stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Legends of Chima
Äänirooleissa > Alkuperäiset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Scott Shantz  | … |  Laval, Worriz, Skinnet, Furtivo, Razcal, Sparratus, Scolder, Lundor, Vardy, Firox   |
|  David Attar  | … |  Cragger, Rogon, Ripnik, Reegull, Stealthor   |
|  Bethany Brown  | … |  Eris, Crooler, Rinona, Wonald, Spinlyn   |
|  Bill Courage  | … |  Lagravis, Crominus, Longtooth, Lavertus, Muttrot   |
|  Michael Patric  | … |  Gorzan, Scorm, Mungus, Voom Voom, Eglor   |
|  Jeff Evans Todd  | … |  Razar, Bladvic, Crawley, Scorm, Leonidas, Equila, Ewald, Winzar   |
|  Jesse Inocalla  | … |  Plovar, Grumlo, Sparracon, Fluminox, Runk   |
|  John Nelson  | … |  Wakz, Balkar, Eglor, Rukus, Flinx   |
|  Megan Kinsley  | … |  Crunket, G'Loona, Windra, Li'ella, Maula   |
|  Matt Cronander  | … |  Wilhurt, Ewar, Elon   |
|  Chris Van Durchand  | … |  Dom de la Woosh, Blista,Sir Fangar, Strainor   |
|  Adam White  | … |  Gornay, Foltrax, Vornon, Tormak/Panthar   |
|  Matthew Monri  | … |  Braptor    |
Äänirooleissa > Suomenkieliset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Lang  | … |  Laval   |
|  Antti L. J. Pääkkönen  | … |  Cragger, Furtivo   |
|  Saara Lehtonen  | … |  Eris, Wonald (1. kausi)   |
|  Jukka Voutilainen  | … |  Lagravis, kertoja   |
|  Raili Raitala  | … |  Crooler, Rinona   |
|  Tommi Haapaniemi  | … |  Gorzan, Skinnet, Reegull, Lundor, sivuäänet   |
|  Juha Varis  | … |  Worriz, Eglor, Dom de la Woosh, Breezor   |
|  Aku Laitinen  | … |  Worriz (2. kauden jakso 1)   |
|  Peter Pihlström  | … |  Razar, Winzar, Strainor, Braptor, sivuäänet   |
|  Markus Bäckman  | … |  Rogon, Gompsy, sivuäänet   |
|  Sasu Moilanen  | … |  Bladvic, Rukus, Tormak/Panthar, sivuäänet   |
|  Tuukka Leppänen  | … |  Scorm, Sparratus, Fluminox, Mottrot, Plovar (1. kauden jaksot 11–20, sekä kaudet 2–3), Varjotuuli (1. kausi), sivuäänet   |
|  Tero Koponen  | … |  Sir Fangar, Crawley, Grumlo, Scrug, Firox, sivuäänet   |
|  Vesa Hämes  | … |  Plovar (1. kauden jaksot 1–10), Equila   |
|  Pasi Ruohonen  | … |  Crominus, Lavertus/Varjotuuli (kaudet 2–3), Lennox, Runk, Vornon, Foltrax, sivuäänet   |
|  Peter Kanerva  | … |  Longtooth, Crug, Balkar, Scutter   |
|  Aksu Palmén  | … |  Leonidas, Wilhurt, Razcal, Sparacon, Blista, Scolder, Mungus, Voom Voom, Frax, sivuäänet   |
|  Susa Saukko  | … |  Crunket, G'Loona, Windra, Spinlyn, Maula, Flinx, sivuäänet   |
|  Petrus Kähkönen  | … |  Vardy, Stealthor, Wonald (3. kausi)   |
|  Amy Burgess  | … |  Li'ella   |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Saarenojan muinainen asuinpaikka

