stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Työttömän kuolema
Sisältö > Työn ja toiminnan erot arvotuotannossa

Teoksen alussa erotetaan käsitteellisesti työ, arvotuotanto ja toiminta: kaikkia henkisiä tai materiaalisia arvoja ei tuoteta työelämässä vaan sitä laajemman vapaan toiminnan piirissä. Toisaalta työelämässä ei välttämättä tuoteta mitään arvoja. Esimerkkinä Hankamäki mainitsee byrokraatin työn. Työelämän piirissä voidaan tuottaa myös suoranaisia epäarvoja, mistä esimerkkeinä ovat teollisuuden saasteet. Niinpä pelkkä ahkera työskenteleminen ei Hankamäen mukaan riitä oikeuttamaan itseään moraalisesti, vaikka niin usein ajatellaankin, vaan työhön suhtautuminen on ideologisoitunut. Hankamäen mielestä paremmat mahdollisuudet tulisi turvata arvotuotannolle, jota ei voida järjestellä palkka- tai yrittäjätyöksi ja jollaista voi olla luova tieteellinen tai taiteellinen työ.
Hankamäki myöntää, että työttömyys on ongelma yhteiskunnalle ja yksilöille, mutta hän ei haluaisi työttömyydestä syyllistettävän työttömiä, koska työttömyyttä käytetään raa’asti työvoiman hinnan määrittelemiseen. Tässä prosessissa yksien ihmisten työttömyydestä on tullut toisten työnsaannin ehto.
Sisältö > Sivistysihanteiden ja työelämän normien ristiriidat

Kirjan toisessa (2) luvussa kritisoidaan välineelliseen rationalismiin perustuvaa koulutuspolitiikkaa. Hankamäki arvostelee muun muassa määrällisiä tutkintotavoitteita ja opiskelupaikkojen sekä tutkijanpaikkojen epätasapainoista vaihtosuhdetta suomalaisten ja ulkomaalaisten kesken, sillä hän pitää koulutusresurssien laajaa päätymistä ulkomaalaisten hyödyksi kansalaisten edun vastaisena valtiorahoitteisissa yliopistoissa.
Vaikka yliopistoissa leivotaankin tutkintoja yli työelämän tarpeen, myöskään akateemisen työttömyyden ei ole Hankamäen mielestä annettu johtaa ”luovaan joutilaisuuteen”. Työpaikoista käytävän kilpailun tuloksena opiskelu on Hankamäen mukaan alistettu entistäkin tiukemmin vain työelämän normeille. Filosofian kriittiset ihanteet ja työelämän tarpeiden väliset ristiriidat ovat johtaneet korkeasti koulutettujen ihmisten työttömyyteen sekä uuden yhteiskuntaluokan, valkokaulusköyhälistön, syntyyn ja patisteluun työvoimahallinnossa.
Kirjan kolmannessa (3) luvussa Hankamäki kritisoi työvoimapolitiikkaa, viranomaiskäytäntöjä ja työvoimalainsäädäntöä siitä, että ne rankaisevat yritteliäisyydestä ja vastuunotosta työttömyysetuuksien menetyksillä, kun yrittäjien ja opiskelijoiden oikeus työttömyysetuuksiin on muita ryhmiä huonompi. Ongelmana hän pitää, että yhteiskunnan tukeen ja toimeentuloon oikeuttava toiminta on määritelty kapeasti vain työksi. Kytkettäessä työttömyysetuuksien takaama toimeentulo vain joko työelämässä tuotettavaan vastikkeeseen tai ”työelämän käytettävissä olemiseen” ei tunnusteta esimerkiksi kouluttautumiseen liittyvän toiminnan hyödyllisyyttä yhteiskunnalle. Hankamäen mukaan järjestelmä ohjaa passivoitumiseen, sillä se on laadittu liiaksi vain ammattijärjestöjen ja työnantajien omilla, välineellisen työn, ehdoilla. Tilalle hän ehdottaa snellmanilaista ja humboldtilaista sivistysihannetta.
Sisältö > Argumentteja työelämän huonontumisesta

