stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Prostituutio antiikin Kreikassa
Miesten prostituutio > Prostituutio ja kansalaisuus

Miesprostituution olemassaolo laajassa mittakaavassa todistaa, että kyse ei ollut pederastian rajoittumisesta vain pieneen etuoikeutettujen luokkaan. Jos vähemmän vaurailla kansalaisilla ei ollut aikaa eikä varallisuutta harrastaa aristokraattien rituaaleja (tarkkailla gymnasioneiden katsomoissa, seurustella ja antaa lahjoja), jotka eittämättä liittyivät seurustelurituaaleihin, jokaisella oli mahdollisuus tyydyttää mieltymyksensä prostituoitujen parissa. Nuorukaiset oli suojattu lailla kaikenlaista fyysistä väkivaltaa vastaan, toisin kuin naiset. Isäntien ja miesorjien välisistä seksuaalisista suhteista ei ole tietoa, ennen kuin sellainen mainitaan Ksenofonin teoksessa Pidot (390 eaa.). Toinen syy miesprostituoitujen käyttöön oli se, että kreikkalaisilla oli omat tabunsa ja yksi niistä oli fellaatio, joka oli heidän mielestään nöyryyttävä tapahtuma. Tämän vuoksi pederastisessa suhteessa rakastaja (ἐραστής, erastēs) ei voinut ehdottaa nuorelle rakastetulleen (ἐρόμενος, eromenos) ja tulevalle kansalaiselle tämän toiveen toteuttamista, vaan hänen oli käännyttävä prostituoidun puoleen.
Tämän johdosta, vaikka toiminta ei ollut laitonta, prostituution harjoittaminen oli kuitenkin jossain mielessä sosiaalisesti häpeällistä. Se oli tavallisesti orjien tai yleisemmin ei-kansalaisten harjoittamaa. Kansalaisille siitä saattoi olla Ateenassa arvaamattomia seurauksia: jopa yhteisön kansalaisoikeuksien menettäminen eli ἀτιμία (atimía). Puheessaan Timarkhosta vastaan Aiskhines puolustautuu Timarkhosta vastaan väittämällä Timarkhoksen olleen nuoruudessaan prostituoitu; tämän takia Timarkhoksen tulisi menettää kaikki poliittiset oikeutensa, mukaan lukien oikeus nostaa syyte jotakuta vastaan. Vastaavasti vapaan nuorukaisen saattaminen prostituoiduksi tai rahan tarjoaminen hänelle seksipalveluja vastaan oli tiukasti kielletty, sillä se johti siihen, että nuorukainen menetti tulevat kansalaisoikeutensa.
Kreikkalaisten järkeilyä tässä asiassa selittää Aiskhines (§ 29) siteeraten lakia, joka koskee dokimasiaa (δοκιμασία): kansalainen joka prostituoi itsensä (πεπορνευμένος, peporneuménos) tai antaa sen muiden tehtäväksi (ἡταιρηκώς,  hētairēkōs) ei ole oikeutettu puhumaan julkisissa tilaisuuksissa, sillä »se, joka on myynyt omaa kehoaan, jotta toiset käyttävät sitä omaksi tyydytyksekseen (ἐφ’ ὕϐρει, ef' hybrei), ei ehkä epäröisi myydä myöskään yhteisiä etujamme.»  Historioitsija Polybios (XII, 15, 1) kertoo Timaioksen syytöksistä Agathokles Syrakusalaista vastaan käyttäen samaa tematiikkaa. Määritelmän mukaan miesprostituoitu on sellainen, joka luopuu omasta arvokkuudestaan, jotta voi tyydyttää jonkun toisen haluja: ”yleinen prostituoitu (κοινὸν πόρνον, koinòn pórnon) on taipumuksiltaan huikentelevaisempi, eli naakka tai närhi , sekä hormi, joka antaa peräpäätä jokaiselle, joka sitä tahtoo”.
Miesten prostituutio > Hinnat

