stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsinki
Kaupunkinäkymä > Arkkitehtuuri > Kertaustyylit

Empirekeskustan rakentamisen jälkeen Helsingissä oli hiljaisempi rakennuskausi 1860-luvulle asti. Monet uudet liikerakennukset olivat neljä-, viisi- tai kuusikerroksisia. Vallitsevaksi tyyliksi nousi uusrenessanssi ja sen huomattavimmaksi edustajaksi Theodor Höijer, joka suunnitteli muun muassa Pohjoisesplanadille ehjän kaupunkikuvallisen kokonaisuuden, jonka kenties edustavin esimerkki on aikanaan kaupungin suurin yksityistalo, Grönqvistin talo (1883). Höijerin piirustusten mukaan on rakennettu myös muun muassa Ateneumin taidemuseo (1887), jonka arkkitehtuuriin kuuluvat monet korkokuvat ja patsaat, Erottajan paloasema (1891) sekä Rikhardinkadun kirjasto (1881). Gustaf Nyström suunnitteli Kruununhakaan niin ikään uusrenessanssityyliset, koristelussaan rikkaat Säätytalon (1891) ja Valtionarkiston (1890), jotka muodonkäsittelyssään nojaavat toisaalta vahvasti Engelin uusklassistiseen perintöön. Myös Vanha kauppahalli (1889) on hänen suunnittelemansa. Edustavia uusrenessanssirakennuksia ovat myös Kruununhaassa sijaitsevat Ludwig Bohnstedtin suunnittelema, tyylillisesti hieman pelkistetympi Suomen Pankki (1883) sekä Sebastian Gripenbergin suunnittelema Suomalaisen kirjallisuuden seuran rakennus (1890).
Uusgotiikkaa Helsingissä on nähtävissä lähinnä julkisissa rakennuksissa; näistä näkyvin on Ullanlinnassa sijaitseva Johanneksenkirkko (1891), joka on Suomen suurin kivikirkko. Muita esimerkkejä uusgotiikasta ovat Ritarihuone (1862) Kruununhaassa ja katolinen pyhän Henrikin katedraali (1860). Uusbarokki on kaupungissa sitäkin harvinaisempi tyyli; sen pääesimerkki on kertaustyylien kulta-ajan jälkeen rakennettu nykyisen Luonnontieteellisen museon rakennus (1913).
Kaupunkinäkymä > Arkkitehtuuri > Jugend ja kansallisromantiikka

Jugendtyyli on Helsingin näkyvimpiä arkkitehtuurin tyylisuuntauksia, ja 1900-luvun alkuvuosina rakennetut jugendtyyliset kerrostalot hallitsevat monen kaupunginosan katukuvaa. Jugendin alkuvaiheen arkkitehtuuri on vaikutteiltaan mannermaista, mikä näkyy mm. useissa keskustan liikerakennuksissa. Nousevan kansallisromantiikan myötä innoitusta haettiin kansallisista aiheista ja luonnosta, mikä näkyy yhtenäisimmin Katajanokan asuinalueessa sekä Onni Tarjanteen suunnittelemassa Kansallisteatterin rakennuksessa (1902), jossa toisena lähtökohtana on aikansa yhdysvaltalainen arkkitehtuuri. Varsinaisen kansallisromantiikan arkkitehtuurin merkittävimpiin töihin kuuluvat tämän lisäksi Gesellius–Lindgren–Saarisen Pohjolan talo (1899–1901) ja fasadeissaan Suomen keskiaikaisia linnoja ja kirkkoja mukaileva Kansallismuseo (1905–1910) sekä Lars Sonckin Kallion kirkko (1908–1912) ja Puhelinyhdistyksen talo (1905).
Myöhäisjugendissa arkkitehtuuri palasi klassisiin aiheisiin. Yhtenäisimmällään tyyli on osassa Etu-Töölöä sekä asettelultaan ja mittakaavaltaan huvilakaupunkimaisessa Eirassa, joissa on myös asemakaavoituksessa pyritty sitteläisittäin vaihtelevaan, orgaaniseen vaikutelmaan. Edustava esimerkki myöheisjugendista on Uusi ylioppilastalo (1910). Ajanjakson tärkein arkkitehtuurikilpailu järjestettiin Helsingin rautatieasemasta (1905–1919). Eliel Saarinen voitti sen kansallisromanttisella ehdotuksella, mutta ehdotus muuttui lopulta kritiikin jälkeen kohti konstruktivismia ja rationalismia.
Kaupunkinäkymä > Arkkitehtuuri > 1920-luvun klassismi

