stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Umberto Eco
Henkilökuva

Eco syntyi 5. tammikuuta 1932 Alessandriassa Piemonten maakunnassa Luoteis-Italiassa. Hänen isänsä Giulio oli paikallisen metalliyhtiön kirjanpitäjä. Äiti Giovanna työskenteli sihteerinä samassa yhtiössä. Isoisä luki Umbertolle lapsena Jules Verneä, Marco Poloa ja Charles Darwinia.
Umberto Eco oli semiootikko, keskiajan estetiikan tutkija, joukkotiedotuksen asiantuntija, lingvisti ja filosofi, kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Eco oli koko uransa ajan Bolognan yliopiston humanististen tieteiden korkeakoulun johtaja ja semiotiikan professuurin haltija.
Eco väitteli vuonna 1954 filosofian tohtoriksi Torinon yliopistossa. Hänen laurea-tason tutkielmansa käsitteli Tuomas Akvinolaisen estetiikan ongelmia (Il problema estetico in San Tommaso, 1956). Akateemisen uransa alkuvaiheessa Eco oli kiinnostunut keskiaikaisesta skolastiikasta (Sviluppo dell'estetiva medievale, 1959). Sen jälkeen hänen kiinnostuksensa kohdistui nykytaiteeseen (Opera aperta, 1962) ja nykyajan populaarikulttuuriin (Apocalittici e integrati, 1964), ja hän nousi heti tunnetuksi kotimaassaan. Tämän jälkeen hänestä tuli semiotiikan uranuurtaja (La struttura assente, 1968; Trattato di semiotica generale, 1975). Hän kehitti teoriaa omaksumisesta (Lector in fabula, 1979) ja nousi 1900-luvun lopun tärkeimpien eurooppalaisten ajattelijoiden joukkoon.
Vuonna 1959 hän aloitti työnsä Bompiani-kustantamon konsulttina. Hän teki kulttuuriohjelmia myös Italian yleisradio RAI:lle, ja tuloksena yhtenä näistä ohjelmista on kuuluisa essee Fenomenologia di Mike Bongiorno (1963). 1960-luku oli myös hänen akateemisen uransa nousukautta. Näinä vuosina hän opetti Milanon ja Firenzen yliopistoissa, kunnes päätyi lopullisesti Bolognaan. Hän osallistui myös italialaisen avantgardistisen ryhmän Gruppo 63:n toimintaan. Ryhmän tarkoituksena oli uudistaa romaanin ilmaisumuotoja, ja siihen tarkoitukseen syntyi teos Opera aperta (1962).
Henkilökuva > Romaanit

Suomessa Eco tunnetaan lähinnä kaunokirjailijana. Kirjailijanuransa Eco aloitti varsin myöhään, hänen esikoisromaaninsa Il nome della rosa (suom. Ruusun nimi, 1983), ilmestyi vuonna 1980, ja sen ansiosta hän nousi maailmanmaineeseen. Romaanista on tehty myös elokuva sekä tv-sarja. Teosta on myyty 16 miljoonaa kappaletta, ja se on käännetty 26 kielelle. Tässä “keskiaikaisessa dekkarissa” Eco tuo kansanomaisesti esiin semiologiset näkemyksensä ja teoriansa kielestä, samat joita hän oli opettanut Torinon yliopistossa.lähde?
Econ toinen romaani Il pendolo di Foucault (1988, suom. Foucaultin heiluri, 1990) saavutti edellisen tavoin suuren suosion, joskin perusteet olivat hyvin erilaiset. Econ johdattelemana kirjan lukijat lähtevät etsimään arvoituksellisia tai profeetallisia symboleja. Kirjailijan tarkoituksena onkin saada tämä suppeiden piirien tietämys leviämään laajemmalle yleisölle. Samalla hän myös näyttää, kuinka lukija on vapaa kirjoittajan omista tulkinnoista. Tätä teoriaa Eco kehitteli jatkuvasti vastaanottoa käsittelevissä tieteellisissä teoksissaan, muun muassa I limiti dell'interpretazione (1990). Foucaultin heiluri vie naurettavuuteen saakka ylenmääräisen tulkinnan historian taruista tai sellaisiksi osoittautuneista tapahtumista ja asettaa näin tavallisten populaarijulkaisujen tasolle saman informaation kosmisista voimista, jota jotkut uskovat löytävänsä muun muassa Kheopsin pyramidista.lähde?
Econ muita kaunokirjallisia teoksia ovat L'isola del giorno prima (1994, suom. Edellisen päivän saari 1995), Baudolino (2001, suom. Baudolino 2002), La Misteriosa fiamma della regina Loana (2004, suom. Kuningatar Loanan arvoituksellinen liekki 2005) ja Il cimitero di Praga (2010, suom. Prahan kalmisto 2012).
Tiede

