stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Grosspitz
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rotumääritelmä 21 (Suomen Kennelliitto, pdf)
Rotumääritelmä Päivitetty 12.11.2019 (FCI, Federation Cynologique Internationale, pdf)
Suomen Grosspitz ry
Grosspitz Suomessa
| n k Saksalaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  Apinapinseri  Baijerinvuoristovihikoira  Bokseri  Dobermanni  Eurasier  Grosspitz  Hannoverinvihikoira  Harjaskarvainen saksanseisoja  Hovawart  Isomünsterinseisoja  Karkeakarvainen saksanseisoja  Kleinspitz  Kromfohrländer  Kääpiöpinseri  Kääpiösnautseri  Landseer  Leonberginkoira  Lyhytkarvainen saksanseisoja  Mittelspitz  Mäyräkoira  Pienimünsterinseisoja  Pinseri  Pitkäkarvainen saksanseisoja  Pomeranian  Rottweiler  Saksanajokoira  Saksanmetsästysterrieri  Saksanpaimenkoira  Saksanpystykorva  Snautseri  Suursnautseri  Tanskandoggi  Viiriäiskoira  Villakoirapointteri  Weimarinseisoja  Westfälische dachsbracke 
Harvinaiset:  Ardennienajokoira  Biewerterrieri  Elo  Heideterrieri  Marxdorfinsusikoira  Paimenpystykorva  Ranskanbolonka  Schwarzwaldinvihikoira  Titaaniterrieri  Vanhasaksanpaimenkoira  Westfaleninterrieri  Wäller 
Sukupuuttoon kuolleet:  Bullenbeisser  Haidinajokoira  Harlekiinipinseri  Harzinajokoira  Holsteininajokoira  Pommerinpaimenkoira  Pommerinsusikoira  Silkkipinseri  Sollinginvihikoira  Steinbracke  Württemberginseisoja
Olavinlinna

| Olavinlinna |
| --- | --- |
 Olavinlinna heinäkuussa 2002
Osoite:  57130 Savonlinna
Sijainti:  Savonlinna
Koordinaatit:  61°51′50″N, 028°54′03″E
Rakennustyyppi:  keskiaikainen kivilinna
Valmistumisvuosi:  1400-luku
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Olavinlinna kuvattuna Tallisaaresta vuonna 2015.
Olavinlinna (ruots. Olofsborg) on 1400-luvulla rakennettu linna, joka sijaitsee Savonlinnassa veden ympäröimässä kalliosaaressa Haukiveden ja Pihlajaveden yhdistävässä Kyrönsalmessa. Linnasta on aikaisemmin käytetty myös nimiä Savonlinna ja Uusilinna (ruots. Nyslott, joka on edelleen Savonlinnan kaupungin ruotsinkielinen nimi).
Historia > Tausta

1300-luvun lopulla Norja, Tanska ja Ruotsi muodostivat Kalmarin unionin. Sen merkittävin vihollinen oli Novgorodin tasavalta. Kalmarin unioni oli solminut rauhan- ja aseleposopimuksia Novgorodin kanssa, mutta myös Iivana III:nen johtama Moskovan ruhtinaskunta aiheutti sotilaallisen uhan Suomeen. Koska Pähkinäsaaren rauhassa rajalinja oli vedetty Juvan pitäjän itäisellä rajalla olevan Kyrönsalmen ja Haukiveden vesireittiä mukaillen, niin Itä-Suomessa oli vain Viipurin linna turvaamassa unionin puolustusta. Itärajalle päätettiin rakentaa uusi puolustuslinnake, jonka tarkoituksena oli myös pitää hallinnassa alueen vesireitit. Linna päätettiin rakentaa 19.1.1442 perustetun Juvan pitäjän maanviljelijöiden pelloilta ja mailta kerätyistä kivistä Kyrönsalmen kalliosaarelle. Se valittiin siksi, että se oli kokonaan veden ympäröimä ja veden voimakas virtaus esti jäätymisen.
Historia > Linnan rakentaminen

