stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Enneagrammi
Kirjallisuutta

Bennett, J. G.: The Enneagram. 1974 ISBN 0900306173
Bennett, J. G.: Enneagram studies . ©1984 ISBN 9780877285441
suom. Enneagrammi - kosminen symboli. ISBN 9789526723914 Karatas-Seura © 2011, suom. Tapani Mäntylä.
Bennett, J. G.: Kosminen Symboli. ©1984 ISBN 9519951245
Givot, Irv: Seven Aspects of Self-Observation. ©1998 ISBN 0897560213
Nicoll, Maurice: Psychological Commentaries on the Teaching of G. I. Gurdjieff and P. D. Ouspensky. Vol 2. ©1952
Ouspensky, P. D.: In Search of the Miraculous: Fragments of an Unknown Teaching ; ©1949 ISBN 9781425349424
suom. Sirpaleita tuntemattomasta opetuksesta ISBN 9789529842919 ©2003
Popoff, Irmis : The Enneagram of the Man of Unity
Aiheesta muualla

Sufi Ennegram website (englanniksi)
Ella ja kaverit

Ella ja kaverit 1 -kirjan kansi
Ella ja kaverit on Timo Parvelan kirjoittama lastenkirjasarja, jonka päähenkilö on Ella. Sarjan alkuosa ilmestyi helppolukuisessa Kirjava kukko -sarjassa vuonna 1995 ja vuodesta 2003 lähtien sitä on julkaistu erillisinä lastenromaaneina. Kirjasarjasta on tehty elokuvat Ella ja Kaverit (2012) ja Ella ja kaverit 2 – Paterock (2013).
Tarina

Ella ja kaverit -kirjasarja kertoo Ellasta ja hänen luokkalaisistaan sekä heidän opettajastaan. Sarjan kirjojen tapahtumat liittyvät toisiinsa ja etenevät kirja kirjalta. Kirjojen tapahtumat sijoittuvat erikoisiin paikkoihin, kuten ansakuoppaan, opettajan häämatkalle tai luokkaretkelle väärään kohteeseen. Ella ja kaverit tekevät usein hölmöjä asioita, joista opettaja tai heidän vanhempansa hermostuvat.
Usein kirjan alussa Ella esittelee itsensä ja kertoo olevansa maailman ainoalla kaksi ja puoli A -luokalla. Hän myös kehuu luokkaansa ja opettajaansa. Ella ja kaverit 1 -kirja alkaa Ellan sanoin:
Minä olen Ella. Minulla on mukava luokka ja mukava opettaja. Tai oli, sillä viime aikoina opettaja on ollut vähän kiristynyt. Se johtuu luultavasti siitä, että hän oli ensin häämatkalla, sitten teatterissa ja lopuksi vielä luokkaretkellä. Matkailu ei selvästikään sovi opettajalle. Meistä kaikista se on tosi kummallista, sillä minulla, Patella, Tuukalla, Sampalla, Hannalla ja Tiinalla oli tosi mukavaa.
Ella ja kaverit pitävät usein kokouksia opettajan takapihalla vanhassa linja-autossa. Sieltä he tarkkailevat opettajaa ja hänen perhettään näiden olohuoneen ikkunasta, mutta opettaja sulkee usein verhot.
Henkilöt > Ella

Ella on kaikkien kirjojen nimihenkilö, joka esiintyy kirjoissa minäkertojana. Ella on kaikkien kaveri ja luonteeltaan hyvin puhelias ja nauravainen. Kirjassa Ella ja Pate hän rakastuu Pateen. Ellalla on vaalea tukka. Hän on noin 156 cm pitkä ja fiksu tyttö.
Henkilöt > Hanna

Hanna on Ellan paras ystävä, joka on esiintynyt kaikissa kirjoissa. Luonteeltaan Hanna on iloinen, tomera ja suorapuheinen. Hänellä on usein mielipide joka asiaan, vaikkei se kohtaisi muiden mielipiteiden kanssa. Hän aikoo isona opettajaksi tai filmitähdeksi tai molemmiksi. Hannalla on punainen ja kihara tukka.
Henkilöt > Tiina

