stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alt-right
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alt-right Wikimedia Commonsissa
Alt-right on laaja spektri erilaisia ideologisia kokonaisuuksia Yle Radio Suomi.  25.11.2016. Ajantasa. Viitattu 24.1.2017.
Typpö, Juho & Pullinen, Jussi: Feminismiä vastaan, poliittista korrektiutta vastaan: Tällainen on netistä nouseva uusi oikeisto, jonka Donald Trump vie Valkoiseen taloon Helsingin Sanomat.  21.11.2016. Nyt-liite. Viitattu 24.1.2017.
Allum Bokhari & Milo Yiannopoulos: An Establishment Conservative’s Guide To The Alt-Right Breitbart.  29.3.2016. Viitattu 16.11.2018.
Mielenosoittajia Unite the Right Rally -mielenosoituksessa Charlottesvillessä elokuussa 2017. Mielenosoittajilla oli natsi-Saksan lippu, Konfederaation taistelulippuja sekä Gadsdenin lippuja.
Breitbart-uutissivustossa vaikuttanut Steve Bannon. Hän toimi Donald Trumpin vuoden 2016 presidentinvaalien vaalikampanjan strategiapäällikkönä.
Video Unite the Right Rally -mielenosoituksessa tapahtuneesta yliajosta, jossa kuoli yksi ja haavoittui 19 ihmistä.
Ametistipartakolibri

| Ametistipartakolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Partakolibrit Calypte
Laji::  costae
Kaksiosainen nimi
 Calypte costae  (Bourcier, 1839) 

Katso myös
   Ametistipartakolibri Wikispeciesissä   Ametistipartakolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ametistipartakolibri (Calypte costae) on kolibreihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan ametistipartakolibri on noin 8–9 cm pitkä. Lajin sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Ametistipartakolibrikoiras on päästään ja kaulastaan väriltään kiiltävän violetti ja väri ulottuu sivuille. Selästään lintu on vihreä. Rinta ja vatsa ovat harmahtavan valkoiset ja kyljet ovat vihreät. Naaras on päästään ja selästään vihreä tai kellertävän vihreä. Rinta ja vatsa ovat harmahtavan valkoiset ja rinnassa voi olla violetti laikku. Ametistipartakolibrin nokka on lyhyehkö, suora ja väriltään musta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ametistipartakolibria tavataan Meksikosta ja Yhdysvalloista Arizonan ja Kalifornian osavaltioista. Lajin elinympäristöä ovat kuivat alueet kuten aavikot, kuivat pensaikot ja ruohikkoalueet sekä tammisavannit. Laji vierailee myös puutarhoissa. Ametistipartakolibrin pääasiallista ravintoa on kukkien mesi mutta se pyydystää myös proteiininlähteikseen hyönteisiä ja hämähäkkieläimiä.   Kuumimpina kesäkuukausina laji muuttaa aavikoilta viileämmille rannikkoseuduille. Pesimäkauden ulkopuolella linnut elävät yksittäin. Ametistipartakolibrin pesimäkausi alkaa helmikuussa ja kestää alueesta riippuen maalis- tai kesäkuulle. Lintu rakentaa kuppimaisen pesän kasvimateriaaleista, eläinten karvoista ja hämähäkinseiteistä pensaikkoon. Naaras munii kaksi valkoista munaa.
Ametistipartakolibrinaaras
Enigma (salauslaite)

