stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Järvistensaari
Huvilat ja kesäasunnot

Järvistensaaren tontteja lohkottiin ja kesämökkejä rakennettiin erityisesti 1950- ja 1960-luvuilla, ensin rannikolle ja myöhemmin myös saaren sisäosiinkin. Monet tonteista lohkottiin Mikko ja Salme Lahtosen 1930 ostamista maista.
Useista muista Turun ympäristön pienistä saarista poiketen saaressa näkyy huvila- ja mökkikulttuurin historiankaari 1800-luvun lopulta aina 2000-luvun alkuun.
Huvilat ja kesäasunnot > Talludden (Järvistensaari 99)

Ruissalon huviloiden rakentamisen jälkeen 1800-luvun loppupuolella alkoi vastaavia varakkaan väestön kesänviettopaikkoja syntyä Turun muillekin saarille. Järvistensaaren lounaisosassa olevan Talluddenin huvilan arvioidaan olevan Järvistensaaren ensimmäinen huvila. Turkulainen leipuri Karlstedt hankki paikan vuonna 1887. Samalla paikalla sijaitse kalastajatorppa, jonka paikalle huvila rakennettiin. Talludden rakennettiin rantakalliolle, perimätiedon mukaan Karlstedtin tyttärelle ja tämän venäläissyntyiselle puolisolle. Rakennuksen hirsirungon molemmille sivuille on lisätty ajalle tyypillinen veranta. Huvilan ulkoasu ja huonejako ovat säilyneet hyvin. Huvila sijaitsee näkyvällä paikalla niemenkärjessä, ja sen laituria on käytetty höyrylaivaliikenteessä. Huvila on suojeltu.
Huvilat ja kesäasunnot > Sandstrand / Santaniemi (Järvistensaari 1)

Talluddenin naapurissa sijaitsevan Sandstrandin huvilan rakennustyöt aloitettiin vuonna 1915. Huvilan on suunnitellut arkkitehti Karl Viktor Reinius, ja se on rakennettu suuren hiekkarannan viereen. Sekä Talluddenin että Sandstrandin päärakennukset ja uimahuoneet erottuivat saaresta jo kaukaa katsottuna, ja komeat huvilat leimasivat tämän osan saaresta herrasväen alueeksi. Sandstrandin uimahuoneen vei ukkosmyrsky juhannusaattona 1980-luvulla (uimakoppi päätyi ylösalaisin mereen ilmeisesti pienen trombin nostamana) ja toisen uimahuoneen tilalle asetettiin myöhemmin maamerkiksi.  Majakkalaiva Kallbådagrundista pelastettu vanha loisto. Sandtrandin omistajat ovat rakentaneet uuden laiturin ja uima-kopin 2020-luvun alussa, myös rannan kaunis saunarakennus on rakennettu uudelleen.Sandstrandin huvila on suojeltu.
Huvilat ja kesäasunnot > Muut huvilat

Airisto Segelsällskap i Åbo vuokrasi vuonna 1912 Järvistensaaren länsikärjen kallion, eli Kirspään (Rödnäs), jonne yhdistys rakensi paviljongin, josta tuomaristo pystyi seuraamaan purjehduskilpailuja. Tämä paviljonki tuhoutui ilmeisesti 2. maailmansodan pommituksissa, kun venäläiset pommikoneet lähestyivät talvista Turkua mereltä käsin.
Saaren länsipäähän oli tällöin rakennettu jo Päivärinnan-huvila, jonka omisti Onnisen suku. Samana vuonna 1912 Kotiahon tilasta lohkottiin jyrkkä kallioranta Järvis-nimiselle huvilalle. Seuraavien vuosikymmenien aikana myös saaren pohjoisen puolen rantakalliot rakennettiin. Näiden sotia edeltävien kesäasuntojen tyyli ja koko vaihtelee suuremmista mansardikattoisista lasiverantaisista huviloista pieniin kesämökkeihin.
Saaren rakennuksissa on myös esimerkkejä modernismista, sillä saaren pohjoisrannalla kohoaa funktionalismia edustava ”tornitalo”, jonka rakennutti Piano Valtola (ilmeisesti pianolaatikoista) ja etelärannalle on sotien jälkeen rakennettu kuutiomainen funkishuvila. Saarelle 1960-1970-luvulla rakennettu lautarakenteinen huvila tuhoutui kattoremontista alkaneessa tulipalossa vuonna 2005.
Yhteydet

