stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tunnustettu asiantuntijuus – Thought Leadership

| Tunnustettu asiantuntijuus - Thought Leadership |
| --- | --- |

Kirjailija:  Sari Aapola
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Docendo
Julkaistu:  2012
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  172
ISBN:  978-952-5912-48-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tunnustettu asiantuntijuus - Thought Leadership on Sari Aapolan vuonna 2012 ilmestynyt kirja. Se pohjautuu Aapolan vuonna 2009 kirjoittamaan englanninkieliseen kirjaan Sustainable Thought Leadership - how to build awareness and credibility to support business. Suomenkielinen kirja on paitsi sisällöllisesti uudistettu myös laajempi kuin ensimmäinen kirja.
Sisältö

Kirjassa esitellään malli, jolla pienikin kasvuyritys voi rakentaa itsestään oman alansa arvostetun ajatusjohtajan (thought leader). Aihetta käsitellään eri näkökulmista: markkinointi, strategia ja johtaminen. Kirja opastaa asiantuntija-aseman rakentamista myös asemoinnin ja yrityskulttuurin kautta. Saavutetusta ajatusjohtajuudesta on hyötyä liiketoiminnassa, kun henkilöstö on tunnettua ja heitä pidetään uskottavina.
Talouselämän kirja-arvostelun mukaan kirjassa on "vahvasti läsnä sekä kirjoittajan omat kokemukset että nykyinen konsulttikokemus".
Kirjassa on kaksi osaa. Aluksi käydään läpi tunnustetun asiantuntijuuden perusteita, taustoja ja periaatteellisia lähtökohtia. Osiossa korostetaan johtamisen viestinnällisiä piirteitä. Moni yritys kertoo omista tekemisistään niin epäselvästi, ettei edes oma henkilökunta asiakkaista puhumattakaan ymmärrä viestiä tyhjien sanojen takaa.
Toisessa osassa on käytännönläheisiä esimerkkejä viestin viemisestä markkinoille ja kestävästä ajatusjohtajuudesta suomalaisista yrityksistä: Futurice, Efima, MySQL ja Basware.
Aapolan kirjan pääviesti on, että ensin pitää olla hallussa periaatteet ja käsitteet ja vasta sitten voi alkaa "raaka työ".
Aiheesta muualla

Sari Aapolan SlideShare-esitys Tunnustettu asiantuntijuus - Thought Leadership
Sakarjan kirja

| Sakarjan kirja> זכריה.Tanak Nevi'im.Raamattu Vanha testamentti |
| --- | --- |
 Profeetta Sakarja. Michelangelo, Sikstuksen kappeli.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Sakarja
Kirjoituspaikka:  Juuda
Ajoitus:  n. 520–470 eaa.
Teksti
Genre:  profeetallinen kirja
Alkukieli:  heprea
Lyhenne:  Sak.
Lukuja:  14
Jakeita:  211
Edeltävä: < Hagg.Seuraava: Mal. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Sakarjan kirja (hepr. ‏זכריה‎, Zachar'yah) on yksi Raamatun Vanhan testamentin pienistä profeetallisista kirjoista. Se on Raamatun 38. ja juutalaisen Raamatun Tanakin toisen pääosion Nevi'imin eli profeettojen 20. kirja.
Historia

Sakarjan kirjan kirjoitti profeetta Sakarja. Hänen nimensä tarkoittaa "Jahve on muistanut". Hänen todellinen henkilöllisyytensä on ainoastaan yksi kirjaan liittyvistä kysymyksistä. Kirjan tarkoituksena ei ole olla niinkään historiallinen vaan teologinen ja pastoraalinen (paimentava). Nykyäänkin historialliset tosiasiat saattavat joskus sulautua yhteen antamaan tilaa varsinaiselle viestille ja kokonaiskuvalle. Tämä pätee myös uskonnollisiin perinteisiin.
Kirjan ensimmäisen jakeen mukaan se on kirjoitettu kuningas "Dareioksen toisena hallitusvuotena, sen kahdeksantena kuukautena". Näin se olisi kirjoitettu täsmälleen samoihin aikoihin kuin Haggain kirja.
Sisältö

