stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alinen Salmijärvi

| Alinen Salmijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kangasala
Koordinaatit:  61°33′54″N, 24°04′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vesijärven valuma-alue (35.73)
Laskujoki:  oja Personlammiin 
Järvinumero:  35.732.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,8 m  
Rantaviiva:  1,825 km  
Pinta-ala:  13,414 ha  
Saaria:  2 
 fiAlinen Salmijärvi 
Alinen Salmijärvi  on Pirkanmaalla Kangasalla Suinulan ja Havisevan pohjoispuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 13,4 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Se sijaitsee Käpykankaan metsäalueella Personsoiden ja Havisevanvuoren välissä. Järvellä on kartan mukaan kaksi järviallasta, joita yhdistää toisiinsa kapea ja umpeenkasvava salmi. Kummassakin järvialtaassa on saari. Ilmavalokuvan perusteella itärannassa sijaitsee vielä kolmas järvenallas, joka on soistunut omaksi suolammeksi rannan tuntumaan. Järven rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä ja se on metsämaata ja suomaata. Rantojen läheisyydessä kiertää paikoitellen kapea avosuon vyöhyke. Järven pohjoisrantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto, jonne tulee tie valtatieltä 9.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Havisenjärven-Myllyojan valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128,8 metriä mpy. Siihen on johdettu kuusi suo- tai metsäojaa. Yksi ojista on Personsuolla sijaitsevan Haukijärven laskuoja. Pohjoisesta laskee vielä Ylisen Salmijärven laskuoja ja idästä Muuranjärvi ja Pöykkyjärvi. Samaa ojaa myöten tulee kalliolouhokselta vettä. Läntisestä ja pienemmästä järvialtaasta alkaa järven laskuoja, joka juoksee lounaaseen päin. Se virtaa Personsoiden läpi Personlammiin, ja jatkaa siitä Personojana Havisevanjärveen. Ojalle tulee koko matkalla pudotusta 11,1 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven karttanimi oli sama ”Salmijärvi”. Sen laskujoki virtasi ”Ison Personjärven” kautta ”Havisevanjärveen”. Järveä ympäröivät suot olivat luonnontilassa, mutta sen itäpuolella sijaitsi nittymaita.
Vuoden 1954 peruskartassa oli Haukijärveltä kaivettu yhdysoja Salmijärveen. Sen itäpuolella oli kapea peltotilkku, jonka kuivatusoja laski järven itärantaan. Vuoden 1961 kartan jälkeen on pellot metsitetty ja pikkujärvistä on kaivettu kuivatusoja Salmijärveen. Järvelle oli nyt rakennettu myös vapaa-ajan asunto, jonne pääsi metsäautoteitä myöten.
Denigomodu

| Denigomodu |
| --- | --- |

 Denigomodun sijainti Naurussa
Valtio:  Nauru
Pinta-ala:  0,9 km²
Väkiluku (2011):  1 804
 – väestötiheys:  2004,4 as./km²
Denigomodu on yksi Naurun saarivaltion neljästätoista alueesta. Se sijaitsee saaren länsirannikolla. Alueen pinta-ala on 0,9 neliökilometriä ja asukkaita on 1804 (2011), joista suurin osa asuu fosfaattikaivoksen työntekijöiden asuntoloissa.
Tärkeät rakennukset

Denigomodussa on muun muassa sairaala. Lisäksi alueella sijaitsee Nauru Phosphate Corporationin asuntolakompleksi, jossa asuvat fosfaattikaivosten työntekijät. Asuntolan sijainnin vuoksi Denigomodu on kokonaisuutena laskettuna Naurun tiheiten asuttu alue.
A Passion Play