Saarenoja 2 on Lappeenrannan (entinen Joutseno) Kuurmanpohjassa sijaitseva vuodesta 2000 saakka kaivettu kivikautinen (varhaismesoliittinen) asuinpaikka., josta on löytynyt kivityökalujen valmistamisesta syntyneitä kvartsi-iskoksia, pieniä esineitä ja palanutta luuta.
Vuoteen 2010 mennessä on löydetty kaksi palanutta hirvenluun palaa, joille on tehty radiohiiliajoitukset. Toinen luu ajoitettiin 8800–8350 eaa. (Hela-758) eli noin 8600 eaa. ja toinen 8750–8330 eaa. (Hela-728) eli noin 8500 eaa.. Asuinpaikka kuuluu tämän perusteella varhaiseen mesoliittiseen kauteen.
Kaivauksien löytöjä

Kaivauksissa tavattiin pii- ja kvartsi-iskoksia yhtä paljon sekä erilaisia piistä ja kvartsista valmistettuja esineitä. Kaapimia ja uurtimia oli valmistettu kummastakin materiaalista, mutta nuolenkärjet ja yksi taltta vain piistä. Vuonna 2000 löydettiin myös luuesine, mikä on Suomen happamissa oloissa harvinaista. Luukärki on muodoltaan pyöreä ja saattaa olla peräisin Sigir-tyyppisestä luisesta nuolenkärjestä. Kiviesineiden muotoilu muistuttaa Kundan kulttuurin esineistöä esimerkiksi Pullin asuinpaikalla Virossa. Asuinpaikkaa voidaankin pitää Kundan kulttuurin varhaisvaiheeseen kuluvana.
Kaivauksissa 2008 ja 2009 ei vielä paljastunut nuotiopaikkoja, punamultahautoja tai asumuksien pohjia. Myöskään pihapiirin reunoja tai rannan paikkaa ei tuolloin tavattu. Saarenoja 2:n paikalla on joskus historiallisella ajalla viljelty maata, vaikka alue on nykyään ollut tiheää metsää. Myöhemmin, 2010-luvulla, merkkejä pysyvästä asutuksesta on löytynyt. Kaivauksissa on löydetty puolen metrin syvyyteen kaivettuja seitsemän metriä pitkiä ja kolme metriä leveitä soikioita. Kaivaminen maahan viittaa pysyvään asutukseen. Kaivauspaikoista vanhemman, Saarenoja 2:n, asukkaat ovat todennäköisesti tulleet idästä.
Asuinpaikan muinainen ympäristö

Luonto oli kyseisellä aikakaudella lämmennyt nopeasti jääkauden aikaisesta arktisesta ilmastosta, mutta se oli vielä kylmempi kuin se nykyään on. Sekä kesällä että talvella oli nykyistä kuivempaa, joten talvet olivat vähälumisia. Avonaisissa ja valoisissa metsissä kasvoivat valtapuina koivu ja mänty. Siitepölytutkimukset osoittavat, että mastossa viihtyivät kanervat ja heinät, katajat ja pihlajat.
Salpausselän eteläpuolen maasto oli mäkistä ja seudulla oli useita Ancylusjärven lahtia. Seudun pohjoispuolella aukeaa nykyään Saimaa, joka kuului siihen aikaan Ancylusjärveen. Asuinpaikka sijaitsi pitkän ja noin 200–300 metriä leveän lahden hiekkaisella pohjoisrannalla. Lahden suu aukesi Laatokkaan päin, joka myös oli osa Ancylusjärveä. Koilliseen aukesi estettä laaja Euraasia, jonka biodiversiteetti oli mannermainen ja runsas. Useimmat nykyiset nisäkkäät vaelsivat metsissä ja makeanveden kalat ja norppa Ancylusjärvessä.
Aiheesta muualla

