stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uno Harva
Lapsuus ja nuoruus > Teologian opinnot

Harva suoritti opintonsa erinomaisin arvosanoin. Puolitoista vuotta opintojen aloittamisesta hänellä oli cum laude -arvosana Raamatun alkukielissä ja laudatur teologisissa esikäsitteissä. Hänen teologiset opintonsa päättyivät vuonna 1906 kiitettävin arvosanoin. Harva ei liene osallistunut sen aikaiseen osakuntien kielipoliittisin kiistoihin. Kannaltaan hän on kuitenkin ollut suomenmielinen, vaikka suorittikin opintojaan myös ruotsiksi.
Lapsuus ja nuoruus > Papin virassa Kuorevedellä 1906–1907

Harva vihittiin papiksi 4. tammikuuta 1907. Hänet nimitettiin Kuoreveden papin apulaiseksi. Harva ei kuitenkaan tuntenut papin virkaa omakseen ja kärsi vakaumuksellisen kriisin. Kerran Ypäjällä hänen muistetaan tokaisseen: "Kyllä se nyt on niin, etten minä voi toimia pappina, sillä minun täytyy monta kertaa viran puolesta puhua semmosta, jota minä en itsekään usko." Lopulta hän päätyi jättämään papin viran noin vuoden jälkeen ja palasi jatkamaan opintojaan.
Harvan uranvaihdon motiiveista on esitetty useita arvioita. Aikakauden tuore naturalistinen uskontokritiikki, kristillisen vakaumuksen kriisi tai yksinkertaisesti laajempi kiinnostus uskontoelämän monimuotoisuuteen ovat kaikki varteenotettavia arvauksia. Tutkijanuransa varhaisvaiheessa Harva oli kuitenkin kiinteästi kosketuksissa teologisen tiedekunnan toimintaan ja toimi muun muassa Teologisen lauantaiseuran jäsenenä 1915–1926. Myöhemmissä tutkimusmatkoillaan kirjoittamissaan kirjeissä kuvastuu myös Harvan kristillinen vakaumus.
Tieteellinen ura

Palattuaan takaisin yliopistoon vuonna 1908 Harva aloitti ensimmäisenä Suomessa opinnot, joiden tavoitteena oli puhtaasti uskontotieteellinen koulutus.  Koska tällaista tieteenalaa ei ollut olemassa itsenäisenä oppiaineena, Harva yhdisteli olemassa olevien tieteenalojen tutkimusperinteitä  ja hakeutui alan parhaimmin tuntevien opettajien koulutukseen. Turun suomalaisen lyseon vuonna 1909 julkaistun 30-vuotisjuhlakirjan oppilasmatrikkeliin Harva ilmoitti elämäkertatiedoikseen "tutkii vertailevaa uskontotiedettä" — termi jota Harva johdonmukaisesti käytti omasta tutkimustyöstään.
Harva opiskeli muun muassa Edvard Westermarckin, Kaarle Krohnin, E. N. Setälän ja muiden sen aikaisten opettajien johdolla muun muassa vertailevaa kansanrunoutta sekä perehtyi suomalaiseen ja suomensukuisten kansojen mytologiaan ja kieleen.
Tieteellinen ura > Suomalais-ugrilaisen uskonnontutkimuksen dosenttina 1915–1926

Sinnikkäiden ja toistuvien yritysten ansiosta Harva nimitettiin suomalais-ugrilaisen uskonnontutkimuksen dosentiksi Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan 31.3.1915. Teologiseen tiedekuntaan dosentuurin ei katsottu syystä tai toisesta sopivan koska uskonnontutkimuksen oli tiedekunnassa katsottu sisältyvän uskontohistorian oppiaineeseen. Nimityksen myötä Harva jatkoi M. A. Castrénin työtä, jonka oli katsottu Castrénin kuoleman jälkeen jääneen pysähdyksiin.
Yksi Harvan oppilaista oli tuolloin Martti Haavio, joka ihaili Harvaa suuresti.
”Kun dosentti Holmberg – – aloitti luentonsa kello viisi illalla suomalais-ugrilaisesta mytologiasta, hän toi mukanaan kynttilän, sytytti sen ja sammutti sähkön. Oli esillä vainajainpalvelus. – – Uno Holmbergin "iltahartaudet" (kuten sanoimme) olivat minulle juhlaa ja samoin meille jokaiselle. Hän oli, se on käsitykseni, senaikaisista yliopiston opettajista loistokkain luennoitsija.
Tieteellinen ura > Kysymys uskontotieteen professuurista

