stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mallikarjun Kharge

| Mallikarjun Kharge |
| --- | --- |

Intian kongressipuolueen puheenjohtaja
 26. lokakuuta 2022 –  
Edeltäjä:  Sonia Gandhi
Intian rautatieministeri
 17. kesäkuuta 2013 – 26. toukokuuta 2014  
Edeltäjä:  C. P. Joshi
Seuraaja:  D. V. Sadananda Gowda
Intian työministeri
 29. toukokuuta 2009 – 16. kesäkuuta 2013  
Edeltäjä:  Oscar Fernandes
Seuraaja:  Sis Ram Ola
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. heinäkuuta 1942 (ikä 82)
Tiedot
Puolue:  Intian kongressipuolue
Mapanna Mallikarjun Kharge (kannadaksi ಮಾಪಣ್ಣ ಮಲ್ಲಿಕಾರ್ಜುನ್ ಖರ್ಗೆ, Māpaṇṇa Mallikārjun Kharge; s. 21. heinäkuuta 1942) on intialainen poliitikko, joka on toiminut kongressipuolueen puheenjohtajana lokakuusta 2022 alkaen. Kharge on puolueensa ensimmäinen puheenjohtaja 24 vuoteen, joka ei kuulu Gandhin poliittiseen dynastiaan vaikka häntä pidettiin puolue-eliitin ehdokkaana. Kharge on toiminut aikaisemmin pitkään puolueensa johtotehtävissä Karnatakan osavaltiopolitiikassa, Lok Sabhassa ja Rajya Sabhassa. Hän oli maansa työ- ja rautatieministeri Manmohan Singhin hallituksessa.
Kharge syntyi dalit-perheeseen, hän opiskeli lakia ja liittyi kongressipuolueeseen vuonna 1969. Ensimmäiset vaalit, joissa hän oli ehdolla olivat Karnatakan osavaltiovaalit 1972, joissa hänet valittiin osavaltioparlamentin alahuoneeseen. Osavaltiotason ministerin tehtävissä hän toimi vuosikymmeniä, alkaen ensimmäisen asteen koulutuksesta vastaavana ministerinä vuonna 1976. Puolueensa ollessa oppositiossa 1985, hän toimi opposition varajohtajana. Puolueensa palattua hallitukseen 1990-luvulla hän toimi Karnatakan yritysministerinä. Puolueensa Karnatakan osavaltioyksikön puheenjohtajaksi hän yleni vuonna 2005. Karnatakan osavaltiopolitiikassa Kharge ei menestyksestään huolimatta päässyt ehdolle osavaltiopääministeriksi.
Manmohan Singhin hallituksessa Kharge toimi työministerinä vuosina 2009–2013. Sieltä hän jatkoi rautatieministeriksi vuonna 2013, ollen kuudes rautatieministeri neljän vuoden aikana. Lok Sabhaan Kharge äänestettiin vuosina 2009 ja 2014, aikaisemmin hän oli yhdeksän kautta Karnatakan osavaltioparlamentissa. Hän toimi Lok Sabhassa puolueensa johtajana, mutta koki ensimmäisen vaalitappionsa vuoden 2019 parlamenttivaaleissa. Tappiostaan hän syytti vaikutusvaltaista hindunationalistijärjestö Rashtriya Swayamsevak Sanghia, joka hänen mukaansa on soluttautunut yhteiskunnan joka alueelle. Vaalitappionsa jälkeen hänet nimitettiin parlamentin ylähuoneeseen eli Rajya Sabhaan kesäkuussa 2020 ja valittiin johtamaan kongressipuolueen toimintaa siellä.
Kongressipuolueen valitessa uutta puheenjohtajaa Sonia Gandhin tilalle, vuonna 2022, Kharge voitti ylivoimaisesti vastaehdokkaansa Shashi Tharoorin. Kharge oli puolue-eliitin ja Gandhin poliittisen dynastian valitseman suosikkiehdokkaan maineessa ja hänen valintansa oli odotettavissa. Puolueen puheenjohtajana hän on valmistautunut vuoden 2024 parlamenttivaaleihin kokoamalla 26 puolueen oppositioliittouman nimeltä "INDIA" (Indian National Developmental Inclusive Alliance).
Mauri Pyhälahti

