stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Völkerschlachtdenkmal

Kansojen taistelun muistomerkki
Völkerschlachtdenkmal ('kansojen taistelun muistomerkki') on Saksan Leipzigiin vuonna 1913 pystytetty suurikokoinen muistomerkki. Se on omistettu Napoleonin sotiin kuuluvan vuonna 1813 käydyn Leipzigin taistelun muistolle, ja sen on suunnitellut taiteilija Bruno Schmitz. Muistomerkki valmistui taistelun satavuotisjuhlan aikaan. Sitä käytettiin vuosina 1913–1989	poliittisiin tarkoituksiin propagandassa joukkotapahtumien taustana. Muistomerkin edessä on hehtaarin kokoinen tekolampi.
Muitomerkki

Muistomerkki on 91 metriä korkea ja pohjapinta-alaltaan 70 × 80 metriä. Se koostuu betonirungosta, joka on verhoiltu 26 500 porfyriittigraniittisella kivellä. Ylätasanteelle johtavat portaat sisältävät yli 500 askelmaa. Muistomerkin rakennustyöt kestivät 15 vuotta.
Vuosien mittaan muistomerkille annettiin eri merkityksiä, ja sen edustalla pidettiin propagandtilaisuuksia. Kun Saksa joutui vuonna 1914 ensimmäiseen maailmansotaan, muistomerkille annettiin isänmaallinen merkitys. Natsiaikana isänmaallisuus pyrittiin liittämään Saksan myyttiseen sotilashistoriaan. DDR-kaudella muistomerkin haluttiin esittävän Saksan ja Neuvostoliiton ystävyyttä.
Völkerschlachtdenkmal valmistui 18. lokakuuta 1913. Sen suunnittelivat arkkitehti Bruno Schmitz ja kuvanveistäjä Franz Metzner. Se on aatteellinen, mittasuhteiltaan mahtipontinen Saksan muistomerkki. Työt pantiin alkuun 1897. Mahtavista, monumenttia vastaan kasatuista maamassoista, jotka kolmelta sivulta nousevat monumenttia vastaan (neljännen täyttävät portaat) kohoaa aluspilareineen noin 70 x 70 metrin alan kattavana 91 metrin korkuinen betoni- ja kivirakennelma 23 metriä korkealta keinotekoiselta penkereltään, reunapiirteiltään valtavana pyramidina. Sen pyöreää yläosaa ympäröi kunniavartiostona kaksitoista 12,76 metrin korkuista kivestä veistettyä sotilasta.
Korkeassa kolmiosaisessa sisätilassa alimpana on pyöreä krypta kohtalonaamioineen, joiden edessä on vartijat. Sen päällä ydinhuoneena on Saksan kansan mainehalli, jonka avonaisen kupureiän jatkona kohoaa kupoli kryptan lattiasta lukien 60 metrin korkeuteen. Veistoksista mainehallin neljän istuvan, Saksan heräämistä symboloivan kuvion korkeus on 9,35 metriä, "uhrautuvuuden" pää 1,65 metriä korkea, hartiamitta 4 metriä, keskisormi 1,10 metriä, poika isän sylissä 7 metriä. Mittakaavaltaan valtava monumentti kokonaisuudessaan veistoksineen on suljetun eheä, kuin kertavalamalla syntynyt. Muistomerkin kustannukset olivat kuusi miljoonaa silloista saksanmarkkaa.
Der See der Tränen

Rakennuksen edessä on tekolampi Der See der Tränen [um die gefallenen Soldaten], kooltaan 162 x 79 metriä. Nimen lampi sai natsi-Saksan aikaan..
Huomautuksia

↑  Lammen nimestä jätetään usein jälkiosa pois
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Völkerschlachtdenkmal Wikimedia Commonsissa
Muistomerkin patsaista yksi esittää arkkienkeli Mikaelia.
Der See der Tränen
Vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat

| FIFA World cup 2006 > MM-karsinnat 2006 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Maanosaliitto | MM-karsinnat |  |  |  |
| Aasia | AFC |  |  |  |
| Afrikka | CAF |  |  |  |
| Eurooppa | UEFA |  |  |  |
| Etelä-Amerikka | CONMEBOL |  |  |  |
| Pohjois- ja Keski-Amerikka | CONCACAF |  |  |  |
| Oseania | OFC |  |  |  |
|   ← 2002 |  2010 → |  |  |  |
Vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsintoihin osallistui 197 FIFA:n jäsenmaata, jotka kilpailivat 32 paikasta Saksassa pelattuihin 2006 MM-kilpailuihin. Karsinnat pelattiin vuosina 2003-2005.
Afrikan MM-karsinnat

