Elisabet (Venäjä)
Lapsuus ja nuoruus

Jelisaveta Petrovna oli sisarensa, Holstein-Gottorpin herttuatar Anna Petrovnan lisäksi ainoa Pietari Suuren ja Katariina I:n yhdestätoista lapsesta, joka eli aikuisikään asti. Nuoruudessaan Jelisaveta tuli toistuvasti ohitetuksi hallitsijaa valittaessa. Setäpuolensa Iivana V:n tyttären, keisarinna Annan hallitessa Jelisaveta oleskeli poissa hovielämästä. Hän ei nuoruudessaan ollut juurikaan kiinnostunut politiikasta vaan oli tyytyväinen saadessaan omistautua harrastuksilleen ulkoilulle, ratsastukselle, puutarhanhoidolle ja metsästykselle maakartanossaan Tsarskoje Selossa tai Kesäpalatsissaan Pietarissa (nykyisen Mikaelinlinnan paikalla). Elisabetin kauneus, seurallisuus ja iloisuus takasivat sen, että hänellä riitti paljon niin mies- kuin naispuolisiakin ystäviä.
Jelisaveta varttui Moskovassa Iivana V:n lesken, suuriruhtinatar Praskovja Fjodorovna Saltykovan vanhauskoisessa taloudessa, jossa ankara paastoaminen, jatkuvat rukoukset ja pyhiinvaellukset olivat päivittäinen käytäntö. Kesäksi lähdetiin maalle Pokrovskojeen, Preobraženskojeen, Izmailovskojeen tai Aleksandrovskaja Slobodaan. Jelisaveta näki harvoin isäänsä, ja tytärten kasvattaminen jätettiin äiti Katariinan tehtäväksi, mikä oli hänen oman puutteellisen koulutuksensa ja mielenkiinnottomuutensa vuoksi mahdotonta, varsinkin kun hän lähti miehensä luokse Pietariin.
Vastuu Jelisavetan muodollisesta kasvatuksesta kahdeksanvuotiaasta lähtien annettiin hänen isänsä sisarelle Natalja Aleksejevalle ja ruhtinas Aleksandr Menšikovin perheelle. Pitkäkasvuista, pyöreähköä, rusoposkista ja punertavahiuksista Jelisavetaa pidettiin nokkelana tyttönä, mutta ei mitenkään loistavaälyisenä. Hän ei koskaan oppinut kirjoittamaan venäjää kieliopillisesti oikein. Hän peri vuonna 1728 äidiltään Katariinan palatsin, joka oli tuolloin pieni metsästyslinna Tsarkoje Selossa, missä hän metsästeli mielellään.
Suuriruhtinatar Jelisaveta Petrovnaa yritettiin 15-vuotiaana naittaa tuloksetta Ranskan kuningas Ludvig XV:lle ja jopa omalle veljenpoikapuolelleen Pietari II:lle. Hänet kihlattiin vuonna 1724 Eutinin herttua Kristian Augustin vanhimman pojan, Karl August von Holstein-Gottorpin kanssa, mutta sulhanen kuoli vuonna 1727 ennen häitä. Jelisaveta menetti saman vuoden keväällä sekä kihlattunsa että isänsä ja äitinsä.
Suuriruhtinatar Jelisaveta Petrovnalle ei löytynyt tämän jälkeen sopivaa sulhasta. Ehdokkaita olivat August II Väkevän avioton poika Saksin kreivi Moritz, jota oli kysytty jo keisarinna Annalle huonolla menestyksellä, Englannin prinssi George Augustus, Brandenburg-Schwedtin rajakreivi Karl Friedrich Albrecht, Portugalin Manuel [kuka?] ja jopa Persian šaahi Nadir Šah. Jelisavetan avioton syntyperä (vanhemmat olivat menneet naimisiin vuonna 1712 hänen ollessaan nelivuotias) esti avioliiton hallitsijadynastioiden kanssa, kuten myös uskonnolliset erot ja hänen äitinsä alhainen syntyperä.
Jelisaveta otti rakastajakseen Semjonovin kaartinrykmentin komean kersantin Aleksei Šubinin, joka oli köyhästä maanomistajaperheestä Aleksandrovista Vladimirin kuvernementista. Šubin oli innokas metsästäjä kuten Jelisavetakin. Kun keisarinna Anna sai tietää asiasta, hän karkotti Šubinin Siperiaan Tobolskin vankilaan. Ernst Johann von Biron esti keisarinnaa sulkemasta Jelisavetaa luostariin. Lohdutukseksi Jelisaveta etsi seksuaalista nautintoa hovin komeista hevosajureista ja lakeijoista. Jelisaveta oli hyvin kiintynyt Šubiniin, ja eroa oli vaikea kestää. Tultuaan keisarinnaksi Elisabet käski etsiä Šubinin, joka löytyi vuonna 1743 ja sai korvauksena kärsimyksistään ylennyksen suoraan kenraalimajuriksi, Rabotkinin kylän maat ja niiden 2 000 maaorjaa Makarijevskin alueella Nižni Novgorodin kuvernementissa sekä maakartanon kotiseudultaan.
Elisabet löysi pitkäaikaisen kumppanin Aleksei Razumovskista, hyväsydämisestä ja komeasta ukrainalaisesta maattomasta Dneprin kasakasta. Keisarinna Annan hovimies, eversti Fjodor Stepanovitš Višnevski oli tuonut hyvällä bassoäänellä laulaneen Razumovskin tämän kotikylästä Pietariin laulamaan kirkkokuorossa, mutta suuriruhtinatar otti hänet omaan kirkkokuoroonsa. Kun Razumovskin ääni ei enää ollut entisenlainen, hän soitti keisarinnalle ukrainalaista luuttua eli banduraa. Kansanomainen ja vaatimaton Razumovski ei koskaan osoittanut kiinnostusta valtion asioihin. Koska pari oli omistautunut toisilleen, on mahdollista, että he olisivat saattaneet mennä salaa naimisiin vuonna 1742 tai 1744. Elisabet antoi Razumovskille ruhtinaan ja marsalkan arvot vuonna 1756 ja lahjoitti tälle Anitškovin palatsin Pietarissa.