Kirjan neljännessä (4) ja viidennessä (5) luvussa (sekä toisen painoksen luvuissa 6–8) analysoidaan työn ja omistamisen suhdetta ideologiakriittisesti sekä valotetaan esimerkeillä, kuinka työelämän normit tukahduttavat luovuutta vähentäen työskentelyn mielekkyyttä. Hankamäen mielestä esimerkiksi ”huomiotalouden” ja television Diili-show’n levittämät ajatusmallit ovat tehneet työelämästä performatiivista esittämistä sekä suosion keruuta, mikä on johtanut työntekijöiden punnitsemiseen väärällä vaa’alla: heidän näyttelijänlahjojensa mukaan.
Juha Siltalan analysoima hyperkilpailu (eli kilpailu kilpailun itsensä vuoksi) näkyy Hankamäen mukaan myös yksilöllisellä tasolla ihmisten yrittäessä luoda persoonalleen lisäarvoa tyhjästä. Hankamäen mielestä tämä on ristiriitaista, sillä työntekijöiden valitsijatkaan eivät arvosta ulkokuoria vaan ovat kiinnostuneita ihmisten todellisista taidoista.
Teoksen toisessa painoksessa Hankamäki katsoo, että globalisaation ja kapitalismin haittapuolia voidaan torjua kansallisen edun tunnustamisen kautta, mikä edellyttää yhteen hiileen puhaltamista suomalaisilta työnantajilta ja työntekijöiltä. Teoksen toiseen painokseen on sisällytetty myös vinkkejä työnhaussa ja viranomaisissa selviytymistä varten.
Sisältö > Perustulojärjestelmä

Työttömän kuoleman päättävässä luvussa Hankamäki muotoilee perustulojärjestelmän, joka turvaisi selkänojan myös sellaiselle arvotuotannolle, jota ei voida organisoida työksi. Sosiaaliliberaaliin yhteiskuntateoriaan sitoutuen Hankamäki perustelee perustulojärjestelmää niin, että mikäli työttömyyteen johtava monetaristinen talouspolitiikka hyväksytään, yhteiskunnan on vastavuoroisesti taattava yksilöiden taloudelliset mahdollisuudet jatkaa elämänsä rakentamista myös työelämän vaatimien joustojen ja työttömyyskausien aikana.
Perustulo ei ole sama kuin kansalaispalkka, jota maksettaisiin kaikille. Sen sijaan Hankamäen kaavailema perustulo vain korvaisi sosiaalietuuksien tilkkutäkin. Sitä maksettaisiin muun muassa opiskelijoille, työttömille ja eläkeläisille. Etuuksina jaettava kokonaissumma ei muuttuisi, mutta määrät yhdenmukaistuisivat, minkä tarkoitus on vähentää työttömien taloudellisia opiskeluesteitä ja opiskelijoiden työnteon esteitä.
Hankamäen mielestä toimeentulon normit täyttävä perustulo takaisi tasoltaan ansiosidonnaisia heikomman mutta kestoltaan luotettavamman turvan työttömyyden varalle niin, ettei ansiosidonnaisia työttömyysetuuksia tarvittaisi. Ay-jäsenyyden takaama oikeus ansiosidonnaiseen työttömyysturvaan on ollut vahva vaikutin järjestäytymiselle, ja Hankamäki katsoo, että ay-liike onkin vastustanut perustuloa lähinnä pelätessään jäsentensä katoamista.
Perustulon maksaminen ja saantiedellytysten (eli käytännössä ammatillisen aseman) selvittäminen kuuluisivat negatiivisen tuloverojärjestelmän tavoin verohallinnon piiriin, mikä poistaisi kalliiksi käyvän päällekkäisen byrokratian Kelassa ja sosiaalitoimistoissa ja helpottaisi sosiaalitoimen voimavarojen ohjaamista varsinaiseen sosiaalityöhön. Hankamäki sanoo järjestelmänsä vastaavan enemmän alkuperäistä Milton Friedmanin mallia kuin Osmo Soininvaaran ehdotusta perustulojärjestelmäksi.
Vastaanotto

