stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uinu, uinu lemmikkini
Juoni

Kaikki alkaa kun Creedin viisihenkinen perhe - kissa mukaan lukien - muuttaa Ludlowiin taloon, jonka naapurissa asuu mukava vanha pappa, Jud Crandall. Lähettyvillä on myös vaarallinen tie rekkoineen sekä vanha lemmikkieläinten hautausmaa. Jud tietää synkän salaisuuden, joka lemmikkien hautausmaahan liittyy. Sen Louis Creed, perheen isä, saa huomata, kun hänen potilaansa kuolee hänen ensimmäisenä työpäivänään ja palaa seuraavana yönä haamuna varoittamaan Louisia lemmikkien hautausmaan lähettyvillä olevasta pahasta paikasta.
Kun perheen kissa kuolee, paljastaa Jud Louisille, mitä tämä salainen paikka tekee kuolleille, jos sinne hautaa jonkun. Jud johdattaa Louisin Mi’kmaq -intiaanien hylätylle hautausmaalle, johon Jud kehottaa Louisin hautaaman kissan. Pian kissa palaa lähes normaalin näköisenä, mutta ulkokuori pettää, ja kissa ei ole enää entisensä, vaan sen sisällä asuu riivattu paholainen.
Perheen kuopus joutuu rekan yliajamaksi ja kuolee. Jud arvaa surun murtaman Louisin mielessä hiipivät ajatukset poikansa henkiinheräämisestä ja kertoo hänelle, kuinka huonosti viimeksi kävi kun Mi’kmaqien hautausmaalle on haudattu viimeksi kuollut ihminen. Jud uskoo Louisin pojan kuolleen vain siksi että Jud oli kertaalleen näyttänyt paikan Louisille ja siten herättänyt siellä uinuneen ikivanhan pahuuden, joka vaikuttaa tapahtumien kulkuun.
Judin varoituksista huolimatta isä-Louis, joka ei kykene kestämään lapsensa menetystä, kaivaa pienokaisen haudastaan ja suuntaa kohti vanhaa hautausmaata. Louis hautaa poikansa toivoen että tuo palaisi henkiin. Poika nousee haudasta seuraavana yönä, ja tappaa Judin Louisin kirurgin veitsellä, perheen kissan avustuksella. Poika tappaa myös perheen äidin Rachelin Judin talossa.
Louis herää aamulla ja kamalat tapahtumat valkenevat tuolle. Louis päätyy tappamaan perheen kissan sekä poikansa, jonka jälkeen tuo sytyttää Judin talossa tulipalon. Louisin kollega sattuu paikalle kun Louis on viemässä kuolleen vaimonsa ruumista vanhalle hautausmaalle.
Kirja loppuu Rachelin sanoihin ”Rakas”, kun Rachel palaa yöllä haudasta Louisin luokse.
Ukraina-palatsi

| Kansallinen Ukraina-taidepalatsi> Національний палац мистецтв «Україна» |
| --- | --- |
 Kansallinen Ukraina-taidepalatsi
Osoite:  вул. Велика Васильківська 103, 03150 м. Київ
Sijainti:  Petšerskin piiri, Kiova, Ukraina
Koordinaatit:  50°25′20.311″N, 30°31′16.7″E
Rakennustyyppi:  konsertti- ja kokouskeskus
Valmistumisvuosi:  1970
Suunnittelija:  Arkkitehdit Jevhenija Maryntšenko, Petro Žylytskyi, Illja Vainer
Rakennuttaja:  Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta
Omistaja:  Ukrainan valtio
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ukraina-palatsi (ukr. Палац «Україна», Palats Ukrajina) tai Kansallinen Ukraina-taidepalatsi (ukr. Національний палац мистецтв «Україна», Natsionalnyi palats mystetstv ”Ukrajina”) on suuri konsertti- ja kokouskeskus Ukrainan pääkaupunki Kiovan Petšerskin piirissä. Vuonna 1970 avatussa Ukraina-palatsissa on yli 300 huonetta. Sen pääsaliin mahtuu 3 700 kuulijaa, toisen lähteen mukaan 3 800.
Rakennuksen etujulkisivu on kovera. Tyyliltään rakennusta on luonnehdittu kauniiksi, muttei kovin omaperäiseksi neuvostostrukturalismin edustajaksi. Sen suunnittelivat arkkitehdit Jevhenija Marintšenko (Євгенія Маринченко), Petro Žylytskyi (Петро Жилицький) ja Illja Vainer (Ілля Вайнер). Erään arvion mukaan rakennuksen suunnittelussa on jäljitelty suomalaisarkkitehti Alvar Aallon töitä.
Ukrainan naisten lentopallomaajoukkue

