stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ofakim
Koulutus

Vuonna 2001 kaupungissa oli 19 koulua ja 4 704 opiskelijaa, joista 13 oli peruskouluja (3 079 opiskelijaa), ja kahdeksan lukiotason oppilaitoksia (1 625 opiskelijaa). 43,3 % 12. vuosiluokan opiskelijoista oli suorittanut ylioppilastutkinnon.
Urheilu

Yksi Israelin 14:stä tenniskeskuksesta sijaitsee Ofakimissa. Se avattiin 1990 ja siinä on kuusi katsomoa. Kaupungissa on myös jalkapallostadion.
Kehityssuunnitelmia

Ofakimissa avattiin vuonna 2015 juna-asema ja sen yhteydessä tuhannen auton pysäköintialue. Vanhaa teollisuusrakennusta ollaan muuttamassa taidemuseoksi. Ofakimin ympäri kulkeva Nahal Shomriyan pyöräilyreitti vihittiin käyttöön vuonna 2010. Noin 22 kilometriä pitkä ja 60 senttimetriä leveä pyörätie kulkee 375 eekkerin alueen läpi kaupungin viereisessä Ofakimin metsässä, Nahal Shoriyan ja Nahal Patishin läpi ja kiertää paikallisten moshavien ympäri.
Tunnettuja asukkaita

Oren Smadja, judoka
Robert Tiviaev, entinen knessetin jäsen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ofakim Wikimedia Commonsissa
| n k  Israelin hallintoalueet ja kaupungit |
| --- | --- |
Jerusalem:  Jerusalem  Bet Shemesh 
Pohjoinen:  Afula  Akko  Beit She’an  Karmiel  Kirjat Shmona  Ma'alot-Tarshiha  Migdal HaEmek  Nahariya  Nasaret  Nof HaGalil  Sakhnin  Shaghur  Shefa-Amr  Tamra  Tiberias  Safed 
Haifa:  Baqa-Jatt  Hadera  Haifa  Or Aqiva  Kirjat Ata  Kirjat Bialik  Kirjat Motzkin  Kirjat Yam  Tirat Carmel  Umm al-Fahm 
Keski-Israel:  Hod HaSharon  Kfar Saba  Lod  Modi'in-Maccabim-Re'ut  Ness Ziona  Netanya  Petah Tikva  Qalansuwa  Ra'annana  Ramla  Rehovot  Rishon LeZion  Rosh HaAyin  Al-Tayyiba  Tira  Yavne  Yehud-Monosson 
Tel Aviv:  Tel Aviv  Bat Yam  Bnei Brak  Givatayim  Herzliyya  Holon  Kirjat Ono  Or Yehuda  Ramat Gan  Ramat HaSharon 
Eteläinen:  Arad  Ashdod  Askalon  Beersheba  Dimona  Eilat  Kirjat Gat  Kirjat Malakhi  Netivot  Ofakim  Rahat  Sderot 
Juudea ja Samaria:  Ariel  Betar Illit  Ma’ale Adumim  Modi’in Illit 
Ofakimin lukio
Patishin linnake
João Mário

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: João Mário Naval da Costa Eduardo
Syntymäaika: 19. tammikuuta 1993
Syntymäpaikka: Porto, Portugali
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 173 senttimetriä
Paino: 73 kilogrammaa
Seura
Seura: FK Lokomotiv Moskova
Junioriseurat
2002–2004: Porto
2004–2012: Sporting CP
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2016 | Sporting CP | 65 | (11) |
| 2012–2013 | Sporting B | 44 | (2) |
| 2014 | → Vitória Setubal | 15 | (0) |
| 2016– | FC Internazionale Milano | 0 | (0) |
| 2018 | → West Ham United |  |  |
| 2019– | → FK Lokomotiv Moskova |  |  |
Maajoukkue
| 2009–2010 | Portugali U17 | 17 | (4) |
| 2010–2011 | Portugali U18 | 9 | (1) |
| 2010–2012 | Portugali U19 | 17 | (2) |
| 2012–2013 | Portugali U20 | 14 | (1) |
| 2013–2015 | Portugali U21 | 13 | (3) |
| 2014– | Portugali | 43 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. elokuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 11. syyskuuta 2019.
| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ranska 2016 | jalkapallo |  |
João Mário Naval da Costa Eduardo (taiteilijanimeltään João Mário, s. 19. tammikuuta 1993 Porto) on portugalilainen jalkapalloilija, joka edustaa venäläistä Moskovan Lokomotivia lainalla italialaisseura FC Internazionale Milanosta. Oikeajalkainen João Mário on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Portugalin jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura

