stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marina Bay Street Circuit

| Marina Bay Street Circuit |
| --- | --- |

Sijainti:   Downtown Core ja Kallang, Singapore
Aikavyöhyke:  UTC+8
Valmistumisvuosi:  2008
Suunnittelija:  Hermann Tilke
Katsojakapasiteetti:  90 000
Radan pituus:  4,940 km
Mutkia:  19
Rataennätys:  1.34,486 ( Daniel Ricciardo, Racing Bulls-Honda RBPT, 2024)
Suurimmat tapahtumat:  Formula 1, W Series (2022), GP2 (2012–2013)
2008–2012

Radan pituus:  5,073 km
Mutkia:  23
Rataennätys:  1.45,599 ( Kimi Räikkönen, Ferrari, 2008)
2013–2014

Radan pituus:  5,061 km
Mutkia:  23
Rataennätys:  1.48,574 ( Sebastian Vettel, Red Bull, 2013)
2015–2017

Radan pituus:  5,065 km
Mutkia:  23
Rataennätys:  1.45,008 ( Lewis Hamilton, Mercedes, 2017)
2018–2022

Radan pituus:  5,063 km
Mutkia:  23
Rataennätys:  1.41,905 ( Kevin Magnussen, Haas, 2018)
Formula 1
Kilpailun pituus:  62 kierrosta, 306,143 km
Ensimmäinen GP:  2008
Grand Prix’itä ajettu:  15
Eniten voittoja:   Sebastian Vettel (5)
Marina Bay Street Circuit on katurata Downtown Coressa ja Kallangissa Singaporessa.
Marina Bay Street Circuit on pituudeltaan 5,063 kilometriä ja sen on suunnitellut saksalainen arkkitehti Hermann Tilke. Katsomoihin mahtuu yli 80 000 ihmistä seuraamaan kilpailua. Rata sijaitsee satama-alueella (Marina Bay), samoin kuin Valencian ja Monacon katuradat.
Vuodesta 2008 alkaen radalla on ajettu Singaporen Grand Prix, joka oli historian ensimmäinen Formula 1 -iltakilpailu. Iltakilpailu oli ollut jo jonkin aikaa Formula 1 -sarjan kaupalliset oikeudet omistavan Bernie Ecclestonen unelmana. Myös Singaporen GP:n aika-ajo ajetaan pimeällä keinovalaistuksessa.
Rataprofiili

Marina Bay Street Circuit on samantyyppinen kuin Monacon ja Valencian katuradat. Yli 70 prosenttia radasta rakennettiin Singaporen katuverkostoa hyödyntäen. Radan varikkoalue ja lähtösuora on Republic Boulevard -kadun ja Marina Bayn välissä. Lähtösuoralta rata kääntyy Republic Boulevardille ja jatkuu varikkoalueen vierestä kääntyen oikealle Raffles Boulevardille.
Rata kääntyy Raffles Boulevard -suoran jälkeen vasemmalle ja jatkuu Nicoll Highwaytä, Stamford Roadia, St. Andrew’s Roadia, Connaught Drivea, Fullerton Roadilla olevaa Anderson Bridge -siltaa Esplanade Drivelle. Radan loppuosa kulkee Raffles Avenueta pääsuoralle koukaten rannan kautta Float@Marina Bayn kohdalla.
Rataprofiili julkistettiin samana päivänä kuin ilmoitus kilpailun järjestämisestä Singaporessa kaudesta 2008 alkaen, joskin sitä on sen jälkeen hieman muokattu.
Rataprofiili > Rataprofiilin uudistaminen

Marina Bay Street Circuitia on uudistettu vuoden 2013 kilpailua varten, jolloin mutka 10 eli Singapore Sling -šikaani oikaistiin yhdeksi vasemmalle kääntyväksi mutkaksi.
Vuoden 2015 kilpailua varten mutkia 11–13 uusittiin ohittamisen helpottamiseksi. Vuoden 2018 kilpailua varten mutkien 16–17 profiilia uusittiin hieman.
Kilpailun järjestäjät ovat ilmaisseet halunsa uudistaa rataprofiilia. Syy tähän on, että nykyinen rata on pitkä ja hidas, sillä tähän mennessä ajetut kilpailut ovat venyneet kaksituntisiksi. Rataa on tarkoitus muokata War Memorial -alueella, jossa rata kiertäisi kyseisen alueen, eikä menisi sen läpi (mutkat 7–9) sekä satama-alueella (mutkat 16–21).
Turvallisuus