Uutena tulkintanaan 1920-luvulla käyttöön tulleen klassismin aikaan Helsinki oli huomattavasti kasvava kaupunki, mikä näkyy suuressa määrässä aikakaudella rakennettuja asuintaloja. Nykyaikaan on säilynyt jopa poikkeuksellisen yhtenäisinä ajan asuinkorttelistoja eritoten Etu-Töölössä ja Vallilassa sekä puutarhakaupunkimaisessa Puu-Käpylässä. Vasta itsenäistyneessä Suomessa tyylisuunta korosti suunnittelun yhtenäisyyttä sekä katseiden kohdistusta vanhasta emämaasta pohjoismaisuuteen. Julkisissa rakennuksissa Helsingin huomattavimpia ja tyylipuhtaimpia esimerkkejä tyylisuunnasta ovat Töölön kirkko (1930) ja Taidehalli (1928).
1920-luvun klassismi vaihettui vähitellen pelkistyen funktionalismiin ja jätti Helsinkiin paljon rakennuksia, jotka tyylillisesti ovat näiden tyylisuuntien leikkauspinnalta. Kenties edustavin esimerkki kehityksen alkuvaiheilta on eräs Suomen tunnetuimmista rakennuksista, pääosin klassistinen Eduskuntatalo (1926–1931). Myös Paavalinkirkko (1930) on vielä voittopuolisesti klassistinen ja muotoiltu soveltaen italialaisen basilikan tyyliä. Klassismia ja mannermaista rationalismia yhdistää valmistuessaan jo jokseenkin vanhanaikainen Stockmannin tavaratalo (1925–1930).
1930-luvun alussa kuitenkin arkkitehtuurin muotokieli pelkistyi nopeasti, mikä ilmenee jo Suomen ensimmäiseksi pilvenpiirtäjäksi kutsutussa Hotelli Tornissa (1931) sekä Helsingin konservatorion rakennuksessa, nykyisessä Sibelius-Akatemian R-talossa (1931), jota voi luonnehtia jo lähinnä funktionalistiseksi, vaikka jäsentely onkin vielä klassistista. Funktionalismin nopea läpilyönti aiheutti myös vastarintaa; 1930 järjestetystä Mikael Agricolan kirkon suunnittelukilpailussa järjestettiin toinen kierros, koska kaikki ensimmäiseen saapuneet ehdotukset koettiin tyyliltään liian suoraviivaisiksi. Kirkko valmistui 1935 Lars Sonckin suunnittelemana, klassismilla ja sen toisinaan suosimalla punatiilellä pehmennettyyn funktionalistiseen tyyliin.
Kaupunkinäkymä > Arkkitehtuuri > Modernismi

