stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valkokulta

Rodinoitu valkokultainen sormus.
Valkokulta on metalliseos, jota käytetään pääasiassa koruissa ja kelloissa. Valkokultaseoksissa on kullan lisäksi yleensä useita muita metalleja, joista ainakin yhden täytyy olla ominaisuuksiltaan seosta valkaiseva. Yleisimmin valkaisevana metallina on palladium tai nikkeli. Kansainvälisesti koruissa käytetty valkokulta on tavallisesti kulta-palladium-hopea -seosta tai kulta-nikkeli-kupari-sinkki -seosta.  Joskus seosmetallina voi olla myös kalliimpaa platinaa. Valkokullan työstöominaisuuksia voidaan säädellä seosmetallien valinnalla ja metallien pitoisuuksia vaihtelemalla.
Kihla- ja hääsormuksissa tavallinen 18 karaatin valkokulta sisältää 75 prosenttia kultaa. Metalliseoksessa voi olla kullan lisänä palladiumia (osuus 13–16 %) ja hopeaa (joskus platinaa) yhteensä 25 %; tämä kultaseos on ollut keltakultaa kalliimpaa. Eräässä valkokultaseoksessa (18K) suhteet ovat Au 75 %, Pt 17 %, Ag 4 % ja Cu 4 %. Vaatetukseen kiinnitettäviä ja muita valkokultaisia koruja kuten korva- ja kaulakoruja tai rannerenkaita valmistetaan myös alhaisemman kultapitoisuuden kuin 18 karaatin seossuhteella (kultaa esimerkiksi 14 tai 9 karaattia eli 58,5 tai 37,5 prosenttia).
Valkokullan väri ei ole koskaan puhtaan valkoinen, vaan seoksesta riippuen harmaaseen, keltaiseen tai ruskeaan vivahtava. Siksi useimmat valkokultaiset korut on tapana rodinoida eli päällystää ohuella kerroksella rodiumia. Rodium on platinaryhmän metalli. Rodinointi tehdään samaan tapaan, kuin esimerkiksi hopeointi tai galvanointi. Rodiumilla aikaansaatavan pinnan paksuus mitataan mikrometreissä eli metrin miljoonasosissa. Rodiumpinnoite antaa valkokullalle kirkkaan valkoisen, korkeakiiltoisen pinnan. Koska on kyse pintakäsittelystä, se kuluu ajan myötä ainakin sormuksista pois osittain tai kokonaan ja pinnan alta tulee näkyviin valkokullan oma väri.
EU:n jäsenmaissa nikkelin käyttöä valkokullan seosaineena on säädöksillä rajoitettu sen aiheuttaman allergian takia. Myös Yhdysvalloissa moni korunvalmistajista välttää nikkelipitoisen valkokullan käyttöä koruissa. Vanhemmissa koruissa ja erilaisissa rintaneuloissa tai sormuksissa nikkeliä on kuitenkin käytetty kestävyyden lisäämiseksi. Sekä nikkelin käyttö valkokullan seosaineena että nikkeliallergia ovat vähentyneet huomattavasti säädösten voimaantulon jälkeen. Pääosa suomalaisista korujen valmistajista käyttää nikkelittömiä valkokultaseoksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valkokulta Wikimedia Commonsissa
Tyynenmerensardiini

