stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Malala Yousafzai
Kirjallisuutta

Yousafzai, Malala & Lamb, Christina: Minä olen Malala: Koulutyttö, jonka Taliban yritti vaientaa.  ((I Am Malala: The Girl Who Stood Up for Education and Was Shot by the Taliban, 2013.) Suomentanut Jaana Iso-Markku)  Helsinki:  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-7644-0
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925: 1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950: 1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975: 1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000: 1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–: 2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii  Scopus 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  NARA  IdRef 
Yousafzai tapaamassa Yhdysvaltain presidenttiä Barack Obamaa lokakuussa 2013.
Guðmundur Ingi Guðbrandsson

| Guðmundur Ingi Guðbrandsson |
| --- | --- |

Islannin sosiaali- ja työmarkkinaministeri
 28. marraskuuta 2021–  
Edeltäjä:  Ásmundur Einar Daðason (sosiaali- ja lapsiasiainministeri)
Islannin pohjoismaisen yhteistyön ministeri
 28. marraskuuta 2021–  
Edeltäjä:  Sigurður Ingi Jóhannsson
Islannin ympäristö- ja luonnonvaraministeri
 30. marraskuuta 2017 – 27. marraskuuta 2021  
Edeltäjä:  Björt Ólafsdóttir
Seuraaja:  Guðlaugur Þór Þórðarson (ympäristö-, energia- ja ilmastoministeri)
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1977 (ikä 47) Brúarland á Mýrum
Tiedot
Puolue:  Vihreä vasemmisto
Guðmundur Ingi Guðbrandsson (s. 28. maaliskuuta 1977) on islantilainen vihreän vasemmiston poliitikko, joka on toiminut Islannin sosiaali- ja työmarkkinaministerinä sekä pohjoismaisen yhteistyön ministerinä vuodesta 2021 lähtien. Aiemmin hän on toiminut ympäristö- ja luonnonvaraministerinä vuosia 2017–2021.
Guðmundur syntyi Brúarland á Mýrum -tilalla Länsi-Islannissa. Hän suoritti biologian kandidaatintutkinnon Islannin yliopistossa vuonna 2002 ja ympäristötieteiden maisterintutkinnon Yalen yliopistossa vuonna 2006. Vuosina 1999–2005 hän toimi tutkijana Islannin yliopistossa ja kalastustutkimuslaitoksessa. Vuonna 2003 hän toimi metsänvartijana Þingvellirissä. Vuosina 2006–2017 hän toimi tuntiopettajana Islannin yliopistossa, Islannin maatalousyliopistossa ja Länsivuonojen yliopistokeskuksessa. Vuosina 2006–2008 hän työskenteli tutkijana Islannin maaperänsuojelulaitoksessa ja vuosina 2008–2011 Islannin yliopiston Sæmundur Fróði -instituutissa. Vuosina 2009–2011 ja 2014 hän toimi Vatnajökullin kansallispuiston metsänvartijana. Vuosina 2011–2017 hän toimi Islannin ympäristöyhdistyksen johtajana.
Guðmundur nimitettiin ympäristö- ja luonnonvaraministeriksi vuonna 2017; hän ei tällöin ollut Alltingin jäsen. Hänet valittiin Alltingiin Suðvesturkjördæmi-vaalipiiristä vuoden 2021 parlamenttivaaleissa, joiden jälkeen hänet nimitettiin sosiaali- ja työmarkkinaministeriksi sekä pohjoismaisen yhteistyön ministeriksi.
Vuonna 2017 Guðmundurista tuli Islannin ensimmäinen avoimesti homoseksuaali miespuolinen ministeri.
Jónína Bjartmarz