| Mauri Pyhälahti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1951 (ikä 73) Ilmajoki
Pesäpalloilija
Seura:   Koskenkorvan Urheilijat  Ilmajoen Kisailijat  Seinäjoen Maila-Jussit 
Tehtävä:  Lukkari
Mauri Johannes Pyhälahti (s. 12. maaliskuuta 1951 Ilmajoki) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija.
Pyhälahti aloitti uransa Koskenkorvan Urheilijoissa, josta siirtyi 19-vuotiaana Ilmajoen Kisailijoihin. Hän pelasi ensimmäisen Itä-Länsi-ottelunsa vuonna 1971. Hän voitti Suomen mestaruuden kahdesti Seinäjoen Maila-Jussien rivissä vuosina 1975 ja 1985. Pyhälahti lopetti pelaajauransa vuonna 1991. Sitä ennen hän oli pelannut 16 Itä–Länsi-ottelussa ja 12 Liitto–Lehdistö-ottelussa.
Pyhälahti valittiin vuoden lukkariksi 1973, 1975, 1977–1980, 1984 ja 1985. Hänet valittiin vuoden pesäpalloilijaksi vuonna 1980. Pelaajauransa jälkeen Pyhälahti on toiminut pelinjohtajana, jona hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1987 Seinäjoen Maila-Jusseissa.
Vuoden 1998 pesäpallon sopupeliskandaalissa Pyhälahti tuomittiin petoksesta ja avunannoista petoksiin kolmen kuukauden ja 15 päivän ehdolliseen vankeuteen sekä 18 187 markan korvauksiin.
Pyhälahden mukaan on nimetty pesäpalloräpylämerkki Pyhis.
Pyhälahti on nimetty pesäpallon kunniagalleriaan.
Saavutukset > Pelaajana

2 SM-kultaa: 1975, 1985
4 SM-hopeaa: 1974, 1976, 1982, 1984
3 SM-pronssia: 1979, 1980, 1981
2 Suomen Cupin voittoa: 1973, 1974
16 Itä-Länsi-ottelua: 1971-1986
12 Liitto-Lehdistö-ottelua: 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1985, 1986
Vuoden lukkari (8): 1973, 1975, 1977, 1978, 1979, 1980, 1984, 1985
Vuoden pesäpalloilija: 1980
Saavutukset > Pelinjohtajana

2 SM-kultaa: 1987, 1994
1 SM-hopea: 1995
2 SM-pronssia: 1993, 1997
Miesten Superpesiksen vuoden pelinjohtaja:  1994
URPO-rata

URPO-radan linjaus. Katkoviivalla mahdollinen osuuden Pori-Niinisalo uudelleenavaaminen.
URPO-rata on suunniteltu rataosuus, joka kulkisi Uudestakaupungista Rauman kautta Poriin. Rata rakennettaisiin nykyisen Uudenkaupungin radan jatkeeksi. Rata yhdistäisi Uudenkaupungin, Rauman ja Porin toisiinsa. Radan tarkoituksena olisi tukea Varsinais-Suomen ja Satakunnan rannikkokaupunkien elinkeinotoimintaa ja helpottaa liikkumista maakuntien sisällä.
Rata palvelisi pääosin tavaraliikennettä, mutta sillä voisi olla myös henkilöliikennettä. Vuonna 1995 laadittiin tarveselvitys rataa koskien. Ennuste tavaraliikenteelle välillä Uusikaupunki–Rauma olisi 1 180 000 tonnia vuodessa (josta muilta radoilta siirtyvän liikenteen osuus 370 000 tonnia vuodessa), välillä Rauma–Pori ennuste olisi 330 000 tonnia vuodessa (josta muilta radoilta siirtyvän liikenteen osuus 190 000 tonnia vuodessa). Ennusteen mukaan radalla kulkisi vuosittain 250 000–300 000 matkustajaa.
Tehdyn selvityksen jälkeen rata ei ollut kuljetustalouden näkökulmasta kannattava. Kannattavuus laskettiin tosin vain tavaraliikenteen näkökulmasta. Radan kannattavuutta lisäisi Pori–Haapamäki-radan osuuden Pori–Niinisalo uudelleenavaaminen.
Rata maksaisi yhteensä 219 miljoonaa euroa, josta osuuden Uusikaupunki–Rauma osuus olisi 112 miljoonaa euroa ja Rauma–Pori-osuuden osuus 107 miljoonaa euroa.
Rataosuus esiintyy edelleen varauksena seutukaavoissa.
Aiheesta muualla