| Tyynenmerensardiini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Sillikalat Clupeiformes
Alalahko::  Clupeoidei
Heimo::  Jokisillit Alosidae
Suku::  Sardinops  Hubbs, 1929
Laji::  sagax
Kaksiosainen nimi
 Sardinops sagax  (Jenyns, 1842) 
Synonyymit
 Alausa californica Gill, 1862  Alosa musica Girard, 1855  Arengus sagax (Jenyns, 1842)  Clupanodon caeruleus (Girard, 1854)  Clupea advena Philippi, 1879  Clupea caerulea Mitchill, 1815  Clupea lata Richardson & Gray, 1843  Clupea melanosticta Temminck & Schlegel, 1846  Clupea neopilchardus Steindachner, 1879  Clupea ocellata Pappe, 1853  Clupea sagax Jenyns, 1842  Meletta caerulea Girard, 1854  Sardina caerulea (Mitchill, 1815)  Sardina neopilchardus (Steindachner, 1879)  Sardinops caerulea (Girard, 1854)  Sardinops caeruleus (Girard, 1854)  Sardinops melanosticta (Temminck & Schlegel, 1846)  Sardinops melanostictus (Temminck & Schlegel, 1846)  Sardinops neopilchardus (Steindachner, 1879)  Sardinops ocellata (Pappe, 1853)  Sardinops ocellatus (Pappe, 1853)  Sardinops sagax caeruleus (Girard, 1854)  Sardinops sagax melanosticta (Temminck & Schlegel, 1846)  Sardinops sagax musica (Girard, 1855)  Sardinops sagax neopilchardus (Steindachner, 1879)  Sardinops sagax sagax (Jenyns, 1842)  Sardinopus melanostictus (Temminck & Schlegel, 1846) 
Katso myös
   Tyynenmerensardiini Wikispeciesissä   Tyynenmerensardiini Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Tyynenmerensardiini eli perunsardiini (Sardinops sagax) on sillikalojen lahkoon kuuluva kalalaji. Se kuuluu sukuun Sardinops, yhteen kolmesta tavallisesti sardiineiksi kutsutusta kalasuvusta. Sardinops sisältää viisi tai neljä erillistä maantieteellisesti eriytynyttä kantaa eri puolilla Tyyntämerta ja Intian valtamerta. Aiemmin niitä on pidetty erillisinä lajeina, mutta nykyään ne luokittellaan yhdeksi lajiksi, Sardinops sagax. Tyynenmeren itärannikon kanta on arvioitu elinvoimaiseksi. Tyynenmerensillit voivat kasvaa noin 30 senttimetrin pituiseksi, ja ne ovat kaupallisesti merkittäviä kaloja. Kalasta käytetyt kauppanimikkeet ovat kannasta riippuen australiansardiini, kaliforniansardiini, perunsardiini, japaninsardiini ja silmäsardiini.
Aiheesta muualla

Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO): Sardinops sagax (englanniksi) (käsittelee vain eteläamerikkalaista kantaa)
Valkokurkkukardinaali

| Valkokurkkukardinaali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Viherkardinaalit Saltator
Laji::  grossus
Kaksiosainen nimi
 Saltator grossus  Linnaeus, 1766 
Katso myös
   Valkokurkkukardinaali Wikispeciesissä   Valkokurkkukardinaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkokurkkukardinaali (Saltator grossus) on tangarojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Valkokurkkukardinaalia tavataan Keski-Amerikan eteläosissa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Sen on kuvattu olevan melko yleinen, mutta laikuttaisesti levittäytynyt. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vaaka (täsmennyssivu)

Vaaka tarkoittaa seuraavia asioita:
vaaka, kappaleen massan tai painon mittaamiseen käytettävä laite
Vaaka, tähdistö
vaaka, Eläinradan merkki ja horoskooppimerkki
Vaaka, Vauvakassiyhdistys - Vaaka ry
Vaaka Partners Oy, suomalainen pääomasijoitusyhtiö
Yksinkertainen voimisteluliike, jossa voimistelija seisoo yhdellä jalalla tasapainottaen eteenpäin kumarretun yläruumiinsa ja taakse ojennetun toisen jalkansa vaakatasoon levittäen samalla kätensä sivulle. Niskaa taivutetaan siten, että katse on mahdollisimman suoraan eteenpäin. Yhdyssanoissa voi tarkoittaa myös muunlaisia yhdelle jalalle tasapainottamisia. Esimerkiksi kukkovaaka on liike, jossa voimistelija on pystyasennossa toinen jalka ylös koukistettuna ja kädet sivulle ojennettuina.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vaaka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Valokäyrä

Kaksoistähden valokäyrästä voidaan päätellä kaksoistähtijärjestelmän ominaisuuksia.
Valokäyrä on tähtitieteessä fotometristen mittausten avulla saatu käyrä kohteen kirkkauden muutoksista ajan kuluessa. Valokäyrästä voidaan usein päätellä monia kohteen ominaisuuksia.
Teoria