Tiina on epätavallisen tavallinen. Hän on luonteeltaan lempeä ja mukava, mutta usein hermostunut. Hänestä koulu on tärkeää, mutta älykkyys ei niinkään. Tiina pitää eläimistä. Tiinalla on lyhyet, ruskeat hiukset ja otsatukka.
Henkilöt > Tuukka

Ella arvostaa joka kirjassa Tuukkaa sanoin: "Tuukka on nero". Tuukka on koko luokan viisain oppilas. Hänellä on yleensä ongelman sattuessa suunnitelma, jossa on aina kolme kohtaa: Ensin ryhdytään toimeen. Toista kohtaa kukaan ei ikinä muista. Kolmannessa kohdassa maailma pelastuu. Tuukalla on silmälasit.
Henkilöt > Samppa

Samppa on luokan herkin ja pelokkain oppilas, joka itkee usein. Hän on myös luokan epäonnisin. Hän pukeutuu usein Batmaniksi huonolla menestyksellä: "Batmania ei kunnioita enää kukaan". Samppa on myös kateellinen Tuukalle, ja aina oppilaiden pettyessä jostakin Samppa huudahtaa: "Nonni. Minä arvasin!" Sampan mukaan äiti tekee hänen läksynsä. Sampalla on musta pystytukka.
Henkilöt > Pate

Ella sanoo usein kirjassa: "Pate on joskus aika outo". Pate Niemi on luokan väriläiskä. Hän ei usein tajua mitään ja kysyy aina jotain hölmöä silloin, kun ei saisi kysyä. Pate on muutenkin kummallinen ja erilainen, mutta silti hauska ja aina iloinen. Hänen tukkansa on oranssi ja kasvaa silmille.
Henkilöt > Pukari

Pukari, oikealta nimetään Pertti Ryhänen, on nimensä mukaisesti luokan riitapukari. Hän on pohjimmiltaan kiltti, mutta piilottaa sen kovan kuorensa alle. Hän teki ensiesiintymisensä kirjassa Ella ja Pukari. Pukari uhkaa nenään lyömistä eri sanoin lähes joka asiassa, jos hänen täytyy tehdä jotain. Pukarin tukka on hapsottava ja kärjistä tumma.
Henkilöt > Opettaja

Ellan luokan opettajan varsinaista nimeä ei ole koskaan kerrottu (kirjassa Ella ja Paterock opettajan kirjoittamassa yleisönosastokirjoituksessa hänen nimimerkkinsä on "Kelju K."). Opettajalla on kaksi koiraa ja lapsi. Opettaja ei oikeasti pidä luokastaan ja yrittää kesäloman tullen päästä heistä eroon. Opettaja päätyy kuitenkin aina tilanteisiin, joissa joutuu kestämään luokkaansa, myös lomalla. Opettaja puhuu usein omituisia asioita, vaikka keskittyykin usein juuri opettamiseen. Hänellä on aina hätävalhe valmiina takataskussaan.
Henkilöt > Opettajan vaimo

Ellan opettaja meni naimisiin kirjan Ella ja kiristäjä lopussa. Hänen vaimonsa oikea nimi on Ritva, mutta oppilaat kutsuvat häntä vain opettajan vaimoksi. Hän rauhoittelee usein opettajaa sanomalla nuhtelevalla sävyllä: "Kulta!".
Henkilöt > Muut henkilöt

Kirjoissa esiintyy lukuisia sivuhenkilöitä, kuten rehtori (joka on myös Paten äiti), Paavo ja hänen vanhempansa, Paten isä Esko Niemi, Sampan äiti, talonmies, opas, isännöitsijä, rokkikuningatar Elviira sekä Joulupukki ja tämän Muori.
Sarjan kirjat > Kirjava kukko -sarja

