stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aspro Parks
Kohteet

Aspro Group on vuodesta 2007 lähtien omistanut Suomessa Puuharyhmä Oyj:n ja sen operoimat Vesipuisto Serenan, Tervakosken Puuhamaan, Mikkelin Visulahden sekä Vaasassa viihdekylpylä Tropiclandian ja vuonna 2015 suljetun ja vuonna 2023 puretun huvipuisto Wasalandian. Muualla Euroopassa se omistaa 14 vesipuiston Aqualand-ketjun sekä seuraavat kohteet:
Alpamare-vesipuisto, Zürich, Sveitsi
Aqualeon-vesipuisto, Espanjan Kultarannikko
Aquarium Grand Lyon, Lyon, Ranska
Blue Planet -akvaario, Cheshire, Britannia
Blue Reef -akvaariot Britannian Newquayssä, Portsmouthissa, Hastingsissa, Tynemouthissa ja Bristolissa
Boudewijn Seapark, Brujas, Belgia
Captain Jako, Cap d’Agde, Ranska
Deep Sea World -akvaario, Fife, Skotlanti
Deltapark Neeltje Jans, Vrouwenpolder, Alankomaat
Jungle Park -eläintarha, Teneriffa, Espanja
L’Aquarium, Barcelona, Espanja
Marineland, Mallorca, Espanja
Oakwood -teemapuisto, Pembrokeshire, Britannia
Palmitos Park -eläintarha ja kasvitieteellinen puutarha, Gran Canaria, Espanja
Western Park -vesipuisto, Mallorca, Espanja
B28

B28RE ydinpommi
Aseen harjoitusversioita
B28FI-malli, jota käytettiin B52-pommikoneiden kanssa.
B28 (alkujaan Mark 28 -ydinpommi) oli Yhdysvaltojen asevoimien vetypommi, joka voitiin pudottaa taktisista hävittäjä-pommittajista, rynnäkköhävittäjistä ja pommikoneista.
Se oli myös käytössä muilla NATO-mailla, kuten Kanadan Euroopassa olevissa tukikohdissa ja Ison-Britannian Vickers Valiant ja English Electric Canberra lentokoneita käyttävillä laivueilla.
Yhdysvaltain laivasto käytti asetta lentotukialuksilta nousemaan kykenevissä Douglas A-3 Skywarrior, Douglas A-4 Skyhawk ja A-5 Vigilante lentokoneissa.
Aseen pituus oli 2,44–4,32 metriä, mallista riippuen. Sen suurin halkaisija oli 58 cm ja paino vaihteli eri malleilla 771 kg:stä 1 053 kg:aan.
B28-pommeja valmistettiin vuodesta 1958 vuoteen 1966 saakka. Se oli käytössä aina vuoteen 1991 saakka, tehden aseesta pitkäikäisimmän Yhdysvaltain ydinaseen. Kaikkiaan 4 000 kappaletta tuotettiin. Aseesta oli peräti 20 erilaista muunnosta.
Eri kuljetusversiot

B28EX (external), lentokoneen ulkopuolinen kiinnitys, vapaa pudotus ilman laskuvarjoa
B28RE (retarded external), lentokoneen ulkopuolinen kiinnitys, laskuvarjo hidasteena
B28IN (internal), pommikoneen ruumasta pudotettava malli, vapaa pudotus
B28RI (retarded internal), ruumasta pudotettava, hidastuslaskuvarjo
B28FI (full fusing internal), ruumasta pudotettava, laskuvarjolla maahan pinnalle saakka pudotettava pommi, mahdollista viivästetty räjäytys maassa (engl. laydown delivery). Tätä käytettiin vain Boeing B-47 Stratojet ja Boeing B-52 Stratofortress lentokoneista pudotettaessa.
Aseen variantteja

Mod 1 – 1,1 megatonnia TNT:tä
Mod 2 – 350 kilotonnia TNT:tä
Mod 3 – 70 kilotonnia
Mod 5 – 1,45 megatonnia
Käännös suomeksi
Attila Sudár

| Mitalit> Maa:   Unkari. Olympialaiset .Miesten vesipallo | Mitalit> Maa:   Unkari. Olympialaiset .Miesten vesipallo | Mitalit> Maa:   Unkari. Olympialaiset .Miesten vesipallo | Maa:   Unkari> .Miesten vesipallo |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Moskova 1980 | joukkuekilpailu |  |
Attila Sudár (s. 11. huhtikuuta 1954 Budapest) on unkarilainen entinen vesipalloilija. Seurajoukkueurallaan hän edusti Orvosegyetem Sport Clubia. Sudár voitti maajoukkueessa kultaa vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja sai lisäksi pronssia vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa.
B36 Tórshavn

