stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Deathrock
Historia > Etymologia

Termiä deathrock käytettiin ensimmäisen kerran 1950-luvulla kuvaamaan yhteydetöntä rock and rollin genreä nimeltään "death rock", joka alkoi vuonna 1958 Jody Reynoldin julkaistua "Endless Sleep" -kappaleensa ja päättyi vuonna 1964 J. Frank Wilsonin kappaleeseen "Last Kiss".  Nämä kappaleet, jotka kertoivat kuolleista nuorista, herättivät huomiota niiden sairaalla mutta romanttisella näkökulmallaan, puhutuilla osillaan ja ääniefekteillään. The Shangri-Lasin "Leader of the Pack"-kappale on kiistatta tunnetuin esimerkki termin käytöstä 1950–1960-luvuilla.
Termi deathrock ilmestyi uudelleen käyttöön 15 vuotta myöhemmin vuonna 1979 ilmaisemaan Yhdysvaltojen länsirannikon punkyhtyeitä, jotka myöhemmin yhdistettiin deathrocksuuntaukseen ja todennäköisimmin joltain seuraavista lähteistä: Rozz Williamsilta, joka oli Christian Death -yhtyeen perustajajäsen, ilmaisemaan hänen yhtyeensä tyyliä. Tai vähemmän suosittu teoria: Nick Zeddin vuoden 1979 elokuvasta They Eat Scum, jossa esiintyi fiktiivinen kannibalistinen "death rock" punkyhtye nimeltään "Suzy Putrid and the Mental Deficients".
Historia > Alkuperä

Varhaisimmat vaikutteet joillekin deathrock-yhtyeille, kuten 45 Gravelle esimerkiksi, voidaan johtaa kauhuteemaiseen 1950–1960-lukujen rock and roll -yhtyeisiin kuten Bobby “Boris” Pickettiin "Monster Mash"-kappaleellaan, Screamin' Jay Hawkinsiin kappaleellaan "I Put a Spell on You" ja Screaming Lord Sutch & the Savagesiin kappaleellaan "Murder in the Graveyard". Nämä kappaleet käyttivät ääniefektejä  luomaan karmivan tunnelman, käsittelivät tabuja kuten kannibalismia humoristisella, usein myös camp-henkisellä otteella, ja niitä soitetaan edelleen deathrock-klubeilla..
Tämä kauhun vaikutus rockmusiikkiin jatkui 1960- ja 1970-luvuille teatraalisten glam rock, shock rock ja hard rock -yhtyeiden, kuten jo 60-luvun puolivälissä aloittaneen Alice Cooperin  ja 70-luvun alussa aloittaneen KISSin mukana. Rozz Williams on erityisesti maininnut Alice Cooperin ja KISSin 1970-luvun tuotokset lapsuuden aikaisiksi vaikutteikseen.   45 Grave on myös levyttänyt Alice Cooperin "School's Out" -kappaleen debyyttialbumilleen.
Muita rock ja glam rock -yhtyeitä, jotka vaikuttivat moniin varhaisiin deathrock-yhtyeisiin  olivat: The Doors, David Bowie, The Velvet Underground, Iggy Pop and the Stooges, The Cramps, T. Rex, New York Dolls, The Damned, MC5 ja Richard Hell and the Voidoids.
Useimmat näistä artisteista tutkivat synkkiä teemoja ja joskus lisäsivät kauhuteemaista ilmettä esityksiinsä, tai heidän musiikkiaan käytettiin kauhuelokuvien ääniraidoilla.
Kauhuelokuvat myös suoraan vaikuttivat deathrock-artisteihin. Dinah Cancerin mukaan italialaisilla kauhuelokuvilla olivat suuri vaikutus 45 Graven ulkoiseen ilmeeseen. Zombie-elokuvat vaikuttivat moniin deathrockartisteihin, erityisesti George Romeron Night of the Living Dead (1968) ja sen jatko-osat. John Russon Return of the Living Dead (1985), jossa esiintyi Linnea Quigley ja lähinnä punkista koostuva ääniraita,  vaikutti myöhempiin deathrockyhtyeisiin. Kauhuteemaiset TV-sarjat, kuten The Addams Family, The Munsters, The Twilight Zone ja Dark Shadows toivat ulkoista vaikutusta, samoin pelottavasti pukeutuneet kauhuelokuvajuontajat televisiossa kuten Vampira  Los Angelesissa, John Zacherle Philadelphiassa ja New Yorkissa, Elvira Los Angelesissa (ja myöhemmin valtakunnallisesti) sekä Ghoulardi  Clevelandissa.
Kauhu ei ollut kuitenkaan ainoa deathrockiin vaikuttanut tekijä. Film noir, surrealismi, kabaree, erilaiset uskonnolliset ikonografiat (katolisuudessa lähinnä) ja voodoo toivat sekä lyyristä että visuaalista innoitusta deathrock-artisteille.
Historia > Esiintulo

