stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranskan 7. panssaridivisioona
Kokoonpano > Vuodet 1963 - 1977

panssarirykmentti
1. rakuunarykmentti
30. rakuunarykmentti
jalkaväkirykmentti
35. jalkaväkirykmentti
1. tykistörykmentti
Kokoonpano > Vuodet 1977 - 1999

3. kyrassieerirykmentti
1. rakuunarykmentti
5. rakuunarykmentti
35. jalkaväkirykmentti
170. jalkaväkirykmentti
30. ratsuväkiosasto (vuoteen 1990)
1. tykistörykmentti
60. tykistörykmentti (vuoteen 1993)
32. tykistörykmentti (vuodesta 1993)
19. pioneerirykmentti
7. esikunta- ja viestirykmentti
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:7th Armored Division (France)
Käännös suomeksi
Rob Bottin

| Rob Bottin> Robin R. Bottin.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1959 (ikä 65) El Monte, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  erikoistehostetaiteilija
Muut tiedot
Aktiivisena:  1976–2002
Robin R. "Rob" Bottin (s. 1. huhtikuuta 1959 El Monte, Kalifornia) on yhdysvaltalainen erikoistehostetaiteilija. Hänet tunnetaan parhaiten töistään John Carpenterin, Paul Verhoevenin ja David Fincherin elokuvissa, joihin lukeutuu muun muassa Carpenterin Usva (1980) ja The Thing – ”se” jostakin (1982), Verhoevenin RoboCop (1987), Total Recall – Unohda tai kuole (1990) ja Basic Instinct – vaiston varassa (1992), sekä Fincherin Seitsemän (1995) ja Fight Club (1999).
Bottin oli vuonna 1987 ehdolla parhaiden erikoistehosteiden Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta Legenda.
Filmografia

King Kong (1976)
Piraija (Piranha, 1978)
Rock ’n’ Roll High School (1979)
Usva (The Fog, 1980)
Humanoids from the Deep (1980)
Tanya's Island (1980)
Ulvonta (The Howling, 1981)
The Thing – ”se” jostakin (The Thing, 1982)
Hämärän pelottavat varjot (Twilight Zone: The Movie, 1983)
Explorers – tutkimusmatkailijat (Explorers, 1985)
Legenda (Legend, 1985)
Noidat (The Witches of Eastwick, 1987)
Pieni suuri seikkailu (Innerspace, 1987)
RoboCop (1987)
Total Recall – Unohda tai kuole (Total Recall, 1990)
RoboCop 2 (1990)
Gangsterikuningas (Bugsy, 1991)
Basic Instinct – vaiston varassa (Basic Instinct, 1992)
RoboCop 3 (1993)
Seitsemän (Se7en, 1995)
Vaarallinen tehtävä (Mission: Impossible, 1996)
Mimic – ääretön vaara (Mimic, 1997)
Deep Rising – uhka syvyyksistä (Deep Rising, 1998)
Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa (Fear and Loathing in Las Vegas, 1998)
Fight Club (1999)
Herra Deeds (Mr. Deeds, 2002)
Saran suloinen kosto (Serving Sara, 2002)
Aiheesta muualla

Rob Bottin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Rob Barrett

| Rob Barrett |
| --- | --- |
 Rob Barret Cannibal Corpsen riveissä São Paulossa vuonna 2010.
Henkilötiedot
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1990–
Tyylilajit:  death metal
Soittimet:  kitara, laulu
Yhtyeet:  Cannibal Corpse, Solstice, Malevolent Creation, Hate Plow, Dark Deception
Levy-yhtiöt:  Metal Blade Records 
Aiheesta muualla
www.cannibalcorpse.net
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Rob Barrett on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Cannibal Corpsen rytmikitaristi. Hän toimi yhtyeessä vuosina 1993–1998, mutta liittyi takaisin Cannibal Corpsen riveihin vuonna 2005.
Diskografia

Cannibal Corpse
The Bleeding (1994,  Metal Blade Records)
Vile (1996,  Metal Blade Records)
Kill (2006,  Metal Blade Records)
Evisceration Plague (2009,  Metal Blade Records)
Torture (2012,  Metal Blade)
A Skeletal Domain (2014,  Metal Blade)
Red Before Black (2017,  Metal Blade)
Violence Unimagined (2021,  Metal Blade)
Aiheesta muualla

