stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Monsterit työn touhussa
Aiheesta muualla

Monsterit työn touhussa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
William Thomas Stead

William Thomas Stead
William Thomas Stead (5. heinäkuuta 1849 – 15. huhtikuuta 1912 Pohjois-Atlantti) oli englantilainen toimittaja, joka oli tutkivan journalismin pioneereja. Hänen 'Uusi journalisminsa' loi pohjan nykyisille tabloid-julkaisuille. Hän osoitti, miten lehdistön avulla pystyttiin vaikuttamaan yleiseen mielipiteeseen ja hallinnon päätöksiin. Hänet tunnettiin myös maailmanrauhan puolestapuhujana, naisten oikeuksien puolestapuhujana, kansalaisvapauksien puolustajana, heikkojen puolustajana, ja esperanton tukijana. Hän oli yksi tunnetuimmista RMS Titanicin matkustajista ja menetti henkensä laivan upotessa 15. huhtikuuta 1912.
Käännös suomeksi
Singaporen Grand Prix 2013

|  Singaporen Grand Prix 2013  |
| --- | --- |
 13. osakilpailu 19 osakilpailusta kaudella 2013. 

Päivämäärä:  22. syyskuuta 2013
Sijainti:  Marina Bay Street Circuit Marina Bay, Singapore
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  5,065 km
Kilpailun pituus:  61 kierrosta, 308.965 km
Sää:   Selkeä
Paalupaikka
Kuljettaja:   Sebastian Vettel   (Red Bull)
Paaluaika:  1.42,841
Palkintokoroke
Voittaja:   Sebastian Vettel   (Red Bull)
Toinen:   Fernando Alonso   (Ferrari)
Kolmas:   Kimi Räikkönen   (Lotus)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Sebastian Vettel   (Red Bull)
Kierrosaika:  1.48,574 (kierroksella 46)
Singaporen Grand Prix 2013 (virallisesti 2013 Formula 1 SingTel Singapore Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2013 13. osakilpailu, joka ajettiin 22. syyskuuta 2013 Singaporen katuradalla Singaporessa. Radan pituus on 5,065 kilometriä ja kierroksia ajettiin 61.
Täksi vuodeksi rataan tehtiin muutoksia siten, että paljon kritiikkiä kuljettajilta kerännyt radan 10:n mutkan shikaanit muutettiin pelkäksi mutkaksi.
Viikonlopun aikataulu ja sää

| Päivä | Aikataulu> Paik. | Aikataulu>  | Sessio | Sää | Ilma | Rata | Kosteus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 20. syyskuuta | 18:00–19:30 | 13:00–14:30 | 1. vapaat harjoitukset |  Aurinkoinen | 29–31 °C | 31–33 °C | 60–73 % |
| 20. syyskuuta | 21:30–23:00 | 16:30–18:00 | 2. vapaat harjoitukset |  Selkeä | 29 °C | 29–31 °C | 71 % |
| 21. syyskuuta | 18:00–19:00 | 13:00–14:00 | 3. vapaat harjoitukset |  Aurinkoinen | 29–30 °C | 34–36 °C | 65–70 % |
| 21. syyskuuta | 21:00–22:00 | 16:00–17:00 | Aika-ajot |  Selkeä | 29–30 °C | 31–32 °C | 65–70 % |
| 22. syyskuuta | 20:00–22:00 | 15:00–17:00 | Kilpailu |  Selkeä | 29 °C | 29–32 °C | 67–70 % |
Lähde:
Vapaat harjoitukset

Lewis Hamilton oli nopein ensimmäissä ja Sebastian Vettel toisissa vapaissa harjoituksissa.
Tulokset > Aika-ajo