| A Passion Play Jethro Tull |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Morgan-studiot, Lontoo maaliskuu 1973
 Julkaistu: 6. heinäkuuta 1973 (UK) 23. heinäkuuta 1973 (US)
 Tuottaja(t): Ian Anderson
 Tyylilaji: progressiivinen rock taiderock hard rock
 Kesto: 45.04
 Levy-yhtiö: Island Records (UK) Chrysalis (US)
Listasijoitukset
  1.   13.
Jethro Tullin muut julkaisut
| Living in the Past 1972 | A Passion Play 1973 | War Child 1974 |
A Passion Play on Jethro Tullin albumi, joka julkaistiin heinäkuussa 1973. Kuten edeltäjänsä Thick as a Brick, albumi sisältää yhden, koko albumin mittaisen kappaleen, joka on jaettu vinyylin kahdelle puolelle. Tällä kertaa tosin kappaleet on myös osioitu tarkemmilla nimillä, painoksesta riippuen. Albumin konseptina, eli tarinana on Ronnie Pilgrim-nimisen miehen henkinen matka kuoleman jälkeisessä elämässä näytelmän muotoon kirjoitettuna. Albumin kiertueen lavashow oli yhtyeen uran suurimpia ja siinä nähtiin mm. videoksi tehty albumillakin kuultava eläinsatu "The Story of the Hare Who Lost His Spectacles". Albumi sai julkaisunsa aikaan erittäin kovaa kritiikkiä ja myös yhtyeen johtohahmo ja säveltäjä Ian Anderson on myöhemmin kritisoinut albumia mm. "liian mahtipontiseksi". Tästä huolimatta albumi nousi edeltäjänsä tapaan listaykköseksi Yhdysvalloissa.
Taustaa

Vuoden 1972 lopulla Jethro Tull matkusti Ranskaan, Pariisin lähistöllä sijaitsevalle Château d'Hérouville-studiolle nauhoittamaan uutta materiaalia. Tämä johtui Britannian sen aikaisesta korkeasta verotuksesta, jonka vuoksi monet menestyvät artistit joutuivat työskentelemään ulkomailla. Studio oli rakennettu 1700-luvun vanhaan linnaan ja mm. Pink Floyd, Elton John ja T. Rex-yhtye olivat käyttäneet sitä. Alkuperäisenä ideana oli tehdä tupla-albumi, sisältäen erillisiä kappaleita perinteiseen tyyliin. Aihepiireinä olivat mm. elämän perusasiat, kriitikot ja eläinten ja ihmisten maailman erot.
Materiaalia kerittiin nauhoittaa n. 60 minuuttia, tarpeeksi noin kolmen levynpuoliskon täyttöön, kunnes studion tekniset ongelmat, fasiliteetit, huono ruokahuolto ja koti-ikävä saivat yhtyeen palaamaan takaisin Britanniaan ja Anderson päätti huonon kokemuksen vuoksi hylätä jo levytetyn materiaalin ja aloittaa työn alusta Morgan-studioilla.
Studioaikaa oli niukasti käytettävissä ennen kiertueelle lähtöä ja Anderson alkoi kirjoittaa edellisen albumin tyylistä konseptuaalista, nopeasti työstettävää teosta. Aihepiiriksi muodostui kuoleman jälkeinen elämä ja siihen liittyvät tapahtumat teatraalisessa muodossa.
Vain "Critique Oblique", "Tiger Toon" (nimellä "Prelude") ja "The Story of the Hare Who Lost His Spectacles" Ranskan sessioista päätyivät lopulliselle albumille. "Skating Away on the Thin Ice of a New Day" ja "Only Solitaire" päätyivät vuoden 1974 War Child-albumille. Anderson nimesi nauhat myöhemmin "Chateau d'Isaster"-nauhoiksi (Chateau-katastrofi).
Musiikillinen tyyli

Albumi jatkaa edeltäjänsä progressiivista tyyliä. Instrumentaatio on monipuolista ja erilaisia tahtilajeja ja tempojen vaihdoksia on huomattavissa. Yhtyeen jäsenten mukaan musiikki oli osin "turhankin monimutkaista" ja haastavaa toteuttaa livenä. Uusina elementteinä mukana ovat Ian Andersonin soittama sopraanosaksofoni sekä John Evanin paljon albumilla kuuluva syntetisaattori. Kitaristi Martin Barren mukaan juuri John Evanilla oli iso rooli albumin sovituksissa. Pääosin, synkän teemansa johdosta, musiikki on mollivoittoista. Albumin keskellä kuultava "The Story of the Hare Who Lost His Spectacles" käyttää Sergei Prokofievin Pekka ja susi-tyylistä orkesterisovitusta, joista albumilla vastaa yhtyeen taustavaikuttaja David Palmer.
Konsepti