B36 Tórshavn tai F.C.Tórshavn on vuonna 1936 perustettu färsaarelainen jalkapallojoukkue, joka pelaa Färsaarten korkeimmalla sarjatasolla, Effodeildinissä. Joukkue pelaa kotiottelunsa saarten pääkaupungissa Tórshavnissa. Nimessä esiintyvä B36 on lyhenne Bóltfelagið 1936:sta.
Saavutukset

Effodeildinin mestari (11):
1946, 1948, 1950, 1959, 1962, 1997, 2001, 2005, 2011, 2014, 2015
Färsaarten cup (6):
1965, 1991, 2001, 2003, 2006, 2018 (Cupin toinen sija yhdeksän kertaa)
Färsaarten supercup (1)
2007
Mestarien liigan 2.karsintakierrokselle 2006/2007
UEFA-cupin 2.karsintakierrokselle 2005/2006
Aiheesta muualla

Seuran sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Kannattajaryhmä White Tigers (Arkistoitu – Internet Archive)
Arthur Arz von Straussenburg

| Arthur Arz von Straussenburg |
| --- | --- |
 Arthur Arz von Straussenburg vuonna 1910
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1857 Hermannstadt, Transilvania
Kuollut: 1. heinäkuuta 1935 (78 vuotta) Budapest, Unkari
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Itävalta-Unkari
Palvelusvuodet:  1876–1918
Komentajuudet:  15. jalkaväkidivisioona 6. armeijakunta 1. armeija Itävalta-Unkarin armeijan esikuntapäällikkö
Taistelut ja sodat:  ensimmäinen maailmansota
Sotilasarvo:  kenraalieversti
Arthur Arz von Straussenburg (16. kesäkuuta 1857 Hermannstadt, Transilvania – 1. heinäkuuta 1935 Budapest, Unkari) oli itävaltalainen kenraalieversti, joka toimi Itävalta-Unkarin armeijan esikuntapäällikkönä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa 1917–1918. Ennen esikuntapäällikön tehtävää hän toimi Itävalta-Unkarin armeijan 15. jalkaväkidivisioonan, 6. armeijakunnan ja 1. armeijan komentajana. Keisari Kaarle I tarjosi hänelle sodan lopussa myös ylipäällikön tehtävää, mistä hän kieltäytyi.
Sodan päätyttyä Arz von Straussenburg jätti sotilastehtävät ja asui Wienissä, kunnes kuoli vuonna 1935 matkallaan Budapestiin.
Elämäkerta

Arthur Arz von Straussenburg syntyi Transilvanian Hermannstadtissa (nyk. Sibiu) 16. kesäkuuta 1857. Hänen isoisänsä Martin Samuel Arz oli korotettu aateliin vuonna 1835 ja oli myös toiminut Hermannstadtin postimestarina. Hänen isänsä Karl Gustav Arz von Straussenburg oli postimestari ja evankelisen kirkon paikallinen apupappi.
Arz von Straussenburg pyrki ensin lyhyesti lakialalle. Hän aloitti sotilasuransa vuonna 1876 vuoden vapaaehtoisella palveluksella unkarilaisessa jääkäripataljoona 23:ssa. Tämän jälkeen hän läpäisi reservin upseerin kokeen ja päätti ryhtyä vakituiseksi upseeriksi. 1. toukokuuta 1878 hänestä tuli luutnantti. Arz von Straussenburg palveli myöhemmin pääesikunnassa sekä sotaministeriössä. Hänet ylennettiin 1902 everstiksi, 1908 kenraalimajuriksi ja 1912 sotamarsalkkaluutnantiksi (kenraalimajurin arvon ylempi luokka).
Maailmansodan syttyessä elokuussa 1914 Arz von Straussenburg oli sotaministeriön osastopäällikkö. Hän sai sodan alussa nimityksen 15. jalkaväkidivisioonan komentajaksi, mutta siirtyi jo saman vuoden lokakuussa kuudennen armeijakunnan johtoon Svetozar Boroevićin tilalle. Joulukuussa 1914 käydyssä Limanowa-Lapanówin taistelussa Arz von Straussenburg komensi neljännen armeijan oikeaa siipeä, torjui venäläisten hyökkäyksen ja saartoi vastahyökkäyksen yhteydessä vihollisarmeijan toisen siiven, mikä ratkaisi voiton itävaltalaisille. Hänen armeijakuntansa osallistui menestyksekkäästi saksalaisten johdolla touko–kesäkuussa 1915 käynnistettyyn Gorlicen–Tarnówin offensiiviin ja siihen liittyneisiin Gorlicen ja Grodek-Magierowin taisteluihin. Hän sai mainetta erityisesti Brest-Litovskin kaupungin valtaamisesta elokuussa 1915. Hänet ylennettiin syyskuussa jalkaväenkenraaliksi. Elokuussa 1916 Arz von Straussenburg siirrettiin jälleen Boroevićin tilalle Romanian vastaiselle rintamalle Transilvaniassa toimineen ensimmäisen armeijan komentajaksi. Hän johti sitä voitokkaasti Karpaateilla käydyissä taisteluissa, joissa huomattavasti monilukuisempien romanialaisten hyökkäys Transilvaniaan torjuttiin ja lyötiin takaisin.
Elämäkerta > Esikuntapäällikkönä