Havaitsemalla jonkin kohteen kirkkautta peräkkäisinä ajanhetkinä saadaan havaintopisteitä aika-kirkkaus -koordinaatistossa. Näihin datapisteisiin sovitetaan jonkinlainen käyrä, jota kutsutaan kohteen valokäyräksi. Valokäyriä voidaan tehdä erilaisista kohteista, tyypillisimpiä ovat muuttuvat tähdet, kaksoistähdet ja asteroidit. Myös eksoplaneettoja on löydetty keskustähden valokäyrän avulla, sillä planeetan kulkiessa tähden editse tähti himmenee hiukan.
Valokäyrän muodon perusteella voidaan päätellä havaitun kohteen ominaisuuksia. Muuttuvien tähtien tapauksessa valokäyrän perusteella voidaan määrittää mistä tähden kirkkauden muuttuminen johtuu. Eri ilmiöt tähdissä aiheuttavat eri muotoisia valokäyriä. Asteroidien tapauksessa valokäyrän perusteella voidaan määrittää asteroidin muotoa ja pyörimisliikettä.
Havaintoajat ovat erilaisia eri kohteille. Jos kohteen kirkkaus muuttuu hyvin nopeasti (esimerkiksi pyörivä asteroidi), täytyy kohteesta ottaa tiheästi mittauksia, mikä myös vaatii lyhyttä valotusaikaa ja siten onnistuu vain kirkkailla kohteilla. Jos muutokset ovat hitaita (kuten monissa muuttuvissa tähdissä), riittää mittausten tekeminen esimerkiksi kerran vuorokaudessa, jolloin voidaan myös käyttää pitempää valotusaikaa ja havaita himmeämpiä kohteita.
Uriel

| Arkkienkeli Uriel> אוּרִיאֵל |
| --- | --- |
 Mosaiikki, Pyhän Johanneksen kirkko (en), Warminster, Wiltshire, Englanti.
Henkilötiedot
Uriel (hepr. ‏אוּרִיאֵל‎, Ûrîʾēl; kreik. Ουριήλ; kopt. ⲟⲩⲣⲓⲏⲗ, Ouriēl; ven. Урии́л, Uriíl) on yksi merkittävimmistä Raamatun ulkopuolisista enkelihahmoista, Urielia pidetään yhtenä seitsemästä arkkienkelistä, näin ajatteli muun muassa Dionysios Areiopagita. Uriel tarkoittaa "Jumalan tuli" tai "Jumala on minun valoni". Uriel esiintyy apokryfisessa kirjallisuudessa, esimerkiksi toisessa Esran kirjassa sekä  ensimmäisessä Henokin kirjassa, jossa Uriel yhdessä Gabrielin ja  Mikaelin kanssa mainitaan pyhiksi enkeleiksi. Vanhassa kirkkotaiteessa Uriel kuvataan usein miekka kädessään.
Galleria

1200-luku
1330–1340
Pala d'oro (en) 1345
Leonardo da Vinci 1483–1486
Washington Allston 1817
John Duncan 1919
Uriel kuvattu ikonissa
Uriel kuvattu freskossa
1898
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uriel Wikimedia Commonsissa
Matti Kuparinen

| Matti Kuparinen |
| --- | --- |
 Matti Kuparinen Porin Ässien paidassa syyskuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1984 (ikä 39) Pori, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Kupru
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  94 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–2019
Seurat:  Ässät (SML) KalPa (SML) Avangard Omsk (KHL) HIFK (SML) HC Bolzano (EBEL)
Matti Tapani Kuparinen (s. 16. lokakuuta 1984 Pori) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Porin Ässissä, Kalevan Pallossa ja Helsingin IFK:ssa yhteensä 616 runkosarjaottelua tehopistein 74+179=253 sekä 59 playoff/playout/liigakarsintaottelua tehopistein 11+17=28. Kuparinen toimi kasvattajaseuransa Ässien kapteenina vuosina 2007–2011 ja 2016–2018. Hän saavutti joukkueessa SM-hopeaa vuonna 2006. Kuparinen pelasi urallaan myös yhden kauden KHL:ssä ja Italiassa. Hänet tunnettiin pelityyliltään kahden suunnan sentterinä. Kuparinen laukoi oikealta.
Ura > Seuraura > Ensimmäiset SM-liigakaudet

