stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lelio Orsi

Pyhän Katariinan marttyyrikuolema, 1560.
Lelio Orsi(1511 Novellara, Reggio Emilia – 1587) oli italialainen manierismin taidemaalari.
Orsin tunnettuihin maalauksiin kuuluvat Pyhän Katariinan marttyyrikuolema ja Pyhä Yrjö.
Orsi sai vaikutteita Antonio da Correggiolta, Parmigianinolta ja Michelangelolta.
Orsi oli opissa Giovanni Giarolan luona, joka oli Correggion oppilas. Orsi teki 1554–1555 matkan Roomaan, missä hän luultavasti tutustui muun muassa Giulio Romanon ja Michelangelon teoksiin. Orsi maalasi paljon pieniä kabinettimaalauksia, ei niinkään suuria alttaritauluja. Hänen teoksistaan monet päätyivät ferraralaisten herttuoiden kokoelmiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lelio Orsi Wikimedia Commonsissa
Penélope Cruzin filmografia

Penélope Cruz 2020.
Tämä on Penélope Cruzin filmografia.
Lyhytelokuvat

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | — | La concejala antropófaga | Pina |
| 2014 | — | L’Agent by Agent Provocateur | autonkuljettaja |
Televisio

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli | Jakson nimi / jaksojen määrä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990–1991 | — | La quinta marcha | juontaja | useita |
| 1991 | — | Série rose | Daphné / Javotte | “Elle et lui” |
| 1992 | Pirun peli | Framed | Lola del Moreno | 3 jaksoa:   “Episode 1” “Episode 3” “Episode 4” |
| 1994 | — | Especial Oscar 1993 | juontaja | erikoislähetys |
| 2001 | — | Calcuta | juontaja | erikoislähetys |
| 2003–2005 | Punk’d | Punk’d | oma itsensä | 2 jaksoa:   2. tuotantokauden 5. jakso (ei nimeä) (2003) 4. tuotantokauden 1. jakso (ei nimeä) (2005) |
| 2013–2014 | Seesamtie | Sesame Street | seuralainen (ääni) | 2 jaksoa:   “The Flower Show” (2013) “Number 15's Quinceañera” (2014) |
| 2014 | — | Nature Is Speaking | vesi (ääni; engl. versio) | “Water” |
| 2017 | — | ¿Qué fue de Jorge Sanz? | oma itsensä | “Buena racha” |
| 2018 | American Crime Story | American Crime Story | Donatella Versace | 5 jaksoa:   Televisiosarjan 2. tuotantokausi The Assassination of Gianni Versace: American Crime Story “The Man Who Would Be Vogue” “Manhunt” “Don’t Ask, Don’t Tell” “Ascent” “Alone” |
Ohjaajana, tuottajana ja käsikirjoittajana

| O = ohjaajana; T = tuottajana; K = käsikirjoittajana> Vuosi | O = ohjaajana; T = tuottajana; K = käsikirjoittajana> Suomenkielinen nimi | O = ohjaajana; T = tuottajana; K = käsikirjoittajana> Alkuperäinen nimi | O = ohjaajana; T = tuottajana; K = käsikirjoittajana> O | O = ohjaajana; T = tuottajana; K = käsikirjoittajana> T | O = ohjaajana; T = tuottajana; K = käsikirjoittajana> K | O = ohjaajana; T = tuottajana; K = käsikirjoittajana> Viihteenlaji | O = ohjaajana; T = tuottajana; K = käsikirjoittajana> Huom. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Venuto al mondo | Venuto al mondo |  |   | — | elokuva | myös näyttelijänä |
| 2013 | — | L’Agent |   | — |   | lyhytelokuva | — |
| 2014 | — | L’Agent by Agent Provocateur |   | — |   | lyhytelokuva | myös näyttelijänä |
| 2015 | Ma ma | Ma ma | — |   | — | elokuva | myös näyttelijänä |
| 2016 | — | Yo soy uno entre cien mil |   | — |   | lyhyt dokumenttielokuva | myös esiintyjänä |
| 2016 | La reina de España | La reina de España | — |   | — | elokuva | myös näyttelijänä |
Musiikkivideot