Rob Barrett Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Robert Hamerling

| Robert Hamerling |
| --- | --- |
 Robert Hamerling
Henkilötiedot
Syntynyt: 1830
Kuollut: 1889 (58–59 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Tyylilajit:  eepos, lyriikka
Pääteokset:  Ahasver in Rom (1865)  Der König von Sion (1869)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Robert Hamerling (1830–1889) oli itävaltalainen runoilija. Häntä on pidetty etevänä eeposten alalla, mistä esimerkkejä ovat hänen eepoksensa Ahasver in Rom (1865) ja Der König von Sion (1869). Hän on kirjoittanut myös näytelmiä, mutta niitä ei ole pidetty yhtä onnistuneina. Hänen murhenäytelmänsä Danton und Robespierre on pikemmin dialoginmuotoinen eepos. Häntä pidettiin kuitenkin myös etevänä lyyrikkona. Oiva Paloheimo on suomentanut Hamerlingin runon Vain lapsoset tietää, joka on julkaistu Paloheimon kokoelmassa Runot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Hamerling Wikimedia Commonsissa
Suuret muinaiset

Cthulhua esittävä piirros.
Suuret muinaiset (engl. Great Old Ones) ovat Cthulhu-tarustossa esiintyviä kuvitteellisia hirviöitä, avaruusolentoja tai pahoja jumalia. Ne ovat saapuneet maapallolle kaukaisilta tähdiltä tai vieraista ulottuvuuksista. Suuret muinaiset eivät noudata normaaleja luonnonlakeja, ja jo pelkkä niiden näkeminen voi tehdä ihmisen hulluksi. Tunnetuin suurista muinaisista on Cthulhu, joka nukkuu mereen vajonneessa R’lyehin kaupungissa. Erilaiset kultit palvovat suuria muinaisia jumalina ja toivovat heidän paluutaan.
Sanapari on peräisin kauhukirjailija H. P. Lovecraftin tuotannosta, jossa sen merkitys on jokseenkin epämääräinen. Lovecraftin kuoleman jälkeen muut kirjoittajat ovat keksineet lisää suuria muinaisia. Osa kirjailijoista on myös yrittänyt jaotella Lovecraftin ja hänen seuraajiensa kehittelemiä jumalolentoja. August Derlethin mukaan suuret muinaiset olivat pahoja jumalia, jotka taistelivat hyviä vanhempia jumalia vastaan. Cthulhun kutsu -roolipelissä suurista muinaisista erotettiin ”ulommat jumalat”, jotka ovat vieläkin voimakkaampia. Tuoreempi Lovecraft-tutkimus on kuitenkin suhtautunut skeptisesti yrityksiin jaotella hänen keksintöjään. Lovecraft itse käytti keksimiään termejä epäjohdonmukaisesti ja jopa ristiriitaisesti.
Kaunokirjallisuudessa > Cthulhu-tarusto

