stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Sonics
Diskografia > Singlet

The Witch / Keep A-Knockin' (Etiquette, 1964)
The Witch / Psycho (Etiquette, 1965)
Psycho / Keep A-Knockin'  (Etiquette, 1965)
Boss Hoss / The Hustler (Etiquette, 1965)
Don't Be Afraid Of The Dark / Shot Down (Etiquette, 1965)
The Sonics: Don't Believe In Christmas / The Wailers: Christmas Spirit (Etiquette, 1965)
Cinderella / Louie Louie  (Etiquette, 1965)
You Got Your Head On Backwards / Love Light (Jerden, 1966)
Like No Other Man / Love Light (Jerden, 1966)
The Witch / Like No Other Man (Jerden, 1966)
Psycho / Maintaining My Cool (Jerden, 1966)
Love-itis / You're In Love (Jerden, 1967)
Any Way The Wind Blows / Lost Love (Piccadilly, 1967)
Any Way The Wind Blows / Lost Love (UNI, 1967)
Dirty Old Man / Bama Lama Bama Loo (Burdette, 1975)
The Witch / Bama Lama Bama Loo (Great Northwest, 1979)
The Witch / Keep A-Knockin'  (Norton, 1998)
Psycho / Have Love Will Travel (Norton, 1998)
Cinderella / He's Waitin' (Norton, 1998)
Boss Hoss / The Hustler (Norton, 1998)
Strychnine / Shot Down (Norton, 1998)
The Sonics: Louie Louie / The Wailers: Louie Louie (Norton, 1998)
Don't Believe In Christmas / Santa Claus (Norton, 1998)
Diskografia > EP:t

HERE ARE THE SONICS: The Witch / Boss Hoss / Money / Shot Down (Mousehole, 199?)
SONICS HOUSE PARTY: Wailers House Party / Keep A Knockin / Think / Hold It (Norton, 1999)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Sonics MySpace
The Sonics AMG-sivustoilla
Jääkiekon Valtakunnansarja 1938–1939

| Jääkiekon Valtakunnansarja 1939 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  14
Nousseet joukkueet:  TPS
Ylempi sarjataso:  SM-sarja
  ← 1937-1938 :  1940-1941 → 
Kaudella 1939 Jääkiekon Valtakunnansarja pelattiin kolmessa ryhmässä neljäntoista joukkueen kesken. Helsinki-ryhmän paras jatkoi suoraan loppusarjaan. Varsinais-Suomen ryhmän voittaja pelasi pääsystä loppusarjaan Loimaan Palloilijoita vastaan ja Häme-ryhmän voittaja Hämeenlinnan Tarmo II:sta vastaan.
Valtakunnansarja > Helsinki-ryhmä

Helsinki-ryhmä jaettiin edelleen kahteen ryhmään, joiden voittajat pelasivat keskenään pääsystä loppusarjaan.
Valtakunnansarja > Helsinki-ryhmä > Ryhmä 1

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kronohagens IF II | 2 | 2 | 0 | 0 | 11 | 3 | +8 | 4 |
| Helsingin Toverit | 2 | 1 | 0 | 1 | 5 | 6 | -1 | 2 |
| Arsenal | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 | 9 | -7 | 0 |
Valtakunnansarja > Helsinki-ryhmä > Ryhmä 2

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Karhu-Kissat | 2 | 2 | 0 | 0 | 9 | 2 | +7 | 4 |
| Helsingin Jalkapalloklubi II | 2 | 1 | 0 | 1 | 5 | 6 | -1 | 2 |
| Unitas | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 7 | -6 | 0 |
Helsingin ryhmässä jatkoon pääsystä pelasivat Karhu-Kissat ja Toverit, koska KIF:n edustusjoukkue pelasi jo SM-sarjassa, eikä KIF II:lla siis ollut mahdollisuutta sarjanousuun.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Karhu-Kissat | 3-1 | Helsingin Toverit |  |  |