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika (1 > erä) | Aika (2 > erä) | Aika (3 > erä) | Lähtöruutu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Sebastian Vettel | Red Bull-Renault | 1.45,376 | 1.42,905 | 1.42,841 | 1 |
| 2 | 9 |  Nico Rosberg | Mercedes | 1.45,208 | 1.43,892 | 1.42,932 | 2 |
| 3 | 8 |  Romain Grosjean | Lotus-Renault | 1.45,851 | 1.43,957 | 1.43,058 | 3 |
| 4 | 2 |  Mark Webber | Red Bull-Renault | 1.45,271 | 1.43,272 | 1.43,152 | 4 |
| 5 | 10 |  Lewis Hamilton | Mercedes | 1.44,196 | 1.43,920 | 1.43,254 | 5 |
| 6 | 4 |  Felipe Massa | Ferrari | 1.45,658 | 1.44,376 | 1.43,890 | 6 |
| 7 | 3 |  Fernando Alonso | Ferrari | 1.45,115 | 1.44,153 | 1.43,938 | 7 |
| 8 | 5 |  Jenson Button | McLaren-Mercedes | 1.45,009 | 1.44,497 | 1.44,282 | 8 |
| 9 | 19 |  Daniel Ricciardo | Toro Rosso-Ferrari | 1.45,379 | 1.44,407 | 1.44,439 | 9 |
| 10 | 12 |  Esteban Gutiérrez | Sauber-Ferrari | 1.45,483 | 1.44,245 | Ei aikaa | 10 |
| 11 | 11 |  Nico Hülkenberg | Sauber-Ferrari | 1.45,381 | 1.44,555 |  | 11 |
| 12 | 18 |  Jean-Éric Vergne | Toro Rosso-Ferrari | 1.45,657 | 1.44,588 |  | 12 |
| 13 | 7 |  Kimi Räikkönen | Lotus-Renault | 1.45,522 | 1.44,658 |  | 13 |
| 14 | 6 |  Sergio Pérez | McLaren-Mercedes | 1.45,164 | 1.44,752 |  | 14 |
| 15 | 15 |  Adrian Sutil | Force India-Mercedes | 1.45,960 | 1.45,185 |  | 15 |
| 16 | 17 |  Valtteri Bottas | Williams-Renault | 1.45,982 | 1.45,388 |  | 16 |
| 17 | 14 |  Paul di Resta | Force India-Mercedes | 1.46,121 |  |  | 17 |
| 18 | 16 |  Pastor Maldonado | Williams-Renault | 1.46,619 |  |  | 18 |
| 19 | 20 |  Charles Pic | Caterham-Renault | 1.48,111 |  |  | 19 |
| 20 | 21 |  Giedo van der Garde | Caterham-Renault | 1.48,320 |  |  | 20 |
| 21 | 22 |  Jules Bianchi | Marussia-Cosworth | 1.48,830 |  |  | 21 |
| 22 | 23 |  Max Chilton | Marussia-Cosworth | 1.48,930 |  |  | 22 |
107% aika: 1.51,489
Lähde:
Kilpailu