Etelä-Suomen rautatieliikenteen visiot 2005 > Hankekuvaukset
UR-200

UR-200.
UR-200 eli SS-10 Scrag tai SS-X-10 oli yritys kehittää mannertenvälinen ohjus ja luoda eräänlainen yleiskäyttöinen raketti erilaisiin tarkoituksiin: ohjukseksi, satelliittilaukaisijaksi ja avaruuspommitusjärjestelmäksi. Koelentoja tehtiin, mutta ohjusta ei kuitenkaan otettu käyttöön. Tämän projektin kanssa kilpailivat GR-1 ja SS-9:n käyttöön ottamaton versio. Vain UR-200:sta testattiin lennossa 9 kertaa vuosina 1963-1965.
GR-1 FOBS, joka muistutti SS-8 Sasin:ia, peruutettiin 1964.
UR-200 peruutettiin 1965.
Aiheesta muualla

FAS UR-200
FAS UR-200
Astonautix UR-200
UR-200
Missilethreat SS-X-10 (Arkistoitu – Internet Archive)
Venäjän ja aikaisemman Neuvostoliiton maasta maahan -ohjukset
SS-designaatio:

SS-1 Scunner |
SS-1 Scud |
SS-2 Sibling |
SS-3 Shyster |
SS-4 Sandal |
SS-5 Skean |
SS-6 Sapwood |
SS-7 Saddler |
SS-8 Sasin |
SS-9 Scarp |
SS-10 Scrag |
SS-11 Sego |
SS-12 Scaleboard |
SS-13 Savage |
SS-14 Scamp\Scapegoat |
SS-15 Scrooge |
SS-16 Sinner |
SS-17 Spanker |
SS-18 Satan |
SS-19 Stiletto |
SS-20 Saber |
SS-21 Scarab |
SS-22 Scaleboard |
SS-23 Spider |
SS-24 Scalpel |
SS-25 Sickle |
SS-26 Stone |
SS-27 Stalin/Sickle B |
RS-28 Sarmat |
RS-24 |
Mats Wieffer

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Mats Wieffer
Syntymäaika: 16. marraskuuta 1999 (ikä 24)
Syntymäpaikka: Borne, Alankomaat
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 188 senttimetriä
Seura
Seura: Brighton & Hove Albion
Pelinumero: 27
Junioriseurat
 ?: RKSV Neo Borne
2010–2018: FC Twente
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018–2020 | FC Twente | 1 | (0) |
| 2020–2022 | Excelsior | 71 | (6) |
| 2022–2024 | Feyenoord | 54 | (6) |
| 2024– | Brighton & Hove Albion | 2 | (0) |
Maajoukkue
| 2023– | Alankomaat | 9 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. syyskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. syyskuuta 2024.
Mats Wieffer (s. 16. marraskuuta 1999 Borne) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa Brighton & Hove Albionia ja Alankomaiden jalkapallomaajoukkuetta.
Wieffer on Alankomaiden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Eerste divisiessä pelaavan FC Twenten kasvatti. Hän teki ammattilaisdebyyttinsä joukkueessa lokakuussa 2018. Vuoden 2020 heinäkuussa Wieffer siirtyi samassa liigassa pelaavaan Excelsioriin. Kahden vuoden jälkeen hän siirtyi Eredivisieen Feyenoord Rotterdamiin. Kesällä 2024 hän siirtyi Brightoniin.
Wieffer debytoi Alankomaiden A-maajoukkueessa maaliskuussa 2023.
Seurajoukkueura