Kuparinen on Porin Ässien kasvatti. Hän oli nostamassa seuran A-nuoria I-divisioonasta SM-tasolle kaudeksi 2002–2003. Kaudella 2003–2004 Kuparinen oli Tuomas Takalan kanssa joukkueen toiseksi paras pistemies tehtyään 20 runkosarjaottelussa tehot 6+15=21. Hän debytoi samalla kaudella myös Ässien SM-liigajoukkueessa, jossa hieman puskistakin joukkueen kokoonpanoon nousseen Kuparisen tulokaskausi toi 36 runkosarjaottelussa tehot 1+4=5. Hän teki liigadebyyttinsä 25. lokakuuta 2003 vieraissa paikallisvastustaja Rauman Lukkoa vastaan. Liigauransa avausmaalin Kuparinen teki myös Lukkoa vastaan 17. tammikuuta 2004. Hän pelasi kautensa pääasiassa Ässien nelosketjussa. Kuparinen pelasi miesten pelejä myös kolmen Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Huhtikuussa 2004 Kuparinen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ässien kanssa.
Toisella SM-liigakaudellaan 2004–2005 Kupariselta odotettiin kehitystä mukiinmenneen tulokaskauden jälkeen, mutta hänen esityksensä jäivät kuitenkin vaikeahkoksi puurtamiseksi. Kuparisen kautta haittasi myös marraskuussa 2004 tullut polvivamma, joka vei hänen pelistään tempoa pois. Kuparinen jäi 25 pelaamassaan SM-liigaottelussa ilman tehopisteitä ja hän vietti kevätkautensa suurimmaksi osaksi Ässien A-nuorten mukana. Kaudella 2005–2006 Kuparinen onnistui kuitenkin ottamaan häneltä edellisellä kaudella odotetun askeleen ja hän muodosti Ässien toimivan nelosketjun Juha Kiilholman ja Patrik Forsbackan kanssa. Heidän suurimmat onnistumisensa nähtiin varsinkin kevätkaudella. Kuparinen teki runkosarjan kaikissa 56 ottelussa tehot 4+9=13 ja 14 playoff-ottelussa tehot 2+4=6. Hänen liigauransa ensimmäinen playoff-maali syntyi hyvään paikkaan, sillä se ratkaisi Ässille 3–1-voittoon päättyneen 7. huhtikuuta 2006 pelatun toisen välieräottelun Oulun Kärppiä vastaan. Kuparinen sai ottelussa myös syöttöpisteen. Hänet palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kahden tähden tähtipelaajana. Kuparinen voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Helmikuussa 2006 hän teki taas kaksivuotisen jatkosopimuksen Ässien kanssa.
Ura > Seuraura > Nousu Ässien kapteeniksi ja suurempaan rooliin

