stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liikennemerkki
Liikennemerkkien pääryhmät > Määräysmerkit

Määräysmerkit ovat Euroopassa, Afrikassa ja Aasiassa pääsääntöisesti ympyränmuotoisia, pohjaväriltään sinisiä ja niissä on valkoinen ohut reunus. Merkin keskellä on valkoinen nuoli tai symboli, joka velvoittaa tienkäyttäjää kulkemaan nuolen osoittamaan suuntaan tai toimimaan symbolin osoittamalla tavalla. Latinalaisen Amerikan maissa määräysmerkeissä on yleisesti punainen reuna, valkoinen keskusta ja musta symboli. Liikennemerkeistä tehty kansainvälinen yleissopimus sallii tämän mallin, mutta se on helposti sekoitettavissa eurooppalaisiin kieltomerkkeihin. Määräysmerkit eroavat näissä maissa kieltomerkeistä yleisesti siten, että kieltomerkeissä symbolien yli kulkee punainen, vino poikkiviiva, mutta määräysmerkeissä ei ole poikkiviivaa.
Joissakin maissa, kuten Yhdysvalloissa ja Australiassa, ei käytetä mitään standardisoitua määräysmerkkivarianttia. Esimerkiksi Yhdysvalloissa pakollista ajosuuntaa tarkoittavat merkit ovat suorakaiteen muotoisia, pohjaväriltään valkoisia ja niissä on musta ohut reunus ja musta nuoli.
Pakollista ajosuuntaa tarkoittava merkki Italiassa
Pakollista ajosuuntaa tarkoittava merkki Brasiliassa
Pakollista ajosuuntaa tarkoittava merkki Yhdysvalloissa
Pyörätien merkki Italiassa
Pyörätien merkki Brasiliassa. Merkki on helposti sekoitettavissa yleiseurooppalaiseen polkupyörällä ajo kielletty -merkkiin.
Pyörätien merkki Yhdysvalloissa
Liikennemerkkien pääryhmät > Ohjemerkit

Ohjemerkit ovat pääsääntöisesti neliön tai suorakaiteen muotoisia ja niiden tarkoituksena on antaa tienkäyttäjille sääntö tai osoittaa tienkohta, jossa merkkiin liittyvää liikennesääntöä sovelletaan. Ne voivat tiedottaa esimerkiksi suojatiestä, pysäköintipaikasta tai bussipysäkistä taikka taajaman tai moottoritien alkamisesta tai päättymisestä. Ohjemerkkien värit vaihtelevat eri maissa: esimerkiksi moottoritien merkki on joissakin maissa vihreällä ja joissakin maissa sinisellä pohjalla.
Singaporelainen suojatien merkki
Japanilainen pysäköintipaikan merkki
Yhdysvaltalainen yksisuuntaisen tien merkki
Ruotsalainen moottoritien merkki
Tanskalainen taajaman merkki
Kreikkalainen bussipysäkin merkki
Liikennemerkkien pääryhmät > Opastusmerkit

Opastusmerkkien tarkoituksena on opastaa tienkäyttäjiä eri kohteisiin ja paikkakunnille sekä antaa tietoa tien varrella olevista palveluista. Ne eivät siis kielto-, etuajo-, määräys- ja ohjemerkkien tavoin velvoita tienkäyttäjää toimimaan tietyllä tavalla. Opastusmerkkejä ovat muun muassa tienviitat, suunnistus- ja etäisyystaulut sekä umpitien merkit. Ne ovat pääsääntöisesti nelikulmaisia tai suorakaiteen muotoisia, ja niissä käytetyt värit vaihtelevat eri maissa ja usein myös sen mukaan, koskeeko merkki moottoritietä, tavallista maantietä vai taajama-aluetta.
Ranskalainen tienviitta, jossa on etäisyydet kilometrin tarkkuudella
Kanadalainen suunnistustaulu
Suomalainen pyöräilijöiden suunnistustaulu, jossa on etäisyydet kilometrin kymmenesosan tarkkuudella
Umpitien merkki Jamaikalla
Ensiapuaseman merkki Portugalissa
Nähtävyys-merkki Norjassa
Liikennemerkkien pääryhmät > Lisäkilvet

