stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ekklesia (Ateena)
Tehtävät > Lainsäädäntö

Ekklesian toinen tärkeä tehtävä liittyi lakien säätämiseen. Alun perin ekklesian osuus lainsäädäntöprosessissa oli kuitenkin rajoitettu, sillä lait sääti tätä tarkoitusta varten vuosittain perustettu erillinen elin. Vuoden ensimmäisessä pääkokoontumisessa puheenjohtaja kysyi, oliko olemassa oleviin lakeihin tarpeellista tehdä muutoksia. Mikäli kansa halusi muutoksia, muutosehdotukset koottiin. Kolmannessa kokouksessa nimitettiin heliaian jäsenistä koostunut lakia säätävä valiokunta, jonka tehtävä oli muotoilla uudet lait lakiesityksiksi. Sen jäsenet tunnettiin nimellä nomothetai.
Päätös vanhojen ja uusien lakien välillä tehtiin tämän jälkeen oikeusistuinta jäljittelevässä muodossa. Tämän oikeusistuimen johdossa toimivat nimellä thesmothetai tunnetut virkamiehet. Uusien lakien kannattajat toimivat ikään kuin syyttäjinä, kun taas kansan nimeämät puolustajat puolustivat vanhoja lakeja. Mikäli päätös suosi uusia lakeja, ne tulivat voimaan ikään kuin koko ekklesia olisi päättänyt niistä. Menetelmä tunnettiin nimellä ”laeista äänestäminen” (ἐπιχειροτονία, epikheirotonia).
Demokratian rappiokaudella säädetystä järjestyksestä tingittiin usein, ja tavaksi tuli tehdä lakiesityksiä suoraan kansankokoukselle milloin tahansa ehdottajalle sopivalla hetkellä, jonka jälkeen ehdotuksista äänestettiin suoraan. Tästä seurasi suuri määrä uusia lakeja, jotka olivat suosittujen kansanjohtajien ehdottamia. Ksenofon kertoo, kuinka kuutta strategosta tuomittaessa vuonna 406 eaa. puolustajat vetosivat laissa säädetyn järjestyksen tiukan noudattamisen puolesta, mutta tähän vastattiin huutamalla, että ”on kauheaa, jos kansa ei saa tehdä niin kuin se haluaa”. Demosthenes valitti, että puhujat säätävät uusia lakeja harva se kuukausi omien etujensa mukaisesti. Aristoteles kuvaa toimintatavan demokratian rappeutumisen viimeiseksi vaiheeksi, jossa ”korkein valta on enemmistöllä eikä lailla [sillä siinä] äänestyspäätökset asetetaan lain edelle”.
Vaikka kansa piti tiukasti kiinni suvereeneista valtaoikeuksistaan, se oli kuitenkin usein valmis perumaan hätäiset päätöksensa ja rankaisemaan niitä, jotka olivat johtaneet sitä harhaan. Muutoin lakeja säädettäessä ekklesiaa rajoitti lähinnä mahdollisuus nostaa grafē paranomōn -syyte siitä, että laki rikkoi muita lakeja vastaan tai oli muutoin epätarkoituksenmukainen.
Tehtävät > Virkamiesten valinta

Ekklesia suoritti niiden virkamiesten valinnan (ἀρχαιρεσίαι, arkhairesiai), joiden tehtäviin vaadittiin jonkinlaista pätevyyttä, kuten strategokset sekä valtion kassasta vastuussa olleet viranomaiset (ταμίας ὁ ἐπὶ τῇ διοικήσει, tamias ho epi tē dioikēsei ja ἀντιγραφεύς, antigrafeus). Myös muihin kaupunkeihin lähetetyt lähettiläät valittiin samalla tavalla, vaikkakaan he eivät olleet teknisesti ottaen virkamiehiä. Ekklesia ei luonnollisesti valinnut niitä virkamiehiä, jotka valittiin arpomalla, joita oli suurin osa kaupunkivaltion virkamieskunnasta.
Ekklesian valitessa virkamiehet valinta suoritettiin aina käsiäänestyksellä. Henkilöt saattoivat itse asettua ehdolle, mutta heitä saatettiin myös ehdottaa virkaan; tällöin ehdotetuilla oli oikeus kieltäytyä vannomalla niin kutsuttu eksōmosia (ἐξωμοσία) -vala. Äänestyksiä johtivat strategosten tapauksessa arkontit ja muutoin prytanit tai näistä valitut epistateet.
Tehtävät > Ostrakisointi