Päälinnan rakennustyöt aloitettiin 1475. Tällöin linnanherrana toimi Eerik Akselinpoika Tott, joka oli perehtynyt Keski-Euroopassa linna-arkkitehtuuriin. Rakennustöiden johtoon tuotiin Tallinnasta 16 muurarimestaria. Työväkenä toimivat lähiseudun asukkaat, jotka maksoivat veronsa tekemällä työtä. He joutuivat myös tuomaan linnalle rakennusaineita, kuten kiviä ja hirsiä. Venäläiset pyrkivät häiritsemään rakennustöitä, sillä he väittivät linnan olevan heidän puolellaan rajaa. Venäläisten takia oli ensin rakennettava puiset suojavarustukset ja rakennustöitä suojasivat sotilaat. Tott päätti nimetä linnan Pyhän Olavin mukaan. Norjan kuningas Pyhä Olavi on kaikkien ritareiden suojelupyhimys. Rakennettuun päälinnaan tuli kolme tornia, joista yhdessä oli hälytyskello. Kun päälinnan rakentaminen saatiin valmiiksi noin vuonna 1485, aloitettiin esilinnan rakentaminen. Esilinnan rakennustyöt saatiin valmiiksi 1400-luvun loppupuolella. Valmistuttuaan linna edusti pyöreine torneineen aikansa parasta puolustusteknologiaa.
Historia > Puolustuslinna

Vanha viha syttyi 1495, jolloin myös Olavinlinna joutui ensimmäisten hyökkäysten kohteeksi. Ennen sotaa venäläiset tarjosivat 5–10 vuoden rauhaa ja Olavinlinnan luovuttamista heille. Olavinlinnan puolustuksesta vastasi Pietari Kylliäinen, jolla oli käytettävissään 150 nihtiä ja talonpoikaa. Yhteensä venäläiset tekivät vanhan vihan aikana kolme hyökkäystä Olavinlinnaan, mutta eivät saaneet vallattua sitä. Sodan jälkeen jatkuivat edelleen rajakiistat, jotka päättyivät 1510.
Kustaa Vaasa, joka nousi Ruotsin hallitsijaksi 1523, määräsi Olavinlinnan korjattavaksi ja parannettavaksi. Päälinnan torneja kohotettiin ja esilinnaan rakennettiin uusi suuri tykkitorni. Kustaa  Vaasa lähetti rakennustöitä johtamaan Henrik von Cöllenin. Torni valmistui 1565. Samalla linnan muureja vahvistettiin. 1500- ja 1600-luvuilla rakennettiin Kijlin torni, puisia asuintupia, komendantin rakennus, sauna, paja- ja varastorakennuksia. Vuonna 1577 rakennusmestarina toimi Peter Hertig. Samoina vuosisatoina Olavinlinna joutui useiden sotatoimien kohteeksi. Stolbovan rauhan jälkeen Ruotsin itäraja oli siirtynyt huomattavasti idemmäksi, jolloin Olavinlinna ei enää ollut rajalinnoitus. Vuonna 1622 Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf vieraili linnassa palattuaan sotaretkiltä Puolasta. Hän oli ainoa kuningas, joka vieraili Olavinlinnassa. Linnan rakennustöiden myötä sen ympärille kasvoi kaupunki: Savonlinna sai kaupunkioikeudet vuonna 1639. Linna kärsi vaurioita vuonna 1654 suuressa tulipalossa.
Suuri Pohjan sota alkoi vuonna 1700. Tämä vaikutti Olavinlinnaan siten, että se antautui venäläisille vuonna 1714. Samalla venäläiset purkivat Pyhän Eerikin tornin, josta jäi vain kaksi alinta kerrosta jäljelle. Vuonna 1721 solmittu Uudenkaupungin rauha lopetti sodan, jonka jälkeen Ruotsi sai itselleen myös Savonlinnan alueen. Vuonna 1741 alkoi hattujen sota, joka päättyi Turun rauhaan 1743. Tällöin Olavinlinna jäi Venäjän alueelle. Venäläiset rakensivat linnoituksen alueelle bastioneja. Vuonna 1788 linnaan rakennettiin suojamuurattu vesikanava, koska suomalaiset ja ruotsalaiset tarkka-ampujat pystyivät helposti tappamaan vedenhakijat piirittäessään linnaa. Uuden linnan osan nimeksi tuli Suvorovin esilinna Aleksandr Suvorovin mukaan. Vuonna 1791 Paksu torni tuhoutui ruutivaraston räjähtäessä. Tilalle rakennettiin Paksu bastioni. Linnan sotilaallinen merkitys loppui, kun Suomesta tuli Suomen suuriruhtinaskunta vuonna 1809. Linnassa toimi varuskunta vuoteen 1847 saakka.
Historia > Myöhempi käyttö

