stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Roope
Tunnettuja Roopeja

Roope Ahonen (s. 1990), koripalloilija
Roope Auvinen (s. 1998), moukarinheittäjä
Roope Elimäki (s. 1993), jääkiekkoilija
Roope Gröndahl (s. 1989), pianisti
Roope Heilala (s. 1980), jalkapalloilija
Roope Hintz (s. 1996), jääkiekkoilija
Roope Hormi (1888–1938), insinööri ja toimitusjohtaja
Roope Huhtala (s. 2000), jalkapalloilija
Roope Hämäläinen (s. 1992), jääkiekkoilija
Roope Jussila (1943–2013), diplomaatti ja lähetystöneuvos
Roope Kakko (s. 1982), golfpelaaja
Roope Karisto (s. 1990), näyttelijä
Roope Kinnunen (RoopeK, RPK, Koksukoo), rap-artisti ja -tuottaja
Roope Kolehmainen (1889–1953), yrittäjä, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Roope Korhonen (s. 1981), pesäpalloilija
Roope Korhonen (s. 1998), ralliautoilija
Roope Koskelainen (s. 1994), pesäpalloilija
Roope Kostiainen (s. 1995), jalkapalloilija
Roope Laavainen (s. 1998), jääkiekkoilija
Roope Latvala (s. 1970), kitaristi
Roope Lehtinen (s. 1970), tuottaja
Roope Lipasti (s. 1970), kirjailija
Roope Mokka (s. 1975), tulevaisuudentutkija, taiteilija ja kaupunkikehittäjä
Roope Mäkelä (s. 1974), koripalloilija
Roope Mäkitalo (s. 1998), jääkiekkoilija
Roope Nikkilä (s. 1990), jääkiekkoilija
Roope Noronen (s. 1974), Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liiton puheenjohtaja
Roope Olenius (s. 1987), elokuvaaja ja näyttelijä
Roope Pelo (s. 1976), laulaja
Roope Puhakka, näyttelijä ja tanssija
Roope Raisamo (s. 1971), tietojenkäsittelyopin professori
Roope Ranta (s. 1988), jääkiekkoilija
Roope Rautiainen (s. 1989), jalkapalloilija
Roope Reini (s. 1999), jääkiekkoilija
Roope Riski (s. 1991), jalkapalloilija
Roope Riihijärvi, kitaristi
Roope Räisänen (s. 1996), pesäpalloilija
Roope Saarinen (s. 1994), pikajuoksija
Roope Salminen (s. 1989), näyttelijä, laulaja ja juontaja
Roope Sirén (s. 1970), Suburban Triben soolokitaristi
Roope Suomalainen (s. 1973), purjehtija
Roope Suonio (s. 1982), koripalloilija
Roope Talaja (s. 1988), jääkiekkoilija
Roope Taponen (s. 2001), jääkiekkomaalivahti
Roope Tonteri (s. 1992), lumilautailija
Roope Turunen (s. 2001), jääkiekkoilija
Roope Tähkä (s. 1981), koripalloilija ja valmentaja
Roope Uusitalo (s. 1968), taloustieteilijä
Roope Vesterinen (s. 2006), jääkiekkoilija
Kuvitteellisia Roopeja

Roope Ankka, sarjakuvahahmo, Aku Ankan upporikas setä (engl. Scrooge McDuck)
Roope Johannes Kangasharju, tv-sarjassa Kotikatu
Rosvo-Roope, laulun hahmo ja samanniminen elokuva vuodelta 1949
Roope, televisiosarja Ruusun aika henkilön Roosa-Maria Ruususen lempinimi.
Roope (engl. Fourby), sivuhahmo Prätkähiiristä
Roope-karhu (engl. Rupert Bear), sarjakuvahahmo
Retki-Roope, Ranger Rob, samannimisen animaatiosarjan päähenkilö
Muita

Roska-Roope, saariston jätehuoltojärjestelmä. Roska-Roope -merkki on käyttömaksu Pidä Saaristo Siistinä ry:n veneilyjätehuolto- ja retkisatamapalveluista
Roope, KOP:n pankkiautomaatti 1980-luvun alussa.
Araden

| Araden> Ἀραδήν.Sijainti |
| --- | --- |
 Araden
Koordinaatit:  35°13′21″N, 24°03′36″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Arádaina, Sfakiá, Chaniá, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Araden (m.kreik. Ἀραδήν, Aradēn, myös Ἡραδήν, Hēradēn) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Sfakián kunnan alueella lähellä nykyistä Arádainan kylää.
Maantiede