Kilpailu alkoi Sebastian Vettelin johdolla. Ensimmäisessä mutkassa Nico Rosberg pääsi hetkellisesti Vettelin ohi, mutta Vettel kuittasi kärkipaikan takaisin. Sen jälkeen Vettel ajoi sarjan nopeita kierroksia ja kasvatti johtonsa puoleen minuuttiin. Daniel Ricciardo ajaessa seinään kierroksella 23 kärkimiehistä Alonso ja Räikkönen tekevät varikkopysähdyksen joka osoittautuu myöhemmin oikeaksi valinnaksi. Rosbergin, Hamiltonin ja Webberin käydessä varikolla Alonso, Button, Räikkönen, Perez ja Hulkenberg livahtavat heidän ohi, samalla kun Vettel jatkaa oman varikkopysähdyksen jälkeen edelleen kärjessä. Sen jälkeen Webber, Rosberg ja Hamilton aloittavat ajamaan takaa heidän ohi päässeitä kuljettajia. Räikkönen etenee kolmanneksi hienolla ohituksella Buttonista, samalla kun Webberin johtama kolmikko ohittaa Hulkenbergin ja Perezin. Hetken kuluttua he saavuttavat jo Buttonin, mutta Webberillä tulee ongelmia vaihdelaatikkonsa kanssa joka syttyy palamaan viimeisellä kierroksella. Vettel ajaa voittoon, Alonso on toinen ja Räikkönen kolmas.
Kilpailu > Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Sebastian Vettel | Red Bull-Renault | 61 | 1.59.13,132 | 1 | 25 |
| 2 | 3 |  Fernando Alonso | Ferrari | 61 | +32,627 | 7 | 18 |
| 3 | 7 |  Kimi Räikkönen | Lotus-Renault | 61 | +43,920 | 13 | 15 |
| 4 | 9 |  Nico Rosberg | Mercedes | 61 | +51,155 | 2 | 12 |
| 5 | 10 |  Lewis Hamilton | Mercedes | 61 | +53,159 | 5 | 10 |
| 6 | 4 |  Felipe Massa | Ferrari | 61 | +1.03,877 | 6 | 8 |
| 7 | 5 |  Jenson Button | McLaren-Mercedes | 61 | +1.23,354 | 8 | 6 |
| 8 | 6 |  Sergio Pérez | McLaren-Mercedes | 61 | +1.23,820 | 14 | 4 |
| 9 | 11 |  Nico Hülkenberg | Sauber-Ferrari | 61 | +1.24,261 | 11 | 2 |
| 10 | 15 |  Adrian Sutil | Force India-Mercedes | 61 | +1.24,668 | 15 | 1 |
| 11 | 16 |  Pastor Maldonado | Williams-Renault | 61 | +1.28,479 | 18 |  |
| 12 | 12 |  Esteban Gutiérrez | Sauber-Ferrari | 61 | +1.37,894 | 10 |  |
| 13 | 17 |  Valtteri Bottas | Williams-Renault | 61 | +1.45,161 | 16 |  |
| 14 | 18 |  Jean-Éric Vergne | Toro Rosso-Ferrari | 61 | +1.53,512 | 12 |  |
| 15 | 2 |  Mark Webber | Red Bull-Renault | 60 | Vaihdelaatikko/Vedenpaine | 4 |  |
| 16 | 21 |  Giedo van der Garde | Caterham-Renault | 60 | +1 kierros | 20 |  |
| 17 | 23 |  Max Chilton | Marussia-Cosworth | 60 | +1 kierros | 22 |  |
| 18 | 22 |  Jules Bianchi | Marussia-Cosworth | 60 | +1 kierros | 21 |  |
| 19 | 20 |  Charles Pic | Caterham-Renault | 60 | +1 kierros | 19 |  |
| 20 | 14 |  Paul di Resta | Force India-Mercedes | 54 | Ulosajo | 17 |  |
| Kesk. | 8 |  Romain Grosjean | Lotus-Renault | 37 | Ilmanpaineet | 3 |  |
| Kesk. | 19 |  Daniel Ricciardo | Toro Rosso-Ferrari | 23 | Ulosajo | 9 |  |
Lähteet:

Mark Webber ja Paul di Resta saivat sijoituksen ajettuaan yli 90% kisapituudesta.
Kilpailu > Johtokierrokset

| Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Sebastian Vettel | Red Bull-Renault | 1–61 |
Muuta

Sebastian Vettel saavutti uransa 3. Grand Slamin ajamalla paalupaikalta voittoon johtaen jokaisen kierroksen ajan sekä ajoi nopeimman kierroksen.
Jakso (jaksollinen järjestelmä)

Jaksoiksi kutsutaan jaksollisen järjestelmän vaakarivejä. Jakson numero ilmoittaa, kuinka monta miehitettyä elektronikuorta alkuaineella on. Tämänhetkisessä jaksollisessa järjestelmässä on seitsemän jaksoa; raskaampia, protonien lukumäärän perusteella kahdeksanteen jaksoon sijoittuvia alkuaineita on yritetty valmistaa, mutta toistaiseksi se ei ole onnistunut.
Jaksossa vasemmalta oikealle liikuttaessa alkuaineen järjestysluku eli protonien lukumäärä kasvaa. Samalla metallisuus vähenee ja elektronegatiivisuus kasvaa.
Rizokastron

