stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Weimarin perustuslaki
Weimarin perustuslain ongelmat

Weimarin perustuslakia pidettiin paperilla yhtenä liberaaleimpana ja demokraattisimpana perustuslaista ajallaan. Perustuslaissa oli kuitenkin vakavia ongelmia ja valuvikoja, jotka mahdollistivat natsien nousun valtaan ja maan muuttamisen diktatuuriksi. Weimarin tasavallan perustuslaki yhdisti parlamentarismia ja vahvaa presidentin valtaa (ns. semipresidentialismi). Perustuslaki antoi presidentille mahdollisuuden erottaa valtakunnankansleri, vaikka valtakunnankansleri säilyttäisi valtiopäivien (Reichstag) luottamuksen. Vastaavasti presidentti voisi nimittää kanslerin jolla ei ollut valtiopäivien tukea. Lisäksi perustuslaki mahdollisti niin sanotun hätäasetuksen (Notverordnung) antamisen, joka antoi presidentille laajat valtuudet keskeyttää kansalaisvapaudet ilman kunnollista checks and balances -järjestelmää. Tämä tarjosi mahdollisuuden, jota Adolf Hitler käytti nopeasti valtakunnankansleriksi noustuaan.
Vaalitavan suhteellisuus ilman minkäänlaista äänikynnystä johti hyvin sirpaleiseen edustuksellisuuteen, minkä lisäksi monet puolueet edustivat poliittisen spektrin ääripäitä kuten kommunismia tai äärioikeistoa. Parlamentin sirpaleisuus vaikeutti toimivan parlamentaarisen enemmistön luomista ja oli yksi syy sille, että Weimarin tasavallan aikaa leimasi poliittinen epävakaisuus.
Weimarin perustuslain ongelmat > Perustuslaki Hitlerin aikakaudella

Adolf Hitler nimitettiin Saksan valtakunnankansleriksi 30. tammikuuta 1933. Pian tämän jälkeen uusi hallitus alkoi rajoittaa opposition toimintaa. Kun Saksan valtiopäivätalo paloi raunioiksi 27. helmikuuta 1933, Hitler syytti teosta kommunisteja ja pidätytti puolueen johdon. Hän myös julisti maan hätätilaan ja taivutti presidentti Hindenburgin allekirjoittamaan määräyksen (Reichstagsbrandverordnung), joka peruutti suurimman osan 1919 perustuslaissa säädetyistä ihmisoikeuksista. Maaliskuussa 1933 säädettiin valtalaki, joka myönsi hallitukselle neljäksi vuodeksi oikeuden säätää lakeja ilman valtiopäivien suostumusta. Valtalain voimassaoloa jatkettiin myöhemmin useita kertoja, vuonna 1943 lopulta määräämättömäksi ajaksi.
Hindenburg kuoli 2. elokuuta 1934, jonka jälkeen Hitler yhdisti valtakunnankanslerin ja presidentin virat sekä asetti itsensä Führeriksi ja valtakunnankansleriksi. Samalla virka muutettiin elinikäiseksi.
Näin Weimarin perustuslaki jäi käytännössä lähes kaikilta osin kuolleeksi kirjaimeksi. Muodollisesti sitä ei kuitenkaan kokonaisuudessaan kumottu, vaan natsit tekivät siihen vain muutamia muutoksia, eräät huomattavimmat 15. syyskuuta 1935.
Weimarin perustuslaki ja Saksan nykyinen perustuslaki

Saksan nykyisessä vuonna 1949 hyväksytyssä perustuslaissa korjattiinkin monia Weimarin perustuslakin valuvikoja, mm. presidentin asema muuttui täysin seremonialliseksi.
Muutamat kohdat Weimarin perustuslaista ovat Saksassa nykyisinkin voimassa. Vuonna 1949 säädetyn Saksan liitto­tasa­vallan perus­lain 140. artiklassa nimittäin säädetään, että vuoden 1919 perustus­lain 136.–139. ja 141. artiklat ovat voimassa osana tätä perustus­lakia. Nämä artiklat sisältävät säännöksiä pääasiassa uskonnonvapaudesta sekä kirkkojen ja uskonnollisten yhteisöjen oikeudellisesta asemasta.
Aiheesta muualla