Albumin nimi on viittaus Kristuksen kärsimyskertomukseen, vaikkakaan itse albumin sisältö ei kristillisiä viitauksia muuten hyödynnä. Teatteriohjelman muotoon tehty kansitaide antaa ymmärtää teoksen olevan neljään kohtaukseen perustuva näytelmä. Sen kirjoittajana esitellään Rena Sanderone (sanaleikki nimestä "Eaan Anderson") ja esittäjänä Linwellin teatteri. Myös yhtyeen jäsenet esitellään näytelmään kuuluvina näyttelijöinä rooleineen ja taiteilijanimineen:
Ronnie Pilgrim - Max Quad
Peter Dejour - Mark Ridley
The Projectionist - Derek Small
G. Oddie Snr. - Ben Rossington
Magus Perdé - John Tetrad
Näytelmän ensimmäisessä kohtauksessa Ronnie Pilgrim huomaa kuolleensa ja on läsnä omissa hautajaisissaan haamuna. Tämän jälkeen hän kulkee läpi kiirastulimaisen autiomaan ja kohtaa seuraavaksi ystävällisen enkelin. Seuraavassa kohtauksessa Pilgrim on Peter Dejourin luona teatterimaisessa ympäristössä, jossa läsnä oleva tuomaristo katsoo Pilgrimin elämänvaiheita projektorin kautta. Pitkällisen pohdinnan jälkeen Pilgrim saa puhtaat paperit ja pääsee Taivaaseen.
Toisen ja kolmannen kohtauksen välissä kuullaan välinäytös, Andersonin, John Evanin ja Jeffrey Hammondin kirjoittama juonesta poikkeava eläinsatu "The Story of the Hare Who Lost His Spectacles", jonka Hammond lukee Lancashiren murteella. Kyseisessä absurdissa sadussa antropomorfiset eläimet auttavat jänistä etsimään kadonneita silmälaseja.
Kolmas kohtaus tapahtuu pari päivää myöhemmin Pilgrimin ollessa Taivaassa. Hän on kuitenkin pettynyt paikan ihmisiin ja ilmapiiriin ja menee tapaamaan G. Oddie & Son-yrityksen henkilöitä ja pyytää pääsyä Helvettiin. Seuraavaksi Pilgrim kohtaa Lucyn, joka johdattaa hänet sinne.
Helvettikään ei ole Pilgrimille sopiva paikka ja viimeisessä kohtauksessa hän pakenee sieltä. Hän tapaa Magus Perden, jolle hän purkaa ongelmaansa kuoleman jälkeisen elämän dilemmasta. Lopulta Pilgrim seisoo Styks-joen varrella, jossa on joukko muitakin ihmisiä ja eläimiä odottamassa uudelleensyntymää. Tähän näytelmä myös päättyy, antaen kuvan reinkarnaation mahdollisuudesta.
Julkaisu ja vastaanotto

