stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Evoluution todisteet
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien kasvilajien synnystä > Retiisikaali

Ihminenkin on tuottanut uusia kasvilajeja kuten retiisikaali 1920-luvulla ja karhea pillike (Galeopsis Tetrahit). Retiisikaalit lisääntyvät vain keskenään, ja retiisikaaleilla on aina kaalin juuret retiisin lehdin, vaikka tavoite oli päinvastainen.
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien kasvilajien synnystä > Pukinparrat

Ihminen toi 1920-luvulla Pohjois-Amerikkaan kolme pukinparta-kasvilajia (Tragopogon). Näiden risteytyminä syntyi vuoteen 1949 mennessä kaksi uutta lajia, Tragopogon mirus ja Tragopogon miscellus. Erot kromosomimäärissä estävät lisääntymisen kantalajien kanssa.
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien eläinlajien synnystä > Madeiran kotihiiri

Madeiran hiiret ovat Madeiran saaren 1400-luvulla tapahtuneen asutuksen jälkeen kotihiirestä kehittyneitä hiirilajeja. Nyt saarella on peräti kuusi eri lajia, ja niillä on Robertsonin translokaatioita (eri kromosomien fuusioita). Madeiran hiirien kromosomimäärä (2N) vaihtelee välillä 22–40. Hiirilajien nopean lajiutumisen aiheuttaneita syitä ovat todennäköisesti topografian (vuorten) aiheuttama osapopulaatioiden eristäytyminen toisistaan (divergenttinen evoluutio) sekä geneettinen ajautuminen. Färsaarten kotihiiren katsotaan kehittyneen omaksi lajikseen 250 vuodessa siitä, kun hiiri tuotiin saarille.
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien eläinlajien synnystä > Drosophila paulistorum

Drosophila paulistorum -hyönteislajin kaksi ryhmää kehittyivät vuosien 1958 ja 1963 välillä niin, että ristisiitoksista syntyvät urokset eivät enää ole lisääntymiskykyisiä.
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien eläinlajien synnystä > Lontoon metron hyttynen

Lontoon metron hyttynen eli viemärihyttynen kehittyi lintuhyttysestä mahdollisesti 1900-luvulta alkaen, ellei ole sen vain etelämmässä maan päällä selviytyvä lähisukulainen.
Lajit käyttäytyvät hyvin eri tavoin, niitä on äärimmäisen vaikeaa saada parittelemaan keskenään, ja niillä on erilaiset alleelifrekvenssit, mikä tukee oletusta perustajavaikutuksesta. Lontoon metron hyttynen lisääntyy ympäri vuoden, ei kestä kylmää ja pistää rottia, hiiriä ja ihmisiä, kun taas lintuhyttynen horrostaa talvella, kestää kylmää ja pistää vain lintuja. Kun lajeja risteytettiin, munat olivat hedelmättömiä.
Geneettisen datan perusteella kaikkien metroasemien hyttysillä on yhteinen alkuperä, joten Byrne and Nichols olettavat sopeutumisen maanalaiseen ympäristöön tapahtuneen Lontoossa vain kerran.
Hyvin erillään elävillä metrohyttysillä on hyvän vähän geneettisiä eroja, mikä viittaa omaan lajiin: sama mtDNA-ero löytyy kymmenen Venäjän kaupungin metropopulaatioista; sama mikrosatelliitti löytyy Euroopan, Japanin, Australian, Lähi-idän ja Atlantin saarten populaatioista.
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien eläinlajien synnystä > Mustapääkerttu

Lintulaji Sylvia atricapilla eli mustapääkerttu (josta Sylvian joululaulun arvellaan kertovan) on tieteilijöiden mukaan jakaantumassa. Freiburgin yliopiston Gregor Rolshausen totesi, että Englannissa ja Välimeren alueella talvehtivien populaatioiden geneettinen eriytyminen toisistaan on jo niin pitkällä, että DNA-sekvensoinnilla voi tunnistaa populaation jo 85 %:n varmuudella. Tämä ero on syntynyt noin 30 sukupolvessa. Exeterin yliopiston Stuart Bearhop raportoi, että nämä kaksi populaatiota eivät yleensä parittele keskenään. Tutkijoiden mukaan populaatioista on tulossa kaksi täysin eri lajia geneettisen ja maantieteellisen eriytymisen vuoksi.
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien eläinlajien synnystä > Hedelmäkärpänen