Kaunokirjallisen tuotantonsa ohella Eco käsitteli tutkijana kirjallisuutta ja sen teoriaa sekä luennoillaan että teoksissaan. Romaanin kirjoittamisen teoriaa hän käsitteli teoksessa Six Walks in the Fictional Woods (1994), kirjallisuuden kääntämistä kirjassa Experiences in Translation (2000) sekä kirjallisuutta yleisemmin teoksessa Sulla letteratura (2002).lähde?
Koko uransa ajan Eco kirjoitti ajankohtaisiin aiheisiin paneutuvia artikkeleita päivälehtiin, kuten La Stampa, La Repubblica, Il Corriere della Sera, II Giorno, Il Manifesto, l'Espresso ja aikakauslehtiin Quindici ja Il Verri. Hänen tarkoituksensa oli saada ajatukset liikkeelle sielläkin, missä yleensä nähdään vain tosiasioita. Nämä lehtikirjoitukset ovat ilmestyneet useina kirjoituskokoelmina. Kantaa ottavista ja kriittisistä kirjoituksista on ilmestynyt omat teoksensa, muun muassa In cosa crede chi non crede? (1996, yhteistyössä Carlo Maria Martinin kanssa, suom. Mihin uskot jos et usko? 2002) ja Cinque scritti morali (1997).lähde?
Tutkijana ja kirjailijana arvostettu Eco pysyi kuitenkin koko elämänsä ajan pedagogina, opettajana ja oppilaan johdattelijana. Eco oli aikansa tärkeimpiä ajattelijoita ja kirjoittajia koko maailmankin mittakaavassa. Hän ansioitui erityisesti myös tieteellisten tekstien kansanomaistajana eli popularisoijana.lähde?
Suomeksi Econ tieteellisestä työstä on julkaistu kirja Umberto Eco: James Joyce, Teräsmies ja vesinokkaeläin (2005).
Tunnustukset

Italian tasavallan ansioritarikunnan suurristi (Italia, 1996)
Kulttuurin ja taiteen ansiomitali (Italia, 1997)
Taiteen ja kirjallisuuden ritarikunnan komentaja (Ranska, 1985)
Kunnialegioonan komentaja (Ranska, 2011)
Pour le Mérite tieteestä ja taiteesta (Saksa, 1999)
Saksan liittotasavallan ansioritarikunnan ritarikomentaja (Saksa, 2009)
Lähde:
Lähes kolmekymmentä eri maiden yliopistoa myönsi hänelle kunniatohtorin arvon, kuten Royal College of Art (1987), Pariisin yliopisto, Sorbonne (1989) ja Berliinin Freie Universität (1998). Hänestä julkaistiin teos vuonna 2017 maineikkaassa Library of Living Philosophers -kirjasarjassa.
Teokset > Suomennetut teokset > Kaunokirjallisuus