| Vuosi | Kappaleen musiikkivideo | Yhtye / artisti | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | ”La fuerza del destino” | Mecano | esiintyjä |
| 1994 | ”El patio” | Nacho Cano | esiintyjä |
| 1995 | ”El waltz de los locos” | Nacho Cano | ohjaaja |
| 2007 | ”Cosas que contar” | Eduardo Cruz | esiintyjä |
| 2012 | ”Decirnos adiós” | Miguel Bosé | esiintyjä |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Penélope Cruz Wikimedia Commonsissa
Penélope Cruz Elonetissä.
Penélope Cruz Allmoviessa (englanniksi)
Penélope Cruz Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Penélope Cruz Svensk Filmdatabasissa (englanniksi, ruotsiksi)
Paul Ehrenfest

| Paul Ehrenfest |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1880 Wien, Itävalta
Kuollut: 25. syyskuuta 1933 Amsterdam, Alankomaat
Kansalaisuus:   Itävaltalainen  Alankomaalainen (24. maaliskuuta 1922 eteenpäin)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Wienin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Ludwig Boltzmann
Instituutti:  Leidenin yliopisto
Oppilaat:  (katso teksti)
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Tilastollinen mekaniikka Kvanttimekaniikka
Paul Ehrenfest (18. tammikuuta 1880 – 25. syyskuuta 1933) oli itävaltalainen fyysikko ja matemaatikko, joka tunnetaan tilastollista mekaniikkaa ja kvanttimekaniikkaa käsittelevistä töistään. Hän esitteli nimeään kantavan faasitransitioiden luokittelun, sekä kehitti kvanttimekaanisten operaattorien odotusarvoja koskevan Ehrenfestin teoreeman.
Elämä

