stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Islamilainen teologia
Šaria

Islamin varsinainen ydin on velvollisuksissa (din), joista kertoo Jumalan ikuinen laki, šaria. Islam on juutalaisuuden tapaan lakiuskonto. Muslimille ei pelastusta tuo niinkään oikea usko (ortodoksia) kuin šaria-lain seuraaminen eli oikein tekeminen (ortopraksia), vaikka molempia tarvitaan. Teon tekeminen ei yksi riitä, sillä juutalaisuuden tapaan vaaditaan myös oikea motiivi (niyyah).
Tärkeimmät šariaan sisältyvät velvollisuudet ilmaistaan islamin "viitenä peruspilarina". Ne ovat uskonnollista veroa (zakat) lukuun ottamatta rituaalisia velvollisuuksia, jotka liittyvät uskonnollisiin toimituksiin. Veronmaksun siirtäminen uskonnolliseksi velvollisuudeksi kertoo verojen perimisen arkaluonteisuudesta paimentolaisyhteiskunnissa, joissa islam syntyi. Liikkuvan elämäntapansa ansiosta paimentolaiset pystyivät tehokkaasti välttämään maanviljelijöiden osaksi tulleen riiston, mutta yhteisö tarvitsi kuitenkin varoja joihinkin tarkoituksiin.
Uskon viisi peruspilaria sisältyvät niin sanottuun Gabrielin hadithiin, joka löytyy sekä al-Bukharin että Muslimin hadith -kokoelmista. Muun muassa imaami al-Nawawi (k. 1277) vahvisti, että ne ovat suurimmat islamin kuuliaisuuden vaatimuksista. Nawawin ajatuksia aiheesta löytyy šarialain kokoelmasta Reliance of the Traveller.
Usko

Teologiset eli uskoa koskevat asiat saavat islamissa vähemmän huomiota šariaan verrattuna. Islamin uskontunnustus, šahada, tiivistää sen sisällön kahteen asiaan, monoteismiin sekä siihen, että Muhammed on Jumalan lähettiläs. Jälkimmäinen tarkoittaa sitä, että kaikki tieto Jumalasta on saatu hänen kauttaan. Šiialaiset lisäävät kolmannen osan, jossa Ali (Ali ibn Abi Talib) vahvistetaan Jumalan ystäväksi. Lisäys vahvistaa, että  šiialainen imaamioppi kuuluu uskontoon.
Uskontunnustuksen jälkeen islaminuskon sisältöä tarkentavat islamin "kuusi uskonkappaletta". Myös ne perustuvat Gabrielin hadithiin. Oikeaan uskoon kuuluivat seuraavat kuusi asiaa:
usko Jumalaan
usko enkeleihin
usko Jumalan lähettämiin pyhiin kirjoihin
usko profeettoihin ja sanansaattajiin
usko tuomionpäivään ja ylösnousemukseen
usko kohtaloon.
Tämä jaottelu muodostaa islamilaisen teologian perustan.
Käsitteen "kalam" historiaa

