stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jacques-Yves Cousteau
Elokuvia Cousteausta

Jacques – elämä merellä (L’odyssée) Draama. Ranska, 2016. Ohj. Jérôme Salle. Näyttelijät Lambert Wilson, Pierre Niney, Audrey Tautou.
Becoming Cousteau. Dokumentti. USA, 2021. Ohj. Liz Garbus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotisivu (englanniksi)
Jacques-Yves Cousteau Elonetissä.
La Rochellen merimuseo / Calypso (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Jacques-Yves Cousteau Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Cousteaun synnyintalon seinässä oleva muistolaatta.
Philippe Tailliez oli Jacques-Yves Cousteaun varhainen kumppani.
Calypso La Rochellen satamassa vuonna 1999.
Cousteaun ”sukeltava lautanen”, SP-350
Cousteau Calypsolla
Alcyone-alus vuonna 2008
Cousteau kertomassa lehdistölle kokemuksistaan Etelämantereen tutkimusmatkalta
Keira Knightley

| Keira Knightley |
| --- | --- |
 Keira Knightley vuonna 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Keira Christina Knightley
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1985 (ikä 39) Teddington, Middlesex, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  James Righton (vih. 2013)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993–
Merkittävät roolit:   Pirates of the Caribbean  Herttuatar  Ylpeys ja ennakkoluulo  Anna Karenina 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Keira Christina Knightley (s. 26. maaliskuuta 1985 Teddington, Middlesex) on englantilainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi elokuvan Parempi kuin Beckham (2002) naispääosassa. Hän näytteli Elizabeth Swannia elokuvasarjassa Pirates of the Caribbean. Knightley oli ehdolla parhaan naispääosan Oscariin roolistaan elokuvassa Ylpeys ja ennakkoluulo (2005).
Ura ja elämä > Lapsuus ja nuoruus

Knightleyn vanhemmat ovat näyttelijä Will Knightley ja näytelmäkirjailija Sharman Macdonald. Hänellä on isoveli Caleb.
Keira vaati vanhemmiltaan agenttia ollessaan kolmivuotias. Kahdeksanvuotiaana hän näytteli ensimmäisen roolinsa. Hän sai 17-vuotiaana kiinnityksen elokuvasarjaan Pirates of the Caribbean.
Knightley aloitti näyttelemisen seitsemänvuotiaana, ja hänellä oli ensimmäinen rooli televisioelokuvassa Royal Celebration (1993). Hän näyttelijä monissa televisioelokuvissa, mutta ensiesiintyminen suuren budjetin elokuvassa oli kuningatar Amidalan palvelusneidon Sabén rooli Pimeässä uhassa. Ensimmäisen pääroolinsa Knightley teki vuonna 2001 televisioelokuvassa Princess of Thieves.
16-vuotiaasta 22-vuotiaaksi taukoamatta työskennellyt Knightley piti välivuoden näyttelemisestä matkustellen ja ystäviä tapaillen.
Ura ja elämä > Nousu filmitähdeksi

Knightley tuli kansainvälisesti tunnetuksi näyteltyään Juliette Paxtonia komediassa Parempi kuin Beckham (2002). Seuraavana vuonna Knightley näytteli Elizabeth Swannia elokuvassa Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous, joka teki hänestä supertähden. Vuonna 2004 brittiläisen Hello!-lehden lukijat äänestivät Knightleyn Hollywoodin lupaavimmaksi näyttelijänaluksi.
Vuonna 2011 hän palasi valkokankaille yhtenä kolmesta päähenkilöstä Mark Romanekin elokuvassa Ole luonani aina. Mukaan hankkeeseen hänet puhui naispääosaa esittävä ystävätär Carey Mulligan.
Yksityiselämä

Knightley on seurustellut irlantilaisen mallin Jamie Dornanin ja amerikkalaisen näyttelijän Del Synnottin kanssa, mutta kumpikin suhde päättyi. Hän on seurustellut myös näyttelijä Rupert Friendin kanssa. Friendiin hän tutustui Ylpeys ja ennakkoluulo -elokuvan kuvauksissa. Toukokuussa 2013 hän meni naimisiin muusikko James Rightonin kanssa. Pari asuu Pohjois-Lontoossa. Heidän esikoistyttärensä syntyi toukokuussa 2015 ja vuonna 2019 he saivat toisen tyttären.
Valikoitu filmografia