Sakarjan kirjassa on neljätoista lukua. Kirja voidaan jakaa kolmeen osaan. Ensimmäiset kuusi lukua sisältävät kahdeksan näkyä, joiden välissä on saarnoja. Ensimmäinen niistä on silmäys taaksepäin ja kutsuu parannukseen. Kansan haluttomuus vastata Jumalan kutsuun lisää Jumalan tuomiota. Saarnoissa ja näyissä onnen poistaminen ja palauttaminen on kokonaan Jumalan käsissä. Kirja on rinnastettu Haggain kirjaan paitsi kirjoitusajankohdaltaan myös sisällöltään, sillä Haggain kirjassa Jumalan tuomio seuraa kansan vastahakoisuudesta uudelleenrakentaa Jerusalemin toista temppeliä.
Joidenkin tutkijoiden mukaan kirjan toinen ja kolmas osa sisältävät ennustuksia, jotka tulisi tulkita messiaanisina profetioina joko suoraan tai epäsuorasti. Muun muassa Johanneksen ilmestys lainaa Sakarjan kirjaa ja sen kuvastoa kuvatessaan viimeisiä päiviä.
Kirjan pääpaino on siinä, että Jumala on työssä ja suunnittelee elävänsä uudelleen kansansa kanssa Jerusalemissa. Hän tulee pelastamaan heidät heidän vihollisiltaan ja puhdistamaan heidät pahasta. Luvut 7–8 käsittelevät sitä elämän laatua, jonka Jumala haluaisi antaa omalle kansalleen, ja nämä sanat sisältävät monia rohkaisevia lupauksia kansalle. Kirjan jakeet auttoivat evankeliumeiden kirjoittajia ymmärtämään Jeesuksen kärsimyksiä, kuolemaa ja ylösnousemusta. Siksi he lainasivat kirjaa kirjoittaessaan Jeesuksen viimeisistä päivistä.
Jotkut tutkijat katsovat, että kirjalla olisi yhden sijasta useampi kirjoittaja. Heidän mukaansa kirjan luvut 1–8 ovat ensimmäisen, "alkuperäisen" Sakarjan, joka oli Haggain aikalainen, kirjoittamia. Hänen oppilaansa keräsivät hänen profetiansa ja kirjoituksensa, ja ne välittyivät edelleen myöhemmille oppilaille. Nämä olisivat sitten kirjoittaneet kirjan luvut 9–14. Näin kirjalla olisi pitkä alkuperäisen Sakariaan "inspiroima" perintö.
Kirjallisuutta

Peltola, Olavi: ”Sakarjan kirja”, Löytöretki Vanhaan testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-174-X  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sakarjan kirja Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Sakarjan kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Sakarjan kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1933)
Sakarjan kirja. Suomenkieliset käännökset (1992, 1933 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä hepreankielinen alkuteksti (Biblia Hebraica). Uskonkirjat.net.
Aiheesta muualla > Muuta

Drum, Walter: Zacharias Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Hirsch, Emil G.: Book of Zechariah. Jewish Encyclopedia. 1906. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Book of Zechariah
Nevi'im
Joosuan kirja · Tuomarien kirja · Samuelin kirjat · Kuninkaiden kirjat · Jesajan kirja · Jeremian kirja · Hesekielin kirja · Kaksitoista profeettaa (Hoosean kirja · Joelin kirja · Aamoksen kirja · Obadjan kirja · Joonan kirja · Miikan kirja · Nahumin kirja · Habakukin kirja · Sefanjan kirja · Haggain kirja · Sakarjan kirja · Malakian kirja)
| n k Vanha testamentti |
| --- | --- |
Pentateukki:  Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
Historialliset kirjat:  Joosuan kirja  Tuomarien kirja  Ruutin kirja  Ensimmäinen Samuelin kirja  Toinen Samuelin kirja  Ensimmäinen kuninkaiden kirja  Toinen kuninkaiden kirja  Ensimmäinen aikakirja  Toinen aikakirja  Esran kirja  Nehemian kirja  Esterin kirja 
Viisauskirjat:  Jobin kirja  Psalmien kirja  Sananlaskujen kirja  Saarnaajan kirja  Laulujen laulu 
Suuret profeetat:  Jesajan kirja  Jeremian kirja  Valitusvirret  Hesekielin kirja  Danielin kirja 
Pienet profeetat:  Hoosean kirja  Joelin kirja  Aamoksen kirja  Obadjan kirja  Joonan kirja  Miikan kirja  Nahumin kirja  Habakukin kirja  Sefanjan kirja  Haggain kirja  Sakarjan kirja  Malakian kirja 
Miniatyyri profeetta Sakarjasta bysanttilaisessa menologionissa.
Sakarja 6:5 (Gustave Doré)
Käännös suomeksi
Tuoteplakaatti

