stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1989
SM-karsintasarja

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | HyPS | 4 | 3 | 0 | 0 | 9 | 2 | +7 | 6  |
| 2 | NS Kortesjärvi | 4 | 1 | 1 | 1 | 5 | 3 | +2 | 3  |
| 3 | MP | 4 | 1 | 0 | 2 | 2 | 6 | −4 | 2  |
| 4 | Ilves-Pallo | 4 | 0 | 1 | 2 | 1 | 6 | −5 | 1  |
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1988

| Jalkapallon naisten SM-sarjan kausi 1988 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Mestari:  HJK
Pudonneet joukkueet:  TPS, FC Kuusysi
Alempi sarjataso:  Naisten I divisioona 1988
  ← 1987 :  1989 → 
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1988 oli jalkapallon naisten SM-sarjan 15. kausi ja kaikkiaan 18. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, jolle saavutus oli yhdeksäs Suomen mestaruus.
KNF:n luovuttua sarjasta sen sarjapaikka siirtyi PP-Futikselle.
Sarjajärjestelmä

Naisten SM-sarja 1988 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka viimeinen putosi I divisioonaan kaudeksi 1989. Sarjan toiseksi viimeinen osallistui neljän joukkueen karsintasarjaan naisten I divisioonan lohkovoittajien kanssa. Karsintasarjan kaksi parasta saivat paikan SM-sarjaan kaudeksi 1989.
Joukkueet

| Joukkue | Paikkakunta |
| --- | --- |
FC Kuusysi: Lahti
Helsingin Jalkapalloklubi: Helsinki
Herttoniemen Toverit: Helsinki
Kemin Into: Kemi
Kiffen: Helsinki
Kontulan Urheilijat: Helsinki
Kyrkslätt IF: Kirkkonummi
PP-Futis: Helsinki
Turun Palloseura: Turku
Turun Pyrkivä: Turku
Sarjataulukko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | HJK | 18 | 15 | 2 | 1 | 90 | 6 | +84 | 32  |
| 2 | HerTo | 18 | 13 | 4 | 1 | 60 | 11 | +49 | 30  |
| 3 | Pyrkivä | 18 | 13 | 3 | 2 | 39 | 8 | +31 | 29  |
| 4 | PPF | 18 | 12 | 3 | 3 | 55 | 9 | +46 | 27  |
| 5 | Into | 18 | 8 | 2 | 8 | 25 | 35 | −10 | 18  |
| 6 | KontU | 18 | 6 | 1 | 11 | 19 | 42 | −23 | 13  |
| 7 | Kiffen | 18 | 4 | 4 | 10 | 19 | 28 | −9 | 12  |
| 8 | KyIF | 18 | 4 | 4 | 10 | 13 | 46 | −33 | 12  |
| 9 | FC Kuusysi | 18 | 1 | 4 | 13 | 8 | 49 | −41 | 6  |
| 10 | TPS | 18 | 0 | 1 | 17 | 4 | 98 | −94 | 1  |
SM-karsintasarja

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ilves-Pallo | 4 | 3 | 0 | 0 | 9 | 2 | +7 | 6  |
| 2 | NS Kortesjärvi | 4 | 2 | 0 | 1 | 5 | 3 | +2 | 4  |
| 3 | FC Kuusysi | 4 | 1 | 0 | 2 | 2 | 6 | −4 | 2  |
| 4 | HyPS | 4 | 0 | 0 | 3 | 1 | 6 | −5 | 0  |
Joentaus

| Joentaus |
| --- | --- |
Suuralue:  Kirkonkylä
Väkiluku:  418
Joentaus on asuinalue Siilinjärvellä. Alue sijaitsee noin kilometrin päässä Siilinjärven keskustasta itään. Alue koostuu pääasiassa omakotitaloista.
Joentauksen omakotitaloista suurin osa sijaitsee Siilinlahden, sekä Siilinjoen tuntumassa. Alueen lounaiskulmassa Siilinjoki laskee Siilinlahteen.
Joentauksen länsipuolella sijaitsevat Saharan urheilualue, Mäntyrannan kesäteatteri, Siilinlahden uimaranta ja Siilinlahden koulu.
Joentauksen pohjoispuolella sijaitsee Päivärinne ja itäpuolella Leppäkaarre.
Joerg Stadler