Kuten naistenkin kohdalla, niin myös miesprostituoitujen hintataso oli erittäin vaihteleva. Athenaios (VI, 241) mainitsee pojan, joka tarjosi itseään yhdestä obolista. Summan pienuus herättää kuitenkin epäilyjä. Straton, joka kirjoitti epigrammeja 100-luvulla jaa., viittaa viiden drakhman hintaiseen vaihtokauppaan. Pseudo-Aiskhines (VII, 3) arvioi erään Melanopuksen ansainneen 3 000 drakhmaa, mutta tässä on ilmeisesti kyse koko uran aikana hankituista tuloista.
Aiskhines erottelee puheessaan Timarkhosta vastaan (§ 29, vrt. yllä) prostituoidut ja ylläpidetyt nuorukaiset. Myöhemmin hän lisää (§ 51–52), että jos Timarkhos olisi tyytynyt ensimmäiseen suojelijaansa, hänen käytöksensä olisi ollut vähemmän moitittavaa. Mutta kun hän jätti tämän rakastajansa, kun tällä ei ollut enää mahdollisuutta pojan ylläpitoon, ja otti suojelijakseen erään toisen miehen, vieläpä keräsi muitakin suojelijoita, hän todisti Aiskhineen mukaan tällä, ettei hän ollut ylläpidetty nuorukainen (hētairēkōs) vaan yleisessä käytössä oleva prostituoitu (peporneumenos).
Kirjallisuutta

David M. Halperin: The Democratic Body; Prostitution and Citizenship in Classical Athens teoksessa One Hundred Years of Homosexuality and Other Essays on Greek Love.  Routledge, 1990.  ISBN 0-674-36270-5
Kenneth J. Dover: Greek Homosexuality.  Harvard University Press, 1989.  ISBN 0-674-36270-5
Eva C. Keuls: The Reign of the Phallus: Sexual Politics in Ancient Athens.  University of California Press, 1993.  ISBN 0-520-07929-9
Claude Mossé: La Femme dans la Grèce antique.  Complexe, 1991.  ISBN 2-87027-409-2
Sarah B. Pomeroy: Goddesses, Whores, Wives, and Slaves: Women in Classical Antiquity.  Schocken, 1995.  ISBN 0-8052-1030-X
K. Schneider: Hetairai, teoksessa: Paulys Real-Encyclopädie der classichen Altertumwissenschaft.  Georg Wissowa, 1913.
Violaine Vanoyeke: La Prostitution en Grèce et à Rome.  Les Belles Lettres, 1990.
Hetaira ja juhlijat istumassa penkillä. Kreikkalainen poltetusta savesta tehty patsas Myrinasta noin vuodelta 25 eaa. Louvren museo.
Kurtisaani vastaanottaa asiakastaan. Attikalainen punakuvioinen ruukku, maalattu Ateenassa noin 460 eaa.–450 eaa. Ateenan arkeologinen kansallismuseo.
Pitojen muusikot yhdistetään usein prostituutioon. Maljan pohjamaalaus Attikasta, jossa punasaviset figuurit mustalla pohjalla. Tekijä on ns. Colmarin maalari, noin vuodelta 480 eaa. Louvren museo.
Capitoliumin Afrodite, kopio Knidoksen Afroditestä. Tekijä oli Praksiteles ja mallina toimi hänen rakastajattarensa, hetaira Fryne. Louvren museo.
Iäkäs prostituoitu puristaa viiniruukkua rintaansa vasten, toiselta vuosisadalta eaa. Münchenin glyptoteekki.
Kyrenaikasta Libyasta löytynyt, terrakottasta valmistettu kurtisaani-teatterinaamio eli pseudokorē.
Pederastinen eroottinen kohtaus, yksityiskohta attikalaisesta mustakuvioisesta maljasta 550–525 eaa. Louvren museo.
George Zamka

| George D>  Zamka |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1962 (ikä 62) Jersey City, New Jersey, USA
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  koelentäjä
Ura
Tyyppi:  astronautti
Sotilasarvo:  eversti, USMC
Aika avaruudessa:  28 pv. 20 h 29 min
Lennot

