stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Navodnenije

| Navodnenije> Наводнение Navodnenije |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Igor Minajev
Käsikirjoittaja:   Igor Minajev  Jacques Baynac  Bernard Stora (sovitus) 
Perustuu:  Jevgeni Zamjatinin novelliin Navodnenije (1929)
Tuottaja:  Daniel Toscan du Plantier
Säveltäjä:  Anatoli Dergatšov
Kuvaaja:  Vladimir Pankov
Leikkaaja:   Noëlle Boisson  Cristiana Tullio-Altan 
Tuotantosuunnittelija:  Vladimir Murzin
Pääosat:  Isabelle Huppert
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Venäjä  Ranska 
Tuotantoyhtiö:   Erato Films  La Sept Cinéma  Ima Films  Les Films du Camélia  Mosfilm  Etalon Film  R. Films 
Ensi-ilta:  syyskuussa 1993 (Venäjä)  1995-4-2626. huhtikuuta 1995 (Ranska)  
Kesto:  99 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Navodnenije (Наводнение; ransk. L’Inondation; engl. The Flood) on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut Igor Minajevin ohjaama venäläis-ranskalainen rikos- ja jännitysdraamaelokuva, jonka pääosaa näyttelee Isabelle Huppert. Elokuva perustuu Jevgeni Zamjatinin samannimiseen novelliin Navodnenije (1929), jonka pohjalta sovituksen laati Bernard Stora ja käsikirjoituksen Igor Minajev ja Jacques Baynac. Daniel Toscan du Plantier oli elokuvan tuottajana.
Navodnenije kuvattiin Moskovassa. Elokuva sai ensi-iltansa Venäjällä Kinošokin elokuvajuhlilla syyskuussa 1993. Elokuva sai ensi-iltansa Ranskassa 26. huhtikuuta 1995 ja oli Rézo Filmsin teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 13 500 katsojaa. Navodnenije kilpaili vuoden 1994 Locarnon elokuvajuhlien pääkilpailussa, missä se oli ehdokkaana parhaan elokuvan Kultaisen leopardin saajaksi.
Juoni

Navodnenije sijoittuu 1920-luvun alun Pietarin Vasilinsaareen. Sofia (Isabelle Huppert) ei voi saada lapsia, joten pelastaakseen avioliittonsa hän adoptoi aviomiehensä Trofimin (Boris Nevzorov) kanssa orvoksi jääneen 13-vuotiaan Gankan (Marija Lipkina). Pian käy ilmi, että Trofim on ihastunut kauniiseen tummasilmäiseen tyttöön.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Isabelle Huppert  | … |  Sofia Ivanovitch   |
|  Boris Nevzorov  | … |  Trofim Ivanovitch   |
|  Marija Lipkina  | … |  Ganka (nimellä Maša Lipkina)   |
|  Svetlana Krjutškova  | … |  Pelagija   |
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Ehdokas | Palkinnot ja ehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| Kinošokin elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän palkinto | Kinošokin elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän palkinto | Isabelle Huppert | Voitto |
| Kinošokin elokuvajuhlien tuomariston erikoispalkinto | Kinošokin elokuvajuhlien tuomariston erikoispalkinto | Igor Minajev | Voitto |
| Kinošokin elokuvajuhlien parhaan tuotantosuunnittelun palkinto | Kinošokin elokuvajuhlien parhaan tuotantosuunnittelun palkinto | Vladimir Murzin | Voitto |
| Locarnon elokuvajuhlien Kultainen leopardi | Paras elokuva | Igor Minajev | Ehdokkuus |
Aiheesta muualla

Navodnenije Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Navodnenije Elonet.
Navodnenije AllMoviessa. (englanniksi)
Pugwash-liike

Pugwash-järjestö eli Pugwash Conferences on Science and World Affairs (Pugwash tieteen ja kansainvälisten suhteiden konferenssi) on tieteentekijöiden kansainvälinen kokous- ja neuvottelusarja. Pugwash-järjestö on erikoistunut erityisesti asevalvonnan, aseidenriisunnan ja konfliktientutkimuksen kysymyksiin.
Liikkeen historia

