stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veera Salmi
Ura

Salmi on kirjoittanut Puluboi ja Poni -lastenkirjasarjaa, jonka ensimmäinen osa Puluboin ja Ponin kirja ilmestyi vuonna 2012 Otavan kustantamana. Puluboi on Hakaniementorilla asuva pulu, joka ei käytä r-kirjainta. Ensimmäinen kirja kertoo Puluboin ja Poni-tytön ystävyydestä. Vuonna 2013 kirjasta valmistui 15-osainen kuunnelma. Kirjan käännösoikeudet on myyty Ruotsiin ja Tanskaan. Elokuussa 2013 Ykkösryhmä-kiertueteatteri kantaesitti kirjaan perustuvan musiikkinäytelmän Puluboi -hittinäytelmä. Kantaesityksen dramatisoi ja ohjasi Nina Erjossaari. Tammikuussa 2015 Kansallisteatterissa sai ensi-iltansa kirjaan perustuva musiikkinäytelmä Puluboin ja Ponin teatteri. Vuonna 2018 sai ensi-iltansa Mari Rantasilan ohjaama Puluboin ja Ponin leffa.
Vuonna 2013 ilmestyi Salmen toinen kirja, Puluboin ja Ponin loisketiivis kirja. Myös siitä tehtiin kuunnelma. Teos oli ilmestymisvuonnaan Anni Polva -palkintoehdokas. Vuonna 2014 Salmi sai Otavan kirjasäätiön Kaarina Helakisa -palkinnon. Samana vuonna ilmestyi Salmen kolmas teos, Puluboin ja Ponin pöpelikkökirja. Salmi on kirjoittanut myös aikuisten romaanin Kaikki kevään merkit (2014). Vuonna 2015 Salmelta ilmestyivät Puluboin ja Ponin tsompikirja sekä Mauri ja vähä-älypuhelin, jonka hän on itse kuvittanut. Salmen ja Matti Pikkujämsän teos Sorsa Aaltonen ja lentämisen oireet (2019) oli Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkintoehdokas 2020.
Salmi on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän asuu Helsingin Kalliossa.
Teokset > Puluboi ja Poni -sarja

Puluboin ja Ponin kirja.  (Kuvitus: Emmi Jormalainen)  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 978-951-1-26509-2
Puluboin ja Ponin loisketiivis kirja.  (Kuvitus: Emmi Jormalainen)  Helsinki:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-27335-6
Puluboin ja Ponin pöpelikkökirja.  (Kuvitus: Emmi Jormalainen)  Helsinki:  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-28238-9
Puluboin ja Ponin kirjat 1+2.  ((yhteisnide) Kuvitus: Emmi Jormalainen)  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-28833-6
Puluboin ja Ponin tsompikirja.  (Kuvitus: Emmi Jormalainen)  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-29201-2
Puluboin ja Ponin komerokirja. Kuvitus: Emmi Jormalainen. Helsinki: Otava, 2017
Puluboi = Agentti NollaBullaNolla ja kamukiemurat. Kuvitus: Emmi Jormalainen. Helsinki Otava, 2018
Puluboin tähtimietteellinen kirja.  (Kuvitus: Emmi Jormalainen)  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-37901-0
Teokset > Päiväkoti Heippakamu-sarja

Päiväkoti Heippakamu – Rebekan rapupäivä.  (Kuvitus: Elina Warsta)  Helsinki:  Otava, 2016.  ISBN 978-951-1-30599-6
Päiväkoti Heippakamu – Pablo ja heiluvat hampaat.  (Kuvitus: Elina Warsta)  Helsinki:  Otava, 2017.  ISBN 978-951-1-31006-8
Päiväkoti Heippakamu – Isabella ja tuikkiva tyttö.  (Kuvitus: Elina Warsta)  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-32302-0
Päiväkoti Heippakamu – Hung ja pantteripako.  (Kuvitus: Elina Warsta)  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-34901-3
Teokset > Mauri-sarja

Mauri ja vähä-älypuhelin.  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-29095-7
Mauri ja mini-isoveli.  Helsinki:  Otava, 2016.  ISBN 978-951-1-30331-2
Mauri, Pasilan jäbä.  (yhteisnide teoksista Mauri ja vähä-älypuhelin ja Mauri ja mini-isoveli)  Helsinki:  Otava, 2017.  ISBN 978-951-1-31391-5
Mauri on nuubi gangsta.  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-36038-4
Teokset > Muut lastenkirjat