Tuoteplakaatti (ruots. produktplakatet) oli Ruotsissa vuonna 1724 säädetty asetus, jonka mallina oli Englannin purjehdussääntö (engl. Navigation Act). Tuoteplakaatin mukaan ulkomaalaiset laivat saivat tuoda Ruotsiin vain oman maansa tuotteita.
Tuoteplakaatin avulla haluttiin suojella kotimaista tuotantoa merkantilismiksi kutsutun vallitsevan talousopin mukaisesti. Asetus oli ennen kaikkea tarkoitettu englantilaisia ja hollantilaisia kauppiaita vastaan, ja uudessa tilanteessa nämä suuntasivatkin kauppaansa entistä enemmän Venäjälle. Ruotsin oma merenkulku elpyi, vaikkakin hitaasti. Koska monien tuotteiden (viljan ja suolan) tarjonta väheni, niiden hinnat nousivat. Tuoteplakaatin hyöty koitui erityisesti suurten kaupunkien kuten Tukholman kauppiaiden hyväksi. Asetuksen noudattamisesta luovuttiin 1800-luvun alussa.
Operaatio Tungsten

Operaatio Tungsten oli toisen maailmansodan sotilasoperaatio maaliskuussa 1944 saksalaisen taistelulaiva Tirpitzin tuhoamiseksi Norjassa. Tirpitzin korjaukset olivat valmistumassa 1944 ja Amiraliteetti päätti toteuttaa iskun taistelulaivan Venäjän saattueille aiheuttaman uhan poistamiseksi.
Osastojen kokoaminen

Hyökkäysosastoon jaettiin kahteen osaan. Ensimmäinen osastoon koottiin taistelulaivat HMS Duke of York ja HMS Anson, lentotukialus HMS Victorious, risteilijä HMS Belfast. Osaston suojana oli kaksi hävittäjäryhmää, joista ensimmäisessä olivat HMS Onslaught, HMS Javelin, ORP Piorun, HMCS Sioux, HMCS Algonquin ja toisessa (liittyi mukaan Fär-saarilta) HMS Milne, HMS Meteor, HMS Matchless, HMS Marne, HMS Ursa ja HMS Undaunted. HMS Victoriousilla oli kannellaan 827 ja 829 laivueet (NAS) (Fairey Barracuda) sekä 1834 ja 1836 NAS (F4U Corsair).
Toiseen osastoon liitettiin lentotukialus HMS Furious, saattuetukialukset HMS Emperor, HMS Pursuer, HMS Searcher ja HMS Fencer, kevyet risteilijät HMS Bellona, HMS Royalist, HMS Sheffield, HMS Jamaica. Tämän osaston suojana olivat hävittäjät HMS Virago, HMS Verulam, HMS Vigilant, HMS Swift ja HMS Wakeful. Osastoon oli liitetty kaksi säiliöalusta Blue Ranger ja Brown Ranger. Lentokoneita oli tällä ryhmällä seuraavasti:
HMS Furious 830 ja 831 NAS (Fairey Barracuda), 801 ja 880 NAS (Supermarine Seafire), 1840 NAS (Hellcat)
HMS Searcher 882 ja 898 NAS (20 F4F Wildcat)
HMS Pursuer 881 ja 896 NAS (20 F4F Wildcat)
HMS Emperor 800 ja 804 NAS (10 F6F Hellcat)
HMS Fencer (F4F Wildcat)
Tukialuksista kumpikin kuljetti 21 Fairey Barracudaa ja kumpaakin Barracuda osastoa oli suojaamassa 40 hävittäjää.
Hyökkäys

