stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Papukaijalinnut
Anatomia ja fysiologia > Ääntely

Papukaijalinnut ovat hyvin äänekkäitä. Yhdellä lajilla on kymmenestä kahteenkymmentä erilaista ääntä. Papukaijat pitävät monimuotoisilla kutsuhuudoillaan toisiinsa yhteyttä pitkienkin matkojen yli metsässä. Ne varoittavat ääntelemällä toisiaan saalistajista. Ne ääntelevät myös kosiskeluvaiheessa ja ollessaan yhdessä puolisonsa kanssa sekä karkottaakseen tunkeilijat reviiriltään. Poikaset pyytävät emoltaan ruokaa ääntelemällä.
Lemmikkipapukaijat voivat oppia jäljittelemään ihmisen puhetta. Villien papukaijojenkin on havaittu matkivan toisten yksilöiden ääniä. Harmaapapukaijojen on havaittu matkivan myös muiden lintulajien ääniä, ja ne tekevät sitä etenkin ollessaan kumppaninsa kanssa.
Harmaapapukaija Alex oppi elämänsä aikana vastaamaan kysymyksiin käyttäen esimerkiksi numeroita, värejä, esineiden kokoja ja materiaaleja. Papukaijat eivät siis vain päättömästi matki kuulemaansa, vaan voivat ymmärtää myös sen, mitä puhe tarkoittaa. Lemmikkinä elävät yksilöt oppivat herkästi asiayhteyksiä, joissa jokin sananparsi on soveliasta sanoa, vaikka ne eivät ymmärtäisi abstraktien käsitteiden, kuten "Hyvää yötä!" sananmukaista tarkoitusta. Jotkin papukaijat voivat oppia matkimaan vihellystä.
Ravinto

Kaikki papukaijalinnut ovat pääasiallisesti kasvinsyöjiä. Lajit voidaan jakaa neljään ryhmään sen mukaan, mitä ne pääasiallisesti syövät: siemensyöjiin, meden ja siitepölyn syöjiin, hedelmiensyöjiin ja lehtiensyöjiin. Lisäksi osa lajeista voidaan luokitella kaikkiruokaisiksi, jotka syövät yhtä tai useampaa kasviruokaa sekä lisäksi runsaasti eläinproteiinia. Puhtaimmin kaikkiruokaisia papukaijalajeja on Uudessa-Seelannissa.
Levinneisyys

Papukaijalintuja elää luonnonvaraisina useimmissa lämpimissä maissa, muun muassa Intiassa, Kaakkois-Aasiassa ja Länsi-Afrikassa. Suurin osa lajeista on kotoisin Australiasta ja Keski- ja Etelä-Amerikasta. Ainoa Pohjois-Amerikassa alkuperäisenä elävä laji oli karolinanaratti, joka on nykyään kuollut sukupuuttoon.
Moni laji on levinnyt alkuperäisen elinalueensa ulkopuolelle: varsinkin munkkiarattia ja kauluskaijaa tavataan runsaasti lähes kaikissa Keski- ja Etelä-Euroopan maissa. Erikoisuutena on myös amatsonien muodostama pieni kanta Stuttgartissa. Myös Yhdysvalloissa monet papukaijalajit ovat muodostaneet melko pysyviä kantoja, kuten punapääaratit sukulaislajeineen San Fransiscossa, ruusukaijaset Arizonassa ja useampi amatsonilaji Kaliforniassa.tarvitaan parempi lähde
Lisääntyminen

