stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jackie Stewart
Kaudet, pisteet ja sijoitukset

1965 (BRM): 33 (34) MM-pistettä, 1 voitto, sijoitus MM-sarjassa 3.
1966 (BRM): 14 pistettä, 1 voitto, sijoitus 7.
1967 (BRM): 10 pistettä, sijoitus 11.
1968 (Matra): 36 pistettä, 3 voittoa, sijoitus 2.
1969 (Matra): 63 pistettä, 6 voittoa, maailmanmestari
1970 (March, Tyrrell): 25 pistettä, 1 voitto, sijoitus 5.
1971 (Tyrrell): 62 pistettä, 6 voittoa, maailmanmestari
1972 (Tyrrell): 45 pistettä, 4 voittoa, sijoitus 2.
1973 (Tyrrell): 71 pistettä, 5 voittoa, maailmanmestari
Kunniajäsenyydet ja palkinnot

Knight Bachelor (Sir, 2001)
OBE (1972)
Sports Illustrated -lehden Sportsman of the Year -palkinto (1973)
BBC Sports Personality of the Year Award (1973)
International Motorsports Hall of Fame -kunniagallerian jäsenyys (1990)
Scottish Sports Hall of Fame -kunniagallerian jäsenyys (2002)
Motor Sport -lehden kunniagallerian jäsenyys (2010)
Perhe

Jackie Stewartin poika Paul Stewart on myös kilpa-autoilija, joka ajoi muun muassa Formula 3000 -luokkaa. Jackie Stewartin veli Jimmy Stewart ajoi myös Formula 1 -sarjassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Grand Prix History – Hall of Fame – Jackie Stewart (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Formula1.com / Jackie Stewart. (englanniksi)
Atlas F1 / Jackie Stewart – a winner with class. (englanniksi)
Formula 1 -luokan kuljettajien maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Pilkkarääkkiäinen

| Pilkkarääkkiäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Galliformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Afrikanrääkkiäiset Sarothrura
Laji::  ayresi
Kaksiosainen nimi
 Sarothrura ayresi  (Gurney, 1877) 

Katso myös
   Pilkkarääkkiäinen Wikispeciesissä   Pilkkarääkkiäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pilkkarääkkiäinen (Sarothrura ayresi) on rantakanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Afrikasta.
Koko ja ulkonäkö

Pilkkarääkkiäinen voi kasvaa 14–15 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat pääosin toisiaan ulkonäöltään. Pilkkarääkkiäiskoiraan päälaki on väriltään punaruskea ja naaraalla se on hyvin tumman ruskea. Naama on valkoinen ruskein kuvioin ja silmäkulmajuova on musta. Linnun selkä ja siivet ovat mustat valkoisin viiruin ja siipien uloimmat sulat ovat valkoiset ja näkyvät vain lennossa. Lajin koiraan rinta on punaruskea ja naaraan vaaleampi. Pilkkarääkkiäisen vatsa on väriltään valkoinen ja kyljet ovat mustaraitaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pilkkarääkkiäistä tavataan hyvin laikuttaisesti Etiopiasta, Sambiasta sekä Zimbabwesta ja Etelä-Afrikasta. Se on osittain muuttolintu. Lajin elinympäristöä ovat tulvatasangot sekä saroja ja heiniä kasvavat suot ja muut kosteikot. Lintu elää piileskellen kasvuston seassa. Pilkkarääkkiäisen ravintoa ovat erityisesti pienet selkärangattomat eläimet, siemenet ja kasvinosat, mutta se voi syödä myös pieniä sammakoita ja kaloja. Etiopiassa pilkkarääkkiäisen pesimäkausi kestää heinäkuulta elokuulle. Se rakentaa pesänsä sarojen keskelle ja munat ovat valkoisia harmain ja vihrein pilkuin.
Pilkkarääkkiäinen luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioidaan noin 700 täysikasvuista yksilöä. Suurin uhka kannalle on elinympäristön häviäminen, koska kosteikoita kuivatetaan maatalousmaaksi ja erityisesti Etelä-Afrikassa on kaivostoimintaa. Lajin geneettinen monimuotoisuus on myös matala.
Pineiós (Peloponnesos)