Tukialuksilta nousi ilmaan 3. maaliskuuta kello 04.15 alkaen hyökkäysosasto. Ensimmäinen pommein varustettu Barracuda-osasto sai suojakseen 20 F6F Hellcat ja 20 F4F Wildcat hävittäjää. Noin tuntia myöhemmin toinen Barracuda osasto nousi ilmaan. Osastoa suojasi 21 F4U Corsair ja 20 F4F Wildcat hävittäjää. Jälkimmäisestä osastosta yksi kone ei startannut ja toinen putosi mereen heti nousun jälkeen.
Lentokoneilla oli 120 kilometriä kohteeseen. Ensimmäiset hyökkääjät yllättivät kello 05.29 saksalaiset. Alueella ei ollut torjuntahävittäjiä eikä ilmatorjuntaa. Hyökkäyksissä Tirpitziin osui 14 pommia ja yksi viereen osunut aiheutti vaurioita. Yksikään pommeista ei kuitenkaan läpäissyt kantta. Pommit kuitenkin tuhosivat pahoin kannen rakenteita ja tappoivat 122 miehistönjäsentä ja haavoittivat yli 300.
Seuraukset

Tirpitzin saamien vaurioiden korjaaminen vei kolme kuukautta. Hyökkääjistä putosi kaksi pommikoneista ja yksi hävittäjä lähdössä pudonneen lisäksi.
Tuomo Tuormaa

Tuomo Uolevi Tuormaa (7. lokakuuta 1926 Sortavala – 25. helmikuuta 2010 Valkeakoski) oli suomalainen meloja, joka kilpaili kanadalaiskanootilla.
Tuormaa edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa. Yhdessä Matti Havulinnan kanssa hän karsiutui kanadalaiskaksikoiden 1 000 metrin alkuerissä Suomen-ennätysajalla 4.54,0.
Seuratasolla "Tommi" Tuormaa  edusti Kangasalan Melojia. Hän voitti Suomen-mestaruuden kanadalaiskaksikoiden 1 000 metrillä vuonna 1950 ja 10 000 metrillä vuonna 1952. Hän voitti Helsingin ympärimelonnan vuonna 1952.
Tuormaa toimi Kangasalan Melojien johtokunnan jäsenenä vuosina 1946–1950.
Tuotekaasu

Tuotekaasu (generaattorikaasu) tarkoittaa kiinteästä polttoaineesta kaasunkehittimessä, suuremmassa mittakaavassa kaasutuslaitoksessa, termisen kaasutusprosessin tuloksena ja kaasutusaineen vaikutuksesta muodostuvaa kaasua. Tuotekaasua käytetään moottoripolttoaineena tai sähkön ja lämmön tuotantoon. Tuotekaasu sisältää eri pitoisuuksina esimerkiksi typpeä, vetyä, hiilimonoksidia, hiilidioksidia ja metaania. Kaasutusaineina toimivat ilma, happi, vesihöyry tai niiden sekoitukset. Tuotekaasun lämpöarvoon vaikuttaa hiilivetyjen pitoisuus polttoaineessa sekä käytetyt kaasutusaineet. Tuotekaasuksi saatetaan käsittää vasta laitteille ja/tai ympäristölle haitallisista aineista puhdistettu polttokaasu. Tuotekaasua voidaan nimittää kaasutuksen polttoaineen mukaan esimerkiksi puu- tai hiilikaasuksi.
Yrjö Tuompo

Yrjö Rafael Tuompo (1. syyskuuta 1897 Pornainen – 27. maaliskuuta 1964 Kuopio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja.
Tuompo työskenteli aluksi rautatievirkamiehenä, mutta värväytyi vuoden 1918 sisällissodan aikana valkoiseen armeijaan ja kävi Vöyrin sotakoulun. Hän osallistui sisällissotaan komppanianpäällikkönä ja sai ylennyksen vänrikiksi. Tuompo valmistui neljänneltä kuuntelu-upseerikurssilta Kadettikoulusta 1922. Jatkokoulutuksena hän kävi kapteenikurssin. Uransa alussa hän palveli komppanianpäällikkönä 1918–1921 sekä kadettikoulun jälkeen aliupseerikoulun johtajana 1922–1923 sekä kanta-aliupseerikoulun johtajana 1924–1926. Tämän jälkeen hän toimi yleisesikunnassa toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina 1927–1938, ja sen jälkeen puolustusministeriössä. Talvisodan aikana 1939–1940 hän oli pataljoonankomentajana Karjalankannaksella. Välirauhan aikana hän johti Kanta-Hämeen suojeluskuntapiiriä, joka jatkosodan sytyttyä perusti JR 44:n. Tuompo toimi sen komentajana kahteen otteeseen: 18.6.1941–4.10.1941 sekä 16.1.1942–14.4.1943. Uransa päätteeksi hän toimi Kanta-Hämeen sotilaspiirin komentajana 1944–1946, minkä jälkeen hän erosi aktiivipalveluksesta. Sen jälkeen hän oli Vanajan Autotehdas Oy:n huoltopäällikkönä ja Kanta-Hämeen sotainvalidipiirin puheenjohtajana.
Ylennykset: luutnantti 1920, kapteeni 1922, majuri 1930, everstiluutnantti 1940, eversti 1942.
Hänen vanhempi veljensä Wiljo Einar Tuompo (1893–1957) oli jääkärikenraali ja pankinjohtaja sekä nuorempi veljensä Eino Tuompo (1902–1979) oli eversti ilmatorjunnan aselajissa.
Tummaviljaseppä