:  STS-120
 
:  STS-130
 
George David "Zambo" Zamka (s. 29. kesäkuuta 1962 Jersey City, New Jersey) on yhdysvaltalainen astronautti. Hänellä on kolumbialaiset ja puolalaisamerikkalaiset  sukujuuret. Zamka astui NASAn palvelukseen vuonna 1998. Zamka osallistui pilottina avaruussukkulalennolle STS-120 Discovery 23. lokakuuta  7. marraskuuta 2007. Hän toimi sukkulalennon STS-130 komentajana.
Zamka on Yhdysvaltain merijalkaväen lentäjä. Hänellä on yli 3500 tunnin lentokokemus yli 30 lentokoneesta. Zamka on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Zamka Wikimedia Commonsissa
Elämäkerta NASAn sivulla (englanniksi)
Elämäkerta Spacefacts.de:n sivulla (englanniksi)
Sukkulalentoa STS-130 edeltävä haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (27.1.2010) (englanniksi)
Sukkulalentoa STS-120 edeltävä haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (1.10.2007) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:George D. Zamka
Käännös suomeksi
Israel Yritys

| Israel Yritys> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. toukokuuta 1887 Kurikka
Kuollut: 11. joulukuuta 1964 (77 vuotta) Seinäjoki
Muut tiedot
Yritys:   Seinäjoen Saha Oy  Seinäjoen Kehruu- ja Kutomotehdas Oy  Itikka  Seinäjoen Kivimurskaamo Oy:n  Seinäjoen Vesijohto Oy  Etelä-Pohjanmaa -lehti  Seinäjoen Sanoma Oy  Lakeuden Auto Oy  Lakeuden Konepaja Oy  Etelä-Pohjanmaan Urheiluliike OY  Seinäjoen luontaishoitola  Vaasan Puutavara Oy  Suomen Puuliiton Myynti Oy 
Järjestöjäsenyydet:   Vaasan kauppakamari  Etelä-Pohjanmaan kauppakamari  Seinäjoen Yksityisyrittäjät 
Puoliso:  Saima Yritys
Vanhemmat:  Juho-Jaakko Jussila
Israel Yritys (18. toukokuuta 1887 Kurikka – 11. joulukuuta 1964 Seinäjoki) oli eteläpohjalainen teollisuusmies, joka tunnetaan Seinäjoen kauppalan ja maalaiskunnan teollistajana, monipuolisena kehittäjänä ja kunnallispoliitikkona. Hän toimi perustamiensa Seinäjoen Saha Oy:n ja Kehruu- ja Kutomotehdas Oy:n toimitusjohtajana.
Tausta ja koulutus

Kurikan Lusankylässä maanviljelijä Juho-Jaakko Jussilan pojaksi syntynyt Israel Yritys menetti isänsä jo kaksivuotiaana. Hän kävi kolme luokkaa oppikoulua Kokkolan yhteiskoulussa vuoteen 1906 saakka ja opiskeli sitten Vaasan kauppakoulussa vuoteen 1908 saakka. Hän toimi vuoden verran Kurikan Osuuskaupan Kankaankylän sivuliikkeen myymälänhoitajana, sitten puutavaraliike Jörgen Burudin lautatarhan hoitajana Vaasassa ja Kristiinankaupungissa sekä puutavaraliike Slotte & Lerbackin metsäpiiripäällikkönä Pohjois-Satakunnassa 1912–1917.
Toiminta Seinäjoella