Wieffer siirtyi FC Twenten junioriakatemiaan vuonna 2010. Hän pelasi ensimmäisen ammattilaisottelunsa seurassa KNVB-cupissa Noordwijkia vastaan 30. lokakuuta 2018. Hän pääsi kentälle myös Eerste divisien ottelussa TOP Ossia vastaan maaliskuussa 2019, joka jäi hänen viimeiseksi FC Twente -otteluksi.
Wieffer siirtyi saman liigan Excelsioriin heinäkuussa 2020. Hän pelasi kaudella 2020–2021 yhteensä 31 ottelua Eerste divisiessä, joissa hän teki yhden maalin, helmikuussa 2021 FC Volendamia vastaan. KNVB-cupissa hän pelasi neljässä ottelussa.
Kaudella 2021–2022 Wieffer pelasi 40 sarjaottelussa, joissa hän teki peräti viisi maalia. Hän pelasi myös KNVB-cupia kaksi ottelua.
Wieffer siirtyi heinäkuussa 2022 Eredivisie-joukkue Feyenoordiin sopimuksella vuoteen 2026 asti. Hän teki syyskuussa 2022 ensiesiintymisensä valmentaja Arne Slotin alaisuudessa Eredivisiessä PSV Eindhovenia vastaan. Eredivisiessä hän pelasi kaudella 2022–2023 25 ottelua, joissa hän onnistui maalinteossa kerran, ottelussa Fortuna Sittardia vastaan helmikuussa 2023. Hän pelasi myös kaudella ensimmäistä kertaa eurocupeissa, nimittäin hän pelasi Eurooppa-liigassa kahdeksan ottelua, joissa hän teki yhden maalin puolivälieräottelussa AS Romaa vastaan huhtikuussa 2023. Hän myös pelasi Go Ahead Eaglesia vastaan ottelussa, joka varmisti Feyenoordille Eredivisien mestaruuden.
Wieffer pelasi kauden 2023–2024 Eredivisiessä 29 ottelua ja teki viisi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua, joissa hän teki yhden maalin, marraskuussa 2023 Atlético Madridia vastaan. KNVB-cupissa hän pelasi neljä ottelua, ja myös Eurooppa-liigassa hän pelasi kaksi ottelua.
Vuoden 2024 kesällä Wieffer siirtyi englantilaiseen Brightoniin. Siirtosummaksi uutisoitiin noin 30 miljoonaa euroa, ja sopimus oli viisivuotinen. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Brightonissa jo ensimmäisellä valioliigakierroksella, kun vastassa oli Everton. Ottelu päättyi Brightonin 3–0-voittoon, ja Wieffer pelasi ottelussa täydet minuutit.
Maajoukkueura

Wieffer on pelannut Alankomaiden A-maajoukkueessa viisi EM-karsintaottelua ja Kansojen liigassa kaksi ottelua. Hän on pelannut myös kaksi ystävyysottelua. Hän teki debyyttinsä joukkueessa maaliskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan. Hän on myös viimeistellyt joukkueessa yhden maalin marraskuussa 2023, kun vastassa oli taas Gibraltar.
Madeiran historia