Kaudella 2006–2007 Kuparinen nousi Ässien kapteenistoon. Hän aloitti kautensa joukkueen nelosketjussa, mutta sai kauden mittaan peliaikaa myös Ässien ykkösketjusta, jonne Kuparinen toi puolustusvastuuta. Hän teki runkosarjassa 21 tehopistettä ja keräsi myös 137 jäähyminuuttia, joilla Kuparinen sijoittui SM-liigan jäähypörssissä kahdeksanneksi. Tammikuussa 2007 hänen sopimustaan Ässien kanssa pidennettiin vuodella. Kesken kauden 2007–2008, lokakuussa 2007 Kuparinen nousi joukkueen kapteeniksi, kun Pasi Peltonen luopui roolistaan. Hän ei noussut aivan edellisen kauden tasolleen, mutta hoiti roolinsa kuitenkin totutun toimivasti päästyään puolustavampaan rooliin.
Kaudella 2008–2009 Kuparinen teki 49 runkosarjaottelussa tehot 13+15=28. Hän oli Ässien kolmanneksi paras maalintekijä Derek Damonin kanssa. Kuparisen kautta haittasi muutaman viikon verran tammikuussa 2009 tullut kylkiluumurtuma. Hän jakoi myös kevään 2009 liigakarsintojen pistepörssin voiton Severi Sillanpään kanssa tehoilla 2+4=6. Helmikuussa 2009 Kuparinen teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Ässien kanssa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi polvivaivojen takia vain 32 runkosarjaottelua. Tammikuussa 2010 Ässät käytti Kuparisen sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Kaudella 2010–2011 Kuparinen pelasi Ässissä pisteiden valossa parhaan kautensa. Hän oli tehoilla 11+26=37 joukkueen kolmanneksi paras pistemies Aki Uusikartanon kanssa.
Ura > Seuraura > KalPan kautta KHL:ään

Kuparinen jatkoi kaudella 2011–2012 uraansa kaksivuotisella sopimuksella Kalevan Pallossa. Hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 10+33=43, joilla Kuparinen voitti KalPan sisäisen syöttöpörssin ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi. Loppukaudesta hänen pistetahtinsa kuitenkin hieman hiipui, eikä Kuparinen tehnyt enää maaliakaan 10. tammikuuta 2012 jälkeen. Hänet valittiin SM-liigan lokakuun 2011 kuukauden pelaajaksi. Marraskuussa 2011 Kuparinen jatkoi sopimustaan KalPan kanssa kolmella vuodella kevääseen 2015 saakka.
Kaudella 2012–2013 Kuparinen nousi KalPan varakapteeniksi. Hän ehti pelata vain kahdeksan runkosarjaottelua, jonka jälkeen KalPa myi Kuparisen KHL-joukkue Avangard Omskiin lokakuussa 2012. Ensimmäisen sopimuskauden jälkeen, heinäkuussa 2013 seura kuitenkin purki hänen sopimuksensa, kun Omskin päävalmentaja Petri Matikainen ei nähnyt Kupariselle käyttöä tulevan kauden suunnitelmassaan. Samassa kuussa hän teki 1+1-vuotisen sopimuksen Helsingin IFK:n kanssa. Kuparinen hankittiin joukkueen ykkössentteriksi, mutta hänen esityksensä olivat kuitenkin kaukana parhaasta tasosta. Kuparinen pelasi loukkaantumisten takia kauden aikana vain 12 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehopistein 1+2=3. Toukokuussa 2014 HIFK käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Kuparisen kanssa.
Ura > Seuraura > Paluu Ässiin

Kuparinen palasi kaudeksi 2015–2016 kaksivuotisella sopimuksella kasvattajaseuraansa Porin Ässiin. Jo kesällä 2015 hänen pohkeestaan löydettiin kuitenkin veritulppa, joka piti Kuparisen sivussa aina joulukuuhun asti. Hän pelasi kauden aikana lopulta vain 24 runkosarjaottelua. Kaudeksi 2016–2017 Kuparinen nimettiin Ässien kapteeniksi. Hän oli pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Tampereen Ilvestä vastaan joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehtyään kolmessa ottelussa tehot 2+1=3. Ottelusarjan ensimmäisessä ottelussa 15. maaliskuuta 2017 Kuparinen ratkaisi Ässille 3–2-voiton ensimmäisessä jatkoerässä ajassa 68.25. Hän sai samassa ottelussa myös syöttöpisteen Ville Korhosen tekemään ylivoimamaaliin. Ilves voitti kuitenkin lopulta koko ottelusarjan ja eteni puolivälieriin otteluvoitoin 2–1. Helmikuussa 2017 Kuparinen teki Ässien kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2017–2018 Kuparinen ratkaisi Ässille puolivälieräpaikan, kun hän teki pudotuspelien ensimmäisen kierroksen kolmannessa ottelussa 15. maaliskuuta 2018 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan Ässien 2–3-voittomaalin ensimmäisessä jatkoerässä ajassa 67.18. Kuparinen sai ottelussa myös syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Maksim Matushkinin tekemään maaliin. Petri Lätti valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Kuparinen jakoi lopulta pudotuspeleissä Ässien sisäisen pistepörssin voiton Jarno Kärjen ja Antoine Laganièren kanssa tehoilla 2+2=4.
Ura > Seuraura > Siirtyminen EBEL:ään ja uran päättyminen

