stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Asser Järvinen
Ilmailu-ura

Järvisen ilmailu-ura sai alkunsa Turun ilmailukoulussa. Hän oli ohjaajana Suomen neljännessä Stetinin M-9-lentoveneelle sattuneessa lento-onnettomuudessa 20. syyskuuta 1918, joka vaati matkustajan hengen. Järvinen menetti koneensa hallinnan ensimmäisellä yksinlennollaan ja keskittyi sen jälkeen enemmän lentotekniikkaan. Hän palveli seitsemän kuukautta Turun lento-osastossa teknillisenä upseerina ja kolme kuukautta vastaavassa tehtävässä Sortavalassa.
Järvinen nimitettiin vänrikkinä ilmailupataljoonan vanhemmaksi insinööriupseeriksi vuonna 1919 ja seuraavana vuonna ilmailu­voimien esi­kunnan teknillisen toimiston päälliköksi. Tästä virasta hänet siirrettiin 18. elokuuta 1921 luutnanttina Ilmailuvoimien lentokonetehtaan ensimmäiseksi johtajaksi. Kapteeniksi Järvinen ylennettiin itsenäisyyspäivänä 1924. Lopulta Järvinen joutui eroamaan lentokonetehtaan johtotehtävistä tehtaan toiminnan jouduttua Oeschin komitean tutkittavaksi. Puolustusministeri Jari Lahdensuo vaati Järvisen erottamista vuoden 1931 joulukuusta alkaen, mutta tehtaan johtokunta ei ollut halukas erottamaan Järvistä. Puolustusministeri onnistui Järvisen erottamisessa vasta marraskuussa 1932, mikä oli vaatinut puolustuslaitoksen alaisten tehtaiden ohjesäännön muuttamista siten, että toimitusjohtajan ottamisesta ja erottamisesta päätti puolustusministeriö tehtaan johdon sijasta. Järvinen ei jäänyt odottamaan enää erottamistaan, vaan esitti eroanomuksensa tehtaan johtokunnalle, joka myönsi hänelle eron 15. marraskuuta alkaen. Puolustusministeriö vahvisti eron uusien menettelytapojen mukaisesti 31. joulukuuta 1932. Järvinen kuoli majurina 43 vuoden iässä.
Järvinen täydensi itse oppimiaan lentotekniikan taitoja komennuksella Ranskaan Istren, Avordin, Bordeaux’n ja St. Raphaëlin lentokouluihin touko-joulukuussa 1919. Muutamaa vuotta myöhemmin hän opiskeli lentotekniikkaa École supérieure d’aéronautique et de construction mécanique -koulussa Pariisissa 22. syyskuuta 1923 – 29. syyskuuta 1925. Tästä ja ilmailuvoimien komentajan esityksistä huolimatta häntä ei nimitetty vuonna 1927 insinööriupseerin virkaan, sillä Suomen Teknillisen Korkeakoulun professorien lausunnon mukaan kyseisen koulun opetus oli matematiikaltaan lyseotasoista.
Järvinen oli alastaan kiinnostunut ”self made man”, joka erikoistui erityisesti lentokonemoottoreihin. Hän teki näissä asioissa lukuisia ulkomaanmatkoja moottoritehtaille ja myös opetti moottori- ja lujuusoppia ohjaajille, mekaanikoille ja tähystäjille. Lisäksi Järvinen osallistui lähes jokaiseen ilmailuvoimien lentokonehankintaan liittyneeseen ulkomaan komennukseen vuosina 1923–1930.
Uransa huippuaikoina Järvisellä oli useita sivu- ja luottamustoimia, joista esimerkkeinä Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön nimeämä siviililentokoneiden vanhempi tarkastaja, Pohjola-yhtiöiden tekninen neuvonantaja ilmailuvakuutuksia varten ja Aero-lehden toimituskunnan jäsen. Järvinen laati myös kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön toimeksiannosta Suomen ilmailuasetuksen.
Jääkaira

