stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Manchester United FC
Pelaajat > Kapteenit

| Vuodet | Nimi | Huom>  |
| --- | --- | --- |
| 1878–1896 | Tuntematon |  |
| 1896–1903 |  Harry Stafford | Newton Heathin kapteeni ja ensimmäinen Manchester Unitedin kapteeni |
| 1904–1907 |  Jack Peddie |  |
| 1907–1913 |  Charlie Roberts |  |
| 1913–1919 |  George Stacey |  |
| 1919–1922 |  George Hunter |  |
| 1922–1928 |  Frank Barson |  |
| 1928–1932 |  Jack Wilson |  |
| 1932–1936 |  Hugh McLenahan |  |
| 1936–1939 |  Jimmy Brown |  |
| 1946–1953 |  Johnny Carey | Ensimmäinen kapteeni, joka ei ollut brittiläinen |
| 1953–1955 |  Allenby Chilton |  |
| 1953–1958 |  Roger Byrne | Kuoli vuonna 1958 Munchenin onnettomuudessa |
| 1958–1966 |  Bill Foulkes |  |
| 1966–1973 |  Bobby Charlton |  |
| 1973–1979 |  Martin Buchan |  |
| 1979–1982 |  Sammy McIlroy |  |
| 1982–1994 |  Bryan Robson | Pisimmän ajan kapteenina toiminut Unitedin historiassa |
| 1991–1996 |  Steve Bruce |  |
| 1996–1997 |  Eric Cantona | Ensimmäinen kapteeni, joka ei ole kotoisin Britteinsaarilta |
| 1997–2005 |  Roy Keane | Menestynein kapteeni Unitedissa |
| 2005–2010 |  Gary Neville | Ensimmäinen kapteeni sitten Roger Byrnen, joka on kotoisin Suur-Manchesterin alueelta |
| 2010–2014 |  Nemanja Vidić |  |
| 2014–2017 |  Wayne Rooney |  |
| 2017–2018 |  Michael Carrick |  |
| 2018–2019 |  Antonio Valencia | Ensimmäinen kapteeni Euroopan ulkopuolelta |
| 2019–2020 |  Ashley Young |  |
| 2020–2023 |  Harry Maguire |  |
| 2023– |  Bruno Fernandes |  |
Siirtohistoria

Siirtosumma rikkoi maailmanennätyksen siirron aikaan
Siirtosumma rikkoi kansallisen ennätyksen
Siirtosumma rikkoi alle 20-vuotiaasta maksetun ennätyksen
Siirtohistoria > 2020-luku

| Kausi | Ostot | Myynnit | Ostot/Myynnit +- | Arvokkain hankinta | Siirtosumma | Arvokkain myynti | Siirtosumma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023–2024 | 202,3M € | 55,34M € | -146,96M € |  Rasmus Højlund | 73,9M € |  Dean Henderson | 17,5M € |
| 2022–2023 | 243,28M € | 23,65M € | -219,63M € |  Antony | 95,0M € |  James Garner | 10,4M € |
| 2021–2022 | 142,0M € | 31,1M € | -110,9M € |  Jadon Sancho | 85,0M € |  Daniel James | 29,1M € |
| 2020–2021 | 83,8M € | 19,5M € | -64,3M € |  Donny van de Beek | 39,0M € |  Chris Smalling | 15,0M € |
| Yht. | 671,38M € | 129,59M € | -541,79M € |  |  |  |  |
Siirtohistoria > 2010-luku