Deathrockin ensimmäinen esiintulo tapahtui Yhdysvalloissa 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa varhaisen punk rockin ja hardcore punkin synkempänä ilmentymänä Los Angelesin musiikkipiireissä. . Varhaisin ja parhaiten dokumentoitu deathrock-musiikkiala oli Los Angelesissa, joka keskittyi yhtyeisiin The Flesh Eaters (1977), Kommunity FK (1979), 45 Grave (1979), Christian Death (1979), Gun Club (1981), Voodoo Church (1982), Burning Image (1983) ja Super Heroines.
Kuitenkin muissa Yhdysvaltojen läntisissa kaupungeissa oli yhtyeitä, jotka saattoi luokitella deathrockiksi, kuten Theatre of Ice (1978) Fallonissa, Nevadassa ja Mighty Sphincter (1980) Phoenixissa, Arizonassa. Nämä varhaiset länsirannikon deathrock-yhtyeet toivat synkkiä mutta soitettavia teemoja kauhuelokuvista, film noirista, surrealismista ja uskonnollisesta kuvastosta.  Muutamat yhtyeet sekoittivat hardcore punkia goottilaiseen tyyliin, mainittavimmin TSOL.  ja Burning Image .
Näitä varhaisia deathrock-yhtyeitä ei heti tunnistettu osaksi punkin alalajia: niitä pidettiin vain punkin synkempänä makuna eikä vielä osana eri musiikkiliikettä.  Tuona aikana nämä yhtyeet soittivat samoilla tapahtumapaikoilla kuin punk, hardcore punk ja uusi aalto -yhtyeet. Samanlainen tilanne oli New Yorkissa vuosien 1978–1979 tietämillä, vaikkakin pienemmässä mittakaavassa, jossa punk rock -yhtyeet kuten The Cramps ja Misfits, kuten myös The Mad (tulevan kauhuelokuvien efektitaiteilijan Screaming Mad George edustamana) oli lisännyt laaja-alaisia kauhuelokuvateemoja sanoituksiinsa, näköaistia koskettavaan ilmeeseen ja lavaesitykseensä, vaikka he eivät käyttäneet termiä deathrock kuvaamaan yhtyettä.
Historia > Vakiintuminen