Rizokastron (m.kreik. Ριζόκαστρον) tai Rizókastro (kreik. Ριζόκαστρο) voi viitata seuraaviin linnoihin tai linnoitteisiin Kreikassa:
Rizokastron, keskiajalla Ateenan suojaksi rakennettu muuri
Rizókastro, linna Euboian saarella
Belvederen linna eli Rizókastro, linna Kreetan saarella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rizokastron”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Westside Connection

| Westside Connection> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1996–2003
Tyylilaji:  West Coast hip hop, gangsta rap
Kotipaikka:   Los Angeles, Kalifornia, USA
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ice Cube   WC
Entiset jäsenet:  Mack 10
Levy-yhtiö:  Priority  Capitol Lench Mob
Aiheesta muualla
westsideconnection.org
Infobox OKNimi-testi OK: 
Westside Connection oli rap-yhtye, johon kuuluivat Ice Cube, Mack 10 ja WC. Yhtye julkaisi kaksi albumia: Bow Down (1996) ja Terrorist Threats (2003).
Historia

Kokoonpano esiintyi ensimmäisen kerran yhdessä vuonna 1994 Mack 10:n kappaleella "Westside Slaughterhouse".
Westside Connection julkaisi debyyttialbuminsa Bow Down vuonna 1996. Albumilta ilmestyi singlet "Bow Down" ja "Gangstas Make the World Go Round". Albumi nousi Billboard 200 -listalla toiseksi ja myi platinaa.
Debyyttialbumin jälkeen yhtyeen jäsenet työskentelivät pitkään pääasiassa sooloprojektien parissa. Yhtye teki kuitenkin yhdessä eri projekteja varten kappaleet "Bangin", "Let It Reign" ja "It's the Holidaze", ennen kuin alkoi työstää toista albumiaan.
Westside Connectionin toinen albumi Terrorist Threats ilmestyi vuonna 2003. Levyltä julkaistiin single "Gangsta Nation", jolla vieraili Nate Dogg. Albumi myi kultaa.
Vuonna 2005 Mack 10 erosi yhtyeestä riitaannuttuaan Ice Cuben kanssa. Vuonna 2008 levisi huhu että rap-artisti The Game tulisi yhtyeeseen Mack 10:n tilalle mutta tätä ei koskaan tapahtunut.
Diskografia > Albumit

| Vuosi | Albumi | Listasijoitukset> Billboard Hot 200 | Listasijoitukset> Top R&B/Hip hop albums | RIAA |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | Bow Down | #2 | #1 | Platinaa (1,700,000 kappaletta) |
| 2003 | Terrorist Threats | #16 | #3 | Kultaa (679,000 kappaletta) |
Diskografia > Kokoelma-albumit

| Vuosi | Albumi |
| --- | --- |
2007: The Best Of Westside Connection
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Kappale | Listasijoitukset> Billboard Hot 100 | Listasijoitukset> Hot R&B/Hip-Hop Songs | Listasijoitukset> Hot rap singles | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | "Bow Down" | #21 | #1 | #19 | Bow Down |
| 1997 | "Gangstas Make the World Go Round" | #40 | #30 | #10 | Bow Down |
| 2003 | "Gangsta Nation" | #33 | #22 | #9 | Terrorist Threats |
IME-ohjelma

IME-ohjelma Edasi-lehdessä syyskuussa 1987.
IME-ohjelma (vir. isemajandav Eesti, ’omavarainen Viro’) muodosti Neuvostoliitosta irti pyrkivän Viron ensiaskeleet osana Laulavaa vallankumousta. Ehdotus Neuvosto-Viron taloudelliseen omavaraisuuteen Neuvostoliiton sisällä eli IME-ehdotus julkaistiin 26. syyskuussa 1987 tartolaisessa Edasi-lehdessä kirjoittajina ajankohdan virolaiset yhteiskunnalliset vaikuttajat taloustieteilijät Siim Kallas, Tiit Made, yhteiskuntatieteilijä Edgar Savisaar ja sosiologi Mikk Titma.
IME-ohjelmaa lähdettiin toteuttamaan osana itsenäisyyden tavoitetta, jossa talouden lisäksi keskeisen osan muodostivat Laulavan vallankumouksen aikana tehdyt poliittiset ratkaisut.
Tausta > Lähtökohtana perestroikka ja neuvostotalouden heikkous