Ehrenfest syntyi ja kasvoi Wienissä juutalaisessa perheessä, joka oli alun perin kotoisin Määristä. Hänen vanhempansa, Sigmund Ehrenfest ja Johanna Jellinek, omistivat hyvin menestyvän kaupan. Ehrefestit eivät olleet kovinkaan uskonnollisia, mutta se ei estänyt Paulia ottamasta heprean ja juutalaisten historian kursseja. Myöhemmin hän korosti juutalaista taustaansa.
Ehrenfest menestyi loistavasti alakoulussa, mutta lukiossa hänen menestyksensä oli aluksi vaatimattomampaa. Hänen paras aineensa oli matematiikka. Vaihdettuaan lukiota hän alkoi menestymään paremmin ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1899.
Hän opiskeli kemiaa teknillisessä korkeakoulussa, mutta kävi samaan aikaan myös Wienin yliopistossa Ludwig Boltzmannin luennoimilla kursseilla, jotka käsittelivät muun muassa kineettistä kaasuteoriaa. Boltzmannin kurssit saivat Ehrenfestin kiinnostumaan enemmän teoreettisesta fysiikasta. Tuon ajan saksankielisessä maailmassa oli tavanomaista, että opiskelija opiskeli samaan aikaan useammassa kuin yhdessä yliopistossa. Vuonna 1901 Ehrenfest siirtyi Göttingeniin, joka oli aikansa nykyaikaisen fysiikan keskus. Siellä hän tapasi myös tulevan vaimonsa, Tatjana Afanasjevan. Afanasjeva oli matematiikan opiskelija, joka oli kotoisin Ukrainasta, mutta oli opiskellut Venäjällä. Ehrenfest tutustui keväällä 1903 hollantilaiseen Hendrik Lorentziin lyhyellä Leidenin matkallaan.
Samoihin aikoihin Ehrenfest valmisteli väitöskirjaansa, jonka aiheena oli klassinen mekaniikka. Hän väitteli Boltzmannin ohjaamana tohtoriksi 23. kesäkuuta 1904 Wienissä jossa hän asui seuraavat pari vuotta.
Ehrenfest palasi Göttingeniin vuoden 1906 syyskuussa, mutta Boltzmann hirtti itsensä Italian Duinossa 6. syyskuuta, joten he eivät enää nähneet toisiaan. Ehrenfest kirjoitti laajan muistokirjoituksen Boltzmannin saavutuksista. Felix Klein oli alun perin uskonut Boltzmannin tehtäväksi tilastollisen mekaniikan esittelemisen, mutta kun Boltzmann kuoli, Klein kysyi Ehrenfestiltä, olisiko hän kiinnostunut tehtävästä. Ehrenfest otti sen vastaan ja kirjoitti vaimonsa kanssa vuonna 1911 artikkelin, joka esitteli Boltzmannin työtä. Työ sisälsi tilastollisen mekaanikan hypoteesien terävää analyysiä, ja lisäksi se rajasi selvästi alan ratkaisemattomat ongelmat sekä havainnollisti yleisiä periaatteita esimerkkien avulla.
Vuonna 1907 pariskunta muutti Pietariin, jossa Ehrenfest tutustui Abram Ioffeen ja ystävystyi hänen kanssaan. Koska Ehrenfest oli itävaltalainen ja juutalainen, hän ei odottanut saavansa pysyvää työpaikkaa Venäjältä. Vuonna 1912 Ehrenfest kiersi saksankielisissä yliopistoissa työpaikkaa etsien. Hän vieraili Berliinissä, jossa hän tapasi Max Planckin, Leipzigissa, jossa hän tapasi vanhan ystävänsä Herglotzin, Münchenissä, jossa hän tapasi Arnold Sommerfeldin, sekä Zürichissä ja Wienissä. Prahassa hän tapasi Albert Einsteinin ensimmäistä kertaa, ja heistä tuli läheisiä ystäviä. Einstein ehdotti, että Ehrenfest jatkaisi hänen paikallaan Prahassa, mutta Ehrenfest kieltäytyi. Sen sijaan hän sai paremman tarjouksen Alankomaista Lorentzin tarjottua hänelle professorin paikkaa Leidenin yliopistossa.
Professorina Leidenissä

Lokakuussa 1912 Ehrenfest saapui Leideniin ja 4. joulukuuta hän piti virkaanastujaispuheen koskien valoeetteriä (Zur Krise der Lichtaether-Hypothese). Leidenissä hän työskenteli loppu elämänsä.
Ehrenfest uudisti paikallista rauhallista fysiikan opiskelukulttuuria. Ehrenfest perusti keskusteluryhmiä ja veljeskuntia elävöittääkseen opiskelijoiden vuorovaikutussuhteita. Tämä oli hänelle tuttua jo Göttingenistä. Ehrenfest piti yhteyttä useisiin fyysikoihin niin Alankomaissa kuin ulkomaillakin. Hän myös kutsui heitä vierailemaan Leidenissä ja järjesti kuuluisan sarjan tapaamisia joka jatkuu näihin päiviin nimellä Colloquium Ehrenfestii. Ehrenfest oli erinomainen väittelijä ja osoitti pian vastaväittäjän heikkoudet ja tiivisti pääasiat. Ehrenfest kutsui lupaavimpia nuoria tiedemiehiä käymään Leidenissä ja vastaavasti rohkaisi omia oppilaitaan matkustamaan ulkomaille. Näin hän loi eräänlaisen koulukunnan ja suurin osa valmistuneista oppilaista loi onnistuneesti itsenäisen tieteellisen uran.
Ehrenfestin luokat olivat kooltaan hyvin pieniä, joka mahdollisti paremman tutustumisen oppilaisiin, joiden kanssa hänellä oli hyvät suhteet. Luennoillaan hän käytti yksinkertaisia malleja ja yritti välttää matemaattista kaavamaisuutta.
Hänen oppilaina ovat olleet muun muassa Johannes Burgers, Hendrik Kramers, Dirk Coster, George Uhlenbeck, Samuel Goudsmit, Jan Tinbergen, Arend Rutgers, Hendrik Casimir, Gerhard Dieke, Dirk Struik, ja Gerard Kuiper. Hänen apulaisinaan ovat olleet Juri Krutkov, Viktor Trkal, Adriaan Fokker, Paul Epstein ja Gregory Breit. Muita ulkomaalaisia tiedemiehiä, jotka viettivät aikaa hänen laboratoriossaan oli Gunnar Nordström, Enrico Fermi, Igor Tamm, Oskar Klein, Robert Oppenheimer, Walter Elsasser, Ralph Kronig, Werner Heisenberg,  Paul Dirac, ja David Dennison.
Tutkimus