Radalla käytetään lippumerkkien lisäksi valopaneeleja, joilla viestitään kuljettajille heilutettavan lipun väri. Kyseinen tapa levisi myöhemmin myös muille radoille.
Turvallisuus > Valaistus

Radan valaistuksen toteuttamisesta oli vastuussa italialainen Valerio Maioli. Radan viereen on asennettu yhteensä 240 teräspilaria 32 metrin välein, jotka kannattelevat 10 metrin korkeudessa olevia alumiinirakenteisia pilareita. Pilareihin on asennettu yhteensä 1 485 kappaletta 2 000 watin ja 220 000 luumenin lamppua, jotka tuottavat neljä kertaa voimakkaamman valaistuksen, kuin millä tahansa stadionilla. Lamppujen toiminta on taattu 12 generaattorilla, joissa kaikissa on oma varageneraattorinsa.
Radan valaistuksen vuoksi kuljettajat joutuvat käyttämään erikoisvalmisteisia visiirejä.
Talous

Vuonna 2008 radalla ajettu kilpailu tuotti järjestäjien mukaan voittoa kaikkiaan 87 miljoonaa euroa ja lisääntynyt turismi tuotti Singaporelle 52 miljoonaa euroa.
Radan pääsponsorina on toiminut singaporelainen telekommunikaatioalan yritys SingTel ja vuodesta 2014 alkaen singaporelainen lentoyhtiö Singapore Airlines.
Radalle on rakennettu noin 16 miljoonaa euroa maksaneet varikkopilttuut.
Voittajat > Formula 1

| Kausi | Kuljettaja | Valmistaja | Raportti |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 |  Fernando Alonso | Renault | Raportti |
| 2009 |  Lewis Hamilton | McLaren-Mercedes | Raportti |
| 2010 |  Fernando Alonso | Ferrari | Raportti |
| 2011 |  Sebastian Vettel | Red Bull-Renault | Raportti |
| 2012 |  Sebastian Vettel | Red Bull-Renault | Raportti |
| 2013 |  Sebastian Vettel | Red Bull-Renault | Raportti |
| 2014 |  Lewis Hamilton | Mercedes | Raportti |
| 2015 |  Sebastian Vettel | Ferrari | Raportti |
| 2016 |  Nico Rosberg | Mercedes | Raportti |
| 2017 |  Lewis Hamilton | Mercedes | Raportti |
| 2018 |  Lewis Hamilton | Mercedes | Raportti |
| 2019 |  Sebastian Vettel | Ferrari | Raportti |
| 2022 |  Sergio Pérez | Red Bull Racing-RBPT | Raportti |
| 2023 |  Carlos Sainz | Ferrari | Raportti |
| 2024 |  Lando Norris | McLaren | Raportti |
Voittajat > GP2

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Kilpailu |  Max Chilton | Carlin | Raportti |
| 2012 | Sprintti |  Giedo van der Garde | Caterham Racing | Raportti |
| 2013 | Kilpailu |  Jolyon Palmer | Carlin | Raportti |
| 2013 | Sprintti |  Sam Bird | Russian Time | Raportti |
Voittajat > W Series

