stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yakuza
Järjestäytyminen > Klaanien valtarakenne

Klaanien hierarkia perustuu perinteiseen japanilaiseen perhemalliin. Vanhemman ja lapsen (oyabun-kobun) suhde on avainasemassa, sillä klaanin pomo (oyabun, "isä") toimii isähahmona klaanin jäsenille (kobun). Uudet jäsenet ovat vanhempiin jäseniin nähden siten pikkuveljen asemassa. Oyabunia kohtaan on olennaista osoittaa kuuliaisuutta ja kunnioitusta, sillä hänen sanansa on klaanin jäsenille laki ja ylitse muiden klaanin johtajien.
Oyabunin alaisuudessa toimii vanhempi neuvonantaja saiko komon, jolle työskentelee neuvonantajia, sihteereitä, kirjanpitäjiä ja asianajajia. Waka gashira on oyabunin kakkosmies määräysvallassa, "lasten" (wakashu) pomo. Waka gashira johtaa useita liigoja ja samalla vahtii, että oyabunin käskyjä noudatetaan. Lapset saattavat samalla toimia myös omien liigojensa pomona. Oyabunin "veljien" (kyodai) pomona toimii shatei gashira, kolmosmies. Shatei gashiralla on enemmän arvovaltaa kuin waka gashiralla, mutta ei määräysvaltaa. Veljillä on omia lapsia ja nuorempia veljiä (shatei), joilla on myös omia liigoja. Hierarkiassa veljet (shatei) ovat vanhempia pomoja ja täten korkeammassa asemassa kuin nuoremmat johtajat eli lapset (wakashu).
Järjestäytyminen > Uudet jäsenet

Yakuza on joutunut viime vuosina alentamaan standardejaan uusien jäsenten värväämiseen. Joidenkin mielestä järjestö ei sen takia enää ole yhtä vahva kuin ennen ja Japanin poliisi käyttää järjestöstä termiä boryokudan, "väkivaltaiset", laskien sen muiden rikollisjärjestöjen mukaan. Yakuza kieltää termin ja ottaa sen loukkauksena vanhojen samuraisiteidensä vuoksi. Nykyään järjestö värvää uusiksi jäseniksi moottoripyöräjengiläisten kaltaisia nuoria, jotka ovat kapinallisia ja valmiita tekemään rikoksia oyabunin puolesta. Ennen jäseniä värvättiin perinteisistä uhkapelureista ja kaupustelijoista.
Uudelle jäsenelle järjestettävään perinteiseen seremoniaan kuuluu rituaali, jossa oyabun ja tulokas istuvat kasvokkain ja takaaja tarjoaa heille sakea, riisiviiniä. Sakeen on sekoitettu suolaa ja kalansuomuja. Oyabunin kuppi on ääriään myöten täynnä, toisin kuin tulokkaan, joka symboloi heidän statustaan. He juovat vähän ja vaihtavat sitten kupit ja juovat toistensa kupeista. Siten uusi jäsen sinetöidään yakuzaan ja jopa jäsenen oma perhe jää jatkossa yakuzaperheen varjoon.
Kirjallisuutta

Dubro, Alec; Kaplan, David: Yakuza: The Explosive Account Of Japan's Criminal Underworld.  (Myöhemmät painokset myös nimellä Yakuza: Japan's Criminal Underworld)  Da Capo Press, 1986.  ISBN 978-0201111514  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yakuza Wikimedia Commonsissa
YAKUZA – Japanin alamaailma
Aki Salmela