Ehrenfestin julkaisut ovat tulleet tunnetuiksi ongelmien ratkaisun selkeydestä tai yrityksestä antaa paremman kuvauksen ongelmasta. Ehrenfestin lähestymisestä tieteeseen kuvaa se kuinka hän kirjoittaa Robert Oppenheimerille vuoden 1928 kesällä: "If you intend to mount heavy mathematical artillery again during your coming year in Europe, I would ask you not only not to come to Leiden, but if possible not even to Holland, and just because I am really so fond of you and want to keep it that way. But if, on the contrary, you want to spend at least your first few months patiently, comfortably, and joyfully in discussions that keep coming back to the same few points, chatting about a few basic questions with me and our young people- and without thinking much about publishing (!!!)-why then I welcome you with open arms!! ". Kirjoituksesta ilmenee se, ettei Ehrenfest ollut uuden kvanttimekaniikan suurin kannattaja.
Tärkein Ehrenfestin työ vuosien 1912 ja 1933 välillä on teoria adiabaattisesta invariantista. Hän vaikutti myös kvanttimekaniikan alalla, kuten hänen teoriansa faasitransitiosta.
Viimeiset vuodet

Ehrenfestin ja hänen ystäviensä kirjeenvaihdosta ilmenee, että Ehrenfest kärsi toistuvista masennuksista. Ehrenfest kirjoitti ystävilleen kirjeen, jossa selittää omaa elämäntilannettaan. Kirje oli osoitettu muun muassa Bohrille ja Einsteinille. Sitä ei kuitenkaan lähetetty. Ehrenfest kertoo kirjeessään, kuinka masentavaa ja vaikeaa hänen elämänsä on. Ehrenfestin mukaan hänellä ei ole muuta mahdollisuutta kuin tappaa itsensä ja downin syndroomasta kärsivän poikansa Wassikin. Kirjeen lopussa hän pyytää anteeksi tekoaan.
Syyskuun 25. päivänä vuonna 1933 Ehrenfest ampui poikansa amsterdamilaisessa Professor Watering Instituten odotushuoneessa, missä poikaa hoidettiin. Tämän jälkeen hän ampui itsensä, kuten oli aiemmin kirjeessäänsä kirjoittanut.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Ehrenfest Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Ehrenfestin oppilaat, Leiden 1924. Vasemmalta oikealle: Gerhard Heinrich Dieke, Samuel Abraham Goudsmit, Jan Tinbergen, Paul Ehrenfest, Ralph Kronig ja Enrico Fermi.
Käännös suomeksi
Kuhina Nui

| Kuhina Nui |
| --- | --- |
 Kuhina Nuin lippu
 Ensimmäinen ja pisimpään virassa ollut Kuhina Nui, Kaʻahumanu
 
Nimittäjä:  Havaijin hallitsija
Kauden pituus:  ei määritelty
Perustettu:  1795
Ensimmäinen:  Kaʻahumanu
Viimeinen:  Mataio Kekūanaō‘a
Lakkautettu:  1864
Kuhina Nui oli Havaijin kuningaskunnassa käytössä ollut korkea-arvoinen poliittinen virka, joka vastasi kuta kuinkin länsimaiden pääministerin virkaa.
Suurin osa Kuhina Nuista oli naisia. Tämä oli yhtäältä syy ja toisaalta seuraus naisten valta-asemasta havaijilaisessa yhteisössä. Kuhina Nuin viran lakkauttamisen jälkeen vallassa olevat varakkaat naiset alkoivat toimimaan ennemminkin hyväntekeväisyyden parissa.
Historia ja valtaoikeudet

