stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michel-Jean Sedaine
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michel-Jean Sedaine Wikimedia Commonsissa
Mikio Satō

| Mikio Satō> 佐藤 幹夫.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  佐藤 幹夫
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1928 Tokio
Kuollut: 9. tammikuuta 2023 (94 vuotta) Kioto
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Shokichi Iyanaga (käännä suomeksi) ja Kōsaku Yosida
Tutkimusalue:  algebraic analysis (käännä suomeksi) ja matemaattinen fysiikka
Palkinnot:  Schockin palkinto Wolfin palkinto
Mikio Satō (jap. 佐藤 幹夫, Satō Mikio, 18. huhtikuuta 1928 Tokio – 9. tammikuuta 2023 Kioto) oli japanilainen matemaatikko. Hän opiskeli Tokion yliopistossa ja Shin’ichirō Tomonagan johdolla ja väitteli tohtoriksi vuonna 1963.
Satō toimi vuodesta 1970 lähtien Matemaattisten tieteiden tutkimusinstituutin professorina Kioton yliopistossa. Hänen mukaansa on nimetty Bernsteinin–Saton polynomi ja Saton–Taten konjektuuri. Hänet tunnetaan myös hyperfunktioiden tutkijana.
Satō oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1993. Hänet palkittiin Schockin (1997) ja Wolfin palkinnoilla (2003).
Minä ja Mr Murphy

| Minä ja Mr Murphy |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pertti Paasio
Kuvittaja:  arkistokuvia
Kansitaiteilija:  Jorma Luotio
Genre:  muistelmat
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1996
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  160
ISBN:  978-951-2-04877-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Minä ja Mr Murphy on sosiaalidemokraattisen poliitikon Pertti Paasion omasta elämästään ja kommelluksistaan kirjoittama humoristinen muistelmateos. Se on hänen esikoisteoksensa. Kirjan on vuonna 1996 julkaissut Gummerus.
Hannu Soikkasen mukaan Paasion teos on kirjoitettu varsin rennosti lukuun ottamatta kohtia, joissa hän arvostelee terävästi valtion virkamiesten toimintaa keskeisissä yhteiskunnallisissa kysymyksissä luottamusmiehet sivuuttaen.
Teoksessa on kuvaliite ja henkilöhakemisto.
Aiheesta muualla

Timo Kervinen, Pertti Paasio muistelee tähänastista uraansa, Verkkouutiset
Killer Instinct

| Killer Instinct |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Rare
Julkaisija:  Midway Games Nintendo
Lajityyppi:  tappelupeli
Alusta:  kolikkopeli, SNES, Game Boy, Nintendo 64
Ensijulkaisu:  Killer Instinct (1994)
Viimeisin julkaisu:  Killer Instinct Gold (1996)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Killer Instinct on Raren kehittämä tappelupelisarja. Sarja alkoi vuonna 1994, kun Rare julkaisi Killer Instinct -pelin pelihalleissa ja Nintendon Super Nintendo Entertainment System -konsolilla. Peli aiheutti paljon ennakkokohua, mutta ei lopulta menestynyt suuremmin. Peliin tehtiin vuotta myöhemmin jatko-osa Killer Instinct 2, joka julkaistiin seuraavana vuonna nimellä Killer Instinct Gold Nintendo 64:lle. Ensimmäisestä Killer Instinct -pelistä julkaistiin myös vähemmän tunnettu Game Boy -versio.
Ensimmäinen peli oli Donkey Kong Countryn grafiikkateknologiaa hyödyntävä 2D-peli. Killer Instinct 2 oli puolestaan käytännössä kolmiulotteinen, mutta sen hahmot olivat edelleen 2D-spritejä.
Erot pelien välillä