| Jónína Bjartmarz |
| --- | --- |

Islannin ympäristöministeri
 15. kesäkuuta 2006 – 24. toukokuuta 2007  
Edeltäjä:  Sigríður Anna Þórðardóttir
Seuraaja:  Þórunn Sveinbjarnardóttir
Islannin pohjoismaisen yhteistyön ministeri
 15. kesäkuuta 2006 – 24. toukokuuta 2007  
Edeltäjä:  Sigríður Anna Þórðardóttir
Seuraaja:  Össur Skarphéðinsson
Kansanedustaja
 2000–2007  
Ryhmä/puolue:  Edistyspuolue
Vaalipiiri:  Reykjavík (2000–2003), Reykjavíkurkjördæmi suður (2003–2007)
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. joulukuuta 1952 (ikä 72)  Reykjavík, Islanti
Kansalaisuus:   islantilainen
Tiedot
Puolue:  Edistyspuolue
Jónína Bjartmarz (s. 23. joulukuuta 1952) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka toimi Islannin ympäristöministerinä vuosina 2006–2007.
Jónína syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui lakimieheksi Islannin yliopistosta vuonna 1981. Hän työskenteli vuonna 1981 Hafnarfjörðurin, Garðabærin ja Seltjarnarnesin voutien sekä Kjósarsýslan nimismiehen palveluksessa, vuonna 1982 Reykjavíkin kaupunginvoudilla ja vuosina 1982–1984 Ísafjörðurin voudilla ja Ísafjarðarsýslan nimismiehellä. Vuodesta 1985 hän on työskennellyt aviomiehensä kanssa johtamassa lakiasiaintoimistossaan. Vuonna 2000 hänet valittiin Alþingiin. Vuosina 2000–2006 hän toimi Alþingin terveys- ja sosiaaliturvavaliokunnan puheenjohtajana. Vuosina 2003–2006 hän toimi Alþingin 2. varapuhemiehenä sekä Pohjoismaiden neuvoston Islannin-delegaation puheenjohtajana. Vuosina 2006–2007 hän toimi ympäristöministerinä sekä pohjoismaisen yhteistyön ministerinä.
Svandís Svavarsdóttir

| Svandís Svavarsdóttir |
| --- | --- |

Islannin elintarvikeministeri
 28. marraskuuta 2021– (31. tammikuuta 2022 asti kalastus- ja maatalousministeri)  
Edeltäjä:  Kristján Þór Júlíusson
Islannin terveysministeri
 30. marraskuuta 2017 – 27. marraskuuta 2021  
Edeltäjä:  Óttarr Proppé
Seuraaja:  Willum Þór Þórsson
Islannin ympäristö- ja luonnonvaraministeri
 10. toukokuuta 2009 – 23. toukokuuta 2013 (1. syyskuuta 2012 asti ympäristöministeri)  
Edeltäjä:  Kolbrún Halldórsdóttir
Seuraaja:  Sigurður Ingi Jóhannsson
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1964 (ikä 60) Selfoss
Kansalaisuus:   Islanti
Puoliso:  Torfi Hjartarson
Lapset:  4
Tiedot
Puolue:  Vihreä vasemmisto
Svandís Svavarsdóttir (s. 24. elokuuta 1964) on islantilainen vihreän vasemmiston poliitikko, joka on toiminut Islannin elintarvikeministerinä vuodesta 2022 lähtien.
Svandís syntyi Selfossissa. Hänen isänsä Svavar Gestsson oli kansanedustaja, ministeri ja suurlähettiläs. Svandís opiskeli Islannin yliopistossa yleistä kielitiedettä ja islannin kieltä ja valmistui kandidaatiksi vuonna 1989, minkä jälkeen hän suoritti jatko-opintoja islannin kielessä vuosina 1989–1993. Hän työskenteli vuosina 1982–1984 opettajana Hríseyn peruskoulussa ja musiikkiopistossa ja vuosina 1990–1994 yleisen kielitieteen tuntiopettajana Islannin yliopistossa. Vuosina 1992–1994 ja 1998–2005 hän työskenteli tutkijana Islannin kuurojen ja kuulovammaisten viestintäkeskuksessa ja vuosina 1994–1998 Islannin yliopiston viittomakielentutkimuksen ja viittomakielen tulkkauksen opetusjohtajana.
Vuosina 2006–2009 Svandís istui Reykjavíkin kaupunginvaltuustossa, vuodesta 2007 kaupunginhallituksessa. Hänet valittiin Alltingiin Reykjavíkurkjördæmi suður -vaalipiiristä vuoden 2009 vaaleissa. Samana vuonna hänet nimitettiin ympäristöministeriksi, jossa virassa hän toimi vuoteen 2012. Vuonna 2011 hän toimi opetusministeri Katrín Jakobsdóttirin sijaisena tämän äitiysloman ajan. Vuonna 2012 hänet nimitettiin ympäristö- ja luonnonvaraministeriksi, josta virasta hän kuitenkin erosi vuonna 2013. Vuosina 2017–2021 hän toimi terveysministerinä, ja vuonna 2021 hänet nimitettiin kalastus- ja maatalousministeriksi. Helmikuussa 2022 virkanimikkeeksi tuli elintarvikeministeri.
Svandís toimi vihreän vasemmiston toiminnanjohtajana vuosina 2005–2006. Vuosina 2013–2017 hän toimi puolueen parlamenttiryhmän johtajana. Svandís on naimisissa Torfi Hjartarsonin kanssa, ja heillä on vuosina 1996 ja 2000 syntyneet lapset. Aiemmasta avioliitostaan Ástráður Haraldssonin kanssa hänellä on vuosina 1984 ja 1986 syntyneet lapset.
Yhdysvaltain perustuslain neljäs lisäys

