stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naksos (Kykladit)
Historia > Esihistoria ja arkaainen kausi

Esihistoriallisella ajalla Naksoksen saari oli merkittävä kykladisen kulttuurin keskus. Myöhemmän kaupungin paikalla oli jo tuolloin asutus, jonka jäänteitä on löydetty Gróttasta ja hautausmaat kaupungin läheltä Aplómatasta ja Kamínista. Asutus säilyi mykeneläisellä kaudella. Antiikin aikana saaren alkuperäisinä asukkaina pidettiin traakialaisia ja sitten kaarialaisia. Saaren nimen sanottiin tulleen kaarialaisesta päälliköstä Naksoksesta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Naksios (Νάξιος).
Kreikkalaisessa mytologiassa Naksoksen kaupungin paikka oli sama paikka, johon Theseus hylkäsi Kreetalta tuomansa Ariadnen. Samalta paikalla Dionysos sittemmin löysi Ariadnen ja rakensi tälle palatsin.
Naksoksen polis kehittyi viimeistään geometrisella kaudella 700-luvulle eaa. mennessä. Se oli alun perin Attikasta tulleiden joonialaisten siirtokunta. Kaupunki kukoisti erityisesti arkaaisella kaudella 600- ja 500-luvuilla eaa. Saaren asema oli luonnollista seurausta sen sijainnista, koosta ja luonnonvaroista. Kaupunki oli Paroksen kilpailija. Se otti osaa Lelantoksen sotaan Khalkiin puolella, ja soti Parosta vastaan osana tätä sotaa. Kyseisessä sodassa joku naksoslainen surmasi paroslaisen Arkhilokhoksen. Sodassa Naksoksen viholliseksi tuli myös Miletos.
Naksos perusti yhdessä Khalkiin kanssa siirtokuntia Sisiliaan. Yksi siirtokunnista, Sisilian Naksoksen kaupunki, sai nimensä saaresta. Naksos ei kuitenkaan valtansakaan huipulla hallinnut koko Kykladeja.
Naksoksen vanha valtiomuoto oli aristokraattis-oligarkinen. Lygdamis kaappasi vallan ja toimi tyrannina noin vuosina 540–524 eaa. Hänen ystäviinsä kuuluivat samalla ajalla vaikuttaneet Ateenan tyranni Peisistratos ja Samoksen tyranni Polykrates, ja hän muun muassa auttoi Peisistratosta tämän hankkiutuessa kolmannen kerran valtaan. Lydgamiin tyrannia päättyi Spartan väliintuloon. Naksos löi omaa hopearahaa 500-luvulta eaa. lähtien.
Naksos vastusti ensimmäisenä persialaisten etenemistä länteen noin 501/500 eaa. eli jo ennen persialaissotia. Miletoksen tukema Persia hyökkäsi Naksokselle sen jälkeen, kun saarelta paenneet aristokraatit olivat pyytäneet asiassa Miletoksen apua. Naksoslaiset kuitenkin torjuivat hyökkäyksen. Kaupungilla mainitaan tuolloin olleen 8 000 hopliittisotilasta ja suuri laivasto. Sotilaiden määrä tarkoittaisi mahdollisesti noin 50 000 hengen väestöä vapaina kansalaisina laskettuna ja arviolta noin 100 000 hengen kokonaisväestöä. Epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen Miletos pelkäsi Persian kostoa, mikä johti sen pyrkimykseen irtautua Persian vallasta, ja tämä johti puolestaan laajempaan Joonian kapinaan.
Vuonna 490 eaa. Persia valtasi Naksoksen Datiin ja Artaferneen johdolla, ja kaupunki ja saaren pyhäköt tuhottiin. Sodan ajan Naksos oli Persian vallan alla. Kserkseen hyökkäyksessä Kreikkaan vuonna 480 eaa. Naksoksen laivat olivat osana Persian laivastoa, mutta vaihtoivat kreikkalaisten puolelle Salamiin taistelussa. Naksoslaiset osallistuivat myös Plataiain taisteluun.
Historia > Klassiselta roomalaiselle kaudelle