Ruusun nimi.  (Il nome della rosa, 1980)  Suomentanut Aira Buffa. WSOY, 1983.
Foucaultin heiluri.  (Il pendolo di Foucault)  Suomentanut Tuula Saarikoski. WSOY, 1990.  ISBN 951-0-15984-0  – 2009 ISBN 978-951-0-35987-7
Edellisen päivän saari.  (L'isola del giorno prima)  Suomentanut Tuula Saarikoski. WSOY, 1995..  ISBN 951-0-20528-1
Baudolino.  (Baudolino, 2000)  Suomentanut Leena Taavitsainen-Petäjä. WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27679-0  2. p.
Kuningatar Loanan arvoituksellinen liekki 2005.  (La misteriosa fiamma della regina Loana, 2004)  Suomentanut Helinä Kangas. WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30714-9
Prahan kalmisto.  (Il cimitero di Praga)  Suomentanut Helinä Kangas. WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-38022-2
Numero Zeron tapaus.  (Numero Zero, 2015)  Suomentanut Helinä Kangas. WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-41286-2
Teokset > Suomennetut teokset > Esseistiikka

Matka arkipäivän epätodellisuuteen.  Suomentanut Aira Buffa. WSOY, 1985.  ISBN 951-0-12812-0
Miten käy? Pakinoita arkipäivän aiheista.  Suomentanut Liisa Ryömä. WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20171-5
Umberto Eco ja Carlo Maria Martini: Mihin uskot jos et usko?.  (In cosa crede chi non crede?, 1996)  Suomentanut Lea Peuronpuro. Turku:  Kirja-Aurora, 2002.  ISBN 951-29-2298-3
Teokset > Suomennetut teokset > Tietokirjat

Esseistiikan ja tieteellisen tuotannon rajamaille sijoittuvat:
Oppineisuuden osoittaminen eli miten tutkielma tehdään.  (Come si fa una tesi di laurea, 1977)  Suomentanut Pia Mänttäri. Tampere:  Vastapaino, 1989 (3. painos 1995).  ISBN 951-9066-29-2
(toim.): Kauneuden historia.  (Storia della bellezza, 2004)  Suomentanut Pekka Tuomisto. Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-31910-9
Kirjallisuutta

Umberto Eco: James Joyce, Teräsmies ja vesinokkaeläin. Toimittaneet Tarja Knuuttila ja Max Ryynänen. Yliopistopaino, 2005.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Umberto Eco Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Syventävää tietoa Ecosta (italiaksi)
On The History of Ugliness (Umberto Econ videoluento)
Mikko Lahtinen: Ecoismia. Niin & näin 2/1996. (pdf)
Jan Blomstedt: Kuin kettu puhuisi karhun suulla (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 25.9.2002.
Jari Olavi Hiltunen: Umberto Eco - Hullunkuristen murhenäytelmien kuvaaja. Vetus Et Nova 12.9.2012.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  DBLP 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Umberto Econ laatta Sydneyn kirjailijoiden kävelyreitillä.
Aku-Palat