Orapihlajakärpänen (hedelmäkärpänen) eli Rhagoletis pomonella näyttää olevan eriytymässä kahdeksi lajiksi ilman alueellista eriytymistä (sympatrinen lajiutuminen). 1800-luvulla Pohjois-Amerikkaan istutettiin omenapuita, ja pian sen jälkeen laji jakautui omenia syöviin ja orapihlajan hedelmiä syöviin populaatioihin. Omenia syövän populaation 13 allotsyymistä jo 6 poikkeaa orapihlajapopulaation vastaavista ja omenansyöjäyksilöt kypsyvät nuorempina ja lähempänä kauden alkua. Ristiinlisääntyminen on enää 5 %.
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien eläinlajien synnystä > Hedelmäkärpänen laboratoriossa

William Rice ja G.W. Salt jalostivat lajin Drosophila melanogaster hedelmäkärpäset 35 sukupolvessa kahdeksi populaatioksi, jotka suosivat erilaisia olosuhteita ja suostuivat lisääntymään vain näillä eivätkä näin ollen enää lisääntyneet keskenään. The history of such attempts is described in Rice and Hostert (1993).
Diane Dodd osoitti vastaavan Drosophila pseudoobscura -lajin hedelmäkärpäsillä 8 sukupolvessa ruokkimalla toista populaatiota tärkkelyksellä ja toista maltoosilla.
Doddin koe on toistettu monilla muilla hedelmäkärpäsillä ja ruoilla.
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien eläinlajien synnystä > Wallabit

Havaijissa Oahun eläintarhasta karkasi vuonna 1916 vallabikengurupari. Niiden jälkeläisistä on syntynyt Havaijin nykyinen noin 100 yksilön vallabikanta. Oahun vallabit ovat aivan erivärisiä ja paljon pienempiä kuin kantalaji. Uutta vallabilajia tutkinut James Lazell Jr. kertoo Science Digestin artikkelissa, että Oahun populaatio on yllättävän nopeasti kehittynyt erillinen laji, joka on kehittänyt uuden maksaentsyymin ja pystyy siten syömään paikallisia myrkkykasveja toisin kuin australialaiset sukulaisensa. Myös biologian professori Kenneth Saladinin mukaan Oahun laji ei ole lisääntymiskykyinen australialaisen kantalajin kanssa vaan erillinen laji. Kysymys onko Havaijin vallabikanta uusi vallabilaji on kuitenkin kiistanalainen.
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien eläinlajien synnystä > Karpit

Meksikonmolli eli Poecilia mexicana on pieni karppikala, joka elää Meksikon Rikkiluolissa. Pintavesissä elävä vaalea muoto ja syvällä elävä tumma muoto ovat eriytymässä geneettisesti yhä enemmän. Kokeessa todettiin, että niitä metsästävä suuri vesikirppu (Belostoma spp) sai valoisissa oloissa saalistettua 80-prosenttisesti tummia ja pimeissä vaaleita muotoja. Mollien aistit havaitsevat saalistajansa vain normaalissa ympäristössään. Michael Tobler Texasin yliopistosta pitää tätä hyvänä esimerkkinä uuden lajin synnystä.
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien eläinlajien synnystä > Lampaat

Lammas on luotu risteyttämällä ja vähitellen jalostettu niin, että se ei pysty enää risteytymään esi-isänsä villilampaan (mufloni) kanssa, joskaan tästä risteyttämisestä ei ole tiedossa suoraa havaintoa vaan molekyylitodisteet.
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien eläinlajien synnystä > Koivumittari

