stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikko Barsk

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 15. kesäkuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Tornio, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 176 cm
Junioriseurat
1996–2004: TP-47
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2002–2004 | TP-47 | 15 | (2) |
| 2002 | → ArPS (laina) | 14 | (16) |
| 2005 | Haparanda FF | – | (–) |
| 2006–2009 | TP-47 | 90 | (28) |
| 2010 | PS Kemi | 18 | (5) |
| 2011 | TP-47 | 5 | (11) |
| 2012–2019 | Övertorneå SK | 112 | (69) |
| Yhteensä | Yhteensä | 254 | (131) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Mikko Barsk (s. 15. kesäkuuta 1985 Tornio) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Hän edusti kotipaikkakuntansa TP-47:ää kausina 2002–2009 tehden 105 ottelussa 30 maalia. Kaudeksi 2010 hän siirtyi naapurikaupungin ykkösen seuraan PS Kemiin. Uransa alkuvaiheessa hän pelasi TP-47:n farmiseura Arpelan Palloseurassa ja Haparanda FF:ssä.
Kaudeksi 2010 Mikko Barsk siirtyi naapurikaupungin ykkösen seuraan PS Kemiin. Hän palasi kuitenkin seuraavalla kaudella kasvattajaseuraansa Tornioon, joka pelasi silloin Kakkosta. Merkittävin saavutus Mikko Barskilla oli ottelussa FC Vaajakoskea vastaan syyskuussa 2011, jossa hän teki kaikkiaan seitsemän maalia, vaikka pelasi vain 71 minuuttia.
Kaudeksi 2012 Barsk siirtyi Ruotsin Ylitorniolle edustaen sikäläistä Övertorneå SK:ta, joka pelasi Division III:ta sen Norra-lohkoa.
Juniorina Mikko Barsk pelasi myös jääpalloa Tornion Palloveikoissa sekä kaksi ottelua Suomen poikien maajoukkueessa.
Kolmoisinterventio

Kolmoisinterventio tai Shimonosekin interventio (jap. 三国干渉, Sangoku kanshō) oli Venäjän, Saksan ja Ranskan diplomaattinen selvennä vuonna 1895 Shimonosekin sopimuksen ehdoista. Sopimus päätti ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan ja se solmittiin Japanin ja Qing-dynastian Kiinan välillä.
Sopimuksen ehtojen mukaan Japanille luovutettiin Liaodongin niemimaa, mukaan lukien Port Arthurin satamakaupunki, jonka se oli valloittanut Kiinalta. Heti kun sopimuksen ehdot olivat tulleet julkisuuteen Venäjä, jolla oli omat suunnitelmansa ja valtapiirinsä Kiinassa, ilmaisi huolensa Japanin aluelisäyksestä ja sopimuksen vaikutuksesta Kiinan vakauteen. Venäjä suostutteli Ranskan ja Saksan painostamaan Japania diplomaattisesti, jotta se palauttaisi saamansa alueen Kiinalle suurempaa sotakorvausta vastaan.
Euroopan suurvallat > Venäjä

Venäjällä oli eniten voitettavaa kolmoisinterventiossa. Edeltävinä vuosina se oli hitaasti kasvattanut vaikutusvaltaansa Kaukoidässä. Siperian rautatien rakentaminen ja uuden ympärivuoden sulan sataman hankkiminen olisi antanut Venäjälle mahdollisuuden vakiinnuttaa asemansa alueella ja laajentua pidemmälle Aasiaan ja Tyynellemerelle. Venäjän merenkulkua rasittivat talvella jäätyvät pohjoiset satamat.
Venäjä ei ollut osannut odottaa Japanin voittoa Kiinasta: Port Arthurin joutuminen Japanin käsiin olisi vaikeuttanut sen kipeää satamatarvetta idässä.
Euroopan suurvallat > Ranska

Ranska joutui liittoutumaan Venäjän kanssa vuoden 1892 sopimuksella. Vaikka ranskalaisilla pankkiireilla olikin taloudellisia kiinnostuksen kohteita Venäjällä (erityisesti rautateillä), Ranskalla ei ollut mitään aluetoiveita Mantšuriassa, sillä sen vaikutuspiiri keskittyi Etelä-Kiinaan (Kiinan–Ranskan sota). Ranskalaisilla oli pikemminkin lämpimät suhteet japanilaisiin: ranskalaisia sotilasneuvonantajia oli lähetetty kouluttamaan keisarillisen Japanin armeijaa ja useita japanilaisia laivoja oli rakennettu ranskalaisilla telakoilla. Ranska ei kuitenkaan halunnut jäädä diplomaattisesti eristyksiin, etenkään Saksan vallan kasvaessa.
Euroopan suurvallat > Saksa