| Kausi | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 |  Beitske Visser | Sirin Racing | Raportti |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marina Bay Street Circuit Wikimedia Commonsissa
Kuvia ja raportti[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Formula 1 -radat
| --- | --- |
Kaudella 2024:    Sakhir   Jedda   Melbourne   Suzuka   Shanghai   Miami   Imola   Monaco   Montréal   Barcelona   Spielberg   Silverstone   Budapest   Spa   Zandvoort   Monza   Baku   Singapore   Austin   México   Interlagos   Las Vegas   Lusail   Abu Dhabi 
Aikaisemmilla kausilla:    Adelaide   Ain-Diab   Aintree   Anderstorp   AVUS   Brands Hatch   Bremgarten   Buddh   Buenos Aires   Caesars Palace   Clermont-Ferrand   Dallas   Detroit   Dijon   Donington Park   East London   Estoril   Fuji   Hockenheim   Indianapolis   Istanbul   Jacarepaguá   Jarama   Jerez   Kyalami   Le Mans   Long Beach   Magny-Cours   Monsanto   Mont-Tremblant   Montjuïc   Mosport Park   Mugello   Nivelles-Baulers   Nürburgring   Paul Ricard   Pedralbes   Pescara   Phoenix   Portimão   Porto   Reims   Riverside   Rouen   Sebring   Sepang   Sotši   TI   Valencia   Watkins Glen   Yeongam   Zeltweg   Zolder 
Formula 1 -luokan Singaporen Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Marina Bay Street Circuit (2008–2019, 2022–)
Kuvassa näkyvät mutkan 10 (Singapore Sling) ”kanttarit” puhuttivat ensimmäisen kilpailuviikonlopun aikana.
Esplanade Drivea iltavalaistuksessa.
Ilmakuvaa Singaporesta vuonna 2012.
Leopold von Buch

| Christian Leopold von Buch |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1774 Stolpe an der Oder, Preussin kuningaskunta
Kuollut: 4. maaliskuuta 1853 (78 vuotta) Berliini, Preussin kuningaskunta
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Abraham Gottlob Werner
Tutkimusalue:  Geologia
   
Christian Leopold von Buch (2. huhtikuuta 1774 Stolpe an der Oder, Preussin kuningaskunta – 4. maaliskuuta 1853 Berliini, Preussin kuningaskunta) oli saksalainen geologi, jota on pidetty aikansa suurimpana geologina.
Elämä ja geologiset tutkimukset

Buch syntyi Stolpessa (nykyään osa Angermündea) ja opiskeli samaan aikaan kuin Alexender von Humboldt Freibergin kaivosakatemiassa Abraham Gottlob Wernerin johdolla. Buch paneutui kiinnostuneena lähes kaikkiin geologisiin ja paleontologisiin kysymyksiin, ja häntä pidettiin Wernerin ja William Smithin kuoleman jälkeen aikansa johtavana geologina. Vuonna 1797 Buch aloitti ensimmäiset huolelliset tutkimukset Keski-Alpeilla Tirolissa. Hän teki tieteellisiä matkoja useisiin maihin ja vietti kaksi vuotta (1806-1808) Skandinaviassa, jolloin hän kiinnitti huomiota maankohoamisilmiöön. Vuonna 1802 hän tutki Auvergnen sammuneita tulivuoria Etelä-Ranskassa. Vuonna 1815 hän vieraili Kanariansaarilla.
Buchin näkemys tulivuorten muodostumisesta, jonka mukaan ne muodostuivat tulivuorenpurkauksen aiheuttaman maankohoamisen seurauksena, on myöhemmin todettu vääräksi,  mutta hänen teoriansa tulivuorten ja vuorten rakenteesta ja alkuperästä oli tärkeä edistysaskel kysymyksen ratkaisemisessa ja sai laajaa tunnustusta aikansa geologeilta. Buchin tutkimukset koskivat myös dolomiitteja, jotka olivat siihen asti huonosti ymmärrettyjä.
Monista Buchin geologisista, petrografisista ja paleontologisista teoksista mainittakoon Reise durch Norwegen und Lappland (1810), Geognostische karte über Deutschland (1826; 5. painos. 1843), Über die eisensteinlager in Schweden (1810), Über die ursache der verbreitung der erratischen blöcke der Alpen (1804-11) ja Zu Sefströms aufsatz über skandinavische geröllfurchen (1838).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leopold von Buch Wikimedia Commonsissa
Marssi (musiikki)

