stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mažilis

Mažilis on Kazakstanin parlamentin alahuone, johon valitaan yleisillä valtakunnallisilla puoluevaalilistoilla 98 valtiopäiväedustajaa, minkä lisäksi valitaan yhdeksän muuta valtiopäiväehdustajaa tästä vaalista riippumatta 2005 perustetun Kazakstanin kansan yleiskokouksen suorittamalla äänestyksellä. Nykyinen käytäntö on peräisin jo vuoden 2007 vaaleista alkaen, joissa valtapuolue Nur Otan sai kaikki 98 yleisillä vaaleilla valittavaa paikkaa. Menestyksen takasi myös se, että vuoden 2007 vaaleiksi oli perustettu seitsemän prosentin äänikynnys, joka vaikeutti pienten oppositiopuolueiden pääsyä mažilisiin. Kazakstanin kansan yleiskokouksen valitsemalla yhdeksällä mažilisin edustajalla pyritään turvaamaan edustuksellisuutta Kazakstanin vähemmistökansallisuuksien keskuudessa, joiden edustajien lukumäärä ei koskaan riittäisi kansallisen puolueen perustamiseen eikä yleisten vaalien mukaan omien valtiopäiväedustajien saamiseen yleisillä vaaleilla. Kazakstanin kansan yleiskokouksen elinikäinen puheenjohtaja on Kazakstanin ensimmäisen presidentin - maanjohtaja Nursultan Nazarbajev.
Puoluekeskeisyys

Mažilisissa vaaleilla valittuja valtiopäiväedustajia koskee imperatiivinen mandaatti, koska edustaja katsotaan puolueen edustajaksi. Jos valtiopäiväedustaja eroaa puolueestaan tai tulee erotetuksi puolueestaan, hän ei voi jatkaa valtiopäiväedustajana, vaan puolue voi korvata hänet uudella edustajalla. Jos puolue lakkautetaan, menettävät valtiopäiväedustajat siinäkin tapauksessa paikkansa. Uudet valtiopäiväedustajat valitsevat puolueet, koska puoluevaalilistalla ehdokkaat eivät ole siinä järjestyksessä kuin heistä tulee valtiopäiväedustajia puolueen suhteellisen äänimäärän mukaan, vaan he ovat vaalilistalla aakkosjärjestyksessä ja vasta vaalien jälkeen puolue-elimet päättävät, keistä aakkosjärjestykseen puoluevaalilistalla asetetuista tulee valtiopäiväedustajia.
Tehtävät

Mažilin tehtävänä on muun muassa lainsäätäminen, tasavallan tulo- ja menoarvion käsittely sekä toteutumisen valvonta, verojen ja maksujen säätäminen, kansainvälisten valtiosopimusten ratifiointi ja sopimuksista luopuminen, epäluottamuslauseen osoittaminen hallitukselle, presidentin syyttäminen maanpetoksesta, presidentin tai hänen sijaisensa valinnan vahvistaminen tai hänen erottamisensa, Kazakstanin keskusvaalilautakunnan johtajan, varajohtajan ja sihteerin nimittäminen tai tehtävästä vapauttaminen ja kahden edustajan nimittäminen oikeusistuimen nimittämisvaliokuntaan.
Valiokunnat eli komiteat

Mažilisisa on seitsemän valiokuntaa, joita kutsutaan komiteoiksi: parlamentin mažilisin maatalouskysymysten komitea (maatalousvaliokunta), lainsäädännön sekä oikeuslaitos- ja lakikomitea (lakivaliokunta), kansainvälisten asioiden, puolustuksen ja turvallisuuden komitea (ulkoasiainvaliokunta, puolustusvaliokunta ja hallintovaltiokunta), sosiaalisen ja kulttuurisen kehityksen komitea (sosiaali- ja terveysvaliokunta sekä opetus- ja sivistysvaliokunta), ekologisten ja luonnonvarojen käytön kysymysten komitea (ympäristö- sekä maa- ja metsätalousvaliokunta), rahoituksen sekä tulo- ja menoarvion komitea (valtiovarainvaliokunta), talousuudistuksen ja aluekehityksen komitea (talousvaliokunta).
Puhemiehet