Joerg Stadler on saksalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on ”Höyrylaiva-Ville” elokuvasta Pelastakaa sotamies Ryan.
Muita elokuvia, joissa hän on näytellyt ovat muun muassa Ikuisesti sinun, Hotel Splendide, Spy Game, Revolver, Nuori Hannibal ja Harry Potter ja puoliverinen prinssi.
Joentaka

| Joentaka |
| --- | --- |
 Joentaka
Valtio:   Suomi
Maakunta:  Kanta-Häme
Seutukunta:  Riihimäen seutukunta
Kunta:  Loppi
Väkiluku:  327
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Joentaka on pieni kylä Lopella. Kylän postinumeroalueella 12640 asuu 327 asukasta. Alueella on 130 taloutta. Kylässä sijaitsee kolmen opettajan kyläkoulu.
Jesse Jääskeläinen

Jesse Joonas Jääskeläinen (s. 12. maaliskuuta 1992) on EU-vaikuttamisen asiantuntija, joka työskenteli Europarlamentaarikko Miapetra Kumpula-natrin (S&D) kabinettipäällikkönä . Sitä ennen hän työskenteli toiminnanjohtajana ja erityisasiantuntijana Eurooppalainen Suomi ry:llä. Jääskeläinen vastasi vuoden 2021 Euroopan tulevaisuutta käsittelevän konferenssin kansalaiskampanjan suunnittelusta ja järjestämisestä. Aikaisemmin Jääskeläinen on toiminut muun muassa Eurooppanuoret ry:n puheenjohtajana sekä Sosialidemokraattiset Opiskelijat SONK ry:n puheenjohtajana. Jääskeläinen toimii lisäksi Kuntien takauskeskuksen valtuuskunnassa.
Tausta

Jääskeläinen on kotoisin Muuramesta ja valmistui ylioppilaaksi Muuramen lukiosta vuonna 2011. Jääskeläinen toimi kunnanvaltuutettuna Muuramessa vuosina 2017–2020 SDP:n riveistä. Jääskeläinen opiskelee Helsingin yliopistossa yleistä valtio-oppia hallinnon- ja organisaatiotutkimuksen linjalla.
Joentaan koulu

| Joentaan koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Punaportintie 8, Jokiniemi, Loppi
Tyyppi:  alakoulu
Luokat:  1–6
Oppilaita:  28
Joentaan koulu on kyläkoulu Lopen Joentakana. Koulussa on 28 oppilasta ja kaksi opettajaa. Oppilaita opetetaan kahdessa yhdysluokassa 1.-3. ja 4.–6.
Joensuunlahti - Venesillanlahti

Venesillanlahtea yhdystien 2823 luona elokuussa 2020.
Joensuunlahti - Venesillanlahti on Natura 2000 -suojelualue Tammelassa Kanta-Hämeen maakunnassa. Se käsittää vesialuetta Tammelan Kuivajärvessä järven pohjoispäässä Joensuunlahdella ja Venesillanlahdella järven luoteisrannalla Kankaisten ja Saaren kylien luona.
Lahdista Venesillanlahti on aiemmin muodostanut salmen Kuivajärven ja viereisen Pyhäjärven välille.  Kun Tammelan Pyhä- ja Kuivajärvien pintaa vuonna 1827 laskettiin parilla metrillä, Venesillan kohdalla ollut salmi madaltui ja lopullisesti vesiyhteys katkesi salmen poikki kulkevan maantien penkereeseen nykyisellä yhdystiellä 2823. 2010-luvulla Venesillan kohdalla oleva vesiyhteys avattiin rakentamalla tien alitse rumpu Venesillalahden veden vaihtumisen ja veden laadun parantamiseksi.
James Webb -avaruusteleskooppi

| James Webb -avaruusteleskooppi |
| --- | --- |
 Havainnekuva, jossa teleskoopin alla on viisikerroksinen aurinkosuoja.
Alkuperäinen nimi:  James Webb Space Telescope (JWST)
COSPAR ID:  2021-130A
SATCAT №:  50463
Organisaatio:  Nasa, Euroopan avaruusjärjestö ja Kanadan avaruusjärjestö
Valmistaja:  Northrop Grumman
Tehtävätyyppi:  avaruusteleskooppi
Kohde:  Lagrangen L2-piste
Laukaisu:  25. joulukuuta 2021 Guayanan avaruuskeskus
Laukaisualus:  Ariane 5
Tehtävän kesto:  10+ vuotta
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
Tunnus
  