Kun Slotte & Lerback muutti Seinäjoelle 1917, Yritys osti Kivistön tilan läheltä Huhtalaa, jonka peltoja hänen sukunsa esi-isät olivat viljelleet. Tilaan kuului 40 hehtaaria peltoa ja 400 hehtaaria metsää.
Yritys aloitti sahaliiketoiminnan vuonna 1919 ostamalla liikekumppaniensa kanssa Koskelan sahan Seinäjoen Sahalammen kohdalta ja muuttamalla sen Seinäjoen Saha Oy:ksi, jonka toimitusjohtajaksi hän ryhtyi. Joen ja Vapaudentien välissä sijainneen sahan tontille rakennettiin vuonna 1926 kuivaamo ja höyläämö. Saha siirtyi kokonaan Yrityksen omistukseen 1930 ja uudistettiin kokonaan vuoteen 1937 mennessä. Saha työllisti 130–150 työntekijää, ja tuotannosta meni vientiin 75 prosenttia.
Sahan rinnalle Israel Yritys perusti vuonna 1923 Seinäjoen Kehruu- ja Kutomotehdas Oy:n yhdessä Juho ja Kalle Hakasen kanssa, mutta veljekset myivät koko omistuksen Yritykselle 1931. Tekstiilitehdas työllisti noin 150 työntekijää, etupäässä naisia. 1930-luvun alun pula-aikana tehdas jouduttiin hetkeksi sulkemaan.
Israel Yritys oli mukana perustamassa Seinäjoelle myös Osuusteurastamo Itikkaa ja kahta virvoitusjuomatehdasta. Hän perusti myös Seinäjoen Kivimurskaamo Oy:n ja Seinäjoen Vesijohto Oy:n ja toimi niidenkin toimitusjohtajana 1920–1930-luvuilla.
Kuuluttuaan aluksi Vaasan kauppakamariin Yritys perusti Seinäjoelle Etelä-Pohjanmaan kauppakamarin. Hän toimi aktiivisesti myös Seinäjoen Yksityisyrittäjissä ja Etelä-Pohjanmaan maakuntaliitossa. Lisäksi hän oli yksi Etelä-Pohjanmaa-lehden perustajista. Muita yrityksiä, joiden perustamisessa Yritys oli mukana olivat Neptun-laivayhtiö, Seinäjoen Sanoma Oy, Lakeuden Auto Oy, Lakeuden Konepaja Oy, Etelä-Pohjanmaan Urheiluliike Oy, Seinäjoen luontaishoitola, Vaasan Puutavara Oy ja Suomen Puuliiton Myynti Oy.
Yritys oli pitkään mukana myös kunnallisissa luottamustehtävissä, joissa hänen erityinen kiinnostuksensa kohde oli kansakoulujen perustaminen alueelle. Hän istui Seinäjoen valtuustossa 1924–1931 ja 1933–1944. Hänen vaimonsa Saima Yritys perusti Seinäjoen ensimmäisen lastentarhan Matti Visantin piirtämään perheen kotitaloon, jossa yhä toimii Yrityksen päiväkoti. Seurakuntaelämässä Yritys oli yksi Lakeuden Risti -kirkon puuhamiehistä.
Israel Yritys sai talousneuvoksen arvonimen lokakuussa 1948 ja teollisuusneuvoksen arvon joulukuussa 1949.
Seinäjoen Sahan toiminta päättyi 1958 ja Kehruu- ja Kutomotehtaan 1963. Israel Yritys kuoli 1964.
Aiheesta muualla

Mäki, Aki: Israel Yritys nosti Seinäjoen teollisuuden, Etelä-Pohjanmaa 3.12.1987 s. 6–7.
Mäki, Aki: Kauppa kävi, jotta pirellä piti. Seinäjoen liiketoiminnan varhaishistoriaa. Vaasa 1988. ISBN 9789529004324.
Seinäjoen Saha-Osakeyhtiö (Pörssitiedon yhtiöesitys)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Talousvaikuttajat
Yhdysvaltain presidentti

