Arthur Eddington
Elämäkerta > Filosofia > Idealismi

Kirjassaan The Nature of the Psysical World Eddington kirjoitti, että maailman todellinen aines on luonteeltaan henkinen. Hänen mukaansa tämä henkinen aines oli eri asia kuin meistä kunkin yksilöllinen tietoinen mieli eikä ollut levittäytynyt avaruuteen ja aikaan. Hän viittasi siihen, että kaikki tieto ympäristöstämme on tullut aistien välityksellä ja lopulta hermoja pitkin tietoisuuteemme. Fyysikon on vaikea hyväksyä, että maailman perusaines on luonteeltaan henkinen. Kuitenkin oma mielemme on se, mistä meillä on kaikkein välittömin kokemus.
Tämä idealistinen johtopäätös ei seurannut suoraan hänen epistemologiastaan vaan perustui kahteen argumenttiin.
Niistä ensimmäinen johtui suoraan nykyisestä fysikaalisesta teoriasta. Sekä suhteellisuusteoria että kvanttiteoria ovat hylänneet eetteriä ja alkeishiukkasten käyttäytymistä koskevat mekanistiset teoriat. Tästä Eddington päätteli, että materia­listinen metafysiikka on vanhentunut ja että näin ollen, koska materialismin ja idealismin lisäksi ei kolmatta vaihto­ehtoa ole, tarvitaan idealistista meta­fysiikkaa. Toinen ja mielen­kiintoisempi argumentti perustui Eddingtonin epistemologiaan ja sen voidaan katsoa muodostuvan kahdesta osasta. Ensinnäkin objektiivisen maailman rakenne on kaikki mitä siitä tiedämme, ja sen rakenne on täsmällisesti peilautunut omassa tietoisuudessamme. Sen vuoksi ei ole syytä epäillä, etteikö objektiivinen maailmakin olisi "henkiainetta". Dualistista metafysiikkaa ei sen vuoksi ole uskottava.
Mutta toiseksi, sen lisäksi, ettemme voi tietää, ettei objektiivinen maailma ole henkinen, emme myöskään voi älyllisesti olettaa, että se on aineellinen. Dualistinen näkemys edellyttäisi, että objektiivisen maailman olisi oletettava olevan aineellinen. Tämä kuitenkin edellyttäisi, että voisimme havaita objektiivisella maailmalla olevan aineellisia ominaisuuksia. Mutta tämä ei ole mahdollista, sillä mitä tahansa voimmekin havaita, sen on lopulta oltava sisällyttävä omaan tietoisuuteemme, joka ei ole aineellinen.
Ian Barbour lainasi teoksessaan Science and Religion Eddingtonin teosta The Nature of the Physical World selittääkseen, että Heisenbergin epätarkkuusperiaate tarjoaa tieteellisen perusteen, jolla inhimillisen vapauden ideaa voidaan puolustaa. Hän lainasi myös Eddingtonin teosta Unseen World tukeakseen filosofista idealismiaan.
Charles De Koninck huomautti, että Eddington uskoi objektiivisen todellisuuden olevan olemassa mielemme ulkopuolella, mutta käytti ilmaisua "henki-aine" (engl. mind-stuff) korostaakseen sitä, että maailma itsessään on käsitettävissä, että mielemme ja fysikaalinen maailma ovat samaa "ainetta" ja että mielemme ovat lähtemättömästi yhteydessä maailmaan. Tässä De Koninck esitti seuraavan lainauksen Eddingtonilta:
»On olemassa filosofien hyvin tuntema oppi, jonka mukaan kuu lakkaa olemasta olemassa, kun kukaan ei katso sitä. En käsittele tätä oppia, sillä minulla ei ole pienintäkään käsitystä siitä, mitä sana olemassaolo merkitsee, kun sitä käytetään tällä tavoin. Missään tapauksessa tähtitiede ei perustu tällaiseen kouristuksen­omaiseen käsitykseen kuusta. Tieteellisessä maailmassa (jonka on täytettävä tehtäviä, jotka ovat vähemmän epämääräisiä kuin pelkkä olemassaolo) on kuu, joka ilmestyi näyttämölle ennen tähti­tieteilijää; se heijastaa auringon­valoa silloinkin, kun kukaan ei sitä näe; sillä on massa, kun kukaan ei sitä mittaa; se on 240 000 mailin päässä silloinkin, kun kukaan ei etäisyyttä mittaa; ja se pimentää auringon vuonna 1999 siinäkin tapauksessa, että ihmis­kunta olisi tuhonnut itsensä ennen sitä.» 
(Eddington, The Nature of the Physical World, 226)