Pirates of the Caribbean (2003–2017)
Herttuatar (2008)
Ylpeys ja ennakkoluulo (2005)
Anna Karenina (2012)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keira Knightley Wikimedia Commonsissa
Keira Knightley TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Keira Knightley Notable Names Database -sivustolla (englanniksi)
Kate Beckinsale

| Kate Beckinsale |
| --- | --- |
 Kate Beckinsale San Diegon Comic-Conissa 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kathrin Romany Beckinsale
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1973 (ikä 51) Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Len Wiseman (vih. )
Näyttelijä
Aktiivisena:  1991–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kathrin Romany ”Kate” Beckinsale (s. 26. heinäkuuta 1973 Chiswick, Lontoo) on englantilainen näyttelijä.
Varhainen elämä

Kate Beckinsalen isä Richard kuoli vuonna 1979. Hänen leskeksi jäänyt äitinsä meni uusiin naimisiin ohjaaja Roy Battersburyn kanssa. Uuteen perheeseen kuuluivat myös Battersburyn lapset edellisestä avioliitosta. Beckinsalella on myös biologinen sisarpuoli, näyttelijä Samantha Beckinsale, mutta he eivät pidä säännöllistä yhteyttä toisiinsa.
Beckinsale kouluttautui Hammersmithissä, Lontoossa sijaitsevassa tyttökoulussa nimeltä Godolphin and Latymer School. Hän oli mukana myös paikallisessa nuorisoteatterissa. Nuorena Beckinsale harrasti myös kirjoittamista ja voitti kaksi runouden ja kaunokirjallisuuden kirjoituspalkintoa. Hän opiskeli myöhemmin Oxfordin New Collegessa kieliä ja oli mukana myös yliopiston draamatuotannoissa. Murrosikä oli vaikeaa aikaa Beckinsalelle; hän kärsi hermoromahduksen ja sairastui anoreksiaan 15-vuotiaana. Hän kävi neljän vuoden ajan psykoanalyysissa.
Ura

Beckinsalen vanhemmat ovat näyttelijät Judy Loe ja Richard Beckinsale. Hän seurasi vanhempiensa jalanjälkiä näyttelijäksi ja teki ensimmäisen televisioesiintymisensä jo neljävuotiaana. Hänen elokuvadebyyttinsä tapahtui televisioelokuvassa Gestapo kannoilla (One Against the Wind). Ensimmäinen teatterielokuva, jossa Beckinsale esiintyy, on William Shakespearen näytelmän elokuvasovitus Paljon melua tyhjästä vuodelta 1993. Elokuva Pearl Harbor nosti Beckinsalen kuuluisuuteen vuonna 2001. Sen jälkeen hänellä on ollut useita rooleja draama-, komedia- ja toimintaelokuvissa.
Yksityiselämä