Funktionalismin tyyliin rakennettiin yhtenäiset, ns. töölöläisfunkkista edustavat Keski- ja Taka-Töölön asuinalueet, joissa vanhanaikaiseen umpikorttelirakenteeseen sidottuna funktionalismin ihanteet eivät vielä täysin toteudu. Keskeisiä täysfunktionalismia, ns. valkoista funktionalismia edustavia rakennuksia ei Helsingissä ole erityisen paljon. Merkittävämmät näistä rakennettiin vuoden 1940 olympialaisia varten, tärkeimpinä esimerkkeinä Olympiastadion (1934–1938), Autopalatsi (1937), Lasipalatsi (1936) sekä Olympiakylä, joka oli Helsingin ensimmäinen funktionalistinen avokorttelirakenteinen kaupunginosa. Funktionalistinen Helsinki-Malmin lentoasema (1936) on Suomen lentokentistä ainoana luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi. Teollisuusarkkitehtuurin parhaita esimerkkejä ovat SOK:n Vallilan tuotantolaitokset.
Toisen maailmansodan jälkeisen jälleenrakentamiskauden aikana Helsinkiin nousi lyhyessä ajassa rakennuskannaltaan yhtenäisiä lähiöitä, kuten Maunula, Haaga, Munkkivuori, Lauttasaari, Länsi-Herttoniemi ja Roihuvuori. Suomalaista arkkitehtuuria leimasi 1950-luvulla yksinkertaisuus ja inhimillinen mittakaava. Helsingissä tätä humaania rationalismia edustavat muun muassa Kansallisteatterin pieni näyttämö ja Kulttuuritalo.
Suomi kaupungistui voimakkaasti 1960–1970-luvuilla. Helsingissä uusia asukkaita varten rakennettiin muun muassa Pihlajamäki, jossa käytettiin Suomessa ensimmäisen kerran laajassa mittakaavassa betonielementtimenetelmää. 1960-luvun arkkitehtuurin veistoksellisempia esimerkkejä ovat Kannelmäen ja Temppeliaukion kirkot sekä Helsingin kaupunginteatteri. Kaksi viimeksi mainittua ovat esimerkkejä myös suuren rakennushankkeen taitavasta sijoittamisesta ympäristöönsä. Tällaista suuntausta edustaa myös Alvar Aallon keskustasuunnitelmasta ainoana toteutettu Finlandia-talo. Kasvukaudella purettiin monia vanhoja arvorakennuksia, ja esimerkiksi Katajanokalla sijaineen Norrménin talon tilalle rakennettiin Stora Enson pääkonttori.
1980- ja 1990-luvuilla rakennetussa Pikku Huopalahdessa on pyritty pääsemään eroon yksi-ilmeisestä ruutukaavasta. Pikku Huopalahden ilme onkin hyvin orgaaninen, eivätkä sen kadut toistu samanlaisina. Itäkeskus oli puolestaan ensimmäinen 1980-luvulla rakennettu aluekeskus. Helsinkiä on myös pyritty suojelemaan 1900-luvun lopulla, ja monia vanhoja rakennuksia on peruskorjattu. Uusinta arkkitehtuuria edustavat muun muassa Nykytaiteen museo Kiasma (1998), lasiseinäinen Sanomatalo (1999) sekä osittain puujulkisivuinen Helsingin keskustakirjasto Oodi (2018).
Kaupunkinäkymä > Nähtävyydet

Merellinen Helsinki on nähtävyys itsessään ja yksi Suomen 27:stä kansallismaisemasta. Merkittävimpiä nähtävyyksiä on Suomenlinnan linnake, joka on merkitty Unescon maailmanperintöluetteloon. Toinen saarikohde on Seurasaaren virkistysalue ja ulkoilmamuseo. Lapsiperheiden suosimia nähtävyyksiä ovat Linnanmäen huvipuisto ja Korkeasaaren eläintarha. Helsingin kirkoista tunnetuimpia ovat Temppeliaukion kirkko, ortodoksinen Uspenskin katedraali ja Helsingin tuomiokirkko, joka hallitsee empiretyylistä Senaatintoria. Sen reunalla sijaitsevat Helsingin yliopiston päärakennus ja Valtioneuvoston linna. Senaatintorilta on lyhyt matka Kauppatorille, jonka reunalla sijaitsevat Presidentinlinna ja Helsingin kaupungintalo. Esplanadin puisto on ydinkeskustan merkittävin puisto. Mannerheimintien varrella on muun muassa Kansallismuseo, Eduskuntatalo, nykytaiteen museo Kiasma ja Stockmannin tavaratalo. Aleksanterinkatu on keskustan merkittävin ostos- ja liikekatu. Merkittäviä kauppakeskuksia ovat ydinkeskustassa sijaitsevat Kamppi ja Forum, Itäkeskuksessa sijaitseva Itis, Kannelmäessä sijaitseva Kaari, Kalasatamassa sijaitseva Redi ja tuoreimpana Pasilassa sijaitseva Tripla, joka on Pohjoismaiden suurin kauppakeskus. Töölössä sijaitsevassa Ratikkamuseossa voi tutustua Helsingin raitioliikenteen historiaan. Olympiastadionin 72 metriä korkeasta tornista voi luoda yleiskatsauksen Helsinkiin.
Tunnettuja patsaita ja muistomerkkejä ovat muun muassa keisari Aleksanteri II:n patsas (1894), suihkulähdeveistos Havis Amanda (1908), Paavo Nurmen juoksijapatsas (1925), Kolmen sepän patsas (1932), Aleksis Kiven muistopatsas (1939), marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas (1960) ja Sibelius-monumentti (1967).
Kunnallishallinto