Tyypillinen taittovartinen jääkaira.
Jääkaira on jään poraamiseen käytettävä työväline. Tavallisimmin niitä käytetään talvikalastuksessa, erityisesti pilkkimisessä. Jääkairat ovat joko käsin pyöritettäviä tai polttomoottorikäyttöisiä. Nykyisin myydään myös sovituskappaleita, joiden avulla kairaa voidaan pyörittää tavallisella akkuporakoneella. Jotkut käsikäyttöiset jääkairat voidaan joko purkaa osiin tai taittaa kuljettamisen helpottamiseksi, useimmiten vääntökammen ja varsinaisen kairaosan liitoksesta.
Kairoissa on tyypillisesti irtoterä, jonka voi irrottaa teroittamista tai vaihtamista varten. Myös muovinen teränsuojus on vaihto-osa. Kairan terä on kovametallia, varsi kevytmetallia tai alumiinia, kädensijat muovia. Kairan kierteet nostavat sohjon kairatun reiän reunalle. Joihinkin kairoihin saa myös jatkovarren erityisen paksua jäätä varten. Halkaisijaltaan 4–5-tuumainen terä riittää avannon tekemiseen ahventa kalastettaessa. Mateelle tai hauelle tarvitaan suurempi, 6–8-tuumainen kaira.
Järjestetty pari

Matematiikassa järjestetty pari on kahden alkion joukko, missä kummastakin alkiosta voidaan sanoa, onko se ensimmäinen vai jälkimmäinen joukon jäsen. Toisinaan tavallista kahden alkion joukkoa {a,b} kutsutaan järjestämättömäksi pariksi. Järjestettyä paria, jonka ensimmäinen alkio on a ja toinen b merkitään (a,b).
Merkintä (a,b) voi tarkoittaa myös reaalilukujen avointa väliä  \{x\in \mathbb {R} :a<x<b\}. Jos asiayhteydestä on mahdollista sekoittaa järjestetty pari ja reaalilukuväli keskenään, voidaan reaalilukuvälille käyttää merkintää ]a,b[ tai järjestetylle parille merkintää  \langle a,b\rangle .
Määritelmä

Järjestetty pari (a,b) on joukko {{a}, {a,b}}. Järjestetylle parille on voimassa (a,b)=(c,d) jos ja vain jos a=c ja b=d.
Kirjallisuutta

Merikoski, Jorma; Virtanen, Ari; Koivisto, Pertti: Diskreetti matematiikka I.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2001 (1993).  ISBN 951-44-3604-0
Yrjö A. Jäntti

Suomalaisia kirjailijoita kustantajansa seurassa 1950-luvulla: Aale Tynni, Yrjö A. Jäntti, Eeva Joenpelto, Seere Salminen ja Nenno Suolahti.
Yrjö Aarne Jäntti (10. lokakuuta 1905 Porvoo – 29. lokakuuta 1985 Helsinki) oli filosofian maisteri ja WSOY:n pääjohtaja 1952–1968. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Porvoon yhteiskoulusta vuonna 1923, valmistui filosofian kandidaatiksi 1926 ja maisteriksi 1927. Jäntti opiskeli kirjallisuushistoriaa, taidehistoriaa ja kansantaloutta sekä perehtyi kustannusalaan useilla opintomatkoillaan. Hän teki opintomatkoja Pohjoismaihin, Viroon, Saksaan, Itävaltaan, Italiaan, Englantiin ja Yhdysvaltoihin. Hänelle myönnettiin Turun yliopiston filosofian kunniatohtorin arvo 1960.
Jäntti oli WSOY:n palveluksessa vuodesta 1926, aluksi kirjallisella osastolla, sitten prokuristina 1931–1936, sijaisjohtajana 1936–1952 ja lopuksi pääjohtajana. Hän oli Suomen sanan päätoimittaja 1962–1967. Hän oli myös Suomen Kustannusyhdistyksen puheenjohtaja 1959–1968 ja Helsingin graafisen klubin puheenjohtaja, Suomen Kulttuurirahaston ja Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsen sekä Kirjateollisuus oy:n ja Kuvateollisuus oy:n johtokunnan jäsen.
Jäntti lahjoitti suurimman osan taidekokoelmastaan Porvoon kaupungille, joka avasi vuonna 1984 hänen kunniakseen nimetyn taidemuseon. Yli tuhannen teoksen kokoelmassa on 1900-luvun maalauksia, grafiikkaa, piirustuksia, pienoisveistoksia ja mitaleja. Toukokuussa 2010 Porvoon kaupunki päätti lakkauttaa kokoelman säästösyistä vuoden 2011 alusta. Kaupunki oli jo aikaisemmin myynyt Jäntin lahjoittamat 27 000 WSOY:n osaketta. Jäntin tarkoitus oli, että Porvoo käyttäisi osakkeiden tuoton kokoelman ylläpitokustannuksiin.
Yrjö A. Jäntin isä oli WSOY:n toimitusjohtaja Jalmari Jäntti ja hänen veljensä oli Lauri Jäntti.
Teokset