Kate Beckinsalella on yksi tytär, vuonna 1999 syntynyt Lily Mo Sheen, jonka isä on Beckinsalen entinen kihlattu, näyttelijä Michael Sheen. Beckinsale avioitui ohjaaja Len Wisemanin kanssa vuonna 2004 Bel Airissa, Kaliforniassa.Beckinsale ilmoitti vuonna 2015 parin eroavan 11 avioliittovuoden jälkeen.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Paljon melua tyhjästä | Much Ado About Nothing | Hero |
| 1994 | Uncovered | Uncovered | Julia |
| 1994 | Valtikka veressä | Prince of Jutland | Ethel |
| 1995 | Uusia tuulia kartanossa | Cold Comfort Farm | Flora Poste |
| 1995 | Edbrook Hallin salaisuus | Haunted | Christina Mariell |
| 1997 | Shooting Fish – Huijareita kuten me | Shooting Fish | Georgie |
| 1998 | The Last Days of Disco | The Last Days of Disco | Charlotte Pingress |
| 1999 | Särkynyt palatsi | Brokedown Palace | Darlene Davis |
| 2001 | Kultainen malja | The Golden Bowl | Maggie Verver |
| 2001 | Pearl Harbor | Pearl Harbor | hoitaja Evelyn Johnson |
| 2001 | Sattumalta | Serendipity | Sara Thomas |
| 2002 | Laurel Canyon | Laurel Canyon | Alex Elliot |
| 2003 | Varjojen valtakunta | Underworld | Selene |
| 2003 | Varpaisillaan | Tiptoes | Carol |
| 2004 | Lentäjä | The Aviator | Ava Gardner |
| 2004 | Van Helsing | Van Helsing | Anna Valerious |
| 2006 | Underworld: Evolution | Underworld: Evolution | Selene |
| 2006 | Klik! | Click | Donna Newman |
| 2007 | Vacancy | Vacancy | Amy Fox |
| 2007 | Snow Angels | Snow Angels | Annie Marchand |
| 2008 | Nothing But the Truth | Nothing But the Truth | Rachel Armstrong |
| 2008 | Fragments | Fragments (tai Winged Creatures) | Carla Davenport |
| 2009 | Whiteout – kuolema jäätiköllä | Whiteout | Carrie Stetko |
| 2009 | Underworld: Rise of the Lycans | Underworld: Rise of the Lycans | Selene (vain lopussa) |
| 2009 | Kaikki hyvin | Everybody's Fine | Amy |
| 2012 | Salakuljettaja | Contraband | Kate Farraday |
| 2012 | Underworld: Awakening | Underworld: Awakening | Selene |
| 2012 | Total Recall | Total Recall | Lori |
| 2013 | The Trials of Cate McCall | The Trials of Cate McCall | Cate McCall |
| 2014 | Stonehearst Asylum | Stonehearst Asylum | Eliza Graves |
| 2015 | The Face of an Angel | The Face of an Angel | Simone |
| 2015 | Absolutely Anything | Absolutely Anything | Catherine |
| 2016 | Love & Friendship | Love & Friendship | Lady Susan Vernon |
| 2016 | The Disappointments Room | The Disappointments Room | Dana |
| 2016 | Underworld: Blood Wars | Underworld: Blood Wars | Selene |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kate Beckinsale Wikimedia Commonsissa
Lucrezia Borgia

| Lucrezia Borgia |
| --- | --- |
 Ainoa Lucreziasta varmuudella tämän elinaikana maalattu teos. Taiteilijana on pidetty Dosso Dossia.
Ferraran, Modenan ja Reggion herttuatar
Valtakausi:  25. tammikuuta 1505 – 24. kesäkuuta 1519

Syntynyt:  18. huhtikuuta 1480 Rooma, Kirkkovaltio
Kuollut:  24. kesäkuuta 1519 (39 vuotta) Ferrara, Ferraran herttuakunta
Puoliso:  Giovanni Sforza   Alfonso Aragonialainen   Alfonso d’Este
Suku:  Borgia
Isä:  Aleksanteri VI
Äiti:  Vannozza dei Cattanei
Nimikirjoitus:  
Lucrezia Borgia (18. huhtikuuta 1480 Rooma, Kirkkovaltio – 24. kesäkuuta 1519 Ferrara, Ferraran herttuakunta) oli tulevan paavi Aleksanteri VI:n avioton tytär. Hänen veljensä oli pahamaineinen Cesare Borgia. Lucreziasta kerrotaan useita kauhutarinoita, mutta jälkeenpäin on mahdotonta puolueettomasti arvioida, kuinka suuri osuus Lucrezialla oli hänen isänsä ja veljensä nimiin laitetuissa hirmuteoissa. Lucrezia oli kolmesti naimisissa, ja hänen liittonsa auttoivat Borgioita saavuttamaan poliittista ja alueellista valtaa. Viimeisinsä vuosinaan Lucrezia tuki monia taiteilijoita ja rahoitti sairaaloita ja luostareita. Poikansa Rodrigon kuoleman jälkeen hän vetäytyi julkisesta elämästä ja vietti paljon aikaa luostareissa.
Elämä > Lapsuus

Lucrezia Borgia syntyi Roomassa Kirkkovaltiossa vuonna 1480. Hänen isänsä oli kardinaali Rodrigo de Borgia, josta tuli myöhemmin paavi Aleksanteri VI. Hänen äitinsä oli puolestaan Rodrigon rakastajatar Vannozza dei Cattanei. Kardinaali oli saanut rakastajattarensa kanssa jo ennen Lucreziaa kaksi lasta, Cesaren ja Giovannin. Lucrezian lapsuudesta ei tiedetä paljoakaan. Vuoden 1489 tienoilla hän kuitenkin asui isänsä sukulaisen Adriana de Milanin ja uuden rakastajattaren Giulia Farnesen kanssa.
Elämä > Kaksi ensimmäistä lyhyttä liittoa