Lisäkilpi on nimensä mukaisesti merkki, jota käytetään jonkin muun merkin ohessa täsmentämään missä, milloin tai ketä koskien merkki on voimassa. Lisäkilpeä harvoin käytetään yksin, vaan se on useimmiten jonkin merkin ylä- tai alapuolella. Lisäkilven väri määräytyy yleensä sen mukaan minkä merkin yhteydessä sitä käytetään. Suomessa ja Ruotsissa kielto- ja varoitusmerkkien kanssa käytetyt lisäkilvet ovat punareunaisia ja keltapohjaisia, ja niissä on musta teksti tai symboli. Niissä maissa, joissa kielto- ja varoitusmerkit ovat valkopohjaisia, on myös lisäkilvet tyypillisesti valkopohjaisia. Määräysmerkkien ja muun muassa pysäköintipaikan merkin kanssa käytetään tyypillisesti lisäkilpiä, joiden pohjaväri on sininen sekä reunat ja teksti tai symboli valkoinen.
Turkkilainen lisäkilpi, joka osoittaa kohteen sijaintia nuolen suunnassa
Turkkilainen lisäkilpi, joka osoittaa tietyn liikennemerkin koskevan kuorma-autoja
Suomalainen lisäkilpi, joka esittää voimassaoloaikaa arkisin (käytetään mm. pysäköintikieltomerkin yhteydessä)
Suomalainen lisäkilpi, joka esittää voimassaoloaikaa arkisin (käytetään mm. pysäköintipaikka-merkin yhteydessä)
Kirjallisuutta

Kemppainen, Hanna et. al.: Liikennemerkkien käyttö kaduilla. Kuntaliitto, 2022. 3. uudistettu painos. ISBN 978-952-293-816-9. Julkaisu luettavissa verkossa (PDF).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Väylävirasto: Maanteiden liikennemerkit
Eri maiden liikennemerkit vertailussa
(aiemmin )
ja 
   ,  ja 


    (aiemmin )
   Ei käytä mitään standardisoitua määräysmerkkivarianttia
Anton Lindforss

Anton Lindforss
Anton Lindforss (8. joulukuuta 1890 Tampere – 3. syyskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen ekspressionistinen taidemaalari, joka kuului Tyko Sallisen johtamaan marraskuulaisten ryhmään.
Lindforssin vanhemmat olivat maanviljelijä Anton Ludvig Lindforss ja Anna Margareetta o.s. Hiltunen. Hän opiskeli aluksi oikeustiedettä mutta siirtyi sitten taiteen pariin ja opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa 1909–1910 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1910–1911. Vuonna 1914 Lindforss teki opintomatkan Englantiin ja liittyi sitten Tyko Sallisen johtamiin marraskuulaisiin.
Vuonna 1921 Lindforss osti Jalmari Ruokokoskelta tämän Hyvinkäällä sijainneen Humala-ateljeen. Lindforss asui Hyvinkäällä aina vuoteen 1938 saakka, jolloin hän muutti viimeisiksi vuosikseen Lallukan taiteilijakotiin.
Lindforss oli innokas maisemamaalari ja hän teki useita maalausretkiä erityisesti Lappiin. Lindforss on kuvannut myös savolaisia maisemia ja Kuopion kaupunki on kunnioittanutkin Anton Linforssia nimeämällä sillan hänen mukaansa kaupunginosaan Saaristokaupunki. Koska yleisö ja kriitikot pitivät Lindforssin taiteesta, menestyi taiteilija taloudellisesti. Lindforss teki matkoja Ranskaan (1924), Englantiin, Italiaan, Espanjaan ja Marokkoon.
Anton Lindforss oli naimisissa arkkitehti Elsi Borgin kanssa.
Palkinnot

I palkinto Suomalaisen normaalilyseon seinämaalauskilpailussa 1933
II palkinto Inarin kirkon alttaritaulukilpailussa 1938
Kirjallisuutta