Puhemiehenä toimii Baktykoža Salahadinovitš Izmuhambetov. Hän aloitti 25. maaliskuuta 2016.
| Puhemies | Aloitti |
| --- | --- |
Baktykoža Salahadinovitš Izmuhambetov: 26.3.2016
Kabibulla Džakupov: 3.4.2014
Nurlan Nigmatulin: 20.1.2012
Ural Muhamedžanov: 13.10.2008
Aslan Musin: 2.9.2007
Ural Muhamedžanov: 2.11.2004
Jarmakhan Tujakbai: 1.12.1999
Muutokset

Aikaisemmin 1995, 1999 ja 2004 mažilisiin valittiin 77 valtiopäiväedustajaa siten, että kymmenen valittiin suhteellisella vaalitavalla koko maan käsittävästä vaalipiiristä ja 67 enemmistövaalilla pienistä vaalipiireistä. Mažilisin vaaleihin 2007 mennessä Kazakstanin perustuslakia oli muutettu siten, että valtiopäiväedustajien lukumäärä lisääntyi 77:stä kolmellakymmenellä 107:ään eikä 67 valtiopäiväedustajaa enää valittu enemmistövaalilla pienestä vaalipiiristä, vaan 98 edustajaa valittiin valtakunnalliselta puoluelistalta ja yhdeksän edustajaa Kazakstanin presidentin puheenjohtaman Kazakstanin kansan yleiskokouksen äänestyksen perusteella. Mažilisin vaaleissa 2007 kaikki puoluevaalilistoilla valittavat valtiopäiväedustajat tulivat Nur Otan -puolueesta.
Hallituspuolueen suosio vaaleissa

| Nur Otan -puolueen ääntenkehitys mažilisin vaaleissa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | ääniä |  |
| 2007 | 2007 |    | 5 247 720 | 5 247 720 |
| 2012 | 2012 |    | 5 621 436 | 5 621 436 |
| 2016 | 2016 |    | 6 183 757 | 6 183 757 |
Hallituspuolueen suosio vaaleissa > Nur Otan

Maira Aisina
Zaureš Amanžolova
Irina Aronova
Sapar Ahmetov
Bakytžan Äbdirajym
Nurlan Abdirov, 2007–
Maulen Ašimbajev
Askar Basarbajev
Zagipa Balijeva, 2012–
Abdimanap Bekrurganov
Jersultan Bekturganov
Gulnara Bišanova
Marat Bopazov
Svetlana Bytškova
Amangeldi Daurenbajev
Nurlan Dulatbekov 2016–
Žeksenbai Duisebajev
Sergei Djatšenko 2016– (Aqmolan alueen aluejohtaja)
Abzal Jeralijev 2016–
Kudaibergen Jeržan
Muhtar Jerman
Bahytžan Jertajev
Kožahan Žabargijev
Anar Žalganova
Kabibulla Džakupov 2007–
Amanžan Žamalov
Žanat Džarasov
Baidilda Žilkišev
Sergei Zvolski
Guldar Iksanova
Snežanna Imaševa
Gulmira Isimbajeva
Pavel Kazantsev
Balaim Keselbajeva
Ivan Klimenko
Jevgeni Kozlov
Valikan Kainazarov
Saken Kamybekov
Kuralai Karaken
Gulžana Karagusova
Fahriddim Karatajev
Arman Kožahmetov
Aizada Kurmanova
Serik Kusainov
Beibit Mamrajev
Mansurkan Mahambetov
Baktir Möken
Kanat Musin
Karibai Musyrman
Aigul Nurkina
Džamilja Nurmanbetova 2016–
Vasili Oleinik
Žanat Omarbekova
Saparhan Omarov
Berik Ospanov
Omarhan Oksibajev 2016–
Saken Utebajev
Šavhat Utemisov
Artur Platonov 2016–
Meiram Pšembajev
Nurtai Sabiljanov
Alija Sarapova
Sergei Simonov
Serik Seidumanov
Roman Skljar
Bahybek Smaful
Aslybek Smagulov
Aleksandr Suslov
Kuanyš Sultanov
Abai Tasbulatov 2012–
Murat Temipžanov
Bekbolat Tileuhan
Muhtar Tihikejev 1999–
Irina Unžakova
Serik Umbetov 2012–
Bakytgyl Hamenova
Taras Hituov
Mihail Tširkov
Pjotr Šapabajev
Gennadi Šipovski
Olga Šišigina 2016-
Gleb Šelenski
Baktykoža Izmuhambetov 2012– (puhemies 2016–)
Tatjana Jakovlevna
Mažilisin vaalit 1995