Samoihin aikoihin kun deathrock tuli esille nimenomaan punkin synkempänä ilmentymänä Yhdysvalloissa, punkin ja post-punkin alagenret kehittyivät itsenäisesti Englannissa. .
Vuoteen 1982 mennessä joukko synkempiä post-punkyhtyeitä oli yhdistynyt punk rockin ja ensimmäisen sukupolven post-punkyhtyeiden innoittamana erityisesti meluisampien 1980–1981 post-punkyhtyeiden UK Decayn, Killing Joken ja Theatre of Haten johdosta). Pääasialliset yhtyeet tässä uudessa suuntauksessa olivat Sex Gang Children ja Southern Death Cult. Mukaan lukien Brigandage, Blood and Roses, Ritual ynnä muut. Englannin media kutsui heitä "positiiviseksi punkiksi" erottaakseen heidät muista yhtyeistä, jotka pyrkivät saamaan punk-leiman, kuten UK 82 ja Oi! -yhtyeet. Nämä positiiviset punkyhtyeet hyödynsivät heimomaista rummutustyyliä, kimakkaäänistä vokalisointia, riipivää kitarointia, bassoa melodisena ja johtavana instrumenttina sekä visuaalista ilmettä, joka sekoitti glamia, Amerikan alkuperäisasukkaiden sotamaaleja ja piikikkäitä hiustyylejä. Muita suuntaukseen liittyviä yhtyeitä olivat Ausgang, Inca Babies ja Bone Orchard, jotka käyttivät tasatahtisia komppeja sekä piikikästä ulkonäköä ilmaisussaan mutta ottivat enemmän innoitusta The Birthday Party -yhtyeeltä.
Vuoden 1983 kuluessa lontoolaisessa klubissa nimeltä Batcave kehittyi sivuava suuntaus.  Klubissa, joka oli alun perin nähty glam rockiin ja uuteen aaltoon erikoistuneena tapahtumapaikkana, esiintyi usein kaksi yhtyettä, Specimen ja Alien Sex Fiend. He kehittivät tyyliänsä Englannin pop-kulttuurissa, ja ottivat vaikutteita kauhusta, mikä asetti heidät erilleen muusta glam- ja post-punksuuntauksesta. Myös vuonna 1983 The Gun Club kiersi Eurooppaa  kuten myös Christian Death, mikä tarkoitti, että eurooppalainen ja yhdysvaltalainen deathrock-suuntaus saattoi vaikuttaa keskenään toisiinsa.
Vuoteen 1984 mennessä termi "postitiivinen punk" oli vanhentunut ja heimomaisia positiivisia punkyhtyeitä, Batcaven piirien monia yhtyeitä ja Leedsistä kotoisin olevia yhtyeitä, (kuten The Sisters of Mercy , March Violets, Red Lorry Yellow Lorry ja muita) jotka käyttivät rumpukoneita, alettiin kutsua "goottilaisiksi"  tai goottirockiksi.  Samana vuonna kalifornialainen deathrock-yhtye Kommunity FK teki kiertueen Sex Gang Children kanssa (ja seuraavana vuonna Alien Sex Fiendin kanssa ), mikä jatkoi kehityssuuntaa, jossa yhdysvaltalaiset ja brittiläiset suuntaukset sekoittuivat.
Historia > Yhteensopimattomat eroavaisuudet