Ainakin 1890-luvulta alkaen Talluddenin laituriin eli Karlstedtin laituriin laski höyrylaiva, ilmeisesti höyryalus s/s Hirvensalo, joka ajoi osan vuoroistaan Satavan Nikkilän kautta Sampansuntin läpi. Laiva aloitti liikennöinnin Hirvensalo - Satava - Kakskerta -rengasreitillä keväällä 1888 nimellä ”XXIII”. Myöhemmin vesibussi otti kiinni Kotiahon laituriin sekä myös Airiston puolella Maarian seurakunnan laituriin.
Järvistensaaren hylky

Saaren pohjoispuolella sijaitsee vuonna 2011 löydetty ns. Järvistensaaren hylky. Hylky löydettiin kun Turun sataman sisääntuloväylän mittauksissa havaittiin vuonna 2011 poikkeavuus, jota sukellusryhmä Barlius tutki vapaaehtoistyönä kesällä 2021. Kohteesta löytyi  jykevärakenteinen 26-metrinen puualuksen hylky. Se on aikanaan uponnut pienelle matalikolle. Alusta ei ole toistaiseksi tunnistettu.
Alberto Antonini

Alberto Antonini (1961 – 14. joulukuuta 2023) oli italialainen toimittaja ja tiedottaja. Antonini toimi Formula 1 -talli Ferrarin tiedottaja vuosina 2015–2019. Hän työskenteli toimittajana italialaisille Autosprint- ja Sky Italia -lehdille.
Etelä-Afrikan rugby union -maajoukkue

Etelä-Afrikan rugby union -maajoukkue, lempinimeltään Springboks, on Etelä-Afrikan kansallinen rugby union -joukkue. Rugby unionia pidetään Etelä-Afrikan kansallisurheilulajina. Etelä-Afrikka on voittanut maailmanmestaruuden neljästi: 1995 kukistettuaan loppuottelussa Uuden-Seelannin 15–12, vuonna 2007, jolloin joukkue voitti finaalissa Englannin 15–6, vuonna 2019, jolloin se kukisti ratkaisuottelussa Englannin pistein 32–12 ja vuonna 2023, jolloin se voitti Uuden-Seelannin pistein 12–11.
Uuden-Seelannin, Australian ja Etelä-Afrikan vuodesta 1996 pelaaman Tri Nationsin (Argentiinan tultua mukaan 2012 The Rugby Championshipin) Springboks on voittanut vuosina 1998, 2004, 2009 ja 2019.
Etelä-Afrikka oli tammikuussa 2024 kansainvälisen rugbyliiton World Rugbyn rankingissa ensimmäisenä.
Arvokisat > MM-kisat

Lähde: The-sports.org
1995: Maailmanmestaruus
1999: Pronssia
2003: Puolivälierissä
2007: Maailmanmestaruus
2011: Puolivälierissä
2015: Pronssia
2019: Maailmanmestaruus
2023: Maailmanmestaruus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Afrikan rugby union -maajoukkue Wikimedia Commonsissa
Joukkueen viralliset sivut (englanniksi)
Rugbyn maailmanmestarit
1987  Uusi-Seelanti | 1991  Australia | 1995  Etelä-Afrikka | 1999  Australia | 2003  Englanti | 2007  Etelä-Afrikka | 2011  Uusi-Seelanti | 2015  Uusi-Seelanti | 2019  Etelä-Afrikka | 2023  Etelä-Afrikka
Sansibarinkoira

| Sansibarinkoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Sansibar,  Tansania
Määrä:  todennäköisesti kuollut sukupuuttoon
Alkuperäinen käyttö:  metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästys
Muita nimityksiä:  Zanzibar Dog, Zanzibar Greyhound, Levriero di Zanzibar, Cane di Zanzibar
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  68-70 cm
Väritys:  punavalkoinen
Sansibarinkoira on todennäköisesti sukupuuttoon kuollut tansanialainen koirarotu, jolla ei koskaan ollut FCI:n hyväksyntää.
Ulkonäkö

Sansibarinkoira oli kookas pystykorvainen, vankkarunkoinen, voimakasrakenteinen ja karkeakarvainen koira. Säkäkorkeus oli noin 68–70 cm ja väritys punavalkoinen.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotua kuvailtiin erittäin älykkääksi. Työskennellessään se käytti sekä vainuaan että näköaistiaan.
Alkuperä

Rotu on nimensä mukaisesti kotoisin Tansanialle kuuluvalta Sansibarin saarelta, jossa sitä tavattiin 1800-luvulla. Saksalaisen M. Siberin mukaan se oli syntynyt salukin ja paariakoiran välisistä risteytyksistä. Yksi rodunedustaja vietiin 1800-luvun lopulla Ranskaan, missä eläinlääkäri Jean Pierre Mégnin tutki ja kuvaili sitä. Ei ole täysin varmaa, etteikö jossain päin saarta vielä nykyisinkin olisi olemassa pieni populaatio.
Gagauzian konflikti

Gagauzian konflikti on vuosina 1989–1995 nykyisen Moldovan eteläosissa tapahtunut konflikti, joka on osa Neuvostoliiton romahtamisen jälkeisiä konflikteja.
Tapahtumien kulku

Gagauzit ovat turkkilainen vähemmistö, jotka ovat pääsääntöisesti kristittyjä. Gagauzien oman käsityksen mukaan he saapuivat Bessarabian alueelle 1700-luvun lopulla. Neuvostoaikana gagauzien asuinalueet jaettiin Moldovan ja Ukrainan SNT:jen välillä, mutta gagauzit joutuivat kuitenkin voimakkaiden venäläistämistoimien kohteeksi, kun venäjää alettiin opettaa 1950-luvulta lähtien koulussa ja kyrilliset aakkoset otettiin käyttöön. Melkein kolme neljäsosaa gagauzeista puhui venäjää toisena kielenään, ja poliittista valtaa käyttävien keskuudessa puhuttiin lähes yksinomaan venäjää.
Moldovan SNT päätti vuonna 1989 tehdä latinalaisin aakkosin kirjoitetusta moldavian kielestä (romanian kielen paikallinen variantti) tasavallan ainoan virallisen kielen. Seuraavana vuonna valtaannoussut Moldovan kansanrintama -niminen puolue alkoi myös puhua avoimesti Moldovan ja Romanian yhdistymisestä. Gagauzit kokivat molemmat muutokset ahdistavina, ja separatistinen Gagauzien kansa -puolue alkoi suunnitella alueen irtautumista Moldovasta. Vastaavaa liikehdintää oli myös Transnistriassa.
Gagauziassa pyrittiin järjestämään vaalit 28. lokakuuta 1990, mutta kolme päivää ennen vaalipäivää Moldovan pääministeri Mircea Druc marssitti noin 40 000 moldovalaista vapaaehtoista Gagauziaan estääkseen vaalien järjestämisen. Moldovan poliisi ja Neuvostoliiton sisäministeriö tulivat kuitenkin väliin ja pysäyttivät joukon. Muutama poliisi sai surmansa.
Gagauzia ei koskaan julistautunut virallisesti itsenäiseksi. Sen sijaan gagauzien kansanliikkeen johtaja Stepan Topal kannatti uutta liittosopimusta, joka olisi korvannut Neuvostoliiton. Neuvostoliiton romahdettua siitä tuli kuitenkin de facto itsenäinen valtio. Gagauzian johtajat eivät kuitenkaan alkaneet perustaa valtiollisia instituutioita, koska pitivät niin pienen valtion selviytymistä epävarmana. Sen sijaan Gagauzia alkoi neuvottelemaan Moldovan keskushallinnon kanssa. Neuvotteluhalukkuuteen vaikuttivat myös Transnistrian sota ja etenkin Benderin taistelu.
Konfliktin päättyminen ja jälkipyykki