| Pineiós Πηνειός |
| --- | --- |
 Pineiós-joki.
Alkulähde:  Erýmanthos
Laskupaikka:  Joonianmeri  37°48′19″N, 21°14′12″E
Maat:  Kreikka
Pituus:  70 km
 Pineiós-joki kartalla.
Pineiós (kreik. Πηνειός), antiikin Peneios (m.kreik. Πηνειός, Pēneios, lat. Peneus), on joki, joka virtaa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on 70 kilometriä. Joki saa alkunsa Erýmanthos-vuorelta ja se laskee Joonianmereen lähellä Gastoúnin kaupunkia.
Pineiós-joen pato ja Pineióksen tekojärvi.
Pineiós virtaa läpi Eliksen tasangon. Joki on padottu Kéntron kylässä. Patoallas muodostaa Pineióksen tekojärven. Pineióksen kunta ja Ilídan kunnan Pineían kunnallisyksikkö ovat saaneet nimensä joesta.
Kreikkalaisessa mytologiassa joki yhdistyi Peneios-nimiseen joenjumalaan, vaikkakin varsinaisesti tämä samastettiin Thessalian tunnetumpaan Pineiós-jokeen. Myytissä Herakles puhdisti Augeiaan tallit kääntämällä Peneioksen ja Alfeioksen virtaukset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pineiós Wikimedia Commonsissa
Pinner-reaktio

Yleinen esimerkki Pinner-reaktiosta
Pinner-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa nitriili reagoi alkoholin kanssa happamissa olosuhteissa muodostaen iminoestereitä eli alkyyli-imidaatteja. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Adolf Pinner vuonna 1877 ja reaktio on nimetty hänen mukaansa. Pinner-reaktion hyödyllisyys on siinä, että muodostuvasta iminoesteristä voidaan syntetisoida muita yhdisteitä.
Reagenssit ja mekanismi

Pinner-reaktio tapahtuu lähes kaikille nitriileille ja kaikille alkoholeille. Happona käytetään tyypillisimmin kuivaa vetykloridikaasua. Pinner-reaktion reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa vetykloridi protonoi nitriilin typpiatomin jolloin muodostuu nitriliumioni. Nukleofiilinen alkoholi reagoi nitriliumionin elektrofiilisen hiiliatomin kanssa additioreaktiolla. Viimeisessä vaiheessa tapahtuu molekyylinsisäisiä protoninsiirtoja ja muodostuu iminoesterin vetykloridisuola. Eräissä lähteissa nitriliumionin esitetään tautomerisoituvan iminiumioniksi, joka reagoi vetykloridin kanssa iminohalidiksi. Tästä iminohalidista muodostuu eliminaation jälkeen reaktiivinen karbokationijohdannainen, joka reagoi alkoholin kanssa iminoesteriksi.
Mikäli reaktiossa alkoholia on ylimäärin, reagoi iminoesteri alkoholien kanssa ortoesteriksi. Ammoniakin tai amiinien lisääminen johtaa amidiinin muodostumiseen. Jos reaktiossa käytetään kuivan vetykloridin sijaan vetykloridin vesiliuosta muodostuu lopputuotteiksi estereitä.
Pinoleenihappo

| Pinoleenihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (5Z,9Z,12Z)-oktadeka-5,9,12-trieenihappo
CAS-numero:  16833-54-8
PubChem CID:  5312495
SMILES:  CCCCC\C=C\C\C=C\CC\C=C\CCCC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H30O2
Moolimassa:  278,43 g/mol g/mol
Pinoleenihappo eli cis,cis,cis-5,9,12-oktadekatrieenihappo on omega-6-rasvahappojen ryhmään kuuluva rasvahappo, jota esiintyy mäntyjen siementen sisältämässä öljyssä. Pinoleenihapolla voi olla ruokahalua hillitseviä ja LDL-kolesterolia alentavia ominaisuuksia.
Aiheesta muualla