| Tummaviljaseppä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Elateriformia
Yläheimo::  Seppämäiset Elateroidea
Heimo::  Sepät Elateridae
Alaheimo::  Elaterinae
Suku::  Viljasepät Agriotes
Laji::  obscurus
Kaksiosainen nimi
 Agriotes obscurus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Tummaviljaseppä Wikispeciesissä   Tummaviljaseppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tummaviljaseppä (Agriotes obscurus) on seppien heimoon kuuluva kovakuoriainen. Sillä on jonkin verran merkitystä viljelykasvien tuholaisena.
Koko ja ulkonäkö

Tummaviljaseppä on 7–11 mm:n pituinen, solakanmuotoinen kovakuoriainen. Kuoriaisen pinta on tummanruskea, joskus lähes musta ja himmeä. Etuselkä on peitinsiipiä tummempi ja peitinsiivissä on pitkittäisuria. Tuntosarvet ja raajat ovat vaaleammat kuin muu ruumis. Etuselkä on pituuttaan leveämpi, hyvin kupera ja etuselän sivureunus on keskiosastaan heikko tai kokonaan katkennut. Reunus kääntyy heti etuselän takanurkkien etupuolella piiloon alapinnalle. Raajojen kynsissä ei ole hampaita ja takimmaisen raajaparin nilkoissa ensimmäinen jaoke on selvästi seuraavaa pitempi. Hyvin samankaltainen laji on juovaviljaseppä (Agriotes lineatus).
Toukka on keltainen, täysikasvuisena noin 20–25 mm pitkä ja takaruumiin kärki on piikkimäinen. Se muistuttaa erittäin paljon muiden Agriotes-suvun seppien toukkia eikä lajinmääritys ole yleensä mahdollinen ulkoisten tuntomerkkien perusteella.
Uros
Uros
Uros
Levinneisyys

Lajin levinneisyys kattaa Euroopan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta ja jatkuu idässä Venäjän Kaukoitään sekä Kiinan koillisosiin. Se on myös kulkeutunut vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa tummaviljaseppä on yleinen etelärannikolta suunnilleen Oulun korkeudelle ja harvinaistuu sitten pohjoista kohti. Toistaiseksi pohjoisin havainto on Kolarista.
Elinympäristö ja elintavat