Työttömän kuolemasta oli arvio Helsingin Sanomien kulttuurisivuilla 5.6.2005 ja taloussivuilla 28.8.2005,, ja sitä käsiteltiin TV1:n Voimala-ohjelmassa 13.8.2005.
Työttömän kuoleman ideoita kommentoivat Yleisradion ruotsinkieliselle toimitukselle kansanedustajat Kimmo Sasi ja Janina Andersson sekä professori Alf Rehn Richard Husun juontamassa radio-ohjelmassa 30.8.2005. Kokoomuslainen Sasi torjui perustuloehdotuksen; sen sijaan vihreitä edustava Andersson piti nykykäytännön ja perustulomallin välimuotoja mahdollisina. Perustulo oli sittemmin vihreiden vaaliteema vuoden 2007 eduskuntavaaleissa.
Hankamäen mukaan teosta vastaan kampanjoitiin Helsingin yliopiston hallinnossa heti sen ilmestyttyä, kun nimettöminä pysytelleet hallintotahot vaativat kustantajaa lopettamaan kirjan jakelun sen sisältämän tiedepoliittisen kritiikin vuoksi. Kustantajalle muun muassa soitettiin nimettömiä puhelinsoittoja, joissa uhattiin ”vakavilla seurauksilla”, mikäli Hankamäen esittämä tiedepolitiikan arvostelu jatkuu, ja lisäksi kustannuspäällikkö Minna Laukkaselle lähetettiin maaliskuussa 2005 teosta arvosteleva faksi. Kirja kuitenkin pidettiin myynnissä. HYY-yhtiöiden ja Yliopistopainon yhdistettyä Yliopistopainon kustannusyksikön Gaudeamus Kirjaan keväällä 2007 Gaudeamus veti Hankamäen teoksen Työttömän kuolema pois myynnistä. Teoksen kirjoittajan mukaan tämä tehtiin kustannussopimuksen vastaisesti.
Hankamäki kanteli asiasta Suomen Kustannusyhdistykselle, jonka jäsenkustantamo Gaudeamus on ja jonka hallituksessa Gaudeamuksen kustannusjohtaja Tuomas Seppä toimi. Lisäksi hän kanteli asiasta Helsingin yliopiston rehtorille, joka siirsi asian HYY-yhtiöiden vastattavaksi. HYY-yhtiöiden toimitusjohtaja Heikki Härö kiisti kirjeessään kaiken eikä palauttanut kirjaa myyntiin. Suomen Kustannusyhdistyksen toimitusjohtaja Sakari Laiho puolestaan vastasi kirjeessään ettei yhdistyksellä ole toimivaltaa asiassa, sillä kiista ”on juridinen”. Hankamäki on kirjoittanut asiasta blogissaan, Suomalaisen nykyfilosofian historiassaan (2009) ja teoksessaan Sensuurin Suomi (2009). Työttömän kuolema on ollut vuodesta 2010 asti saatavilla laajennettuna ja ajantasaistettuna painoksena, jonka on julkaissut toinen kustantaja.
Aiheesta muualla

Wahlstedt, Pekka: ”Työ tekijänsä niittää”  5.6.2005. Helsingin Sanomat.[vanhentunut linkki]
Jarl Salin

Jarl Paavo Salin, vuoteen 1940 Kuusinen, (5. lokakuuta 1898 Helsinki – 17. helmikuuta 1974) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Åbo Akademin koneenrakennuksen professori 1937–1966.
Henkilöhistoria