| Yhdysvaltain presidentti |
| --- | --- |
 President of the United States
 
 
 Nykyinen Donald Trump 20. tammikuuta 2025 lähtien
Virka-asunto:  Valkoinen talo
Kauden pituus:  4 vuotta, 1 uudelleenvalinta mahdollinen
Perustettu:  4. maaliskuuta 1789
Ensimmäinen:  George Washington
Palkka:  400 000 $ vuodessa
Kotisivut:  The White House
Yhdysvaltain presidentti (engl. President of the United States) on Yhdysvaltain valtionpäämies ja hallituksen johtaja, korkein liittovaltion toimeenpaneva viranomainen sekä asevoimien ylipäällikkö. Presidentin toimikausi on neljä vuotta, ja sama henkilö voidaan valita korkeintaan kahdeksi kaudeksi. Yhdysvaltain varapresidentti valitaan samalla kertaa.
Yhdysvallat oli maailman ensimmäinen maa, jonka valtionpäämiehenä on presidentti.
Presidentin valtuudet

Yhdysvaltain presidentin tehtävä antaa laajat valtuudet. Perustuslain mukaan presidentin tulee ”huolehtia lakien panemisesta täytäntöön”. Tämän vastuun kantamiseksi presidentti johtaa liittovaltion toimeenpanevaa elintä – noin neljän miljoonan ihmisen kokoista hallintoa, johon siviilihallinnon lisäksi kuuluu yli miljoona aktiivipalveluksessa olevaa sotilashenkilöä. Presidentti asettaa virkaan noin 6 000 henkilöä virkakautensa aikana. Hänellä on myös veto-oikeus kongressin säätämiin lakeihin, muttei oikeutta tehdä omia lakiesityksiä eikä kongressin hajotusoikeutta.
Richard Neustadtin mukaan presidentin tärkein valtaoikeus on valta, jota käytetään taivuttelemaan ihmisiä.
Yksi presidentin velvollisuuksista on pitää Kansakunnan tila -puhe. Nykyään se on tapana pitää tammikuun viimeisellä viikolla.
Presidentti on myös ainoa henkilö, jolla on valtuudet antaa käsky käyttää maan ydinaseita.
Edellytykset tehtävään

Yhdysvaltain perustuslain artikla 2, 1. momentti asettaa seuraavat edellytykset tehtävään:
syntyperäinen Yhdysvaltain kansalainen
vähintään 35 vuoden ikä
asunut Yhdysvalloissa vähintään 14 vuotta
Presidentti valitaan Yhdysvalloissa välillisillä vaaleilla eli äänestäjiksi rekisteröityneet kansalaiset äänestävät kussakin osavaltiossa valitsijamiehiä, jotka valitsevat presidentin ehdokkaiksi asettuneiden henkilöiden joukosta. Kunkin osavaltion valitsijamiehet asettuvat kaikki oman osavaltionsa suorassa kansanvaalissa eniten ääniä saaneen ehdokkaan taakse (poikkeuksena Maine ja Nebraska).
Vuodesta 1951 enimmäisaika presidenttinä on rajoitettu kahteen kauteen tai kymmeneen vuoteen perustuslain 22. lisäyksellä. Jälkimmäinen tilanne on mahdollinen silloin, kun presidentti ei jostakin syystä pysty hoitamaan virkaansa loppuun asti, ja esimerkiksi varapresidentti toimii presidenttinä enintään kaksi vuotta, minkä jälkeen tämä voi itse tulla valituksi kahdelle virkakaudelle. Jos varapresidentti hoitaa virkaan valitun presidentin tointa yli kaksi vuotta, voidaan hänet sen jälkeen valita virkaan vain yhdeksi kaudeksi.
Virkaanastuessaan presidentti vannoo virkavalansa varapresidentin jälkeen 20. tammikuuta. Presidentin virkavala pyritään ajoittamaan puoleenpäivään. Presidentin virkavala on muodoltaan seuraavanlainen:
"I do solemnly swear (or affirm) that I will faithfully execute the Office of President of the United States, and will to the best of my ability, preserve, protect and defend the Constitution of the United States."
Elossa olevat entiset presidentit

Bill Clinton (D),
virka-aika 1993–2001
George W. Bush (R),
virka-aika 2001–2009
Barack Obama (D),
virka-aika 2009–2017
Joe Biden (D),
virka-aika 2021–2025
Pisin ja lyhin elinikä