Ympäri Etelä-Moldovaa järjestettiin 5. toukokuuta 1995 kyläkohtaisia kansanäänestyksiä siitä, liittyisivätkö ne osaksi Gagauziaa vai eivät. Äänestys järjestettäisiin vain, jos kylän asukkaista vähintään puolet oli gagauzeja tai kolmannes kylän väestöstä oli pyytänyt äänestyksen järjestämistä. Äänestyksen jälkeen kolme kaupunkia ja 29 pienempää kylää liittyi uuteen autonomiseen alueeseen. Gagauzian konflikti päättyi käytännössä tämän jälkeen.
Moldovan perustuslain 111. artikla määrittelee Gagauzian Moldovaan kuuluvaksi autonomiseksi alueeksi, jolla on valta edustaa gagauzeja ja heidän intressejään. Perustuslain nojalla Gagauzialla on oikeus omaan paikallisparmalenttiin ja toimeenpanevaa valtaa käyttävään kuvernööriin.
Vaikka Gagauzia onkin integroitu autonomiseksi osaksi Moldovaa, Venäjän on epäilty käyttävän alueen Venäjä-mielistä ilmapiiriä vehkeilläkseen Moldovan EU-myönteistä presidentti Maia Sandua vastaan. Venäjä-mielisyys on Gagauziassa näkyvämpää kuin muualla Moldovassa. Moldovassa on tarkoitus järjestää kansanäänestys EU-jäsenyydestä lokakuussa 2024, ja Gagauzian kuvernöörinä toimiva Evghenia Guțul on jo ilmoittanut kampanjoivansa EU-jäsenyyttä vastaan.
The Inheritance Games

| The Inheritance Games |
| --- | --- |
Kirjailija:  Jennifer Lynn Barnes
Kieli:  englanti
Genre:  nuortenkirjallisuus
Julkaistu:  2020–2022
Suomennos
Suomentaja:  Aila Herronen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2024–2025
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Inheritance Games on yhdysvaltalaiskirjailija Jennifer Lynn Barnesin kolmiosainen nuortenkirjasarja, joka julkaistiin vuosina 2020–2022. Se nousi myydyimmäksi kirjasarjaksi The New York Timesin julkaisemalla myydyimpien kirjojen listalla. Sarjan kaksi ensimmäistä osaa julkaistiin suomeksi vuonna 2024 ja viimeinen osa ilmestyy vuonna 2025.
Kirjasarjan päähenkilö on teini-ikäinen Avery Kylie Grambs, joka saa yllättäen tietää perineensä miljardööri Tobias Hawthornen omaisuuden. Perinnön saadakseen hänen täytyy osallistua edesmenneen miljardöörin kehittämään peliin: Averyn on asuttava vuosi Hawthornen kartanossa tämän neljän lapsenlapsen kanssa. Avery ja Hawthornen veljekset yrittävät ratkaista pelin ja selvittää, miksi juuri Avery valittiin perijäksi. Tilannetta kuitenkin mutkistavat tapahtuman saama julkisuus ja Averyn salamurhayritykset.
Tarinan kehittänyt Jennifer Lynn Barnes on koulutukseltaan psykologian tohtori ja halusi kokeilla, voiko psykologisin keinoin luoda menestysteoksen. The Inheritance Gamesissa hän soveltaa tieteellisiä teorioita siitä, mistä lukijat nauttivat fiktiossa. Sarjan ensimmäisestä osasta tuli Barnesin ensimmäinen bestseller, ensimmäinen merkittäville vuoden parhaiden kirjojen listoille yltänyt romaani sekä ensimmäinen elokuvaksi tai televisiosarjaksi sovitettu teos.
Sarjan päättymisen jälkeen Barnes on julkaissut myös samaan maailmaan sijoittuvan romaanin The Brothers Hawthorne. Kustantajan mukaan se ei ole jatko-osa The Inheritance Gamesille, vaan itsenäinen teos, joka kertoo Grayson ja Jameson Hawthornesta. Barnes julkaisee myös sarjaan liittyvän kaksiosaisen kirjasarjan The Grandest Game, jonka samanniminen ensimmäinen osa ilmestyy heinäkuussa 2024 ja toinen osa Glorious Rivals vuonna 2025.
Sarjan osat > Pääteokset