Kun deathrock, positiivinen punk ja Batcaven yhtyeet olivat tarpeeksi samanlaisia, jotta niitä voisi nimittää "goottilaisiksi", jatkoivat myöhemmät goottirockin sukupolvet suuntaa kehittyen pois alkuperäisen tyylin piiristä.
1980-luvun puolessävälissä toisen aallon goottirockyhtyeet alkoivat siirtyä pois punk- ja post-punkjuuriltaan kohti vakavampaa, rockiin suuntautuneempaa otetta. . Bauhaus hajosi, Rozz Williams jätti Christian Deathin ja The Sisters of Mercystä kehkeytyi hallitseva sekä tyylin vaikuttavin goottirockyhtye. Termiä "goottirock" alettiin suosia enemmän kuin  "deathrockia" (aiemmin niitä oli käytetty vaihtoehtoisesti). Se oli muutos, jota Rozz Williams oli luonnehtinut The Sisters of Mercyn aikaan saamaksi vaikutukseksi.  Lopulta termiä "deathrock" käytettiin harvoin paitsi takautuvasti tarkoittamaan Los Angelesin yhtyeitä 45 Grave ja Christian Death.
1990-luvun koittaessa Kaliforniassa, Sean Brennanin edustama yhtye nimeltä London After Midnight soitti erästä deathrockia sivuavaa tyyliä, ja olivat pääesiintyjänä tapahtumassa, jossa soitti myös Shadow Project(Rozz Williamsin ja hänen vaimonsa Eva O:n perustama uusi deathrock-yhtye). Kuitenkin, vakavien uhkausten, tappelujen ja vastaavan toiminnan jälkeen deathrock-muusikoiden keskuudessa, kuten Faith and the Muse ja Ghastly Magazine, yhtye katkaisi kaikki yhteytensä piireihin ja siirtyi Nine Inch Nailsin ja vastaavien kaltaiseen tyyliin.  Tähän päivään saakka yhtye on kuitenkin pysynyt yhtenä suosituimpana esiintyjänä goottialakulttuurissa.
1990-luvun puolessä valissä alkoi niin kutsuttu goottirockin kolmas aalto, kun musiikki etääntyi kauemmas sen punk- ja post-punkjuuriltaan lisäämällä elementtejä rankemmasta industrialista sekä EBM:n toistuvista ja elektronisista äänistä. Jotkut klubit jättivät kokonaan deathrockin ja ensimmäisen aallon goottirockyhtyeet pois ohjelmistostaan houkuttaakseen niin kutsuttua crossover-yleisöä. . Nämä muutokset vieraannuttivat monet goottipiireissä, jotka suosivat eloisampaa ja punkimpaa deathrocktyyliä  ja johti etsimään aiempia deathrock-juuriaan. .
Historia > Elpyminen

Lähes 20 vuotta sen jälkeen kun deathrock ensimmäisen kerrän ilmestyi musiikkipiireihin Etelä-Kaliforniassa, alkoi deathrockin elpyminen siellä. Vuoden 1998 aikana Long Beeachilla, Kaliforniassa, erään paikallisen baarin, Que Seran omistajat alkoivat järjestää yhdenillan "vanhan koulukunnan" goottilaisia Halloween-juhlia. Menestyksekkään kokeilun jälkeen tapaus alkoi levitä tavalliseen deathrock-klubiin nimeltä Release the Bats  ja ensisijaiseen leviävän deathrock-suuntauksen elpymispisteeseen Kaliforniassa. (Klubi on nimetty australialaisyhtye The Birthday Partyn kappaleen mukaan.)
Nykyinen deathrock-suuntaus on samanlainen kuin alkuperäinen deathrock-piiri Los Angelesissa ja Batcaven suuntaus Lontoossa . Klubien lisäksi tämän hetkinen piiri on keskittynyt konserttien, erikoistapahtumien, juhlien ja kauhuelokuvaesitysten ympärille.  Internet on ratkaisevassa roolissa deathrockin elpymisessä. On websivuja, jotka ovat keskittyneet keskusteluun deathrockmusiikista, -yhtyeistä ja -muodista sekä myös kauhuelokuvista unohtamatta virtuaalisia yhteisöjä kuten MySpace.
Englannin deathrock-suuntaus kasvaa vilkkaasti, erityisesti Lontoossa. Kaupungissa vietetään säännöllisiä deathrock-iltoja kuten Dead & Buried (nimetty Alien Sex Fiend -yhtyeen kappaleen mukaan.)
Varhaista deathrock-suuntausta vastoin nykyisessä on asioita, jotka eivät olleet mukana 1970-luvun lopulla. Ensinnäkin on tapahtunut siirtymistä enemmän post-punktyyliin 1980-luvun eurooppalaisyhtyeiden vuoksi. Toiseksi, mukana on epäpoliittinen psychobillyn vaikutus, joka kehottaa politiikan vastaiseen keskusteluun, sillä poliittinen eripura saattaisi vahingoittaa piirejä. Kolmanneksi, Drop Dead Festival, joka on vastaava psychobilly-tapahtuma Hootenannyyn, antaa vähemmän tunnetuille yhtyeille mahdollisuuden esiintyä suuremman yleisön edessä. .
Artisteista