Helsingin kaupunginvaltuustossa on 85 jäsentä, joista nykyisellä kaudella (2021–2025) naisia on 48 ja miehiä 37. Suurimmat valtuustoryhmät ovat kokoomus (23 paikkaa), vihreät (18) ja SDP (13). Muuhun Suomeen verrattuna keskustan kannatus on pieni.
Helsingin pormestari on Juhana Vartiainen ja apulaispormestareita ovat Daniel Sazonov (sosiaali- ja terveystoimi), Paavo Arhinmäki (kulttuuri ja vapaa-aika), Nasima Razmyar (kasvatus ja koulutus) sekä Anni Sinnemäki (kaupunkiympäristö).
Vuonna 2016 Helsingin kaupungin organisaatio koostui 31 virastosta ja laitoksesta. Virastojen ja laitosten lisäksi kaupunkikonserniin kuuluu kaupungin kokonaan tai yli puoleksi omistamia osakeyhtiöitä ja säätiöitä. Kaupungin palveluksessa oli vuonna 2016 noin 38 000 henkilöä.
Kunnallishallinto > Kuntavaalitulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | KOK | KOK | VIHR | VIHR | SDP | SDP | VAS | VAS | PS | PS | RKP | RKP | NYT | NYT | KESK | KESK | KD | KD | muut | muut | Johto |
| Vuosi | Ääniä | % | Ääniä | % | Ääniä | % | Ääniä | % | Ääniä | % | Ääniä | % | Ääniä | % | Ääniä | % | Ääniä | % | Ääniä | % | Johto |
| 2000 | 66 089 | 28,9 | 53 760 | 23,5 | 46 722 | 20,5 | 18 685 | 8,2 |  |  | 17 369 | 7,6 |  |  | 10 529 | 4,6 | 7 908 | 3,5 | 7 299 | 3,1 | 5,4 |
| 2004 | 73 530 | 28,2 | 51 820 | 19,9 | 61 133 | 23,4 | 23 199 | 8,9 | 4 054 | 1,6 | 19 743 | 7,6 |  |  | 14 084 | 5,4 | 7 222 | 2,8 | 6 120 | 2,2 | 4,8 |
| 2008 | 81 205 | 29,2 | 64 556 | 23,2 | 49 656 | 17,9 | 23 402 | 8,4 | 14 730 | 5,3 | 17 364 | 6,3 |  |  | 11 833 | 4,3 | 7 752 | 2,8 | 7 295 | 2,7 | 6,0 |
| 2012 | 76 813 | 26,9 | 63 753 | 22,3 | 48 070 | 16,8 | 28 908 | 10,1 | 26 816 | 9,4 | 17 275 | 6,1 |  |  | 10 415 | 3,6 | 6 298 | 2,2 | 7 021 | 2,4 | 4,6 |
| 2017 | 92 183 | 28,3 | 78 322 | 24,1 | 44 994 | 13,8 | 36 464 | 11,2 | 21 882 | 6,7 | 18 996 | 5,8 |  |  | 9 209 | 2,8 | 9 139 | 2,8 | 14 036 | 4,5 | 4,2 |
| 2021 | 85 624 | 25,6 | 66 093 | 19,8 | 48 096 | 14,4 | 42 366 | 12,7 | 33 946 | 10,2 | 21 866 | 6,5 | 11 058 | 3,3 | 7 929 | 2,4 | 5 913 | 1,8 | 11 004 | 3,3 | 5,8 |
Kunnallishallinto > Korruptio ja väärinkäytökset