Persialaissotien jälkeen Naksos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon vuodesta 477 eaa. Se kuitenkin kapinoi vuonna 471/470 eaa. Tämän jälkeen ateenalaiset alistivat saaren kokonaan valtaansa ja tekivät siitä lopulta klerukhia-siirtokuntansa noin vuonna 450 eaa. asuttamalla sinne 500 ateenalaista. Saari sai itsenäisyytensä takaisin peloponnesolaissodan jälkeen, mutta ei saanut enää entistä asemaansa takaisin, ja sen myöhemmistä vaiheista antiikin ajalla tiedetään vain vähän. Vuonna 376 eaa. saaren edustalla käytiin meritaistelu, jossa ateenalaiset voittivat Khabriaan johdolla Spartan laivaston, mikä palautti Ateenan merivallaksi. Naksos löi pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien.
Myöhemmin Naksos päätyi muun Kreikan tavoin ensin Makedonian ja sitten Rooman vallan alle. Rooman sisällissotien aikana Naksos oli jossakin välissä Rhodoksen vallan alla.
Rakennukset ja löydökset > Kaupungissa

Akropolis ja alakaupunki
Kaupungin akropoliina eli linnavuorena toimi todennäköisesti sama kukkula, jossa nykyisin sijaitsee keskiaikainen Náxoksen linna (Kástro). Kykladisen, mykeneläisen ja geometrisen kauden kaupunkia on kaivettu erityisesti kukkulan pohjoispuolella Gróttan alueella. Sen hautausmaat on löydetty Aplómatan ja Kaminákin alueelta kaupungista koilliseen. Hautoihin lukeutuu pääasiassa kykladisia ja mykeneläisiä kammiohautoja.
Antiikin aikaisen alakaupungin alueelta on löydetty pylväiköin neljältä sivulta ympäröity rakennus, jonka koko oli noin 60 x 60 metriä. Se oletetaan kaupungin agoraksi ja ajoitetaan varhaiselle hellenistiselle kaudelle. Kaminákissa on ilmeisesti sijainnut antiikin aikana Demeterille omistettu pyhäkkö.
Apollonin temppeli
Apollonin temppeliksi yleensä oletetun rakennuksen rauniot sijaitsevat heti kaupungin luoteispuolella Palátian kukkulalla, joka sijaitsee samannimisellä niemellä tai saarella, jonka kannas yhdistää pääsaareen. Temppelin rakentaminen alkoi tyranni Lygdamiin aikana arkaaisella kaudella noin vuonna 530 eaa. Rakennustyö jäi kuitenkin kesken ja työ hylättiin lopullisesti sen jälkeen, kun Lygdamis syöstiin vallasta. Temppelin oletetaan yleensä olleen omistettu Apollonille. Joidenkin tutkijoiden mukaan se olisi saattanut kuitenkin olla omistettu tämän sijaan saaren suojelijalle Dionysokselle.
Temppeli edusti joonialaista tyyliä. Valmiina sen pituus olisi ollut 59 metriä ja leveys 28 metriä. Temppelissä oli naoksen eli cellan lisäksi pronaos ja opisthodomos, ja sitä ympäröi pylväikkö, joka oli kaksinkertainen (dipteros) lyhyemmillä sivuilla. Julkisivun pylväiden määrän oli tarkoitus olla 6 x 12. Nykyisin temppelin paikka tunnetaan ennen kaikkea temppelin lähes kahdeksan metriä korkeasta ja kuusi metriä leveästä portista (Portára), joka on ainoana jäljellä temppelin perustusten ohella. Portti oli temppelin naoksen ovi.
Rakennukset ja löydökset > Muualla saaressa