Arabian kielessä teologiaan viitataan sanalla "kalām" (arab. کلام‎ kalām 'puhe' < علم الكلام‎ ʿilm al-kalām). Sitä tutkiva henkilö on mutakallimūn eli teologi. Käsite tarkoittaa ketä tahansa teologia, myös juutalaista tai kristittyä.
Sana esiintyy Koraanissa kolme kertaa viittaamassa Jumalan puheeseen. 800-luvulla uskonoppineet alkoivat keskustella Jumalan puheen luonteesta ja siitä, oliko Koraani Jumalan puheena luotu vai ei. Tämän pohjalta syntyivät ensimmäiset teologiset koulukunnat, mu'taziliitit, jotka pitivät Koraania luotuna ja aš'ariitit, jotka pitivät Koraania luomattomana. Kalām alkoi vähitellen tarkoittaa spekulatiivista teologiaa yleensä. iIm al-kalām oli islamilaista teologiaa, joka erosi filosofiasta (falsafah) siten, että se keskittyi Jumalaan. Kalām muodostui tällöin osaksi uskonoppineiden koulutusta.
Myöhemmin kalām alkoi tarkoittaa myös väittelymetodia. Kalāmin lähtökohtana on Jumalan ilmoitus, ja se käyttää loogista päättelyä ilmoituksen ymmärtämiseksi ja mahdollisten ristiriitojen selvittämiseksi, Väittelyä harjoitettiin myös kuviteltua vastustajaa vastaan. Esikuva saatiin Aristoteleen kirjoittamasta logiikkaa ja dialektiikkaa käsittelevästä teoksesta Topiikka. Abbasidikalifi al-Mahdi antoi 780-luvulla kääntää sen syyriasta arabiaksi. Sata vuotta myöhemmin Topiikka käännettiin suoraan kreikasta ja myöhemmin vielä uudelleen. Kirja sisälsi Aristoteleen opetuksia argumentaatiosta sellaisissa tilanteissa, joissa vastakkain oli kaksi erilaista näkemystä. Dimitri Gutas olettaa, että kalifin kiinnostus Aristoteleen väittelyoppaaseen liittyi valtionuskonnon asemaan. Kalifi halusi saada valtakuntansa enemmistönä olevat kristityt, manikealaiset ja zarathustralaiset ja monet muut siirtymään virallisen valtionuskonnon taakse; se vaati taivuttelua ja argumentointia kovempien keinojen ohella. Viitteitä on siitä, että kalifi sovelsi Topiikan oppeja itsekin.
Kalāmin vaikutus klassiseen islamiin muistuttaa keskiajan kristillisen skolastiikan merkitystä kristinuskolle.
Allah arabialaisena kalligrafiana Hagia Sofian moskeijassa Istanbulissa
Dimetyyliamiini

| Dimetyyliamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  124-40-3
PubChem CID:  674
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H7N
Moolimassa:  45,08 g/mol
Ulkomuoto:  väritön kaasu
Sulamispiste:  –92,2 °C (181 K)
Kiehumispiste:  7,0 °C (280 K)
Tiheys:  0,68 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 354 g/100 ml
    
Dimetyyliamiini on orgaaninen yhdiste (sekundäärinen amiini), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä kaasua, jolla on pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on C2H7N ja rakennekaava on (CH3)2NH. Dimetyyliamiinista käytetään myös nimityksiä DMA, metaaniamiini ja N-metyyli.
Dimetyyliamiinin moolimassa on 45,08 g/mol, sulamispiste –92,2 °C, kiehumispiste 7,0 °C, tiheys 0,68 g/cm3, liukoisuus veteen 354 g/100 ml, itsesyttymislämpötila 400 °C ja CAS-numero 124-40-3.
Valmistus ja käyttö

Dimetyyliamiinia valmistetaan metanolin ja ammoniakin välisellä reaktiolla, jossa sen lisäksi muodostuu metyyliamiinia ja trimetyyliamiinia. Reaktio katalyyttinä käytetään happamia piidioksidi-alumiinioksidikatalyyttejä. Tuote puhdistetaan jakotislauksella. Dimetyyliamiinia käytetään happamien kaasujen adsorboimiseen, liuottimena ja monien yhdisteiden kuten lääkeaineiden, hyönteismyrkkyjen, värien ja vulkanoinninkiihdyttimien synteesissä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää voimakkaasti silmiä ja hengitysteitä. Suurien pitoisuuksien hengittäminen voi aiheuttaa keuhkopöhön.
Dimetyyliamiinia esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dimetyyliamiinin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 18.1.2015.
Dimetyyliamiinin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Dimethylamine (englanniksi)
Human Metabolome Database: Dimethylamine (englanniksi)
KEGG: Dimethylamine (englanniksi)
ChemBlink: Dimethylamine (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - dimethylamine (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - dimethylamine (englanniksi)
Isobutyyrialdehydi