Kamehameha I:n kuoltua tämän poika Liholiho nousi kuninkaaksi. Hän osoittautui kuitenkin melko kehnoksi hallitsijaksi ottaen huomioon eurooppalaisten ja amerikkalaisten alati kasvavan vaikutusvallan. Kamehameha I:n suosikkivaimo, Ka‘ahumanu, ilmoitti olevansa valmis jakamaan vallan uuden kuninkaan kanssa, ja tämän jälkeen hänet julistettiin ensimmäiseksi Kuhina Nuiksi.
Ensimmäisen kerran Kuhina Nuin velvollisuudet ja valtaoikeudet kirjattiin ylös vuoden 1840 perustuslaissa. Rooli on lähinnä oikeudellinen ja Kuhina Nuilla oli valtuudet valvoa maan korkeinta oikeutta kuninkaan kanssa. Kuhina Nuin asema ei kuitenkaan ollut täysin verrattavissa pääministeriin tai sijaishallitsijaan, sillä Kuhina Nuilla oli samat valtuudet kuin kuninkaallakin esim. kansainvälisiä sopimuksia neuvoteltaessa.
Havaijin paikallishallinnosta vastaavat kuvernöörit olivat vastuussa suoraan kuninkaalle, mutta myös Kuhina Nuille. Vuoden 1840 perustuslaissa Kuhina Nuin asema ja valtaoikeudet olivat seuraavanlaiset:
kuninkaan tuli nimittää Kuhina Nui
kaikki sellaiset valtion erikoisintressien mukaiset asiat, joita kuningas ei halunnut itse hoitaa, siirtyivät Kuhina Nuin hoidettavaksi kuninkaan valtuutuksella
kaikki Kuhina Nuin antamat määräykset ja allekirjoittamat asiakirjat olivat samanarvoisia kuin kuninkaan vastaavat
valtion kaikesta omaisuudesta raportoitiin Kuhina Nuille, joka puolestaan raportoi siitä kuninkaalle
kuningas ja Kuhina Nui eivät kumpikaan saaneet tehdä päätöksiä toistensa selän takana
kuningas saattoi jäävätä itsensä valtion tärkeistä asioista ainoastaan Kuhina Nuin suostumuksella.
Kun Kamehameha III alkoi muotoilla kuningaskunnan hallintoa länsimaalaiseen suuntaan nimittämällä itselleen hallituksen ja siihen ministereitä, Kuhina Nuin roolista jäi taka-alalle. Kamehameha V:n kaudella Kuhina Nuilla ei juurikaan ollut hallinnollisia velvollisuuksia, vaan ne oltiin siirretty ministereille. Allekirjoittaessaan uuden perustuslain vuonna 1864 Kamehameha V jätti Kuhina Nuin viran tahallaan pois koko perustuslaista ja virka käytännössä lakkautettiin tämän myötä.
Luettelo Kuhina Nuista

| Kuva | Nimi | Virkakausi |
| --- | --- | --- |
|  | Ka‘ahumanu | 1819–1832 |
|  | Ka‘ahumanu II | 1832–1839 |
|  | Ka‘ahumanu III | 1839–1845 |
|  | Keoni Ana | 1845–1855 |
|  | Ka‘ahumanu IV | 1855–1863 |
|  | Mataio Kekūanaō‘a | 1863–1864 |
Lähde:
Lellelle