Ekklesia saattoi järjestää erityisen ostrakismi-äänestyksen (ὀστρακισμός, ostrakismos), jossa päätettiin jonkun henkilön karkottamisesta kaupungista. Ensin äänestettiin siitä, tulisiko ostrakismi-äänestys järjestää. Mikäli äänestys päätettiin järjestää, seuraavaksi äänestettiin siitä, kuka tulisi karkottaa. Eniten karkotusääniä saanut henkilö karkotettiin. Ostrakisointi ei ollut tuomio mistään tehdystä rikoksesta, vaan varotoimi, jolla pyrittiin välttämään demokratian vastaiset toimet ennakolta. Yleensä tarkoituksena oli estää kenenkään epäilyttävän pyrkyrin nousu tyranniksi.
Mahdollinen ostrakismiäänestys järjestettiin vuoden puolessa välissä kuudennen prytaneian pääkokouksessa. Samalla käsiteltiin syytteet sykofantteja vastaan (προβολαὶ συκοφαντῶν, probolai sykofantōn).
Tehtävät > Oikeustoimet

Ekklesia saattoi osallistua oikeustoimiin tietyissä poikkeustapauksissa (εἰσαγγελία, eisangelia, ἐπαγγελία, epangelia ja προβολή, probolē), jos se sai tietoonsa väärinkäytöksiä. Esimerkiksi virkamiehiä tai yksityishenkilöitä vastaan tehdyt väärinkäytökset tuotiin joskus kansankokouksen käsiteltäväksi sillä tarkoituksella, että se tekisi päätöksen siitä, vaatiko asia oikeuskäsittelyä. Useimmiten tällaiset oikeustapaukset tuotiin bulen käsiteltäväksi, ja päätyivät ekklesialle vain silloin, jos ne olivat liian vakavia bulelle, sillä bulella oli oikeus määrätä korkeimmillaan 500 drakhman suuruisia sakkoja.
Ekklesia saattoi joissakin tapauksissa toimia itse oikeusistuimena niin, että syytös- ja puolustuspuheet pidettiin sen kokouksissa, ja kokous lausui myös tuomion. Useimmiten kokous suoritti kuitenkin vain alustavan tutkinnan nimittämällä erityisen tutkintaelimen. Jos tutkinnassa todettiin, että asia vaati oikeuskäsittelyä, se annettiin oikeusistuimille. Päätös ei sitonut oikeusistuimia, vaikka sillä olikin tiettyä vaikutusvaltaa. Ekklesia saattoi myös määritellä, minkä lakien mukaan tapaus käsiteltäisiin, sekä rangaistuksen, jota sovellettaan, jos oikeus päättää tuomita syytetyn. Ekklesia saattoi myös nimittää henkilöt, jotka seurasivat oikeusjutun etenemistä koko ekklesian puolesta.
Ekklesia saattoi myös antaa tapauksia, kuten maanpetosepäilyt, bulen tai areiopagin tutkittavaksi. Jos syylliset löydettiin, nämä voitiin tuoda kansan tuomittaviksi. Joissakin tapauksissa, kuten hermien turmelemisen tapauksessa vuonna 415 eaa., ekklesia antoi bulelle täydet oikeudet syyllisten etsimisessä ja tuomitsemisessa. Joskus raivostunut kansa otti tuomiovallan suoraan käsiinsä ohi lakien.
Ateenan ekklesian kokoontumispaikka ja puhujankoroke eli bēma Pnyks-kukkulalla, taustalla Akropolis-kukkula.
Ekklesian puhujankoroke eli bēma Pnyksillä.
Ekklesian päätös Brean siirtokunnan perustamisesta, n. 445–435 eaa. Epigrafinen museo.
Elliot (nimi)

| Elliot |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  9. huhtikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Eliot, Elliott
Vastineita eri kielissä:  Ellis, Eljas
Nimen alkuperä:  Elias
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elliot on miehen etunimi, Elias-nimen englantilainen mukaelma. Nimestä on käytössä myös kirjoitusasut Eliot ja Elliott.
Suomessa nimi Elliot on ollut harvi­naisena käytössä jo 1800-luvulla, mutta on yleistynyt vasta 2000-luvulla. Vuoden 2019 loppuun mennessä on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Elliot on annettu noin 1020, Elliott noin 100 ja Eliot noin 230 henkilölle. Elliotin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 9. huhtikuuta, joka on myös Eliaksen nimipäivä. Nimi lisättiin kalenteriin vuonna 2015.
Tunnettuja Elliot-, Elliott- ja Eliot-nimisiä