Tulevaisuuden maailmaan sijouttuva synkkä peli pyörii mysteerisen Ultra Tech -yhtiön ympärillä. Alkuperäinen Killer Instinct lainasi paljon elementtejä yhdestä aikansa maineikkaammasta tappelupelisarjasta, Mortal Kombatista. Ensimmäinen peli toteutettiin huolella ja se kuulunee aikansa parhaimpiin tappelupeleihin. Sen sijaan Killer Instinct 2 kärsi lukuisista bugeista grafiikassa ja muuallakin.
Killer Instinct -pelien spritet tehtiin hyödyntämällä samaa tekniikkaa kuin Donkey Kong Countryssa. Hahmot 3D-mallinnettiin ja renderöitiin 2D-spriteiksi. Ensimmäisessä pelissä tämä antoi hahmoille syvyyttä, mutta Killer Instinct 2:ssa spritejen käyttö osoittautui huonoksi ideaksi.
Ensimmäisessä Killer Instinct -pelissä hahmojen veri vaihteli sen mukaan millainen hahmo oli kyseessä. Killer Instinct 2:ssa tämä idea ilmeisesti hukattiin sillä pelissä kaikki hahmot vuotavat samalla tavalla, jopa Spinal joka on luuranko.
Midway Games julkaisi Killer Instinct -pelien hallipeliversiot, mikä oli merkittävää koska Midway julkaisi myös kilpailevaa Mortal Kombat -sarjaa samanaikaisesti. Arcade-peli mainosti omalta osaltaan Nintendon Ultra 64 -laitealustaa, ja Nintendo antoi ymmärtää että Ultra 64 oli käytännössä sama laite kuin myöhemmin julkaistava Nintendo 64 -kotikonsoli. Killer Instinct -pelissä oli kuitenkin huomattaviakin teknisiä eroja N64:ään, esimerkiksi pelidata oli tallennettu kiintolevylle ROM-moduulien sijaan.
Luettelo Killer Instinct -hahmoista

Seuraavissa kuvaelmissa on otettu huomioon vain hahmojen taustakertomukset. Ainoa poikkeus on Orchid. Killer Instinct 2:ssa Orchidin ja Combon taustakertomukset ovat ristiriidassa keskenään. Oletettavasti Orchidin loppukertomus on oikea koska Rare on päättänyt että Orchid voitti Eyedolin ensimmäisessä pelissä. Tämä tarkoittaa käytännössä että Orchidin taustatarina Killer Instinct 2':ssa on todennäköisesti virheellinen.
Luettelo Killer Instinct -hahmoista > Vain Killer Instinct

Seuraavia hahmoja ei nähty Killer Instinct 2:ssa
Päällikkö Thunder on intiaanipäällikkö joka osallistui KI-turnajaisiin selvittääkseen totuuden kahden hänen heimonsa jäsenten katoamisesta viime turnajaisissa. Thunder ei koskaan saanut selville totuutta sillä hän menehtyi ensimmäisessä turnajaisissa (luultavasti Riptorin käden kautta).
Cinder oli kuolleeksi epäilty rikollinen joka olikin salaa tuotu Ultra Techin tiloihin. Monimutkaisten solumanipulaatikokeiden tuloksena Cinder muuttui (kirjaimellisesti) tuliseksi taistelijaksi. Cinder ei ollut kohteluunsa tyytyväinen joten hänelle annettiin mahdollisuus ansaita vapautensa voittamalla Glacius. Valitettavasti Glacius tappoi Cinderin vastaavista syistä.
Riptor oli Ultra Techin geenikokeiden tulos jossa ihmisen ja dinosauruksen (Velociraptor) DNA:ta yhdistettiin luomaan tappava otus. Riptor päihitettiin kuitenkin turnajaisissa (todennäköisesti Combon käden kautta).
Eyedol demonisotilas joka käytti Ultra Techin turnajaisia tapana pyyhkiä tieltään kaikki hänen vastustajansa. Eyedol oli noin kaksimetrinen, vihreä, kaksipäinen hirviö joka käytti aseenaan nuijaa. Hänet voitti Orchid.
Luettelo Killer Instinct -hahmoista > Esitetty Killer Instinct 2:ssa

Maya on Amatsonian kansan kuningatar ja yksi taistelijoista jotka alun perin vangitsivat Gargoksen. Nyt hänen on todistettava ansaitseensa paikkansa voittamalla Gargos jälleen kerran. Maya käyttää aseenaan kaarevia tikareita.
Tusk on mystisiä voimia omaava barbaari ja kehän kuningas. Hän etsii aina uusia haastajia ja Gargos vaikuttaa hänestä sopivimmalta mahdolliselta. Tuskin ase on miekka.
Kim Wu on yhden Gargoksen päihittäneen soturin jälkeläinen. 17-vuotias Kim on kansansa suojelija. Nyt Gargoksen palattua hänen on osoitettava pätevyytensä. Kimin aseet ovat nunchakut.
Gargos on demoni jonka joukko taistelijoita voitti kauan sitten ja syöksi tämän hengelliseen tyhjiöön. Naamioitumalla tiikerihengeksi Gargos onnistui huijaamaan Jagoa ja hyödynsi tämän hänen nimeensä tehtyjä voittoja tapana paeta tyhjiöstä. Gargos on nyt palannut.
Aiheesta muualla

Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Korpi Ensemble

| Korpi Ensemble> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1999–
Tyylilaji:  jazz, soul, folk
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Aili Ikonen, laulu   Hannu Oskala, harmonikka   Petri Kivimäki, kitara   Arttu Kataja, koskettimet   Tero Tuovinen, basso   Pekka Saarikorpi, rummut, lyömäsoittimet  
Entiset jäsenet:  Johanna Iivanainen, laulu (2000–2008)  Eero Heinonen, basso (1999–2004)  Jenny Wilhelms, laulu (1999–2000) 
Levy-yhtiö:  Texicalli Records, 2004–  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korpi Ensemble on suomalainen popyhtye, joka yhdistää eri musiikkityylejä kuten poppia, jazzia, soulia ja kansanmusiikkia. Suurin osa ohjelmistosta on jäsenten omaa tuotantoa. Yhtye on perustettu vuonna 1999.
Kokoonpano

Aili Ikonen, laulu
Arttu Kataja, kosketinsoittimet
Petri Kivimäki, kitara
Hannu Oskala, haitari
Pekka Saarikorpi, rummut ja lyömäsoittimet
Tero Tuovinen, basso
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Johanna Iivanainen, laulu (2000–2008)
Eero Heinonen, basso (1999–2004)
Jenny Wilhelms, laulu (1999–2000)
Diskografia > Albumit

Puu (2004, Texicalli Records)
Trails (2006, Texicalli Records)
For a New Day (2010, Texicalli Records)
Diskografia > EP:t ja singlet

Runot (2015, omakustanne)
Korpi Ensemble (tunnetaan myös nimellä: K, 2001, omakustanne)
”A Moment of Love” / ”Like Father Like Son” (2006, Texicalli Records)
Diskografia > Musiikkivideot

”The Wind” (Korpi Ensemble/K EP:llä, 2001, omakustanne)
”Like Father Like Son” (Puu levyllä, 2004, Texicalli Records)
Aiheesta muualla

Korpi Ensemble Facebook-sivustolla
Korpi Ensemble Myspacessa (englanniksi)
Pekka Saarikorven kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Mesikämmen muurahaispesällä

Mesikämmen muurahaispesällä (Jussi Mäntynen, 1931)
Mesikämmen muurahaispesällä on suomalaisen kuvanveistäjän Jussi Mäntysen (1886–1978) punaisesta graniitista tehty veistos vuodelta 1931. Se sijaitsee Karhupuistossa Helsingin Kalliossa. Veistos esittää karhua tonkimassa muurahaiskekoa.
Mirto (likööri)

Mirto-kotilikööriä
Mirto on perinteinen sardinialainen likööri, joka valmistetaan myrtin marjoista. Myrtti kasvaa Sardiniassa villinä, ja likööriä tehdään paljon myös kotioloissa. Se nautitaan usein aterian päätteeksi.
Mikin Inferno

Mikin Inferno (ital. L’Inferno di Topolino) on vuonna 1949 julkaistu Disney-sarjakuvaversio Danten runoelman Jumalainen näytelmä ensimmäisestä osasta. Se aloitti tähän päivän jatkuneen perinteen, jossa italialaiset ankkapiirtäjät tekevät mukaelmia kirjallisuuden klassikoista. Tarinan käsikirjoitti Guido Martina ja piirsi Angelo Bioletto. Tarina oli myös siinä mielessä ainutlaatuinen, että sen tekijät vastoin Disney-yhtiön käytäntöä ilmoitettiin lukijoille jo ensipainoksessa.
Tarina on kunnianhimoinen ja graafisesti loistelias. Sitä ei pitkään aikaan julkaistu kuin italiaksi. Nyttemmin sarja on julkaistu lyhennettynä saksaksi (2001) ja lyhentämättömänä englanniksi (2006). Tarinassa mm. opettajat roikkuvat köysissä oppilaiden kiusattavana; latinanopettajia heitetään mustepulloilla ja matematiikanopettajaa ammutaan ritsalla ja jousipyssyllä, lyödään lekalla päähän ja nipistetään pihdeillä takapuolesta. Myöhemmin tarinassa on mm. kidutusta hammaslääkärin tuolissa ja kohtaus, missä kanat nokkivat  Sepe Suden luurankoa.
Toinen syy, miksi tarinaa ei ole suomennettu, on todennäköisesti se, etteivät sen vitsit aukea ilman Danten ja klassisen kirjallisuuden tuntemusta. 1940-luvun italialaisille koululaisille pakkosyötettiin Dantea ja latinaa. Martina, joka itsekin oli koulutukseltaan opettaja, halusi kirjoittaa tarinan jossa Jumalaista näytelmää käsitellään huumorilla. Kertomuksen lopussa Martina ja Bioletto seisovat paaluun sidottuina itsensä Danten syytettävinä. He puolustautuvat sillä, että koululaiset saadaan näin pitämään runoelmasta, jota he muuten hylkisivät.
Nykyään tarina on legendaarisessa maineessa.
Aiheesta muualla

