stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hernando Velásquez Lotero

Hernando Velásquez Lotero (6. heinäkuuta 1926 Medellín – 26. huhtikuuta 2004) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. lokakuuta 1950 ja nimitettiin Popayánin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Garban titulaaripiispaksi 10. joulukuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. helmikuuta 1972. Pääkonsekraattorina toimi paavi Paavali VI, jota avustivat Bernard Jan Alfrink ja William John Conway.
Velásquez Lotero sai 27. huhtikuuta 1973 nimityksen Facatativán hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 18. toukokuuta 1985.
Eduard Azarjan

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Eduard Azarjan vuonna 2012 julkaistussa armenialaisessa postimerkissä. |  Eduard Azarjan vuonna 2012 julkaistussa armenialaisessa postimerkissä. |  Eduard Azarjan vuonna 2012 julkaistussa armenialaisessa postimerkissä. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Strasbourg 1978 | joukkuekilpailu |  |
Eduard Alberti Azarjan (arm. Էդուարդ Ալբերտի Ազարյան, ven. Эдуа́рд Альбе́ртович Азаря́н, Eduard Albertovitš Azarjan, s. 11. syyskuuta 1958 Jerevan, Armenian SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Armenia) on armenialainen Neuvostoliittoa edustanut entinen telinevoimistelija. Hänen isänsä Albert Azarjan oli myös olympiakultamitalisti 1950-luvun Neuvostoliiton telinevoimistelujoukkueessa. Uransa jälkeen 1990-luvulla Yhdysvaltoihin siirtynyt Eduard on voimisteluvalmentajana ja kuntoasaliyrittäjänä.
Isä Albertin ohjauksessa jo lapsuudesta asti taitavaksi telinevoimistelijaksi kehittynyt Eduard Azarjanin menestyskausi oli vuosina 1978-1980. Hän nousi pinnalle saavuttamalla vuonna 1978 Neuvostoliiton mestaruuskisojen hopeaa miesten 6-ottelussa. Samana vuonna hän sijoittui kolmanneksi Maailman cupin henkilökohtaisessa kilpailussa ja saavutti hopeaa vuoden 1978 MM-kisoista Neuvostoliiton telinevoimistelujoukkueessa. Seuraavan vuoden 1979 parhaina menestyksinä Azarjanilla olivat Neuvostoliiton mestaruuskilpailujen ja olympialaisten esikisojen eli Spartakiadien 6-ottelun voitot.
Suurin menestys oli vuoden 1980 Moskovan olympialaisten telinevoimistelujoukkueessa saavutettu kultamitali. Henkilökohtaisesti hän sijoittui Moskovan olympialaisten 6-ottelun karsintakierroksella neljänneksi, mutta koska edellä oli kolme neuvostoliittolaista kilpakumppania eli Ditjatin, Andrianov ja tasapisteillä Tkatšev, hän ei päässyt loppukilpailuun.
Azarjan jatkui uraansa Moskovan olympialaisten jälkeen. Vuoden 1981 Neuvostoliiton mestaruuskisoissa hän sijoittui vielä 10:ksi miesten 6-ottelussa.
Eduard Azarjan muutti perheineen vuonna 1992 Yhdysvaltoihin. Siellä hän vaimonsa Marinan kanssa on perustanut Etelä-Kalifornian Aliso Viejoon kuntosaliyrityksen. Eduard Azarjan on valmentanut myös amerikkalaisia nuoria voimistelijoita muutettuaan Yhdysvaltoihin. Vuonna 2002 Azarjaneista tuli Yhdysvaltain kansalaisia.
Aiheesta muualla

Azarjan-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Eduard Azarjanin voimisetlu-ura
Eduard Azarjan venäläisellä voimistelijasivustolla
Eduard Azarjan sport-reference.com:ssa (Arkistoitu – Internet Archive)
Henrik (Tanskan prinssi, s. 2009)

Henrik
Henrik, Monpezatin kreivi (Henrik Carl Joachim Alain; s. 4. toukokuuta 2009), on prinssi Joachimin kolmas ja nuorin poika ja hänen toisen vaimonsa prinsessa Marien ainoa poika. Henrik on kruununperimysjärjestyksessä yhdeksäntenä.
Henriette Akaba

