Veren ääriin
Taustaa

Vuonna 1976 McCarthy erosi silloisesta vaimostaan, muutti El Pasoon Texasiin ja raitistui. Seuraavan yhdeksän vuoden aikana hän opetteli espanjaa, tutki rajaseutujen historiaa ja kirjoitti Lyndhurst-, John Simon Guggenheim Memorial- ja MacArthur Fellows -säätiöiden apurahojen turvaamana. Veren ääriin julkaistiin yhdeksän vuotta myöhemmin 1985. Se on McCarthyn ensimmäinen romaani, joka sijoittuu Yhdysvaltojen rajaseuduille. Hänen varhaiskauden romaaniensa tapahtumapaikka oli ollut Appalakkien vuoristo. Romaani on myös ainoa McCarthyn teos, jonka tapahtumat ajoittuvat 1800-luvulle.
Noah Shannon on jäljittänyt romaanin ensimmäiset luonnokset McCarthyn arkistoissa 1970-luvun puoliväliin. McCarthy teki teosta varten erittäin tarkkaa taustatyötä. John Glanton ja hänen joukkionsa ovat historiallisia henkilöitä. Jopa lyhyet ja näennäisen epäolennaiset kohtaukset perustuvat historiallisiin lähteisiin. Glantonin jengiä käsittelevät osien taustalla on Samuel Chamberlainin kirja Tunnustukseni: Roiston muistelmia (My Confession: The Recollections of a Rogue). Chamberlain oli John Joel Glantonin ryhmän jäsen vuosina 1849–1850. Chamberlain itse ei ole henkilö Veren ääriin -romaanissa. Romaanin antagonisti tuomari Holden esiintyy myös Chamberlainin muistelmissa, vaikka hänen todellinen henkilöllisyytensä jääkin tuntemattomaksi:
»Glantonin jengi koostui "sonoralaisista, cherokee- ja delaware-intiaaneista, Kanadan ranskalaisista, texasilaisista, irlantilaisista, yhdestä mustasta ja yhdestä täysiverisestä Comanche-intiaanista", ja kun Chamberlain liittyi joukkoon se oli kerännyt 37 päänahkaa ja kärsinyt tuntuvia tappioita kahdella edellisellä retkellään ... Glantonin kakkosmies oli texasilainen, tuomari Holden. Chamberlainin mukaan "sen kylmäverisempää rosvoa ei ole ikinä nähty." Holden oli reilusti 190-senttinen, pulska, kalpeakasvoinen "ilman yhtään karvaa tai minkäänlaista ilmettä kasvoillaan”, oppinut geologi ja mineralogi, joka puhui sujuvasti alkuperäiskieliä ja oli hyvä muusikko.
- Edwin Turner: Books Are Made out of Books — Blood Meridian and Samuel Chamberlain»
Muita tärkeitä lähteitä olivat esimerkiksi John Woodhouse Audubonin Audobon’s Western Journal, 1849–1850, Mayne Reidin The Scalp-Hunters, James Hobbsin Wild Life in the Far West (1874), William T. Hamiltonin My Sixty Years on the Plains (1905) ja Waddy Thompsonin Recollections of Mexico (1846). Kirjeessään Notes on Blood Meridian -kirjan kirjoittaneelle John Sepichille McCarthy kertoi lukeneensa taustatyötä tehdessään satoja kirjoja. Historiallisesta tarkkuudesta kertoo esimerkiksi kirjan kohtaus, jossa Albert Speyer myy aseita Glantonille Chihuahuassa. Speyer on todellinen historiallinen henkilö, jonka asekaupoista pahamaineisen päänahanmetsästäjä James Kirkerin kanssa 1840-luvulla on säästynyt useita silminnäkijäkertomuksia.
McCarthyn taustatyön tarkkuus ei rajoittunut pelkästään historiallisiin lähteisiin. Hän teki yksityiskohtaisia muistiinpanoja Tucsonin, San Diegon ja Fort Griffinin luonnosta ja arkkitehtuurista, ja tutki raja-alueen väestöä, yksittäisten ihmisten elämäntarinoita ja sanastoa. Texasin Nacogdochesia koskevissa muistiinpanoissa "Oikeustalo on rakennettu 1840. 1850 katto vuosi ja oikeuden istuntoja jouduttiin siirtämään tuonnemmaksi. Ei tulisijaa, joten kylmää."
Veren ääriin ei ole kuitenkaan vain historiallisiin tapahtumiin ja henkilöihin perustuva, vaan sekoitus faktaa ja fiktiota. Esimerkiksi kapteeni White on täysin fiktiivinen henkilöhahmo, ja hänen joukkonsa hyökkäys Meksikoon ei perustu historiallisiin lähteisiin. McCarthy itse kirjoitti historiallisen tiedon käytöstä:
»Tosiasia on, että historiallinen materiaali ei ole – minulle – juuri muuta kuin kehikko, johon voin ripustaa tutkielman kohtalon ja historian luonteesta, ja järjen ja tiedon käytöstä & pahuuden luonteesta ja kaikista tämänkaltaisista jutuista, jotka ovat vainonneet ihmisiä niin kauan kuin ihmisiä on ollut. … Luulen, että bardi itse (Shakespeare, suom. huom.) olisi ollut samaa mieltä kanssani siitä, että se on juuri niin sopivaa käyttöä historialle kuin voi olla.» 
(Cormac McCarthy kirjeessä kustannustoimittajalleen Albert Erskinelle keväällä 1984)