| Isobutyyrialdehydi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-metyyli-1-propanaali
CAS-numero:  78-84-2
PubChem CID:  6561
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H8O
Moolimassa:  72,1 g/mol
Ulkomuoto:  neste
Sulamispiste:  –65 °C (208 K)
Kiehumispiste:  63–64 °C (336–337 K) (hajoaa)
Tiheys:  0,8 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 6,7 g/100 ml (20 °C)
Isobutyyrialdehydi on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on C4H8O ja rakennekaava (CH3)2CHCHO. Isobutyyrialdehydista käytetään myös nimityksiä 2-metyyli-1-propanaali ja isobutanaali.
Isobutyyrialdehydin moolimassa on 72,1 g/mol, sulamispiste –65 °C, kiehumispiste 64,5, tiheys 0,794 g/cm3 , liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa 6,7 g/100 ml, leimahduspiste –25 °C, itsesyttymislämpötila 196 °C ja CAS-numero 78-84-2.
Käyttö

Isobutyyrialdehydiä käyttökohteita ovat muun muassa hartsien, muovien pehmittimien, hyönteismyrkkyjen ja aminohappojen kuten valiinin ja leusiinin synteesissä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus aineelle syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Isobutyyrialdehydi on myös syövyttävää nieltynä ja hengittäminen voi aiheuttaa keuhkopöhön.
Aiheesta muualla

Isobutyyrialdehydin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Isobutyraldehyde (englanniksi)
ChemBlink: Isobutyraldehyde (englanniksi)
Inchem: Isobutanal CAS N°: 78-84-2 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf) (englanniksi)
Dinsko

DinSkon logo
DinSko on ruotsalaisen perheyhtiön Nilson Group AB:n myymäläketju joka myy kenkiä. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Varbergissa Ruotsin länsirannikolla. DinSko on kooltansa Ruotsin suurin kenkien vähittäismyyntiketju 101 liikkeellä. Muissa pohjoismaissa ketjulla on 27 liikettä Norjassa, kymmenen Suomessa ja neljä Tanskassa. Ketjun toimintaidea on suuret hankintaerät suoraan tehtailta ja keskittyminen edullisempiin malleihin. Konsernijohtajana toimi vuonna 2007 Ingemar Charleson.
Nilson Groupin perusti vuonna 1955 Rolf Nilsson, joka jäi yrityksestä eläkkeelle vuonna 2000.
Aiheesta muualla

DinSkon suomenkielinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Nilson Groub Ab:n kotisivu
Dimetyyliformamidi

| Dimetyyliformamidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N,N-dimetyyliformamidi
CAS-numero:  68-12-2
PubChem CID:  6228
SMILES:  CN(C)C=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H7NO
Moolimassa:  73,096 g/mol
Sulamispiste:  –60,5 °C
Kiehumispiste:  152,8 °C
Tiheys:  0,949 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen erittäin hyvin
    