Ella ja kiristäjä.  (Kuvitus: Markus Majaluoma)  Helsinki:  Tammi, 1995.  ISBN 951-31-0623-3
Ella teatterissa.  (Kuvitus: Markus Majaluoma)  Helsinki:  Tammi, 1996.  ISBN 951-31-0875-9
Ella luokkaretkellä.  (Kuvitus: Markus Majaluoma)  Helsinki:  Tammi, 1997.  ISBN 951-31-1063-X
Ella ja lopettaja.  (Kuvitus: Markus Majaluoma)  Helsinki:  Tammi, 1998.  ISBN 951-31-1316-7
Ella ja Pate.  (Kuvitus: Markus Majaluoma)  Helsinki:  Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1632-8
Ella ja Pukari.  (Kuvitus: Markus Majaluoma)  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-31-1944-0
Ella yökoulussa.  (Kuvitus: Markus Majaluoma)  Helsinki:  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-2221-2
Sarjan kirjat > Kaverikirjat

Ella ja kaverit -ekstra (2008)
Ella ja kaverit juhlatuulella (2010)
Ella ja kaverit menevät metsään (2013)
Sarjan kirjat > Juhlakirja

Ella ja kaverit juhlatuulella
Sarjan kirjat > Yhteisniteet ja kokoelmat

Ella ja kaverit 1–3 (2004)
Ella ja kaverit 4–7 (2005)
Ella ja kaverit juhlatuulella.  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5719-7  Sisältää kaksi aiemmin Tammen Kultaisessa lukukirjassa julkaistua tarinaa ja yhden uuden.
Sarjan kirjat > Äänikirjat

Ella ja kaverit 1–3 (2004)
Ella ja kaverit 4–7 (2005)
Ella Lapissa (2007)
Ella ja jättipotti (2009)
Ella ja Paterock (2009)
Ella ja Äf yksi (2010)
Ella ja kaverit menevät metsään (2013)
Sarjan kirjat > Musiikki-CD

Ella ja kaverit. Kaikki laulaa!
Sarjan kirjat > Pate-sarja

Paten aikakirjat
Paten jalkapallokirja
Paten kalastuskirja
Pate aarresaarella
Pate, viidakon kuningas
Lista kopioitu ellakirjat.fi -sivustolta.
Aiheesta muualla

Ellakirjat.fi
Epäilty

Epäilty on perustelluista syistä rangaistavaan tekoon syylliseksi oletettu henkilö. Samaan esitutkintaan voi liittyä useita epäiltyjä ja heidän lukumääränsä voi muuttua esitutkinnan kuluessa. Epäilty saattaa tutkinnassa osoittautua syyttömäksi, jolloin hän lakkaa olemasta epäilty. Toisaalta todistajana kuullusta henkilöstä saattaa tulla epäilty. Esitutkinnalle on tyypillistä, että asianosaisten asema voi muuttua esitutkinnan edistyessä ja asema selkeytyy vasta siirryttäessä syyteharkintaan ja oikeudenkäyntiin. Rikoksesta ilmiannetusta ei automaattisesti tule epäiltyä, vaan asiassa pitää olla ilmiannon uskottavaksi tekeviä seikkoja. Nimetön ilmianto ei tee kenestäkään epäiltyä. Epäiltyä koskee syyttömyysolettama eli häntä pidetään syyttömänä mahdolliseen tuomioon saakka.
Esitutkinnan aikana epäillyllä on asianosaisen asema. Kuulusteltavalle on ennen kuulustelua ilmoitettava hänen asemansa prosessissa (epäilty vai todistaja), mistä häntä epäillään ja myös aseman muuttumisesta. Epäillyllä ei ole velvollisuutta antaa lausumaa esitutkinnassa, hänellä ei ole tunnustuspakkoa ja häntä ei rangaista, vaikka hän poikkeaisi totuudesta. Epäilty on velvollinen ilmoittamaan vain oikeat henkilötietonsa. Epäillyllä on oikeus jo esitutkinnan aikana käyttää avustajaa ja valmistella puolustustaan.
Aki Loikkanen

