stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Žarko Knežević

| Žarko Knežević> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Žarko Knežević
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1947 Mojanovići, Montenegron ST, Jugoslavia
Kuollut: 30. lokakuuta 2020 (73 vuotta) Belgrad, Serbia
Kansalaisuus:   Jugoslavia
Koripalloilija
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  210 cm
Paino:  107 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1968–1977 1977–1978 1978–1979 1979–1980 1980–1981 1982–1983:  OKK Belgrad SSV Hagen Fenerbahçe OKK Belgrad KK Budućnost OKK Belgrad
Maajoukkueet
1970–1974:   Jugoslavia
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Jugoslavia.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Jugoslavia.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Jugoslavia.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Maa:   Jugoslavia> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Puerto Rico 1974 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Espanja 1973 |  |  |
|  Hopeaa | Länsi-Saksa 1971 |  |  |
Žarko Knežević (serb. Жарко Кнежевић, 17. heinäkuuta 1947 Mojanovići, Montenegron ST – 30. lokakuuta 2020 Belgrad, Serbia) oli kilpaurallaan Jugoslaviaa edustanut koripalloilija ja Euroopan mestari.
Sentterinä pelannut Knežević pelasi Jugoslavian miesten maajoukkueessa vuosina 1970–1974 yli 150 ottelussa ja saavutti MM-hopeaa Puerto Ricossa 1974, Euroopan mestaruuden Espanjassa 1973 ja EM-hopeaa Länsi-Saksassa 1971. Lisäksi hän kuului Jugoslavian kokoonpanoon Münchenin kesäolympialaisissa 1972, missä maa sijoittui viidenneksi.
Seuratasolla Knežević edusti jugoslavialaisia, saksalaisia ja turkkilaisia seuroja. Knežević kuoli Belgradissa 73-vuotiaana 30. lokakuuta 2020. Hänet haudattiin Montenegroon.
Aiheesta muualla

Žarko Knežević Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Nuorturkkilaiset

Nuorturkkilaisten lippu
Nuorturkkilaiset  (turkiksi: Jön Türkler (mon.)  tai Genç Türkler) oli turkkilaisten uudistusryhmien liittouma, joka pyrki uudistamaan osmanien valtakunnan hallintoa. Liike sai aikaan toisen perustuslaillisen ajan käynnistämällä nuorturkkilaisten vallankumouksen sulttaani Abdul Hamid II:n monarkiaa vastaan. Liike syntyi kadettien keskuudessa vuonna 1889 ja levisi laajemmalle. Kun Yhtenäisyyden ja edistyksen komitea (CUP) virallisesti perustettiin 1906, suurin osa nuorturkkilaisista liittyi siihen. Osmanien valtakunnan loppuvaiheissa nuorturkkilaisten piirissä älyllinen, poliittinen ja taide-elämä muodostui hyvin monipuoliseksi.
Nuorturkkilaiset tekivät Turkissa vallankumouksen 24. heinäkuuta 1908 ja kun sulttaani Abd-ul-Hamid II yritti seuraavana vuonna vastavallankumousta, nuorturkkilaiset erottivat hänet 27. huhtikuuta 1909.
Kolme nuorturkkilaista paššaa hallitsi osmanien valtakuntaa vuoden 1913 vallankumouksesta ensimmäisen maailmansodan päättymiseen. Nuorturkkilaiset olivat vastuussa armenialaisten kansanmurhasta, assyrialaisten kansanmurhasta sekä kreikkalaisten kansanmurhasta.
Oleg Konstantinovitš Antonov

Ukrainalainen postimerkki vuodelta 2006, kun oli kulunut sata vuotta Oleg Antonovin syntymästä
Oleg Antonov ja hänen suunnittelemiaan lentokoneita venäläisissä postimerkeissä.
Oleg Konstantinovitš Antonov (ven. Оле́г Константи́нович Анто́нов, 7. helmikuuta 1906 Podolsk, Moskovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 4. huhtikuuta 1984 Kiova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri. Hän oli yksi Neuvostoliiton purjelennon pioneereja, jonka suunnittelemia purjelentokonemalleja olivat muun muassa OKA-1, -2 ja -3 sekä Standart-1 ja -2.
Elämä