| Kausi | Ostot | Myynnit | Ostot/Myynnit +- | Arvokkain hankinta | Siirtosumma | Arvokkain myynti | Siirtosumma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019–2020 | 236,8M € | 81,18M € | -155,62M € |  Harry Maguire | 87,0M € |  Romelu Lukaku | 74,0M € |
| 2018–2019 | 82,7M € | 30,55M € | -52,15M € |  Fred | 59,0M € |  Daley Blind | 16,0M € |
| 2017–2018 | 198,4M € | 45,5M € | -152,9M € |  Romelu Lukaku | 84,7M € |  Henrikh Mkhitarjan | 34,0M € |
| 2016–2017 | 185,0M € | 47,25M € | -137,75M € |  Paul Pogba | 105,0M € |  Morgan Schneiderlin | 23,0M € |
| 2015–2016 | 156,0M € | 100,67M € | -55,33M € |  Anthony Martial | 60,0M € |  Ángel Di María | 63,0M € |
| 2014–2015 | 195,35M € | 46,7M € | -148,65M € |  Ángel Di María | 75,0M € |  Danny Welbeck | 20,0M € |
| 2013–2014 | 77,13M € | 1,8M € | -75,33M € |  Juan Mata | 44,73M € |  Wilfried Zaha | 1,8M € (laina) |
| 2012–2013 | 76,45M € | 9,65M € | -66,8M € |  Robin van Persie | 30,7M € |  Dimităr Berbatov | 5,0M € |
| 2011–2012 | 62,3M € | 12,9M € | -49,4M € |  David de Gea | 25,0M € |  John O’Shea | 4,5M € |
| 2010–2011 | 29,3M € | 16,97M € | -12,33M € |  Bebé | 8,8M € |  Zoran Tošić | 9,5M € |
| Yht. | 1299,43M € | 393,17M € | -906,26M € |  |  |  |  |
Siirtohistoria > 2000-luku

| Kausi | Ostot | Myynnit | Ostot/Myynnit +- | Arvokkain hankinta | Siirtosumma | Arvokkain myynti | Siirtosumma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009–2010 | 27,3M € | 104,47 € | +77,17M € |  Antonio Valencia | 18,8M € |  Cristiano Ronaldo | 94,0M € |
| 2008–2009 | 45,25M € | 7,45M € | -37,8M € |  Dimităr Berbatov | 38,0M € |  Gerard Piqué | 5,0M € |
| 2007–2008 | 106,5M € | 46,6M € | -59,9M € |  Anderson | 31,5M € |  Gabriel Heinze | 12,0M € |
| 2006–2007 | 27,2M € | 18,0M € | -9,2M € |  Michael Carrick | 27,2M € |  Ruud van Nistelrooy | 15,0M € |
| 2005–2006 | 31,8M € | 7,9M € | -23,9M € |  Nemanja Vidić | 10,5M € |  Phil Neville | 5,3M € |
| 2004–2005 | 61,25M € | 9,57M € | -51,68M € |  Wayne Rooney | 37,0M € |  Nicky Butt | 3,75M € |
| 2003–2004 | 56,53M € | 59,3M € | +2,77M € |  Cristiano Ronaldo | 19,0M € |  David Beckham | 37,5M € |
| 2002–2003 | 48,53M € | 3,5M € | -45,03M € |  Rio Ferdinand | 46,0M € |  Dwight Yorke | 3,5M € |
| 2001–2002 | 85,85M € | 43,6M € | -42,25M € |  Juan Sebastián Verón | 42,6M € |  Jaap Stam | 25,75M € |
| 2000–2001 | 11,7M € | 9,88M € | -1,8M € |  Fabien Barthez | 11,7M € |  Danny Higginbotham | 3,0M € |
| Yht. | 501,91M € | 310,27M € | -191,64M € |  |  |  |  |
Siirtohistoria > 1990-luku