Ukrainan naisten lentopallomaajoukkue edustaa Ukrainaa naisten arvokilpailuissa ja kansainvälisissä lentopallokilpailuissa. Se on saavuttanut Euroopan-mestaruuskilpailuissa yhden pronssin ja voittanut Euroopan liigan kerran.
Ukraina pelasi maailmanmestaruuskilpailuissa 1994 ja olympialaisissa 1996, joissa molemmissa se jäi kahdeksan parhaan ulkopuolelle. Ensimmäisissä Euroopan-mestaruuskilpailuissaan 1993 se saavutti pronssia. Se voitti kaikki viisi alkulohko-otteluaan, hävisi välierissä Tšekkoslovakialle 2–3 (viimeinen erä 20–22) ja voitti pronssiottelussa Italian 3–1. Tämän jälkeen Ukraina on sijoittunut EM-kilpailuissa parhaimmillaan neljänneksi vuonna 2001.
Ukraina voitti vuonna 2017 Euroopan liigan. Se voitti kaksiosaisessa loppuottelussa Suomen sekä vieras- että kotiottelussa eräluvuin 3–1.
Uimapolyypit

| Uimapolyypit |
| --- | --- |
 Uimapolyyppeihin kuuluvia lajeja
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Polyyppieläimet Hydrozoa
Lahko::  Uimapolyypit Siphonophorae  Eschscholtz, 1829 
Alalahkot
 Calycophorae  Cystonectae  Physonectae 
Katso myös
   Uimapolyypit Wikispeciesissä   Uimapolyypit Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uimapolyypit (Siphonophorae tai Siphonophora) on polyyppieläimiin kuuluva lahko. Lahkon lajeja tavataan kaikista valtameristä.
Taksonomia ja anatomia

Uimapolyypit jaetaan kolmeen alalahkoon, jotka ovat Calycophorae, Cystonectae ja Physonectae. Molekyylifylogeneettisten tutkimusten perusteella tämä jako ei välttämättä ole monofyleettinen. Lahkossa tunnetaan 16 heimoa ja 175 lajia ja näiden lisäsi on noin kymmenkunta lajia, joiden statuksesta ei ole varmuutta.
Uimapolyypit on morfologialtaan monimuotoinen lahko. Tyypillistä on, että polyyppirunkokunnat ovat vapaasti uivia, eikä pohjaan ankkuroitunutta vaihetta elinkaaressa ole. Polyypit muodostavat eri tehtäviin erikoistuneita tsooideja. Alalahkoista kahdella, Cystonectae ja Physonectae, on kaasun täyttämä ontelo eli pneumatofori, joka auttaa runkokuntaa kellumaan. Pneumatoforin lisäksi niillä voi olla nektofori eli uimakello, joka auttaa niitä liikkumaan. Alalahkon Calycophorae lajeilla ei pneumatoforia ole, mutta nektoforeja on kaksi. Muut tsooidit muodostavat jopa usean metrin pituisia rihmamaisia ja haarautuneita lonkeroita ravinnonhankintaa ja lisääntymistä varten.
Elintavat

Uimapolyyppejä tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä veden pinnasta aina 1 000 metrin syvyyteen. Ne pyydystävät pyyntilonkeroillaan ravinnokseen erityisesti äyriäisiä, mutta myös kalojen poikasia. Uimapolyyppien munista kehittyy ensin planulatoukkavaihe ja edelleen esirunkokunta ja sitten sukukypsä runkokunta.
Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu

Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1923–1929.
Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1929–1937.
Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1937–49.
Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1949–1992.
Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu oli Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Lipun ulkoasu vaihtui vuosikymmenten saatossa useasti. Lipun viimeisin versio otettiin käyttöön 21. marraskuuta 1949.
Vuonna 1919 oli otettu käyttöön punainen lippu, joka oli keltasininen vaakaraidoitus lipputangon puoleisessa ylänurkassa. Vuoden 1922 lopulla Ukrainan neuvostotasavalta muodosti yhdessä Venäjän, Valko-Venäjän ja Transkaukasian neuvostotasavaltojen kanssa Sosialistisen neuvostotasavaltojen liiton. Ukrainan sosialistisessa neuvostotasavallassa tuli 1923 käyttöön punalippu, jossa luki kyrillisin kirjaimin У.С.С.Р. (ven. Украинская Советская Социалистическая Республика) (Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta).
Tasavallan lipun nimilyhenne muuttui vuonna 1929, ja lipussa luki У.С.Р.Р. (ukr. Українська Соціалістична Радянська Республіка).  Vuosina 1937–1949 lipun, jota täydennettiin sirpillä ja vasaralla, lyhenne oli УРСР. (ukr. Українська Радянська Соціалістична Республіка, Ukrajinska Radjanska Sotsialistytšna Respublika).
Ukrainan ja Valko-Venäjän neuvostotasavallat olivat Neuvostoliiton ohella vuonna 1945 YK:n perustajajäseniä ja tarvitsivat kansainvälisesti erottuvaa lippua käyttöönsä. Vuonna 1949 käyttöön otettu lippu oli punainen ja sen alalaidassa oli turkoosi raita. Lipun yläkulmassa komeilivat sirppi ja vasara sekä tähti, jotka ovat kommunismin tunnuksia.
Neuvostolipun alalaitaan sijoitettu vaaleansininen tyviraidan kerrottiin symboloivat Ukrainan ja Venäjän välistä ikiaikaista ystävyyttä. Olihan ukrainalaisen atamaani Bohdan H’melnytskyin lippu ollut turkoosinsininen; vuonna 1648 hän oli liittoutunut Venäjän kanssa ja aloittanut kapinan Puolaa vastaan.
Ukrainan itsenäistyttyä 1991 maa poisti käytöstä neuvostoaikaisen lipun, ja 28. tammikuuta 1992 palautettiin käyttöön nykyinen, jo vuonna 1918 käytössä ollut Ukrainan lippu.
Uhrilampaat (romaani)

| Uhrilampaat> The Silence of the Lambs.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Thomas Harris
Kieli:  englanti
Genre:  kauhukirjallisuus jännityskirjallisuus
Kustantaja:  St. Martin's Press
Julkaistu:  1988
Suomennos
Suomentaja:  Hanna-Liisa Timonen
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1989
Sivumäärä:  350
ISBN:  951-20-3416-6
Sarja: Hannibal Lecter
Edeltävä:  Punainen lohikäärme
Seuraava:   Hannibal
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Uhrilampaat (engl. The Silence of the Lambs) on Thomas Harrisin kirjoittama toinen Hannibal Lecter -aiheinen teos, joka julkaistiin vuonna 1988 ja suomennettiin vuonna 1989. Kirja on palkittu vuonna 1988 Bram Stoker -palkinnolla ja vuonna 1989 Anthony-palkinnolla.
Kirjasta on tehty myös samanniminen elokuva, joka voitti viisi Oscar-palkintoa.
Juoni