Pugwash-liike sai alkunsa toisen maailmansodan jälkimainingeissa, kun Bertrand Russell ja Albert Einstein laativat vuonna 1955 julkilausuman (sittemmin tunnettu nimellä "Russell-Einstein-manifesti"), johon liittyi myös yhdeksän Nobel-palkittua tieteentekijää (muun muassa Max Born, P. W. Bridgman, Albert Einstein, J. F. Joliot-Curie, H. J. Muller, Linus Pauling, C. F. Powell, Józef Rotblat, Hideki Yukawa). Julistuksessa he vetosivat kollegoihinsa, jotta nämä liittyisivät yhteen ihmiskunnan pelastamiseksi joukkotuhoaseilta.
Julistuksen seurauksena eri maita ja valtioryhmiä edustaneita tieteilijöitä kokoontui vuonna 1957 Pugwashin kylään Nova Scotiaan Kanadaan keskustelemaan asevalvontaan, aseidenriisuntaan ja konflikteihin liittyvistä kysymyksistä avoimesti pyrkien ilman suurvaltajännitteitä käsittelemään näiden kysymysten tieteellisiä ongelmia. Koska keskusteluja haluttiin jatkaa mahdollisimman säännöllisesti, toimintaa päätettiin jatkaa ja toiminnan nimeksi otettiin ensimmäisen kokouspaikan (intiaanikielinen) nimi Pugwash kunnioituksena ensimmäisen kokouksen poikkeuksellista ilmapiiriä ja avoimuutta kohtaan. Pienen tauon jälkeen tästä käynnistyi Pugwash-kokousten (Pugwash Conferences on Science and World Affairs) vuonna 1955 kokoussarja, joka jatkuu yhä niin vuosikokousten kuin myös erityistyöryhmäkokousten muodossa.
Kansainvälinen Pugwash-järjestö sai yhdessä perustajajäsenen professori Józef Rotblatin kanssa Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1995.
Toiminta

Tieteentekijöiden rauhan- ja asiantuntijajärjestönä Pugwash-konferenssi tekee työtä aseriisunnan ja -valvonnan puolesta sekä osallistuu konfliktien tutkimukseen. Sillä on YK:n neuvoa-antavan järjestön asema. Monen aseriisuntasopimuksen tieteellinen pohja on tehty ja neuvoteltu Pugwash-järjestössä. Pugwashin toiminnalla on ollut erityinen merkitys ydinkoekieltosopimusten laadinnassa, samoin sillä on ollut erityinen merkitys kemiallisten aseiden kieltosopimuksen tieteellisen perustan sekä myös sopimusartiklojen laadinnassa.
Pugwash-toiminta Suomessa

Suomen osallistuminen Pugwash-toimintaan alkoi jo vuonna 1959, jolloin Jorma K. Miettinen kutsuttiin mukaan asiantuntemuksensa perusteella Pugwashin vuosikokoukseen, minkä seurauksena käynnistyi Suomessa edelleen vahvasti jatkuva Pugwash-toiminta. Toiminnan kärkihahmoksi asettui Jorma K. Miettinen, joka oli toimikunnan puheenjohtaja vuosina 1959-2008 ja kunniapuheenjohtajana toukokuusta 2008.
Suomessa aloitti vuonna 1974 toimintansa myös Suomen Nuoriso-Pugwash-ryhmä, jonka kautta moni opiskelija ja jatko-opiskelija sekä uransa alkuvaiheissa ollut tutkija on tullut mukaan Pugwashin toimintaan. Nuorisoryhmän puheenjohtajana toimii Anne-Mari Länsimies. Nuorisoryhmän aikaisempia puheenjohtajia ovat olleet muun muassa Kaisa Pesonen, Kaija Saarela, Kari Takamaa, Ursula Vala, Ritva Saario, Bobi Pirseydi, Taina Susiluoto ja Lotta Lindegren.
Pugwash-toiminta Suomessa > Suomen Pugwash-toimikunnan hallinto