Aku-Palat on sarjakuva-albumisarja, joka sisältää aiemmin Aku Ankka -lehdessä julkaistuja tarinoita. Vuosina 1983–1998 sarjan nimi oli Aku Ankan karuselli, mutta vuonna 1999 nimi muuttui Aku-Paloiksi. Ilmestyminen loppui vuonna 2004, koska aineisto alkoi käydä vähiin.lähde? Kyseiset albumit (sekä vuonna 1999 ilmestyneet Joulu-Aku ja Koulu-Aku) sisälsivät alun perin sarjakuvien lisäksi tehtäviä, mutta jo kymmenennen albumin kohdalla lähes pelkkää sarjakuvaa. Aku-Palojen lisäksi on ilmestynyt melkein samannäköisiä ja -kokoisia albumeita: Jatkopalat, Pikkupalat, Kesäpalat, Vauhtipalat (lisäksi hieman poikkeavat Joulu-Aku, Koulu-Aku ja Punkkapomppu). Alla olevassa taulukossa albumit on esitelty lyhyesti.
Jatkopalat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kansi | Numero | Ilmestynyt | Sivuja | Tunniste | Inducks |
| – Kannen piirtäjä Wilma van den Bosch. | 1: Laiskan linna | 2000 | 100 | ISBN 951-32-0952-0 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Wilma van den Bosch.: 
– Kannen piirtäjä Wilma van den Bosch.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Michel Nadorp. | 2: Ensilumi yllättää | 2000 | 100 | ISBN 951-32-0953-9 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Michel Nadorp.: 
– Kannen piirtäjä Michel Nadorp.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Paul Murry. | 3: Superhessun paluu | 2001 | 100 | ISBN 951-32-1172-X | Inducks |
– Kannen piirtäjä Paul Murry.: 
– Kannen piirtäjä Paul Murry.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Daniel Branca. | 4: Jännityspaukku | 2001 | 100 | ISBN 951-32-1174-6 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Daniel Branca.: 
– Kannen piirtäjä Daniel Branca.: Ei muita painoksia.
Pikkupalat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kansi | Numero | Ilmestynyt | Sivuja | Tunniste | Inducks |
| – Kannen piirtäjä Michel Nadorp. | 1: Pehmeä lasku | 2001 | 100 | ISBN 951-32-1173-8 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Michel Nadorp.: 
– Kannen piirtäjä Michel Nadorp.: Ei muita painoksia.
Kesäpalat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kansi | Numero | Ilmestynyt | Sivuja | Tunniste | Inducks |
| – Kannen piirtäjä Michel Nadorp. | 1: Rengasmatka | 2002 | 100 | ISBN 951-32-1320-X | Inducks |
– Kannen piirtäjä Michel Nadorp.:  Sisältää seuraavat sarjakuvatarinat: Sukellussaari, Mikki Hiiri ja avuliaat krokotiilit, Porsaanpyydys, Rullaava kaupunki, Tiku ja Taku purjehdusretkellä, Lomanviettoa laineilla, Yksinäinen gorilla, Viisaita ja tyhmiä narreja, Pikku Hukka, Uinuva kyky, Pluto.
– Kannen piirtäjä Michel Nadorp.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Daniel Branca. | 2: Hiki hatussa | 2003 | 148 | ISBN 951-32-1505-9 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Daniel Branca.: 
– Kannen piirtäjä Daniel Branca.: Ei muita painoksia.
Vauhtipalat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kansi | Numero | Ilmestynyt | Sivuja | Tunniste | Inducks |
| – Kannen piirtäjä Nils Rydahl. | 1: Tie vie | 2002 | 100 | ISBN 951-32-1322-6 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Nils Rydahl.: 
– Kannen piirtäjä Nils Rydahl.: Ei muita painoksia.
Joulu-Aku

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kansi | Numero | Ilmestynyt | Sivuja | Tunniste | Inducks |
| – Kannen piirtäjä Daan Jippes, Guido Matena, Michel Nadorp. | 1: Aku Ankka joulutunnelmissa | 1999 | 100 | ISBN 951-32-0851-6 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Daan Jippes, Guido Matena, Michel Nadorp.:  Sisältää seuraavat sarjakuvatarinat: Joulukiireitä, Joulukalenteri, Kuntoilua vai loikoilua?, Koneellista joulunviettoa, Merkillinen meteoriitti, Ensilumi, Outo lintu, Roope-Setä, Hessu, Aku Ankka, Joulu Alaskassa, Kun hätä on suurin..., Pluto, Rehellisyys maan perii, Joulumieltä, (Booby-Trapped House), Lumiukkokilpailu, Sepe-show.
– Kannen piirtäjä Daan Jippes, Guido Matena, Michel Nadorp.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Daan Jippes, Michel Nadorp. | 2: Hormin täydeltä | 2000 | 100 | ISBN 951-32-0954-7 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Daan Jippes, Michel Nadorp.:  Sisältää seuraavat sarjakuvatarinat: Iloista joulua!, "Joulusiivous", Nyt käymme joulun viettohon..., Odottamaton loma, Joulukalkkuna, Veli Kani liukkaalla jäällä, Hätä ei lue lakia, Hyväntekeväisyyttä, Kelpo toveri, Kovan onnen paketti.
– Kannen piirtäjä Daan Jippes, Michel Nadorp.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Cèsar Ferioli Pelaez. | 3: Pukin pikku apuri | 2001 | 100 | ISBN 951-32-1175-4 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Cèsar Ferioli Pelaez.: 
– Kannen piirtäjä Cèsar Ferioli Pelaez.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Giovan Battista Carpi. | 4: Vilinää vilskettä | 2002 | 100 | ISBN 951-32-1323-4 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Giovan Battista Carpi.:  Sisältää seuraavat sarjakuvatarinat: Roope-sedän joulukekkerit, Talviurheilua, Pukujuhla, Pikku Hukka, Onnenpussin antimet, Mustikkapiiras, Pikku Hiawatha, Toisen luokan planeetta, Helppoa ei ole kellään, Hyvien töiden palkka, Ei lomamatkaa ilman seikkailua, Jouluinen kamppailu.
– Kannen piirtäjä Giovan Battista Carpi.: Ei muita painoksia.
Koulu-Aku