Henriette Akaba (s. 7. kesäkuuta 1992) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on kuulunut Kamerunin maajoukkueeseen vuosien 2015 ja 2019 maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuoden 2015 kisoissa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle kolmessa ja vuonna 2019 kahdessa ottelussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henriette Akaba Wikimedia Commonsissa
Kamerunin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Ngo Ndom |
2 Manie |
3 Nchout |
4 Leuko |
5 Ejangue |
6 Zouga |
7 Onguéné |
8 Feudjio |
9 Ngono Mani |
10 Yango |
11 Awona |
12 Meffometou |
13 Bou Ndjouh |
14 Abena |
15 Sonkeng |
16 Mbororo |
17 Enganamouit |
18 Akaba |
19 Ngani |
20 Ngo Mbeleck |
21 Bella |
22 Awachwi |
23 Enyegue |
Valmentaja Ngachu
Kamerunin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Ngo Ndom |
2 Manie |
3 Nchout |
4 Leuko |
5 Ejangue |
6 Johnson |
7 Onguéné |
8 Feudjio |
9 Ngono Mani |
10 Yango |
11 Awona |
12 Meffometou |
13 Meyong |
14 Abena |
15 Sonkeng |
16 Mambingo |
17 Enganamouit |
18 Akaba |
19 Ngo Ndoumbouk |
20 Ngo Mbeleck |
21 Takounda |
22 Abam |
23 Ongmahan |
Valmentaja Djeumfa
Emäkosken koulu

| Emäkosken koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Ruskeepäänkatu 30, 37120 Nokia
Koordinaatit:  61.4631°N, 23.4994°E
Tyyppi:  suomenkielinen yläkoulu
Rehtori:  Mari Larikka.
Opiskelijoita:  522 (2022, luokka-asteet 7-9)
Kotisivusto
| Emäkosken koulu |
| --- | --- |
Rakennustyyppi:  koulu
Valmistumisvuosi:  2021-2022  (aiemmat 1963, 1967, peruskorjaus 1990-luvulla, laajennus 2006)
Purkuvuosi:  2022 (vanha rakennus).
Omistaja:  Nokian kaupunki
Julkisivumateriaali:  Punatiili, Betoni
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Emäkosken koulu on Nokialla toimiva yläkoulu (luokka-asteet 7-9). Koululle valmistui uudisrakennus vuonna 2022.
Rehtorina toimii Mari Larikka. Koulussa opiskelee noin 520 peruskoulun 7.–9. luokka-asteiden oppilasta (2023, 2022). Henikökuntaa on noin 60. Emäkosken koulussa voi kahdeksannella luokalla valita viestintä- tai matematiikka-, luonnontiede- ja teknologiapainotteisen opetuksen.
Historiaa

Perustamislupa Emäkosken yhteiskoululle myönnettiin 16. toukokuuta 1957 ja oikeuden antaa keskikoulutodistuksia se sai 27. joulukuuta 1961. Ylioppilastutkinto-oikeuden se sai 13. tammikuuta 1965.
Koulu toimi aluksi viisiluokkaisena, ja se sai laajentumisluvan kahdeksanluokkaiseksi 10. toukokuuta 1962. Keskikoulun lukusuunnitelmassa pyrittiin alkuvuosina käytännöllisyyteen ja elämänläheisyyteen. Tällöin pakollisina aineina olivat kauppaoppi ja konttorityöt, pika- ja konekirjoitus. Pojilla pakollisina aineina olivat käsityöt ja teknillinen askartelu, tytöillä kotitalous keskikoulun loppuun saakka. Lukusuunnitelmaa jouduttiin myöhemmin asetusten ja säädöksien vuoksi yhdenmukaistamaan. Koulu toimi aluksi Nokian jatkokoulun vuokralaisena sekä Nokian yhteiskoulun tiloissa. Neljä lukuvuotta opetus järjestettiin iltavuorona Kankaantaan kansakoulussa.
Oma koulurakennus valmistui vasta 1963, rakennus aloitettiin syksyllä 1961. Lisärakennuksen rakennus alkoi 1967. Vuonna 2006 rakennettiin kolmikerroksinen laajennusosa.
Vanhan koulurakennuksen sisäilmahaasteiden sekä laajojen kosteus- ja mikrobivaurioiden vuoksi vanhan koulurakennuksen viereen rakennettiin uudisrakennus (2020-2021) ja vanha koulurakennus purettiin (2022). Uusi koulu otettiin käyttöön talviloman 2022 jälkeen.
Koulun rehtoreita ovat olleet vuosina 1957–1966 Veikko Parikka, 1966–1970 Erkki Teivas ja 1970–1976 Antti Häikiö.
Aiheesta muualla

