stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juhana III (Portugali)

| Juhana III |
| --- | --- |
 Cristóvão Lopes (attr.) maalaama muotokuva n. 1521-1557
Portugalin kuningas
Valtakausi:  13. joulukuuta 1521 – 11. kesäkuuta 1557
Kruunajaiset:  19. joulukuuta 1521 São Domingos kirkko, Lissabon
Edeltäjä:  Emanuel I
Seuraaja:  Sebastian I

Syntynyt:  João 6. kesäkuuta 1502 Alcáçovan palatsi, Lissabon, Portugalin kuningaskunta
Kuollut:  11. kesäkuuta 1557 Ribeiran palatsi, Lissabon, Portugalin kuningaskunta
Hautapaikka:  Mosteiro dos Jerónimos luostarin kirkko, Santa Maria de Belém
Puoliso:  Caterina de Austria (naim. 1525)
Lapset:  Afonso (1526–1526) Maria Manuela (1527–1545) Isabella (1529–1530)  Beatriz (1530–1530) Manuel (1531–1537) Filipe (1533–1539) Dinis (1535–1539) João Manuel (1537–1554) António (1539–1540) 
Suku:  Aviz
Isä:  Emanuel I
Äiti:  Maria Aragonialainen
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Nimikirjoitus:  
Juhana III Hurskas (port. João III o Piedoso); (6. kesäkuuta 1502 Alcáçovan palatsi, Lissabon, Portugalin kuningaskunta – 11. kesäkuuta 1557 Ribeiran palatsi, Lissabon) oli Portugalin kuningas vuosina 1521–1557.
Prinssi, infante João kuvattuna 14-vuotiaana käsikirjoituksessa Triptico dos Infantes, Maetre de Lourinhã 1516
Suku ja koulutus

Hänen vanhempansa olivat Portugalin kuningas Emanuel I ja tämän toinen puoliso, prinsessa Maria Aragonialainen. Hänellä oli yhdeksän sisarusta, joista hän oli vanhin poika.
Hänen vanhin sisarensa Isabella avioitui keisari Kaarle V:n kanssa ja oli Espanjan ja Saksan kuningatar ja Alankomaiden valtiatar, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna sekä Italian kuningatar; Beatrice (1504–1538) avioitui Savoijin herttua Kaarle III:n kanssa; Luis, Bejan herttua (1506–1555) pysyi naimattomana; Ferdinand, Guardan herttua (1507–1534) avioitui Marialvan kreivitär Guiomar Coutinhon kanssa; Afonso (1509–1540) ja Portugalin kuningas Henrik I olivat kardinaaleja ja Duarte, Guimarãesin herttua (1515–1540) avioitui Isabella Braganzan, Braganzan herttua Jaimen tyttären kanssa sekä oli Portugalin kuningas Juhana IV:n isoisoisä.
Hänellä oli myös kaksi sisaruspuolta isänsä kolmannesta avioliitosta Kastilian prinsessa Leonor de Austrian kanssa: Carlos (1520–1521) ja Maria de Avíz, Viseun herttuatar (1521–1577), jonka kasvatuksesta vastasi Juhanan oma puoliso ja Marian täti Caterina de Austria.
Infante Joãon opettajina oli tuon ajan merkittäviä tutkijoita, kuten astrologi Tomás de Torres, Viseun piispa Diogo de Ortiz ja Luís Teixeira Lobo, eräs ensimmäisistä portugalilaisista renessanssiajan humanisteista, joka oli ollut Sienan yliopiston rehtori vuonna 1476 ja lainopin professori Ferraran ylipistossa vuonna 1502. Heidän johdollaan hän opiskeli latinaa, kreikkaa, matematiikkaa ja kosmografiaa.
Kuningas