Aradenin kaupunki sijaitsi Kreetan länsiosassa lähellä saaren etelärannikkoa, heti nykyisen Arádainan rotkon länsipuolella. Rotkon toisella puolella sijaitsi Anopoliin kaupunki. Rannikolla Aradenin lähellä sijaitsi sen satamana toiminut Foiniks.
Historia

Aradenin kaupunki oli olemassa hellenistiseltä kaudelta myöhäisantiikkiin. Hellenistisellä kaudella se oli itsenäinen polis eli kaupunkivaltio. Tämä tiedetään siitä, että sen nimi esiintyy niiden 30 kreetalaisen kaupungin joukossa, jotka solmivat liiton Eumenes II:n Pergamonin kanssa vuonna 183 eaa. Aradenia ei kuitenkaan ole luettu nykytutkimuksessa mukaan arkaaisen ja klassisen kauden polisten inventaarioon myöhäisen ajankohdan vuoksi. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Aradēnios (Ἀραδήνιος).
Araden liitti mahdollisesti läheisen Anopoliin kaupungin itseensä. Siksi Anopolis mainitaan joskus kaupungin aiemmaksi nimeksi. Esimerkiksi Stefanos Byzantionlainen piti kaupunkeja samana. Toisaalta sekaannus voi johtua yksinkertaisesti siitä, että kaupungit sijaitsivat niin lähekkäin.
Nykyinen Arádainan kylä, joka on lähes autioitunut, on perinyt nimensä antiikin aikaisesta kaupungista.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungin raunioita on löydetty nykyisestä Passópetrasta Arádainan kylän läheltä. Niihin lukeutuu muun muassa yhden suorakulmaisen rakennuksen rauniot sekä 500-luvulle ajoittuvan varhaisen kristillisen ajan basilikakirkon jäänteet, jotka ovat nykyisen Arkkienkeli Mikaelin kirkon (Archángelos Michaíl) alla. Kaupunkiin liittyviä hautoja on löydetty nykyisestä Xenotáfista.
Frane Selak

| Frane Selak |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. kesäkuuta 1929 Kroatia
Kuollut: 30. marraskuuta 2016 (87 vuotta)
Ammatti:  Musiikinopettaja
Frane (tai Frano) Selak (3. kesäkuuta 1929 Kroatia – 30. marraskuuta 2016) oli kroatialainen musiikinopettaja, jota pidetään kaikkien aikojen samaan aikaan sekä onnekkaimpana että epäonnekkaimpana ihmisenä.
Selak joutui elämänsä aikana seitsemän kertaa hengenvaarallisiin onnettomuuksiin, mutta selvisi niistä aina hengissä. Onnettomuuksia oli muun muuassa junan suistuminen raiteilta ja lento-onnettomuus, jossa Selak putosi suoraan heinäkasaan vain pienien vammojen kera. Lisäksi hän voitti lotossa jättisumman.
Selak avioitui elämänsä aikana neljä kertaa.
Ascer

| Ascer> Lundin piispa, myöhemmin noin vuodesta 1104 arkkipiispa |
| --- | --- |
 1089-1137 
Edeltäjä:  Rikval
Seuraaja:  Eskil
Henkilötiedot
Kuollut: 5. toukokuuta 1137
Ascer, myös: Asker, Asser, Adser, Asger  (k. 1137) oli Lundin ensimmäinen arkkipiispa. Hän oli piispa vuodesta 1089, ja vuodesta 1099 tai 1102 hän tuli kaikkia Pohjoismaita varten perustetun Lundin arkkipiispanistuimen haltijaksi. Hän puolusti sen itsenäisyyttä voimakkaasti, kun Hampurin-Bremenin arkkipiispat yrittivät palauttaa aiemman ylivaltansa Pohjoismaissa. Asker aloitti Lundin tuomiokirkon rakentamisen. Alakirkko (krypta) vihittiin 1123. Noina levottomina aikoina hän pystyi vaikuttamaan merkittävästi Tanskan valtiolliseen elämään.
Elämä