Marssimusiikki on musiikin alalaji, jonka tunnusomainen piirre on voimakas, säännöllinen rytmi ja jota perinteisesti ovat esittäneet armeijan joukko-osastoon osana kuuluvat sotilassoittokunnat. Sotilasmusiikkia on tarkoituksella käytetty myös vihollisen pelottamiseen ja omien joukkojen innoittamiseen sekä yhteenkuuluvuuden lisäämiseen.
Marsseja voidaan säveltää missä tahansa tahtilajissa, mutta yleisimmät tahtilajit ovat 4/4 ja 2/2. Modernien marssien tempo on yleensä noin 120 iskua minuutissa. Tästä voimme kiittää Napoleonia, joka halusi marssin avulla liikuttaa joukkojaan nopeammin paikasta toiseen. Vanhemmissa brittiläisissä marsseissa on hitaampi tempo.
Tunnettuja marsseja

Colonel Bogey March
Erika (marssi)
Gladiaattorien tulo
Hakkapeliittojen marssi
Jääkärimarssi
Narvan marssi
Porilaisten marssi
Radetzky-marssi
Stars and Stripes Forever
Vanhat toverit
Vöyrin marssi
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomalaiset sotilassoittokunnat (Arkistoitu – Internet Archive)
Markkinointi-instituutti

| Markkinointi-instituutti |
| --- | --- |

Perustettu:  1930
Lakkautettu:  2019
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  koulutuspalvelut
Omistaja:  Markkinointi-instituutin kannatusyhdistys ry
Kotisivu:  www.markinst.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Markkinointi-instituutti oli suomalainen elinkeinoelämän jatko- ja täydennyskouluttaja, jonka omisti Markkinointi-instituutin Kannatusyhdistys ry. Voittoa jakamaton säätiö perustettiin vuonna 1930. Se koulutti toimintavuosiensa aikana yli 360 000 suomalaista. Markkinointi-instituutin toimipisteet sijaitsivat Helsingin Töölössä, Espoossa ja Oulussa.
Vuoden 2020 alusta Markkinointi-instituutti ja sen vuodesta 2015 omistama Rastor yhdistyvät nimelle Rastor-instituutti. Markkinointi-instituutti osti Rastorin vuonna 2015. Rastor ja Makkinointi-instituutti olivat toimineet yhteisissä toimitiloissa Espoon Tapiolassa elokuusta 2017 alkaen.
Markkinointi-instituutin ja Rastorin toimitusjohtajana toimii Toni Berkowits, joka jatkaa myös uuden Rastor-instituutin johdossa.
Koulutusohjelmat

Markkinointi-instituutissa oli mahdollista opiskella tutkintoja tai muutaman kuukauden kestoisia kursseja avoimena yksilökoulutuksena. Lisäksi instituutti tarjosi yritysvalmennusta ja -konsultointia.
Markkinointi-instituutti tarjoaa koulutusta seuraavista aihepiireistä:
Digiosaaminen
Johtaminen ja esimiestyö
Henkilöstöhallinto ja HR
Kiinteistönvälitys ja isännöinti
Markkinointi ja viestintä
Merkonomi, Liiketalouden perustutkinto
Myynti ja asiakaspalvelu
Talous ja rahoitus
Yrittäjyys
Ammatilliset tutkinnot, ent. ammatilliset näyttötutkinnot
Koulutusohjelmat > Markkinointi-instituutin koulutusohjelmia

Asiakastyön ja myynnin tutkinto, AMT
Johtamisen erikoisammattitutkinto, JET
Henkilöstöassistentin tutkinto
Henkilöstöpäällikön tutkinto
Henkilöstöjohtajan tutkinto
Isännöinnin koulutusohjelma
Kiinteistönvälittäjän koulutusohjelma
Kirjanpitäjän tutkinto
Luottotutkinto
Markkinoinnin johtamisen tutkinto, MJD
Palkanlaskijan tutkinto
Talouspäällikön tutkinto
Tiedottajan tutkinto
Viestijän koulutusohjelma (ent. Tiedottajan tutkinto)
Viestinnän asiantuntijan koulutusohjelma
Opiskelu Markkinointi-instituutissa

Markkinointi-instituutin koulutukset oli suunniteltu erityisesti työssäkäyville aikuisopiskelijoille. Koulutukset sisältävät koulutuspäiviä sekä ohjattua etäopiskelua ja kurssien sisällöt oli usein sidottu työelämään. Koulutukseen sisältyvien harjoitusten aiheet opiskelijat valitsivat omasta työstään.
Markkinointi-instituutissa oli mahdollista opiskella tutkintoja, koulutusohjelmia ja kursseja. Tutkinnot olivat joko virallisia ammatti- ja erikoisammattitutkintoja tai Markkinointi-instituutin omia tutkintoja. Tutkinnot koostuvat lyhytkestoisista, yhteen aihepiiriin keskittyvistä kursseista, joita oli mahdollista suorittaa myös tutkinnosta irrallisina.
Aiheesta muualla

