Abraham
Kertomusten synty > Abraham-tutkimus

Perinteinen käsitys Raamatun erehtymättömyydestä joutui 1800-luvulla kyseenalaiseksi, kun arkeologiset kaivaukset tuottivat uutta tietoa Lähi-idän varhaishistoriasta. Raamatullisen arkeologian varhaiset edustajat pitivät Abrahamia todellisena henkilönä ja katsoivat kirjallisen ja arkeologisen todistusaineiston puoltavan patriarkkakertomusten historiallisuutta. Käsitys perustui lähinnä aihetodisteisiin, joiden katsottiin osoittavan Abrahamin ja hänen jälkeläistensä vaiheet uskottavaksi kuvaukseksi keskipronssikauden Lähi-idästä.
Tekstikriittinen raamatuntutkimus haastoi vakiintuneet käsitykset Abrahamin historiallisuudesta 1900-luvun alussa. Hänet tulkittiin paimentolaisuskonnon henkilöitymäksi, mikä näkyy kertomuksen teemoissa: yliluonnollisissa lupauksissa perintömaasta ja jälkeläisistä sekä toistuvissa kuvauksissa pyhistä puista ja kivistä sekä alttarien rakentamisesta. Tarinoiden toisteisuus nähtiin merkkinä niiden suullisesta alkuperästä. Yksittäinen aihelma oli levinnyt kansanperinteeseen lukuisina muunnelmina, jotka tarinoita kerännyt kirjuri sisällytti kirjaansa erillisinä kertomuksina.
Kirjassaan The Historicity of the Patriarchal Narratives (1974) Thomas L. Thompson tulkitsi patriarkkakertomukset alkuperämyyteiksi. Thompsonin mukaan niiden tueksi ei ole minkäänlaista arkeologista näyttöä. Yhtäläisyydet todellisen pronssikauden tapahtumiin ovat vähäisiä ja koskivat epäolennaisia seikkoja. Ensimmäisen Mooseksen kirjan 14. luku on Thompsonin mukaan patriarkkakertomusten ainoa kohtaus, jonka alkuperä saattaa olla historiografisessa kirjallisuudessa. Taustalla saattaisi olla kirjallinen selonteko mesopotamialaisten Palestiinaan suuntautuneesta sotaretkestä, joka myöhemmin liitettiin osaksi patriarkkakertomuksia. Nykyään lähes kaikki arkeologit yhtyvät Thompsonin minimalistiseen näkökantaan.
Thompson arvioi, että useimmissa Abraham-tarinoita innottaneissa kertomuksissa päähenkilön nimi oli jokin muu. Jahvisti suosi nimeä Abraham, koska sen kansanetymologia (”kansojen paljouden isä”) sopi tarinan teemoihin (Herra lupaa tehdä Abrahamista suuren kansan). Esimerkiksi Abrahamin muutto Uurista Kanaaniin on Thompsonin mukaan koostettu useista erillisistä perimätiedoista, joista osa kertoi Terahista, osa Abramista ja osa Lootista. Kun kertomukset yhdistettiin, Abraham nousi niiden päähenkilöksi, mutta vanhempi perimätieto näkyy tekstin sisäisissä ristiriitaisuuksissa. Terah saa Abrahamin 70-vuotiaana ja kuolee 205-vuotiaana. Terahin kuoltua Abraham jättää isänsä kodin. Tekstin mukaan Abraham oli tuolloin kuitenkin vasta 75-vuotias.
John Van Seters esitti teoksessaan Abraham in History and Tradition (1975), että koko Tooran lähdehypoteesi oli ajateltava uusiksi. Hän kiisti erillisten kirjojen ja redaktorin olemassaolon ja katsoi kunkin kirjoittajan tukeutuneen edellisiin. Van Seters arvioi Abrahamin elämäntarinan olevan verrattain myöhäinen lisäys Ensimmäisen Mooseksen kirjan kertomukseen. Perusrungon hahmotteli Jahvisti, joka käytti lähteenään Elohistia sekä omia aineistojaan. Van Seters ajoitti Jahvistin pakkosiirtolaisuuden aikaan 500-luvulle eaa. Vasta tuolloin syntyi tarve hahmolle, jossa henkilöityy Israelin kansa ja sen oikeus esi-isiensä maahan. Pakkosiirtolaisuuden jälkeen Pappiskirjan laatija teki tarinaan vielä pieniä muutoksia, jolloin Abrahamin elämäntarina saavutti nykyisen muotonsa.
Van Setersin mukaan kansanperinteen Abraham-kertomukset eivät muodostaneet jatkuvajuonista kokonaisuutta. Ne heijastavat pakkosiirtolaisuuden ajan juutalaisuutta, eivät pronssikauden uskontoa. Toistuvat kertomukset Van Seters tulkitsee tarkoitushakuisiksi muunnelmiksi, joissa kirjoittaja nostaa esiin uusia teemoja tai pyrkii selittämään pois alkuperäisen kertomuksen ongelmia. Mukana on myös muinaisen Lähi-idän mytologioille tyypillistä ainesta, kuten eri kansojen alkuperämyyttejä sekä kertomus rakkaan lapsen uhraamisesta ja paikalle viime hetkellä ilmaantuvasta uhrieläimestä (vrt. Ifigeneia). Vanhimpina, suulliseen perimätietoon perustuvina kertomuksina Van Seters piti Abrahamin vierailua Egyptin hovissa, Ismaelin syntymää ja Hagarin ensimmäistä karkotusta sekä lupausta Iisakin syntymästä ja Saaran naurua.