João Mário debytoi Sporting CP:n paidassa Primeira Ligassa helmikuussa 2013 CS Marítimoa vastaan. Eurooppa-liigassa hän oli debytoinut jo joulukuussa 2011. Avausmaalinsa Primeira Ligassa João Mário teki lokakuussa 2014 niin ikään Marítimon verkkoon. Mestarien liigassa hän teki debyyttinsä syyskuussa 2014 NK Mariboria vastaan. Vuonna 2015 João Mário voitti Sportingin kanssa niin Portugalin cupin kuin Supertaça Cândido de Oliveiran. Elokuussa 2016 João Mário siirtyi Italian Serie A:han Internazionalen riveihin.
Maajoukkueura

João Mário on edustanut Portugalia kaikissa nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2015 hän oli mukana saavuttamassa hopeaa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa ja teki turnauksessa yhden maalin. Portugalin jalkapallomaajoukkueessa João Mário teki debyyttinsä jo lokakuussa 2014 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi kolme päivää myöhemmin EM-karsintaottelussa Tanskaa vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen lopputurnauksen ottelunsa hän pelasi Islantia vastaan EM-kilpailuissa 2016. Hän pelasi turnauksessa Portugalin kaikissa seitsemässä ottelussa, näistä kuusi avauskokoonpanossa, joukkueen voittaessa Euroopan-mestaruuden.
Muuta

Myös João Márion isoveli Wilson Eduardo on ammattilaisjalkapalloilija. Hän edustaa Primeira Ligan SC Bragaa.
Saavutukset

Seurajoukkuetasolla
Portugalin cup: 2014–2015
Supertaça Cândido de Oliveira: 2015
Maajoukkuetasolla
EM-kilpailut: kultaa (2016)
Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailut: hopeaa (2015)
Psykopaatin jäljillä

| Psykopaatin jäljillä> Manhunter |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Mann
Käsikirjoittaja:  Michael Mann Thomas Harrisin romaanin pohjalta
Tuottaja:   Dino De Laurentiis  Richard A. Roth 
Säveltäjä:  Michel Rubini
Kuvaaja:  Dante Spinotti
Leikkaaja:  Dov Hoenig
Tuotantosuunnittelija:  Mel Bourne
Pukusuunnittelija:  Colleen Atwood
Pääosat:   William Petersen  Kim Greist  Brian Cox  Joan Allen  Dennis Farina 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  De Laurentiis Entertainment Group
Levittäjä:  De Laurentiis Entertainment Group Netflix
Ensi-ilta:  1986
Kesto:  119 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Psykopaatin jäljillä (Manhunter) on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut Michael Mannin ohjaama elokuva, joka perustuu Thomas Harrisin romaaniin Punainen lohikäärme. Elokuva on Hannibal Lecter -hahmon ensimmäinen esiintyminen valkokankaalla.
Elokuvan pääosan FBI-agentti Will Grahamina näyttelee William Petersen, ja Hannibal Lecteriä (elokuvassa roolinimi Lecktor) näyttelee Brian Cox. Lecktor auttaa Grahamia metsästämään sarjamurhaaja Hammaskeijua, eli Francis Dollarhydea (kirjassa Dolarhyde). Elokuvan nimen piti alun perin olla Punainen lohikäärme, mutta Lohikäärmeen vuosi -elokuvan valmistuttua Mann päätti muuttaa nimen. Petersenin mukaan elokuvaa ei myöskään haluttu sekoittaa markkinoiden kungfu-elokuviin.
Elokuva eroaa kirjasta varsinkin lopun suhteen, joka on muutettu onnellisemmaksi, kuten yleensäkin amerikkalaisissa elokuvissa.
Vuonna 2002 tuli ensi-iltaan elokuva Punainen lohikäärme, joka on uusi sovitus samasta alkuperäisteoksesta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  William Petersen  | … |  FBI-agentti Will Graham   |
|  Kim Greist  | … |  Molly Graham   |
|  Brian Cox  | … |  Hannibal Lecktor   |
|  Dennis Farina  | … |  Jack Crawford   |
|  Stephen Lang  | … |  Freddy Lounds   |
|  Joan Allen  | … |  Reba McClane   |
|  Tom Noonan  | … |  Francis Dollarhyde   |
|  Frankie Faison  | … |  Lt. Fisk   |
|  Paul Perri  | … |  Dr. Sidney Bloom   |
|  Bill Smitrovich  | … |  Lloyd Bowman   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan ohjauksen pysyvän kuosissaan ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Aiheesta muualla