Ascerin isä jyllantilainen mahtimies Torkild, joka tunnetaan myös nimillä Sven Torgunnason tai Trundson. Torkildin sisko Bodil oli Tanskan kuningas Eerik I Ejegodin vaimo ja siten tämän kuningatar. Tämän ansiosta Ascerilla oli tätinsä kautta sukulaissuhde kuningashuoneeseen. 18. marraskuuta 1089 Ascer vihittiin Lundin piispaksi. Eerik Ejegodin kuoltua vuonna 1103 pyhiinvaellusmatkalla tuli Ascerista tämän pojan Harald Kesjan valtionhoitaja. Eerik oli aiemmin matkustanut Roomaan saadakseen Tanskan vapautettua kirkollisesti Hampuri-Bremenin arkkipiispan alaisuudesta. Tämä onnistuikin, ja paavi Paschalis II lähetti Tanskaan paavillisen legaattinsa mukanaan pallium osoittamaan Ascerin asemaa Pohjolan ensimmäisenä arkkipiispana. Tämä tapahtui vuoden 1104 tienoilla.
Ascer alkoi rakennuttaa Lundiin tuomiokirkkoa ja vihki vuonna 1123 käyttöön sen kryptan. Hänen myöhemmistä toimistaan virassaan on vain vähän tietoa. Knud Lavardin tultua murhatuksi vuonna 1131 Ascer oli vielä vanhoilla päivillään mukana valtakunnan verisissä valtataisteluissa. Aluksi hän oli kuningas Niilo Sveninpojan puolella, mutta siirtyi sitten Eerik Emunen puolelle ja vaikutti olennaisesti tämän voittoon Fotevikin taistelussa vuonna 1134. Lisäksi hän, tai mahdollisesti hänen veljenpoikansa, tuomiorovasti Eskil, onnistui torjumaan Hampuri-Bremenin arkkipiispan toimet Lundin arkkihiippakuntaa vastaan. Asceria on pidetty hurskaana ja kyvykkäänä miehenä, jolla ei kuitenkaan ollut poliittisia kykyjä ja on jäänyt siksi seuraajiensa Eskilin ja Absalonin varjoon. Yksi hänen veljistään, Sven, oli Viborgin piispa. Toinen veli, Kristian, oli Ascerin seuraajan Eskilin isä ja historioitsija Sven Aggesenin isoisä.
Ascer kuoli 5. toukokuuta 1137.
Lundin tuomiokirkon krypta.
Kalkkilaasti

Kalkkilaasti on laastia, joka on sekoitettu kalkista, hiekasta ja vedestä. Laastin runkoaineena on hiekka, joka ottaa vastaan laastiin kohdistuvan kuormituksen paineen. Kalkki puolestaan on sidosaine, joka sitoo hiekkarakeet yhteen ja kiinnittää laastin kiviin tai tiiliin. Vesi vaikuttaa laastin työstettävyyteen, ja se muodostaakin sidosaineen kanssa juoksevan seoksen.
Keskiajalla kalkkilaastissa oli runsaasti kalkkia hiekkaan verrattuna. Laastissa oli lisäksi sen lujittamiseksi ja kuivumisen nopeuttamiseksi karvoja, hiiltä ja tiilimurskaa.
Seireenit

| Seireenit |
| --- | --- |

Ominaisuudet
Tuntomerkit:  Naisen pää ja ruumis, linnun jalat ja siivet
Esiintyminen:  Tuntematon saari Välimerellä
Kansanperinne
Kansanperinteen alkuperä:  Kreikan tarustot
Suhteet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seireenejä
Seireenit ovat kreikkalaisessa mytologiassa naispuolisia olentoja, joiden ulkomuoto on ihmisen ja lintujen sekoitus. Seireeneillä on naisen pää ja hiukset sekä puolet vartalosta, kotkan siivet ja pitkät mutta lintumaiset jalat. Jaloissa ja siivissä on terävät kynnet niin kuin lepakoilla. Kauniilla laulullaan seireenit houkuttelivat merimiehiä vastustamattomasti luokseen ja sitten repivät heidät kappaleiksi. Odysseiassa Odysseus suojautui seireeneiltä laitattamalla miehilleen vahaa korviin. Koska hän itse halusi kuulla seireenien laulun, antoi hän sitoa itsensä mastoon. Argonautteja suojasi seireeneiltä Orfeuksen laulu.
Populaarikulttuurissa