Saksalla oli kaksi syytä Venäjän tukemiseen. Ensimmäinen oli Venäjän huomion kääntäminen itään ja pois Saksasta itsestään. Toinen taas oli Venäjän tuen saaminen Saksan aluehankinnoille Kiinassa. Saksa toivoi, että tuki Venäjälle saisi sen vuorostaan tukemaan Saksan siirtomaahankkeita, jotka olivat erityisen keskeneräisessä tilassa, koska Saksan valtakunta oli yhdistynyt vasta 1871 ja kyennyt aloittamaan kilpailun siirtomaiden hankkimisesta vasta muiden suurvaltojen jälkeen. Lisäksi hitaaseen liikkeelle lähtöön Saksassa olivat vaikuttaneet näkemykset siitä, minkä mukaan on tärkeämpää keskittyä oman maan asioihin ja varustautua Ranskan uhkaa vastaan kuin olla läsnä Aasiassa ja Afrikassa.
Seuraukset

Japanin hallitus suostui sille asetettuihin vaatimuksiin vastahakoisesti, sillä britit tai yhdysvaltalaiset eivät olleet puuttumassa tilanteeseen eikä Japani kyennyt vastustamaan kolmea eurooppalaista suurvaltaa sotilaallisesti. 5. toukokuuta 1895 pääministeri Itō Hirobumi ilmoitti japanilaisten joukkojen vetämisestä Liaodongin niemimaalta vastineena 30 miljoonan taelin (450 miljoonan jenin) lisäsotakorvauksista. Viimeiset japanilaiset joukot lähtivät kotiin joulukuussa.
Japanin hämmästykseksi ja kauhistukseksi Venäjä siirtyi lähes välittömästi miehittämään Liaodongin niemimaata ja aloitti Port Arthurin linnoittamisen. Saksa, Ranska ja jopa Yhdistynyt kuningaskunta hyödynsivät Kiinan heikkoa tilaa ottaakseen satamakaupunkeja hallintaansa erilaisin tekosyin ja laajentaakseen vaikutuspiirejään.
Nöyryytys eurooppalaisten valtojen käsissä johti gashin shōtan eli "vaikeuksien kautta kestämisen" -ideologian kehittymiseen Japanissa. Siinä kasvatettiin raskasta teollisuutta ja vahvistettiin armeijaa, erityisesti laivastoa, muiden kustannuksella. Se oli myös suora syy Venäjän–Japanin sodalle vuosina 1904–1905 ja vähemmässä määrin Japanin osallistumiselle ensimmäiseen maailmansotaan.
Käännös suomeksi
Anders Backman

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 6. helmikuuta 1954 (ikä 70)
Syntymäpaikka: Kaarlela, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 186 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1972–1978 | GBK | 126 | (35) |
| 1979–1985 | KPV | 153 | (40) |
| 1986 | ABK-48 | – | (10) |
| 1988–1989 | TUS | 29 | (6) |
| Yhteensä | Yhteensä | 308 | (81) |
Maajoukkue
| 1972–1979 | Suomi U21 | 9 | (0) |
| 1979–1982 | Suomi | 4 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Anders Backman (s. 6. helmikuuta 1954 Kaarlela) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Backman edusti urallaan mestaruussarjassa ja I divisioonassa pelanneita Gamlakarleby Bollklubbia ja Kokkolan Pallo-Veikkoja. GBK:ssa hän pelasi 1972–1978 ja KPV:ssa 1979–1985. Tämän jälkeen Backman pelasi vielä muutaman kauden alemmissa sarjoissa TUS:n ja BK-48:n riveissä. Kaikkiaan Backman pelasi 7 kauden aikana 154 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 42 maalia.
Maajoukkueessa Backman pelasi vuosina 1979–1982 neljä A-maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Anika Noni Rose