Kvaak.fi-keskustelupalsta: Mickey's Inferno englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Mikin Inferno COA-tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Ötztalin Alpit

| Ötztalin Alpit> saks. Ötztaler Alpen, ital. Alpi Venoste |
| --- | --- |
 Hintere Schwärze (3 633 m)
Maantiede
Sijainti:   Itävalta  Italia
Päävuoristo:  Alpit
Korkein kohta
Nimi:  Wildspitze
Korkeus meren-pinnan tasosta:  3 774 m
Ötztalin Alpit (saks. Ötztaler Alpen, ital. Alpi Venoste) on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue Itävallassa ja Italiassa.
Ötztalin Alppien korkein huippu on Wildspitze (3 774 m).
Huippuja

Wildspitze (3 774 m)
Weißkugel (3 746 m)
Hintere Schwärze (3 633 m)
Similaun (3 603 m)
Grosser Ramolkogel (3 551 m)
Hochvernagtspitze (3 531 m)
Schalfkogel (3 510 m)
Hochwilde (3 480 m)
Seekogel (3 358 m)
Glockturm (3 356 m)
Mijanou Bardot

Bardot vuonna 1958
Marie-Jeanne "Mijanou" Bardot (s. 5. toukokuuta 1938 Pariisi, Ranska) on ranskalainen kirjailija ja näyttelijä.
Bardot näytteli muutamassa elokuvassa mutta ryhtyi myöhemmin kirjailijaksi.
Bardot on naimisissa näyttelijä Patrick Bauchaun kanssa, ja heillä on yksi tytär. He asuvat Los Angelesissa Yhdysvalloissa. Bardot'n sisar on Brigitte Bardot.
Filmografia

Club de femmes, 1956
Jusqu'au dernier, 1957
Une balle dans le canon, 1958
Pirata della sparviero nero, Il (Musta Haukka kostaa) 1958
Ramuntcho, 1959
Keräilijätär, 1967
Aiheesta muualla

Filmografia[vanhentunut linkki]
Älmhult

| Älmhult |
| --- | --- |
 Älmhultin rautatieasema.
 Älmhult
 Koordinaatit: 56°33′3″N, 14°8′17″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Kronobergin lääni
Maakunta:  Småland
Kunta:  Älmhultin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  8,78 km²
Väkiluku:  8 955
 – Väestötiheys:  1 019,9 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Älmhult vuoden 2015 taajamarajauksen mukaan.
Älmhult on samannimisen Älmhultin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Kronobergin läänissä ja Smålandin historiallisessa maakunnassa Etelä-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 8 955 asukasta.
Älmhult oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppalana.
Väestönkehitys

| Älmhultin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 5 129 | 5 129 |
| 1965 | 1965 |    | 5 667 | 5 667 |
| 1970 | 1970 |    | 7 001 | 7 001 |
| 1975 | 1975 |    | 7 390 | 7 390 |
| 1980 | 1980 |    | 7 681 | 7 681 |
| 1990 | 1990 |    | 8 303 | 8 303 |
| 1995 | 1995 |    | 8 478 | 8 478 |
| 2000 | 2000 |    | 8 277 | 8 277 |
| 2005 | 2005 |    | 8 518 | 8 518 |
| 2010 | 2010 |    | 8 955 | 8 955 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Älmhult kasvoi yhteen Möckelnin kanssa vuonna 1970.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kronobergin läänin kuntien keskustaajamat
Micheal Haley