Lucrezia oli vuoden 1491 aikana kihloissa kahden espanjalaisen aatelisen kanssa. Kun Rodrigo Borgiasta tuli seuraavana vuonna paavi Aleksanteri VI, hän alkoi ajaa perheensä etua. Cesaresta tuli arkkipiispa ja pian myös kardinaali ja Giovannista herttua. Lucrezian Aleksanteri puolestaan naitti Milanon herttuakunnan Sforzan hallitsijasukuun kuuluneen Giovanni Sforzan kanssa. Tarkoituksena oli palkita suku paaville osoitetusta tuesta, ja toisaalta sitoa perheitä tiukemmin yhteen.
Lucrezian ja Giovannin liitto ei ollut onnellinen, ja neljän vuoden sisällä Lucrezia alkoi valittaa miehensä käytöksestä. Koska Sforzat olivat myös menettäneet paavin suosion, liittoa alettiin purkaa. Lucrezia ja Giovanni erosivat vuonna 1497.
Aleksanteri pyrki parantamaan suhteitansa Napolin kuningaskuntaan ja naitti Lucrezian seuraavaksi 17-vuotiaalle Bisceglien herttualle Alfonsolle, joka oli Napolin kuninkaan Alfonso II:n avioton lapsi. Lucrezian ja Alfonson häät olivat vuonna 1498, ja seuraavana vuonna syntyi heidän ainoa lapsensa Rodrigo. Borgiat olivat tässä vaiheessa kääntyneet jo Ranskan kuninkaan Ludvig XII:n puoleen ja hylänneet Milanon. Alfonso karkasi Roomaan mutta palasi myöhemmin Lucrezian pyynnöstä takaisin. Alfonso yritettiin heinäkuussa 1500 salamurhata. Hän oli toipumassa iskusta, kun Cesare Borgian palvelija kuristi hänet. Alfonson murha edisti Napolin kuningaskunnan hajoamista.
Lucrezia vetäytyi miehensä kuoleman jälkeen Nepiin, missä vuonna 1501 hänen rinnallaan nähtiin mysteerinen ”roomalainen lapsi”, Giovanni, jota on paavin bullassa väitetty sekä Cesare Borgian että paavi Aleksanterin lapseksi. Aleksanteri oli todennäköinen isä. Lucrezian suhde lapseen on herättänyt paljon huhuja insestistä.
Elämä > Kolmas avioliitto ja aika Ferrarassa

Lucrezian kolmas mies oli tuleva Ferraran herttua Alfonso d’Este, joka oli jäänyt leskeksi. Borgioille Ferraran maat oli sopivasti heidän nykyisen valtapaikkansa ja haluamansa maan välissä. Alfonson isä, Ferraran herttua Ercole I d’Este oli haluton naittamaan vanhimman poikansa Lucrezialle, jonka aiemmat liitot olivat päättyneet skandaaliin ja kuolemaan. Esten suku oli myös Borgioita vanhempi. Paavi Aleksanteri uhkasi kuitenkin Ferraraa maidensa menettämisellä. Lucrezia ja Alfonso menivät naimisiin joulukuussa 1501.
Aleksanteri kuoli yllättäen malariaan elokuussa 1503. Lucrezia vetäytyi tämän jälkeen poliittisista tehtävistä ja jatkoi hovielämää Ferrarassa. Lucrezia oli ainakin 11 kertaa raskaana Alfonsolle, mutta elävänä syntyneistä yhdeksästä lapsista vain Ercole ja Ippolito elivät aikuisiksi.
Lucrezia oli Ferrarassa yhteydessä useisiin taiteilijoihin ja kirjailijoihin, kuten runoilija Ludovico Ariostoon. Lisäksi hän tuki muun muassa runoilija Pietro Bemboa. Lucrezia keräsi myös suuren omaisuuden ja käytti sitä muun muassa sairaaloiden ja luostareiden rakentamiseen. Hän sijoitti varojensa hyvin ja kuivasi muun muassa suoalueen maatalouskäyttöön.
Lucrezia vetäytyi julkisuudesta kuultuaan vuonna 1512 poikansa Rodrigon kuolemasta. Hänestä tuli hyvin uskonnollinen ja vietti paljon aikaa luostareissa. Hän jopa alkoi käyttää katumusnauhaa. Ferrarassa käyneet kommentoivat Lucrezian olleen melankolinen ja ikääntyneen nopeasti. Lucrezia synnytti 14. kesäkuuta 1519 kuolleen lapsen. Hän sai itse kuumeen ja kuoli 10 päivää myöhemmin Ferrarassa Ferraran herttuakunnassa.
Perintö ja kulttuuriviitteet