Koivumittari-niminen perhoslaji on Englannin teollisuusalueilla muuttanut väriään sadan vuoden aikana harmaasta mustaksi. Siinä paljastuvat evoluution selittämiseksi vaadittavat oleellisen tärkeät yksityiskohdat. Kahden vanhan perhoslajin on nähty risteytyvän ja siitä on syntynyt täysin uusi perhoslaji.
Havaittu uusien lajien synty > Esimerkkejä uusien eläinlajien synnystä > Darwininsirkut

Vuonna 1981 Daphne Major -saarelle saapui isokaktussirkkukoiras. Pari sukupolvea myöhemmin se lisääntyi enää itsensä kanssa, koska saaren omien darwininsirkkulajien naaraat eivät tunnistaneet sen laulua ja koska pariutumisen kannalta olennaiset nokat ovat erilaisia. Uppsalan yliopiston professori Leif Anderssonin mukaan taksonomi, joka ei tuntisi lajin historiaa, pitäisi sitä omana lajinaan. Isomman kokonsa vuoksi se voi hyödyntää ravinnonlähteitä, jotka jäävät muilta lajeilta hyödyntämättä. Tutkijoiden mukaan tämä on esimerkki evoluutiosta lyhyessä ajassa, vaikka lajien määritteleminen onkin tulkinnanvaraista. Darwininsirkut ovat saaneet nimensä siitä, että niiden moninaisuus auttoi Charles Darwinia kehittämään evoluutioteorian.
Havaittu uusien lajien synty > Lajien risteytyminen

Lajien kyky risteytyä keskenään osoittaa läheistä sukulaisuutta. Yleensä jälkeläiset eivät ole hedelmällisiä (esim. leijonan ja tiikerin jälkeläinen liikeri, suurin kissaeläin). Risteymien on todettu toisinaan johtavan uusien lajien syntymiseen etenkin kasveilla.
Esimerkiksi jääkarhu (Ursus maritimus) on sukua ruskeakarhulle, ja nämä lajit voivat saada keskenään lisääntymiskelpoisia jälkeläisiä. Susi on biologisesti samaa lajia kuin koira.
Molekyylibiologiset todisteet

Molekyylibiologia on biologian osa-alue. Vertailemalla homologisia geenejä tai homologisia molekyylejä kahden eliön välillä voidaan päätellä, miten samankaltaisia ne ovat. Molekyylit kuitenkin muuttuvat eri tahdissa, jotkut hyvinkin nopeasti ja toiset hitaasti, mikä voi aiheuttaa ongelmia. Molekyylejä, jotka muuttuvat hyvin tasaisella nopeudella, käytetään useimmiten molekyylikelloina. Menetelmää on kuitenkin sovellettava varovasti, sillä molekyylikellot eivät aina käy niin tasaisella nopeudella kuin oletetaan. Eri molekyyleillä on useasti eri muutosvauhti, mutta yksittäinenkin molekyylin muutosvauhti voi muuttua ajan kuluessa. Tämä edustaa niin sanottua mosaiikkievoluutiota. Ristiriitaisissa tapauksissa määritetään jonkin toisen molekyylin muutosvauhti tai yritetään etsiä parempia fossiilitodisteita.
Molekyylikellomenetelmä ei ole ongelmaton: kellojen kalibrointi voi olla vaikeaa ja kellojen "tikitysnopeus" riippuu muiden muassa siitä, kohdistuuko tiettyyn geenisekvenssiin ns. selektiivinen paine. Parhaat molekyylikellot ovat ns. tilke-DNA-alueet, jotka eivät koodaa mitään proteiinia eivätkä siis tule ilmentyneeksi fenotyypissä. DNA-alueet, jotka koodaavat toimivaa proteiinia (eli geenit), muuttuvat yleensä paljon hitaammin, koska mutaatiot toimivassa geenissä ovat suurilta osin vahingollisia ja siksi luonnonvalinta hoitaa ne pois populaatiosta.
Molekyylikelloista saatu luotettava tieto vahvistaa suurilta osin ne samat polveutumissuhteet lajien välillä, jotka saatiin selville jo vertailevasta anatomiasta ja fossiilisesta aineistosta. Näennäiset ristiriidat liittyivät yleisesti tapauksiin, jossa polveutumistilanne oli alun perin anatomian ja fossiilien perusteella epäselvä.
Molekyylibiologiset todisteet > Yhteiset geenivirheet