| Anika Noni Rose |
| --- | --- |
 Anika Noni vuonna 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1972 (ikä 52) Bloomfield, Connecticut, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
www.anikanonirose.com
IMDb 
Elonet
Anika Noni Rose (s. 6. syyskuuta 1972) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän sai vuonna 2004 Tony-palkinnon roolistaan Broadway-musikaalissa Caroline, or Change.
Rose syntyi Bloomfieldissä, Connecticutissa. Hän innostui näyttelemisestä ja laulamisesta vakavasti high school -aikanaan.
Rose opiskeli Floridan A&M-yliopistossa ja American Conservatory Theaterissa. Elokuvauransa hän aloitti vuonna 1999. Hän on esiintynyt muun muassa Dreamgirlsissä (2006) sekä ääninäyttelijänä Disney-animaatiossa Prinsessa ja sammakko (2009).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anika Noni Rose Wikimedia Commonsissa
Anika Noni Rose Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Korea  Alankomaat 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Anna Hämäläinen

Anna Hämäläinen (s. 24. maaliskuuta 1994 Moskova, Venäjä) on suomalainen uransa päättänyt pikajuoksija. Hän edusti aktiivivuosinaan Seinäjoen Seudun Urheilijoita ja häntä valmensi äitinsä Olga Hämäläinen. Vuoteen 2015 asti hän edusti Kuortaneen Kuntoa. Hänen isänsä on Eduard Hämäläinen.
Ura

Hämäläinen voitti 200 metrin Suomen-mestaruuden Kajaanissa 2010 ajalla 24,34, Turussa 2011 silloisella ennätyksellään 23,76 ja Oulussa 2016 niin ikään ennätysajallaan 23,70 sekä sai pronssia Porissa 2015 ajalla 24,40. Hän voitti 100 metrin Suomen-mestaruuden Oulussa 2016 ennätyksellään 11,69. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut 200 metrillä kultaa Helsingissä 2018, hopeaa Tampereella 2016 ja pronssia Tampereella 2012. Hän kilpaili aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran Helsingissä 2010. Parhaimmillaan hän on sijoittunut toiseksi Tampereen hallimaaottelun 200 metrin juoksussa 2011.
Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 Hämäläinen karsiutui 200 metrin juoksun välierissä. Samana vuonna hän sai pronssia Euroopan nuorten olympiafestivaalien 200 metrillä Trabzonissa ajalla 24,14. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Hämäläinen karsiutui 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 24,14 s. Saman vuoden Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kisojen 200 metrin juoksussa hän sijoittui alkuerässään kolmanneksi ajalla 24,04 ja eteni välieriin. Välierässä hän jäi seitsemänneksi ajalla 24,50 eikä selvinnyt loppukilpailuun.
Rietin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 Hämäläinen hylättiin 200 metrin alkuerässä vilppilähdön vuoksi. 4 × 100 metrin viestissä hän juoksi ankkuriosuuden seitsemänneksi sijoittuneessa Suomen joukkueessa.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,69 | Oulu | 22. heinäkuuta 2016 |
| 200 m | 23,70 | Oulu | 24. heinäkuuta 2016 |
| 300 m | 38,09 | Jyväskylä | 13. elokuuta 2011 |
| 400 m | 56,24 | Seinäjoki | 28. kesäkuuta 2011 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 7,55 | Mustasaari | 6. helmikuuta 2016 |
| 200 m | 24,18 | Helsinki | 18. helmikuuta 2018 |
| 300 m | 39,33 | Kuortane | 3. helmikuuta 2013 |
| 400 m | 56,87 | Kuortane | 11. helmikuuta 2011 |
Joni Rautanen

Joni Rautanen Kalevan kisoissa 2008
Joni Pekka Rautanen (s. 15. elokuuta 1986) on suomalainen pikajuoksija. Rautanen edustaa hollolalaista Hollolan Urheilijat -46 -seuraa. Rautasen valmentajana toimii Jari Peltokangas.
Rautanen selviytyi Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 välieriin 60 metrin juoksussa. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui 100 metrin alkuerissä ja juoksi toisen osuuden Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui seitsemänneksi suomenennätysajalla 39,29.
Rautanen sijoittui kesän 2007 Kalevan kisoissa toiseksi sekä 100:lla että 200 metrillä. Vuoden 2008 Kalevan kisoissa hän voitti ensimmäisen ulkoratojen Suomen-mestaruutensa 100 metrillä ajalla 10,52 s ja sijoittui 200 metrillä toiseksi ajalla 21,38 s. Kalevan kisoissa 2010 hän voitti 100 metriä ja oli toinen 200 metrillä. Hänen ennätyksensä 100 metrin juoksussa on Jämsänkoskella heinäkuussa 2010 juostu 10,40 sekuntia. Göteborgissa järjestetyssä Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2007 hän juoksi 200 metrin ennätyksensä 21,26 sekuntia.
Ensimmäisen sisäratojen Suomen mestaruutensa Rautanen voitti 60 metrin juoksussa Joensuussa 2008. Hän uusi mestaruutensa Mustasaaressa 2009. 60 metrin ennätyksensä 6,68 hän juoksi Vaasassa helmikuussa 2009.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 m: 10,40 Jämsänkoski 4.7.2010
200 m: 21,26 Göteborg 9.9.2007
Pituus: 747 Kuortane 24.6.2006
60 m: 6,68 Vaasa 12.2.2009
100 m: 10,36 Vaasa 12.2.2009 (epävirallinen SE)
200 m (ylipitkä rata): 21,14 Mustasaari 18.2.2008
Pituus: 749 Tampere 4.2.2007
Antti Rajamäki