Demeterin temppeli
Demeterille ja Korelle omistetun temppelin eli Demetreionin tai Thesmoforeionin rauniot sijaitsevat Gýroulaksessa Áno Sagkrín kylän lähellä. Temppelin paikka on ollut kulttikäytössä jo mykeneläisellä kaudella 1000-luvulla eaa. Demeterin ja Koren eli Persefonen kultti sai alkunsa paikalla viimeistään 700-luvulla eaa. Temppeli rakennettiin Lygdamiin aikana arkaaisella kaudella noin vuonna 530 eaa.
Temppelin koko oli noin 13 x 13 metriä, ja sen julkisivussa oli viisi pylvästä. Temppelirakennus oli arkkitehtuuriltaan omintakeinen, sillä se muistuttaa eräänlaista ”paviljonkia” ennemmin kuin tyypillistä kreikkalaista temppeliä. Varhaiskristillisellä ajalla rakennus otettiin käyttöön kirkkona. 500-luvulla jaa. sen paikalle rakennettiin kolmilaivainen basilikakirkko, joka tehtiin temppelin osista. Temppelin vuonna 1977 alkaneiden kaivausten yhteydessä havaittiin, että suuri osa temppelin kivistä oli edelleen alueella, ja temppeliä on entisöity laajalti kaivausten yhteydessä ja niiden jälkeen.
Dionysoksen pyhäkkö
Dionysokselle omistetun pyhäkön rauniot sijaitsevat Ýriassa lähellä Glynádon kylää. Paikka on ollut kulttikäytössä viimeistään mykeneläisellä kaudella 1300–1100-luvuilla eaa. Kulttia harjoitettiin alun perin ulkotiloissa ja se jatkui tällaisena vielä geometriselle kaudelle noin vuoteen 800 eaa. saakka, jolloin paikalle rakennettiin ensimmäinen pyhäkkörakennus. Sen jälkeen paikalla on ollut eri vaiheissa yhteensä neljä eri pyhäkkörakennusta: pyhäkön toinen vaihe rakennettiin noin 730 eaa., kolmas vaihe noin 680 eaa. ja neljäs noin 580–550 eaa. Näistä viimeksi mainittu on varhaisin tunnettu joonialaistyylinen marmorinen prostylos-temppeli, ja se on merkittävä tyylisuunnan kehityksen kannalta.
Kurokset
Apóllonaksen kylän lähellä on Apóllonaksen kuroksena tunnettu keskeneräiseksi jäänyt kuros-veistos, jonka pituus on yli 10 metriä. Se on ajoitettu arkaaiselle kaudelle noin vuoteen 570 eaa. ja makaa edelleen samalla paikalla, jossa sitä oli veistetty. Veistos on mahdollisesti esittänyt Apollonia ja ollut tarkoitettu votiivilahjaksi Delokselle. Mélaneksen kylän lähellä on kaksi samoin keskeneräistä kuros-veisosta, jotka tunnetaan nimillä Flerión kurokset. Ne ovat noin viisi metriä pitkiä. Myös nämä kurokset oli veistetty 500-luvulla eaa.
Muut kohteet
Apáno Kástrossa (myös Epáno Kástro) saaren keskiosissa olevalla kukkulalla, jossa on ollut venetsialaisaikana linnoitus, on havaittavissa joitakin antiikin aikaisia muureja. Paikalla on mahdollisesti ollut jonkun saaren muun, Naksoksen alaisen kaupungin akropolis. Asutus paikalla saattaa kytkeytyä läheltä löydettyihin protogeometrisen ja geometrisen kauden hautoihin.
Filótin kylästä kaakkoon sijaitsevat hyvin säilyneen Cheímarroksen tornina (Pýrgos Cheimárrou) nykyisin tunnetun, hellenistisellä kaudella rakennetun pyöreän tornin rauniot. Plákassa lähellä Ágios Arsénioksen kylää on puolestaan suorakulmaisen tornin jäänteet. Niin kutsutussa Zeuksen luolassa Zas-vuorella on ollut Zeuksen kulttipaikka.
Rakennukset ja löydökset > Esinelöydöt

Naksoksen antiikin aikaiset esinelöydöt ovat Náxoksen arkeologisessa museossa Náxoksen kaupungissa, Apeíranthoksen arkeologisessa museossa Apeíranthoksen kylässä sekä Gýroulaksen arkeologisessa museossa Sagkríssa. Löytöihin lukeutuu löytöjä kykladiselta ja mykeneläiseltä kaudelta antiikin ajan lopulle, muun muassa suuri määrä kykladisia idoleita.
5,5 metriä pitkä Farángin kuros, n. 570 eaa.
Hellenistisellä kaudella rakennettu nk. Cheímarroksen torni.
Naksoksen lyömä raha, n. 470–450 eaa.
Mykeneläisen ja protogeometrisen kauden raunioita Náxoksen kaupungin Gróttassa.
Apollonin temppelin rauniot.
Demeterin temppelin rauniot Sagkrín Gýroulaksessa.
Dionysoksen pyhäkön rauniot Ýriassa.
Apóllonaksen kuros.
Narvan taistelu