Aki Ilmari Loikkanen (12. syyskuuta 1945 Tampere – 15. toukokuuta 2013 Mäntsälä) oli suomalainen lääkäri ja tietokirjailija, joka kehitti Sana’Ki-nimisen terveysfilosofian, mekostenon-lihasvenyttelyn, manuaalisen kollageeniterapian, Hexalimit-ruokavalion ja työterveyttä edistävän ergobody-menetelmän. Loikkanen perusti myös Suomen erikoishierojaopiston Helsinkiin vuonna 1995.
Sana’Ki-terveysfilosofia

Loikkasen kehittämä Sana’Ki-terveysfilosofia jakaantuu seitsemääntoista osa-alueeseen, jotka liittyvät muun muassa ruokavalioon (”H-limit”), hapenottokykyyn, verenkiertoon, lihasten voimaan, vastustuskykyyn, uneen, sekä elämänarvoihin ja terveystavoitteisiin. Loikkanen korosti myös ihmisten yksilöllisyyttä elämäntapavalintojen suhteen.
Loikkanen korosti esimerkiksi oikean hengitystavan eli palleahengittämisen tärkeyttä, joka tehosti hänen mukaansa esimerkiksi immuunipuolustukseen liittyvää imunestekiertoa. Loikkanen korosti, että aito palleahengitys tapahtuu pallealihaksella eikä vatsalihaksilla, jolloin uloshengitys on passiivinen tapahtuma.
Sana’Ki-terveysfilosofia > Hexalimit-ruokavalio

Loikkasen 1980-luvulla kehittämässä Hexalimit- eli H-limit-ruokavaliossa pyritään rajoittamaan kuusihiiliyhdisteitä, sillä glukoosi eli rypälesokeri on Loikkasen mukaan ihmisen terveydelle haitallista. Loikkanen suositteli, että kalorit tulisivat tärkkelyksen ja sokerin sijaan noin 70-prosenttisesti rasvoista.
Sana’Ki-terveysfilosofia > Mekostenon-menetelmä

Loikkanen kehitti 1970-luvun lopulla lihasten jänneosien pysyvään pidentymiseen perustuvan Mekostenon-menetelmän, joka soveltuu etenkin tuki- ja liikuntaelinoireiden lievittämiseen ja ennaltaehkäisyyn. Nimi tulee kreikan pitkää tarkoittavasta sanoista mekos ja jännettä tarkoittavasta tenonista. Mekostenon-menetelmä perustuu pitkiin ja rauhallisiin lihasvenytyksiin, joiden tarkoituksena on palauttaa lihasten alkuperäinen lepopituus ja joustavuus. Loikkanen kehitti mekostenon-menetelmän, koska koki, etteivät perinteiset venyttelymenetelmät olleet riittävän tehokkaita. Loikkanen piti lihasten lyhenemistä tuki- ja liikuntaelinten sairauksien tärkeimpänä syynä.
Mekostenon-menetelmällä voitiin parantaa Loikkasen mukaan esimerkiksi lonkkanivelen nivelrikko siten, että oireet helpottuivat muutamien viikkojen kuluessa ja röntgenkuvassa näkyviä muutoksia alkoi syntymään noin puolen vuoden kuluttua harjoitteiden aloittamisesta. Paraneminen johtui Loikkasen mukaan siitä, että lonkkaniveleen vaikuttavien lihasten lepopituuden lisääntyminen sai aikaan nivelen lasiruston hiussuoniston ja sen emosolujen uusmuodostumista kiihdyttäen ruston kollageenisynteesiä.
Sana’Ki-terveysfilosofia > Kollageeniterapia

Kollageeniterapiassa käsitellään lihaskalvoja eli faskioita siten, että niiden vapautusaste palautuu ja lihakset pitenevät. Tämä aikaansaa luiden asennon muuttumista ja ryhdin parantumista. Kollageeniterapialla voidaan hoitaa muun muassa verenkiertohäiriöiden aiheuttamia kipuja.
Urheilu-ura