Christian Deathin esikoisalbumia Only Theatre of Pain (1982) pidetään yleisesti ensimmäisenä puhtaana deathrock-albumina  eikä sitä voi kutsua synkäksi punkiksi, horror punkiksi, saatikka post-punkiksi. Siten  Rozz Williamsia, joka laulaa Christian Deathissa, Shadow Projectissa ja Premature Ejaculationissa pidetään deathrockin merkittävimpänä artistina. Patrick Mataa Kommunity FK-yhtyeestä pidetään toisena vaikuttavana miespuolisena deathrock-artistina.
Dinah Canceria kutsutaan toisinaan deathrockin kuningattareksi, , deathrockin jumalattareksi  ja deathrockin ylipapittareksi  sen vuoksi, että hänellä on merkittävä rooli 45 Grave-yhtyeen edustajana. Oli aika jolloin naislaulajia pidettiin harvinaisina deathrock-piireissä. Muita vaikuttavia naispuolisia deathrock-artisteja ovat Voodoo Churchin Tina Winter sekä erityisesti Eva O, joka vaikutti Christian Deathissa, Shadow Projectissa, Super Heroinesissa ja siirtyi myöhemmin soolouralle.
Los Angelesin yhtyeet eivät olleet yksin vastuussa deathrock-tyylin muodostumisesta: monet artistit Yhdysvalloissa julkaisivat EP:tä ja LP:tä, joita nykyään voisi kutsua deathrockiksi, kuten aiemmin mainittua Theatre of Icea ja Mighty Sphincteria. Englantilaisyhtyeet, kuten Joy Division, Bauhaus ja Siouxsie and the Banshees muiden muassa vaikuttivat myös ratkaisevasti deathrock-tyyliin lisäämällä voimakkaita post-punkvaikutteita. Muut yhtyeet ympäri maailmaa lisäsivät myös omia osuuksiaan deathrockiin, kuten  Xmal Deutschland Saksassa, Virgin Prunes Irlannista ja The Birthday Party Australiasta.
The Sisters of Mercyä, joiden musiikkia soitetaan jatkuvasti deathrock-klubeilla, ei kuitenkaan pidetä deathrockyhtyeenä. Yhtyeen tyyliä parhaiten kuvaavana pidettävä albumi, Floodland, on enemmän perujaan toisen aallon goottirockyhtyeille (sillä yhtye oli aallon merkittävin vaikuttaja).
Vaikutus goottimetalliin

Christian Deathin ja Shadow Projectin 1990-luvun metallisten deathrock-albumien katsotaan vaikuttaneen merkittävästi goottimetallin syntymiseen ja kehitykseen. Deathrockissa ylipäätänsä oli merkittäviä hard rock -vaikutteita, joita vietiin raskaampaan suuntaan. Varhaisten deathrock-yhtyeiden tiedetään saaneen vaikutteita muun muassa heavy metal -yhtye Black Sabbathilta
Sivuavia tyylilajeja

Goottirock
Horror punk
Dark Cabaree
Post-punk
New romantic
Uusi aalto
Taide-punk
Psychobilly
Punk rock
Aiheesta muualla

Gavin Baddeley: Goth Chic
Voltaire: What Is Goth?
Deathrock.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Starvox
Midnight Calling
Maila Nurmen roolihahmo Vampira vaikutti tummanpuhuvalla tyylillään deathrockin ulkoisiin piirteisiin.
Christian Death 1334 ja Eva O esiintymässä 2008.
Brittiläinen Alien Sex Fiend -yhtye esiintymässä Ranskassa, Pariisin Loco-klubilla 2007.
Dinah Cancer, 45 Graven laulaja.
Panaman historia