| Kausi | Ostot | Myynnit | Ostot/Myynnit +- | Arvokkain hankinta | Siirtosumma | Arvokkain myynti | Siirtosumma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999–2000 | 7,95M € | 0,35M € | -7,6M € |  Mikaël Silvestre | 5,7M € |  Erik Nevland | 0,35M € |
| 1998–1999 | 44,75M € | 3,75M € | -41,0M € |  Dwight Yorke | 19,25M € |  Gary Pallister | 2,8M € |
| 1997–1998 | 13,55M € | 4,42M € | -9,13M € |  Henning Berg | 7,5M € |  Karel Poborsky | 2,8M € |
| 1996–1997 | 11,23M € | 7,99M € | -3,24M € |  Karel Poborsky | 4,0M € |  Lee Sharpe | 6,75M € |
| 1995–1996 | 0,575M € | 19,99M € | +19,415M € |  Tony Coton | 0,575M € |  Paul Ince | 10,5M € |
| 1994–1995 | 11,82M € | 5,52M € | -6,3M € |  Andy Cole | 9,6M € |  Dion Dublin | 3,0M € |
| 1993–1994 | 8,5M € | 0,968M € | -7,532M € |  Roy Keane | 8,5M € |  Darren Ferguson | 0,375M € |
| 1992–1993 | 3,53M € | 2,22M € | -1,31M € |  Eric Cantona | 1,8M € |  Mark Robins | 1,0M € |
| 1991–1992 | 4,18M € | 0,058M € | -4,122M € |  Paul Parker | 2,43M € |  Deiniol Graham | 0,058M € |
| 1990–1991 | 0,88M € | 0,236M € | -0,644M € |  Denis Irwin | 0,7M € |  Andy Rammell | 0,121M € |
| Yht. | 106,965M € | 45,502M € | -61,463M € |  |  |  |  |
Managerit

| Nimi | Vuodet |
| --- | --- |
 A. H. Albut: 1892–1900
 James West: 1900–1903
 J. Ernest Mangnall: 1903–1912
 John Bentley: 1912–1914
 Jack Robson: 1914–1922
 John Chapman: 1921–1927
 Lal Hilditch: 1926–1927
 Herbert Bamlett: 1927–1931
 Walter Crickmer: 1931–1932
 Scott Duncan: 1932–1937
 Walter Crickmer: 1937–1945
 Sir Matt Busby: 1945–1969
 Wilf McGuinness: 1969–1970
 Sir Matt Busby: 1970–1971
 Frank O'Farrell: 1971–1972
 Tommy Docherty: 1972–1977
 Dave Sexton: 1977–1981
 Ron Atkinson: 1981–1986
 Sir Alex Ferguson: 1986–2013
 David Moyes: 2013–2014
 Ryan Giggs: 2014 (väliaikainen)
 Louis van Gaal: 2014–2016
 José Mourinho: 2016–2018
 Ole Gunnar Solskjær: 2018–2021 
 Michael Carrick: 2021 (väliaikainen)
 Ralf Rangnick: 2021 (väliaikainen)
 Erik ten Hag: 2021–2024
 Ruud van Nistelrooy: 2024 (väliaikainen)
 Rúben Amorim: 2024–
Kirjallisuutta

