stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Begin to Hope

| Begin to Hope Regina Spektor |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 13. kesäkuuta 2006
 Tuottaja(t): David Kahne & Regina Spektor
 Tyylilaji: alternative rock, anti-folk
 Kesto: 47.15
 Levy-yhtiö: Sire
Listasijoitukset
  Billboard 200: 20.
Regona Spektorin muut julkaisut
| Mary Ann Meets the Gravediggers and Other Short Stories 2006 | Begin to Hope 2006 | Live in California 2006 EP 2007 |
Begin to Hope on Regina Spektorin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 13. kesäkuuta 2006. Kappale ”Fidelity” julkaistiin singlenä, ja siitä tuli nopeasti suosittu Yhdysvalloissa, ja Rolling Stone -lehti valitsikin albumin vuoden 2006 21. parhaaksi levyksi.[lähde? ] Levystä on julkaistu normaalipainos ja Bonus Disc -painos. Lisäksi iTunes-albumin mukana ostaja saa kaksi bonuskappaletta. Albumi nousi Billboard 200 -listan sijalle 20.
Levyn kappale "Samson" on uudelleennauhoitettu versio alun perin Regina Spektorin Songs-levyllä vuonna 2002 julkaistusta kappaleesta.
Kappaleet

Fidelity – 3.47
Better – 3.22
Samson – 3.10
On the Radio – 3.22
Field Below – 5.18
Hotel Song – 3.29
Après moi – 5.08
20 Years of Snow – 3.31
That Time – 2.39
Edit – 4.53
Lady – 4.45
Summer in the City – 3.50
Erikoispainoksen bonuskappaleet
Another Town – 4.07
Uh-Merica – 3.16
Baobabs – 2.02
Düsseldorf – 3.09
Music Box – 2.06
iTunes-version sisältää bonusraitojen lisäksi:
Hero – 3.44
Bartender – 3.12
Kokoonpano

Regina Spektor – piano, laulu, kitara, lyömäsoittimet
Arvostelut

Metacritic: 80/100
AllMusic:
The A.V. Club: A–
Entertainment Weekly: B+
Pitchfork Media: 7.5/10
PopMatters:
Rolling Stone:
Barbie Tähkäpää

| Barbie Tähkäpää> Barbie as Rapunzel |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Owen Hurley
Käsikirjoittaja:   Cliff Ruby  Elana Lesser 
Perustuu:  Grimmin satuun ”Tähkäpää”
Tuottaja:   Jesyca C. Durchin  Jennifer Twiner-McCarron 
Säveltäjä:  Arnie Roth
Leikkaaja:  Greg Richardson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Mattel Entertainment  Mainframe Entertainment 
Levittäjä:  Artisan Entertainment Universal Studios
Ensi-ilta:  2002
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Barbie Tähkäpää on animaatioelokuva vuodelta 2002. Elokuva pohjautuu Grimmin satuun ”Tähkäpää”. Elokuva on tehty Barbie-tyyliin ja siinä on enemmän hahmoja kuin alkuperäisessä sadussa.
Aiheesta muualla

Barbie Tähkäpää Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Leffatykki: Barbie Tähkäpää
Austrian Airlines

| Austrian Airlines |
| --- | --- |

 IATA: OS  –  ICAO: AUA 
Kutsukoodi:  AUSTRIAN
Perustettu:  1957
Laivaston koko:  68
Kohteiden määrä:  130
Solmukohdat:  Wienin kansainvälinen lentoasema (VIE)
Emoyhtiö:  Deutsche Lufthansa AG
Tytäryhtiö(t):  Austrian Arrows
Kotipaikka:   Schwechat, Itävalta
Kanta-asiakasohjelma:  Miles & More
Allianssi:  Star Alliance
Avainhenkilö(t):  Peter Malanik (toimitusjohtaja)
Yhtiön sivut:  www.austrian.com
Austrian Airlines AG on itävaltalainen lentoyhtiö, joka on Lufthansan omistuksessa. Yhtiön kotikenttä on Wienin kansainvälinen lentoasema ja sen pääkonttori sijaitsee Schwechatissa. Yhtiö on Star Alliancen jäsen.
Austrian Airlinesin pääkonttori Wienissä.
Historia