Antonov valmistui vuonna 1930 Kalinin Polyteknisesta instituutista Leningradissa. Sen jälkeen hän oli suunnittelupäällikkönä Osavaitšimissa (Moskovassa). Vuosina 1933–1938 Antonov toimi suunnittelijana Tušinossa sijaitsevassa purjelentokonetehtaassa. Hän osallistui yli 30 purjelentokoneen suunnitteluun. Vuosina 1938–1940 Antonov työskenteli Jakovlev OKB -suunnittelutoimistossa ja 1940–1941 Krasni Lettšik -lentokonetehtaalla, jossa hän suunnitteli kevyen kuljetuslentokoneen. Antonov johti lentokoneen valmistuksen aloittamista Kaunasin lentokonetehtaalla. Hän johti kuljetusliitokoneen A-7 valmistusta.
Vuosina 1943–1946 Antonov toimi Jakovlev OKB:n varajohtajana ja 1945 alkaen sen Novosibirskin tehtaanjohtajana. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1945. Vuonna 1946 Antonovista tuli lentokoneiden suunnittelutoimiston johtaja.
Vuonna 1952 toimisto siirrettiin Kiovaan, Ukrainan SNT:aan. Vuosina 1967–1984 Antonov toimi sen johtajana ja pääsuunnittelijana. Hänen johdollaan suunniteltiin muun muassa seuraavat lentokoneet: An-8, An-12, An-22, An-26, An-32, An-72, An-124, Antonov An-2, An-14, An-28 ja An-10, Antonov An-24, kokometallinen purjekone An-11, An-13, An-15 ja liitokone Slavutitš.
Antonov sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon 1952, Leninin kunniamerkin 1962 sekä sosialistisen työn sankarin -mitalin 1966. Tohtorin ja akateemikon arvon hän sai Ukrainan neuvostotasavallan tiedeakatemiassa vuonna 1968.
Kuvia

Аn-2
Аn-124
Аn-74
Аn-225
Аn-70
Аn-72
Аn-140
Аn-148
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oleg Konstantinovitš Antonov Wikimedia Commonsissa
Naarjärvi

| Naarjärvi |
| --- | --- |
 Naarjärven pohjoinen osa etelästä päin katsottuna
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Salo
Koordinaatit:  60°16′00″N, 23°18′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Naarjärvenoja 
Järvinumero:  24.054.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  46,9 m  
Rantaviiva:  15,439 km  
Pinta-ala:  2,11044 km²  
Tilavuus:  0,00617768 km³  
Keskisyvyys:  2,93 m  
Suurin syvyys:  4,87 m  
Valuma-alue:  8,8 km² 
Saaria:  7 
 fiNaarjärvi 
Naarjärvi  on Varsinais-Suomessa Salossa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön. Entinen Perniön ja Kiskon kuntien raja kulki Naarjärvessä.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 211 hehtaaria eli 2,1 neliökilometriä. Se on 4,8 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä. Se sijaitsee Kavaniemennummen korkean drumliiniselänteen itäpuolella ja siellä olevan kallioalueen länsipuolella sijaitsevassa painaumassa. Kavaniemennummi on valtakunnallisesti arvokkaiden moreenimuodostumien tyyppiesimerkkinä (MOR-Y02-020 ) niin sanottu vastasivun drumliini. Se on ympäristöään 60 metriä korkeampi, ja se on kolme kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Drumliini on lähiseudun mäkiin verrattuna poikkeuksellisen suuri ja se erottuu taivaanrannan silhutetista kauempaakin katsoen. Järvi on pitkä ja paikoin kapea. Järven pohjoisosassa on pyöreä ja sen eteläosassa viuhkamainen laajentuma. Laajentumien välissä on 2,6 kilometriä pitkä salmimainen järvenosa.
Järvessä on kartan mukaan seitsemän saarta. Pohjoispäässä on yksi saari, joka on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Eteläpäässä on samankokoinen Isosaari, joka on alle 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Isosaareen kurkottaa Pitkäniemi, jonka itäpuolella sijaitsee pieni 60 metriä pitkä kapea saari. Muuta saaret ovat luotoja.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 6,2 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0062 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 2,9 metriä ja suurin syvyys on 4,9 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven keskiosassa Mustamäen puoleisen rannan tuntumassa.
Järven rantaviivan pituus on 15,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata lukuun ottamatta Naarjärvellä ja järven keskivaiheilla, missä rantaan ulottuu useita peltoja. Järven keskivaiheilla ovat rantojen rinteet jyrkkiä. Drumliinin muinaiset rannat ovat huuhtoneet länsirannan rinteiltä alas rantahiekkaa, soraa ja kiviä. Nämä maaperän piirteet näkyvät maastossa edelleenkin. Järve ainoa kylä on sen pohjoispäässä sijaitseva Naarjärvi. Järvellä on haja-asutuksena muutama talon muillakin rannoilla, mutta rannoille on rakennettu eniten vapaa-ajan asuntoja, joita on noin 150. Niille tulee tiet yhdystieltä 12110, seututieltä 186 tai niiltä haarautuvilta kyläteiltä. Pohjoisrannassa sijaitsee Salon seurakunnan leirikeskus Naarila ja eteläpäässä on länsirannassa Rantalassa Naarjärven uimala (EU-uimaranta ) ja itärannassa Nummenpäänlahdella toinen uimaranta.
Vedenlaatu