James Webb -avaruusteleskooppi (JWST, engl. James Webb Space Telescope) on avaruusteleskooppi, joka on tarkoitettu Nasan Hubble-avaruusteleskoopin seuraajaksi. Teleskooppia on suunniteltu vuodesta 1996, ja se laukaistiin avaruuteen 25. joulukuuta 2021.
Webbin pääpeili on 6,5-metrinen, ja teleskooppi kykenee havainnoimaan pääasiassa infrapunan aallonpituuksilla. Se soveltuu hyvin monenlaisten kohteiden havaitsemiseen. Teleskooppi toimii −233 celsiusasteen lämpötilassa.
Avaruusteleskooppi rakennettiin Nasan, Euroopan avaruusjärjestön (ESA) ja Kanadan avaruusjärjestön yhteistyönä. Se on nimetty Nasan toisen johtajan, Apollo-avaruusohjelmaan merkittävästi vaikuttaneen James Webbin (1906–1992) mukaan.
Ensimmäinen kuva julkaistiin 12. heinäkuuta 2022.
Historia

Teleskooppi oli alkuperäisen suunnitelman mukaan tarkoitus laukaista vuonna 2014, mutta pian ilmeni, että se laukaistaisiin todennäköisemmin vasta vuonna 2016 – yhdysvaltalaisten lähteiden mukaan.
Vuoden 2010 keväällä ilmeni, että alusta pitää testata enemmän. Nasan kongressille lähettämässä budjettipyynnössä projektille oli määritelty 60 miljoonaa dollaria enemmän kuin aiemmin oli puhuttu. Senaatissa Nasan rahoituksesta vastaavan komitean puheenjohtaja Barbara Mikulski (demokraatti) nosti esille kustannusylitykset ja vaati erillistä komiteaa asian käsittelemiseksi. Heinäkuussa 2011 Yhdysvaltain kongressissa oltiin tekemässä budjettiratkaisua, joka olisi lopettanut Webbin kehittämisen. Marraskuussa edustajainhuone hyväksyi Nasan kompromissiehdotuksen, joka takasi Webb-projektille täyden rahoituksen. Webbin kokonaiskustannukset ovat olleet 11 miljardia euroa.
Teleskooppi läpäisi keväällä 2010 Nasan toimeenpaneman kriittisen suunnittelukatselmuksen (Mission CDR). Joulukuussa 2015 kantoraketiksi varmentui Ariane 5, kun ESA allekirjoitti Arianespacen kanssa laukaisusopimuksen. Teleskooppi oli tarkoitus lähettää avaruuteen lokakuussa 2018, mutta laukaisua jouduttiin siirtämään maaliskuulle 2021 avaruusaluksen teknisten ongelmien takia.
Laukaisua siirrettiin jälleen vuoden 2020 aikana koronapandemian takia. Seuraavaksi aiheutti ongelmia Ariane 5 -kantoraketti sekä observatorion kuljettaminen Kaliforniasta Ranskan Guyanaan. Teleskooppi laukaistiin lopulta avaruuteen Kouroun avaruuskeskuksesta Ranskan Guayanasta 25. joulukuuta 2021. Kokoontaitetun rakenteen avautuminen päättyi onnistuneesti 8. tammikuuta 2022. Teleskooppi saapui määränpäähänsä ja ohjattiin kiertämään Lagrangen L2-pistettä 25. tammikuuta 2022.
Arvioiden mukaan mukana oleva polttoainemäärä riittää operoimaan teleskooppia yli kymmenen vuoden ajan. Arvio on kahden kurssin säätöön tarvittavan ohjausliikkeen jälkeen. Laukaisun onnistuminen tarkoitti myös että teleskoopin aurinkopaneeli tuli käyttöön ennakoitua aikaisemmin.
Myöhempien arvioiden mukaan teleskoopin mukana oleva polttoaine riittäisi 20 vuoden käyttöön.
Maaliskuun puolivälissä Nasa julkaisi kuvan, joka esitteli pääpeilin kohdistavan valoa fysiikan sallimissa rajoissa. Huhtikuussa Nasa kertoi seuraavan tavoitteen onnistumisesta: kaikki instrumentit olivat nyt kohdennettuja. Näiden jälkeen seuraa muiden laitteiden toiminnan tarkistaminen, jonka arvioidaan kestävän kaksi kuukautta ja teleskooppi olisi valmis käyttöön kesäkuun puolivälissä.
Laitteisto ja toiminta