Austrian Airlines perustettiin 30. syyskuuta 1957 ja neitsytlento lennettiin 31. maaliskuuta 1958 Vickers Viscount 779:llä Wienistä Lontooseen. Austrian Airlines muodostui Air Austrian ja Austrian Airwaysin fuusiossa. Ensimmäinen lento Atlantin yli lennettiin 1. huhtikuuta 1969 Brysselin kautta New Yorkiin yhteistyössä Sabenan kanssa.
Austrianin ensimmäinen lento Wienistä Helsinki-Vantaan lentoasemalle lennettiin 1. huhtikuuta 1976.
Austrian Airlinesin tytäryhtiöitä ovat Tyrolean Airways ja Lauda Air. Tyrolean hoitaa emoyhtiönsä alueellisia lentoja Euroopassa ja Lauda Air lentää lomalentoja.
Austrian alkoi vuonna 2006 myydä laajarunkoisia Airbus-koneitansa. Yhtiö päätti keskittyä tulevaisuudessa Boeingin 767- ja 777-lentokoneisiin.
Austrian Airlines omisti 62 % vuonna 2007 konkurssiin menneestä Slovak Airlinesista.
Kohteet ja tilastoja

Austrian liikennöi 130 kohteeseen 66 valtiossa.
Austrian on merkittävin lentoyhtiö Itä-Euroopan liikenteessä: yhtiö lentää Itä-Euroopassa 44 kohteeseen 24 valtiossa. Austrian liikennöi myös Pohjois-Amerikkaan ja Kaukoitään.
Vuonna 2006 Austrian oli ensimmäinen eurooppalainen lentoyhtiö, joka aloitti sodanjälkeiset lennot Irakin Arbiliin. Turvallisuustilanteen vuoksi lennot lopetettiin väliaikaisesti elokuussa 2007, mutta aloitettiin uudestaan kesäkuussa 2008. Uusimpia kohteita ovat Riad ja Jedda.
Vuonna 2009 Austrian kuljetti 9,0 miljoonaa matkustajaa. Matkustajakäyttöaste oli 73,3 %.
Laivasto > Nykyinen laivasto

