Fennoskandian mannerjäätikkö
Jäätiköitymisen eri vaiheita > Varhais-Veikselin jäätiköityminen

Varhais-Veikselin jäätiköityminen jaetaan kahteen vaiheeseen: ensimmäiseen Herning-jäätiköitymiseen (MIS 5d, 115 000–105 000 vuotta sitten) ja toiseen Rederstall-jäätiköitymiseen (MIS 5b, 100 000–85 000 vuotta sitten). Niiden väliin sijoitetaan noin viisi tuhatta vuotta kestänyt Brörup-interstadiaali (MIS 5c, 105 000–100 000 vuotta sitten).
Ensimmäisestä jäätiköitymisestä jääneiden todisteiden avulla on voitu summittaisesti piirtää jäätikön laajimman vaiheen reunan kulku. Jäätikkö lepäsi vahvasti Skandeilla, mutta se ei ylettynyt yhtenäisenä jäätikkönä Norjan rannikolle asti. Vuonoissa virtaavat kapeat jäätiköt ylettyivät kuitenkin Pohjanmereen asti. Yhtenäinen jäätikkö ulottui Etelä-Norjasta Pohjois-Ruotsiin. Se peitti Ruotsista koko Norlannin, Pohjanlahden ja Suomesta Länsi-Lapin. Jäätikön reuna kiersi Lapista etelään päin jättäen Selkämeren alueet vapaiksi jäästä. Jään reuna oikaisi Selkämereltä lounaaseen Etelä-Norjaan. Siitä, miten laaja oli samanaikainen Barentsinmeren mannerjäätikkö, ei ole tässä tietoa.
Brörup-interstadiaalin aikana laaja jäätikkö suli lähes kokonaan pois. Arvellaan, että jäljelle jäi samantapaisia jäätiköitä, mitä on Norjassa ja Ruotsissa esiintynyt lähes nykyaikaan asti.
Toinen jäätiköityminen kesti pitempään ja sen aikana jäätikön pinta-ala kasvoi huomattavasti suuremmaksi. Jäätikön reuna ulottui nyt Norjassa Pohjanmeren rannikolle asti. Se peitti Skandeilla saman alueen kuin ensimmäisen jäätiköitymisen aikana, mutta nyt se oli levinnyt Lappiin ja sieltä Barentsinmerelle. Usein esitetään, että Kuolaan olisi muodostunut jäätikkö, joka olisi yhtynyt lounaassa Fennoskandian jäätikköön. Fennoskandian jäätikön reuna seurasi etelä-lounas -suuntaista linjaa, joka kulki Vienanmeren Kantalahdelta Pohjanmaan yli Ahvenanmaalle. Sieltä jäätikön reuna oikaisi länteen päin Keski-Ruotsin yli Oslon seuduille.
Barentsinmeren mannerjäätikön suurin laajuus on tiedossa, mutta sen kehittyminen vaiheita ei tiedetä. Laajimmillaan jäätikkö peitti noin 90 000–80 000 vuotta sitten matalan Barentsinmeren ja siinä sijaitsevat Huippuvuoret, Frans Josefin maa, Novaja Zemlja ja Severnaja Zemlja. Mannerjäätikkö peitti myös Arkangelin alueen, Objoen jokilaakson alavat seudut, Taimyrin niemimaan ja Keski-Siperian ylängön Tunguskan puoleisen osan. Barentsinmeren jäätikkö kasvoi yhteen Fennoskandian jäätikön kanssa muodostaen varsin suuren mannerjäätikön. Laskelmien mukaan Fennoskandian jäätikkö oli 2,5 kilometriä paksu ja Barentsinmeren jäätikkö yli 3 kilometriä paksu. Jäätiköt yhtyivät Kuolassa, mutta jäätikkö oli laskelmien mukaan siellä vain muutama sata metriä paksu. Arkangelin alueelta ei ole säilynyt moreenireunoja, koska myöhemmät jäätiköitymiset tuhosivat ne. On siis epävarmaa, missä jäätikön reuna kulki Arkangelissa ja kuuluiko Kuola jäätikön peittämään alueeseen. Se patosi taakseen Siperiasta ja Venäjältä virtaavien jokien vesiä valtaviksi jäätikköjärviksi. Vienanmeren jääjärvi laski Laatokan kautta Itämeren altaaseen ja Objoen jokilaaksoon muodostunut jäätikköjärvi laski Araljärven kautta Kaspianmereen ja edelleen Mustaanmereen.
Varhais-Veikselin jäätiköityminen keskeytyi Odderade-interstadiaaliin (MIS 5a, 85 000–75 000 vuotta sitten), jossa ilmaston lämpeneminen sulatti aiemmin muodostunutta mannerjäätikköä suuresti. Interstadiaalin aikana jäätikkö suli asteittain ja hajosi lopulta useaksi pienemmäksi jäätiköksi. Jäätiköitä jäi Skandeilla jäljelle ainakin Etelä-Norjaan ja Pohjois-Ruotsiin. Myös Kuolaan jäi jäljelle pienialainen jäätikkö.