Juhana seurasi isäänsä Emanuel I:tä valtaistuimelle 19-vuotiaana vuonna 1521. Portugali on maailmanvaltansa huipulla, ja sen pääkaupunki Lissabon oli ennenäkemättömän laajan maailmankaupan keskeisiä paikkoja.
Juhanan valtakaudella Portugali laajensi omistuksiaan Aasiassa ja Amerikassa portugalilaisten asuttaessa Brasiliaa. Juhana huolehti, että Portugalin omistukset Intiassa (Goa), Maustesaarilla ja Bandasaarilla takasivat sille lähestulkoon monopolin muskotin ja neilikan tuottajana Euroopassa. Tämän takia häntä kutsuttiin myös lisänimellä "Siirtomaatavarakauppias".
Juhana hylkäsi Portugalin alueet Pohjois-Afrikassa taloudellisesti tärkeämpien Aasian ja Brasilian takia. Sen sijaan hän pyrki kontaktiin Kiinan ja Japanin kanssa. Jesuiittojen nousu takasi Portugalin maailmanvallan. Juhana sai lisänimen "Hurskas" kristinuskon levittämisestä Aasiassa ja Amerikassa jesuiittojen avulla. Hän perusti Portugalin inkvisition vuonna 1536.
Juhana III joutui merentakaisten valtakuntiensa suhteen alistumaan papiston muodostaman ryhmittymän tahtoon, ja tällä oli tuhoisia seurauksia valtakunnan kaupalliselle ja sosiaaliselle hyvinvoinnille.
Hänen pitkän hallituskautensa aikana  portugalilaisen laivaston mahti kasvoi Intian valtamerellä, Brasilian rannikko asutettiin, portugalilainen inkvisitio ja jesuiittajärjestö perustettiin.
Madridin sopimuksella vuonna 1529 Portugali sai itselleen Molukit eli Maustesaaret (nykyisin osa Indonesiaa) samalla kun se tunnusti Espanjan vaatimuksen Filippiineihin. Tämä täydensi Tordesillasin sopimusta, joka jakoi Uuden maailman suvereniteetin Pyreneitten niemimaan valtakuntien kesken. Vuonna 1533 Juhana edisti portugalilaisten siirtokuntien perustamista Brasiliaan ja perusti vuonna 1549 keskushallinnon Bahiaan. Intiassa portugalilaiset valloittivat Diun kaupungin vuonna 1535, aloittivat kaupankäynnin Siamin kanssa sekä perustivat siirtokunnan Macaoon Kiinaan. Pohjois-Afrikassa Juhana III luopui joistakin kalliisti ylläpidetyistä rannikkolinnoituksista tunnustamalla, että Portugalin edut vaativat sen sitoumusten vähentämistä.
Juhana III säilytti maustekaupan hallinnan, jonka voitot pienenivät ja kustannukset kasvoivat, samoin lisääntyi hovin elätettävien määrä ja valtion velkaantuminen.
Inkvisitio

Juhana III taivutettiin perustamaan inkvisitio Portugaliin naapurivaltakunta Kastilian painostuksesta ja kertomuksista siitä, että käännynnäiset kristityt eivät olleet onnistuneet luopumaan juutalaisuudesta asianmukaisesti. Kymmenen vuotta Rooman kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen Portugalin inkvisitio sai paavi Paavali III:n hyväksynnän vuonna 1536. Ensimmäinen suurinkvisiittori oli kuninkaan veli kardinaali Henrik, josta tuli myöhemmin kuningas.
Inkvisition toiminta ulottui kirjasensuurista, sorrosta ja oikeudenkäynneistä syytettyinä ennustamisesta, noituudesta ja kaksinnaimisesta sekä seksuaalirikoksista, erityisesti sodomiasta eli homoseksuaalisuudesta. Koska protestanteilla ja juutalaisilla ei ollut merkittävää edustusta Portugalissa, inkvisitio kohdistui kristityiksi kääntyneisiin.
Portugalin inkvisitiosta tuli vähitellen huomattavan voimakas kokonaisuus, jolla oli oma laaja byrokratia. Lissabonissa, Coimbrassa, Évorassa ja Goassa oli inkvisitoriaalituomioistuimia, joissa jokaisessa oli keskustoimisto ja kymmeniä virkamiehiä. Inkvisition menettelyt olivat ankaria ja satunnaisia, ja niissä hyväksyttiin kaikki ilmiannot todisteiksi, kiellettiin vangeilta oikeus valita puolustajansa, eivätkä ne sallineet valituksia inkvisition ulkopuolelta. Rangaistukset vaihtelivat sakoista ja vankeusrangaistuksista omaisuuden takavarikointiin ja karkotukseen, ja kruunuoikeus teloitti harhaoppiset. Vuosina 1543–1684 ainakin 1 379 ihmistä poltettiin roviolla, ja vähintään 19 247 tuomittiin sekä monet kuolivat vankilassa ilman oikeudenkäyntiä.
Tieteiden ja taiteiden suojelija

