stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Griffon bruxellois
Rotumuunnokset

Karkea- ja sileäkarvainen ovat saman rodun erilaisia karvamuunnoksia. Erivärisiä ja eri karvatyyppisiä koiria on sallittua risteyttää keskenään, joten samasta pentueesta voi esiintyä molempia karvamuunnoksia ja kaikkia värejä. Griffonit osallistuvat näyttelyyn kolmena erillisenä rotuna. Griffon Belgeksi rekisteröidään karkeakarvainen joko kokonaan musta tai musta punaisin merkein (black&tan). Myös mustan ja punaruskean sekoitus rekisteröidään Griffon Belgeksi. Griffon bruxellois’ksi rekisteröidään karkeakarvainen ja väriltään yksinomaan punainen/punaruskea. Petit brabançoniksi rekisteröidään sileäkarvaiset griffonit väristä riippumatta.
Alkuperä

Brysseliläinen muunnos on nimensä mukaisesti kotoisin Brysselin alueelta, ja sen juuret ovat belgialaisissa tallikoirissa ja vierasperäisissä kääpiökoirissa. Belgiassa tunnettiin pitkään pieni karkeakarvainen rottakoira smousje, joka muistutti naapurimaan hollanninrottakoiraa. Sittemmin tämä vanha alkuperäisrotu tunnettiin nimellä griffon d'ecurie ("talligriffoni") ja 1800-luvulla sitä alettiin risteyttää mopsin ja kingcharlesinspanielin kanssa. Griffon bruxellois onkin perinyt nykyisen kääpiökokonsa ja punaisen värityksensä kääpiöspanielilta, ja lyhyen kuononsa sekä viimeksi mainitulta että mopsilta. Ainoastaan karvapeite on säilynyt samanlaisena kuin alkuperäisellä talligriffonilla.
Aiheesta muualla

Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Griffon Bruxellois
Käännös suomeksi
Max von der Grün

| Max von der Grün |
| --- | --- |
 Max von der Grün
Henkilötiedot
Syntynyt: 1926 Bayreuth, Saksa
Kuollut: 2005 (78–79 vuotta)
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
www.maxvondergruen.de
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Max von der Grün (1926 Bayreuth, Saksa – 2005) oli saksalainen kirjailija ja länsisaksalaisen työläiskirjallisuuden merkittävimpiä edustajia. Hänen aiheitaan ovat kaivos- ja tehdasteollisuustyön vaarat ja raskaus. Myöhemmissä teoksissaan hän käsittelee työttömyyttä, työntekijöiden oikeusturvaa ja oikeistoradikalismia.
Suomennetut teokset

Krokotiilijengi (Vorstadt Krokodile), suom. Pirkko Talvio-Jaatinen, Helsinki: Tammi 1978 Sarja: Tam tam -kirjat, 73. ISBN 951-30-4300-2
Paikoitellen liukasta (Stellenweise Glatteis), suom. Markku Mannila, Helsinki: Tammi 1981 ISBN 951-30-4280-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Max von der Grün Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
GT8N

Raitiovaunu numero 162 koulutusajossa Kaivokadulla vuonna 2008.
GT8N oli HKL:n vuosina 2007–2009 hankkima raitiovaunusarja. Sarja valmistettiin Saksassa 1962 ja 1964. HKL antoi sarjalle numeroinnin 161–166. Raitiovaunujen pituus oli 25,7 metriä, leveys 2,2 metriä ja paino 26 tonnia. Istumapaikkoja oli 55. Teho oli 2 x 120 kW. Raitiovaunut tuotiin Helsinkiin Variotramien jatkuvien korjausten aiheuttaman vaunupulan vuoksi. Sarja poistettiin käytöstä kesäliikenteen alkaessa 2015. Vaunu 166 säilytettiin Kulttuuriratikkana ja myytiin vuonna 2018 Łódźiin.
Francisco Guerau

Francisco Guerau (1649 – 1717/1722) oli espanjalainen säveltäjä, laulaja ja pappi. Hän syntyi Mallorcalla ja opiskeli vuodesta 1659 lähtien laulamista Madridissa. Guerau toimi laulunopettajana vuoteen 1701 saakka. Vuonna 1694 hän julkaisi Poema harmónicon, kokoelman kitaramusiikkia.
Antoni Pizà: Francesc Guerau  i el seu temps (Palma de Mallorca: Govern de les Illes Balears, Conselleria d'Educació i Cultura, Direcció General de Cultura, Institut d'Estudis Baleàrics, 2000) ISBN 84-89868-50-6
Folke Gräsbeck