Toukokuussa 2024 Austrian Airlinesin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 17,1 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Matkustajapaikkoja | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Airbus A320-200 | 29 | — | 174 | Vanhemmat koneet korvataan Airbus A320neo -koneilla. |
| Airbus A320-200 | 29 | — | 180 | Vanhemmat koneet korvataan Airbus A320neo -koneilla. |
| Airbus A320neo | 5 |  | 180 | Korvaa vanhimmat Airbus A320-200 -koneet. |
| Airbus A321-100 | 3 | — | 200 |  |
| Airbus A321-200 | 3 | — | 200 |  |
| Boeing 767-300ER | 3 | — | 211 | Korvataan Boeing 787-9 -koneilla. |
| Boeing 777-200ER | 6 | — | 306 | Korvataan Boeing 787-9 -koneilla. |
| Boeing 787-9 | 2 | 8 | 294 | Toimitukset vuoteen 2028 asti. Korvaa Boeing 767- ja 777 -koneet. |
| Embraer E195 | 17 | — | 120 |  |
| Yhteensä | 68 | 8 |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Austrian Airlines Wikimedia Commonsissa
Star Allianceen kuuluvat lentoyhtiöt
| --- | --- |
Jäsenet:   Aegean Airlines  Air Canada  Air China  Air India  Air New Zealand  All Nippon Airways  Asiana Airlines  Austrian Airlines  Avianca  Brussels Airlines  Copa Airlines  Croatia Airlines  EgyptAir  Ethiopian Airlines  EVA Air  LOT Polish Airlines  Lufthansa  Shenzhen Airlines  Singapore Airlines  South African Airways  Swiss International Air Lines  TAP Air Portugal  Thai Airways International  Turkish Airlines  United Airlines 
Entiset jäsenet:   Adria Airways  Ansett Australia  Avianca Brasil  Blue1  British Midland International  Continental Airlines  Mexicana  Scandinavian Airlines  Shanghai Airlines  Spanair  TACA Airlines  TAM Airlines  US Airways  VARIG 
Eurooppalaisten lentoyhtiöiden yhteistyöjärjestön (AEA) jäsenet
Aegean Airlines
AirBaltic
Air France
Air Malta
Austrian Airlines
Brussels Airlines
Cargolux
Croatia Airlines
EAT Leipzig
Finnair
Icelandair
KLM
LOT Polish Airlines
Lufthansa
Luxair
Meridiana
Scandinavian Airlines
Swiss
TAP Portugal
TAROM
TNT Airways
Turkish Airlines
Ukraine International Airlines
Austrian Airlinesin Airbus A320-200 Charles de Gaullen kansainvälisellä lentoasemalla.
Austrian Airlinesin Airbus A321-200 Tallinnan Lennart Meri -lentoasemalla.
Austrian Airlinesin Boeing 767-300ER Frankfurt am Mainin lentoasemalla.
Austrian Airlinesin Boeing 777-200ER laskeutumassa Naritan kansainväliselle lentoasemalle.
Austrian Airlinesin entinen de Havilland Canada Dash 8 Q400 lähdössä Wienin kansainväliseltä lentoasemalta.
Austrian Airlinesin Embraer E195 lähdössä Manchesterin lentoasemalta.
Sekkemon kirkko

| Sekkemon kirkko Sekkemo kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2005.
Sijainti:  Naavuono, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1956
Suunnittelija:  Olaug Kaasen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  330
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sekkemon kirkko (norj. Sekkemo kirke) on Naavuonon kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1956.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sekkemon kirkko Wikimedia Commonsissa
Burfjordin kirkko

| Burfjordin kirkko Burfjord kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2020.
Sijainti:  Naavuono, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  2009
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  80
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Burfjordin kirkko (norj. Burfjord kirke) on Naavuonon kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 2009.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Burfjordin kirkko Wikimedia Commonsissa
Jin Mao Tower

| Jin Mao Tower |
| --- | --- |
 Jin Mao Tower
Tiedot
Sijainti:  Shanghai, Kiina
Koordinaatit:  31°14′14″N, 121°30′5″E
Rakennettu:  1994–1999
Käyttötarkoitus:  hotelli- ja toimistorakennus
Tila:  valmis
Yritykset
Arkkitehti:  Skidmore, Owings and Merrill
Kehittäjä:  China Jin Mao Group Co. Ltd
Omistaja:  China Jin Mao Group Co. Ltd
Tekniset tiedot
Kerroksia:  88 + 3 maan alla
Korkeus
Antenni:  420,5 m
Kattokorkeus:  420,5 m
Ylin kerros:  348,4 m
 SkyscraperPage.com 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jin Mao (kiin.: 金茂大厦; pinyin: Jīn Mào Dàshà, suom. Kultaisen vaurauden rakennus) on Shanghaissa Kiinassa sijaitseva 421 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on kaupungin kolmanneksi korkein rakennus. Torni rakennettiin vuosina 1994–1999, ja siinä on 88 kerrosta. Rakennuksessa on hotelli ja toimistotiloja.
Rakennuksen on suunnitellut yhdysvaltalainen arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings and Merrill. Rakennus oli avaamisensa aikoihin maailman kolmanneksi korkein rakennus, mutta myöhemmin sen korkeuden on ohittanut useat rakennukset, kuten Shanghaissa Shanghai World Financial Center.
Jin Mao Towerin 88. kerroksessa on näköalatasanne.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jin Mao Tower Wikimedia Commonsissa
Kuvaus skyscrapercity.com sivustolla (englanniksi)
BTR-40