Jo Lovecraftin eläessä monet hänen kirjeystävänsä kirjoittivat pastisseja, joissa esiintyi suuria muinaisia ja muita irvokkaita olentoja. Lovecraftin kuoltua August Derleth kehitteli hänen ajatuksiaan eteenpäin ja loi niiden pohjalta Cthulhu-taruston. Derleth erotti toisistaan pahat suuret muinaiset ja hyvät ”vanhemmat jumalat”. Muinaisina aikoina vanhemmat jumalat olivat karkottaneet suuret muinaiset niiden harjoittaman mustan magian vuoksi ja kävivät nyt jatkuvaa taistelua niitä vastaan. Taustalla vaikutti katolilaisen Derlethin maailmankatsomus, joka poikkesi ateistisen ja pessimistisen Lovecraftin ajatuksista. Lisäksi Derleth esitti muinaisten olevan elementaaleja: Cthulhu edusti vettä ja Nyarlathotep maata. Lovecraftin ohimennen mainitseman Hasturin Derleth tulkitsi ilman jumalaksi, vaikka Lovecraftin tarina jättää epäselväksi, onko Hastur ylipäätään elävä olento. Koska Lovecraftin tarinoissa ei esiintynyt tulielementaaliksi sopivaa olentoa, Derleth kehitteli tarkoitusta varten Cthugha-nimisen jumalan.
Lovecraftin kuoltua tuli suosituksi kirjoittaa kokonaan hänen luomuksiinsa keskittyviä tarinoita. Lovecraftin eläessä hänen kirjeystävänsä olivat yleensä tyytyneet tekemään ohimeneviä viittauksia hänen hahmoihinsa. Lovecraftin vielä eläessä suurista muinaisista kirjoittivat esimerkiksi Clark Ashton Smith, Robert E. Howard ja Henry Kuttner. Nuoremmat polven kirjailijoita ovat olleet muun muassa Ramsey Campbell, Brian Lumley ja Stephen King.
Toisinaan suurista muinaisista erotetaan ”ulommat jumalat” (outer gods, myös ”toiset jumalat”, other gods). Tämä luokitus on peräisin Cthulhun kutsu -roolipelistä (1981) ja levisi kaunokirjallisuuteen vasta 1990-luvun lopulla. Suuret muinaiset kuvataan usein persoonallisiksi ja aineellisiksi olennoiksi, kun taas toiset jumalat ovat kosmisten voimien henkilöitymiä. Ulompia jumalia ovat esimerkiksi ”demonisulttaani” Azathoth, portinvartija Yog-Sothoth sekä naispuolinen tai androgyyni hedelmällisyydenjumala Shub-Niggurath. Toisten jumalten sanansaattaja on Nyarlathotep, joka kykenee ottamaan monenlaisia hahmoja ja jolla on lukemattomia maanpäällisiä palvojia. Nykyään monet Lovecraft-tutkijat luopuvat yrityksistä luokitella Cthulhu-taruston olentoja. Myöskään roolipelin uusin laitos ei tee eroa erilaisten jumalolentojen välille. Lovecraft itse ei luokitellut olentojaan ja käytti erilaisia termejä epäjohdonmukaisesti ja ristiriitaisesti.
Kaunokirjallisuudessa > Vaikutteet vanhemmassa kirjallisuudessa

Monet suurista muinaisista on lainattu joko tosimaailman mytologioista tai varhaisemmasta kaunokirjallisuudesta. Usein Cthulhu-kirjailijat ottavat vapauden poiketa aiemmista kuvauksista. Tosimaailman taruista omaksuttuja hahmoja ovat esimerkisi Bast (kissajumalatar muinaisessa Egyptissä), Dagon (seemiläinen hedelmällisyydenjumala, joka mainitaan myös Raamatussa), Hypnos (unen jumala Kreikan tarustossa) ja Wendigo (lainaus Pohjois-Amerikan intiaanien tarustosta).
Osa fiktiivisistä hirviöistä on kehittynyt lopulliseen muotoonsa useiden kirjailijasukupolvien myötä. Esimerkiksi Ambrose Biercen novellissa ”Haïta the Shepherd” (1893) mainittu Hastur on hyväntahtoinen jumala. Robert W. Chambers (1865–1933) käytti omassa tuotannossaan sanaa sekä henkilön- että paikannimenä. Myös Lovecraft mainitsi Hasturin ohimennen novellissaan ”Kuiskaus pimeässä” (1931), minkä seurauksena myöhemmät Cthulhu-kirjailijat alkoivat viitata hahmoon. August Derleth kehitteli Hasturista suuren muinaisen, ”jonka nimeä ei mainittaman pidä”, ja Dungeons & Dragons -roolipeliä varten julkaistu Deities & Demigods (1980) esitteli myöhemmin vakiintuneen ajatuksen, jonka mukaan pelkkä Hasturin nimen sanominen tuhoaa ihmisen.
Simonin Necronomicon

Simonin Necronomicon on 1977 julkaistu väärennös, joka yhdistelee Cthulhu-tarustoa sumerilaiseen mytologiaan. Kirjassa esiintyy sekä pahoja ”muinaisia” (Ancient Ones) että hyviä ”vanhempia jumalia” (Elder Gods). Muinaisiin kuuluu babylonialaisen mytologian jumalia ja demoneja (Ningišzida, Pazuzu ja Tiamat), mutta myös Cthulhu-taruston olentoja, joille on keksitty sumerinkieliset etymologiat. Esimerkiksi Cthulhusta on tullut Kutulu, ”Kuthan mies”.
Kaunokirjallisuuden ulkopuolella > Pelit