Madeiraa esittävä kartta 1600-luvulta.
Madeiran historian varhaisimmat luotettavat tiedot eurooppalaistoiminnasta ulottuvat 1400-luvun alkupuolelle. Madeirasta on myös huomattavasti vanhempia, mutta tosin epävarmoja viittauksia heti ajanlaskun alusta lähtien. Madeiran virallinen kirjoitettu historia alkaa kuitenkin portugalilaisten saapumisen myötä vuodesta 1418. Madeira oli 1450–1470-luvuilla merkittävä viljantuotannon keskus, mutta sokerintuotanto oli kannattavampaa ja Madeira olikin 1400-luvun puolivälistä lähtien merkittävä sokerintuottaja. Se menetti 1500-luvulla valta-asemansa sokerintuottajana alueille kuten Brasilialle, jossa sitä pystyttiin tuottamaan halvemmalla. Viininviljely korvasi vähitellen sokerintuotannon, vaikkakin Madeira sai vielä 1500-luvulla sokerikaupasta huomattavasti suuremmat tulot. Madeira oli muun Portugalin tavoin Espanjan hallinnassa vuodesta 1580 vuoteen 1640. Iso-Britannia miehitti saaret Napoleonin sotien aikana 1800-luvun alussa kahdesti ja englantilainen väestö saarilla lisääntyi. Portugali liittyi ensimmäisessä maailmansodassa ympärysvaltojen puolelle, mikä ulotti maailmansodan vaikutukset myös Madeiralle, kun saksalaiset pommittivat pääkaupunki Funchalia sodan aikana kahdesti. Toisessa maailmansodassa Portugali jäi puolueettomaksi ja saarelle tuli sodan aikana poliittisia pakolaisia sekä evakkoja. Portugalissa vuonna 1974 tapahtunut neilikkavallankumous kaatoi maata hallinneen sotilasjuntan ja Madeiralle myönnettiin autonomia kaksi vuotta myöhemmin. Madeira liittyi Portugalin mukana Euroopan unioniin vuonna 1986. Madeiran elintaso on noussut autonomian ja EU-jäsenyyden aikana.
Historia > Varhaiset vaiheet

Ensimmäinen historiallisesti luotettava lähde eurooppalaisten vierailusta Madeiralla on portugalilaisten saapuminen 1400-luvun alkupuolella. Madeirasta on kuitenkin myös huomattavasti vanhempia mutta epävarmoja viittauksia heti ajanlaskun alusta lähtien. Roomalainen kirjailija Plinius mainitsi teksteissään Purppurasaaret, jolla on hyvinkin voitu sijaintinsa puolesta viitata Madeiraan. Arabien on väitetty löytäneen saaren jo 1000-luvulla ja nimenneen sen El Ghanemiksi ja myös viikinkien vierailun mahdollisuutta on pohdittu. Rikkaan englantilaisen aatelisneidon Anne d'Arfetin kerrotaan rakastuneen köyhään Robert Machimiin 1300-luvulla Englannissa ja paenneen tämän kanssa pakkoavioliittoaan Ranskaan. Heitä kuljettaneen laivan kerrotaan kuitenkin joutuneen ankaraan myrskyyn, jonka seurauksena se ajautui pois kurssilta ja haaksirikkoutui nykyisen Machicon kaupungin edustalle. Kaupungin onkin arveltu saaneen nimensä Robert Machimin mukaan. 1300-luvulla Madeira kuitenkin todennäköisesti jo tunnettiin, sillä se esiintyy jo vuodelta 1351 peräisin olevassa italialaisessa kartassa. Kartassa Madeira esiintyy nimellä Isola di Lolegname (puusaari), jonka lisäksi siinä näkyvät myös Porto Santo sekä Desertassaaret nykyisillä nimillään.
Historia > Kolonisaatiosta espanjalaisaikaan