Loikkanen kuntoutti itsensä lapsuudessa tapahtuneen vakavan auto-onnettomuuden jälkeen kilpajuoksijaksi. Hän sijoittui Kalevan kisoissa 1500 metrillä Helsingissä 1969 seitsemänneksi omalla ennätysajallaan 3.50,9. Helsingin Jyryä edustaneen juoksijan ennätys 3000 metrillä oli 8.20,2 ja 1500 metrin esteissä 4.24,2.
Teoksia

Sana'Ki: terveydellinen maailmankuva. PanSana Oy, 1992. ISBN 9529039069
H-limit. PanSana Oy, 2007. ISBN 978-952-92-1567-6
Kestävyysjuoksuun liittyvistä urheilulääketieteellisistä ongelmista (Työväen Urheiluliitto).
Epätäydellinen avioliitto

Epätäydellinen avioliitto oli Ruotsin ja Suomen vuoden 1734 lain naimiskaaren mukainen miehen ja naisen yhteiselämän muoto, joka syntyi tuomioistuimen päätöksellä eikä vihkimisellä kuten tavanomainen avioliitto. Suomen nykyisen avioliittolain mukaan epätäydellisiä avioliittoja ei voi syntyä. Avioliittolaki tuli voimaan vuoden 1930 alussa. Aikoinaan tuomioistuin saattoi julistaa miehen ja naisen aviopuolisoiksi kahdessa tapauksessa. Ensiksi jos mies oli maannut morsiamensa ja jompikumpi karttoi vihkimistä. Toiseksi jos mies makasi naisen antamalla avioliittolupauksen, mutta ei suostunutkaan vihille. Naisen vaatimuksesta tuomioistuin voi tällöin julistaa hänet miehen vaimoksi. Epätäydellinen avioliitto esti muun avioliiton solmimisen ja se voi purkautua vain tavanomaisen eli täydellisen avioliiton tavoin (avioero). Epätäydellisessä avioliitossa syntyneiden lasten asema vastasi aviolapsen asemaa.
Johannes Linnankoski

| Johannes Linnankoski |
| --- | --- |
 Johannes Linnankoski.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. lokakuuta 1869 Askola, Suomi
Kuollut: 10. elokuuta 1913 (43 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  kirjailija, toimittaja, kääntäjä
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Ikuinen taistelu (1903)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Johannes Linnankosken nuoruudenkoti, kotimuseo Askolassa.
Johannes Linnankosken työhuone kotimuseossa Askolassa.
Johannes Linnankoski (oik. Vihtori Johan Peltonen 18. lokakuuta 1869 Askola – 10. elokuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on Laulu tulipunaisesta kukasta. Hänen kirjojensa kantavia teemoja ovat syyllisyyden, rangaistuksen ja sovituksen moraaliset ongelmat.
Lapsuus ja nuoruusvuodet

Peltosen kasvuympäristö oli uusmaalaisen Askolan talonpoikaisseutu. Hänen vanhempansa olivat Juho ja Maria Peltonen. Maanviljelijäperheessä oli seitsemän lasta, joista Vihtori oli nuorin. Vihtorin syntymän aikoihin hänen vanhempansa olivat vuokraviljelijöinä Maria Peltosen kotitilalla, mutta myöhemmin perhe rakensi uuden Niemenpelto-nimisen talon, joka toimii nykyisin Linnankosken museona Askolan Vakkolassa.
Vihtori Peltonen kävi vuosina 1877–1882 Askolan kansakoulun hyvällä menestyksellä. Tämän jälkeen hän työskenteli talvet metsätöissä ja keväisin tukinuitossa Porvoonjoella. Vuosina 1888–1890 Peltonen kävi Jyväskylän seminaaria, jota hän ei kuitenkaan suorittanut loppuun. Hän oli sitten vuoden verran porvoolaisen kustantamon Werner Söderströmin palveluksessa, kunnes joutui marraskuussa 1891 lähtemään suorittamaan kaksivuotista asepalvelusta. Armeijassa Peltonen oli ensin kirjurina ja sitten välskärinoppilaana. Hän toimi armeija-aikanaan myös Suometar-lehden kirjeenvaihtajana ja herätti jo tuolloin huomiota kirjoituksillaan. Peltonen opiskeli näinä vuosina myös ruotsia, tanskaa ja saksaa.
Uusimaa-lehden toimittajana