Webbin kokoontaittuva pääpeili on halkaisijaltaan 6,5 metriä. Se koostuu 18 pienemmästä, kuusikulmaisesta ja kullalla päällystetystä berylliumpeilistä, joita ohjataan pienillä moottoreilla pääpeilin kaarevuuden säätämiseksi. Teleskooppi on optiikaltaan rakennettu suoriutumaan parhaiten 2–5 mikrometrin aallonpituuksilla ja kolme neljästä havaintolaitteesta toimiikin sillä alueella. Se painaa noin 6,2  tonnia ja sen neljä havaintolaitetta ovat:
Teleskooppia suojaa Auringon, Maan ja Kuun lämpösäteilyltä tenniskentän kokoinen viisinkertainen  aurinkosuoja, joka estää sen herkkiä instrumentteja lämpenemästä.
Avaruusaluksen suunnittelusta ja rakentamisesta vastasi Goddardin avaruuskeskus yhteistyössä pääurakoitsija Northrop Grummanin kanssa. Laukaisun jälkeen Webbin toiminnasta on vastannut Nasan, ESA:n ja Kanadan avaruusjärjestön yhdessä muodostama Space Telescope Science Institute, jonka tilat ovat Baltimoressa.
Teleskooppi kiertää Aurinkoa Lagrangen L2-pisteessä 1,5 miljoonan kilometrin päässä Maasta ulospäin eikä sitä voida siten huoltaa kuten Hubblea. Se on itse asiassa ohjattu kiertämään L2-pistettä eikä täsmälleen sen kohdalle – vastaavasti kuin WMAP, Herschel ja Planck sitä aikaisemmin. Kiertorata L2-pisteen ympäri on suurin piirtein saman kokoinen kuin Kuun kiertorata Maan ympäri ja teleskooppi kiertää sen kertaalleen kuudessa kuukaudessa. Kiertorata on suunniteltu sellaiseksi, ettei teleskooppi joudu koskaan Maan tai Kuun varjoon, minkä ansiosta se pystyy olemaan jatkuvasti toiminnassa.
Teleskoopin ottamia kuvia > Kalibrointi

NASA:n 11.2.2022 julkaisema kuva HD 84406 -tähdestä. Teleskoopin peilejä ei ollut vielä hienosäädetty, minkä vuoksi tähdestä näkyi 18 epätarkkaa kuvaa.
Viikkoa myöhemmin peilejä oli säädetty niin, että yksittäiset kuvat asettuivat peilien sijainnin mukaisesti.
Kahta viikkoa myöhemmin yksittäiset kuvat oli yhdistetty yhdeksi kuvaksi.
Teleskoopin ottamia kuvia > Ensimmäiset kuvat

Galaksijoukko SMACS J0723.3–7327
Hubblen kuvaamana
Webbin kuvaamana
Kölin sumu (12.7.2022)
Eteläinen rengassumu (12.7.2022)
Stephanin kvintetti (12.7.2022)
Kärrynpyörägalaksi (2.8.2022)
Jupiter (22.8.2022)
Messier 74 (29.8.2022)
Tarantellasumu (6.9.2022)
Neptunus (21.9.2022)
Luomisen pilarit (19.10.2022)
Teleskoopin ottamia kuvia > Vertailua

Luomisen pilarit: vasemmalla Hubblen kuva vuodelta 2014; oikealla Webbin lähi-infrapunakuva.
Vasemmalla Webbin lähi-infrapunakameran kuva vuodelta 2022; oikealla Hubblen kuvat vuosilta 2006–2008.
Suuri Magellanin pilvi: Spitzerin infra­puna­kamera­ryhmän (IRAC) kuva ja Webbin keski-infrapuna-instrumentin (MIRI) kuva.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Webb -avaruusteleskooppi Wikimedia Commonsissa
ESAn JWST -sivusto
Where is Webb? -sivusto, josta voi seurata Webbin kulkua
Kokovertailu Hubblen pääpeiliin
Auringon ja maan keskinäiset Lagrangen pisteet. Webb kiertää L2-pistettä.
Teleskooppi kaikki peilit asennettuina.
Webbin kiertorata Auringon ja Lagrangen L2-pisteen ympäri (ei mittakaavassa).
Peilien hienosäätäminen saatiin päätökseen huhtikuussa 2022 ja NASA julkaisi oheiset, eri instrumenttien muodostamat kuvat.
Jerry Houser