Juhana III:n tuki humanismille oli merkittävää. Hänen suojeluksessaan oli useita kirjailijoita, kuten Gil Vicente, Garcia de Resende, Sá de Miranda, Bernardim Ribeiro, Fernão Mendes Pinto, João de Barros ja Luís de Camões. Hän tuki myös matemaatikko Pedro Nunesia ja lääkäri Garcia de Ortaa. Hänen yhteyksiensä kautta portugalilaisiin humanisteihin, kuten Luís Teixeira Loboon, Erasmus Rotterdamilainen omisti Chrysostomi Lucubrationes -kirjoituksensa kuningas Juhana III:lle vuonna 1527. Myös ranskalainen matemaatikko Jean Fernel ja espanjalainen akateemikko Juan Luis Vives omistivat teoksia kuninkaalle.
Juhana myönsi useita stipendejä ulkomaisiin yliopistoihin, pääasiassa Pariisin yliopistoon, viisikymmentä portugalilaista opiskelijaa lähetettiin Collège Sainte-Barbeen, jota johti Diogo de Gouveia. Hän siirsi yliopiston Lissabonista Coimbraan vuonna 1537. Vuonna 1547 Juhana perusti Coimbraan taiteiden ja humanististen tieteiden korkeakoulun (vapaat taiteet) ja kutsui André de Gouveian, Bordeaux'n Guyennen yliopiston rehtorin johtamaan korkeakoulua ja järjestämään tiedekunnan. André de Gouveia kokosi ryhmän skotlantilaisia, ranskalaisia ​​ja portugalilaisia ​​tutkijoita, jotka olivat saaneet koulutuksen Ranskassa. Heihin kuuluivat George Buchanan, Diogo de Teive, Jerónimo Osório, Nicolas de Grouchy, Guillaume Guérante ja Élie Vinet, jotka olivat ratkaisevia Pedro Nunesin tutkimustulosten levittämisessä omana aikanaan.
Kilpailu Diogo de Gouveian johtaman "pariisilaisten" ryhmän oikeauskoisten näkemysten ja veljenpoika André de Gouveian johtaman "Bordeaux-koulun" maallisempien näkemysten välillä johti syytöksiin opillisista poikkeavuuksista ja protestanttisista sympatioista, minkä seurauksena kaikki ulkomaiset professorit lähtivät Portugalista vuoteen 1551 mennessä. Jesuiitat ottivat haltuunsa kollegion hallinnon vuonna 1555 sekä koulutustoiminnan järjestämisen Portugalissa.
Lähetystoiminta

Juhana III:n hallinnon merkittävä piirre oli hänen tukensa lähetyssaarnaajille uudessa maailmassa, Aasiassa ja Afrikassa. Vuonna 1540 paavi Paavali III:lle lähetettyjen useiden vetoomusten jälkeen, joissa pyydettiin lähetyssaarnaajia Portugalin Itä-Intiaan vuonna 1514 tehdyn "Padroado"-sopimuksen mukaisesti, jossa Pyhä istuin antoi Portugalin kruunulle oikeudet hallita kirkollista toimintaa merentakaisilla alueilla, Juhana III nimitti Francisco Xavierin ottamaan vastaan ​​apostolisen nuntiatuurin. Diogo de Gouveia, hänen Collège Sainte-Barben opettajansa, tuki häntä innokkaasti, ja neuvoi kuningasta houkuttelemaan nuoria miehiä mukaan hiljattain perustettuun jesuiittajärjestöön. Jesuiitat olivat erityisen tärkeitä portugalilaisten ja alkuperäiskansojen suhteiden välittäjinä ja heillä oli monopoli koulutuksen järjestäjinä sekä Brasiliassa että Itä-Aasiassa.
Avioliitto ja jälkeläiset