Pisin elinikä: Jimmy Carter oli kuollessaan 100-vuotias.
Lyhin elinikä: John F. Kennedy oli kuollessaan 46-vuotias.
Presidentin palkka ja muut etuisuudet

| Presidentin vuosipalkan kehitys> Ajankohta | Presidentin vuosipalkan kehitys> Palkka ($) |
| --- | --- |
24. syyskuuta 1789: &&&&&&&&&&025000.&&&&0025 000
3. maaliskuuta 1873: &&&&&&&&&&050000.&&&&0050 000
4. maaliskuuta 1909: &&&&&&&&&&075000.&&&&0075 000
19. tammikuuta 1949: &&&&&&&&&0100000.&&&&00100 000
20. tammikuuta 1969: &&&&&&&&&0200000.&&&&00200 000
20. tammikuuta 2001: &&&&&&&&&0400000.&&&&00400 000
Ensimmäinen kongressi äänesti 25 000 Yhdysvaltain dollarin palkan puolesta George Washingtonille, mutta tämä ei ottanut rahoja vastaan. Vuodesta 2001 lähtien presidentti on saanut noin 400 000 dollarin vuosipalkkaa ja sen lisäksi 50 000 dollarin kulukorvauksia. Vuosipalkan määrää ei ole korotettu vuoden 2001 jälkeen.
Vuosipalkkaa verotetaan normaalisti. Yhdysvalloissa verotiedot eivät ole julkisia, mutta 1970-luvulta lähtien suurin osa presidenteistä ja varapresidenteistä on ilmoittanut nämä tiedot julkisuuteen vapaaehtoisesti.
Valkoinen talo

Yhdysvaltain presidentti asuu perheineen ja työskentelee Valkoisessa talossa Washington DC:ssä. Asunto säädettiin vuoden 1790 asuinpaikka-asetuksessa, joka määräsi liittovaltion pysyvän pääkaupungin perustamisesta. Valkoisen talon keskusrakennuksessa sijaitsevat presidenttiperheen asuinhuoneistot ja joitain suuria vastaanottohuoneita. Länsisiivessä on presidentin työhuone, ja itäsiivessä on presidenttipuolison työhuone.
Kunnianosoituksia

Ensimmäinen käyttökolikossa kuvattu Yhdysvaltain presidentti oli Lincoln, joka ikuistettiin 100-vuotissyntymäpäivänsä kunniaksi pronssipenniin vuonna 1909. Myös Washington, Jefferson, F. D. Roosevelt, Kennedy ja Eisenhower ovat saaneet kuvansa kolikkoon. Monessa setelissä on presidenttien kuvat: Washington (1 dollari), Jefferson ($2), Lincoln ($5), Jackson ($20), Grant ($50), McKinley ($500), Cleveland ($1 000), Madison ($5 000) ja Wilson ($100 000). Postimerkeissä presidenttejä on kuvattu vuodesta 1847 lähtien.
George Washingtonin mukaan on nimetty Washingtonin osavaltio. Neljän osavaltion pääkaupungit on nimetty presidenttien mukaan: Jackson, Mississippi; Jefferson City, Missouri; Lincoln, Nebraska ja Madison, Wisconsin. Washingtonin mukaan on nimetty eniten kuntia, 31. Harding oli viimeinen presidentti (1921–1923), jonka mukaan on nimetty kunta.
Presidenttien mukaan on nimetty useita vuoria. Mount McKinley oli nimensä vaihtoon asti Pohjois-Amerikan korkeimman vuoren nimenä. Nykyisin korkein presidentin mukaan nimetty vuori on Mount Lincoln Coloradossa (4 354 m.). Joista tunnetuimpia ovat Jefferson River ja Madison River, jotka laskevat Missouriin. Rio Roosevelt sijaitsee Amazoniassa ja nimettiin Theodore Rooseveltin käynnin kunniaksi.
Suomessa