Suomen Pugwash-toimikunnan hallituksessa toimivat kunniapuheenjohtaja, akateemikko Jorma K. Miettinen, professori emeritus, välitystuomari Bengt Broms, akateemikko Pirjo Mäkelä, professori emeritus Klaus Törnudd ja uutena puheenjohtajana Kari T. Takamaa. Toimikunnan hallituksessa ovat aiemmin olleet muun muassa professori emeritus Göran von Bonsdorff ja professori emeritus Kari Cantell.
Pugwash-toiminta Suomessa > Toimintamuotoja Suomessa

Pugwashin maailmankonferenssi on järjestetty Suomessa kahdesti, vuonna 1974 Aulangolla ja vuonna 1996 Lahdessa. Suomessa on myös järjestetty useita Pugwashin työryhmäkokouksia. Kansallisen toiminnan keskeisimpiä muotoja ovat 5–8 kertaa järjestettävät esitelmä- ja kokoustilaisuudet.
Palkitseminen

Pugwash-järjestö (Pugwash Confenrences on Science and World Affairs) myönsi korkeimman tunnustuspalkintonsa vuonna 1996 akateemikko Jorma K. Miettiselle tunnustuksena hänen mittavasta panoksestaan ja työstään kansainvälisen Pugwash-toimikunnan hyväksi. Akateemikko Miettinen oli myös Pugwash-liikkeen delegaation nimettynä jäsenenä, joka oli vastaanottamassa Nobelin rauhanpalkintoa vuonna 1995. Hän oli siis ensimmäinen suomalainen, joka on ollut Nobelin rauhanpalkinnon vastaanottaneessa vastaanottajatahon delegaatiossa.
Kirjallisuutta

Isaksson, Eva: Rauhan laboratoriot: Pugwash ja muut tutkijoiden rauhanliikkeet.  Helsinki:  Rauhankirjallisuuden edistämisseura ry, 1985.  doi:10.31885/9789515150370.  ISBN 978-951-51-5037-0.  Teoksen verkkoversio (pdf). (suomeksi)
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950:  1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975:  1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000:  1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–:  2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
Päivi (albumi)

| Päivi Päivi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Finnlevy-studiot
 Julkaistu: 1977
 Formaatti: LP-levy (FL 5023)   C-kasetti (FK 5023)
 Tuottaja(t): Vexi Salmi    Esa Nieminen 
 Tyylilaji: iskelmä, konemusiikki, funk, europop, disko
 Kesto: 43.19
 Levy-yhtiö: Finnlevy
 Levymerkki: Finnlevy
Päivin muut julkaisut
|   | Päivi 1977 | Sun luokses jään 1978 |
Singlet albumilta Päivi
 ”Sunny” / ”Vieras mies” Julkaistu: 1977 (FS 16)  ”Liljankukka” / ”Johnny” Julkaistu: 1977 (FS 28)
Päivi on suomalaislaulaja Päivin debyyttialbumi vuodelta 1977. Albumin tunnetuin kappale on Paul Fagerlundin diskoversioksi sovittama Toivo Kärjen ”Liljankukka”.
Kärjen jatkosodan aikana Syvärillä säveltämän ja Kerttu Mustosen sanoittaman tangon  täysin uudenlainen versio kuvasti laajemminkin suomalaisessa viihdemusiikissa 1970-luvulla tapahtunutta aikakauden muutosta; viimeistään tällöin iskelmän voi sanoa vastanneen diskon haasteeseen. Samana vuonna tapahtui myös merkittävä sukupolvenvaihdos, kun Kärki siirrettiin eläkkeelle Finnlevyn kotimaisen tuotannon päällikön paikalta ja esiin astuivat seuraavan sukupolven nimet.
Levytuottaja Vexi Salmi kertoi Ilta-Sanomien haastattelussa vuonna 2010 ”Liljankukka”-kappaleen sovituksesta: ”Topi (Toivo Kärki) antoi tehdä omille sävellyksilleen mitä vain. Sovituksen kuultuaan hän hymähti tyypilliseen tapaansa 'tjah, voihan sen noinkin tehdä'. Sävy oli kuitenkin positiivinen.” Edelleen Salmen mukaan Fagerlundin sovituksen poikkeuksellisia sävelkulkuja sisältäneiden jousiosuuksien soittamiseen tarvittiin Helsingin kaupunginorkesterin viulistit, jotka joutuivat harjoittelemaan kaksi päivää ennen kuin heidän osuutensa kappaleesta voitiin äänittää.
Albumi julkaistiin Finnlevy-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina. Albumista ei ole toistaiseksi julkaistu CD-levypainosta.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut/suomentanut Vexi Salmi ja sovittanut Paul Fagerlund, ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