Harvan dosentuurin lisäksi uskontotieteellä ei ollut mitään edustusta suomalaisessa yliopistossa. Teologisen tiedekunnan uskontotieteellinen dosentuuri ei ollut saanut jatkajaa Rafael Karstenin (dosenttina vuodesta 1905) saatua nimityksen käytännöllisen filosofian professoriksi 1922. Syynä oli luultavasti Karstenin poleeminen ja uskontokriittinen tutkimustyö. Samana vuonna Karstenin voimakkaasti ajama uskonnonvapauslaki hyväksyttiin, minkä perusteella muun muassa itämaisen kirjallisuuden professori Knut Tallqvist esitti uskontotieteen professuurin perustamista historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan ja viran myöntämistä Harvalle.
Nimitystä puolsi voimakkaasti myös tuleva professori ja pääministeri Edwin Flinck (myöhemmin Linkomies). Nimitys kaatui kuitenkin yliopistollisen byrokratian rattaisiin. Oli nimittäin tehty jo aiemmin periaatepäätös Johan Edvin Reinin nimittämiseksi sinä vuonna kreikkalaisen ja bysanttilaisen filologian professuurinkaan, minkä myötä professorinvirasta kilpailleet Harva ja Gunnar Landtman eivät kumpikaan saaneet virkaa.
Suomen hallituskin otti vuonna 1925 kantaa professuurin perustamisen puolesta, mutta silloinen yliopiston rehtori Hugo Suolahti syystä tai toisesta jarrutti vastaan kaikin voimin ja onnistui kilpistämään Harvan pyrkimykset professuurin perustamisesta. Opetusministeriö (jonka ministerinvirkaa toimitti tuolloin E.N. Setälä) järjesteli yliopiston byrokratiaa joustavammaksi, jolloin useampia professorinvirkojen voitiin perustaa helpommin. Seuraavana vuonna eduskunta epäsi yliopiston sitä varten hakemat varat ja professuuri jäi taas toteutumatta.
Tämän sinnikkään taistelun jälkeen Turun yliopisto tarjosi Harvalle sinne perusteilla olevaa sosiologian professorin virkaa. Harva hylkäsi tarjouksen aluksi ajatuksenaan pyrkiä edelleen uskontotieteen professorin virkaan. Turun yliopiston nopeutettua Harvan pyynnöstä professuurin perustamisprosessia, Harva harkitsi asiaa uudelleen ja otti tarjouksen sittenkin vastaan. Harva muutti perheineen Turkuun vuonna 1926.
Tieteellinen ura > Sosiologian professorina 1926–1949

Koska uskontotiede ei saanut jalansijaa Helsingin yliopistossa, Turkuun perustettava sosiologian professorin virka räätälöitiin todellisuudessa juuri Harvan intressejä koskevaksi. Viran luonteen määrittelivät nimittäin teoreettisen filosofian professori Eino Kaila sekä Rafael Karsten. Kirjeessään Harvalle Kaila kirjoittaa:
”Mitä erityisesti sosiologia-nimeen tulee, näyttää siltä kuin professuuri olisi nimitettävä niin, jotta se saataisiin onnellisesti ajetuksi läpi hoitokunnassa – hoitokunnan hyväksyminen näet tarvitaan siihen nähden, millä aineella vaihtuva professuuri kulloinkin täytetään.”
Sosiologian alaisuuteen katsottiin kuuluvan myös vertailevan uskontotieteen ja kansantietouden, joten tuoreen professorin ei tarvinnut vaihtaa painopistettään. Professorin ominaisuudessa Harva palasi oman tutkimustyönsä tulosten esittelyyn ja hänen luentojensa aiheet käsittelivät laajasti tapakulttuuria, maailmanuskontoja, ja myyttiperinteitä.
Uno Harva tutkijana