Psykopaatin jäljillä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Juha Rosenqvist: Psykopaatin jäljillä Film-O-Holic.com. 1.1.2002. Viitattu 28.5.2021.
pasa: Psykopaatin jäljillä (1986) Leffatykki. 18.11.2005. Viitattu 28.5.2021.
Mark Dinning: Empire Essay: Manhunter Review Empire. 1.1.2000. Viitattu 28.5.2021. (englanniksi)
Thomas Harrisin  -sarja
| --- | --- |
Romaanit:  Punainen lohikäärme  Uhrilampaat  Hannibal  Nuori Hannibal 
Elokuvat ja televisiosarja:  Psykopaatin jäljillä (1986)  Uhrilampaat (1991)  Hannibal (2001)  Punainen lohikäärme (2002)  Nuori Hannibal (2007)  Hannibal (2013–) 
Hahmot:  Hannibal Lecter  Clarice Starling
Raaka keikka

| Raaka keikka> Raw Deal |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Irvin
Käsikirjoittaja:  Gary DeVore Norman Wexler
Tarina:  Luciano Vincenzoni Sergio Donati
Tuottaja:  Martha Schumacher
Säveltäjä:  Tom Bähler Chris Boardman Albhy Galuten
Kuvaaja:  Alex Thomson
Leikkaaja:  Anne V. Coates
Pääosat:  Arnold Schwarzenegger Kathryn Harrold Darren McGavin Sam Wanamaker Paul Shenar Steven Hill Ed Lauter
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Famous Films International Film Corporation
Levittäjä:  De Laurentiis Entertainment Group Embassy Pictures (VHS)
Ensi-ilta:  Yhdysvallat 6. kesäkuuta 1986 Suomi 1. toukokuuta 1987
Kesto:  107 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  11 miljoonaa $
Tuotto:  18,1 miljoonaa $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Raaka keikka (engl. Raw Deal) on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut John Irvin. Pääosissa esiintyvät Arnold Schwarzenegger, Kathryn Harrold, Darren McGavin, Sam Wanamaker, Paul Shenar ja Ed Lauter.
Elokuva kertoo liian kovien otteittensa vuoksi FBI:sta potkut saaneesta Mark Kaminskystä (Schwarzenegger), joka soluttautuu kokaiiniliigaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Arnold Schwarzenegger  | … |  Mark Kaminski   |
|  Kathryn Harrold  | … |  Monique   |
|  Sam Wanamaker  | … |  Luigi Patrovita   |
|  Paul Shenar  | … |  Rocca   |
|  Robert Davi  | … |  Max   |
|  Ed Lauter  | … |  Baker   |
|  Darren McGavin  | … |  Harry Shannon   |
|  Joe Regalbuto  | … |  Daniel Baxter   |
|  Mordecai Lawner  | … |  Marcellino   |
|  Steven Hill  | … |  Lamanski   |
|  Blanche Baker  | … |  Amy Kaminski   |
|  Robey  | … |  Kaminskin tyttö   |
|  Victor Argo  | … |  vaarallinen mies   |
|  George P. Wilbur  | … |  ensimmäinen tappaja   |
|  Denver Mattson  | … |  toinen tappaja   |
Lähde:
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen pitää Raakaa keikkaa tukevana tarinana mutta sen väkivaltaa paikoin ylilyötynä. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Raaka keikka Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Paris

Jacques-Louis Davidin maalaus Paris ja Helena (1788).
Paris (m.kreik. Πάρις) eli Aleksandros (m.kreik. Ἀλέξανδρος, lat. Alexander) oli kreikkalaisessa mytologiassa Troijan kuninkaan Priamoksen ja tämän vaimon Hekaben poika. Hän esiintyy Homeroksen Iliaassa, jonka mukaan Paris kaappasi Spartan kuningattaren Helenan, mikä oli yksi Troijan sotaan johtaneista syistä.
Lapsuus ja nuoruus