Seireenit esiintyivät laulaja Mirellan vuoden 2024 kappaleessa Seireeni.lähde?
Aiheesta muualla

Homeroksen sireenit nykyaikaisessa valossa, Seura, 30.08.1939, nro 35, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Club Deportivo Plaza Amador

Club Deportivo Plaza Amador on vuonna 1955 perustettu jalkapalloseura Panama Cityn kaupungista Panamasta. Sen edustusjoukkue pelaa Panaman pääsarjassa. Se on voittanut liigamestaruuden seitsemän kertaa, vuosina 1988, 1990, 1992, 2002 (Clausura), 2005 (Apertura), 2016 (Clausura) ja 2021 (Apertura).
Alligaattorikala

| Alligaattorikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Hammaskarppikalat Cyprinodontiformes
Heimo::  Hammaskarpit Poeciliidae
Suku::  Belonesox
Laji::  belizanus
Kaksiosainen nimi
 Belonesox belizanus  Kner, 1860 
Katso myös
   Alligaattorikala Wikispeciesissä   Alligaattorikala Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Alligaattorikala (Belonesox belizanus) on hammaskarppeihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Keski-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Alligaattorikalakoiraat voivat kasvaa 12–15 cm pitkäksi ja naaraat ovat kookkaampia, suurimmillaan 20–22 cm pitkiä. Lajin ruumiinmuoto on hoikka, virtaviivaisen pitkänomainen ja pitkäkuonoinen. Kalan leuat ovat käyrät ja suussa on kaksi riviä hampaita. Alligaattorikalan selkäevä on ruumiin takaosassa, rintaevät ovat viuhkamaiset ja pyrstöevä on tasakärkinen tai pyöreähkö. Koiraan peräevän etuosa on muuttunut pitkäksi eväsiittimeksi. Alligaattorikala on ruskehtavan harmaa ja selkä on vatsaa tummempi. Ruumiissa on useita mustia pisteitä ja pyrstötyvessä on suurempi musta täplä.
Levinneisyys ja elintavat

Alligaattorikalan luontainen levinneisyysalue ulottuu Meksikosta Nicaraguaan. Lisäksi lajista esiintyy  Floridassa elävä kanta, joka on peräisin vuonna 1957 lääketieteellisestä tutkimuslaitoksesta luontoon päästetyistä yksilöistä. Kala elää makeissa ja murtovesissä, kuten joissa, järvissä ja mangrovesoilla. Alligaattorikalat liikkuvat kasvillisuuden joukossa ja niiden ravintoa ovat kalat. Naaraat synnyttävät eläviä poikasia.
Kiilakilli

| Kiilakilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Hammaskarppikalat Cyprinodontiformes
Heimo::  Nelisilmät Anablepidae
Suku::  Oxyzygonectes
Laji::  dovii
Kaksiosainen nimi
 Oxyzygonectes dovii  (Günther, 1866) 
Katso myös
   Kiilakilli Wikispeciesissä   Kiilakilli Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Kiilakilli (Oxyzygonectes dovii) on nelisilmiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Keski-Amerikan länsirannikolla makeissa ja murtovesissä.
Koko ja ulkonäkö

Kiilakilli voi kasvaa 14–15 cm pitkäksi ja koiraat ovat naaraita kookkaampia. Lajin ruumiinmuoto on pitkänomainen ja litteähkö. Kalan selkä- ja peräevät ovat takaruumiissa lähellä suurta ja pyöreäkärkistä pyrstöevää. Monista muista hammaskarppikaloista poiketen kiilakillikoirailla ei ole eväsiitintä. Kiilikillit ovat selästään harmaita ja vaalenevat vatsaa kohde ja koiraiden värisävy on keltaisempi kuin naaraiden. Evien reunat ovat keltaiset ja evissä on valkomusta verkkokuvio. Lajin silmien yläosa on hopeanvärinen ja heijastava.
Levinneisyys ja elintavat