Sorsa Aaltonen ja lentämisen oireet.  (Kuvitus: Matti Pikkujämsä)  Helsinki:  Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-32344-0
Jello ja nolo nokkahuilu.  (Kuvitus: Emmi Jormalainen)  Helsinki:  Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-33861-1
Teokset > Nuortenkirjat

Saari.  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-31931-3
Kaunis ilma kuolla.  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-35669-1
Olin niinku aurinko paistas.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-39499-0
Oboin kirja.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-37896-9
Aina Ponoi. Helsinki: Otava, 2023
Teokset > Aikuisten romaanit

Kaikki kevään merkit.  Helsinki:  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-28122-1
Perhoset veljeni ympärillä.  Helsinki:  Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-32325-9
Palkinnot ja ehdokkuudet

2013: Anni Polva -palkintoehdokkuus (Puluboin ja Ponin loisketiivis kirja)
2014: Kaarina Helakisa -palkinto
2015: Finlandia Junior -palkintoehdokkuus (Mauri ja vähä-älypuhelin)
2015: HelMet-kirjallisuuspalkintoehdokkuus (Puluboin ja Ponin kirja)
2018: Laivakello-palkintoehdokkuus (Saari)
2018: Arvid Lydecken -palkintoehdokkuus (Puluboi = agentti NollaBullaNolla ja kamukiemurat)
2020: Arvid Lydecken -palkintoehdokkuus (Sorsa Aaltonen ja lentämisen oireet)
2020: Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkintoehdokkuus (Sorsa Aaltonen ja lentämisen oireet)
2020: Runeberg Junior -palkintoehdokkuus (Sorsa Aaltonen ja lentämisen oireet)
2021: Topelius-palkintoehdokkuus (Kaunis ilma kuolla)
2022: Punni-palkinnon kunniamaininta (Olin niinku aurinko paistais)
Aiheesta muualla

Ruuska, Helena: Veera Salmen romaanissa muistoissa ei pääse unohtamalla HS.fi. 26.10.2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Korea 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Elafónisoksen taistelu (1717)

Elafónisoksen taistelu käytiin vuonna 1717 nykyisin Kreikkaan kuuluvan Elafónisoksen saaren edustalla, kun Venetsian laivasto hyökkäsi osmanien laivaston kimppuun. Taistelu päättyi Venetsian voittoon.
Taistelu

Karlowitzin rauhassa vuonna 1699 osmanien valtakunta tunnusti Venetsian oikeudet Elafónisokseen, mutta vuonna 1715 osmanit miehittivät saaren.
Vuonna 1717 venetsialaisamiraali Pizanis lähti hyökkäämään 33 aluksen laivastolla Mánilta osmanien laivaston kimppuun, joka oli ankkuroituneena Sarakínikonlahdella Elafónisoksen eteläpuolella. Osmanien laivastoon kuului 52 purjealusta, neljä kaleeria sekä useita pienempiä aluksia. Laivastot kohtasivat Elafónisoksen länsirannikon edustan pienten Aglýftiksen ja Panagían saarten tuntumassa, jossa alkoi kahdeksan tuntia kestänyt taistelu. Taistelussa Venetsian laivasto upotti kreikkalaisten polttolaivojen auttamana osmanilaivaston. Osmanien laivastoon kuulunut merirosvo Kanka Moustis pelastui taistelusta ja meni Strofádes-nimiselle saariryhmälle Zákynthoksen saaren eteläpuolelle, jossa hän pahoinpiteli 20 erakkoa sekä ryösti Strofádeksen Pantokrátorin luostarin.
Elafónisoksen taistelu (1718)

Elafónisoksen taistelu käytiin 20.–22. heinäkuuta 1718 nykyisin Kreikkaan kuuluvan Elafónisoksen saaren edustalla, kun Venetsian laivasto otti yhteen osmanien laivaston kanssa. Taistelu päättyi Venetsian voittoon.
Taistelu

Taistelu käytiin venetsialaisten ja osmanien välillä saaren edustalla 20.–22. heinäkuuta 1718, kun Markantónis Diedoksen johtama 26 aluksesta muodostunut laivasto otti yhteen Souleiman Kotzan johtaman 36 purjealuksen osmanilaivaston kanssa. Taistelu päättyi Venetsian voittoon ja osa osmanien laivastosta pelastautui Kytheran saarelle.
Elafónisoksen taistelu oli vuosina 1714–1718 käydyn Venetsian–Turkin sodan viimeinen operaatio, sillä 21. heinäkuuta allekirjoitettiin sodan päättänyt Passarowitzin rauhansopimus.
Neretvan taistelu