Aki Salmela (s. 19. maaliskuuta 1976 Vantaa)  on suomalainen runoilija ja suomentaja.
Salmelan esikoiskokoelma Sanomattomia lehtiä ilmestyi vuonna 2004 ja sai Kalevi Jäntin palkinnon. Runokokoelmasta Tyhjyyden ympärillä (2008) Salmela sai Yleisradion Tanssiva karhu -runopalkinnon.
Salmela on opiskellut muun muassa Kriittisessä korkeakoulussa ja Helsingin yliopiston avoimessa yliopistossa.
Salmelan vapaamittainen Giacomo Leopardi -suomennos "Aasialaisen paimentolaisen öinen laulu" (Salmelan teoksessa: Eläimen varjo) sai Silvia Hosseinilta kiittävän arvion: "Upea suomennos – – teksti soi kauniisti". Virpi Alanen arvioi Salmelan Eläimen varjoa Parnassossa kiittävin sanoin ja toteaa, että Salmela "kulkee jälleen tyhjyyden ympärillä, kuten usein aiemmissakin teoksissaan". Hän näkee, että Salmelan ajattelulla on ilmeinen yhteys buddhalaiseen mietiskelyyn. Sana tyhjyys toistuu Alasen arviossa useita kertoja, ja hän löytää siitä beckettiläistä ikävystyneisyyttä mutta kokee lopulta, että kaipaisi muitakin tunnetiloja. Tosin hänkin kiinnittää huomionsa Leopardi-suomennokseen: "se tuo kokoelmaan tarpeellista surumielistä lämpöä, jota Salmelan omien runojen viileäsävyinen vieraantuneisuuspohdinta ei juuri tarjoa".
Salmelan runoja ja käännöksiä on julkaistu muun muassa Tuli & Savu -lehdessä, Parnassossa ja Nuoressa Voimassa (suomennoksia muun muassa runoilijoilta James Tate, Charles Simic, John Ashbery, Russell Edson, Paul Celan, Aloysius Bertrand, Kenneth Koch, Gertrude Stein ja Frank O'Hara).
Teokset

Sanomattomia lehtiä.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-2780-X
Leikitään kotia.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3405-9
Word in progress.  Helsinki:  Ntamo, 2007.  ISBN 978-952-215-006-6
Tyhjyyden ympärillä.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-3888-2
Yhtä ja samaa.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4933-8
Vanitas.  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6695-3
Jokeri.  Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8024-9
Hiekkapäiväkirja.  Osuuskunta Poesia, 2017.  ISBN 978-952-305-085-3
Eläimen varjo.  Tammi, 2019.  ISBN 978-952-04-0168-9  (Sis. suomennoksen Giacomo Leopardin runosta "Aasialaisen paimentolaisen öinen laulu", 1980.)
Epäsäännöllisiä kappaleita.  Teos, 2024.  ISBN 978-952-363-416-9
Suomennoksia

John Ashbery:  Valveillaoloa. suom. Aki Salmela. WSOY, 2004 - (NVL:n ja WSOY:n käännöslyriikkasarja.). ISBN 951-0-29030-0.
Mohandas Gandhi: Rauha: Mahatma Gandhin ajatuksia, alkusanat: Desmond Tutu, suom. Aki Salmela.  Helsinki : Edita, 2007. - (Ubuntu.). ISBN 978-951-37-5014-5
Charles Simic: Ääni aamulla kello kolme, suom. Timo Hännikäinen ja Aki Salmela. WSOY, 2008, Maailman runo, WSOY & NVL, ISBN 978-951-0-34368-5.
Ron Padgett: Kuinka olla täydellinen: runoja suom. Aki Salmela. Helsinki: ntamo: 2009 ISBN 978-952-215-063-9.
Russell Edson: Intuitiivinen matka: valitut runo, suom. ja valinnut Aki Salmela. Turku: Savukeidas, 2011 ISBN 978-952-5500-96-7.
Rupert Isaacson: Hevospoika: isän ja pojan yhteinen matka, suom. Aki Salmela. Tammi, 2011. ISBN 978-951-31-4086-1
Diana Webster & Victoria Webster, Niin monta Mount Everestiä: tytär, äiti ja haave, suom. Aki Salmela. Helsinki: Tammi, 2011 ISBN 978-951-31-6294-8.
Charles Bernstein: Runouden puolustus: runoja ja esseitä kahdelta vuosituhannelta, toim. Leevi Lehto; suom. Leevi Lehto, Markku Into, Teemu Manninen, Tuomas Nevanlinna, Tommi Nupponen, Aki Salmela. Helsinki: ntamo, 2012 ISBN 978-952-215-224-4. (alkup. julk. Kirja kerrallaan ja Nihil Interit poEsia-sarja 2006)
Aloysius Bertrand: Yön Kaspar: fantasioita Rembrandtin ja Callot'n tapaan, suom. Tommi Nuopponen ja Aki Salmela. Savukeidas, 2013 ISBN 978-952-268-094-5.
Ron Silliman: Auringonlaskun roinaa, suom. Aki Salmela. Helsinki: ntamo, 2014 ISBN 978-952-215-532-0.
James Tate, Valheiden kirja: valitut runot, valinnut ja suom. Aki Salmela. Savukeidas, 2016 ISBN 978-952-268-177-5.
Rae Armantrout: Kunhan sanon: valitut runot, suom. Aki Salmela. Osuuskunta Poesia, 2017 ISBN 978-952-305-088-4.
Jeet Thayil: Nämä virheet ovat oikein, suom. Aki Salmela. Kustannusliike Parkko, 2023. ISBN 9789527302156.
Suomennoksia > Lastenkirjat