Salinin vanhemmat olivat tullikassanhoitaja Jeremias Kuusinen ja Hulda Salin ja puoliso vuodesta 1940 Elsa Lovisa Lindroos. Salin tuli ylioppilaaksi Vaasassa 1917 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1922, tekniikan tohtoriksi hän väitteli 1936. Hän työskenteli Imatran voimalaitoksen rakentamisen sähkö- ja koneinsinöörinä 1922–1929 ja apulaisjohtajana 1929–1932 ja sitten Åbo Akademissa sähkötekniikan lehtorina 1933, koneenrakennuksen vt. professorina 1933–1937 ja vakinaisena professorina vuodesta 1937.
Julkaisuja

Wahrscheinlichkeitsberechnungen in der Kraft- und Wärmetechnik, 1936 (väitöskirja)
Om tekniska beräkningars rationalisering samt om dimensionsanalyser för modellförsök, 1936
Om mål och medel i ingenjörarbetet, 1943
HMS Salisbury (F32)

| HMS Salisbury |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Devonportin telakka
Kölinlasku:  23. tammikuuta 1952
Laskettu vesille:  25. kesäkuuta 1953
Palveluskäyttöön:  27. helmikuuta 1957
Loppuvaihe:  upotettu maalilaivana 1985
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 170 t (standardi) 2 400 t (kuormattu)
Pituus:  100 m (kokonaispituus)
Leveys:  12 m
Syväys:  4,72 m
Koneteho:  12 400 shp
Nopeus:  24 solmua
Miehistöä:  235
Aseistus
Aseistus:  4 x kaksiputkista 4,5" Mk6 -tykkiä 2 x Bofors 40 mm Mk 5 1 x GWS20 Sea Cat
HMS Salisbury (viirinumero F32) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Salisbury-luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 23. tammikuuta 1952. Se laskettiin vesille 25. kesäkuuta 1953 ja valmistui 27. helmikuuta 1957.
Palvelus

Vuonna 1980 alus siirrettiin koululaivaksi Raleighiin, jolloin se ankkuroitiin Tamariin korvaamaan HMS Ulster. Seuraavien viiden vuoden ajan alus oli tehtävässä, kunnes HMS Ajax korvasi sen. Salisbury hinattiin 14. syyskuuta 1983 Plymouthista maalilaivaksi. Alus upposi 30. syyskuuta 300 merimailia Irlannin rannikolta länteen, kun HMS Trafalgar laukaisi Harpoon-ohjuksen siihen.
Salapoliisikirjallisuus

Edgar Allan Poeta pidetään salapoliisikirjallisuuden keksijänä.
Arthur Conan Doyle loi salapoliisikirjallisuuden arkkityypin Sherlock Holmesin.
Agatha Christie tunnetaan etenkin Hercule Poirotista ja neiti Marplesta.
Salapoliisikirjallisuus on rikoskirjallisuuden alalaji, jossa pääosassa on rikosta tutkiva salapoliisi.
Salapoliisikirjallisuuteen kuuluvat lyhyet salapoliisikertomukset ja pidemmät salapoliisiromaanit eli dekkarit. Uudempi nimitys lajityypille on arvoitusdekkari, joka korostaa sitä, että päähenkilönä voi olla paitsi salapoliisi, myös poliisi.
Esimerkkejä

Salapoliisikirjallisuus sai alkunsa 1800-luvulla, ja sen perustajana pidetään Edgar Allan Poeta. Tunnetuimpia salapoliisiromaanien päähahmoja ovat esimerkiksi C. Auguste Dupin, Sherlock Holmes, Hercule Poirot, Neiti Marple, Isä Brown, Nero Wolfe, Philip Trent, Albert Campion, Roderick Alleyn, Gideon Fell, Philo Vance, Ellery Queen, Peter Wimsey, Adam Dalgliesh ja Thomas Lynley. Tunnetuimpia suomalaisia salapoliisiromaanien päähahmoja ovat esimerkiksi komisario Palmu, Max Rudolph, komisario Kairala, Klaus Karma, Kaarlo Rauta, tuomari Kallio, Antti Karpalo, Maria Kallio ja Pietari Päre.
Aiheesta muualla