Dimetyyliformamidi (C3H7NO) on amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään liuottimena sekä orgaanisessa synteesissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa dimetyyliformamidi on väritöntä nestettä. Se liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös useisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Alifaattisiin hiilivetyihin se sen sijaan liukenee heikosti. Vesiliuoksissa se hydrolysoituu hitaasti dimetyyliamiiniksi ja muurahaishapoksi. Vahvat emäkset ja eräät siirtymämetallit katalysoivat reaktiota.
Dimetyyliformamidi on suhteellisen reagoimatonta, mutta saattaa reagoida hyvin kiivaasti halogenoitujen hiilivetyjen sekä voimakkaiden pelkistimien tai hapettimien kanssa, jopa räjähtäen. Yhdisteen suuri dielektrinen vakio, laaja nestemäisen olomuodon lämpötila-alue, aproottisuus ja alhainen haihtuvuus tekevät siitä hyvän liuottimen. Se kykenee liuottamaan myös molekyylimassaltaan hyvin suuria molekyylejä, kuten muoveja. Dimetyyliformamidi liuottaa myös useita epäorgaanisia yhdisteitä, kuten rauta(III)kloridia, kaliumjodidia, litiumkloridia ja natriumperkloraattia.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen kerran dimetyyliformamidia valmistettiin vuonna 1893 kuumentamalla metyyliformiaatin ja dimetyyliammoniumkloridin seosta. Nykyään teollisuudessa yhdistettä valmistetaan kahdella tavalla. Metanolista valmistetaan ensin metyyliformiaattia metanolin ja hiilimonoksidin välisellä reaktiolla. Tämän jälkeen metyyliformiaatti reagoi dimetyyliamiinin kanssa 60–120 °C lämpötilassa. Tässä prosessissa ei tarvita katalyyttiä. Toinen tapa valmistaa dimetyyliformamidia on dimetyyliamiinin ja hiilimonoksidin välinen reaktio. Katalyyttinä käytetään emästä, kuten natriummetoksidia tai emäksisiä ioninvaihtohartseja. Lopullinen tuote puhdistetaan tislaamalla.
Suurin dimetyyliformamidin käyttökohde on liuottimena polyakryylinitriilikuitujen valmistuksessa. Lisäksi yhdiste liuottaa monia muita polymeerejä kuten polyestereitä, polyimidejä, polyuretaaneja, hartseja ja lakkoja. Sitä käytetään myös liuottimena valmistettaessa lääkeaineita, kuten kortisolia, dihydrostreptomysiiniä, amfoterisiiniä ja griseofulviinia. Dimetyyliformamidilla on käyttöä myös lämmönsiirto- ja jäähdytysnesteenä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dimetyyliformamidin kansainvälinen kemikaalikortti
Dimetyyliformamidin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 18.1.2015.
Human Metabolome Database (HMDB): N,N-Dimethylformamide (englanniksi)
DrugBank: N,N-dimethylformamide (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): N,N-Dimethylformamide (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): N,N-Dimethylformamide (englanniksi)
Isojalkasirkku

| Isojalkasirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkulit Passerellidae
Suku::  Pezopetes
Laji::  capitalis
Kaksiosainen nimi
 Pezopetes capitalis  Cabanis, 1861 

Katso myös
   Isojalkasirkku Wikispeciesissä   Isojalkasirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isojalkasirkku (Pezopetes capitalis) on sirkkuleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Isojalkasirkku kasvaa 19–21 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruumiinrakenteeltaan laji on tukevahko. Isojalkasirkun pää on harmaa ja naama sekä päälaen kaksi juovaa ovat mustat. Linnun selkä ja siivet ovat vihreät. Rinta ja vatsa ovat kellertävän vihreät. Isojalkasirkun jalat ovat paksut.
Levinneisyys ja elintavat

Isojalkasirkkua tavataan Costa Ricassa ja Panamassa. Lajin elinympäristöä ovat vuoriston kosteat tammimetsät sekä niiden tiheiköt ja reunamaat 2 000–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Se liikkuu yksin tai pareittain useimmiten lähellä maata. Isojalkasirkun ravintoa ovat hyönteiset ja siemenet.
Dino

| Dino |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  lyhentymä -dino-loppuisista nimistä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dino on italialainen miehen etunimi. Se on lyhentymä useista -dino-loppuisista nimistä (esim. Bernardino ja Leonardino). Dino voi olla myös englantilaisesta nimestä Dean käytetty kutsumamuoto.
Helsingin slangissa Dino-nimi on tunnettu Timon yhtenä muunnelmana. Virallisena etunimenä Dino on Suomessa harvinainen. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on lokakuuhun 2021 mennessä kirjattu noin 100–110 tämännimistä miestä.
Nimipäivät

Dino-nimi esiintyy Helsingin yliopiston almanakkatoimiston virallisissa kissojen ja koirien nimipäiväkalentereissa. Kissoilla Dinon nimipäivä on 23. huhtikuuta, koirilla 14. lokakuuta.
Tunnettuja Dinoja