Neuvostoliitossa oli maaliskuussa 1985 valitun uuden puoluejohtaja Mihail Gorbatšovin johdolla käynnistynyt uudistuspyrkimyksiä eli perestroika (”uudelleenrakentaminen”) ja glasnost (”avoimuus”).
Neuvostoliiton taloudessa oli menossa syvenevä talouskriisi, jonka syyskuussa 1985 pääministeriksi valittu Nikolai Ryžkovkin myönsi. Käydessään joulukuussa 1986 avaamassa Neuvosto-Viron uuden Muugan sataman Ryžkov kehotti virolaisia taloudesta vastaavia ehdottamaan jotain perustavanlaatuista uutta koko Neuvostoliiton talouselämän järjestämiseksi. Silloinen Neuvosto-Viron puoluejohtaja Karl Vaino esitti Moskovalle pian vierailun jälkeen, että "Virossa ei ole sellaista tiedemiestä, joka voisi keksiä jotain rakentavaa".
Tausta > Neuvosto-Viron talousmiehet tarttuvat asiaan - artikkeli Edasi-lehdessä

Neuvosto-Viron silloinen valtion suunnittelukomitean puheenjohtaja Edgar Savisaar reagoi pääministeri Ryžkovin esitykseen kutsumalla yhteiseen kokoukseen joukon virolaisia talouden alan asiantuntijoita. Tältä pohjalta syntyi syyskuun 1987 aikana ehdotus Isemajandav Eesti eli IME. Esityksen viime vaiheen laatijoina olivat Savisaar, Ivi Proos, Made ja Ivar Raig.
Alunperin IME-ohjelman julkaisukanavaksi suunniteltu puolueen pää-äänenkannattaja Rahva Hääl jätettiin syrjään, koska yhteiskunnalliset artikkelit tuli lehteen hyväksyä Viron kommunistipuoleen keskuskomiteassa, joka siihen aikaan oli vanhoillisten eli Vainon, Georgi Aljošinin, Bruno Saulin ja Rein Ristlaanin vallassa. Julkaisukanavaksi valittiin tartolainen Edasi. Allekirjoittajiksi artikkelille saatiin vain kolme eli Savisaar, Made ja Kallas muiden kieltäytyessä allekirjoituksesta. Lisäksi Savisaar sai allekirjoituksen myös sosiologi Titmalta, joka ei ollut osallistunut artikkelin tekstin kehittämiseen. Kirjoituksen julkistushetkellä Edasin päätoimittajana oli Mart Kadastik, joka hyväksyi tekstin julkaisun lehdessä.
IME-ohjelma oli 10-kohtainen, ja se tähtäsi päätäntävallan talousasioissa siirrettäväksi liittotasavalloille, tässä tapauksessa Virolle. Ohjelman julkistuksen aikaan Neuvosto-Viron taloudesta yleisliittolaiset ministeriöt ja organisaatiot hoitivat virolaistataloudesta 90% eli Neuvosto-Viron ministeriöillä ei ollut vaikutusta kyseisiin yleisliittolaisiin yrityksiin. IME-ehdotuksessa keskusvallalle jäisi valvojan osa eli se suunnittelisi yhteisiä kehitysnäkymiä koko Neuvostoliitolle ja luonnostelisi yhteiset suuret raaka-aineiden ja polttoaineiden käyttösuunnitelmat. Tunnusomaista IME-ratkaisussa olivat autonominen talousalue, vaihdettava rupla valuuttana, yksityinen yrittäjyyden mahdollisuus, alue kävisi ulkomaan kauppaa itsenäisesti hankkien näin maalle valuuttaa.
Reaktio artikkeliin oli osaksi odotettu eli haluttiin rangaista heti päätoimittaja Kadastikia. Artikkelin kirjoittajat luokiteltiin Vainon, Aljošinin, Saulin ja Ristlaanin toimesta poliittisiksi seikkailijoiksi. Heidän mukaansa kyseessä oli kirjoittajien taholta nationalismin ilmaus ja separatistinen kiihotustoiminta.
IME-ohjelman julkistusta ei kuitenkaan saatu virallisesti tuomittua, vaan asiat jäivät elämään. Samaan aikaan Neuvosto-Virossa oli käynnissä keväällä 1987 käynnistyneet protestit Rakveren alueelle suunnitellun fosforiittikaivoksen avaamista vastaan. Yhteiskunnallinen ilmapiiri oli siis muuttumassa.
Tausta > IME-ohjelma osana itsenäistymiskehitystä