White, John: Manchester United: Kannattajan kirja.  ((The Manchester United supporter's book, 2011.) Suomentanut Eetu Kauppinen)  Helsinki:  Nemo, 2012.  ISBN 978-952-240-179-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seuran virallinen sivusto. (englanniksi)
Manchester Evening Newsin United-sivusto. (englanniksi)
Suomen virallisen kannattajayhdistyksen sivusto.
| n k Mestarien liigan voittajat |
| --- | --- |
Kausi ja voittaja: 1992–93:  Marseille 1993–94:  Milan 1994–95:  Ajax 1995–96:  Juventus 1996–97:  Borussia Dortmund 1997–98:  Real Madrid 1998–99:  Manchester United 1999–00:  Real Madrid 2000–01:  Bayern München 2001–02:  Real Madrid 2002–03:  Milan 2003–04:  Porto 2004–05:  Liverpool 2005–06:  Barcelona 2006–07:  Milan 2007–08:  Manchester United 2008–09:  Barcelona 2009–10:  Internazionale 2010–11:  Barcelona 2011–12:  Chelsea 2012–13:  Bayern München 2013–14:  Real Madrid 2014–15:  Barcelona 2015–16:  Real Madrid 2016–17:  Real Madrid 2017–18:  Real Madrid 2018–19:  Liverpool 2019–20:  Bayern München 2020–21:  Chelsea 2021–22:  Real Madrid 2022–23  Manchester City
Jalkapallon seurajoukkueiden maailmanmestarit
2000  Corinthians ● 2005  São Paulo ● 2006  Internacional ● 2007  Milan ● 2008  Manchester United ● 2009  Barcelona ● 2010  Internazionale ● 2011  Barcelona ● 2012  Corinthians ● 2013  Bayern München ● 2014  Real Madrid ● 2015  Barcelona ● 2016  Real Madrid ● 2017  Real Madrid ● 2018  Real Madrid ● 2019  Liverpool ● 2020  Bayern München ● 2021  Chelsea
| n k Manchester Unitedin kaudet |
| --- | --- |
1883–1884 1884–1885 1885–1886 1886–1887 1887–1888 1888–1889 1889–1890 1890–1891 1891–1892 1892–1893 1893–1894 1894–1895 1895–1896 1896–1897 1897–1898 1898–1899 1899–1900 1900–1901 1901–1902 1902–1903 1903–1904 1904–1905 1905–1906 1906–1907 1907–1908 1908–1909 1909–1910 1910–1911 1911–1912 1912–1913 1913–1914 1914–1915 1915–1916 1916–1917 1917–1918 1918–1919 1919–1920 1920–1921 1921–1922 1922–1923 1923–1924 1924–1925 1925–1926 1926–1927 1927–1928 1928–1929 1929–1930 1930–1931 1931–1932 1932–1933 1933–1934 1934–1935 1935–1936 1936–1937 1937–1938 1938–1939 1939–1940 1940–1941 1941–1942 1942–1943 1943–1944 1944–1945 1945–1946 1946–1947 1947–1948 1948–1949 1949–1950 1950–1951 1951–1952 1952–1953 1953–1954 1954–1955 1955–1956 1956–1957 1957–1958 1958–1959 1959–1960 1960–1961 1961–1962 1962–1963 1963–1964 1964–1965 1965–1966 1966–1967 1967–1968 1968–1969 1969–1970 1970–1971 1971–1972 1972–1973 1973–1974 1974–1975 1975–1976 1976–1977 1977–1978 1978–1979 1979–1980 1980–1981 1981–1982 1982–1983 1983–1984 1984–1985 1985–1986 1986–1987 1987–1988 1988–1989 1989–1990 1990–1991 1991–1992 1992–1993 1993–1994 1994–1995 1995–1996 1996–1997 1997–1998 1998–1999 1999–2000 2000–2001 2001–2002 2002–2003 2003–2004 2004–2005 2005–2006 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2014 2014–2015 2015–2016 2016–2017
Muistomerkki Old Traffordilla Münchenin lento-onnettomuudessa kuolleiden muistoksi.
Manchester Unitedin logo 1960-luvulta 1970-luvun alkuun asti.
Sir Alex Ferguson
Triplan pokaalit –Valioliiga, Mestarien liiga ja FA Cup (vasemmalta oikealle)
Ruud van Nistelrooy on ManUn historian 11. paras maalintekijä 150 maalilla.
Reetta Toivanen

Reetta Toivanen (2021)
Reetta Johanna Toivanen (s. 1969 Helsinki) on suomalainen tutkija, joka on toiminut kestävän kehityksen alkuperäiskansatutkimuksen professorina Helsingin yliopistossa 15. maaliskuuta 2018 lähtien. Hän väitteli tohtoriksi Berliinin Humboldt-yliopistossa vuonna 2000 eurooppalaisessa etnologiassa professori Wolfgang Kaschuba https://de.wikipedia.org/wiki/Wolfgang_Kaschuba ohjauksessa.
Toivanen toimi Ihmisoikeusliiton puheenjohtajana vuosina 2015–2019. Hän on puhunut julkisuudessa saamelaisten ihmisoikeuksien puolesta. Hän arvosteli Marinin hallituksen esittämää saamelaiskäräjälain muutosta, koska hänen mukaansa se olisi loukannut niitä itsensä saamelaisiksi kokevia ihmisiä, jotka ovat menettäneet saamen kielen suomalaistamistoimien vuoksi.
Professori Toivanen toimi akatemiatutkijana vuosina 2010-2016, jolloin hän työsti tutkimustaan ihmisoikeuksien kansankielistämisestä.  Vuosina 2018-2020 hän johti Suomen akatemian yhteydessä toimivan strategisen tutkimuksen neuvoston ALL-YOUTH can rule their world tutkimuskonsortiumia, jossa olivat mukana Helsingin yliopiston lisäksi Tampereen yliopisto sekä Itä-Suomen yliopisto.
Julkaisut