Kohottuaan valtaistuimelle keisari Kaarle I halusi tehdä henkilömuutoksia asevoimien johdossa, joten hän nimitti Arz von Straussenburgin 1. maaliskuuta 1917 uudeksi esikuntapäälliköksi kenraali Franz Conrad von Hötzendorfin tilalle. Aiemmasta menestyksestään huolimatta Arz von Straussenburg ei kyennyt pysäyttämään kaksoismonarkian armeijan hajoamiskehitystä. Hänen alaisuudessaan itävaltalaiset onnistuivat silti torjumaan venäläisten niin sanotun Kerenskin offensiivin kesällä 1917, valtaamaan takaisin Galitsian ja Bukovinan ja saamaan saman vuoden syksyllä suuren voiton italialaisista Caporetton taistelussa. Keisari halusi kuitenkin itse tehdä tärkeimmät sodanjohtoon liittyneet päätökset, eikä Arz von Straussenburg saanut näin varsinaista ylipäällikön roolia. Operatiiviseen suunnitteluun osallistui enemmän varaesikuntapäällikkö Alfred von Waldstätten.
Arz von Straussenburg sai vuonna 1917 Unkarin aatelissa paronin arvon, ja hänet ylennettiin kenraalieverstiksi helmikuussa 1918. Hän asettui vastentahtoisesti tukemaan Italian-rintamalla kesäkuussa 1918 käynnistettyä kahden kärjen taktiikkaan perustunutta hyökkäystä, joka päättyi tappioon Piaven taistelussa ja käynnisti Itävalta-Unkarin armeijan lopullisen hajoamisen. Jo tässä vaiheessa hän tarjoutui eroamaan tehtävästään esikuntapäällikkönä.
Arz von Straussenburgin seuraajaksi esikuntapäällikkönä suunniteltiin ensin aktiiviset komentajuudet keväällä 1918 jättänyttä Eduard von Böhm-Ermollia, mutta tämä yritys raukesi. Kun Arz von Straussenburg lopulta erosi esikuntapäällikön tehtävistä aselevon astuessa voimaan marraskuun 1918 alussa, hänen lyhytaikaiseksi seuraajakseen tuli marsalkka Hermann Kövess von Kövessháza. Aselevon solmimista edeltäneenä yönä keisari oli tarjonnut Arz von Straussenburgille ylipäällikkyyttä, mutta tämä kieltäytyi siitä.
Elämäkerta > Myöhemmät vaiheet

Arz von Straussenburg päätti sotilasuransa sodan päätyttyä ja asettui Wieniin Itävaltaan, koska ei halunnut asua Romanian hallintaan siirtyneessä Transilvaniassa. Hänellä ei ollut tiettävästi minkäänlaisia poliittisia intohimoja.
Mikään maa ei aluksi myöntänyt Arz von Straussenburgille eläkettä, joten hän eli alkuun siviilielämäänsä köyhyydessä saaden toimeentulonsa upseerikumppaniensa muodostamasta rahastosta. Unkari myönsi hänelle lopulta vuonna 1926 eläkkeen, jonka ehtona oli, että hänen tulisi noutaa se joka kerta henkilökohtaisesti Budapestistä.
1. heinäkuuta vuonna 1935 Arz von Straussenburg oli matkalla Budapestissä noutamassa eläkettään, mutta sai sydänkohtauksen ja kuoli. Hänet haudattiin Kerepesterin hautausmaalle Budapestiin.
Perhe