Jussila, Kriiska ja Rostedt: Joutseno Saarenoja 2 varhaiskivikautisen asuinpaikan tutkimukset.  Hiisi-lehti, 2/2008:  Arkeologian harrastajat Sarsa ry, 2008.
Jussila, Kriiska ja Rostedt: The Mesolithic Settlement in NE Savo, Finland. And the Earliest Settlement in the Eastern Baltic Sea.  Acta Archaeologica. Vol. 78 Issue 2 Page 143:  Blackwell Publishing Ltd. Oxford. UK, 2007.
Mikroliitti OY: Kutsu kaivauksille ja raportteja (Arkistoitu – Internet Archive), 2010
Mikroliitti OY: Asuinpaikan esittely (Arkistoitu – Internet Archive)
Mikroliitti OY: Sarenoja 2 selostuksen esipuhe (Arkistoitu – Internet Archive)
Etelä-Saimaa: Ensimmäinen kivikauden piitaltta esille Joutsenossa[vanhentunut linkki], 12.8.2008
Etelä-Saimaa: Kuurmanpohjan kaivausten maine kasvaa[vanhentunut linkki], 25.8.2009
Uutisvuoksi: Muinaisen asuinpaikan kaivaus alkaa Kuurmanpohjassa[vanhentunut linkki], 8.8.2009
Rantanen, Pekka: Angolaisten kaivausretki Joutsemon Kuurmanpohjan Saarenojaan 2009 (pdf) files.kotisivukone.com.  2009. Viitattu 4.11.2011.[vanhentunut linkki]
Kultakekonokka

| Kultakekonokka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kertut Sylviidae
Suku::  Bambukekonokat Suthora
Laji::  verreauxi
Kaksiosainen nimi
 Suthora verreauxi  (Sharpe, 1883) 
Synonyymit
 Paradoxornis verreauxi 

Alalajit
 Suthora verreauxi verreauxi  Suthora verreauxi morrisonianus 
Katso myös
   Kultakekonokka Wikispeciesissä   Kultakekonokka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultakekonokka (Suthora verreauxi) eli aiemmalta nimeltään kultanokkatimali on aasialainen varpuslintu. Laji on nimetty Jules Verreauxin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö

Pitkäpyrstöinen pieni kerttu, jonka höyhenpuku on pääosin ruskea, vatsapuoli valkoinen ja kurkku musta.
Esiintyminen

Kultakekonokka elää Kaakkois-Aasiassa: Etelä-Kiinassa, Laosissa, Myanmarissa, Vietnamissa ja Taiwanilla. Lajin elinalueen koko on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Trooppiset ja subtrooppiset kosteat vuoristometsät.
Ravinto

Pääasiassa hyönteiset ja muut oksistossa elävät selkärangattomat.
Lokki (Harry Kivijärven veistos)

| Lokki |
| --- | --- |

Nimi:  Lokki
Tekijä:  Harry Kivijärvi
Valmistumisvuosi:  1987
Julkistettu:  17. kesäkuuta 1987
Taiteenlaji:  Julkinen taide
Teostyyppi:  Veistos
Materiaali:  Graniitti
Sijainti:  Pori
Koordinaatit:  61°29′25″N 21°47′41″E﻿ / ﻿61.4902°N 21.7947°E﻿ / 61.4902; 21.7947
Lokki on Porin Etelärannassa, Porin taidemuseon edustalla sijaitseva, espoolaisen kuvanveistäjä Harry Kivijärven tyyliltään abstrakti ulkoveistos. Se on kunnianosoitus professori Maire Gullichsenin työlle suomalaisessa taide-elämässä.
Veistoksen paljastus

Maire Gullichsenin merkitys suomalaisessa taide-elämässä on yleisesti tiedossa aina 1930-luvulta lähtien; samoin tunnetaan hänen roolinsa lahjoittajana sekä keskeinen asemansa Porin taidemuseon syntyprosessissa. Porin taidemuseon edustalle sijoitettu veistos paljastettiin 17.6.1987. Porin kaupunki ja useat eri kansalaisjärjestöt halusivat näin korostaa tämän Maire Gullichsenin merkitystä sekä muistaa häntä juhannuksena vietetyn 80-vuotispäivän yhteydessä. Varat patsaan pystyttämiseen saatiin kansalaiskeräyksellä sekä kaupungin varoilla. Hankkeen takana oli neljä porilaista järjestöä: Porin Saskiat, Porin Taide- ja Taideteollisuusyhdistys, Porin Työväen Kuvataiteen Ystävät sekä taiteilijaryhmä Ars Sata.
Toteutus