Folke Johan Gottfrid Gräsbeck (s. 6. lokakuuta 1956 Turku) on suomalainen pianisti.
Gräsbeck opiskeli pianonsoittoa Turun konservatoriossa Tarmo Huovisen oppilaana 1962–1974 ja Sibelius-Akatemiassa Erik T. Tawaststjernan johdolla 1983–1987. Hän on tehnyt useita opintomatkoja Lontooseen, ja opiskellut siellä Maria Curcio-Diamondin johdolla.
Gräsbeck on toiminut Sibelius-Akatemiassa säestäjänä vuodesta 1983 ja säestyksen lehtorina vuodesta 1985. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2008 tutkielmalla Piano Sibeliuksen nuoruustuotannossa.
Vuonna 1973 Gräsbeck sai ensimmäisen palkinnon Maj Lind -pianokilpailussa. Hänet tunnetaan ahkerana soolokonsertoijana ja säestäjänä. Hän on ollut myös orkesterisolistina useissa Euroopan maissa, esiintynyt Helsingin juhlaviikkojen järjestämissä konserteissa vuodesta 1971 ja toiminut Virossa järjestetyn kulttuurifestivaalin Festum Finnicumin taiteellisena johtajana 1994–1995. Sibelius Korppoossa -festivaalin taiteellinen johtaja hän on ollut vuodesta 2002 lähtien.
Gräsbeck on esiintynyt sellisti Munir Bakiehin kanssa nimellä Duo Finlandia ja esittänyt Beethovenin tuotannon sellolle ja pianolle kokonaisuudessaan Suomessa ja ulkomailla. Lisäksi hän esiintyy lukuisilla levyillä, muun muassa Bluebell-yhtiön julkaisemilla Dmitri Šostakovitš -levyillä ja BIS-levy-yhtiön kokonaislevytyksellä Jean Sibeliuksen nuoruudentuotannosta.
Folke Gräsbeckin isä oli säveltäjä Gottfrid Gräsbeck. Hänen veljensä on viulisti Manfred Gräsbeck ja hänen siskonsa oli sopraanolaulaja Yvonne Gräsbeck. Hänen vaimonsa on kanteletaiteilija ja laulaja Suvi Lehtonen-Gräsbeck.
Gräsbeck palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 2024.
Aiheesta muualla

Folke Gräsbeckin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Gräsbeck, Folke hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Guillaume de Beaujeu

Guillaume de Beaujeun henkilökohtainen vaakuna.
Guillaume de Beaujeu oli Temppeliherrojen 21. suurmestari vuodesta 1273 vuoteen 1291 saakka, jolloin hän sai surmansa Akkon piirityksessä.
Guillaume de Beaujeu oli Pouillen alueen komentaja, eli hän ei ollut Pyhällä maalla, kun hänet valittiin ritarikunnan suurmestariksi 13. toukokuuta 1273. Hän saapui Akkon linnoituskaupunkiin vasta seuraavan vuoden aikana. Kaupunki oli tuolloin lähes ainoa kristittyjen tukikohta Pyhällä maalla.
Vuonna 1291 Egyptin sulttaani Kalil Ascarf piiritti Akkon linnoitusta ja tässä puolustustaistelussa Guillaume de Beaujeu osoitti loistavat sotilaalliset kykynsä ja suurta rohkeutta. Hän kuitenkin kohtasi myös kuolemansa linnoituskaupungin muureilla.
Hänen edeltäjänsä ritarikunnan suurmestarina oli Thomas Bérard ja seuraajansa Thibaud Gaudin.
Kostamus

| Kostamus Костомукша |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Kostamus
 Koordinaatit: 64°35′N, 30°36′E 
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Kaupunkipiiri:  Kostamus
Perustettu:  1977
Kaupungiksi:  1983
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  15 km²
Väkiluku (2010):  28 436
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  18693x
Suuntanumero(t):  +7 81459
 