Järvi on tyypiltään pieni- tai keskisuuri vähähumuksellinen järvi (MVt ), jonka ekologinen tila on erinomainen. Järvi on valuma-alueensa latvajärviä ja sen pinellä valuma-alueella on pääasiassa metsämaata ja peltomaata vain vähän. Vesinäytteitä on otettu Isosaaren luona 1970-luvulta alkaen. Pintaveden kirkkautta on mitattu näkösyvyydellä, joka on 2–4 metriä. Näkösyvyys on talvella parempi kuin kesällä. Humuspitoisuus on vuosien aikana hieman kasvanut, kun sitä arvioidaan kemiallisen hapenkulutuksen ja vedenvärin perusteella. Veden happamuustaso on ollut kesäisin pH 7,1 ja talvisin pH 6,6.
Veden pH-arvojen kohoaminen viitta yleensä levien yhteyttämisessä tapahtuvaan happamuuden vähenemiseen. Tähän viittaa myös veden happipitoisuuksissa tapahtuvat muutokset. Talvella voi päällysveden hapen kylläisyysprosentit vaihdella 60–100 %, mutta kesäkaudella ne ovat yleensä 90–110 %. Yli 100 % kylläisyydet ovat ylikylläisyyttä ja sellaiset arvot selittyvät usein juuri levien vilkkaalla yhteyttämisellä. Järven pohjalla alusvedessä tilanne on kesällä sama, mutta talvella jään alla tapahtuu hapen kylläisyyden lasku arvoon 40–80 %. Tämä on suomalaisissa järvissä melko yleinen tilanne ja happitalous on siten vähintään tyydyttävällä tasolla. Päällysveden fosforipitoisuus on viime aikoina ollut talvella 5–12 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l) ja kesällä 8–12 μg/l. Typpipitoisuuksissa on ollut vastaavalla ajalla vaihtelua arvojen 300–500 μg/l välillä. Kummatkin ovat normaaleja arvoja, mikä näkyy myös levien määrää indikoivan a-klorofyllin pitoisuuksissa, jotka ovat kesäisin päällysvedessä 2–5 μg/l.
Historiaa