Kuningas Emanuel I antoi Funchalille kaupunkioikeudet vuonna 1508, ja hänen pyynnöstään paavi Leo X myönsi saarelle oman piispanistuimen. Madeiralla oli tähän aikaan noin 20 000 asukasta, joista arviolta 5 000 asui Funchalissa. Maine Madeiran hyvinvoinnista levisi ja houkutteli saaristoon merirosvoja.. Madeira kärsi pahimman merirosvohyökkäyksensä vuonna 1566, kun yli tuhannen hengen merirosvojoukko hyökkäsi Funchaliin ranskalaisen merirosvon Bertrand de Montluchin johdolla. Madeiran kuvernööri sekä lähes 300 muuta madeiralaista menetti henkensä ja koko saari ehdittiin ryöstää ennen avun saapumista. Myös Montluch itse menehtyi hyökkäyksessä saamiinsa vammoihin. Osa Santa Clara nimisen luostarin nunnista onnistui pakenemaan vuorten yli paikkaan, jota kutsutaan nykyisin nimellä Curral das Freiras eli Nunnien laakso.
Sokerintuotanto kukoisti 1450-luvulta lähtien, kunnes se 1500-luvun alkupuolella kääntyi laskuun. Madeira menetti 1500-luvulla valta-asemansa sokeriruo'on tuottajana Brasilialle, jossa sitä voitiin tuottaa halvemmalla. Myös huono lannoitus ja ilmastolliset syyt vaikuttivat sokerituotannon romahtamiseen. Sokeriruoko oli myös kuluttanut Madeiran maaperää, jonka seurauksena useilla viljelmillä alettiin viljellä vähemmän vaativaa viiniköynnöstä. Madeira sai kuitenkin vielä 1500-luvun lopulla sokerista lähes seitsemän kertaa enemmän tuloja kuin viinistä. Madeira oli vuodesta 1580 vuoteen 1640 muun Portugalin tavoin Espanjan hallinnassa. Portugalin nuori kuningas Sebastian I oli kuollut taistelussa ja Espanjan kuningas Filip II ja käytti tilaisuutta hyväkseen ja otti Portugalin hallintaansa. Espanjalaisaikana saarelle rakennettiin linnoituksia ja Madeiralta kaadettuja puita käytettiin vuonna 1588 Englantiin lähetetyn voittamattoman armadan laivoissa..
Historia > 1600- ja 1700-luvut

Espanjalaisvallan jälkeen Portugalin valtaistuimelle nousi Juhana IV vuonna 1640. Madeiran talous oli 1600-luvulla riippuvainen viinin viennistä sekä merenkulun tuomista tuloista. 1670-luvulla Madeiran väkiluku oli kohonnut noin 50 000:een, josta noin viidesosa eli 10 000 ihmistä asui Funchalissa. Madeira oli joutua 1660-luvulla myötäjäislahjaksi Englannille, kun Englannin kuningas Kaarle II meni vuonna 1662 naimisiin Portugalin Katariina Braganzalaisen kanssa. Morsiamen myötäjäisiin kerrotaan liittyneen salainen sopimus, jonka mukaan Portugali olisi antanut Englannille lisäksi vielä Madeiran, mikäli Kaarle ei olisi ollut tyytyväinen myötäjäisiinsä.. Erään version mukaan Madeira säilyi Portugalin hallussa, koska sopimuksen laatinut madeiralainen kirjuri jätti saaren tarkoituksellisesti pois sopimuspaperista.. Englantilaisen kauppiaiden vaikutus Madeiralla kasvoi 1600-luvun lopulta lähtien. Siirtolaisuus Brasiliaan kasvoi 1700-luvulla, sillä Madeira alkoi olla liikakansoitettu ajan olosuhteisiin nähden. Tästä huolimatta Madeiran väkiluku jatkoi kasvuaan. 1700-luvun puolivälissä asukkaita oli jo 75 000.. Englantilainen kapteeni James Cook täydensi varastojaan Funchalin satamassa ensimmäisen maailmanympäripurjehduksensa aikana vuonna 1768.
Historia > 1800-luku