Kivijärven veistos on valmistettu sisilialaisesta vaaleanpunertavasävyisestä harmaagraniitista. Veistos hakattiin osittain rosoiseksi ja hiottiin osittain kiiltäväpintaiseksi. Paaden päässä lepäävän linnun muotoa muistuttava elementti on yksi Kivijärven tutkittuja teemoja. Veistos on noin 380 cm korkea ja se istuu kauniisti Etelärannan - Kokemäenjoen ja rantakortteleiden - maisemakokonaisuuden henkeen.
Teos käy myös dialogia alun perin lääninarkkitehti C. J. von Heidekenin (1858) tulli- ja pakkahuoneeksi suunnitteleman ja Gustaf Nyströmin (1897) korottaman taidemuseorakennuksen uusrenessanssityylisen fasadin kanssa. Veistoksesta välittyy eräs Kivijärven tuotannon erityispiirre: luonnonläheisyyden tuntu, joka syntyy mm. taiteilijan käyttämistä materiaaleista sekä taiteilijan tavasta käsitellä kiveä sen ehdoilla. Kivijärven mukaan Lokki-veistos kuvastaa Porin merellistä teemaa.
Lokki.
Robert de Saint-Loup

Robert de Saint-Loup, eli Robert Saint-Loupin markiisi, on Marcel Proustin kirjan Kadonnutta aikaa etsimässä kuvitteellinen henkilö.
Genealogia

Robert de Saint-Loup on kreivi ja kreivitär de Marsantesin poika. Hän on siis äitinsä kautta paroni de Charlusin sisarenpoika ja Guermantesin herttuan veljenpoika.
Esiintyminen teoksessa

Robert Saint-Loup on kertoja Marcelin ystävä, he tutustuvat toisiinsa Kertojan ensimmäisen Balbecin kylpyläkaupungissa viettämän kesän aikana (II-2, 29) Tapaamisen hetkellä Saint-Loup valmistautuu Samurin Ratsuväkikouluun ja hän on innokas Friedrich Nietzschen ja Pierre-Joseph Proudhonin lukija. Kertojan isoäiti välittää hänelle Robert de Saint-Loupin kirjeet, jotka tämä on toimittanut lähtöhetkellä. Se ilahduttaa kertojan mieltä (II-2, 151). Robert on aina erityisen kiinnostunut kertojan terveydentilasta, ja hän pitää Marcelia intellektuellina. Rachel, joka on Robertin senhetkinen rakastajatar, vaikutuksesta on dreyfusardi, eli vaatii innokkaasti tämän vapauttamista (III, 97).
Kertoja vierailee Robertin luona Doncièresissä tämän rykmentin sijaintikaupungissa. Täällä Robert kertoo hänelle intohimostaan sotilaalliseen strategiaan käsiteltäessä sitä esteettisenä ilmiönä (III, 98–105). Kun Robert katkaisee suhteensa Racheliin, hän luopuu asenteestaan dreyfusardina.
Teoksen osassa ”Pakenija” Robert lähtee Touraineen yrittäen saada Albertinen palaamaan Pariisiin, mutta yritys epäonnistuu (VII.1, 59). De Saint-Loup on avioitunut Gilberte Swannin kanssa mutta pettää tätä ja valehtelee tälle jatkuvasti (VIII-1, 10), joskin hän rakastaa Gilberteä. Robert on myös harhaviettinen ja solmii suhteen Moreliin, jota hän myös ylläpitää.
Kertoja kohtaa de Saint-Loupin teoksen viimeisessä osassa ”Le Temps Retrouvé” (VIII-1, 79), ja hän esitelmöi Marcelille teorioitaan strategiasta, joiden pitävyys voidaan todeta vain taisteluissa. Robert kirjoittaa rintamalta pitkiä kirjeitä kertojalle, joissa hän tuo esiin kaiken kirjallisen hienoutensa sekä sodan myötä syntyneen konfliktin mukanaan tuoman saksalaisfobian. Hän kuolee sankarillisesti taistelussa (VII-1, 208), ja häntä jäävät kaipaamaan hänen vaimonsa ja tätinsä, Guermantesin herttuatar.
Robert de Sain-Loup on siis kertojan hyvä ystävä. Hän on varma että kertoja, kuten koko hänen muu sukunsa, vastustaa Robertin suhdetta Racheliin, ja siksi Robert kirjoittaa kertojalle kirjeen, jossa syyttää tätä petturiksi. Itse hän kuuluu paroni de Charlusin kanssa niihin älyköihin, joiden puhetulvaa on vaikea keskeyttää (VII-1, 93). Robert on älyllisesti loistava ja sivistynyt. Hänellä ei ole luokkaennakkoluuloja, eikä hän arvosta muuta kuin sydämen ja älyn aateluutta.
Guermantesin herttuoiden genealogia
Itsepetos