Reetta Toivanen: Minderheitenrechte als Identitätsressource? Die Sorben in Deutschland und die Saamen in Finnland. Münster, Saksa: LIT Verlag, 2001.
Martin Scheinin ja Reetta Toivanen (toim.): Rethinking Non-discrimination and Minority Rights. Turku: Åbo Akademi, 2004.
Anja Mihr, Artur Mkrtichyan, Claudia Mahler ja Reetta Toivanen (toim.): Armenia: A Human Rights Perspective for Peace and Democracy. Potsdam, Saksa: Potsdamin yliopisto, 2005.
Reetta Toivanen ja Claudia Mahler: Menschenrechte im Vergleich der Kulturen. Nordhausen, Saksa: Traugott Bautz, 2006.
Claudia Mahler, Anja Mihr ja Reetta Toivanen: The United Nations Decade for Human Rights Education and the Inclusion of National Minorities. Bern: Peter Lang, 2009.
Dagmar Richter, Ingo Richter, Reetta Toivanen ja Iryna Ulasiuk (toim.): Language Rights Revisited: The Challenge of Global Migration and Communication. Oisterwijk, Alankomaat: Wolf Publishers, 2012.
Heiko F. Marten, Michael Rießler, Janne Saarikivi ja Reetta Toivanen (toim.):  Cultural and Linguistic Minorities in the Russian Federation and the European Union: Comparative Studies on Equality and Diversity. Berliini: Springer, 2015.
Johanna Laakso, Anneli Sarhimaa, Sia Spiliopoulou Åkermark ja Reetta Toivanen: Towards Openly Multilingual Policies and Practices: Assessing Minority Language Maintenance Across Europe. Bristol, Englanti: Multilingual Matters, 2016.
Reetta Toivanen ja Janne Saarikivi (toim.): Linguistic Genocide or Superdiversity? New and Old Language Diversities. Bristol, Englanti: Multilingual Matters, 2016.
Florian Stammler ja Reetta Toivanen (toim.): Young People, Wellbeing and Sustainable Arctic Communities. Abingdon, Englanti: Routledge, 2021. https://doi.org/10.4324/9781003110019
C. Parker Krien ja Reetta Toivanen (toim.): Situating Sustainability: A Handbook of Contexts and Concepts. Helsinki: Helsinki University Press, 2021. http://hdl.handle.net/10138/338986
Aiheesta muualla

Toivanen ORCID:ssa
Toivanen Google Scholarissa
Toivanen ResearchGatessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Laura Loponen

Laura Maria Loponen (s. 12. huhtikuuta 2004 Oulu) on suomalainen pikajuoksija ja 400 metrin aitajuoksija. Hän edustaa Lahden Ahkeraa ja häntä valmentavat Sami Loponen, Jouko Hassi ja Jani Hirsivaara. Vuosina 2016–2022 hän edusti Oulun Pyrintöä.
Loponen saavutti Kalevan kisoissa hopeaa 400 metrin aitajuoksussa 2021 ja pronssia  2022. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa 300 metrin aitajuoksussa 2022 sekä viestissä hopeaa 2024 ja pronssia 2021. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 4 × 400 metrin viestissä kultaa ja 4 000 metrin viestissä hopeaa 2024.
Loposen ennätys 400 metrin aitajuoksussa on Vaasassa elokuussa 2022 juoksemansa 58,11. 400 metrin juoksussa hänen ennätyksensä on 55,09 (2022).
James Bond