Arz von Straussenburg avioitui vuonna 1903 unkarilaisen aatelisnaisen Stefanie Thomka von Tomkaházan kanssa. Pariskunnalle syntyi yksi tytär, Stefanie ”Steffia” Verehel Ried.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arthur Arz von Straussenburg Wikimedia Commonsissa
August Hänninen

Julia ja August Hänninen kahden ambolaisen lapsen kanssa koulun edessä.
August Hänninen (7. marraskuuta 1876 Pieksämäki – 7. marraskuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen lähetystyöntekijä, joka työskenteli Suomen Lähetysseuran lähettinä Ambomaalla, nykyisessä Namibiassa, vuosina 1904–1913, 1920–1928 ja 1930–1938.
Lapsuus, nuoruus ja opiskeluvuodet

August Hännisen isä oli alkuaan tilallinen ja myöhemmin työnjohtaja Adam Hänninen. Äiti oli nimeltään Eva-Ulla. Perheessä oli Augustin lisäksi kolme muuta poikaa ja yksi tytär. Käytyään neljä luokkaa kansakoulua Pieksämäellä August siirtyi Mikkelin lyseoon. Perheen muutettua seuraavana vuonna Viipuriin hän jatkoi oppikoulua siellä kolmanteen luokkaan asti, jolloin isän sairastelu keskeytti koulunkäynnin. Sen jälkeen hän pääsi pumppumieheksi Viipurin vesijohtolaitokseen, jossa isä Adamkin työskenteli, ja eteni mestarin arvoon. Lähetyskoulun Helsingissä hän aloitti vuonna 1897. Sotaväki keskeytti koulun vuonna 1897 lähes kahdeksi vuodeksi, joiden aikana hän palveli Uudenmaan pataljoonan välskäriosastolla. Asepalvelusaikana hän suoritti useita Lähetyskoulun aineita. August Hänninen vihittiin lähetyssaarnaajaksi 26.6.1903.
Ensimmäinen työkausi

August Hänninen saapui Ondongaan marraskuussa 1904. Hänet määrättiin Oniipaan, missä hän opetti koulussa, toimitti lehteä ja hoiti sairaita. Lääkintämiehen taidot ja innostus sairaanhoitoon tekivät hänestä maineikkaan parantajan.
August solmi avioliiton vuonna 1908 opettaja Anna Julia Cecilia o.s. Lindgrenin (1879–1962) kanssa. Yli 40 vuotta kestäneestä avioliitosta syntyi vuonna 1911 tytär Naima tai Naimi. Yhdessä Hänniset asettuivat maaliskuussa 1909 uudelle lähetysasemalle Oshigamboon, missä aloitettiin kirkon rakentaminen Hännisen johdolla ja seurakuntalaisten vapaaehtoisvoimin Lupaavasti alkanut työ Oshigambossa jäi vain muutaman kuukauden pituiseksi, sillä jo ennen kirkon valmistumista syksyllä Hänninen joutui vastentahtoisesti muuttamaan perheensä kanssa Uukwaluudhiin, jonne Lähetysseura perusti uuden aseman. Myös Uukwaluudhin tuolloin 45 henkeä käsittävä seurakunta rakensi Hännisen innostamana itselleen kirkon savitiilistä, jotka tehtiin alusta lähtien itse. Tsandin kirkko valmistui elokuussa 1912, ja oli sitäkin suurempi saavutus, koska Uukwaluudhia oli koetellut nälänhätä vuosina 1911–1912.
Toinen työkausi

Hännisten lähdettyä kotimaahan lomalle 1913 August pääsi palaamaan takaisin Ambomaalle vasta vuonna 1920 ja Julia vuonna 1921. Uudeksi työkentäksi tuli Oukuanjama, josta saksalainen Reinin lähetysseura oli luopunut. Sinne rakennettiin vuonna 1921 Engelan lähetysasema. Seurakunta kasvoi nopeasti, ja Hännisten lähtiessä vuonna 1928 lomalle Suomeen jäseniä oli jo yli 7 000. Engelassa oli myös koulu ja sairaala.
Kolmas työkausi