|  |  |  |      |  |  |
Valtakunnansarja > Varsinais-Suomi ryhmä

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| TPS | 2 | 2 | 0 | 0 | 12 | 2 | +10 | 4 |
| Åbo IFK II | 2 | 1 | 0 | 1 | 7 | 4 | +3 | 2 |
| Turun Riento II | 2 | 0 | 0 | 2 | 3 | 16 | -13 | 0 |
Ryhmän voittaja TPS pelasi Loimaan Palloilijoita vastaan pääsystä loppusarjaan:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Loimaan Palloilijat | 0-8 | Turun Palloseura |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Turun Palloseura | 5-0 | Loimaan Palloilijat |  |  |


|  |  |  |      |  |  |
Valtakunnansarja > Häme-ryhmä

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tammerfors Bollklubb | 2 | 2 | 0 | 0 | 18 | 0 | +18 | 4 |
| Tampereen Palloilijat | 2 | 1 | 0 | 1 | 2 | 7 | -5 | 2 |
| Tampereen Kisa-Veikot | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 14 | -13 | 0 |
Ryhmän voittaja pelasi Hämeenlinnan Tarmo II:sta vastaan pääsystä loppusarjaan. TBK voitti ottelun.
Loppusarja

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Turun Palloseura | 2 | 1 | 1 | 0 | 4 | 0 | +4 | 3 |
| Tammerfors Bollklubb | 2 | 0 | 2 | 0 | 2 | 2 | 0 | 2 |
| Karhu-Kissat | 2 | 0 | 1 | 1 | 2 | 6 | -4 | 1 |
TPS nousi SM-sarjaan seuraavaksi kaudeksi.
Nemo (kappale)

| ”Nemo” Nightwish |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Once
 Julkaistu: 19. huhtikuuta 2004
 Tekijä(t): Tuomas Holopainen
 Tuottaja(t): Tuomas Holopainen, Tero Kinnunen
 Tyylilaji: sinfoninen metalli
 Kesto: 04.36
 Levy-yhtiö: Spinefarm
Listasijoitukset
  1. (singlelista)
Nightwishin muut singlet
| ”Bless the Child” 2002 | ”Nemo” 2004 | ”Wish I Had an Angel” 2004 |
Nemo on suomalaisen metalliyhtye Nightwishin kappale ja single albumilta Once. Kappale on julkaistu 19. huhtikuuta 2004. Se sijoittui Suomen virallisen singlelistan ykköseksi viikolla 18 vuonna 2004 ja pysyi kärjessä yhteensä viisi viikkoa.
Tuomas Holopaisen mukaan ”Nemo” oli alun perin kaksi minuuttia pidempi, sekä nopeampi. Sovituksen tekemisessä kesti kuukausia, ja useita kohtia jätettiin pois äänittäjä Tero Kinnusen suosituksesta. Kappaletta hidastettiin noin 10 iskua minuutissa (bpm). Holopaisen mukaan ”Nemo” oli yksi yhtyeen vaikeimpia kappaleita.
Kappaleen nimen on usein virheellisesti luultu tarkoittavan Disneyn elokuvan Nemoa etsimässä päähenkilöä tai Kapteeni Nemoa.
Ilta esitti kappaleen Marko Hietalan päivässä Vain elämää -televisiosarjan 15. tuotantokaudella.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Tuomas Holopainen.
| EU-versio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Nemo | 4.33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Live to Tell the Tale | 4.59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Nemo (instrumentaali)  | 4.37 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano > Yhtye

Tarja Turunen – laulu
Marko Hietala – bassokitara, laulu
Tuomas Holopainen – kosketinsoittimet
Emppu Vuorinen – kitara
Jukka Nevalainen – rummut
Kokoonpano > Muut

Pip Williams – orkesterisovitukset
James Shearman – kapellimestari
Mikko Karmila, Tero Kinnunen, Emppu Vuorinen – äänitys
Mikko Karmila, Tuomas Holopainen, Tero Kinnunen – miksaus
Mika Jussila – masterointi
Arvostelut