PubChem: Pinolenic acid (englanniksi)
Caymanchem: Pinolenic Acid (englanniksi)
Raimo Alén: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä, s. 371.  Consalen Consulting, 2009.  ISBN 978-952-92-5627-3
Rasvahapot
| --- | --- |
Tyydyttyneet:   Etikkahappo (C2)  Propionihappo (C3)  Voihappo (C4)  Valeriaanahappo (C5)  Kapronihappo (C6)  Enantyylihappo (C7)  Kapryylihappo (C8)  Pelargonihappo (C9)  Kapriinihappo (C10)  Hendekaanihappo (C11)  Lauriinihappo (C12)  Tridekyylihappo (C13)  Myristiinihappo (C14)  Pentadekyylihappo (C15)  Palmitiinihappo (C16)  Margariinihappo (C17)  Steariinihappo (C18)  Nonadekyylihappo (C19)  Arakidihappo (C20)  Heneikosyylihappo (C21)  Beheenihappo (C22)  Trikosyylihappo (C23)  Lignoseriinihappo (C24)  Pentakosyylihappo (C25)  Keroottihappo (C26)  Heptakosyylihappo (C27)  Montaanihappo (C28)  Nonakosyylihappo (C29)  Melissiinihappo (C30)  Henatriakontyylihappo (C31)  Lakkerihappo (C32)  Psylliinihappo (C33)  Geddiinihappo (C34)  Keromuovihappo (C35)  Heksatriakontyylihappo (C36) 
Omega-1:  Undekyleenihappo (11:1)
Omega-3:   Alfalinoleenihappo (18:3)  Rumeleenihappo (18:3)  Parinaarihappo (18:4)  Stearidonihappo (18:4)  Eikosapentaeenihappo (20:5)  Dokosaheksaeenihappo (22:6) 
Omega-5:   Myristoleiinihappo (14:1)  Granaattiomenahappo (18:3)  Trumpettipuuhappo (18:3) 
Omega-6:   Linolihappo (18:2)  γ-linoleenihappo (18:3)  Kehäkukkahappo (18:3)  Pinoleenihappo (18:3)  Dihomo-γ-linoleenihappo (20:3)  Podokarpiinihappo (20:3)  Arakidonihappo (20:4)  Dokosatetraeenihappo (22:4) 
Omega-7:   Palmitoleiinihappo (16:1)  Vakseenihappo (trans-18:1)  Rumeenihappo (18:2)  Paulliinihappo (20:1) 
Omega-9:   Oleiinihappo (18:1)  Elaidiinihappo (trans-18:1)  Eikoseenihappo (20:1)  Erukahappo (22:1)  Nervonihappo (24:1)  Meadin happo (20:3) 
Omega-12:  Petroseliinihappo (18:1)
Stoalaisilla on järjenvastaisempia väitteitä kuin runoilijoilla

| Stoalaisilla on järjenvastaisempia väitteitä kuin runoilijoilla> Ὅτι παραδοξότερα οἱ Στωικοὶ τῶν ποιητῶν λέγουσιν.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Plutarkhos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 100
Sarja: Moralia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Stoalaisilla on järjenvastaisempia väitteitä kuin runoilijoilla (m.kreik. Ὅτι παραδοξότερα οἱ Στωικοὶ τῶν ποιητῶν λέγουσιν, Hoti paradoksotera hoi stōikoi tōn poiētōn legūsin; lat. Stoicos absurdiora poetis dicere) on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja XIII, 73) kuuluva lyhyt tutkielma, joka on suunnattu stoalaisia vastaan. Nykyaikaan säilynyt teos tuskin on alkuperäinen teos kokonaisuudessaan, vaan mahdollisesti sen lyhennelmä.
Sisältö

Plutarkhoksen teos sisältää kuusi suhteellisen lyhyttä lukua. Teos vertaa stoalaisten näkemystä ihanteellisesta viisaasta kreikkalaisten runoilijoiden eräissä runoissaan tai näytelmissään esittämiin näkemyksiin. Se pyrkii osoittamaan, että stoalaiset näkemykset johtavat vielä suurempiin harhakuvitelmiin kuin runoilijoiden sepitelmät, ja että ne ovat vielä suuremmassa ristiriidassa todellisen elämän ja mahdollisen kanssa. Esimerkiksi Pindaroksen mukaan Kaineus oli haavoittumaton, eikä vahingoittunut, vaikka häntä iskettiin keihäällä. Stoalainen viisas sen sijaan pysyy pelottomana eikä huolestu, vaikka hän haavoittuu, sairastuu, kokee kipua, on piinapenkissä tai näkee kotimaansa tuhoutuvan; ja vaikka hänet myytäisiin orjaksi, hän on silti vapaa.
Samoin Euripideen Iolaos lukee rukouksen, ja muuttuu yhtäkkiä kyvyttömästä nuorekkaaksi ja voimakkaaksi. Stoalainen viisas, joka eilen oli ruma ja paheellinen, muuttuu sen sijaan yht'äkkiä hyveelliseksi, kauniiksi ja jumalaiseksi pelkästään viisautensa kautta. Athene teki Odysseuksesta komeamman muuttamalla tämän ulkomuotoa, mutta stoalainen viisas, joka on kyttyräselkäinen, hampaaton ja yksisilmäinen, muuttuu kauniiksi pelkän viisautensa ansiosta.
Muut vastaavat Plutarkhoksen teokset

