stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mahalaukku
Mahaneste

Mahalaukun tuottaman happaman mahanesteen vaikutuksesta ruoka saadaan oikeaan kiinteyteen ja sen avulla elimistö pystyy hajottamaan ravinnon valkuaisaineet. Mahaneste sisältää muun muassa vettä, entsyymejä kuten pepsiiniä, suolahappoa, suoloja ja limaa.
Mahanesteen pepsiini on proteolyyttinen entsyymi eli se pilkkoo valkuaisaineita. Maharauhasten erittämä pepsiinin inaktiivinen esiaste pepsinogeeni muuttuu mahalaukussa aktiiviseen muotoon suolahapon ja jo muodostuneen pepsiinientsyymin avulla. Mahanesteen happamuus tuhoaa ravinnon mukana mahalaukkuun kulkeutuneita bakteereita ja muita mikro-organismeja, joten mahalaukun ja ohutsuolen yläosan sisältö on melko steriiliä.
Mahanesteen eritystä säätelevät mm. aivojen autonominen, tahdosta riippumaton hermosto sekä hormonit. Hormonit vaikuttavat sekä mahanesteen muodostumiseen että mahalaukun liikkeisiin ja supistuksiin. Gastriini-hormonilla on suuri merkitys suolahapon synnyssä.[lähde? ]
Moni muukin asia voi vaikuttaa ruoansulatukseen ja mahanesteen määrään. Esimerkiksi mielentilalla on suuri merkitys. Mahanesteen eritys lisääntyy, jos ajattelee hyvää ruokaa tai tuntee ruoan hajun tai maun. Pelko ja alavireisyys sitä vastoin vähentävät mahanesteen tuotantoa. Se johtuu siitä, että sympaattinen hermosto, jonka vaikutus on suuri mm. pelkotiloissa, voi heikentää mahalaukun työskentelyä.[lähde? ]
Riittävä mahanesteen määrä mahalaukussa vähentää mahanesteen eritystä automaattisesti, sillä hormonia tuottavat rauhaset reagoivat riittävän happamaan mahalaukun sisältöön. Sen seurauksena hormonien eritys vähenee ja samalla mahanesteen tuotanto loppuu. Ohutsuolen hormonit reagoivat samalla tavalla, kun suolen sisältö on hapan mahanesteen suolahapon vaikutuksesta. Mahalaukun limakalvo on herkkä, mutta sitä suojaa ohut emäksinen suolahappoa neutraloiva limakerros. Mahalaukun limakalvo voi joskus eri syistä olla altis suolahapon hyökkäyksille, jolloin suolahappo saattaa syövyttää reiän limakalvoon aiheuttaen mahahaavan.
Mahalaukun tutkiminen