Hahl, Nils-Gustav: Samling Gösta Stenman: Finländsk konst. Beskrivande katalog. Helsingfors: Söderström, 1932.
Hautala-Hirvioja, Tuija: Lappi-kuvan muotoutuminen suomalaisessa kuvataiteessa ennen toista maailmansotaa. Jyväskylän yliopisto, 1999. ISBN 951-39-0436-9.
Hämäläinen, Pirjo – Ruotsalainen, Matti: Suomalainen maisema. Helsinki: WSOY–Weilin + Göös, 2005. ISBN 951-0-30061-6.
Ilola, Merja – Hämäläinen-Forslund, Pirjo: Anton Lindforss 1890-1943 : neljän tuulen kulkija.  Hyvinkää: Hyvinkään taidemuseo, 2003. ISBN 951-98397-8-X.
Kirjailijain ja taiteilijain joulukirja 1917. Suomalainen kirjailijaseura "Kirjallinen työ" ja Suomen taiteilijaseuran maalariliitto. Helsinki: Otava, 1917.
Miettinen, Sinikka: Rakel Kansasen kokoelma. Varkaus: Varkauden kaupunki, 2012. ISBN 978-952-9781-10-2.
Nenonen, Vilho: Tavattiin Brondalla. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1981. ISBN 951-717-255-9.
Okkonen, Onni: L’art finlandais aux XIXe et XXe siècles. Porvoo: WSOY, 1932.
Paasilinna, Erno (toim.): Tunturit puhuvat: Valikoima Lapin kirjallisuutta. Hämeenlinna: Karisto, 1963.
Valkonen, Olli: Taidetta vanhasta Viipurista. Helsinki: Viipuri-säätiö, 2004. ISBN 952-91-6929-9.
Wennervirta, L. (toim.): Suomen taiteen vuosikirja 1942. Helsinki: WSOY, 1942.
Aiheesta muualla

Anton Lindforss Kansallisgallerian kokoelmissa
Petsamon vesillä v. 1935 – arktisia maisemia ja kalastusta Jäämerellä, kuvissa mukana myös taidemaalari Anton Lindforss sekä kenraali ja kirjailija K. M. Wallenius. Ylen Elävä arkisto.
Anton Lindforss.[vanhentunut linkki] Kansallisgallerian kokoelmat.
Anton Lindforss. Kirjav@ – Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta.
Lindforss, Anton hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland
Limoges

| Limoges |
| --- | --- |
 Montaasi Limogesista
 vaakuna
 Limoges
 Koordinaatit: 45°50′7.08″N, 1°15′45″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Limousin
Departementti:  Haute-Vienne
Arroundisementti:  Limoges
Perustettu:  10 eaa.
Hallinto:  
 – Pormestari:  Émile-Roger Lombertie
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  77,45 km²
Korkeus:  209–431 m
Väkiluku (2006):  136 539
 – Väestötiheys:  1 795 as./km²
 – Metropolialue:  263 645
 
 www.ville-limoges.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Limoges [limɔʒ] on 136 539 asukkaan (2006) kaupunki Keski-Ranskassa Haute-Viennen departementissa Limousinin alueella (région), jonka pääkaupunki Limoges on. Limogesin metropolialueella asuu yhteensä yli 260 000 asukasta.
Kaupunki on kuuluisa posliiniteollisuudestaan, joka on syntynyt alueen suurten kaoliinivarojen myötä. Limogesissa on myös paljon jalkine- ja autoteollisuutta, ja alueella louhitaan uraania.
Maantiede

Limoges sijaitsee Viennejoen varrella Ranskan keskiylängön länsilaidalla noin 150 kilometrin päässä Atlantin valtamerestä. Ilmasto on merellinen, ja vuorten takia sademäärä on jopa 910 mm vuodessa. Kaupungin läpi virtaa Vienne-joki. Junamatka Pariisiin kestää noin kolme tuntia.
Historia

Kaupungin perustivat roomalaiset vuonna 10 eaa. nimellä Augustoritum. Keisari Augustus teki kaupungista lemoviikkien  pääkaupungin.lähde? Paikka valittiin, koska se sijaitsi Välimeren ja Bretagnen rannikot yhdistävän tien sekä Lyonin (Lugdunum) ja Saintesin (Mediolanum) yhdistävän reittien risteyksessä. Kaupungissa on roomalaisten ensimmäisellä vuosisadalla rakentaman amfiteatterin sekä toisella vuosisadalla rakennetun kylpylän rauniot. 200-luvun loppupuolella asukkaat vähitellen hylkäsivät kaupungin germaanien hyökkäysten takia.lähde?
1000-luvun alkupuolella Augustoritum oli jakaantunut kahteen osaan, kaupunkiin (cité) ja linnaan. Kaupunki tuhoutui hyökkäyksessä vuonna 1370. Keskiajalla linnan ympärille kohosi esikaupunkeja.lähde?
Cité yhdistettiin linnan alueeseen 1792 ja kaupunki otti nimekseen Limoges. Ranskan suuri vallankumous sai Limogesissa paljon kannatusta ja vuonna 1792 Saint-Martialin luostari tuhottiin kuudessa päivässä.lähde? 1700-luvun lopulla kaupunkiin syntyi posliini- ja emaliteollisuutta. Teollisuus synnytti kaupunkiin myös Ranskan ensimmäisen ammattiyhdistysliikkeen vuonna 1895.lähde?
Paikkakunnalla syntyneitä