Peltosen päästyä asepalveluksesta syksyllä 1893 hänen entinen työnantajansa Werner Söderström tarjosi hänelle toimittajan paikkaa perusteilla olleesta Uusimaa-lehdestä. Peltonen kiersikin sitten Itä-Uudenmaan pitäjissä hankkimassa asiamiehiä, kirjeenvaihtajia ja uusia tilaajia lehdelle. Lehden toimitus sijaitsi Porvoossa, ja sen näytenumero ilmestyi 8. joulukuuta 1894. Peltonen otti lehdessä rohkeasti kantaa ajankohtaisiin kysymyksiin ja käsitteli muun muassa kielikysymystä sekä torppari- ja työväenkysymystä. Hän piti tekstinsä yksinkertaisen julistavina ja halusi herättää ihmisten vastuuntuntoa, siveellisyyttä ja totuuden etsintää.
Peltonen oli mukana perustamassa Porvooseen suomenkielistä oppikoulua, joka aloitti toimintansa syksyllä 1895 Porvoon Suomalaisen Yhteiskoulun nimellä (nykyisin Linnankosken lukio), sekä vuonna 1896 Porvoon Suomalaiset -yhdistystä, joka keskittyi suomalaisuuden edistämiseen ja suomen kielen käytön helpottamiseen. Muita hankkeita, joiden käynnistämisessä Peltonen oli mukana, olivat muun muassa Porvoon Kansallis-Osake-Pankin Porvoon sivukonttori, Suomalainen kauppaosakeyhtiö ja Uudenmaan läänin maanviljelysseura.
Kirjailijan uralle

Peltonen meni naimisiin 1899 Porvoon yhteiskoulussa opettajattarena toimineen neiti Ester Druggin kanssa, ja perheeseen syntyi neljä lasta. Näihin aikoihin Peltonen irtisanoutui Uusimaa-lehden palveluksesta, koska hän halusi keskittyä omiin kirjallisiin töihinsä. Peltonen muutti perheineen Porvoosta ja asui sitten useilla paikkakunnilla ympäri Suomea, kuten Lapinlahdella Alapitkän kylässä, Turun läänin Koskella, Salon seudulla, Halikossa ja Haukivuorella. Karinaisissa hän asui yli kaksi vuotta ja sieltä muuttaessaan 1902 hän alkoi käyttää Johannes Linnankoski -nimeä. Kesät perhe vietti joko Askolassa tai Nurmeksessa isän Erkki-veljen luona, joka toimi siellä kansakoulunopettajana.
Peltonen hankki näinä vuosina tuloja perheelleen suomennos- ja toimitustöillä, kuten yleistajuisilla tieto- ja oppikirjoilla. Varsinaisena tavoitteenaan hän piti kaunokirjailijan ammattia, johon hän valmistautui itseopiskelulla. Vuonna 1903 hän julkaisi ensimmäisen kaunokirjallisen teoksensa: Raamatusta aiheensa saaneen näytelmän Ikuinen taistelu, kuten kaikki tulevatkin teoksensa, Peltonen julkaisi salanimellä Johannes Linnankoski. Salanimi oli peräisin hänen kotiseutunsa paikannimestä. Esikoisteos sai hyvän vastaanoton ja Peltonen sai siitä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinnon. Salanimen takana oleva kirjoittaja ei paljastunut vielä pariin vuoteen.
Vuonna 1905 ilmestyi romaani Laulu tulipunaisesta kukasta, joka varsinaisesti nosti Linnankosken nimen kuuluisuuteen. Romaanin miljöönä oli kirjailijan kotiseutu, Askolan pitäjän Vakkolan kylä − esimerkiksi kirjassa kuvatun Kohisevan esikuvana oli Vakkolan koski. Vakkolan kylään oli sijoitettu myös samana vuonna ilmestyneen novellin "Taistelu Heikkilän talosta" tapahtumat.
Vuosi 1905 oli myös suurlakkovuosi ja Peltonen innostui taas yhteiskunnallisesta toiminnasta. Hän osallistui pari vuotta aktiivisesti vuonna 1906 perustetun Suomalaisuuden Liiton toimintaan.
Peltonen julkaisi vuonna 1908 vaikeaselkoisena pidetyn näytelmän Kirot, jossa hän teki oman yhteenvetonsa vuosien 1899–1905 tapahtumista Suomessa.
Vuoden 1908 alkupuolella Peltonen matkusteli Euroopassa WSOY:n myöntämän apurahan turvin tutustuen taidenäyttelyihin, teatteriin ja museoihin. Heti matkalta palattuaan hän alkoi kirjoittaa uutta romaania, joka ilmestyi 1909 nimellä Pakolaiset. Aiheen romaaniin Peltonen oli saanut asuessaan muutamia vuosia aiemmin Lapinlahden Alapitkällä, Hovin talossa, jonne saapui eräänä päivänä talonostajia pitkän matkan takaa Hämeestä. Pakolaiset-romaania (1908) pidetään yhtenä Linnankosken parhaimmista teoksista. Siinä ilmenee hänen kypsä ja syvällinen ihmiskäsityksensä.
Paluu Askolaan