Tutkielma esiintyy Lampriaan tekemässä Plutarkhoksen teosten luettelossa. Plutarkhos arvosteli stoalaisten näkemyksiä myös useissa muissa teoksissaan. Jo nimeltäänkin stoalaisia vastaan olivat suunnatut tutkielmat Stoalaisten ristiriitaisuuksista ja Yleiskäsitteistä: stoalaisia vastaan. Lampriaan luettelon mukaan Plutarkhos kirjoitti myös epikurolaisia vastaan vastaavan nimisen teoksen, Epikurolaisilla on järjenvastaisempia väitteitä kuin runoilijoilla, mutta siitä ei ole säilynyt nykyaikaan mitään.
Kirjallisuutta

Plutarch: Stoic Essays. Teoksessa Plutarch: Moralia.  (Volume XIII. Part 2. Loeb Classical Library 470)  Cambridge, MA:  Harvard University Press.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Plutarch: A Breviate of a Discourse, Showing That the Stoics Speak Greater Improbabilities Than the Poets Plutarch's Morals. Internet Archive. (englanniksi)
Pikkuplaneetta

Pikkuplaneetta 253 Mathilde on päävyöhykkeen asteroidi ja pienkappale.
Pikkuplaneetta on taivaankappale, joka kiertää suoraan Aurinkoa, mutta ei ole varsinainen planeetta, sillä se ei täytä Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin (IAU) planeetan määritelmää eikä ole myöskään komeetta (tosin joissain harvoissa tapauksissa taivaankappale luokitellaan sekä pikkuplaneetaksi että komeetaksi). Pikkuplaneettaa ei pidä myöskään sekoittaa kääpiöplaneettaan.
IAU:n Minor Planet Center pitää kirjaa tunnetuista pikkuplaneetoista ja komeetoista. Suurin osa tunnetuista pikkuplaneetoista on niin sanottuja päävyöhykkeen asteroideja, jotka kiertävät Marsin ja Jupiterin välillä. Joskus pikkuplaneetoista käytetään sanaa planetoidi. Varsinaisten planeettojen tapaan myös joillain pikkuplaneetoilla on omia kuitaan. Lisäksi ainakin yhdellä pikkuplaneetalla, 10199 Chariklolla, on kaasuplaneettojen tavoin renkaat. Kaikkein pienimmistä kappaleista on käytetty nimeä meteoroidi.
15. huhtikuuta 1995 tunnettiin 6 353 numeroitua pikkuplaneettaa, joista nimettyjä oli 4 820.

24. tammikuuta 2000 tunnettiin 62 428 numeroitua pikkuplaneettaa, joista nimettyjä oli 7 212.

25. tammikuuta 2005 tunnettiin 96 154 numeroitua pikkuplaneettaa, joista nimettyjä oli 12 065.

30. tammikuuta 2010 tunnettiin 231 665 numeroitua pikkuplaneettaa, joista nimettyjä oli 15 615.
5. tammikuuta 2015 tunnettiin 422 636 numeroitua pikkuplaneettaa, joista nimettyjä oli 19 044.
Nimen tausta