| ”Lellelle” Pirkka-Pekka Petelius |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Pimpparauta
 B-puoli: ”Tra la la”
 Äänitetty : 1985
 Julkaistu: 1985
 Formaatti: LP-single
 Tuottaja(t): Pedro Hietanen
 Tyylilaji: iskelmä, huumorimusiikki
 Kesto: 05.11
 Levy-yhtiö: Oy Emi Finland Ab
Ääninäyte
Alle 10%:n näyte kappaleesta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Lellelle on Pirkka-Pekka Peteliuksen esittämä vuonna 1985 levytetty kappale. Se on käännöskappale brittiläisen Typically Tropical -yhtyeen tekemästä kappaleesta Barbados.
Kappale julkaistiin singlenä kappaleen Tra la la kanssa sekä samana vuonna ilmestyneellä albumilla Pimpparauta.
Suomenkielisen käännöksen kappaleeseen on tehnyt Pirkka-Pekka Petelius. Kappaleen on tuottanut Pedro Hietanen, joka soittaa myös kappaleessa syntetisaattoria. Taustakuorossa laulaa Pave Maijanen, sähkökitaraa soittaa Janne Louhivuori, bassoa Harri Merilahti ja rumpuja Hannu ”Hande” Lemola.
Kappale

Kappale kertoo miehestä, joka matkustaa Helsingistä Kuopioon lentokoneella tapaamaan tyttöä nimeltä Lelle. Alkuperäisessä kappaleessa esiintyvä Coconut Airways on Peteliuksen käännöksessä savolainen Kalakukko Airways -niminen lentokone.
»Lennän luokse Lellen. Siellä simaa saa. Lelle odotellen, leipoo herkkujaan.»
»Lentää Kalakukko Airways. Mua lennättää, tahdon ennättää..»
Kappaleen alussa Petelius esittää esipuheen savon murretta puhuvana lentokapteeni Hujasena. Hujanen huomauttaa matkustajille muun muassa turvavyön käytöstä, ja että matkustajat eivät polttelisi tupakkaa, ennen kuin lentokone on ilmassa.
»Ja siellä sikaosastossa, elkee sytyttäkö tupakkeja vähhää aikoon!»
Lehtisalo

Lehtisalo on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Anneli Lehtisalo, mediatutkija
Antti Lehtisalo (s. 1964), prikaatikenraali evp.
Jussi Lehtisalo (s. 1972), muusikko
Toivo Lehtisalo (1887–1962), professorin arvonimen saanut kieli- ja kansatieteilijä
Uuno Lehtisalo (1889–1961), metsänhoitaja ja yritysjohtaja, metsäneuvos, Toivo Lehtisalon veli.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Le Monde

| Le Monde |
| --- | --- |


Lehtityyppi:  päivälehti
Kustantaja:  Louis Dreyfus
Julkaisija:  La Vie-Le Monde
ISSN:  ISSN 0395-2037
Levikki:  458 611
Perustettu:  1944
Päätoimittaja:  Erik Izraelewicz
Sitoutuneisuus:  keskusta-vasemmistolainen
Kotikunta:  Pariisi
Kotimaa:  Ranska
Sivukoko:  berliner
Kieli:  ranska
Aiheesta muualla
OCLC
www.lemonde.fr
Le Monde on ranskalainen, päivittäin ilmestyvä maltillinen vasemmistolainen sanomalehti, jota painetaan Pariisissa. Lehteä pidetään Ranskan vaikutusvaltaisimpana sanomalehtenä, ja se on yleisesti arvostettu myös ulkomailla.
Vuonna 2021 lehden levikki oli 458 611, mikä teki siitä Ranskan luetuimman lehden.
Historia

