Rooman ja Kiinan väliset yhteydet
Maantieteellinen tietämys ja kartografia > Kiinalainen maantiede

Vuonna 138 eaa. kiinalaiset lähettivät Zhang Qiangin johtaman retkikunnan Länsi-Aasiaan. Tarkoituksena oli neuvotella sopimus Zuenin kanssa, mikä kuitenkaan ei onnistunut, mutta palatessaan Kiinaan retkikunta toi siellä ennestään lähes tuntemattomista läntisistä maista runsaasti tietoa.
Sima Qianin teoksessa Shiji kuvaillaan jo monia Keski- ja Länsi-Aasian maita. Niistä kerrotaan värikkäämmin myöhemmässä Ban Gun ja hänen sisarensa Ban Zhaon yhdessä kirjoittamassa teoksessa Hanshu. Kirjoittajien veli oli kenraali Ban Chao, joka johti sotaretkiä Kiinan läntisiin alusmaihin Keski-Aasiassa ja palasi Kiinaan vuonna 102. Lähes kaikki, mitä Kiinassa myöhemmin kirjoitettiin Daqinista, perustui kuitenkin Fan Yen (398–445) kokoamassa Myöhemmän Han-dynastian kirjassa oleviin kuvauksiin Aasian läntisimmistä alueista. Kiinalaisissa lähteissä sanotaan, että Daqin on sama maa kuin Lijian, mutta varhaisimmissa maininnoissa Lijianilla tarkoitetaan hellenististä Seleukidien valtakuntaa Syyriassa.
Myös Yu Huanin (noin 239–265) teoksessa Weilüe, joka on säilynyt Pei Songzhin vuonna 429 julkaisemassa Kolmen kuningaskunnan kronikassa, on yksityiskohtaista tietoa Rooman valtakunnan itäisimmistä alueista, ja myös Välimeri mainitaan. Egyptin mainitaan jakautuvan kolmeen osaan: Niilin suistoon, Heptanomikseen ja Thebaidiin. Egyptistä kerrotaan myös muun muassa Aleksandrian sijainti sekä etäisyydet Niiliä pitkin. Song-dynastian aikainen Quanzhoun tullitarkastaja Zhao Rugua (1170–1228) kuvailee teoksessaan Zhu fan zhi muinaista Aleksandrian majakkaa. Sekä Myöhemmän Han-dynastian kirja että Weilüe mainitsevat myös Eufratin ylittäneen ”lentävän” ponttonisillan Anatolian Zeugmassa. Weilüe luettelee myös Rooman valtakunnan tärkeimmiksi katsotut vasallivaltiot, ja kirjassa välimatkat on arvioitu kiinalaisina li-yksikköinä. Friedrich Hirth yritti vuonna 1885 tunnistaa teoksessa mainitut paikkakunnat ja vasallivaltiot mutta vuonna 2004 John E. Hill selitti hänen tulkinneen osan niistä virheellisesti. Hirthin mukaan esimerkiksi Si-fu (汜復) olisi Emesa, mutta Hillin mukaan monet kielitieteelliset ja myös sijaintiin liittyvät seikat osoittavat, että sillä tarkoitetaan Nabatean Petraa, joka Trajanuksen hallitsessa vuonna 106 liitettiin Rooman valtakuntaan.
Sekä Tangshu että Xin Tangshu mainitsevat, että arabit (kiin. 大食, Da shi) lähettivät Konstantinopoliin komentajansa Mo-yin (摩拽), toisin sanoen Muawija I:n, joka toimi Syyrian kuvernöörinä ennen kuin hänestä vuonna 661 tuli kalifi, ja pakottivat tällöin bysanttilaiset maksamaan arabeille veroa. Samoissa kirjoissa mainitaan myös, että Konstantinopolia ympäröivät massiviiset graniittiset muurit ja että siellä oli kultainen miestä esittävä patsas, johon liittyi vesikello. Henry Yulen mukaan on melko yllättävää, että jopa Bysantin lähettiläs ”Yenyo” (patriisi Johannes Petzigaudias), joka lähetettiin Damaskokseen neuvottelemaan Umaijadien kanssa, mainitaan nimeltä kiinalaisissa lähteissä, samoin kuin se, että muutamia vuosia myöhemmin bysanttilaisilta vaadittiin vielä korkeampia pakkoveroja. Xin Tangshu ja Wenxian Tongkao kuvailevat myös Nubiaa Bysantin lounaispuolella sijaitsevana malarian tartuttamana autiomaana, jonka asukkailla oli musta iho ja jotka söivät pääasiassa taateleita. Wenxian Tongkaossa mainitaan myös Nubian (nykyisen Sudanin) kolme silloista pääuskontoa, joista käytetään nimityksiä Ta-tsin (kristinusko), Ta-shih (islam) ja hsun-hsun ja että ta-tshihin tunnustajat viettivät joka seitsemättä päivää lepopäivänä. Xin Tangshun tavoin siinäkin väitetään bysanttilaisten kirurgien harjoittaneen kallonporausta loisten poistamiseksi aivoista.