Juhana avioitui vuonna 1524 tai helmikuussa 1525 Kastilian infanta, Caterina de Austrian (1507–1578) kanssa, joka oli Kastilian hallitsija Filip Komean ja kuningatar Juana Kastilialaisen nuorin tytär. Vaimon vanhin sisar, Juhanan käly ja äitipuoli Leonor de Austria oli avioitunut hänen oman leski-isänsä kanssa vuonna 1518.
Kaikki Juhanalle ja Caterinalle syntyneet yhdeksän lasta kuolivat ennen isäänsä, heistä kaksi eli aikuiseksi asti.
infante, prinssi Afonso (24. helmikuuta 1526 – 12. huhtikuuta 1526) Portugalin infante, kuoli alle kaksikuisena
infanta, prinsessa Maria Manuela (15. lokakuuta 1527 – 12. heinäkuuta 1545) Portugalin infanta 1527–1531, Asturian ruhtinatar; avioitui 1543 silloisen Espanjan kruununperillisen, Asturian ruhtinaan ja kaksinkertaisen serkkunsa Filip II:n kanssa. Heille syntyi yksi fyysisesti vammainen sekä henkisesti tasapainoton lapsi, infante Don Carlos; Maria Manuela kuoli neljä päivää poikansa syntymän jälkeen verenvuotoon.
infanta Isabel (28. huhtikuuta 1529 – 22. toukokuuta 1530), kuoli vuoden ikäisenä
infanta Beatriz (15. helmikuuta 1530 – 16. maaliskuuta 1530), kuoli kuukauden ikäisenä
infante Manuel (1. marraskuuta 1531 – 14. huhtikuuta 1537) Portugalin prinssi 1531–1537, julistettiin kruununperijäksi vuonna 1535, kuoli 6-vuotiaana
infante Filipe (25. maaliskuuta 1533 – 29. huhtikuuta 1539) Portugalin prinssi 1537–1539, julistettiin kruununperijäksi vuonna 1537, kuoli 6-vuotiaana
infante Dinis (26. huhtikuuta 1535 – 1. tammikuuta 1537), kuoli alle 2-vuotiaana
infante João Manuel (3. kesäkuuta 1537 – 2. tammikuuta 1554) Portugalin prinssi 1537–1554. Julistettiin kruununperijäksi vuonna 1539. Avioitui 1552 serkkunsa Juana de Austrian kanssa, joka oli keisari Kaarle V:n ja keisarinna Isabellan nuorempi tytär. Heidän pojasta tuli kuningas Sebastian I. João Manuel kuoli 16-vuotiaana nuoruuden diabetekseen.
infante António (9. maaliskuuta 1539 – 20. tammikuuta 1540), kuoli alle vuoden ikäisenä
Juhanalla oli avioton lapsi Isabel Monizin kanssa:
Duarte, Bragan arkkipiispa (1529 – 11. marraskuuta 1543)
Perintö

Juhana III kuoli 55-vuotiaana aivoinfarktiin kesäkuussa 1557 Lissabonissa.
Toiseksi nuorimmalle pojalle, diabetestä sairastavalle prinssi João Manuelille (1537–1554) ja tämän puolisolle, kaksinkertaiselle serkulle Juana de Austrialle (1535–1573) syntyi kolme viikkoa tämän kuoleman jälkeen 20. tammikuuta 1554 poika, josta tuli seuraava kuningas Sebastian I.  Kun Sebastiankin kuoli lapsettomana, valta siirtyi isosetä, kardinaali Henrik I:lle ja tältä Habsburgien hallitsijasuvulle.
Juhanan avioliitto Kaarle V:n, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin ja Espanjan kuninkaan sisaren Caterina de Austrian kanssa ja Kaarlen avioliitto Juhanan sisaren Isabellan kanssa tasoittivat tietä Espanjan kuningas Filip II:lle ja hänen jälkeläisilleen Portugalin valtaistuimelle vuonna 1580.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juhana III (Portugali) Wikimedia Commonsissa
Tietoa Juhana III (Arkistoitu – Internet Archive)
Portugalin Imperiumin aikajana (hahmotukseksi) (portugaliksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Emanuel I  | Portugalin kuningas 1521–1557 | Seuraaja: Sebastian I |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat 2  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Portugalin merentakaiset alueet, kauppapaikat sekä sotilastukikohdat laajimmillaan Juhana III:n hallituskaudella
Inkvisition roviot Terreiro do Paçossa Ribeiran palatsin edessä Lissabonissa
Juhana III kuvattuna Coimbran yliopiston perustajana 1537 ja suojelijana, tanskalainen taiteilija Karl Falch, 1655-1656
Juhana III, Cristóvão Lopes 1552
Käännös suomeksi
Nylon Beat