Uno Harva painotti työssään uskontotieteen tieteellisen tutkimuksen luonnetta ja työskenteli lujasti osoittaakseen perustamansa tutkimusalan kriittisen näkökulman, joka oli suomalaisittain jokseenkin uusi tapa suhtautua uskontoihin. Hän suhtautui uskontoihin etupäässä perinnetutkimuksen kannalta ja oli erityisen kiinnostunut myyttien näkyvyydestä yhteisön käytännön elämässä kuten laissa, tapakulttuurissa ja seremonioissa.
Harva keräsi elämänsä aikana paljon aineistoa erityisesti suomensukuisten kansojen tavoista ja uskomusperinteestä, mutta ei kehittänyt aineistonsa pohjalta mitään tiettyä teoriaa. Tutkimustyössään hän keskittyi myytin merkityksen ja funktion tutkimiseen. Hän tutki erityisesti uskonnon syntyä ja alkuperää, myytin vaikutusta käytännön elämään, suomensukuisten kansojen maailmanselitysmalleja ja šamanismia.
Harvalla on laaja merkitys suomalaisen ja suomensukuisten kansojen kulttuurin perinteen dokumentoijana. Hänen työnsä kattaa laajan maantieteellisen alueen ja sisältää tietoa muun muassa haltiauskosta, Sammosta, perhetavoista, ajanlaskusta ja shamanismista.
Eräs Harvan tunnetuimpia yksittäisiä teorioita on E. N. Setälän kanssa kehitetty teoria Sammosta maailmanpylväänä tai maailmanpuuna. Harva julkaisi aiheesta useita artikkeleita ja kaksi teosta.
Tutkimusmatkat

Uno Harvan tutkimustyön mielenkiinto kohdistui aiemmista tutkijoista (Heikki Paasonen, K. F. Karjalainen, Kai Donner, M. A. Castren) poiketen yksinomaan tapakulttuurin ja uskomusjärjestelmien tutkimiseen. Aiemmat tutkijat olivat olleet kielitieteellisesti painottuneita. Harvan tutkimusmatkat kohdistuivat enimmäkseen suomensukuisten kansojen asuma-alueille Siperiaan ja Etelä-Venäjälle.
Tutkimusmatkat > Luettelo tutkimusmatkoista

1911: Permi, Ufa – Udmurtit l. votjakit)
1913: Siperia – Marit l. tšeremissit
1917: Siperia – Evenkit l. tunguusit, ketit l. ostjakit
1926: Petsamo – Kolttasaamelaiset
1927: Petsamo – Kolttasaamelaiset
Uno Harva yhteiskunnallisena vaikuttajana

Yliopistotyönsä ohessa Harva osallistui aktiivisesti myös yhteiskunnallisiin ja paikallisiin asioihin. Hänellä oli voimakas sosiaalinen omatunto joka sai hänet toimimaan aktiivisesti kansansivistyksellisissä ja yhteiskunnallisissa rooleissa.
Harva toimi muun muassa seuraavissa yhdistyksissä ja seuroissa:
Suomen Itämainen Seura
Kalevalaseura (sihteerinä 1920–1922)
Helsingin yliopiston Ylioppilaskunta
Porthan-Seura
Varsinais-Suomen Maakuntaliitto
Turun Työväenopisto
Turun Teatteri
Folklore Fellows Communications -julkaisusarjan päätoimittaja 1933–1949
Perhe

Harvan puoliso oli lastenkirjailija Elin Munsterhjelm. Heillä oli kolme lasta, Anna-Margareta (1915–1931) Kirsti-Inkeri (1918–1931),  ja Martti (1920–2010). Tyttäret kuolivat vuonna 1931 johonkin sairauteen Turussa.
Kuolema

Uno Harva kuoli 13. elokuuta 1949 Turussa 66-vuotiaana pitkään potemiinsa sydänvaivoihin.
Teokset

Valikoima Harvan tutkimustyöstä.
Permalaisten uskonto. Suomen suvun uskonnot IV. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1914
Tsheremissien uskonto. Suomen suvun uskonnot V. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1914
Lappalaisten uskonto. Suomen suvun uskonnot II. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1915
Elämänpuu (1920)
Jumalauskon alkuperä. Otava, 1916
Elämänpuun laajennettu saksankielinen laitos Der Baum des Lebens. Annales Academiae Scientiarum Fennicae, 1922
Über die Jagdriten der Nördlichen Völker Asiens und Europas (Pohjoisen Euroopan ja Aasian pyyntiriiteistä), 1922
Die religion der Tscheremissen (Tseremissien uskonto). Folklore Fellow´s Communications, 1926
Altain suvun uskonto (1933)
Die religiösen Vorstellungen der altaischen Völker. Folklore Fellow´s Communications, 1938
Mordvalaisten muinaisusko, 1942
Sammon ryöstö, 1943
Suomalaisten muinaisusko, WSOY 1948 – 2., uudistettu p. SKS 2018 (sis. Veikko Anttosen oheistekstin)
Aiheesta muualla