Mahalaukun vaivoissa on usein kyse mahanesteen määrän muutoksista. Tämän vuoksi mahalaukkua tutkittaessa otetaan usein näytteitä mahanesteestä. Mahalaukun sairaudet voivat myös esiintyä mahalaukun limakalvomuutoksissa. Näytteet otetaan silloin limakalvolta.
Mahanesteestä voidaan ottaa näyte ohuella muutaman millimetrin paksuisella letkulla. Letku voidellaan liukastusvoiteella ja viedään mahalaukkuun nenän tai suun kautta. Letkun kautta imetään näyte mahanesteestä. Mahaneste tutkitaan laboratoriossa. Mahanesteestä mitataan sen happamuus ja suolahappopitoisuus. Mahalaukun suolahapon tuottokyky voidaan mitata ruiskuttamalla pentagastrin-nimistä ainetta ihon alle. Mahanesteestä otetussa näytteessä näkyy tällöin lisääntynyt suolahapon tuotanto, jos kaikki on kunnossa.
Mahalaukun tähystyksestä on tullut tavallisempi mahalaukun tutkimusmenetelmä. Tähystyksen suorittaa lääkäri, joka vie ohuen, taipuisan putken ruokatorven läpi mahalaukkuun. Putkessa on kuituoptiikkaan perustuva valo, jonka ansiosta mahalaukkua ja pohjukaissuolta voidaan tarkastella. Tähystimessä on myös ohut putki, jonka läpi voidaan ottaa koepaloja mahalaukun limakalvolta ja tutkia mahdollisia limakalvomuutoksia mikroskoopilla. Limakalvon pienet kasvaimet eli polyypit ja mahdollisesti niellyt vierasesineet voidaan poistaa tähystyksen yhteydessä. Myös mahalaukun verenvuotojen tyrehdyttäminen onnistuu mahalaukun tähystimen avulla. Tällöin vuotava kohta sähköhyydytetään eli poltetaan.
Mahalaukun röntgentutkimus eli ventrikkeliröntgen on nykyisin harvoin tehty tutkimus, koska mahalaukun tähystys useimmiten korvaa sen. Mahalaukun röntgentutkimus aloitetaan juomalla varjoainetta. Se täyttää mahalaukun ja pohjukaissuolen ja näkyy selvästi röntgenkuvissa. Jos mahalaukun limakalvossa on epäsäännöllisyyksiä, varjoaine auttaa erottamaan ne röntgenkuvasta. Limakalvon epäsäännöllisyys voi olla mahahaavan, kasvaimen tai muun sairauden merkki.
Mahalaukun sairaudet

Arkikielessä mahahaavalla tarkoitetaan sekä mahalaukun että pohjukaissuolen haavaa. Mahahaava on hyvin tavallinen sairaus. Tyypillisesti mahanesteen suolahapon vaikutus estää sen paranemisen. Hoito tähtää suolahapon neutralisoimiseen tai suolahapon muodostumisen estoon. Antasidit eli happoa sitovat lääkkeet neutraloivat suolahappoa. H2-reseptorin salpaajat, kuten ranitidiini, estävät histamiinin vaikutuksia parietaalisoluihin, jolloin haponeritys vähenee. Protonipumpun estäjät, kuten pantopratsoli, estävät suoraan parietaalisolujen protonipumpun toimintaa ja vähentävät mahanesteen happamuutta. 
Mahahaava voidaan hoitaa myös leikkauksella, jossa katkaistaan limakalvolle ärsykkeitä välittävän hermon eli vagushermon hermorata. Sellaista leikkausta kutsutaan vagotomiaksi.
Mahahaava voi pahetessaan alkaa vuotaa. Vuoto saattaa olla vähäistä eikä aiheuta oireita, mutta se voi olla myös runsasta ja aiheuttaa huomattavan verenhukan. Tavallisia oireita ovat mustat oksennukset, mustat veriulosteet ja musta veriripuli. Puhjennut mahahaava tarkoittaa sitä, että haava on puhkaissut mahalaukun tai pohjukaissuolen seinämän, jolloin mahan ja suolen sisältöä valuu vatsaonteloon aiheuttaen usein vatsakalvontulehduksen. Tila on hyvin vakava.
Mahalaukun umpi tarkoittaa tilaa, jossa ruoka jää mahalaukkuun ja sen kulku suoleen on estynyt. Sen voi aiheuttaa ruoan kauttakulkua ahtauttava mahalaukun alaosan tai pohjukaissuolen kurouma, joka on syntynyt mahahaavan tai kasvaimen seurauksena.
Mahasyöpä on pahanlaatuinen kasvain. Sen oireet ovat usein epämääräisiä, kuten epämiellyttävä tunne ylävatsassa, huono ruokahalu ja laihtuminen. Mahasyöpä leviää jo aikaisessa vaiheessa lähielimiin, kuten imusolmukkeisiin ja maksaan. Kasvaimen koon suuretessa voi tulla pahoinvointia ja oksentelua. Mahasyöpä hoidetaan leikkauksella aina, kun se on mahdollista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mahalaukku Wikimedia Commonsissa
Mahalaukku Terve.fi
Ruoansulatuselimistö
suu
nielu
kupu
ruokatorvi
pötsi
verkkomaha
satakerta
mahalaukku
haima
sappirakko
maksa
ohutsuoli
paksusuoli
pohjukaissuoli
peräsuoli
peräaukko