Useimmat papukaijalintulajit ovat yksiavioisia. Ne viettävät aikansa yhden kumppanin seurassa, ja koiraslintu on kumppaninsa poikasten isä, eli naaraat eivät tee syrjähyppyjä. Pariskunta on yleensä yhdessä monen pesinnän ajan, aina kumppanin kuolemaan asti. Pesintöjen välillä linnut saattavat elää parvessa, mutta ne palaavat kumppaninsa kanssa taas yhteen uudeksi pesimäkaudeksi.
Useimmat papukaijalinnut tekevät pesänsä jonkinlaiseen valmiiseen koloon, jonka ne löytävät useimmiten puusta. Suurikokoisimmat papukaijat löytävät riittävän suuria pesäkoloja vain suurista ja vanhoista puista. Jotkin lajit pesivät kallionkolossa, jotkin rakentavat pesänsä risuista, ja jotkin kaivertavat pesänsä puuhun, rinteeseen, maahan, kasvillisuuden sekaan tai termiittikekoon.
Koiras etsii yleensä pesäkolon kumppanilleen. Naaras sisustaa kolon ja yleensä hautoo munat yksin, samalla kun koiras hakee sille ja poikasille ruokaa. Eri papukaijalajit munivat eri määrän munia. Emo hylkää munat noin joka toisessa pesinnässä. Munat kuoriutuvat eri aikoina, joten pesässä on usein erikokoisia poikasia. Kuoriutuneista poikasista 40–80 prosenttia selviytyy pesästä hengissä. Pesästä lähteneistäkin poikasista jopa 80 prosenttia kuolee muutaman viikon tai kuukauden sisällä. Poikaset jättävät vanhempansa vasta kuukausien kuluttua pesästä lähdettyään ja kokoontuvat nuorisoparviksi.
Pienet papukaijat saavuttavat sukukypsyytensä joskus jo ensimmäisenä elinvuonnaan, suurimmat papukaijat vasta neli- tai viisivuotiaina.
Elinikä

Jotkin papukaijalajit ovat hyvin pitkäikäisiä. Suurimmat lajit voivat elää vankeudessa keskimäärin yli 50-vuotiaiksi. Keskimäärin yli kymmenvuotiaaksi elää kuitenkin vain joka kolmas papukaijalaji. Guinnessin ennätyskirjan mukaan vanhin yksilö oli arokakadu Cookie, joka kuoli vähintään 82 vuoden iässä. Cookie oli eläintarhaan saapuessaan arviolta jo vuoden ikäinen, joten se saattoi kuollessaan olla 83-vuotiaskin.
Aiheesta muualla

City Parrots
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q31431  Wikispecies: Psittaciformes  ADW: Psittaciformes  AFD: Psittaciformes  Avibase: 47B16A4A4FA8A23E  BioLib: 8739  BOLD: 312  CoL: 3X7  EoL: 1590  EPPO: 1PSITO  Fauna Europaea: 16694  Fauna Europaea (new): d9c96c99-ae14-467c-94a7-ff896a8071bb  Featherbase: psittaciformes  GBIF: 1445  iNaturalist: 18874  IRMNG: 10536  ITIS: 177404  NBN: NBNSYS0000160823  NCBI: 9223  NZOR: ed395e02-2b7e-4877-b373-47758b8a063f  Open Tree of Life: 1020133  Paleobiology Database: 39357  Paleobiology Database: 39357  uBio: 21740  WoRMS: 196030 
Hyasinttiara on maailman suurin lentävä papukaija.
Papukaijapariskunta pesäkolossaan.
Isak Smeds

Isak Eriksson Smeds (31. toukokuuta 1856 Petolahti – 10. elokuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja toimittaja.
Smedsin vanhemmat olivat talollinen Johan Erik Prost ja Maria Lovisa Ribacka. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta vuonna 1880 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisestä osastosta vuonna 1887.
Smeds työskenteli opettajana Helsingissä vuosina 1888–1892, Porvoossa vuosina 1892–1898 ja Pietarsaaressa vuosina 1898–1899. Hän oli Haminan kadettikoulun suomen ja ruotsin kielen lehtori vuosina 1899–1901 ja Joensuun lyseon ruotsin kielen lehtori vuosina 1901–1927.
Smeds työskenteli Borgå Nya Tidningin aputoimittajana vuonna 1893. Hän teki aloitteen Jakobstads Tidningin perustamisesta ja oli sen ensimmäinen päätoimittaja vuosina 1898–1899. Smeds toimitti myös Fredrikshamns Tidningiä vuosina 1899–1901.
Smeds keräsi ja julkaisi Pohjanmaan ruotsinkielistä kansanrunoutta. Hän oli Suomen muinaismuistoyhdistyksen ja Ruotsalaisen kirjallisuuden seuran jäsen. Äidinkieleensä ruotsiin intohimoisesti suhtautunut Smeds harrasti erityisesti paikannimien tutkimusta ja etymologiaa. Epätieteellisten päätelmiensä takia häntä verrattiin Olof Rudbeckiin.
Teoksia

Folkdikter af Maria Berg eller Pali-Maja; efter hennes död samlade och utgifna af Isak Eriksson-Smeds, under medvärkan af J. Oskar I. Rancken.  Nikolaistad, 1882.
Kirjallisuutta