Sunny – 4.01 (alkup. ”Sunny”, säv. Bobby Hebb)
Johnny – 4.14 (alkup. ”Johnny”, säv. Gutugno – Guarnieri – Pallavicini)
Liljankukka – 4.12 (säv. Toivo Kärki, san. Kerttu Mustonen)
Vieras mies – 2.33 (säv. Erkki Sipilä)
Rock and Roll Star – 2.48 (säv. M. Duiser, sov. Antti Hyvärinen)
Menneisyys – 3.52 (säv. Kari Kuuva)
Kappaleet > B-puoli

Surujen kitara – 3.05 (alkup. ”Johnny Guitar”, säv. Victor Young, san. Orvokki Itä)
Rakkaus – 2.31 (säv. Kari Kuuva, sov. Antti Hyvärinen)
Saan viimeisen tanssin – 4.05 (alkup. ”Save the Last Dance for Me”, säv. D. Pomus – M. Shuman, san. Saukki)
Sano mulle, rakkain – 3.33 (säv. Matti Siitonen)
En lapsi oo – 3.38 (alkup. ”Nobody’s Child”, säv. S. Levay – M. Kunze)
Ei itke noin mies – 4.$7 (alkup. ”No Woman No Cry”, säv. B. Marley)
Tuotanto

Birgit Pulkkinen – kansi
Heikki Savolainen – kuva
Finnlevy-studiot – äänitys
Vexi Salmi – tuottaja
Esa Nieminen – tuottaja
Purple Kiss

| Purple Kiss |
| --- | --- |
 Vasemmalta oikealle: Ireh, Yuki, Chaein, Na Go-eun, Dosie, Swan ja Park Ji-eun (entinen jäsen)
Tiedot
Toiminnassa:  2020– 
Tyylilaji:  K-pop, rock, R&B, balladi
Kotipaikka:  Soul, Etelä-Korea
Jäsenet:  Park Ji-eun  Na Go-eun  Dosie  Ireh  Yuki  Chaein  Swan
Levy-yhtiö:  RBW
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Purple Kiss (kor. 퍼플키스; tyyliteltynä PURPLE K!SS) on eteläkorealainen tyttöyhtye, jonka levy-yhtiönä toimii RBW. Yhtyeeseen kuuluvat jäsenet Na Go-eun, Dosie, Ireh, Yuki, Chaein ja Swan. Park Ji-eun jätti yhtyeen terveyssyiden vuoksi marraskuussa 2022. Yhtye sanoittaa ja koreografioi itse.
Yhtye julkaisi ensimmäisen EP:nsä Into Violet 15. maaliskuuta 2021.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Na Go-eun (나고은) – päälaulu, tanssi
Dosie (도시) – tanssi, laulu
Ireh (이레) – tanssi, laulu
Yuki (유키) – rap, tanssi, laulu
Chaein (채인) – laulu, rap, tanssi
Swan (수안) – päälaulu
Jäsenet > Entiset jäsenet

Park Ji-eun (박지은) – laulu
Diskografia > EP:t

Into Violet (2021)
Hide & Seek (2021)
MemeM (2022)
Geekyland (2022)
Cabin Fever (2023)
BXX (2024)
Diskografia > EP:t > Japani