Vuonna 1803 Madeiralla nousi ennennäkemättömän suuri tulva, joka aiheutti suurta hävitystä varsinkin Funchalissa. Tulvavesi tuhosi siltoja ja taloja, ja ainakin 600 ihmistä kuoli. Britit miehittivät Madeiran kahdesti 1800-luvun alussa Napoleonin sotien aikana. Ensimmäinen miehitys kesti vuodesta 1801 vuoteen 1802. Britit miehittivät saaren uudestaan vuonna 1807 jääden sinne vuoteen 1814 asti, jonka jälkeen monet saarella asemissa olleista 4 000 brittisotilaasta jäi asumaan saarelle pysyvästi ja meni naimisiin paikallisten naisten kanssa. Monia englantilaisia oli muuttanut Madeiralle jo 1700-luvulla lähinnä viininviljelijöiksi ja Napoleonin sotien aikana ja niiden jälkeen heitä saapui lisää. Napoleonia Saint Helenan saarelle kuljettanut alus kävi vuonna 1815 Funchalin satamassa. Ainoa henkilö joka sai luvan vierailla laivassa oli englantilainen konsuli Henry Veitch. Veitch kuitenkin erotettiin tapaamisen johdosta hetkeksi virastaan, sillä hän oli erehdyksissään kutsunut Napoleonia tittelillä "Your Majesty". Jotkut sotien jälkeen Madeiralle saapuneista brittikauppiaista perustivat merkittäviä kauppiassukuja, kuten alkujaan liikekumppaneita olleet Charles Blandy ja Thomas Slap Leacock.
1800-luvun kuluessa Madeirasta kehittyi suosittu matkailu- ja lomakohde. Alun perin saarille saapui kaukaisista siirtomaista siirtomaavirkailijoita lepäämään saaren lauhkeammassa ilmastossa. 1800-luvun puolivälistä lähtien matkailusta alkoi kehittyä yksi Madeiran tärkeimmistä liiketoimista. Brittien perässä saarille saapui vähitellen ihmisiä muistakin eurooppalaisvaltioista heidän joukossaan esimerkiksi auringonpalvojia ja keuhkotautipotilaita. Lomailijat edustivat kuitenkin vielä pitkälle 1900-luvulle ylempää keskiluokkaa. Madeiran kuvernöörinä toimineen José Silvestre Ribeiron aikana (1846-1852) rakennettiin teitä, pantiin alulle Funchalin sähkövalaistus sekä toteutettiin yhteiskunnallisia uudistuksia. Vuonna 1852 riehunut kolera tappoi arviolta 7 000 ihmistä ja samana vuonna home tuhosi saaren viiniköynnökset, jonka seurauksena arviolta 90 % sadosta menetettiin. Yhdysvalloista vahingossa tuotu viinikirva saastutti ja tuhosi loput viiniköynnökset 1870-luvun alussa. Vaikka niiden tilalle istutettiinkin pian uusia lajikkeita, ei viljelmiä pystytty vielä palauttamaan täysin ennalleen ja 1800-luvun lopulla monien täytyikin lähteä saarelta.. Vuonna 1900 saatiin kuitenkin jo ennätyssatoja ja saaren maataloustuotantoa monipuolistettiin istuttamalla lisäksi banaaneita, joilla on vielä nykyäänkin suuri merkitys viennin kannalta.
Historia > Kohti nykyaikaa

Vuonna 1905 saksalainen yhtiö tarjoutui rakentamaan Madeiralle sairaaloita, parantolan sekä kehittää saaresta uudenaikaisen lomakohteen, mikäli se saisi vastaavasti ottaa haltuunsa kaikki saaren liiketoimet. Portugalin hallitus suostui aluksi ehdotelmaan, mutta ei ottanut huomioon Ison-Britannian mielipidettä. Lisäksi Saksan kolonialististen tavoitteiden tultua ilmi ehdotuksesta lopulta kieltäydyttiin. Ensimmäisen maailmansodan alussa saksalainen omaisuus saarella takavarikoitiin. Saksa julisti Portugalille sodan vuonna 1916 kun se oli takavarikoinut Lissabonin satamassa olleita saksalaisaluksia. Samana vuonna saksalainen sukellusvene teki yllätyshyökkäyksen Funchaliin ja upotti satamassa kolme ranskalaisalusta sekä pommitti kaupunkia. Vuonna 1917 saksalaiset sukellusalukset pommittivat Funchalia uudestaan tuhoten kaupungissa rakennuksia. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen taloudellinen tilanne Madeiralla oli huono..
Portugalista lähettiin 1930-luvun alussa satoja poliittisia vankeja Madeiralle, Azoreille ja Kap Verdelle tarkoituksena eristää heidät maan politiikasta. Madeiralle karkotettujen 300 hengen joukossa oli korkea-arvoisia Salazaria vastustaneita sotilashenkilöitä, kuten kenraali Sousa Dias. Dias ja muita karkotettuja oli lietsomassa vuoden 1931 alussa tapahtunutta yleislakkoa, joka puhkesi leivänhinnan nousun, sekä kahden suuren madeiralaispankin konkurssin vuoksi. Konkurssit olivat vieneet tuhansien madeiralaisten säästöt. Portugalista lähetettiin saarelle sotajoukkoja, mutta osa joukoista liittyi kapinallisiin, joita johti kenraali Sousa Dias. Gibraltarilta lähetettiin saarelle brittiläisiä sotilaita suojelemaan hotelleihin majoittuneita ulkomaalaisia. Portugalista lähetettiin lisää joukkoja ja kapina lopulta kukistettiin. Toisille myönnettiin turvapaikka Isosta-Britanniasta, mutta useimmat Dias mukaan lukien joutuivat antautumaan portugalilaisille. Portugali jäi toisessa maailmansodassa puolueettomaksi ja Madeira säästyi sotatoimilta. Madeiralle tuli poliittisia pakolaisia ja Iso-Britannia evakuoi sodan aikana Gibraltarin siirtokunnastaan noin 2 000 siviilihenkilöä Madeiralle.
Historia > Autonomian aika