Mannil, Ragnar. Isak Eriksson Smeds: Orädd pionjär för ordets frihet. Jakobstad: Jakobstads tidning, 1969.
John Raphael Smith
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Raphael Smith Wikimedia Commonsissa
Smithin versio teoksesta Intiaanin leski (Arkistoitu – Internet Archive) Detroit Institute of Art
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  Auckland  South Australia 2  KulturNav  Victoria  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Skalaarikenttä

Skalaarikenttä eli skalaarifunktio on matematiikassa ja fysiikassa käytettävä nimitys reaaliarvoisesta tai kompleksiarvoisesta funktiosta. Skalaarilla tarkoitetaan matematiikassa reaalilukua ( \mathbb {R} ) tai kompleksilukua ( \mathbb {C} ) ja fysiikassa mitattavaa suuretta. Skalaarifunktion lähtöjoukko on vektoriavaruus, joka on yleensä Euklidinen avaruus, ja jonka vektorit eli pisteet kuvautuvat maalijoukossa skalaareiksi. Skalaarikentän eräs laajennus on vektorikenttä, jonka maalijoukon alkiot ovat vektoreita ja joka on siten vektoriarvoinen funktio eli vektorifunktio. Matemaattisesti skalaarikenttä voidaan ilmaista  f:\mathbb {R} ^{n}\to \mathbb {R}  tai  f:\mathbb {R} ^{n}\to \mathbb {C} .
Skalaarikenttä on olemassa riippumatta käytetystä koordinaatistosta, jolloin kaikki koordinaatistomuunnokset säilyttävät kentän ominaisuudet.
Esimerkkejä skalaarikentistä

Eräs tapa luokitella skalaarikenttiä on käytettävä lähtöjoukko.
Esimerkkejä skalaarikentistä > Vektoriavaruus on pinta

Vektoriavaruus voi olla pintana kaksiulotteinen, jolloin jokainen piste määritetään kahdella koordinaatilla. Koordinaatit voidaan järjestää koordinaattipariksi eli kaksipaikkaiseksi vektoriksi, jolloin pisteet voidaan merkitä matematiikassa esimerkiksi  (x,y)\in \mathbb {R} ^{2}. Kaksiulotteinen pinta voi olla taso, pallo tai mielivaltainen pinta, jolle voidaan virittää toimiva koordinaatisto.
Tasopinnalla toimiva skalaarikenttä voisi olla lumen syvyys pihamaalla tuiskuisan yön jälkeen. Silloin jokaisen pihamaan pisteestä mitataan "kepillä" lumen syvyys ja kirjataan se skalaarifunktion arvoksi. Muita esimerkkejä ovat järven pintaveden lämpötila tai metallilevyn lämpötila eri kohdissa lämmön johtavuuskokeessa. Jos pinta on pallo, kuten esimerkiksi maapallo, voidaan koordinaatistoksi valita pituus- ja leveyspiirin koordinaatit. Pallopinnan skalaarikenttä voi silloin olla esimerkiksi meteorologiassa ilmanpaine, lämpötila ja sademäärä, maanmittauksessa korkeudet merenpinnasta tai fysiikassa putoamiskiihtyvyyden arvo eri pisteissä.
Esimerkkejä skalaarikentistä > Vektoriavaruus on tila

Tilan koordinaatit vaativat kolme paikkakoordinaattia, jolloin jokainen piste ilmoitetaan merkinnällä  (x,y,z)\in \mathbb {R} ^{3}. Esimerkiksi huoneen lämpötila sen eri kohdissa on skalaarikenttä. Meteorologiassa ilmakehän lämpötila, paine ja kosteus ovat skalaarikenttiä, samoin fysiikassa kappaleen sähkövarauksen tiheys, sähkökenttä ja sähkövirran tiheys tai planeetan painovoiman potentiaalikenttä sen lähiavaruudessa.
Esimerkkejä skalaarikentistä > Vektoriavaruus on aika-avaruus

Edelliset skalaarikentät ovat stabiileja kenttiä, mutta jos niiden arvot muuttuvat ajan kuluessa, ovat kentät ei-stabiileja. Jokaisen pisteen koordinaattien lisäksi tarvitaan aikakoordinaatti, joka muuttuessaan ilmaisee muutoksen ajallista jatkumoa. Samassa pisteellä on eri aikoina eri arvo, jolloin tilan koordinaatistoksi tulee valita neljä muuttujaa eli  (x,y,z,t)\in \mathbb {R} ^{4}, missä viimeinen muuttuja ilmaisee aikaa.
Esimerkkejä skalaarikentistä > Skalaarikentän kuvaajat