Uno Harva suomalaisen kulttuuriperinnön vaalijana ja tutkijana. Porthan-Seura.
Harva, Uno hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Vapaasti ladattavia Uno Harvan e-kirjoja Project Gutenbergissä ja Projekti Lönnrotissa.
Uuno Holmberg : Valehtelevia valokuvia, Suomen Kuvalehti, 29.09.1923, nro 39, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO) 2  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Kustaa Heikkilä (taidemaalari)

Kustaa Heikkilän värilitografia vuodelta 1904 kuvaa junaa kulkemassa Etelä-Pohjanmaan peltomaiseman läpi.
Kustaa Heikkilä (16. huhtikuuta 1870 Siikajoki – 14. heinäkuuta 1937 Sammatti) oli suomalainen taidemaalari. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Heikkilä ja Maria Juhontytär. Kustaa opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1894–1895 ja 1897–1899 sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1899–1902. Hän toimi myös puuseppänä ja ryhtyi myöhemmin maanviljelijäksi. Hän sai taitavana kivipiirtäjänä tehdä litografioina ensimmäisiä Valistuksen opetustauluja. Hänen töistään on tehty myös postikortteja. Hänen tekemiään ovat Valistuksen maantiedesarjan taulut 1–7 ja 9. Nämä taulut tekivät myöhemmin uudestaan Vihtori Ylinen ja Theodor Björnström.
Suomen europarlamenttivaalit 2024

Suomen vuoden 2024 europarlamenttivaalit järjestettiin 9. kesäkuuta, ja ne olivat osa vuoden 2024 europarlamenttivaaleja koko unionin alueella. Vaaleissa valittiin kaikki Suomen 15 europarlamentaarikkoa (eli meppiä) seuraavaksi viisivuotiskaudeksi.
Taustaa

Koko maa toimii yhtenä vaalipiirinä. Ennakkoäänestys oli kotimaassa 29. toukokuuta – 4. kesäkuuta ja ulkomailla 29. toukokuuta – 1. kesäkuuta.
Syksyllä 2023 Euroopan parlamentti hyväksyi ehdotuksen, jonka nojalla 12 jäsenmaalle myönnettiin lisäpaikkoja parlamentissa. Tämä vaikutti myös Suomeen, joka sai yhden lisäpaikan, eli Suomen meppien määrä nousi 15:een.
Äänioikeus

Äänioikeus vaaleissa oli kaikilla vaalipäivään mennessä vähintään 18-vuotiailla Suomen kansalaisilla sekä henkilöillä, jotka täyttivät seuraavat ehdot:
muut EU-jäsenvaltion kansalaiset, jotka eivät ole menettäneet äänioikeuttaan kotimaassaan
on ilmoittanut digi- ja väestötietovirastolle viimeistään 80 päivää ennen vaaleja aikovansa äänestää Suomessa
on omannut kotikunnan Suomessa vähintään 51 päivää ennen vaaleja TAI on Suomessa toimivan tai EU:n kansalaisjärjestön palveluksessa tai tällaisen henkilön Suomessa asuva perheenjäsen
Tulokset

Suomen europarlamenttivaalien 2024 tulokset
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |  |  |
| Puolueet | Puolueet | Äänet | Äänet | Äänet | Paikat | Paikat |  |  |
| Puolueet | Puolueet | Ääniä | % | +/− | Paikat | +/− |  |  |
|  | Kokoomus | 453 636 | 24,8 | +4,0 | 4 | +1 |  |  |
|  | Vasemmistoliitto | 316 859 | 17,3 | +10,4 | 3 | +2 |  |  |
|  | Sosiaalidemokraatit | 272 034 | 14,9 | +0,2 | 2 | ±0 |  |  |
|  | Keskusta | 215 165 | 11,8 | −1,8 | 2 | ±0 |  |  |
|  | Vihreät | 206 332 | 11,3 | −4,7 | 2 | ±0 |  |  |
|  | Perussuomalaiset | 139 160 | 7,6 | −6,2 | 1 | −1 |  |  |
|  | Ruotsalainen kansanpuolue | 112 245 | 6,1 | −0,2 | 1 | ±0 |  |  |