| Nylon Beat |
| --- | --- |
 Nylon Beat esiintymässä Suomipop Festivaalissa Jyväskylässä 13. heinäkuuta 2018
Tiedot
Toiminnassa:  1995–2003, 2007, 2018, 2024
Tyylilaji:  pop
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi englanti
Jäsenet:  Jonna Geagea, laulu   Erin Anttila, laulu  
Levy-yhtiö:  Mediamusiikki  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nylon Beat oli itähelsinkiläinen pop-yhtye, jonka laulajat olivat Jonna Kosonen (nyk. Geagea) ja Erin Koivisto (nyk. Anttila).
Duo oli tunnettu nasaalisesta lauluäänestä sekä hiteistään, jotka olivat aluksi teini-ikäisten suosiossa. Ajan kuluessa Nylon Beat raivasi tiensä myös aikuisten suosioon.
Yhtyeen menestyskappaleita ovat muun muassa ”Teflon love”, ”Rakastuin mä looseriin”, ”Viimeinen”, ”Seksi vie ja taksi tuo”, ”Syytön”, ”Sanoja”, ”12 apinaa”, ”Satasen laina”, ”Nukutaan” ja ”Psykedeliaa”.
Historia

Nylon Beatin ura lähti merkittävään nousuun, kun he osallistuivat MTV3:n vuoden 1995 Kiitorata-kykyjenetsintäohjelmaan kappaleilla ”Oot kuin karkkia mulle” ja ”Kreisi oon”. Yhtyeen nimi oli aluksi Vicious Circle. Levy-yhtiö ehdotti duolle monia nimiä, kuten Hot Kiss, mutta laulajat eivät lämmenneet ajatukselle. Sitten joku keksi ehdottaa Nylon Beatia, jonka Jonna ja Erin hyväksyivät. Vuonna 1996 ilmestyi Nylon Beatin samanniminen esikoisalbumi.
Nylon Beatin viimeinen konsertti oli Helsingissä Showravintola Maestrossa 31. joulukuuta 2003, mutta kesällä 2007 duo teki kolme paluukeikkaa: Oulussa 17. elokuuta sekä Tampereella 15. ja 18. elokuuta. Duo esiintyi pitkän tauon jälkeen yksityistilaisuudessa 14. tammikuuta 2017. Kesä–heinäkuussa 2018 yhtye teki festivaalikiertueen esiintyen kymmenellä festivaalilla ympäri Suomen. Kiertueen viimeinen esiintyminen eli Nylon Beatin viimeisin keikka oli Helsingissä We Love Festival -tapahtumassa 28. heinäkuuta 2018.
Nylon Beat tekee ainakin yhden paluukeikan vuonna 2024 Helsinki City Festivaalilla.
Saavutuksia

Nylon Beatin levyjä on myyty yli 400 000 kappaletta. Se sai urallaan kahdeksan kultalevyä ja seitsemän platinalevyä ja vuonna 1999 sille myönnettiin vuoden yhtyeen Emma-palkinto. Yhtye voitti Jyrki Hit Challenge -musiikkikilpailun vuonna 1998 ja pääsi Euroviisujen Suomen finaaliin kahdesti, sijoittuen vuonna 1998 kolmanneksi ja vuonna 2000 viidenneksi.
Kosonen ja Koivisto kutsuttiin tasavallan presidentin Itsenäisyyspäivän vastaanotolle vuonna 2001. Kosonen osallistui vuoden 2004 Euroviisu-karsintoihin, mutta ei päässyt edustamaan Suomea kappaleellaan ”Like Believers Do”.
Kokoonpano

Nylon Beatin takana olivat Risto Asikainen ja Ilkka Vainio (”Sipi Castrén”). Kappaleiden sävellys ja sovitus olivat pääasiassa Asikaisen tuotoksia, mutta sanoitukseen osallistuivat Asikaisen ohella Ilkka Vainio, Aappo I. Piippo (”Kristiina Sydänmaa”) sekä Jonna Kosonen ja Erin Koivisto itse. Nylon Beatin taustayhtyeessä rumpuja soitti Anssi Nykänen, kitaroita Vesa Anttila, Varre Vartiainen, Marzi Nyman, Tuomas "Töyhtö" Wäinölä, koskettimia Okke Komulainen ja bassoa Harri Rantanen. Taustalaulajana oli Stiina Jean. Nylon Beat esiintyi myös YUP:n ja Seremoniamestarin kanssa.
Diskografia