Afrikan maanosaliitolla AFC:llä oli MM-kisoissa viisi paikkaa. Afrikan maista MM-kisoihin selviytyivät:
Togo
Ghana
Norsunluurannikko
Angola
Tunisia
Aasian MM-karsinnat

Aasian maanosaliitolla AFC:llä oli MM-kisoissa neljä paikkaa, sekä yksi jaettu paikka Pohjois-ja Väli-Amerikan CONMEBOL:n kanssa. Aasian maista MM-kisoihin selviytyivät:
Saudi-Arabia
Etelä-Korea
Japani
Iran
Aasian karsintojen viides Bahrain hävisi karsintaottelunsa Trinidad ja Tobagolle, eikä näin selviytynyt MM-kisoihin.
Pohjois- ja Väli-Amerikan karsinnat

Pohjois- ja Väli-Amerikan maanosaliitolla CONCACAF:lla oli MM-kisoissa kolme paikkaa, sekä yksi jaettu paikka Aasian. Alueen maista MM-kisoihin selviytyivät:
Yhdysvallat
Meksiko
Costa Rica
Trinidad ja Tobago
Trinidad ja Tobago voitti liittojen välisessä karsinnassa Bahrainin ja selviytyi näin MM-kisoihin.
Euroopan karsinnat

Euroopan maanosaliitolla UEFA:lla oli MM-kisoissa 13 paikkaa. Isäntämaa Saksa pääsi kisoihin ilman karsintaa. Euroopan maista MM-kisoihin selviytyivät:
Saksa
Englanti
Ranska
Italia
Kroatia
Alankomaat
Puola
Portugali
Sveitsi
Serbia ja Montenegro
Espanja
Ruotsi
Tšekki
Ukraina
Oseanian karsinnat

Oseanian maanosaliitolla OFC:lla oli MM-kisoissa yksi jaettu paikka Etelä-Amerikan liiton kanssa. Oseanian maista MM-kisoihin selviytyi:
Australia
Australia voitti liittojen välisessä karsinnassa Uruguayn, ja pääsi näin MM-kisoihin
Etelä-Amerikan karsinnat

Etelä-Amerikan maanosaliitolla CONMEBOL:lla oli MM-kisoissa neljä paikkaa, sekä yksi jaettu paikka Oseanian liiton kanssa. Etelä-Amerikasta MM-kisoihin selviytyivät:
Brasilia
Argentiina
Ecuador
Paraguay
Etelä-Amerikan karsintojen viides Uruguay hävisi liittojen välisen karsinnan Australialle, eikä selviytynyt MM-kisoihin.
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Tervamesikko

| Tervamesikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Nokimesikot Melidectes
Laji::  ochromelas
Kaksiosainen nimi
 Melidectes ochromelas  (Meyer, 1875) 
Katso myös
   Tervamesikko Wikispeciesissä   Tervamesikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tervamesikko (Melidectes ochromelas) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Tervamesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa harvinainen, vaikkakin paikallisesti yleinen. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tekniset

| Tekniset |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Kauppiasosuuskunta
Perustettu:  1978
Toimitusjohtaja:  Vesa-Pekka Björklund
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  Koko maa
Toimiala:  Vähittäiskauppa
Tuotteet:  Kodintekniikka
Liikevaihto:  4 458 000 euroa (2021)
Henkilöstö:  lähes 600
Kotisivu:  Tekniset
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tekniset kauppiasosuuskunta on kodintekniikkaliikkeiden ryhmä, joka Suomessa omistaa Euronics–tavaramerkin. Kauppiaat omistavat myymälänsä, mutta verkkokauppa on ketjun hallinnassa.
Ketju myy kodinelektroniikkaa ja kodintekniikkaa.
Euronics on alan suurin toimija Euroopassa. Yritys toimii 36 maassa ja sillä on 8 800 myymälää.
Tervaleiju