Neretvan taistelu tai (Tapaus Valkoinen) oli toisessa maailmansodassa akselivaltojen ja Jugoslavian partisaanien välinen taistelu miehitetyssä Jugoslaviassa. Saksalaisjoukkojen jouduttua perääntymään Pohjois-Afrikassa vuonna 1942, Saksan sodanjohto pelkäsi liittoutuneiden maihinnousua Balkanille. Adolf Hitler määräsi Alexander Löhrin kukistamaan partisaaniesiintymät Jugoslaviassa. Suunnitelman tarkoituksena oli kukistaa partisaanien luoma Bihaćin tasavalta. Suunnitelma pantiin alulle 8. tammikuuta Löhrin tavattua Italian 2. armeijan komentajan Mario Roattan Zagrebissa. Kolmiosainen suunnitelma alkoi 20. tammikuuta 1943 ja taistelun aikana saksalaiset ja Četnikit hyökkäsivät partisaanien hallitsemiin Likan, Kordunin, Banijan, Cazinin, Grmečin, Drvarin, Glamočin, Livnon, Jajcen, ja Ključin kaupunkeihin. Partisaanit onnistuivat vetäytyessään valtaamaan Imotskin, Ljubuškin, Široki Brijegin, Prozorin ja Jablanican kaupungit italialaisilta. Partisaaniosastojen jäätyä mottiin Neretvan lähistölle heidän johtajansa Josip Broz Tito määräsi tuhoamaan joen ylittävät sillat perääntyessään. Taistelut päättyivät maaliskuussa 1943 akselivaltojen taktiseen voittoon partisaanien kärsiessä raskaita tappioita. Saksalaiset eivät kuitenkaan onnistuneet kukistamaan lopullisesti partisaaniesiintymiä Jugoslaviassa. Partisaanit jatkoivat vastarintaa saksalaisia ja Četnikeitä vastaan sodan loppuun saakka. Neretvan taistelusta tehtiin myöhemmin samanniminen elokuva vuonna 1969.
Herrnhutin tähti

Herrnhutin tähtiä joulumarkkinoilla Dresdenissä.
Herrnhutin tähti (saks. Herrnhuter Stern) on adventti- ja jouluajan valokoriste, joka on suosittu Saksassa ja muualla Keski-Euroopassa. Saksankielisessä Euroopassa sen nimi viittaa Herrnhutin kaupunkiin, jossa tähtien kaupallinen valmistus käynnistyi 1800-luvulla. Englannin kielessä koristetta taas kutsutaan Määrin tähdeksi ("Moravian star"). Tähti on ollut tärkeä etenkin herrnhutilaiselle herätysliikkeelle ja se symboloi Betlehemin tähteä.
Alkuperäinen Herrnhutin tähti oli rombikuboktaedrin muotoinen: siinä oli 25 pyramidin muotoista sakaraa sekä yksi ”puuttuva” sakara, josta tähti ripustetaan. On kuitenkin olemassa myös 20-, 32-, 50-, 62- sekä 110-sakaraisia tähtiä. Tähtiä on perinteisesti valmistettu paperista tai kartongista, mutta nykyään muoviset tähdet ovat yleisiä. Saksassa varsinaisia Herrnhutin tähtiä saa myydä vain Herrnhuter Sterne GmbH, jonka perustaja Pieter Hendrik Verbeek kehitti alkuperäisen tähden vuonna 1897 ja joka omistaa nimen oikeudet. Muiden valmistajien vastaavia tähtiä myydäänkin usein ”joulutähtinä” ja ”valotähtinä”.
Nurkkajärvi (Kuhmoinen)

| Nurkkajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°38′07″N, 25°06′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Kolisjärveen 
Järvinumero:  14.263.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  141,2 m  
Pituus:  490 m  
Leveys:  180 m  
Rantaviiva:  1,228 km  
Pinta-ala:  5,047 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiNurkkajärvi 
Nurkkajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,0 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rannoille on rakennettu viisi vapaa-ajan kiinteistöä, joille johtaa tiet yhdystieltä 3284. Järven rannalla on lisäksi kaksi luonnonsuojelualuetta.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,2 metriä mpy. Siihen johtaa kaksi ojaa, joista toinen tuo vettä koillisesta Kaijanjävestä. Laskuoja lähtee järven pohjoispäästä ja laskee Kolisjärveen. Laskuojan pudotus on 0,1 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järveä ei oltu merkitty.
Vuoden 1965 peruskartassa järven koillisrannalla oli peltoja ja järvelle oli rakennettu yksi talo. Vuoteen 1986 mennessä pellot olivat metsittyneet ja järvelle oli rakennettu neljä taloa lisää.
Petkeljärvi (Kuhmoinen)