Nylon Beat (1996)
Satasen laina (1997)
Nylon Moon (1998)
Valehtelija (1999)
Demo (2000)
Extreme (2001)
Last in Line (2002)
12 apinaa (2003)
Kirjat

Nylon Beat (1999, kirjoittanut Antti Eerola, kustantaja WSOY, ISBN 951-0-23617-9)
40 klassikkoa -nuottikirja (2002, kustantaja F-kustannus Oy,  ISMN 979-0-550-08013-3)
Nylon Beat: Valehtelijan päiväkirja.  (Toimittanut Antti Eerola)  Helsinki:  Gummerus, 2002.  ISBN 951-20-6156-2
12 apinaa -nuottikirja, F-kustannus Oy 2003 ISBN 952-461-039-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nylon Beat Last.fm:ssä (englanniksi)
Nylon Beat Ylen Elävässä arkistossa
Ylen Elävän arkiston retrospektiivi
Mä haluun olla Nylon. Audiodraama, Yle 2022.
Nylon Beat
|  Jonna Geagea  Erin Anttila  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Nylon Beat  Satasen laina  Nylon Moon  Valehtelija  Demo  Extreme  Last in Line  12 apinaa 
Kokoelmat:  Comeback – Neljäkymmentä hittiä  Maailman pisin luokkaretki 
Livealbumit: Hyvää uutta vuotta Live
Singlet:  ”Oot kuin karkkia mulle”  ”Teflon love”  ”Rakastuin mä looseriin”  ”Lä-lä-lä”  ”Satasen laina”  ”Kuumalle hiekalle”  ”Jos”  ”Like a Fool”  ”Umm ma ma”  ”Viimeinen”  ”Seksi vie ja taksi tuo”  ”Ainut jonka sain”  ”Musta joulu”  ”Viha ja rakkaus”  ”Syytön”  ”Syntinen”  ”Anna mulle”  ”Sanoja”  ”Moka”  ”Guilty”  ”Last in Line”  ”12 apinaa”  ”Petollinen päiväkirja” (Promosingle)  ”Nukutaan”  ”Psykedeliaa”  ”Comeback”  ”Kuumalle hiekalle (Remix)”  ”Teflon love (Live)”  ”Seksi vie 12 apinaa kuumalle hiekalle”  ”Syytön '07” (Promosingle) 
Musiikkivideot:  "Teflon Love"  "Lä-Lä-Lä"  "Satasen Laina"  "Like A Fool I versio"  "Like A Fool II versio"  "Viimeinen"  "Seksi Vie Ja Taksi Tuo"/"Sex While A Taxi Ride"  "Musta Joulu"  "Syytön"  "Guilty"  "Anna Mulle"  "Comeback" 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Korea 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Ogmios

Ogmios oli Galliassa palvottu kelttiläinen jumala, joka esitettiin usein kantamassa jousta ja nuijaa. Lukianos kertoo, että tämän vuoksi hänet samaistettiin Herkulekseen. Herkuleesta poiketen Ogmios oli kuitenkin kuvauksissa vanha, kalju ja auringon polttama mies. Lukianoksen mukaan gallialaiset yhdistivät Ogmios-Herkuleksen kaunopuheisuuteen, tämän vahvuuden vuoksi. Ogmios muistuttaa myös Irlannin kelttien Ogma-jumalaa, joka kuvattiin voimamiehenä, joka kehitti ogham-kirjaimiston.
Mauritz Nylund

Edmund Mauritz Nylund (4. maaliskuuta 1892 Turku – 19. joulukuuta 1941) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat teknikko Alfred Gustaf Nylund ja Johanna Sofia Hök. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Natalia Muurmanin kanssa.
Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Turkulaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1911–1915. Hän suoritti Suomen Tykistökoulun vuonna 1918 ja suojeluskuntain komentajakurssin vuosina 1927–1928 sekä suojeluskuntain komentajakurssin jatkokurssin vuonna 1932. Aseteknillisen kurssin Aseseppäkoulussa hän suoritti vuonna 1934 ja oli kuuntelu-upseerina Kenttätykistön ampumakoulussa vuonna 1933 sekä kävi konekivääri- ja kranaatinheitinkurssin Taistelukoulussa vuonna 1935.
Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 6. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 14. toukokuuta 1916 pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Lielupejoella.
Suomen sisällissota