Antti Rajamäki vuonna 1972.
Antti Juhani Rainer Rajamäki (s. 14. heinäkuuta 1952 Teuva) on entinen suomalainen pikajuoksija.
Ura

Rajamäki voitti 100 metrin Suomen mestaruuden viidesti (1973, 1974, 1975, 1977 ja 1978) ja 200 metrin kolmasti (1972, 1975 ja 1978) . Rooman EM-kisoissa 1974 hän selviytyi 200 metrillä finaaliin, jossa ei kuitenkaan voinut juosta loukkaantumisen takia. Prahan EM-kisoissa 1978 Rajamäki selviytyi välieriin 200 metrillä ja oli mukana myös 4 × 400 metrin viestissä, jonka alkuerissä hänen akillesjänteensä katkesi . Tämä loukkaantuminen käytännössä päätti Rajamäen huippu-uran.
Rajamäki piti pitkään hallussaan sekä 100 että 200 metrin juoksujen Suomen ennätyksiä. 100 metrin ennätys 10,43 syntyi 19. kesäkuuta 1978 (sen rikkoi Ari Pakarinen vuonna 1994) ja 200 metrin 20,69 3. elokuuta 1975 (rikkoi Tommi Hartonen vuonna 2000). Joukkue Antti Rajamäki, Raimo Vilén, Erik Gustafsson ja Markku Juhola juoksi Münchenin olympialaisissa 1972 4 × 100 metrin viestijuoksun Suomen ennätyksen 39,30, joka säilyi ennätyksenä vuoteen 2010 asti. Myös alle 23-vuotiaiden 200 metrin ennätys oli Rajamäellä pitkään: 18. elokuuta 1974 syntyneen ennätyksen 20,79 rikkoi Visa Hongisto vuonna 2007.
Seuratasolla Rajamäki edusti Teuvan Rivakkaa, Kauhajoen Karhua ja Karijoen Tapparaa.
Perhe

Antti Rajamäen tytär on entinen yleisurheilija Susanna Rajamäki.
Raimo Vilén

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rotterdam 1973 | 60 metriä |  |
Raimo Kalevi Vilén (s. 10. elokuuta 1945 Artjärvi) on suomalainen pikajuoksija ja pesäpalloilija.
Vilén voitti kaikkiaan kolme Suomen mestaruutta 100 metrin juoksussa vuosina 1970, 1971 ja 1972. Vilén teki matkan Suomen ennätyksen 10,49 Edinburghissa 8. syyskuuta 1973. Sitä ennen hän oli juossut käsiajalla 10,0 Helsingissä 27. heinäkuuta 1972 ja kolme viikkoa myöhemmin 3,2 m/s myötätuuleen 10,31. EM-hallikisoissa 1972 hän juoksi 50 metrin SE:n 5,82.
Joukkue Antti Rajamäki, Raimo Vilén, Erik Gustafsson ja Markku Juhola juoksi Münchenin 1972 olympialaisissa 4 × 100 metrin viestijuoksun Suomen-ennätyksen 39,30, joka pysyi ennätyksenä kesään 2010 asti.
Seuratasolla Vilén edusti Helsingin Kisa-Veikkoja ja häntä valmensi Pertti Helin.
Vuonna 1965 Vilén oli pesäpallon SM-sarjan etenijäkuningas 44 tuodulla juoksullaan (Työväen Maila-Pojat).
Suomen-mestaruusmitalit