Epäluottamus Vainon johtamaan vanhaan puoluejohtoon johti vuoden 1988 aikana siihen, että puoluejohto uusittiin täysin eli Vaino korvattiin Vaino Väljäksellä ja Saul Indrek Toomella.
Samaan aikaan virolaiset ryhmittyivät vuoden 1988 aikana Kansanrintama-kansanliikkeeksi tukeakseen uudistuspolitiikkaa Virossa. Kansanrintama järjesti 17. kesäkuuta Tallinnan laululavalla kokouksen, johon osallistui yli 100 000 virolaista tukeakseen IME-ohjelmaa ja tukeakseen sen esittämistä NKP:n 19. konferenssille Viron kommunistipuolueen virallisena ohjelmana. Tämä olikin läpimurto, kun puoluekongressissa pohdittiin mahdollisuuksia Neuvostoliiton talouselämän radikaalin muuttamiseen. Virolaiset esittivät oman ratkaisunsa tilaisuudessa ja heidän tekstinsä pääsi osaksi puoluekokouksen päätöslauselmaa.
Vuoden 1988 aikana virolaisessa yhteiskunnassa tapahtui radikaali muutos. Huipentumana kehitykselle voi pitää Neuvosto-Viron korkeimman neuvoston tekemää päätöstä 16. marraskuuta 1988 eli ns. suvereniteettijulistus, jolla Viron lainsäädäntö asetettiin etusijalle Neuvostoliiton lainsäädäntöön nähden. Neuvostoliiton parlamentti Moskovassa tosin esitti myöhemmin ankaraa kritiikkiä virolaisten ratkaisulle, mutta tilanne oli käymistilassa niinkuin monet asiat silloin Neuvostoliitossa.
Virossa itsenäistymiskehitys jatkui vuoden 1989 puolella. Uusi kielilaki, joka takasi vironkielen käytölle oikeuden jokapäiväisessä elämässä, hyväksyttiin 16. tammikuuta. Viron tasavallan itsenäisyyspäivänä 24. helmikuuta nostettiin Pikk Hermannin torniin kansallislippu, jota pidettiin symbolisesti tärkeänä osoituksena siitä, kuka hallitsee Virossa.
Tausta > Päätökset IME-ohjelman toteuttamisesta

