Belton House
Arkkitehtuuri > Suunnittelu

Beltonin huoneiden pohjakaavio oli vanhanaikainen sen ajan suurtalolle. Monarkian palauttamisen jälkeen ja eurooppalaisten ajatusten virratessa maahan suurissa taloissa tuli suosioon mannermainen muoti, johon kuului olohuoneesta, pukuhuoneesta ja makuuhuoneesta koostunut, arvovieraille tarkoitettu huonekokonaisuus, joka oli yhteydessä keskussalonkiin tai -halliin. Nämä huoneet oli varattu vakituisesti korkea-arvoisten vierailijoiden, kuten hallitsijoiden, käyttöön. Vaikka Beltonissa salonki on keskiosassa, sitä eivät sivua etäisyyssuunnassa loistokkuudeltaan vähenevät vierashuoneet. Syynä epätavalliseen pohjapiirrokseen saattoi olla se, että vaikka Brownlow’t olivatkin hyvin varakkaita, he olivat aatelisarvoltaan ainoastaan baronetteja, ja heidän omaisuutensa oli hädin tuskin sata vuotta vanhaa. Näin ollen heitä ei pidetty aristokraatteina vaan gentrynä. Näin ollen vierashuonekokonaisuuden rakentaminen olisi ennakoimisen sijasta ilmentänyt vain toiveita kuninkaallisen vieraan saamisesta. Muodikkaan ja muodollisen vierashuonekokonaisuuden tai Brownlow’ien yhteiskunnallisten ansioiden puute ei kuitenkaan estänyt Vilhelm III:n vierailua juuri valmistuneeseen taloon vuonna 1695. Kuningas majoittui ”parhaaseen vuodekamariin”, suureen vaatevaraston viereiseen huoneeseen, joka sijaitsi salongin yläpuolella ja johon toisen kerroksen suuri ruokailuhuone johti suoraan.
Beltonin suunnittelutapa noudatti vanhaa tyyliä, jossa vastaanottohuoneet ja makuuhuoneet hajautettiin kahteen pääkerrokseen. Käytetty pohjapiirustus edusti Roger Prattin teoriaa, jonka mukaan vieraiden ja perheen huoneiden tuli olla selkeästi erillään. Tämän ajattelutavan seurauksena perhe asutti länsisiiven ensimmäisen ja toisen kerroksen huoneita, suuri portaikko nousi talon itäpuolelle ja parhaat vierasmakuuhuoneet sijaitsivat itäsiivessä. Portaikosta tehtiin suuri ja vaikuttava, ja siitä tuli osa vieraan reittiä ensimmäisen kerroksen hallista ja salongista toisen kerroksen pääruokasaliin ja makuuhuoneeseen. Beltonia selkeämmin tätä vanhaa ideaa edustaa elisabetiaaninen Hardwick Hall naapurikreivikunta Derbyshiressa.
Pääaula, vastaanotto ja perheen makuuhuoneet sijoitettiin ensimmäiseen kerrokseen matalan puolikellarin yläpuolelle, joka sisälsi palveluhuoneet. Kartanon pohjois- ja eteläsivulla sijainneeseen kahteen tärkeimpään sisäänkäyntiin päästiin ulkopuolisia portaita pitkin. Kyseessä olivat alun perin yksittäiset leveät portaat pohjoispuolella ja tuplaportaat etelässä. Sittemmin ne on korvattu oikealla näkyvän kaavion havainnollistamilla yksinkertaisemmilla muotoiluilla.