Rakentamiseen ja kaavoitukseen liittyviä rakenteellisen korruption esimerkkejä Helsingissä ovat muun muassa Hyvä veli -verkostot.
Keskeinen Helsingin kaupunkiin liittyvä tapaus on Naurissaaren lahjusjupakka (1984), jossa helsinkiläiset kaavoituskantaansa miettivät kaupunginvaltuutetut saivat lahjuksia. Helsingin metron rakentamisessa vältettiin kansainvälistä kilpailua. Metroon haluttiin suomalaiset junat, jotka jälkikäteen arvioituna osoittautuivat yli kaksi kertaa kalliimmiksi kuin Tukholmassa.
Vuonna 1988 uutisoitiin Helsingin Poka-ilmiöstä eli Polarin ja Hakan sekä niitä lähellä olevien puolueiden yhteistyöstä tonttien ja rakennushankkeiden saannissa. Helsingin ylipormestari Raimo Ilaskivi tuomitsi rakennusliikkeiden ja puolueiden liian läheiset suhteet. Yhteistyökuvioon on esitetty kuuluneen olennaisesti myös VVO ja Sato.
Elannon valtaa Helsingin aluerakentamiseen on pidetty suurena. Elannon pääjohtaja toimi 25 vuoden ajan Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunnan puheenjohtajana ja häntä on pidetty roolissa sekä Elannon myös Hakan ja VVO:n interssien ajajana.
Vuonna 2016 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi viisi henkilöä ehdollisiin vankeusrangaistuksiin liittyen törkeään petokseen rakennusviraston urakoissa. Vyyhti liittyi useaan rakennusurakkakohteeseen, joissa hoidettiin laitonta rahavirtaa perusteettomilla laskuilla.
Väestö > Asukasluku

Helsingin asukasluku on 684 589 (31.12.2024). Helsinki ja sen lähikunnat muodostavat 1 606 104 asukkaan Helsingin seudun metropolialueen. Kaupungin asukkaista on suurempi osa naisia (52,3 %) kuin muualla Suomessa (50,5 %). Kaupungin maa-alueen väestötiheys on 3 049,66 henkilöä/km².
Helsingin voimakas kasvu alkoi pääkaupungiksi tulemisen myötä 1810-luvulla, ja se jatkui sotavuosia lukuun ottamatta aina vuoteen 1968. 1960-luvulla Helsingin väestönkasvu pysähtyi, kun ihmisiä muutti Espoon ja Vantaan uusiin lähiöihin, joissa väestönkasvu jatkui entistä tahtia. Alettiin puhua pääkaupunkiseudusta. Myöhemmin myös Espoossa ja Vantaalla alkoi kaavoitus olla riittämätöntä ja muuttovirta siirtyi yhä kauemmas, Helsingin seudulle entisiin maaseutukuntiin ja Lohjalle, Riihimäelle, Hämeenlinnaan, Lahteen ja Porvooseen saakka. Helsingin väkiluvun on arvioitu olevan vuonna 2030 noin 716 000 ja vuonna 2060 noin 870 000 asukasta.
| Vuosi | Helsinki | Pääkaupunkiseutu |
| --- | --- | --- |
| 1875 | &&&&&&&&&&023000.&&&&0023 000 |  |
| 1900 | &&&&&&&&&&079000.&&&&0079 000 |  |
| 1910 | &&&&&&&&&0119000.&&&&00119 000 |  |
| 1920 | &&&&&&&&&0152000.&&&&00152 000 |  |
| 1930 | &&&&&&&&&0206000.&&&&00206 000 |  |
| 1940 | &&&&&&&&&0252000.&&&&00252 000 | &&&&&&&&&0307000.&&&&00307 000 |
| 1950 | &&&&&&&&&0369000.&&&&00369 000 | &&&&&&&&&0408000.&&&&00408 000 |
| 1960 | &&&&&&&&&0448000.&&&&00448 000 | &&&&&&&&&0543000.&&&&00543 000 |
| 1970 | &&&&&&&&&0524000.&&&&00524 000 | &&&&&&&&&0693000.&&&&00693 000 |
| 1980 | &&&&&&&&&0484000.&&&&00484 000 | &&&&&&&&&0755000.&&&&00755 000 |
| 1990 | &&&&&&&&&0491000.&&&&00491 000 | &&&&&&&&&0822000.&&&&00822 000 |
| 2000 | &&&&&&&&&0551000.&&&&00551 000 | &&&&&&&&&0949000.&&&&00949 000 |
| 2010 | &&&&&&&&&0588343.&&&&00588 343 | &&&&&&&&01038000.&&&&001 038 000 |