Dungeons & Dragonsiin julkaistiin 1980 lisäkirja Deities & Demigods, joka esitteli tosimaailman mytologian ohella myös suuria muinaisia ja Elric-kirjojen hahmoja. Chaosium-yhtiö valmisteli samoihin aikoihin Cthulhu- ja Elric-aiheisten pelien julkaisua, ja niihin viittaava materiaali jätettiin Chaosiumin vaatimuksesta Deities & Demigodsin myöhemmistä laitoksista pois.
Chaosiumin Cthulhun kutsu -roolipeli ilmestyi 1981. Suuret muinaiset ja niiden palvojat toimivat usein pelin antagonisteina. Jo pelkästään suurten muinaisten näkeminen voi tehdä pelaajahahmon hulluksi, mistä aiheutuu pelimekaanisia haittoja. Monet suurista muinaisista ovat niin voimakkaita, ettei niitä voi lopullisesti lyödä, vaan ainoastaan karkottaa tai lamauttaa väliaikaisesti. Monien suurten muinaisten ympärille on syntynyt kultteja, jotka toimivat salassa ympäri maapallon, kun taas toisia palvovat vain yksittäiset velhot ja hullut. Joillakin suurilla muinaisilla ei ole ihmisseuraajia lainkaan, mutta erilaiset oudot muukalaisolennot toimittavat niiden käskyjä.
Myös Pathfinder-roolipelissä (2009) pelaajat voivat taistella suuria muinaisia vastaan. Ne ovat pelissä voimakkaita mutta eivät voittamattomia.
Kaunokirjallisuuden ulkopuolella > Musiikki

Lovecraftin kirjat ovat innoittaneet monia äärimetalliyhtyeitä. Ranskassa toimii vuonna 2009 perustettu black metal -yhtye The Great Old Ones.
Robert Hale Ives Gammell

Robert Hale Ives Gammell
Robert Hale Ives Gammell (1893–1981) on yhdysvaltalainen Providencessä Rhode Islandissa syntynyt taidemaalari. Hänen aiheensa ovat useimmiten figuratiivisia, ja hänet tunnetaan myös muotokuva- ja seinämaalarina. Gammell piirsi ja maalasi ainoastaan elävästä mallista.
Hän aloitti harjoittelun School of the Boston Museum of Fine Artsissa 1911. Siellä hän tapasi eurooppalaisissa akatemioissa harjoitelleita maalareita. Ja nimenomaan William Paxtonin, joka oli ollut Jean-Léon Gérômen oppilaana École des Beaux-Artsissa Pariisissa. Myöhemmin hän lähti vielä harjoittelemaan Academie Julianiin Baschetiin Pariisiin. Gammell opiskeli myös Edmund Tarbellin, Joseph DeCampin ja Philip Halen ohjauksessa.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen palveltuaan Yhdysvaltain asevoimissa hän jatkoi maalaamista Bostonissa tehden tilauksesta muotokuvia ja muita maalauksia, matkustaen myös Eurooppaan ja Pohjois-Afrikkaan. Viimeisen matkan jälkeen 1930 hän alkoi maalata isoja mytologisia ja uskonnollisia teoksia. Kuitenkin pian hän tajusi tekevänsä täysin erilaista taidetta kuin muut. Tämän ja uhkaavan toisen maailmansodan ahdistamana häntä kohtasi hermoromahdus, josta hän kuitenkin alkoi vähitellen toipua sveitsiläisen psykologin Carl Jungin kirjoitusten avulla.
Tämän jälkeen hän alkoi työskennellä kirjansa "The Twilight of Painting" parissa, ja aloitti myös suunnitelman tulevaa elämäntyötään varten, sarjan maalauksia jotka perustuivat Francis Thompsonin runoon "The Hound of Heaven". Työt valmistuivat myöhemmin 1956. 1950 hän perusti Gammell Studios -koulun, varmistaakseen vanhan piirtämisen ja maalaamisen käsityötaidon jatkumisen. Hän kuoli 1981.
Gammell oli yksi viimeisistä yhdysvaltalaisista taiteilijoista, joka sai vanhan klassisen koulutuksen. Hän on ehdottomasti yksi suurista merkkihahmoista amerikkalaisessa realistisessa kuvataiteessa, ei ainoastaan koska hän oli taitava maalari vaan myös siksi että hän opetti taidetta ja kirjoitti taiteesta. Hänen menestyneitä oppilaitaan ovat olleet mm. Allan R. Banks, Charles H. Cecil, Jim Childs, Robert Cormier, Paul DeLorenzo, Robert Scott Jackson, Richard Lack, Ernest Pricipato, Dale Redpath, Carl Joseph Samson ja Wicker Syd.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

http://www.tfaoi.com/distingu/rg.htm
http://www.aristos.org/backissu/gammell.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.artrenewal.org/articles/2000/Gammell_and_his_Students/gammell1.asp
http://www.artrenewal.org/asp/database/art.asp?aid=192
Rosti

