Oopperan historia
Klassismin ooppera > Wieniläisklassismin oopperat

Ennen Wolfgang Amadeus Mozartin uran alkua merkittävimpiä saksankielisen alueen oopperasäveltäjiä olivat Johann Christian Bach, jonka teoksia Temistocle (1772) ja Amadis de Gaulle (1779) tiedetään nuoren Mozartinkin ihailleen sekä Antonio Salieri, joka toimi Joosef II:n hovisäveltäjänä ja Wienin Italialaisen oopperan johtajana. Salieri oli taidokas ja menestyksekäs oopperasäveltäjä, jonka teokset kilpailivat aikanaan Mozartin teosten kanssa yleisön suosiosta. Vaikka Joseph Haydn tunnetaankin nykyisin pääasiassa instrumentaalimusiikistaan, hän sävelsi Esterházassa ainakin viisitoista oopperaa. Oopperat olivat pääasiassa koomisia. Kolmesta vakavasta oopperasta tunnetuin oli Armida (1784), jonka säestetyt resitatiivit ja suurelliset aariat ovat vaikuttavia.lähde?
Wolfgang Amadeus Mozartia pidetään yhtenä oopperan suurista neroista. Toisin kuin monet muut suuret oopperasäveltäjät, hän sävelsi myös laajasti muuta musiikkia. Ensimmäisen oopperateoksensa Mozart sävelsi jo 11-vuotiaana, kun häneltä tilattiin yksi näytös uskonnolliseen Singspieliin Die Schuldigkeit des Ersten Gebots (Ensimmäisen käskyn velvoite, 1767). Samana vuonna valmistui myös latinankielinen intermezzo Apollo et Hyacinthus.lähde?
Vuosina 1768–1772 Mozart sävelsi tilaustöinä useita oopperoita, joista erityisesti Mitridate, re di Ponto (1770) sai hyvän vastaanoton. Pienen tauon jälkeen syntyi oopperoita jälleen vuosina 1774–1782 neljä kappaletta. Näistä vuonna 1781 ensi-iltansa saanutta opera seriaa Idomeneota pidetään säveltäjän ensimmäisenä kypsänä oopperateoksena. Teoksessa on havaittavissa Gluckin oopperauudistuksen vaikutus.lähde?
Ensimmäisen suurmenestyksen Mozart saavutti vuonna 1782 ensiesitetyllä oopperallaan Ryöstö seraljista (Die Entführung aus dem Serail), jonka on katsottu nostaneen saksalaisen Singspielin vakavasti otettavaksi taiteeksi. Oopperan aiheena oli romanttis-koominen pelastustarina, joka sijoittui turkkilaiseen haaremiin. Turkkilaiseksotiikka oli Mozartin aikana suosittua. Mozart kuitenkin rikkoi aikansa sovinnaisuuksia kuvaamalla turkkilaisia inhimillisinä ja kokonaisvaltaisina ihmisinä sen sijaan, että olisi esittänyt heidät karikatyyreinä, mikä oli tuohon aikaan tavallista.lähde?
Tämän jälkeen Mozart sävelsi kolme koomista italialaista opera buffaa: Figaron häät (1786), Don Giovannin (1787) ja Così fan tutten (Niin tekevät kaikki, 1790). Näiden oopperoiden libretot olivat Lorenzo Da Ponten käsialaa. Da Ponten librettojen syvälliset henkilöhahmot ja Mozartin psykologinen silmä nostavat nämä tavanomaista opera buffaa vakavammaksi taiteeksi. Viimeisenä elinvuotenaan Mozart sävelsi vielä kaksi oopperaa, La clemenza di Titon (Tituksen lempeys) ja Taikahuilun (Zauberflöte). Taikahuilu on Singspiel, jossa dialogi käydään resitatiivin sijaan puhumalla ja osa henkilöhahmoista ja tapahtumista on lajilleen tyypillisesti koomisia. Teos on kuitenkin täynnä symboliikkaa ja musiikillisesti niin rikas ja syvällinen, että sitä on pidetty ensimmäisenä suurena saksalaisena oopperana. Teoksen symboliikassa ja tunnelmassa on paljon yhteyksiä vapaamuurariliikkeeseen, johon Mozart kuului.lähde?
Viimeinen merkittävä wieniläisklassismin ooppera on Ludwig van Beethovenin Fidelio, josta säveltäjä teki kolme versiota, ennen kuin se saavutti laajempaa menestystä. Ensimmäinen yritys nimellä Leonore, oder die Triumph der Eheliche Liebe valmistui vuonna 1805, mutta lopullisen muodon ooppera sai vasta 1814. Fidelio on Ranskan vallankumouksen ja ranskalaisen pelastusoopperan innoittama teos. Beethovenilla oli myös suunnitelmia muiden oopperoiden säveltämisestä, jotka eivät kuitenkaan toteutuneet.lähde?
Fuldan sinfoniaorkesteri, johtaa Simon Schindler
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Aulikki Rautawaara, Orchester des Deutschen Opernhauses Berlin johtaa Hans Schmidt-Isserstedt
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Alice Guszalewicz
Äänitiedostojen kuunteluohjeet