1. Mahanrunko (lat. corpus ventriculi) 2. Mahanpohjukka (lat. fundus ventriculi) 4. Iso kaarros (lat. curvatura ventriculi major) 5. Pieni kaarros (lat. curvatura ventriculi minor) 6. Mahansuu (lat. pars cardiaca)
Kardemumma

| Kardemumma |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Zingiberales
Heimo::  Inkiväärikasvit Zingiberaceae
Suku::  Kardemummat Elettaria
Laji::  cardamomum
Kaksiosainen nimi
 Elettaria cardamomum  (L.) Maton 
Katso myös
   Kardemumma Wikispeciesissä   Kardemumma Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kardemumma (Elettaria cardamomum) on inkiväärikasveihin kuuluva ruohovartinen kasvi, jonka siemeniä käytetään mausteena. Samaa nimeä käytetään joskus myös muutamasta muusta saman heimon jäsenestä. Ne ovat kaikki monivuotisia, noin 2–4 metriä korkeita kasveja, jotka kasvavat luonnonvaraisena Intian sademetsissä.
Suurimpia kardemumman kuluttajia ovat arabimaat ja Intia. Guatemala ohitti Intian maailman suurimpana kardemumman tuottajana 2000-luvulla ja sen vuotuinen 23 000 tonnin tuotanto edustaa 66 % maailman tuotannosta (35 000 tonnia). Muita kardemumman tuottajia ovat nykyään muun muassa Tansania, Sri Lanka, El Salvador ja Vietnam.
Poiminta

Kardemummapensaan lehdet ovat soikeita ja noin 2,5 metriä pitkiä. Niiden tyvessä on kardemumman hedelmiä, joissa mausteena käytettävät siemenet ovat. Hedelmät ovat noin 1,5 senttimetriä pitkiä ja muodoltaan venemäisiä. Siemenet leikataan käsin irti pensaan juuresta juuri ennen kuin ne ovat ehtineet täysin kypsyä. Kypsä hedelmä halkeaa ja mausteen aromaattinen öljy alkaa haihtua ilmaan, jolloin maku väljähtyy nopeasti. Saman kasvin hedelmät kypsyvät eri aikaan, joten poiminta on suoritettava käsin, jotta hedelmät osattaisiin poimia juuri oikeaan aikaan. Käsin poiminta on työlästä ja siksi kardemumma onkin maailman kolmanneksi kallein mauste sahramin ja vaniljan jälkeen. Poiminta-ajankohtaa ja kuivatusmenetelmää muuntelemalla kasvista saadaan erilaisia myyntituotteita. Vihreä kardemumma poimitaan kaikkein raaimpina ja käsitellään värin säilymisen vuoksi. Valkoinen kardemumma poimitaan kypsempänä ja valkaistaan rikkidioksidilla. Myös kellertävä kardemumma poimitaan kypsempänä, mutta se kuivataan auringossa.
Käyttö

Kardemummaa käytetään erilaisten maustesekoitusten, kuten curryn ja garam masalan ainesosana. Useissa intialaisessa ruuissa, kuten pilahveissa ja curryssa (kastike), kardemumma on tärkeä mauste, joka tuo ruokaan sille ominaisen maun. Kardemumman siementen ripottelu kahviin tuo siihen itämaisen häivähdyksen. Murskattuja siemeniä käytetään pullassa ja muissa leivonnaisissa etenkin Pohjoismaissa, mutta myös aasialaisessa keittiössä erilaisissa jälkiruoissa ja makeisissa.
Käyttö > Huonekasvina