Maaston kartassa korkeudet voidaan merkitä värisävyillä tai korkeuskäyrinä, jossa samaa korkeusarvoa edustavat pisteet yhdistetään toisiinsa tasa-arvokäyriksi. Samaa numeerinen aineisto voidaan kuvata kolmiulotteiseksi korkokuvioksi
Oikeanpuoleinen kolmiulotteinen kuvaaja on esitetty tasa-arvokäyrillä.
Vasemmanpuoleinen tasa-arvokäyrien kuvaaja on esitetty kolmiulotteisena kurkokuvana, jossa värit esittävät skalaarin suuruutta.
Oikeanpuoleinen skalaarikenttä on muutettu arvonsa mukaisesti eri väreiksi.
Vasemmanpuoleisen skalaarikentän arvot on yhdistetty väri- ja kohokuvioksi.
Matemaattinen skalaarikenttä  f(x,y)=x^{2}+y^{2} on esitetty kolmiulotteisena pintana.
Operaattorit

Erilaisia kenttiä voidaan muuntaa operaattoreilla, jolloin tulokseksi saadaan uusi kenttä, eli skalaari- tai vektorifunktio. Gradientti ilmaisee skalaarikentän suurimman muutoksen suunnan ja suuruuden. Kun skalaarikentästä otetaan gradientti syntyy uusi vektorikenttä. Myös roottori, joka ilmaisee skalaarikentän arvojen "pyörteisyyttä", antaa vektorikentän. Divergenssi taas ilmaisee vektorikentän lähteisyyttä, eli onko vektorivuon tiheys suuri vai pieni, ja sen tuloksena syntyy skalaarikenttä. Skalaarikentän suunnattu derivaatta annetussa suunnassa on edelleen skalaarikenttä. Laplacen operaattori muuttaa vektorikentän toiseksi vektorikentäksi. Gradientti, divergenssi, roottori ja Laplacen operaattori ovat koordinaatistoriippumattomia kenttiä. Esimerkki operaattoreiden keskinäisistä riippuvuuksista on funktion f skalaaripotentiaali, joka kuvaa vektorikentän u skalaarikentäksi, jolloin u on funktion f gradientti.
Kirjallisuutta

Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus.  Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry, 2015.  ISBN 978-952-7010-12-9
Sobat

| Sobat |
| --- | --- |
 Sobatin valuma-alue.
Alkulähde:  Baron ja Piborin yhtymä
Laskupaikka:  Valkoinen-Niili
Maat:  Etelä-Sudan
Pituus:  354 km
Sobat on Valkoisen-Niilin oikeanpuoleinen sivujoki Etelä-Sudanissa. Sen pituus on 354 kilometriä, valuma-alueen laajuus noin 225 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 412 kuutiometriä sekunnissa.
Sobat saa alkunsa Etiopian rajalla yhtyvistä Baro- ja Piborjoista. Se virtaa tasangolla mutkitellen kohti länsiluodetta ja laskee Valkoiseen-Niiliin Malakalin yläpuolella. Joki tulvii marras-joulukuussa tuoden mukanaan vaaleaa sedimenttiä, josta Valkoinen-Niili on saanut nimensä. Kuivana aikana sen rannat ovat tärkeä laidunalue. Sobat ja Baro ovat liikennöintikelpoisia kesäkuusta joulukuuhun Gambelan kaupunkiin saakka.
Skiáthos

Skiáthoksen saari satelliittikuvassa.
| --- | --- |
Sijainti:  39°10′00″N, 23°27′00″E, Skiáthos Sporadit, Thessalia Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoiset Sporadit
Korkein kohta:  Karafiltzanáka, 433 m
Pinta-ala:  48 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  6 088
Suurin kaupunki:  Skiáthos
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Skiáthos (kreik. Σκιάθος) on Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisten Sporadien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 48 neliökilometriä ja asukasluku 6 088 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Skiáthos kuuluu Skiáthoksen kuntaan, Sporadien alueyksikköön ja Thessalian alueeseen. Saaren pääkaupunki on Skiáthoksen kaupunki.
Maantiede