Emäkosken koulun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Emäkosken vanha koulurakennus (kuva vuodelta 2018, rakennus purettu 2022).
Emäkkikasvit

| Emäkkikasvit |
| --- | --- |
 Kesäpikkusydän (Dicentra formosa)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Emäkkikasvit Fumariaceae  Bercht. & J.Presl (1820)
Katso myös
   Emäkkikasvit Wikispeciesissä   Emäkkikasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Emäkkikasvit (Fumariaceae) on Ranunculales-lahkoon kuuluva ruohokasvien heimo vanhassa Cronquistin luokittelujärjestelmässä sekä eräissä muissa vanhentuneissa luokitteluissa. Nykyään heimon suvut yleensä luokitellaan unikkokasveihin (Papaveraceae) kuuluviksi, alaheimoon Fumarioideae. Sukuja on luokittelutavasta riippuen 15–18 ja lajeja noin 530, joista suurin osa kasvaa pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla ja subtrooppisella vyöhykkeellä. Etelä-Afrikka on emäkkikasvien toinen keskeinen esiintymisalue. Euroopassa tavataan muutamia kymmeniä erilaisia emäkkikasvien lajeja.
Sukuja

Adlumia – adlumiat
Capnoides – amerikankiurunkannukset
Ceratocapnos – leivonkannukset
Corydalis – kiurunkannukset
Cryptocapnos
Cysticapnos
Dactylicapnos
Dicentra – pikkusydämet
Discocapnos
Fumaria – emäkit
Lamprocapnos – särkyneetsydämet
Platycapnos
Pseudofumaria – neidonkannukset
Rupicapnos
Sarcocapnos
Trigonocapnos
Aiheesta muualla

Fumariaceae (funet.fi)
Taxonomy browser:Fumariaceae
Enon opetukset

| Enon opetukset |
| --- | --- |
 Elokuvan DVD-valikko. Vasemmalla Jussi (Niittymäki) ja oikealla eno (Hirviniemi).
Ohjaaja:  Matti Ijäs
Käsikirjoittaja:  Pärttyli Rinne  Matti Ijäs
Tuottaja:  Asta Parikka
Säveltäjä:  Timo Hietala
Kuvaaja:  Kari Sohlberg
Leikkaaja:  Jorma Höri
Pääosat:  Aku Hirviniemi  Alfred Andersson  Samuli Niittymäki  Heikki Pitkänen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio
Ensi-ilta:  17. ja 24. tammikuuta 2011 Yle TV1
Kesto:  107 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Enon opetukset on Matti Ijäksen ohjaama vuonna 2011 ensi-iltansa saanut kaksiosainen televisioelokuva. Tragikoomisia sävyjä sisältävä teos perustuu Petri Tammisen samannimiseen romaaniin. Pääosissa ovat Jussi (Alfred Andersson, Samuli Niittymäki) ja tämän eno (Aku Hirviniemi).
Elokuvan ja romaanin nimi sisältää viittauksen Antero Vareliuksen tunnettuun lasten tietokirjaan Enon opetuksia luonnon asioista.
Elokuvan juoni seurailee Tammisen alkuperäisromaania. Ensimmäisessä osassa eletään kesää 1981. Alkuperäisromaanin vuosien 1994 ja 2005 tapahtumat on tiivistetty elokuvaversion toisessa osassa vuoteen 1997.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aku Hirviniemi  | … |  eno (Olli)   |
|  Alfred Andersson  | … |  Jussi vuonna 1981   |
|  Samuli Niittymäki  | … |  Jussi vuonna 1997   |
|  Heikki Pitkänen  | … |  Myrsky   |
|  Mimmi Lounela  | … |  Sari vuonna 1981   |
|  Kreeta Salminen  | … |  Sari vuonna 1997   |
|  Anna-Leena Sipilä  | … |  Jussin äiti   |
|  Seppo Halttunen  | … |  Jussin isä   |
|  Esko Pesonen  | … |  isoisä   |
|  Maria Aro  | … |  isoäiti   |
|  Hannu-Pekka Björkman  | … |  pappi   |
|  Helena Vierikko  | … |  Tiina   |
|  Johannes Mäkelä  | … |  Aleksi   |
|  Hannes Suominen  | … |  Aleksin eno   |
Aiheesta muualla