Pariksen äiti näki juuri ennen Pariksen syntymää unen, jossa hän synnytti liekehtivän soihdun. Oraakkeli tulkitsi unen Hekabelle ja julisti, että lapsi tulisi olemaan kotimaansa tuhoksi. Oraakkeli neuvoi vanhempia tappamaan lapsen, jotta valtakunta säästyisi. Priamos ja Hekabe eivät kuitenkaan kyenneet surmaamaan lastaan, vaan antoivat tämän paimenten päällikön Agelaoksen tapettavaksi. Agelaos ei hänkään kyennyt tappamaan lasta, vaan jätti tämän vuorelle. Viiden päivän päästä Agelaos palasi paikalle ja ihmeekseen löysi lapsen elossa. Hän vei lapsen kotiinsa ja antoi tälle nimeksi Paris.
Pariksen tuomio

Pariksen ollessa jo aikuinen tulivat jumalattaret Pallas Athene, Hera ja Afrodite hänen luokseen. He tahtoivat, että Paris valitsisi heistä kauneimman. Paris valitsi Afroditen, sillä Afrodite lupasi hänelle maailman kauneimman naisen, Helenan, vaimoksi. Tämä Pariksen tuomiona tunnettu ratkaisu johti lopulta Troijan sotaan.
Kuolema

Troijan sodassa Paris sai osuman Filokteteen ampumasta myrkytetystä nuolesta ja kuoli haavaan Idavuorella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paris Wikimedia Commonsissa
Enrique Simonetin maalaus Pariksen tuomio (1904).
Pius XII

| Pius XII |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Eugenio Maria Giuseppe Giovanni Pacelli
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1876 Rooma, Italia
Kuollut: 9. lokakuuta 1958 (82 vuotta) Castel Gandolfo, Italia
Paavi
Paavius alkoi:  2. maaliskuuta 1939
Paavius päättyi:  9. lokakuuta 1958
Edeltäjä:  Pius XI
Seuraaja:  Pyhä Johannes XXIII
 Nimikirjoitus
Pacelli pappisvihkimyksesään vuonna 1899.
Pius XII (alkuperäiseltä nimeltään Eugenio Maria Giuseppe Giovanni Pacelli, 2. maaliskuuta 1876 – 9. lokakuuta 1958) toimi paavina vuosina 1939–1958.
Pius XII:n paavinkauden eli pontifikaatin ajalle ajoittui toinen maailmansota, ja paavin toiminta sodan aikana on herättänyt ristiriitaisia mielipiteitä paavin sympatioista sodan eri osapuolia kohtaan. Pius XII kuuluukin 1900-luvun kiistellyimpiin paaveihin. Erityisesti paavin toiminta holokaustin suhteen herätti keskustelua. Pius XII:ta on hänen kuolemansa jälkeen sekä syytetty passiivisesta suhtautumisesta juutalaisten joukkotuhoamiseen että myös kiitelty juutalaisten suojelemisesta toisen maailmansodan aikana.
Ennen paaviksi tuloaan Pacelli toimi Berliinissä Vatikaanin lähettiläänä. Pacelli oli mukana laatimassa natsi-Saksan kanssa solmittua sopimusta eli konkordaattia, joka vahvisti katolisen kirkon asemaa Saksassa, kun kirkko luopui kaikista poliittisista pyrkimyksistään. Hän teki aiemmin samanlaisen sopimuksen myös Italian Benito Mussolinin kanssa.
Nuoruus

Pacelli syntyi 1876 lakimiesperheeseen, jonka suvun jäsenet olivat useiden sukupolvien saatossa olleet kirkon keskushallinnon palveluksessa. Pacelli sai pappisvihkimyksen 1899, minkä jälkeen hän opiskeli Rooman yliopistossa lakia. Hän toimi paavin palveluksessa vuodesta 1901 lähtien. Samaan aikaan hän opetti paavillisessa diplomatiakorkeakoulussa kansainvälistä oikeutta. Paavi Benedictus XV nimitti hänet Müncheniin nuntiukseksi 1917 ja 1920 Weimarin tasavaltaan Berliiniin. Berliinistä Pacelli kutsuttiin Roomaan saamaan kardinaalihattunsa 1929.
Pacellista tuli kardinaalivaltiosihteeri 1930 ja paavi Pius XI lähetti hänet ulkomaanmatkoille, joiden tarkoituksina oli saada "Pacelli ja maailma tuntemaan toisensa". Pacelli vieraili monissa maissa, kuten Yhdysvalloissa, Argentiinassa ja Ranskassa.
Valinta paaviksi