Kirjapainotaidon historia.  Porvoo:  WSOY, 1940.
Kirjakaupan ja kustannustoiminnan historia, Edellinen osa: Aika noin vuoteen 1789
Werner Söderström osakeyhtiö viisikymmenvuotinen kustannustoiminta 1878–1928, 1–3, WSOY, 1928.
Aiheesta muualla

Riikonen, H. K.: / Jäntti, Yrjö Aarne (1905–1985). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  15.3.2016. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Ritva Järvinen

Ritva Järvinen vuonna 1953.
Ritva Kaarina Järvinen (myöh. Ritvas, Jaakkola, s. 2. elokuuta 1932 Helsinki) on suomalainen uinnin olympiaedustaja. Hän pelasi myös koripalloa SM-sarjassa.
Järvinen kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, joissa hän karsiutui 100 ja 400 metrin vapaauinnin sekä 4 × 100 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti viestissä pronssia vuosina 1949 ja 1953 sekä sijoittui 100 metrin vapaauinnissa neljänneksi vuosina 1951 ja 1955. Hän voitti Suomen mestaruuden 100 ja 400 metrin vapaauinnissa vuosina 1949–1952 sekä lisäksi viestimestaruuksia. Hän paransi useasti Suomen ennätyksiä. Seuratasolla Järvinen edusti Helsingin Uimareita. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Ritu”.
Koripallon SM-sarjassa Järvinen edusti Karhun Poikia.
Ritva Järvisen isä Jalmari Järvinen ja setä Aarne Järvinen olivat vesipallon SM-mitalisteja, ja he sekä kolmas veljes Sulo Järvinen toimivat Helsingin Uimarien johtotehtävissä, Aarne ja Sulo myös Suomen Uimaliiton johtotehtävissä. Ritva Järvisen serkku Silja Järvinen (myöh. Larkio) oli vapaauintiviestin SM-pronssimitalisti vuonna 1951.
Suomen-ennätykset

50 metrin vapaauinti 33,0
100 metrin vapaauinti 1.11,3
200 metrin vapaauinti 2.45,6
400 metrin vapaauinti 5.48,6
500 metrin vapaauinti 7.19,8
Juudas Iskariot

Giotto di Bondone: Juudaksen suudelma, 1304–1306.
Juudas Iskariot (hepr. ‏יהודה איש־קריות‎‎; "Juuda, mies Keriotista") oli kristinuskon pyhän kirjan Raamatun mukaan yksi Jeesuksen kahdestatoista opetuslapsesta. Synoptisista evankeliumeista on päätelty hänen kuolleen pääsiäisenä. Kanonisissa evankeliumeissa hänet esitetään kavaltajana, jonka teon Jeesus tiesi ennalta. Evankeliumien kirjoittajat viittaavat häneen lisämääreellä "se, joka hänet kavalsi". Sen sijaan gnostilaisten parista löytyi myös toisenlaisia näkemyksiä, joista tunnetuin on Juudaksen evankeliumi.
Juudas kanonisoitujen evankeliumien mukaan > Juudas opetuslapsena

Synoptisten evankeliumien mukaan Juudas valittiin opetuslapseksi yhdessä muiden opetuslasten kanssa. Jeesus kutsui omasta halustaan Juudaksen opetuslapseksi. Opetuslapset kutsuttiin olemaan Jeesuksen seurassa, saarnaamaan ja karkottamaan saastaisia henkiä.
Johanneksen evankeliumin mukaan Juudas oli opetuslasten rahakukkaron haltija. Marian voidellessa Jeesuksen jalkoja kalliilla voiteella nardusöljyllä Juudas esitti voiteen myynti-idean. Myymisestä saadut rahat olisi jaettu köyhille. Tätä hän esitti Johanneksen mukaan tosiasiassa siksi, että oli varas, joka otti osan yhteisistä rahoista itselleen. Voiteen hinta 300 denaria vastasi silloin työmiehen vuoden palkkaa.
Juudas kanonisoitujen evankeliumien mukaan > Kavallus