| BTR-40 |
| --- | --- |
 BTR-40 Israelin panssarijoukkojen museolla Yad La-Shiryonissa.
Aseen tyyppi:  panssaroitu henkilönkuljetus- ja tiedusteluajoneuvo
Alkuperämaa:   Neuvostoliitto
Palvelushistoria
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Dedkov OKB
Suunniteltu:  1947–1949
Valmistajat:  GAZ
Valmistusvuodet:  1950–1960
Tekniset tiedot
Paino:  5 300 kg
Pituus:  5 m
Leveys:  1,9 m edestä 2,01 m takaa
Korkeus:  1,83 m
Miehistö:  2 + 8
Panssarointi:  runko edestä 13–15 mm etulevy 11 mm runko takaa 7 mm katto 6 mm pohja 4 mm
Pääaseistus:  1x 7,62 mm SG-konekivääri
Teho:  78 hv 3 400 RPM
Polttoaineen määrä:  bensiini
Teho/paino:  14,7 hv/t
Toimintasäde:  300-480 km tiellä 240 km maastossa
Huippunopeus:  78 km/h tiellä 20–25 km/h maastossa
BTR-40 (ven. БТР-40) oli Neuvostoliitossa suunniteltu ja valmistettu panssaroitu henkilönkuljetus- ja tiedusteluajoneuvo. BTR-40 suunniteltiin toisen maailmansodan jälkeen korvaamaan amerikkalainen M3-panssariauto ja neuvostoliittolainen BA-64-panssariauto. Sarjatuotanto jatkui vuodesta 1950 vuoteen 1960.
Suunnittelu

Neuvostoliitto oli alkanut toisen maailmansodan kuluessa käyttää panssaroituja miehistönkuljetusajoneuvoja. Vanhempi vaarallisempi tapa oli kuljettaa joukkoja panssarivaunujen päällä. Miehistönkulejtusajoneuvoja olivat erityisesti yhdysvalloistasaadut M3-panssariautot, joita oli käytetty myös monissa muissa eri tehtävissä tiedusteluajoneuvosta yhteysajoneuvoksi. Sodan vielä kuluessa oli alettu valmistaa myös kotimaista BA-64-panssariautoa. Sen valmistus päättyi vuonna 1946 ja sen käyttö jatkui aina 1950-luvulle saakka. BA-64:n ongelma oli sen pieni koko, joka teki esimerkiksi panssaroinnin lisäämisestä tai aseistuksen kehittämisestä vaikeaa. Näimpä vanhan jatkokehittelun sijaan päätettiin rakentaa uusi ajoneuvo GAZ-63 4x4-kuorma-auton pohjalle.
Sodan jälkeen uusien panssariatojen valmistusta varten perustettiin GAZ:n uusi suunnitteluosasto (Dedkov OKB), jonka johtoon nousi V. A. Dedkov. BTR-40:n suunnittelutyöt alkoivat vuonna 1947 ja päävastuu oli insinööri V. K. Rubtsovilla. Rubtsov toimi myös monien sittempien panssariautojen parissa. Ensimmäiset prototyypit olivat valmiita vuoden 1947 lopulla. Uutta ajoneuvoa vaadittiin kahteen eri tehtävään, kahdeksan sotilasta kuljettavaan panssariajoneuvoon, sekä ilmatorjuntakykyiseen tulitukiajoneuvoon. Molempien versioiden ensimmäiset prototyypit muistuttivat pääpiirteiltään BA-64-autoja. Molemmat versiot suunniteltiin uudelleen vuonna 1949, jolloin BTR-40 sai lopullisen ulkomuotonsa.
Käyttö ja valmistus