Toinen menetelmä näiden sukulaissuhteiden selville saamiseksi geneettisistä sekvensseistä perustuu ns. plagioituihin virheisiin. Tilke-DNA-alueissa on monien toimivien geenien kopioita, jotka ovat vahingoittuneet siten, etteivät ne enää toimi. Tällaisista lajeille yhteisistä virheistä voidaan päätellä, että virheet ovat olleet olemassa jo ennen lajien erkaantumista. Esimerkki tällaisesta tapauksesta on kädellisille yhteinen mutaatio, jonka takia ne eivät pysty valmistamaan C-vitamiinia toisin kuin lähes kaikki muut nisäkkäät. (Marsutkaan eivät pysty valmistamaan C-vitamiinia itse, mutta niillä mutaatio on erilainen.)
Molekyylibiologiset todisteet > Molekyylien samanlaisuus

Molekyylibiologian ilmaantumisen myötä huomattiin, että myös molekyylit kehittyvät samalla tavalla kuin somaattiset rakenteet. Mitä lähempänä kaksi lajia on toisiaan, sitä samankaltaisempia myös niiden molekyylit ovat. Monissa tapauksissa morfologisen aineiston epäselvyys on herättänyt epäilyksiä, mutta molekyylejä vertailemalla on saatu paljastettua lajien todellinen suhde. Molekyylibiologia on nykyisin tärkein tietolähde tutkittaessa fylogeneettisiä suhteita.
Vertaileva anatomia

Vertaileva anatomia paljastaa eliöiden rakenteessa tavattavat yhtäläisyydet. Esimerkiksi hyönteisten ruumiissa on aina pää, takaosa ja keskiruumis, niillä on kolme jalkaparia ja yleensä kaksi paria siipiä. Ominaisuudet ovat periytyneet yhteisistä kantamuodoista, sillä yhtäläisyydet ovat aivan liian suuria ollakseen sattumanvaraisia. Samoin ovat myös nisäkkäiden, kuten esimerkiksi ihmisen käsivarsi, kissan tai hevosen etujalka, lepakon siipi ja hylkeen evä saman peruskaavan mukaisia, ja niiden luut voidaan tunnistaa luu luulta - ne ovat vain kehittyneet yksityiskohdiltaan erilaisiksi erilaisten elintapojen vuoksi.
Yksilönkehityksen aikana tavatut yhtäläisyydet. Nisäkkäiden, lintujen ja matelijoiden hyvin varhaiset kehitysvaiheet muistuttavat erittäin paljon toisiaan. Samankaltaisuus selittyy sillä, että eri selkärankaisryhmät ovat perineet yhteisiltä esivanhemmiltaan kehitystapansa, joka niissä edelleen toistuu.
Vertaileva anatomia > Surkastumat

Surkastuneet elimet ovat toimintansa lopettaneita elimiä. Tällaisia ovat esimerkiksi lentotaidottoman strutsin siivet ja ihmisen häntäluu.lähde? Niiden esiintyminen voidaan ymmärtää, jos oletetaan strutsien kehittyneen lentävistä muodoista jotka myöhemmin liian suuriksi ja painaviksi tultuaan ovat kadottaneet lentotaitonsa. Samoin myös ihmisen ja simpanssin esi-isien voidaan olettaa joskus olleen hännällisiä, mutta kadottaneen hännän tarpeettomana ihmiseen ja simpanssiin johtaneen lajiutumisen aikana. Muita esimerkiksi ovat käärmeissä tavattavat jäänteet takajalan luista ja hetulavalaiden kidassa olevat hampaiden jäänteet.
Muuntuneet elimet vastaavat sijaintinsa ja anatomiansa puolesta sellaisia elimiä, jotka toisilla muodoilla suorittivat toisia toimintoja. Esimerkiksi kärpäsillä on vain yksi siipipari, mutta toisen siipiparin paikalla niillä on nuijanmuotoiset väristimet, jotka toimivat lennon aikana gyroskooppisena elimenä. Tämä esimerkki ja monet muut muutokset voidaan helposti selittää, jos oletetaan tällaisten eläinten polveutuvan sellaisista eläimistä, joilla kyseessä olevat elimet olivat alkuperäisessä tehtävässään.
Maantieteellinen levinneisyys