Narvan taistelu käytiin Ruotsin ja Venäjän keisarikunnan välillä suuressa Pohjan sodassa 20. marraskuuta 1700 (ruotsalaisen kalenterin mukaan). Kuningas Kaarle XII:n johtama Ruotsin armeija löi Venäjän tsaarin Pietari I:n joukot Narvassa suuren Pohjan sodan ensimmäisessä suuressa taistelussa. Ruotsalaiset saavuttivat pienemmällä joukollaan huomattavan voiton, mutta heidän ei onnistunut käyttämään sitä hyväkseen ja sotaonni kääntyi myöhemmin Ruotsia vastaan.
Tausta

Suuri Pohjan sota oli syttynyt helmikuussa 1700 Tanskan, Puolan, Saksin ja Venäjän hyökätessä Ruotsia vastaan. Ruotsin vastaisen liittouman sopimuksen mukaisesti Saksin vaaliruhtinas ja Puolan kuningas August II Väkevä hyökkäsi joukkoineen Liivinmaalle ja Tanska hyökkäsi Etelä-Ruotsiin ja Ruotsin kanssa liittoutunutta Holsteinia vastaan. Liittolaisten suunnitelman mukaan Venäjän oli tarkoitus hyökätä Inkerinmaalle ja Käkisalmeen. Venäjän keisari Pietari I oli noussut tšaariksi vuonna 1682 ja hänen tavoitteenaan oli luoda Venäjälle yhteys Itämerelle kauppayhteyksien luomiseksi länteen. Pietari viivytteli ensin sodan julistamista Ruotsille, mutta hyökkäsi lopulta joukkoineen Inkerinmaalle samalla, kun August II:n joukot hyökkäsivät Riikaa vastaan.
Ruotsissa kuningas Kaarle XII oli noussut valtaistuimelle vain 15-vuotiaana hänen isänsä Kaarle XI:n kuoltua vuonna 1697. Kokemattoman kuninkaan ei odotettu pystyvän puolustamaan maataan hyökkääjiä vastaan. Kuningas oli kuitenkin arvioinut Venäjän uhan oikein ja kehotti Narvan varuskunnan komentajaa pitämään tilannetta silmällä jo ennen Venäjän sodanjulistusta. Venäläisjoukot saapuivat Narvaan syyskuun puolivälissä ja he muodostivat saartorenkaan kaupungin ympärille. Mukanaan venäläisillä oli noin 35 000–38 000 sotilasta, joista noin neljännes oli ratsuväkeä. Pietari I oli saapunut johtamaan piiritystä henkilökohtaisesti, mutta hän palasi ennen taistelun alkua Venäjälle jättäen joukkojensa komentoon kokeneen kenraali Charles Eugène de Croyn. Narvan varuskunnan vahvuus oli 1 800–1 900 miestä, joiden tukena oli riveihin värvättyjä talonpoikia ja kaupunkilaisia.
Ruotsin oli tällä välin onnistunut lyödä Tanska pois sodasta. Venäläisten aloitettua hyökkäyksensä Kaarle XII kokosi joukkonsa ja purjehti Itämeren yli Karlshamnista Pärnuun, josta ruotsalaisten noin 10 000 miehen vahvuinen armeija eteni Tallinnan ja Rakveren kautta heikkokuntoisia teitä pitkin kohti Narvaa. Etenevät ruotsalaiset löivät kenraali Boris Šeremetjevin johtamat ratsuväen etujoukot Pühajoella ja aamuyöllä 20. marraskuuta he olivat peninkulman päässä Narvasta. Kolmannes Ruotsin sotajoukusta oli suomalaisia. Joukossa oli 500 Turun läänin ratsumiestä, 600 Uudenmaan ratsumiestä, 500 Viipurin läänin ratsumiestä, 850 miestä Viipurin jalkaväkeä ja muita joukkoja eri osista Suomea, yhteensä 3 200 suomalaista.
Taistelu