Panaman historia kertoo Panaman historiaan liittyvistä asioista. Panaman alueella on joitakin merkkejä ihmisasutuksesta 12000 vuotta sitten. Panama joutui Espanjan valtaan 1500-luvun alkupuolella. Alue siirtyi Espanjalta Suur-Kolumbiaan 1821. Vaikka Suur-Kolumbia lakkautettiin 1831, Panaman alue jäi osaksi Kolumbiaa vuoteen 1903, jolloin se itsenäistyi.
Intiaaniväestö

Espanjalaisten tullessa Panaman alueelle siellä asuneista intiaaniheimoista suurimpia olivat Cunat, Guaymit ja Chocót. Muita heimoja olivat Coibat ja Cuevat. Intiaanit saivat elantonsa enimmäkseen metsästyksestä ja kalastuksesta, mutta he keräsivät jonkin verran vihanneksia ja hedelmiä. Heistä tiedetään, että he valoivat savea sekä valmistivat kivihakkuja ja kulta- ja hopeaesineitä.
Panaman kanavan rakentaminen

Panaman kanavan rakentamisesta haaveiltiin jo 1500-luvulla, mutta sitä alettiin rakentamaan vasta 1800-luvulla. Rakennusurakan aloittivat ranskalaiset, mutta he joutuivat suuriin vaikeuksiin ja joutuivat lopulta lopettamaan urakan talousvaikeuksien takia. Rakennusurakan suorittivat loppuun yhdysvaltalaiset, mutta hekin joutuivat muuttamaan suunnitelmia, ennen kuin kanava saatiin rakennettua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panaman historia Wikimedia Commonsissa
Ghetto

Rooman juutalaiskortteli 1880-luvulla, kymmenen vuotta gheton muurien purkamisen jälkeen.
Ghetto tai getto oli ahdas kaupunginosa, jonka muurien sisälle Euroopan juutalaiset määrättiin menneinä aikoina asumaan. Sana tulee italian kielen valimoa tarkoittavasta sanasta, sillä kaikkein ensimmäinen ghetto, Venetsian ghetto, sijaitsi valimon vieressä.
Italian ghetot

Venetsian ghetto perustettiin vuonna 1516. Juutalaisvastainen paavi Paavali IV virallisti ghettoinstituutin bullassaan vuonna 1555 ja määräsi Kirkkovaltion juutalaiset asumaan ghettoihin. Juutalaiset saivat käydä gheton ulkopuolella päivisin töissä, mutta yöksi heidän piti palata gheton suljettujen porttien sisäpuolelle. Portit pidettiin suljettuina myös kristillisinä juhlapäivinä. Juutalaisten täytyi pitää tunnusomaista keltaista hattua käydessään gheton ulkopuolella. Yhdessä ghetossa sai olla vain yksi synagoga. Gheton sisällä juutalaiset saivat kuitenkin elää vapaasti omien sääntöjensä ja kulttuurinsa mukaisesti.
Venetsian gheton perustamisen jälkeen uusia ghettoja nousi kaikkialle Italiaan, minkä jälkeen niitä alettiin perustaa myös ulkomaille.
Ranskan keisari Napoleon I lakkautti 1700-luvun lopulla valloittamiensa alueiden ghetot Italiassa ja poltti niiden puuportit, ja juutalaiset ja muut vähemmistöt saivat kansalaisoikeudet. Ghettoinstituutio lakkautettiin Italiassa lopullisesti Rooman gheton lakkauttamisen myötä vuonna 1870, kun paavin valta päättyi Italian yhdistyttyä.
Juutalaisten vapautumisen myötä kaikki muutkin Euroopan ghetot lakkautettiin 1800-luvulla. Moni juutalainen jäi kuitenkin asumaan juutalaiskortteleihin, vaikka ne olivat köyhiä.
Natsien perustamat ghetot