Jack Bechdolt: Pieni poika ja iso torvi, suom. Aki Salmela. Helsinki: Tammi, 2012 (Tammen kultaiset kirjat 194) ISBN 978-951-31-6810-0
Margaret Wise Brown ja Edith Thacher Hurd: Pieni pyylevä poliisi, suom. Aki Salmela. Helsinki: Tammi, 2012 (Tammen kultaiset kirjat 195) ISBN 978-951-31-6811-7
Lucy Sprague Mitchell;: Vuosi kaupungissa, suom. Aki Salmela. Helsinki: Tammi, 2012 (Tammen kultaiset kirjat 196.). ISBN 978-951-31-6812-4
Palkinnot

Kalevi Jäntin palkinto 2004
Tanssiva karhu 2008
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Aki Salmela Wikisitaateissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
René Char

| René Char |
| --- | --- |
 René Char ja kissa 1941
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. kesäkuuta 1907 L'Isle-sur-la-Sorgue, Vaucluse, Ranska
Kuollut: 19. helmikuuta 1988 (80 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Kirjallinen suuntaus: surrealismi
Pääteokset:  Hypnoksen muistikirja
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
René Char (14. kesäkuuta 1907 L'Isle-sur-la-Sorgue, Vaucluse, Ranska – 19. helmikuuta 1988 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen runoilija ja surrealistiryhmän jäsen.
Charin teos Hypnoksen muistikirja (Feuillets d'Hypnos, 1946) on valittu vuoden aforismikirjaksi.
Elämäkerta