100 metriä
Kultaa: 1970, 1971, 1972
Hopeaa: 1974, 1975
Pronssia: 1973, 1976
200 metriä
Hopeaa: 1971, 1974
Pronssia: 1970
4 × 100 metriä
Kultaa: 1967, 1969, 1971, 1973
Hopeaa: 1972, 1974, 1975, 1976
60 metriä (hallissa)
Kultaa: 1971, 1972, 1974, 1975
Hopeaa: 1973
Pronssia: 1969, 1970
Lähde
Saavutukset pesäpallossa

1 Itä-Länsi-ottelu: 1965
Pesäpallon etenijäkuningas: 1965
Tampereen helluntaiseurakunta

| Tampereen helluntaiseurakunta |
| --- | --- |

 Tampereen helluntaiseurakunnan rukoushuone Saalem.
Suuntautuminen:  Helluntaiherätys
Kirkkokunta:  Suomen Helluntaikirkko
Perustettu:  1921
Johtaja:  Usko Katto
Jäseniä:  n. 2 500
TV:  UskoTV
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tampereen Helluntaiseurakunta on Tampereella toimiva helluntaiseurakunta, joka on perustettu 21. tammikuuta 1921. Seurakuntaa johtaa pastori Usko Katto. Katon lisäksi seurakunnassa työskentelee useita muita työntekijöitä.
Tampereen helluntaiseurakuntaan kuuluu noin 2 500 jäsentä ja sillä on runsaasti viikoittaista toimintaa eri ikäisille ihmisille. Tampereen helluntaiseurakunnan yhteydessä toimii Royal Rangers-partiojärjestö.
Seurakunnan rukoushuone sijaitsee Tampereen keskustassa, osoitteessa Aleksanterinkatu 18. Rukoushuone valmistui vuonna 1958 ja sen on suunnitellut Bertel Strömmer yhdessä Pentti Turusen kanssa. Seurakunta omistaa yhdessä Helsingin Saalem-seurakunnan kanssa leirikeskuksen Pälkäneellä.
Tampereen helluntaiseurakunta lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta.
Historia

Helluntaiherätys saapui Tampereelle Thomas Ball Barrattin toimesta, joka piti 11.–12. lokakuuta 1911 ensimmäiset kokouksensa Tampereella Puuvillatehtaan kirkossa. Barrattin tulkkina toimi J. S. Ketola. Barrattin kokouksessa mukana olleet pitivät Barrattin lähdettyä kokouksia ns. Vahtimestarienklubin huoneistossa Mustalahdenkatu 23:ssa.
Helluntaiherätyksen ensimmäiset ns. kaksiviikkoiset raamattukurssit pidettiin Lempäälässä, kirkonkylässä kansakoululla. Kurssin opettajana toimivat Gerhard Olsen-Smidt, Pekka Brofeldt ja Amerikasta saapunut pastori J. H. King, hänen tulkkinaan oli Jalmari Kauppala. Kurssin yhteydessä pidettiin tiettävästi ensimmäinen helluntaiherätyksen kastetilaisuus 1. heinäkuuta 1912, jolloin kastettiin järvessä seitsemän Herraan uskovaa. Kurssin aikana pidettiin juhlakokouksia myös Tampereella: Puuvillatehtaan kirkossa 22. kesäkuuta 1912 ja 23.–24. kesäkuuta 1912 Hämeen Pohjan juhlasalissa Puutarhakatu 11:ssä, Hämeen Pohjan juhlasalissa 1. heinäkuuta 1912 ja Puuvillatehtaan kirkossa 2.–3. heinäkuuta 1912. Puhujina olivat Thomas Barratt ja Gerhard Olsen-Smidt sekä pastori J. H. King ja Pekka Brofeldt.
Tampereen helluntaiseurakunta kokoontui ensimmäisen kerran 7. heinäkuuta 1913, ensimmäisessä vakituisessa kokoushuoneistossaan, Itäinen puistokatu 13:ssa. Tämä huoneisto oli jalkineliikkeenharjoittaja Paul Leppäsen ja hänen tyttärensä Inkeri Leppäsen kokoushuoneeksi järjestämä. Kokouksia oli sunnuntaina päivällä sekä illalla ja kahtena arkipäivänä, puhujina olivat Paul Leppänen, V. Pylvänen, Fr. Lieslehto ja V. Sunell. Sanaa julistamassa kävi harvakseltaan myös Alfred Lahtinen.
Toiminta > Nuorten toiminta