Elliott Charles Adnopoz, Ramblin’ Jack Elliott (s. 1931), yhdysvaltalainen folkmuusikko
Elliott Carter (1908–2012), yhdysvaltalainen säveltäjä
Elliott Coues (1842–1899), yhdysvaltalainen lääkäri ja eläintieteilijä
Elliott Edmondson (s. 1994), brittiläinen kartanlukija
Elliott Erwitt (1928–2023), yhdysvaltalainen valokuvaaja
Elliot Goldenthal (s. 1954), yhdysvaltalainen elokuvamusiikin säveltäjä
Elliott Gould, oik. Elliot Goldstein (s. 1938), yhdysvaltalainen näyttelijä
Eliot Howard (1873–1940), englantilainen lintutieteilijä
Elliott P. Joslin (1869–1962), yhdysvaltalainen lääkäri, diabeteksen tutkija
Elliott Kastner (1930–2010), yhdysvaltalainen elokuvatuottaja
Elliot Lawrence (1925–2021), yhdysvaltalainen jazzmuusikko
Eliot Ness (1903–1957), Yhdysvaltain valtiovarainministeriön agentti
Eliot Ness, suomalainen DJ, klubi- ja ravekulttuurin kehittäjä
Elliot Page, aik. Ellen Grace Philpotts-Page (s. 1987), kanadalainen näyttelijä
Elliot Pinhey (1910–1999), brittiläinen entomologi
Elliott Quow (s. 1962), yhdysvaltalainen pikajuoksija
Elliot Rodger (1991–2014), yhdysvaltalainen murhaaja, Isla Vistan joukkomurhan tekijä
Elliott Smith (1969–2003), yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja muusikko
Elliott Sober (s. 1948), yhdysvaltalainen filosofi
Eliot Spitzer (s. 1959), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko
Eliot Vassamillet (s. 2000), belgialainen laulaja
Elliot Weisgarber (1919–2001), yhdysvaltalainen säveltäjä, klarinetisti ja etnomusikologi.
Elliott Yamin (s. 1978), yhdysvaltalainen laulaja
Kuvitteellisia Ellioteja

Elliot, peura animaatioelokuvassa Karvakamut
Elliot, lohikäärme Disneyn elokuvassa Pete ja lohikäärme Elliott
Elliott, päähenkilö elokuvassa E.T.
Raimo Elo

Raimo Elo 2005.
Raimo Johannes ”Raikka” Elo (10. huhtikuuta 1939 Helsinki – 21. huhtikuuta 2018 Heinola) oli suomalainen jalkapalloilija ja käsipalloilija.
Ura

Jalkapallossa välihyökkääjänä ja tukimiehenä pelanneen Elon ura alkoi 1960 1. divisioonan Helsingin Ponnistuksessa. Hän siirtyi mestaruussarjassa pelanneeseen Helsingin Palloseuraan 1963. HPS pelasi putosi 1. divisioonaan kauden 1964 päätteeksi, mutta Elo jatkoi seurassa vuoteen 1970 asti. Elo siirtyi mestaruussarjassa olleen HIFK:n riveihin 1971 ja pelasi seurassa kuusi kautta vaikka HIFK putosi noiden vuosien aikana 2. divisioonaan. Hän lopetti uransa 3. divisioonan Porvoon Akilleksessa 1976. Elon uran paras saavutus oli SM-hopea HIFK:ssa 1971. Kaikkiaan Elo pelasi neljän kauden aikana 84 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 11 maalia.
Maajoukkueessa Elo pelasi vuosina 1963–1971 kolme maaottelua.
Käsipalloa Elo pelasi Haukoissa ja HPS:ssä. Hän voitti käsipallon mestaruussarjan maalikuninkuuden vuonna 1965. Käsipallon maaotteluita Elo pelasi 18.
Aiheesta muualla