Imperiumi: 9+
Lynn Nottage

Lynn Nottage vuonna 2011.
Lynn Nottage (s. 2. marraskuuta 1964 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Hänen teoksensa keskittyvät muun muassa työväenluokkaan ja Yhdysvaltain rotukysymyksiin. Hän on voittanut ensimmäisenä naisena kahdesti näytelmäkirjallisuuden Pulitzer-palkinnon; ensimmäisen vuonna 2009 näytelmästä Ruined ja toisen vuonna 2017 näytelmästä Sweat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lynn Nottage Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  SNAC  IdRef
Wayne Wheeler

| Wayne Wheeler |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. marraskuuta 1869  Brookfield, Ohio, USA
Kuollut: 5. syyskuuta 1927 (57 vuotta)  Battle Creek, Michigan, USA
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen
Ammatti:  asianajaja, aktivisti
Puoliso:  Ella Belle Candy
Lapset:  3
Wayne Bidwell Wheeler (10. marraskuuta 1869 – 5. syyskuuta 1927) oli yhdysvaltalainen asianajaja ja kieltolakiaktivisti, joka toimi pitkään Anti-Saloon League -järjestön johtajana. Wheelerillä oli ratkaiseva rooli Yhdysvaltain kieltolain säätämisessä.
Wheelerismi on yhdysvaltalainen termi poliittiselle lobbaukselle, jossa keskitytään yhteen asiaan, josta paisutellaan todellisuutta vakavampi uhka.
Tausta ja yksityiselämä

Wheeler syntyi Brookfieldin pikkukaupungissa, Ohiossa, vuonna 1869. Hänen vanhempansa olivat Joseph Wheeler ja Ursula Hutchinson. Wheeler kasvoi maatilalla, ja koki jo varhaisessa vaiheessa alkoholin haittoja: hänen setänsä kuoli alkoholismiin ja Wheeler itse haavoittui, kun humalainen maataloustyöntekijä osui häneen talikolla.
Opiskellessaan Oberlin Collegessa Wheeler osallistui aktiivisesti paikallisen seurakunnan toimintaan ja tapasi vuonna 1893 pastori Howard Hyde Russellin, joka oli vastikään perustanut Anti-Saloon Leaguen, johon Wheeler liittyi saman tien. Valmistuttuaan Oberlinista kandidaatiksi, Wheeler siirtyi Western Reserve Law School -kouluun, josta hän valmistui asianajajaksi vuonna 1898. Tämän jälkeen hän alkoi työskennellä Anti-Saloon Leaguen lakimiehenä.
Vuonna 1901 Wheeler meni naimisiin Ella Belle Candyn kanssa. Parille syntyi kolme poikaa.
Ura aktivistina

Työskennellessään liigalle Wheeler osoittautui hyväksi ja tehokkaaksi järjestelijäksi, joka onnistui organisoimaan kampanjan kieltolakia vastustavan kuvernöörin lyömiseksi vaaleissa. Tämän johdosta Wheeleristä tuli kuuluisa ja hän kipusi liigan johtoportaikossa. Asianajajan urallaan Wheeler toimi syyttäjänä yli 2000 kieltolakiin liittyvässä tapauksessa.
Wheeler kuului republikaaniseen puolueeseen. Anti-Saloon League sen sijaan tuki, tai vastusti, yksittäisiä ehdokkaita sen perusteella, mitä nämä ajattelivat kieltolaista eikä huomioinut muita näiden poliittisia mielipiteitä.
Kun ns. Volstead-laki (jonka nojalla kieltolaki astui voimaan) astui voimaan, Wheeler otti kunnian lakialoitteen kirjoittamisesta, josta ei tosin ole mitään todisteista. Wheelerin rooli lakialoitteen läpimenossa oli kuitenkin merkittävä.
Aktivistina Wheeler pyrki osoittamaan poliitikoille, että äänestämällä hänen kanssaan samalla tavalla, poliitikot saisivat pitää luottamustehtävänsä, mutta mikäli nämä vastustaisivat Wheelerin ajatuksia, hän usuttaisi koko raittiusliikkeen näitä vastaan ja äänestäisi nämä ulos.
Vuonna 1926 Wheelerin ote politiikassa oli heikentynyt ja kieltolakia vastustettiin entistä äänekkäämmin mm. kongresissa. Lisäksi Wheelerin terveydentila oli huonontunut, joten hän päätti eläköityä Michiganiin. Syksyllä 1927 Wheelerin vaimo kuoli kaasulieteen liittyvässä onnettomuudessa, ja noin viikkoa myöhemmin Wheeler kuoli itse.
Emily Menon Bender