Char oli Emile Charin ja Marie-Therese Rouget'n neljästä lapsesta nuorin. Hänen isänsä oli L'Isle-sur-la-Sorguen pormestari ja Vauclusen kipsitehtaan johtaja. Char asui lapsuutensa Névonsissa, jonne perheen talo valmistui hänen syntyessään. Hän kävi sisäoppilaitosta koulussa Avignonissa ja sen jälkeen meni 1925 opiskelemaan Marseillen kauppakouluun, jossa hän luki Plutarkhosta, François Villonia, Racinea, saksalaisia romantikkoja, Alfred de Vignya, Gérard de Nervalia ja Charles Baudelaireia. Hän oli pitkä (192 cm) ja innokas rugbyn pelaaja. Työskenneltyään lyhyen aikaa Cavaillonissa hän suoritti 1927 asepalveluksen tykistössä Nîmes'ssä.lähde?
Charin ensimmäinen teos oli 1928 ilmestynyt runokokoelmaCloches sur le cœur, jonka hän oli kirjoittanut 1922–1926. Alkuvuodesta 1929 hän perusti Andre Cayatten kanssa lehden Méridiens, jota ehti ilmestyä kolme numeroa. Elokuussa hän lähetti 26 kappaletta Nîmesissä ilmestynyttä kirjaansa Arsenal Paul Éluardille, joka tuli syksyllä käymään hänen luonaan L'Isle sur la Sorguessa. Marraskuun lopussa Char muutti Pariisiin,lähde? missä hän tutustui Louis Aragoniin, André Bretoniin ja René Creveliinlähde? ja liittyi surrealisteihin vuosiksi 1929–1937. Hänen kirjoituksensa "Profession de foi du sujet" ilmestyi joulukuussa La Révolution surréalisten numerossa 12. Hän toimi aktiivisesti surrealismin piirissä koko 1930-luvun alun mutta etääntyi siitä vähitellen 1930-luvun puolivälistä alkaen.lähde?
Char liittyi Ranskan vastarintaliikkeeseen 1940 ja käytti tehtävässään salanimeä kapteeni Alexandre toimiessaan komentajana Durancen laskuvarjohyppyvyöhykkeellälähde?. Hän kirjoitti tapahtumista proosarunoissaan Hypnoksen muistikirja hyvin poikkeuksellisella tavalla. Hänellä oli lyhyitä ja onnettomia teatteri- ja elokuvakokemuksia 1950- ja 1960-luvulla,lähde? mutta parhaimmillaan hän oli tuolloin runoilijana, kun hän kirjoitti filosofista ja aforistista runoutta. 1960-luvulla hän osallistui ydinaseiden vastaiseen toimintaan, joka vastusti suunnitelmaa, että Provenceen olisi tuotu ydinaseita{{Lähde}. Hän kuoli vuonna 1988 Pariisissa Val-de-Gracen sotilassairaalassa sydänkohtaukseen. L'Isle sur la Sorguessa sijaitsevassa Hotel Campredonissa eli Maison René Charissa on julkinen kokoelma hänen käsikirjoituksiaan, piirroksiaan, maalauksiaan ja taide-esineitään.lähde?
Charin Œuvres complètes (Kootut teokset) ilmestyivät vuonna 1983 Gallimardin arvostetussa Bibliothèque de la Pléiadessa, ja niihin on liitetty Jean Roudaut'n kirjoittama johdanto. Laajennettu postuumi laitos ilmestyi 1995.lähde?
Charin ystäviä ja läheisiä työtovereita olivat kirjailijoista Albert Camus, Georges Bataillen ja Maurice Blanchot,lähde? taidemaalareista Pablo Picasso, Joan Miró ja Victor Brauner.lähde?
Säveltäjä Pierre Boulez on säveltänyt kolme Charin runoa, Le Soleil des eaux, Le visage nuptial ja Le Marteau sans maître. Myöhemmin Char ystävystyi myös Martin Heideggerin kanssa, joka kuvaili Charin runoja "sanoinkuvaamattomaksi voimannäytteeksi" ja kävi usein hänen vieraanaan La Thorissa Vauclusessa.
Kunnianosoituksia

vastarintaliikkeen mitali
Croix de Guerre
Kunnialegioonan jäsen
Teokset (valikoima)

| --- | --- |
 Arsenal (1929).  Ralentir Travaux (1930 - yhteistyössä André Bretonin ja Paul Éluardin kanssa)  Artine (1930).  L'action de la justice est éteinte (1931).  Le marteau sans maître (1934).  Moulin Premier (1936).  Placard pour un chemin des écoliers (1937).  Dehors la nuit est gouvernée (1938).  Seuls demeurent (1943).  le Poème pulvérisé (1945).  Feuillets d'Hypnos, 1946, suom. Hypnoksen muistikirja, 2009, ISBN 978-952-5500-48-6  Fureur et mystère (1948).  Les Matinaux (1950).  A une sérénité crispée (1951).  Recherche de la base et du sommet (1955).  La Parole en archipel (1962).  Dans la pluie giboyeuse (1968).  Le Nu perdu (1971).  Aromates chasseurs (1976).  Chants de la Balandrane (1977).  Fenêtres dormantes et porte sur le toit (1979).  Les voisinages de Van Gogh (1985).  Éloge d'une soupçonnée (1988). :  Suomennettu tuotanto Hypnoksen muistikirja suom. Kristian Blomberg, 2009, ISBN 978-952-5500-48-6 Suomennettuja runoja teoksessa: Sanat että tietäisimme: kymmenen ranskalaista runoilijaa (toim. Mirja Bolgár), WSOY, 1975 ISBN 951-0-06681-8 suomentanut Jussi Kylätasku. Aerean porteilla  Argumentti  Elementit  Hyvästi tuulelle  Jäätyneen lammen pinnalla  Korinpunojan puoliso  Kuhankeittäjä  Käärmeen terveydeksi I--XXVII  Laillinen järjestys on joskus epäinhimillinen  Lintu...  Tervapääsky  Tämä usva joka meitä kantoi...  Viikunapuun laulu  Väkivalta  Yvonne (Armelias jano) Muita suomennettuja runoja Hypnoksen muistikirja: 42, 129, 227, suom. Kristian Blomberg, julkaisussa: Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti 2009; nro 3  Kaksoisolento, suom. Kari Uuttu, julkaisussa: Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti 2002; nro 4  Kirjasto on tulessa: Georges Braquelle, suom. Kristian Blomberg, julkaisussa: Tuli & Savu: runouslehti 2007; 2  Kynnys, suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, WSOY 1974, 2004  Tarkkailijat ja uneksijat, suom. Annikki Tähkä, Henry G. Gröndahl, teoksessa: Ajan kirja: kirjallinen neljännesvuosilehti 1949; nro 3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta René Char Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta René Char Wikisitaateissa (englanniksi)
Rene Charin uusia käännöksiä, Nancy Naomi Carlson, Guernica Magazine (englanniksi)
Conge au Vent, käännös (englanniksi)
Mary Ann Chaws, René Char - Resistance in Every Way Brooklynrai.org] Dec 07-Jan 08 (Char-kääntäjän kirjoitus)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Mercedes-Benz Ponton