Vuonna 1939 konklaavissa valittiin paavia selvästi puhkeavaa sotaa varten. Pacelli oli juristin ja hallintomiehen uransa ansiosta kuurian kokenein diplomaatti, vaikka hänellä ei ollut kokemusta hiippakunnan tai seurakunnan johtajana. Hänet valittiin paaviksi 2. maaliskuuta kolmannessa äänestyksessä, jossa hän sai 48 ääntä 62:sta. Neljäntoista muun kuuriakardinaalin mielestä Pacelli oli liian ujo, pelokas ja päättämätön voidakseen toimia paavina.
Paavina vuodet 1939–1958 > Toinen maailmansota

Pius XII yritti aluksi estää sodan syttymisen diplomaattisin keinoin, mutta hänen yrityksensä eivät kantaneet hedelmää. Hän kehotti 31. elokuuta Saksan ja Puolan hallituksia neuvotteluihin, mutta Puola oli jo liikellepanokannalla. Kun seuraavan päivän aamuna Pius sai kuulla Saksan hyökkäyksestä Puolaan, hän meni yksityiskappeliinsa itkemään. Hän tuomitsi Neuvostoliiton hyökkäykset Suomeen, tuota ”pientä, rauhallista ja työteliästä kansaa kohtaan”, samoin hän tuomitsi Saksan hyökkäyksen Belgiaan. Pius XII myös yritti estää Italiaa liittymästä sotaan mutta epäonnistui.
Sodan molemmat osapuolet yrittivät keinoja kaihtamatta saada paavin puolelleen. Esimerkiksi Mussolini kehotti Piusta liittymään sotaan kommunismia vastaan, mutta Pius ei suostunut vaikka pitikin kommunismia pahempana kuin kansallissosialismia. Hän ei suostunut asettumaan liittoutuneiden puolelle, jotka Casablancassa vuoden 1943 tammikuussa esittivät vaatimusta ehdottomasta antautumisesta.
Pius kehotti radiopuheissaan oikeudenmukaiseen rauhaan ja tuomitsi ihmisoikeuksiin kohdistuneet loukkaukset, kuten siviiliväestön pommitukset. Hän ei ehdottanut konkreettista rauhansuunnitelmaa, koska ei halunnut toistaa paavi Benedictus XV:n epäonnistumista ensimmäisen maailmansodan yhteydessä. Hän seurasi kyllä Benedictuksen esimerkkiä, jossa Vatikaanin toimisto välitti tietoja sotavangeista näiden omaisille. Lisäksi toimisto välitti avustuksia vangeilla ja sodan uhreille.
Paavina vuodet 1939–1958 > Holokausti

Vaikka Pius XII toimikin sodan aikana rauhan puolesta ja pyrki auttamaan eri maiden hätää kärsiviä asukkaita ja sotavankeja, kiinnitetään nykyaikana enemmän huomiota hänen vaikenemiseensa juutalaisten joukkotuhoamisesta. On totta, että Vatikaani tiesi muita valtioita paremmin juutalaisten järjestelmällisestä tuhoamisesta. Sopimus Mussolinin kanssa ja toisen maailmansodan tapahtumat olivat alentaneet paavin arvovaltaa maailmalla, minkä vuoksi sodanaikaista paavia Pius XII:a jopa syytettiin aikanaan natsiksi ja tämän epäiltiin suojelevan natsirikollisia. Joka tapauksessa paavi ei toiminut aktiivisesti saksalaisia vastaan, vaikka katolinen kirkko pysyikin oppositiossa suhteessa kansallissosialismiin. Tosin paavilla ei olisi todennäköisesti ollut mahdollisuutta estää tai edes hillitä holokaustia, vaikka hän olisikin tuominnut sen. Paavilla oli syytä olettaa, että asian suora tuomitseminen olisi vain pahentanut tilannetta. Eräänäkin päivänä paavi poltti keskitysleirejä vastustavan kirjoituksensa, jonka oli aikonut julkaista Italian lehdissä, koska samantyyppinen julkilausuma oli Alankomaissa johtanut kymmenientuhansien juutalaissyntyisten katolilaisten vangitsemiseen. Paavin toimien puolustajat muistavat yleensä myös paavin toiminnan saksalaisten miehittäessä Rooman 1943, jolloin paavi antoi piilottaa noin viitisen tuhatta juutalaista Vatikaaniin ja kaupungin luostareihin.
Paavina vuodet 1939–1958 > Maailmansodan jälkeen