Dino Baggio (s. 1971), italialainen jalkapalloilija
Donald ”Dino” Bardot (s. 1971), brittiläinen kitaristi
Dino Buzzati (1906–1972), italialainen kirjailija ja toimittaja
Dino Campana (1885–1932), italialainen runoilija
Dino Cazares (s. 1966), yhdysvaltalainen kitaristi
Dino Ciccarelli (s. 1960), kanadalainen jääkiekkoilija
Dino Compagni (k. 1324), italialainen kirjailija
Dino Paul Crocetti (1917–1995), Dean Martin,  yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja koomikko
Dino De Laurentiis (1919–2010), italialainen elokuvatuottaja
Dino Dinler (s. 1970), suomalainen pokerinpelaaja
Miljenko ”Dino” Dvornik (1964–2008), kroatialainen muusikko
Dino Grandi (1895–1988), italialainen fasistipoliitikko
Dino Jelusić (s. 1992), kroatialainen laulaja
Dino Meneghin (s. 1950), italialainen koripalloilija ja olympiamitalisti
Dino Merlin, oik. Edin Dervišhalidović (s. 1962), bosnialainen laulaja ja muusikko
Dino Morea (s. 1975), intialainen näyttelijä ja malli
Dino Rađa (s. 1967), kroatialainen koripalloilija ja olympiamitalisti
Dino Risi (1916–2008), italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
Timoteo ”Dino” Saluzzi (s. 1935), argentiinalainen säveltäjä ja muusikko
Dino Toso (1969–2008), italialais-hollantilainen insinööri
Dino Urbani (1882–1958), italialainen miekkailija ja olympiavoittaja
Dino Zamparelli (s. 1992), brittiläinen autourheilija
Dino Zoff (s. 1942), italialainen jalkapallomaalivahti ja jalkapallovalmentaja
Islamilainen verotus

Kuitti maksetusta jizya-verosta vuodelta 1615 (Osmanien valtakunta, bulgarialainen Tshokmanovon kylä).
Islamilainen verotus tarkoittaa islaminuskoon perustuvaa verotusta, jota koskevat määräykset on annettu šariassa. Islamin suuri haaste valtionuskontona oli luoda verotusjärjestelmä, joka tuottaisi tarpeeksi varoja hallinnon menoihin, mutta olisi toisaalta riittävän kevyt pitääkseen yllä uskoa hallitsijan laillisuuteen niiden väestönosien keskuudessa, joihin hallinto poliittisesti tukeutui. Tehtävä oli erityisen vaativa, koska arabivaltakuntien dynastiat nousivat valtaan paimentolaisväestöjen avulla, jotka liikkuvan elämäntapansa takia kaihtoivat veronmaksua pitäen sitä jopa nöyryyttävänä.
Patricia Cronen mukaan islam edellytti uskontona sitä, että eroon päästiin kuninkaista ja heidän oikuistaan ja korvattiin heidät islamiin sitoutuneilla hallitsijoilla. Paimentolaisten ja hallitusvallan liitto vaati kompromissihalukkuutta molemmilta tahoilta. Uskovat alistuivat kalifin johdettaviksi, mutta vain sillä ehdolla, että tämä noudatti šariaa ja sen vaatimuksia. Islaminuskon tulkinnasta taas vastasi papisto, ulama, joka sai arvovaltansa ja asemansa suoraan uskovien yhteisöltä eikä hallitsijalta. Kalifille islamin tuoma etu merkitsi heimoristiriidat ylittävää sitoutumista ja ryhmittymistä "uskovien komentajan" ympärille. Näissä asioissa šiilalaisten vaatimukset hallitsijalle olivat pitemmälle meneviä kuin sunnien.
Zakat