Emily Menon Bender (s. 1973) on yhdysvaltalainen kielitieteilijä ja professori Washingtonin yliopistossa. Hän on erikoistunut tietokonelingvistiikkaan ja luonnollisen kielen käsittelyyn. Hän on myös Washingtonin yliopiston tietokonelingvistiikan laboratorion johtaja. Hän on julkaissut useita artikkeleita suurien kielimallien riskeistä.
Luettelo kloonatuista eläimistä Jurassic Park -sarjassa

Jurassic Park on yhdysvaltalainen science fiction -seikkailuelokuvasarja, joka perustuu Michael Crichtonin romaaneihin Dinosauruspuisto ja Kadonnut maailma. Elokuvassa ja romaanissa kerrotaan, että dinosaurukset on kloonattu käyttäen meripihkasta löytyneitä hyttysiä, jotka olivat aikoinaan imeneet dinosauruksen verta ja joissa dinosauruksen DNA oli säilynyt nykyaikaan saakka. Ensimmäisen Jurassic Park -elokuvan ohjasi Steven Spielberg, ja se julkaistiin vuonna 1993. Sen jälkeen seurasi kaksi  jatko elokuvaa, Kadonnut maailma - Jurassic Park (1997) ja Jurassic Park III (2001), joka oli ensimmäisen trilogian viimeinen elokuva.
Neljäs elokuva julkaistiin vuonna 2015 nimellä Jurassic World, ja se merkitsi uuden trilogian alkua. Uusi elokuva sijoittuu 22 vuotta ensimmäisen elokuvan tapahtumien jälkeen, mutta silti perustuu alkuperäisten elokuvien ja romaanien kertomuksiin. Se sai jatkoa vuonna 2018 elokuvalla Jurassic World: Kaatunut valtakunta. Sarjan kuudes ja viimeinen elokuva Jurassic World: Dominion on tarkoitus julkaista vuonna 2021.
Romaaneissa sanotaan, että dinosauruksia on kloonattu yhteensä 47, ja elokuvissa esiintyy yhteensä 39 kloonattua dinosaurusta. Elokuvissa on myös kloonattu kaksi hybrididinosaurusta: Indominus rex, joka oli elokuvassa Jurassic World ja Indoraptor, joka oli elokuvassa Jurassic World: Kaatunut valtakunta.
Romaanien dinosaurukset

Romaneissa esiintyviä dinosauruksia
Dioraama, hologrammi, luuranko, mainittu tai nähty dinosaurus
Elokuvien dinosaurukset

Elokuvissa esiintyviä dinosauruksia
Dioraama, hologrammi, luuranko, mainittu tai nähty dinosaurus
Geenimuunnelletut dinosaurukset

Tämän kohdan dinosaurukset esiintyvät ainoastaan elokuvissa Jurassic World ja Jurassic World: Kaatunut valtakunta.
Kyösti Kallio
Nuoruus

Kallion isä Mikko Kalliokangas oli kunnallispoliitikko Ylivieskassa. Vilkas ja vikkelä Kyösti kulki jo pikkupojasta lähtien isänsä ja renkien mukana kotitalonsa tallissa, pelloilla ja metsissä. Viimeisen kansakouluvuotensa Kyösti asui isänsä serkun, naimattoman ja lapsettoman Anttuuna Kankaan, Anttuuna-tädin, luona. Anttuuna-täti oli kauppiaan tytär ja toivoi Kyöstistä saman ammatin harjoittajaa, ja niin hän järjesti pojan vuonna 1886 Raahen keskikouluun, josta tämä jatkoi neljännelle luokalle Oulun lyseoon.
Kyösti Kallio kävi lyseota Oulussa ja toimi aktiivisesti nuorisoseurassa. Koulumenestys oli huonoa, ja pänttäämisen sijasta Kallio oli kiinnostunut maatilan töistä. Nuoruusvuosien vaikuttajia olivat lyseon rehtori Mauno Rosendahl ja nuorisoseuratyössä tutuksi tullut Santeri Alkio.
Vuonna 1894 Kyösti Kalliosta tuli Nivalassa sijainneiden, yhteisviljelyksessä olleiden Heikkilän ja Mehtälän talojen isäntä. Talojen emännyyttä hoiti alkuvuosien ajan Anttuuna Kangas. Vajaan kymmenen vuoden aikana Kallio osti lisää maata, raivasi metsä- ja suomaista uutta peltoa ja teetti uudet rakennukset. Oman tilan töiden ohella Kallio johti nuorisoseuraa, toimi kunnallisissa luottamustehtävissä ja hoiti paikallisen säästöpankin kirjanpidon. Valtiollisten tehtävien lisääntyessä Kallio joutui viettämään yhä enemmän aikaansa pääkaupungissa ja vähitellen hänen oli luovuttava kunnallisista luottamustoimistaan. Silti vielä eduskunta-, ministeri- ja presidenttivuosinaankin hän johti ja valvoi Helsingistä käsin kotitalonsa asioita niin tiiviisti kuin se silloisten liikenne- ja puhelinyhteyksien aikana oli mahdollista.
Talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehestä kansanedustajaksi