Kardemumma-kasvi istutetaan valoisaan paikkaan; se kasvaa ruukussa noin metrin pituiseksi. Kasvin lehdet tuoksuvat kardemummalle hierottaessa. Kardemumma kukkii vain kasvihuoneoloissa. Sitä kastellaan reilusti kerralla ja annetaan sen jälkeen kuivahtaa; talvella se pärjää hieman varovaisemmalla kastelulla. Kardemummaa voidaan kasvattaa huoneenlämmössä ympäri vuoden, ja sitä lisätään jakamalla.
Jäljitelmät

Kardemumma on niin kallis mauste, että siitä on liikkeellä myös jäljitelmiä. Jäljitelmien maku poikkeaa kuitenkin huomattavasti kardemummasta, eikä niitä voi menestyksekkäästi käyttää korvaamaan aitoa kardemummaa. Tavallisimmat jäljitelmät ovat nepalinkardemumma (Amomum subulatum), jaavankardemumma (Amonum compactum) ja etiopian- eli korarimakardemumma (Aframomum corrorima).
Historia

Kun chiliä ei vielä tunnettu ja ruokaan haluttiin tulisuutta, käytettiin erilaisia hyvin voimakkaita mausteita varsin surutta. Kardemumma oli suosittu mauste muinaisista ajoista alkaen aina keskiajalle saakka, jonka jälkeen uuden maailman mausteet alkoivat syrjäyttää vanhoja voimakkaita mausteita. Sekä kreikkalaiset että roomalaiset toivat kardemummaa suuria määriä Intiasta. Mausteella ajateltiin olevan myös lääkinnällisiä vaikutuksia, ja erityisesti sitä suosittiin virtsavaivoihin. Jotain kardemumman suosiosta kertoo sekin, että Babylonian kuningas kasvatti maustetta omassa puutarhassaan vuonna 721 ennen ajanlaskun alkua. Kun sitten ”arabiviini” (kahvi) vihdoin tuli tutuksi arabeille, joilta alkoholin käyttö oli siihen maailmanaikaan päätetty kieltää, he alkoivat maustaa tätä gahwaksi kutsumaansa juomaa laittamalla kardemumman hedelmän kaatokannun nokkaan. Tämä tapahtui kuitenkin vasta 1400-luvun jälkeen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kardemumma (Elettaria cardamomum)
Puutarha.net: Kardemumma (Elettaria cardamomum)
Cardamom Encyclopædia Britannica. Viitattu 01.06.2018.
Elettaria cardamomum (L.) Maton Plants of the World Online - Kew Science. Viitattu 01.06.2018.
Elettaria cardamomum Oxford University Plants 400. Viitattu 01.06.2018.
Elettaria cardamomum Missouri Botanical Garden. Viitattu 01.06.2018.
United States Department of Agriculture (USDA): Elettaria cardamomum (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Cardamom (Elettaria cardamomum) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Elettaria cardamomum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Elettaria cardamomum (cardamom) (englanniksi)
Gernot Katzer's Spice Pages: Cardamom (Elettaria cardamomum) (englanniksi)
Yrtit ja mausteet
Halkaistun hedelmän sisältä näkyvät mausteena käytettävät kardemumman siemenet, jotka ovat pieninä ”terttuina”
Secure Digital