Vaalien ensimmäinen kierros järjestettiin 9. joulukuuta 1995 ja toinen kierros 23. joulukuuta 1995. 67 valtiopäiväpaikasta sai 25 Kazakstanin kansan yhtenäisyyspuolue. Vaalit perustuivat siihen, että Kazakstanin korkein oikeus julisti maaliskuussa 1994 valitut 177 valtiopäiväedustajan valtiopäivät mitättömiksi, minkä vuoksi Kazakstanin tasavallan presidentti Nursultan Nazarbajev järjesti uudet vaalit. 30. elokuuta 1995 hyväksyttiin perustuslakiin suoralla kansanäänestyksellä muutos, jonka mukaan oli valittava aikaisempaa vähälukuisempi valtiopäivien alahuone. 2. lokakuuta 1995 presidentti ilmoitti vaalipäiviksi 9. joulukuuta ja 23. joulukuuta 1995.
9. joulukuuta 1995 todettiin 41 ehdokkaan tulleen valituksi, 23. joulukuuta todettiin 13 muun tulleen valituksi. 4. helmikuuta 1996 todettiin lisäksi 13 viimeisen tulleen valituiksi. Oppositiosta ei osallistuttu vaaleihin. 30. tammikuuta 1996 järjestettiin ensimmäinen täysistunto. Naisia oli valittu yhdeksän.
Mažilisin vaalit 1999

Kazakstanin presidentti antoi 7. heinäkuuta 1999 asetuksen, jonka mukaan vaalit oli järjestettävä 17. syyskuuta 1999 ja 10. lokakuuta 1999. Kymmenen edustajaa valittiin kansallisilta puoluevaalilistoilta 10. lokakuuta samoin kuin myös kaksikymmentä muuta, jotka olivat saaneet enemmistön äänistä enemmistövaalipiireissä. Neljäkymmentäseitsemän muuta valittiin 24. lokakuuta vaalien toisella kierroksella. Kazakstanin keskusvaalilautakunta vaati uusia vaaleja 67 piirissä Atyrayn kaupungissa, Etelä-Kazakstanin alueella ja Dzhambulin alueella. Kazakstanin vaalilait eivät sallineet alkuperäisten ehdokkaiden olla ehdolla enää samoissa vaalipiireissä.
Naisia valittiin kahdeksan.
Mažilisin vaalit 2004

Vaalit järjestettiin 19. syyskuuta 2004. Useista puolueista muodostunut kokoomuspuolue, Isänmaa, joka nykyään on Nur Otan, sai 42 paikkaa 77:stä. Naisia valittiin kahdeksan. Miltei neljännes valtiopäiväedustajista oli sitoutumattomia, joista hieman alle puolet valittiin piiritasoisista vaalipiiriestä enemmistävaalilla ensimmäisellä vaalikierroksella ja hieman yli puolet toisella vaalikierroksella. Nursultan Nazarbajevn puolue Otan ja hänen tyttärensä puheenjohtama Asar saivat yhteensä 48 paikkaa 77 paikasta eli 62,3% kaikista paikoista. Sitoutumattomat saivat lähes neljäsosan paikoista.
Ennen vuoden 2007 vaaleja tehtiin uudistus, jolla poistettiin sitoutumattomien ehdokkaiden mahdollisuus, jolloin Otanin ja Asarin yhdistelmän, Nur Otanin kannatustaso nousi 2/3:sta 4/5:aan.
| Puolueet ja  yhteenliittymät - blokit | valtakunnallinen  puoluevaalilista | enemmistövaali  ensimmäisellä  vaalikierroksella | enemmistövaali  toisella  vaalikierroksella | enemmistövaali ja  suhteellinen vaali yhteensä | osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Otan | 7 | 26 | 9 | 42 | 54,5% |
| Kazakstanin demokraattinen puolue Ak Žol | 1 |  |  | 1 | 1,3% |
| Tasavaltalaispuolue Asar | 1 | 2 | 1 | 4 | 5,2% |
| Kazakstanin agraaripuolue ja Kazakstanin kansalaispuolue | 1 | 9 | 1 | 11 | 14,2% |
Kazakstanin kommunistinen puolue ja Kazakstanin demokraattinen valinta: 
| Demokraattinen puolue |  |  | 1 | 1 | 1,3% |
Aul: 
Kazakstanin isänmaallisten puolue: 
Kazakstanin kommunistinen kansanpuolue: 
Ruhanijat-puolue: 
| sitoutumattomat |  | 8 | 10 | 18 | 23,4% |
| yhteensä | 10 | 45 | 22 | 77 | 100,0% |
Lähde: Office for Democratic Institutions and Human Rights REPUBLIC OF KAZAKHSTAN PARLIAMENTARY ELECTIONS 19 September and 3 October 2004 OSCE/ODIHR Election Observation Mission Report, page 24
Mažilisin vaalit 2007