| 2020 | 0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero.0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero656 920 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”n”.0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”n”n. 1 200 000 |
| Helsingin väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 483 036 | 483 036 |
| 1985 | 1985 |    | 485 795 | 485 795 |
| 1990 | 1990 |    | 492 400 | 492 400 |
| 1995 | 1995 |    | 525 031 | 525 031 |
| 2000 | 2000 |    | 555 474 | 555 474 |
| 2005 | 2005 |    | 560 905 | 560 905 |
| 2010 | 2010 |    | 588 549 | 588 549 |
| 2015 | 2015 |    | 628 208 | 628 208 |
| 2020 | 2020 |    | 656 920 | 656 920 |
Väestö > Kotimaiset kielet

Vuonna 2022 Helsingin väestöstä puhui äidinkielenään suomea 76,1 prosenttia, ruotsia 5,5 prosenttia ja saamea 0,1. Vuonna 2019 Helsingin ruotsinkielisestä väestöstä noin 43 prosenttia asui kantakaupungissa, kun koko väestöstä siellä asui noin 32 prosenttia. Kaupungin osa-alueista ruotsinkielisten osuus oli vuonna 2019 suurin Kyläsaaressa (82,5 %), Kaivopuistossa (34,3 %), Karhusaaressa (20,6 %) ja Ullanlinnassa (19,6 %).
Väestö > Ulkomaalaistaustaiset

Vuonna 2024 noin joka viides helsinkiläinen puhui äidinkielenään jotain muuta kuin kotimaisia kieliä. Kaikkiaan Helsingissä puhutaan 145:tä eri äidinkieltä. Vuonna 2022 Helsingissä asui 123 676  ulkomaalaistaustaista henkilöä, mikä vastaa 18,6 prosenttia kaupungin väestöstä. Näistä varsinaisia ulkomaan kansalaisia on 73 076 asukasta. Muita kieliä kuin suomea, ruotsia tai saamea puhui äidinkielenään 121 684 asukasta. Puhutuimmat vieraat kielet olivat venäjä, somali ja viro. Postinumeroalueista eniten ulkomaalaistaustaisia asuu Kontula - Vesala - Kivikko -alueella eli 43 prosenttia väestöstä. International House Helsinki on ohjaus- ja neuvontapiste, joka palvelee Helsingin maahanmuuttajia. Neuvontapalveluita saa asumiseen, työnhakuun, työsuojeluun, verotukseen, opiskeluun, perheasioihin, vapaa-aikaan sekä viranomaisten kanssa toimimiseen. Väestöennusteen mukaan vuonna 2035 neljäsosa Helsingin asukkaista olisi vieraskielisiä.
| Syntyperä | Asukasluku | Prosenttia |
| --- | --- | --- |
|  Suomi | 555 109 | 83,6 |
|  Neuvostoliitto | 13 533 | 2,0 |
|  Viro | 10 400 | 1,6 |
|  Somalia | 6 883 | 1,0 |
|  Irak | 5 818 | 0,9 |
|  Venäjä | 3 975 | 0,6 |
|  Kiina | 3 876 | 0,6 |
|  Ruotsi | 3 562 | 0,5 |
|  Intia | 2 672 | 0,4 |
|  Vietnam | 2 433 | 0,4 |
|  Filippiinit | 2 370 | 0,4 |
|  Yhdysvallat | 2 206 | 0,3 |
|  Yhdistynyt kuningaskunta | 2 166 | 0,3 |
|  Turkki | 2 142 | 0,3 |
|  Iran | 2 024 | 0,3 |
|    Nepal | 2 017 | 0,3 |
Väestö > Taajamat