Venäläisten poistuttua linnasta 1847 jäi linna tyhjilleen muutamaksi vuodeksi. Tämän jälkeen linna toimi lyhyen aikaa vankilana, mutta sitten se jäi jälleen tyhjäksi. Vuosina 1868 ja 1869 linnassa oli kaksi suurta tulipaloa, jotka tuhosivat lähes kaikki linnan alkuperäiset puuosat. 1870-luvulla linnaa alettiin kunnostaa historiallisena muistomerkkinä. 1875 vietettiin linnan 400-vuotisjuhlia, jolloin muun muassa J. V. Snellman ja August Ahlqvist pitivät juhlapuheet. Samalla linnan alueelle istutettiin puita. Vuonna 1912 järjestettiin ensimmäiset Savonlinnan oopperajuhlat Aino Acktén aloitteesta. Vuonna 1961 alkoi linnan suuri restaurointi, jonka tarkoituksena oli palauttaa linna mahdollisimman lähelle alkuperäistä asuaan. Tällöin muun muassa kaadettiin istutettuja puita, jotka eivät kuuluneet alkuperäiseen linnaan ja joiden juuret tuhosivat muureja. 1974 linnaan rakennettiin kääntyvä ponttonisilta.
Rakennukset

Olavinlinnan pääakseli on itä-länsisuuntainen. Länsipäässä sijaitsee päälinna ja itäpäässä suurempi esilinna. Kolmionmuotoisessa päälinnassa on kolme tornia. Luoteis- ja etelätornien välinen muuri on taivutettu keskeltä loivasti. Päälinnan muurissa kulkee korkeimmalla ampumakäytävä. Päälinnassa on myös kolmikerroksinen palatsi, jonka ylintä kerrosta kutsutaan nykyään kuninkaansaliksi. Pohjakerroksessa on varastoja, keskimmäisessä linnantupa. Esilinna on suorakaiteen muotoinen.
Linnassa on nykyään kolme tornia: kirkkotorni, kellotorni ja Kijlin torni, joka on nimetty linnan käskynhaltijan Nils Pederinpoika Kijlin mukaan. Alueella ovat myös Pyhän Eerikin tornin rauniot. Torni on nimetty Eerik Pyhän mukaan, joka oli Ruotsin suojelupyhimys. Kirkkotornia on kutsuttu Pyhän neitsyen torniksi, ja kellotornia Pyhän Olavin torniksi. Kirkkotornissa on pieni kappeli. Viides torni, Paksu torni, räjähti ruutionnettomuudessa 1700-luvulla.
Rakennukset > Kappeli

Linnan kappeli sijaitsee Kirkkotornissa, jota kutsuttiin keskiajalla Pyhän Olavin torniksi. On todennäköistä, että kappelin rakentamista suunniteltiin jo linnan rakentamisen alusta lähtien, sillä lähiseudulla ei ollut tuolloin muita kirkkoja. Kappelia käytettiin kirkkotilana 1630-luvulla asti, jolloin Kuninkaansali muutettiin kirkolliseen käyttöön ja vanha kappeli jäi varastoksi. Koska kappelitilaa ei tuolloin hoidettu, esimerkiksi kattomaalaukset tuhoutuivat. Vuosina 1714–1721 venäläisten vallan aikana kappeli oli ortodoksisessa käytössä ja sitä kutsuttiin Profeetta Elian kappeliksi. Kappelissa on yhteensä kolme alttaria: rekonstruoitu pääalttari sekä kaksi sivualttaria. Lisäksi kappelin yhteydessä on pieni sivuhuone, jossa olevan pienen aukon eli hagioskopin takaa rikolliset ja sairaat saattoivat seurata jumalanpalvelusta. Tämä on Suomen oloissa harvinainen ratkaisu. Nykypäivänä Olavinlinnan kappeli on ekumeenisessa käytössä, ja siellä järjestetään muun muassa vihkimisiä ja kasteita.
Turistikohteena ja tapahtumat