Drumliini oli jo olemassa ennen Veiksel-jääkauden viimeistä ja kylmintä maksimivaihetta ja kun jääkauden loppuessa mannerjäätikön reuna perääntyi Kavaniemennummen yli luoteeseen, jäi se Itämeren Yoldiavaiheen vedenpinnan alle. Vuosisatojen ajan vedenpinta laski 120–115 metristä 80 metriin mpy., joillin meri muuttui makeavetiseksi Ancylusvaiheeksi. Ancylusvaiheen ulapan aallokko alkoi kuluttaa Kavaniemennummen lakialueita, kun vesi laski 60 metrin korkeuteen. Aallot kuljettivat syntyneen hiekan ja soran vedestä kohoavan saaren itäpuolelle eli länsituulten suojapuolelle, missä sijaitsee nykyään 1,5 kilometriä pitkä ja 300–500 metriä leveä hiekka-ja soravyöhyke. Hiekaa on siellä 2–8 metrin paksuudelta.
Vertaamalla Naarjärveä 1800-luvun karttoihin voi aavistella, että järvellä on tehty järvenlasku. Kansalaisen karttapaikan rinnevarjostustoiminnolla voi löytää vanhoja rantavalleja läheltä nykyistä vesirajaa. Jos kyseinen järvenlasku on todella tapahtunut, on se ollut pieni. Suojeluyhdistyksen sivuilla sen suuruudeksi arvellaan 0,5–1,0 metriä. Järvi on ollut pitkään säännöstelty, koska vedenkorkeutta on haluttu pitää tietyllä korkeustasolla. Pohjapadon korkeudesta käydään kuitenkin edelleen keskustelua.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kiskonjoen–Perniönjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 24) Asteljoen valuma-alueella (24.05), jonka Naarjärvenojan valuma-alueeseen (24.054) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 46,9 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään omalta lähialueeltaan, josta on johdettu runsaasti varsin lyhyitä metsäojia järveen. Järveen ei laske muden järvien tai lampien vesiä yhtään. Järven laskujoki Naarjärvenoja on Asteljoen sivuojia ja Naarjärvi on Asteljoen valuma-alueen latvajärviä. Naarjärvenoja yhtyy Astejokeen Haarossa ja se puolestaan yhtyy Perniönjokeen Perniön alapuolella. Perniönjoki kuuluu Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön niin, että Kiskonjoki yhtyy pääuomaan Kestrikissä ja se jatkaa Perniönjokena matkaa Särkisalon kirkonkylän edustalle, missä joka laskee Itämeren Suomenlahteen Krailanselällä.
Aiheesta muualla

Naarjärven suojeluyhdistys ry
Olga Rypakova

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Olga Rypakova |  Olga Rypakova |  Olga Rypakova |  |
Maa:   Kazakstan
Naisten yleisurheilu
| Olympialaiset  | Olympialaiset  | Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | kolmiloikka |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | kolmiloikka |  |
|  Pronssia | Rio 2016 |  kolmiloikka |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Daegu 2011 | kolmiloikka |  |
|  Pronssia | Peking 2015 | kolmiloikka |  |
|  Pronssia | Lontoo 2017 | kolmiloikka |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Doha 2010 | kolmiloikka |  |
|  Hopeaa | Istanbul 2012 | kolmiloikka |  |
Olga Sergejevna Rypakova (ven. Ольга Сергеевна Рыпакова; o.s. Aleksejeva; s. 30. marraskuuta 1984 Öskemen, Kazakstan) on kazakstanilainen yleisurheilija. Hän oli alun perin seitsenottelija, ja hän on kilpaillut kansainvälisellä tasolla myös pituushypyssä ja vuodesta 2007 asti kolmiloikassa.
Hänen pituusennätyksensä on 685 cm, jonka hän hyppäsi Bangkokin universiadeissa 2007. Kolmiloikkaa hän on hypännyt 15,25 m Splitin maanosien cupissa 2010. Hallissa hän on hypännyt 15,14 m Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010. Kummatkin kolmiloikkatulokset ovat Aasian ennätyksiä.
Ura