Timonen, Lauri: Matti Ijäksen elokuvat, s. 423–441.  Helsinki:  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0751-2.
Enon opetukset Finna-hakupalvelussa
Enon opetukset Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Henrietta Ónodi

| Henrietta Ónodi |
| --- | --- |
 Henrietta Ónodi keskimmäisenä palkintokorokkeella.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Henrietta Ónodi
Syntynyt: 22. toukokuuta 1974 (ikä 50) Békéscsaba, Unkari
Kansalaisuus:  Unkari
Henrietta Ónodi (s. 22. toukokuuta 1974 Békéscsaba, Békés, Unkari) on entinen unkarilainen telinevoimistelija. Hän on ainoa 1950-luvun jälkeen olympiakultaa voittanut unkarilainen naisvoimistelija. Hän voitti myös yhden maailmanmestaruuden ja yhden Euroopan-mestaruuden.
Ónodi voitti Barcelonan 1992 olympialaisissa kultaa hypyssä ja saavutti hopeaa permannolla. Hyppykilpailun kultamitalin hän jakoi romanialaisen Lavinia Miloșovicin kanssa. Joukkuekilpailussa Ónodi sijoittui kuudenneksi ja henkilökohtaisessa neliottelussa kahdeksanneksi. Hän sijoittui karsinnassa eritasonojapuilla 12:nneksi ja puomilla 47:nneksi. Atlantan 1996 olympialaisissa hän sijoittui joukkuekilpailussa yhdeksänneksi mutta ei selviytynyt henkilökohtaisten lajien loppukilpailuihin. Karsinnassa hän sijoittui neliottelussa 76:nneksi, puomilla 36:nneksi, hypyssä 40:nneksi, permannolla 48:nneksi ja eritasonojapuilla 93:nneksi.
Vuonna 1989 Ónodi voitti Brysselissä Euroopan-mestaruuden eritasonojapuilla ja saavutti pronssia permannolla. Seuraavana vuonna Ateenan EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia moniottelussa ja permannolla. Vuonna 1991 Indianapolisin MM-kilpailuissa Ónodi saavutti hopeaa hypyssä. Vuonna 1992 Pariisissa hän voitti maailmanmestaruuden hypyssä ja saavutti hopeaa permannolla.
Aiheesta muualla

Henrietta Ónodin fanisivu facebookissa
Henrietta Ónodi Olympediassa
Hawaiiana

Hawaiiana on akateemisissa piireissä esiintyvä käsite, jolla viitataan kaikkeen sellaiseen, jonka katsotaan edustavan aidosti havaijilaista kulttuuria sekä tällaisten ilmiöiden ja asioiden tutkimiseen. Toisaalta termillä on viitattu myös, joskin virheellisesti, stereotyyppisiin havaijilaisiin asioihin ja ilmiöihin.
Termin hawaiiana katsotaan olevan peräisin vuodelta 1915. Toisen teorian mukaan sen kehitti Kamehameha-kouluissa opettanut Nona Beamer, joka ei alun perin tarkoittanut sanalla kaikkien Havaijilta löytyvien asioiden ja ilmiöiden kollektiivista termiä (kuten esimerkiksi  americana ja mexicana), vaan katsoi sen olevan "Havaijin käsittäminen" (havaijiksi Hawai‘i-ana), jonka nojalla tutkittaisiin nimenomaan autenttista Havaijin alkuperäisväestön kulttuuria.
Hawaiki

Hawaiki on polynesialaisessa mytologiassa esiintyvä polynesialaisten alkukoti.selvennä Sana tulee kantapolynesian kielen sanasta *Sawaiki, joka tarkoittaa perinteistä alkukotia.
Maorien mytologiassa Hawaiki esiintyy myös alamaailmana. Maorit katsovat saapuneensa Uuteen-Seelantiin 1300-luvulla suurena laivastona Hawaikilta, joka viittaa usein Tahitiin.
Havaijin osavaltion nimen uskotaan olevan viittaus Hawaikiin. Toisaalta nimi voi viitata legendaariseen purjehtijaan nimeltä Hawai‘iloa, joka väitetysti löysi Havaijin pääsaaren.
Helena Miettinen