Romaani sijoittuu 1980-luvun alkuun. Jack Crawford pyytää nuorta FBI-harjoittelijaa, Clarice Starlingia laatimaan psykologisen profiilin sarjamurhaajasta ja sosiopaatista nimeltä Hannibal Lecter. Crawford uskoo, että Lecterin näkemys auttaa saamaan kiinni sarjamurhaajan lempinimeltään ”Buffalo Bill”. Tutkimuksen aikana, Starling käy Lecterin luona hankkimassa lisätietoa. Lecter antaa Starlingille arvoituksellisia vihjeitä vastineeksi Claricen lapsuusmuistoista.
Buffalo Billin kaapatessa seitsemännen uhrinsa, senaattorin tyttären, Catherine Baker Martinin Tennesseen osavaltiossa Lecter neuvottelee itselleen siirron pois Baltimoresta tarjoamalla tietoa Buffalo Billista. Lecter kuitenkin suostuu paljastamaan murhaajan henkilöllisyyden vain Catherinen äidille, senaattori Ruth Martinille.
Starling näkee Lecterin vielä kerran ennen kuin tämä siirretään pois erityissellistä. Lecter antaa Starlingille vihjeen: ”Me himoitsemme sitä mitä näemme päivittäin” ja vaatii kuulla Claricen pahimman muiston lapsuudestaan. Starling paljastaa, että jäätyään orvoksi hän asui jonkin aikaa serkkunsa karjatilalla ja eräänä yönä hän näki tämän teurastavan lampaita. Myöhemmin Clerice päättelee Lecterin vihjeestä, että Buffalo Bill tunsi ensimmäisen uhrinsa. Siirtonsa aikana Lecter kuitenkin pakenee.
Starling etsii Buffalo Billin vihjeen avulla ja pelastaa Catherinen. Hän valmistautuu FBI-akatemiasta ja saa pian onnittelusähkeen Lecteriltä, jossa Lecter toivoo karitsojen viimein vaienneen.
Juoni > Henkilöitä

Clarice Starling: Nuori FBI-harjoittelija, jolle kehittyy läheinen suhde Hannibal Lecterin kanssa.
Hannibal Lecter: Sarjamurhaaja, joka avustaa Buffalo Billin kiinnisaamisessa
Jack Crawford: FBI-profiloija.
”Buffalo Bill”: Sarjamurhaaja, jonka kaappaa ylipainoisia naisia ja pitää heitä muutamia päiviä nälässä ennen kuin tappaa ja irrottaa heidän ihonsa.
Catherine Baker Martin: Senaattorin tytär.
Ruth Martin: Catherinen äiti.
Vastaanotto

Romaania pidettiin menestyksenä heti sen julkaisemisen jälkeen. Kirjailija Clive Barker kuvaili teosta veitsenteräväksi viihteeksi, kauniisti rakennetuksi ja kirjoitetuksi, kun taas The Washington Post ylisti Thomas Harrisia. Kirjaa ovat kehuneet myös muun muassa
The Independent ja Roald Dahl.
UFO 1

| UFO 1 UFO |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1971
 Tuottaja(t): Guy Fletcher&Doug Flett
 Tyylilaji: hard rock, space rock
 Kesto: 39.06
 Levy-yhtiö: Beacon Records
UFOn muut julkaisut
|   | UFO 1 1970 | Flying 1971 |
UFO 1 on UFO-nimisen brittiläisen hard rock/heavy metal -yhtyeen esikoisalbumi. Albumi on julkaistu uudelleen Flying – The Early Years -kokoelmalla.
Albumi nauhoitettiin ainoastaan kahdessa päivässä, ja se julkaistiin lokakuussa 1970. Albumi ei menestynyt yhtyeen kotimaassa Isossa-Britanniassa tai Yhdysvalloissa, mutta sen sijaan se myi hyvin Saksassa, ja albumilta julkaistu single ”Boogie for George” nousi singlelistalla sijalle 30. Saksan lisäksi albumi myi hyvin myös Japanissa, missä sitä myytiin noin 135 000 kappaletta. Lisäksi kappaleesta ”C’Mon Everybody” tuli hitti siellä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Pete Way, Phil Mogg, Andy Parker ja Mick Bolton, ellei toisin mainita.
Unidentified Flying Object – 2.19
Boogie – 4.16
C'mon Everybody – 3.12 (säv. Cochran, Capehart)
Shake It About – 3.47
(Come Away) Melinda – 5.04 (säv. Hellerman, Minkoff)
Timothy – 3.28
Follow You Home – 2.13 (säv. Pete Way)
Treacle People – 3.23 (säv. Mick Bolton)
Who Do You Love – 7.49 (säv. Ellas McDaniel)
Evil – 3.27 (säv. Way)
Singlet

