Turkin historia
Antiikin Anatolia > Rooman valtakunta

200-luvun puolivälistä eaa. lähtien Anatolian hallitsijat joutuivat ottamaan huomioon Rooman valtakunnan kasvavan mahdin Välimerellä. Rooma kukisti makedonialaisjoukot Pydnan taistelussa 168 eaa., minkä jälkeen roomalaisvalta oli jo Anatolian tuntumassa. Rooman ylivallan Välimerellä tunnusti Pergamonia hallinneet ja Rooman kanssa liittoutuneet attalidit. Pergamonin viimeinen hallitsija Attalos III testamenttasi kuningaskuntansa roomalaisille, joille se siirtyi hänen kuoltuaan 133 eaa. Rooma järjesti tämän laajan alueen Aasian provinssiksi. Tämä laajeneminen toi Rooman konfliktiin idempänä olevien Pontoksen ja Armenian kuningaskuntien kanssa.
Pontos, oli Mustanmeren rannalta sisämaahan päin sijainnut, persian vallan aikana perustettu kuningaskunta. Pontoksen kuningas Mithridates V oli avustanut Roomaa Karthagoa vastaan käydyssä sodassa 149-146 eaa., jolloin Pontos sai valtaansa Galatian ja Kappadokian alueet. Hänen seuraajansa Mithridates VI joutui kuitenkin konfliktiin roomalaisten kanssa, kun hän yritti liittää valtioonsa Bithynian naapurikuningaskunnan, jolloin Mithridateen sodat saivat alkunsa. Kolmen sodan jälkeen roomalaisvaltaan päätyivät sekä Pontoksen että Bithynian hallitsemat alueet.
Kauempana idässä sijainnut, vuoristoinen Armenian kuningaskunta, oli Anatolian alueista viimeisin, joka alistui Rooman valtaan. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Armeniaa hallinnut Tigranes Suuri oli liittoutunut Mithridates VI:n kanssa ja hyökännyt Kappadokiaan 93 eaa., mutta roomalainen sotapäällikkö Sulla torjui hyökkäyksen. Tämän jälkeen Tigranes käänsi katseensa itään ja hyökkäsi Parthian kuningasta Mithridates II:ta vastaan, ja onnistui liittämään Armenian hallitsemiin alueisiin alueen, joka ulottui Syyriasta ja Palestiinasta pohjoiseen Mesopotamiaan. Uudeksi pääkaupungiksi hän perusti Tigranocertan, joka sijaitsee lähellä nykyistä Diyarbakıra. Vuonna 69 eaa. Lucullus hyökkäsi Tigranocertaan ja kolme vuotta myöhemmin Pompeius saattoi sotaretken päätökseen. Tigranes asetettiin vasallin asemaan, mutta Armenian alueesta muodostui melko epäluotettava Rooman liittolainen. Alue säilytti iranilaisen suuntauksen uskonnossaan ja kulttuurissaan, ja siitä muodostui puskurivaltio Rooman ja Parthian väliin. Armenia joutui toistuvasti mukaan Rooman ja Parthian välisiin sotiin 100-luvulla.
Eufratin yläjuoksulla, Anatolian keskiosassa sijaitsi Kommagenen kuningaskunta, joka irtaantui Seleukidien vallasta vuonna 162 eaa. Valtakunta oli puolittain iranilainen, ja se oli uskonnollisesti zarathustralainen. Sen kuuluisin kuningas oli Antiokhos I, joka rakennutti valtavat jumalpatsaat Nemrutvuorelle. Patsaat ovat nykyisin Unescon maailmanperintökohde. Kommagene joutui Rooman valtakunnan alaisuuteen vuonna 64 eaa. Vuoteen 43 jaa. mennessä, oli koko Anatolia liitetty Rooman keisarin vallan alle.
Kun Rooman tasavaltalainen hallinto vaihtui vuonna 31 eaa. Augustuksen kurinalaisempaan keisarivaltaan, hyötyivät Anatolian kaupungit muutoksesta suuresti. Anatolialaiset Rooman provinssit nauttivat usean sukupolven ajan rauhasta ja vauraudesta. Kaupunkeja hallinnovat paikallisneuvostot, jotka lähettivät edustajia maakuntakokouksiin, jotka taas neuvoivat roomalaisia kuvernöörejä. Asukkaat olivat Rooman valtakunnan kansalaisia, jotka olivat yhteisen oikeusjärjestelmän alaisia ja heillä oli yhteinen roomalainen identiteetti. Tällä ajanjaksolla kulttuuri kukoisti monella alalla. Alueen kaupungeissa näkyi roomalainen arkkitehtuuri ja infrastruktuuria kehitettiin rakentamalla akvedukteja ja katuvalaistusta. Kulttuurin alalla teatteritaiteessa, kirjallisuudessa ja runoudessa ja elettiin kulta-aikaa.
Ensimmäisellä vuosisadalla jaa. kristinusko vakiintui Anatoliaan. Merkittävänä tekijänä tässä oli Paavali Tarsoslaisen laajat käännytysmatkat kaupunkien juutalaisyhteisöissä. Kristinuskon leviäminen Anatoliassa johti niiden seitsemän seurakunnan syntymiseen, joihin Johanneksen ilmestyskirja viittaa. Nämä seurakunnat joutuivat ristiriitaan Rooman hallinnon kanssa, mikä taas johti kristittyjen vainoihin. Ensimmäinen kristitty kuningas Vähä-Aasiassa oli Osroenen kuningas Abgarus VIII, joka hallitsi 176-213. Kristinusko oli mahdollisesti valta-asemassa Anatoliassa jo ennen, kuin se sai virallisen suvaitsevaisuuden Milanon ediktin nojalla vuonna 313. Vuonna 324 Rooman keisari Konstantinus kääntyi kristinuskoon ja vuonna 325 Nikean kirkolliskokous julisti sen Rooman imperiumin viralliseksi uskonnoksi. Vuonna 350 Konstantinus perusti uuden pääkaupungin Byzantionin paikalle. Kaupunki nimettiin Konstantinopoliksi ja Bysantin valtakunta sai alkunsa.