BTR-40 koekäytettiin ja hyväksyttiin armeijan käyttöön vuonna 1949. BTR-40 oli tavallinen versio ja BTR-40A tulituki- ja ilmatorjuntaversio. Tehtaalla sitä valmistettiin nimellä GAZ-40 ja armeijassa sille annettiin luokittelu Bronetransporter, eli "panssaroitu kuljettaja". Sotilaiden keskuudessa siitä käytettiin neljäänkymmeneen viittaavaa lempinimiä Sorokovka. Sotilaiden kuljettamisen lisäksi BTR-40 oli tiedustelu-, komento- ja tulitukiajoneuvo. Monen eri roolin takia se ei soveltunut erityisen hyvin niistä mihinkään. Tiedustelukäyttöön ajoneuvo oli liian suurikokoinen ja merkittävä puute oli myös amfibikyvyn puuttuminen. Kuljetuskäyttöön se oli liian pieni. Päältä avoin ajoneuvo oli myös altis epäsuoralle tulelle, joskin myöhemmin valmistettiin katettuja versioita. BTR-40-ajoneuvoja valmistettiin yhteensä noin 8 500 kappaletta. Sarjatuotanto kesti vuodesta 1950 vuoteen 1960. BTR-40:n pohjalta suunntieltu BRDM alkoi korvata sitä vuodesta 1958 lähtien. Neuvostoliiton ulkopuolella BTR-40:tä myytiin useisiin eri Neuvostoliiton liittolaismaihin.
Käyttö ja valmistus > Nykyiset käyttäjämaat

Burundi, 20 kpl
Guinea, 16 kpl
Guinea-Bissau, 35 kpl
Indonesia, 40 kpl
Jemen
Laos, 30 kpl
Pohjois-Korea
Tansania
Vietnam
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BTR-40 Wikimedia Commonsissa
Sisätilat.
Neuvostoliiton BTR-40 Budapestissa Unkarin kansannousun aikana 1956.
Kuningasmielisten egyptiläisiltä valtaama BTR-40 Pohjois-Jemenin sisällissodan aikana.
Barbara Hale

Barbara Hale elokuvan The Houston Story (1956) trailerissa.
Barbara Hale (18. huhtikuuta 1922 DeKalb, Illinois – 26. tammikuuta 2017 Sherman Oaks, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänelle myönnettiin vuonna 1959 Emmy-palkinto roolistaan televisiosarjasta Perry Mason yllättää. Hale esiintyi myös esimerkiksi elokuvissa Ikkuna (1949) ja Kiitorata (1970). Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
DeKalbissa, Illinoisissa syntyneen Halen vanhemmat olivat Willa Colvin ja Luther Ezra Hale. Hänellä oli skotlantilais-irlantilaisia sukujuuria. Hän meni vuonna 1946 naimisiin näyttelijä Bill Williamsin kanssa. Avioliitosta syntyi kolme lasta, joista yksi on näyttelijä William Katt. Avioliitto kesti, kunnes Barbara Hale jäi leskeksi 21. syyskuuta 1992. Hale tunnusti bahai-uskoa.
Hale kuoli 94-vuotiaana kotonaan Kalifornian Sherman Oaksissa 26. tammikuuta 2017.
Armo Vuotila

Armo Immanuel Vuotila (31. lokakuuta 1905 Aleksandrovsk, Venäjä – 22. tammikuuta 1951 Ranua) oli suomalainen kirjailija joka oli mukana vapaa-ajattelijoiden toiminnassa 1930-luvulla. Hän työskenteli myös muun muassa toimittajana ja kansakoulunopettajana.
Tausta

Vuotilan vanhemmat olivat Muurmannin evankelis-luterilaisen seurakunnan kirkkoherra Antti Kustaa Vuotila ja kuolansuomalainen Hilma Matilda Nikkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1922 Oulun teollisuus- ja maanviljelysjaosteinen lyseon teollisuusjaostosta ja opiskeli sitten kemiaa Helsingin yliopistossa.
Muutto Tampereelle