Ensimmäinen numero ilmestyi 19. joulukuuta 1944. Lehden perusti Hubert Beuve-Méry kenraali Charles de Gaullen pyynnöstä saksalaisten vetäydyttyä Pariisista. Aloittaakseen lehden tekemisen Beuve-Méry esitti ehdoksi täydellisen toimituksellisen itsenäisyyden. Lehti korvasi sanomalehti Le Tempsin jonka tyyliasun ja formaatin se omaksui. Vuodesta 1985 lehden etusivua on koristanut karikatyyri, jonka on useimmiten piirtänyt pilapiirtäjä Plantu, kunnes tämä jäi eläkkeelle vuonna 2021.
Vuonna 2003 kirja Le Monden piilotetut kasvot (La face cachée du Monde) väitti, että päätoimittaja Jean-Marie Colombani ja muut lehden johtohenkilöt olisivat muun muassa osoittaneet poliittista puolueellisuutta ja sotkeutuneet taloudellisiin kähmintöihin, jotka vaaransivat lehden itsenäisyyden. Nämä syytökset ovat yhä ristiriitaisia ja näyttämättä toteen.[lähde? ]
Omistus

Le Monden on perustamisesta lähtien omistanut Groupe Le Monde, josta lehden työntekijät omistavat 53 %. Lopun omistavat Danone, BNP Paribas -pankki ja miljardööri François Pinault. Enemmistöomistus siirtyi kesällä 2010 ranskalaiselle sijoittajaryhmälle, johon kuuluvat pankkiiri ja Les Inrockuptibles lehden kustantaja Matthieu Pigasse, internetoperaattori Freen perustaja Xavier Niel ja Yves Saint-Laurent -muotitalon toinen perustaja Pierre Bérgé. Pigasse on lähellä sosialistipuoluetta ja on toiminut kansainvälisen valuuttarahaston johtajan Dominique Strauss-Kahnin neuvoantajana. Toimittajille jää veto-oikeus päätoimittajanvalinnassa, ja osaomistuksen kautta toimittajilla on valtaa myös merkittävissä talousasioissa. Oikeistolainen presidentti Nicolas Sarkozy yritti puuttua kauppaan uhkaamalla lopettaa lainatakuun, jos kauppa tehdään Pigassen ryhmän kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Le Monde
Le Palais

| Le Palais (Porzh-Lae) |
| --- | --- |
 Kaupungin satama ja Vaubanin linnoitus
 vaakuna
 Le Palais
 Koordinaatit: 47°20′50″N, 3°09′15″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bretagne
Departementti:  Morbihan
Arrondissementti:  Lorient
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17,4 km²
Väkiluku (2017):  2 571 
 – Väestötiheys:  147 as./km²
Kunnan numero:  56152
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Le Palais (bretoniksi Porzh-Lae) on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Belle Îlen saaren pohjoisrannalla. Le Palais on saaren pääkaupunki.
Kaupungin nähtävyys on Belle Îlen linnoitus, jonka Vauban rakennutti nykyiseen muotoonsa 1600-luvulla. Kaupungissa on runsaasti jäljellä rakennuksia 1600- ja 1700-luvuilta.
Lautta satamassa
Le Palaisiin on lauttayhteys mantereelta Quiberonin, Vannesin ja La Turballen satamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Le Palais Wikimedia Commonsissa
La Verte des Houches