| Mercedes-Benz Ponton |
| --- | --- |
 Mercedes-Benz 180 (W120)
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Länsi-Saksa  Etelä-Afrikka  Australia
Valmistaja:  Daimler-Benz
Valmistusvuodet:  1953–1963
Korimalli:  4-ovinen sedan 4-ovinen limusiini 2-ovinen coupé 2-ovinen cabriolet
Luokka:   E-segmentti  F-segmentti  S-segmentti 
Muotoilija:   Karl Wilfert  Walter Häcker 190 SL 
Edeltäjä:   Mercedes-Benz W136  Mercedes-Benz W191  Mercedes-Benz W187 
Seuraaja:   Mercedes-Benz W110  Mercedes-Benz W111  Mercedes-Benz 230 SL 
Teknisesti samankaltaisia:   Mercedes-Benz W120/W121  Mercedes-Benz W180  Mercedes-Benz W105  Mercedes-Benz W128  Mercedes-Benz 190 SL 
Tekniset tiedot
Moottori:  R4, R6
Iskutilavuus:  1767 – 2195 cm3
Polttoaine:  bensiini, diesel
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali
Mercedes-Benz Ponton (saks. Ponttooni) on nimitys Daimler-Benzin vuosina 1953–1963 valmistamista useista Mercedes-Benz-henkilöautosarjoista. Nimitys viittaa niiden aikaisemmista sarjoista poikenneeseen ponttoonimaiseen korimuotoiluun, jossa erilliset lokasuojat, astinlaudat, matkustamo ja moottoritila oli sulautettu virtaviivaisemmaksi, yhtenäiseksi itsekantavaksi korirakenteeksi.
Ponttooni-mallisto kattoi 80% Mercedes-Benz-autojen tuotannosta vuosina 1953-1959.
Historiaa

Toisen maailmansodan jälkeen Daimler-Benz oli kyennyt aloittamaan autotuotantonsa uudestaan vuonna 1946 sotaa edeltäneellä 170 V-mallilla, tuotettujen autojen mennessä ensin kuorma-auto- ja ambulanssikäyttöön Saksan uudelleenrakennuksen auttamiseksi.
Vuonna 1947 henkilöautojen tuotanto ja myynti pääsi jatkumaan. Daimler-Benz pyrki käynnistämään myös luksusautojen valmistuksen uudelleen, mikä johti W136-korin suurentamiseen ja korkeampaan viimeistelytasoon yhdessä tehokkaamman moottorin kanssa. Tämän vuonna 1949 esitellyn 170 S-mallin parannellun 170 Sb-mallin korimalliksi tuli W191 vuosina 1952-1953, tuotannon päättyessä vuonna 1955 W136 ja W191-sarjojen yhdistelmänä toimineiden 170 S-V ja 170 S-D-malleihin.
Vuonna 1951 Mercedes-Benz julkaisi kaksi täysin uutta sodanjälkeistä 6-sylinteristä mallia, W186 Adenauerin ja W187:n, jotka perustekniikaltaan nojasivat vielä W136-sarjaan, vahvistaen kuitenkin putkirunkoa kasvanutta painoa varten etenkin 300 Adenaueria varten. Samana vuonna Daimler-Benz aloitti työn uuden itsekantavalla korilla toteutetun ponttooni-mallisen W120:n kehitystyön tohtori Fritz Nallingerin johdolla, Karl Wilfertin johtaessa muotoilua ja Béla Barényin toimiessa osana passiivisen koriturvallisuus-suunnittelun tiimiä.
Alustaratkaisuksi uusiin ponttoonimalleihin tuli apurungon käyttö äänenvaimennetuin kiinnityksin etupyöräntuennassa, johon asennettiin myös ohjaus, moottori ja vaihteisto.
Takapyörien tuentaa päivitettiin aluksi W136-sarjasta periytyneen heiluriakseli-järjestelmän parantamiseksi teleskooppisilla iskunvaimentimilla ja pitkittäistuki-varsilla, jotka oli asennettu kauas toisistaan, mahdollisimman lähelle takapyöriä. Vuonna 1954 tuotantoon tullut W180-sarja sai päivitetyn yksi-nivelisen heiluriakselin, joka tuli seuraavasta vuodesta lähtien käyttöön myös muihin sarjoihin.
Vuonna 1956 etupyörien apurunkoa päivitettiin lisäämällä alkuperäisen yhden etupuoleisen moottorikannakkeen lisäksi kaksi kannaketta moottorin takapuolelle. Etupyörien apurunko tuli olemaan käytössä W123-sarjan esittelyyn saakka.
Sarjat > W120/W121 (1953–1962)