Parin vuotta Suomessa lomailtuaan Hänniset palasivat Engelaan vuonna 1930 ja työskentelivät siellä kotimaahan paluuseensa saakka vuonna 1938. Seurakunta kasvoi edelleen ja vuonna 1934 jäseniä oli jo yli 10 000. Kotimaahan palattuaan August Hänninen toimi Lähetysseuran puhujana eläkkeelle siirtymiseensä saakka vuonna 1948. Viimeiset vuotensa hän vietti Julia Hännisen kotiseudulla Särkisalossa, Varsinais-Suomessa.
Aiheesta muualla

Hänninen, Aug. Lähetystyömme Uukuanjamassa 1918–1923. Helsinki: Suomen lähetysseura, 1924.
Levänen, Lyyli. Heimo herää : [August Hänninen]. Helsinki: Suomen lähetysseura, 1964.
Peltola, Matti: Mestarin käskystä: suomalaisen pakanalähetystyön historiaa. [Helsinki] : Agricola-seura, 1959.
Bad Doberan (piirikunta)

Bad Doberan on entinen piirikunta, joka sijaitsi Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Piirikunta rajautui pohjoisessa Itämereen ja Rostockin piirittömään kaupunkiin, idässä Nordvorpommernin piirikuntaan, etelässä Güstrowin piirikuntaan ja lännessä Nordwestmecklenburgin piirikuntaan. Piirikunnan pääkaupunki oli Bad Doberan.
Bad Doberanin piirikunta lakkautettiin 2011, ja sen alue kuuluu nykyiseen Rostockin piirikuntaan.
Aiheesta muualla

Kaupungin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Mecklenburg-Etu-Pommerin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Ludwigslust-Parchim
Mecklenburgische Seenplatte
Nordwestmecklenburg
Rostock
Rostock (piirikunta)
Schwerin
Vorpommern-Greifswald
Vorpommern-Rügen
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Landkreis Bad Doberan

Käännös suomeksi
Augustinus (nimi)

| Augustinus |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Augustin, Augustine 
Nimen alkuperä:  Augustus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Augustinus on latinankielinen miehen etunimi. Se on johdettu ’kunnianarvoisaa’ merkitsevästä roomalaisesta nimestä Augustus, joka oli alun perin Rooman ensimmäisen keisarin arvonimi.
Augustinuksella on aikoinaan ollut Suomen almanakassa nimipäivä 28. elokuuta. Se on katolisen kirkon merkkihenkilön, kirkkoisä Augustinuksen (354–430) kuolinpäivä ja hänen muistopäivänsä. Suomessakin se on huomioitu jo keskiajalla Missale Aboensessa (1488) ja Mikael Agricolan rukouskirjassa (1544). Almanakassa nimi esiintyi vuosina 1706–1928, lukuun ottamatta joitain katkoksia. 1700-luvulla kalenterissa käytettiin välillä lyhyempää nimiasua Augustin.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2023 mennessä tilastoitu noin 80–90 Augustinus-nimistä miestä. Yleensä Augustinusta ei ole annettu ensimmäiseksi etunimeksi.
Tunnettuja Augustinuksia

Augustinus (354–430), läntisen kristikunnan huomattavin kirkkoisä
Augustinus Canterburylainen (k. 604), ensimmäinen Canterburyn arkkipiispa
Augustinus Tumaole Bane (s. 1947), lesotholainen roomalaiskatolinen piispa
Askel kerrallaan

| Askel kerrallaan Salomo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuu 2009 – huhtikuu 2011  Ascension studios, Tenhola, Raasepori
 Julkaistu: 3. elokuuta 2011
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Salomo
 Tyylilaji: reggae
 Kesto: 60.42
 Levy-yhtiö: Eclipse Music
Salomon muut julkaisut
|   | Askel kerrallaan 2011 | Kultainen lanka 2013 |
Singlet albumilta Askel kerrallaan
 ”Seppä” Julkaistu: heinäkuu 2011
Askel kerrallaan on reggaeartisti Salomon 3. elokuuta 2011 julkaistu esikoisalbumi. Sen julkaisi tamperelainen levy-yhtiö Eclipse Music.  Albumi on julkaistu CD:n lisäksi digitaalisena versiona.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Atte Lönn, paitsi 4. säv. Valtteri Kontturi, 12. säv. Stephen Gibson ja 7. san. Atte Lönn & Jukka Rousu.
Meidän maailma
Anna meidän tietää
Rakkauden varaan
Planeettamme toivo
Vertaansa vailla
Kartta
Elämä kantaa (mukana Jukka Poika)
Ota kii
Kyyneleet (mukana Karo Valontaival)
Elämän polkuja
Seppä
Askel kerrallaan
Mikä meininki
Paholaisen satama
Vielä yhden kerran
Vierailevat muusikot