Ikuinen muisto: FC POHU kunniajäsen Raimo Elo on poissa Pohjois-Haagan Urheilijat ry
Elpinike (Miltiadeen tytär)

| Elpinike> Ἐλπινίκη.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 400-luku eaa. Ateena
Vanhemmat:  Miltiades nuorempi ja Hegesipyle
Puoliso:  Kallias II
Muut tiedot
Aktiivisena:  n. 450 eaa.
Elpinike (m.kreik. Ἐλπινίκη, Elpinikē, lat. Elpinice; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen nainen, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän oli Miltiades nuoremman ja Hegesipylen tytär ja Kimonin sisko tai joidenkin tietojen mukaan sisarpuoli.
Elpiniken sanotaan olleen ensin Kimonin vaimona, sillä Ateenan lait sallivat avioliiton sisarpuolen kanssa, jos tämä ei ollut samasta äidistä (ὁμομήτριος, homomētrios). Hänet annettiin kuitenkin myöhemmin vaimoksi Kallias II:lle, joka oli rakastunut häneen, ja joka maksoi Kimonille tämän isälle Miltiadeelle määrätyn suuren sakon.
Antiikin lähteet antavat huonon kuvan Elpiniken luonteesta, ja hänellä kerrotaan olleen suhde taidemaalari Polygnotoksen kanssa. Kun Kimonin syytettiin ottaneen lahjuksia Makedonian kuninkaalta Aleksanterilta, Elpinike meni Perikleen luo anomaan häneltä kärsivällisyyttä, ja niin Perikles pidättäytyi ajamasta voimakkaasti syytettä Kimonia vastaan. Kimonin kerrotaan myös neuvotelleen Perikleen kanssa Elpiniken kautta ehdoista, joilla hänen oli määrä palata maanpaosta.
Plutarkhos sanoo, että Elpinike haudattiin Kimonin perhehautaan. Tätä on joskus arveltu merkiksi siitä, että Kallias ja Elpinike olisivat eronneet.
Louise Farrenc

Louise Farrenc. Kuva: Ranskan kansalliskirjasto.
Louise Farrenc (o.s. Dumont, 31. toukokuuta 1804 Pariisi – 15. syyskuuta 1875 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen säveltäjä, pianisti ja pianomusiikin opettaja. Hänen isänsä oli kuvanveistäjä Jacques-Edme Dumont ja kuvanveistäjä Auguste Dumont oli hänen veljensä. Louise Farrenc oli omana aikanaan hyvin tunnettu ja ihailtu säveltäjänä, esiintyjänä ja opettajana.
Kasvuympäristö ja ensimmäiset piano-opinnot

Louise Farrenc syntyi taiteilijaperheeseen, joka asui Sorbonnessa boheemissa taiteilijoiden yhteisössä. Aikaisemmin perhe oli asunut Louvressa ja osallistunut linnan ylläpitoon. Hänen isänsä oli kuvanveistäjä Jacques-Edme Dumont ja äiti Marie Elisabeth Louise Curton Molempien alkuaan flanderilaisissa suvuissa oli menestyneitä kuvanveistäjiä ja taidemaalareita monessa sukupolvessa ja myös Louisen veljestä tuli tunnettu kuvanveistäjä.
Vanhemmat halusivat antaa paitsi pojalleen myös kahdelle tyttärelleen hyvän koulutuksen, mikä tuona aikana oli poikkeuksellista. Piano-opinnot Louise aloitti 6-vuotiaana kummitätinsä ja säveltäjä Muzio Clementin oppilaan Cecile Sorian johdolla Kun hänen lahjakkuutensa huomattiin, eturivin pianistit Ignaz Moscheles ja Johann Nepomuk Hummel alkoivat antaa hänelle tunteja Samaan aikaan hän kiinnostui säveltämisestä ja osoittautui siinäkin erityisen taitavaksi. Vuonna 1819 vain 15-vuotiaana vanhemmat ilmoittivat hänet Pariisin konservatorioon, missä hän pianonsoiton opintojen ohella opiskeli sävellystä ja kontrapunktia tunnetun tšekkiläisen säveltäjän Anton Reichanyksityisoppilaana, sillä tuohon aikaan sävellysluokalla saivat opiskella vain miehet.
Opinnot konservatoriossa ja perheen perustaminen