Enigma
Enigma oli Saksan toisessa maailmansodassa käyttämä sähkömekaaninen salauslaite, jonka toiminta perustui pyöriviin salauskiekkoihin. Tarkkaan ottaen kyse on kokonaisesta salauslaitteiden perheestä, sillä ajan myötä laitteesta kehitettiin useita eri malleja. Enigman keksijä Arthur Scherbius sai ensimmäisen Enigmaan liittyvän patenttinsa 1918.
Enigma oli kaupallisessa käytössä 1920-luvun alusta alkaen, ja sitä myytiin jopa ulkomaille asti. Saksan sotilasmalli (Wehrmachtin ja erityisesti laivaston Enigma) on näistä malleista kuuluisin. Saksan asevoimat ottivat koneen käyttöön seuraavasti: merivoimat 1926, maavoimat 1929 ja ilmavoimat 1933. Myös monet muut hallinnonalat kuten SS, poliisi ja rautatiet käyttivät Enigmaa.
Helppokäyttöisyys ja salauksen oletettu vahvuus olivat tärkeimmät syyt laajaan käyttöön. Myös saksalaisten tarve lyödä mahdollinen vastustaja nopeasti pienellä 100 000 miehen armeijalla korosti ajan voittamisen tärkeyttä (salauksen automatisointi) ja liikkeen mahdollistavaa sodankäyntiä (radioiden käyttö).
Salaus kuitenkin murrettiin ja tämä lyhensi, ainakin teoriassa, toisen maailmansodan kestoa arvioiden mukaan ainakin vuodella. Tätä lähinnä brittien työtä kutsuttiin nimellä operaatio Ultra. Britit eivät paljastaneet tätä ennen kuin 1960–1970-luvuilla.
Suomessa Enigma-laite on nähtävissä Hämeenlinnassa Museo Militariassa.
Enigman rakenne

Enigma on sähköisten ja mekaanisten osien muodostama kokonaisuus. Mekaaninen osio koostuu näppäimistöstä, pyörivistä salauskiekoista sekä mekanismista, joka pyörittää kiekkoja jokaisen näppäimenpainalluksen yhteydessä. Kiekkojen jatkuva pyöriminen saa aikaan uuden koodauksen jokaista näppäimenpainallusta kohden.
Varsinainen salaus tapahtuu sähköisesti. Mekaaniset osat muodostavat jatkuvasti muuttuvan sähköisen virtapiirin. Kun näppäintä painetaan, virtapiiri sulkeutuu ja lopulta yksi lampuista syttyy, jolloin nähdään mikä kirjain vastaa alkuperäistä tekstiä.
Itse viestittäminen tapahtui kuitenkin perinteisesti sähköttämällä morse-koodilla joko lennättimen tai radion välityksellä.
Enigman tuottama salattu teksti merkittiin muistiin kirjain kirjaimelta esimerkiksi paperille ja tämä koodattu sanoma annettiin varsinaiselle sähköttäjälle. Vastaanottopäässä sama tehtiin käänteisesti. Eräissä Enigman versioissa oli tulostinosa.
Enigman murtaminen ja Puola

Enigma-järjestelmän onnistui murtamaan ensimmäisenä Puolan tiedustelupalvelu. He onnistuivat pääsemään tutkimaan Enigman rakennetta viikonlopun ajan Puolan postilaitoksen suojissa saksalaisten huolimattomuuden takia. Juuri ennen hyökkäystä Puolaan saksalaiset kuitenkin muuttivat koneen rakennetta vaikeammaksi. Tätä puolalaiset eivät enää pystyneet avaamaan. Poznańin yliopistolla aloitettiin salakirjoitusmatematiikan kurssi vuonna 1929 ja siitä seurasi yksi suurimmista toisen maailmansodan tiedusteluvoitoista.
Enigman murtaminen perustui uuden matematiikan muun muassa ryhmäteorian, käyttöön salakirjoituksen avaamisessa. Enigman rakenteellinen heikkous oli, että kirjain ei koskaan koodautunut itsenään, mikä rajasi ratkaistavia vaihtoehtoja.
Enigman käytössä tehtiin virheitä esimerkiksi käyttämällä kaavamaisia sanomamuotoja, jolloin viestin laatu oli mahdollista arvata koodatun
tekstin sijainnin perusteella, vaikka täsmällinen sisältö ei ollut tiedossa. Ratkaisuyritykseltä voitiin näin olettaa saatavan tietynlainen tulos kuten kellonaika. Enigman käyttäjien virheitä olivat esimerkiksi asetusten yksinkertaiset koodiavaimet, jotka osaksi johtuivat taistelun stressistä.
Enigman murtaminen oli jatkuvaa kilpajuoksua saksalaisten järjestelmään tekemien muutosten ja puolalaisten murtoyritysten kanssa.
Vuoden 1939 alussa oli tultu tilanteeseen, jossa puolalaisten resurssit oli käytetty loppuun. Saksalaisten viimeisimmän muutoksen kompensoimiseksi olisi tarvittu kymmenkertaiset resurssit aiempaan nähden. 25. ja 26. kesäkuuta 1939 Puolassa järjestettiin tapaaminen, jossa puolalaiset kertoivat Ranskan ja Ison-Britannian edustajille kaiken, mitä tiesivät Enigman avaamisesta. Enigman avaamisen salaisuus siirtyi liittoutuneille.
Enigman murtaminen toisen maailmansodan aikana > Enigman ratkaisukone ”Bombe”