Weimarin perustuslaki englanniksi
Germany’s first Democratic Constitution, its Collapse, and the Lessons for Today
Britannica.com: The Weimar Constitution
Constitutional history of Germany
William Korwenkoski

William AJR Korwenkoski, oikealta nimeltään William Arto Juhani Rinne (s. 15. elokuuta 1962 Alahärmä), on lauluntekijä, artisti, runoilija ja sanoittaja. Hänestä tuli juomalaulun Suomen-mestari 1999. Korwenkoski on tehnyt useita levytyksiä. Musiikkituottajana William Rinteen merkittävin projekti on Suomenhevonen – kunnon hevonen -juhlalevy, joka julkaistiin 100-vuotiaan suomenhevosen kunniaksi. Rinne on sanoittanut ja säveltänyt kyseiselle levylle useita kappaleita ja esiintyy myös samalla levyllä taiteilijanimellään William Korwenkoski. Nyrkkeilijä Juho Haapojan virallinen kehäännousulaulu ”Haapoja Härmästä” on Korwenkosken sanoittama ja säveltämä. Tunnettuja Korwenkosken esittämiä kappaleita ovat myös ”Isontalon Antti ja Rannanjärvi”, ”Härmästä perkeles”, ”Rekkamiehen uni” ja ”Jätkän reissu”.
William Korwenkoski on tunnettu myös Etelä-Pohjanmaalla keskustelua herättäneen Pub Härmän Häjyn perustajana. Hän luopui ravintolatoiminnasta 2003. Taiteilijanimeen liitettiin heinäkuussa 2011 AJR, joka viittaa Korwenkosken oikeaan nimeen Arto Juhani Rinne. William-nimen hän lisäsi viralliseen nimeensä vuonna 2003. Hän oli vuonna 1993 uudelleen perustetun Isänmaallisen Kansanliikkeen ensimmäinen liittosihteeri. Myöhemmin Rinne osallistui politiikkaan muun muassa Perussuomalaisten kansanedustajaehdokkaana Vaasan vaalipiirissä 2003. Nyttemmin Rinne on jättäytynyt puoluepolitiikasta, mutta ottaa varsinkin musiikillaan sangen voimakkaastikin kriittistä kantaa valtamedian toimintaan sekä sisä- ja ulkopolitiikan vaikuttajien edesottamuksiin.
Korwenkoski esiintyi Tallinna -televisio-ohjelmassa vuonna 2012.
Diskografia > Albumit

Jätkän elämää (1997)
Laulun vapaus? (2001)
Takaa peililasien (2013)
Diskografia > Maxisinkut

Kulkija krouvien (1996)
Reissumies (1998)
Jätkän jäljet (1999)
Ne naiset (2002)
Diskografia > Sinkut

Koivuniemen Paula (2004)
Mika Sundqvist & William Korwenkoski: Uffe Sundqvist & Hyvä veli (1997)
Aukusti, Talvisodan sankari (2015)
Diskografia > Tuottajana ja esiintyjänä

Suomenhevonen – kunnon hevonen (Suomenhevonen 100 vuotta -juhlalevy, 2007)
Diskografia > Esiintyjänä kokoelmilla

Juomalaulut Vol.1 (Poptori Oy, 2004)
Hittikatsomo (Poptori Oy, 2006)
Kieltolaki (Poptori Oy, 2007)
Isojen poikien ja tyttöjen päiväunet (Poptori Oy, 2007)
Äijähuumoria (Poptori, 2007)
7 x 7 (Poptori, 2007)
Armotonta menoa (Poptori, 2013)
Aiheesta muualla

William Korwenkosken sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Facebook-sivut
Matias Strandvall