2010-luvun puolivälissä seurakunnan nuorisotoiminta tuli tunnetuksi pastori Jake Lindqvististä ja WUP-toiminnasta. WUP-toiminnassa on panostettu yhteyteen riippumatta lähtökohdista. WUP-toiminnan kautta järjestettiin myös WUP Dreams -tapahtumaa. Nykyisin seurakunnan nuorisotoiminta on jaettu yläkouluikäisten WE-iltoihin, nuorten Lost & Found -iltoihin sekä opiskelijatoimintaan.
Toiminta > Pirkkalan Kampus

Pirkkalan sekä Tampereen Härmälänrannan asukkaille on suunnattu Pirkkalan Kampuksen oma sunnuntaikokouksensa ja muu toiminta, 
Pirkkalan Yhteislukio Silmussa.
Toiminta > Ohjelmaa

Päivätilaisuudet senioreille
Opiskelijapiiri
Nuortenillat
Jumalanpalvelukset suomeksi ja englanniksi
Toiminta > Musiikki

Tampereen helluntaiseurakunta on julkaissut vuonna 1977 äänilevyn ja C-kasetin Minun Herrani elää. Äänitteellä on 12 kappaletta ja sen on kustantanut Ristin Voitto.
Tapahtumat > Kesäjuhlat

Talvisdoan päättymisen jälkeen vuonna 1940 Tampereella pidettiin Tampereen yhteiset juhannusjuhlat, joihin osallistui useita satoja osallistujia Tampereelta ja ympäryspaikkakunnilta. Jatkosota ja Lapinsota pysättivät kuitenkin juhlien kehityksen.
Ensimmäiset helluntaiherätyksen valtakunnalliset kesäjuhlat järjestettiin Tampereella toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945. Kesäkonferenssiin osallistui puhujavieraina ruotsalaiset Sven Lidman ja Alvar Blomgren. Tapahtumaan osallistui noin 6 000 vierasta. Toisen kerran kesäkonferenssi järjestettiin Tampereella vuonna 1954. Tällä kertaa tapahtumapaikkana oli Hippoksen ravirata. Tapahtumaan osallistui 8 000 vierasta.
Seurakunnan johtajat

Seuraavat henkilöt ovat toimineet seurakunnan saarnaajan ja johtajan virassa:
1921–1931: Fredrik Lieslehto
1932–1933: Otto Oksman
1933–1945: Vilho Hartonen
1946–1947: Sulo Salo
1947–1953: Yrjö Nurmi
1954–1956: Arthur Hällström
1957–1963: Uuno Palonen
1965–1967: Taisto Vesterinen
1967–1983: Kauko Hostikka
1983–1986: Veikko Manninen
1986–1988: Kauko Hostikka
1989–2009: Jarmo Makkonen
2009–2024: Usko Katto
2024-Petteri Arasalo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tampereen helluntaiseurakunta Wikimedia Commonsissa
Seurakunnan verkkosivusto
Juho-Matti Paavola: Hengen menoa? Aviisi selvitti, mitä ihmettä Helluntaiseurakunnan Wake Up -illoissa tapahtuu. Aviisi 16/2010.
| n k Helluntaiherätys Suomessa |
| --- | --- |
 Historia 
Kirkot:  Finlands svenska pingstsamfund  Suomen Helluntaikirkko  Suomen Helluntaikansa 
Suurimmat seurakunnat:  Helsingin Saalem  Fila Church Helsinki  Jyväskylän helluntaiseurakunta  Kuopion helluntaiseurakunta  Lahden helluntaiseurakunta  Oulun helluntaiseurakunta  Pietarsaaren Elim  Seinäjoen helluntaiseurakunta  Tampereen helluntaiseurakunta  Turun helluntaiseurakunta  Vaasan helluntaiseurakunta  Vasa Sion  Luettelo seurakunnista 
Henkilöt:  Ball Barratt  Brofeldt  Castrén  Fellman  Ahonen  Andström  Antturi  Bengström  Bergstén  Haapala  Havupalo  Kallionpää  Klemetz  Korhonen  Korpi  Kunnas  Kukkula  Launonen  Lundin  Luoto  Manninen  Rosenberg  Sigfrids  Tuppurainen  Yli-Vainio  Ylppö  Yrjölä  Öhberg 
Järjestöt:  Elämä ja Valo  Evankelistakoti  Fida International  Finlands svenska pingstmission  Helluntaiseurakuntien musiikki  Helluntaiseurakuntien työntekijät HELP  Iso Kirja  Kristillinen alkoholisti- ja narkomaanityö  Samaria-lähetys 
Media:  Aikamedia  Avainmedia  Finmedia  Hyvä Sanoma  Livet  Ristin Voitto  Taborförlaget 
Kulttuuri ja tapahtumat:  Fifteen-leiri  Hengellinen laulukirja  Juhannuskonferenssi  Lapsikuoro Jippii  Royal Rangers  Syyspäivät  Youth Celebration 
Pohjoismaiden helluntaiyhteisö • Euroopan helluntaiyhteisö • Maailman helluntaiyhteisö • Assemblies of God • Helluntaiherätys Ruotsissa
Viivi Altonen