Helena Miettinen (o.s. Karhula, s. 21. syyskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen valtiotieteiden tohtori ja tietokirjailija. Miettinen suoritti varanotaarin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1967. Hän valmistui valtiotieteiden maisteriksi vuonna 2000 ja väitteli tohtoriksi vuonna 2004 Helsingin yliopiston valtiotieteiden tiedekunnan sosiaalipsykologian laitokselta venäjänsuomalaisten etnisen identiteetin rakentumisesta. Väitöskirjan nimi on Menetetyt kodit, elämät, unelmat: Suomalaisuus paluumuuttajastatukseen oikeutettujen venäjänsuomalaisten narratiivisessa itsemäärittelyssä.
Miettinen on inkeriläisen pakolaisäidin tytär, joka ryhtyi tutkimaan sukujuuriaan 1980-luvun puolivälissä. Hänen äitinsä Lyyli Pyöriäinen pakeni rajajoen yli Suomeen vuonna 1929. Raja erotti, eikä hän tiennyt mitään Neuvostoliittoon jääneen perheen kohtalosta. Kesti 60 vuotta, ennen kuin yhteydet Venäjällä asuvaan sukuun löytyivät Miettisen selvitystyön tuloksena.
Julkaisuja

Inkeriläiset. Maaton kansa (Tammi, 1989)
Kohtalontie (Esoterica 1993)
Liljan kuva kutsuu (Sava-Miettinen, Ateena, 2000)
Petettyjen toiveiden maa (Arator, 2001)
Inkerin satulipas (Inkerin kulttuuriseura 2001)
Syntynyt suureksi, Eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen neljä vuosikymmentä. (Edita 2001)
Menetetyt kodit, elämät unelmat. Suomalaisuus paluumuuttajastatukseen oikeutettujen venäjänsuomalaisten narratiivisessa itsemäärittelyssä. Sosiaalipsykologian laitos. 2004.
Iloinen Inkeri. Inkerin kulttuuriseura. 2005
Kirjeitä kaukaa. Inkerin kulttuuriseura 2008
Iloa ja voimaa tarinoimalla. Vanhustyön keskusliitto. 2009
Vieläkö kukkivat omenapuut. Kadonnutta Pohjois-Inkeriä etsimässä. Inkerin kulttuuriseura 2010.
Inkeriläiset. Kuka kukin on. Inkerin kulttuuriseura 2013.
Mooses Putro. Mestari auran kurjesta. Mooses Putron elämäkerta. Inkerin kulttuuriseura 2015
Toinen siipi vettä viersi, toinen taivasta tavoitti. Jalanjälkiä ja muita puumerkkejä Inkerin kulttuuriseuran toiminnasta. Inkerin kulttuuriseura 2015.
Rajamailla. Reuna kustantamo. 2017.
Inkeriläisten mailla. Inkerin matkakirja. Miettinen – Kämäräinen. Reuna kustantamo. 2021
Durand de la Penne -luokka

| Durand de la Penne -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  5 400 t (kuormattu)
Pituus:  147,7 m
Leveys:  16,1 m
Syväys:  5 m
Koneteho:  55 000 hv
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  380
Aseistus
Meritorjunta:  1 x Otobreda 127 mm tykkiä 3 x OTO Melara 76/62 mm Super Rapid 4 x OTOMAT Mk2 -merimaaliohjusta 4 x Milas-sukellusveneidentorjuntaohjusta 6 x 324 mm  torpedoputkea WASS B515/3 2 x helikopteria
Ilmatorjunta:  1 x 8- Selenia Aspide -ohjuksen Albatross-ilmatorjuntaohjusten laukaisualusta
Durand de la Penne -luokka on Italian laivaston kahden ohjushävittäjän muodostama alusluokka. Ne ovat 5 000 tonnin monikäyttöisiä aluksia, jotka kykenevät suojaamaan laivasto-osastoja ja saattueita ilmahyökkäyksiltä, taistelemaan sekä sukellusveneitä että pinta-aluksia vastaan, tukemaan maihinnousuja sekä tulittamaan maamaaleja.
Suunnittelu

Alenia Marconi Systemsin (nykyinen Selex Sistemi Integrati) IPN 20 komento- ja hallintajärjestelmä kerää tietoja aluksen laitteilta sekä viesti- ja dataverkosta luoden ja ylläpitäen taktista tilannekuvaa. Elmer-viestijärjestelmän Link 11 ja Link 14 tuki mahdollistaa satelliittiyhteydet.
Selex Sistemi Integratin asejärjestelmienhallintajärjestelmä NA 30 (Dardo E) sisältää infrapunakameran ja laseretäisyysmittarin sekä Selex RTN 30X tulenjohtotutkan.
Aseistus