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kansi | Numero | Ilmestynyt | Sivuja | Tunniste | Inducks |
| – Kannen piirtäjä Daniel Branca. | 1: Aku Ankan lyhyt oppimäärä | 1999 | 100 | ISBN 951-32-0850-8 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Daniel Branca.: 
– Kannen piirtäjä Daniel Branca.: Ei muita painoksia.
Punkkapomppu

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kansi | Numero | Ilmestynyt | Sivuja | Tunniste | Inducks |
| – Kannen piirtäjä Nils Rydahl. | 1: Punkkapomppu | 2002 | 100 | ISBN 951-32-1330-7 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Nils Rydahl.:  Sisältää seuraavat sarjakuvatarinat: Tupu Hupu ja Lupu, Päivän sankarittaret, Aku Ankka, Paljon melua tyhjästä, Nelijalkainen postinkantaja, Taiteilijan ohdakkeinen polku, Hessu, Mikki Hiiri, (This Is A Life? By Donald Duck), Nokkela Hupu, Aina kannattaa säästää, Kallis ajelu, (The Cure-All Tonic), Aku Ankka, (Nye Nabo), Pepi, Aku Ankka, Aamiainen vuoteessa, Taiteilija tahtomattaan, Sudenpennut, Mikki Hiiri, Voi, että jännittää!, Aku Ankka, Aku Ankka, Päivä seriffinä, Vanha konsti on paras, Moby Ankka, Kiituri, Liian hyvä harhautus, Taavi Ankka, Tähdenlento, Varma paikka, Sudenpennut, Mikki Hiiri, Aku Ankka, Aku Ankka.
– Kannen piirtäjä Nils Rydahl.: Ei muita painoksia.
Parhaat palat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kansi | Numero | Ilmestynyt | Sivuja | Tunniste | Inducks |
| – Kannen piirtäjä Walt Kelly / Carl Barks. | 1: Parhaat palat 1956 | 2006 | 160 | ISBN 951-32-2045-1 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Walt Kelly / Carl Barks.: 
– Kannen piirtäjä Walt Kelly / Carl Barks.: Toinen painos vuonna 2011.

| – Kannen piirtäjä Tony Strobl. | 2: Parhaat palat 1957 | 2006 | 160 | ISBN 951-32-2215-2 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Tony Strobl.: 
– Kannen piirtäjä Tony Strobl.: Toinen painos vuonna 2011.

| – Kannen piirtäjä Carl Barks. | 3: Parhaat palat 1958 | 2007 | 160 | ISBN 978-951-32-2309-0 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Carl Barks.: 
– Kannen piirtäjä Carl Barks.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Carl Barks. | 4: Parhaat palat 1959 | 2008 | 160 | ISBN 978-951-32-2470-7 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Carl Barks.: 
– Kannen piirtäjä Carl Barks.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Carl Barks. | 5: Parhaat palat 1960 | 2009 | 160 | ISBN 978-951-32-2697-8 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Carl Barks.: 
– Kannen piirtäjä Carl Barks.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Carl Barks. | 6: Parhaat palat 1961 | 2010 | 160 | ISBN 978-951-32-2885-9 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Carl Barks.: 
– Kannen piirtäjä Carl Barks.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Carl Barks. | 7: Parhaat palat 1962 | 2011 | 160 | ISBN 978-951-32-3144-6 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Carl Barks.: 
– Kannen piirtäjä Carl Barks.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Carl Barks. | 8: Parhaat palat 1963 | 2012 | 160 | ISBN 978-951-32-3457-7 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Carl Barks.: 
– Kannen piirtäjä Carl Barks.: Ei muita painoksia.