Toisessa kerroksessa on vastaava ikkunapinta-ala ja yhtä arvokkaat ikkunat kuin ensimmäisessä kerroksessa. Kummassakin kerroksessa käytettiin sash-ikkunoita, jotka olivat tuolloin tuoreita keksintöjä. Puolikellarissa ja ullakkokerroksessa tyydyttiin vanhanaikaisempiin pysty- ja vaakajakokappalekarmein varustettuihin ikkunoihin, mikä osoitti näiden kerrosten asukkaiden alempaa asemaa. Ulkopuolelta käsin oli selvästi havaittavissa, että talon kaksi pääkerrosta oli tarkoitettu ainoastaan vieras- ja perhekäyttöön, kun taas henkilökunta ja palvelualueet oli rajattu puolikellariin ja ullakkokerroksiin. Ajatus pitää kotiasiat ja henkilökunta poissa näkyvistä silloin, kun heitä ei tarvittu, oli suhteellisen uusi, ja ensimmäisen kerran sitä oli käyttänyt Pratt suunnitellessaan Berkshire Coleshill Housea. Senaikainen yhteiskunnallinen kommentoija Roger North ylisti takaportaita, joita Beltonissa on kaksi (kaavion kohdat C ja P), yhtenä aikansa merkittävimmistä keksinnöistä.
Belton Housen päähuone on tilava Marble Hall (J) eteläisen puolen keskiosassa. Kyseinen halli toimii alkupisteenä suurelle joukolle huoneita ja on yhteydessä pohjoispuolen entiseen suureen saliin eli salonkiin. Marble Hallin kyljessä on entinen pieni salonki (G, nykyisin gobeliinihuone) sekä suuri porrashalli (L), kun taas salongin (H) kyljessä on kaksi olohuonetta (F, K). Vaikka Marble Hall ja salonki olivat pienen vastaanottohuonerivistön keskellä, niiden ei ollut tarkoitus muodostaa vierashuonekokonaisuuden ydintä barokkityyliin. Yksi tärkeimmistä huoneista, suuri ruokasali (nykyisin kirjasto) oli itse asiassa täysin erillinen ja sijaitsi seuraavassa kerroksessa täsmälleen Marble Hallin yläpuolella. Makuuhuoneet on järjestetty yksittäisiksi huonerykelmiksi kahden siiven (E, R jne.) kumpaankin kerrokseen, ja siivet reunustavat joskus talon keskustaksi kutsuttua osaa. Marble Hallin yhdelle sivulle asetettu pääportaikko on yksi Beltonin harvoista epäsymmetrisesti asemoiduista piirteistä. Portaikolla on tukeva rappauskäsitelty sisäkatto, joka sisältää lontoolaisen rappari Edward Goudgen tekemän Brownlow’n tunnuksen. Vuonna 1690 William Winde arvioi, että Goudgea ”pidettiin Englannin parhaana mestarina omalla alallaan”.
Kartanossa olivat niin ruumiilliset kuin henkiset tarpeet symmetrisessä tasapainossa: keittiö (A) ja kappeli (M) olivat molemmat suuria kaksikerroksisia halleja, jotka kohosivat puolikellarista ensimmäiseen kerrokseen. Suuren ja korkean tilan tarjoamisen lisäksi tällainen rakenne mahdollisti sen, että palvelijat saattoivat suorittaa hartaushetkiä kappelissa poistumatta palveluskerroksesta. Heidän työnantajansa puolestaan palvoivat yksityisgalleriassaan (N), jossa oli takka ja näkymä ensimmäisen kerroksen kappeliin.
Yksi talon karoliinisimpia piirteitä ovat kaide ja yläkaton kupoli, jonka toi englantilaiseen arkkitehtuuriin Roger Pratt monien muiden elementtien ohella. Beltonin kupoli ei valaise korkeaa ja kuperaa hallia, kuten Euroopassa yleensä, vaan peittää portaikkoa, jonka kautta pääsee pääkaton huipulla olevalle suurelle näköalapaikalle, jota maankamarasta katsottuna piilottaa tavanomaisemman ja näkyvämmän katto-osan huipulla sijaitseva kaide. Tästä paikasta Beltonin omistajat saattoivat ihailla talostaan erkanevien puistokatujen ja maisemapuutarhojen täydellistä symmetriaa. Arkkitehti James Wyatt poisti talosta tämän piirteen nykyaikaistaessaan sitä 1700-luvulla. Kolmas jaarli Brownlow palautti sen alkuperäisessä muodossaan 1870-luvulla.