Aluksilla oli valmistuessaan merimaalien torjuntaan 140 kilometrin kantaman omaavat MBDA:n OTOMAT Mk2 -ohjukset, joiden taistelukärkenä on 210 kg räjähdepanos. Neljä kahden ohjuksen laukaisualustaa on asennettu ohjuskannelle kahden tutkamaston väliin. Ohjukset on vaihdettu modernisoitaessa MBDA Teseo Mk2/A -ohjuksiin.
MBDA on toimittanut aluksille myös Albatros Mk2 keskipitkänmatkan ilmatorjuntaohjusjärjestelmän, joka on asennetti tykkikannelle välittömästi etukannen tykkitornin taakse. Järjestelmään kuuluu Aspide-ohjukset maalien tuhoamisen jopa 15 kilometrin etäisyydeltä. Aluksilla on myös Raytheonin SM-2MR Tartar GMLS Mk13 -ohjusjärjestelmä, jonka kantama on 70 kilometriä. Sukelusveneidentorjuntaan on MBDA MILAS-järjestelmä.
Aluksen pääkannen tykkinä on OTO Melaran 127 millimetrin 54 pituuskaliiperin ase, joka ampuu 32 kilogramman kranaatteja jopa 15 kilometrin päähän. Tykin maksimi tulinopeus on 45 laukausta minuutissa. Lisäksi aluksella on kolme OTO Melaran 76 millimetrin 62 pituuskaliiperin Super Rapide -tykkiä, jotka kykenevät ampumaan kuuden kilogramman kranaatin 15 kilometriin tulinopeuden ollessa 120 laukausta minuutissa.
Aluksella on myös kaksi Whitehead Alenian B515 torpedojärjestelmää, joissa kummassakin on kolme B515 torpedoputkea. Aluksilla on Eurotorpin MU90 Impact -torpedot sekä MILAS sukellusveneentorjuntaheitin. Torpedon kantama maksiminopeudella on kaksitoista kilometriä ja miniminopeudella jopa 25 kilometriä.
Lisäksi aluksilla on helikopterikansi sekä hangaaritilat kahdelle helikopterille kuten Agusta Bell AB212, Sea King SH-3D tai EH-101.
Elektroniikkajärjestelmät

Aluksen Elettronican toimittamiin omasuojajärjestelmiin kuuluvat Sagem Défense Sécuritén (aiemmin EADS Defence & Electronics) Sagaie-soihdunheittimet,  SLQ-25 Nixie -torpedojen torjuntajärjestelmä sekä SLQ-732 Nettuno -tutkavaroittimen vastaanotin ja häirintälähetin
Turkajärjestelmiin sisältyvät Raytheonin SPS-52C E-alueen 3D kaukoilmavalvontatutka, Selexin MM/SPS-774 (RAN-10S) F-alueen ilma- ja merivalvontatutka, Selexin MM/SPS-768 D-alueen ilmavalvontatutka, Selexin (aiemmin Galileo Avionican) MM/SPS-702 I-alueen merivalvontatutka, NA 30 -järjestelmän neljä Selexin I- ja J-alueen tulenjohtotutkaa, ilmatorjuntaohjusjärjestelmien kaksi Raytheonin G- ja I-alueen AN/SPG-51D tulenjohtotutkaa sekä Selexin MM/SPN-748 I-alueen merenkulkututka.
Aluksen runkoon on asennettu Raytheonin DE 1167 keskitaajuusalueen aktiivikaikuluotain sekä tulenjohtotoimintaa varten DE 1167 VDS-kaikuluotain.
Propulsiojärjestelmä

Aluksen propulsiojärjestelmä on niin kutsuttu CODOG (engl. COmbined Diesel Or Gas), jossa kaksi Fiat/GE LM 2500 -kaasuturbiinia mahdollistavat yhteensä 40,3 megawatin tehon. Kaksi GMT BL 230.20 DVM -dieselmoottoria mahdollistavat kumpikin 9,3 megawattia.
Alukset