Dear Violet (2023)
Diskografia > Singlealbumit

Festa (2023)
Diskografia > Singlet

”My Heart Skip a Beat” (2020)
”Can We Talk Again” (2021)
”Ponzona” (2021)
”Zombie” (2021)
”My My” (2021)
”MemeM” (2022)
”Nerdy” (2022)
Sweet Juice (2023)
7Heaven (2023)
BBB (2024)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Purple Kiss Wikimedia Commonsissa
RK98

| RK-98 |
| --- | --- |
Perustettu:  2021
Perustaja:  Abdinashir Mohamud Ali
Tyyppi:  Katujengi
Kotipaikka:  Vuosaari, Helsinki
Toiminta-alue:  Pääkaupunkiseutu
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
RK98 tai RK on suomalainen katujengi, joka on lähtöisin Helsingin Vuosaaresta. Helsingin käräjäoikeus tuomitsi RK:n johtajana pidetyn 24-vuotiaan Abdinashir Mohamud Alin 8 vuodeksi vankeuteen heinäkuussa 2023. Samalla RK98 luokiteltiin järjestäytyneeksi rikollisryhmäksi.
RK98 nimi muodostuu RK=Retkeilijänkatu ja 98 tulee alueen postinumerosta 00980.
NAMC YS-11

| NAMC YS-11 |
| --- | --- |
 Japanin meri-itsepuolustusvoimien YS-11M vuonna 2013.
Tyyppi:  lyhyen matkan matkustajalentokone
Alkuperämaa:   Japani
Valmistaja:  Nihon Aircraft Manufacturing Corporation
Ensilento:  30. elokuuta 1962
Esitelty:  30. maaliskuuta 1965
Tila:  käytössä
Pääkäyttäjät:  Japanin ilmaitsepuolustusvoimat
Valmistusmäärä:  182 
Valmistusvuodet:  1962–1973
Yksikköhinta:  2 milj. USD (1972)
NAMC YS-11 on japanilaisen Nihon Aircraft Manufacturing Corporationin valmistama kaksimoottorinen, potkuriturbiinikäyttöinen lyhyen matkan matkustajalentokone. Sen kehitys aloitettiin Japanin kansainvälisen kaupan ja teollisuuden ministeriön määräyksestä sen jälkeen kun toisen maailmansodan jälkeinen lentokoneiden tuotantokielto oli päättynyt 1950-luvulla. YS-11 teki ensilentonsa 30. elokuuta 1962, ja se otettiin liikennekäyttöön 30. maaliskuuta 1965. Sitä valmistettiin vuoteen 1973 mennessä 182 kappaletta. Koneista 75 toimitettiin ulkomaisille asiakkaille 15 maahan.
YS-11 aiheutti NAMC:lle 36 miljardin jenin tappion, mikä oli yli nelinkertainen summa yhtiön 7,8 miljardin jenin pääomaan verrattuna. Joidenkin mielestä YS-11 oli täysi epäonnistuminen. Toisten mielestä ohjelma oli kuitenkin puutteistaan huolimatta onnistunut, sillä sen tuloksena oli kokonaan Japanissa suunniteltu ja valmistettu luotettava lentokone, jota vietiin myös ulkomaille. YS-11:tä pidetään symbolina Japanin nousulle toisen maailmansodan hävinneestä valtiosta kehittyneeksi teollisuusmaaksi.
YS-11 oli viimeinen japanilainen matkustajalentokone ennen vuonna 2014 esiteltyä Mitsubishi SpaceJetiä.
Historia