The Inheritance Games: Salainen perijätär.  (The Inheritance Games, 2020)  Suomentanut Aila Herronen. WSOY, 2024.  ISBN 9789510501009
The Inheritance Games: Hawthornen arvoitus.  (The Hawthorne Legacy, 2021)  Suomentanut Aila Herronen. WSOY, 2024.  ISBN 9789510501030
The Inheritance Games: Viimeinen siirto.  (The Final Gambit, 2022)  Suomentanut Aila Herronen. WSOY, 2025.  ISBN 9789510501061
Sarjan osat > Liittyvät teokset

The Brothers Hawthorne (2023)
Sarjan osat > Liittyvät teokset > The Grandest Game

The Grandest Game (2024)
Glorious Rivals (2025)
Sarjan osat > Suomennokset

WSOY julkaisi sarjan kaksi ensimmäistä osaa suomeksi vuonna 2024: The Inheritance Games: Salainen perijätär ilmestyi huhtikuussa ja The Inheritance Games: Hawthornen arvoitus elokuussa. Kolmas osa The Inheritance Games: Viimeinen siirto julkaistaan tammikuussa 2025. Romaanit suomentaa Aila Herronen.
Caitlin Clark

| Caitlin Clark |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 2002 (ikä 22) West Des Moines, Iowa
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  183 cm
Paino:  73 kg
NBA-varaus:  1. varaus, 2024 Indiana Fever
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2020–2024:  Iowa
Seurajoukkueet
2024–:  Indiana Fever
Aiheesta muualla
caitlinclark22.com
FIBA
Caitlin Clark (s. 22. tammikuuta 2002 West Des Moines, Iowa) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän edustaa WNBA-liigassa pelaavaa Indiana Feveriä.
Clark oli WNBA:n vuoden 2024 varaustilaisuuden ensimmäinen varaus. Hän pelasi ennen ammattilaisuraansa Iowan yliopiston joukkueessa.
Australian osavaltiot ja territoriot

Länsi-Australia
Pohjois-territorio
Etelä-Australia
Queensland
UusiEtelä-Wales
Australianpääkaupunkiterritorio
Victoria
Tasmania
Intian valtameri
Timorin-meri
Carpentarian-lahti
Arafuranmeri
IsoAustralian-lahti
Tasmanin-meri
Bassinsalmi
Korallimeri
●
●
●
●
●
●
Tyynimeri
Eteläinen jäämeri
●
●
Iso Valli-riutta
Australian osavaltiot ja territoriot muodostavat Australian yhteisön.
Osavaltiot ovat Uusi Etelä-Wales, Queensland, Etelä-Australia, Tasmania, Victoria ja Länsi-Australia. Tärkeimmät territoriot ovat Pohjoisterritorio (NT) ja Australian pääkaupunkiterritorio (ACT). ACT hallinnoi myös erillistä aluetta Uudessa Etelä-Walesissa, joka tunnetaan nimellä Jervis Bay Territory, jossa on laivastotukikohta ja pääkaupungin satama.
Australialla on myös useita asuttuja saaria, joilla on territorio-asema: Norfolkinsaari, Joulusaari ja Kookossaaret. Tämän lisäksi on joukko asumattomia saaria: Korallimeren saarten territorio, Heard ja McDonaldinsaaret ja Australian Antarktiksen alue.
Australian merentakaiset territoriot
Osavaltiot