Lucrezian maine oli varsin skandaalimainen, minkä vuoksi hänestä on tullut suosittu hahmo useissa fiktiivisissä tarinoissa, oopperasta elokuviin. Hänen ei kuitenkaan uskota olleen osallinen veljensä ja isänsä tekemiin rikoksiin. Lucrezian elämää on käsitelty muun muassa Victor Hugon näytelmässä Lucrezia Borgia, Abel Gancen elokuvassa Lucrèce Borgia ja televisiosarjassa Borgiat, maan ja taivaan valtiaat. Gaetano Donizetti on säveltänyt oopperan Lucrezia Borgia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lucrezia Borgia Wikimedia Commonsissa
Amerikkalaistutkimus palautti Lucrezia Borgian maineen YLE Uutiset.  13.1.2009.
Bartolomeo Veneton maalaus, jonka usein arvellaan esittävän Lucrezia Borgiaa.
Lisa Gerrard

Lisa Gerrard
Lisa Germaine Gerrard (s. 12. huhtikuuta 1961 Melbourne) on australialainen muusikko, joka yhdessä Brendan Perryn kanssa muodostaa vuonna 1981 perustetun Dead Can Dance -yhtyeen. Hän on myös voittanut Golden Globen. Hänen äänialansa on kontra-altto.
Gerrard julkaisi vuonna 1995 ensimmäisen sooloalbuminsa, The Mirror Poolin. Hän julkaisi vuonna 1998 yhdessä Pieter Bourken kanssa levyn Duality. Gerrard on säveltänyt elokuvamusiikkia ja julkaisi vuonna 2006 toisen oman albuminsa Silver Treen.
Gerrardin työstämistä kappaleista elokuvissa ovat kenties tunnetuimpia ”The Host Of Seraphim” (The Mist – usva, Legenda suojelijoista), ”Now We Are Free” Gladiator-elokuvan ääniraidalta ja ”Gortoz A Ran - J’Attends” elokuvasta Isku Mogadishuun. Gerrard on tehnyt usein yhteistyötä elokuvasäveltäjä Hans Zimmerin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lisa Gerrard Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (englanniksi)
Anne Mattila

| Anne Mattila |
| --- | --- |
 Anne Mattila Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtumassa 2018
Henkilötiedot
Koko nimi:  Anne Sisko Mattila
Syntynyt: 31. toukokuuta 1984 (ikä 40) Karvia
Ammatti:  iskelmälaulaja, taidemaalari
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1998–
Tyylilajit:  iskelmä
Aiheesta muualla
www.annemattila.fi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anne Sisko Mattila (s. 31. toukokuuta 1984 Karvia) on suomalainen iskelmälaulaja ja taidemaalari. Hänen tunnetuimpia levytyksiään ovat kappaleet ”Enkeleitä onko heitä” (2003) ja ”Perutaan häät” (2005). Hänen 15 albumistaan seitsemän on yltänyt myynnillään platinalevyyn. Hän on lähtöisin seitsemänlapsisesta perheestä. Hänen sisarensa Anneli ja Anniina Mattila ovat laulajia, ja myös perheen nuorin tytär Anitta laulaa ja keikkailee.
Ura