Nylund astui Suomen valkoisen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 Saksassa ja hänet ylennettiin varavääpeliksi. Takaisin Suomeen hän palasi aselastia seuranneen komennuskunnan mukana höyrylaiva S/S Virgolla Vaasaan 3. maaliskuuta 1918. Vaasasta hänet komennettiin tähystysupseeriksi Jääkäritykistön 1. patteriin, jossa joukossa hän osallistui sisällissodan taisteluihin Messukylässä ja Tampereella. Tampereen valloituksen jälkeen hänet sijoitettiin tykistön uudelleen järjestelyn yhteydessä juuri perustettuun Jääkäritykistöprikaatin 1. jääkäripatteriston 2. patteriin, missä hän toimi jaosjohtajana ja osallistui taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Nylund palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet siirrettiin 25. elokuuta 1918 päälliköksi Kenttätykistörykmentti 1:n 3. patteriin. Hänet siirrettiin edelleen 13. marraskuuta 1918 alkaen kenttätykistörykmentti 3:een ja hiukan myöhemmin kenttätykistörykmentti 2:een, missä hän toimi päällikkönä eri pattereissa. Hänet määrättiin 7. toukokuuta 1919 alkaen III patteriston komentajaksi. Nylund erosi armeijan palveluksesta 24. marraskuuta 1920, siirtyi välittömästi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin Suojeluskuntain yliesikunnan tykistöntarkastajan apulaiseksi. Apulaisen tehtävästä hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1924 koulutusosaston tykistötoimiston päälliköksi ja 1. tammikuuta 1927 koulutusosaston vanhemmaksi apulaiseksi ja 11. marraskuuta 1929 sotilastarkastajaksi.
Talvi- ja jatkosota

Nylund osallistui talvisotaan Suojeluskunta Y:n sotilastarkastajana. Välirauhan aikana hän toimi patteriston komentajana ja Reservinaliupseerikoulun johtajana Kenttätykistörykmentti 21:ssä. Kenttätykistörykmentistä hänet siirrettiin patteristonkomentajaksi Raskaaseen Patteristo 6:een, josta hänet siirrettiin edelleen toimistoupseeriksi Kotijoukkojen koulutuskeskuksen toimistoon. Jatkosodan puhjettua hän jatkoi aluksi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin tykistökomentajan käyttöön Karjalan armeijan esikuntaan. Karjalan armeijan esikunnasta hänet siirrettiin Raskas patteristo 28:n komentajaksi. Hän kaatui patteriston komentajana Goran kylässä Itä–Karjalassa 19. joulukuuta 1941. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Muuta

Keväällä 1918 Nylund oli Viipurin Seurahuoneella osallisena juopuneessa käsirysyssä, joka päättyi säveltäjä Toivo Kuulan ampumiseen. Kuula oli puukottanut Nylundia. Nylund ei saanut vakavia vammoja, mutta tapahtuma synnytti paikalla olleissa jääkäreissä lynkkausmielialan, jonka seurauksena maassa maannutta säveltäjää ammuttiin päähän.
Nylundin poika oli runoilija Mauritz Nylund.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 9. maaliskuuta 1918  Vänrikki 28. huhtikuuta 1918  Luutnantti 24. joulukuuta 1918  Kapteeni 6. joulukuuta 1925  Majuri 6. joulukuuta 1930  Everstiluutnantti 1941 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Vapaudenmitali 2. lk.  Suojeluskuntain rautainen ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Suojeluskuntain Yliesikunnan käsivarsikilpi.
Carl-Henrik Nyström

Carl-Henrik Toivo Nyström (21. elokuuta 1887 Vaasa – 6. heinäkuuta 1960) oli suomalainen jääkäri-insinöörimajuri.
Perhetaustat

Hänen vanhempansa olivat prokuristi Toivo Julian Nyström ja Adele Aurora Ottilia Allen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1911 Amanda Maria Ståhlbergin kanssa, josta hän erosi vuonna 1926. Hän avioitui toistamiseen vuonna 1926 -37 Anne-Marie Käthe Neukamin kanssa, mutta erosi hänestäkin vuonna 1937 ja avioitui kolmannen kerran vuonna 1937 Karin Elisabeth Lufströmin kanssa.