Jarkka Rissanen – kitara
Kristian Steenwoorden – kitara
Thilia Tamminen – taustalaulu
Jorma Tapio – saksofoni, bassohuilu
Tapani Varis – saksofoni
Misha Aronson – huilu, taustalaulu
Marika Karlsson – taustalaulu
Valtteri Kontturi – kitarat, basso, kosketinsoittimet, rummut ja perkussiot (kappale 4) [lähde? ]
Antti Karhu – trumpetti, pasuuna (kappale 4)[lähde? ]
Arvostelut

Desibeli.net:
Babar

Babar on ranskalaisen Jean de Brunhoffin luoma kuvitteellinen norsu, joka alkaa kävellä takajaloillaan, käyttää vaatteita ja kohoaa perheen perustettuaan norsujen valtakunnan kuninkaaksi.  Ensimmäisen kerran se esiintyi kirjassa L'Histoire du Babar vuonna 1931. Babar on suosittu ja tunnettu hahmo ympäri maailmaa.
Tarina

Babarin tarina alkaa viidakossa, jossa paha metsästäjä tappaa Babarin äidin. Pariisissa kiltti rouva, joka pitää elefanteista todella paljon, ottaa Babarin suojiinsa, ja sen jälkeen hänen ja hänen perheensä tie johtaa merkillisiin maihin ja jopa vieraalle taivaankappaleelle.
Muuta

Babarista on lukuisia kirjoja, animaatiosarja ja elokuvia. Francis Poulenc on säveltänyt Babarin tarinaan teoksen L'Histoire de Babar, le petit éléphant.
Suomeksi ensimmäinen Babar-kirja ilmestyi 1948, ja myöhemmin niitä on tullut eri vuosikymmenillä monessa eri asussa. Täydellistä sarjaa ei kuitenkaan suomeksi ole. Jo 1937 kuolleen Jean de Brunhoffin poika Laurent jatkoi sarjaa 1948.
Babar saattaa olla ranskankielisen maailman tuottama lastenkulttuurin monumentti samalla tavalla kuin Antoine de Saint-Exuperyn Pikku prinssi ja belgialainen Hergén Tintti. Teossarja on herättänyt ihastusta ja murtanut ranskalaisuuden ilmentymänä harvinaisesti kielivallin niin, että se tunnetaan erittäin hyvin myös englanninkielisinä kirjoina. Sitä on myös arvosteltu ankarasti siirtomaavallan ja keskiluokkaisuuden ylistyksenä. Englanniksi tutkimuksia ja pamfletteja ovat julkaisseet mm. Margaret Blount, Ariel Dorfman, Nicholas Fox Weber, Anne Meinzen Hildebrand ja  Herbert Kohl. Arvostettu The New York Review of Books julkaisi 2004 joulunumerossaan Alison Lurien laajan yhteenvedon Babar-kirjoista ja niiden vastaanotosta.
Barbro Kvåle

| Barbro Kvåle |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. helmikuuta 1992 (ikä 32)
Uran tiedot
Seura:  Lillehammer Skiklub
Laji:  maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2012–
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 1. joulukuuta 2014 
Aiheesta muualla
barbrokvale.blogspot.co.uk
Barbro Kvåle (s. 21. helmikuuta 1992) on norjalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Lillehammer Skiklubia.
Maastohiihdon maailmancupissa Kvåle kilpaili ensimmäisen kerran Drammenissa perinteisen hiihtotavan sprintissä maaliskuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Kvåle saavutti Kuusamossa marraskuussa 2014 oltuaan perinteisen hiihtotavan sprintissä 15:s.
Attila Zsivoczky