Kaudeksi 2018–2019 Kuparinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Erste Bank Eishockey Ligan italialaisjoukkue HC Bolzanoon. Syyskuussa 2019 hän ilmoitti omalla Twitter-tilillään lopettaneensa pelaajauransa.
Ura > Maajoukkueura

Kuparinen pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhteensä 13 ottelua tehopistein 1+5=6. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 6. syyskuuta 2008 Finnkampenissa Södertäljessä Ruotsia vastaan. Kuparinen teki ottelussa myös ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan A-maajoukkuemaalinsa, kun hän teki ottelun ensimmäisen maalin ajassa 13.51.
Muuta

Kuparisen isä Risto toimi Suomen Jääkiekkoliitossa ja Ässien organisaatiossa eri luottamustehtävissä. Hän kuului Ässien SM-liigajoukkueen hallitukseen ja toimi myös seuran toimitusjohtajana kaudella 2002–2003.
Tykkivene Giljak

| Giljak |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Putilov, Pietari
Kölinlasku:  1905
Laskettu vesille:  27. lokakuuta 1906
Palveluskäyttöön:  1908
Tila:  romutettu 1922
Tekniset tiedot
Uppouma:  960 t
Pituus:  66,50 m
Leveys:  10,97 m
Syväys:  2,41 m
Koneteho:  2 × VTE, 4 × Belleville-kattila, 900 ihp
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  140
Aseistus
Aseistus:  4 × 120 mm/45 tykkiä 4 × 75 mm tykkiä 3 × konekivääriä
Miinat:  40 miinaa
Tykkivene Giljak oli Suomen merivoimien tykkivene, joka oli alun perin Venäjän keisarikunnan laivaston Giljak-luokan tykkivene.
Valmistus

Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi aluksen Pietarista Obuhovin telakalta, missä köli laskettiin 1905. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1906 nimellä Giljak ja otettiin palvelukseen 1908.
Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan alussa Giljak lähetettiin Turkuun vartioalukseksi ja sen sisaralus Bobr Hankoon.
Venäläisten poistuessa Suomesta Giljak jätettiin Turkuun, koska se ei ollut merikelpoinen. Suomalaiset kunnostivat aluksen ja liittivät laivastoonsa, mutta sen yleiskunto oli huono. Sotatoimiin siitä ei enää olisi ollut, mutta tykistö-, miina- ja konekoululaivana se olisi saattanut vielä kelvata, ja sellaisena sitä yritettiinkin käyttää. Virallista suomalaista nimeä alukselle ei ehditty antaa.
Kesällä 1920 alus ajoi karille. Se jouduttiin hinaamaan Turkuun, jossa runko- ja konevaurion todettiin olevan suuri. Alusta ei kannattanut enää kunnostaa, vaan se romutettiin vuonna 1922.
Moe Tucker