Gerald Ford oli ensimmäinen Suomessa vieraillut Yhdysvaltain presidentti. Ford kävi Suomessa Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin (Etyk) yhteydessä heinä-elokuussa 1975. Ronald Reagan vieraili Suomessa toukokuussa 1988. George H. W. Bush vieraili Suomessa kaksi kertaa: ensin syyskuussa 1990, jolloin hän tapasi Helsingissä Neuvostoliiton johtajan Mihail Gorbatshovin, ja toisen kerran heinäkuussa 1992. Bill Clinton saapui Suomeen maaliskuussa 1997 ja tapasi Helsingissä Venäjän presidentin Boris Jeltsinin. Heinäkuussa 2018 Donald Trump tapasi Helsingissä Venäjän presidentin Vladimir Putinin. Joe Biden vieraili Suomessa heinäkuussa 2023.
Galleria

Yhdysvaltain presidentit vuonna 2009: George H. W. Bush, Barack Obama, George W. Bush, Bill Clinton ja Jimmy Carter.
Presidentin käyttämä lippu
Camp David, joka toimii presidentin loma-asuntona.
Kirjallisuutta

Frame, Gregory: The American President in Film and Television : Myth, Politics and Representation. Peter Lang, 2018. ISBN 9781788741439.
Kokko, Jani: Kansakunnan ääni: Yhdysvaltain presidenttien virkaanastujaispuheet poliittisen puheen genrenä George Washingtonista Barack Obamaan.  Jyväskylän yliopisto, 2012.  Teoksen verkkoversio.
Świątczak, Wasilewska, Iwona: “The Toughest Season in the White House”: The Rhetorical Presidency and the State of the Union Address, 1953–1992.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2014.  ISBN 978-951-51-0248-5  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nina Zaitseva

Nina Zaitseva.
Nina Grigorjevna Zaitseva (ven. Нина Григорьевна Зайцева, vepsäksi Nina Zaiceva, s. 1946) on vepsäläinen kielitieteilijä ja runoilija, jota voidaan pitää vepsän kirjakielen luojana. Hän johti prosessia, jonka tuloksena perestroikan alettua vepsäläisille luotiin kirjakieli. Tätä työtä tehdessä Zaitseva muun muassa kehitti uusia sanoja vepsän kieleen. Zaitseva toimii Karjalan Tiedekeskuksen Kielen, kirjallisuuden ja historian instituutin kielisektorin johtajana. Hän oli myös perustamassa Vepsän kulttuuriseuraa ja vepsänkielistä Kodima-sanomalehteä. Hän toimi sen ensimmäisenä pitkäaikaisena päätoimittajana. Zaitseva on väitellyt tohtoriksi vuonna 2002. Hän on kääntänyt Kalevalan vepsäksi ja julkaissut runoja. Vuonna 2012 vietettiin Vepsän vuotta, ja tuolloin hän julkaisi vepsäläisten kansalliseepoksen, jonka nimi on Virantanaz. Tähän työhön häntä oli innoittanut Kalevalan vepsäntäminen. Zaitseva käytti työhön yli vuosikymmenen. Eepoksen pohjana on vepsäläinen kansanrunous ja mytologia.
Julkaisuja

Zaiceva, Nina: Abekirj. Karjala, Petroskoi, 1991. ISBN 5-7545-0460-8.
Zaiceva, Nina: Ičemoi lugemišt – vepsän kelen lugendkirj 3.–4. klassale. Karjala, Petroskoi, 1994. ISBN 5-7545-0658-9.
Zaitseva, Nina: Vepsän kelen grammatik I. Nimiden kändluz. Karjala, Petroskoi, Izdate’stvo Petrozavodskogo gosudarstvennogo universiteta, 1995.
Zaitseva, Nina: Vepsän kelen grammatik. II. Verboiden kändluz. Verboiden Nimiformad. Kändamatomad sanad. Openduzabukirj. Karjala, Petroskoi: Izdate’stvo Petrozavodskogo gosudarstvennogo universiteta, 2000.
Zaitseva, Nina: Uz’ vepsä-venälaine vajehnik. Karjala, Petroskoi: Periodika 2010.
Zaitseva, Nina & Maria  Mullonen: Vepsä-venälaine, venä-vepsläine vajehnik. Karjala, Petroskoi, 1995.
Zaitseva, Nina & Maria Mullonen: Uz’ venä-vepsläine vajehnik. Karjala, Petroskoi: Periodika 2007.
Herman Hallonblad