Raamatun mukaan opetuslapset olivat ennen kavallusta yhteisellä aterialla. Jeesus sanoi osallistuville opetuslapsille, että yksi heistä kavaltaa hänet. Monet opetuslapset kyselivät häneltä: "en kai se ole minä?" Jeesuksen annettua leivänpalan Juudakselle Saatana meni häneen ennen kavaltamista. Juudas palasi Jeesuksen seuraan mukanaan kiinniottajia. Juudas antoi Jeesukselle suudelman merkiksi kiinniottajille, kenet heidän pitäisi vangita.
Matteuksen evankeliumin mukaan Juudas sai kavalluksesta palkkioksi kolmekymmentä hopearahaa. Kolme muuta kanonista evankeliumia ei mainitse rahapalkkiota.
Juudas kanonisoitujen evankeliumien mukaan > Juudaksen kuolema

Kavalluksen jälkeen Juudas katui tekoaan kuultuaan, että Jeesus oli tuomittu kuolemaan. Apostolien teoissa Juudas "suistui alas ja pakahtui keskeltä, niin että kaikki hänen sisälmyksensä valuivat ulos" ja Matteuksen evankeliumissa "hän paiskasi hopearahat temppeliin, lähti sieltä, meni pois ja hirttäytyi". Johanneksen evankeliumissa ei Juudaan kuolemaa mainita.
Koska Juudaan kuolema kuvataan eri tavoilla eri raamatunkohdissa, saattaa niissä Thomas Mannfred Carlssonin mukaan objektiivisen, uskonnollisesti sitoutumattoman henkilön silmissä olla ristiriitaisia piirteitä.
Myöhempi näkemys Juudaasta

Gnostilaisessa Juudaksen evankeliumissa esitetään, ettei Juudas olisikaan kavaltanut Jeesusta vaan luovutti hänet Jeesuksen pyynnöstä.
Juudasta on yleensä pidetty kielteisenä hahmona kristillisessä kulttuurissa, esimerkiksi Danten Jumalaisessa näytelmässä Juudas on sijoitettu helvetin alimpaan osaan Saatanan hampaisiin jatkuvasti pureskeltavaksi.
Suomalaisessa nykykirjallisuudessa Juha-Pekka Koskinen antaa kirjassaan Viisi todistajaa Juudakselle puheenvuoron, jossa tämän toiminta ja motiivit saavat uuden näkökulman.selvennä
Sanana "Juudas" on vakiintunut yleiseen kielenkäyttöön merkitsemään petturia, hylkääjää ja kavaltajaa. Sanaan ei liity läheskään aina uskonnollista merkitystä. Näin on esimerkiksi suomen ja englannin kielissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kent, William: Judas Iscariot Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Sayerle, Jacqueline: Judas dans la littérature, des origines du christianisme au 20 siècle (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Jeesus ja apostolit
| --- | --- |
:  Evankeliumeiden mukaan:  Simon Pietari  •  Andreas  •  Jaakob Sebedeuksen poika  •  Johannes Sebedeuksen poika  •  Filippus  •  Bartolomeus  •  Tuomas  •  Matteus  •  Jaakob Alfeuksen poika  •  Taddeus  •  Simon Kananeus  •  Juudas Iskariot  Apostolien teot ja Paavalin kirjeet:  Mattias  •  Paavali
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Gustave Doré, Juudaksen suudelma, 1866.
Nikolai Ge, Juudas Iskariot 1891.
Gustaf Järnefelt

Professori Järnefelt yliopiston observatoriossa vuonna 1960.
Gustaf Juhana Järnefelt (6. toukokuuta 1901 Helsinki – 9. elokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen tähtitieteen professori Helsingin yliopistossa vuosina 1945–1969. Pikkuplaneetta 1558 Järnefelt on nimetty hänen mukaansa.
Ura