Itsepetos on tilanne, jossa ihminen ei-tietoisesti tulkitsee todellisuutta halujensa ja toiveidensa mukaisesti vääristellen totuutta ja lopulta uskoen unelmaansa. Vääristellyn käsityksen avulla voi välttää tuskan, jonka oikea tieto aiheuttaisi. Ensisijaisesti itsepetos kohdistuu yleisesti tavoiteltuihin ilmiöihin, kuten haluun onnistua ja olla rakastettu, mutta myös riippuvuuksista kärsivä pettää usein itseään. Itsepetos voi tuoda ihmiselle lohtua. Se liittyy teeskentelyyn, valehteluun ja heikkotahtoisuuteen. Vasta kun petos on päättymässä, pettäjälle alkaa paljastua paitsi se, miten asiat todella ovat, myös se, että hän itse on ollut hölmö.
Kirjallisuutta

Hållén, Elinor: A Different Kind of Ignorance: Self-Deception as Flight from Self-Knowledge.  (Diss)  Uppsala:  Uppsala Universitet, 2011.  ISBN 978-91-506-2206-5
Räikkä, Juha: Itsepetoksen filosofia.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30142-6
Simo Puupponen

| Simo Puupponen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Simo Tapio Puupponen
Syntynyt: 23. lokakuuta 1915 Kuopio
Kuollut: 10. lokakuuta 1967 (51 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Salanimi: Aapeli
Esikoisteos:  Onnen pipanoita (pakinoita, 1947) Siunattu hulluus (romaani, 1948)
Palkinnot
 Eino Leinon palkinto ja valtion kirjallisuuspalkinto 1959 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Simo Tapio Puupponen (nimimerkki Aapeli; 23. lokakuuta 1915 Kuopio – 10. lokakuuta 1967 Helsinki), oli suomalainen kirjailija ja toimittaja. Puupponen toimi Kuopiossa ilmestyneissä Pohjois-Savo ja Savon Sanomat -lehdissä pitkäaikaisena toimittajana ja pakinoitsijana 1936–1953.
Elämäkerta