| James Bond |
| --- | --- |
 James Bond -elokuvien aseenpiippukohtaus. Kohtaus videopelistä GoldenEye 007 (Wii, 2010).
Kirjailija:  Ian Fleming
Kieli:  englanti
Genre:  vakoilukirjallisuus
Julkaistu:  1953–
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
James Bond on kirjailija Ian Flemingin vuonna 1953 aloittama jännitysromaanien sarja, jonka pääosassa on brittiläinen vakooja ja salainen agentti nimeltä James Bond, koodinimeltään 007. Flemingin kuoltua vuonna 1964 romaanisarjaa ovat jatkaneet muut kirjailijat.
Romaanien lisäksi Bond on seikkailut vuodesta 1962 alkaen yli 20 elokuvassa, joista niin sanotussa virallisessa elokuvasarjassa häntä ovat esittäneet Sean Connery, George Lazenby, Roger Moore, Timothy Dalton, Pierce Brosnan ja Daniel Craig. Bond-sarja on yksi maailman tuottoisimmista elokuvasarjoista. James Bondista on julkaistu myös sarjakuvia ja videopelejä.
Ilmestyessään James Bond -kirjat uudistivat vakoilugenreä tuomalla siihen autenttisuutta, seksiä ja väkivaltaa. Ensimmäisinä vuosikymmeninään tarinat sijoittuivat keskelle kylmää sotaa, mutta vuodesta 2006 alkaen elokuvien Bond on nähty kylmän sodan jälkeisenä sankarina.
Kirjat > Kirjoitushistoria

James Bondin loi englantilainen Ian Fleming (1908–1964). Fleming työskenteli toisessa maailmansodassa Britannian merivoimien tiedusteluosaston johtajan avustajana ja kohosi sotilasarvoltaan komentajaksi. Sodan jälkeen hän ryhtyi toimittajaksi ja kirjoitti päätoimisesti useiden vuosien ajan The Sunday Timesiin.
Fleming alkoi tammikuussa 1952 kirjoittaa ensimmäistä James Bond -tarinaa Casino Royale Jamaikan-lomakodissaan Goldeneyessa. Käsikirjoitus valmistui kahdessa kuukaudessa, ja kirja julkaistiin 13. huhtikuuta 1953. Kirjansa päähenkilön nimen Fleming otti yleisen käsityksen mukaan samannimiseltä ornitologilta, jonka lintukirja Flemingillä oli. Fleming kirjoitti seuraavien vuosien aikana uuden Bondin joka talvi Jamaikan-kodissaan. Casino Royale herätti ilmestyessään kohua, mutta se ei kuitenkaan nostanut seuraavien kolmen Bondin myyntiä. Kirjasarjan kaupallista menestystä auttoi julkisuus, jota Fleming sai pääministeri Anthony Edenin oleskeltua Goldeneyessa. Kun presidentti John F. Kennedy kertoi julkisuudessa pitävänsä Bondeista, niiden myynti kääntyi vahvaan nousuun. Fleming kirjoitti Bondeja kuolemaansa 1964 saakka.
Kirjat > Sisältö

James Bond perustuu Flemingin omiin kokemuksiin tiedustelumaailmasta ja ulkomailla matkustelusta. Sarjan päähenkilö on Britannian tiedustelupalvelun MI6:n salainen agentti James Bond, koodinimeltään 007. Fleming sijoitti Bondin keskelle juuri alkanutta kylmää sotaa, mutta vuodesta 2006 alkaen hänet on elokuvissa nähty kylmän sodan jälkeisenä sankarina. Flemingin tarinoissa miehekäs Bond saa tehtäviä, joissa hän nykyaikaisia vempaimia käyttäen torjuu neuvostoliittolaisia agentteja, tuo kansainvälisiä rikollisia oikeuden eteen ja saa kauniita naisia sänkyynsä.
Kirjat > Tyyli

Bond-kirjoillaan Fleming uudisti vakoilugenreä tuomalla siihen autenttisuutta, seksiä ja väkivaltaa. Fleming teki paljon taustatyötä, minkä ansiosta Bond-kirjojen kuvaukset tiedustelualasta ovat tarkkoja. Kirjailija W. Somerset Maughamin mukaan Flemingin esikoisromaanissa Casino Royalessa oli täydellinen jännityksen vivahde, ja Anthony Burgessin mukaan Bondeissa oli ”renessanssinomaista intoa”. Sinclair McKayn mukaan Fleming oli mukaansatempaavan juonen ja tarkkanäköisten kuvausten mestari, jonka proosa saa lukijan haluamaan lisää.
Kirjat > Luettelo Flemingin Bond-kirjoista