| Secure Digital |
| --- | --- |
 SD-kortin kokoja: SD, miniSD ja micro-SD.
Tyyppi:  muistikortti
Käyttötarkoitus:  digitaalisen datan tallennus
Filmikamera
Valokuvafilmi
mustavalkofilmi
värifilmi
dia
filmiherkkyys
Digitaalikamera
Valokuvakenno
CMOS
CCD
rajauskerroin
kohina
ISO-luku
Digitaalinen tallennusmedia
Muistikortti
CF
SD
xD
Memory Stick
Valokuvien tiedostomuoto
JPEG
RAW:t
TIFF
Objektiivi
laajakulma
normaali
kauko
bokeh
tynnyri
tyyny
vinjetointi
Kuvankäsittely
Kuvankäsittelyohjelma
Photoshop
Photo-Paint
GIMP
Krita
PaintShop Pro
Pixel32
Paint.NET
RawTherapee
Teemasivu
Kingstonin valmistama 128 megatavun Secure Digital -muistikortti
miniSD-kortti (oik.) ja SD-sovitin
Vedenpitävä säilytyslaatikko
Secure Digital (yleisesti käytetty lyhenne SD) on yleisesti digikameroissa, älypuhelimissa ja kämmentietokoneissa käytetty muistikorttityyppi, jonka ominaisuuksia ovat muun muassa
kopiointisuojaus, joka on tarpeen eritoten pelejä ja ohjelmistoja kannettaville päätelaitteille (matkapuhelimet yms.) kaupattaessa ja
ylikirjoitussuojaus, joka estää vahingossa esimerkiksi valokuvien päälle tallentamisen tai kortin alustamisen suojan ollessa päällä sekä
pieni fyysinen koko, mutta verrattain suuri tallennuskapasiteetti.
SD:n lähin kilpailija on CompactFlash. CompactFlash tarjoaa paremman tiedonsiirtonopeuden ja maksimikapasiteetin. [lähde? ]
Muistikortin ovat kehittäneet Matsushita (Panasonic), SanDisk ja Toshiba. Muistikortin tekniikka perustuu vanhempaan MultiMediaCardiin.
SD-muistikorttiperheeseen kuuluvat myös miniSD- ja microSD-kortit.
SD-standardi on melko tiukka, sillä kuka vain ei voi kirjoittaa avoimeen lähdekoodiin perustuvia ajureita kortille, vaan on oltava SD-järjestön jäsen, mikä maksaa noin 1 200 € vuodessa. Useat avoimen lähdekoodin järjestelmät tosin tukevat SD-kortteja lukevia asemia ja oheislaitteita (esimerkiksi USB-kortinlukijoita), koska nämä näkyvät tietokoneelle tavallisina levyasemina. Lisensointimaksu vaikeuttaa lähinnä SD-kortteja tukevien sulautettujen järjestelmien toteuttamista.
miniSD

miniSD on yksi Secure Digital -muistikorttiperheen muistikorteista. Sen esitteli SanDisk CeBIT 2003-messuilla ja ensiesittelyn myötä miniSD liittyi pienten muistikorttien luokkaan, johon kuuluivat ennestään Memory Stick Duo - ja xD-muistikortit.
SD Association otti miniSD:n laajennukseksi SD-muistikorttistandardiin vuonna 2003. Korttityyppiä käytetään etenkin matkapuhelimissa, myyntipakkaukset varustetaan usein sovittimella, jolla miniSD-korttia voidaan käyttää myös niissä laitteissa, joissa on SD-muistikorttipaikka. miniSD-korttia tekevät useat valmistajat ja niitä myydään useilla eri nimikkeillä.
microSD

microSD on SD-korttiperheen toistaiseksi pienin korttityyppi. Kortin kehitti alun perin SanDisk ja aluksi sitä kutsuttiin nimellä T-Flash ja sen jälkeen nimellä TransFlash. Nimi muutettiin microSD:ksi kun SD Card Association (SDA) otti sen osaksi SD-korttiperhettä.
SDA julkaisi uuden tyypin CTIA Wireless 2005-tapahtumassa 14. maaliskuuta 2005 ja lopullinen spesifikaatio julkaistiin 13. heinäkuuta 2005. Julkaisuhetkellä tyyppiä oli saatavana 32, 64 ja 128 MB -koossa ja heinäkuussa 2006 SanDisk julkaisi 2 gigatavun kokoisen microSD-kortin. Vuonna 2016 oli tarjolla jo 128 GB:n tallennuskapasiteetilla varustettuja microSDXC – muistikortteja.
SDHC