Auguste Renoir (1841–1919), ranskalainen taidemaalari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Limoges Wikimedia Commonsissa
Erik Lindegren

Erik Lindegren vuonna 1954.
Erik Lindegren (5. elokuuta 1910 Luulaja – 31. toukokuuta 1968 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija ja kääntäjä.
Lindegren oli Ruotsin akatemian jäsen 1962–1968. Hänet valittiin Ruotsin akatemiaan Dag Hammarskjöldin seuraajaksi tämän kuoleman jälkeen. Hän oli Bonniers Litterära Magasinin, Stockholms-Tidningenin ja Dagens Nyheterin kirjallisuuskriitikko. Vuosina 1948–1950 hän oli aikakauskirja Prisman päätoimittaja. Hänen isoisänsä oli säveltäjä Johan Lindegren.lähde?
Lindegren teki oopperalibrettoja, muun muassa Karl-Birger Blomdahlin oopperaan Aniara, joka perustuu Harry Martinson runoelmaan Aniara.
Suomennettu runotuotanto

Ajatus, suom. Kristian Huuhtanen, julkaisussa Tuli & Savu 2013; nro 73 = 2 /2013 Kokoelmasta Sviter (1947)
Erehdysten tie kiemurtaa, suom. Väinö Kirstinä, teoksessa Väinö Kirstinä, Lakeus: runoja, Helsinki: WSOY 1961
Etsijä (Sökaren), suom. Lasse Heikkilä, teoksessa Miekkalintu: teemoja, Helsinki: Otava 1949
Ikaros (Ikaros), suom. Pentti Holappa, teoksessa Pentti Holappa, Lähellä: runoja Helsinki: WSOY 1957 ja julkaisussa Parnasso 1956; nro 5. Kokoelmasta Sviter (1947)
Mies ilman tietä, suom. Väinö Kirstinä, teoksessa Toistasataa runoilijaa: runo suomennoksia 1960-luvun kulttuurilehdistä, toim. Kalevi Seilonen, Helsinki: Tammi 1989 ISBN 951-30-6787-4
Niitty, suom. Väinö Kirstinä, teoksessa Väinö Kirstinä, Lakeus: runoja, Helsinki: WSOY 1961
Nollapiste (Nollpunkt), suom. Pentti Holappa, julkaisussa Parnasso, 1956; nro 5 Kokoelmasta Vinteroffer
Puku K, suom. Kristian Huuhtanen, julkaisussa Tuli & Savu 2013; nro 73 = 2 /2013. Kokoelmasta Sviter (1947)
Runoja: XVII, suom. Pentti Holappa, julkaisussa Parnasso 1956; nro 5 Kokoelmasta Mannen utan väg
Runoja: XXXVIII, suom. Pentti Holappa, julkaisussa Parnasso 1956; nro 5 Kokoelmasta Mannen utan väg
Sade, suom. Kristian Huuhtanen, julkaisussa Tuli & Savu: 2013; nro 73 = 2 /2013. Kokoelmasta Sviter (1947)
Shelleyn meren äärellä (Vid Shelleys hav), suom. Väinö Kirstinä, teoksessa Väinö Kirstinä, Lakeus: runoja, Helsinki: WSOY 1961 ja teoksessa Runon suku: valikoima, suomeksi elävää käännöslyriikkaa, toim. Jarkko Laine, Otava Helsinki 1991 ISBN 951-1-11447-6
Tauko (Paus), suom. Väinö Kirstinä, teoksessa Väinö Kirstinä, Lakeus: runoja, Helsinki: WSOY 1961
Tietön mies: XXI, suom. Lasse Heikkilä, teoksessa Miekkalintu: teemoja, Helsinki: Otava 1949
Tuuli, suom. Väinö Kirstinä, teoksessa Väinö Kirstinä, Lakeus: runoja, Helsinki: WSOY 1961
Viiden aistin tanssi (De fem sinnenas dans), suom. Pentti Holappa, teoksessa Pentti Holappa, Lähellä: runoja, Helsinki: WSOY 1957 ja julkaisussa Parnasso 1956; nro 5. Kokoelmasta Sviter (1947)
Lähde
Palkintoja ja tunnustuksia

Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto 1947
Litteraturfrämjandetin suuri palkinto 1954lähde?
Bellman-palkinto 1958lähde?
De Nion suuri palkinto 1961
Kirjallisuutta

Bäckström, Lars: Erik Lindegren. En biografi. Stockholm: Svenska bokförlaget, 1962. (ruotsiksi)
Cullhed, Anders: ”Tiden söker sin röst”. Studier kring Erik Lindegrens Mannen utan väg. Väitöskirja. Stockholm: Bonnier, 1982. ISBN 91-0-045712-4. (ruotsiksi)
Lysell, Roland: Erik Lindegrens imaginära universum. Väitöskirja. Bodafors: Doxa, 1983. ISBN 91-578-0168-1. (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Dag Hammarskjöld | Ruotsin akatemia, tuoli 17 1962–1968 | Seuraaja: Johannes Edfelt |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Liisan seikkailut ihmemaassa

| Liisan seikkailut ihmemaailmassa> Alice’s Adventures in Wonderland |
| --- | --- |
 Suomennoksen ensimmäisen painoksen kansi.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Lewis Carroll
Kuvittaja:  John Tenniel
Kieli:  englanti
Genre:  lastenkirjallisuus
Kustantaja:  Macmillan
Julkaistu:  1865
Ulkoasu:  nidottu
Suomennos
Suomentaja:  Anni Swan
Kuvittaja:  John Tenniel
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1906
Ulkoasu:  nidottu

Seuraava:  Liisan seikkailut peilimaailmassa
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Liisan seikkailut ihmemaassa (engl. Alice’s Adventures in Wonderland) on englantilaisen matemaatikon Charles Lutwidge Dodgsonin alias Lewis Carrollin kirjoittama lastenromaani vuodelta 1865. Teos on julkaistu suomeksi myös nimillä Liisan seikkailut ihmemaailmassa, Alicen seikkailut ihmemaassa ja Liisa Ihmemaassa.
Historia

Liisan seikkailut ihmemaassa -kirjan taustalla on tarina, jonka Dodgson kertoi souturetkellä Thamesjoella tuttavaperheensä Liddellien kolmelle tyttärelle heinäkuussa vuonna 1862. Yksi heistä oli tuolloin kymmenvuotias Alice, josta tuli tarinan nimihenkilö. Alice vaati toistuvasti Dodgsonia kirjoittamaan tarinan talteen, ja lopulta tämä suostuikin. Hän laati siitä yhden käsin kirjoitetun, kuvitetun kappaleen nimellä Alice’s Adventures Under Ground, ja lahjoitti sen Alicelle. Lopulta Dodgson julkaisi laajennetun version Alice’s Adventures in Wonderland vuonna 1865 salanimellään Lewis Carroll. Hän kirjoitti romaanille myös jatko-osan Liisan seikkailut peilimaailmassa (Through the Looking-Glass, 1871). Kirjan ensimmäinen painos (1865) hävitettiin kuvittaja John Tennielin pyynnöstä, koska hän ei ollut tyytyväinen painojälkeen. Ensimmäisestä painoksesta on säilynyt 23 kappaletta, ja niiden keräilyarvo on suuri. Toinen painos julkaistiin joulukuussa 1865, mutta nimiösivulla on vuosiluku 1866.
Pidetään todennäköisenä, että Carroll sai vaikutteita kasvitieteilijä Mordecai Cooken teoksesta The Seven Sisters of Sleep. Siinä käsiteltiin muun muassa huumaavien sienten käyttöä Siperian heimojen parissa. Teos julkaistiin 1860, ja Carroll lainasi sen Oxfordin Bodleian-kirjastosta päivää ennen kirjoitustyönsä aloitusta. Lainattu kappale on säilynyt alkuperäisessä asussaan. Se oli leikattu auki siten, että vain sisällysluettelo ja sieniä käsittelevä osuus ovat avattavissa luettavaksi.
Vaikutus