 Kostomuksha-city.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kostamuksen kaupunkipiirin asutut paikat. Kostamuksen kaupunkipiiri on kartassa harmaalla ja Kalevalan piiri valkoisella.
Kostamus (karjalaksi Koštamuš, ven. Костомукша, Kostomukša) on kaivosteollisuuskaupunki Kontokkijärven etelä- ja itäpuolella Karjalan tasavallassa, Venäjällä, lähellä Suomen rajaa.
Kostamus muodostaa ympäröivine maaseutuineen Kostamuksen kaupunkipiirin (ven. Костомукшский городской округ, Kostomukšski gorodskoi okrug), joka on tasavallan piireihin (raion) rinnastettava hallintoyksikkö. Vuonna 2016 kaupungissa oli 29 511 asukasta. Koko kaupunkipiirin väkiluku oli maaseutukylien 538 asukasta (kuten Vuokkiniemi) mukaan lukien 30 049.
Kaupunkiin johtaa sekä maantie että rautatie Suomesta Vartiuksen raja-aseman kautta. Kostamuksesta on myös rautatieyhteys itään Suojärven–Jyskyjärven radalla olevalle Lietmajärven asemalle. Tämä yhteys valmistui vuonna 2001. Kostamuksessa on ortodoksinen kirkko ja vapaakirkko.
Historia

Kostamuksen kylä kuului ennen vuotta 1920 Kontokin kunnan alueeseen ja sittemmin Uhtuan piiriin. Kostamus kuului Vienan tärkeimpiin runokyliin. Kostamuksen kylä oli Suomen miehittämänä 1941–1944, suurimman osan jatkosodan ajasta. Sodan alkupuolella neuvostopartisaanit polttivat Kostamuksen maan tasalle.lähde?
Vanhan Kostamuksen kylänosia järven ympärillä olivat Kylä, Saviniemi, Prokkola, Elovuara, Kylmäsenvuara, Vatala, Eläntävuara, Riekinranta, Koivuvuara, Tiitanvuara, Kuokkaniemi, Stahveinranta ja Jyrkilä. Hieman etäämpänä, Kenttijärven suuntaan vievän vesistön varrella sijaitsivat Ahvenjärvi ja Suojärvi, josta oli kotoisin Karjalan kansalliskirjailija Jaakko Rugojev. Kostamuksen valtasuvut toiseen maailmansotaan saakka olivat Peksujeff, Vatanen ja Rugojev. Jatkosodan aikana Kostamuksesta Vuokkiniemeen siirtynyt Iro Peksujeff oli yksi viimeisiä tunnettuja vienalaisnaisia, joilta suomalaiset keräsivät talteen kansanperinnettä ja -runoutta. Näitä tietoja löytyy tallennettuna Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanrunousarkistosta.
Kostamuksen vanhan kylän paikka jäi kokonaan veden alle, kun Kostamusjärvi muutettiin lietealtaaksi ja sen pintaa nostettiin. Kaupunki Kostamuksesta tuli vuonna 1983. Vuokkiniemen kylähallintoalue liitettiin Kostamuksen kaupungin alaisuuteen 1988.
Historia > Kaivoskaupungin rakentaminen

Kostamuksen rautamalmiesiintymä löydettiin vuonna 1946. Kostamuksen kaupunki ja vuoriteollisuuskombinaatti rakennettiin suomalaisvoimin presidentti Urho Kekkosen harjoittaman lobbaustyön tuloksena vuosina 1977–1985, ja sitä pidettiin elintärkeänä piristysruiskeena Suomen talouselämälle ja erityisesti Kainuun maakunnalle aikana, jolloin vallitsi korkea työttömyys. Samassa yhteydessä rakennettiin myös Suomen puolelta, Kontiomäen risteysasemalta Vartiuksen raja-aseman kautta Kostamukseen kulkeva rataosa, joka valmistui jo vuonna 1976.
Kaivos on tuottanut malmia Neuvostoliiton (sittemmin Venäjän) oman terästeollisuuden lisäksi suomalaiselle Rautaruukille.
20. maaliskuuta vuonna 1980 tapahtui Kostamuksen linja-autoturma. 43 kainuulaista Kostamuksen rakentajaa aamulla töihin kuljettanut linja-auto törmäsi jarruttamatta raskaassa lastissa olleeseen kuorma-autoon, minkä seurauksena kuoli välittömästi 8 ja loukkaantui 33 ihmistä, joista kaksi kuoli myöhemmin sairaalassa. Onnettomuuden uhrit kävivät ensin Kostamuksen terveysasemalla, jonka jälkeen heidät kuljetettiin rajalle ja edelleen Suomen sairaaloihin. Maaliskuussa 2006 paljastettiin onnettomuuspaikan läheisyydessä muistomerkki liikenneonnettomuuden uhreille.
Syyskuun 14. 2013 paljastettiin Kostamuksessa Urho Kekkosen ja Aleksei Kosyginin neuvottelujen muistopatsas.
Historia > Väkiluvun kehitys