Portugalissa vuonna 1974 tapahtunut neilikkavallankumous kaatoi Portugalia hallinneen sotilasjuntan. Oikeistolainen puolisotilaallinen FLAMA-järjestö suoritti Madeiralla terrori-iskuja tavoitteenaan saavuttaa itsenäisyys ja täydellinen riippumattomuus Portugalista. Kun Portugali sai vuonna 1976 uuden perustuslain ja Madeiralle määriteltiin autonominen asema, lakkasi järjestö olemasta. Alberto João Jardimin johtama keskustaoikeistolainen Sosiaalidemokraattinen puolue (PSD) voitti vuonna 1976 vaalit Madeiralla ja sai 65 % äänistä. Jardimista tuli kaksi vuotta myöhemmin presidentti Ornelas Camachon erottua virastaan. Jardim on ollut Madeiran presidentti vuodesta 1978 lähtien ja valittiin vuonna 2011 jälleen jatkokaudelle. Vuonna 1986 Madeira liittyi Portugalin mukana Euroopan unioniin. Tämän jälkeen Madeira alkoi saada taloudellista tukea paremman infrastruktuurin ja uusien teiden rakentamiseen sekä sähkönjakelun, sairaanhoidon ja koulutuksen parantamiseen. Madeiran elintaso onkin noussut autonomian ja EU-jäsenyyden aikana. Jardim erosi virastaan keväällä 2007 vastalauseena José Sócratesin hallituksen hyväksymälle laille alueiden varainkäytöstä. Hallitus oli neuvottelematta Madeiran kanssa muuttanut Portugalin ja Madeiran yhteisiä lakeja niin, että Madeiralle kuuluva 2 % EU-rahoista jäi Portugalille. Jardim asettui kuitenkin uudestaan ehdolle ja voitti vaalit ylivoimaisesti.
Madeiraa koettelivat 20. helmikuuta 2010 valtavat rankkasateet, jotka synnyttivät pahoja tulvia ja mutavyöryjä etenkin saaren eteläosassa. Pahimmat tuhot keskittyivät pääkaupunki Funchaliin. 42 ihmistä sai surmansa, noin 120 ihmistä loukkaantui ja yli 200 ihmistä menetti kotinsa myrskyn vuoksi. Kyseessä oli pahin myrsky vuoden 1993 jälkeen, jolloin kahdeksan ihmistä sai surmansa.
Galleria

1900-luvun alkupuolelta peräisin oleva postikortti Madeiralta. Kuvassa kahden härän vetämä lasti kivennäisvettä, madeiraviiniä, hedelmiä ja kurpitsoja. Tuotteita ollaan viemässä taustalla näkyvään hotelliin matkailijoille myytäväksi.
Ihmisiä kantamassa myllystä varastettuja jauhosäkkejä alkuvuoden 1931 tapahtumien aikaan.