Eliöiden maantieteellinen levinneisyys osoittaa, että lajien on pitänyt polveutua yhteisistä kantamuodoista. Leviämisesteiden kuten merien eristäminä elää lähisukuisia eläimiä, esimerkiksi laamat Amerikassa ja kamelit Aasiassa ja Afrikassa. Näiden alueiden välillä on aikaisemmin ollut maayhteys.
Eläinten maantieteellisestä levinneisyydestä voidaan tehdä johtopäätöksiä. Esimerkiksi Galápagossaarten eläimillä on samanlaisia piirteitä kuin Etelä-Amerikan eläimillä ja Kap Verde -saaren eläimillä Afrikan eläimistön piirteitä. Jos kumpaisenkin saaren eläimet olisivat syntyneet erikseen, ei sille olisi mitään järkevää selitystä, mutta jos molemmille saaristoille on levinnyt eläimiä läheisiltä mantereilta ja ne ovat sopeutuneet ajan myötä erilaisiin olosuhteisiin, voidaan ongelma ratkaista helposti evoluution avulla.
Muita todisteita

Etologia on biologian tieteenhaara, joka tutkii eläinten käyttäytymistä. Se paljastaa yhtäläisyyksiä eri muotojen, kuten sosiaalisten hyönteisten, muurahaisten, ampiaisten ja mehiläisten pesänrakennustavoissa. On mahdollista osoittaa, miten monimutkaiset käyttäytymisen sarjat ovat erilaisten vaikutusten alaisena muotoutuneet pysyviksi.
Parasitologia eli loisoppi osoittaa jokaisen loisen olevan elävä todiste siitä, että se polveutuu vapaana eläneistä muodoista, joiden jälkeläiset ovat sopeutuneet elämään isäntäeliön kustannuksella.
Biokemia tutkii elävien organismien kemiallista rakennetta ja niiden osuutta organismeissa. Esimerkiksi eräs biokemian erikoisala, serologia, tutkii veren kemiallista koostumusta. Anti-ihmisseerumia saadaan ruiskuttamalla ihmisverta koe-eläimeen, ja kun seerumia sekoitetaan toisten verilaatujen kanssa, voidaan reaktioiden avulla mitata testattujen lajien eroja.
Kirjallisuutta

Bargum, Katja & Kokko, Hanna: Kutistuva turska ja muita evoluution ihmeitä.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34020-2
Coyne, Jerry A.: Miksi evoluutio on totta.  ((Why evolution is true, 2009.) Suomentanut Risto Suikkanen)  Tampere:  Vastapaino, 2011.  ISBN 978-951-768-376-0
Dawkins, Richard: Sokea kelloseppä.  ((The blind watchmaker, 1986.) Suomentanut Risto Varteva)  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15863-1
Dawkins, Richard: Maailman hienoin esitys: Evoluution todisteet.  ((The greatest show on Earth: The evidence for evolution, 2009.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2009.  ISBN 978-952-5697-27-8
Hanski, Ilkka & Niiniluoto, Ilkka & Hetemäki, Ilari (toim.): Kaikki evoluutiosta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-952-495-098-5
Portin, Petter & Vuorisalo, Timo (toim.): Evoluutio NYT! Charles Darwinin juhlaa.  Turku:  Kirja-Aurora, 2008.  ISBN 978-951-29-3666-3
Aiheesta muualla