Matias Strandvall
Matias Johan Gustav Strandvall (s. 15. maaliskuuta 1985 Helsinki) on suomalainen entinen maajoukkuehiihtäjä.
Strandvall voitti keväällä 2007 pronssia sprinttihiihdossa nuorten MM-kisoissa ja sijoittui Sapporon MM-kisoissa sprintissä yhdeksänneksi. Maailmancupissa hän saavutti ainoan palkintokorokepaikkansa oltuaan kolmas vapaan hiihtotavan sprintissä Canmoressa 26. tammikuuta 2008. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui maailmancupin henkilökohtaisissa sprinteissä viisitoista kertaa ja parisprintissä viidesti.
Strandvall voitti SM-kisoissa 2007 sprintissä hopeaa ja kahtena seuraavana vuonna kultaa. Hän sai SM-hopeaa sprintissä 2011 sekä sprintissä ja 3,75 kilometrin prologissa 2012. Hän voitti sprintin Suomen-mestaruuden 2013 ja 2015 sekä sai hopeaa 2016. Hän voitti parisprintin Suomen-mestaruuden 2017.
Strandvall edusti IF Minken -seuraa. Hänen valmentajansa oli Roland Willför. Matias Strandvallin pikkuveli Sebastian Strandvall on pelannut jalkapalloa Veikkausliigassa (Hakassa, IFK Mariehamnissa ja Vaasan Palloseurassa) ja yhden A-maaottelun. Myös Matias pelaa ehtiessään jalkapalloa Nelosessa pelaavassa Kungliga Wasa CF:ssä. Korkeimmillaan hän on esiintynyt jalkapallossa Kakkosessa Vasa IFK:n riveissä.
Strandvall päätti lopettaa hiihtouransa kauteen 2018 ja keskittyä jatkossa pyörittämään omaa pitkien matkojen erikoishiihtäjien hiihtotallia.
Saavutuksia

2007 nuorten MM-kisoissa sprintissä (p) 3.
2007 hiihdon MM-kisoissa sprintissä (v) 9.
2004 nuorten SM-pronssi 10 km (p)
2005 nuorten MM-kisoissa sprintissä 5.
2007 SM-hopea sprintissä (p)
2008 SM-kulta sprintissä (v)
2009 SM-kulta sprintissä (v)
2011 SM-hopea sprintissä (v)
2012 SM-hopea 3,75 km (p)
2012 SM-hopea sprintissä (p)
2013 SM-kulta sprintissä (p)
2015 SM-kulta sprintissä (p)
2016 SM-hopea sprintissä (v)
2017 SM-kulta parisprintissä (p)
2018 SM-hopea sprintissä  (p)
Aiheesta muualla

Strandvallin kotisivut
Matias Hilden

| Matias Hilden |
| --- | --- |
 Hilden toukokuussa 2024
Imatran kaupunginjohtaja
 26.4.2022–  
Edeltäjä:  Ari Lindeman
Ruokolahden kunnanjohtaja
 1.2.2021–30.9.2021  
Edeltäjä:  Tuomo Sallinen
Seuraaja:  Kaisa Häkkinen-Paananen (vt.)
Puumalan kunnanjohtaja
 1.12.2011–3.9.2017, 2.5.2019–31.1.2021  
Edeltäjä:  Kari Kitunen Niina Kuuva
Seuraaja:  Niina Kuuva
Kunta- ja uudistusministerin erityisavustaja
 4.9.2017–6.5.2019  
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1987 (ikä 37) Aitoo
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kaupunginjohtaja
Tiedot
Puolue:  Suomen Keskusta
Koulutus:  hallintotieteiden maisteri, Tampereen yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Matias Hilden (s. 2. huhtikuuta 1987 Aitoo) on Imatran kaupunginjohtaja. Hän aloitti virassa huhtikuussa 2022. Aiemmin hän työskenteli Imatran strategia- ja hallintojohtajan virassa joulukuusta 2021 alkaen. Virka perustettiin Hildenin aloittaessa siinä. Hilden työskenteli Ruokolahden kunnanjohtajana helmikuun alusta syyskuun loppuun vuonna 2021. Ennen Imatralla ja Ruokolahdella työskentelyä Hilden työskenteli Puumalan kunnanjohtajana. Aloittaessaan Puumalassa  vuonna 2011 hän oli 24-vuotias ja Suomen nuorin kunnanjohtaja. Vuodesta 2017 vuoteen 2019 hän toimi kunta- ja uudistusministeri Anu Vehviläisen erityisavustajana. Kun Hilden oli Vehviläisen erityisavustajana, Puumalan kunnanjohtajana häntä sijaisti Niina Kuuva.
Hilden oli ehdolla kevään 2019 eduskuntavaaleissa Kaakkois-Suomen vaalipiirissä Suomen Keskustan ehdokkaana, mutta ei tullut valituksi. Vuoden 2008 kuntavaaleissa Hilden, tuolloin 21-vuotias kunnallistalouden opiskelija, valittiin Suomen Keskustan listalta Pälkäneen kunnanvaltuustoon listan ääniharavana 141 äänellä.
Hilden on valmistunut Tampereen yliopistosta hallintotieteiden maisteriksi.
Vuonna 2016 Hilden kilpaili Haluatko miljonääriksi? -ohjelman avausjaksossa ohjelman palattua Suomen televisioon.
Maja Benedičič