Sanaa pikkuplaneetta on käytetty jo 1800-luvulta lähtien, ja nimitykset pikkuplaneetta, asteroidi ja planetoidi ovatkin olleet pitkään synonyymejä, mutta nykyään tunnetaan monia aurinkokunnan ulko-osissa kiertäviä pikkuplaneettoja kuten transneptunisia kohteita, joita ei aina luokitella asteroideiksi. IAU:n vuoden 2006 planeetan määritelmässäkin asteroidit ja transneptuniset kohteet mainittiin erikseen. Tästä voidaankin päätellä että asteroidi-nimitys viittaa aurinkokunnan sisempien osien pikkuplaneettoihin.
Vuonna 2006 IAU luokitteli pikkuplaneetat ja komeetat kääpiöplaneettoihin ja aurinkokunnan pienkappaleisiin. Pikkuplaneetat joiden painovoima muokkaa ne pyöreiksi ovat kääpiöplaneettoja ja muut pikkuplaneetat ovat pienkappaleita. Nimitystä pikkuplaneetta voi IAU:n mielestä kuitenkin vielä käyttää. (IAU kuitenkin suosittelee nimityksiä pienkappale ja kääpiöplaneetta.) Edelleenkin pikkuplaneetat ja komeetat numeroidaan ja nimetään eri tavoin. Nykyään pikkuplaneetoista vain viisi: 1 Ceres, 134340 Pluto, 136108 Haumea, 136199 Eris ja 136472 Makemake luokitellaan kääpiöplaneetoiksi.
Pikkuplaneettojen ryhmittely

Pikkuplaneetat voidaan jakaa kiertoratansa mukaan eri ryhmiin.
Asteroidit, nimitystä on käytetty pitkään kuvaaman aurinkokunnan sisäosien pieniä taivaankappaleita.
Maan lähelle tulevat asteroidit tulevat lähimmillään 1,3 AU:n päähän Auringosta. Ne voidaan edelleen jakaa ratojensa mukaan seuraavasti:
Aten-asteroidit leikkaavat Maan radan ja niiden keskietäisyys Auringosta on vähäisempi kuin Maan. Ne on nimetty 2062 Atenin mukaan.
Apollo-asteroidit leikkaavat Maan radan, mutta niiden keskietäisyys on suurempi kuin Maan. Ne on nimetty 1862 Apollon mukaan.
Amor-asteroidit leikkaavat Marsin radan, mutta eivät Maan rataa. Ne on nimetty 1221 Amorin mukaan.
Maan troijalaiset kiertävät Maan radan Lagrangen pisteissä.
Marsin troijalaiset kiertävät Marsin radan Lagrangen pisteissä.
päävyöhykkeen asteroidit kiertävät Marsin ja Jupiterin välillä.
Jupiterin troijalaiset asteroidit kiertävät Jupiterin radan Lagrangen pisteissä.
Aurinkokunnan ulkolaitojen pikkuplaneetat
Kentaurit kiertävät Jupiterin ja Neptunuksen välillä.
Neptunuksen troijalaiset kiertävät Neptunuksen radan Lagrangen pisteissä.
Transneptuniset kohteet kiertävät Neptunusta kauempana. Ne voidaan jakaa ratojensa mukaan seuraavasti:
Kuiperin vyöhykkeen kohteet kiertävät noin etäisyydellä 30–50 AU.
Resonoivat transneptuniset kohteet kuten plutinot (nimetty 134340 Pluton mukaan) ja twotinot ovat Neptunuksen kanssa rataresonanssissa.
Klassiset Kuiperin vyöhykkeen kohteet eli cubewanot eivät ole resonanssissa Neptunuksen kanssa. Ne on nimetty 15760 Albionin väliaikaisen nimen (1992 QB1) loppuosan QB1 englanninkielisen lausumisen (qu be one) mukaan.
Hajanaisen kiekon kohteet kiertävät eksentrisillä ja kaltevilla radoilla, jotka vievät ne Kuiperin vyöhykkeen etäisyydeltä vielä paljon kauemmas
Hypoteettisen Oortin pilven kohteet kiertäisivät 50 000–100 000 AU:n etäisyydellä.
Numerointi