| Micheal Haley |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1986 (ikä 38) Guelph, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  Ottawa Senators
Sarja:  NHL
Pelinumero:  38
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  South Carolina Stingrays (ECHL) Bridgeport Sound Tigers (AHL) Utah Grizzlies (ECHL) New York Islanders (NHL) Connecticut Whale (AHL) Hartford Wolf Pack (AHL) Worcester Sharks (AHL) San Jose Sharks (NHL) San Jose Barracuda (AHL) Florida Panthers (NHL) Springfield Thunderbirds (AHL)   New York Rangers (NHL)
Micheal Haley (s. 30. maaliskuuta 1986) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Ottawa Senatorsin organisaatiossa.
Ura

Haley siirtyi 19. toukokuuta 2008 vapaana agenttina kahden suunnan sopimuksella New York Islandersiin. Kauden 2009–2010 aikana Haley teki debyyttinsä NHL:ssä New Jersey Devilsiä vastaan 10. huhtikuuta 2010. Hän tappeli ottelussa Rod Pelleytä vastaan. Ensimmäisen maalinsa NHL:ssä Haley teki 11. helmikuuta 2011 Pittsburgh Penguinsin maalivahti Brent Johnsonia vastaan. Saman ottelun aikana hän keräsi 39 rangaistusminuuttia.
1. heinäkuuta 2012 Haley teki vapaaksi agentiksi siirryttyään kahden vuoden sopimuksen toisen New Yorkista kotoisin olevan joukkueen Rangersin kanssa.
Haley teki vuoden sopimuksen San Jose Sharksin kanssa 10. heinäkuuta 2014.
Marraskuussa 2020 Haley teki vapaana agenttina yksivuotisen sopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa.
Tilastot

Käännös suomeksi
Yamaha DX7

Vuonna 1986 julkaistu Yamaha DX7 IID -syntetisaattori kotelossaan
Yamaha DX7 on digitaalinen FM-syntetisaattori, jota Yamaha valmisti vuosina 1983–1989. DX7 oli ensimmäinen kaupallisesti menestyksekäs digitaalisyntetisaattori, ja rinnakkaismalleineen se on edelleen yksi kaikkien aikojen myydyimmistä syntetisaattoreista Korg M1:n ja Roland D-50:n ohella. DX7 oli myös yksi ensimmäisistä MIDI-laitteista ja vaikutti ratkaisevasti MIDI-standardin läpimurtoon. Yamaha DX7 oli 1980-luvulla yhdessä Rolandin TR-sarjan rumpukoneitten kanssa historian mullistavimpia sähköisiä soittimia.
DX7:n ääntä on kuultavissa lukuisien eri yhtyeitten ja artistien kappaleissa. Erityisesti DX7:n paljon käytetty heleä  pianoääni (E. Piano 1) sekä bassoääni (Bass 1) ovat selvästi erotettavissa ja tunnistettavissa useista 1980-luvun, ja monista uudemmistakin kappaleista.
DX7:n perintö on yhä kuultavissa erityisesti populaarimusiikissa. Monet artistit ovat säilyttäneet alkuperäisen DX7:n kokoonpanossaan, vaikka nykyään on tarjolla lukuisia uusiakin syntetisaattoreita joista löytyy täysin vastaavanlaisia soundeja erilaisine variaatioineen.
Yamaha DX7 on suhteellisen hankala ohjelmoitava johtuen vaikeasti hahmotettavasta käyttöliittymästä parametrien ohjauksessa. Sen täydellinen hallinta vaatii paljon perehtymistä.
Puhtaasti analogisiin syntetisaattoreihin verrattuna DX7:n etuja olivat digitaalisen laitteen tarjoamat muistipaikat luoduille sointiväreille ja vireen tarkkuus sekä äänen kirkkaus.
Tekniikkaa