Yhdysvaltain perustuslain neljäs lisäys (engl. Fourth Amendment tai Amendment IV) on Yhdysvaltain perustuslain lisäys, joka rajoittaa viranomaisten oikeutta tehdä henkilöntarkastuksia sekä kotietsintöjä. Lisäyksessä viranomaisia kielletään tarkastamasta ihmisten ruumiita, kotia, asiakirjoja ja omaisuutta ilman pätevää syytä. Lisäksi etsintälupia saa myöntää vain vahvojen todisteiden perusteella ja etsintäluvan kohde on määriteltävä tarkoin.
Perustuslain neljännen lisäyksen tulkitseminen on jatkuvasti muuttunut Yhdysvaltain korkeimman oikeuden ennakkotapauksien mukana. Korkein oikeus on viimeisen parin sadan vuoden aikana tehnyt kymmeniä neljänteen lisäykseen liittyviä ennakkotapauksia (katso englanninkielinen lista), joista esimerkkeinä voidaan mainita muun muassa Mapp vastaan Ohio (väärin perustein kerätyt todisteet eivät kelpaa todisteeksi oikeudessa), Payton vastaan New York (vakavaan rikokseen (josta on tuomittava yli vuodeksi vankeuteen) syyllistyneen henkilön pidättäminen ei ole peruste ilman etsintälupaa tehtävälle murtautumiselle toisen kotiin)  ja Yhdysvallat vastaan Warshak (sähköpostiin murtautuminen vaatii etsintäluvan).
Teksti

»The right of the people to be secure in their persons, houses, papers, and effects, against unreasonable searches and seizures, shall not be violated, and no Warrants shall issue, but upon probable cause, supported by Oath or affirmation, and particularly describing the place to be searched, and the persons or things to be seized»
Suomennettuna:
»Kansalaisten oikeutta olla turvassa henkilöönsä,
taloonsa, asiakirjoihinsa ja muuhun omaisuuteensa kohdistuvilta kohtuuttomilta etsinnöiltä ja 
takavarikoinneilta älköön loukattako, älköönkä 
etsintävaltakirjaa annettako muutoin kuin todennäköisestä syystä, joka on vahvistettu valalla tai 
juhlallisella vakuutuksella, ja etsintävaltakirjassa
on erityisesti mainittava etsinnän tapahtumapaikka sekä pidätettävät henkilöt ja takavarikoitavat esineet.»
Käännös suomeksi
Össur Skarphéðinsson