Liisan seikkailut ihmemaassa on englantilaisen lastenkirjallisuuden ja nonsensen tunnetuimpia klassikkoja. Kirjassa leikitellään kielellä ja logiikalla, ja siitä on siksi tullut suosittu paitsi lasten myös aikuisten keskuudessa. Kirja ja sen jatko-osa ovat suosittuja siteerauskohteita, ja tarina on sovitettu lukuisia kertoja näytelmiksi, kuunnelmiksi, elokuviksi ja jopa oopperoiksi. Elokuvista tunnetuin on Walt Disneyn vuonna 1951 tuottama animaatioelokuva Liisa Ihmemaassa, ja sen ohella voidaan mainita Jonathan Millerin TV-sovitus Alice in Wonderland BBC:lle (1966), Jan Švankmajerin animaatio-näytelmäelokuva Něco z Alenky (1988) ja Jefrem Pružanskin neuvostoliittolainen piirroselokuvasarja Alisa v strane tšudes (1981).
Lukuisat taiteilijat ovat kuvittaneet teoksen: John Tennielin kuvitus syntyi yhteistyössä kirjailijan kanssa, ja hänen jälkeensä tunnetuimpia kuvittajia ovat olleet muiden muassa Arthur Rackham, Charles Robinson, Salvador Dalí, Tove Jansson ja Helen Oxenbury.
Liisan seikkailut ihmemaassa on käännetty ainakin 174 kielelle, suomeksi kokonaan viisi kertaa. Alice Martinin suomennoksessa vuodelta 1995 kirjan keskushenkilö on alkuteoksen mukaisesti nimeltään Alice, mutta muissa suomennoksissa nimi on suomalaistettu Liisaksi, myös myöhemmin julkaistussa Tuomas Nevanlinnan käännöksessä vuodelta 2000. Kirjasta on tullut suomen kieleen sanonta kuin Liisa ihmemaassa, joka tarkoittaa ihmettelevää, kummastelevaa, ihastelevaa suhtautumista.
Suomessakin kirjasta on julkaistu useita mukaelmia sekä teatteri- ja kuunnelmasovituksia. Vuonna 1961 julkaistun Kynäbaari-suomennoksen levittäminen kiellettiin korkeimman oikeuden ennakkoratkaisulla 1967-II-10, koska suomennoksen katsottiin turmelevan teoksen kirjallisia arvoja.
Suomessa on julkaistu myös romaanin ruotsinkielinen ja karjalankielinen käännös.
Tarina

Tarinan alussa nuori tyttö Liisa lähtee seuraamaan kania, joka kaivaa liivintaskustaan kellon ja hokee olevansa myöhässä. Liisa putoaa kaninkoloon ja päätyy unenomaiseen ihmemaahan, jota hallitsevat korttipakan Herttakuningas ja Kuningatar.
Kirja sisältää muun muassa joukon Dodgsonin ivamukaelmia englantilaisista lastenloruista sekä opettavaisista runoista, joita lapset tuohon aikaan pakotettiin opettelemaan ja jotka Liisakin osaa enemmän tai vähemmän oikein ulkoa. Kirjan jatkuva suosio pohjautuu paljolti myös pitkälle vietyihin sanaleikkeihin ja loogisiin peleihin, joita Dodgson oli matemaatikkona kehitellyt. Tarinan hahmoja ovat esimerkiksi valekilpikonnakeitosta tuttu Valekilpikonna ja Hatuntekijä, joka on ”hullu kuin hattumaakari”. Hatuntekijöiden väitetyn hulluuden sanotaan johtuneen hatunteossa aiemmin käytetystä elohopeasta.
Suomennoksia