Skiáthos sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä. Se on Pohjoisista Sporadeista läntisin ja lähimpänä Magnesian rannikkoa ja Pílion niemimaata. Sen itäpuolella sijaitsevat Skópelos ja Alónnisos.
Saaren korkein kohta on Karafiltzanáka (433 metriä).
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Skiáthos kuuluu hallinnollisesti Skiáthoksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren suurimmat asutukset ovat pääkaupunki Skiáthoksen kaupunki (4 883 asukasta), joka sijaitsee saaren etelärannikolla; sekä Kalývia (312 asukasta), Troúllos (158), Xánemos (143) ja Plataniás (126). (Katso myös: Luettelo Skiáthoksen kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia > Antiikki

Skiáthos tunnettiin samalla nimellä jo antiikin aikana. Nimi, joka viittaa varjoihin (skia), on mahdollisesti peräisin saarta asuttaneilta pelasgeilta. Myöhemmin saarta asuttivat kreetalaiset ja tämän jälkeen se kuului mykeneläiseen kulttuuripiiriin muiden Sporadien tavoin. Antiikin aikana saarella oli kaksi kaupunkia, vanhempi Palaiskiathos ja uudempi Skiathos. Saarella palvottiin erityisesti Dionysosta.
600-luvulla eaa. saaren asuttivat euboialaiset. Persialaissodissa saari oli Ateenan puolella ja toimi laivaston tukikohtana. Vuonna 478 eaa. saari liittyi Deloksen meriliittoon. Siitä tuli itsenäinen vuonna 404 eaa. ja se säilytti tämän aseman Ateenan avulla Makedonian nousuun saakka. Makedonialaiset nostivat saarella valtaan tyrannin. Demokratia palautettiin vuonna 341 eaa. ja uudelleen erilaisten vaiheiden jälkeen vuonna 197 eaa. Roomalaiset antoivat Kreikan vallattuaan saarelle suhteellisen paljon vapauksia. Mithridates VI tuhosi saaren sodassa roomalaisia vastaan vuonna 88 eaa. Vuonna 42 eaa. saari päätyi uudestaan Ateenan hallintaan ja jälleen tiukemmin Rooman hallintaan vuonna 221 jaa.
Historia > Myöhempi historia

Skiáthoksen ensimmäinen tunnettu kristillinen kirkko rakennettiin vuonna 530. Bysanttilaisena aikana saari oli osa Thessaliaan provinssia. 600-luvulla saarta vainosivat alueen muiden saarten tavoin saraseenimerirosvot. Neljännen ristiretken seurauksena vuonna 1204 saari päätyi venetsialaisille. Osmanit valtasivat saaren vuonna 1538.
1800-luvulla saarella kehitettiin laivanrakennusta ja kauppalaivastoa. Tästä oli hyötyä, kun saari osallistui vuosisadan alussa Kreikan vapaustaisteluun. Sodan jälkeen vanha Kástron kylä hylättiin ja asukkaat muuttivat rannikolle syntyneeseen Skiáthoksen kaupunkiin. Kaupunki kärsi vakavia vaurioita toisessa maailmansodassa. 14. syyskuuta 1943 saksalaiset upottivat kreikkalaisen sukellusvene Lámbros Katsóniksen saaren edustalla.
Nähtävyydet

Skiáthoksen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa venetsialaisaikaisen linnan rauniot Kástrossa sekä Evangelístrian luostari. Saarella on useita rantoja, joihin kuuluvat muun muassa kalliomuodostelmistaan tunnettu Lalárian ranta saaren koilliskärjessä sekä Kanapítsan kylän rannat saaren eteläosassa.
Liikenne

Saaren pääsatama on Skiáthoksen kaupunki. Sieltä on yhteys Vólokseen mantereelle sekä muille Sporadien saarille. Skiáthoksen lentoasema sijaitsee noin kaksi kilometriä kaupungista koilliseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skiáthos Wikimedia Commonsissa
Pohjoiset Sporadit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Alónnisos  Skiáthos  Skópelos  Skýros 
Pienemmät saaret:   Adelfoí  Ágios Ermólaos  Ágios Geórgios  Arkó  Aspronísi  Atsítsa  Dasiá  Diavátes Éxo Diavátis  Mésa Diavátis  Gioúra  Kalogriá  Koúlouri  Koumpí  Kyrá Panagiá  Lakkonísi  Lakkonísia  Lechoúsa  Maragkós  Mikró  Pappoús  Pelérissa  Peristéra  Pipéri  Platý  Prásso Gioúron  Prásso Skántzouras  Psathoúra  Psathonísi  Répi  Ríneia  Sarakinó  Skántzoura  Skyropoúla  Strongyló  Tsougkriá  Tsougkriáki  Válaxa  Vrykolakonísia 
Skiáthoksen kaupunkia.
Evangelístrian luostari.
Skiáthoksen lentoasema on aivan kaupungin rannan tuntumassa.
Euzebiusz Smolarek