Kuka kirjoittaa ja ketkä lukevat salapoliisiromaaneja, Suomen Kuvalehti, 04.02.1939, nro 5, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Salisyylialdehydi

| Salisyylialdehydi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-hydroksibentsaldehydi
CAS-numero:  90-02-8
PubChem CID:  6998
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)N=C=S
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H6O2
Moolimassa:  122,118 g/mol
Sulamispiste:  -7 °C
Kiehumispiste:  197 °C
Tiheys:  1,167 g/cm3
Liukoisuus veteen:  4,9 g/l (25 °C)
Salisyylialdehydi eli o-hydroksibentsaldehydi tai 2-hydroksibentsaldehydi (C7H6O2) on aromaattisiin aldehydeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hajusteissa ja muiden orgaanisten yhdisteiden synteeseissä. Salisyylialdehydi on m- ja p-hydroksibentsaldehydien isomeeri.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa salisyylialdehydi on väritöntä nestettä. Yhdisteellä on karvasmantelinkaltainen pistävä tuoksu. Yhdisteen sulamispiste on matala verrattuna sen isomeereihin ja tämä johtuu molekyylinsisäisten vetysidosten muodostumisesta hydroksyyliryhmän ja karbonyyliryhmän välille. Salisyylialdehydi liukenee erittäin niukasti veteen ja hyvin muun muassa etanoliin, asetoniin ja dietyylieetteriin. Luonnossa salisyylialdehydiä esiintyy muun muassa pensasangervoissa, tuomessa, kahvissa, teessä ja viinirypäleissä. Salisyylialdehydin reaktiot ovat tyypillisiä fenoleille ja aldehydeille. Se voidaan esimerkiksi hapettaa salisyylihapoksi ja pelkistää salisyylialkoholiksi.
Valmistus ja käyttö

Salisyylialdehydiä voidaan valmistaa usealla tavalla. Käytettyjä tapoja ovat muun muassa fenolin ja formaldehydin välisen reaktiotuotteen, salisyylialkoholin, hapetus, fenolin ja kloroformin välinen Reimer–Tiemann-reaktio tai o-kresolin hapetus. Tuote puhdistetaan tislaamalla. Salisyylialdehydiä voidaan käyttää ainesosana hajusteissa. Siitä myös valmistetaan useita kemikaaleja esimerkiksi kumariinia, pyrokatekolia, metalleja kelatoivia yhdisteitä, lääkeaineita, maatalouskemikaaleja ja väriaineita.
Salmiakkijauhe

Salmiakkijauhe on jauhemainen makeinen, joka sisältää ainakin sokeria, lakritsijauhetta ja ammoniumkloridia eli salmiakkia. Alun perin salmiakkijauhetta myytiin vain apteekeissa. Nykyään sitä saa myös joistain kaupoista.
Saksan kirjallisuus

Saksan kirjallisuus on käsitteenä lähellä saksankielistä kirjallisuutta, mutta saksankieliseen kirjallisuuteen sisältyvät esimerkiksi Sveitsin ja Itävallan kirjallisuus. Näiden kahden käsitteen raja on kuitenkin häilyvä. Tässä artikkelissa käsitellään lähinnä viimeisen kahdensadan vuoden aikaista nyky-Saksan kirjallisuutta.
Romantiikan ajan virtauksia

Vuosina 1815–1848 Saksan kirjallisuudessa vaikutti kaksi suuntausta: biedermeier-kirjallisuus ja Nuoren Saksan liike (Vormärz). Biedermeier-tyyli oli kirjallisuudessa vanhoillista menneisyyden ihailua ja pienimuotoisen humoristista kuvausta. Tunnetuin tämän suunnan kirjoittaja oli Eduard Mörike (1804–1875). Nuoren Saksan liike oli toiminnassa vuoden 1830–1840. Sen kannattajat tuottivat yhteiskuntakriittistä ja poleemista tekstiä, joka ei ole juurikaan kestänyt ajan hammasta. Tästä poikkeus on vain Heinrich Heinen (1797–1856) tuotanto. Häntä poleemisempi August Heinrich von Fallersleben (1798–1874) kirjoitti vuonna 1841 runon Deutschland, Deutschland über alles, josta myöhemmin tuli Saksan kansallishymni.
Realismi