Puupponen pääsi ylioppilaaksi 1934 ja opiskeli muutaman vuoden Helsingissä. Opinnot kuitenkin keskeytyivät ja Puupponen pestautui Pohjois-Savo-lehden toimittajaksi. Vuonna 1939 hänestä tuli lehden päätoimittaja, mutta talvisota sotki suunnitelmat. Vuonna 1941 Puupponen siirtyi Savon Sanomiin toimittajaksi. Tähän aikaan hän alkoi julkaista lehdissä pakinoita nimimerkillä Aapeli. Pakinat kuvasivat jatkosotaa rivimiehen näkökulmasta. Laajemman yleisön tietoisuuteen hän tuli vuonna 1946, kun hän julkaisi lyhyen parodian Olavi Paavolaisen Synkästä yksinpuhelusta nimellä Mörkki monologi. Vuonna 1953 Puupponen muutti Helsinkiin.
Pakinat ja romaanit

Aapelin esikoispakinakokoelma on Onnen pipanoita (1947). Se sisältää alaotsikkonsa mukaisesti 50 juttua elämän aurinkoiselta puolelta. Ne on alun perin julkaistu sanomalehdissä (Savon Sanomat, Kansan Kuvalehti ja Seura). Pakinat ovat hyvin kirjoitettuja ja sisältävät ajattomia aineksia, joten ne eivät ole vanhentuneet. Tästä ensimmäisestä kokoelmasta lähtien teksteissä esiintyy Aapelin vakiohahmo mäkitupalainen Hermanni Hulukkonen, joka tuo pakinoihin maalaishuumoria. Muitakin vakiohahmoja on, ja yksi niistä on kirjailijan alter ego. Pakinatekstit on kirjoitettu minä-muotoon. Hauskuus syntyy myös kohelluksista ja vitsikkyydestä.
Savolaisella huumorilla ja salaviisaudella höystetyt pakinat ja romaanit olivatkin Aapelin ominta aluetta. Hänen pääteoksenaan pidetään romaania Pikku Pietarin piha vuodelta 1958. Puupposen tekstien pohjalta on tehty useita elokuvia ja teatterisovituksia. Novellikokoelma Meidän Herramme muurahaisia on Aapelia satiirisimmillaan. Aapelin nuorisokirjoista tunnetuimmat ovat Koko kaupungin Vinski ja sen jatko-osat. Puupposen puoliso Tuovi Puupponen toimitti ja julkaisi pakinakokoelmia ja valikoimia miehensä tuotannosta vielä hänen kuolemansa 1967 jälkeen. Yksi niistä on sodanaikaisia pakinoita sisältävä kokoelma Alapertin pitkä sota. Siinä kuvautuu jatkosodan riemukas alkuvaihe, arkinen asemasotavaihe ja sitkeyttä vaatinut sodan loppuosa. Tekstin huumori syntyy alkuvaiheessa siviilielämän ja sodankäynnin vertailusta, ja loppuosassa sotilaisiin liittyvistä anekdooteista. Kirjailijan ilmaisuvapautta on rajoittanut se, että tekstit on julkaistu pakinoina jo sodan aikana, jolloin joistakin asioista on pitänyt vaieta.
Tunnustukset

Vuonna 1959 Puupponen sai Eino Leinon palkinnon ja valtion kirjallisuuspalkinnon.
Elokuvassa Pikku Pietarin piha (1961) Simo Puupposella on myös elokuvarooli: hän esiintyy Jumalan äänenä, kun Pietari juttelee katolla Jumalan kanssa.
Teoksia > Romaaneja

Siunattu hulluus (1948)
Meidän Herramme muurahaisia: Kavalkadi pienestä kaupungista (1954)
Koko kaupungin Vinski (1954, lastenkirja)
Vinski ja Vinsentti (1956, lastenkirja)
Pikku Pietarin piha (1958)
Alvari kananvahti (1961)
Pekko, runoilijan poika (1965)
Teoksia > Pakinoita