Vuoden 1944 jälkeen paavi hallitsi Vatikaania yksinvaltaisemmin kuin aiemmin. Hän ei enää nimittänyt itselleen kardinaalivaltiosihteeriä, mikä teki hänestä  entistä yksinvaltaisemman paavin.
Kylmän sodan aikana paavi edusti selkeästi läntistä kantaa, joka vastusti kommunismia. Samalla tosin hän pyrki parantamaan Itä-Euroopan valtioiden katolilaisten elinoloja. Italiassa hän antoi jälleen tukensa maan kristillisdemokraattiselle puolueelle, joka oli menettänyt tukensa Pius XI:n Lateraanisopimuksessa. Paavi myös kielsi katolilaisia liittymästä Italian kommunistiseen puolueeseen.
Pius XII oli modernin teologisen tutkimuksen suhteen edeltäjiään vapaamielisempi, sillä hän antoi 1940-luvulla kirjoittamassaan kiertokirjeessä katolilaisille raamatuntutkijoille luvan käyttää tieteellisiä metodeja. 1950-luvulla paavin linja muuttui kuitenkin konservatiivisemmaksi ja lähemmäs Pius IX:n ja Pius X:n politiikkaa ja joistain uskonkohdista ei enää saatu keskustella kriittisesti.
Pius XII myös julisti dogmin Neitsyt Marian ottamisesta ruumiineen taivaaseen. Tämä julistus annettiin ex cathedra, piispanistuimelta, ja vuoden 1870 kirkolliskokouksen mukaan paavi oli päätöksissään erehtymätön. Kuollessaan 9. lokakuuta 1958 Pius XII jätti seuraajalleen konservatiivisen ja vanhanaikaisen katolisen kirkon sekä ikääntyvän kardinaalikollegion; vanha paavi ei ollut nimittänyt viiteen vuoteen uusia kardinaaleja.
Paavina vuodet 1939–1958 > Humani generis

Varsinkin loppuvuosinaan Pius XII johdatti katolista kirkkoa konservatiivisempaan suuntaan, mikä osittain pakotti hänen seuraajansa Johannes XXIII:n ja Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen uudistusten tielle. Vuoden 1950 elokuussa katolinen maailma sai luettavakseen kiertokirjeen (Humani generis). Siinä ilmoitettiin, että kun paavi on antanut ratkaisunsa johonkin uskonkohtaan, ei teologien enää tarvitse siitä keskustella. Kiertokirjeessä korostettiin myös, että uskonkohtien tulkitseminen kuului yksinomaan kirkon opetusviralle. Tämän seurauksena paavin esiin nostamista teologisista kysymyksistä ei enää keskusteltu kirkossa.
Korona (Aurinko)

Auringonpimennyksen aikana korona erottuu selkeästi.
Korona on Auringon ulompi kaasukehä ja kaasukehän hajaantumisvyöhyke. Sen lämpötila on hyvin korkea, noin miljoona astetta. Korona on hyvin harvaa kaasua. Siitä lähtee aurinkotuuli. Se on Auringon magneettikentän voimaviivojen täyttämä. Korona näkyy selvästi auringonpimennyksen aikaan, jolloin koronan epäsäännöllinen muoto paljastaa magneettikentän voimaviivat. Koronassa on moneen kertaan ionisoitunutta kaasua sekä pölyä.
Noin 2 Auringon säteen sisässä on K-korona jonka valonlähde on elektronien sirottama Auringon pinnan valo. K on lyhenne saksan kielen sanasta Kontinuierlich. Ulompana on F-korona, joka valaisee, koska siinä on pölyä, joka heijastaa auringon valoa. F tulee sanasta Fraunhofer.
Korona on huomattavasti kuumempi kuin Auringon pinta. Mutta koska se on niin harvaa on sen "käsiin tuntuva lämpö" vähäistä. "Jos Auringon koronaan kuljetettaisiin riittävän hyvä varjostin, varjon puolella ihminen jäätyisi miljoonista lämpöasteista huolimatta."
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Syy Auringon koronan hillittömään kuumuuteen selvisi (Arkistoitu – Internet Archive) – Tekniikka & Talous 17.9.2009
Miksi auringon korona on pintaa kuumempi? – Tieteen kuvalehti
Kaasusade voi selittää auringon koronan kuumuuden – Tähdet ja avaruus
Viswanathan Anand