Puolalaiset olivat kehittäneet mekaanisesta laskimesta sähköautomatisoidun version, joka laski monikymmenkertaisesti nopeammin kuin käsin lukuja syöttämällä. Tämä Bombe-laite (”pommi”) lyhensi kyllä laskuaikaa, muttei enää riittävästi, kun saksalaiset 1930-luvulla kehittivät Enigman järjestelmää yhä monimutkaisemmaksi. Laskentatehoa olisi pitänyt pystyä lisäämään monikymmenkertaiseksi, ja Bombe-laitteita ei ollut riittävästi. Saksan hyökättyä Puolaan ja miehitettyä maan kryptoanalyytikot pakenivat maasta ja kääntyivät englantilaisten puoleen.
Enigman murtaminen toisen maailmansodan aikana > Bletchley Parkin koodinmurtokeskus - Ultra

Englannissa kerättiin Bletchley Parkin kartanoon parhaat matemaatikot sekä koodinmurtajat, ja heille annettiin riittävät henkiset ja materiaaliset resurssit. Bombe-koneita konstruoitiin lukuisasti ja niille syötettiin jatkuvasti lisää raakamateriaalia. Todennäköisyysmatematiikkaan perustuen alkoi Enigman toimintatavan logiikka paljastua. Haastetta lisäsi se, että Saksan sotavoimien eri osilla oli omat koodistonsa. Lisäksi Pohjois-Afrikan voimilla oli oma koodiavaimistonsa. Sodan muuttuessa liikkuvaksi murron merkitys korostui. Keväällä 1940 Saksan ilmavoimien Enigma saatiin murrettua ensimmäisenä.
Englannin huippusalaista työryhmää kutsuttiin nimellä Ultra. Ultra oli onnistunut saamaan haltuunsa Puolasta saksalaisten salakielilaitteeen eli Enigman, josta rakennettiin Turingin johdolla kopio. Kopion avulla Ultra pystyi avaamaan Saksan korkeimman sodanjohdon lähettämät salakielisanomat jopa niin, että Liittoutuneiden johto tunsi Hitlerin tuoreimmat määräykset usein jopa ennen natsikenraaleita. Ultran johtoryhmään kuului myös Winston Churchill.
Turingin konetta, joka pystyy simuloimaan mitä tahansa muuta Turingin konetta siihen ladattavien ohjeiden mukaan, kutustaan nimellä universaali Turingin kone tai universaali Turingin tietokone. Tämä universaali malli tietokoneen prosessoimasta laskennasta loi perustan myös vuoden 1985 mallille universaalista kvanttitietokoneesta.
Enigman murtaminen toisen maailmansodan aikana > Enigman käytön heikkouksia