"Shake It About" / "Evil" (1970)
"(Come Away) Melinda" / "Unidentified Flying Object" (1970)
"Boogie For George" / "Treacle People" (1970)
"C'mon Everybody" / "Timothy" (1970)
"Boogie For George" / "Follow You Home" (1971)
Kokoonpano

Mick Bolton – kitara
Phil Mogg – laulu
Andy Parker – rummut
Pete Way – basso
Täpläpapurikko

| Täpläpapurikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Heinäperhoset Satyrinae
Tribus::  Elymniini
Suku::  Pararge
Laji::  aegeria
Kaksiosainen nimi
 Pararge aegeria  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Täpläpapurikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Täpläpapurikko (Pararge aegeria) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys

Täpläpapurikko esiintyy Pohjois-Afrikasta lähes koko Eurooppaan pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta. Idässä levinneisyysalue ulottuu Vähän-Aasian kautta Syyriaan ja Venäjän kautta Keski-Aasiaan. Pohjois-Euroopassa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian keskiosiin. Suomessa täpläpapurikko esiintyy maan etelä- ja keskiosissa, mutta kanta painottuu lounaaseen.
Täpläpapurikon nimialalaji esiintyy Välimeren seudulla Pohjois-Afrikassa (Marokko, Algeria, Tunisia) ja Euroopassa Pyreneiden niemimaalta Italiaan ja Sisiliaan saakka sekä Keski-Ranskassa. Nimialalajia tavataan uudelleen idässä Libanonissa. Alalaji Pararge aegeria tircis esiintyy Euroopan keski-, itä- ja pohjoisosissa, Britteinsaarilla ja Balkanilla.
Koko ja ulkonäkö

Täpläpapurikon etusiiven pituus on yleensä 19–23 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 30–45 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Nimialalajin yläpuolen pohjaväri on tummanharmaanruskea ja siinä on tiheästi oranssinkeltaisia täpliä. Etusiivessä on pieni kärkisilmätäplä ja etusiiven ulkoreuna on kovera saran 5 alapuolella. Takasiiven yläpuolella on postdiskaalialan täplissä silmätäpliä yleensä saroissa 2–4. Takasiiven alapuolen pohjaväri on kellanruskea, vihreähäiveinen ja sen kirjaukset ovat epämääräisiä.
Alalajilla Pararge aegeria tircis siipien yläpuolen täplät ovat vaaleankeltaisia tai melkein valkoisia ja alapuolen täplät kermanvalkoisia.
Elinympäristö

Täpläpapurikon elinympäristöä ovat varjoisat paikat ja metsänaukeamat. Tyypillistä elinympäristöä Suomessa ovat kuusimetsien tai kuusivaltaisten sekametsien heinäiset ja ruohoiset aukeamat. Euroopassa laji esiintyy vuoristossa noin 1 300 metrin korkeuteen ja Pohjois-Afrikassa noin 1 800 metrin korkeuteen saakka.
Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa maaliskuusta alkaen lokakuuhun useana sukupolvena. Levinneisyysalueen keskiosissa lentoaika on huhtikuusta alkaen useana sukupolvena. Pohjoisessa on 1–2 sukupolvea touko–elokuussa. Suomessa ensimmäisen sukupolven lentoaika on toukokuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin, paras lentoaika on kesäkuussa. Toisen sukupolven yksilöitä on havaittu elokuussa.
Täpläpapurikko talvehtii yleensä kotelona, mutta osa kannasta talvehtii keskenkasvuisena toukkana. Kotelo on heinikon suojassa lähellä maanpintaa.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat nuokkuhelmikkä (Melica nutans), koiranheinä (Dactylis glomerata), koiranvehnä (Elymus caninus), juolavehnä (Elymus repens), lehtolusteet (Brachypodium) ja nurmikat (Poa).
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Täpläpapurikko (Pararge aegeria)
Suomen Perhoset: Täpläpapurikko
Perhosopas: Täpläpapurikko (Pararge aegeria)[vanhentunut linkki]
Keskisuomalainen: Täpläpapurikko[vanhentunut linkki]
Iltalehti: Täpläpapurikko (Pararge aegeria) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Pararge aegeria (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q663181  Wikispecies: Pararge aegeria  ARKive: pararge-aegeria  BioLib: 51642  BOLD: 70734  CoL: 75R3T  EoL: 136444  EPPO: PAARAE  EUNIS: 90630  Fauna Europaea: 441236  Fauna Europaea (new): 05dd85bf-14a8-4563-a1f5-4ce49971743b  GBIF: 1894496  iNaturalist: 52592  IRMNG: 10259920  LepIndex: 143605  LoB: 4367  MaBENA: PararAeger  NBN: NHMSYS0000523344  NCBI: 116150  Observation.org: 696  Laji.fi: MX.60953 
Pararge aegeria aegeria
Pararge aegeria tircis
Ua ua