| Maureen Tucker |
| --- | --- |
 Tucker noin vuonna 1966
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. elokuuta 1944 (ikä 80) Jackson Heights, Queens, New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Moe Tucker
Tyylilajit:  rock
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  The Velvet Underground
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Maureen Ann ”Moe” Tucker (s. 26. elokuuta 1944 Jackson Heights, Queens, New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rumpali, joka tunnetaan parhaiten rockyhtye The Velvet Undergroundin rumpalina yhtyeen kolmella ensimmäisellä studioalbumilla. Jätettyään The Velvet Undergroundin Tucker on julkaissut neljä sooloalbumia, soittanut Magnet-nimisessä yhtyeessä sekä ollut kiertueilla aika ajoin. Hän oli uransa alkuaikoina yksi harvoista naispuolisista rockrumpaleista.
Tucker herätti huomiota omaperäisellä soittotyylillään: hän soitti rumpuja pääasiassa seisten, ja hän ei juuri käyttänyt lautasia tai hi-hatia.
Tucker on kertonut musiikillisiksi esikuvikseen Babatunde Olatunjin, Bo Diddleyn sekä The Rolling Stonesin. Tuckerin isoveli tunsi The Velvet Undergroundin kitaristin Sterling Morrisonin, ja tätä kautta Tucker tutustui yhtyeeseen ja lopulta liittyi siihen 1965. Hän erosi yhtyeestä vuonna 1970 odottaessaan ensimmäistä lastaan.
Tucker nimitettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1996 The Velvet Undergroundin jäsenenä.
Tucker on ollut naimisissa, mutta eronnut 1980-luvun puoliväliin mennessä, ja hänellä on viisi lasta.
Osittainen diskografia > Sooloalbumit

Playin’ Possum (1982)
Life in Exile After Abdication (1989)
I Spent a Week There the Other Night (1991)
Dogs Under Stress (1994)
Osittainen diskografia > The Velvet Underground

The Velvet Underground & Nico (1967)
White Light/White Heat (1968)
The Velvet Underground (1969)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moe Tucker Wikimedia Commonsissa
Valolinna

Reuman sairaala ilmasta vuonna 1952.
Hyvinvointi- ja osaamiskeskus Valolinna sijaitsee Heinolassa, Rainion kaupunginosassa. Valolinnan tiloissa toimi vuoteen 2010 asti  Reuman sairaala. Asuntolarakennuksessa toimii nykyisin Hotelli Valo. Toukokuussa 2013 reumasairaalan tiloissa aloitti päiväkirurginen sairaala Valolinna Klinikka, joka tekee ortopedian, traumatologian, plastiikkakirurgian, käsikirurgian, yleiskirurgian ja lastenkirurgian leikkauksia.
Aiheesta muualla

Valolinna.fi
Valkokurkkubulbulit

| Valkokurkkubulbulit |
| --- | --- |
 Punapyrstöbulbuli (Criniger calurus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Valkokurkkubulbulit Criniger  Temminck, 1820
Katso myös
   Valkokurkkubulbulit Wikispeciesissä   Valkokurkkubulbulit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkokurkkubulbulit (Criniger) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Valkokurkkubulbulien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan viisi lajia. Toisissa lähteissä saattaa olla mainittuna eri määrä lajeja.
Lajeja

Gaboninbulbuli Criniger chloronotus
Laulubulbuli Criniger olivaceus
Punapyrstöbulbuli Criniger calurus
Ruskosiipibulbuli Criniger barbatus
Valkopartabulbuli Criniger ndussumensis
Aiheesta muualla

ITIS: Criniger (englanniksi)
Tyynenmerenpöllönen

| Tyynenmerenpöllönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Kirkupöllöset Megascops
Laji::  cooperi
Kaksiosainen nimi
 Megascops cooperi  Ridgway, 1878 
Synonyymit
 Otus cooperi 
Katso myös
   Tyynenmerenpöllönen Wikispeciesissä   Tyynenmerenpöllönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tyynenmerenpöllönen (Megascops cooperi aiemmin Otus cooperi) on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Costa Ricassa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa ja Nicaraguassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alavat metsät, mangrovemetsät, jotka ovat nousuvedenrajan yläpuolella, ja suot.
Se on pelkästään yölintu ja saalistaa lähinnä suuria hyönteisiä, kuten yöperhosia, kovakuoriaisia ja skorpioneja, sekä toisinaan pieniä jyrsijöitä.
Alalajit

Sillä on kaksi alalajia:
Megascops cooperi cooperi (Ridgway, 1878)
Megascops cooperi lambi (R. T. Moore & J. T. Marshall, 1959)
Aiheesta muualla

Tyynenmerenpöllönen (Megascops cooperi) BirdLife International Data Zone. (englanniksi)