Mörkki monologi (1946, sivun mittainen parodia Olavi Paavolaisen kirjasta Synkkä yksinpuhelu)
Onnen pipanoita: Eli viisikymmentä juttua elämän aurinkoiselta puolelta (1947)
Pajupilli: Pakinoita (1950)
Mutahäntä ja muita (1953)
Sipuleita: Lapsellisia juttuja (1956)
Onnipussi eli 110 pikkujuttua sieltä täältä (1957)
Onko koira kotona?: Pakinoita (1960)
Puuhevonen pakkasessa: Familiäärejä kertomuksia triviaaleista aiheista (1962)
Timonen ja muita tuttavia (1963)
Kissa, kissa, kissa: Pakinoita (1967)
Teoksia > Valikoimia

Hermanni Hulukkonen ja  puolisonsa Eveliina (1968)
Aapelin valitut ilot (1972, koonneet Pasi ja Tuovi Puupponen)
Aapelin valitut pakinat (1979)
Aapelin lukemattomat (1986, ”Puhuttuja pakinoita”, toim. Tuovi Puupponen)
Alapertin pitkä sota: Pakinoita sodan ajalta 1941–1944 (1986, toim. Tuovi Puupponen)
Käännöksiä

Dámská kabelka. Svět v obrazech 1974, 27, s. 20–21. Käänsi Luděk Brožek.
Život manželský. Svět v obrazech 1974, 15, s. 21.
Hela stans Ville. 1960.
Der Hof des kleinen Petrus. 1961.
Das Unsichtbarkeitspulver. 1962
Detektivbüro Winski und Waldemar. 1964
Kirjallisuutta

Parkkinen, Jukka: Aapeli: Aika hyvä kirjailijaksi.  Jyväskylä:  Docendo, 2018.  ISBN 978-952-291-468-2
Aiheesta muualla

Simo Puupponen, Kirjasampo
Tuhannet Tunteet: Aapeli. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aapeli: Mörkki monologi. (Arkistoitu – Internet Archive)
Parkkinen, Jukka: Aapeli, aika hyvä kirjailijaksi.
Aapelin haastattelu 1960-luvulta. Ylen Elävä arkisto.
Puupponen, Simo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Kauna (filosofia)

Kaunalla (ransk. ressentiment) tarkoitetaan filosofiassa ja psykologiassa tietyn tyyppistä paheksuntaa tai vihamielisyyttä. Kauna suuntautuu siihen, minkä yksilö tunnistaa turhautumisensa syyksi. Heikkouden, huonommuuden tai kateuden tunne suhteessa tähän syyhyn synnyttää arvojärjestelmän (tai moraalisuuden), joka kieltää turhautumisen lähteen. Minä luo vihollisen eristääkseen itsensä syyllisyydestä.
Historia

Eksistentliaalifilosofi Søren Kierkegaard esitteli kaunan filosofisena ja psykologisena käsitteenä 1800-luvulla. Myöhemmin Friedrich Nietzsche laajensi käsitettä itsenäisesti. Kaunalla onkin keskeinen osa Nietzschen herra-orja-ajattelussa.
CBS Radio

| CBS Radio Inc |
| --- | --- |

Toimitusjohtaja:  Andre J. Fernandez
Kotipaikka:  New York, Yhdysvallat
Toimiala:  joukkotiedotus
Tuotteet:  Radio- ja uutisyhtiö.
Kotisivu:  www.cbsnews.com/radio/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
CBS Radio Inc. (aikaisemmalta nimeltään Infinity Broadcasting Corporation) on Yhdysvaltojen toiseksi suurin radioasemien omistaja Vuonna 2017 CBS Radio omisti 117 radioasemaa eri puolilla Yhdysvaltoja.
Historia