| Tervaleiju |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Leijut Artamidae
Suku::  Leijut Artamus
Laji::  minor
Kaksiosainen nimi
 Artamus minor  Vieillot, 1817 
Katso myös
   Tervaleiju Wikispeciesissä   Tervaleiju Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tervaleiju (Artamus minor) on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Tervaleijua tavataan suuressa osassa Australiaa. Lajia pidetään paikallisesti yleisenä ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Teknokulttuuri

Teknokulttuuri on neologismi, jonka ovat käsitteenä tehneet tutuksi Constance Penley ja Andrew Ross toimittamassaan samannimisessä esseekokoelmassa.
Teknokulttuurilla viitataan vuorovaikutussuhteisiin tekniikan, median, kulttuurin ja sosiaalisten suhteiden välillä. Käsitettä käytetään usein kuvastamaan nykyisen kulttuurin teknologista tilaa, jossa teknologisilla elementeillä on keskeinen osa kulttuurin toimivuudessa ja ilmiasussa. Teknokulttuurin tutkimuksen piiriin kuuluvat teknologian historian, teknologian, mediakulttuurin ja digitaalisen kulttuurin tutkiminen.
Teknokulttuurin käsite on laajalti käytössä akateemisessa maailmassa. Muun muassa Yhdysvalloissa, Kalifornian Davis-yliopistossa on ollut teknokulttuurin opinto-ohjelma ja Kanadassa, Länsi-Ontarion yliopistossa on koulutusohjelma Media, Information & Technoculture. Suomessa teknokulttuuriin liittyvää opetusta voi saada Turun yliopiston digitaalisen kulttuurin oppiaineessa tai Jyväskylän yliopiston digitaalisen kulttuurin maisteriohjelmassa
Terttu Nousiainen

Terttu Sisko Sipi, o. s. Nousiainen, käytti kirjailijanimeä Terttu Nousiainen (14. tammikuuta 1922 Vieremä – 25. huhtikuuta 1998 Pori) oli suomalainen lastentarhanopettaja ja lastenkirjailija.
Nousiaisen vanhemmat olivat rovasti Edvin Johannes Nousiainen ja Olga Maria Räisänen. Hän oli naimisissa vuodesta 1958 Kauko Arvo Uolevi Sipin kanssa.
Teoksia

Tuuliäiti y.m. satuja 4-7 vuotiaille. Valistus, Helsinki 1948, 2. painos 1951
Vulle-herra Helsingistä : satuja ja kertomuksia ; kuvitus Helga Sjöstedt. Valistus, Helsinki 1957
Päiväkerho seurakuntien työmuotona. Suomen pyhäkouluyhdistys, Helsinki 1966 (nimellä Terttu Nousiainen-Sipi)
Lauantaisadut ; kertoneet Saara Heino, Marjatta Kurenniemi, Terttu Nousiainen ; kuvitus Helga Sjöstedt. Valistus, Helsinki 1979
Sunnuntaisadut ; kertoneet Saara Heino, Marjatta Kurenniemi, Terttu Nousiainen; kuvitus Helga Sjöstedt. Valistus, Helsinki 1979
Terttu Raitio

| Terttu Raitio |
| --- | --- |
 Terttu Nyman vuonna 1949.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Terttu Raitio (o.s. Nyman)
Syntynyt: 4. joulukuuta 1928
Kuollut: 14. toukokuuta 2020 (91 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Puoliso:  Heikki Raitio
Terttu Raitio (o.s. Nyman; 4. joulukuuta 1928 – 14. toukokuuta 2020) oli vuosien 1948–1949 Miss Suomi. Hänen valintansa tehtiin joulukuussa 1948. Siihen aikaan hän oli 20-vuotias helsinkiläinen, ja hänet tunnettiin vielä tyttönimellään Nyman.
Nyman oli kotoisin maaseudulta ja opettajan kannustamana luki ylioppilaaksi, minkä jälkeen hän meni vakuutusyhtiöön töihin vaikka oli miettinyt opettajan ammattiakin. Työkaverit saivat hänet ilmoittautumaan Miss Suomi -kisoihin, jotka hän voitti vuonna 1948 ollessaan 20-vuotias. Hän avioitui miekkailun olympiaedustaja Heikki Raition kanssa. Hänen miehensä kuoli vuonna 1997. Esikoisen syntymän jälkeen hän jäi kotiäidiksi. Heillä oli kolme lasta: kaksi tytärtä ja poika. Viimeiset vuotensa hän vietti hoivakodissa.
Aiheesta muualla