Vuotila avioitui vuonna 1930 filosofian kandidaatti Anna Elisabeth Gartzin kanssa. Anna Gartz-Vuotila sai vakinaisen Tampereen kauppaoppilaitoksen saksan, ruotsin ja englanninkielen opettajana samana vuonna. Vuotila muutti vakinaisesti Tampereelle vuonna 1933 ja toimi sosialidemokraattisen Kansan Lehden toimittajana vuodesta 1934 alkaen. Hän oli myös matkatoimiston johtajana ja vuonna 1939 Tampereen kaupungin kunnallisena matkailuasiamiehenä.
Toiminta siviilirekisteriyhdistyksessä

Vuotila kuului 1920-luvun lopulla Akateemiseen Sosialistiseuraan ja 1930-luvulla hän kuului SDP:n vasemmisto-oppositioon. Vuotilat erosivat kirkosta 1934 ja vuonna 1936 Armo Vuotilasta tuli vastaperustetun Tampereen seudun siviilirekisteriyhdistys ry:n puheenjohtaja. Vuotilan kirjoituksia ilmestyi yhdistyksen vuosina 1937–1939 julkaisemassa Ajatuksen Vapaus -aikakauslehdessä. Vuonna 1937 perustettiin Suomen siviilirekisteriyhdistysten keskusjärjestöksi Suomen Siviilirekisteriyhdistysten Keskusliitto ry (SSKL) ja Vuotila oli keskusliiton sihteerinä 1937–1939.
Toukokuussa 1939 sisäministeriö käynnisti oikeudenkäynnin Tampereen seudun siviilirekisteriyhdistyksen lakkauttamiseksi. Oikeudenkäynnissä vastaajina olivat yhdistyksen puheenjohtaja Vuotila ja sihteeri, varastomies Bruno Alanko. Vuotila katosi 1. elokuuta 1939 kesken oikeudenkäynnin Tampereelta ja hänen sanottiin väärinkäyttäneen yhdistyksen rahavaroja. Tampereen raastuvanoikeus julisti Tampereen seudun siviilirekisteriyhdistyksen lakkautetuksi 16. marraskuuta 1939.
Pakomatka Norjaan

Vuotila siirtyi rajan yli Norjaan Narvikiin ja toimi syksyllä 1939 merimiehenä Lyypekistä Limhamniin Ruotsiin suolaa kuljettaneessa Ebba-laivassa. Talvisodan puhjettua hän palasi joulukuun lopulla 1939 Tampereelle ilmoittautuakseen vapaaehtoisena rintamalle. Vuotila osallistui talvisotaan Pajarin joukoissa Aittojoella ja Viitavaarassa.
Esikoisteos ilmestyy

Sodan jälkeen Vuotila julkaisi kertomuskokoelman Elämän kasvojen alla, joka ilmestyi joulukuussa 1940. Esikoisteos sai hyvät arvostelut ja häntä pidettiin lupaavana, uutena kirjailijalahjakkuutena. Erityisesti teoksen ensimmäinen kertomus, Erään miehen tarina, sai kiitosta kriitikoilta.
Jatkosodan vuodet

Jatkosodan aikana Vuotila palveli 1941–1942 Petsamossa Liinahamarin ja Litsan suunnilla. Hänet kotiutettiin iän perusteella 1942 mutta hän palasi vielä palvelukseen 4 kuukauden ajaksi kesäkuussa 1944. Vuonna 1942 Vuotila asui Simon Jokikylässä jossa hän valmisti tervaa juurakoista ja kannoista yhdessä veljensä Toivon ja erään toisen miehen kanssa. Vuotila erosi vaimostaan 1943 ja muutti saman vuoden lokakuussa Ouluun. Hän meni toukokuussa 1944 uusiin naimisiin Simossa tapaamansa Ellen Marja Kalmakosken kanssa. Vuotilan toinen avioliitto oli lapseton mutta ensimmäisestä liitosta hänelle oli yksi otto- ja yksi oma tytär.
Kansakoulunopettajana Pohjois-Suomessa