LAJIUTUMINEN, esimerkkejä lajirajojen epäselvyydestä ja joukko viitteitä onnistuneisiin lajikokeisiin (uusien lajien täysi tai osittainen synnyttäminen).
Evoluutio, Vastauksia evoluutioteorian vastaisiin väitteisiin. Marko Grönroos.
Index of /faqs, talk.origins-FAQ:t (en).
Observed Instances of Speciation (talk.origins), etenkin "5.0 Observed Instances of Speciation".
The Scientific Case for Common Descent, FAQ (en).
Anu Laamanen

Anu Laamanen (2013)
Anu Irene Laamanen (s. 30. lokakuuta 1958 Hämeenlinna) on suomalainen diplomaatti. Hän on ollut ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1986.
Laamanen on ollut syksystä 2022 lähtien Suomen Islannin suurlähettiläs. Sitä ennen hän toimi ulkoministeriön kansallisen turvallisuusviranomaisen päällikön tehtävässä 2016–2022. Aikaisemmin hän on ollut Suomen pysyvä YK-edustaja Wienissä ja suurlähettiläs Itävallassa vuosina 2013–2016 ja muun muassa ulkoministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikkö ja yksikönpäällikkö. Wienin lisäksi hän on työskennellyt edustustoissa Genevessä, Oslossa ja Suomen pysyvistä edustustoista ETYJ:issä ja YK:ssa.
Laamasen isä oli eversti Pentti Laamanen ja isoisä sanomalehdentoimittaja Väinö S. J. Laamanen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anu Laamanen Wikimedia Commonsissa
Puhe hyvistä teoista

Puhe hyvistä teoista (saks. Von den guten Werken) on Martti Lutherin teos vuodelta 1520.
Kirja on valmistunut toukokuussa ja se on painettu kesäkuussa 1520. Se ilmestyi latinaksi vuonna 1521 (lat. De bonis operibus). Teos on ensimmäinen reformaatioliikkeen piirissä kirjoitettu etiikan esitys. Luther torjuu siinä syytöksen, että hän ylipäänsä torjuisi hyvät teot. Tästä käsin hän käy läpi kymmenen käskyä, mikä on pohjana myöhempien Vähän katekismuksen ja Ison katekismuksen teologialle.
Saksankielinen alkuteksti

Lutherin teosten Weimarin laitos (WA) 6: 202-276
Suomenkielinen teos

Puhe hyvistä teoista (Valitut teokset 2 1959, 1983 WSOY, Walitut teokset I 1908 SLS)
Puhe hyvistä teoista. Suom. Juhani Elenius. Herättäjä-yhdistys 1984. ISBN 951-9014-39-X
Aiheesta muualla

Treatise on Good Works Christian Classics Ethereal Library (englanniksi)
A Treatise on Good Works Projectwittenberg.org (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel
LOL (elokuva)

| LOL |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lisa Azuelos
Käsikirjoittaja:   Lisa Azuelos  Karim Ainouz 
Perustuu:  LOL (Laughing Out Loud) (2008)
Tuottaja:   Tish Cyrus  Michael Shamberg  Stacey Sher 
Säveltäjä:  Rob Simonsen
Kuvaaja:  Kieran McGuigan
Leikkaaja:  Myron Kerstein
Pääosat:   Miley Cyrus  Ashley Greene  Demi Moore  Douglas Booth  Jean-Luc Bilodeau 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Mandate Pictures
Levittäjä:  Lionsgate Films Budapest Film Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 4. toukokuuta 2012  Suomi 15. kesäkuuta 2012 
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
LOL on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komedia- ja draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Miley Cyrus ja Demi Moore. Elokuva on uudelleenfilmatisointi ranskalaisesta elokuvasta LOL (Laughing Out Loud) vuodelta 2008. Molemmat elokuvat on ohjannut ja käsikirjoittanut Lisa Azuelos.
Juoni