Luokkaan piti kuulua neljä alusta, mutta jälkimmäinen pari siirrettiin Orrizonte-luokkaan.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Luigi Durand de la Penne | Fincantieri Riva Trigoso | 1988 | 20. lokakuuta 1989 | 18. maaliskuuta 1993 |  |
| Francesco Mimbelli | Fincantieri Riva Trigoso | 1989 | 13. huhtikuuta 1991 | 18. lokakuuta 1993 |  |
Château-d’Œx

| Château-d'Œx |
| --- | --- |
 Château-d'Œx
 lippu:  vaakuna
 Kartta
 Koordinaatit: 46°28′25″N, 7°7′49″E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Piirikunta:  Riviera-Pays-d’Enhaut
Kunnat ja kaupungit:  12
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  113,66 km²
Korkeus:  958 m
Väkiluku (31.12.2022)  (vakituiset asukkaat):  3 564
 – Väestötiheys:  31 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  1660
 
 www.chateaudoex-admin.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pays-d'Enhautin vanha aluekartta.Pays-d'Enhautin vanha kuntien sijaintikartta.
Château-d’Œx ([ʃɑto dɛ]) on kunta Sveitsin Vaud’n kantonissa. Se sijaitsee Riviera-Pays-d’Enhaut’n alueella. Aiemmin kunnasta on käytetty myös saksankielisiä nimityksiä Ösch ja Oesch. Château-d’Œx sijaitsee ranskankielisellä alueella.
Château-d’Œx’n rajanaapureita ovat Haut-Intyamon, Grandvillard ja Charmey, idässä Rougemont, Saane ja Gsteig bei Gstaad, etelässä Ormont-Dessus ja Villeneuve sekä lännessä Rossinière.[lähde? ]
Kunta oli osa Pays-d’Enhaut’n aluetta, kunnes se purettiin 31. elokuuta 2006, ja Château-d'Œx’stä tuli osa uutta Riviera-Pays-d'Enhaut’n aluetta.[lähde? ]
Paikallinen hallinto

Jokainen alueelta lähtöisin oleva perhe kuuluu ns. patriisikuntaan ja on vastuussa kunnan alueella olevista kiinteistöjen kunnossapidosta.[lähde? ]
Väestö

Château-d'Oex on (31. joulukuuta 2023) 3 624 asukkaan keskikokoinen kunta Vaudin kantonissa. Asukkaista 88,5 % on ranskankielisiä, 3,6 % saksankielisiä ja 2,4 % englanninkielisiä (vuodesta 2000). Château-d'Œx’n väkiluku kasvoi voimakkaasti etenkin 1800-luvun jälkipuoliskolla. Sen jälkeen kun väkiluku oli jatkanut kasvuaan 3 840 asukkaaseen vuoteen 1930 mennessä, vuonna 1980 havaittiin yli 25 prosentin lasku voimakkaan muuttoliikkeen vuoksi. Sen jälkeen väestönkasvu on jälleen ollut vähäistä.[lähde? ]
Historia

Château-d’Œx mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1115 nimillä Oit, Oyz, Oix ja Oyez.
Pays-d’Enhaut’sta tuli piiri vuonna 1803, ja Château-d'Oexista tehtiin alueen pääkaupunki ja hallinnollinen keskuspaikka.[lähde? ]
Valokuvia kunnasta

Yleiskuva Château d’Œx’n kaupungista.
San Donaton reformoitu kirkko, todistettu olemassaolo vuodesta 1175 ja rakennettu uudelleen 1300-luvulla.
Château-d’Œx’n rautatieasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Château-d’Œx Wikimedia Commonsissa
Kunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Joker SVG Helper, Karttahaun hakusana; Château-d’Œx ortsnamen.ch. Viitattu 9.9.2024. Sveitsin paikannimitutkimuksen portaali ja karttakanta.
Hernandon piirikunta

Hernandon piirikunta (engl. Hernando County) on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 41 503 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Brooksvillen kaupunki. Piirikunta perustettiin 24. helmikuuta 1843.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hernandon piirikunta Wikimedia Commonsissa
Emuulampi

| Emuulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°40′36″N, 24°36′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Karankajärven va (14.66)
Laskupuro:  Emuulamminpuro Salmipuroon 
Järvinumero:  14.664.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  206,3 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,918 km  
Pinta-ala:  3,692 ha  
Tilavuus:  0.000048 km³ 
Keskisyvyys:  1,31 m  
Suurin syvyys:  2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiEmuulampi 
Emuulampi  on Keski-Suomessa Saarijärvellä  Puolimatkan lähellä sijaitseva lampi.