Fleming kirjoitti kaksitoista Bond-romaania:
| Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Vuosi | Julkaisu Suomessa> Kustantaja | Julkaisu Suomessa> Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Casino Royale | Casino Royale | 1953 | Gummerus | 1963 |
| Elä ja anna toisten kuolla   Anna toisten kukkien kuolla | Live and Let Die | 1954 | Gummerus | 1966 |
| Elä ja anna toisten kuolla   Anna toisten kukkien kuolla | Live and Let Die | 1954 | Jalava | 2003 |
| Kuuraketti | Moonraker | 1955 | Gummerus | 1965 |
| Timantit ovat ikuisia | Diamonds Are Forever | 1956 | Gummerus | 1966 |
| James Bond Istanbulissa | From Russia, with Love | 1957 | Gummerus | 1966 |
| Tohtori Ei | Dr. No | 1958 | Gummerus | 1963 |
| 007 ja Kultasormi | Goldfinger | 1959 | Gummerus | 1965 |
| Pallosalama | Thunderball | 1961 | Gummerus | 1962 |
| 007 rakastettuni | The Spy Who Loved Me | 1962 | Gummerus | 1966 |
| Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa | On Her Majesty’s Secret Service | 1963 | Gummerus | 1964 |
| Elät vain kahdesti | You Only Live Twice | 1964 | Gummerus | 1964 |
| 007 ja kultainen ase | The Man With The Golden Gun | 1965 | Gummerus | 1965 |
Flemingin Bond-novellit on julkaistu kahdessa kokoelmassa:
| Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Vuosi | Julkaisu Suomessa> Kustantaja | Julkaisu Suomessa> Vuosi | Tarinat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Erittäin salainen | For Your Eyes Only. Five Secret Occasions in the Life of James Bond | 1960 | Book Studio | 1995 | ”Saalis näkyvissä” (From a View to a Kill)   ”Erittäin salainen” (For Your Eyes Only)   ”Lohdun kvantumi” (Quantum of Solace)   ”Riisikaapelia” (Risico)   ”Hildebrandin harvinaisuus” (The Hildebrand Rarity) |
| Mustekala; Hetken huumaus; Smaragdipallo | Octopussy and The Living Daylights | 1966 | Gummerus | 1967 | ”Mustekala” (Octopussy)   ”Hetken huumaus” (The Living Daylights)   ”Smaragdipallo” (The Property of a Lady)   '”007 in New York” (suomentamaton) |
Kahdeksansivuinen novelli ”007 in New York” (1963) ilmestyi aluksi New York Herald Tribune -lehdessä ja liitettiin vasta vuonna 2002 Octopussy-kokoelmaan. ”007 in New York” on viimeinen suomentamaton Fleming-Bond.
Kirjat > Muiden kirjoittamat Bond-tarinat

Flemingin kuoleman jälkeen Bond-kirjasarjaa ovat jatkaneet Kingsley Amis (1968), Christopher Wood (1977–1979), John Gardner (1981–1996), Raymond Benson (1997–2002), Sebastian Faulks (2008), Jeffery Deaver (2011), William Boyd (2013) ja Anthony Horowitz (2015).
Charlie Higson kirjoitti vuosina 2005–2008 alle 14-vuotiaille suunnattua Young Bond -kirjasarjaa, jossa seikkailee nuori James Bond. Higson kirjoitti viisi romaania, joista ensimmäisessä Bond on 13-vuotias. Higsonin jälkeen sarjaa jatkoi vuosina 2014–2017 neljällä romaanilla Steve Cole.
Vuosina 2005–2008 ilmestyi Samantha Weinbergin (salanimellä Kate Westbrook) kirjoittama Moneypenny Diaries -romaanitrilogia, jonka pääosassa seikkailee M:n sihteeri Moneypenny.
Sovitukset > Elokuvat > Historia