Perustuslain muutoksella oli mažilisin edustajamäärää lisätty kolmellakymmenellä sataanseitsemään. Äänikynnys oli nostettu seitsemään prosenttiin. 98 edustajaa valittiin valtakunnallistan puoluelistojen perusteella ja yhdeksän edustajaan Kazakstanin kansankokouksen päätöksellä vähemmistökansallisuuksien edustuksen turvaamiseksi. Äänikynnyksen korkeuden vuoksi mikään muu puolue kuin Nur Otan ei saanut paikkoja. Se sai kaikki 98. Naisia valittiin 17.
Mažilisin vaalit 2012

Vaalit järjestettiin 12. tammikuuta 2012. Nur Otan sai 83 paikkaa 98 paikasta. Kaksi muutakin puoluetta sai paikkoja: hallitusta ymmärtävät oppositiopuolueet Kazakstanin demokraattinen puolue Ak Žol ja aikoinaan Kazakstanin kommunistisesta puolueesta erkaantuneiden perustama Kazakstanin kommunistinen kansanpuolue. Naisia valittiin 26.
Mažilisin ennenaikaiset vaalit 2016

20. maaliskuuta 2016 pidetyissä mažilisin vaaleissa maan valtapuolue Nur Otan sai 6 183 757 ääntä ja sillä 84 paikkaa, Kazakstanin kommunistinen kansanpuolue 537 123 ääntä ja 7 paikkaa sekä Kazakstanin demokraattinen puolue Ak Žol 540 406 ääntä ja 7 paikkaa.
Kazakstanin kansan yleiskokous valitsi Astanasta kazakki Sauytbek Abdrahmanovin, venäläisen Vladimir Božkon, korealaisen Roman Kimin, tšetseeni Ahmed Muradovin, ukrainalaisen Juri Tymošenkon ja dunganilaisen Šakir Hahazovin, Qızılordasta mordvalaisen Natalija Žumadildajevan, Almatysta armenialaisen Narine Mikaeljanin ja uiguuri Šaimardan Nurumovin.
Vaaleja tarkkailivat suurimmilla vaalitarkkailijajoukoilla mm. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön demokraattisten instituutioiden ja ihmisoikeuksien toimisto johtajanaan suurlähettiläs Boris Frlec sekä itsenäisten valtioiden yhteisön toimeenpaneva sihteeri Sergei Lebedev. Itsenäisten valtioiden yhteisön vaalitarkkailun varajohtajana toimi Oleg Kuleba. Ivy lähetti vaalitarkkailuun 301 henkilöä.
Laveeraus