| Ua ua Zen Café |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Juha Heininen, Millbrook Studio; Ilkka Herkman, H.I.P. Studio
 Julkaistu: elokuu 1999
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Martti Salminen
 Tyylilaji: vaihtoehtorock, poprock
 Kesto: 43.44
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  2. (37/1999)
Zen Cafén muut julkaisut
| Idiootti 1998 | Ua ua 1999 | Helvetisti järkeä 2001 |
Ua Ua on rockyhtye Zen Cafén kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999 levymerkillä Warner Music Finland.
Albumi kävi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalla 2. Sen myynti ylitti kultalevyyn oikeuttavan rajan vuonna 2001.
Kappaleet

UaUa – 4.27
Harri – 3.44
Mies eikä poika enää – 4.41
Virpi – 3.12
Aikuinen – 3.54
Surullinen aina – 3.49
Poika joka käyttää laseja – 3.33
Talo – 4.00
Minun kaupunkini – 3.35
Taakka – 5.03
1-2-3 – 3.46
Kokoonpano

Samuli Putro – laulu, kitara
Kari Nylander – bassokitara, taustalaulu
Pete Parkkonen – rummut, lyömäsoittimet
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Martti Salminen – kosketinsoittimet, kitara, taustalaulu
Juha Kapiainen – loopit
Ilkka Herkman – kitara
Arvostelut

Soundi:
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4
Pirkko Uitto

| Pirkko Uitto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pirkko Marjatta Uitto
Syntynyt: 15. lokakuuta 1955 (ikä 69) Lapua
Ammatti:  näyttelijä, teatteriohjaaja, laulaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1980–
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Pirkko Marjatta Uitto (s. 15. lokakuuta 1955 Lapua) on suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja laulaja. Hän on näytellyt puhe- ja laulurooleja useissa teattereissa vuodesta 1981 alkaen. Elokuvissa ja televisiossa Uitto on näytellyt sivurooleja.
Ura

Maanviljelijän tytär Pirkko Uitto opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1977–1981. Hän on näytellyt muun muassa Tampereen Teatterissa, Teatteri 2000:ssa ja Lahden kaupunginteatterissa sekä Lappeenrannan kaupunginteatterissa, johon hänellä oli kiinnitys 1981–1985.
Uiton ääniala on mezzosopraano-sopraano, ja hän on tehnyt useita rooleja musiikkiteatterissa (Lapualaisooppera, Cherbourgin sateenvarjot, Kolmen pennin ooppera). Uiton puherooleja ovat muun muassa Psykhen osa näytelmässä Eros ja Psykhe ja Varjan osa Kirsikkapuutarhassa.
Uitto on ohjannut näyttämölle muun muassa teokset Jaakko ja pavunvarsi (2004), Koirien Kalevala, Pat & Mat (2010) ja Kolmen pennin ooppera (2016).
Uitto näytteli ensimmäisen valkokangasroolinsa draamaelokuvassa Yö meren rannalla vuonna 1981. Vuonna 2023 hän näytteli Rauha Holman roolin draamaelokuvassa Lapua 1976. Uitto on näytellyt niin ikään monissa television draamasarjoissa, kuten Hovimäki (2000), Benner & Benner (2001) ja Tehdas (2011–2013).
Teatterityönsä ohella Uitto on toiminut muun muassa opettajana ja juontajana. Lisäksi hän on laatinut laulutekstejä ja käsikirjoituksia musiikkiteatteriin ja osallistunut yhtyeiden kiertuille.
Aiheesta muualla