Olavinlinna on suosittu, ympäri vuoden auki oleva turistikohde. Linnan tiloissa voidaan järjestää myös juhlia ja tilaisuuksia, kuten häitä. Vuonna 2019 Olavinlinnassa kävi noin 149 873 vierasta.
Tunnetuin Olavinlinnassa järjestettävä tapahtuma on vuosittain järjestettävät Savonlinnan oopperajuhlat. Ensimmäiset oopperajuhlat järjestettiin Aino Acktén aloitteesta vuonna 1912. Ackté oli vieraillut linnassa 1907 juhlissa, joissa hän ymmärsi linnan hienot puitteet oopperajuhlien järjestämiselle. Vuoden 1912 jälkeen juhlat pidettiin seuraavina vuosina 1913, 1914, 1916 ja sen jälkeen tuli taukoa kunnes taas vuonna 1930 ne järjestettiin vielä kerran, mutta sen jälkeen oli 37 vuoden tauko. Vuodesta 1967 oopperajuhlia on järjestetty vuosittain. Oopperajuhlissa käy vuosittain noin 70 000 vierasta, joista noin 10 prosenttia on ulkomaalaisia.
Olavinlinnassa järjestetään nykyisin myös ammattilaisnyrkkeilytapahtumia. Elokuuhun 2018 mennessä on siellä järjestetty kuusi televisioitua Boxing Night -nyrkkeilytapahtumaa.
Savonlinnassa juhlitaan Pyhän Olavin päivää 29. heinäkuuta. Se on myös kaupungin syntymäpäivä. Tällöin järjestetään myös Olavinlinnassa tapahtumia. Pääsiäisviikolla linnanpihalla esitetään pääsiäisnäytelmää.
Linna populaarikulttuurissa

Olavinlinna ja siihen liittyvät tarut ovat toimineet inspiraationa Robert Southeyn runoon Donica.
V. Makkonen kirjoitti vuonna 1935 Olavinlinnan alkuvaiheista historiallisen romaanin Savon kupias Pietari Kylliäinen.
Olavinlinna on yksi belgialaisen sarjakuvahahmo Tintin seikkailuista kertovassa albumissa Kuningas Ottokarin valtikka vuodelta 1938 esiintyvän Kropowin linnan esikuvista.
Sauvo Puhtilan sanoittaman ja Erkki Melakosken säveltämän kappaleen Balladi Olavinlinnasta on esittänyt muun muassa Annikki Tähti vuonna 1956
Linna on tärkeä tapahtumaympäristö Eeva Tenhusen vuonna 1964 kirjoittamassa salapoliisiromaanissa Mustat kalat.
Linna esiintyy muun muassa Montreux'n Kultaisen ruusun voittaneessa viihdeohjelmassa Lumilinna, joka on kuvattu siellä vuonna 1965, Spede Pasasen elokuvassa Pohjan tähteet vuodelta 1969 sekä lastenohjelmassa Seikkailu Olavinlinnassa, joka on vuodelta 1978.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Savonlinna – Olavinlinna, Kyrön- ja Haapasalmen kulttuurimaisema RKY Museovirasto. Viitattu 9.3.2020.
Koskela, Hannu: Suomen keskiaikaiset kivilinnat 6/6: Olavinlinna Apu -lehti. Viitattu 9.3.2020.
Olavinlinna, Savonlinna Museovirasto restauroi. Viitattu 9.3.2020.
Perälä, Reijo & Yli-Ojaperä, Elina: Lumilinna toi mainetta ja kunniaa 1965 – mimiikan ja musiikin iloittelu oli kielimuurit ylittävää tv-viihdettä Yle Elävä arkisto. 16.11.2007. Viitattu 9.3.2020.
Himberg, Petra: Lastendraama Seikkailu Olavinlinnassa oli näyttelijäperheiden hilpeä taidonnäyte Yle Elävä arkisto. 16.1.2009. Viitattu 9.3.2020.
Olavinlinna – Värikästä historiaa, tuhansia tarinoita Visitsavonlinna.fi. Viitattu 9.3.2020.
A. Petrelius : Olavinlinna ennen ja nykyään, Suomen Kuvalehti, 25.07.1925, nro 30, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ernst Lampén : Olavinlinna, Suomen kaunein muistomerkki, Helsingin Sanomat, 21.12.1929, nro 345, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Olavinlinna maailmankuuluksi, Suomen Kuvalehti, 19.01.1935, nro 3, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Perustiedot Wikidatassa: Olavinlinna (Q251272)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: linnake, museo, linna
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Savonlinna
katuosoite: Olavinlinna, 57130 Savonlinna
koordinaatit: 61°51′49″N 28°54′04″E﻿ / ﻿61.86371°N 28.90124°E﻿ / 61.86371; 28.90124

| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia 
Maantieteelliset:  MusicBrainz place  Structurae 
Henkilöt:  Yle 
Kuparipiirros, joka esittää Olavinlinnaa 1690-luvun asussa. Pohjoisesta päin kuvatussa kuvassa on näkyvissä vielä kaikki linnan viisi tornia. Yksi torneista purettiin 1700-luvun alkupuoliskolla. Kuparipiirros on tehty 1700-luvun puolivälin paikkeilla.
Oscar Kleinehin maalaus Olavinlinnasta vuodelta 1870, ennen kunnostustöiden alkua.
Olavinlinnan pohjapiirroksesta erottuvat niin keskiaikaiset kuin myöhemmin rakennetut linnan osat.
Olavinlinna kuvattuna Kyrönniemeltä vuonna 2016.
Olavinlinna kuvattuna iltavalaistuksessa.
Olavinlinnan kappeli
Pekka ja Pätkä Suezilla

| Pekka ja Pätkä Suezilla |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Armand Lohikoski
Käsikirjoittaja:  Armand Lohikoski
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Toivo Kärki   Hannu Halonen
Kuvaaja:  Olavi Tuomi   Mikko Sergejeff
Leikkaaja:  Elmer Lahti
Lavastaja:  Aarre Koivisto
Pääosat:  Esa Pakarinen   Masa Niemi   Siiri Angerkoski   Assi Nortia
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  25. huhtikuuta 1958
Kesto:  74 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä
Seuraaja:  Pekka ja Pätkä miljonääreinä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pekka ja Pätkä Suezilla (1958) on Armand Lohikosken ohjaama ja käsikirjoittama Puupää-elokuvasarjan kymmenes elokuva. Näitä Suomen Filmiteollisuuden tuottamia elokuvia valmistui vuosina 1953–1960 kaikkiaan kolmetoista. Pekka ja Pätkä Suezilla on jatkoa sarjan aiemmalle elokuvalle Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä.
Kohtaukset Suezilta on kuvattu Seutulassa Ruduksen hiekkakuopalla. Palmut olivat pahvia, pyramidit hiekkakumpuja, ja höyrylaivat kulkivat narusta vetäen sadevesilammikossa. Aikalaiskriitikot luulivat tekijöiden vahingoniloksi, että kuvauksiin oli lähdetty paikan päälle, ja eräskin kriitikko valitti, että vaikka Särkän rahoilla oli päästy Suezille, kovin oli yksitoikkoisesti niitä maisemia välitetty. Hieman aidompia maisemia tarjoili höyrylaiva-kohtaus, joka oli kuvattu aiemmin Marokossa vuonna 1953 tehtyä Rantasalmen sulttaania varten.
Juoni