Anne Mattilan ensimmäinen julkinen esiintyminen oli yhdeksänvuotiaana Kauhajoella. Keikkailun hän aloitti yksitoistavuotiaana kauhajokelaisen mestaripelimannin Risto Ala-Ikkelän orkesterin solistina. Vuotta myöhemmin hän hakeutui Asko Järvelän yhtyeen solistiksi esiintyen yhtyeen solistina pari vuotta pääasiassa pienissä tilaisuuksissa. Samoihin aikoihin hänellä oli myös ensimmäinen oma konsertti Karviassa. Laulu-uran alkuaikoina hän osallistui menestyksellisesti useisiin laulukilpailuihin ja voitti 13-vuotiaana jenkanlaulun Suomen-mestaruuden. Syksyllä 2000 Mattila vaihtoi säestäväksi yhtyeekseen Maestrot-yhtyeen. Hänen ensimmäinen tv-esiintymisensä oli samana syksynä Yle TV2:n Huvin vuoksi -ohjelman Tähtiputkessa.
Ensimmäisen levytyksensä Mattila teki vuonna 1998. Vuonna 2000 hän solmi levytyssopimuksen BMG-levy-yhtiöön ja kesällä 2001 julkaistiin Jori Sivosen säveltämät ja Vexi Salmen sanoittamat singlet Asfalttiviidakko ja Pienen hetken. Singlet nousivat Suomen soittolistojen kärkeen. Singlejä seurasi huhtikuussa 2002 julkaistu albumi Anne Mattila, joka myi loppukesästä kultaa, ja seuraavana vuonna platinaa. Mattilan seuraava albumi Enkeleitä, onko heitä julkaistiin lokakuussa 2003, ja levy saavutti kultalevyrajan parissa viikossa. Annelta on ilmestynyt 15 omaa albumia, ja ne ovat saavuttaneet seitsemän platina- ja kymmenen kultalevyä. Annen elokuussa 2009 ilmestyneellä albumilla Kaikki muu voi mennä oli ensimmäistä kertaa Annen omia sävellyksiä ja sanoituksia. Albumi Kuivaa koivua julkaistiin 2016.
Mattilan siskokset ovat levyttäneet yhteisen joululaululevyn ja esiintyneet useissa yhteiskonserteissa. Syksyllä 2008 he tekivät ensimmäisen yhteisen laajamittaisen konserttikiertueen, joka käsitti kymmenen konserttia eri paikkakunnilla. Kiertueen jatkoksi sisarukset esiintyivät viikon Iskelmän -risteilyllä Punaisella merellä Egyptissä sekä Jordaniassa.[lähde? ]
Mattilan taustalla soittaa Anne Mattilan orkesteri. Hän oli ehdokkaana Iskelmä Finlandia -palkinnon saajaksi vuodelle 2007.
Keväällä 2011 Mattila lupautui mukaan syksyllä järjestettävän Tanssii tähtien kanssa -ohjelman kuudennelle kaudelle. Kesällä hän kuitenkin perui osallistumisensa liian tiiviin aikataulutuksen vuoksi. Mattila oli yksi The Voice of Finlandin kolmannen tuotantokauden tähtivalmentajista.
Mattila on nykyään myös kuvataiteilija. Hän on avannut oman taidekahvilan, joka toimii myös keikkapaikkana. Annen Taidekahvila on yksi Kammista Skantziin Taiteiden reitin kohteista. Anne Mattila on pitänyt myös taidenäyttelyitä, muun muassa Ten Art -taidekeskuksessa Lempäälän Ideaparkissa.
Lauluntekijänä hän tekee kappaleita muillekin artisteille, ja on julkaissut omia kappaleita muutamilla soololevyillään. Esimerkiksi Rakkauden roinaa -levyllä on neljä hänen tekemäänsä kappaletta.
AM Musiikkipalvelut Oy ja Studio Musa-Lato

Mattila perusti Karviassa toimivan artistivuokrausta harjoittavan AM-Musiikkipalvelut Oy -yrityksen vuonna 2003. Hän on yrityksen toimitusjohtaja. AM-Musiikkipalvelut Oy omistaa Mattilan taidekahvilan ja Musa-Lato-nimisen äänitysstudion, jossa on äänitetty joitakin Mattilan levyjä.
Palkinnot ja kunniamaininnat

Vuoden tanssittaja tulokas (2002) (Lavakauden Päättäjäiset, Ikaalinen)
Vuoden tanssittaja (2003) (Lavakauden Päättäjäiset, Ikaalinen)
Kullervo Linna -palkinto (2005)
Vuoden naisartisti 2006 Iskelmä
Iskelmä-Finlandia-ehdokkuus (2007)
Yksityiselämä

Anne Mattila on ollut kihloissa vuodesta 2012 yhtyeensä rumpalin Kari Tenkulan kanssa ja heille syntyi elokuussa 2022 poika.
Anne Mattilan orkesteri

Imre Szabo (basso, laulu, taustalaulu)
Kari "Kille" Tenkula (rummut, laulu, taustalaulu)
Jari Tuomainen (Kitarat)
Pekka Pitkäkoski (koskettimet, taustalaulu)
Julkaisut