Seepianvärinen laveeraus peittää suurimman osan maalausta. Yksityiskohdat valkoista guassia sekä grafiittia. Die Ostküste der Insel Rügen mit Schäfer, Caspar David Friedrich.
Laveeraus on taidemaalauksessa ohut väripinta, joka peittää yhtä siveltimenvetoa laajemman alueen ja näyttää yhtenäiseltä tai liukuvasti muuttuvalta. Laveeraus toimii usein maalauksen pohjana.
Vesivärimaalauksessa laveeraus saadaan aikaan vedellä ohennetusta värikerroksesta. Työvälineenä voidaan käyttää pyöreää tai litteää sivellintä, tai sientä. Purkkiin, palettiin tai värirasiaan kaadetaan aluksi vettä. Sivellin kostutetaan ja siihen otetaan vähän väriä, joka sekoitetaan veteen. Paperi on pingotettu alustalle, joka on hieman kallellaan, jotta vesi valuisi oikein. Siveltimellä tehdään vetoja paperin yli sivulta toiselle, ja vetojen välillä siveltimeen otetaan lisää väriä. Uusi veto vedetään edellisen alapuolelle ja osittain sen päälle. Jos paperi on kostutettu ennalta, värit sekoittuvat paremmin kuin kuivaan paperiin, eikä sivellinvetojen väliin muodostu väriviivoja.
Jos värin tai veden määrää lisätään jokaisella siveltimenvedolla, muodostuu väripinta, joka vaalenee tai tummenee tasaisesti. Tällainen asteittainen laveeraus tehdään kuivalle paperille, jotta väri ei sekoittuisi liian tasaisesti. Laveerauksessa voidaan käyttää myös useampaa kuin yhtä värisävyä.
Aiheesta muualla

Laveerausta vesivärillä, osat 1 ja 2 (Arkistoitu – Internet Archive), Jarmo Ohtosen maalauskoulu, kausi 2006-2007
Latokartano

| Latokartano> Ladugården |
| --- | --- |
 Latokartanon asuinaluetta peltomaiseman keskellä lokakuussa 2004.
 Kaupungin kartta, jossa Latokartano korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Koillinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  36
Pinta-ala:  2,02 km² 
Väkiluku:  9 606  (2017)
Väestötiheys:  4755 as./km²
Osa-alueet:  on itse osa-alue Latokartanon peruspiirissä
Postinumero(t):  00790
Lähialueet:  Viikinranta, Viikin tiedepuisto, Pihlajamäki, Pihlajisto, Ala-Malmi, Kontula, Myllypuro, Herttoniemi
Latokartano (ruots. Ladugården) on asuinalue Helsingin Viikissä.  Se sijaitsee Helsingin yliopiston Viikin kampusalueesta koilliseen, yliopiston tutkimustilan peltojen vieressä. Aluetta rajoittavat luoteessa ja pohjoisessa Lahdenväylä ja Kehä I, etelässä Viikintie ja idässä laaja metsäalue (Hallainvuori), jonka toisella puolella on Myllypuro. Helsingin keskustaan on matkaa noin kahdeksan kilometriä. Asukkaita alueella oli vuoden 2010 alussa 7 921 ja työpaikkoja 341.
Historia

Latokartanon osa-alue on saanut nimensä Viikin latokartanosta, joka perustettiin 1500-luvulla läheisen Helsingin kuninkaankartanon alaiseksi latokartanoksi. Viikin latokartano muodostettiin kuudesta Östervikin ja kolmesta Västervikin kylän talosta. Vuonna 1629 se lahjoitettiin ratsumestari Gert Skyttelle, mutta peruutettiin kruunulle vuonna 1655, minkä jälkeen se oli Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherran virkatalona.
Viikin latokartanoon kuului myös nykyinen Viikinmäen alue, joka siirtyi 1900-luvun alkupuolella Helsingin kaupungin omistukseen. Tilan jäljelle jäänyt osa luovutettiin vuonna 1931 Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteelliselle tiedekunnalle Viikin koetilaksi (nyk. Viikin tutkimustila), jonka yhteyteen myös Viikin kampus on vähitellen muodostunut. Suurin osa tilan yhä jäljellä olevista pelloista sijaitsee kuitenkin Viikintien eteläpuolella ja kuuluu nykyisin Viikinrannan osa-alueeseen.
Sotien jälkeen maatalousylioppilaiden yhdistys Sampsa ajoi Latokartanoon omaa kylähanketta, jota kutsuttiin nimellä Viikin agraarikylä, joksi ylioppilaskylää kutsuttiin 1950-luvulla. Viikin agraarikylä vihittiin syyskuussa 1953.
1950–1970-luvuilla Latokartanon alueelle rakennettiin jonkin verran lähinnä opiskelija-asuntoja (Latokartanon ylioppilaskylä). Alueen uudisrakentaminen aloitettiin vuonna 1998, ja se on 2000-luvulla kuulunut Helsingin tärkeimpiin asuntorakennuskohteisiin. Rakentaminen jatkuu aina 2010-luvun loppupuolelle.
Asuinalueena