| Lippu | Osavaltio | Pääkaupunki | Väkiluku | Pinta-ala (km2) | Asukastiheys (km2) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Uusi Etelä-Wales | Sydney | &&&&&&&&08469597.&&&&008 469 597 | 800 150 | 10,49 |
|  | Victoria | Melbourne | &&&&&&&&06959234.&&&&006 959 234 | 227 416 | 30,18 |
|  | Queensland | Brisbane | &&&&&&&&05560452.&&&&005 560 452 | 1 729 742 | 3,18 |
|  | Länsi-Australia | Perth | &&&&&&&&02951602.&&&&002 951 602 | 2 527 013 | 1,15 |
|  | Etelä-Australia | Adelaide | &&&&&&&&01873819.&&&&001 873 819 | 984 321 | 1,89 |
|  | Tasmania | Hobart | &&&&&&&&&0575660.&&&&00575 660 | 64 519 | 8,89 |
Territoriot

| Lippu | Territorio | Pääkaupunki(tai suurin asutuskeskus) | Väkiluku | Pinta-ala (km2) | Väestötiheys (/km2) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Australian pääkaupunkiterritorio | Canberra | &&&&&&&&&0472803.&&&&00472 803 | 2 358 | 198,97 |
|  |  Pohjoisterritorio | Darwin | &&&&&&&&&0254263.&&&&00254 263 | 1 347 791 | 0,19 |
|  | Jervis Bay Territory | Jervis Bay Village | &&&&&&&&&&&&0405.&&&&00405 | 67 | 6,04 |
Merentakaiset territoriot

| Lippu | Territorio | Pääkaupunki (tai suurin asutuskeskus) | Väkiluku   | Pinta-ala (km2) | Väestötiheys (/km2) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Norfolkinsaari | Kingston | &&&&&&&&&&&02601.&&&&002 601 | 35 | 74 |
|  | Joulusaari | Flying Fish Cove | &&&&&&&&&&&01938.&&&&001 938 | 135 | 14 |
|  | Kookossaaret (Keelingsaaret) | West Island | &&&&&&&&&&&&0547.&&&&00547 | 14 | 39 |
|  | Australian Antarktiksen alue | Davis Station | &&&&&&&&&&&&&060.&&&&0060 | 5 896 500 | 0,0000102 |
|  | Korallimeren saarten territorio | Willis Island | 4 | 780 000 | 0,000005 |
|  | Ashmore- ja Cartiersaaret |  | &&&&&&&&&&&&&&00.010000000 | 199 | 0 |
|  | Heard ja McDonaldinsaaret | Atlas Cove | &&&&&&&&&&&&&&00.010000000 | 372 | 0 |
Viiteet

1 2 3  National, state and territory population, March 2024 | Australian Bureau of Statistics www.abs.gov.au.  19.9.2024. Viitattu 7.11.2024. (englanniksi)
1 2 3  Area of Australia – States and Territories ga.gov.au.  15 May 2014. Viitattu 2 November 2016.
Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto

Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto on Pohjoismaiden neuvoston myöntämä vuosittainen palkinto kaunokirjalliselle teokselle, joka on kirjoitettu jollakin Pohjoismaiden kielistä.
Palkinnonsaajalle myönnetään Nordlys-palkintopatsas ja 300 000 Tanskan kruunua (noin 40 000 euroa). Palkinnon saaja julkistetaan neuvoston istunnon yhteydessä Kööpenhaminassa.
Saintjohninkoira

| Saintjohninkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Kanada
Määrä:  kuollut sukupuuttoon - elvytysprojekti
Alkuperäinen käyttö:  metsästys
Muita nimityksiä:  St John's Water Dog, Lesser St John's Dog, St John's Retriever, chien d’eau de Saint John, perro de aguas de San Juan, cane d'acqua di St. John, St. John's-waterhond
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  54–77 kg
Väritys:  musta
Saintjohninkoira (St John's Water Dog) on sukupuuttoon kuollut ja sittemmin elvytetty kanadalainen koirarotu.
Ulkonäkö

Rodulla on leveämpi pää ja tiheämpi, kaksikerroksinen karvapeite kuin labradorinnoutajalla. Se on tukeva- ja raskasrakenteinen. Varpaiden välissä on "räpylät". Häntä on hapsuttunut. Paino vaihtelee 54–77 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen

Saintjohninkoira on sävyisä, hyväluonteinen ja lapsia kohtaan lempeä. Se pulahtaa mielellään jopa kylmimpään veteen.
Alkuperä

Saintjohninkoiran uskotaan alun alkaen olleen tulos maahan tuotujen spanieleiden ja paikallisen newfoundlandinkoiran välisistä risteytyksistä. Se jalostettiin noutamaan riistaa kylmistä, hyisistä pohjoisen vesistöistä. Alkuperäinen saintjohninkoira oli labradorinnoutajan kantarotu.
Alkuperä > Elvytys

Vuonna 1981 tutkimusmatkailijat Ranulph ja Virginia Fiennes huomasivat Luoteisterritorioiden Tuktoyaktuk-pikkukylässä kahden kuukauden ikäisen mustan narttupennun nimeltä Toulouguk (sananmukaisesti "korpinmusta"). He veivät pennun mukanaan kotiinsa Englantiin, missä Virginia Fiennes sittemmin yritti sen avulla elvyttää uudelleen alkuperäisen saintjohninkoiran. 2000-luvun alussa Fiennesin koirista oli jalostunut kolme sukupolvea ja niitä oli ollut kaiken kaikkiaan 39 yksilöä, joista 26 oli yhä elossa. Vuoden 2002 alussa populaatiokoko oli jo noin 50 ja pentujen kysyntä oli suurta. Joitain yksilöitä on sittemmin viety Irlantiin ja Skotlantiin. Virginia Fiennes kuoli vuonna 2004, joten elvytysprojektin jatkuminen on epävarmaa.
Vuonna 1993 muutama kanadalainen kasvattaja yritti myös tahollaan vanhan saintjohninkoiran elvyttämistä.
Saintjohninkoira vuodelta 1971.
Pepinin piirikunta

Pepinin piirikuntaa Durandin länsipuolella.
Pepinin piirikunta on Yhdysvaltain Wisconsinin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen hallinnollinen keskus on Durand. Pepin tunnetaan kirjailija Laura Ingalls Wilderin synnyinpaikkana.
Maantiede

Pepin kuuluu Wisconsinin vähäväkisimpiin piirikuntiin. Se sijaitsee osavaltionsa länsiosassa ja rajoittuu lounaassa Minnesotan osavaltioon. Pepin perustettiin vuonna 1858, sen alue lohkaistiin Dunnin piirikunnasta. Nimensä piirikunta sai ranskalaisten konkistadorien Pierre ja Jean Pepin du Chardonnetsin mukaan.
Mississippin sivujoki Chippewa River virtaa Pepinin piirikunnan halki.
Pepinin naapuripiirikunnat pohjoisesta myötäpäivään ovat Dunnin piirikunta, Eau Clairen piirikunta, Buffalon piirikunta, Wabashan piirikunta (Minnesota), Goodhuen piirikunta (Minnesota) ja Piercen piirikunta.
Väestö