Rosti on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ella Rosti (s. 1986), suomalainen YouTube-videoiden tekijä, Vicky Rostin tytär
Kari Rosti (1944–2006), suomalainen muusikko
Susanna Silvander-Rosti (s. 1989), markkinointipäällikkö ja YouTube-videoiden tekijä
Vicky Rosti (s. 1958), suomalainen laulaja ja sanoittaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Rob Bordson

| Rob Bordson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1988 (ikä 36) Duluth, MN, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Bordo
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  Stavanger Oilers
Sarja:  Fjordkraft-ligaen
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Syracuse Crunch (AHL) Adirondack Phantoms (AHL) Trenton Titans (ECHL) Rochester Americans (AHL) Chicago Wolves (AHL) Adirondack Thunder (ECHL) Providence Bruins (AHL) Iowa Wild (AHL) Fischtown Pinguins (DEL) Düsseldorfer EG (DEL) Västerviks IK (Allsv.) HPK (SML) Kansas City Mavericks (ECHL)
Rob Bordson (s. 9. kesäkuuta 1988 Duluth, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Norjan Fjordkraft-ligaenin Stavanger Oilersissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Bordson osaa pelata myös laidassa.
Roni Segoly

Roni Segoly on entinen Israelin armeijan sotilas ja turvallisuuspalvelu Shabakin agentti. Nykyään Segoly toimii rauhan puolesta palestiinalaisten ja israelilaisten perustamassa järjestössä.
Agentista rauhanaktivistiksi

Segoly vietti lapsuutensa Jerusalemissa jossa liittyi äärioikeistolaiseen nuorisojärjestöön. Järjestö oli nimeltään Likudin edeltäjäpuolue Herutin nuortenjärjestö Beitar. Segoly ajatteli vuoden 1967 kuuden päivän sodan jälkeen useimpien muiden israelilaisten tavoin kansansa oikeutetusti vapauttaneen Pyhän maan. Vuonna 1975 Segoly meni armeijaan ja palveli Gazan kaistalla. Kun Likud nousi ensi kertaa valtaan vuonna 1977, Segoly oli Likudin voitosta onnellinen. Tämän jälkeen Segoly toimi neljä vuotta Jerusalemissa poliisina ja vuosina 1983-1994 turvallisuuspalvelu Shabakissa. Segoly oppi mm. palestiinalaisten kielen.
Segolyn muuttuminen rauhaa ajavaksi oppositioaktivistiksi oli pitkä prosessi. Segoly alkoi 80- ja 90-lukujen taitteessa ajatella israelilaisten olevan palestiinalaisten sortajia. Segoly vertasi palestiinalaisten intifadaa mielessään juutalaisten taisteluun brittejä vastaan ennen Israelin itsenäistymistä.
Kun Segolyn talossa ennen Israelin vuoden 1967 miehitystä asunut arabiperhe kävi kylässä Segolyn ollessa lapsi, perhe päästi vieraan sisään, mutta kohteli näitä epäystävällisesti. Segoly asui ulkomailla 2000-2007, mikä myös lisäsi hänen etäisyyttään Israelin harjoittamaan palestiinalaispolitiikkaan.
Kun Segoly kävi itse 2006 vanhempiensa entisessä kodissa Romaniassa, taloa nykyisin isännöinyt perhe oli epäkohtelias. Segoly alkoi ajatella, että israelilaiset tekivät saman palestiinalaisille minkä hänen kotitalonsa romanialaiset asukkaat juutalaisille. Segoly kuuluu entisten palestiinalaisten terroristien ja väkivallan hylänneiden israelilaisten sotilaiden perustamaan Combatants for Peace ("Taistelijat rauhan puolesta")-järjestöön. Segoly liittyi järjestöön vuonna 2007 nähtyään videolta Israelin puskutraktorien tuhoavan palestiinalaisten oliivilehdon ja maansa sotilaiden olevan ylpeitä siitä.
Tämä järjestö tavoittelee itsenäistä palestiinalaisvaltiota siten, ettei järjestön jäsenistä israelilainen ei saa palvella armeijassa palestiinalaisalueella eikä palestiinalainen taistella Israelia vastaan. Palestiinan johto hyväksyy järjestön mutta
Segolya pidetään kotimaassaan petturina. Omasta mielestään Segoly toimii Israelin, ei palestiinalaisten puolesta. Ystävät ja perhe eivät tue Segolya, ja palestiinalaisten kanssa veljeilevään rauhanaktivistijärjestöön suhtaudutaan Israelissa yleensä kielteisesti niin hallitustasolla kuin yleisessä mielipiteessäkin. Järjestö ei ole varsinaisesti laiton, mutta siihen kuuluvan työpaikan saanti voi vaikeutua Israelissa. Armeija yrittää estää järjestön kokouksia tarkastuspistein.
Segoly pitää Lähi-idän rauhanprosessia vaikeana, koska niin palestiinalaisten kuin Israelinkin johtajat pelkäävät neuvotteluja, joiden olisi oltava tulokseltaan edullisia molemmille.
Aiheesta muualla