Saksalaiset luottivat niin paljon Enigman pitävyyteen, että heillä oli tiettyjä ”yleisavaimia” eri aselajeille annettavia yleisohjeita varten. Tämä yksinkertaisti koodaustyötä saman avainkombinaation toimiessa lukuisille eri yksiköille. Se yksinkertaisti myös koodinmurtamista sillä mitä enemmän on samalla avainkombinaatiolla annettua materiaalia, sitä todennäköisemmin laskenta saa yhdellä avaimella koodattua materiaalia ja koodi murtuu ja teksti saadaan desiferoiduksi selväkieliseksi. Saksalaiset tekivät Enigman käytössä virheitä ja näin taistelulaiva Bismarckin sijainti saatiin toukokuussa 1941 selville sen takia, että sen tiedustelulentäjä lähetti Luftwaffen Enigmalla viestin sen sijaan, että hän olisi käyttänyt suojatumpaa laivaston (Kriegsmarinen) Enigmaa. Brittihävittäjä HMS Bulldog valtasi 9. toukokuuta 1941 saksalaisen U-110-sukellusveneen, josta valtaajat saivat haltuunsa koodikirjoja ja käyttökuntoisen Enigman. Britit kykenivät lukemaan Luftwaffen Enigmaa lähes reaaliajassa.
Saksalaisilla oli kautta sodan useita kymmeniä koodiavaimia. Liittoutuneet saivat ne murrettua vuoden 1942 kuluessa. Niitä hyödynnettiin muun muassa sukellusveneiden tehdessä paikka- ja tilanneilmoituksia päivittäin: tällöin tiedettiin, missä olivat sukellusveneiden muodostamat saattueiden etsintäketjut. Näitä tietoja hyödyntämällä pystyttiin sukellusveneet kiertämään mahdollisimman kaukaa. Kun Yhdysvallat liittyi mukaan toiseen maailmansotaan 7. joulukuuta 1941, saatiin heidän materiaalikapasiteettinsa suoraan käyttöön, ja pystyttiin perustamaan saattuetukialusten ympärille Hunter-Killer-ryhmiä tuhoamaan sukellusveneitä näiden tietojen pohjalta.
Enigman murtaminen toisen maailmansodan aikana > Enigma ja Saksan sukellusveneet

Koska saksalaiset luottivat salausjärjestelmään, oletettiin voitavan ”kauko-ohjata” sukellusveneitä mahdollisimman tehokkaasti susilaumataktiikan (Rudeltaktik) tehostamiseksi. Se perustui siihen, että rajallinen määrä saattoaluksia paimensi laivasaattuetta. Jos yksi–kaksi venettä hyökkäsi saattueen kimppuun, saattoalukset voitiin keskittää niiden tuhoamiseen tai ainakin poishäätämiseen. Mutta amiraali Dönitz arvioi, että jos samana yönä saattueen kimppuun hyökkäisi 5–10 venettä, ei saattuesuoja riittäisi yhtäaikaisesti kaikkien torjumiseksi. Saattueen löytänyt sukellusvene ei hyökännytkään heti saattueen kimppuun vaan lähetti paikka-, suunta-, ja nopeusilmoituksen päämajaan. Sen mukaan, ja varjostavan sukellusveneen kutsumajakan mukaan, kaikki läheiset veneet kiirehtivät paikalle ja aloittivat iltayöstä yhteishyökkäyksen saattueen kauppalaivoja vastaan. Toukokuuhun 1942 taktiikka toimikin. Tuolloin Ferranti ja Raytheon olivat kehittäneet tutkan riittävän tarkaksi havaitsemaan pintakulussa kulkevat sukellusveneet pinta-aluksista käsin. Radiota käyttävät veneet puolestaan voitiin peilata ilmasta käsin ja lähettää niiden kimppuun syvyyspommein aseistettuja kaukopommituskoneita.
On kuitenkin huomattava, että saksalaisilla oli myös koodiavaimia, joita ei koskaan sodan aikana saatu murretuksi. Ne olivat yksittäiskoodeja, joita käytettiin sen verran harvoin, ettei raakakoodimateriaalia kertynyt tarpeeksi todennäköisyyslaskennan perusteeksi.
Tutkimus- ja purkutoimintaa siirrettiin myös Yhdysvaltoihin, ilmeisesti vastoin englantilaisten toiveita säilyttää koodinmurtamisen salat ominaan. Yhdysvalloissa rakennettiin sata pitkälle kehitettyä Bombe-laitteen versiota yötä päivää käsittelemään siepattua koodimateriaalia. Se nopeutti koodien purkamista.
Enigman murtaminen toisen maailmansodan aikana > Saksan maavoimat Operaatio Ultran kohteena