Kallio aloitti valtiopäivämiesuransa Piippolan tuomiokunnasta valittuna talonpoikaissäädyn edustajana säätyvaltiopäivillä 1904–1905 vain 31-vuotiaana. Näin nuoren edustajan valinta säätyvaltiopäiville oli varsin poikkeuksellista. Kallio oli näkökannaltaan perustuslaillinen nuorsuomalainen, joka kagaalin jäsenenä vastusti Suomen suuriruhtinaskunnassa laittomiksi koettuja Venäjän asevelvollisuuskutsuntoja. Maaliskuussa 1904 hän osallistui Ruotsissa karkotettuina olleiden aktivistien koollekutsumaan Bodenin kokoukseen. Kallio osallistui säätyvaltiopäiville myös 1905–1906 ja hänet valittiin ensimmäiseen eduskuntaan 1907 nuorsuomalaisten ja Suomen Maalaisväestön Liiton (myöhemmin Maalaisliiton) yhteislistalta. Hän vaihtoi nuorsuomalaisen puolueen Maalaisliittoon lähinnä sen vuoksi, ettei se kiinnittänyt riittävästi huomiota maaseutukysymykseen. Kallio toimi maalaisliiton eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuoteen 1912 sekä toistamiseen 1914–1917.
Venäjän helmikuun vallankumouksen jälkeen Kallio osallistui 18. maaliskuuta 1917 Petrogradiin lähteneeseen suomalaislähetystöön, jonka tarkoituksena oli pyytää Venäjän väliaikaista hallitusta palauttamaan perustuslaillinen tila toiseksi sortokaudeksi katsotun jakson jälkeen.
Maanviljelystoimituskunnan päällikkö Tokoin senaatissa

Maa- ja metsätalousministeriä vastaavaksi Oskari Tokoin johtaman nk. Tokoin senaatin maanviljelystoimituskunnan päälliköksi Kallio nimitettiin 23. maaliskuuta 1917. 18. heinäkuuta 1917 tapahtuneen valtalain hyväksymisen johdosta Venäjän väliaikainen hallitus hajotti eduskunnan 31. heinäkuuta 1917, minkä jälkeen Tokoin senaatti esitti eronpyyntönsä kuitenkin jatkaen kokoontumistaan. Ennen Turun elintarvikelevottomuuksien alkamista Kallio sai vastuulleen elintarvikeasiat 4. elokuuta 1917. Syyskuun alkuun mennessä kaikki sosiaalidemokraatit olivat jättäneet senaatin.
Maanviljelystoimituskunnan päällikkö Svinhufvudin itsenäisyyssenaatissa

Tokoin senaattia seuranneessa nuorsuomalaisen Pehr Evind Svinhufvudin ns. itsenäisyyssenaatissa Kallio jatkoi maanviljelystoimituskunnan päällikkönä. Ennen vuoden 1918 sisällissotaa Kallio esitteli maanviljelyä vastaavana senaattorina eduskunnassa torpparien vapautuslain 21. tammikuuta 1918, mikä kuitenkin hyväksyttiin vasta sodan jälkeen 15. lokakuuta 1918.
Helsingin senaatissa 1918