Natsi-Saksa perusti toisen maailmansodan aikana 1930-luvulla miehittämilleen alueille ghettoja valmistellessaan juutalaisten karkotuksia ja holokaustia. Niistä suurin oli Varsovan ghetto, jonne oli vangittuna enimmillään 500 000 juutalaista. Muita suuria ghettoja olivat Łódźin ghetto ja Krakovan ghetto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ghetto Wikimedia Commonsissa
| n k Holokausti |
| --- | --- |
Taustoja:  antijudaismi  antisemitismi  eugeniikka  juutalaiset  kansallissosialismi  keskitysleiri  propaganda  rasismi  selkäänpuukotusteoria  Siionin viisaiden pöytäkirjat 
Natsien juutalaisvainot:  ali-ihminen  der ewige Jude  Einsatzgruppen  ghetot: Krakova, Łódź, Varsova  joukkomurhat: Babyn Jar, Biķernieki, Jedwabne, Liepāja, Paneriai, Rumbula, Odessa  keltainen daavidintähti  Kristalliyö  Madagaskar-suunnitelma  Nürnbergin lait 
Keskitysleirit:  Auschwitz  Bergen-Belsen  Buchenwald  Kaiserwald  Majdanek  Mauthausen  Muselmann  Ravensbrück  Sachsenhausen  Stutthof  Theresienstadt  Luettelo natsien keskitysleireistä  Kapo  leirien naisvartijat  vankitunnukset 
Holokausti:  Wannseen konferenssi  Lopullinen ratkaisu  Operaatio Reinhard  Aktion T4  Arbeit macht frei  tuhoamisleiri  kaasukammio  Zyklon B  Sonderkommando  Birkenau  Bełżec  Chełmno  Sobibór  Treblinka  kuolemanmarssit  Suomen juutalaisluovutukset 
Muut uhrit:  homoseksuaalit  Jehovan todistajat  kommunistit  romanit  slaavit  toisinajattelijat 
Vastarinta:  gheton kansannousu  Varsovan geton kansannousu  ŻOB  ŻZW  heinäkuun 20. päivän salaliitto 
Uhreja ja auttajia:  Corrie ten Boom  Adam Czerniaków  Anne Frank  Miep Gies  Petr Ginz  Albert Göring  Janusz Korczak  Giorgio Perlasca  David Rapoport  Oskar Schindler  Edith Stein 
Vastuulliset:  Viktors Arājs  Karl Brandt  Adolf Eichmann  Odilo Globocnik  Reinhard Heydrich  Heinrich Himmler  Adolf Hitler  Rudolf Höss  Friedrich Jeckeln  Josef Mengele  Julius Streicher  Gestapo  Natsi-Saksa  SS 
Holokaustin jälkeen:  Beriha  Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynnit  holokaustin kiistäminen  holokaustin muistaminen  Nürnbergin oikeudenkäynnit  Nürnbergin säännöstö  Simon Wiesenthal -keskus  Vanhurskaat kansakuntien joukossa 
Muistomerkkejä:  Yad Vashem  Euroopan murhattujen juutalaisten muistomerkki  Mémorial des Martyrs de la Déportation  Apua anovat kädet 
Saksan miehittämän Itä-Euroopan ghetot vuosina 1941–1942
Indio Maizin luonnonsuojelualue

| --- | --- |
Sijainti:  Nicaragua
Pinta-ala:  3 180  km2
| --- | --- |
Tyyppi:  biological reserve (käännä suomeksi) 
Hallinto:  Región Autónoma de la Costa Caribe Sur
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Indio Maizin luonnonsuojelualue on luonnonsuojelualue Nicaraguan kaakkoisosassa. Suuri osa alueesta on ramat-alkuperäiskansan ja kreoliväestön kotiseutua. Alueella kasvaa trooppista sademetsää, jossa on tavattu yli 500 lajia nisäkkäitä, lintuja, hyönteisiä, matelijoita ja sammakkoeläimiä. Siellä elää monia uhanalaisia lajeja, kuten jaguaari, bairdintapiiri, puna-ara ja panamanara.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Indio Maizin luonnonsuojelualue Wikimedia Commonsissa
Sandinistit