Latokartanon eteläisin osa on ns. ekologista asuinaluetta, jossa on pyritty kestävän kehityksen mukaiseen asumiseen. Ekoalueen rakentamisesta on järjestetty kaksi suunnittelukilpailua, joiden seurauksena alueen taloissa on kokeiltu muun muassa aurinkoenergiajärjestelmiä. Latokartanoa on tarkoitus täydennysrakentaa peltoalueille Tilanhoitajankaaren molemmin puolin. Hankkeeseen kuuluu myös kaupallisia ja julkisia palveluja.
Liikenneyhteydet

Lahdenväylä ja Viikintie ovat alueen tärkeimmät henkilöautoliikenteen runkoväylät. Kehä I kulkee aivan Latokartanon asuinalueen vierestä koillisessa ja lähimmät liittymät sille on Pihlajamäessä ja vuonna 2016 avattu uusi Kivikon liittymä.
Latokartanoon liikennöi Munkkiniemestä ja Kontulasta bussilinja 57, keskustasta linja 78, sekä Herttoniemestä ja Puistolasta linja 79. Lisäksi runkolinja 550 kulkee Viikin halki, ja 506 kulkee Ruskeasuolta Latokartanon ja Viikin kampuksen läpi Myllypuroon. Kehä I varrella liikennöi Itäkeskuksesta Malmin suuntaan linjat 562 ja 561 sekä Pitäjänmäkeen linja 54, Itä-Helsingistä Malmin kautta Myyrmäkeen Runkolinja 560. Lokakuussa 2023 runkolinja 550:n reitillä alkoi liikennöidä pikaraitiotie 15.
Latokartanon kävelykatu elokuussa 2007
Viikin kirkko sijaitsee Latokartanon osa-alueella
Latokartanon peruspiiri