Oheinen taulukko kuvaa Kostamuksen kaupunkitaajaman asukasluvun kehitystä väestönlaskentojen (1979–2010) mukaan. Vuonna 1979 Kostamus oli vielä Kalevalan piiriin kuuluva kaupunkityyppinen taajama. Myöhemmissä väestönlaskennoissa se muodosti oman kaupunkipiirinsä, johon kuului muutamia satoja maaseutukylien asukkaita.
| Vuosi | 1979 | 1989 | 2002 | 2010 | 2016 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku  taajama/kaupunki | &&&&&&&&&&&04366.&&&&004 366 | &&&&&&&&&&030432.&&&&0030 432 | &&&&&&&&&&029746.&&&&0029 746 | &&&&&&&&&&028436.&&&&0028 436 | &&&&&&&&&&029511.&&&&0029 511 |
| Väkiluku  koko piiri | &&&&&&&&&&017155.&&&&0017 155 (Kalevalan piiri) | &&&&&&&&&&031003.&&&&0031 003  (Kostamuksen kaupunkipiiri) | &&&&&&&&&&030250.&&&&0030 250 (kaupunkipiiri) | &&&&&&&&&&028997.&&&&0028 997 (kaupunkipiiri) | &&&&&&&&&&030049.&&&&0030 049 (kaupunkipiiri) |
Historia > Asutut paikat

Kostamuksen kaupunkipiirissä on 7 asuttua paikkaa:
Kostamus (Костомукша, Kostomukša)
Latvajärvi (Ладвозеро, Ladvozero)
Ponkalahti (Поньгагуба, Pongaguba)
Tollonjoki (Таллорека, Talloreka)
Venejärvi (Суднозеро, Sudnozero)
Vuokkiniemi (Вокнаволок, Voknavolok)
Zaretšnyi (Заречный)
Elinkeinot

Kostamuksen kaivoskombinaatti yksityistettiin Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Nyt sen omistaa OAO Karelski okatyš -niminen yhtiö ("Karjalan Pelletti"), joka on Kostamuksen merkittävin työnantaja. Yhtiö työllistää noin 6 500 ihmistä, ja se kuuluu Severstal-konserniin. Rautapellettirikastamo, jota alettiin rakentaa 1974, työllistää välillisesti huomattavan osan kaupunkilaisista. Kostamuksessa tuotetaan 30 % Venäjän rautapelleteistä. Kostamuksesta viedään Severstalin rautamalmia Kokkolan satamaan, josta se kuljetetaan maailmalle, 3–4 junaa vuorokaudessa. Kussakin junassa on 60 vaunua täynnä rautamalmia.
Kaupungissa on toiminut vuodesta 1992 myös Carhatec, joka on PKC Groupin alihankkija. Se valmistaa ajoneuvojen johtosarjoja.
Vuonna 2006 kaupunki sai Kultainen rupla -arvonimen elinkeinopolitiikastaan ja sosiaalisesta kehityksestään.
Media > Lehdistö

Kostamuksessa ilmestyy Kostamuksen uutiset, Новости Костомукши . Lehden väliaikainen päätoimittaja on Irina Aleksejeva Kuznetsova. Lehti on kaupungin virallinen uutislehti.
Ilmoituslehtenä ilmestyy Kostamuksen ilmoituslehti, Газета объявлений Костомукши Lisäksi on Kaikki kaikesta-lehti, Все обо всем, sekä lehti Kaupunki, Город
Verkkojulkaisuna ilmestyy 64. leveyspiiri verkossa, Сетевое издание «64 параллель онлайн» . Sen päätoimittajana on Grigori Vojevodin.
Media > Radio