Toisen maailmansodan päättäneen rauhan ehdoissa Japania oli kielletty valmistamasta lentokoneita. Kielto loppui 1950-luvulla, ja vuonna 1954 Japanin kansainvälisen kaupan ja teollisuuden ministeriö antoi määräyksen matkustajakoneen kehittämisestä. Sitä valmistamaan muodostettiin konsortio Nihon Aircraft Manufacturing Corporation eli NAMC, johon kuuluivat muun muassa Mitsubishi Heavy Industries ja Fuji Heavy Industries. Kone suunniteltiin ja rakennettiin Japanissa, mutta moottorit ostettiin Rolls-Roycelta. Lisäksi osa sähkölaitteista, mittareista ja laitteistoista hankittiin ulkomaisilta alihankkijoilta.
YS-11:n ensilento oli 30. elokuuta 1962, ja se otettiin liikennekäyttöön 30. maaliskuuta 1965. Se vastasi suorituskyvyltään nelimoottorista Vickers Viscountia ja oli noin puolet suurempi kuin kaksimoottorinen Fokker F.27 Friendship. Monet YS-11:n teknisistä ratkaisuista kopioitiin ulkomaisista koneista, koska japanilaisilla ei ollut aiempaa kokemusta matkustajakoneen rakentamisesta eikä esimerkiksi paineistetuista matkustamoista. Niinpä tyyppi oli jo valmistuessaan osin vanhentunut.
YS-11:tä pidettiin Japanissa sodasta toipumisen symbolina, ja All Nippon Airwaysille toimitettua YS-11-konetta käytettiinkin olympiasoihdun kuljettamiseen ennen Tokion kesäolympialaisia 1964. Japanin lisäksi konetta pyrittiin myymään myös ulkomaille. Jo suunnitteluvaiheessa odotettiin 50 koneen menevän vientimarkkinoille, ja tämä huomioitiin suunnittelussa käyttämällä länsimaista avioniikkaa. NAMC sai vuonna 1965 myytyä neljä konetta Filippiineille. Seuraavana vuonna Hawaiian Air Linesille toimitettiin YS-11-koneita vuokrasopimuksella. Suurin vientitilaus saatiin Yhdysvalloista Piedmont Airlinesilta, joka hankki 23 konetta. Japanin ulkopuolelle myytiin kaikkiaan 75 konetta 19 asiakkaalle 15 maahan.
Koneen sarjatuotanto loppui vuonna 1973, jolloin niitä oli valmistettu 182. Projekti oli raskaasti tappiollinen. NAMC jäi tappiolle 36 miljardia jeniä, mikä oli yli nelinkertainen summa yhtiön 7,8 miljardin jenin pääomaan verrattuna. YS-11 pysyi Japanissa reittiliikennekäytössä 30. syyskuuta 2006 asti. Vielä vuonna 2018 koneita oli aktiivikäytössä kahdeksan.
Versiot

YS-11:stä valmistettiin seuraavia versioita:
Käyttäjät

Vuonna 2018 YS-11-koneita on aktiivikäytössä kahdeksan. Konetyypin suurin käyttäjä on Japanin ilmaitsepuolustusvoimat, jonka seitsemästä koneesta neljä on varustettu elektroniseen sodankäyntiin, kaksi on käytössä koulukoneina ja yksi kuljetuskoneena. Ainoa siviilikäyttäjä on kenialainen Planes for Africa, jolla on yksi kone.
Tekniset tiedot

Lähde: Grissom Air Museum
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Matkustajat: 52–64
Pituus: &&&&&&&&&&&&&026.030000026,3 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&032.&&&&0032,0 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&08.09900008,99 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&094.083000094,83 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&014600.&&&&0014 600 kg
Hyötykuorma: &&&&&&&&&&&05400.&&&&005 400 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Rolls-Royce Dart Mk.542-10K -potkuriturbiinia; &&&&&&&&&&&02280.&&&&002 280 kW (&&&&&&&&&&&03060.&&&&003 060 hv) per moottori
Suoritusarvot
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0454.&&&&00454 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02200.&&&&002 200 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&06982.&&&&006 982 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&&&06.02000006,2 m/s
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NAMC YS-11 Wikimedia Commonsissa
Brasilialaisen VASP:n YS-11A-200.
Japanin ilmaitsepuolustusvoimien YS-11 toukokuussa 2018.
NFL-kausi 2013

| Kausi |
| --- | --- |
Alkoi:  5. syyskuuta 2013
Päättyi:  2. helmikuuta 2014
Draft
Ykkösvaraus:   Eric Fisher
Varannut joukkue:  Kansas City Chiefs
Runkosarja
AFC:n mestari:  Denver Broncos
NFC:n mestari:  Seattle Seahawks
Super Bowl
Mestari:  Seattle Seahawks
NFL-kausi 2013 oli järjestyksessään 94. National Football Leaguen, amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliigan, kausi. Liigan mestaruusottelu eli Super Bowl pelataan 2. helmikuuta 2014.
Yleistä