Näyttelijäliitto: Pirkko Uitto
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Udin kieli

| Udi |
| --- | --- |
Oma nimi:  удин муз (udin muz)
Tiedot
Alue:  Azerbaidžan
Virallinen kieli:  -
Puhujia:  5 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  -
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  dagestanilaiset kielet
Kieliryhmä:  lezgiläiskielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  cau (muut kaukasialaiset kielet)
ISO 639-3:  udi
 Ohje 
Udin kieli (udiksi удин муз, udin muz) on udien puhuma dagestanilainen kieli. Sen lähimpiä sukukieliä ovat lezgiläiset kielet.
Levinneisyys ja puhujamäärä

Udin kieltä puhutaan lähinnä Azerbaidžanissa, Georgiassa ja Venäjällä. Neuvostoliiton vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan udeja oli 7971 henkeä. Azerbaidžanin Qəbələn piirin Nicin kylässä arvioitiin vuonna 2002 asuvan yli 4 500 udia. 1990-luvulla udien määrä Azerbaidžanin Vartašenin eli Oğuzin kaupungissa ja Georgian Kvarelin piirin Oktomberin (nykyään Zinobiani) kylässä väheni voimakkaasti ja on enää muutamia kymmeniä henkilöitä. Huomattava osa udeista on muuttanut Azerbaidžanista Venäjälle Krasnodarin aluepiiriin ja Rostovin alueelle sekä muihin entisen Neuvostoliiton tasavaltoihin. Venäjällä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 3 700 udia ja 2 960 udin kielen puhujaa. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 2 300 udin puhujaa.
Historia

Udien esi-isiä ovat Taka-Kaukasian itäosassa asuneet utit, jotka mainitaan jo antiikin kirjailijoiden teoksissa. Udin kieltä käytettiin kristinuskoa tunnustaneen Kaukasian Albanian kirjakielenä. Sillä oli vuoden 430 tienoilla laadittu 52 kirjaimesta koostuva kirjoitusjärjestelmä, jota pidetään kreikkalaistuneena aramealaisen kirjoituksen haarana. Kaukasian albanian eli agvanin kirjakielen tulkinta oli muistomerkkien vähäisyyden takia epävarmaa, kunnes 1990-luvun puolivälissä Siinain luostarista löydettiin 700-luvulla laadittu satasivuinen albaniankielisten liturgisten tekstien kokoelma. Sen on osoitettu edustavan muinaista udin kielen muotoa.
Nykytilanne

Kieli jakautuu vartašenin ja nidžin murteisiin. Oktomberin udit ovat muuttaneet sinne Vartašenista vuonna 1922. Suurin osa puhujista osaa azeria ja venäjää, Georgiassa georgiaa ja armeniaa. Kirjakielen luomista yritettiin Georgiassa 1930-luvulla. 1990-luvun alussa laadittiin aluksi kyrilliseen ja sittemmin latinalaiseen aakkostoon perustuva kirjaimisto, julkaistiin aapinen ja kansanperinnekokoelmia. Nicin kylässä on kokeiltu udin kielen opettamista koulussa.
Aiheesta muualla

Udin kielelle omistettu sivusto (venäjäksi)
Dagestanilaiset kielet
aguli
ahvahi
andi
artši
avaari
bagval
bežta
botlih
buduhi
dargva
dido
godoberi
hinalug
hinuhi
hunzibi
hvarši
karata
krytsi
laki
lezgi
rutuli
tabasarani
tindi
tšahuri
tšamalali
udi