Markkinointi-instituutti (Arkistoitu – Internet Archive)
Martialis heureka

| Martialis heureka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Ampiaismaiset pistiäiset Vespoidea
Heimo::  Muurahaiset Formicidae
Alaheimo::  Martialinae
Suku::  Martialis
Laji::  heureka
Kaksiosainen nimi
 Martialis heureka  Rabeling & Verhaagh, 2008 
Katso myös
   Martialis heureka Wikispeciesissä   Martialis heureka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Martialis heureka on eteläamerikkalainen muurahaislaji. Lajin löytymisen myötä luotiin uusi muurahaisten alaheimo Martialinae ja suku Martialis, johon se ensimmäisenä lajina sijoitettiin.
Ominaispiirteet

M. heurekan perusrakenne vastaa tavallista muurahaista, mutta se on kalpea ja silmätön. Koska monet sen piirteet vaikuttavat primitiivisiltä, sitä voidaan pitää elävänä fossiilina. Itse lajin arvellaan kehittyneen noin 50 miljoonaa vuotta sitten, mutta monet sen piirteet ovat periytyneet varhaisimmilta alkumuurahaisilta. DNA-analyysin mukaan M. heureka kuuluu vanhimman tunnetun muurahaishaaran sisarhaaraan.
Lajin löytyminen

M. heureka löydettiin sattumalta. Manfred Verhaagh Saksan luonnonhistoriallisesta museosta löysi kaksi ensimmäistä yksilöä suorittaessaan maaperätutkimuksia brasilialaisessa sademetsässä lähellä Manausin kaupunkia. DNA-analyysiin toimitetut näytteet kuitenkin kuivuivat pilalle ennen kuin niitä päästiin tutkimaan ja vahvistettu lajinmääritys jäi tekemättä.
Kolme vuotta myöhemmin Texasin yliopiston tohtoriopiskelija Christian Rabeling löysi samalta alueelta uuden yksilön. Hän oli tutkimassa toisia muurahaisia, kun huomasi hämärässä oudon näköisen yksilön liikkuvan karikkeen seassa. Yllättävän uudelleenlöydön vuoksi lajille annettiin nimeksi heureka.
Aiheesta muualla

Rabeling, Christian: Newly discovered sister lineage sheds light on early ant evolution. Proceedings of the National Academy of Sciences, 15.9.2008.  doi:10.1073/pnas.0806187105.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.9.2008.
'Living Fossil' Ant Species Dates to Late Cretaceous
Lauttasaaren kirkko

| Lauttasaaren kirkko |
| --- | --- |
 Lauttasaaren kirkko
Sijainti:  Lauttasaari, Helsinki
Koordinaatit:  60°09′32″N, 024°52′09″E
Seurakunta:  Lauttasaaren seurakunta
Suunnittelija:  Marja ja Keijo Petäjä
Materiaali:  betoni
Istumapaikkoja:  700
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lauttasaaren kirkko sijaitsee Helsingissä, Lauttasaaren kaupunginosassa. Se vihittiin käyttöön 20. syyskuuta 1958. Kirkon suunnittelivat arkkitehdit Marja ja Keijo Petäjä, sisustuksen ja ehtoolliskaluston suunnitteli Ilmari Tapiovaara.
Rakennuskokonaisuus