| La Verte des Houches Kandahar |
| --- | --- |
Paikkakunta::  Saint-Gervais-les-Bains ja Les Houches, Ranska
Talviurheilukeskus:: Les Houches ski area
Vuori:: Le Prarion
Rinneluokitus:: Musta
Yläasema:: 1 880 m
Ala-asema:: 980 m
Korkeusero:: 900 m
Pituus:: 3 343 m
Keskijyrkkyys:: 26,9 %
Hissi
Hissi:: Coupe du Monde, Maison Neuve, Kandahar
Tyyppi:: 4-hengen tuolihissi
Kapasiteetti:: 1 500 henkilöä/h 1 700 henkilöä/h 1 880 henkilöä/h
Ala-asema:: 1 010 m
Väliasema 1:: 1 225 m–1 130 m
Väliasema 2:: 1 480 m–1 560 m
Yläasema:: 1 875 m
Miehet
Syöksylasku
Lähtö:: 1 880 m
Maali:: 1 030 m
Korkeusero:: 850 m
Pituus:: 3 215 m
Keskijyrkkyys:: 26,4 %
MM-kilpailut:: 13.2.1937, 18.2.1962
1. MC-kilpailu:: 24.2.1968
Suurpujottelu
MM-kilpailu:: 15.2.1962
Pujottelu
Lähtö:: 1 169 m
Maali:: 985 m
Korkeusero:: 184 m
Pituus:: 624 m
Maksimijyrkkyys:: 45 %
Minimijyrkkyys:: 10 %
Keskijyrkkyys:: 29,5 %
MM-kilpailut:: 15.2.1937, 12.2.1962
1. MC-kilpailu:: 30.1.1975
Parisuurpujottelu
Lähtö:: 1 083 m
Maali:: 985 m
Korkeusero:: 98 m
Pituus:: 321 m
Keskijyrkkyys:: 30,5 %
1. MC-kilpailu:: 9.2.2020
Naiset
Syöksylasku
MM-kilpailu:: 13.2.1937
1. MC-kilpailu:: 23.2.1968
Suurpujottelu
1. MC-kilpailu:: 22.12.1981
Pujottelu
1. MC-kilpailu:: 26.1.1973
La Verte des Houches eli Kandahar on laskettelurinne Saint-Gervais-les-Bainsin ja Les Houchesin kunnissa Ranskassa.
La Verte des Houches -rinteellä järjestetään alppihiihdon maailmancupin kilpailuja. Siellä on järjestetty myös MM-kilpailuja vuosina 1937 ja 1962.
Reitti

La Verte des Houchesin yläasema sijaitsee 1 880 metriä merenpinnan yläpuolella Le Prarion -vuoren ylängöllä, se on myös miesten syöksylaskuradan lähtöpaikka. Lähdön jälkeen alkaa lyhyt liukuosuus ennen ensimmäistä La Cassure -hyppyriä, josta lennetään 50–80 metriä.
Sitten tulee Ericksen ja Rocher blanc -kapeikot, joissa on supersuurpujottelumaisia mutkia. Niiden jälkeen tulee Le saut du Goulet -hyppyri, joka on radan vaikein hyppyri. Sen jälkeen tulee liukuosuudet Bosse à Perrot ja Bosse du Cluz, joissa on vaihtelevia pinnanmuotoja. Niiden jälkeen tulee tiukka S-mutka S à Pessi. Sen jälkeen tulee radan tasaisimmat osuudet Passage de la FIS, Bosse de la Rupe, Bosse du Covagnet ja Vernet. Liukuosuus päättyy Saut de la Route (Tiehyppyri), josta laskijat hyppäävät Route du Col de Voza -tien ylitse. Sen jälkeen tulee vaikea oikealle kääntyvä off camber mutka Schuss Battendier, jonka jälkeen avautuu maalisuora.
Syöksylaskuradan maali sijaitsee 1 030 metriä merenpinnan yläpuolella Les Trabetsin kylässä lähellä Les Houchesin keskustaa.
Kytölän tuulivoimapuisto

| Kytölän tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Alavieska
Koordinaatit:  64°15′00″N, 24°13′52″E
Rakentaminen alkoi:  joulukuu 2015 
Sähköverkkoon:  lokakuu 2015 
Valmistunut:  joulukuu 2016 
Perustaja:  TM Voima Oy 
Rakennuttaja:  Taaleri Energia 
Omistaja:  Taaleri Energia 
Operaattori:  Taaleri Energia
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  1 
Korkeus:  40–47 m 
Pinta-ala:  1,4 km² 
Tuulivoimalat:  6 × Vestas V126 (3,3 MW) 
Kapasiteetti:  19,8 MW  
 fiKytölän tuulivoimapuisto 
Kytölän tuulivoimapuisto on Pohjois-Pohjanmaalla Alavieskan Taluskylän länsipuolella sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 6 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 20 megawattia. Tuulivoimapuiston on rakentanut, sen omistaa ja sitä operoi Taaleri Energia.