Virolaiset näkivät IME-ohjelman toteuttamisen osana itsenäisyyskehitystä. Sitä varten asetettiin vuoden 1989 alussa kaksi tiedemiesten ryhmää, toinen Tiedeakatemian virallinen ja toinen oma-aloitteinen IME-ongelman neuvosto. Niiden pohjalta alettiin koota yhteissuunnitelmaa.
IME-suunnitelman julkistamishetkellä huhtikuussa 1989 Neuvostoliiton keskusjohto julkisti oman luonnoksensa yleisliittolaiseksi alueelliselle taloudelliselle itsenäisyydelle. Paikallisesti Neuvosto-Virossa yleisliittolaisten suurtehtaiden, kuten Dvigatel, Volta, Kalinin sähkömoottoritehdas ja Punainen RET, pääosin ei-virolaiset työntekijät aloittivat lakkoilun kevään 1989 aikana protestoidakseen Neuvosto-Virossa tapahtunutta yhteiskunnallista kehitystä vaatien paluuta entiseen. Protestointia tuki vahvasti kesällä 1988 syntynyt yleislittolaista valtaa tukeva Inter-liike.
Neuvosto-Viron Korkein neuvosto hyväksyi 18. toukokuuta 1989 lain tasavallan itsenäisestä taloudesta (IME). Sen mukaan sallittiin yksityinen maanomistus sekä ulkomaalaisten sijoitus- ja omistusoikeus. Samassa yhteydessä IME-ehdotuksen alkuperäisestä esittäjästä Edgar Savisaaresta tehtiin Toomen hallituksen varapääministeri tehtävänään viedä IME-esitystä eteenpäin.

Maaliskussa 1989 valittu uusi Neuvostoliiton parlamentti, Neuvostoliiton kansanedustajien kongressi valtuutti Baltian tasavallat eli Viron, Latviaan ja Liettuan, siirtämään kansantaloutensa itsenäisen kehityksen tielle. Silloinen Neuvosto-Viron presidentti Arnold Rüütel totesi päätöksen jälkeen, että on päästävä keskusvallan kanssa käytännön neuvotteluihin päätöksen toteuttamiseksi.
Syksyn 1989 alussa varapääministeri Savisaar joutui toteamaan, että IME-toteutuksessa ollaan vielä alkutekijöissä. Lisäksi samaan aikaan lisääntyi Baltian toimien arvostelu, joka kertoi keskusvallan vanhoillisten kommunistien aseman vahvistumisesta. Myös Gorbatšov tuomitsi syyskuisessa NKP:n keskuskomitean istunnossa separatismin ja korosti Baltian tasavaltojen taloudellista riippuuutta muusta Neuvostoliitosta.
Neuvostoliiton keskusvalta antoi hieman yllättäen 27. marraskuuta Baltian tasavalloille oikeuden siirtää maa, luonnonvarat ja paikalliset pankit omaan hallintaan vuoden 1990 alusta. Lain mukaan "tasavalloilla on oikeus omistaa ja käyttää niitä "tasavallan ja Neuvostoliiton etujen mukaisesti". Viro johto halusi samalla kuitenkin korjausta Neuvostoliiton budjettiin määrätyistä maksuista, koska ne olivat merkittävästi kasvaneet.
Loppuvuoden 1989 aikana IME-suunnitelman mielessä näkyvimpiä toimenpiteitä oli oman keskuspankin perustaminen, jonka ensimmäiseksi pääjohtajaksi valittiin valtion suunnittelukomiteassa Savisaaren seuraajana toiminut Rein Otsason.
Aiheesta muualla

Edgar Savisaar, Mikk Titma, Tiit Made ja Siim Kallas vuonna 1988 Viron TV:n lähettämässä IME-tapahtumassa.
Baltian ketju, jolla Baltian tasavaltojen asukkaat loivat symbolisen ketjun Tallinasta Vilnaan Molotov-Ribbentrop -sopimuksen 50-vuotispäivänä. Kyseinen sopimus antoi Neuvostoliitolle oikeutuksen Baltian maiden miehitykselle.
Werder Bremen