Vuoden 2022 lopussa Helsingissä oli 664 028 asukasta, joista 650 930 asui taajamissa, 256 haja-asutusalueilla ja 12 842:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Helsingin taajama-aste on 100,0 %. Helsingin taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2018) |
| --- | --- | --- |
| 1. | Helsingin keskustaajama* | 630 603 |
| 2. | Söderkulla* | 1 758 |
| 3. | Suomenlinna | 707 |
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Helsingin keskustaajama ulottuu Helsingin lisäksi usean naapurikunnan alueelle. Vuoden 2011 lopussa Helsingin keskustaajamassa oli 1 159 211 asukasta ja sen pinta-ala oli 631,11 neliökilometriä. Vuoden 2017 lopussa koko keskustaajaman väkiluku oli 1 268 296 asukasta ja pinta-ala 680,12 neliökilometriä.
Helsingin keskustaajaman alueella sijaitsee kolme kaupunkialuetta: Helsingin, Keravan ja Järvenpään kaupunkialueet. Östersundomin liitosalueen taajamaväestö kuuluu Söderkullan taajamaan, joka ulottuu pääosin Sipoon kunnan alueelle ja pieneltä osin myös Vantaan kaupungin alueelle.
Väestö > Uskonto

Vuoden 2022 lopussa Helsingin asukkaista vähemmistö, 47,6 prosenttia, kuului evankelisluterilaiseen kirkkoon. Kirkkoon kuuluvien osuus on pienempi ja kirkosta erotaan useammin kuin muualla Suomessa. Yle Uutisten mukaan Helsinki oli vuonna 2017 Suomen vähiten luterilaisin kunta. Vuonna 2013 alle puolet Helsingissä syntyneistä kastettiin kirkon jäseniksi. Kirkon jäsenprosenttiin vaikuttaa erityisesti maahanmuutto, joka nostaa kaupungin väkilukua, mutta ei lisää kirkkoon kuuluvien osuutta.
Helsingin suomenkieliset evankelis-luterilaiset seurakunnat kuuluvat Helsingin hiippakunnan neljään rovastikuntaan ja ruotsinkieliset seurakunnat Porvoon hiippakunnan Helsingin rovastikuntaan. Helsingissä toimii 18 suomenkielistä ja kolme ruotsinkielistä seurakuntaa, jotka muodostava yhdessä Helsingin seurakuntayhtymän (ruots. Helsingfors kyrkliga samfällighet). Näiden lisäksi Helsingissä toimii kaksi ei-alueellista Suomen evankelis-luterilaisen kirkon alaista seurakuntaa, Suomen saksalainen seurakunta sekä riikinruotsalainen Olaus Petrin seurakunta.
Kaikille luterilaisen kirkon herätysliikkeille, rukoilevaisuutta lukuun ottamatta, Helsinki on keskeinen kaupunki. Voimakkaimmin Helsingissä vaikuttaa evankelioiva herätyskristillisyys. Herätysliikkeiden kannattajajoukot ovat määrällisesti Helsingissä muuta maata suuremmat, mutta suhteellinen osuus väestöstä ja siten vaikutus seurakuntaelämään pienempi. Herätysliikkeiden kannalta erityisesti muualta maasta muuttaneet muodostavat liikkeiden elinvoimaisen ytimen. Vuonna 1987 järjestetyssä Missio Helsingissä yli 9 000 ihmistä tuli uskoon. Helsinki Mission jälkimainingeissa Helsingissä syntyi Tuomasmessu-yhteisö, joka kokoontuu viikoittain Mikael Agricolan kirkossa.
Helluntaiherätyksen piirissä Helsingissä toimivat Suomen suurin helluntaiseurakunta Saalem, Fila Helsinki, Lähetysseurakunta, Siion-seurakunta, Kontulan Metrokappeli, Lighthouse Christian Center, Malmin Saalem, Risteyspaikka sekä Vuosaaren Ankkuriseurakunta. Vapaakirkollisuutta edustavat Andreaskirkko ja Helsingin vapaaseurakunta. Näiden lisäksi Helsingissä toimii Helsingin venäläinen vapaaseurakunta ja Vuosaaren vapaaseurakunta. Baptistisia seurakuntia ovat Helsingin baptistiseurakunta ja ruotsinkielinen Helsingfors Baptistförsamling.
Suomen ortodoksisen kirkon Helsingin ortodoksinen seurakunta toimii Helsingin lisäksi koko Uudellamaalla. Vuonna 2014 siihen kuului noin 20 000 jäsentä.
Väestö > Uskonto > Muut uskonnot