Latokartanon peruspiiri on Helsingin piirijaossa laajempi alue, joka jaetaan seuraaviin osa-alueisiin: Viikinranta, Latokartano, Viikin tiedepuisto, Viikinmäki, Pihlajamäki ja Pihlajisto. Peruspiirin maapinta-ala on 10,03 km² ja asukasluku vuoden 2010 alussa 21 149. Työpaikkoja peruspiiri tarjosi 5 521 hengelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latokartano Wikimedia Commonsissa
Kaupunkisuunnitteluviraston Latokartano-sivu[vanhentunut linkki] - tietoa, kuvia ja karttoja uudesta asuinalueesta
| n k Helsingin kaupunginosat  ja niiden osa-alueet suurpiireittäin |
| --- | --- | --- |
| Eteläinensuurpiiri |  1. Kruununhaka  2. Kluuvi  3. Kaartinkaupunki  4. Kamppi  5. Punavuori  6. Eira  7. Ullanlinna  8. Katajanokka  9. Kaivopuisto  13. Etu-Töölö  14. Taka-Töölö  20. Länsisatama Hernesaari  Jätkäsaari  Lapinlahti  Ruoholahti  31. Lauttasaari Koivusaari  Kotkavuori  Myllykallio  Vattuniemi  52. Suomenlinna  |  |
| Läntinensuurpiiri |  15. Meilahti  16. Ruskeasuo Pikku Huopalahti  Vanha Ruskeasuo  18. Laakso  29. Haaga Etelä-Haaga  Kivihaka  Lassila  Pohjois-Haaga  30. Munkkiniemi Kuusisaari  Lehtisaari  Munkkivuori  Niemenmäki  Talinranta  Vanha Munkkiniemi  32. Konala  33. Kaarela Hakuninmaa  Honkasuo  Kannelmäki  Kuninkaantammi  Malminkartano  Maununneva  46. Pitäjänmäki Marttila  Pajamäki  Pitäjänmäen yritysalue  Reimarla  Tali  |  |
| Keskinensuurpiiri |  10. Sörnäinen Hanasaari  Kalasatama  Sompasaari  Vilhonvuori  11. Kallio Linjat  Siltasaari  Torkkelinmäki  12. Alppiharju Alppila  Harju  17. Pasila Itä-Pasila  Keski-Pasila  Länsi-Pasila  Pohjois-Pasila  21. Hermanni Hermanninmäki  Hermanninranta  Kyläsaari  22. Vallila  23. Toukola Arabianranta  Toukola  24. Kumpula  25. Käpylä  26. Koskela  27. Vanhakaupunki  |  |
| Pohjoinensuurpiiri |  28. Oulunkylä Maunula  Maunulanpuisto  Metsälä  Patola  Pirkkola  Veräjälaakso  Veräjämäki  34. Pakila Itä-Pakila  Länsi-Pakila  35. Tuomarinkylä Haltiala  Paloheinä  Torpparinmäki  Tuomarinkartano  |  |
| Koillinensuurpiiri |  36. Viikki Latokartano  Viikinmäki  Viikinranta  Viikin tiedepuisto  37. Pukinmäki  38. Malmi Ala-Malmi  Malmin lentokenttä  Pihlajamäki  Pihlajisto  Tattariharju  Ylä-Malmi  39. Tapaninkylä Tapanila  Tapaninvainio  40. Suutarila Siltamäki  Tapulikaupunki  Töyrynummi  41. Suurmetsä Alppikylä  Heikinlaakso  Jakomäki  Puistola  Tattarisuo  |  |
| Kaakkoinensuurpiiri |  19. Mustikkamaa-Korkeasaari  42. Kulosaari  43. Herttoniemi Herttoniemenranta  Herttoniemen yritysalue  Länsi-Herttoniemi  Roihuvuori  44. Tammisalo  48. Vartiosaari  49. Laajasalo Hevossalmi  Jollas  Kruunuvuorenranta  Tullisaari  Yliskylä  50. Villinki  51. Santahamina  53. Ulkosaaret Itäsaaret  Länsisaaret  Aluemeri  |  |
| Itäinensuurpiiri |  45. Vartiokylä Itäkeskus  Marjaniemi  Myllypuro  Puotila  Puotinharju  Roihupelto  Vartioharju  47. Mellunkylä Kontula  Kivikko  Kurkimäki  Mellunmäki  Vesala  54. Vuosaari Aurinkolahti  Kallahti  Keski-Vuosaari  Meri-Rastila  Mustavuori  Niinisaari  Nordsjön kartano  Rastila  Uutela  |  |
| Östersundominsuurpiiri |  55. Östersundom  56. Salmenkallio  57. Talosaari  58. Karhusaari  59. Ultuna Landbo  Puroniitty  |  |
Helsingin alueellinen jako
Melanesialaiset

Melanesialaisia koululaisia. Melanesialaisilla on suhteellisen tumma iho, mistä he saivat alkujaan myös nimityksensä. Heidän hiuksensa ovat kähärät, ja niiden väri vaihtelee tummasta vaaleaan.
Melanesialaiset ovat kansoja, jotka asuttavat Melanesian saariryhmää läntisellä Tyynellämerellä. Heitä asuu Indonesiassa, Uudessa-Guineassa, Salomonin saarilla, Bismarckinsaarilla, Torresinsalmen saarilla, Uudessa-Kaledoniassa, Fidžissä ja Vanuatussa.
Melanesialaiset polveutuvat 40 000–60 000 vuotta sitten Aasiasta saapuneista ihmisistä. Vanuatuun he saapuivat vasta 4000 vuotta sitten, ja Fidžiin 2500 vuotta sitten, jolloin polynesialaiset olivat jo asuttaneet saariryhmän.
Vaikka melanesialaiset ovatkin kulttuurisesti monimuotoinen ryhmä, heitä yhdistää edelleen muutama piirre uskonnossa, elinkeinoissa ja vaihtokaupan järjestelmissä. Toisin kuin polynesialaiset, melanesialaiset eivät koskaan perustaneet hierarkkisia kuningaskuntia, vaan melanesialaisten suurimpia poliittisia yksikköjä olivat sukulinjat tai klaanit. Uskonnoltaan melanesialaiset olivat perinteisesti animisteja, mutta nykyisin useimmat heistä ovat kristittyjä. 1800-luvulta alkaen Melanesiassa syntyi useita millenaristisia lastikultteja. Melanesialaiset puhuvat noin 1200 eri kieltä, jotka kuuluvat papualaisiin ja austronesialaisiin kieliin.
Latinalainen Amerikka