| Petkeljärvi |
| --- | --- |
 Maanmittauslaitoksen ortoilmakuva Petkeljärvestä. Kuvan alalaidassa näkyy pieni Karvalammi.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°38′18″N, 25°07′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Kalliojärveen 
Järvinumero:  14.263.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  150,5 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  640 m  
Rantaviiva:  3,412 km  
Pinta-ala:  21,304 ha  
Saaria:  1 
 fiPetkeljärvi 
Petkeljärvi  on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 21 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi pieni saari. Sen rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven rannoille on rakennettu yli kymmenen vapaa-ajan kiinteistöä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,5 metriä mpy. Siihen ei johda ojia, mutta siitä lähtee kaksi laskuojaa, jotka molemmat laskevat Kalliojärveen. Laskuojien pudotus on 9,4 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järveä ei oltu merkitty.
Vuosien 1965 ja 1966 peruskartoissa järvellä oli yksi talo ja järvestä lähti vain yksi laskuoja. Vuoteen 1986 mennessä järvelle oli rakennettu kahdeksan taloa lisää.
Kolisjärvi

| Kolisjärvi |
| --- | --- |
 Maanmittauslaitoksen ortoilmakuva Kolisjärvestä. Kuvan oikeassa yläkulmassa näkyy osa Kolisjärveen laskevasta Haukkalammista.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°38′49″N, 25°05′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Isojärveen 
Järvinumero:  14.263.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  141,1 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  850 m  
Rantaviiva:  4,476 km  
Pinta-ala:  22,502 ha  
Saaria:  2 
 fiKolisjärvi 
Kolisjärvi eli Kolijärvi eli Pieni Kalliojärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 23 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Vuohivuori nousee järven itäpuolella noin 50 metriä järven pinnan yläpuolelle. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Järven rantaviivan pituus on 4,5 kilometriä ja sen rannat ovat pääosin metsämaata. Etelärannalla on pieni luonnonsuojelualue ja länsirannalla on peltoja. Rannoille on rakennettu kolme taloa ja kaksi vapaa-ajan asuntoa. Järven lounaispuolelta kulkee yhdystie 3284.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,1 metriä mpy. Siihen johtaa kuusi ojaa, joista kolme tuo vettä Kalliojärvestä, Nurkkajärvestä ja Haukkalammeilta. Järven laskuoja lähtee järven pohjoispäästä ja laskee Isojärven Isojärvenlahteen. Laskuojan pudotus on 22,2 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty. Kartassa järven ja sen itäpuolisen Kalliojärven välissä oli kapea salmi. Järvien yhteinen nimi oli Kalliojärvi.
Vuosien 1965 ja 1986 peruskartoissa järvellä oli kolme saarta. Vuoden 1965 peruskartassa järvellä oli vain kaksi taloa ja osa järven ympäristön pelloista jatkui järven rantaan asti. Vuoteen 1986 mennessä järvelle oli rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa ja osa pelloista oli metsittynyt.
Kaijanjärvi (Kuhmoinen)

| Kaijanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°38′17″N, 25°05′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Nurkkajärveen 
Järvinumero:  14.263.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  142,9 m  
Pituus:  530 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  1,154 km  
Pinta-ala:  3,978 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaijanjärvi 
Kaijanjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,0 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Pohjoisrannalle on rakennettu neljä vapaa-ajan kiinteistöä, joille tulee tiet järven itäpuolelta kulkevalta yhdystieltä 3284.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 142,9 metriä mpy. Siihen johtaa kaksi ojaa. Laskuoja lähtee järven kaakkoispäästä ja laskee Nurkkajärveen. Laskuojan pudotus on 1,7 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty, mutta se oli nimetön.
Vuoden 1965 peruskartassa järvellä oli yksi talo ja järven pohjoisrannalla oli peltoa. Vuoteen 1986 mennessä pelto oli metsittynyt ja järvelle oli rakennettu kolme taloa lisää.
Operaatio Calendar

Operaatio Calendar oli peitenimi toisen maailmansodan Maltan saattueelle Gibraltarilta Maltalle 14.–24. huhtikuuta 1942.
Taustaa