Ruotsalaiset pitivät jumalanpalveluksen varhain aamulla 20. marraskuuta, minkä jälkeen he etenivät kohti Narvaa piirittäviä venäläisiä. Ruotsalaisia oli venäläisiä huomattavasti vähemmän, mutta heidän joukkonsa oli koulutettu paremmin ja heidän johtajansa olivat kyvykkäämpiä. Aamu oli sumuinen ja sen turvin ruotsalaiset pääsivät etenemään hyvin lähelle venäläisten asemia. Venäläiset vastasivat kääntämällä rintamasuuntansa ruotsalaisia kohti. Puolenpäivän jälkeen ruotsalaiset hyökkäsivät venäläisiä vastaan puhjenneen lumimyrskyn suojaamana. Viima piiskasi lumisadetta päin venäläisiä ja ruotsalaiset etenivät niin nopeasti, etteivät venäläiset kyenneet kokoamaan tykistöään heitä vastaan. Venäläisten ratsuväki vasemmalla siivellä vetäytyi, mitä seurasi myös jalkaväen vetäytyminen oikealla. Muut venäläiset jäivät vangeiksi. Perusteellisen voiton jälkeen Kaarle XII saapui juhlallisesti Narvaan.
Seuraukset

Venäläiset olivat menettäneet taistelussa kuolleina ja haavoittuneina 8 000–9 000 miestä, kun taas ruotsalaisten tappiot jäivät 700:n kaatuneeseen ja 1 200:n haavoittuneeseen. Kymmenen venäläistä kenraalia otettiin vangeiksi ja heidän joukossaan oli venäläisiä komentanut de Croy. Lisäksi ruotsalaiset olivat vallanneet venäläisten tykistön ja 32 000:n ruplan sotakassan. Voiton tuoma Kaarle XII:n suorastaan jumalallinen sankarimaine levisi pitkin Eurooppaa. Voittonsa jälkeen ruotsalaiset perustivat talvileirin Tarton lähelle, josta käsin he seuraavan vuoden kesällä suuntasivat hyökkäyksensä Riikaa piirittäneitä joukkoja vastaan. Sodan painopiste siirtyi näin Puolaa ja August II:ta vastaan.
Ruotsalaiset pitivät Venäjää voittonsa jälkeen lyötynä, mutta heidän ei lopulta onnistunut käyttää voittoaan tehokkaasti hyödykseen. Venäläisten välitön uhka oli torjuttu, mutta he palasivat Liivinmaalle vuoden 1701 lopussa ja Narva kukistui uuden piirityksen jälkeen vuonna 1704. Suomessa Narvan taistelua seurasi venäläisten kosto, joka tunnetaan isonavihana.
Aiheesta muualla

Aleksei Tolstoi : Narvan taistelu, Helsingin Sanomat, 21.10.1934, nro 284, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aleksei Tolstoi : Narvan taistelu, jatkoa, Helsingin Sanomat, 28.10.1934, nro 291, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Narvan linnoitukset piirroksessa vuodelta 1702 tai 1703.
Narvan taistelu Daniel Stawertin maalauksessa.
Naistenjuhla

| Naistenjuhla> Θεσμοφοριάζουσαι |
| --- | --- |
 Krateeri, jonka kuvitus esittää kohtausta Naistenjuhlasta, n. 370 eaa.
Kirjoittaja:  Aristofanes
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  komedia
Kantaesitys:  411 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Mnesilokhos Euripides palvelija Agathon naisairut Kleisthenes Kritylla prytani skyytti Elafion useita naisia
Kuoro:  juhlivien naisten kuoro
Naistenjuhla (m.kreik. Θεσμοφοριάζουσαι, Thesmoforiazūsai tai Thesmoforiazousai, ”Thesmoforia-juhlaa viettävät naiset”; lat. Thesmophoriazusae) on Aristofaneen kirjoittama antiikin kreikkalainen komedia, joka käsittelee naisten asemaa ja tekee samalla pilaa ateenalaisesta yhteiskunnasta.
Historia

Aristofaneen Naistenjuhlan esitysaikaa, kilpailijoita tai sijoittumista ei tarkoin tiedetä, koska näytelmän alusta puuttuvat tavanomaiset esitystä koskevat tiedot. Muista tiedoista ja sisällöstä päätellen näytelmän kantaesitys on ollut Ateenan Dionysoksen teatterilla kaupunki-Dionysia-juhlilla vuonna 411 eaa. tai heti vuoden 410 eaa. alussa. Arvellaan, että vuonna 407 eaa. Aristofanes on esittänyt toisen samaan juhlaan liittyneen komedian, joka ei ole säilynyt nykyaikaan.
Sisältö