Kansainvälisesti realismi oli proosakirjallisuuden huippuaikaa, jolloin kirjailijat tarkkanäköisesti kuvasivat oman aikansa yhteiskuntaa ja arkielämää. Saksassa kausi jäi monia muita vaisummaksi, vaikka saksalaisetkin kirjailijat tuottivat paljon proosaa. Sen rinnalle muodostui runoutta, jota kutsutaan poeettiseksi realismiksi. Runoihin pyrittiin ikään kuin kirkastamaan vallitseva todellisuus. Tunnettuja saksalaisia realismin kauden kertojia ovat Gustav Freytag (1816–1895), Theodor Storm (1817–1888), Theodor Fontane (1816–1895) ja Wilhelm Raabe (1831–1910), Heistä Storm ja Fontane kirjoittivat runojakin.
Naturalismi

Naturalismi levisi Saksan kirjallisuuden piiriin 1880-luvulla. Todellisuuden kuvauksessaan se oli realismia radikaalimpi ja sai Saksassa paljon kannatusta, vaikkakin sen kukoistuskausi oli lyhyt. Huomattavin saksalainen naturalisti oli näytelmäkirjailija Gerhart Hauptmann (1862–1946). Hänen vuonna 1889 julkaistu esikoisnäytelmänsä Vor Sonnenaufgang (Ennen päivänkoittoa) aiheutti skandaalin, mutta teki Hauptmannista kuuluisan. Näytelmässä kuvataan alkoholistiperhettä, jossa juominen siirtyy perintönä lapsille. Se oli realistinen kuvaus ajan sosiaalisista ongelmista ja ennakoi saksalaisessa draamassa vallinneen retorisen ja tyylitellyn kauden loppumista. Vuonna 1892 ilmestynyt Hauptmannin näytelmä Kankurit vakiinnutti hänen johtoasemansa. Hänen tyyliinsä kuuluneet pateettiset ja synkät dialogit ja riipaisevat ihmiskohtalot olivat keskeisesti esillä. Roolihenkilöt ovat sleesialaisia kutojia, jotka aloittavat vuonna 1844 kapinan, koska pelkäävät kutomakoneiden vievän heiltä ammatin. Ilmestymisaikanaan näytelmä oli rakenteeltaan uudenlainen, sillä yksikään roolihenkilö ei nouse siinä pääosaan, vaan koko kankurijoukko toimii yhdessä.
1900-luvun alkupuoli