| Maja Benedičič> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. tammikuuta 1982 (ikä 42) Kranj, Slovenian ST, Jugoslavia
Uran tiedot
Pituus:  172 cm
Seura:   TSK Merkur
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2003–2009
Paras sijoitus:  33. (sprintti, Oberstdorf, 2006)
Voitot:  –
Palkintokorokkeella:  –
 Tietolaatikko päivitetty 4.3.2016 
Maja Benedičič (27. tammikuuta 1982 Kranj, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen, uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Benedičičin kilpaili vuoden 2006 talviolympialaisissa. Hän osallistui maastohiihdossa kolmelle matkalla ja oli osa Slovenian sprinttijoukkuetta. Hän oli naisten takaa-ajokilpailun 39:s ja 10 kilometrillä 65:s. Hän keskeytti 30 kilometrin kilpailun. Sprinttijoukkue oli kilpailunsa 14:s.
Maastohiihdon maailmancupissa Benedičič osallistui yhteensä 36:een osakilpailuu, parhaana henkilökohtaisena sijoituksena ollen 33:s sija kaudella 2005–2006 Saksan Oberstdorfissa kilpailussa sprintissä.
Maja Bogdanović

Maja Bogdanović
Maja Bogdanović (serb. Маја Богдановић; s. 1982 Belgrad) on serbialainen sellisti.
Bogdanović sai opetusta Zemunin Kosta Manojlović -musiikkikoulussa. 16-vuotiaana hän lähti Pariisiin, jossa valmistui Pariisin konservatoriosta. Hänen opettajiinsa kuuluivat Michel Strauss, Itamar Golan ja Pierre-Laurent Aimard. Bogdanović opiskeli myös Universität der Künste Berlinissä Jens Peter Maintzin johdolla. Hänen muita opettajiaan olivat Bernard Greenhouse, Alban Gerhardt, Young-chang Cho ja Heinrich Schiff. Bogdanović sai muun muassa Pariisin Concours de violoncelle Rostropovitchin erikoispalkinnon. Hän on vieraillut lukuisten orkesterien solistina eri maissa. Hän on tehnyt kamarimusiikissa yhteistyötä muiden muassa Nino Gvetadzen, Frederieke Saeijsin ja Nemanja Radulovićin kanssa. Bogdanović on esiintynyt säännöllisesti Kuhmon kamarimusiikissa.
Bogdanović on tehnyt levytyksiä monille levymerkeille. Ensimmäisen levytyksensä hän teki vuonna 2013 Rodrieg Ensemblen albumilla Holy War X. Hän on myös levyttänyt muun muassa Philip Sawyersin sellokonserton, jonka säveltäjä omisti hänelle. Bogdanović on kantaesittänyt myös Nicolas Bacrin, Sofija Gubaidulinan, Ivan Jevtićin, Krzysztof Pendereckin, Éric Tanguyn ja Benjamin Jusupovin teoksia. Hänet kutsuttiin esiintyjäksi Pendereckin 80-vuotisjuhlallisuuksiin Varsovaan.
Bogdanović soittaa Frank Ravatinin rakentamaa selloa.
Matti Jämsä