Ennen albumin julkaisua kesäkuussa 1973 yhtye esiintyi Lontoossa Empire Pool-areenalla esitellen uuden teoksen ja siihen liittyvän lavashow'n. Tapausta varten yhtyeen massiivinen valorakennelma lennätettiin Pohjois-Amerikasta asti suurin kustannuksin. Kritiikki englantilaislehdissä oli kuitenkin lähes murskaavaa niin konsertin kuin myöhemmin heinäkuussa julkaistun albuminkin osalta. Musiikkia ja konseptia arvosteltiin kaikissa suurimmissa brittiläisissä musiikkilehdissä ja mm. yhtyettä aiemmin kehunut Melody Maker-lehden toimittaja Chris Welch kirjoitti kuuluisassa arvostelussaan "musiikin alkavan kuulostaa erittäin huonolta". Albumin epäsuorasti kerrottu konsepti meni myös ohi monilta arvostelijoilta.
Tämän jälkeen yhtyeen manageri Terry Ellis, osittain julkisuustempauksena ja ilman Andersonin lupaa, kertoi Melody Maker-lehdelle, että yhtye tulee hajoamaan huonojen arvostelujen, mukaan lukien lehden vastaavan, seurauksena. Anderson raivostui tästä ja kertoi yhtyeen saaneen päinvastoin huonoa julkisuutta tempauksen johdosta.
Albumin listasijoitus jäi Britanniassa yhtyeen aiempiin verrattuna heikohkoksi, sen ollessa sijalla 13. parhaimmillaan. Yhdysvalloissa, huolimatta heikosta kritiikistä, albumista tuli toinen listaykkönen yhtyeelle ja tähän päivään mennessä se on myynyt siellä kultalevyn arvoisesti. Albumin kiertueella Yhdysvalloissa yhtye soitti mm. neljä peräkkäistä loppuunmyytyä konserttia Los Angeles Forumissa.
Albumilta julkaistiin myös single "A Passion Play (Edit #8)" / "A Passion Play (Edit #9)". A-puoli sisältään otteen kohdasta "Overseer Overture" (3:04) ja b-puoli kohdasta "Flight from Lucifer" (3:29).
CD-julkaisut

Ensimmäinen, vuonna 1986 ilmestynyt CD-painos sisältää albumin yhtenä kappaleena. Vuoden 1989 CD-painos jakaa kappaleen kahdeksi osaksi, nimillä "Beginning" ja "Conclusion". Tämä painos mukailee alkuperäistä vinyyliversiota, jossa "The Story of the Hare Who Lost His Spectacles" alkaa A-puolen lopussa ja jatkuu B-puolen alussa, eli kappaleenvaihdos on samassa kohti.
2003 julkaistu remasteroitu painos jakaa myös teoksen kahteen kappaleeseen, mutta "The Story of the Hare Who Lost His Spectacles" on sijoitettu toisen kappaleen alkuun kokonaan. Painos sisältää myös sadusta tehdyn videon bonusmateriaalina.
Ensimmäisen kerran kappaleet indeksoitiin kuudeksitoista erilliseksi kappaleeksi vuonna 1973 radio-asemille tehtyä promolevyä varten, jotta toimittajilla olisi helpompi soittaa radiossa osia albumista. Vuoden 1998 Mobile Fidelity Sound Labin Gold CD-painos käyttää viitteenä tätä indeksointia.
Vuonna 2014 albumi julkaistiin alaviitteellä An Extended Performance 2-CD/2 DVD-boksina. Ensimmäisellä CD:llä albumi on Steven Wilsonin uudelleenmiksaamana versiona 15 kappaleeseen indeksoituna sisältäen myös n. 50 sekuntia ennenjulkaisematonta musiikkia "The Foot of Our Stairs"-kohdassa. Toinen CD sisältää Château d'Hérouvillessa nauhoitetun materiaalin myös uudelleenmiksattuna. DVD:t sisältävät monikanavamiksauksia ja videomateriaalia.
Château d'Hérouvillessa nauhoitettua materiaalia julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1988 yhtyeen 20-vuotisjuhlajulkaisussa. Viisi vuotta myöhemmin materiaali sai laajemman julkaisun osana Nightcap: The Unreleased Masters-kokoelmaa. Ian Anderson oli nimennyt materiaalin "Chateau d'Isaster"-nauhoiksi ja tehnyt niihin uusia instrumentaatioita. Vuoden 2014 julkaisu on puolestaan säilyttänyt materiaalin alkuperäisessä muodossaan uutta miksausta lukuun ottamatta.
Kappaleet > A-puoli - 23:07