|  | Kristillisdemokraatit | 75 426 | 4,1 | −0,8 | 0 | ±0 |  |  |
|  | Vapauden liitto | 16 717 | 0,9 | uusi | 0 | uusi |  |  |
|  | Liike Nyt | 9 641 | 0,5 | uusi | 0 | uusi |  |  |
|  | Liberaalipuolue | 7 139 | 0,4 | +0,2 | 0 | ±0 |  |  |
|  | Kommunistinen Puolue | 2 815 | 0,2 | -0,0 | 0 | ±0 |  |  |
|  | Avoin puolue | 1 273 | 0,1 | uusi | 0 | uusi |  |  |
|  | Totuuspuolue | 807 | 0,0 | uusi | 0 | uusi |  |  |

| Yhteensä | Yhteensä | 1 829 249 | 100 % |  | 15 |  |  |  |

| Hyväksyttyjä ääniä | Hyväksyttyjä ääniä | 1 829 249 | 99,6 % |  |  |  |  |  |
| Hylättyjä | Hylättyjä | 6 513 | 0,4 % |  |  |  |  |  |
| Äänestäneitä | Äänestäneitä | 1 835 762 | 100 % |  |  |  |  |  |
| Äänioikeutettuja | Äänioikeutettuja | 4 546 589 |  |  |  |  |  |  |

Lähteet:
Ehdokkaat

Tammikuuhun 2024 mennessä Suomen 14 istuvasta europarlamentaarikosta kuusi ilmoitti tavoittelevansa jatkokautta Euroopan parlamentissa. Jatkokaudelle pyrkimisestä ilmoittivat kokoomuksen Henna Virkkunen ja Sirpa Pietikäinen, vihreiden Ville Niinistö, SDP:n Eero Heinäluoma, perussuomalaisten Pirkko Ruohonen-Lerner sekä keskustan Elsi Katainen. Lisäksi ehdolla oli 1. kesäkuuta 2024 Euroopan parlamenttiin Petri Sarvamaan tilalle noussut, aiemmin kokoomusta edustanut, Eija-Riitta Korhola kristillisdemokraattien listalla. Istuvista mepeistä uudelleen valittiin Virkkunen, Niinistö, Heinäluoma ja Katainen.
Perussuomalaisten Teuvo Hakkarainen oli halukas jatkokaudelle, mutta perussuomalaisten puoluehallitus vastusti hänen ehdokkuuttaan eikä häntä näin ollen nimetty ehdokkaaksi. Hakkarainen osallistui eurovaaleihin sitoutumattomana Vapauden liiton listalta.
Pois Euroopan parlamentista jäivät kokoomuksen meppinä vuosina 2012–2024 toiminut Petri Sarvamaa, vihreiden meppinä vuodesta 2014 toiminut Heidi Hautala ja vuodesta 2020 toiminut Alviina Alametsä, SDP:n meppinä vuodesta 2014 toiminut Miapetra Kumpula-Natri, keskustan vuodesta 2019 meppinä toiminut Mauri Pekkarinen, vasemmistoliiton meppinä vuodesta 2019 toiminut Silvia Modig ja RKP:n vuodesta 2012 meppinä toiminut Nils Torvalds.
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo

Puolueiden ja valitsijayhdistysten oli toimitettava ehdokaslistansa 30. huhtikuuta 2024 kello 16.00 mennessä Helsingin vaalipiirilautakunnalle. Ehdokasasettelu vahvistettiin 10. toukokuuta 2024.
Parlamenttiin päässeet ehdokkaat on merkitty lihavoidulla tekstillä.
Puolueiden 10. toukokuuta 2024 vahvistetut ehdokkaat (suluissa ryhmä, jota puolueen europarlamentaarikot edustavat Euroopan parlamentissa):
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Liberaalipuolue – Vapaus valita

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  2 Eero Ahtola  3 Jaakko Haapalehto  4 Marko Eerikki Karhunen  5 Lassi Kivinen  6 Aki Kivirinta  7 Mira Korhonen-Low  8 Kimmo Lampinen |  9 Tiia Lehtisalo  10 Aarne Leinonen  11 Laura Lähteenmäki  12 Tomi Mertala  13 Sami Mutenia  14 Jussi Mäkipelto  15 Juha Paasonen |  16 Jarmo Peltola  17 Juha-Matti Peltola  18 Miika Pihkola  19 Visa Pollari  20 Nina Sneitz  21 Tommi Vihervaara |  |
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Suomen Kristillisdemokraatit (EPP)