Kostamuksessa on kolme radioasemaa, Paikallisradio, Местное радио, joka lähettää taajuudella 100,4 MHz ja radio Toinen aalto, Вторая волна, joka lähettää taajuudella 102,3 MHz, ja sillä on myös verkkolähetys. Europa Plus -ketjukanava, jolla on myös paikallista ohjelmaa, kuuluu taajuudella 105,1 MHz kaupungissa.
Tunnettuja kostamuslaisia

Jaakko Rugojev (1918–1993), kirjailija (Kostamuksen Suojärvi)
Kirjallisuutta

Jyrki Koulumies, Kohtalona Kostamus. Risto Kangas-Ikkalan muistelmat. Siltala, 2012
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Справка об исторических, культурных, демографических и национальных особенностях Костомукшского городского округа (Tietoja kaupunkipiiristä, mm. kansallisuusjakauma vuonna 2002) Virallinen Karjala. Karjalan tasavallan valtiovaltaelinten virallinen palvelin. Arkistoitu 29.10.2017. Viitattu 11.5.2013. (venäjäksi)
Jandex-karttapalvelu
Miettinen Hannu: Neuvostojohdon lahja Kekkoselle. Turun Sanomat, 9.8.1997.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.11.2007. (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Karjalan tasavallan kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Aunus  Belomorsk  Karhumäki  Kemi  Kontupohja  Kostamus  Lahdenpohja  Petroskoi  Pitkäranta  Puudosi  Segeža  Sortavala  Suojärvi  |  |
| Taajamat |  Helylä  Louhi  Mujejärvi  Pinduinen  Poventsa  Prääsä  Pääjärvi  Tšuuppa  Uhtua  Vojatšu  Värtsilä  |  |
Tie Kostamuksen kaivoskombinaatille
Kostamuksen keskustan kaupunkikuvalle on luonteenomaista metsälähiömäisyys
Kontuvaara on Kostamuksen uutta kaupunginosaa
Kostamuksen torilta 2014
Grusonia

| Grusonia |
| --- | --- |
 Grusonia bradtiana
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  versokasvit, Embryophyta
Alakaari::  putkilokasvit, Tracheophyta
Luokka::  siemenkasvit, Spermatophyta
Alaluokka::  koppisiemeniset, Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  kaktuskasvit, Cactaceae
Alaheimo::  Opuntioideae
Suku::  Grusonia F. Reichenbach ex Britton & Rose 1919
Infobox OKNimi-testi OK: 
Grusonia on opuntioille (Opuntia) läheinen, 17-lajinen, pohjoisamerikkalainen kaktuskasvisuku. Se on saanut nimensä saksalaisen kasvien keräilijän Herman Grusonin mukaan.
Tuntomerkit

Grusonia-kaktukset ovat joko matalakasvuisia ja mätästäviä tai pensasmaisia tai puumaisia. Varret ovat tavallisesti nivelikkäät, toisinaan uurteiset ja nystyiset. Lehdet ovat pieniä, liereitä, varhain karisevia. Areoleissa on karvoja, väkäsekkäitä glokidioita ja piikkejä, joissa ei yleensä ole paperimaisia tuppia kuten on säännöllisesti lieriöopuntioilla (Cylindropuntia). Juuret ovat mukulamaisia, toisinaan rihmamaisia.
Kukat sijaitsevat varren sivulla tai melkein kärjessä, ovat väriltään vaaleanpunaisia, purppuraisia, keltaisia tai valkoisia. Kasvit kukkivat päivällä. Hedelmä on kuiva tai mehevä, joskus avautuva, usein siemenetön. Siemenet ovat valkeahkoja tai kellertäviä.
Levinneisyys

Grusonia-suku kasvaa Yhdysvaltojen lounaisosassa, Kalifornian niemimaalla ja Pohjois-Meksikossa.
Suvun systemaattinen asema ja lajit

Opuntioideae-alaheimon DNA-sekvenssi-, siementutkimukset sekä morfologiset ja sytologiset analyysit ovat valaisseet huomattavasti tätä opuntioiden sukulaisten ryhmää. On tullut selväksi, että laajasti ymmärretty Opuntia-suku on polyfyleettinen, joten se on jaettava pienemmiksi monofyleettisiksi suvuiksi. Kuitenkin monien näin muodostuneiden sukujen rajat ovat jääneet epäselviksi, mikä koskee myös Grusonia-sukua. Kansainvälinen eri tutkijoista koostuva International Cactaceae Systematics Group synonymisoi entiset suvut Corynopuntia, Marenopuntia ja Micropuntia suvun Grusonia kanssa. Näin vm. sukuun sisältyy seuraavat 17 lajia.
Grusonia aggeria
Grusonia agglomerata
Grusonia bradtiana
Grusonia bulbispina
Grusonia clavata
Grusonia dumetorum
Grusonia emoryi
Grusonia grahamii
Grusonia invicta
Grusonia kunzei
Grusonia marenae
Grusonia moelleri
Grusonia parishii
Grusonia pulchella
Grusonia reflexispina
Grusonia schottii
Grusonia vilis
Tyrannosaurus rex