Tunteita riittää (1999)
Anne Mattila (2002)
Enkeleitä onko heitä (2003)
Unihiekkaa (2004)
Minun joululauluni (Anne Mattila & siskot)
Perutaan häät (2005)
Tyynyyn jäljet jää (2006)
Nyt voimme jatkaa (2007)
On siitä aikaa, kun radiota kuunneltiin... (2008)
Kaikki muu voi mennä (2009)
Rakkauden roinaa (2011)
Elämä on lahja (2013)
Jouluyön hiljaisuus (2013)
Kuivaa koivua (2016)
Tie jonka sydän valitsee (2023)
Aiheesta muualla

Anne Mattilan sivusto
Kuusi kuvaa Anne Mattilan elämästä 16.1.2022 Yle Radio 1
Anne Mattila Vihreät Niityt -musiikkitapahtumassa heinäkuussa 2005.
Gary Oldman

| Gary Oldman |
| --- | --- |
 Gary Oldman vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gary Leonard Oldman
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1958 (ikä 66) Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  elokuvantekijä, muusikko, näyttelijä
Puoliso:   Lesley Manville  (vih. 1987; ero 1990)  Uma Thurman  (vih. 1990; ero 1992)  Donya Fiorentino  (vih. 1997; ero 2001)  Alexandra Edenborough  (vih. 2008; ero 2015)  Gisele Schmidt (vih. 2017) 
Näyttelijä
Aktiivisena:  1979–
Merkittävät roolit:   JFK – avoin tapaus   Bram Stoker's Dracula  The Fifth Element  Batman Begins  Harry Potter  Yön ritari  Leon  Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja  Synkin hetki 
Palkinnot
  2017 Synkin hetki: parhaan miespääosan  Bafta • Golden Globe • Oscar  katso lisää  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Gary Leonard Oldman (s. 21. maaliskuuta 1958 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen Oscar-palkittu näyttelijä, muusikko ja elokuvantekijä.
Oldman aloitti näyttelijänuransa koulujen jälkeen teatterissa. Elokuvadebyyttinsä hän teki elokuvassa Remembrance vuonna 1982. Hän näytteli basisti Sid Viciousta elämäkertaelokuvassa Sid & Nancy, jonka ansiosta hänestä tuli tähti Britanniassa. Hän sai Bafta-ehdokkuuden elokuvastaan Prick Up Your Ears. Oldman teki kansainvälisen läpimurtonsa elokuvissa JFK – avoin tapaus (1991) Lee Harvey Oswaldina ja Bram Stokerin Dracula (1992) kreivi Draculana. Dracula toi hänelle Saturn-palkinnon. Oldman myös herätti huomiota mediassa avioliitostaan näyttelijä Uma Thurmanin kanssa, jonka kanssa hän oli naimisissa vuodet 1990–1992. 1990-luvulla Oldman näytteli roistojen rooleja menestyneissä elokuvissa True Romance (1993), Leon (1994), The Fifth Element – puuttuva tekijä (1997) ja Air Force One (1997). Elokuva Kandidaatti (2000) toi Oldmanille suorituksestaan Screen Actors Guild Awards -ehdokkuuden. Vuonna 1997 Oldman ohjasi, tuotti ja käsikirjoitti Erään perheen elämästä, joka perustuu osaksi hänen omaan lapsuuteensa; elokuvasta Oldman oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi ja voitti kaksi Bafta-palkintoa.
2000-luvulle tultaessa Oldman näytteli sankarillisia rooleja kuten Harry Potterin kummisetää Sirius Mustaa Harry Potter -elokuvasarjan neljässä elokuvassa (2004–2011) ja James Gordonia Christopher Nolanin Batman Begins (2005) ja sen jatko-osissa Yön ritari (2008) ja Yön ritarin paluu (2012). Oldman vieraili Frendit-sarjassa kaksiosaisessa jaksossa, josta hän sai Emmy-palkintoehdokkuuden vuonna 2001. Vuonna 2011 Empire-aikakauslehden lukijat äänestivät Oldmanin "elokuvan ikoniksi", tunnustuksena hänen myötävaikutuksestaan elokuvateollisuudelle.
Vuonna 2018 Oldman palkittiin parhaan miespääosan Oscarilla, Golden Globella ja Baftalla Winston Churchillin roolistaan elokuvassa Synkin hetki (2017). Vuonna 2020 hän sai parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden elokuvasta Mank.