| – Kannen piirtäjä Tony Strobl ja Carl Barks. | 9: Parhaat palat 1964 | 2013 | 160 | ISBN 978-951-32-3638-0 | Inducks |
– Kannen piirtäjä Tony Strobl ja Carl Barks.: 
– Kannen piirtäjä Tony Strobl ja Carl Barks.: Ei muita painoksia.
SEKEM

logo
SEKEM on egyptiläisen lääketieteen tohtorin Ibrahim Abouleishin vuonna 1970 perustama järjestö, joka perustettiin luomaan uusia kestävän kehityksen mukaisia toimintatapoja maanviljelyyn ja teollisuuteen.. Vuonna 2003 Sekem voitti yhdessä perustajansa Abouleishin kanssa vaihtoehtonobelin eli Right Livelihood -palkinnon. Sekem sijaitsee koilliseen Kairosta ja siihen kuuluu useita eri osastoja:
Biodynaamiset maatilat
Kauppayhtiöt
jalostamaton ja jalostettu ruoka (Hator ja Libra)
yrttiteet ja kosmetiikka (Isis)
lääketieteelliset yrtit ja lääkkeet (Atos)
luomupuuvillasta valmistetut tuotteet (Conytex)
lääketieteellinen keskus
steinerkoulu, jossa on sekä muslimi, että kristittyjä oppilaita
vapaaehtoisten koulutuskeskus
yliopisto (Mahad Adult Education Training Institute)
tutkimuskeskus (Sekem Academy for Applied Art and Sciences)
Sekemin tavoitteena on "palauttaa ja huolehtia maan ja ruuan elinvoimasta sekä luonnon biodiversiteetistä", kestävän kehityksen mukaisella luonnonmukaisella maanviljelyllä ja tukemalla sosiaalista ja kulttuurista kehitystä Egyptissä.. Sekemin kauppayhtiöiden liikevoitto kasvaa nopeasti, vuonna 2000 se oli 37 miljoonaa Egyptin puntaa (n. 5 miljoonaa euroa) ja vuonna 2003 se oli jo yli 100 miljoonaa Egyptin puntaa (n. 13 miljoonaa). Vuonna 2005 Sekemin verkostoon kuului yli 2 000 egyptiläistä maanviljelijää ja lukuisia yhteistyöyrityksiä, ja määrä kasvaa jatkuvasti.. Sekemillä on toimintaa ja yhteistyöjärjestöjä ympäri maailmaa, muun muassa Intiassa, Palestiinassa, Senegalissa, Turkissa ja Etelä-Afrikassa.
Aiheesta muualla

SEKEM
Abouleish, Ibrahim, SEKEM: A Sustainable Community in the Egyptian Desert, ISBN 0-86315-532-4
"Respecting Human Nature" Al-Ahram Weekly
"Mephisto in Elysium" Al-Ahram Weekly
"Ibrahim Abouleish: Vision of Vitality, Engineering a Social Renaissance" Al-Ahram Weekly
Plans for Sekem University (Arkistoitu – Internet Archive)
Mair, Johanna; Schoen, Oliver; "Successful social entrepreneurial business models in the context of developing economies: An explorative study", International Journal of Emerging Markets, Volume 2, Number 1, 2007 , pp. 54-68(15).
Mair, Johanna; Seelos, Christian; 2004 "The Sekem Initiative"  Case Study - Harvard Business School Publishing
Elkington,John; Hartigan, Pamela; Power of Unreasonable People: How Social Entrepreneurs Create Markets that Change the World HBS Press Book, 2008
Amira El Ahl "Wie kommt die Eurythmie in die Wüste?" Spiegel (News Magazine) in German
Selviytymispeli