Aikuisia tummaviljaseppiä voi tavata etenkin kesäkuussa ja heinäkuun alkupuoliskolla. Niiden tyypillisiä elinpaikkoja ovat niityt ja peltomaat, ja kuoriaiset ovat aktiivisia erityisesti hämärän aikaan.
Parittelu tapahtuu maan pinnalla. Naaras munii maahan muutaman munan ryhminä yhteensä 75–230 munaa, joista noin kuukautta myöhemmin kuoriutuvat toukat elävät syöden kasvien juuria ja tyviosia sekä itäviä siemeniä. Viljelykasveista ne syövät esimerkiksi perunan mukuloita tai porkkanan ja muiden juuresten juuria, itäviä siemeniä sekä purevat viljakasvien oraita poikki maan alta. Maissi on arka viljaseppien aiheuttamille vioituksille. Toukat viihtyvät erityisesti multaisessa savimaassa ja runsaimmillaan toukkien määrä saattaa olla yli 50 toukkaa neliömetrillä. Kuumalla ja kuivalla säällä toukat kaivautuvat syvälle maaperään, jolloin vahinkojen määrä vähenee. Toukkavaihe kestää 4–5 vuotta ja toukat talvehtivat syvällä maaperässä. Koteloituminen tapahtuu viimeisenä kesänä 10–25 cm syvyyteen. Aikuinen kuoriainen kuoriutuu kotelosta syyskesällä, mutta jää talvehtimaan maan alle ja lähtee liikkeelle vasta seuraavana keväänä.
Seppien toukkia on erityisen runsaasti pelloilla, joita on aikaisemmin pidetty nurmena. Viljelytapojen muutokset, etenkin viljelykierto, sekä torjunta-aineiden käyttö ovat tehneet seppien toukista melko vähämerkityksellisiä tuholaisia. Suomessa viljaseppien toukkia pidetään perunan kannalta merkittävinä. Pohjois-Amerikassa tummaviljaseppä on kasvava ongelma etenkin perunan ja mansikan kasvatuksessa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Tummaviljaseppä (Agriotes obscurus)
Ötökkätieto: Tummaviljaseppä (Agriotes obscurus)
iNaturalist: Tummaviljaseppä (Agriotes obscurus)
UniProt: Taxonomy - Agriotes obscurus (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Agriotes obscurus - Dusky Wireworm (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Agriotes obscurus (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Agriotes obscurus (dusky wire worm) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Agriotes obscurus, the Dusky wireworm (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Agriotes obscurus:  Wikidata: Q2617764  Wikispecies: Agriotes obscurus  BioLib: 9420  BOLD: 299161  BugGuide: 455620  EoL: 3263909  EPPO: AGRIOB  EUNIS: 256540  Fauna Europaea: 235430  Fauna Europaea (new): 71763b84-510e-44bf-9842-bfe93d424aa9  GBIF: 5878773  iNaturalist: 456218  IRMNG: 11592679  NatureServe: 2.917365  NBN: NBNSYS0000010971  NCBI: 350085  Observation.org: 22859  Open Tree of Life: 630876  Paleobiology Database: 319435  Laji.fi: MX.193060 
Elater obscurus:  Wikidata: Q109604266  GBIF: 8014297
Tulva

Tulvaa Puolassa vuonna 2010.
Tulva tarkoittaa vesistön vedenpinnan noususta, meren pinnan noususta tai hulevesien kertymisestä aiheutuvaa maan tilapäistä peittymistä vedellä. Tulva-alueen laajuus ja tulvan vaikutukset riippuvat muun muassa maaston muodoista, vuotuisesta vesitilanteesta ja alueen maankäytöstä.
Tulvat ovat historian aikana aiheuttaneet enemmän vahinkoa ja surmanneet enemmän ihmisiä kuin mikään muu luonnonkatastrofi.
Tulvatyypit