Sodan jälkeen Vuotila toimi tilapäisenä kansakoulunopettajana Sodankylän Orakylässä 1948–1950 sekä syyslukukaudella 1950 Ranuan Hosion koululla. Hänen vaimonsa toimi molemmissa kouluissa koulukeittolan hoitajana. Vuotila kuoli 22. tammikuuta 1951 Ranuan sairaalassa ja hänet haudattiin Ranuan hautausmaalle.
Teokset

Elämän kasvojen alla: kertomuksia.  WSOY 1940 (nimellä A. Vuotila; sisälsi kertomukset Erään miehen tarina, Niin täytyikin tapahtua, Kaksintaistelu ja Leif palaa takaisin)
Kåfjordin kirkko (Alattio)

| Kåfjordin kirkko Kåfjord kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2023.
Sijainti:  Alattio, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1837
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kåfjordin kirkko (norj. Kåfjord kirke) on Alattion kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1837.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kåfjordin kirkko (Alattio) Wikimedia Commonsissa
Gustav Rosenlew

Gustav Erik Wilhelm Rosenlew (13. maaliskuuta 1929 Helsinki – 8. joulukuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri. Hän oli Oy Rosenlew Ab:n toimitusjohtaja 1969–1977 ja pääjohtaja vuodesta 1977. Hänen pääjohtajakautensa kesti siihen saakka, että yritys myytiin 1987 hänen selkänsä takanaselvennä Rauma-Repolalle.
Rosenlewin isä oli Sven-Erik Rosenlew.
Kirjallisuutta

Tapio Vallin: Gustav Rosenlew – liikemiesten aatelia. Pilot-kustannus Oy 2007
Aiheesta muualla

Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
BTK-kuristaja

Dennis Lynn Rader (s. 9. maaliskuuta 1945), tunnetaan myös nimellä BTK-kuristaja, on sarjamurhaaja, joka poliisin mukaan tappoi 1974–1977 kymmenen ihmistä Wichitassa, Kansasissa, Yhdysvalloissa, ja kolme muuta vuosina 1985–1991.
Tappajan viestiensä allekirjoituksena käyttämä nimi tulee englannin sanoista bind, torture, kill (sido, kiduta, tapa). Näin hän myös toimi. Murhien jälkeen tekijä kirjoitti kirjeitä poliisille ja medialle, joissa hän kehuskeli teoillaan ja kertoi niistä  yksityiskohtia, joita ei ollut kerrottu julkisuuteen. Hänestä ilmestyneen kirjan jälkeen näitä kirjeitä alkoi ilmaantua taas vuonna 2004, ja kuristaja pääsi takaisin otsikoihin maaliskuussa 2004, kun Wichita Eagle -sanomalehti sai kirjeen, jonka allekirjoituksena oli Bill Thomas Killman.[lähde? ]
Kirjoittaja väitti murhanneensa Vicki Wegerlen 16. syyskuuta 1986 ja liitti mukaan rikospaikalta otettuja valokuvia. Lisäksi mukana oli valokopio uhrin ajokortista, joka oli varastettu murhan yhteydessä.
Joulukuussa 2004 Wichitan poliisi sai haltuunsa toisen paketin, joka oli jätetty Wichitan Murdock-puistoon. Ilmeisesti tämä paketti sisälsi Nancy Foxin ajokortin, joka oli niin ikään varastettu rikospaikalta, sekä muita esineitä, joista poliisi ei ole toistaiseksi kertonut tutkinnallisista syistä johtuen.
Useimpien mielestä sarjamurhaaja päätti suorittaa paluun vuonna 2004 murhien 30-vuotispäivänä. Eräät asiantuntijat arvelivat virheellisesti, että tekijä oli saattanut olla tämän ajan vangittuna muista rikoksista.
Pidätys ja tuomio