| Össur Skarphéðinsson |
| --- | --- |

Islannin ulkoministeri
 10. helmikuuta 2009 – 23. toukokuuta 2013  
Edeltäjä:  Ingibjörg Sólrún Gísladóttir
Seuraaja:  Gunnar Bragi Sveinsson
Islannin teollisuusministeri
 24. toukokuuta 2007 – 10. toukokuuta 2009  
Edeltäjä:  Jón Sigurðsson
Seuraaja:  Katrín Júlíusdóttir
Islannin ympäristöministeri
 14. kesäkuuta 1993 – 23. huhtikuuta 1995  
Seuraaja:  Guðmundur Bjarnason
Sosiaalidemokraattisen liiton puheenjohtaja
 2000–2005  
Seuraaja:  Ingibjörg Sólrún Gísladóttir
Kansanedustaja
 1991–2016  
Ryhmä/puolue:  Sosiaalidemokraattinen liitto
Vaalipiiri:  Reykjavík (1991–2003) Reykjavíkurkjördæmi norður (2003–2009, 2013–2016) Reykjavíkurkjördæmi suður (2009–2013)
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1953 (ikä 71) Reykjavík
Kansalaisuus:   Islanti
Puoliso:  Árný Erla Sveinbjörnsdóttir
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraattinen liitto
Muut puolueet:  Sosiaalidemokraattinen puolue (1991–2000)
Össur Skarphéðinsson (s. 19. kesäkuuta 1953) on islantilainen sosiaalidemokraattisen liiton poliitikko, joka istui kansanedustajana Alltingissä vuosina 1991–2016 ja toimi ympäristöministerinä, teollisuusministerinä ja ulkoministerinä sekä sosiaalidemokraattisen liiton ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 2000–2005.
Össur syntyi Reykjavíkissä. Hän suoritti biologian kandidaatintutkinnon Islannin yliopistossa vuonna 1979 ja väitteli tohtoriksi East Anglian yliopistossa vuonna 1983 aiheenaan fysiologia ja kalanviljely. Vuosina 1976–1977 hän oli Islannin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtaja. Vuosina 1987–1988 hän toimi lehtorina Islannin yliopistossa. Vuonna 1991 hänet valittiin Alltingiin silloisen sosiaaldemokraattisen puolueen listalta. Vuosina 1993–1995 hän toimi ympäristöministerinä. Vuonna 2000 hänet valittiin vastikään perustetun Sosiaalidemokraattisen liiton puheenjohtajaksi. Vuosina 2007–2009 hän toimi teollisuusministerinä, vuosina 2007–2008 pohjoismaisen yhteistyön ministerinä ja vuosina 2009–2013 ulkoministerinä.
Össur on naimisissa Árný Erla Sveinbjörnsdóttirin kanssa. Heillä on vuosina 1994 ja 1998 syntyneet lapset.
Dutchessin piirikunta

Dutchessin piirikunta on Yhdysvaltojen New Yorkin osavaltiossa sijaitseva piirikunta, joka on osa New Yorkin metropolialuetta.
Väestö

Piirikunnan väkiluku oli 295 911 vuoden 2020 väestönlaskennassa. Valkoisia oli 80,1 % ja mustia 12,5 %. Kotitaloudessa asui keskimäärin 2,43 henkilöä. Vähintään Bachelor-tutkinnon suorittaneita oli 39,7 %.
Kotitalouden mediaanitulot olivat 97 273 dollaria vuosina 2019–2023. Samana aikana köyhyysrajan alapuolella oli 8,0 %.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dutchessin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain perustuslain yhdeksäs lisäys

Yhdysvaltain perustuslain yhdeksäs lisäys (engl. Ninth Amendment tai Amendment IX) on Yhdysvaltain perustuslain lisäys, jonka mukaan perustuslaki ei ole kattava luettelo kaikista kansalaisten oikeuksista ja että vielä nimeämättömät oikeudet ovat oikeutettuja lain suojaan. Sillä on ollut verrattain vähäinen merkitys Yhdysvaltain korkeimman oikeuden päätöksissä. Se hyväksyttiin kongressissa 25. syyskuuta 1789 ja ratifioitiin 15. joulukuuta 1791.
Teksti