Latinalainen Amerikka.
Latinalainen Amerikka on kulttuurillis-maantieteellinen alue, johon kuuluu Pohjois-Amerikan ja Etelä-Amerikan maita Meksikosta Etelä-Amerikan eteläkärkeen.
Latinalaisen Amerikan maita yhdistää espanjan ja portugalin kieli, yhteen nivoutunut historia ja kulttuuri sekä siirtolaisuus ja taloudellinen yhteistyö.
Määrittely

Maantieteellisesti Latinalaiseen Amerikkaan kuuluvat Pohjois-Amerikan eteläosa ja Etelä-Amerikka. Määritelmästä riippuen alueeseen kuuluu 19–32 maata, ja siellä asuu noin 550 miljoonaa ihmistä. Pääkielet ovat espanja ja portugali, mutta kaikkiaan alueella puhutaan noin 500 eri kieltä. Alue kuuluu suurimmaksi osaksi neotrooppiseen vyöhykkeeseen, ja sen maantiede on hyvin vaihteleva.
Latinalaisen Amerikan käsite otettiin käyttöön 1800-luvulla, ja se yleistyi seuraavalla vuosisadalla. Alue voidaan rajata eri tavoin. Yhden määritelmän mukaan Latinalaisella Amerikalla tarkoitetaan koko Yhdysvaltain eteläpuolista aluetta Amerikan mantereella ja läheisillä saarilla. Toisen määritelmän mukaan alueeseen kuuvat vain ne maat, joiden pääkieli on jokin romaaninen eli latinalaisperäinen kieli (espanja, portugali tai ranska). Kolmannen määritelmän mukaan Latinalaiseen Amerikkaan kuuluvat vain espanjan- ja portugalinkieliset alueet Yhdysvaltain eteläpuolella, mutta eivät ranskankieliset. Joskus Karibia erotellaan Latinalaiseen Amerikkaan kuuluvaksi ja sen ulkopuoliseksi alueeksi, tai käytetään nimitystä ”Latinalainen Amerikka ja Karibia”. Jokaisessa määritelmässä on omat ongelmansa, kuten se, pitäisikö Amerikan englanninkieliset ja hollanninkieliset mutta historialtaan ja kulttuuriltaan naapurimaihinsa yhteydessä olevat pikkuvaltiot, Yhdysvaltain espanjankieliset alueet tai Amazonian eristyneiden intiaaniheimojen asuttamat alueet lukea Latinalaiseen Amerikkaan.
Maat > Lusohispaaninen Amerikka

| --- | --- |
 Argentiina  Bolivia  Brasilia  Chile  Costa Rica  Dominikaaninen tasavalta  Ecuador  El Salvador  Guatemala  Haiti  Honduras :  Kolumbia  Kuuba  Meksiko  Nicaragua  Panama  Paraguay  Peru  Puerto Rico (Yhdysvallat)  Uruguay  Venezuela
Maat > Ranskankielisiä maita

Haiti
Ranskan Guayana, Martinique ja Guadeloupe (Ranska)
Historia

Latinalaisen Amerikan historia voidaan jakaa kuuteen pääjaksoon: esikolumbiaaniseen aikaan ennen vuotta 1492, eurooppalaisvalloituksen aikaan, siirtomaakauteen, itsenäistymiskauteen vuodesta 1804 alkaen, 1900-lukuun ja lähihistoriaan.