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 9. tammikuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Łódź, Puola
Pelipaikka: Hyökkääjä, keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Lempinimi: Ebi
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2005   2005–2007   2007–2009   2008-2009   2009–2010   2010–2011   2011-2012   2012   2012-2013 | Feyenoord   Borussia Dortmund   Racing Santander   → Bolton (laina)   AO Kavala   Polonia Varsova   Al-Khor SC   ADO Den Haag   Jagiellonia Białystok | 68 (12)   81 (25)   34 (4)   12 (0)   15 (3)   23 (7)   10 (3)   12 (2)   20 (4) |
Maajoukkue
| 2002–2010 | Puola | 47 (20) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24. kesäkuuta 2013.
Euzebiusz "Ebi" Smolarek (s. 9. tammikuuta 1981 Łódź, Puola) on uransa päättänyt puolalainen jalkapalloilija. Hän pelasi yleensä joko hyökkääjänä tai keskikentällä hyökkäävässä roolissa ja lukeutui myös Puolan maajoukkueen avainpelaajiin.
Euzebiusz Smolarek
Smolarek on entisen huippupelaajan Włodzimierz Smolarekin poika. Peliuransa jälkeen hänen isänsä on työskennellyt valmentajana Alankomaissa. Tämän vuoksi Smolarek varttui maassa. Hänet on nimetty portugalilaisen suurpelaajan Eusébion mukaan.
Smolarek on Feyenoordin kasvatti. Seuran edustusjoukkueesen hän nousi vuonna 2000. Vuonna 2005 Smolarek siirtyi Borussia Dortmundiin Saksaan. Racing Santanderin riveihin hän liittyi vuonna 2007.
Puolan maajoukkueessa Smolarek debytoi vuonna 2002. Hän kuului Puolan joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa, joissa hän pelasi aloituskokoonpanossa joukkueen kaikissa kolmessa ottelussa. Vuoden 2008 EM-kilpailuissa hän kuului aloituskokoonpanoon kahdessa Puolan ottelussa ja pääsi vaihtopelaajana kentälle kolmannessa.
Aiheesta muualla

Euzebiusz Smolarek (90minut.pl) (puolaksi)
Euzebiusz Smolarek (Arkistoitu – Internet Archive) (ebismolarek.com) (englanniksi) (espanjaksi) (puolaksi)
Profiili Racing Santanderin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Profiili FootballDatabase-tietokannassa (englanniksi)
Puolan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Boruc |
2 Jop |
3 Gancarczyk |
4 Baszczyński |
5 Kosowski |
6 Bąk |
7 Sobolewski |
8 Krzynówek |
9 Żurawski |
10 Szymkowiak |
11 Rasiak |
12 Kuszczak |
13 Mila |
14 Żewłakow |
15 Smolarek |
16 Radomski |
17 Dudka |
18 Lewandowski |
19 Bosacki |
20 Giza |
21 Jeleń |
22 Fabiański |
23 Brożek |
Valmentaja Janas
Puolan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Boruc |
2 Jop |
3 Wawrzyniak |
4 Golański |
5 Dudka |
6 Bąk |
7 Smolarek |
8 Krzynówek |
9 Żurawski |
10 Garguła |
11 Saganowski |
12 Kowalewski |
13 Wasilewski |
14 Żewłakow |
15 Pazdan |
16 Piszczek |
17 Łobodziński |
18 Lewandowski |
19 Murawski |
20 Guerreiro |
21 Zahorski |
22 Fabiański |
23 Kokoszka |
Valmentaja Beenhakker
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Puola
Brad Smyth