Avioiduttuaan vuonna 1821 17-vuotiaana itseään kymmenen vuotta vanhemman huilistin, musiikkikustantajan ja myöhemmin musikologin Aristde Farrencin kanssa Louise Farrenc lopetti opintonsa ja läksi joksikin aikaa konserttikiertueelle miehensä kanssa. Aristide Farrenc luopui kuitenkin pian kiertue-elämästä ja siirtyi työskentelemään kustantamossaan Editions Farrencissa, josta tulikin yksi Ranskan huomattavimmista musiikkikustantamoista lähes 40 vuodeksi.  Aristide rohkaisi ja tuki vaimoaan säveltämisessä ja kustansi monia hänen teoksiaan, jotka ovat sen ansiosta säilyneet jälkipolville. Palattuaan Pariisin Louise Farrenc jatkoi opintojaan Reichan ohjauksessa vuonna 1825.
Pianistin ura

Louise Farrenc aloitti vuonna 1830 menestyksekkään konserttiuran, joka keskeytyi ainoastaan muutamaksi vuodeksi, kun hänen tyttärensä Victorine syntyi vuonna 1826. Myös Victorinesta kasvoi lahjakas pianisti, joka esiintyi äitinsä kanssa, mutta hän kuoli vain 33-vuotiaana vuonna 1859 sairastettuaan 12 vuotta sairautta, jonka otaksutaan olleen tuberkuloosia. Tyttären kuolema sai Louisen vetäytymään julkisuudesta useaksi vuodeksi.
Vuonna 1832 Louise ja Aristide Farrenc tekivät konserttikiertueen Englantiin.
Ohjelmistosuunnittelu Louise Farrencin konserteissa oli hyvin monipuolinen ja vaihteleva. Hän soitti usein L. van Beethovenin sonaatteja ja keskittyi erityisesti kamarimusiikin tärkeisiin teoksiin, jotka Ranskassa jäivät tuolloin huomiotta. Lisäksi hän soitti myös omia sävellyksiään. Ajan oloon hän paneutui yhä enemmän 1700-luvun kosketinsoittimille sävellettyyn musiikkiin. Musiikkikriitikot pitivät hänen tyyliään taitavana ja tarkkana, mutta tulkintojaan vakavina ja viileinä, sillä ne erosivat tasapainoisuudessaan ja älyllisessä kiinnostavuudessaan suuresti tuon ajan pianistisuosikkien kuten Franz Lisztin, L. van Beethovenin romanttisen rohkeasta ja intohimoisesta esitystyylistä. Se ei kuitenkaan vähentänyt hänen arvostustaan Pariisin musiikkielämässä. Naiselle joka tapauksessa pidettiin soveliaana Farrencin edustamaa arvokasta, tyylikästä ja viehättävää, mutta vähäeleistä esiintymistyyliä
Teokset

Louise Farrencin teosten suomennoksissa on käytetty IMSLP Petrucci Music Libraryn tietoja
Teokset > Orkesteriteokset

Sinfonia n:o 1 c-molli op.32 (1842)
Sinfonia n:o 2 D-duuri op.35 (1845
Sinfonia n:o 3 g-molli op.36 (1847)
Alkusoitto e-molli op. 23 (1834)
Alkusoitto Es-duuri op. 24 (1834)
Muunnelmia laulusta Le premier pas (Ensiaskel) pianolle ja orkesterille op. 4
Muunnelmia kreivi Gallenbergin teemasta, pianolle ja orkesterille op. 25
Teokset > Orkesteriteokset > Lauluteokset

Lauluäänelle ja pianolle tai orkesterille
Andréa la folle, ballade (Hullu Andrea, balladi)
Je me taisais, romance (Olin hiljaa, romanssi)
La Tourterelle, romance (Kyyhkynen, romanssi)
La Madone (Madonna)
Le Berger fidèle, romance (Uskollinen paimen, romanssi)
Le Prisonnier de guerre, scène dramatique (Sotavanki, dramaattinen kohtaus)
Le Suicide, scène et air (Itsemurha, näyttämö ja laulu, samanlainen sävellys kuin edellinen)
Toi que j'appelle (Te jota kutsun)
Teokset > Orkesteriteokset > Kuoroteokset

Ô Père qu'adore mon Père (Hymne de Lamartine), chœur a cappella (Oi isä, jota isäni rakastaa, Lamartinen hymni, a capella)
Ô Père qu'adore mon Père (Hymne de Lamartine), chœur et piano (Oi isä, jota isäni rakastaa, Lamartinen hymni, kuorolle ja pianolle)
O Salutaris hostia pour soprano, alto et ténor (Oi parantava uhri. sopraanolle, altolle ja tenorille)
Teokset > Kamarimusiikki