Rybel, Seija De: Terttu Nyman, Miss Suomi 1948-1949 Yle Elävä arkisto.  8.9.2006. Viitattu 15.5.2020.
Terttu Nyman (Raitio) Järvenpään yhteiskoulun ja lukion seniorit ry. Viitattu 15.5.2020.
Taapsee Pannu

| Taapsee Pannu |
| --- | --- |
 Taapsee Pannu vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. elokuuta 1987 (ikä 37) Delhi, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2010–
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
AllMovie
Tapasee ”Taapsee” Pannu (hindiksi तापसी पन्नू, Tāpsī Pannū; s. 1. elokuuta 1987 Delhi) on intialainen näyttelijä. Hän työskentelee hindin-, tamilin- ja telugunkielisissä elokuvissa. Hän on esiintynyt Forbes Indian Celebrity 100 -listalla vuodesta 2018 lähtien.
Pannu syntyi sikhiläiseen punjabiperheeseen Delhissä. Ennen näyttelijän uraansa hän työskenteli mallina ja esiintyi useissa mainoksissa. Hän myös osallistui Miss Intia -kilpailuun vuonna 2008. Pannu teki elokuvadebyyttinsä telugunkielisessä draamassa Jhummandi Naadam vuonna 2010. Tämän jälkeen hän näytteli muun muassa menestyneessä tamilinkielisessä draamassa Aadukalam (2011), joka voitti kuusi arvostettua National Film Awards -palkintoa. Pannu näytteli hindinkielisessä menestyselokuvassa Baby vuonna 2015.
Hänen muihin menestyneisiin hindielokuviinsa kuuluvat draama Pink (2016), komedia Judwaa 2 (2017), draama Mulk (2018), trilleri Badla (2019) ja avaruusdraama Mission Mangal (2019). Pannu voitti parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards -kriitikkopalkinnon elämäkerrallisesta draamasta Saand Ki Aankh (2019). Hän sai ylistystä kriitikoilta roolistaan draamassa Thappad (2020) ja voitti ensimmäisen parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkintonsa.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Kieli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Jhummandi Naadam | Sravya | Telugu |  |
| 2011 | Aadukalam | Irene Claude | Tamili |  |
| 2011 | Vastadu Naa Raju | Pooja | Telugu |  |
| 2011 | Mr. Perfect | Maggie | Telugu |  |
| 2011 | Veera | Aiki | Telugu |  |
| 2011 | Vandhaan Vendraan | Anjana | Tamili |  |
| 2011 | Mogudu | Raja Rajeshwari | Telugu |  |
| 2011 | Doubles | Saira Banu | Malajalam |  |
| 2012 | Daruvu | Swetha | Telugu |  |
| 2013 | Gundello Godari | Sarala | Telugu | Kuvattiin samaan aikaan tamiliksi nimellä Maranthen Mannithen |
| 2013 | Chashme Baddoor | Seema | Hindi |  |
| 2013 | Shadow | Madhubala | Telugu |  |
| 2013 | Sahasam | Sreenidhi | Telugu |  |
| 2013 | Arrambam | Anitha | Tamili |  |
| 2014 | Kathai Thiraikathai Vasanam Iyakkam | Itsenään | Tamili | Erikoisesiintyminen |
| 2015 | Baby | Shabana Khan | Hindi |  |
| 2015 | Kanchana 2 | Nandhini | Tamili |  |
| 2015 | Vai Raja Vai | Shreya | Tamili |  |
| 2015 | Dongaata | Itsenään | Telugu | Erikoisesiintyminen laulussa ”Break Up Antu” |
| 2016 | Pink | Meenal Arora | Hindi |  |
| 2017 | Running Shaadi | Nimmi | Hindi |  |
| 2017 | The Ghazi Attack | Ananya | Hindi |  |
| 2017 | The Ghazi Attack | Ananya | Telugu |  |
| 2017 | Naam Shabana | Shabana Khan | Hindi |  |
| 2017 | Anando Brahma | Nimetön aave | Telugu |  |
| 2017 | Judwaa 2 | Samaara | Hindi |  |
| 2018 | Dil Juunglee | Koroli Nair | Hindi |  |
| 2018 | Soorma | Harpreet | Hindi |  |
| 2018 | Mulk | Aarti Malhotra/Mohammed | Hindi |  |
| 2018 | Neevevaro | Vennela | Telugu |  |
| 2018 | Manmarziyaan | Rumi Bagga | Hindi |  |
| 2019 | Badla | Naina Sethi | Hindi |  |
| 2019 | Game Over | Swapna | Tamili/telugu |  |
| 2019 | Mission Mangal | Kritika Aggarwal | Hindi |  |
| 2019 | Saand Ki Aankh | Prakashi Tomar | Hindi | Parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards -kriitikkopalkinto |