Yamaha DX7:n ominaisuuksiin kuuluvat MIDIn lisäksi kosketusherkkyys (velocity) ja polyfonia eli monen äänen soittaminen yhtäaikaa. Tekniikan Maailman vertailutestissä vuonna 1986 mukana olleessa DX7:ssä oli viiden oktaavin koskettimisto, kitaran kielen venytystä vastaava pitch bender, split eli koskettimiston jako kahdeksi alueeksi, modulaatiopyörä, pedaali ja puhallinsuukappale sekä kiinteitä soundeja kahdella ROM-kasetilla yhteensä 128 ja ohjelmoitavia soundeja yhdellä RAM-kasetilla 32. Laitteen paino oli 14,5 kg. Vertailutestissä olivat mukana myös syntetisaattorit Casio CZ-101/1000 ja CZ-5000, Korg Poly-800 II ja DW-8000, Roland αJuno 1, Siel DK-80 ja Yamahan halvempi malli DX-21.
Esimerkkejä DX7:n soitinäänten käytöstä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  2 Unlimited: Eternally Yours  Al Jarreau: After All  Bee Gees: Bodyguard  Billy Ocean: Love Zone  C. C. Catch: Strangers by Night  Chaka Khan: Own the Night  Chicago: Hard Habit to Break  Elton John: Sacrifice  Eric Carmen: Hungry Eyes  Glenn Frey: You Belong to the City  Gloria Estefan: Rhythm Is Gonna Get You  Jan Hammer: Night Talk  Kenny Loggins: Danger Zone  |  Kim Wilde: You Came  Kool & The Gang: Cherish  Laura Branigan: Self Control  Madonna: Papa Don't Preach  Men at Work: Still Life  Michael Bolton: How Am I Supposed to Live Without You  Mr. Mister: Broken Wings  New Kids on the Block: Stop It Girl  Patti LaBelle: Stir It Up  Pave Maijanen: Jää mun luo  Pet Shop Boys: West End Girls  Phil Collins: One More Night  Queen: A Kind of Magic  |  Sade: Is It a Crime  Samantha Fox: Nothing's Gonna Stop Me Now  Sandra: (I'll Never Be) Maria Magdalena  Simply Red: Jericho  Stratovarius: Black Diamond  The Cure: Kyoto Song  Tina Turner: What's Love Got to Do with It  Tommi Läntinen: Rakkauslaulu  Toni Braxton: Another Sad Love Song  Wham!: Careless Whisper  Whitney Houston: The Greatest Love of All  Yö: Napoli  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yamaha DX7 Wikimedia Commonsissa
Mikin Dekkaripokkari

Mikin Dekkaripokkarin vuonna 1994 julkaistun ensimmäisen osan kansikuva
Mikin Dekkaripokkari oli Helsinki Median julkaisema sarjakuvataskukirja, joka sisälsi salapoliisitarinoita, joiden päähenkilönä esiintyi Mikki Hiiri. Lisäksi jokaisessa numerossa oli Hessun dekkarikerho -palsta, jossa käsiteltiin salapoliisitarinoita ja niiden tekijöitä, sekä lukijoiden lähettämää postia.
Mikin Dekkaripokkaria ilmestyi kymmenen numeroa: neljä vuonna 1994, ja kuusi vuonna 1995. Ne olivat noin 100-sivuisia ja maksoivat 17–19 markkaa. Ensimmäinen numero ilmestyi Roope-setä-lehden mukana. Viimeiseksi jääneessä numerossa sarjalle luvattiin lisää jatkoa, mutta toistaiseksi uusia numeroita ei ole ilmestynyt.
Jotkin Dekkaripokkarin päähenkilöistä, tapahtumapaikoista, tai tapahtumista ovat viittauksia salapoliisikirjallisuuteen, kuten neiti Marpleen tai Hercule Poirotiin. Osa tarinoista on julkaistu myös muissa julkaisuissa, kuten Aku Ankan taskukirjassa.
Mikin Dekkaripokkaria vastaava lehti ilmestyi myös Saksassa (Ein Fall für Micky), Tanskassa (Mickey Mysterier) ja Ruotsissa (Musses Mysterier)
Tarinat