Vuonna 1953 esitelty W120 käytti ponttoonimuotoilun lisäksi uutta, vahvasti rakennettua pohjalevyä joka tarjosi paremman suojan matkustamolle kolaritilanteessa. Uudistunut korirakenne mahdollisti paremmin äänieristetyn ja tilavamman matkustamon sekä parantuneen ilmanvastuskertoimen. Mutta täysimittainen jäykistetyn ohjaamon ja törmäysvyöhykkeiden rakenne otettiin käyttöön vasta vuonna 1959 W111-siipimallissa. Moottorina toimi nelisylinterinen 1,8-litrainen bensiinimoottori ja dieselmoottori mallinimen ollessa 180 ja 180D.
1956 esitellyssä W121-sarjassa bensiinimoottori oli päivitetty 190 SL:ssä käytetyn 1,9-litraisen M121-moottorin matalampiviritteiseen versioon ja dieselmoottori päivittyi aikaisemmasta 1,8-litraisesta OM636-mallista 1,9-litraiseen OM621-moottoriin. W121-sarjan malleista käytettiin nimitystä 190 ja 190D.
Sarjat > W180 (1954–1959)

Seuraavaksi esiteltiin vuonna 1954 W180 joka pohjautui W120-koriin, mutta 170 mm pidennettynä. Tästä 100 mm tarvittiin pidentämään 2,2-litraisen 6-sylinterisen moottorin vaatimaa lisätilaa ja loput 70 mm käytettiin takamatkustamon jalkatilan kasvattamiseksi.
Tätä sarjaa markkinoitiin mallinimellä 220 a, joka myöhemmin maaliskuussa 1956 päivitysten yhteydessä uudelleennimettiin 220 S:ksi.
2-ovinen coupé- ja cabriolet-malli tuli saataville 1956.
Sarjat > W128 (1958–1960)

W180-sarjasta jatkokehitettiin vuonna 1958 W128-sarja päivittämällä sen 6-sylinterinen moottori polttoaineenruiskutuksella varustettuun, mallinimeksi sarjalle tulessa 220 SE.
Myös tästä sarjasti oli saatavilla 2-oviset coupé ja cabriolet-versiot.
Sarjat > W105 (1956–1959)

Vuonna 1956 julkaistiin Mercedes-Benz W105 jonka erikoispiirre oli sen rakenne: pidennetty moottoritila voimanlähteineen oli otettu W180-sarjasta ja yhdistetty W120-sarjan korirakenteeseen. Näin saadun auton akseliväli oli pidempi kuin W120/W121-sarjojen, mutta lyhempi kuin W180 ja W128-sarjojen. Mallia markkinoitiin nimellä Typ 219 sen käyttämän 6-sylinterisen moottorin 2195 cm3 iskutilavuuden mukaan.
Sarjat > W121BII (1955–1963)