| 2020 | Thappad | Amrita Sabharwal | Hindi | Parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkinto |
| 2021 | Haseen Dillruba | Rani Kashyap Saxena | Hindi |  |
| 2021 | Annabelle Sethupathi | Annabelle Sethupathi | Tamili |  |
| 2021 | Rashmi Rocket | Rashmi | Hindi |  |
| 2022 | Looop Lapeta | Savina ”Savi” Borkar | Hindi |  |
| 2022 | Mishan Impossible | Shailaja | Telugu |  |
| 2022 | Shabaash Mithu | Mithali Raj | Hindi |  |
| 2022 | Dobaaraa | Antara Awasthi | Hindi |  |
| 2022 | Tadka | Nicole Anne Mascarenhas | Hindi |  |
| 2022 | Blurr | Gayatri/Gautami | Hindi |  |
| 2023 | Dunki | Manu Randhawa | Hindi |  |
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Vuosi | Palkinto | Kategoria | Elokuva | Tulos | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011–2012 | TSR TV9 National Film Awards | Paras naisnäyttelijä | Mogudu | Voitto |  |
| 2012 | Santosham Film Awards | Paras naisnäyttelijä (raadin valinta) | Gundello Godari | Voitto |  |
| 2013 | South Africa India Film and Television Awards | Vuoden naistulokas | Chashme Baddoor | Voitto |  |
| 2014 | Edison Awards | Innokkain naisesiintyjä | Arrambam | Voitto |  |
| 2014 | Filmfare Awards South | Paras naissivuosa – tamili | Arrambam | Ehdokkuus |  |
| 2014 | South Indian International Movie Awards | Paras naissivuosa – tamili | Arrambam | Ehdokkuus |  |
| 2017 | Stardust Awards | Vuoden paras naisnäyttelijä | Pink | Ehdokkuus |  |
| 2017 | BIG Zee Entertainment Awards | Viihdyttävin naisnäyttelijä yhteiskunnallisessa elokuvassa | Pink | Ehdokkuus |  |
| 2017 | Jagran Film Festival | Paras naisnäyttelijä – erikoispalkinto raadilta | Pink | Voitto |  |
| 2017 | Zee Cine Awards | Paras naispääosa | Pink | Ehdokkuus |  |
| 2017 | International Indian Film Academy Awards | Paras naispääosa | Pink | Ehdokkuus |  |
| 2017 | International Indian Film Academy Awards | Vuoden nainen | Pink | Voitto |  |
| 2018 | Zee Cine Awards | Paras naisnäyttelijä (raadin valinta) | Naam Shabana | Ehdokkuus |  |
| 2018 | Zee Cine Awards | Erikoislaatuinen vaikutus – nainen | Naam Shabana | Voitto |  |
| 2019 | Screen Awards | Paras naispääosa | Manmarziyaan | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Screen Awards | Paras naisnäyttelijä (kriitikkopalkinto) | Mulk | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Zee Cine Awards | Paras naisnäyttelijä (yleisön valinta) | Mulk | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Filmfare Awards | Paras naisnäyttelijä (kriitikkopalkinto) | Mulk | Ehdokkuus |  |
| 2019 | GQ Style & Culture Awards | Erinomaisuus näyttelemisessä | Manmarziyaan | Voitto |  |
| 2019 | Nickelodeon Kids’ Choice Awards | Hämmästyttävä parivaljakko (jaettu Bhumi Pednekarin kanssa) | Saand Ki Aankh | Voitto |  |
| 2020 | Filmfare Awards | Paras naisnäyttelijä (kriitikkopalkinto) | Saand Ki Aankh | Voitto |  |
| 2020 | Screen Awards | Paras naisnäyttelijä (kriitikkopalkinto) | Saand Ki Aankh | Voitto |  |
| 2020 | Screen Awards | Paras naispääosa | Badla | Ehdokkuus |  |
| 2020 | Zee Cine Awards | Paras naisnäyttelijä (kriitikkopalkinto) | Badla | Voitto |  |
| 2020 | International Indian Film Academy Awards | Paras naispääosa | Badla | Ehdokkuus |  |
| 2020 | Ananda Vikatan Cinema Awards | Paras naispääosa | Game Over | Voitto |  |
| 2021 | Filmfare Awards | Paras naispääosa | Thappad | Voitto |  |
| 2021 | Filmfare Awards | Paras naisnäyttelijä (kriitikkopalkinto) | Thappad | Ehdokkuus |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Taapsee Pannu Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Taapsee Pannu Allmoviessa (englanniksi)
Tbilisin ooppera- ja balettiteatteri