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Unkari> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 2005 | kymmenottelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Göteborg 2006 | kymmenottelu |  |
Attila Zsivoczky ([ˈɒtːilɒ ˈʒivoːʦki], s. 29. huhtikuuta 1977 Budapest) on unkarilainen kymmenottelija.
Zsivoczky oli nuoruudessaan erikoistunut korkeushyppyyn, jossa hän saavutti 1994 Lissabonin nuorten MM-kisoissa neljännen tilan hypättyään 220. Seuraavana vuonna hän voitti Unkarin nuorten mestaruuden kymmenottelussa ja 1996 hän voitti lajissa Sydneyssä nuorten maailmanmestaruuden tuloksella 7582. Seuraavana vuonna hän oli alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa kymmenottelun neljäs ja 1998 Budapestin EM-kisoissa kuudestoista. 1999 hän voitti alle 23-vuotiaiden EM-kultaa, sijoittui Euroopan cupissa viidenneksi ja Sevillan MM-kisoissa kymmenenneksi tuloksella 8019. Zsivoczky oli neljäs 2000 sisäratojen EM-kisojen seitsenottelussa ja kahdeksas Sydneyn olympialaisissa tuloksella 8277.
Zsivoczky otteli Edmontonin MM-kisoissa 2001 neljänneksi tuloksella 8371. Hän oli viides 2002 sisäratojen EM-kisojen seitsenottelussa ja keskeytti Pariisin MM-kisoissa 2003. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sijoittui kuudenneksi oteltuaan 8287 pistettä. Zsivoczky oli sisäratojen EM-kisoissa 2005 seitsenottelun viides. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän voitti uransa ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin sijoittumalla kolmanneksi tuloksella 8385. Hänet valittiin samana vuonna Unkarin vuoden yleisurheilijaksi. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän voitti hopeaa. Osakan MM-kisoissa 2007 hän oli kahdestoista ja Pekingin olympialaisissa 2008 hän keskeytti.
Myös Zsivoczkyn vanhemmat olivat yleisurheilijoita: hänen isänsä on moukarinheiton olympiavoittaja Gyula Zsivótzky ja äitinsä korkeushyppääjä Magdolna Komka.
Ennätykset

100 metrin juoksu: 10,90 (2005)
400 metrin juoksu: 47,93 (2000)
1 500 metrin juoksu: 4.20,94 (1999)
110 metrin aitajuoksu: 14,54 (2006)
Korkeushyppy: 222 (1994)
Seiväshyppy: 490 (1998)
Pituushyppy: 731 (1999)
Kuulantyöntö: 15,96 (2005)
Kiekonheitto: 49,58 (2005)
Keihäänheitto: 66,79 (2006)
Kymmenottelu: 8554 (2000)
Askel (albumi)

| Askel Viikate |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 31. maaliskuuta 2023
 Formaatti: CD, LP, MC
 Tuottaja(t): Miitri Aaltonen
 Kesto: 37.24
 Levy-yhtiö: Universal Music
Listasijoitukset
  2. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Viikatteen muut julkaisut
| Rillumarei! 2020 | Askel 2023 | Hiljainen 2024 |
Singlet albumilta Askel
 ”Kavaljeeri” Julkaistu: 29. huhtikuuta 2022  ”Älä pelkää pimeää” Julkaistu: 13. tammikuuta 2023
Askel on heavy metal -yhtye Viikatteen 14. studioalbumi. Se julkaistiin 31. maaliskuuta 2023 Universal Music -levymerkillä. Albumi on yhtyeen ensimmäinen, jolla ei soita kuulo-ongelmien vuoksi poisjäänyt rumpali ja perustajajäsen Simo Kairistola. Albumin rumpuosuudet on soittanut yhtyeen äänimies Kalle "Kalke" Kukkonen.
Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "Kavaljeeri" ja "Älä pelkää pimeää".
Kappaleet

Kavaljeeri – 3.12
Vaihtoaskel – 0.41
Kuin aaveet – 3.45
Hei syystuuli – 4.04
Ei loputon yö – 3.34
Olkitaivaat – 3.52
Älä pelkää pimeää – 3.12
Ilta on viekas – 5.00
Tumman tiedon lähde – 3.41
Kylmä kolme – 1.47
Askel – 4.31
Arvostelut

Soundi:
Imperiumi: 9-/10
Aiheesta muualla

Askel (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Askel (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)