Pikkuplaneetan ensihavainnolla sille annetaan väliaikainen nimi, joka on muotoa
2009 GA3. Nimessä 2009 viittaa havaintovuoteen. Ensimmäinen kirjain kertoo kuukauden, toinen kirjain yhdessä numeron kanssa kertoo sen, monesko kyseisen ajanjakson havainto on kyseessä.
Aiemmin on käytetty useitakin tästä poikkeavia väliaikaisia nimiä.
Kuukausikirjaimet ovat A tammikuun 1.–15. päiville, B tammikuun lopulle, C helmikuun 1–15 jne (I:tä ei käytetä).
Kyseisen puolen kuun ensimmäinen havainto on A, toinen B jne (I:tä ei käytetä). 25. havainto on Z ja sitä seuraa A1, B1 ... Z1 ja sitten A2 jne.
2009 GA3 on siten vuoden 2009 huhtikuun alkupuolen 76. havaittu pikkuplaneetta.
Kun tiettyä pikkuplaneettaa on havaittu riittävän useasti, jotta sen rata voidaan laskea, se saa oikean numeron, esim. 2009 GA3:sta tulee (301552) 2009 GA3.
Tämän jälkeen sille voidaan antaa nimi.
Nimeäminen

Pikkuplaneetan saa nimetä sen löytäjä. Pikkuplaneettoja tunnetaan nykyään niin monia ettei niille kaikille ole annettu edes nimeä, vaan ne tunnetaan vain väliaikaisilla tunnuksilla. Tällaisia ovat esim. päävyöhykkeen asteroidit (67890) 2000 WK61 ja (123456) 2000 WO137, sekä transneptuniset kohteet (15788) 1993 SB ja (15789) 1993 SC. Alhaisimman numeron omaava nimetön ja numeroitu pikkuplaneetta on (3708) 1974 FV1.
Tämä nimeämistapa ei kuitenkaan ole aina ollut käytössä, sillä ensimmäisiä löydettyjä pikkuplaneettoja (jotka olivat päävyöhykkeen asteroideja) kuten 1 Ceres (löytyi vuonna 1801 ja on ensimmäinen löydetty pikkuplaneetta) tai 2 Pallas (löytyi vuonna 1802) pidettiin aluksi varsinaisina planeettoina ja ne saivatkin nimensä planeettojen tapaan roomalaisesta ja kreikkalaisesta mytologiasta. 1850-luvulla ne kuitenkin menettivät asemansa ja tällöin nimet asteroidi ja pikkuplaneetta tulivat yleiseen käyttöön. Niiden nimien eteen lisättiin löytöjärjestyksen mukainen numero. Nykyään pikkuplaneetat saavat numeronsa vasta kun niiden rata tunnetaan kunnolla, eli järjestys ei ole enää löytämisen vaan radan laskemisen mukainen.
Ensimmäinen ei-mytologisen nimen saanut pikkuplaneetta oli päävyöhykkeen asteroidi 20 Massalia (löytyi vuonna 1852), joka sai nimensä Marseillen kaupungin kreikankielisen nimen mukaan. Nykyään päävyöhykkeen asteroideille voi antaa hyvin monenlaisia nimiä, ja asteroidivyöhykkeellä kiertääkin hyvin monentyyppisin nimin nimettyjä pikkuplaneettoja, kuten 2001 Einstein, 2046 Leningrad, 9007 James Bond, 9954 Brachiosaurus ja 110393 Rammstein.
Kaikkien pikkuplaneettojen nimeäminen ei kuitenkaan ole yhtä vapaata. Esimerkiksi Jupiterin troijalaiset nimetään Troijan sodan sankarien mukaan, esim. 624 Hektor ja 1404 Ajax. Kentaurit nimetään tietysti mytologisten kentaurien mukaan, esim. 2060 Chiron ja 5145 Pholus. Resonoivat transneptuniset kohteet kuten plutinot nimetään myyttisillä manalaan liittyvillä nimillä. Nimityksen alkuperä on plutino 134340 Pluto, joka oli ensimmäinen löydetty transneptuninen kohde (löytyi vuonna 1930) ja jota pidettiin aluksi varsinaisena planeettana. Muita plutinoita ovat esim. 28978 Ixion ja 90482 Orcus. Klassiset Kuiperin vyöhykkeen kohteet (cubewanot) nimetään luomiseen liittyvin mytologisin nimin, esim. 50000 Quaoar ja 88611 Teharonhiawako. Maan lähelle tuleville asteroideille annetaan usein (mutta ei aina esim. 9950 ESA) mytologisia nimiä kuten 1566 Icarus, 8034 Akka ja 85585 Mjolnir.
Kääpiöplaneetaksi luokiteltu transneptuninen kohde 134340 Pluto ja sen järjestelmä. Pluto on 136199 Eriksen kanssa suurin tunnettu pikkuplaneetta. Se on silti esim. Maan Kuuta pienempi.
Piloros

| Piloros> Πίλωρος.Sijainti |
| --- | --- |
 Piloros
Koordinaatit:  40°20′31″N, 23°43′28″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Pyrgadíkia, Aristotélis, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Khalkidike(?), Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piloros (m.kreik. Πίλωρος, Pilōros, lat. Pilorus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijoitetaan lähellä nykyistä Aristotélisin kunnan Pyrgadíkian kylää.
Maantiede