Rypakova sai hopeaa Kingstonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen 2002 seitsenottelussa pistein 5727. Vuonna 2005 hän oli pituushypyssä neljäs Incheonin Aasian-mestaruuskilpailuissa ja voitti sisäratojen Aasian kisoissa kultaa viisiottelussa. Seuraavana vuonna hän voitti sisäratojen Aasian-mestaruuden viisiottelussa Pattayalla Aasian ennätystuloksella 4582. Hän sijoittui viisiottelussa seitsemänneksi Moskovan sisäratojen MM-kilpailuissa ja pituushypyssä kahdeksanneksi Ateenan maailmancupissa sekä voitti kultaa seitsenottelussa ja pronssia pituushypyssä Dohan Aasian kisoissa. Vuonna 2007 hän oli kolmiloikassa yhdestoista Osakan MM-kilpailuissa ja voitti pituushypyn (ennätyksellään 685 cm) Bangkokin universiadeissa. Hän voitti sekä pituushypyn että kolmiloikan (kisaennätyksellä 14,69 m) saman vuoden Ammanin Aasian-mestaruuskilpailuissa.
Vuonna 2008 hän sijoittui kolmiloikassa neljänneksi sekä Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa että Pekingin olympialaisissa, jossa hänen tuloksensa oli 15,11 m. Hän osallistui olympialaisissa myös pituushyppyyn, mutta karsiutui finaalista. Lisäksi hän voitti sisäratojen Aasian-mestaruuden kolmiloikassa. Seuraavana vuonna hän oli kolmiloikassa kymmenes Berliinin MM-kilpailuissa ja voitti Aasian-mestaruuden Kantonissa tuloksella 14,53.
Rypakova voitti vuonna 2010 kolmiloikassa kultaa Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa, jossa hänen tuloksensa oli 15,14 m. Sisäratojen Aasian kisoissa hän voitti sekä pituushypyn että kolmiloikan, ulkoratojen Aasian kisoissa hän sai kultaa kolmiloikassa ja hopeaa pituushypyssä. Splitin maanosien cupissa hän voitti kolmiloikan ja oli kolmas pituushypyssä. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui toiseksi tuloksella 14,89 m, vain viiden sentin päässä voitosta. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti hopeaa tuloksella 14,63.
Vuonna 2012 hän voitti Lontoon olympialaisissa olympiakultaa tuloksella 14,98. Hän voitti kultaa myös Incheonin Aasian kisoissa 2014 tuloksella 14,32. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sai pronssia tuloksella 14,77. Hän saavutti sisäratojen Aasian-mestaruuskilpailuissa 2016 kultaa kolmiloikassa ja pronssia pituushypyssä. Saman vuoden Rio de Janeiron olympialaisissa hän sai pronssia kolmiloikassa tuloksella 14,74.
Rypakova saavutti Lontoon MM-kilpailuissa 2017 pronssia kolmiloikassa tuloksella 14,77. Hän voitti samana vuonna sisäratojen Aasian kisoissa kultaa sekä pituushypyssä että kolmiloikassa. Hän voitti Jakartan Aasian kisoissa 2018 kultaa kolmiloikassa tuloksella 14,26. Saman vuoden maanosien cupissa hän oli kolmiloikassa toinen. Hän karsiutui loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa.
Ágnes Osztolykán

| Ágnes Osztolykán |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1974 Csenger, Unkari
Ammatti:  opettaja, poliitikko
Poliitikko
Puolue:  Lehet Más a Politika
Asema:  Unkarin parlamentin jäsen (2010–2014)
Tutkinnot:  Miskolcin yliopisto
Tunnustukset
 International Women of Courage -palkinto (2011) 
Ágnes Osztolykán (s. 1974 Csenger, Unkari) on unkarilainen romanitaustainen poliitikko, joka edusti 2010–2014 LMP-puoluetta Unkarin parlamentissa.
Nuoruus ja opiskelu