islamin viiteen pilariin eli tärkeisiin uskonnollisiin velvollisuuksiin kuuluu almuvero (zakat). Se on verojen maksamisen ja verotuottojen jakamisen muoto, joka tapahtuu virallisen valtiorakenteen ulkopuolella, ja sopii paimentolaiskulttuureihin. Sosiaaliantropologi Philip Carl Salzmanin mukaan paimentolaisheimojen liikkuva elämäntapa auttoi niitä joutumasta maanviljelijöiden tapaan keskusvallan alistamaksi ja riistämäksi. Paimentolaiset korostivat vapautta, riippumattomuutta ja tasa-arvoa, kun taas verojen maksaminen oli heille nöyryyttävää alistumista.  Almuverossa korostuvat  vapaaehtoisuus ja moraalinen velvoittavuus. Maksajalla on myös paljon valtaa päättää veron käytöstä, joka kohdistuu vain sosiaalisiin, uskonnollisiin ja rajoitetusti sotilaallisiin tarkoituksiin.
Joseph Schachtin mukaan veron nimi tuli juutalaisilta, joilla oli vastaava zakut -niminen vero. C.C. Torreyn mukaan sana zakat oli arameaa ja tarkoitti puhtautta hyveellisen käytöksen mielessä. Sulimar Bashearin mukaan veron luonne rituaalisena puhdistautumisena ilmenee myös Koraanin jakeessa 9:103: "Ota almuja heidän omaisuudestaan – voit puhdistaa ja pyhittää heidät sillä." Zakat -vero rinnastui siten uskonnollisiin rituaaleihin ja sellaisena luonnollisesti koski vain muslimeita. Veronmaksun muuttaminen uskonnolliseksi velvollisuudeksi tarjosi sille laillisen perustelun, joka ei vaatinut mihinkään hallitusvaltaan alistumista. Se oli paimentolaiskulttuuriin sopivaa itsehallinnollista toimintaa.
Zakat > Veron maksaminen

Islamilainen šaria -laki antaa almuverosta tarkat ohjeet. Vero kootaan kerran vuodessa kaikilta muslimeilta, joiden omaisuuden määrä kuluneen vuoden ajalta ylittää tietyn vähimmäisrajan. Lasten ja mielenvikaisten omaisuudesta veron maksaa heidän holhoojansa.  Verojen kokoamisesta vastaavat siihen erikseen nimetyt henkilöt. Almuvero maksetaan sekä omaisuudesta että käteisvaroista, jotka ovat olleet koko kuluneen vuoden ajan henkilön hallussa. Peruskoulun islamin oppikirjan mukaan vero on 2,5 % henkilökohtaisesta omaisuudesta ja yrityksen omaisuudesta. Sääntö vastaa keskiajan šarialain säädöksiä. Maataloustuotteista vero on korkeampi, 5–10 %. Ennen rahataloutta se maksettiin maataloustuotteina ja karjana. Veron maksaminen tuo ansioita Paratiisiin pääsemiseksi, ja sen kiertämistä  paheksutaan.
Zakat > Zakat -veron jakaminen käyttöön

Šarialain mukaan almuveron tuotto tulee jakaa kahdeksaan yhtä suureen osaan. Yksi niistä menee köyhille, toinen vähätuloisille. Kolmas osuus kuuluu korvauksina almuveron kerääjille ja jakajille. Neljäs osuus jaetaan "sydänten sovittamisena" tärkeille henkilöille, joiden yhteyttä islamiin pitää lujittaa tai henkilöille, jotka johtavat veron keräämistä tai taistelevat islamin puolesta hankalissa oloissa. Viides osuus annetaan orjille, jotka keräävät rahaa ostaakseen itsensä vapaaksi. Kuudes osuus maksetaan veloissaan oleville. Seitsemäs osuus maksetaan niille, jotka osallistuvat sotaan islamin puolesta, mutta eivät ole saaneet palkkaansa. Kahdeksas osuus on tarkoitettu rahapulassa oleville matkustavaisille. Viimeinen kohta tuntuu oudolta, mutta saa selityksensä siitä, että paimentolaistalouksille oli paljon käyttöä näiltä saatavilla tiedoilla muun muassa sääoloista ja kaukaisten laitumien tilasta.
Jakosäännöissä on alueellisia eroja. Hanafi-koulukunnan mukaan veron maksaja voi itse päättää, miten summa jaetaan kahdeksan saajaryhmän välillä. Šiialaisuudessa viidesosa tulosta (khums) annetaan maksajan valitsemalle imaamille. Tämä käyttää ne uskonnollisesti hyväksyttäviin tarkoituksiin, kuten moskeijoiden rakentamiseen, sairaanhoitoon tai opiskelijoiden stipendeihin madrasoissa. Osan tuotosta maksaja saa itse jakaa puutteessa oleville.
Jizya