| Tarinakoodi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Tekijät | Sivumäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Numero 1 (1994)
| D 91400 | Zombiliiga | The League of the Zombies | Bob Langhans, Joaquín Cañizares Sanchez | 38 |
| D 92014 | Vainotut etsivät | The Doomed Detectives | Bob Langhans, Joaquín Cañizares Sanchez | 56 |
Numero 2 (1994)
| D 92439 | Kadonneiden taulujen arvoitus | Culture Shock | Jaime Diaz Studio | 94 |
Numero 3 (1994)
| D 92135 | Roomalainen palapeli | The Roman Puzzle | Bob Langhans, Miguel Fernandec Martinez | 52 |
| D 93177 | Skandaali kaupungintalolla | A Scandal in City Hall | Bob Langhans, Xavier Vives Mateu | 42 |
Numero 4 (1994)
| D 93206 | Vampyyrien arvoitus | Never Give a Sucker an Even Break! | Spectrum Associates, Miguel Fernandec Martinez | 60 |
| D 93286 | Duetto yhdelle | Duet for One | Bob Langhans, Xavier Vives Mateu | 34 |
Numero 5 (1995)
| D 93281 | Väärää rahaa | Pie in the Sky | Spectrum Associates, Joaquín Cañizares Sanchez | 59 |
| D 93156 | Kadonnut harmonia | The Impossible Theft | Hanne Guldberg Mikkelsen, Joaquín Cañizares Sanchez | 35 |
Numero 6 (1995)
| D 93472 | Salaperäinen sormus | The Riddle of the Ring | Spectrum Associates, Miguel Fernandec Martinez | 68 |
| D 93275 | Hajuhaitat | A Real Stinker | Janet Gilbert, Joaquín Cañizares Sanchez | 26 |
Numero 7 (1995)
| D 94011 | Jalokiviä ja niskalenkkejä | Mother Love | Dave Rawson, Miguel Fernandec Martinez | 54 |
| D 93557 | Totuuden nimeen | The Black-Tie Affair | Bob Langhans, Joaquín Cañizares Sanchez | 40 |
Numero 8 (1995)
| D 93450 | Salaisuuksien kirja | The Book of Revelations | Spectrum Associates, Miguel Fernandec Martinez | 62 |
| D 93344 | Perintö | The Inheritance | Hanne Guldberg Mikkelsen, Xavier Vives Mateu | 32 |
Numero 9 (1995)
| D 93430 | Myrkkyjuhlat | The Poison Party | Kurt Behnke, Joaquín Cañizares Sanchez | 64 |
| D 93471 | Kassakaapin arvoitus | The Queen's Safe | Bob Langhans, Janet Gilbert, Antoni Bancells Pujadas | 30 |
Numero 10 (1995)
| D 94022 | Bardi | The Pimpernel | Elizabeth Rowe, Antoni Bancells Pujadas | 66 |
| D 93370 | Kuninkaallinen kiusankappale | A Royal Pain | Janet Gilbert, Antoni Bancells Pujadas | 28 |
Mä tarjoon

| ”Mä tarjoon” Brädi mukana Illi |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Repullinen hiittiä
 Formaatti: MP3
 Tuottaja(t): MGI
 Tyylilaji: rap
 Kesto: 03.38
 Levy-yhtiö: Rähinä Records/Universal Music
Brädin muut singlet
|   | ”Mä tarjoon” 2010 | ”Kuka hän on” 2010 |
"Mä tarjoon" on suomalaisen rap-artisti Brädin 7. huhtikuuta 2010 julkaistu ensimmäinen single hänen ensimmäiseltä toukokuussa 2010 ilmestyneeltä studioalbumilta Repullinen hiittiä. Singlen julkaisi Rähinä Records ja kappaleella vierailee myös Rähinä Recordsille levyttävä Illi. Rähinä Records ilmoitti blogissaan, että tilaamalla Rähinän nettikaupasta mitä tahansa, saa kaupan päälle Mä Tarjoon- singlen CD-formaattina.[lähde? ] Muuten sinkkua saa vain digitaalisena.
Kappale sai ensiesityksensä 25. maaliskuuta 2010 YleX-radiokanavalla. Kappaleesta julkaistiin musiikkivideo 28. huhtikuuta.
Älvkarleby

| Älvkarleby |
| --- | --- |
 Kaarle XIII:n silta Älvkarlebyssä.
 Älvkarleby
 Koordinaatit: 60°34′N, 17°27′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Uppsalan lääni
Maakunta:  Uplanti
Kunta:  Älvkarlebyn kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  2,70 km²
Väkiluku:  1 647
 – Väestötiheys:  610,0 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Älvkarleby on taajama Älvkarlebyn kunnassa Ruotsissa. Taajama sijaitsee Uppsalan läänissä ja Uplannin historiallisessa maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa siellä oli 1 647 asukasta. Älvkarlebystä on kotoisin jalkapallojoukkue Älvkarleby IK. Taajaman halki virtaavaan Daljokeen on rakennettu vesivoimala.