»The enumeration in the Constitution, of certain rights, shall not be construed to deny or disparage others retained by the people.»
Suomennettuna:
»Tiettyjen oikeuksien luettelemista perustuslaissa älköön tulkittako muiden, kansan itselleen pidättämien oikeuksien kieltämiseksi tai väheksymiseksi.»
IFK Värnamo

Idrottsföreningen Kamraterna Värnamo on jalkapalloseura Värnamosta. Miesten joukkue voitti vuonna 2021 Ruotsin toiseksi korkeimman sarjan, Superettanin, ja nousi kaudeksi 2022 Allsvenskaniin.
Seuran kuuluisimpia kasvatteja on MM-kisoissakin pelannut Jonas Thern.
Alberto Fujimori

| Alberto Fujimori |
| --- | --- |
 Alberto Fujimori vuonna 1991.
Perun 90. presidentti
 28. heinäkuuta 1990 – 22. marraskuuta 2000  
Varapresidentti:  Máximo San Román Cáceres Carlos García y García Ricardo Márquez César Paredes Canto Francisco Tudela Ricardo Márquez
Edeltäjä:  Alan García
Seuraaja:  Valentín Paniagua
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1938 Lima, Peru
Kuollut: 11. syyskuuta 2024 (86 vuotta)
Puoliso:  Susana Higuchi Satomi Kataoka
Tiedot
Puolue:  Sí Cumple
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
alberto.fujimori.pe
Alberto Kenya Fujimori Inomoto (jap. アルベルト・ケンヤ・フジモリ, Aruberuto Ken'ya Fujimori, 26. heinäkuuta 1938 Lima – 11. syyskuuta 2024 Lima), tunnetaan myös nimellä Kenya Fujimori (藤森 謙也 Fujimori Ken'ya) oli Perun presidentti heinäkuusta 1990 marraskuuhun 2000. Fujimoria kiitettiin Perun talouden tasapainottamisesta Alan Garcían myrskyisän presidenttikauden jälkeen ja Perun sissisotien rauhoittamisesta. Toisaalta Fujimoria arvosteltiin kovasta, kansalaisoikeuksista piittaamattoman autoritaarisesta johtamisesta sekä demokratian ja ihmisoikeuksien kaventamisesta ja hallinnon korruptiosta. Näin Fujimorin ajan Peru oli tyypillinen puolidemokratia.
Fujimori sai Perussa syytteen valtakaudellaan tapahtuneista ihmisoikeusrikkomuksista. Huhtikuussa 2009 hänet tuomittiin 25 vuodeksi vankeuteen. Joulukuussa 2023 ilmoitettiin Alberto Fujimorin vapautuvan vankilasta.
Varhainen elämä

Alberto Fujimori syntyi Limassa Naoichi  ja Mutsue Fujimorille japanilaiseen maahanmuuttajaperheeseen. Vanhemmat halusivat säilyttää hänellä myös Japanin kansalaisuuden. Hän kävi Colegio Nuestra Señora de la Mercedi -koulua La Rectorassa ja suoritti toiseen asteen opintonsa La gran unidad escolar Alfonso Ugarte -lukion Limassa. Hän opiskeli Universidad Nacional Agrariassa La Molinassa ja valmistui 1961 agronomiksi. Vuonna 1964 hän lähti opiskelemaan fysiikkaa Strasbourgin yliopistoon Ranskaan. Hän opiskeli Fordin stipendillä Yhdysvalloissa Wisconsinin yliopistossa Milwaukeessa ja suoritti tutkinnon matematiikasta 1969.
Universidad Nacional Agraria tarjosi Fujimorille dekaanin paikkaa ja 1984 hänet nimitettiin rehtoriksi. Hän toimi myös juontajana Perun kansallisen TV:n kanavan seitsemän ohjelmassa Concertando 1987–1989.
Vastauksena Perun talouden katastrofaaliseen tilaan, kuten 7 000 prosentin inflaatioon vuonna 1990 ja siitä seuranneeseen Loistava polku -sissiliikkeen voimistumiseen, Fujimori perusti Cambio 90 -liikkeen ja voitti kirjailija Mario Vargas Llosan 10. kesäkuuta 1990 presidentinvaalissa. Kampanjan aikana hän sai lempinimen el chino ('kiinalainen'; Etelä-Amerikassa aasialaisia siirtolaisia sanotaan usein kiinalaisiksi) ja erottui positiivisesti muun muassa alkuperäiskansojen joukossa espanjalaisten hallitsemasta poliittisesta eliitistä.
Presidenttinä > Ensimmäinen kausi