Nonette en mi bémol majeur, op. 38 (1849; quatuor à cordes et quintette à vent) (Nonetto Es-duuri op. 38, jousikvartetti ja puhallinkvartetti)
Sextuor en do mineur, op. 40 (1852; piano, clarinette, flûte, hautbois, cor, basson) (Sekstetto c-molli op. 40, piano, klarinetti, huilu, oboe, fagotti ja torvi)
Quintette N° 1 en la mineur, op. 30 (1839; piano et quatuor à cordes) (Kvintetto n:o 1 a-molli op. 30, piano ja viulu, alttoviulu, sello ja kontrabasso)
Quintette N° 2 en mi majeur, op. 31 (1840; piano et quatuor à cordes) ((Kvintetto n:o 2 E-duuri op. 31, piano ja viulu, alttoviulu, sello ja kontrabasso)
Trio en mi bémol majeur, op. 33 (1841–44; piano, violon et violoncelle) (Trio Es-duuri op. 33, piano, viulu ja sello)
Trio en ré majeur, op. 34 (1844; piano, violon et violoncelle) (Trio D-duuri op. 34, piano, viulu ja sello)
Trio en mi bémol majeur, op. 44 (1854–56; piano, clarinette [ou violon] et violoncelle) (Trio Es-duuri op. 44, piano, klarinetti tai viulu ja sello)
Trio en mi mineur, op. 45 (1854–56; piano, flûte [ou violon] et violoncelle) (Trio e-molli op. 45, piano, huilu tai viulu ja sello)
Variations concertantes sur un air suisse, op. 20 (piano et violon) (Muunnelmia sveitsiläisestä sävelmästä op. 20 pianolle ja viululle)
Sonate pour violon et piano en do mineur, op. 37 (1848) (Sonaatti viululle, pianolle d-molli op. 37)
Sonate pour violon et piano en la majeur, op. 39 (1850) (Sonaatti viululle ja pianolle A-duuri op. 39)
Sonate pour piano et violoncelle en si bémol majeur, op. 46 (1857) (Sonaatti pianolle ja sellolle B-duuri op. 46)
Grandes Variations sur l'air Le premier pas, op. 4 (Muunnelmia sävelmästä Ensiaskel op. 4)
Teokset > Pianosävellykset