Gustaf Järnefelt syntyi Helsingissä 1901. Hänen vanhempansa olivat oikeusneuvos Armas Tauno Johannes Järnefelt (1867–1938) ja tämän puoliso Ebba Margaretha o.s. Schauman (1875–1949). Gustaf Järnefeltin puoliso vuodesta 1928 oli Irma Margareta Rosenkampff (1907–1984). Järnefelteille syntyi neljä lasta: Johan (1929–2020), Margareta (1931–), Carl Gustaf (1942–1956) ja Wilhelm (1949–).
Gustaf Järnefelt oli jo ennen professuuriaan tutkinut suhteellisuusteoriaa ja teoreettista kosmologiaa. Hän oli myös osallistunut tähtiluettelointityöhön, joka oli aiemman pitkän globaalin valokuvauskampanjan analyysivaihetta.
Hän sai osaltaan aikaan, että vuonna 1948 Tähtitorninmäen observatorio sai Schmidt-teleskoopin, tosin liian myöhään, koska Helsingin taustavalo esti tieteelliset mittaukset.
Kun Neuvostoliitto laukaisi lokakuussa 1957 Sputnik-satelliitin Maata kiertävälle kiertoradalle, Järnefelt nousi julkisuuteen avaruusasiantuntijana teettäessään satelliittien ratahavaintoja vuodet 1958–1969.
Aiheesta muualla

Järnefelt, Gustaf hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 450.  ("Gustaf Juhana Järnefelt (1901–1989)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Espanjan laivasto

| Espanjan laivasto |
| --- | --- |
 Espanjan laivaston tunnus
Toiminnassa:  1714-
Valtio:  Espanja
Puolustushaarat:  Espanjan asevoimat
Aselajit:  merivoimat
Koko:  95 alusta (250 000 t) 47 300 henkeä
Tukikohta:  Rota
Vuosipäivät:  16. heinäkuuta
Komentajat
Nykyinen komentaja:  amiraali Manuel Rebollo Garcia
Espanjan kuninkaallinen laivasto (esp. Real Armada Española) on Espanjan asevoimien merellinen puolustushaara ja se on samalla yksi vanhimmista edelleen palvelustaan jatkavista merivoimista maailmassa. Laivasto on vastannut useista merkittävistä saavutuksista olemassa olonsa aikana kuten Kolumbuksen matka sekä Magalhãesin ja Elcanon purjehdus maapallon ympäri.
Laivasto vastasi vuosisatojen ajan Espanjan valtakunnan ylläpitämisestä sekä sen edellyttämien Atlantin ylittäneiden Amerikan ja Euroopan välisten merireittien puolustamisesta samoin kuin Tyynenmeren Aasian ja Amerikan välisten reittien ylläpitämisestä. Laivasto oli merkittävin laivasto maailmassa 1500-luvulla ja 1600-luvun alussa. Bourbon-suvun valtaannousu palautti laivaston mahtia 1700-luvulla, mutta se jäi kolmanneksi merkittävimmäksi.
Laivastoon kuului vuonna 1987 noin 47 000 henkeä sisältäen merijalkaväen, joista noin 34 000 oli varusmiehiä. Vuoteen 2002 mennessä laivastosta oli tehty täysin ammattimainen. Laivastoon kuuluu lähes sata alusta, jotka on sijoitettu tukikohtiin maan eriosiin. Päätukikohdat ovat Rota, Ferrol, San Fernando ja Cartagena.
Historia

Nykyaikaisen Espanjan laivaston juuret alkavat jo ennen Espanjan valtion muodostumista. Keski-ajan lopulla Aragon ja Kastilia, jotka myöhemmin muodostavat Espanjan, perustivat laivastot. Aragonilla oli Keski-ajan lopulla Välimeren alueen kolmanneksi suurin laivasto Venetsian ja Genovan laivastojen jälkeen. 1300- ja 1400-luvuilla laivasto mahdollisti Aragonin siirtomaavallan luomisen liittäen alueisiinsa Baleaarit, Sardinian, Sisilian ja Etelä-Italian ja hetkeksi Ateenan herttuakunnan. Kastilia sitä vastoin käytti laivastoaan uskonnon levittämiseen vallaten alueita maureilta kuten Cadizin vuonna 1232 sekä avusti Ranskan hallitsijaa satavuotisessasodassa. Vuonna 1402 Juan de Bethencourtin johtama Kastilian laivasto osasto valtasi Kanariansaaret.
1400-luvulla Kastilia aloitti tutkimusretki kilvan Portugalin kanssa. Kristofer Kolumbuksen kaksi karavelia ja karakki saapuivat 1492 Amerikkaan etsiessään läntistä merireittiä Intiaan. Löytö avasi Espanjan hallitsemat läntiset merireitit ja Portugali hallinnoi itäisiä.
Historia > Habsburgien aika