Amiraliteetti ilmoitti 4. huhtikuuta 1942 amiraali Pridham-Wippelille, ettei Maltalle voida toimittaa täydennyksiä idästä eikä lännestä ennen kuin lentokoneiden tarjoama suoja voidaan taata. Winston Churchill pyysi Rooseveltilta lupaa käyttää Yhdysvaltain laivaston lentotukialusta USS Waspia lentokonetäydennyksen toimittamiseksi Maltalle. Syynä pyyntöön oli Euroopan vesillä olleiden Kuninkaallisen laivaston alusten sopimattomuus tehtävään.
Operaatio

USS Waspille (J. W. Reeves) kuormattiin Shieldhallissa Kuninkaallisten ilmavoimien 601. ja 603. laivueiden henkilöstö sekä 52 Spitfire VB -hävittäjää. Alus lähti 14. huhtikuuta kuormauksen päätyttyä Glasgow’sta suojanaan hävittäjät USS Lang ja USS Madison, ja ne ohittivat Ailsa Craigin vielä samana päivänä ja aloittivat matkansa etelään. Osasto liittyi Kuninkaallisen laivaston osastoon, jonka muodostivat taisteluristeilijä HMS Renown (kommodori C. Daniel) ja sitä suojaavat hävittäjät HMS Inglefield, HMS Ithuriel, HMS Echo ja HMS Partridge. Yhdistynyt laivasto-osasto (Force W) ohitti Gibraltarin 18.–19. huhtikuuta välisenä yönä, jolloin siihen liittyivät Gibraltarilta täydennyksenä risteilijät HMS Charybdis ja HMS Cairo sekä niitä suojanneet hävittäjät HMS Westcott, HMS Wishart, HMS Vidette, HMS Wrestler ja HMS Antelope.
USS Waspille kuormattujen lentokoneiden lisäpolttoainetankkien vuotaminen esti, aseiden ja radioiden toimimattomuus vaikeuttivat operaatiota. Matkalla vikoja ei kyetty korjaamaan ja 20. huhtikuuta varhain aamulla osaston ollessa neljäkymmentäviisi merimailia Algerista koilliseen lentotukialukselta nousi 48 Spitfireä suojanaan Grumman Wildcat -hävittäjiä. Koneista 46 laskeutui Maltalle.
Sisiliaan sijoitettujen Saksan 2. ilma-armeijan (saks. Luftflotte 2) yksiköt seurasi tutkalla Maltalle saapuvia lentokoneita, ja sen koneet pommittivat saarta puolitoista tuntia ensimmäisen koneen laskeutumisen jälkeen. Kolmen vuorokauden aikana lähes 500 tonnia pommeja pudotettiin Luqan ja Ta’ Qalin lentokentille, ja kenraali Dobbie ilmoitti 23. huhtikuuta 17 lentokoneen tuhoutuneen ja 29 vaurioituneen ilmahyökkäyksissä. Monien lisäksi tuhoutuneen ilmataisteluissa ja palveluskelpoisten koneiden lukumäärän palanneen kuuteen.
El Alameinin ensimmäinen taistelu