| Tyrannosaurus rex |
| --- | --- |
 Tyrannosaurus rexin kallo Palais de la Découvertessä, Pariisissa.
 Maastricht-vaihe 68–65 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Kladi::  Coelurosaurit Coelurosauria
Yläheimo::  †Tyrannosaurit Tyrannosauroidea
Kladi::  †Tyrannosauridae
Suku::  †Tyrannosaurus  Osborn, 1905
Laji::  rex
Kaksiosainen nimi
 † Tyrannosaurus rex  Osborn, 1905 
Synonyymit
 Manospondylus Cope, 1892  Dynamosaurus Osborn, 1905  Nanotyrannus? Bakker, Williams & Currie, 1988  Stygivenator Olshevsky, 1995  Dinotyrannus Olshevsky, 1995 
Katso myös
   Tyrannosaurus rex Wikispeciesissä   Tyrannosaurus rex Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyrannosaurus rex (lat. ”tyranniliskojen kuningas”) oli liitukauden lopun Maastricht-vaiheella, 68–65 miljoonaa vuotta sitten elänyt teropodidinosaurus ja sukunsa Tyrannosaurus ainoa laji. Se on Tyrannosauridae-heimon suurin laji ja yksi suurimmista teropodeista. Tyrannosaurus rex oli myös yksi viimeisistä dinosauruksista (lintuja lukuun ottamatta), joka kuoli sukupuuttoon liitukauden joukkosukupuutossa 65 miljoonaa vuotta sitten.
Viihdeteollisuus on tehnyt Tyrannosaurus rexin yhdeksi kuuluisimmista dinosauruksista, ja se on 1990-luvulta lähtien esiintynyt elokuvissa, kirjoissa, videopeleissä ja monessa muussa mediassa, esimerkiksi Jurassic Parkissa.
Tuntomerkit

Tyrannosaurus rex liikkui voimakkailla takaraajoillaan. Kaksikyntiset eturaajat ovat pienet. Pää on raskas, ja sitä tasapainottaa pitkä häntä. Täydellisin ja suurin fossiileista on Chicagossa Fieldin luonnonhistoriallisessa museossa näytteillä oleva Sue. Nimestään huolimatta sen sukupuolta ei tiedetä. Sen pituus on 12,8 metriä, arvioitu elopaino 6,4 (tai 9,5) tonnia, korkeus lantion kohdalta neljä metriä, kallon pituus 1,5 metriä ja hampaiden pituus 19,05–30,5 senttimetriä. Aikuiset tyrannosaurukset painoivat yleensä 6–8 tonnia. Tyrannosaurus rexiä pidettiin pitkään suurimpana koskaan eläneenä maapetona, mutta 1990-luvulla löydettiin kaksi sitä suurempaa lihansyöjädinosaurusta, Spinosaurus ja Giganotosaurus.
Tuntomerkit > Oliko Tyrannosaurus rexillä höyheniä?

Tyrannosaurus rexillä saattoi ainakin poikasiässä olla höyheniä, koska niitä oli sen kahdella lähimmällä sukulaisella ja useilla muilla lihansyöjädinosauruksillakin. Aikuiselle yksilölle täysi höyhenpeite olisi voinut olla suuren koon vuoksi tukahduttavan kuuma, joten on mahdollista, että höyhenpeite katosi tai harveni eläimen aikuistuessa. Noin 125 miljoonaa vuotta sitten elänyt höyhenpeitteinen kaukainen sukulainen Yutyrannus oli kuitenkin yli yhdeksän metriä pitkä ja painoi arviolta 1,5 tonnia. Fossiilinäyttöä höyhenistä on vaikea saada, koska pehmeät osat useimmiten tuhoutuivat nopeasti.
Tuntomerkit > Liikkuminen