Pepinin väkiluku oli vuonna 1860 noin 2 400, josta se kasvoi vuosisadan vaihteeseen mennessä noin kahdeksaan tuhanteen. Sen jälkeen piirikunnan väkiluku on pysynyt verraten vakaana runsaassa seitsemässä tuhannessa asukkaassa. Vuonna 2014 piirikunnan väkiluvuksi arvioitiin 7 335 asukasta.
Pepinin piirikunnan alueella sijaitsee kahdeksan kuntaa (Albany, Durand, Frankfort, Lima, Pepin, Stockholm, Waterville ja Waubeek), kaksi kylää (Pepin ja Stockholm) ja yksi kaupunki (Durand).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ben Edwards

| Ben Edwards> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. joulukuuta 1965 (ikä 58)
Kansalaisuus:  Britannia
Ben Edwards (s. 20. joulukuuta 1965) on brittiläinen kommentaattori. Edwards on kommentoinut Formula 1, A1 Grand Prix, Superleague Formula ja British Touring Car Championship -kilpailuja.
Käännös suomeksi
Linnoitus (Lappeenranta)

| Linnoitus |
| --- | --- |
Kaupunki:  Lappeenranta
Kaupunginosa nro:  1
Väkiluku:  1 259 (31.12.2013)
Linnoitus on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin keskustassa Saimaaseen työntyvällä niemellä. Linnoitus on vuonna 1649 perustetun Lappeenrannan ensimmäinen kaupunginosa ja saanut nimensä siellä sijaitsevan Lappeenrannan linnoituksen mukaan.
Varsinaisen linnoituksen ja sen rakennusten ohella kaupunginosan kohteita ovat muun muassa Lappeenrannan satama, Lappeenrannan vanhin puisto Vanhapuisto eli Pusupuisto, Lappeenrannan kesäteatteri ja Lappeenrannan hiekkalinna.
Kaupunginosaan kuuluvat myös mantereeseen täyttömaalla yhdistetty Rapasaari sekä kolmesta pienemmästä saaresta muodostettu Pikisaari, jotka ovat kerrostalovaltaisia asuinalueita. Rapasaaressa sijaitsee entinen Rapasaaren rautatieasema, joka kuului Lappeenrannan vanhimpaan rautatiehen Simola–Lappeenranta-rataan.
Linnoituksen tilastoalueella on 1 259 asukasta.
Linnoitusta ja satamaa.
Aiheesta muualla

Kaupunginosan esittely Lappeenrannan kaupungin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Lappeenranta
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Ahvenlampi • Alakylä • Hakali • Harapainen • Hartikkala • Hiekkapelto • Hiessilta • Honkalahti • Hyrymäki • Ihalainen • Kanavansuu • Karhuvuori • Kariniemi • Kaukas • Keskus • Kesola • Kesämäki • Kimpinen • Kivisalmi • Korvenkeskus • Kourula • Kuusela • Kuusimäki • Kylpylä • Laihia • Lampikangas • Lapvesi • Lauritsala • Lavola • Leiri • Lentokenttä • Lepola • Linnoitus • Lintukangas • Mattila • Mustola • Myllymäki • Mälkiä • Mäntylä • Nuijamaa • Pajarila • Pallo–Tyysterniemi • Parkkarila • Peltola • Pulp • Putkinotko • Pöyhiänniemi • Rauha • Reijola • Ruoholampi • Rutola • Sammonlahti • Selkäharju • Skinnarila • Suolahti • Taikinamäki • Tirilä • Tykki–Kiviharju • Uus-Lavola • Vesivalo • Voisalmi • Ylämaa
Kyliä:  Hanhijärvi • Hiivaniemi • Kansola • Konnunsuo • Kontu • Leino • Louko • Moisio • Ravattila • Raippo • Ruokola • Rännikorpi • Simola • Sirkjärvi • Vainikkala
Muita alueita:  Huhtiniemi • Joutseno • Nuijamaa • Pikisaari • Ylämaa