El Alameinin ensimmäinen taistelu oli sotamarsalkka Erwin Rommelin johtaman saksalais–italialaisen panssariarmeija Afrikan ja kenraali Claude Auchinleckin johtaman brittiläisen 8. armeijan välinen 1–27. heinäkuuta 1942 käyty läntisen aavikon taistelu Pohjois-Afrikassa toisessa maailmansodassa.
Hävittyään Gazalan taistelun kesäkuussa 1942 8. armeija perääntyi Mersa Matruhin kautta Alameinin linjalle Egyptiin, joka käsitti 60 km aukon El Alameinin kaupungin pohjoisessa Välimeren rannalla ja Qattaran syvängön etelässä aavikolla välillä.
Panssariarmeija Afrikka hyökkäsi aamulla 1. heinäkuuta saksalaisten joukkojen johdolla lähellä El Alameinia, mutta liittoutuneiden puolustuslinja kesti iltaan saakka, mikä keskeytti akselivaltojen etenemisen. Seuraavana päivänä Rommel keskitti joukkonsa pohjoiseen tarkoituksenaan tehdä läpimurto El Alameinin läheisyydessä. Auchinleck puolestaan määräsi tehtäväksi vastahyökkäyksen linjan keskiosassa, mutta hyökkäys epäonnistui. Sen sijaan liittoutuneiden toinen hyökkäys etelässä italialaisia vastaan oli onnistuneempi. Liittoutuneiden vastarinnan takia Rommel siirtyi puolustukseen saavutetulla linjalla.
Auchinleck hyökkäsi jälleen 10. heinäkuuta Tel el Eisassa pohjoisessa saaden yli tuhat vankia. Rommelin vastahyökkäyksen tulokset Tel el Eisassa jäivät vähäisiksi. Seuraavaksi Auchinleck hyökkäsi jälleen keskellä Ruweisatin selänteellä kahdesti (Ruweisatin ensimmäinen taistelu 14. heinäkuuta ja Ruweisatin toinen taistelu 21. heinäkuuta). Kumpikaan taistelu ei ollut liittoutuneille menestys ja jalkaväen ja panssareiden yhteistoiminnan ajoittamisen epäonnistumisesta seurasi toisessa taistelussa 700 miehen tappiot. Huolimatta tästä liittoutuneet tekivät vielä kaksi uutta hyökkäystä 27. heinäkuuta. Toinen pohjoisessa lähellä Tel el Eisaa ei ollut menestyksekäs ja toinen lähellä Miteiriyaa oli vielä tuhoisampi, sillä miinakenttiä ei ollut raivattu ja jalkaväki jätettiin ilman panssareiden tukea saksalaisten vastahyökkäyksessä.
Liittoutuneiden 8. armeija oli kuluttanut voimansa ja 31. heinäkuuta Auchinleck määräsi luopumaan hyökkäysoperaatioista ja valmistelemaan puolustusasemia odotettavissa olevan akselivaltojen suurhyökkäyksen varalle.
Akselivaltojen eteneminen kohti Aleksandriaa (ja Kairoa) pysähtyi. Rommel yritti uudelleen murtautua liittoutuneiden linjan lävitse siinä kuitenkaan onnistumatta Alam Halfan taistelussa elokuussa. Saman vuoden lokakuussa 8. armeija Bernard Montgomeryn komennossa löi akselivaltojen joukot El Alameinin toisessa taistelussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta El Alameinin ensimmäinen taistelu Wikimedia Commonsissa
Tour de Ski 2024–2025

Tour de Ski 2024–2025 kilpailtiin 28. joulukuuta 2024 – 5. tammikuuta 2025. Se oli 19:s Tour de Ski -kilpailusarja. Osakilpailut käytiin Italian Toblachissa sekä Val di Fiemmessä.
Naisten osakilpailut

| Paikka | Päivä | Kilpailu | Voittaja | Kilpailun johtaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Toblach | 28. joulukuuta | sprintti (v) |  Jessie Diggins |  Jessie Diggins |
|  Toblach | 29. joulukuuta | 15 km yhteislähtö (p) |  Jessie Diggins |  Jessie Diggins |
|  Toblach | 31. joulukuuta | 20 km (v) |  Astrid Øyre Slind |  Jessie Diggins |
|  Toblach | 1. tammikuuta | 15 km takaa-ajo (p) |  Astrid Øyre Slind |  Astrid Øyre Slind |
|  Val di Fiemme | 3. tammikuuta | sprintti (p) |  Nadine Fähndrich |  Astrid Øyre Slind |
|  Val di Fiemme | 4. tammikuuta | 20 km yhdistelmäkilpailu |  Therese Johaug |  Therese Johaug |
|  Val di Fiemme | 5. tammikuuta | 10 km yhteislähtö (v) |  Therese Johaug |  Therese Johaug |
Miesten osakilpailut

| Paikka | Päivä | Kilpailu | Voittaja | Kilpailun johtaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Toblach | 28. joulukuuta | sprintti (v) |  Johannes Høsflot Klæbo |  Johannes Høsflot Klæbo |
|  Toblach | 29. joulukuuta | 15 km yhteislähtö (p) |  Johannes Høsflot Klæbo |  Johannes Høsflot Klæbo |
|  Toblach | 31. joulukuuta | 20 km (v) |  Harald Østberg Amundsen |  Johannes Høsflot Klæbo |
|  Toblach | 1. tammikuuta | 15 km takaa-ajo (p) |  Harald Østberg Amundsen |  Johannes Høsflot Klæbo |
|  Val di Fiemme | 3. tammikuuta | sprintti (p) |  Johannes Høsflot Klæbo |  Johannes Høsflot Klæbo |
|  Val di Fiemme | 4. tammikuuta | 20 km yhdistelmäkilpailu |  Johannes Høsflot Klæbo |  Johannes Høsflot Klæbo |
|  Val di Fiemme | 5. tammikuuta | 10 km yhteislähtö (v) |  Simen Hegstad Krüger |  Johannes Høsflot Klæbo |