CBS aloitti United Independent Broadcasters nimisenä vuonna 1927, kun Arthur Judson ei saanut asiakkaitaan National Broadcasting Company NBC:n lähetyksiin. Se teki fuusion Columbia Phonograph and Records Co kanssa myöhemmin ja sen nimeksi tuli sen yhteydessä Columbia Phonograph Broadcasting Company. Se tuotti tappiota ja se siirtyi lopuksi William S. Paley omistukseen 400 000 dollarilla. Hänen isänsä omisti La Palina cigars nimisen yhtiön ja siitä yhtiön tärkein mainostaja. Yhtiön nimi muutettiin Columbia Broadcasting Systemiksi tammikuun 18. päivä vuonna 1929.
Paleyn johtaessa yritystä se teki radion historiaa 1920-luvun lopulla. Hän houkutteli mainostajia ja tarjosi heille mahdollisuutta olla sponsoroimassa radiolähetyksiä. Vuodesta 1922 lähtien CBS kasvatti 22 aseman verkon 114 vuosikymmenen loppuun mennessä. Vuoteen 1932 menessä sen vuosittainen voitto oli kasvanut 3 miljoonaan dollariin. Vaikka 1930- ja 40-luvun suositummat radiolähetykset ja ohjelmat olivat NBC:n verkossa oli CBS:llä kuitenkin suuri yleisö, mikä johtui suurelta osin Paleyn palveluksessa olevan johtajasta Frank Stanton, joka toimi CBS:n puheenjohtajana vuosina 1946–1971.
Vuonna 1938 CBS osti American Recording Corporationin, joka myöhemmin tuli Columbia Records. Yhdessä Columbia Recordsin kanssa CBS-laboratoriot kehittivät Peter Goldmarkin johdolla korkealaatuisen LP-levyn jotka Columbia Records julkaisi yleisölle 1948.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
CBS Radion kotisivut
Golden Age of Radio Spotlight on Networks - Columbia Broadcasting System CBS (Arkistoitu – Internet Archive)
Charlie Chaplinin CBS-radiossa, vuonna 1933.
Bratislava

| Bratislava |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Bratislava
 Koordinaatit: 48°08′41″N, 17°06′46″E 
Valtio:  Slovakia
Alue (kraj):  Bratislavan alue
Hallinto:  
 – Pormestari:  Matúš Vallo
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  367,584 km²
 – Metropolialue:  2053 km²
Korkeus:  126–514 m
Väkiluku (2021):  475 000
 – Väestötiheys:  1 157 as./km²
 – Metropolialue:  600 000
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  8XX XX
Suuntanumero(t):  421-2
 
 www.bratislava.sk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bratislava sijaitsee Tonavan varrella.
Bratislava /ˈbracislaʋa/ (ent. Prešporok, saks. Pressburg, unk. Pozsony) on Slovakian pääkaupunki. Bratislavassa oli vuoden 2021 alussa 475 000 asukasta, ja se on väkiluvultaan maan suurin kaupunki. Bratislava sijaitsee Slovakian lounaisosassa Tonavan varrella. Sillä on yhteinen raja kahden naapurivaltion, Itävallan ja Unkarin, kanssa. Kyseessä on ainoa itsenäisen valtion pääkaupunki, jolla on maarajaa kahden toisen valtion kanssa.
Bratislava on Slovakian poliittinen, kulttuurinen ja taloudellinen keskus. Siellä on Slovakian presidentin, parlamentin ja hallituksen toimitilat ja useita yliopistoja, teattereita, museoita ja muita merkittäviä kulttuuri-, talous- ja oppilaitoksia. Myös monien suurten yritysten pääkonttoreita on Bratislavassa.
Bratislava tunnettiin pitkään saksalaisella nimellään Pressburg. Sen historiaan ovat vaikuttaneet useat eri kansat, kuten saksalaiset, tšekit, unkarilaiset, juutalaiset ja slovakit. Kaupunki oli Unkarin kuningaskunnan, joka oli osa laajempaa Habsburgien imperiumia, pääkaupunki vuosina 1536–1784 . Kaupungista tuli 1800-luvulla slovakkien kansallisliikkeen keskus, ja useat merkittävät slovakialaiset, kuten Milan Rastislav Štefánik ja Alexander Dubček, ovat asuneet kaupungissa.
Bratislava on ollut Turun ystävyyskaupunki vuodesta 1976.