Elokuva alkaa edellisen Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä -elokuvan loppukohtauksella jossa YK-rauhanturvamiehet lyövät kaksikon tainnoksiin puistonpenkillä. Rauhanturvaajat ovat nimittäin juuri onnistuneet sopimaan treffit kahden tytön kanssa eikä ajatus Suezille lähdöstä enää houkuttele. He raahaavat Pekan ja Pätkän pensaaseen jossa vaihtavat heidän vaatteensa omiinsa.
Kaksikko kiidätetään taksilla Seutulaan, josta lähtevä kone lennättää heidät Suezille. Tarina etenee monien kommelluksien kautta loppuun, jossa Pekka ja Pätkä tulevat pelastaneeksi kalifin tyttären. Vastalahjaksi he pyytävät taikalampun, jonka henki toteuttaa kolme toivomusta. Hieman huonosti harkittujen toiveiden jälkeen Pekka saa tutun hattunsa takaisin, muutaman lisätoivomuksen sekä Justiinan paikalle. Tämä puolestaan toivoo itsensä ja kaksikon takaisin Voikukankadulle, minkä toivomuksen seurueeseen tympiintynyt lampunhenki mielellään toteuttaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Esa Pakarinen  | … |  Pekka Puupää   |
|  Masa Niemi  | … |  Pätkä   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Justiina Puupää   |
|  Assi Nortia  | … |  Suleima, kalifi Abu Kabun tytär   |
|  Kauko Kokkonen  | … |  vääpeli Pippurinen   |
|  Veikko Linna  | … |  rosvopäällikkö Ben Jussuf   |
|  Pentti Irjala  | … |  lampun henki   |
|  Heikki Savolainen  | … |  sheikki Ali Ben Ali   |
|  Juhani Kumpulainen  | … |  asekauppias   |
|  Leena Pulkkinen  | … |  1. tyttö   |
|  Raili Kuusisto  | … |  2. tyttö   |
|  Tommi Rinne  | … |  1. YK-sotilas   |
|  Mikko Niskanen  | … |  2. YK-sotilas   |
|  Matti Dahlberg  | … |  YK-sotilas / beduiini   |
|  Tauno Söder  | … |  beduiini   |
|  Kale Teuronen  | … |  beduiini   |
|  Spede Pasanen  | … |  YK-sotilas   |
|  Heimo Karppinen  | … |  sotilaspalvelija Karppinen   |
|  Walle Siivonen  | … |  YK-sotilas   |
|  Juhani Alaranta  | … |  YK-sotilas   |
|  Jaakko Pakkasvirta  | … |  vartija   |
|  Paavo Hukkinen  | … |  luihu tyyppi   |
|  Hannes Veivo  | … |  luihu tyyppi   |
|  Arttu Suuntala  | … |  henkivartija   |
|  Arvo Kuusla  | … |  henkivartija   |
|  Mirja Karisto  | … |  orjatar   |
|  Uuno Montonen  | … |  kalifi Abu Kabu   |
|  Nestori Lampi  | … |  eunukki   |
|  Armas Jokio  | … |  talonmies Pikkarainen   |
|  Armand Lohikoski  | … |  Suezin lennonjohdon ja YK-kapteenin ääni   |
|  Vilho Ruuskanen  | … |     |
|  Seppo Sariola  | … |     |
Arviot

Aikalaiskriitikot suhtautuivat elokuvaan alistuneesti, kuten Jukka Holopainen (Suomen Sosialidemokraatti): ”Idealtaan olen valmis nämä puupäät hyväksymään kun tiedän, että niille nauretaan ja niistä nuorempikin väki pitää.”
Tomira Savtschenko (Kansan Uutiset) vielä astetta alistuneemmin: ”Näiden sarjatuotteiden tympäisevyyden taso joskus vaihtelee ja tällä kertaa oli iloksemme nollassa. Valitettavasti kuitenkin filmin älyllinen taso, huumori ja tekotapa ovat entisellään.” Lukija vastasi Savtschenkolle saman lehden myöhemmässä numerossa: ”Uskoisin, ettei yksikään rehellinen arvostelija kehtaa sanoa, etteikö ohjaajan tehtävä mainitussa elokuvassa olisi jonkin hyvänkin sanan arvoinen, siksi suuritöinen sen on täytynyt olla kaikkine laitteineen, henkilöineen ja ’suezilaisine’ maastoineen, joiden kaikkien yhteistoimintaan sovittaminen kenties on arvostelijan mielestä älytöntä, mutta johtunee kai siitä, ettei ohjaaja ole huomannut kääntyä T. S-o:n puoleen ’älyä’ lainatakseen.”
Fespaco

| Fespaco |
| --- | --- |
 Fespacon päärakennus Burkina Fason Ouagadougoussa.
Tyyppi:  elokuvajuhlat
Ajankohta:  helmi-maaliskuussa
Järjestämistiheys:  kahden vuoden välein
Paikkakunta:  Ouagadougou, Burkina Faso
Ensimmäisen kerran:  1969
Aktiivisuus:  yli 150 kilpailufilmiä (950 pyrki mukaan; 2017)
Kävijöitä:  yli 100 000 katsojaa (2017)
Kotisivut
Fespaco (ransk. La Festival Panafricain du Cinéma et de la Télévision de Ouagadougou, eli Pan-afrikkalaiset Ouagadougoun elokuva- ja televisiojuhlat) on Ouagadougoussa (Burkina Faso, Afrikka) järjestettävä elokuvajuhla. Festivaalit on järjestetty joka toinen vuosi vuodesta 1969 lähtien.  Alkujaan tapahtuma järjestettiin helmikuun alussa; nyttemmin elokuvajuhlat on ajoitettu tyypillisesti helmi-maaliskuun vaihteeseen.
Elokuvajuhlien yleisömääristä ei ole tarkkoja tilastoja, mutta useina vuosina on raportoitu satojen tuhansien (jopa puolen miljoonan katsojan) yleisömääristä. Tätä on selitetty ulkoilmassa stadionilla (Stade du 4 août) jopa 20 000 katsojalle kerrallaan esitetyillä alku- ja loppujuhlallisuuksilla sekä monilla elokuvanäytöksillä. Suurten katsojamäärien mahdollistamiseksi Burkina-Fason Ouagadougoun piirissä on - ainakin joinain vuosina - elokuvajuhlien ajaksi työpäivä säädetty kestämään aamuseitsemästä iltapäivälle kello kahteen, joten ihmiset pääsevät helpommin iltapäivän ja illan elokuvaesityksiin.
FESPACO:n yhteydessä Ouagadougassa toimii vuonna 1989 perustettu Afrikan elokuvakirjasto.
Elokuvajuhlien palkinnot