SDHC (Secure Digital High Capacity) mahdollistaa yli 2 GB (4–32 GB) tallennuskapasiteetin (SD standardi v2). SDHC ei ole oma korttityyppinsä vaan sitä valmistetaan SDHC-, MiniSDHC- ja MicroSDHC-versioina. SDHC-kortteja voidaan käyttää ainoastaan niitä tukevissa laitteissa. Lähes kaikki uudemmat SD-korttia käyttävät digitaalikamerat tukevat sitä.
SDXC

SDXC (Secure Digital Extended Capacity) tukee kortteja aina 2 TB tallennuskapasiteettiin saakka. Se perustuu SD-standardin versioon v3. Kuten SDHC se ei ole uusi korttityyppi, mutta vaatii erillisen tuen luku-/kirjoituslaitteilta.
SDUC

SDUC tukee yli 2 teratavun kapasiteettia 128 teratavuun saakka. SDUC-laitteet tukevat myös vanhempia kortteja, mutta SDUC-kortit toimivat vain SDUC-laitteissa.
SD 8.0 -standardin mukaiset SDUC kortit voivat olla 128 teratavua.
Kirjoitus- ja lukunopeus (Write ja Read)

Muistikortit kykenevät kahteen eri nopeuteen. Kun esimerkiksi kameralla otetaan kuva, kamera alkaa kirjoittamaan kuvaa muistikortille. Tallennuksen nopeus riippuu muistikortin kirjoitusnopeudesta (Write, W). Lukunopeus (Write, W) tarkoittaa nopeutta, jolla tiedostoja voidaan lukea ja siirtää muistikortilta esimerkiksi tietokoneelle. Muistikorttien lukunopeus on useimmiten korkeampi kuin kirjoittamisnopeus. Osa valmistajista ilmoittaa harhaanjohtavasti kortin kyljessä ainoastaan lukunopeuden.
Ohessa on esitetty 30 GB:n (esim. n. 1000 raw-kuvaa) siirtyminen eri nopeuksilla.
45 MB/s – n. 11 minuuttia
90 MB/s – n. 5,5 minuuttia
230 MB/s – n. 2 minuuttia
Tekniset tiedot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | SD-muistikortti | miniSD-kortti | microSD-kortti |
| Leveys | 24 ± 0,1 mm | 20 mm | 11 mm |
| Pituus | 32 ± 0,1 mm | 21,5 mm | 15 mm |
| Paksuus | 2,1 ± 0,15 mm (normaali) 1,4 ± 0,15 mm (ohut) | 1,4 mm | 1 mm |
| Tilavuus | 1 596 mm3 | 589 mm3 | 165 mm3 |
| Massa | noin 2 g | noin 1 g | noin 0,5 g |
Käyttöjännite: 2,7–3,6 V
| Kirjoitussuojakytkin | on (tuettu) | ei | ei |
| Suojatut liitinpinnat | on | ei | ei |
| Liitinpintoja | 9 | 11 | 8 |
| Suurin tarjolla oleva kapasiteetti | 512 GB  | 8 GB | 1,5 TB |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Secure Digital Wikimedia Commonsissa
http://www.sandisk.com SanDisk (englanniksi)
http://www.sdcard.org Secure Digital Association (englanniksi)
Muistikorttien standardeja
CompactFlash
JEIDA
Memory Stick
MultiMediaCard (MMC)
PC card
SmartMedia
Secure Digital (SD)
SxS
XD-Picture Card
Cesar Romero

Cesar Romero vuonna 1973.
Cesar Julio Romero Jr. (15. helmikuuta 1907 New York – 1. tammikuuta 1994 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Jokerin roolista 1960-luvun Batman-televisiosarjassa. Romeron vanhemmat olivat kuubalaisia.
Ura