Kiilakilliä tavataan Nicaraguasta Panamaan. Kala elää erityisesti rannikkojen jokisuistojen murtovesissä ja suoalueilla, mutta sitä tavataan myös hitaasti virtaavissa alankojen joissa, joissa se kutee. Elinympäristön veden lämpötila on korkea, noin 27–30°C. Lajin ravintoa ovat levät, orgaaninen aines ja hyönteiset.
Kiilakilliä voidaan pitää akvaariokalana.
Ampelos (kaupunki)

| Ampelos> Ἄμπελος |
| --- | --- |
 Ampeloksen raunioita Farmakokéfalossa.
Sijainti
 Ampelos
Koordinaatit:  35°2′24″N, 26°13′54″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Farmakokéfalo, Xerókampos, Siteía, Lasíthi, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 400-luku eaa.–
Huippukausi:  n. 200–100-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Ampelos (m.kreik. Ἄμπελος, lat. Ampelus) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Siteían kunnan alueella lähellä nykyistä Xerókampoksen kylää.
Maantiede

Ampeloksen kaupunki sijaitsi Kreetan kaakkoiskulmassa, joka tunnettiin nimellä Ampelos akra (Ἄμπελος ἄκρα). Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisessä Farmakokéfalossa noin kilometrin etelälounaaseen nykyisestä Xerókampoksesta, lähellä Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) kirkkoa ja Árgiloksen rantaa. Arkeologisesta kohteesta käytetään myös nimitystä Xerókampoksen hellenistinen kaupunki. Kaupungin lähellä oli terveellisen kivennäisveden lähde.
Historia

Ampeloksen paikalla on ollut asutusta jo esihistoriallisella kaudella. Ampeloksen kaupunki oli olemassa hellenistiseltä roomalaiselle kaudelle ja mahdollisesti jo klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Se kukoisti erityisesti hellenistisellä kaudella 200–100-luvuilla eaa. Ampelos kävi kauppaa muiden Kreetan kaupunkien kanssa sekä erityisesti Rhodoksen ja Kalymnan suuntaan.
Kirjallisuudessa kaupungin mainitsevat lähinnä Klaudios Ptolemaios ja Plinius vanhempi. Kaupungin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1984 Níkos Papadákisin johdolla.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungista on kaivetty erityisesti sen koillisosaa. Ampeloksen kaupunginmuurit oli tehty hiekkakivestä. Niistä on säilynyt vain osia. Kaupungista on löydetty myös muun muassa rakennusten perustuksia, katuja sekä hautakiviä. Lähistöltä on löydetty paljon suolantuotantoon käytettyjä altaita ja kanavointeja, jotka on kaiverrettu kallioon.
Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on esillä Siteían arkeologisessa museossa. Niihin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, pienoispatsaita, käyttöesineitä, koruja ja rahoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ampelos eli Farmakokéfalon arkeologinen alue Wikimedia Commonsissa
Ampeloksen raunioita Farmakokéfalossa.
Ampeloksen raunioita Farmakokéfalossa.
Tähtipopulaatio

Tähdet jaetaan niiden iän mukaan tähtipopulaatioihin. Aurinko kuuluu nuoreen populaatio I:een, jossa metallipitoiset tähdet kiertävät Linnunradan keskustaa miltei ympyrämäisillä radoilla suunnilleen samassa tasossa. Vanhan populaatio II:n metalliköyhät tähdet kiertävät soikeilla kaltevilla radoilla. Populaatioluokittelu perustuu etupäässä tähden metallipitoisuuteen eli heliumia raskaampien alkuaineiden suhteelliseen osuuteen sekä siihen, millaiseilla radoilla tähdet galaksissa kiertävät. Tähden populaation ratkaisee ennen kaikkea se, missä vaiheessa maailmankaikkeuden kehitystä tähti on syntynyt. Näin yksittäinen tähti kuuluu samaan populaatioon koko elinkaarensa ajan. Vaikka populaatiojako esitetään perinteisesti kaksiosaisena, Pop I ja Pop II muuttuvat toisikseen ilman selvää rajaa aliluokitustensa kautta.
Populaatio I

Populaatio I on ryhmä, johon kuuluu lähinnä galaksien spiraalihaaroissa ja avoimissa tähtijoukoissa olevia tähtiä. Tähän populaatioon kuuluvien tähtien metallipitoisuus on korkea (2–4 %), mikä johtuu aikaisempien tähtisukupolvien tuottamista raskaista alkuaineista, jotka ovat olleet saatavilla kun nämä tähdet ovat muodostuneet. Populaatio I:n tähdet liikkuvat galaksin keskustan ympäri lähes ympyrämäisillä radoilla ja galaksin kiekon tasossa. Aurinko muiden Linnunradan kiekon tähtien tapaan kuuluu Populaatio I:een. Varsinaisten populaatio I:n tähtien ikä on 0,1–2 miljardia vuotta, kiekkopopulaation 2–12 miljardia vuotta.
Populaatio I voidaan jakaa kolmeen aliluokkaan.
Vanhempi populaatio I: spektriluokan A-tähdet, Me-kääpiötähdet sekä kefeidit. Metallipitoisuus 0,02
Nuorempi populaatio II: T Tauri -tähdet. Kemiallisilta perusteiltaan tähän ryhmään kuuluvat myös tähtienvälinen kaasu ja pöly. Metallipitoisuus 0,03–0,04..
Kiekkopopulaatio: Useimmat spiraalihaarojen tähdet. Planetaariset sumut. Metallipitoisuus 0,01–0,02.
Populaatio II