Kriegsmarinen ja Luftwaffen ohella myös maavoimat lähetti liikkuvassa sodankäynnissään valtavat määrät tietoa esimerkiksi joukkojen liikkeistä, ammus- ja muonatarpeistaan, haavoittuneiden ja kaatuneiden määristä joukko-osastoittain ym. Näistä saatiin tilastomatematiikkaa käyttämällä hämmästyttävän tarkka käsitys siitä, mitä liittoutuneilla oli odotettavissa vastaansa missäkin paikassa ja minäkin aikana. Bletchley Parkin Ultra-järjestelmän – kuten koodinmurtamisen koodinimi liittoutuneiden puolella oli – avulla saatiin tietoa jopa niin paljon ja niin tarkkaa, että sen hyödyntämisessä oli ongelmia. Esimerkiksi eräässä vaiheessa saatiin Erwin Rommelin hätähuuto polttoainetilanteesta. Rommelia lohdutettiin, että jokin tietty laiva on juuri lähtenyt satamasta ja sen odotettiin olevan Tobrukissa tiettynä päivänä. Liittoutuneiden puolelta olisi ollut uskaliasta lähettää vaikkapa sukellusvene odottamaan suoraan laivan reitille, sillä nuo ”ohjausviestit” toistuivat sen verran usein, että suora toiminta olisi saattanut saada saksalaisissa epäilyksen koodin murtamisesta että lukeeko joku nyt pelikortteja olkapäämme takaa? Siksi käskettiin ensin tiedustelulentäjä ”etsimään” vihollislaivoja oikeaan aikaan oikealta laivareitiltä ja laiva löytyi ennen pitkää. Saksalaiset lähettivät tunnollisesti avunpyyntöviestin kertoen lentokoneen havainneen heidät. Saksalaisten resurssit olivat vähäisempiä kuin liittoutuneiden, joten liittoutuneet käyttivät ylivoimaansa upottaen Rommelin tarvitseman bensiinin Välimeren syvyyksiin. Myös saksalaisten suunnitelmat Kurskin hyökkäyksessä paljastettiin ja ”vuodettiin” venäläisille.
Enigman murtaminen toisen maailmansodan aikana > Normandian maihinnousu ja operaatio Ultra

Ultra-tietojen perusteella voidaan sanoa melkoisen varmasti, että Normandian maihinnousu oli suoraan siitä riippuvainen. Kun saattueet saatiin turvallisesti Atlantin yli syksystä 1942 alkaen, voitiin ryhtyä keräämään tulevan maihinnousun varalle varastoja Britanniaan. Niitä kerättiin riittävästi samanaikaisesti kun miehistöä koulutettiin ja laivattiin Britanniaan. Keväällä 1944 saarivaltio oli kuin ”uppoamaton lentotukialus”, jolla oli suuret sotavoimat. Salassapito oli hyvin tiukkaa ja se onnistui paremmin juuri saariolosuhteissa kuten Britanniassa. Suuren maihinnousun (operaatio Overlord) salausprojekti oli nimeltään operaatio Fortitude. Salauksen avulla saatiin aikaan riittävä paikallinen ylivoima, jota hyökkäyssota ja erityisesti maihinnousuoperaatiot tarvitsevat.
Ultra-tietolähde pidettiin salassa melkein 1960-luvun loppuun asti. Britannia jakoi Enigma–laitteita entisiin siirtomaihinsa ja näin maa keräsi tietoa niiden salaiseksi uskomasta diplomaatti- ja kaupallisesta viestityksestä. Britannia ei hyödyntänyt Enigman murtamisessa saamaansa
tietotaitoa, vaan purkulaitteet ja niiden matematiikasta johdettu tietokone Colossus purettiin.
Suurelle yleisölle operaatio Ultra paljastettiin F.W. Winterbothamin kirjassa The Ultra Secret vuonna 1974.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Paperista rakennettu Enigma
Enigma-simulaattori. (Yhteensopiva oikean enigman kanssa, mukaan kuuluu: 3-rotor Wehrmacht and Luftwaffe Enigma, 3-rotor Kriegsmarine M3, 4-rotor Kriegmarine M4 Enigma) (Arkistoitu – Internet Archive)
Enigma-simulaattori (Java)
The world's first electronic Enigma machine (Arkistoitu – Internet Archive) (YouTube-video)
Enigma-laitteen salauskiekkoja
Enigma käytössä
Enigma Heinz Guderianin komentoajoneuvossa Ranskassa 1940
Mevlüt Erdinç