| Herman Hallonblad |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1825 Sortavala, Suomi
Kuollut: 22. helmikuuta 1894 (68 vuotta) Sortavala, Suomi
Ammatti:  pormestari, tilanomistaja
Arvonimi: varatuomari, valtioneuvos
Vanhemmat:  Johan Hallonblad ja Katarina Fredrika Wegelius
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Elisabeth Siitoimen (Siitoinen)
Herman Hallonblad (5. kesäkuuta 1825 Sortavala – 22. helmikuuta 1894 Sortavala) oli suomalainen varatuomari, pormestari, valtioneuvos, tilanomistaja ja suurlahjoittaja.
Hallonbladin vanhemmat olivat Käkisalmen pohjoisen kihlakunnan kruununvouti, kollegiasessori Johan Hallonblad ja Katarina Fredrika Wegelius. Hän kävi Helsingin yksityislyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1843. Hallonblad suoritti tuomarintutkinnon 1849 ja hänestä tuli varatuomari 1852.

Hallonblad toimi Käkisalmen pormestarina 1852–1861 ja sen jälkeen hän oli tilanomistajana Sortavalan Myllykylässä. Hallonblad sai kollegiasessorin arvon 1861 ja valtioneuvoksen arvon 1888. Hallonbald toimi myös Yhdyspankin Sortavalan konttorin johtajana. Hallonblad omisti kolme maatilaa Karjalassa ja lisäksi vuosina 1869–1872 Laukon ja Tottijärven kartanot Vesilahdella.
Herman Hallonblad oli naimisissa vuodesta 1851 Elisabeth Siitoimen (Siitoinen) kanssa. Hänen isänsä oli kauppias Iivana Feodoroff Siitoin jolta Elisabeth peri suuren omaisuuden. Herman Hallonblad lahjoitti vaimonsa perintörahoja muun muassa Sortavalan opettajaseminaarin (Sortavalan seminaari). perustamiseen 1880.
Hallonbladit testamenttasivat varoja myös Helsingin yliopistolle ja Herman ja Elisabeth Hallonbladin rahastosta myönnetään nykyisin stipendejä eteville nuorille suomalaisille tiedemiehille. He testamenttasivat vuonna 1909 Suomen Taideyhdistykselle 13 taideteosta ja 200 000 markkaa rahaa. Rahalahjoituksen korkotuotoilla ostettiin 30 vuoden aikana suomalaista taidetta Herman ja Elisabeth Hallonbladin taidekokoelmaan joka sisältää nykyisin 185 taideteosta. Kokoelma kuuluu Ateneumin taidemuseon peruskokoelmiin. Hallonbladit tukivat myös Itä-Karjalan kansanopistoa. Herman Hallonblad perusti 1864 kansakoulun omistamalleen Kymölän tilalle lähellä Sortavalaa ja lisäksi hän oli mukana perustamassa kansakoulua Tottijärvelle 1870.
Eino I. Parmasen kirjoittamassa kirjassa – Taitselujen kirja, osa II (Sorron kiristyminen aika Bobrikovin kuolemaan saakka), kerrotaan Hallonbladin olleen karkotettuna Venäjälle 1900-luvun alussa, Pietarissa sijainneessa Shpalernanjan vankilassa. Päässyt pakenemaan Venäjältä Berliiniin, josta siirtynyt edelleen Ruotsiin.
Hallonbladit on haudattu Sortavalan suomalaiselle hautausmaalle.