| Brad Smyth |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1973 (ikä 50) Ottawa, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  HC Morzine-Avoriaz
Sarja:  Magnus
Pelinumero:  11
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–
Aik. seurat:  Birmingham Bulls (ECHL)   Cincinnati Cyclones (IHL)   Carolina Monarchs (AHL)   Florida Panthers (NHL)   Los Angeles Kings (NHL)   Hartford Wolf Pack (AHL)   New York Rangers (NHL)   Nashville Predators (NHL)   Milwaukee Admirals (IHL)   Binghamton Senators (AHL)   Ottawa Senators (NHL)   Kärpät (SM-liiga)   Manchester Monarchs (AHL)   Hamburg Freezers (DEL)   Medveščak Zagreb (ÖEL)   Belfast Giants (EIHL)   HC Fassa (Serie A)
Brad Smyth (s. 13. joulukuuta 1973, Ottawa, Ontario) on kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2011–2012 Ranskan HC Morzine-Avoriaz’han. Smyth muistetaan etevänä AHL-pelaajana. Hänet on valittu AHL:ssä kerran arvokkaimmaksi pelaajaksi ja kolme kertaa All-Star-joukkueeseen. Smyth on pelannut lukuisissa NHL-seuroissa vuosina 1995–2003.
Ura

Smyth pelasi viimeiset juniorivuotensa OHL-sarjassa kausina 1990–1993 London Knightsin riveissä. NHL:ssä Smyth on pelannut viisi kautta ja hänen suurin pistemäärä yhdellä kaudella on 16 pistettä Los Angeles Kingsissä kaudella 1996–97. Muita Smythin seuroja Kingsin lisäksi olivat NHL:ssä Florida Panthers, Los Angeles Kings, New York Rangers, Nashville Predators ja Ottawa Senators. Vuosi 1996 oli Smythille AHL:ssä menestykäs: hän voitti Les Cunningham- ja John B. Sollenberger Trophy -palkinnon. Lisäksi hän pääsi All-Star-joukkueeseen.
Vuonna 2000 Smyth voitti joukkueensa Hartford Wolf Packin kanssa AHL:n mestaruuden Calder Cupin. Vuonna 2001 Smyth esiintyi AHL All-Star Classic -tapahtumassa ja pääsi AHL:n tähdistökentälliseen. Vuonna 2002 hän pääsi taas AHL:n tähdistökentälliseen. Kaudeksi 2003–2004 siirtyi Suomeen Kärppiin pelaamaan. Hän keräsi kaudelta tehot 20+18=38 48 ottelussa. Smythin kausi huipentui Kärppien voitettua ensimmäisen Suomen mestaruutensa 23 vuoteen. Kärpistä Smyth siirtyi Saksan DEL-liigan Hamburg Freezersiin. Kaudella 2006–2007 Smyth valittiin DEL-liigan tähdistöotteluun. Hän pelasi hampurilaisjoukkueessa kolme kautta ja siirtyi tämän jälkeen Itävallan pääsarjassa pelaavaan kroatialaiseen KHL Medveščak Zagrebiin.
Smyth pelasi kauden Kroatiassa ja siirtyi lokakuussa 2010 Britannian pääsarjan Belfast Giantsiin. Smyth pelasi Belfastissa noin kaksi kuukautta, vaikka alkujaan hänen piti paikata loukkaantumisia kahden viikon ajan. Pelaamissaan 17 ottelussa hän teki 17 pistettä. Belfastista Smyth siirtyi loppukaudeksi Serie A:n HC Fassaan. Kaudeksi 2011–2012 Smyth vaihtoi Italian Serie A:n Ranskan Ligue Magnusiin, kun hän teki sopimuksen HC Morzine-Avoriaz’n kanssa.
Sodankylän vaakuna

Sodankylän vaakuna
Sodankylän vaakuna on Sodankylän kunnan tunnus, jonka aihe viittaa Lapin erämaaluontoon. Tähti ja kilven musta väri viittavat Pohjolan pitkään kaamosaikaan ja liekkikoro rakovalkeisiin.
Vaakunan selitys kuuluu ”mustassa kentässä alainen hopeinen hirsi, jossa yläreunastaan liekkikoroinen punainen varras, hirren yläpuolella hopeinen 6-sakarainen tähti”. Vaakunan on suunnitellut Aarno Liuksiala, ja Sodankylän kunnanvaltuusto hyväksyi sen 30. joulukuuta 1959. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 24. maaliskuuta seuraavana vuonna.