Naturalismin rinnalle syntyi pian muitakin kirjallisuuden suuntauksia, kuten symbolismi, impressionismi ja ekspressionismi. Ekspressionismia edustivat näytelmäkirjailija Frank Wedekind (1864–1918), runoilija-esseisti Gottfried Benn (1886–1956), kuvanveistäjä-näytelmäkirjailija Ernst Barlach (1870–1938), runoilija Else Lasker-Schüler (1869–1945) ja prosaisti Alfred Döblin (1878–1957). Döblinin romaani Berlin Alexanderplatz (1929) on saksalaisen kirjallisuuden mestariteoksia.
Useat tämän ajan kirjailijat eivät kuitenkaan kuulu mihinkään aikansa suuntauksiin. Näitä ovat Thomas Mann (1875–1955) ja hänen veljensä Heinrich Mann (1871–1950), Nelly Sachs (1891–1970) sekä Hermann Hesse (1877–1962).
Thomas Mann on 1900-luvun merkittävimpiä kirjailijoita. Hänen esikoisromaaninsa oli Buddenbrookit (1901), joka pohjautuu Mannin omaan sukuhistoriaan ja hänen lapsuudenkokemuksiinsa. Se kertoo lyypekkiläisen kauppiassuvun tarinan 1800-luvun puolivälin kukoistuksesta muutamaa vuosikymmentä myöhemmin seuranneeseen rappioon. Tällainen taiteen ja tuhon monimielinen yhdistäminen tulee toistuvasti esille Mannin varhaiskauden teoksissa. Se huipentuu novellissa Kuolema Venetsiassa, jossa nuoren pojan kauneudesta hurmaantunut kirjailija sulkee silmänsä todellisuudelta. Näissä teoksissa esiintyy myös toinen Mannin tuotannossa keskeinen teema: taiteellisen Etelä-Euroopan ja älyllisen viileän Pohjois-Euroopan vertailu. Ensimmäisen maailmansodan kokemusten jälkeen romaani Taikavuori (1924) merkitsi Mannille lähes täydellistä irtaantumista sotaa edeltäneistä arvoista. Rakkauden ja kuoleman tuskassa kylpevä nuori kertoja onkin lähinnä koominen havainnoitsija, sillä tärkeimmät keskustelut käydään muualla. Mannin tuotannon avaimena voi pitää jesuiitta Naftan ja humanisti Settembrinin Taikavuoressa käymiä keskusteluja. Mann ei ota selvästi kantaa siihen, kumpi vie väittelyissä voiton, mutta Settembrinin voitto näyttää silti ilmeiseltä. Toisaalta Settembrinin naiiviudessa on jotain liian yksinkertaista.
Hermann Hessen teoksissa toistuvia teemoja ovat inhimillisyys ja ihmisen olemuksen ymmärtämisen tarve. Niihin on jättänyt jälkensä myös kirjailijan kiinnostus psykoanalyysiin ja eri uskontoihin. Hessen teoksissa on omaelämäkerrallisia piirteitä, ja erityisen selvästi ne tulevat esille Arosudessa (1927), joka on elämänkriisiromaani. Nämä piirteet jäivät sivuun vasta Hessen myöhäistuotannossa. Romaaneissa Matka aamun maahan (1932) ja Lasihelmipeli (1943) Hesse ottaa esille teeman, jota hän käsitteli jo nuoruudessaan: ihmisen ristiriitainen rooli toisaalta aktiivisena moraalisena toimijana ja toisaalta ajattelijana. Lasihelmipelissä Hesse asetti vastakkain sota-ajan ilmapiirin ja utopian inhimillisestä maailmasta.
Toisen maailmansodan jälkeinen aika

Toisen maailmansodan jälkeen kirjallisuudessa analysoitiin sodan ja kansallissosialismin aikaa. Länsi-Saksan taloudellisen nousun jälkeen syntyi myös yhteiskuntakriittistä kirjallisuutta. Monet tämän ajan kirjailijat kuuluiat kirjallisuusryhmään Gruppe 47, joka toimi aktiivisesti 1960-luvulle asti. Siihen kuuluivat muiden muassa nobelkirjailijat Heinrich Böll (1917–1985) ja Günter Grass (1927–2015). Muita aikakauden merkittäviä proosakirjailijoita olivat esimerkiksi Siegfried Lenz (1926–2014), Martin Walser (s. 1927) ja Patrick Süskind (s. 1949). Runoilijoita ovat Kathrin Schmidt (s. 1958) ja Hans Magnus Enzensberger (s. 1929). Peter Weiss (1916–1982) oli dokumenttinäytelmien kirjoittaja ja ohjaaja.
Saksan 2000-luvun kirjallisuuden yksi piirre on maahanmuuttajataustaisten kirjailijoiden näkyvä rooli. Heitä ovat  
Herta Müller (s. 1953, Nobel-palkinto 2009), Timur Vermes (s. 1967), Wladimir Kaminer (s. 1967), Katja Petrovskaja (s. 1970) ja Yōko Tawada (s. 1970).
Salbutamoli