Matti Jämsä vuonna 1954.
Matti Mikael Jämsä (6. maaliskuuta 1929 Turku – 11. tammikuuta 1988) oli suomalainen toimittaja, joka tuli tunnetuksi 1950-luvulla Apu-lehdelle tekemistään vauhdikkaista reportaaseista. Jämsä oli aloittanut kirjoittamisen 16-vuotiaana, ja hän tuli Avun palvelukseen 1953.
Reportaaseissaan Jämsä muun muassa paini Tivoli Huvikentän karhun kanssa, ajoi autolla mereen ja rotkoon, kesytti leijonan, lumosi käärmeen, toimi Linnanmäen vedenneitona, hyppäsi korkeusennätyksen laskuvarjolla, laski kosken tynnyrissä, työntyi asbestipuvussa palavaan taloon sekä pukeutui naiseksi ja osallistui Rovaniemellä Lapin neito -missikisoihin, joissa hän pääsi neljännelle sijalle. Useat jutuistaan Jämsä teki yhdessä Veikko Ennalan kanssa.
Jämsä juuttui kuitenkin tähän sankarireportterin roolinsa, ja 1960-luvulle tultaessa tämä aihepiiri alkoi olla loppuun kulutettu. Hän toimi sittemmin Apu-lehden toimitussihteerinä, mutta alkoholi alkoi loppuvaiheessa hallita hänen elämäänsä yhä suuremmassa määrin.
Matti Jämsä (vas.) matkalla napapiirille vuonna 1958, kuljettajana Esko Keinänen.
Teoksia

Seikkailujen Lappi. Karisto 1953
Matti Jämsän tempaukset. Gummerus 1960, sisältää jutut Näin lapseni syntyvän, Sokea kulkee kaupungilla, Laskuvarjohyppy neljästä kilometristä mereen, Turusta Tukholmaan suksilla ja soutuveneellä, Miehestä tehtiin missi, Uhkayritys, Auto murskaksi rotkoon, Tropiikin kauhut, 50 tuntia haudassa, Mies liekeissä, Autolla mereen, Vain yksi päivä, Karhun kynsissä ja Koskenlasku suljetussa tynnyrissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rantala, Riku: Hullunrohkea reportteri Matti Jämsä – omien tempaustensa uhri. (Internet Archive.)
Toimittaja Matti Jämsä esiintyy vedenneitona Linnanmäellä vuonna 1955 Apu-lehteä varten, U. A. Saarisen valokuva. Museovirasto, UA Saarisen kokoelma (Finna)
Vankikarkuriksi pukeutunut toimittaja Matti Jämsä juoksee metsässä vuonna 1955, U. A. Saarisen valokuva. Museovirasto, UA Saarisen kokoelma (Finna)
Matti Jämsä viettää 50 tuntia haudassa, U. A. Saarisen valokuvia. Museovirasto, UA Saarisen kokoelma (Finna)
Matti Jämsä kokeilee asbestipukua tulipalossa, U. A. Saarisen valokuvia. Museovirasto, UA Saarisen kokoelma (Finna)
Matti Jämsän laskuvarjohyppy 1953. Ylen Elävä arkisto.
Karhu lyö Matti Jämsän posken auki 1957. Ylen Elävä arkisto.
Matti Jämsä ajaa autolla veteen 1957. Ylen Elävä arkisto.
Apu-lehdessä 1950-luvulla ilmestyneitä juttuja Matti Jämsän tempauksista, kirjoittajina Matti Jämsä ja Veikko Ennala:
Veikko Ennalan syväluotaus Matti Jämsästä. Apu 2/1956.
Irtolainen, Matti Jämsä kokee kodittoman joulun 1953 Helsingissä osa 1/2. Apu 5/1954.
Irtolainen, osa 2/2. Apu 5/1954.
Matti Jämsä tarjoilijana ravintolassa osa 1/2. Apu 9/1954.
Matti Jämsä tarjoilijana ravintolassa osa 2/2. Apu  9/1954.
Matti Jämsä avantouimarina. Apu  12/1954.
Sukellus, Matti Jämsä sukeltajana osa 1/3. Apu  46/1954.
Sukellus osa 2/3. Apu  46/1954.
Sukellus osa 3/3. Apu  47/1954.
Näin tehtiin miehestä nainen – Matti Jämsä lähti missikisaan. Apu  43/1956.
Miehestä nainen, osa 2. Apu  20/1954.
Miehestä nainen, osa 3. Apu  20/1954.
Ajojahti, Matti Jämsä vangin puvussa takaa-ajettuna osa 1/2. Apu  27/1955.
Ajojahti osa 2/2. Apu  27/1955.
Matti Jämsän seikkailut: 50 tuntia haudassa osa 1/3. Apu  43/1956.
50 tuntia haudassa osa 2/3. Apu  43/1956.
50 tuntia haudassa osa 3/3. Apu  45/1956.
Räjäytys, Matti Jämsä räjäyttää kassakaapin dynamiitilla, osa 1/2. Apu  43/1956.
Räjäytys, osa 2/2. Apu  8/1957.
Mies liekeissä, Matti Jämsä menee asbestipuvussa palavaan taloon, osa 1/2. Apu  14/1957.
Mies liekeissä osa 2/2. Apu  15/1957.
Matti Jämsä ja Veikko Ennala: Autolla mereen, osa 1/2. Apu  35/1957.
Matti Jämsä ja Veikko Ennala: Autolla mereen, osa 2/2. Apu  36/1957.
Matti Jämsä ajaa autolla Helsingistä napapiirille ja takaisin alle vuorokaudessa 8.-9.11.1958. Apu  50/1958.
Meta Hrovat