Kohtaus 1 – Ronnie Pilgrimin hautajaiset – talviaamu hautausmaalla.
I. Lifebeats (instrumentaali) (1:14)
II. Prelude (instrumentaali) (2:14)
III. The Silver Cord (4:29)
IV. Re-Assuring Tune (instrumentaali)  (1:11)
Kohtaus 2 – The Memory Bank – pieni ja mukava teatteri, jossa valkokangas (seuraava aamu).
V. Memory Bank (4:20)
VI. Best Friends (1:58)
VII. Critique Oblique (4:38)
VIII. Forest Dance #1 (instrumentaali)  (1:35)
Interlude – The Story of the Hare Who Lost His Spectacles.
IX. "The Story of the Hare Who Lost His Spectacles" (1:32) (Anderson/Hammond/Evan)
Kappaleet > B-puoli - 22:04

IX. "The Story of the Hare Who Lost His Spectacles" (2:46) (Anderson/Hammond/Evan)
Kohtaus 3 – G. Oddie & Son:in toimisto (kaksi päivää myöhemmin).
X. Forest Dance #2 (instrumentaali)  (1:12)
XI. The Foot of Our Stairs (4:18)
XII. Overseer Overture (4:00)
Kohtaus 4 – Magus Perdé'n piirustushuone keskiyöllä.
XIII. Flight from Lucifer (3:58)
XIV. 10.08 to Paddington (instrumentaali)  (1:04)
XV. Magus Perdé (3:55)
XVI. Epilogue (0:43)
Alkuperäisessä vinyylijulkaisussa "The Story of the Hare Who Lost His Spectacles" alkaa A-puolen lopussa jatkuen B-puolen alussa. Samaa jakoa käyttävät myös alkuperäiset CD-julkaisut.
Vuoden 1998 Gold CD-versio

Lifebeats - 1:14
Prelude - 2:14
The Silver Cord - 4:29
Re-Assuring Tune - 1:11
Memory Bank - 4:20
Best Friends - 1:58
Critique Oblique - 4:38
Forest Dance No. 1 - 1:35
The Story of the Hare Who Lost His Spectacles - 4:18
Forest Dance No. 2 - 1:12
The Foot of Our Stairs - 4:18
Overseer Overture - 4:00
Flight From Lucifer - 3:58
10:08 to Paddington - 1:04
Magus Perdé - 3:55
Epilogue - 0:43
Vuoden 2003 remasteroitu CD-versio

A Passion Play (Part I)  - 21:36
A Passion Play (Part II) - 23:30
Video - "The Story of the Hare Who Lost His Spectacles" - 7:02
Vuoden 2014 An Extended Performance-versio > CD 1 - A Passion Play - A Steven Wilson stereo remix

Lifebeats / Prelude - 3:24
The Silver Cord - 4:28
Re-Assuring Tune - 1:11
Memory Bank - 4:20
Best Friends - 1:56
Critique Oblique - 4:35
Forest Dance No. 1 - 1:34
The Story of the Hare Who Lost His Spectacles - 4:10
Forest Dance No. 2 - 1:12
The Foot of Our Stairs - 5:08
Overseer Overture - 3:58
Flight From Lucifer - 3:56
10:08 to Paddington - 1:04
Magus Perdé - 3:53
Epilogue - 0:44
"The Foot of Our Stairs" sisältää n. 50 sekuntia ennenjulkaisematonta, alun perin pois leikattua materiaalia.
Vuoden 2014 An Extended Performance-versio > CD 2 - The Château d'Hérouville Sessions - A Steven Wilson stereo remix

The Big Top - 3:05
Scenario - 3:25
Audition - 2:33
Skating Away on the Thin Ice of a New Day - 3:27
Sailor - 3:10
No Rehearsal - 5:11
Left Right - 5:00
Only Solitaire - 1:28
Critique Oblique (Part I) - 8:50
Critique Oblique (Part II) - 5:29
Animelee (1st Dance) - 3:35
Animelee (2nd Dance) - 1:34
Law of the Bungle (Part I) - 5:08
Tiger Toon - 2:31
Law of the Bungle (Part II) - 5:26
Kappaleet on jaoteltu levynpuoliskojen mukaan seuraavasti: 1-6 "Side 1", 7-10 "Side 2" ja 11-15 "Side 3". Materiaali on nauhoitettu syyskuussa 1972.
Kokoonpano