Roni Segoly’s pages (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Purjehtijaliitto

Suomen Purjehtijaliitto ry on purjehdusseurojen ja kilpapurjehduksen luokkaliittojen yhteistyöelin. Yhdistyksen virallinen lyhenne on SPL. SPL:n toiminta jakautuu matka- ja kilpapurjehdukseen ja välittömästi niihin liittyviin toimintoihin. Vuonna 1906 perustetussa yhdistyksessä on yli 32 000 jäsentä.
Vuoden 2011 alusta veneilyn etujärjestöt Suomen Purjehtijaliitto ja  Suomen Veneilyliitto  yhdistyvät. Uuden järjestön nimi on Suomen Purjehdus ja Veneily, ruotsiksi Segling och Båtsport i Finland rf.
Toiminta > Jäsenpalvelut

venerekisteri
jäsenrekisteri
Navigare-lehti, SPL:n ja Suomen veneilyliiton yhteisen jäsenlehden levikki on yli 50 000.
Seuratiedotteet
Toiminta > Koulutus

tuomarikurssit
Toiminta > Kilpapurjehdus

Olympialuokat
junioritoiminta
kilpailukalenterit
kilpailujen järjestelyt
kilpapurjehdussäännöt
Toiminta > Matka- ja retkipurjehdus