Jizya ( arab. جزية‎ , dzisiä) on vero, jonka islam šaria -lain mukaisesti määrää muslimien alaisuuteen jääneille kristityille ja juutalaisille eli dhimmeille. Heidän lukumääränsä oli Lähi-idän kalifaatissa huomattavan suuri satojen vuosien ajan. Vero mainitaan jo Koraanissa: ”Taistelkaa heitä vastaan, kunnes he maksavat nöyrinä veronsa” (9:29).
Jizya-vero oli joidenkin tietojen mukaan kaksinkertainen muslimien maksamaan zakat -veroon verrattuna.  1300-luvulla kirjoitettu šariakäsikirja Reliance of the Traveller  ilmoittaa veron määräksi yhden dinaarin vuotta ja henkeä kohti (noin 4,235 g kultaa). Fuessin mukaan vero oli noin 10 % tuloista. Sitä ei kerätty naisilta, lapsilta eikä mielisairailta. Jos vero jätettiin maksamatta, kalifi päätti rangaistuksesta. Se oli joko kuolemantuomio, orjuus, panttivankeus tai vapautus.
Mark R. Cohenin mukaan jo keskiajan uskonoppineet väittelivät siitä, oliko jizya luonteeltaan alistava rangaistus vai pitikö se ymmärtää korvauksena muslimien antamasta suojelusta. Keskiajan muslimit päätyivät yleensä siihen, että tarkoituksena oli nöyryyttää dhimmejä.  Tähän viittasi paitsi Koraanin teksti, myös monet šarian säädökset. Kun dihmmeiltä perittiin heille määrättyä korotettua henkiveroa (jizya), se piti malikiittien ohjeen mukaan tehdä nöyryyttävällä tavalla: ”zakat kuuluu muslimeille heidän puhdistamisekseen ja annettavaksi takaisin köyhille, kun taas jizya on määrätty Kirjan kansoille heidän nöyryyttämisekseen”. Erään suosituksen mukaan dhimmiä piti kuristaa kurkusta ja sanoa: ”Oi dhimmi, Allahin vihollinen, maksa jizya, jonka olet velkaa sinulle antamastamme suojelusta ja osoittamastamme kärsivällisyydestä.” Muita keinoja olivat veron maksaminen polvillaan, niskaan lyöminen tai puisen maksukuitin ripustaminen dhimmin kaulaan. Toisin kuin malikiitit, imaami Shafi'ia seurannut koulukunta kuitenkin korosti veron keräämistä ystävällisesti.
Sosiaaliantropologi Ernest Gellner löytää jizyan luonteen siitä, että islam oli heimoyhteiskuntien uskontoa ja heijasti niiden arvomaailmaa. Paimentolaiskulttuurit onnistuivat liikkuvuutensa ansiosta välttämään keskushallinnon lähettämät veronkerääjät toisin kuin ne väestöt, jotka olivat asettuneet aloilleen. Verojen maksua ylipäätään pidettiin nöyryytyksenä ja osoituksena vapauden menetyksestä. Koraanin lause ”Taistelkaa heitä vastaan, kunnes he maksavat nöyrinä veronsa” on ymmärrettävä tätä taustaa vasten: verottaminen oli paimentolaisten näkökulmasta aina alistamista.
Maavero kharaj

Maavero kharaj oli tarkoitettu maata omistavalle ja paikoilleen asettuneelle väestölle eikä siten koskenut paimentolaisia.   Se oli erisuuruinen muslimeille ja ei-muslimeille. Jälkimmäisille se oli Fuessin mukaan 20–30 % maan tuotosta. Muslimien muita alempi maavero oli nimeltään ushr.  Valtaosa osa hallituksen kokoamista veroista saatiin juuri maaverosta.
Arabien valloituskertomuksia muokattiin verotustarkoituksessa, sillä vaaditun veron suuruus alkoi määräytyä sen mukaan, oliko alueen valloitusta aikoinaan vastustettu.