Ian Anderson – laulu, huilu, akustinen kitara, saksofoni
Barriemore Barlow – rummut, perkussio
Martin Barre – kitara
John Evan – piano, urut, syntetisaattori, puhe
Jeffrey Hammond – basso, laulu
David Palmer - orkesterisovitukset
Chris Mason - elektroniset efektit
Denia Caballero

| Mitalit> Maa:  Kuuba.Naisten kiekonheitto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kuuba.Naisten kiekonheitto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kuuba.Naisten kiekonheitto. Olympialaiset  | Maa:  Kuuba> Naisten kiekonheitto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rio 2016 | 65,34 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Peking 2015 | 69,28 m |  |
|  Hopeaa | Doha 2019 | kiekonheitto |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Toronto 2015 | 65,39 m |  |
|  Pronssia | Guadalajara 2011 | 58,63 m |  |
Denia Caballero Ponce (s. 13. tammikuuta 1990 Caibarién, Villa Clara) on kuubalainen kiekonheiton maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Caballero voitti MM-kultaa vuoden 2015 MM-kilpailuista Pekingistä tuloksella 69,28. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti hopeaa tuloksella 68,44. Daegun MM-kisoissa 2011 Caballero oli yhdeksäs, Moskovan MM-kisoissa 2013 kahdeksas ja Lontoossa 2017 viides. Hän saavutti  Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia tuloksella 65,34. Hän osallistui myös Lontoon 2012 ja Tokion 2021 olympialaisiin jääden karsintaan.
Lokakuussa 2011 Caballero saavutti pronssia Pan-Amerikan kisoista Guadalajarasta tuloksella 58,63. Heinäkuussa 2015 hän voitti kultaa Pan-Amerikan kisoissa Torontossa tuloksella 65,39. Vuonna 2011 hän voitti kultaa yleisurheilun Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuista ja vuonna 2014 Keski-Amerikan ja Karibian kisoista.
Kesäkuussa 2015 Caballero heitti Bilbaossa uuden ennätyksensä ja maailman kauden kärkituloksen, 70,65 m.
Ennätykset

Kiekonheitto: 70,65 (Bilbao, 20. kesäkuuta 2015)
Die ganze Welt braucht Liebe

|  Die ganze Welt braucht Liebe |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Liane Augustin
Säveltäjä(t):  Günther Leopold Kurt Werner
Sanoittaja(t):  Günther Leopold Kurt Werner
Euroviisutiedot
Vuosi:  1958
Maa:  Itävalta
Kieli:  saksa
Sijoitus:  5.
Pisteet:  8
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Willy Fantl
Die ganze Welt braucht Liebe on Liane Augustin esittämä kappale, joka edusti Itävaltaa vuoden 1958 Eurovision laulukilpailussa Alankomaiden Hilversumissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa viidenneksi 8 pisteellä.
All the Young Dudes

| All the Young Dudes Mott the Hoople |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1972
 Julkaistu: 8. syyskuuta 1972
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): David Bowie
 Tyylilaji: glam rock, hard rock
 Kesto: 45.10
 Levy-yhtiö:  CBS Records    Columbia Records
Muut kannet
   Kansikuva, jota käytettiin Yhdysvaltain-painoksessa ja vuoden 2006 CD-painoksessa.
Listasijoitukset
  21. (syyskuu 1972)    89. (1972)
Mott the Hooplen muut julkaisut
| Brain Capers 1971 | All the Young Dudes 1972 | Rock and Roll Queen 1972 |
All the Young Dudes on Mott the Hoople -yhtyeen viides studioalbumi vuodelta 1972. Se oli yhtyeen ensimmäinen Columbia Recordsille tekemä julkaisu. Albumin tuotti David Bowie, joka myös sävelsi levyn nimikappaleen. Siitä muodostui yhtyeen tunnetuin kappale, jonka muun muassa myös Bruce Dickinson on levyttänyt.
Vuonna 2003 All the Young Dudes sijoittui Rolling Stone -lehden kaikkien aikojen 500 parhaan albumin listalla 491:nnelle sijalle. Levystä julkaistiin 21. helmikuuta 2006 remasterointi, jolla oli myös useita bonuskappaleita.
Kappaleet