1930-luvulla Cesar Romero tuli tunnetuksi lukuisten musikaalien ja romanttisten komedioiden latinorakastajana. 1940-luvulla hän näytteli useissa Cisco Kid -elokuvissa pääosassa. Romero leimautui hurmurirooleista niin, että hänen oli vaikea saada muunlaisia rooleja. Iän karttuessa ja värielokuvien tulon myötä Romeron oli yhä vaikeampi saada elokuvarooleja.
Pieniin rooleihin tyytymään joutunut Romero löysi uuden uran televisiosta. Hän näytteli television lännensarjoissa meksikolaisrooleja ja sai pientä suosiota televisiosarjasta Zorro (1959). Täysosumaksi osoittautui vuosien 1966–1968 Batman-sarja, vaikka Romero aluksi epäröikin ottaa vastaan Jokerin roolia. Cesar Romero ei suostunut ajamaan pois tavaramerkikseen muodostuneita viiksiä, vaikka Jokerilla ei niitä ole. Lähikuvista voikin huomata, että Romeron esittämällä Jokerilla on valkoiseksi maalatut viikset. Kun huomattiin, että Romero oli hyvä lapsille suunnatussa televisiosarjassa, hän pääsi näyttelemään Disneyn perhe-elokuviin ”pahista”. Vielä vanhalla iällään Romero pääsi nauttimaan suosiosta, kun hän sai roolin suositusta television saippuasarjasta Viinitila Falcon Crest (1985–1987).
Cesar Romero vieraili urallaan lukuisissa televisiosarjoissa, muun muassa Tyttökullat, Murhasta tuli totta, Magnum, Charlien enkelit ja Bonanza. Monien kriitikoiden mielestä Cesar Romeron paras elokuvasuoritus oli espanjalaisen Meksikon-valloittajan Hernán Cortésin rooli elokuvassa Kastilian valloittaja (Captain from Castile, 1947). Romero sai urallaan yhden Golden Globe -ehdokkuuden. Se tuli miessivuosasta elokuvasta Jos mies vastaa (If a Man Answers, 1962).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cesar Romero Wikimedia Commonsissa
Cesar Romero Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Cesar Romero Elonetissä.
Paul Newman

| Paul Newman |
| --- | --- |
 Paul Newman vuonna 1958.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. tammikuuta 1925 Shaker Heights, Ohio, Yhdysvallat
Kuollut: 26. syyskuuta 2008 (83 vuotta) Westport, Connecticut, Yhdysvallat
Puoliso:  Jackie Witte (1949–1958) Joanne Woodward (1958–2008)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1952–2007
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
newmansown.com/our-founder
IMDb 
Elonet
Paul Leonard Newman (26. tammikuuta 1925 Shaker Heights, Ohio, Yhdysvallat – 26. syyskuuta 2008 Westport, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, elokuvaohjaaja, yrittäjä ja kilpa-autoilija. Newman teki yli 50 vuotta kestäneen elokuvauran ja esitti erityisesti hahmoja, joissa yhdistyi tietynlainen ylpeys ja haavoittuvaisuus. Hänen tunnetuimpia hahmojaan on biljardihai Fast Eddie, jota hän esitti elokuvissa Suurkaupungin hait ja Suuret setelit. Hän voitti urallaan muun muassa Oscarin, kaksi Golden Globea ja Emmyn.
Newman tutustui elokuviensa kautta autourheiluun ja ajoi sitä ammattilaissarjoissa. Hän muun muassa voitti Daytonan 24 tunnin ajon ja sijoittui Le Mansin 24 tunnin ajossa toiseksi. Newman omisti myös Newman/Haas Racing -tallin, jonka kuskit voittivat useita CART-sarjan mestaruuksia. Newman tunnettiin lisäksi poliittisesta aktiivisuudestaan ja filantropiastaan. Hän omisti elintarvikkeita valmistavan Newman’s Own -yrityksen, jonka koko tuotto menee hyväntekeväisyyteen.
Nuoruus

