Andrej Hlinka
Elämä ja ura > Tšekkoslovakian aika

Hlinka kannatti alkuaan Slovakialle itsehallintoa osana Itävalta-Unkariin kuulunutta Unkaria, mutta asettui ensimmäisen maailmansodan lopulla tukemaan Slovakian eroa Unkarista sekä tšekkien ja slovakkien yhdistämistä uudeksi valtioksi. Hän nosti ajatuksen esiin Turčiansky Svätý Martinissa (nyk. Martin) toukokuussa 1918 pidetyssä SLS:n puoluekokouksessa ja allekirjoitti 30. lokakuuta 1918 Martinin julistuksen, jossa Slovakia julistettiin osaksi tšekkien ja slovakkien liittovaltiota. Hlinka kuitenkin pettyi pian Tšekkoslovakiaan, koska Pittsburghin julkilausumassa luvattu kahden kansakunnan tasa-arvoinen liitto ei toteutunut. Hän matkusti vuonna 1919 väärällä passilla Pariisiin ja laati Pariisin rauhankonferenssille muistion, jossa ehdotettiin Slovakian kohtalon ratkaisemista kansanäänestyksellä. Palattuaan lokakuussa 1919 hän joutui tšekkiviranomaisten pidättämäksi ja oli internoituna Määrissä huhtikuuhun 1920, jolloin presidentti Tomáš Masaryk armahti hänet hänen tultuaan valituksi parlamenttiin.
SLS järjestäytyi Hlinkan johdolla uudelleen joulukuussa 1918 ja hänet valittiin sen puheenjohtajaksi, missä asemassa hän jatkoi kuolemaansa asti. Puolue kasvoi Hlinkan johdolla nykyaikaiseksi joukkopuolueeksi ja siitä tuli Slovakian maailmansotien välisen ajan suurin nationalistinen poliittinen liike. Konservatiivinen ja populistinen Hlinka saavutti Slovakiassa jo eläessään lähes palvotun aseman. Hän toimi vuodesta 1919 myös puolueen pää-äänenkannattajan, sanomalehti Slovákin päätoimittajana ja edusti puoluetta Tšekkoslovakian parlamentissa vuodesta 1920 kuolemaansa asti. Puolueen nimi muutettiin vuonna 1925 muotoon Hlinkan Slovakian kansanpuolue (Hlinkova slovenská pudová strana, HSLS).
Elokuussa 1922 Žilinassa pidetyssä puoluekokouksessa SLS asettui oppositioon Prahan hallitusta vastaan ja julisti tavoitteekseen Slovakian autonomian, jonka tšekit olivat Hlinkan mukaan riistäneet. Kun eräät uudistukset viittasivat Tšekkoslovakian hallinnon muuttumiseen vähemmän keskusvaltaiseksi, Hlinka salli vuonna 1927 puolueensa osallistumisen maan hallitukseen kahdella ministerillä, joista toinen oli Jozef Tiso. HSLS kuitenkin jätti hallituksen vuonna 1929, kun sen johtomiehiin kuulunut Vojtech Tuka oli tuomittu maanpetoksesta Unkarin agentiksi väitettynä, vaikka Hlinka uskoi Tukan syyttömyyteen. Puolue oli tämän jälkeen oppositiossa Hlinkan kuolemaan asti. Hlinkan henkilökohtainen arvostus piti useaan ryhmäkuntaan jakautuneen puolueen koossa.
HSLS liittoutui 1930-luvulla SNS:n sekä Tšekkoslovakian muiden tyytymättömien vähemmistökansallisuuksien eli unkarilaisten, sudeettisaksalaisten, puolalaisten ja ruteenien kanssa. Vuosina 1929–1934 puolue oli ajoittain yhteityössä myös tšekkien radikaalioikeistolaisten ryhmien kanssa. Unkarin kanssa Hlinka ei suostunut liittoutumaan, mutta harkitsi ajoittain slovakkien liittoa Puolan kanssa. Hänen tukensa ratkaisi vuonna 1935 Edvard Benešin valinnan Tšekkoslovakian presidentiksi. Tšekkihallintoon pettynyt Hlinka tuki viimeisinä aikoinaan puolueensa jyrkän tšekkivastaista nationalistisiipeä, mutta piti yhä valtioliittoa tšekkien kanssa parhaana vaihtoehtona slovakeille. Hän ei halunnut antaa natsi-Saksaa ihailleiden Vojtech Tukan ja Ferdinand Ďurčanskýn suuntaukselle valtaa HSLS:ssä.
Hlinka nimitettiin vuonna 1927 katolisen kirkon apostoliseksi protonotaariksi. Hän sai vuonna 1937 Puolan hallitukselta Polonia Restituta -ritarikunnan suurnauhan.
Hlinka kuoli 73-vuotiaana elokuussa 1938. Jozef Tiso seurasi häntä HSLS:n johtajana. Saman vuoden lokakuussa Tšekkoslovakian hallitus joutui Sudeettialueiden kriisin seurauksena myöntämään Slovakialle autonomian.