| Viswanathan Anand |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Viswanathan Anand
Syntynyt: 11. joulukuuta 1969 (ikä 55) Madras, Intia
Kansalaisuus:   intialainen
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari
Maailmanmestari:  2000–2002 (FIDE) 2007–2013 (kiistaton)
Elo-luku:  2 756 (lokakuussa 2022) FIDE:n listan sijoitus 9.
Korkein Elo:  2 817 (maaliskuussa 2011)   Sijoitus 1.
Viswanathan Anand (tamiliksi விசுவநாதன் ஆனந்த், Vicuvanātaṉ Āṉant, s. 11. joulukuuta 1969 Madras, Intia), lempinimeltään ”Vishy” tai ”Madrasin tiikeri”, on intialainen shakinpelaaja ja shakin moninkertainen maailmanmestari.
Anand voitti FIDE:n maailmanmestaruuden vuonna 2000, jolloin maailmanmestaruus oli jakautunut. Hänen voittonsa shakin maailmanmestaruusturnauksessa 2007 toi hänelle kiistattoman maailmanmestaruustittelin. Hän puolusti mestaruuttaan maailmanmestaruusottelussa lokakuussa 2008 Vladimir Kramnikia vastaan. Anand voitti ottelun pistein 6½–4½. Vuonna 2010 Anand voitti MM-ottelun myös Veselin Topalovia vastaan pistein 6½–5½, joten hän säilytti edelleen mestaruustittelinsä. Vuonna 2012 Anand puolusti mestaruuttaan Boris Gelfandia vastaan. Pitkien pelien jälkeen tilanne oli tasan molempien voitettua yhden pelin. Lopulta mestaruus ratkaistiin neljässä nopean shakin katkaisupelissä, jotka voitti Anand pistein 2½–1½. Marraskuussa 2013 Anand menetti tittelinsä MM-ottelussa Magnus Carlsenille pistein 3½–6½.
Anand on yksi neljästätoista pelaajasta kautta aikain, jotka ovat ylittäneet 2 800 Elo-pisteen rajapyykin. Huhtikuussa 2007 hän nousi maailmanlistan kärkeen.
Vuonna 2007 Anandille myönnettiin Padma Vibhushan -palkinto, joka on toiseksi korkein siviilihenkilölle myönnettävä kunnianosoitus Intiassa.
Varhaiset vuodet

Anand oppi pelin kuusivuotiaana. 1987 hänestä tuli ensimmäinen aasialainen, joka on voittanut shakin nuorten maailmanmestaruuden.
Anand tavoitteli maailmanmestaruustitteliä jo 1995, kun hän selviytyi pelaamaan Garri Kasparovia vastaan. Kandidaattiotteluissa hän oli kukistanut Michael Adamsin ja Gata Kamskin. Varsinainen ottelu pelattiin New Yorkin World Trade Centerin 107:nnessä kerroksessa ja se alkoi ennätyksellisesti kahdeksalla perättäisellä tasapelillä. Anand voitti yhdeksännen pelin vahvalla laadunuhrauksella, mutta hävisi neljä seuraavasta viidestä pelistä. Hän hävisi ottelun pistein 10½–7½.
Maailmanmestari > FIDE:n maailmanmestaruus 2000

Anandista tuli FIDE:n maailmanmestari jo 2000, kun hän voitti FIDE:n knock out -turnauksen. Samaan aikaan (2000–2006) Vladimir Kramnik piti kuitenkin Kasparovilta perinteisessä MM-ottelussa voittamaansa kilpailevaa klassisen maailmanmestarin titteliä hallussaan. Anand menetti FIDE-tittelinsä 2002, kun Ruslan Ponomarov voitti vastaavan turnauksen.