Paul Newman syntyi 1925 Shaker Heightsissa, Ohiossa. Hänen äitinsä oli kristilliseen tieteeseen kääntynyt katolinen Terese Fetzer, jonka sukujuuret olivat Slovakiassa, ja hänen isänsä oli juutalainen Arthur Newman. Arthur Newman omisti menestyvän urheiluvälinekaupan, minkä ansiosta perhe pystyi asettumaan varakkaalle Shaker Heightsin alueelle.
Paul Newman esiintyi high schoolissa monissa koulunäytelmissä ja harrasti myös amerikkalaista jalkapalloa. Hän valmistui high schoolista 1943 ja opiskeli hetken Ohion yliopistossa, kunnes listautui Yhdysvaltain laivastoon lentäjäksi. Hänet sijoitettiin värisokeuden takia kuitenkin radistiksi. Toisen maailmansodan jälkeen Newman pääsi urheilijastipendin ansiosta opiskelemaan Kenyon Collegeen, josta valmistui 1949. Seuraavan vuoden toukokuussa hänen isänsä kuoli ja hän muutti Clevelandiin pitämään huolta perheen urheilukaupasta. Newman piti kauppaa 18 kuukautta, pyysi tämän jälkeen veljeään Arthuria huolehtimaan siitä ja lähti opiskelemaan Yalen yliopiston draamakouluun.
Ura > Uran alku

Yalesta Newman muutti New Yorkiin, kun kykyjenetsijät löysivät hänet. New Yorkissa hän opiskeli The Actors Studiossa. Newman esiintyi 1950-luvulla useissa televisiosarjoissa, ja hänen ensimmäinen roolinsa oli 1952 tieteissarjassa Tales of Tomorrow. Newman pääsi 1953 Broadwaylle, kun hän esiintyi William Ingen näytelmässä Picnic, johon hänet oli alkujaan valittu varamieheksi.
Warner Bros. palkkasi 1954 Newmanin esiintymään elokuvassa Hopeamalja. Elokuva sai todella huonot arviot kriitikoilta, ja Newman myöhemmin julkaisi itse lehtimainoksen, jossa kehotti katsojia olemaan katsomatta elokuvaa televisiosta. Hollywoodista Newman palasi 1955 Broadwaylle ja esiintyi näytelmässä The Desperate Hours. Lisäksi hän teki muutamia televisiotöitä.
Ura > Viimeiset vuodet

Ohjaaja Robert Benton houkutteli Newmanin esittämään ikääntyvää ja kyynistä etsivää elokuvaan Twilight. Elokuvaa seurasi jälleen aktiivisempi kausi, ja Newman näytteli romanttisessa draamassa Viesti mereltä ja rikoskomediassa Kavala keikka. Newman palasi isompiin rooleihin Sam Mendesin mafiaelokuvassa Matkalla Perditioniin (2002), jossa hän oli epätyypillisesti raaka mafiajohtaja. Hän sai roolistaan uransa ensimmäisen parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Newman palasi 2002 teatteriin Westportin teatterissa esitetyssä Thornton Wilderin näytelmässä Meidän kaupunkimme, joka siirrettiin pian Broadwaylle. Newman sai suorituksestaan ensimmäisen Tony-ehdokkuutensa, ja lisäksi hänet valittiin Emmy-ehdokkaaksi näytelmän televisioesityksestä 2003. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti sekä Emmyn että Golden Globen minisarjasta Empire Falls. Se jäi hänen viimeiseksi näytelmäelokuvakseen, mutta hän teki vielä ääniroolin Pixarin animaatioelokuvaan Autot ja oli kertojana moottoriurheilija Dale Earnhartista kertovassa dokumentissa Dale.
Newman ilmoitti toukokuussa 2007 lopettavansa näyttelemisen, sillä hän ei mielestään pystynyt pitämään enää riittävää tasoa. Hänen piti kuitenkin jatkaa teatteriuraansa ja ohjata lokakuussa 2008 Westportin teatteriin John Steinbeckin Hiiriä ja ihmisiä. Hän jättäytyi kuitenkin tehtävästä toukokuussa terveydentilaansa vedoten.