| Jerry Houser |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1952 (ikä 72)  Los Angeles, Kalifornia
Näyttelijä
Aktiivisena:  1971–
Merkittävät roolit:  Dave "Killer" Carlson (Lämäri)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jerry Houser (s. 14. heinäkuuta 1952 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä.
Houserin ura alkoi 1970-luvulla kun hän vieraili eri televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hän tulikin tunnetuksi vuoden 1977 elokuvasta Lämäri. Kuitenkin 1980-luvulta lähtien Houser on toiminut enemmän ääninäyttelemisen parissa kimeän äänensä myötä ja onkin esiintynyt animaatiosarjojen lisäksi tv-mainoksissa.
Italian sosialistinen puolue

| Italian sosialistinen puolue> Partito Socialista Italiano |
| --- | --- |
  
Perustettu:  14. elokuuta 1892
Lopetti:  13. marraskuuta 1994
Ideologia:  sosialismi sosiaalidemokratia
Poliittinen kirjo:  keskusta-vasemmisto
Äänenkannattaja:  Avanti!
Kansainväliset jäsenyydet:  Sosialistinen internationaali
Infobox OKNimi-testi OK: 
Italian sosialistinen puolue (Partito Socialista Italiano, PSI) oli Italiassa vuosina 1892–1994 toiminut sosiaalidemokraattinen puolue. Se oli pitkään maan toinen keskeinen vasemmistopuolue Italian kommunistisen puolueen ohella. PSI oli mukana Italian hallituksessa vuosina 1944–1947, 1963–1968, 1968–1969, 1970–1972, 1973–1974, 1980–1987 ja 1987–1994. Puolueeseen kuului kaksi pääministeriä, Bettino Craxi (1983–1987) ja Giuliano Amato (1992–1993), sekä yksi presidentti, Sandro Pertini (1978–1985).
Historia > Perustamisesta ensimmäiseen maailmansotaan

Puolue perustettiin vuonna 1892 Genovassa nimellä Italian työväenpuolue (Partito dei Lavoratori Italiani), mutta se muutti jo seuraavana vuonna nimensä sosialistiseksi puolueeksi. Italiassa oli jo sitä ennen toiminut useita lyhytikäisempiä sosialistisia puolueita, kuten Andrea Costan vuonna 1881 perustama Italian vallankumouksellinen sosialistipuolue. PSI:n perusti milanolainen lakimies Filippo Turati. Puolue yhdisti Pohjois- ja Keski-Italiassa sekä Sisiliassa toimineet sosialistiset ryhmät ja vastusti anarkistista liikettä. PSI julistautui avoimesti marxilaiseksi ja sen vahvana esikuvana toimi saksalainen sosiaalidemokratia. Puolue ilmoitti kannattavansa luokkataistelua ja valtiososialismia, mutta se tuki myös parlamentaarista demokratiaa ja uskoi pitkään kehitykseen ennen vallankumouksen syntymistä.
Francesco Crispin hallitus hajotti PSI:n jo vuonna 1894, mutta se aloitti toimintansa uudelleen muutamaa vuotta myöhemmin ja sai vuoden 1900 vaaleissa 32 edustajaa parlamenttiin. Varsinkin puolueen johto koostui tuolloin melko maltillisista reformistisista sosialisteista, mutta sen kannattajakunnassa olivat vallalla radikaalimmat suuntaukset. Vallankumouksellinen sosialismi ja syndikalismi kukoistivat varsinkin Italian ammattiyhdistysliikkeessä. 1900-luvun alussa PSI:n jyrkempi siipi tunnettiin maksimalisteina. Turatin johtama reformistinen siipi nautti suurta kannatusta varsinkin Pohjois-Italian suurkaupungeissa ja Po-joen laakson alueella. 1900-luvun alussa PSI:n johtajat tukivat hiljaisesti reformipolitiikkaa harjoittaneita Giovanni Giolittin hallituksia, ja sosialistit integroituivat näin poliittiseen järjestelmään. Vallankumoukselliset syndikalistit erosivat protestina puolueesta vuonna 1907 mutta säilyttivät edelleen vahvan aseman ammattiyhdistysliikkeessä, mikä hillitsi sosialistijohtajia menemästä pitemmälle yhteistyössä porvarillisten hallitusten kanssa. Vuonna 1912 PSI:stä erosi puolestaan maltillisin reformistisiipi, joka perusti Italian reformistisen sosialistipuolueen (Partito Socialista Riformista Italiano, PSRI).
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua osa PSI:n radikaalisiivestä ryhtyi kannattamaan Italian osallistumista sotaan. Sodan kannattajiin kuului muun muassa puolueen Avanti!-lehden päätoimittaja Benito Mussolini, joka erotettiin puolueesta vuonna 1914. Puolueena PSI tuki Italian puolueettomuutta ja vastusti sotaa, toisin kuin useimmat muut toisen internaationalin sosialistipuolueet, jotka asettuivat omien maidensa sodankäynnin tueksi. PSI esitti näkyvästi sodanvastaisia vetoomuksia mutta ilmoitti pidättäytyvänsä Italian sotaponnistelujen sabotoimisesta.
Historia > Punaiset vuodet ja fasistien vallan aika