Peltosen perheen kiertolaiselämä päättyi 1909, kun hän osti Askolasta läheltä lapsuudenkotiaan Toivola-nimisen tilan. Askolassa Peltonen oli mukana nuorisoseuratoiminnassa, ohjasi harrastelijanäytelmiä ja piti käytöskursseja kyläläisille. Hän kirjoitti täällä vuonna 1911 ilmestyneet näytelmät Simson ja Delila sekä Jeftan tytär ja vuonna 1913 ilmestyneen novellikokoelman Sirpaleita.
Toivolan vuosinaan Peltosella oli myös tekeillä suuri romaanihanke, josta hän suunnitteli pääteostaan. "Kolme Yrjää" -romaanissa oli tarkoitus kuvata suomalaisen rodun vaiheita kolmen veljeksen, Eino, Jussi ja Antero Yrjän, elämäntarinoitten kautta. Peltosen heikentynyt terveys ja perheen taloudelliset vaikeudet estivät kuitenkin romaanihankkeen valmistumisen ja siitä julkaistiin lopulta vain lyhyt katkelma novellissa "Hilja, maitotyttö".
Vuonna 1913 ylirasituksesta ja heikosta terveydestä kärsinyt Peltonen joutui lähtemään hoitoon Helsingin Diakonissalaitokselle. Hän kuoli siellä anemiaan 43-vuotiaana 10. elokuuta 1913.
Teoksia

Asutus- ja rakennusjärjestelmä maaseudulla. Uudenmaan läänin maanviljelysseuran palkitsema kilpakirjoitus. WSOY 1900
Kuinka joka mies sai maata: wuoropuhelu. Kyläläisten kirjasia n:o 29-30. WSOY 1900
Kynäilijä: helppotajuinen opas kirjoitusten sepittämisessä: nuorisoseuroja, kansakoulun jatkokursseja ja itsekseen opiskelevia varten. WSOY 1900
Puhetaito: kaunoluvun, puhe- ja esitystaidon perusteet sekä äänielinten hoito. WSOY 1901, 2. tark. painos nimellä Puhetaito: kaunoluvun, puhe- ja esitystaidon perusteet WSOY 1910, 3. tark. painos 1923
Ikuinen taistelu, näytelmä 1903
Laulu tulipunaisesta kukasta 1905
Kuinka uutta Suomea rakennetaan: puolueettoman katsauksen koe viime viikkojen tärkeimpiin tapahtumiin. Porvoo 1905 (nimimerkillä Syrjästäkatsoja)
Taistelu Heikkilän talosta y.m. kertomuksia, WSOY 1907
Kirot, näytelmä 1907
Pakolaiset 1908
Jeftan tytär, näytelmä 1911
Simson ja Delila, näytelmä 1911
Sirpaleita, novellikokoelma 1913
Kootut teokset 1908–1915
Hilja, maitotyttö ynnä muita sirpaleita 1920
Elämänlanka ja toivioretki 1931
Valitut teokset 1953, 1971, 1973
Muita julkaisuja ja toimitustöitä