Meta Hrovat
Meta Hrovat (s. 2. maaliskuuta 1998) on slovenialainen alppihiihtäjä, joka edustaa 
KRG-ASK Kranjska Gora -seuraa.
Lillehammerin nuorten talviolympialaisissa 2016 Hrovat saavutti pujottelussa pronssia. Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti alppiyhdistetyssä hopeaa Åressa 2017, voitti pujottelussa kultaa ja uusi alppiyhdistetyn hopeansa Davosissa 2018 sekä voitti toistamiseen pujottelussa kultaa Val di Fassassa 2019. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui suurpujottelussa 14:nneksi ja pujottelussa 21:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 Hrovat sijoittui suurpujottelussa 22:nneksi. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli parisuurpujottelussa 16:s ja supersuurpujottelussa 28:s mutta pujottelu, suurpujottelu ja alppiyhdistetty päättyivät hänen osaltaan keskeyttämiseen. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui suurpujottelussa seitsemänneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Hrovat kilpaili ensimmäisen kerran Lienzin suurpujottelussa joulukuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Semmeringin pujottelussa joulukuussa 2016 oltuaan 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Lienzin suurpujottelussa joulukuussa 2017. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Lenzerheiden suurpujottelussa tammikuussa 2018. Hän sijoittui kolmanneksi myös Kranjska Goran suurpujottelussa helmikuussa 2020 sekä seuraavalla kaudella Kranjska Goran jälkimmäisessä suurpujottelussa tammikuussa 2021 ja Lenzerheiden suurpujottelussa maaliskuussa 2021.
Melodifestivalen 1963