Populaatio II:een kuuluvat vanhat, usein punertavat tähdet, joiden metallipitoisuus on alhainen (tyypillisesti alle 10 prosenttia Auringon metallipitoisuudesta). Populaatio II:a tavataan pallomaisissa tähtijoukoissa ja galaksien keskuspullistumissa. Nämä osat usein näkyvätkin muita galaksin osia kellertävämpinä. Muuttuvista tähdistä RR Lyrae ja W Virginis -tähdet ovat tyypillisiä populaatio II:n edustajia. Populaatio II:n tähtien radat galaksin keskustan ympäri ovat yleensä hyvin soikeita, eikä ratataso ole kytköksissä galaksin kiekon tasoon.
Populaatio II voidaan jakaa kahteen aliluokkaan.
Halopopulaatio: Pallomaisten tähtijoukkojen tähdet. RR Lyr -muuttujat. Metallipitoisuus 0,001.
Välipopulaatio: Pitkäjakosiset muuttujat. Metallipitoisuus 0,005.
Populaatio III

On perusteltua olettaa, että maailmankaikkeuden ensimmäiset tähdet muodostavat oman ryhmänsä, populaatio III:n. Tähän populaatioon kuuluvat tähdet ovat nykyään jo tuhoutuneet, mutta tutkimalla hyvin kaukaisia galakseja on mahdollista nähdä näistä tähdistä lähtenyttä valoa. Populaatio III:n tähtiä ei ole varmuudella löydetty, oletettavasti siksi, että nämä tähdet olivat hyvin lyhytikäisiä jättiläistähtiä. Näiden tähtien metallipitoisuus olisi alle −6 eli metalleja olisi alle miljoonasosa Auringon metallipitoisuudesta. Tämä on luonnollisesti seurausta siitä, että näiden tähtien muodostuessa käytettävissä on ollut vain alkuräjähdyksen tuottamia aineita.
HE0107-5240-nimisen tähden etäisyys on 36 000 valovuotta. Tähden massa on 80 % Auringon massasta ja metallipitoisuus 1/200000 Auringon metallipitoisuudesta. HE1327-2326:n metallipitoisuus [Fe/H] = −5,6 eli tähden metallipitoisuus on 1/300 000 Auringon metallipitoisuudesta.
Franco Ballerini

| Franco Ballerini |
| --- | --- |
 Franco Ballerini vuonna 1996.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1964
Kuollut: 7. helmikuuta 2010 (45 vuotta)
Kansalaisuus:   Italia
Pyöräilijä
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  klassikkojen erikoismies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1986–1987 1988 1989 1990–1991 1992–1993 1994–1998 1999–2000 2001:  Magniflex Del Tongo Malvor-Sidi Del Tongo GB-MG Maglificio Mapei Lampre-Daikin Mapei-Quick Step
Managerijoukkue(et)
2002–2010:  Italian maajoukkue
Suurimmat voitot
 Pariisi-Roubaix 1995, 1998 Pariisi-Bryssel 1990 Omloop Het Volk 1995 Italian ympäriajo, etappi 1991 
Franco Ballerini (11. joulukuuta 1964 Firenze – 7. helmikuuta 2010 Pistoia) oli italialainen maantiepyöräilijä. Hänen merkittävin saavutuksensa on Pariisi–Roubaix-kilpailun voitto vuosina 1995 ja 1998. Hän kilpaili ammattilaisena vuosina 1986–2001.
Ballerini toimi Italian pyöräilyjoukkueen managerina vuodesta 2002 kuolemaansa saakka.
Ballerini menehtyi rallionnettomuudessa 7. helmikuuta 2010 toimiessaan kartanlukijana Alessandro Ciardille.
Saavutuksia