Fujimorin ensimmäisen kauden talousohjelma, joka sai nimen Fujishock, ei muistuttanut hänen kampanjansa aikaisia populistisia lupauksia. Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) ohjauksessa Fujimori ajoi läpi kovia ja laajoja talousuudistuksia, jotka johtivat taloudellisen taantuman kääntymiseen seitsemän prosentin nousuun vuoteen 1993 mennessä. IMF:n ja maailmanpankin kannustamana Fujimori aloitti laajat yksityistämistoimet ja myi satoja valtion yrityksiä. Hänen hallintonsa vapautti öljy-, kaasu- ja kaivossektorin ulkomaisille investoinneille ja poisti ympäristönsuojelurajoitukset ja avasi luonnonsuojelukohteet luonnonvarojen hyödyntämiselle.
Fujimorin astuessa valtaan suuria alueita Perusta oli Loistavan polun (Sendero Luminoso) ja MRTA:n sissien hallussa. Terrorismin vastaisessa taistelussa Fujimori antoi armeijalle laajat valtuudet pidättää ja kuulustella epäiltyjä sissejä salaisissa oikeusistuimissa. Sissiliikkeiden toiminta väheni vuodesta 1992 eteenpäin. Armeija tuhosi sissien tukijoiksi epäiltyjä kyliä ja kuuluisuutta ovat saaneet Grupo Colinan tekemä Barrios Altosin verilöyly marraskuussa 1991 ja La Cantutan yliopiston katoamiset heinäkuussa 1992.
Fujimorin ensimmäisen kauden aikana APRA- ja FREDEMO-puolueet hallitsivat kongressin molempia kamareita ja rajoittivat hänen lainsäädäntönsä läpisaamista. Fujimori järjesti 5. huhtikuuta 1992 vallankaappauksen, jota nimitetään nimillä autogolpe tai fujigolpe, ja hajotti parlamentin armeijan avulla. Tavoitteena oli uudistaa hallitus ja perustuslaki presidentin vallan lisäämiseksi. Fujimorin kannattajien mielestä kyseessä ei ollut vallankaappaus, vain hallituksen uudistaminen tehokkuuden nimissä.
Fujimori hajotti kongressin ja järjesti vaalit uutta demokraattista perustuslaillista kongressia (esp. Congreso Constituyente Democrático) varten. Fujimori sai uudessa kongressissa enemmistön ja se hyväksyi vuoden 1993 uuden perustuslain. Ulkomaat vastasivat Fujimorin toimiin boikotein, mutta kotimaassa järjestely hyväksyttiin ja se sai tuen mielipidemittauksissa. Yhdysvaltain presidentin George H. W. Bushin hallitus hyväksyi Fujimorin lailliseksi presidentiksi kahden viikon kuluttua kaappauksesta.
Fujimori laillisti toimensa kansanäänestyksellä, jossa uusi perustuslaki hyväksyttiin niukalla 4–5 prosenttiyksikön enemmistöllä. Oppositiopuolueista FREDEMO oli hajonnut ja APRAn johtaja Alan García maanpaossa Kolumbiassa.
Myöhemmin samana vuonna, 13. marraskuuta 1993, armeija yritti syrjäyttää Fujimorin, mutta tiedustelupalvelun päällikkö ja taka-alalla vaikuttava Vladimiro Montesinos varoitti häntä ja yritys epäonnistui. Kaappausyrityksen aikana Fujimori pakeni Japanin lähetystöön.
Vuonna 1994 Fujimori erosi vaimostaan Susana Higuchista ja nimitti ensimmäiseksi naiseksi vanhimman tyttärensä Keiko Fujimorin. Entinen vaimo nimitti Fujimoria tyranniksi ja haukkui tämän hallinnon korruptoituneeksi. Hänen yrityksensä asettua presidenttiehdokkaaksi epäonnistui, koska laki kieltää presidenttien puolisoiden valinnan.
Presidenttinä > Toinen kausi