Vaaliliitossa Liike Nytin kanssa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  22 Eija-Riitta Korhola  23 Matti Heikkinen  24 Katriina Hiippavuori  25 Ari Mönttinen  26 David Pettersson |  27 Tapio Puolimatka  28 Aki Ruotsala  29 Tommi Terä  30 Ann-Niina Turunen  31 Marika Visakorpi-Kemppainen |  |
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Liike Nyt

Vaaliliitossa Suomen Kristillisdemokraattien kanssa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  32 Christa Lahto  33 Toni Korhonen  34 Mikko Luomala  35 Petteri Redsven  36 Johanna Leponiemi |  37 Inka Kolhinoja  38 Nina Nummela  39 Heidi Jaari  40 Iina Ilmarinen  41 Satu Taavitsainen |  |
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Perussuomalaiset (ECR)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  42 Sanna Antikainen  43 Johanna Ekman  44 Kaisa Garedew  45 Simo Grönroos  46 Ilpo Heltimoinen  47 Vilhelm Junnila  48 Arja Juvonen |  49 Joonas Kiviranta  50 Ari Koponen  51 Lauri Laitinen  52 Arto Luukkanen  53 Teija Makkonen  54 Mika Niikko  55 Mauri Peltokangas |  56 Mikko Polvinen  57 Pirkko Ruohonen-Lerner  58 Sara Seppänen  59 Sebastian Tynkkynen  60 Veikko Vallin  61 Nanna Väätäinen |  |
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Vasemmistoliitto (GUE/NGL)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  62 Mikko Aaltonen  63 Li Andersson  64 Gashaw Bibani  65 Paco Mamadou Diop  66 Jessi Jokelainen  67 Jouni Armas Jussinniemi  68 Piia Kilpeläinen-Tuoma |  69 Maija Kuivalainen  70 Merja Kyllönen  71 Matleena Käppi  72 Lauri Lindén  73 Ajak Majok  74 Joona Mielonen  75 Minna Minkkinen |  76 Riku Nieminen  77 Harri Pikkarainen  78 Jussi Saramo  79 Sami Säynevirta  80 Lotta Tuominen  81 Pinja Vuorinen |  |
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Suomen ruotsalainen kansanpuolue (RE)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  83 Eva Biaudet  84 Johanna Borg  85 Samuel Broman  86 Oscar Byman  87 Mira Bäck  88 Dan Cederlöf  89 Oona Hagman |  90 Anna-Maja Henriksson  91 Magnus Hertzberg  92 Mikael Jern  93 Henrik Meinander  94 Ingrid Möller  95 Wilhelm von Nandelstadh  96 Anton Nilsson |  97 Kalle Pusa  98 Frida Sigfrids  99 Niclas Sjöskog  100 Julia Ståhle  101 Anita Westerholm  102 Nicke Wulff |  |
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Suomen Keskusta (RE)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  103 Roosa Grönberg  104 Antti Heikkilä  105 Perttu Helin  106 Petri Honkonen  107 Kati Häkkinen  108 Satu Jaatinen  109 Venla Kajan  |  110 Elsi Katainen  111 Timo Kaunisto  112 Piia Koriseva  113 Katri Kulmuni  114 Mika Lintilä  115 Valtteri Paakki  116 Petri Rinne  |  117 Petri Roininen  118 Sami Ronkola  119 Marju Silander  120 Joonas Soukkio  121 Joel Taskila  122 Ira Toppinen |  |
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (S&D)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  123 Tanja Airaksinen  124 Patrik Borg  125 Jessy Eckerman  126 Piia Elo  127 Maria Guzenina  128 Eero Heinäluoma  129 Miina-Anniina Heiskanen |  130 Sari Helin  131 Viivi Järvelä  132 Emilia Kangaskolkka  133 Kimmo Kiljunen  134 Pekka Komu  135 Tiina Kyllönen  136 Suna Kymäläinen |  137 Emmi Lintonen  138 Ville Merinen  139 Päivi Niemi-Laine  140 Pinja Perholehto  141 Dimitri Qvintus  142 Piritta Rantanen |  |
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Suomen Kommunistinen Puolue