FSLN:n lippu
Sandinistit (esp. sandinistas) eli Frente Sandinista de Liberación Nacional – FSLN, Kansallisen vapautuksen sandinistirintama on vuonna 1961 perustettu nicaragualainen vasemmistolainen ja marxilainen puolue. Puolue on toinen maan kahdesta suuresta puolueesta ja sillä on noin 40 prosentin kannatus. Sen johtaja Daniel Ortega on ollut maan johdossa 1979–1990 ja jälleen vuodesta 2006. Sandinistien perustajiin kuuluivat Carlos Fonseca Amador, Tomás Borge Martínez ja Silvio Mayorga.
YK:n mukaan sandinistihallinto on tappanut, kiduttanut ja vanginnut mielivaltaisesti vastustajiaan, ja keväällä 2018 alkoivat laajat mellakat sitä vastaan, mihin hallitus vastasi kovin ottein ja satoja kuoli.
Sandinistit haastoivat asevoimin Nicaraguaa 1936–1979 hallinneen Somozan suvun diktatuurin ja hallitsivat maata 1979–1990.
Nimensä se sai Augusto César Sandinon (1895–1934) mukaan, joka taisteli Yhdysvaltain miehitystä vastaan 1927–1933 ja jonka murhasi kenraali Anastasio Somoza García kaksi vuotta ennen tämän vallankaappausta.
Vuoden 1979 vallankumous

Sandinistit muodostivat yhdessä muiden vallankumoukseen liittyneiden järjestöjen kanssa väliaikaisen juntan diktatuurin kaaduttua 1979. Väliaikainen juntta ajautui kuitenkin pian vaikeuksiin, ja konservatiivisempien ainesten siirtyessä oppositioon FSLN jäi Daniel Ortegan johdolla valtaan. lähde?
Sandinistien poliittinen skaala oli laaja ulottuen vallankumouksellisista marxilaisista vapautuksen teologiaa kannattaviin kristittyihin. Tämä näkyi myös sandinistijohtoisessa väliaikaishallituksessa, joka hallitsi Nicaraguaa vuoden 1984 vaaleihin asti: mm. Nicaraguan ulkoministerinä toimi katolinen pappi Miguel D'Escoto. lähde?
Yhdysvaltojen tukemat sissit, contrat, käynnistivät hyökkäyksen sandinistihallitusta vastaan 1980–1981. Contrien tuki Nicaraguan ydinalueilla oli olematonta, ja siksi he keskittyivätkin siviiliväestöön kohdistettuun terroriin. Sandinistit puolestaan rajoittivat sodan takia kansalaisvapauksia ja -oikeuksia, mm. ajoittain sensuroimalla oppositiolehtiä. Lisäksi he syyllistyivät joskus vastatoimissaan ihmisoikeusrikkomuksiin. lähde?
Tästä huolimatta Nicaraguassa järjestettiin ensimmäiset kansainvälisesti vapaiksi ja rehellisiksi tunnustetut monipuoluevaalit vuonna 1984, joissa sandinistit saivat noin 63 % kannatuksen. Eräiden oikeistolaisten ja äärioikeistolaisten oppositiopuolueiden klikki tosin boikotoi vaaleja. lähde?
Sandinisteja vastaan taistelleet vastavallankumoukselliset contra-sissit aiheuttivat Yhdysvaltain Ronald Reaganin hallitukselle poliittisen skandaalin, kun Washingtonin salaiset sotilastukitoimet tulivat päivänvaloon ns. Iran-Contra-skandaalissa. CIA:n tuella toteutettu Nicaraguan satamien miinoittaminen syksyllä 1983 puolestaan sai Nicaraguan haastamaan Yhdysvallat kansainväliseen tuomioistuimeen. Oikeusjutun seurauksena Yhdysvallat sanoutui irti tuomioistuimen päätäntävallasta. lähde?
Sisällissota contrien ja sandinistihallituksen välillä päättyi aselepoon 1988 Reaganin hallituksen jouduttua lopettamaan contrille antamansa tuen. lähde?