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 25. helmikuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Saint-Claude, Jura, Ranska
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 181 senttimetriä
Junioriseurat
 2000–2005:  Serglod  FC Sochaux
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005–2009 2009–2012 2012-2013 2013–2015 2015–2017 2016 2016–2017 2017– 2018– |  FC Sochaux  Paris Saint-Germain  Stade Rennais  A.S. Saint-Étienne  Hannover 96 →  Guingamp →  Metz  İstanbul Başakşehir →  Antalyaspor | 79 (24) 76 (24) 55 (18)       |
Maajoukkue
| 2004–2005 2005–2006 2007 2008–2016 |  Ranska U-17   Turkki U-19  Turkki U-21  Turkki | 8 (3) 12 (0) 5 (2) 35 (8) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. joulukuuta 2011.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 10. tammikuuta 2019.
Mevlüt Erdinç (s. 25. helmikuuta 1987) on ranskalaissyntyinen turkkilainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Erdinç on edustanut yli kymmenen vuoden ajan useita ranskalaisseuroja. Vuodesta 2017 hän on pelannut Turkissa.
Seuraura

Erdinç aloitti jalkapalloilun aluksi Saint-Clauden junioriseurassa Serglodissa, kunnes siirtyi 13-vuotiaana Sochaux'n junioreihin. Viiden vuoden jälkeen 18-vuotias Erdinç nostettiin joukkueen edustukseen kaudella 2005–2006, jolloin hän pelasi yhteensä yhdeksän ottelua ja onnistui maalinteossa kahdesti. Seuraava kausi meni vaisusti Erdinçin jäätyä vaihtopenkin rooliin. Hän oli siirtyä Ligue 2:ssa pelanneeseen Clermont Footiin, mutta päättikin tehdä kauden päätyttyä viiden vuoden jatkosopimuksen Sochaux'n kanssa. Kausi 2007–2008 oli Erdinçin läpimurto, kun hän teki 11 maalia Ranskan pääsarjassa ja oli joukkueensa paras maalintekijä ja Ranskan pääsarjan maalipörssin sijalla 13. Myös seuraavalla kaudella Erdinç teki 11 maalia ja oli joukkueensa paras maalintekijä.
Kesäkuun lopulla 2009 Erdinç allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen Paris Saint-Germainin kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan Erdinç onnistui maalinteossa 15 kertaa ja oli Ranskan pääsarjan maalitilaston kolmas. Hän jatkoi hyviä esityksiään myös kaudella 2010-2011 ja oli säännöllisesti PSG:n pelaavassa kokoonpanossa. Maalinteko tuotti kuitenkin edelliskautta enemmän vaikeuksia ja kaikkiaan hän osui 54 pelaamassaan ottelussa yhdeksän kertaa tolppien väliin. Suurimmat vaikeudet Erdinç koki europeleissä, joissa hän sai 10 pelaamassan ottelussa aikaan vain yhden maalin. Kesällä 2011 PSG hankki vahvistuksia hyökkäyspäähän ja kilpailu peliajasta kävi entistä kovemmaksi. Syyskaudella 2011 Erdinç pelasi 11 liigaottelussa.
Syyskuussa 2013 Erdinç siirtyi 4-vuotisella sopimuksella Saint-Étiennen organisaatioon.
Seuraura > Maajoukkueura

Erdinç pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 2004 Ranskan alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi vuoden aikana yhteensä kahdeksan ottelua, joissa hän onnistui tekemään kolme maalia.
Vuodesta 2005 lähtien Erdinç on edustanut vanhempiensa kotimaata Turkkia. Hän pelasi aluksi Turkin nuorten maajoukkueissa vuosina 2005–2007 yhteensä 17 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Erdinç pelasi ensimmäisen A-maajoukkuepelinsä Turkin paidassa 26. maaliskuuta 2008 Valko-Venäjää vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki 11. lokakuuta 2008 Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa. Vuoden 2008 EM-kilpailuissa hän pelasi yhdessä alkulohko-ottelussa ensimmäisen puoliajan ja tuli välieräottelussa Saksaa vastaan vaihtopelaajana kentälle 84. minuutilla. Kaikkiaan hän on pelannut 35 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia vuosina 2008–2016.
Saavutukset