Variations brillantes sur un théme d ́Aristide Farrenc op. 2 ; 1822 (Muunnelmia Aristide Farrencin teemasta op.2) Vaterl s. 31
Grandes variations Le premier pas, op. 4 (piano solo) (Muunnelmia sävelmästä Ensiaskel op. 4, pianolle)
Variations brillantes sur un thème de La Cenerentola de Rossini, op. 5 (Muunnelmia Rossinin koomisesta oopperasta Tuhkimo op.5)
Variations sur l'air favori O ma tendre musette!, op. 6 (Muunnelmia suositusta sävelmästä Oi hellä Musetteni! op. 6)
Air suisse varié, op. 7 (Muunnelmia sveitsiläisestä sävelmästä op.7)
Trois Rondeaux, op. 8 (Kolme helppoa rondoa o. 8)
Rondeau sur un air du Pirate de Bellini, op. 9 (Rondo Bellinin oopperan Merirosvo kuorosävelmästä)List of IMSLP
Variations (George Onslow), op. 10 (Muunnelmia George Onslown oopperasta Le Colporteur - Kaupustelija) List of IMSLP
Rondeau sur des thèmes d'Euryanthe de Carl Maria von Weber, op. 11 (Rondo Carl Maria von Weberin oopperan Euryanthe teemasta op. 11)
Variations (Galopade favorite), op. 12 (Muunnelmia suositusta galopista op. 12)
Rondeau (Rossini), op. 13 (Rondo Rossinin oopperan Zelmira cavatinasta – aariasta op. 13) List of IMSLP
Les Italiennes, op. 14 (Italialaiset op. 14 - 3 muunnelmaa Vincenzo Bellinin ja Michel Carafan oopperoiden suosituista cavatinoista - aarioista)
Variations brillantes (Donizetti), op. 15 (Muunnelmia Donizettin oopperan Anna Boleyn Lordi Percyn tenoriaariasta Nel veder la tua costanza – Nähdessäni uskollisuutesi op. 15) List of IMSLP
Les Allemandes, op. 16 (Saksalaiset – muunnelmia kahdesta suositusta melodiasta op. 16)
Air russe varié, op. 17 (Muunnelmia venäläisestä sävelmästä op. 17)
La Sylphide, op. 18 (Rondovalssi Francesco Masinin aiheesta op. 18)
Souvenir des Huguenots, op. 19 (Matkamuisto hugenoteilta – fantasia ja muunnelmia Lutherin kuuluisasta virrestä Jumala ompi linnamme, laulettu Meyerbeerin oopperassa Hugenotit)
Les Jours heureux, op. 21 (Onnellisia päiviä 4 rondinoa suosittuihin teemoihin)
Fugues, op. 22 (Fuugat op. 22)
Trente Études dans tous les tons majeurs et mineurs, op. 26 (1838) (30 etydiä kaikissa duuri- ja mollisävellajeissa op. 26)
Hymne russe varié, op. 27 (Muunnelmia venäläisestä hymnistä op. 27)
Variations sur un thème allemand, op. 28 (Muunnelmia saksalaisesta teemasta)
Variations (Bellini,) op. 29 (Piano à quatre mains, arrangements pour 2 ou 3 pianos) (Muunnelmia Bellinin oopperasta Capuletit ja Montecchit nelikätiselle pianolle, sovitukset 2 tai 3 pianolle op. 29)
Douze Études brillantes, op. 41 (1853) (Kaksitoista vaativaa etydiä op. 41)
Vingt Études de moyenne difficulté, op. 42 (1854) (Kaksikymmentä keskivaikeaa etydiä op. 42)
Trois mélodies, op. 43 (Kolme melodiaa, yksi F-duurissa, yksi As- op 43)
Scherzo, op. 47
Valse brillante 1, op. 48 (Valssi n:o 1 Es-duuri op 48)
1er Nocturne, op. 49 (1. nokturno Es-duuri op 49)
Vingt cinq études faciles, op. 50 (25 helppoa etydiä op. 50)
Deuxième Valse brillante, op. 51 (Valssi n:o 2 op. 51)
Teokset > Pianosävellykset > Pianosävellyksiä ilman opusnumeroita

Mélodie pour le pianoforte en la bémol majeur (1846 - 47?) (Melodia fortepianolle As-duuri)
Impromptu pour Piano b-molli (1843) (Impromptu pianolle b-molli)
Aiheesta muualla

Louise Farrencin diskografia. Discogs.com.
Louise Farrenc Sinfonia n:o 3 g-molli op. 36 ja Sekstetti pianolle ja puhaltimille op. 40. Classic fm
Louise Farrenc Spotifyssa
Constance Vidor: Louise Farrenc
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Louise Farrenc
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Louise Farrenc. – Luigi Rubion öljymaalaus vuodelta 1835.
Farrenc, Louise Impromptu pour Piano (käsikirjoitus) s. 49 Kuva: The Morgan Library and Museum.
Käännös suomeksi
Elohopea-asetaatti

| Elohopea-asetaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1600-27-7
PubChem CID:  15337
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (C2H3O2)2Hg
Moolimassa:  318,678 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  178 °C
Tiheys:  3,27 g/cm3
Liukoisuus veteen:  400 g/l (20 °C)
Elohopea-asetaatti ((C2H3O2)2Hg) on elohopea- ja asetaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden elohopeayhdisteiden valmistamiseen ja katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa elohopea-asetaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Monien muiden elohopeayhdisteiden tavoin myös elohopea-asetaatti on hyvin myrkyllistä.
Valmistus ja käyttö

Elohopea-asetaattia voidaan valmistaa liuottamalla elohopeaoksidia tai elohopeajodidia kuumaan etikkahappoliuokseen. Etikkahappoa käytetään hieman ylimäärin ehkäisemään muodostuvan suolan hydrolyysiä. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on hapettaa elohopeaa peretikkahapolla ja liuottaa muodostunut tuote etikkahappoon.
Elohopea-asetaattia voidaan käyttää muiden elohopeayhdisteiden valmistamiseen. Erityisesti sitä käytetään orgaanisten elohopeayhdisteiden kuten fenyylielohopea-asetaatin ja merbromiinin synteesiin. Yhdistettä voidaan käyttää myös katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä esimerkiksi polymerointireaktioissa ja analyyttisessä kemiassa reagenssina.