Ian Fleming myi vuonna 1960 tuottaja Harry Saltzmanille Casino Royalea lukuun ottamatta kaikkien olemassa olevien ja tulevien Bond-kirjojensa elokuvaoptiot. Saltzman sopi yhteistyöstä tuottaja Albert R. Broccolin kanssa. Kaksikko perusti Bond-elokuvia varten tuotantoyhtiön nimeltä Eon ja teki kesäkuussa 1961 tuotantosopimuksen United Artistsin kanssa. Eon valitsi ensimmäiseksi Bond-elokuvaksi ensin Pallosalaman, mutta pian ensimmäiseksi elokuvaksi vaihdettiin Tohtori No. Flemingillä ei ollut sopimuksen mukaan sananvaltaa elokuvien käsikirjoituksiin, mutta hän osallistui niiden tekemiseen.
Kaikkien Bond-elokuvien alussa nähtävän ”aseenpiippukohtauksen” suunnitteli Maurice Binder.
Saltzman jätti Bondin myöhemmin yksin Broccolille. Vuodesta 1995 alkaen Bond-elokuvia tuotti Broccolin tytär Barbara Broccoli yhdessä velipuolensa Michael G. Wilsonin kanssa.
Vuonna 2022 Amazon osti osan elokuvasarjan oikeuksista ja niiden mukana elokuvastudio MGM:n. Amazon maksoi kaupasta 8,5 miljardia.  Kauppojen jälkeen puolet elokuvien oikeuksista kuului edelleen Barbara Broccolille ja Wilsonille, ja elokuvien taiteellinen kontrolli kuului kokonaisuudessaan Broccolille. No Time to Dien jälkeen uusien elokuvien tuotanto oli seisahduksissa omistajien välisten riitojen vuoksi. Kun Broccoli haukkui Amazonin edustajat idiooteiksi, Jeff Bezos käski hankkiutua hänestä eroon millä hinnalla hyvänsä. Amazon-MGM maksoi ainakin miljardi dollaria Wilsonille ja Broccolille vastineeksi siitä, että nämä luopuivat päätösvallastaan. Vastedes Wilson, Broccoli ja Amazon-MGM omistavat yhdessä elokuvasarjan oikeudet, mutta taiteellinen päätösvalta on Amazon-MGM:llä.
Sovitukset > Elokuvat > Pääosanäyttelijät

James Bondin ensimmäiseksi esittäjäksi pyydettiin Cary Grantia, James Foxia ja Richard Johnsonia, jotka kaikki kuitenkin kieltäytyivät. Rooliin valittiin lopulta tuntematon skottinäyttelijä Sean Connery, vaikka tämä olikin hyvin erilainen kuin kirjojen James Bond ja herätti monissa epäilyksiä, myös Flemingissä. Conneryn (1962–1967 ja 1971) jälkeen Bondia ovat esittäneet viralliseen Bond-elokuvasarjaan kuuluvissa teatterielokuvissa George Lazenby (1969), Roger Moore (1973–1985), Timothy Dalton (1987–1989), Pierce Brosnan (1995–2002) ja viimeisimpänä Daniel Craig (2006–2021).
Vuosikymmenten kuluessa elokuvien Bond on muuttunut näyttelijänsä persoonan ja ajanjaksonsa hengen mukaan. Conneryn Bond sopi 1960-luvun tyyliin ja seksikkyyteen. Mooren Bond oli hienostunut ja hiukan koominen, ja 1970-luvun Bondit tarjosivatkin kevyttä viihdettä poliittisena ja vakavana aikana. Timothy Daltonin Bond oli uskollisin Flemingin kirjoille, mutta hahmon täytyi mukautua 1990-luvun taitteen poliittiseen korrektiuteen, alkoholin- ja tupakanvastaisuuteen ja sukupuolimoraaliin. Pierce Brosnanin aikana Bondin elämäntyylistä tehtiin jälleen loistelias. Daniel Craigin kovia kokenut ja moraaliltaan monikäsitteinen Bond taas heijastelee 2000-luvun epävarmuutta, ympäristökatastrofin uhkaa, terrorismia ja kansainvälistä gangsterismia.