Elokuvajuhlien pääpalkinto on nimeltään Yennengan ori (ransk. Étalon de Yennenga). Se on nimetty Burkina Fason mosien legandaarisen soturiprinsessa Yennengan mukaan.  Kultaisen Yennengan orin (johon kuuluu 20 miljoonan CFA-frangin rahapalkinto, joka vastaa noin 30 500 euroa, 2015 tilanne) lisäksi myönnetään useita muitakin pakintoja, muun muassa hopeinen ja pronssinen ori.
Pääpalkinnon voittajiksi on valikoitunut suurelta osin ranskankielisen Afrikan maita edustavia elokuvia.
Elokuvajuhlien palkinnot > Kultaisella oriilla palkitut elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Ohjaaja | Maa |
| --- | --- | --- | --- |
| 1972 | Le Wazzou polygame | Oumarou Ganda |  Niger |
| 1973 | Les mille et une mains | Souheil Ben Barka |  Marokko |
| 1976 | Muna Moto | Jean-Pierre Dikongué Pipa |  Kamerun |
| 1979 | Baara | Souleymane Cissé |  Mali |
| 1981 | Djeli | Kramo Lanciné Fadika |  Norsunluurannikko |
| 1983 | Finye (suom. Tuuli) | Souleymane Cissé |  Mali |
| 1985 | Histoire d'une rencontre | Brahim Tsaki |  Algeria |
| 1987 | Saraouinia | Med Hondo |  Mauritania |
| 1989 | Heritage Africa | Kwaw Ansah |  Ghana |
| 1991 | Niin sanoo laki (Tilaï) | Idrissa Ouédraogo |  Burkina Faso |
| 1993 | Au nom du Christ | Roger Gnoan M'Bala |  Norsunluurannikko |
| 1995 | Guimba | Cheick Oumar Sissoko |  Mali |
| 1997 | Buud Yam | Gaston Kaboré |  Burkina Faso |
| 1999 | Pièces d'identités | Ngangura Mwézé |  Kongon demokraattinen tasavalta |
| 2001 | Casablancan katupojat (ransk. Ali Zaoua, prince de la rue) | Nabil Ayouch |  Marokko |
| 2003 | Heremakono (ransk. En attendant le bonheur) | Abderrahmane Sissako |  Mauritania |
| 2005 | Drum | Zola Maseko |  Etelä-Afrikka |
| 2007 | Ezra | Newton Aduaka |  Nigeria |
| 2009 | Teza | Haile Gerima |  Etiopia |
| 2011 | Pegasus | Mohamed Mouftakir |  Marokko |
| 2013 | Tey | Alain Gomis |  Senegal |
| 2015 | Fièvres | Hicham Ayouch |  Marokko |
| 2017 | Félicité | Alain Gomis |  Senegal |
| 2019 | The Mercy of the Jungle | Joel Karekezi |  Ruanda |
| 2021 | Guled & Nasra | Khadar Ayderus Ahmed |  Somalia Suomi |
| 2023 | Ashkal | Youssef Chebbi |  Tunisia |
Aiheesta muualla

Voima - Mustaa valkokankaalla (Arkistoitu – Internet Archive)
Tapahtuman kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tiedotusvälineiden asema Afrikassa Martti Silvennoisen raportti Ouagadougoun yleisafrikkalaisilta FESPACO-filmifestivaaleilta, joka tuona samana vuonna järjestettiin ensi kertaa. Ylen Elävä arkisto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:FESPACO
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Ranska  BnF data 
Muut:  IdRef 
Käännös suomeksi