| --- | --- |


Salbutamoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(RS)-2-(hydroksimetyyli)-4-[1-hydroksi- 2-(tert-butyyliamino)etyyli]fenoli
Tunnisteet
CAS-numero: 18559-94-9
ATC-koodi: R03AC02
PubChem CID: 2083
DrugBank: APRD00553
Kemialliset tiedot
Kaava: C13H21NO3 
Moolimassa: 239.311 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 1.6 tuntia
Ekskreetio: Virtsa
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  A(AU) C(US) 
Reseptiluokitus:  Pharmacist Only (S3) (AU)? (CA)POM (UK)  ?-only(US) 
Antotapa: Oraalinen, Inhalationaalinen, Intravenoosinen
Ventoline Diskus on Suomessa myytävä inhaloitava salbutamolivalmiste.
Salbutamoli on selektiivinen β2-agonisti ja nopeavaikutteinen, kuitenkin esimerkiksi adrenaliinia pitempivaikutteinen sympatomimeetti, jolla on keuhkoputkia laajentava vaikutus. Suomessa salbutamolia myydään valmistenimillä Airomir, Airomir Autohaler, Buventol Easyhaler, Ventilastin Novolizer, Ventoline, Ventoline Diskus, Ventoline Evohaler, Atrodual ja Ipratropium-Salbutamol.. Salbutamolisulfaattia ((C13H21NO3)H2O4S) käytetään lääkeaineena keuhkoputkien supistustilassa ahtauttavien keuhkosairauksien, kuten astman ja keuhkoahtaumataudin hoidossa, jolloin se laukaisee nopeasti sileän lihaskudoksen supistustilasta johtuvaa hengitysteiden ahtautumista. Sitä käytetään usein yhdessä muiden lääkkeiden kuten kortikosteroidien kanssa, sillä säännöllisesti suurina annoksina käytettynä sille voi kehittyä toleranssi. Salbutamolia on käytetty toisinaan raskauden aikaisiin voimakkaisiin supistuksiin ja myös estämään ennenaikaista synnytystä.
Annostelu

Salbutamolia otetaan yleensä kohtauksiin suun kautta hengitettynä joko inhalaatiojauheena tai sumutteena. Myös liuosmainen ja tablettimuotoinen nieltävä valmiste ovat käytössä. Lisäksi sitä käytetään yskänlääkkeiden ainesosana yhdistelmävalmisteissa.
Sivuvaikutukset

Tunnettuja salbutamolin sivuvaikutuksia ovat sydämen tiheälyöntisyys ja rytmihäiriöt.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Terveysportti: Salbutamoli
KEGG: Salbutamol (englanniksi)
ChemBlink: Salbutamol (englanniksi)
Salka Valka

| Salka Valka |
| --- | --- |
 Suomennoksen kansikuva vuodelta 2008, WSOY:n klassikot -sarja.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Halldór Laxness
Genre:  romaani
Julkaistu:  1931–32
Suomennos
Suomentaja:  Kristiina Kivivuori ruotsista 1948 Jyrki Mäntylä islannista 1966
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1948, 1966, 2008
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  477 (2008)
ISBN:  978-951-0-33524-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Salka Valka on Halldór Laxnessin romaani, joka ilmestyi kahdessa osassa 1931 ja 1932. Teos kertoo nimihenkilön elämästä köyhässä islantilaisessa kalastajakylässä. Kirjan ensimmäinen osa kuvaa Salkan lapsuutta ja toinen nuoruutta. Salka Valka oli ensimmäinen Laxnessin kuuluisista romaaneista.
Romaanista on tehty näytelmä-, elokuva- ja kuunnelmaversioita. Suomessa Salka Valka on ollut Laxnessin tunnetuin teos. Kirja on suomennettu kahdesti. Kristiina Kivivuori teki suomennoksen ruotsinkielisestä käännöksestä 1948. Jyrki Mäntylä suomensi romaanin islannista 1966. Jälkimmäisen suomennoksen on vuoden 2008 painosta varten tarkistanut Tapio Koivukari.