Sisällissodan ajaksi senaatti jakautui kahtia Helsinkiin jäävään ja Vaasaan lähtevään osaan. Kallio jäi Helsinkiin ja piileksi 13. huhtikuuta 1918 saakka, kunnes saksalaiset tulivat Helsinkiin etelästä. Silloin Kallio ryhtyi johtamaan Helsingin senaattia, joka yhdistyi 6. toukokuuta 1918 Vaasan senaattiin.
Helsingin senaatissa 1918 > Sovinnonpuhe

Toukokuun alussa 1918 Kyösti Kallio palasi Nivalaan. Hän piti Nivalan kirkossa 5. toukokuuta niin sanotun sovinnonpuheen, jossa hän toivoi, ettei Suomessa olisi jatkossa enää punaisia eikä valkoisia, vaan suomalaisia. Puhetta pidetään yhtenä parhaimmista puheista Suomen historiassa siitäkin huolimatta, ettei alkuperäistekstiä ole löytynyt eikä sitä välttämättä ole kirjoitetussa muodossa koskaan ollutkaan.
Tasavaltalainen

Maalaisliittolaisena Kallio vastusti puolueensa linjan mukaisesti monarkismia ja 17. elokuuta 1918 erosi suomettarelaisen Juho Kusti Paasikiven johtamasta senaatista, joka pyrki Suomen muuttamiseen kuningaskunnaksi Ruotsin vallan aikaisten perustuslaeiksi katsottavien lakien, Kustaa III:n aikaisen vuoden 1772 hallitusmuodon sekä vuonna 1789 annetun Yhdistys- ja vakuuskirjan perusteella sekä tekemään hesseniläisestä prinssistä, Friedrich Karlista Suomen kuninkaan. Suomi oli julistettu itsenäiseksi 6. joulukuuta 1917 tasavaltalaisin muodoin, minkä mukaan korkeinta valtaa käytti eduskunta.
Maatalousministeri

Kyösti Kalliosta tuli maatalousministeri 17. huhtikuuta 1919 Kaarlo Castrénin ja myös tätä seuranneeseen J. H. Vennolan hallitukseen. Kallio vastusti Kaarlo Juho Ståhlbergin tapaan 1919 Mannerheimin suunnittelemaa Pietarin valtaamista Nikolai Judenitšin avuksi, minkä tarkoituksena oli saada ympärysvaltojen Venäjän sisällissodassa tukeman Venäjän väliaikaista hallitusta seuranneiden hallintojen tuki Suomen itsenäisyyden tunnustamiselle. Väliaikainen hallitus oli korostanut Venäjän yhtenäisyyttä ja jakamattomuutta. Kallio suhtautui kriittisesti myös Itä-Karjalaan kohdistuviin heimosotiin, mistä aiheutuneiden erimielisyyksien vuoksi sisäministeri Heikki Ritavuori ammuttiin 1922.
Puhemies

Toukokuussa 1920 Kallio valittiin eduskunnan puhemieheksi. Kalliosta tuli jälleen maa- ja metsätalousministeri J. H. Vennolan II hallitukseen 1921, missä hän aloitti Lex Kalliona tunnetun asutuslain, millä pyrittiin pakkolunastamaan maata tilojen luomiseksi tilattomalle väestölle ja laajentamaan tiloiksi itsenäistyneitä torppia. Kallion pyrkimys onnistui 1922 oikeiston hävittyä vaalit. Eduskunnan puhemiehenä Kallio toimi kaikkiaan 15 valtiopäivillä vuoteen 1936 saakka. Hän on Suomen historian toiseksi pitkäaikaisin eduskunnan puhemies 16 valtiopäivillä puhemiehenä toimineen Karl-August Fagerholmin jälkeen.
Pääministeri