Lähde: Cycling Archives
Drăculești (suku)

Drăculeștin suvun vaakuna
Drăculeștin ruhtinashuone oli toinen Basarabin dynastian haaroista Valakian voivodeina. Sen tunnetuin jäsen oli Vlad III Seivästäjä eli Vlad Dracula.
Historioitsijoiden Radu Florescun ja Raymond McNallyn laatiman sukututkimuksen mukaan, mikä on julkaistu heidän vuoden 1989 kirjassaan Dracula: Prince of Many Faces, Vlad III:n jälkeläisten romanialainen mieslinja sammui vuonna 1632. Unkarilaisen sukulinjan viimeinen miespuolinen jälkeläinen taas kuoli myöhään 1500-luvulla.
Kirjallisuutta

Radu R. Florescu - Raymond T. McNally: Dracula, Prince of Many Faces: His Life and His Times.  Little, Brown, 1989.  ISBN 978-0-316-09226-5  Teoksen verkkoversio (viitattu 14.12.2024).
Hackmaniitti

Luonnonhackmaniitti ennen UV-säteilytystä
Luonnonhackmaniitti UV-säteilytyksen jälkeen
Pakistanista peräisin olevia luonnonhackmaniittikiviä. Yläpuolella ennen värjäystä, alapuolella 254 nm:n UV-lampulla värjäyksen jälkeen. Näytteiden perusvärit johtuvat kiderakenteen metalliepäpuhtauksista.
Hackmaniitti (Na8Al6Si6O24(Cl,S)2) on sodaliittien ryhmään kuuluva luonnossa esiintyvä mineraali, jota löytyy syrjäisiltä vuoristoseuduilta mm. Afganistanista, Grönlannista, Venäjältä, Kanadasta ja Yhdysvalloista. Se on saanut nimensä suomalaisen geologin Victor Axel Hackmanin (1866–1941) mukaan, joka löysi mineraalin 1800-luvun lopulla Kuolan niemimaalta. Nimi on lainautunut myös ruotsiin ja sitä kautta englantiin (hackmanite), jossa se on esiintynyt ensimmäisen kerran vuonna 1905. Tällä hetkellä mineraalin suositeltava nimimuoto on International Mineralogical Associationin mukaan fotokrominen sodaliitti. Fotokromismi tarkoittaa, että mineraalin väriä voidaan muuttaa valolla. Toisaalta mineraalin väriä voidaan muuttaa myös ydinsäteilyllä (radiokromismi) ja elektroneilla (katodokromismi), joten fotokrominen sodaliitti ei ole täsmällinen nimitys mineraalille sen kaikkien ominaisuuksien valossa.
Tutkimuksen historia

Hackmaniitin tieteellinen kiinnostus kukoisti 1950–1970-luvuilla, kun Medved, Kirk, Doorn, Takeda ja Williams et al. tutkivat mineraalin optisia ominaisuuksia. Sen jälkeen Isossa-Britanniassa toimiva professori Mark Wellerin johtama tutkimusryhmä julkaisi mineraalista muutaman artikkelin 2000-luvun alussa, mutta hackmaniitin tutkimus otti tuulta alleen kunnolla 2010-luvulla, kun Zahoransky et al. julkaisi artikkelin sodaliiteista, minkä jälkeen tutkimus lähti uusille urille suomalaisen professori Mika Lastusaaren johdolla Turun yliopistossa. Siitä lähtien Älykkäiden materiaalien kemian tutkimusryhmässä (Intelligent Materials Chemistry research group, IMC) on tutkittu hackmaniittia, jotta voidaan ymmärtää, miten synteettinen, laboratoriossa valmistettu hackmaniitti käyttäytyy ja miten se eroaa luonnossa tavattavasta hackmaniitista. Lisäksi Ranskan Lyonin yliopistossa on kehitetty laskennallisia menetelmiä, jotka kuvaavat hackmaniitin kvanttimekaanista käyttäytymistä atomitasolla.
Turun yliopistossa valmistettuja synteettisiä hackmaniittikalvoja laukaistiin avaruuteen SpaceX-raketin kyydissä 5.11.2024 osana Euroopan avaruusjärjestön yhteistyöprojektia, jossa tutkitaan avaruuteen soveltuvia sensorimateriaaleja.