Viivi Altonen (s. 6. syyskuuta 1996 Tampere) on suomalainen kauneuskilpailija ja malli. Hän voitti Miss Suomi -kilpailun vuonna 2020.
Altonen valmistui vuonna 2023 yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi ja on työskennellyt yrittäjänä ja vaatemyyjänä.
Altonen osallistui keväällä 2022 Nelosella ja Ruutu-suoratoistopalvelussa alkaneeseen tosi-tv-ohjelmaan Erikoisjoukot läpäisten sen.
Helinä Marjamaa

| Helinä Marjamaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1956 (ikä 68) Evijärvi
Kansalaisuus:   Suomi
Yleisurheilija
Pituus:  168  cm
Laji:  pikajuoksu
Seura:  Kauhajoen Karhu
Valmentaja:  Tapio Marjamaa
Ennätykset:  100 m: 11,13 (SE) 200 m: 22,94
Ritva Helinä Marjamaa (o.s. Laihorinne; s. 5. kesäkuuta 1956 Evijärvi) on suomalainen pikajuoksija. Marjamaa on ainoa suomalaisyleisurheilija, joka on juossut 100 metrin MM-finaalissa. Hän sijoittui kuudenneksi vuonna 1983. Seuraavana vuonna hän karsiutui 100 metrin olympiafinaalista yhdellä sadasosasekunnilla. Hän edusti urallaan Evijärven Urheilijoita, HKV:tä, Lappajärven Veikkoja ja Kauhajoen Karhua. Hänen valmentajanaan toimi aviomies Tapio Marjamaa.
Aktiiviurallaan Marjamaa voitti 100 metrin juoksussa SM-kultaa kuudesti ja 200 metrin juoksussa neljästi. Lisäksi sisäradan SM-kilpailuista kotiin viemisiksi kertyi kolme kultaa ja yksi hopea 60 metrin juoksusta.
Helinä Marjamaan setä oli kansallisen tason kiekonheittäjä Lauri Laihorinne, jonka puoliso oli pikajuoksija Maija Laihorinne (o.s. Koivusaari).
Helinä Marjamaa valmistui ylioppilaaksi 1975 Evijärven lukiosta ja filosofian maisteriksi pääaineena kemia 1986 Jyväskylän yliopistosta.
Henkilökohtaiset ennätykset

50 m (sisärata): 6,27 SE Grenoble, Ranska (EM-kisat) 22. helmikuuta 1981
60 m (sisärata): 7,1h Lahti (kansallinen kilpailu) 11. helmikuuta 1982
100 m (ulkorata): 11,13 SE Lahti (kansallinen kilpailu) 11. heinäkuuta 1983
200 m (ulkorata): 22,86 Helsinki (MM-kisat) 13. elokuuta 1983
300 m (ulkorata): 40,3h Kuusankoski (kansallinen kilpailu) 22. heinäkuuta 1972
Pituushyppy: 626 Tokio, Japani (maaottelu) 20. syyskuuta 1980
h = käsiajanotolla saatu tulos, ei suoraan vertailukelpoinen.
Saavutukset aikuisten sarjoissa

sisäratojen SM-kultaa 60 m juoksussa 1978, 1980, 1982
SM-kultaa 100 m juoksussa 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1984
SM-kultaa 200 m juoksussa 1979, 1981, 1983, 1984
sisäratojen SM-hopeaa 60 m juoksussa 1979
SM-hopeaa 100 m juoksussa 1977
SM-hopeaa 200 m juoksussa 1978
SM-pronssia 100 m juoksussa 1972