Selviytymispeli on toimintaseikkailupelien lajityyppi, jossa pelaaja aloittaa minimaalisilla resursseilla tavoitteena selviytyä avoimessa pelimaailmassa. Selviytymispeleissä on ominaisuuksia myös muun muassa hiekkalaatikko-, simulaatio- ja kauhupeleistä.
Selviytymispeleissä saattaa olla selviytymisestä erillinen lopullinen tavoite, kuten eteneminen pelin tarinassa tai salaisuuksien löytäminen, mutta selviytyminen on pelaajan päätavoite. Pelimekaniikka sisältää resurssien keräämistä ja välineiden valmistamista (crafting) kuten työkaluja, aseita ja suojaa. Pelaajan on lisäksi jatkuvasti huolehdittava muun muassa hahmon ravitsemustilasta ja väsymystilasta hankkimalla ruokaa ja vettä sekä lepäämällä. Muista lajityypeistä eroten selviytymispeleissä pelihahmo on jatkuvassa vaarassa kuolla, mikä pakottaa pelaajan harkitsemaan aktiivisesti hahmon tarpeita. Tyypillistä lajityypin peleille on, että pelaajan on selvitäkseen joko puolustettava itseään vaarallisemmilta olennoilta rakentamalla hyvä leiri tai taisteltava itsensä ruokaketjussa korkeammalle, jolloin hänellä on pelissä enemmän valtaa. Joissain selviytymispeleissä on käytössä lopullinen kuolema, jossa pelihahmon kuoltua pelaajan on aloitettava eteneminen jälleen pelin alusta.
Monet selviytymispelit korostavat varovaisuutta, sillä pelaajan virheet saattavat aiheuttaa haittaa pelihahmon terveydelle. Toisaalta peli saattaa ajaa pelaajaa liikkeelle esimerkiksi ympäristön niukkojen resurssien avulla, jolloin pelaaja ei pelihahmon terveyden takia voi jäädä passiiviseksi.
Varhaisimpiin lajityypin peleihin kuuluu The Oregon Trail. Pelissä oli minimaalinen tarina pelaajan keskittyessä muun muassa ravinnon hankintaan ja vammojen hoitamiseen. Lajityypin popularisoijia ovat Resident Evil -pelisarja ja Sweet Home. Muita esimerkkejä lajityypin peleistä ovat Don't Starve, Rust, Subnautica ja This War of Mine.
Käännös suomeksi
Sendlingin murhan yö

Sendlingin murhan yö (Saksaksi: Sendlinger Mordweihnacht) oli vuonna 1705 Sendlingissä kaksi kilometriä lounaaseen Munchenissa tapahtunut verilöyly. Baijerin kansannousun aikana Itävallan valtaa vastustava talonpoikaisarmeija oli marssinut Müncheniin mutta joutui petetyksi ja teurastetuksi.
Noin 1 100 talonpoikaa sai surmansa.
Tapahtumasta on tullut tunnettu aihe saksalaisessa kulttuurissa.
Seksploitaatio

Argentiinalaisnäyttelijätär Libertad Leblanc seksploitaatioelokuvassa La Flor de Irupé (1962).
Seksploitaatio on eksploitaatioelokuvien alatyyppi, jossa hyödynnetään alastomuutta ja seksuaalisuutta. Tunnettuja lajityypin elokuvien ohjaajia olivat muiden muassa Russ Meyer, Jesus Franco ja Doris Wishman. Suosittuja aiheita ovat olleet tapahtumien sijoittaminen nunnaluostariin tai naisvankilaan, joka saatetaan laskea myös omaksi lajityypikseen. Erityisen paljon lajityypin elokuvia valmistettiin 1960- ja 1970-luvuilla.
Kirjallisuutta

Gorfinkel, Elena: Lewd Looks: American Sexploitation Cinema in the 1960s. University of Minnesota Press, 2017. ISBN 978-1-5179-0016-8. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seksploitaatio Wikimedia Commonsissa