Huhtikuussa 1995 Fujimori oli suosionsa huipulla ja voitti uudelleenvalinnan entistä YK:n pääsihteeriä Javier Pérez de Cuéllaria vastaan. Hänen puolueensa sai enemmistön kongressissa. Yksi sen ensimmäisistä toimista oli julistaa armahdus vuosina 1980–1995 ihmisoikeusrikkomuksista syytetyille tai tuomituilla sotilaille ja poliiseille.
Japanin lähetystön kaappaus oli viimeinen suuri terroristi-isku. 17. joulukuuta 1996 neljätoista Movimiento Revolucionario Túpac Amarun taistelijaa valtasi Japanin suurlähettilään asunnon Limassa juhlien aikana ja otti panttivangiksi yli 400 diplomaattia, virkamiestä ja muuta vierasta. Nelikuukautisen piirityksen aikana muut paitsi 72 vankia vapautettiin. Hallitus hylkäsi sissien vaatimukset vapauttaa vangittuja MRTA:n jäseniä ja valmisteli suunnitelman asunnon valtaamiseksi. 140 kommandoa valtasi rakennuksen 22. huhtikuuta 1997 vapauttaakseen panttivangit. Kaksi sotilasta ja yksi panttivanki kuoli ja antautuneet sissit teloitettiin antautumisen jälkeen.
Toisena kautenaan Fujimori allekirjoitti rauhansopimuksen Ecuadorin kanssa yli vuosisadan jatkuneesta rajariidasta ja sopi Chilen kanssa vuoden 1883 Ancónin sopimuksesta auki jääneet asiat.
Uudelleenvalinta oli kuitenkin Fujimorin uran käännepiste. Talouden vakauden ja terrorismin vähenemisen myötä perulaiset alkoivat kiinnittää huomiota muihin asioihin, kuten ihmisoikeuksiin, kansalaisvapauksiin ja demokratiaan.
Presidenttinä > Kolmas kausi

Huolimatta siitä, että perustuslaki salli presidentille vain kaksi toimikautta, Fujimorin mukaan perustuslain muutos nollasi laskun, ja hän asettui uudelleen ehdolle vuoden 2000 vaaleihin. Hänet julistettiin voittajaksi 28. toukokuuta huolimatta laajoista syytöksistä vaalia kohtaan. Sovittelevana eleenä hän otti entisen opposition ehdokkaan Federico Salasin pääministerikseen jättäen kovan linjan fujimorilaiset hallituksen ulkopuolelle.
Opposition pääehdokas Alejandro Toledo kampanjoi näkyvästi vaalin mitätöimiseksi, mutta salaisen palvelun johtajan Vladimiro Montesinosin ympärille syntynyt korruptioskandaali teki työn hänen puolestaan.
Skandaali puhkesi illalla 14. syyskuuta 2000, kun TV-kanava näytti Montesinosin antamassa 15 000 Yhdysvaltain dollarin lahjusta oppositioehdokkaalle Alberto Kourille hänen saamisekseen Fujimorin Perú 2000 -puolueeseen. Skandaali heikensi Fujimorin asemaa, ja 16. syyskuuta hän ilmoitti uusista vaaleista, joihin hän itse ei osallistuisi. 10. marraskuuta Fujimori sai kongressilta luvan vaaleihin 8. huhtikuuta 2001.