Tbilisin ooppera- ja balettiteatteri
Teatterin katsomo
Tbilisin ooppera- ja balettiteatteri on Tbilisissä Georgiassa toimiva valtion kulttuurilaitos. Se on perustettu 1800-luvun puolivälissä. Teatterissa oli myös ooppera alusta alkaen, mutta ensimmäisinä vuosina balettia esitti vieraileva pietarilainen ensemble. Nimekkäisiin vierailijoihin kuuluivat myös Isadora Duncan ja Mihail Fokin. Italialainen Maria Perrini asui Georgiassa 48 vuotta ja koulutti useita sukupolvia georgialaisia tanssijoita. Ensimmäinen georgialainen baletti esitettiin vuonna 1936.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tbilisin ooppera- ja balettiteatteri Wikimedia Commonsissa
Terttu Pakarinen

| Terttu Pakarinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1946 Mäntyharju
Kuollut: 29. helmikuuta 2012 (65 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Arvonimi: professori
Arkkitehti
Koulutus:  arkkitehti Teknillisestä korkeakoulu (1974), tekniikan tohtori Tampereen teknillisestä korkeakoulu (1985)
Palkinnot
 Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki (2010) 
Terttu Pakarinen (22. heinäkuuta 1946 – 29. helmikuuta 2012) oli suomalainen arkkitehti ja Tampereen teknillisen korkeakoulun yhdyskuntasuunnittelun professori.
Pakarinen valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1974 ja tekniikan tohtoriksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta 1985. Hän oli suomalaisen yhdyskuntasuunnittelun tutkimuksen uranuurtajia.
Tunnustukset

Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki (2010)
Tamanin satama

Tamanin satama Sentinel-2 -satelliitin kuvassa (2018).
Tamanin satama sijaitsee Mustanmeren koillisrannalla.
Tamanin satama (ven. Порт Тамань, Port Taman, LOCODE: RUTAM) on Tamanin niemimaan etelärannalla Mustanmeren koillisosissa sijaitseva, hallinnollisesti Venäjän Krasnodarin aluepiiriin Temrjukin piiriin kuuluva merisatama. Satama sijaitsee strategisesti edullisella paikalla Kertšinsalmen suulla.
Sataman toiminta käynnistettiin virallisesti vuonna 2009. Tamanin satamaa laajennettiin ja kehitettiin pitkin 2010-lukua. Satamaa on laajennettu myös 2020-luvulle tultaessa.
Sataman rahtimäärät