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Giacinto Serratin johtama vasemmistosiipi onnistui vuonna 1919 ottamaan vallan PSI:ssä, joka liittyi virallisesti Kommunistisen internationaalin jäseneksi. Italiassa marraskuussa 1919 pidetyissä vaaleissa oli ensi kertaa käytössä miesten yleinen äänioikeus ja suhteellinen vaalitapa, minkä seurauksena PSI:stä tuli parlamentin suurin puolue 30 prosentin ääniosuudella ja 156:lla paikalla. Joulukuussa 1919 puolueen edustajat marssivat ulos parlamentista protestina kuninkaan läsnäololle. Vuodet 1919 ja 1920 (biennio rosso, ”kaksi punaista vuotta”) olivat Italiassa militanttien lakkojen, maatilojen- ja tehtaidenvaltausten sekä poliittisten levottomuuksien ja mellakoiden aikaa, ja maa näytti olevan vallankumouksen partaalla. PSI ei kuitenkaan uskaltautunut johtamaan vallankumousta, eivät edes puolueessa valtaan päässeet maksimalistit. Lopulta tammikuussa 1921 Livornon puoluekokouksen yhteydessä vasemmistososialistit irtautuivat PSI:sta ja perustivat Italian kommunistisen puolueen (PCI).
Vastareaktiona vallankumoukselliselle kuohunnalle Mussolinin johtamat fasistit alkoivat vuodesta 1919 alkaen hyökkäillä väkivataisesti PSI:n lehtiä, kannattajia ja edustajia vastaan. Fasistien noustua valtaan vuoden 1922 lopussa sosialistien asema kävi vaikeaksi. Reformistisosialistien johtaja Giacomo Matteotti murhattiin kesäkuussa 1924, kun hän oli arvostellut fasistien järjestämiä vaaleja epärehellisiksi. Protestina PSI veti edustajansa pois parlamentista, mutta Mussolini vain vahvisti asemaansa ja ryhtyi puoli vuotta myöhemmin eliminoimaan oppositiota. Vuonna 1926 PSI joutui siirtymään kokonaan maan alle. Vuonna 1934 se liittoutui kommunistien kanssa. Liitto jatkui toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan, aina 1950-luvulle asti.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeinen aika