Kyösti Kalliosta tuli pääministeri ensimmäisen kerran 14. marraskuuta 1922. Hänen hallituksensa suoritutti elokuussa 1923 noin 200 Suomen sosialistisen työväenpuolueen jäsenen joukkopidätyksen, mikä tunnetaan ”Kallion leikkauksena”. Tuolloin pidätettiin puolueen eduskuntaryhmän lisäksi myös puoluejohto. Maltillinen presidentti Ståhlbergkaan ei ollut odottanut Kallion hallitukselta niin kovia otteita. Sosialidemokraatit vaativat eduskunnan välitöntä hajottamista ja uusia vaaleja eduskunnan tultua vajaalukuiseksi SSTP:n kansanedustajien vangitsemisen vuoksi, kun taas porvarien mielestä oli ensin odotettava hovioikeuden päätöstä, joka ratkaisisi kommunistien oikeuden ottaa osaa vaaleihin. Kyösti Kallio kieltäytyi esittämästä hallituksensa eronpyyntöä, mutta presidentti Ståhlberg asettui kiistassa sosialidemokraattien puolelle, määräsi uudet vaalit, vapautti Kallion hallituksen ministerit tehtävistään ja nimitti metsähallituksen pääjohtajan A. K. Cajanderin muodostaman virkamieshallituksen.
Maareformi

1922 toinen johtava niin ikään alkujaan nuorsuomalainen maalaisliittolaispoliitikko Santeri Alkio jäi pois eduskunnasta, jolloin maalaisliiton sisäinen jänne muodostui Kallion ja Sunilan pohjalle. Kallio kannatti maaseudun asiaa laajemmin kuin lähinnä maatalouteen keskittynyt Sunila. Kallion ja Sunilan välisessä kiistassa edellisen taakse ryhmittyi lähinnä maalaisliiton veteraaneja, aitosuomalaisia ja pohjalaisia, jälkimmäisen kannalle asettui lähinnä koulutusta saaneita nuoremman polven maatalousmiehiä sekä useimmat etelä- ja itäsuomalaiset maalaisliiton kansanedustajat. Lex Kallion lisäksi säädettiin maareformin laajentamiseksi vuonna 1925 Lex Pulkkinen, mikä palautti kiinteistöjä puutavarayhtiöiltä valtiolle viljelijöille edelleen jaettavaksi. Lex Kallion korvasi vuoden 1938 alussa voimaan tullut uusi asutuslaki.
Lähinnä maanomistuskysymysten vuoksi maalaisliiton suhteet 1920-luvulla suomettarelaisten ja nuorsuomalaisten monarkistien kannatukselle 1918 muodostuneeseen Kansalliseen Kokoomukseen muodostuivat ongelmalliseksi ja hallitukset olivat melko lyhytikäisiä tuottaen jopa presidentti Lauri Kristian Relanderin aikana Väinö Tannerin sosialidemokraattisen vähemmistöhallituksen 1926. Maalaisliittolainen Relander osallistui presidenttinäkin 1920-luvun hajanaisen parlamentarismin aikana Sunilan ja Kallion väliseen keskusteluun puolueessa tarjoten Kalliolle mahdollisuutta vetäytyä maaherraksi, mitä tämä ei hyväksynyt. J. E. Sunila vetäytyi politiikasta vuonna 1933, minkä jälkeen maalaisliitto jäi Kallion johdettavaksi.
Suomen Pankin johtajaksi

Pankinjohtajan virkaa Kalliolle tarjosi vuodesta 1923 Suomen Pankin pääjohtaja Risto Ryti, joka oli myös Kallion hyvä tuttava ja ystävä 1920-luvun alun hallituksista. Kallion nimitys ei ollut mitenkään mutkaton. Hän itsekin epäröi. Hänen omassa puolueessaan periaatteellisesti vastustettiin puolueen sitomista keskuspankin politiikkaan, jolla pääjohtaja Rydin ajateltiin pyrkivän ohjailemaan maalaisliiton politiikkaa saadessaan Kallion pankinjohtajaksi Suomen Pankkiin. Lisäksi Kalliolla oli henkilökohtaisia vastustajia. Alkion vastustus tiedettiin. Myös Relanderin ja Sunilan ote ryhmästä oli luja, ja he olisivat hyvinkin voineet asettua vastahankaan. Pankkivaltuusmiehet tekivät päätöksensä johtokunnan esityksen mukaisesti, ja pääministeri Tanner presidentin sijaisena nimitti Kyösti Kallion Suomen Pankin johtokunnan jäseneksi toukokuussa 1927. Pankissa hänen vastuulleen tuli luottojen ja haarakonttoreiden tarkastus. Kallion pankkijohtajuudesta tuli hänelle pulavuosina vakava rasite, vaikka hän vahvoja taloudellisia suhteitaan pulaan joutuneiden hyväksi käyttikin.