Taman nousi vuonna 2021 rahtimäärältään Venäjän toiseksi suurimmaksi Mustanmeren kauppasatamista.
Tamanin sataman vuosittainen rahtimäärä:
| vuosi | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 1-5/2022 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| miljoonaa tonnia | 2,2 | 9,5 | 10,2 | 12,3 | 13,5 | 14,9 | 14,1 | 15,0 | 22,0 | 35,8 | 17,1 |
Aiheesta muualla

Tamanin satama OpenSeaMapin merikartalla (venäjäksi) (map.openseamap.org)
Vuosaaren metroasema

Vuosaaren metroasema (ruots. Nordsjö metrostation) on yksi Helsingin metron maanpäällisistä asemista. Se palvelee Vuosaaren kaupunginosaa Itä-Helsingissä ja on toinen metron itäisistä pääteasemista Mellunmäen lisäksi. Metroasema sijaitsee Vuosaaren uudessa keskustassa, muun muassa kauppakeskus Columbuksen, palvelukeskus Albatrossin, Vuotalon, Vuosaaren urheilutalon ja Cirrus-tornitalon vieressä.
Asema avattiin elokuussa 1998 yhdessä Rastilan ja Puotilan kanssa. Nämä kolme muodostavat Itäkeskuksesta haarautuvan M1-linjan jatkeen. Vuosaaren aseman on suunnitellut arkkitehti Esa Piironen. Asemalaiturin hallitsevat elementit ovat lasi ja valkoinen teräsrunko, jonka vuoksi sitä on kuvailtu hyvin avaraksi ja valoisaksi. Sen ”kasvihuonemainen” arkkitehtuuri on saanut myös kritiikkiä kirkkaudestaan (etenkin näkövammaisilta), kuumuudestaan ja talvisin liukkaudestaan.
Vuosaaren asema sijaitsee 1,244 kilometrin päässä Rastilan asemasta. Vuonna 2022 Vuosaaren asema oli Itä-Helsingin kolmanneksi käytetyin Itäkeskuksen ja Herttoniemen jälkeen. Vuosaaren asemaa käytti päivittäin 20 100 matkustajaa, joista 9 400 nousi kyytiin ja 10 700 poistui kyydistä.
Historia

Vuosaaren liikekeskustan ja metroaseman kehittämiseen on vaikuttanut suuresti elintarvikeyritys Paulig, joka siirsi kahvipaahtimonsa Katajanokalta Vuosaareen 1960-luvulla. Paulig ei halunnut tehdasalueensa jäävän laajenevan asuinalueen alle, ja se pääsikin kaupungin kanssa 1980-luvulla sopuun asemakaavan, mukaan lukien metroradan ja -aseman sijainnista. Helsingin kaupunki suunnitteli tuohon aikaan Vuosaaresta 40 000 asukkaan ”tytärkaupunkia” Helsingille, joten metro nähtiin tarpeellisena sujuvan liikenteen kannalta. Rahoituksen saamista valtiolta vaikeutti 1990-luvun alun lama.
Rakennustyöt alkoivat vuonna 1994, samaan aikaan kun Paulig rakennutti Kauppakeskus Columbusta. Aseman avajaiset pidettiin 31. elokuuta 1998 ja niissä olivat kunniavieraina muun muassa tasavallan presidentti Martti Ahtisaari ja hänen puolisonsa Eeva Ahtisaari, sekä liikenneministeri Matti Aura. Avajaisiin kerääntyi paikalle toista tuhatta ihmistä kuuntelemaan juhlapuheita. Aseman arkkitehtuuri koettiin erityisen valoisaksi ja avaraksi verrattuna metron vanhimpiin asemiin. Laiturihallin kattoon hankittiin kilpailun kautta taiteilija Jussi Nivan teos Expose.
Vuosaaren metroaseman pohjoisen puoleisella raiteella oli vuosina 2010–2015 testikäytössä olevat laituriovet. Ovet liittyivät metron automatisointiin ja ne oli tarkoitus asentaa myöhemmin muillekin asemille. Suunnitelmat kuitenkin hylättiin, kun metron automatisointi pysähtyi sopimuskiistoihin. Vuosaaren asemalta laituriovet purettiin vuonna 2015.