Naistenjuhla edustaa tyyliltään ja rakenteeltaan niin kutsuttua vanhaa attikalaista komediaa. Näytelmä koostuu 1 231 runosäkeestä.
Tulkintoja

Komedia kääntää sukupuoliroolit nurin päin, koska siinä miehet pukeutuvat naisten vaatteisiin, kun taas naiset pitävät järjestäytynyttä kokousta Ateenan ekklesian eli kansankokouksen tapaan. Näin näytelmä voidaan nähdä jossain määrin feministisenä, vaikkakin myös naisista tehdään pilaa esimerkiksi näiden alkoholinkäyttöä koskien. Sukupuoliroolien lisäksi näytelmässä tehdään pilaa erityisesti Euripideen kustannuksella, mutta osansa saavat myös muut runoilijat, kuten Agathon, Frynikhos, Ibykos, Anakreon, Alkaios, Filokles, Ksenokles ja Theognis.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Aristofanes: Naistenjuhla. Teoksessa Kolme komediaa.  (Linnut; Naistenjuhla; Sammakot. Suomentanut Kaarle Hirvonen)  Helsinki:  Gaudeamus, 1972.  ISBN 951-662-023-X
Aristofanes: Naiset Thesmophoriajuhlassa. Monisteessa Aristofanes: Komediat 2.  (Rauha, Linnut, Lysistrate, Naiset Thesmophoriajuhlassa)  Suomentanut Aulis Rissanen. Omakustanne, 1972.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Aristophanes: Thesmophoriazusae. Teoksessa Aristophanis Comoediae Vol. II.  (Lys., Thesm., Ran., Eccl., Plut., Fragmenta. Toim. F. W. Hall  & W. M. Geldart. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1963.  ISBN 978-0-19-814505-9  Kreikankielinen alkuteksti.
Aristophanes: Thesmophoriazusae. Teoksessa Aristophanes: Birds. Lysistrata. Women at the Thesmophoria.  (Aristophanes Volume III. Käännös Jeffrey Henderson. Loeb Classical Library 179)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 2000.  ISBN 9780674995871  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Carter, Elizabeth Bobrick: Actor, Author and Audience in Aristophanes' Thesmophoriazusae.  UMI, 2008.
Clements, Ashley: Aristophanes' Thesmophoriazusae: Philosophizing Theatre and the Politics of Perception in Late Fifth-Century Athens.  (Cambridge Classical Studies)  Cambridge University Press, 2014.  ISBN 1139952544
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naistenjuhla Wikimedia Commonsissa
Αριστοφάνης: Θεσμοφοριάζουσαι. Wikisource. (muinaiskreikaksi)
Aristophanes: Thesmophoriazusae. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Aristofaneen näytelmät
Akharnalaiset · Ampiaiset · Linnut · Lysistrate · Naishallitus · Naistenjuhla · Pilvet · Rauha · Rikkaus · Ritarit · Sammakot
Mary Lou Retton

Mary Lou Retton
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | Henkilökohtainen moniottelu |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1984 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1984 | hyppy |  |
|  Pronssia | Los Angeles 1984 | eritasonojapuut |  |
|  Pronssia | Los Angeles 1984 | permanto |  |
Mary Lou Retton (s. 24. tammikuuta 1968 Fairmont, Länsi-Virginia) on entinen yhdysvaltalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän lopetti uransa 16-vuotiaana olympiamenestyksensä jälkeen.
Retton nousi Yhdysvaltain kärkivoimistelijoiden joukkoon vuonna 1983 voittamalla Amerikan cupin. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän saavutti viisi mitalia ja nousi ensimmäisenä yhdysvaltalaisena naisvoimistelijana olympiavoittajaksi. Hän saavutti ensin joukkuekilpailussa hopeaa ja pääsi henkilökohtaisen moniottelun finaaliin parhailla lähtöpisteillä. Ottelufinaalissa hän sai nojapuusuorituksestaan 9,85 ja puomilta 9,80 pistettä, jolloin Romanian Ecaterina Szabó nousi kokonaispisteissä hänen ohitseen. Kolmannelta telineeltään permannolta Retton sai täydet 10,00 pistettä. Kun romanialaisen Maria Simionescun johtama tuomaristo antoi hänelle täydet pisteet myös hypystä, nousi hän voittoon 0,05 pisteen erolla suorituksensa jo aiemmin päättäneeseen Szaboon. Rettonin yhteispisteet olivat 79,175. Telinefinaaleissa Szabo oli parempi ja 145-senttisen Rettonin tulokseksi kirjattiin hopeaa hypyssä (19,850), pronssia permannolla (19,775) ja nojapuilla (19,800) sekä neljäs sija puomilla (19,550).
Retton oli ensimmäinen henkilökohtaisessa moniottelussa olympiakultaa voittanut yhdysvaltalainen voimistelija.
Mary Lou Rettonia valmensi vuonna 1981 Yhdysvaltoihin muuttanut romanialainen Bela Karolyi. Retton lopetti voimistelu-uransa vuonna 1984.
Urheilu-uransa jälkeen Retton avioitui Texas Longhornsin entisen pelinrakentajan, Shannon Kelleyn kanssa.
Retton on myös näytellyt elokuvissa ja tv-sarjoissa. Hän on esiintynyt muun muassa Baywatchissa sekä Mies ja alaston ase 33 1/3 – Viimeinen solvaus -elokuvassa.
Natriumamidi

| Natriumamidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7782-92-5
PubChem CID:  24533
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NaNH2
Moolimassa:  39,016 g/mol
Ulkomuoto:  Värittömiä kiteitä
Sulamispiste:  210 °C
Kiehumispiste:  400 °C
Tiheys:  1,37 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
    
Natriumamidi (NaNH2) on ioniyhdiste. Aine reagoi hyvin herkästi veden kanssa ja on hyvin vahvasti emäksinen. Ainetta käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteesireaktioissa.
Valmistus

Natriumamidia voidaan valmistaa natriumin ja ammoniakkikaasun reaktiolla, mutta yleensä käytetään kuitenkin nestemäistä ammoniakkia.. Katalyyttinä käytetään rauta(III)nitraattia.
Reaktioita > Epäorgaanisia reaktioita

Natriumamidi reagoi hyvin voimakkaasti veden kanssa, jolloin muodostuu ammoniakkikaasua ja natriumhydroksidia. Palaessaan aine muodostaa natriumperoksidia ja typen oksideita, kuten typpidioksidia.
Natriumamidia käytetään valmistettaessa natriumatsidia. Natriumamidi reagoi joko dityppimonoksidin tai natriumnitraatin kanssa tuottaen natriumatsidia.
Aikaisemmin natriumamidia käytettiin myös natriumsyanidin valmistamiseen. Natriumamidi reagoi hiilen kanssa muodostaen natriumsyanamidia, joka muodostaa edelleen hiilen kanssa reagoidessaan natriumsyanidia.
Reaktioita > Orgaanisia reaktioita

Natriumamidi aiheuttaa halogenoiduissa yhdisteissä eliminaatioreaktion, jossa halogeeniatomit poistuvat yhdisteestä halogeenivetynä. Tällöin yhdisteeseen syntyy kolmoissidos. Esimerkkinä fenyyliasetyleenin synteesi.
Jos β-asemassa ei ole vetyä liittyneenä hiileen, voi reaktio natriumamidin kanssa johtaa syklisen yhdisteen muodostumiseen. Esimerkissä syntyy metyleenisyklopropaania.
Natriumamidia käytetään liittämään aminoryhmiä pyridiinirenkaaseen. Aminoryhmä kiinnittyy yleensä kakkoshiileen.
Natriumkloriitti

| Natriumkloriitti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7758-19-2
PubChem CID:  23668197 ja 24452
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NaClO2
Moolimassa:  90,44
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  180 °C (hajoaa)
Tiheys:  2,5 g/cm3
Liukoisuus veteen:  640 g/l (17 °C)
     
Natriumkloriitti (NaClO2) on natrium- ja kloriitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa kuitujen valkaisuun ja vedenkäsittelykemikaalina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa natriumkloriitti on valkoista tai kellertävää tai vihertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on hygroskooppista ja siitä tunnetaan kidevedellinen trihydraatti (NaClO2·3H2O). Aine liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee hieman myös metanoliin. Natriumkloriitti on hyvin voimakas hapetin. Kuumennettaessa se hajoaa ja reaktio voi olla räjähdysmäinen. Happojen vaikutuksesta natriumkloriitti muodostaa klooridioksidia. Natriumkloriitti ärsyttää voimakkaasti hengitysteitä.