Amerikan mantereen löydyttyä ja Karibian saarten valtauksen jälkeen espanjalaiset Hernán Cortés ja Francisco Pizarro johtivat laivaston Meksikoon ja Peruun. Juan Ponce de León ja Álvarez de Pineda johtivat laivaston Pohjois-Amerikan rannikolle erityisesti vuonna 1519 Floridaan ja vuonna 1521 Texasiin. Vuonna 1519 Espanja lähetti ensimmäisen maapallon kiertäneen retikunnan, jota johti portugalilainen Ferdinand Magalhaes. Magalhaesin saatua surmansa Filippiineillä Juan Sebastian Elcano johti 1522 retkikunnan takaisin Espanjaan. Miguel López de Legazpin tutkimusmatka 1565 johti laivaston Meksikosta Guamin kautta Filippiineille, kun muodostettiin idänkaupan keskusta Espanjan Itä-Intiaa.
Kaksi ja puoli vuosisataa matkasivat kaljaasit Manilasta Acapulcoon.
Historia > Bourbonien aika

Espanjan perimyssodan päätyttyä Espanjan 1500- ja 1600-lukujen merimahti oli tuhoutunut. Espanjan kuninkaallinen laivasto perustettiin vuonna 1714. Ennen perustamista ei ollut ollut yhtenäistä Espanjan laivastoa, vaan kaksitoista alueellista laivastoa.
1700-luvulla lukuisat merkittävät laivastoministerit (esp. Secretario de Estado de Marina) palauttivat Espanjan laivaston mahdin. Ministereitä olivat muun muassa José Patiño (1717-1736), Marqués de la Ensenada (1737-1754), Julián Manuel de Arriaga y Ribera (1754-1775), Pedro González de Castejón (1776-1783) ja Antonio Valdés y Fernández Bazán (1783-1795). He eivät ainoastaan rakennuttaneet aluksia, vaan myös loivat laivastolle toimivan organisaation ja toiminnalle välttämättömän infrastruktuurin. Linnoitetut laivastotukikohdat ja arsenaalit rakennettiin Ferroliin, lähelle Cadizia Carracaan ja Cartagenaan. Lisäksi rakennettiin kaksi merkittävää telakkaa Havannaan ja lähelle Santanderia Guarnizoon. Telakoilta valmistui kaikkiaan runsaasti linjalaivoja: Havannasta 60, Ferrolista 41, Guarnizosta 34, Cartagenasta 20 ja Carracasta kuusi.
Marokossa riffisodassa laivasto osallistui rannikon operaatioihin kuten Alhucemasin maihinnousuun 1925. Espanjan toisen tasavallan muodostamisen jälkeen 1931 laivasto nimettiin Espanjan tasavallan laivastoksi. Nimenmuutos aiheutti joitakin muutoksia lippuun ja tunnuksiin sekä käytettyihin palvelusarvoihin. Heinäkuun 1936 vallankaappauksen, joka johti sisällissotaan, jälkeen laivasto jakautui kahtia. Sodassa tuhoutuivat kaksi taistelulaivaa, raskas risteilijä, hävittäjä, puoli tusinaa sukellusveneitä ja tukialuksia.
Organisaatio