Pääkaupunkiseudulla on kaikkiaan noin 30 moskeijaa. Monet kieliryhmät ja kansallisuudet, kuten bangladeshilaiset, kosovolaiset, kurdit ja bosnialaiset ovat perustaneet omia moskeijoitaan. Muslimiyhteisöistä vanhin on 1800-luvulla muodostunut tataariyhteisö. Vuoden 2015 lopulla imaami Anas Hajjar arvioi, että suurina juhlapyhinä moskeijoissa käy yhteensä noin 10 000 muslimia.
Helsingin synagoga vuodelta 1906 on vanhempi Suomen kahdesta synagogaksi alun perin rakennetusta rakennuksesta.
Asuminen

Vuoden 2023 lopussa Helsingissä oli noin 394 000 asuinhuoneistoa. Yksinasuminen on yleistynyt, ja yli puolet asuntokunnista oli yhden hengen talouksia. Helsingin asunnoista 47,8% oli vuokra-asuntoja ja 41,2% omistusasuntoja.
1900-luvun alussa Helsingin asuntokantaa leimasi säädynmukaisuus: varakkaat asuivat verraten tasokkaasti, varattomat sitä vastoin alkeellisissa hökkeleissä. Sosiaalinen asuntotuotanto aloitettiin vuonna 1905, ja Töölöön ja Alppilaan rakennettiin asuntoja, joissa oli muun muassa vesijohto ja viemäri. Pitkänsillan pohjoispuoliset alueet saivat asemakaavan ja kunnallistekniikan 1900-luvun alusta lähtien. Suurin osa asui vuokralla ja vuokrat olivat korkeat, joten alivuokralaisuus oli yleistä.
1920-luvulla asuntorakentaminen oli noususuhdanteessa. Kaupungin ilme muuttui ratkaisevasti, kun puutalot purettiin kerrostalojen tieltä. Etu-Töölöön kohosi 1910-luvulla myöhäisjugend-tyylisiä kerrostaloja, 1920-luvulla suosittiin punatiiliklassismia. Toisen maailmansodan jälkeen Helsingin asuntopula oli ennennäkemätön, koska pommitukset olivat tuhonneet asuntoja ja uustuotanto oli sodan aikana hiipunut. Taloudelliset voimavarat keskitettiin kuitenkin sotakorvausten maksamiseen ja uudet asunnot saivat odottaa. Rintamamiestaloja nousi muun muassa Herttoniemeen, Pakilaan ja Paloheinään. Kaupunkirakenne hajautui ja ihanteena oli luonnonläheisyys. Syntyi matalia kerrostalorivistöjä, rivitaloja ja tornimaisia pistetaloja. Maaltamuuttajat alkoivat muuttaa kantakaupungin sijasta uusiin lähiöihin 1960-luvun puolenvälin jälkeen.
Helsinkiläisten asumiselle on ollut tyypillistä ahtaus, vaikka ahtauden määritelmää onkin muutettu useaan otteeseen. Vuonna 1950 kolmannes kaupunkilaisista asui ahtaasti, kun kriteerinä pidettiin yli kahta henkeä huonetta kohden. Saman määritelmän mukaan vuonna 2009 olisi asunut ahtaasti 0,7 prosenttia. Vuonna 1990 ahtaasti asumisen rajaksi määriteltiin yli yksi henkilö huonetta kohden eikä keittiötä enää laskettu huoneeksi. Tämän määritelmän mukaan viidesosa helsinkiläisistä asui ahtaasti vuonna 2009.