25. helmikuuta 2005 poliisi pidätti Raderin BTK-murhista epäiltynä. Pidätykseen johtivat BTK:sta saadun DNA:n vertailu Raderin DNA:han sekä Raderin paikallislehden toimitukseen lähettämä 1,44 megatavun Memorex levyke, jossa oli Word-muotoinen asiakirja. Rader ei tiennyt, että tiedostossa oli tallennettuna hänen etunimensä sekä tietokoneen omistaneen seurakunnan nimi. Näiden tietojen perusteella tutkijat pääsivät hänen jäljilleen.
Ennen pidätystä BTK:n DNA-näytettä piti verrata Raderin DNA:han ja se tehtiin vertaamalla rikospaikalta talteenotetun BTK:n siemennesteen DNA:ta Raderin tyttären DNA:han. Testin todistettua Raderin BTK:ksi hänet pidätettiin.
Rader oli elänyt vuosikymmenien ajan kaksoiselämää ja kuului alueensa seurakunnan aktiivijäseniin. Hän työskenteli turvallisuusalan yrityksessä hälytinlaitteiden asennuspäällikkönä, mikä takasi hänelle pääsyn alueen asuntoihin. Häntä pidettiin erinomaisena työntekijänä. Opiskeltuaan rikosoikeutta hän pääsi eräänlaiseksi paikallispoliisiksi, Park Cityn alueen rankkuriksi. Monet hänen kanssaan tällöin tekemisiin joutuneet pitivät häntä manipulatiivisena ja julmana.
1. maaliskuuta 2005 Rader oli oikeudessa kuultavana, kun häntä syytettiin kymmenestä murhasta. 5. maaliskuuta useat medialähteet kertoivat Raderin tunnustaneen murhat. 18. elokuuta 2005 Rader tuomittiin 175 vuodeksi vankeuteen.
Uhrit

BTK-kuristaja tappoi varmuudella ainakin kymmenen ihmistä. Kaksi myöhempää murhaa (Marine Hedge ja Delores Davis) yhdistettiin rikossarjaan vasta myöhemmin. Viranomaisten mukaan murhasarja alkoi vuonna 1974, ja loppui vuonna 1991. Uhrien päältä tai lähettyviltä löytynyt siemenneste on tärkein todiste, joka liittää Raderin näihin rikoksiin.
| Uhrin nimi | Sukupuoli | Ikä | Kuolinpäivä | Kuolinsyy | Murha-ase |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Joseph Otero | Mies | 38 | 15. tammikuuta 1974 | Tukehdutettiin | Muovipussi |
| Julie Otero | Nainen | 33 | 15. tammikuuta 1974 | Kuristettiin | Köysi |
| Joseph Otero Jr. | Mies | 9 | 15. tammikuuta 1974 | Tukehdutettiin | Muovipussi |
| Josephine Otero | Nainen | 11 | 15. tammikuuta 1974 | Hirtettiin | Köysi |
| Kathryn Bright | Nainen | 21 | 4. huhtikuuta 1974 | 11 puukoniskua rinnassa ja selässä | Veitsi/puukko |
| Shirley Vian | Nainen | 24 | 17. helmikuuta 1977 | Kuristettiin | Köysi |
| Nancy Fox | Nainen | 25 | 8. joulukuuta 1977 | Kuristettiin | Vyö |
| Marine Hedge | Nainen | 53 | 27. huhtikuuta 1985 | Kuristettiin | Manuaalisesti (kädet) |
| Vicki Wegerle | Nainen | 28 | 16. syyskuuta 1986 | Kuristettiin | Sukkahousut |
| Dolores E. Davis | Nainen | 62 | 19. tammikuuta 1991 | Kuristettiin | Sukkahousut |
Kulttuuriset viittaukset

BTK-kuristajaan on paljon viittauksia populaarikultturissa. Muun muassa kirjailija Thomas Harris on kertonut, että hänen myös elokuvaksi sovitetussa romaanissaan Punainen lohikäärme esiintyvä sarjamurhaajahahmo perustuu osittain Dennis Raderiin.