Madridiin sijoitetun laivaston esikuntapäällikön alaisuudessa on neljä alue-esikuntaa. Operatiiviset yksiköt on nimetty tehtävien mukaan ja ne on liitetty joko taistelu-, suojajoukkoihin tai tukeviin joukkoihin.
Taistelujoukkojen tehtävänä on hyökkäys- ja puolustusoperaatiot mahdollista vihollista vastaan sekä meriyhteyksien varmistaminen. Taistelujoukkoihin kuuluvat kaksi lentotukialusosastoa, laivaston ilmavoimat, kuljetus- ja maihinnousualuksia, sukellusveneet sekä ohjusveneet.
Suojajoukkojen tehtävänä on suojata meriyhteyksiä sekä avomerillä että rannikolla, turvata satamiin ja rannikkoterminaaleihin pääsyn. Sen käytössä on hävittäjiä, fregatteja, korvetteja sekä miinanraivaajia. Joukkoihin on liitetty myös merijalkaväkeä, jonka tehtävänä on suojata laivaston maissa olevia kohteita.
Taistelua tukevien joukkojen tehtävänä ovat erilaiset kuljetukset sekä merellä tapahtuvat täydennykset. Näiden lisäksi osastolle kuuluu merivalvonta, tieteelliset tehtävät sekä koulutukseen käytettyjen alusten ylläpito. Huoltoalusten ja tankkerien lisäksi osastoon kuuluu hävittäjiä sekä runsaasti erilaisia partioaluksia.
Vuonna 2012 laivaston vahvuus oli 20 800 henkeä.
Laivaston toiseksi suurin alus oli lentotukialus Principe de Asturias, joka poistettiin säästösyistä palveluksesta helmikuussa 2013. Espanjassa valmistettu alus oli otettu koeajojen päätyttyä palvelukseen 1988. Hyppyrillä varustetulla aluksella kykeni toimimaan 29 AV-8 Harrier II -hävittäjää tai 16 sukellusveneidentorjuntaan tai maihinnousun tukemiseen soveltuvaa helikopteria.
Organisaatio > Laivaston ilmavoimat

Laivaston ilmavoimat on laivaston aluksilla toimiva ilma-ase.
Organisaatio > Merijalkaväki

Merijalkaväki (esp. Infanteria de Marina) on laivaston jalkaväkeä, johon kuuluu 11 500 sotilasta ja se on jaettu tukikohtien suojaus sekä maihinnousujoukkoihin. Kuhunkin laivastotukikohtaan, jossa on esikunta, on sijoitettu suojauspataljoona. Ryhmä on sijoitettu Madridiin ja Las Palmasiin Kanarialle. Rykmentti (esp. Tercio) on valmiustehtävässä San Fernandossa valmiina siirtymään aluksille. Merijalkaväen kalustona ovat kevyet panssarivaunut, miehistönkuljetusajoneuvot, telatykistö sekä panssarintorjuntaohjukset.
Kalusto

Kesällä 2021 laivastoon kuului 40 alusta, joihin sisältyi maihinnousutukialus, kaksi maihinnousualusta, 11 fregattia, kaksi sukellusvenettä, kuusi miinantorjunta-alusta, 15 partioalusta sekä joukko apualuksia.
Operaatioryhmä, Rota
maihinnousutukialus Juan Carlos I (L61)
2 Galicia-luokan maihinnousualusta
tukilaiva Patiño
tukilaiva Cantabria
41. saattajalaivue, Rota
6 Santa María -luokan fregattia
31. saattajalaivue, Ferrol
5 Álvaro de Bazán -luokan fregattia
Sukellusvenelaivue, Cartagena
2 Galerna-luokan sukellusvenettä
Miinantorjuntalaivue, Cartagena
6 Segura-luokan miinantorjunta-alusta
Valvontalaivue
6 Meteoro-luokan ulkovartiolaivaa
2 Descubierta-luokan korvettia
4 Serviola-luokan partioalusta
3 Chilreu-luokan partioalusta
pieniä vartioveneitä
La Rochellen taistelu 1372
Jyvästatti

| Jyvästatti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Suillaceae
Suku::  Tahmatatit Suillus
Laji::  granulatus
Kaksiosainen nimi
 Suillus granulatus  (L.) Roussel 
Katso myös
   Jyvästatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jyvästatti (Suillus granulatus) on ruskeankeltainen tai punaruskea tahmatatteihin (Suillus) kuuluva tattilaji, joka kasvaa harvinaisina Etelä-Suomen kalkkipitoisilla alueilla. Sieni on miedon makuinen, hedelmäiselle tuoksuva ja hyvä ruokasieni.
Näköislajit

Jyvästatin voi sekoittaa voitattiin (Suillus luteus), turjantattiin (Suillus clintonianus) tai lehtikuusentattiin (Suillus grevillei). Nekin ovat samanarvoisia hyviä ruokasieniä, joten sekoittumisesta ei ole suurta haittaa.