A-puoli
Sweet Jane – 4.21 (säv. Lou Reed)
Momma's Little Jewel – 4.26 (säv. Ian Hunter/Pete "Overend" Watts)
All the Young Dudes – 3.32 (säv. David Bowie)
Sucker – 5.03 (säv. Hunter/Mick Ralphs/Watts)
Jerkin' Crocus – 4.00 (säv. Hunter)
B-puoli
One of the Boys – 6.46 (säv. Hunter/Ralphs)
Soft Ground – 3.17 (säv. Verden Allen)
Ready for Love/After the Lights – 6.47 (säv. Ralphs)
Sea Diver – 2.53 (säv. Hunter)
Kokoonpano > Mott the Hoople

Ian Hunter – laulu, piano
Mick Ralphs – kitara, laulu
Pete "Overend" Watts – bassokitara, laulu
Dale Griffin – rummut, lyömäsoittimet
Verden Allen – urut, laulu
Kokoonpano > Vierailijat

David Bowie – saksofoni
Des O’Connor

Des O’Connor vuonna 1974.
Des O’Connor (oikealta nimeltään Desmond Bernard O'Connor; 12. tammikuuta 1932 Lontoo – 14. marraskuuta 2020)  oli englantilainen laulaja ja televisiotähti. Hän juonsi muun muassa omaa keskusteluohjelmaansa sekä visailuohjelmia Take Your Pick! ja Countdown.
O’Connorin vuonna 1968 levyttämästä iskelmästä ”One, Two, Three, O’Leary” teki Pertti Reponen suomenkielisen version ”Leikkimajan aikaan”. Sen esitti Tapani Perttu levyllä joka julkaistiin 6. helmikuuta 1969.[lähde? ]
O’Connor sai vuonna 2008 brittiläisen imperiumin komentajan arvon (CBE).
Alinen Rautjärvi

| Alinen Rautjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°11′43″N, 25°06′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  Evojoki 
Järvinumero:  35.787.1.021
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  125,5 m  
Rantaviiva:  3,823 km  
Pinta-ala:  48,781 ha  
Saaria:  1 
 fiAlinen Rautjärvi 
Alinen Rautjärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueen opetusmetsäalueeseen .
Maantietoa

Järven pinta-ala on 49 hehtaaria ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 3,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,5 metriä mpy.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2.  ISSN 0781-4240.  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
(35.7)
Dexistes rikuzenius

| Dexistes rikuzenius |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Kampelakalat Pleuronectiformes
Heimo::  Oikeasilmäkampelat Pleuronectidae
Alaheimo::  Pleuronectinae
Suku::  Dexistes
Laji::  rikuzenius
Kaksiosainen nimi
 Dexistes rikuzenius  D. S. Jordan & Starks, 1904 
Katso myös
   Dexistes rikuzenius Wikispeciesissä   Dexistes rikuzenius Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Dexistes rikuzenius on oikeasilmäkampeloiden (Pleuronectidae) heimoon kuuluva kampelalaji. Se on sukunsa Dexistes ainoa tunnettu laji.
Elinympäristö

Se on elintavoiltaan pohjakala ja elää 42–200 metrin syvyydessä. D. rikuzenius on merikala, kuten kampelat monesti ovat. Laji voi kasvaa parhaimmillaan 22 senttimetrin mittoihin.
Deseret

Deseret on Mormonin kirjassa esiintyvä sana, jonka sanotaan olevan jerediläisten kieltä ja tarkoittavan hunajamehiläistä. Sen mukaan on nimetty lukuisia myöhempien aikojen pyhien liikkeen keskeisiä paikkoja ja järjestöjä, kuten Deseretin osavaltio. Mehiläisestä on tullut tärkeä mormonikulttuurin tunnus, ja esimerkiksi Utahin sinettiin on kuvattu työteliäisyyttä symboloiva mehiläispesä.