Ensimmäinen kokonainen Tyrannosaurus rexin luuranko paljastettiin yleisölle vuonna 1915 asennossa, jossa se seisoi pystyssä jalkojen ja hännän muodostaman kolmion varassa. Useiden museoiden luurangot ovat edelleen koottuina tähän asentoon, vaikka jo 1970-luvulla todettiin, että se olisi aiheuttanut vakavaa rasitusta tietyille kehon osille. 1990-luvulla elokuva Jurassic Park popularisoi tieteen oikeana pitämän tavan kuvata Tyrannosaurus rex selkäranka ja häntä vaakasuorassa. Myös näkemykset sen nopeudesta ovat muuttuneet. Aiemmin sen nopeudeksi arvioitiin jopa 80 kilometriä tunnissa, mutta uudempien tutkimusten mukaan maksinopeus oli 35–40 km/h. Esimerkiksi Triceratops ja Edmontosaurus, joita Tyrannosaurus rex on todistettavasti syönyt, olivat nekin suuria ja hitaita eläimiä.
Tuntomerkit > Voima

Eturaajat olivat suunnilleen yhtä suuret kuin ihmisen kädet. Hauis oli todennäköisesti 3,5 kertaa voimakkaampi kuin keskivertoihmisellä. Jopa 250 kg kahvakuulan nostaminen olisi sujunut vaivatta vain kyynärvartta liikuttamalla, myös puristusvoima oli ihmistä selvästi kovempi.
Kasvu

Tyrannosaurus rex kasvoi alle kymmenkiloisesta yli kuusitonniseksi noin 20 vuodessa. Ensimmäisten noin 10 vuoden ajan kasvu oli hidasta. Poikasena Tyrannosaurus rex saattoi olla hyvinkin nopea, mutta sen kasvaessa raajojen pituus lyheni suhteessa vartaloon ja painopiste siirtyi eteenpäin. Tämä ja kasvanut massa tekivät aikuisesta huomattavasti raskasliikkeisemmän. Keho saavutti tonnin painon noin 13-vuotiaana, minkä jälkeen paino kasvoi jopa 1,79 tonnin vuosivauhtia. Kuuluisan paleontologi Jack Hornerin mukaan useimmat fossiilit osoittavat, että Tyrannosaurus rexin luut kasvoivat paksuutta vielä aikuisenakin. Useimmilla nykyään elävillä eläimillä luusto lakkaa kasvamasta aikuisena. Naaraiden on uskottu kasvaneen uroksia suuremmiksi, mutta tutkijat eivät ole tästä yksimielisiä. Fossiilien sukupuolen määrittäminen on vaikeaa.
Vuonna 1988 nimen Nanotyrannus lancensis saanut löytö saattaa olla keskenkasvuinen Tyrannosaurus rex.
Peto vai raadonsyöjä?

Tyrannosaurus rex on ainoa suuri lihansyöjä, jonka tiedetään eläneen Maastricht-vaiheen lopulla. Sitä pidettiin aiemmin petona, mutta sen on myös esitetty olleen raadonsyöjä. Nykyään useimmat tutkijat uskovat sen olleen molempia. Vuonna 2013 julkaistussa uutisessa kerrottiin koteloituneen Tyrannosaurus rexin hampaan löytyneen Hadrosauruksen hännästä, mikä kiistatta todistaa Tyrannosaurus rexin metsästäneen elävää riistaa. Sen ravintona olivat suuret kasvinsyöjädinosaurukset, ainakin Hadrosaurus, Triceratops ja Edmontosaurus. Tutkijat uskovat sen pystyneen haukkaamaan kerralla jopa 230 kg lihaa.
Fossiiliaineiston mukaan Tyrannosaurus rex murskasi luita syödessään, ja sen lannasta on löytynyt luunsiruja. Tämän jotkut ovat katsoneet todisteeksi raadonsyönnistä. Tietokonemallinnuksella on puruvoimaksi arvioitu 35 000–57 000 newtonia (noin 3 600–5 800 kg). Tutkimuksessa vanhojen eläinten puruvoima todettiin nuoria suhteellisesti suuremmaksi, mikä voi viitata siihen, että niiden ruokavalio muuttui ajan myötä.
Fossiiliaineistosta on löydetty merkkejä siitä, että Tyrannosaurus rex harjoitti kannibalismia.