| Eurovision laulukilpailu 1963  Ruotsin euroviisukarsinta> Melodifestivalen 1963 |
| --- | --- |
Päivämäärä:  16. helmikuuta 1963
Tapahtumapaikat:  Cirkus, Tukholma
Juontaja(t):  Sven Lindahl
Kapellimestari:  Göte Wilhelmsson (pieni orkesteri) William Lind (suuri orkesteri)
Valintamenetelmä:  alueraadit
Voittaja:  Monica Zetterlund/Carli Thornehave ”En gång i Stockholm”
Ruotsi Eurovision laulukilpailussa Virallinen verkkosivusto 
 ◄ 1962  1965 ► 
Melodifestivalen 1963 (tuolloin tunnettu nimellä Eurovisionsschlagern - svensk final) oli Ruotsissa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 1963 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu järjestettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon lähetettiin 816 kappaletta. Niistä 12 valittiin finaaliin, joka pidettiin 16. helmikuuta Cirkuksessa Tukholmassa. Finaalissa kukin kappale esitettiin kahdesti kahden eri artistin esittämänä, ensin suuren ja sitten pienen orkesterin säestyksellä. Voittajan valitsi 12-henkinen asiantuntijaraati, ja vain kilpailun kärkikolmikko julkaistiin. Kilpailun voitti kappale En gång i Stockholm, jonka karsinnassa esittivät Monica Zetterlund ja Carli Thornehave. Kansainväliseen Eurovision laulukilpailuun kappaleen esittäjäksi valittiin Monica Zetterlund.
Tulos

| Numero | Artisti (suuri orkesteri) | Artisti (pieni orkesteri) | Kappale | Lauluntekijä(t) | Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Lars Lönndahl | Gunnar Wiklund | "Vårens flickparad" | Britt Lindeborg | – |
| 2 | Roffe Berg, Hasse Burman & Charlie Norman | Gerd Södergren | "Hong Kong-sång" | Bobbie Ericson, Bo Eneby | – |
| 3 | Anna-Lena Löfgren | Ann-Louise Hanson | "Säg varför" | Ulf Källqvist | – |
| 4 | Gerd Söderberg | Roffe Berg, Hasse Burman & Charlie Norman | "Storstadsmelodi" | Gunnar Lundén-Welden | 2 |
| 5 | Per & Ulf Lindqvist | Lily Berglund | "Rosen och vinden" | Owe Thörnqvist | – |
| 6 | Monica Zetterlund | Carli Thornehave | "En gång i Stockholm" | Bobbie Ericson, Beppe Wolgers | 1 |
| 7 | Lily Berglund | Mona Grain | "Sen igår är vi kära" | Carl Gyllenberg, Harry Arnold | – |
| 8 | Tommy Jacobson | Bertil Englund | "Fröken Eko" | Britt Lindeborg | – |
| 9 | Gunnar Wiklund | Tommy Jacobsson | "Scheherazde" | Åke Gerhard | – |
| 10 | Mona Grain | Ann-Catrine Widlund | "Jag är så trött på allt det här" | Bo Harry Sandin | – |
| 11 | Ann-Louise Hanson | Per & Ulf Lindqvist | "Zum zum zum, lilla sommarbi" | Sam Samson, Fritz-Gustaf Sundelöf | – |
| 12 | Carli Thornehave | Lars Lönndahl | "Twist till menuett" | Thore Skogman | 3 |
Ydintorpedo

Mark 45 -ydintorpedo
Ydintorpedo on ydinaseella varustettu torpedo. Tavanomaisen räjähteen sijasta ydinkärjen omaava torpedo aiheuttaa valtavan räjähdyksen. Ydintorpedot laukaistaan yleensä ydinsukellusveneistä.
Historia