Toisen maailmansodan aikana sosialistit osallistuivat Italian vastarintaliikkeeseen mutta jäivät siinä aktiivisempien kommunistien varjoon. Sodan jälkeen PSI osallistui Italian hallituksiin huhtikuusta 1944 alkaen ja siitä tuli yksi kolmesta suuresta puolueesta PCI:n ja kristillisdemokraattien (DC) ohella. Kun kristillisdemokraattinen pääministeri Alcide De Gasperi syrjäytti kommunistit hallituksesta keväällä 1947, myös PSI jätettiin kommunistien liittolaisena oppositioon. Puoluetta johti sodanjälkeisinä vuosina karismaattinen Pietro Nenni. Giuseppe Saragatin johtama maltillisempi siipi erosi vuonna 1947 puolueesta ja perusti Sosialistisen työväenpuolueen (sittemmin Italian demokraattinen sosialistipuolue, PSDI), josta tuli kristillisdemokraattien liittolainen. Osittain kahtiajakonsa vuoksi sosialistit olivat kylmän sodan aikana Italiassa kannatukseltaan selvästi heikompia kuin kommunistit, mutta PSI säilyi silti merkittävänä puolueena.
Vuoden 1956 Unkarin kansannousun kukistamisen jälkeen PSI tuomitsi Neuvostoliiton toiminnan ja katkaisi yhteistyön kommunistien kanssa. Vuonna 1963 se liittyi kristillisdemokraattien johtamaan hallituskoalitioon. Seuraavan 30 vuoden aikana PSI oli mukana useissa keskustavasemmistolaisissa hallituksissa. Kristillisdemokraattien kannatuksen heikennyttyä he joutuivat lopulta luovuttamaan hallituksen johdon liittolaisilleen. PSI:n johtajasta Bettino Craxista tuli vuonna 1983 Italian ensimmäinen sosialistinen pääministeri, ja hänen ensimmäinen hallituksensa vuosina 1983–1986 oli Italian sodanjälkeisen historian siihen mennessä pitkäikäisin. Johdettuaan vielä toista, lyhytikäisempää hallitusta Craxi jätti pääministerin paikan vuonna 1987. PSI onnistui 1980-luvulla miehittämään paljon keskeisiä virkoja Italian hallinnossa, ja sen vaalikannatus nousi Craxin pääministerikautena 11:stä 14:ään prosenttiin.
PSI oli 1990-luvun alkuun saakka kristillisdemokraattien tärkein hallituskumppani. Puolueen maine tahrautui vuodesta 1992 alkaen paljastuneessa suuressa korruptioskandaalissa, joka tunnettiin nimellä tangentopoli (”lahjuskaupunki”). Craxi todettiin oikeudessa syylliseksi moniin rikoksiin ja hän vältti vankilan vain pakenemalla maasta. Myös monia muita puolueen johtajia tuomittiin. PSI:n kannatus romahti vuoden 1994 parlamenttivaaleissa, ja se kutistui pikkupuolueeksi. Vaalien jälkeen puolue lakkautettiin ja sen seuraajaksi perustettiin Italian sosialistit (Socialisti Italiani, SI), joka yhdistyi vuonna 1998 kahden muun vasemmistopuolueen kanssa Italian demokraattisiksi sosialisteiksi (Socialisti Democratici Italiani, SDI). Vuonna 2007 perustettiin uusi Italian sosialistinen puolue, joka on kuitenkin jäänyt kannatukseltaan hyvin pieneksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Italian sosialistinen puolue Wikimedia Commonsissa
PSI:n perustaja Filippo Turati.
Benito Mussolini kuului alkujaan PSI:n radikaalisiipeen mutta perusti myöhemmin fasistipuolueen, joka hyökkäili sosialisteja vastaan.
Pietro Nenni
Bettino Craxi
Joseph Roumanille

| Joseph Roumanille |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Joseph Roumanille
Syntynyt: 1818 Saint-Remy, Ranska
Kuollut: 1891 (72–73 vuotta) Avignon, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: E. N., Lou Cascarelet, Lou Felibre Calu, Lou Felibre di Jardin ja Santo crous 
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Joseph Roumanille (1818 Saint-Rémy-de-Provence, Ranska – 1891 Avignon, Ranska) oli provencelainen runoilija. Hän oli ensin opettaja, sen jälkeen oikolukija. 1850-luvun alussa hän avasi Avignonissa kirjakaupan ja vaikutti voimakkaasti provencelaisen kirjallisuuden elvyttämiseen. Hän vaikutti kansan tapojen siistiytymiseenselvennä, osittain raikkailla ja viattomilla runoillaan, osin satiirisilla kirjoituksillaan ja kertomuksillaan, joissa hän iloisen hyväntahtoisesti sivalteli muun muassa seudun kansankiihottajia vuoden 1848 helmikuun vallankumouksen jälkeen. Roumanille oli sihteerinä perustamassaan Félibrigessä ja julkaisi aikakauskirjaa Armana provençau.
Roumanillen julkaistuista teoksista ovat huomattavia runosarja Li margarideto (1847), koominen sankarirunoelma La campano mountado (1857), joululaulut (Li nouvè, 1865), kootut proosateokset (Lis oubreto en proso, 1864) ja kootut runot (Lis oubreto en vers, 1859).
Roumanillen puoliso Rose-Anaïs Roumanille, s. Gras, on julkaissut lyyrisiä runoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Roumanille Wikimedia Commonsissa