Piloros sijaitsi Singoksenlahden (nyk. Singitikóslahti tai Pyhänvuorenlahti) pohjukassa nykyisellä Chalkidikín niemimaalla. Alue ei antiikin aikana välttämättä kuulunut Khalkidiken alueeseen, josta koko niemimaa on saanut nykyisen nimensä. Piloroksen kaupunkikeskus sijoitetaan Marmarásin kukkulalle nykyisen Pyrgadíkian pohjoispuolella. Samalla rannikolla Piloroksesta etelään sijaitsi Singos ja itään Assera ja Sane. Sisämaassa kaupungista länteen sijaitsivat Stolos ja Skabala. Piloroksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu alle 100 ja mahdollisesti jopa alle 25 neliökilometriä.
Historia

Piloroksen historiasta tiedetään vain vähän. Herodotos mainitsee sen yhtenä seudun kaupungeista, joka antoi joukkoja Kserkseen käyttöön hänen vuoden 480 eaa. hyökkäyksessään Kreikkaan. Myöhemmin klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Piloros kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vain vuonna 434/433 eaa.
Harald Storbacka

Harald Storbacka
Harald Storbacka (8. syyskuuta 1915 Ähtävä – 1. helmikuuta 1990 Ähtävä) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. Sotilasarvoltaan hän oli vääpeli.
Storbacka palveli talvisodassa Jalkaväkirykmentti 9:ssä ryhmänjohtajana, osallistuen taisteluihin muun muassa Summassa. Jatkosodan aikana Storbacka palveli Jalkaväkirykmentti 61:n tykkikomppaniassa joukkueenjohtajana. Mannerheim-ristin ritariksi Storbacka nimitettiin 8. helmikuuta 1943 numerolla 109. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Storbackan rohkeus ja taitavuus syöksyryhmän- ja lähitorjuntajohtajana. Sotien jälkeen Storbacka toimi konttoripäällikkönä.
Karl Storch

| Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Länsi-Saksa> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | moukarinheitto |  |
Karl Storch (21. elokuuta 1913 – 19. elokuuta 1992) oli saksalainen moukarinheittäjä ja olympiamitalisti.
Storch heitti moukaria huipputuloksiin jo 1930-luvun lopulla, mutta koska kahdet olympialaiset peruuntuivat sodan takia ja Saksa suljettiin Lontoon 1948 olympialaisten ulkopuolelle, pääsi Storch olympialaisiin vasta 38-vuotiaana Helsingissä 1952. Tuolloin hän saavutti olympiahopeaa tuloksella 58,86 m. Vajaa kuukausi aiemmin hän oli heittänyt Saksan ennätyksen 59,44 m.
Pimagediini

| Pimagediini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-aminoguanidiini
CAS-numero:  79-17-4
PubChem CID:  2146
SMILES:  C(=NN)(N)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH6N4
Moolimassa:  69,074 g/mol
Liukoisuus veteen:  Veteen < 5 g/l
Pimagediini eli aminoguanidiini (CH6N4) on hydratsiineihin kuuluva guanidiinin johdannainen. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteesien lähtöaineena. Lisäksi sitä tutkitaan diabeteksen liitännäissairauksien hoitoon.
Ominaisuudet

Pimagediini on sellaisenaan pysyvä vain hetken aikaa, mutta sen suolat ovat pysyvämpiä. Yhdiste on voimakkaasti emäksinen ja muodostaa suoloja niin orgaanisten kuin epäorgaanistenkin happojen kanssa. Yhdiste liukenee muun muassa veteen ja etanoliin. Kuumennettaessa pimagediinin vesiliuosta se hajoaa, jolloin muodostuu muun muassa ammoniakkia. Yhdiste reagoi muun muassa useiden karbonyyliyhdisteiden kanssa heterosyklisiksi yhdisteiksi.