Torpparit ja isännät ; Herrat ja talonpojat. Kyläläisten kirjasia n:o 13. WSOY 1899
Isäntäväki ja palvelijat. Kyläläisten kirjasia n:o 14. WSOY 1899
Keväällä 1899: säkeenkatkelmia Uudenmaan suomalaiseen laulu- ja soittojuhlaan 18 5/6 95. WSOY 1899
Nuorisomme siveellisyys: vakava sana vakavassa asiassa. Kyläläisten kirjasia n:o 18. WSOY 1899
Onko köyhällä lakia? ; Kuinka epäkohtia korjataan. Kyläläisten kirjasia n:o 22. WSOY 1899
Pieni marja- ja sienikirja. Kyläläisten kirjasia n:o 10. WSOY 1899
Aviovaali ja puolisoiden keskinäiset suhteet. Kyläläisten kirjasia n:o 19. WSOY 1899
Emännille ja tyttärille. Kyläläisten kirjasia n:o 16. WSOY 1899
Sanomalehdistön päivä: Porvoossa, marraskuun 5 p. 1899; kirj. O. Grotenfelt, Edv. Rindell, W. Peltonen.
Salon lapsia: yksinäytöksinen laulukuvaelma. Uusmaalaisten edistysseurojen toimituksia, 3.  WSOY
Laillisuuden pohja ja lakien pyhyys Suomessa. Kyläläisten kirjasia n:o 25. WSOY 1900
Ameriikkaan siirtymisestä. Kyläläisten kirjasia n:o 24. WSOY 1900
Suurempi kyläläisten laulukirja. Kyläläisten kirjasia, 1, B. WSOY 1900, 1902, 1914
Suomi ennen ja nyt. Kyläläisten kirjasia n:o 28. WSOY 1900
Kuinka rakennan taloni?. Kyläläisten kirjasia n:o 23. WSOY 1900
Kertomarunoja. Kyläläisten kirjasia n:o 26. WSOY 1900
Laulurunoja. Kyläläisten kirjasia n:o 27. WSOY 1900
Kyläläisten laulukirja. Kyläläisten kirjasia n:o 1. Korj. painos WSOY 1901
-tar, -tär päätteen käyttämisestä nykykielessä. Virittäjä 6/1902
Mitä naiset voivat tehdä maatalouden parantamiseksi?. Kyläläisten kirjasia n:o 32. WSOY 1903
Mikä pelastaa maamiehen ahdinkotilasta?. Kyläläisten kirjasia n:o 31. WSOY 1903
Kirjanpidon opas talonpojalle. Kyläläisten kirjasia n:o 49. WSOY 1903
Japani nyt ja ennen: uusimpien Japanin-tutkijain esitysten mukaan toimitettu. WSOY 1904
Kenraalikuwernööri Bobrikoffin kuolema. 1904, 1905
Keksintöjen kirja: ulkomaisten lähteitten mukaan kotimaisten ammattimiesten avulla. 1, toim. Vihtori Peltonen. WSOY 1907
Keksintöjen kirja. 2; ulkomaisten lähteitten mukaan kotimaisten ammattimiesten avulla toimittanut Vihtori Peltonen. WSOY 1908
Keksintöjen kirja. 3. WSOY 1909
Hewoshoidosta. kirjottanut hewoshoidon ystäwä. Kyläläisten kirjasia n:o 44. WSOY 1910
Johannes Linnankoski: elämä ja toiminta v:een 1900. WSOY 1921
Johannes Linnankoski: elämä ja toiminta v:sta 1900. WSOY 1927