Osztolykán syntyi köyhässä ja pienessä kylässä, mutta hän oli peruskoulussa erinomainen. Hän pääsi 1989 opiskelemaan korkeatasoiseen budapestilaiseen lukioon, jossa opiskeli pääosin Unkarin eliitin lapsia. Osztolykán halusi jatkaa opiskelujaan oikeustieteen pariin, mutta tuohon aikaan se oli käytännössä mahdotonta muilta kuin eliitin jäseniltä. Osztolykán päätyi opiskelemaan Miskolcin yliopiston politiikan tutkimuksen laitokselle.
Osztolykán tapasi opiskeluaikanaan 1996 Aladár Horváthin ja nuoria romanisivistyneistön jäseniä, jotka olivat perustaneet Romaversitaksen ja pyysivät myös Osztolykánin mukaan sen toimintaan. Osztolykán valmistui yliopistosta 1998, ja hänen päättötyönsä käsitteli kodittomien ahdinkoa.
Ura

Osztolykán mietti valmistuttuaan uraa virkakunnassa tai hallinnon tehtävissä, mutta Fidesz oli juuri voittanut vaalit eikä hän pitänyt puolueesta eikä sen politiikasta. Osztolykán alkoikin opettaa iltaisin nuoria, köyhissä oloista tulleita romaniopiskelijoita. Unkarin Soros-säätiö palkkasi Osztolykánin vuonna 1998 tehtävään, jossa hänen vastuullaan oli romanien oikeus, romanien media ja visuaalinen koulutus. Osztolykánin mukaan tehtävässä hän pystyi ensimmäisen kerran vakavasti edistämään romanien asioita.
Osztolykániin otti 2009 yhteyttä joukko nuoria vaikuttajia, jotka olivat perustamassa uutta puoluetta, jonka nimeksi tuli Lehet Más a Politika (”politiikka voi olla erilaista”). Osztolykán auttoi puoluetta kirjoittamaan ohjelmaansa romanien asioista, ja hän suostui pienen taivuttelun jälkeen lähtemään myös puolueen ehdokkaaksi vuoden 2010 parlamenttivaleihin. Hänet valittiin parlamenttiin, ja hän istui yhden kauden. Hän ei lähtenyt enää ehdolle vuoden 2014 vaaleihin.
Osztolykán sai 2011 Yhdysvaltain ulkoministeriön jakaman Women of Courage -palkinnon työstään romanien ja romanikulttuurin puolestapuhujana ja vähemmistöjen oikeuksien inkluusion edistäjänä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ágnes Osztolykán Wikimedia Commonsissa
Jorma Toiviainen

Jorma Anselmi Toiviainen (9. syyskuuta 1949 Eura – 5. lokakuuta 2011 Kerava) oli suomalainen sanoittaja.
Toiviainen aloitti sanoittajana 1970-luvulla. Veikko Samulin säveltämä tunnettu lastenlaulu ”Atsipoppaa” syntyi 1983. Muita suosittuja ovat ”Sanat leikkivät huulillas”, ”Yön kuningatar” ja ”Mun aika mennä on”, ja lähes kaikki merkittävimmät suomalaiset artistit ovat levyttäneet hänen tekstejään. Itse valtiaat -animaatioiden laulutekstit ovat hänen.
Toiviainen sai vuonna 2004 Juha Vainio -palkinnon, ja vuodesta 1993 alkaen hän voitti useita kertoja Seinäjoen tangomarkkinoiden sävellys- ja sanoituskilpailun. Tunnetuimpia Toiviaisen säveltämiä voittotangoja ovat ”Yön kuningatar” (1993), ”Mun aika mennä on” (1994), ”Soittakaa lujempaa” (2002) ja ”En kasvojas muista” (2008).[lähde? ]
Toiviainen valmistui diplomi-insinööriksi ja työskenteli Valtion Rautateillä rataverkon tarkastajana, kunnes sanoitukset alkoivat 1990-luvun lopulla työllistää häntä runsaammin. Hän teki parhaimmillaan vuodessa yli sata levytettyä sanoitusta. Hän toimi myös luottamustehtävissä, kuten Elvis ry:n johtokunnassa 1991–1992 ja Teoston johtokunnassa 1999–2003. Toiviainen kuoli syksyllä 2011 syöpään, johon hän oli sairastunut jo 1990-luvulla. Hänet on haudattu Keravan hautausmaalle.
Muita lauluja