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  143 Heikki Ekman  144 Joona Etto  145 Mervi Grönfors  146 Taina Hollo  147 Tarja Kajari  148 Toni Kallioinen  149 Jari Karttunen |  150 Jonas Kettunen  151 Anni Kivistö  152 Jarmo Knuutila  153 Miguel López  154 Jiri Mäntysalo  155 Petra Packalén  156 Juha Päiväniemi |  157 Hannu Salminen  158 Tiina Sandberg  159 Akira Siivonen  160 Lauri Sulander  161 Bex Tapanainen  162 Liisa Taskinen |  |
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Avoin puolue

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  163 Thierry Botty van den Bruele  164 Kristiina Järvenpää  165 Janne Korhonen  166 Seppo Leskinen  167 Patrik Liljeström  168 Jarkko Malonen |  169 Armando Mema  170 Ilkka Nuotio  171 Jennifer Nuotio  172 Petrus Pennanen  173 Jouni Tuovinen |  |
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Vapauden liitto

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  174 Teuvo Hakkarainen (sit.)  175 Juha Huhtala  176 Tuomas Jukkola  177 Niko A. Kauko  178 Kimmo Kautio  179 Heini Koukkari  180 Junes Lokka (sit.) |  181 Juho Lyytikäinen  182 Rauli Mäkelä  183 Vanessa Olsen  184 Sakari Peltola  185 Jyri Poltto  186 Lauri Saarela  187 Susanna Strandvik |  188 Ossi Tiihonen  189 Pekka Timonen  190 Heli Tranberg  191 Tatu Tyni  192 Maija-Sofia Ulmanen  193 Niina Valtanen |  |
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Vihreä liitto (G/EFA)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  194 Thomas Elfgren  195 Unna Eteläinen  196 Atte Harjanne  197 Inka Hopsu  198 Shawn Huff  199 Timo Huhtamäki  200 Miro Ilvonen |  201 Perttu Jussila  202 Tuire Kaimio  203 Silja Keränen  204 Tuuli Kousa  205 Ari-Pekka Liukkonen  206 Rosa Meriläinen  207 Krista Mikkonen |  208 Ville Niinistö  209 Maria Ohisalo  210 Niina Ratilainen  211 Julia Sangervo  212 Peppi Seppälä  213 Susa Vikeväkorva |  |
Ehdokkaat > Ehdokasluettelo > Kansallinen Kokoomus (EPP)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  214 Mika Aaltola  215 Ted Apter  216 Mika Kasonen  217 Ville Kaunisto  218 Susanna Kisner  219 Maria Miala  220 Sirpa Pietikäinen |  221 Susanne Päivärinta  222 Sakari Pääkkö  223 Henriina Rantala  224 Maria Rautanen  225 Markku Rentto  226 Aura Salla  227 Janne Sankelo |  228 Max Schulman  229 Sauli Seittenranta  230 Annika Sipola  231 Pekka Toveri  232 Jocka Träskbäck  233 Henna Virkkunen |  |
Lähde:
Gallupit

Vaaliviikolla MTV, Helsingin Sanomat ja Yle julkaisivat kukin oman mielipidetiedustelunsa, joista yksikään ei osannut ennakoida kannatuksessa suuria muutoksia. Vaaleissa Perussuomalaiset alitti kuitenkin kyselyiden keskiarvon noin seitsemällä prosenttiyksiköllä, kun taas Vasemmistoliitto ylitti oman keskiarvonsa saman verran. Myös Kokoomuksen vaalitulos kohosi gallupien lukemista noin neljä prosenttiyksikköä. Toisaalta SDP:n tulos laski odotetusta neljä prosenttiyksikköä.
Väitöskirjatutkija Julius Lehtisen mukaan kyselyissä oli tiedusteltu sitä, mitä puoluetta vastaajat aikovat äänestää eurovaaleissa, jolloin jopa 70 prosenttia nimesi jonkin puolueen, vaikka koko 2000-luvun ajan todellinen äänestysinto oli pysynyt 40 prosentin tuntumassa. Gallupeissa yliarvioitiin siten se, kuinka moni lopulta ilmaisisi mieltymyksensä myös äänestyskopissa. Lehtisen mukaan tähän saattoi vaikuttaa se, että kyselyiden toteuttamistapa on muuttunut puhelinhaastatteluista nettipaneeleiksi, joissa vain innokkaimmat vastaavat, minkä vuoksi vastaajien joukko ei enää olekaan edustava otos yhteiskunnasta.