katsastus
Toiminta > Tiedotus

purjehdusuutiset
Historia > Järjestön perustaminen

Suomen Purjehtijaliitto (SPL) perustettiin 19. toukokuuta 1906. Samana vuonna perustettiin useita uusia purjehdusseuroja Suomeen. Aloitteen perustamisesta teki Nyländska Jaktklubben. SPL:n toiminta loi viralliset kansainväliset kontaktit, ja Suomi sai edustajansa Tukholman olympialaisiin vuonna 1912, vaikka kisoissa purjehdittiinkin Venäjän lipun alla toisen sortokauden olosuhteissa. Suomalaiset kieltäytyivät käyttämästä "orjalippua" (venäläistämistunnuksella varustettua pursilippua).
Purjehdus urheilumuotona alkoi kehittyä jo 1800-luvun puolessa välissä, ja perustettujen seurojen ja yhdistysten järjestäytymisen myötä toiminta kilpapurjehduksen teknisten sääntöjen ympärillä muodostui tavoitteellisemmaksi.
Purjehtijaliitosta tuli vuonna 1908 lähes pelkkä leimasin, kun toinen sortokausi alkoi. Venäläiset perustivat Purjehtijaliiton syrjäyttäjäksi järjestön, Meriseurojen keskusliiton, jolle tuli osasto myös Helsinkiin.
Suomalaiset kieltäytyivät järjestelmällisesti Meriseurojen keskusliiton kaikista tehtävistä. Venäläiset viranomaiset yrittivät ohjata kaikki pursiseurat kyseiseen liittoon, mutta määräys jäi kuolleeksi kirjaimeksi. Tekosyy saatiin siitä, että venäläistämisliiton venäläiset toimihenkilöt olivat ummikkoja, ja kaikki suomalaiset purjehtijat kieltäytyivät ymmärtämästä heidän puhettaan ilman tulkkia. Tämä oli osa routavuosien passiivista vastarintaa sen ohella, että Suomen kouluissa kieltäydyttiin opettelemasta venäjää tai kyrillisiä aakkosia.
Vielä kuolleemmaksi jäi määräys, jonka mukaan kaikkien suomalaisten pursiseurojen olisi ollut käytettävä vain kyseisen keskusliiton lippua, ei omiaan. Tämän määräyksen toimeenpanoa ei edes valvottu mitenkään ja kaikki jättivät sen huomiotta.
Liiton toiminta elpyi Suomen itsenäistymisen jälkeen; venäläistämisyhteisöt lakkautettiin jo Helmikuun vallankumouksen jälkeen ja pursilipuista poistuivat "Orjan merkit" eli erikoismerkin paikalla olleet Venäjän lipun värit. Venäläistämisen vastatoimena tehdyt Uhmaviirit säilyivät, kunnes uusi pursilippu otettiin käyttöön. Uhmaviirit museoitiin muiden väliaikaisten Suomen lippujen mukana.
1930-luvulla presidentti Lauri Kristian Relander oli innokas matkapurjehtija ja Purjehtijaliiton tukija.Samoin ministeri ja liikemies Henrik Ramsay oli alusta alkaen aina kuolemaansa asti Purjehtijaliiton kantavia voimia.
Yhteistyötä tehtiin ulkomaisten järjestöjen kanssa oli yhdistyksen keskeisempiä toimintamalleja. Ruotsin vanhimman, vuonna 1830 perustetun Kungliga Svenska Segel Sällskapetin (KSSS) kanssa tehty yhteistyö oli merkittävää. Yhteistyö Pietarin Keisarillisen Jokipursiklubin sekä Räävelissä toimineen Kalev Jahtklubin kanssa oli aktiivista 1800-luvun lopulta vuoteen 1914 saakka.
Suomen Purjehtijaliitto osallistui Kansainvälisen Purjehtijaliiton, ISAF, perustamiskokoukseen 1907. Suomen Purjehtijaliiton yhteistyö ISAF:n kanssa edesauttoi kilpapurjehdussääntöjen ja veneluokkien kehittymistä Suomessa.
Historia > Saavutukset

Suomen Purjehtijaliiton aikana Suomessa on kehitetty myös kaksi kansainvälisiksi kilpapurjehdusveneluokiksi kasvanutta venetyyppiä, H-vene ja Zoom8-jolla, joiden maailmanmestaruuksista kilpaillaan vuosittain.
Suomalaisen purjehduksen asemaa ovat parantaneet olympiamenestykset ja mitalit: kultaa ja pronssia Tallinnasta 1980 sekä kultaa Sydneystä 2000, lukuisat maailmanmestaruusmitalit sekä maailmanympäripurjehtijoiden menestys.
Purjehtijaliiton jäsenillä on liiton puolesta etunaan vapaa-ajanvakuutus.
Nykyisyys

Suomen Purjehtijaliitto on Suomen Olympiakomitean jäsenjärjestö.
Nykyisyys > Veneilyn etujärjestöjen yhdistyminen

Veneilyn etujärjestöt Suomen Purjehtijaliitto ja  Suomen Veneilyliitto  yhdistyvät vuoden 2011 alusta alkaen. Uuden järjestön nimi on Suomen Purjehdus ja Veneily, ruotsiksi Segling och Båtsport i Finland rf. Liiton säännöt ja luottamushenkilöstö sekä toimihenkilöt vaihtuvat. Oikeushenkilönä liitoista vanhempi Purjehtijaliitto säilyy eli yhdistysrekisterinumero ei muutu, mutta liiton nimeksi merkittiin Patentti- ja rekisterihallituksen yhdistysrekisteriin 6.10.2010 Suomen Purjehdus ja Veneily ry Segling och Båtsport i Finland rf. Uudistukset merkitsevät käytännössä uuden liiton perustamista.
Ensimmäinen kokous pidettiin suunnitelmien mukaisesti  Espoon Hanasaaressa, jossa yksimielisesti päätettiin, että Purjehtijaliitto muuttaa nimensä ja sääntönsä sekä Suomen Veneilyliitto lopettaa itsenäisen toimintansa. Purjehtijaliittoon kuulumattomille Veneilyliiton jäsenseuroille annettiin suositus liittyä uuteen liittoon. Päätökset vahvistettiin toisessa kokouksessa 29. elokuuta 2010. Suunnitelmien mukaan uusi liitto aloittaa toimintansa 1. tammikuuta 2011.