Carrol, Lewis 1906: Liisan seikkailut ihmemaailmassa. Suomentanut Anni Swan. Kuvittanut John Tenniel. Helsinki, WSOY.
Carroll, Lewis 1986: Liisan seikkailut ihmemaassa. Suomentanut Anni Swan. Kuvittanut Tove Jansson. Helsinki, WSOY. ISBN 951-0-11849-4
Caroll, L. [1961]: Liisa Ihmemaassa. [Suomentaja tuntematon. Kuvittaja B. J. Brienen.] Helsinki, Kynäbaari.
Carroll, Lewis 1974: Liisan seikkailut ihmemaassa ja Liisan seikkailut peilimaailmassa. Suomentaneet Kirsi Kunnas ja Eeva-Liisa Manner. Kuvittanut John Tenniel. Jyväskylä, Gummerus. ISBN 951-20-0783-5
Carroll, Lewis 1989: Liisan seikkailut ihmemaassa. Suomentaneet Kirsi Kunnas ja Eeva-Liisa Manner. Kuvittanut Anthony Browne. Karkkila, Kustannus-Mäkelä. ISBN 951-873-217-5
Carroll, Lewis 1995: Alicen seikkailut ihmemaassa. Suomentanut Alice Martin. Kuvittanut John Tenniel. Helsinki, WSOY. ISBN 951-0-20204-5
Carroll, Lewis 2000: Liisa Ihmemaassa. Suomentanut Tuomas Nevanlinna. Kuvittanut Helen Oxenbury. Helsinki, Otava. ISBN 951-1-16896-7
Carroll, Lewis 2019: Liisa ihmemaassa. Suomentanut ja selkomukauttanut Tuomas Kilpi. Helsinki, Oppian. ISBN 978-951-877-062-9
Carroll, Lewis 2023: Liisan seikkailut Ihmemaassa. Suomentanut Nana Sironen. Helsinki, Hertta Kustannus. ISBN 978-952-406-000-4
Kirjallisuutta

Brooker, Will: Alice’s Adventures: Lewis Carroll in Popular Culture.  New York:  Continuum, 2004.  ISBN 0-8264-1433-8  (englanniksi)
Gardner, Martin: The Annotated Alice: The Definitive Edition.  New York:  W. W. Norton & Co., 1999.  ISBN 0-393-04847-0  (englanniksi)
Goodacre, Selwyn: Elucidating Alice: A Textual Commentary on Alice’s Adventures in Wonderland.  Portlaoise:  Evertype, 2015.  ISBN 978-1-78201-105-7  (englanniksi)
Jaques, Zoe – Giddens, Eugene: Lewis Carroll’s Alice’s Adventures in Wonderland and Through the Looking-Glass: A Publishing History.  Farnham:  Ashgate, 2013.  ISBN 978-1-4094-1903-7  (englanniksi)
Lindseth, Jon A. – Tannenbaum, Alan (toim.): Alice in a World of Wonderlands: The Translations of Lewis Carroll’s Masterpiece I–III.  New Castle:  Oak Knoll Press, 2015.  ISBN 978-1-58456-331-0  (englanniksi)
Oittinen, Riitta: Liisa, Liisa ja Alice: Matkakirja.  Tampere:  Tampere University Press, 1997.  ISBN 951-44-4216-4
Weaver, Warren: Alice in many tongues: The translations of Alice in Wonderland.  Madison:  The University of Wisconsin Press, 1964.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liisan seikkailut ihmemaassa Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alice Liddell Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Alice's Adventures in Wonderland on Wikiaineistossa
Carroll, Lewis: Liisan seikkailut ihmemaassa Gutenberg-projekti. Viitattu 25.11.2018 (suomeksi).
Lewis Carrollin teoksia Gutenberg-projektissa Gutenberg-projekti. Viitattu 25.11.2018 (englanniksi).
Lenny’s Alice in Wonderland site (Taustatietoja, kuvia, kokotekstejä, kirjallisuusanalyysejä, Disneyn elokuva ja muuta.) Alice-in-Wonderland.net. Viitattu 25.11.2018.
Alice in Wonderland British Library. Arkistoitu 7.12.2018. Viitattu 25.11.2018.
Teos Tennielin kuvittamana (PDF)
Teoksen väritetty versio. Arno Schmidt Reference Library.
Ihmemaassa.
Suomentaja Markus Långin Lewis Carroll -aineistoa.
Oittinen, Riitta: Kääntäjä ihmemaassa eli Alicen uudet seikkailut: Lewis Carrollin klassikko suomennettiin jo kolmannen kerran. Helsingin Sanomat 30.4.1995.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Puola 
Muut:  MusicBrainz work 2  3  IdRef 
Alice Liddell, Liisan esikuva.
Hatuntekijän teekutsut. John Tennielin kuvitusta teokseen Liisan seikkailut ihmemaassa (1865).