Lisäksi vuonna 1955 julkaistiin Mercedes-Benz 190 SL, joka ulkoisesti muistutti 300 SL-roadstermallia. 190 SL perustui kuitenkin 300 SL:n putkirungon sijaan lyhennettyyn W120:n pohjalevyyn käyttäen 300 SL:n kaltaista pyöräntuentaa, korimuotoilua (ilman kylkikiduksia) ja sisustaa. Moottorina toimi nelisylinterinen, 1,9-litrainen M121-moottori, joka otettiin 1956 matalampiviritteisenä käyttöön W121-sarjan 190-mallissa.
Sarjojen akselivälit

4-sylinteriset sedanit — 265 cm akseliväli
1953–1962 W120 bensiini — 180, 180 a, 180 b, 180 c
1954–1962 W120 diesel — 180 D, 180 Db, 180 Dc
1956–1961 W121 — 190, 190 b, 190 D, 19 0Db
6-sylinterinen sedan — 275 cm akseliväli
1956–1959 W105 — 219
6-sylinteriset sedanit — 282 cm akseliväli
1954–1959 W180 — 220 a, 220 S
1958–1960 W128 — 220 SE
6-sylinteriset coupét / cabrioletit — 270 cm akseliväli
1956–1959 W180 — 220 S
1958–1960 W128 — 220 SE
4-sylinterinen roadster , myös kovakattoisena mallina — 240 cm akseliväli
1955–1963 W121BII — 190 SL
Mallit ja moottorit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Malli | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 |
| 180 | W120 M136 | W120 M136 | W120 M136 | W120 M136 | W120 M136 |  |  |  |  |  |  |
| 180 a |  |  |  |  | W120 M121 | W120 M121 | W120 M121 |  |  |  |  |
| 180 b |  |  |  |  |  |  | W120 M121 | W120 M121 | W120 M121 |  |  |
| 180 c |  |  |  |  |  |  |  |  | W120 M121 | W120 M121 |  |
| 180 D |  | W120 OM636 | W120 OM636 | W120 OM636 | W120 OM636 | W120 OM636 | W120 OM636 |  |  |  |  |
| 180 Db |  |  |  |  |  |  | W120 OM636 | W120 OM636 | W120 OM636 |  |  |
| 180 Dc |  |  |  |  |  |  |  |  | W120 OM621 | W120 OM621 |  |
| 190 |  |  |  | W121 M121 | W121 M121 | W121 M121 | W121 M121 |  |  |  |  |
| 190 b |  |  |  |  |  |  | W121 M121 | W121 M121 | W121 M121 |  |  |
| 190 D |  |  |  |  |  | W121 OM621 | W121 OM621 |  |  |  |  |
| 190 Db |  |  |  |  |  |  | W121 OM621 | W121 OM621 | W121 OM621 |  |  |
| 190 SL |  |  | W121 M121 | W121 M121 | W121 M121 | W121 M121 | W121 M121 | W121 M121 | W121 M121 | W121 M121 | W121 M121 |
| 219 |  |  |  | W105 M180 | W105 M180 | W105 M180 | W105 M180 |  |  |  |  |
| 220 a |  | W180 M180 | W180 M180 | W180 M180 |  |  |  |  |  |  |  |
| 220 S |  |  |  | W180 M180 | W180 M180 | W180 M180 | W180 M180 |  |  |  |  |
| 220 SE |  |  |  |  |  | W128 M127 | W128 M127 |  |  |  |  |
| 220 S Coupé/Cabriolet |  |  |  | W180 M180 | W180 M180 | W180 M180 | W180 M180 |  |  |  |  |
| 220 SE Coupé/Cabriolet |  |  |  |  |  | W128 M127 | W128 M127 | W128 M127 |  |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz Ponton Wikimedia Commonsissa
W120/W121
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz Ponton Wikimedia Commonsissa
W180
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz Ponton Wikimedia Commonsissa
W128
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz Ponton Wikimedia Commonsissa
W105
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz Ponton Wikimedia Commonsissa
190 SL
Mercedes-Benz 180 (W120)
Mercedes-Benz 220 S (W180)
Mercedes-Benz 220 S Cabriolet (W180)
Mercedes-Benz 220 SE
Mercedes-Benz 219 (W105)
Mercedes-Benz 190 SL