Kausi alkoi 5. syyskuuta 2013. Pudotus pelit alkoivat 4. tammikuuta 2014. Loppuottelu Super Bowl XLVIII pelataan MetLife Stadiumilla New Jerseyssä. 
International Series jatkui kun kaksi ottelua pelattiin Lontoossa ja Buffalo Billit pelasivat yhden kotiottelunsa Torontossa.
Muutokset edelliseen kauteen

Valmentajan haastamisoikeutta selkeytettiin.
Rähmäykseen liittyvä Tuck rule kumottiin.
Keskushyökkääjät ja Sisemmät laitahyökkääjät voivat pitää myös numeroita 40-49.
Varaustilaisuus

NFL:n varaustilaisuus NFL Draft 2013  järjestettiin 25.–27. huhtikuuta 2013 Radio City Music Hallissa New York Cityssä. Tilaisuudessa valittiin 254 pelaajaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NFL-kausi 2013 Wikimedia Commonsissa
Rangaistussiirtola

Ilmakuvassa rangaistussiirtola IK-2 Vladimirin alueella
Rangaistussiirtola IK-5:n aluetta Kohmassa
Rangaistussiirtola (ven. исправительная колония, ispravitelnaja kolonija, lyh. ИК, IK) on Venäjällä yleisin käytössä oleva vankilatyyppi. Siirtoloissa yhdistvät vankeus ja pakkotyö, ja ne muistuttavat monelta osin vankileirejä.
Historia

Rangaistussiirtolat perustettiin Neuvostoliitossa Gulag-leirien seuraajiksi ja niistä löytyy yhtäläisyyksiä. Gulagit lakkautettiin virallisesti Josif Stalinin kuoltua vuonna 1953. Siirtoloita sijaitsee ympäri Venäjää, usein syrjäisissä paikoissa, muun muassa Siperiassa, ja myös hyvin kylmissä olosuhteissa.
Siirtoloita on yhteensä noin 700, joista 30–40 naisille. Vuonna 2023 siirtoloissa oli yhteensä noin 266 000 vankia. Vuonna 2022 vankeja oli yli 400 000, mutta tiettävästi yli 100 000 on lähetetty miehistöpulan vuoksi taistelemaan rintamalle Venäjän hyökättyä Ukrainaan.
Toiminta

Rangaistussiirtolat tunnetaan kovasta kurista ja huonoista olosuhteista. Pelkästään syrjäinen ja kylmä sijainti on ollut järjestelmän alusta asti keino heikentää vankeja. Entiset vangit ja ihmisoikeusjärjestöt ovat kritisoineet niiden olosuhteita ja käytäntöjä. Muun muassa ruoka ja terveydenhuolto ovat heikkoa, uni rajoitettua ja sääntörikkomuksista rangaistaan ankarasti. Vangit asuvat ahtaissa tiloissa, ja yhdessä huoneessa voi olla kymmeniä vankeja.
Vangit ovat kertoneet vartijoiden suorittamasta kidutuksesta ja pahoinpitelyistä. Vangit saattavat myös hakata toisiaan. Kun vankeja on kuollut siirtoloissa epäselvissä olosuhteissa, on syyksi kerrottu yleensä jokin sairaus tai muu luonnollinen, mutta usein epäillyksiä herättynyt syy. Tilanne on paha erityisesti poliittisille vangeille, joita halutaan tahallaan eristää, rangaista ja murtaa. Heidät pakotetaan yleensä katsomaan Venäjän propagandaa.
Muun muassa venäläistä oppositiopoliitikkoa Aleksei Navalnyitä pidettiin rangaistussiirtoloissa, esimerkiksi IK-6:ssa, ja hän kuoli epäillyttävästi IK-3:ssa, Harpissa.
Qatar kesäparalympialaisissa 2004

Qatar osallistui Ateenan kesäparalympialaisiin vuonna 2004 joukkueella, johon kuului kaksi urheilijaa kahdesta eri lajista. Kyseessä oli maan kolmas esiintyminen paralympialaisissa, eikä se saavuttanut mitaleita.
Joukkue > Voimanosto

Qatarin voimanostoedustaja, Mohamed Ali, sijoittui kilpailussaan seitsemänneksi nostettuaan 190 kiloa.
Mohamed Ali - Miesten yli 100 kg