Uuden lukuvuoden alkaessa 17-vuotias Lola eroaa poikaystävästään, kun kuulee tämän pettäneen häntä kesäloman aikana. Lola kuitenkin ihastuu entisen poikaystävänsä parhaaseen ystävään Kyleen, mutta ei ole varma tämän tunteista. Lolalla on ongelmia myös äitinsä kanssa, joka on alkanut seurustella salaa Lolan isän kanssa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Miley Cyrus  | … |  Lola Williams   |
|  Demi Moore  | … |  Anne Williams, Lolan äiti   |
|  Douglas Booth  | … |  Kyle, Lolan ihastus   |
|  Ashley Greene  | … |  Ashley   |
|  Adam Sevani  | … |  Wen   |
|  Thomas Jane  | … |  Allen, Lolan isä   |
|  Jay Hernandez  | … |  James, poliisikonstaapeli   |
|  Marlo Thomas  | … |  Gran   |
|  Nora Dunn  | … |  Emilyn äiti   |
|  Gina Gershon  | … |  Kathy   |
|  Fisher Stevens  | … |  Roman   |
|  George Finn  | … |  Chad, Lolan entinen poikaystävä   |
|  Lina Esco  | … |  Janice   |
|  Ashley Hinshaw  | … |  Emily   |
|  Austin Nichols  | … |  herra Ross, opettaja	   |
|  Jean-Luc Bilodeau  | … |  Jeremy, Lolan lapsuudenystävä   |
|  Marlo Thomas  | … |  Lolan isoäiti   |
Aiheesta muualla

LOL Yle Areena. 16.2.2022 / Poistuu 14.8.2022. Viitattu 26.6.2022.
Karila, Minna: LOL MTV3 Uutiset. 15.6.2012. Viitattu 26.6.2022.
Kuoppala

Kuoppala voi tarkoittaa seuraavia:
Paikkoja

Kuoppala, kylä Pylkönmäellä
Kuoppala, kylä Alahärmässä
Kuoppalan linnavuori, mahdollinen linnavuori Kouvolan (aik. Anjalankosken) Enäjärvellä
Henkilöitä

Ahti Kuoppala (1930–2023), näyttelijä
Alexander Kuoppala (s. 1974), Children of Bodom -yhtyeen kitaristi
Hanna Kuoppala (s. 1975), jääkiekkoilija
Helvi Kuoppala (1916–1993), kirjailija
Ismo Kuoppala (s. 1975), jääkiekkoilija
Jussi Kuoppala (1911–1993), suomalainen teologian tohtori, päätoimittaja ja Herättäjä-Yhdistyksen toiminnanjohtaja
Jussi Kuoppala (s. 1974), suomalainen jalkapalloilija
Jutta Kuoppala (s. 2000), suomalainen pesäpalloilija
Juulia Kuoppala (s. 2000), suomalainen pesäpalloilija
Köpi Kuoppala (s. 1971), suomalainen pesäpalloilija
Mikko Kuoppala (s. 1981), suomalainen rap-artisti Pyhimys.
Väinö Kuoppala (1914–1963), kansanedustaja (Kokoomus)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kuoppala”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Natalie Stoljar

Natalie Stoljar on filosofian professori McGill-yliopistossa Kanadassa. Stoljarin tutkimusaloja ovat feministinen filosofia, yhteiskunta- ja poliittinen filosofia sekä oikeusfilosofia. McGill-yliopistoon Stoljar tuli vuonna 2006. Hän oli vuosina  2020–2023 McGillin Sukupuolen, seksuaalisuuden ja feminististen tutkimuksen laitoksen johtaja. Tätä ennen Stoljar oli työskennellyt Australian kansallisessa yliopistossa, Monash-yliopistossa ja Melbournen yliopistossa. Hän toimii Routledge Encyclopedia of Philosophy -tietosanakirjan sukupuolen ja feminismin aihetoimittajana.
Julkaisuja

Natalie Stoljar, Kristin Voigt: Autonomy and equality : relational approaches.  New York, NY:  Routledge, 2022.  ISBN 978-0-367-82334-4
Catriona Mackenzie, Natalie Stoljar: Relational autonomy : feminist perspectives on automony, agency, and the social self.  New York:  Oxford University Press, 2000.  ISBN 978-0-19-535260-3
Aiheesta muualla

Stanford Encyclopedia of Philosophy:  Feminist Perspectives on Autonomy
Natalie Stoljar McGill.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  Google Scholar  ORCID