Ydintorpedoja kehitettiin kylmän sodan aikana Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton välisen asekilvan johdosta. Neuvostoliitto aloitti omat projektinsa vuosina 1949–1950. 1950-luvulla otettiin käyttöön muutama malli, joista tunnetuimmat ovat T-5 ja T-15, mutta muutama muukin vähemmän tunnettu ydintorpedoprojekti, kuten ASB-30 oli olemassa. T-5 oli sukellusveneestä ammuttava 533 mm:n torpedo, jonka viiden kilotonnin ydinkärjellä olisi voinut tuhota vihollisen laivoja ja mahdollisesti sukellusveneitä.
T-15 puolestaan oli valtava 1 550 mm:n torpedo, jonka kuljettamalla vetykärjellä olisi voinut tuhota vihollisen satamia, laivastotukikohtia tai jopa rannikkokaupunkeja. Lähellä rantaa räjäytettävä ydinase aiheuttaisi valtavan tsunamin, joka olisi tuhoisa rannikon kohteita vastaan. Kun jopa Neuvostoliiton laivastolta salassa pidetty T-15 esiteltiin amiraali Nikolai Kuznetsoville, ei hän väitetysti pitänyt sitä kovin tarpeellisena, koska se olisi vaatinut varta vasten suunnitellun sukellusveneen, eikä sitä pidetty kovin hyödyllisenä suurimpien kaupunkien ollessa kauempana sisämaassa tai liian hyvin puolustettuja.
Yhdysvaltojen ydintorpedo oli vuonna 1963 esitelty Mark 45, joka suunniteltiin laivojen ja sukellusveneiden tuhoamiseen. Sen aseena oli 11:n kilotonnin W34-ydinkärki.
Venäjä on kehittänyt 2010-luvulta alkaen uutta vedenalaista ydinaseenkuljetusrobottia, Poseidonia (2M39, koodinimeltään Status-6), jota on kutsuttu uuden ajan ydintorpedoksi. Se saa voimansa ydinreaktorista. Presidentti Vladimir Putin esitteli sen vuonna 2019 yhtenä uusista ”superaseistaan”. Poseidon on todennäköisesti suunniteltu iskemään suoraan rannikkokohteita vastaan tai vaihtoehtoisesti aiheuttamaan massiivinen radioaktiivinen tsunami rannikolle. Ydinkärjen epäillään olevan likainen, eli räjähtäessään se aiheuttaisi pahan ja pitkäaikaisen saastumisen. Laite voi tiettävästi pysyä pitkään veden alla ja suorittaa iskun vasta pitkän ajan päästä. Tällä kyvyllä Venäjä on uhakaillut länsimaita.
Matojärvi

Matojärvi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Matojärvi, järvi Inarin Hyljelahden lähellä
Matojärvi, järvi Inarin Terstojoen valuma-alueella
Matojärvi, järvi Kalajoella Saarenpäällä
Matojärvi, järvi Kuhmoisissa Hahmajärven länsipuolella
Matojärvi, järvi Lempäälässä Sääksjärvellä
Matojärvi, järvi Nurmeksessa Salmivaaran lähellä
Matojärvi, järvi Pellossa Koutuksessa
Matojärvi, järvi Pielavedellä Matokylässä
Matojärvi, järvi Sotkamossa Koramivaaran lähellä
Maholammi, järvi Sastamalassa (entinen Matojärvi)
Meta Torvalds

Elin Margareta ”Meta” Torvalds (o.s. Gyllenberg; 14. tammikuuta 1922 Mustasaari – 10. helmikuuta 2012 Turku) oli suomalainen toimittaja.
Torvalds aloitti vuonna 1946 Österbottningenin toimittajana, josta hän siirtyi vuonna 1948 Åbo Underrättelseriin. Hän työskenteli Åbo Underrättelserissä lähes 40 vuoden ajan, vuoteen 1985, ja toimi vuosina 1971–1977 lehden vastaavana päätoimittajana; hän oli ensimmäinen nainen, joka toimi sanomalehden päätoimittajana itsenäisessä Suomessa. Hän käsitteli pääkirjoituksissaan usein kirkollisia kysymyksiä, ja hän oli naispappeuden vahva puolestapuhuja. Torvalds palkittiinkin toimittajantyöstään muun muassa kirkon tiedonvälityspalkinnolla vuonna 1983. Hänet myös vihittiin Åbo Akademin kunniatohtoriksi vuonna 2002.
Torvalds oli tekemässä kirjoja Frisk sydväst: Med åboländsk ungdom genom 60 år (1957), Lämlar (1998), joka on Åbo Underrättelserin 175-vuotishistoriikki, ja Åboarna, hemstadsbok om det svenska Åbo (2002).
Meta Torvalds oli naimisissa kirjailija Ole Torvaldsin kanssa vuodesta 1948. Hänellä oli kaksi tytärtä.
Torvalds kuoli Turussa lyhyen sairastelun jälkeen 10. helmikuuta 2012.