”En ole hän” (säv. yhdessä Timo Forsströmin kanssa)
”Näinkö syttyy rakkaus” (säv. Onni Muikku)
”Kaikkeni oot”
”Ihoissa on virtaa” (säv. Pasi Randelin)
”Sydän ikävöi pitkään” (J. Koivisto)
”Sydämessä soi” (säv. Vesa Torppa)
Nuoruuden lähde

Nuoruuden lähde on myyttinen vesilähde, josta juomisen tai jossa kylpemisen sanotaan antavan ihmiselle ikuisen nuoruuden. Eri puolilta maailmaa tunnetaan tarinoita, joiden mukaan iäkkäät ihmiset saisivat uuden nuoruuden näistä ”neitokaivoista”.
Monet renessanssin taiteilijat kuvasivat kylpemistä ikuisen nuoruuden lähteessä. Aihe rinnastuu myös kristinuskon kasteeseen.
Nuoruuden lähde on joskus sijoitettu Floridaan, Bimini-saarelle. Espanjalaisen tutkimusmatkailijan Juan Ponce de Leónin väitettiin etsineen nuoruuden lähdettä, kun hän matkasi Floridaan vuonna 1513. Espanjalainen historioitsija Antonio de Herrera y Tordesillas kirjoitti 1601, että lähde palauttaa ikääntyvän miehen nuoruuden ja potenssin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fountain of Youth. Web Archive. PDF.(englanniksi)
Olga Skabejeva

| Olga Skabejeva |
| --- | --- |
 Lähetyksessä vuodelta 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1984 Volžski, Neuvostoliitto
Ammatti:  toimittaja
Puoliso:  Jevgeni Popov
Olga Vladimirovna Skabejeva (ven. Ольга Владимировна Скабеева, s. 11. joulukuuta 1984) on venäläinen televisiojuontaja ja -propagandisti. Hänet tunnetaan etenkin valtion Rossija 1 -televisiokanavan 60 minuuttia -ohjelman juontajana ja Venäjän hallinnon tukijana.
Elämäkerta

Olga Skabejeva syntyi Volžskissa Neuvostoliitossa 11. joulukuuta 1984.
Skabejeva on yksi Rossija 1 -televisiokanavan tunnetuimpia kasvoja. Skabejevan on kuvailtu olevan tunnettu dramaattisista tai vääristellyistä lausunnoista ja teoista. Häntä on arvostettu Venäjän valtiontelevision seuraajien keskuudessa. Skabejeva ei kuitenkaan ole ollut pidetty etenkään muista lähteistä uutisia seuraavan nuoremman sukupolven parissa. Julkisuudessa hän tuli ensimmäisen kerran tunnetuksi vuosina 2012 ja 2013 tukiessaan Venäjän hallintoa venäläisen Pussy Riot-yhtyeen, sekä hallinnon vastaisiin mielenimauksiin yleensä liittyneiden oikeudenkäyntien uutisoinnin yhteydessä.
Vuosina 2015–2016 Skabejevalla oli oma ajankohtaisaiheisiin keskittynyt ohjelmansa Vesti.doc Rossija 1 -televisiokanavalla. Sen jälkeen hän on ollut toimittaja saman kanavan 60 minuuttia -ohjelmassa yhdessä vuonna 2013 naimansa miehensä Jevgeni Popovin kanssa. Skabejeva ja Popov itse kuvailivat ohjelmaa vakavaksi keskusteluksi ajankohtaisista uutisista. Esimerkiksi Euroopan neuvosto on syyttänyt Skabejevaa Ukrainan vastaisen propagandan levittämisestä ohjelman kautta.
.nu

.nu on Niuen saarivaltion Internet-maakoodi. Se on suosittu erityisesti Ruotsissa, Tanskassa, Alankomaissa ja Belgiassa, koska nu tarkoittaa "nyt" ruotsin, tanskan ja hollannin kielissä.
Internet Niue (entinen 'Internet Users Society - Niue') hallinnoi verkkotunnusta.