Rakennuskokonaisuudessa on kaksi kirkkosalia, joista suurempaa eli varsinaista Lauttasaaren kirkkoa käyttää suomenkielinen Lauttasaaren seurakunta. Pienempi kirkkosali on ruotsinkielisen Johannes församlingin käytössä ja nimeltään S:t Jacobs kyrka. Kahta kirkkosalia yhdistää siipirakennus, jossa on muun muassa kirkkoherranvirasto ja liikuntasali.
Lauttasaaren kirkko sijaitsee loivan kallioisen rinteen päällä ja sen takana on Myllykallion viheralue. Kirkkoon johtavat sankarihauta-alueelta portaat, joita reunustavat kivimuurit. Kirkkosalit ja seurakuntatilat rajaavat kolmelta sivulta kirkkopihaa, jossa on muun muassa vesialtaaseen sijoitettu siirtolohkare ja istuskelupenkkejä. Kirkkopihan keskellä oleva korkea ja kapea torni on tärkeä Lauttasaaren maamerkki.
Sisustukseltaan Lauttasaaren kirkko on karun yksinkertainen. Alttariseinällä on risti. Kirkkosaliin mahtuu noin 700 sanankuulijaa.
Lauttasaaren kirkko on suojeltu 2004  kirkolliskokouksen päätöksellä.
Peruskorjaus

Kirkon ensimmäisen peruskorjauksen pitäisi valmistua tammikuussa 2022.päivitettävä Hankkeen pääsuunnittelija on arkkitehti Anna Puisto Verstas Arkkitehdit Oy:stä ja toteuttaja Lujatalo Oy. Kallion varaan perustetun kirkon runko on paikalla valettua betonia, joten niiltä osin vanhat rakenteet voitiin säilyttää, mutta koko talotekniikka täytyi uusia. Myös toiminnalliset muutokset olivat tarpeen, sillä ennen kaikkiin tiloihin ei ollut sisäpuolista yhteyttä, vaan niihin kuljettiin oman sisäänkäynnin kautta ulkoa. Peruskorjauksen jälkeen kaikkiin tiloihin pääsee sisäkäytävän kautta. Alun perin rakennuksessa oli myös asuntoja, mutta korjausten jälkeen tiloihin muuttaa Lauttasaaren musiikkiopisto. Kaikki vanha pyrittiin säilyttämään tai korjaamaan alkuperäistä vastaavaksi. Näin muun muassa Ilmari ja Marjatta Tapiovaaran suunnittelemat valaisimet kunnostettiin ja muutettiin led-valoilla toimiviksi. Koko peruskorjaushankkeen kustannuksiksi arvioitiin 18 miljoonaa euroa.
Kirjallisuutta

Nurminen, Veli: Lauttasaaren kirkko ja toimintakeskus.  Helsinki:  Lauttasaaren seurakunta, 1980.  ISBN 951-99293-0-4.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lauttasaaren seurakunta
Lauttasaaren kirkko ulkoa (Arkistoitu – Internet Archive)
Lauttasaaren kirkko sisältä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirkkosali sisältä
Linja 1

Linja 1 voi viitata muun muassa seuraaviin:
Linja 1, Almatyn metro
Linja 1, Ateenan metro
Linja 1, Barcelonan metro
Linja 1, Brysselin metro
Linja 1, Budapestin metro
Linja 1, New Yorkin metro
Linja 1, Pariisin metro
Linja 1, Sevillan metro
Linja 1, Soulin metro
Linja 1, Thessalonikin metro
Linja 1, Toronton metro
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Linja 1”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Linja (mittayksikkö)

Linja (lat. linea, pellavalanka, luotilanka, viiva) on vanha pituuden yksikkö, jonka suuruus vaihtelee 1/12 tuumasta 1/10 tuumaan. Yksikön nimiä eri kielissä ovat englanniksi line, saksaksi Linie, ranskaksi ligne, venäjäksi linija ja portugaliksi linha.
Englannin line oli 1/12 tuumaa (vanha määrittely ennen vuotta 1824).
Ranskan ligne (ennen vuotta 1799) vastasi 1/12 pouce-yksiköstä. Pouce eli Ranskan tuuma on n. 1,06-kertainen Englannin tuumaan verrattuna.
Venäjän linija vastasi 1/10 tuumaa (djuim, sama kuin Englannin tuuma) 1700-luvulta 1900-luvun alkuun.
Saksan Linie vastasi joko 1/12 tai 1/10 tuumaa. Portugalin linha määriteltiin 1400-luvulla 1/12-osaksi Portugalin polegada-tuumaa (27,5 mm).
Saksan ja Venäjän aseteollisuus käyttivät 1/10 tuuman linjaa, mihin perustuu Suomessakin käytetty kaliiperi 3 linjaa (7,62 mm) ja siihen liittyvät nimitykset kuten kolmen linjan kivääri.
Vanhana suomalaisena ja ruotsalaisena pituuden mittayksikkönä linja oli aiemmin 1/12 tuumaa eli 2,06 millimetriä ja myöhemmin 1/10 desimaalituumaa eli 2,97 millimetriä. Venäläinen linja oli 1/280 arsinaa eli 2,54 millimetriä. Englantilainen linja (tunnus ‴, kolminkertainen yläpuolinen indeksointipilkku) oli 1/10 tuumaa eli 2,54 millimetriä.
Käännös suomeksi
Languedocinpaimenkoira

| Languedocinpaimenkoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  erittäin uhanalainen
Alkuperäinen käyttö:  paimenkoira
Nykyinen käyttö:  paimenkoira
Muita nimityksiä:  berger du Languedoc, Cevennes Shepherd, Farou
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu (poistettu, ennen ryhmä 1)
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 40–56 cm narttu 38–50 cm
Väritys:  punainen mustin merkein, black & tan, punainen tai keltainen
Languedocinpaimenkoira (ransk. berger du Languedoc) on ranskalainen koirarotu.
Ulkomuoto

Languedocinpaimenkoira on suurisilmäinen, teräväkuonoinen ja pitkäpäinen. Sillä on vähäinen otsapenger, eloisa ilme, tummankeltaiset silmät ja syvä rintakehä. Kannukset ovat pakolliset, ja toisinaan esiintyy myös kaksoiskannuksia. Normaalisti häntä ja korvat typistetään. Säänkestävän karvapeitteen pituus on useimmiten lyhyt, mutta se voi olla myös puolipitkä. Jälkimmäisellä vaihtoehdolla se on laadultaan karhean "takkuinen" ja myös tämän muunnoksen pään ja kasvojen alueella karva on lyhyttä – ilmiasu on toisin sanoen samanlainen kuin pitkäkarvaisella pyreneittenpaimenkoiralla. Sallitut värit ovat punainen mustin merkein, musta keltaisin merkein (black & tan) sekä punainen ja kellanruskea (fawn).
Jotkin lähteet väittävät rodun olevan kaikista ranskalaisista paimenkoirista voimakkain ja kookkain, vaikka rotumääritelmän mukaan uroksen säkäkorkeus on vain 40–56 cm ja nartun 38–50 cm. Myös Bonnie Wilcox ja Chris Walkowicz kuvaavat sitä teoksessaan The Atlas of Dog Breeds of the World (1995) "pienemmäksi ja suippokuonoisemmaksi kuin pohjoisranskalaiset lammaskoirat", joita sen todetaan kylläkin muilta osin muistuttavan paljon. "Pohjoisranskalaisilla lammaskoirilla" viitataan mitä todennäköisimmin beaucen-, brien- ja picardienpaimenkoiraan.
Luonne ja käyttäytyminen

Languedocinpaimenkoira on valpas ja voimakasluonteinen. Paimentamisen lisäksi sitä käytetään laumanvartiointiin ja suojeluun susia vastaan.
Alkuperä

Rotu jalostettiin Etelä-Ranskassa Languedoc-Roussillonin alueella, jonka kukkuloilla ja vuoristoissa sitä käytettiin lammaskoirana. Se paimensi yksin ja jokaisen yksittäisen koiran vastuulla oli 450 lammasta.
Alun perin tunnettiin peräti 5 eri paikallismuunnosta:
Camarguenpaimenkoira
Carriguesinpaimenkoira
Farounpaimenkoira
Graunpaimenkoira
Larzacinpaimenkoira
Vielä 1800-luvulla languedocinpaimenkoira oli kotiseudullaan erittäin yleinen, mutta toinen maailmansota vaikutti erittäin tuhoisasti sen kantaan eikä jäljelle jääneille yksilöille maanviljelyn modernisoituessa ollut enää käyttöä. FCI oli alun perin tunnustanut sen viralliseksi roduksi mutta poisti sen listoiltaan 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa rekisteröintimäärien hiivuttua.