SV Werder Bremen on Bremenissä Saksassa toimiva vuonna 1899 perustettu jalkapalloseura. Sen kotistadion on kapasiteetiltaan 42 100-paikkainen Weserstadion
Werder Bremen on voittanut neljä mestaruutta, joista ensimmäinen tuli vuonna 1965. Werder Bremenin menestyneintä aikaa oli valmentaja Otto Rehhagelin kausi. Hän tuli joukkueeseen vuonna 1980 ja oli valmennusvastuussa vuoteen 1995 saakka. Rehhagelin valmennuksessa Werder Bremen voitti Saksan mestaruudet vuosina 1988 ja 1993, Saksan Cupin vuosina 1991 ja 1994 ja Cup-voittajien cupin vuonna 1992. Menestyksen johdosta Rehhagelista tuli ensimmäinen valmentaja Bundesliigan historiassa, joka on palkattu toimeensa vakituisella työsopimuksella.lähde?
Rehhagelin lähdettyä FC Bayern Müncheniin 1995 joukkue ajautui alavireiseen tilaan muutamaksi vuodeksi Vuonna 1999 uudeksi valmentajaksi tuli Thomas Schaaf, jonka kanssa Bremen voitti tuplamestaruuden 2003–2004. Schaafin Bremen tuli tunnetuksi hyökkäävästä pelityylistään ja joukkue tekikin useana kautena enemmän maaleja Bundesliigassa kuin mikään muu sarjan joukkueista.lähde? Schaaf irtisanottiin tehtävästään keväällä 2013 kahden heikomman kauden jälkeen.. Tämän jälkeen joukkueen sijoitukset ovat kuitenkin olleet sarjassa puolenvälin alapuolella huipentuen kauden 2020–2021 jälkeiseen putoamiseen 2. Bundesliigaan. Siellä joukkue kuitenkin sijoittui toiseksi ja nousi heti takaisin.
Saavutukset

Bundesliiga (4): 1965, 1988, 1993, 2004
Saksan cup (6): 1961, 1991, 1994, 1999, 2004, 2009
Saksan liigacup (1): 2006
Saksan supercup (3): 1988, 1993, 1994
Cup-voittajien cup (1): 1992
Ala-Saksin Gaumestari (4): 1934, 1936, 1937, 1942
Saksan 2.Bundesliigan mestari (1): 1981 (pohjoinen)
Pelaajat ja valmennus > Valmentajat

Päävalmentaja:  Ole Werner
Apuvalmentaja:  Patric Kohlmann
Apuvalmentaja:  Hannes Drews
Apuvalmentaja:  Tom Cichon
Maalivahtivalmentaja:  Christian Vander
Entisiä päävalmentajia

Robin Dutt
Hans-Jürgen Dörner
Felix Magath
Aad de Mos
Alexander Nouri
Sepp Piontek
Otto Rehhagel
Thomas Schaaf
Viktor Skrypnyk
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Werder Bremen Wikimedia Commonsissa
Strafgesetzbuch

Strafgesetzbuch vuodelta 1914.
Strafgesetzbuch, lyh. StGB on Saksan rikoslaki ja Saksan rikosoikeuden oikeusperusta. Se juontaa juurensa Saksan keisarikunnan rikoslakiin, joka hyväksyttiin Saksan valtiopäivilä 15. toukokuuta 1871 ja joka oli suurelta osin identtinen vuonna 1870 annetun Pohjois-Saksan liiton rikoslain kanssa. Strafgesetzbuch tuli voimaan 1. tammikuuta 1872. Tämän jälkeen sitä muutettiin useaan otteeseen seuraavien vuosikymmenien aikana vastauksena paitsi muuttuviin moraalikäsityksiin ja toisen maailmansodan jälkeen Saksan liittotasavallan peruslain mukaisiin perustuslaillisiin määräyksiin.
Rakenteeltaan Strafgesetzbuch on jaettu kahteen pääosaan. Yleisessä osassa (Allgemeiner Teil) on lueteltu yleiset asiat, esimerkiksi lain soveltamisala, lakiin liittyvät määritelmät, kelpoisuus tuomita syylliseksi, tekeminen, yllyttäminen tai avustaminen, tarpeellinen puolustus, yleiset säännökset rangaistuksista (sakko ja vankeus), vanhentumisajat ja rikosten yritykset. Toinen osa on erityisosa (Besonderer Teil), jossa luetellaan eri rikokset ja niiden määritelmät ja rangaistukset.
Aiheesta muualla

Strafgesetzbuch verkkoversiona (saksaksi ja englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Strafgesetzbuch
Käännös suomeksi