Ranskan cup: 2007, 2010
Aiheesta muualla

Mevlut Erdingin profiili LFP:ssä (ranskaksi)
Turkin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Rüştü |
2 Servet |
3 Hakan |
4 Gökhan Zan |
5 Emre |
6 Mehmet |
7 Mehmet Aurélio |
8 Nihat |
9 Semih |
10 Gökdeniz |
11 Tümer |
12 Tolga |
13 E. Güngör |
14 Arda |
15 E. Aşık |
16 U. Boral |
17 Tuncay |
18 C. Kazim |
19 Ayhan |
20 Sabri |
21 Mevlüt |
22 Hamit Altıntop |
23 Volkan |
Valmentaja Terim
Erkylän taistelu

Erkylän taistelu oli Hausjärven pitäjän Erkylän kylässä 21. huhtikuuta 1918 käyty Riihimäen valtaukseen liittyvä Suomen sisällissodan taistelu. Hikiään matkalla ollut saksalainen osasto joutui Erkylän kartanoon kuuluvan Ilonummen torpan lähistöllä punaisten väijytykseen, jolloin kaatui kuusi saksalaista ja neljä punakaartilaista.
Taistelu

21. huhtikuuta päättyneen Hyvinkään taistelun jälkeen osa saksalaisjoukoista jatkoi kohti Riihimäkeä vielä saman illan aikana. Majuri Godert von Redenin johtama Saksilainen karabinierirykmentti lähti marssimaan Erkylän kylän kautta Hikiälle, jossa sen tarkoitus oli katkaista Lahteen johtava rata, ennen hyökkäystään idän suunnasta Riihimäelle. Osasto pääsi noin 10 kilometrin päähän Hyvinkäältä, kun se Ilonummen torpan tuntumassa joutui punaisten väijytykseen noin kello 23. Syntyneessä tulitaistelussa kaatui kuusi saksalaista ja neljä punakaartilaista, ennen kuin punaiset irroittautuivat kahakasta. Redenin joukko ei taistelun tauottua pystynyt enää jatkamaan matkaansa, vaan majoittui yöksi läheisen Erkylän kartanon maille. Aamulla osasto jatkoi Hikiän asemalle, jonka valtauksen jälkeen se eteni edelleen Riihimäelle.
Hautapaikat

Taisteluissa kuolleista kuudesta saksalaisesta neljä on haudattu Erkylän kartanon puistoon. Paikalla on muistomerkki, johon on kaiverrettu sotilaiden nimet. Kaatuneet punaiset on haudattu Ilonummelle, jonne pystytettiin muistokivi vuonna 1988.
Escudo

Espanjalainen kahdeksan escudon kultaraha vuodelta 1700.
Escudo (”kilpi”) oli varhainen kulta- ja myöhemmin hopearaha Portugalissa, Espanjassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Se toimi myös Portugalin ja sen siirtomaiden sekä Chilen rahayksikkönä.
Escudoja alettiin lyödä Portugalissa Alfonso V:n aikana 1400-luvulla. Niiden kultapitoisuus oli 3,43 grammaa. Vuodesta 1835 lähtien kultaescudon arvo oli 2 000 reisiä. Ensimmäiset hopeaescudot lyötiin Portugalissa vuonna 1854. Portugalin escudo otettiin käyttöön rahayksikkönä vuonna 1911. Escudo toimi rahayksikkönä myös Portugalin siirtomaissa. Nykyään käytössä on Kap Verden escudo.
Espanjassa escudoja alettiin lyödä vuonna 1537. Niiden kultapitoisuus oli aluksi 3,09 grammaa. Laskentayksikkönä escudo jakautui maravedeihin. Kultaescudoja lyötiin 1600-luvulta lähtien myös Meksikossa, Perussa, Chilessä, Kolumbiassa, Paraguayssa, Boliviassa, Costa Ricassa, Venezuelassa ja Uruguayssa. Hopeaescudo toimi vuosina 1864–1868 Espanjan rahayksikkönä. Se jakautui sataan centésimoon ja tuhanteen milésimoon. Chilen escudo toimi rahayksikkönä vuosina 1960–1975.
Muita historiallisia escudoja:
Angolan escudo
Mosambikin escudo
Portugalin Guinean escudo
Portugalin Intian escudo
Portugalin Timorin escudo
São Tomén ja Príncipen escudo