Tulvat voidaan jakaa yleisesti vesistötulviin, merivesitulviin ja hulevesitulviin.
Vesistötulvat kehittyvät Suomessa yleensä pitkään jatkuneiden sateiden tai lumen sulamisen seurauksena. Yleisimpiä näistä ovat joilla ja järvillä esiintyvät lumen sulamisesta johtuvat kevättulvat. Runsaat sateet aiheuttavat vesistötulvia muinakin vuodenaikoina. Myös jääpadot ja hyydepadot voivat aiheuttaa joessa paikallisesti voimakkaan vedenpinnan nousun. Omaksi vesistötulvatyypikseen voidaan lisäksi nostaa suurten järvien tulviminen, joka on seurausta useista peräkkäisistä runsassateisista vuosista.
Maailmalla vesistötulvia aiheuttavat lisäksi esimerkiksi tulivuorenpurkaukset, jotka sulattavat nopeasti lunta. Tropiikissa sadekautena jokien reunamaat joutuvat monesti joka vuosi tulvan alle, minkä seurauksena maa-alueet ovat muuttuneet tulvatasangoiksi. Tulvat aiheuttavat myös usein maanvyörymiä. Hetkellisiä tulvajärviä voi myös aiheutua jokien suiden salpautuessa esimerkiksi runsaan kasvuston vuoksi. Etenkin Amazonilla koetaan usein tulvajärviä, jotka muuttavat alueen ekosysteemiä kausittain.
Usein tulvivia jokia ovat esimerkiksi Mississippi Pohjois-Amerikassa sekä Keltainenjoki ja moni muu Aasian joista. Tulvivista joista kärsivät Aasian valtioista eniten Kiina, Bangladesh, Vietnam ja Korea. Alavassa Bangladeshissa monsuunisateet tekevät tulvista erityisen vakavia.
Tulvia tapahtuu usein alavilla merenrannikoilla, missä on myös paljon asutusta, ja nousuveden aikaan vesi voi nousta kaduille asti. Yksittäinenkin tulva voi huuhtoa hiekkaisen rannan mereen. Tulvalle herkkiä rannikoita on esimerkiksi Yhdysvaltain itä- ja etelärannikolla sekä Alankomaissa ja Belgiassa.
Merenranta-alueilla myrskyt voivat yhdessä muiden vedenkorkeutta nostavien tekijöiden kanssa aiheuttaa merivesitulvia. Tuulen ohella tärkeimmät merenpinnan nousuun vaikuttavat tekijät Itämerellä ovat ilmanpaine, virtaus Tanskan salmien läpi sekä talvella merijään kattavuus. Tulvia voi aiheuttaa myös maanjäristysten tuottama tsunami.
Hulevesitulvalla tarkoitetaan maan pinnalle kerääntyvän sade- tai sulamisveden aiheuttamaa tulvaa lähinnä rakennetuilla alueilla. Hulevesitulvista on käytetty myös nimitystä taajama-, rankkasade- tai äkkitulva. Rankkasateiden aiheuttamat hulevesitulvat ovat nopeasti alkavia, lyhytkestoisia ja melko paikallisia keskittyen taajamiin. Tiheästi rakennetulla kaupunkimaisella alueella poikkeuksellisen voimakas sade voi aiheuttaa tulvimista sekä puroissa ja ojissa että kaduilla sadevesiviemäreiden kapasiteetin ylittyessä. Ilmatieteen laitos antaa rankkasadevaroituksen, kun sademäärä on vähintään 20 millimetriä tunnissa tai vähintään 50 millimetriä vuorokaudessa.
Toistumisaika ja todennäköisyys

Toistumisajalla ja todennäköisyydellä kuvataan tulvan harvinaisuutta. Molemmat termit ovat yleisesti käytössä. Niiden lisäksi tulvan harvinaisuutta voidaan kuvata sanallisesti. Toistumisaika tarkoittaa sellaisen ajanjakson pituutta, joka keskimäärin kuluu, ennen kuin tietyn suuruinen tai sitä suurempi tulva esiintyy. Todellisuudessa tulvat eivät esiinny säännöllisesti tiettyjen vuosijaksojen välein, vaan välillä on kuivempia jaksoja ja välillä taas tulvia esiintyy useammin. Esimerkiksi kahdensadanviidenkymmenen vuoden toistuvuusajalla kuvattu tulva (1/250a) tarkoittaa, että tulva koetaan todennäköisesti neljä kertaa tuhannen vuoden aikana. Vuotuinen todennäköisyys tämän suuruisen tulvan esiintymiselle on 0,4 prosenttia. Sadan vuoden aikana tämän suuruinen tulva koetaan jo 33 prosentin todennäköisyydellä. 250 vuoden aikana tämän suuruinen tulva esiintyy 63 prosentin todennäköisyydellä.
Tietyn toistuvuuden tulvaa vastaava virtaama ja vedenkorkeus voidaan määrittää joko tilastollisin menetelmin tai vesistömalleja käyttäen. Vesistömallit kuvaavat vesistön hydrologista kiertoa ja veden kulkeutumista vesistössä. Tulvat ja niiden muutokset arvioidaan yhdistämällä malleissa tietyllä todennäköisyydellä esiintyvät sääolosuhteet pahimmalla mahdollisella tavalla.
Tulvien toistuvuuden arviointi sisältää paljon esimerkiksi mallinnuksesta ja havaintojakson pituudesta johtuvia epävarmuuksia, joten toistumisaikoihin ja todennäköisyyksiin tulee suhtautua suuntaa antavina arvioina eikä täsmällisinä lukuarvoina. Vesistömallien avulla voidaan ottaa huomioon myös ilmastonmuutoksen ennustetut vaikutukset tulevaisuudessa.