stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jokiperä

Jokiperä on Laihialla sijaitseva kylä. Kylä on varsin pieni, siellä on vain muutama talo eikä asukkaita ole paljonkaan. Jokiperästä on vain muutama kilometri kunnanrajalle, jonka toisella puolella on Ilmajoen Huissinkylä. Laihian keskustaan on Jokiperästä matkaa 25 kilometriä ja Vaasaan noin 50 kilometriä.
Kirjallisuutta

Hannila, Heli (toim.): Laihianjoen yläjuoksulta : Jokiperän, Kasinkylän ja Jokikylän kyläkirja. Laihian Jokikylän kyläkirjatoimikunta, 2008. 623 sivua. ISBN 978-952-92-4592-5.
Anton Jokinen

Anton Vilhelm Jokinen (käytti Saksassa peitenimeä Jochims), (17. tammikuuta 1883 Vihti – 3. tammikuuta 1950 Hampuri) oli suomalainen gruppenführer (saksalainen sotilasarvo). Hänen vanhempansa olivat nahkuri Karl Vilhelm Jokinen ja Maria Eufrosyne Kaarlentytär (Nummenranta). Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1911 Frieda Meyerin kanssa. Jokinen kävi neljä luokkaa Tampereen suomalaista yhteiskoulua.
Jääkäriaika

Jokinen toimi liikealalla Hampurissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Pfadfinder-kurssiin 7. huhtikuuta 1915, josta hänet siirrettiin juuri perustettuun Kuninkaalliseen Preussin 27. Jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet edelleen siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin työkomennukselle 1. toukokuuta 1916. Hänen jääkäriaikanaan saamansa ylennykset olivat ylennys hilfsgruppenführeriksi 6. marraskuuta 1915 ja gruppenführeriksi 1. maaliskuuta 1916.
Jääkäriajan jälkeen

Lomautuksensa jälkeen hän siirtyi liikemieheksi ensin Hampuriin ja myöhemmin Yhdysvaltoihin, mistä palattuaan hän työskenteli Hampurin pääkonsulinvirastossa vuosina 1932–1934, mistä hän siirtyi vartiopäälliköksi Glindeniin ammusvarikon ja oli tehtävässä aina vuoteen 1943 saakka. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimi Hampurissa tulkkina liittoutuneiden ja saksalaisten välillä aina hän kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Trittaun hautausmaalle Hampuriin.
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Emil Johansson (jääkäri)

Emil Johannes Johansson (20. helmikuuta 1887 Parainen – 30. huhtikuuta 1966) oli suomalainen jääkärikapteeni.
Perhe ja koulutus

Johanssonin vanhemmat olivat maanviljelijä Reinhold Johannes Johansson ja Selma Alma Klang. Hän kävi kansakoulun.
Jääkärikausi

Johansson työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 24. marraskuuta 1915. Ensimmäisestä komppaniasta hän pyrki kuitenkin vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä . Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Johansson saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) luutnantiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin ensin patteriupseeriksi Jääkäritykistön 1. patteriin ja otti osaa Messukylän ja Tampereen taisteluihin. Tampereen valtauksen jälkeen hänet sijoitettiin tykistön uudelleen järjestelyn myötä juuri perustettuun Jääkäritykistöprikaatiin 1. ammuskolonnaan päälliköksi. Ammuskolonnan johtajana hän osallistui taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Johansson palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, mistä tykistön uudelleenjärjestelyn yhteydessä hänet määrättiin patteriupseeriksi raskaaseen kenttähaupitsipatteristoon. Myöhemmin hän palveli Raskaan tykistörykmentin 2. patteriston 4. patterissa. Armeijasta hän erosi 13. kesäkuuta 1924 ja matkusti Kanadaan. Kanadasta hän palasi vuonna 1927 ja siirtyi työnjohtajaksi Paraisten Kalkkivuori oy:n palvelukseen Paraisille.
Talvi- ja jatkosota

Johansson osallistui talvisotaan Kenttätykistörykmentti 5:n 2. patteriston kuormastopäällikkönä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Vaasan suojeluskuntapiirin vartiokomppaniaan, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 Kotijoukkojen henkilötäydennyskeskukseen, missä hän palveli sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen hän palasi rauhanaikaiseen tehtäväänsä Paraisten Kalkkivuori Oy:n.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 24. joulukuuta 1916  Gruppenführer 12. elokuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 1940 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jorma Jokiniemi

| Jorma Jokiniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1957 (ikä 67) Helsinki
Ammatti:  pienhiukkastekniikan (ympäristötieteet) professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LuK 1981, FK 1984, FL 1988, FT 1990)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Tutkimusalue:  aerosolit, nanomateriaalit, palaminen, pienhiukkaset, ydinturvallisuus
Jorma Kalevi Jokiniemi (s. 4. huhtikuuta 1957 Helsinki) on suomalainen fyysikko, joka työskentelee pienhiukkastekniikan professorina Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampuksella. Hän on ollut esillä suomalaisissa tiedotusvälineissä muun muassa puun polton päästöjen terveysvaikutuksiin ja jätteenpolton tuottaman tuhkan jatkojalostamiseen liittyen.
Jokiniemi tuli ylioppilaaksi Nurmijärven yhteiskoulusta (1976). Hän valmistui Helsingin yliopistosta luonnontieteen kandidaatiksi (1981), filosofian kandidaatiksi (1984), filosofian lisensiaatiksi (1988) ja edelleen filosofian tohtoriksi (1990). Jatko-opintojensa aikana hän oli vieraileva tutkija Yhdysvalloissa (Electric Power Research Institute, 1985–1986). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1990) tarkasteli kosteuttaimevän aineksen vaikutusta aerosolien käyttäytymiseen vakavien ydinvoimalaonnettomuuksien yhteydessä. Työ oli otsikoitu The effect of airborne hygroscopic matter on aerosol behavior in severe nuclear power plant accidents. Hän sai dosentin pätevyyden Helsingin yliopistolta (1995) ja Kuopion yliopistolta (2001).
Työurallaan Jokiniemi on toiminut Helsingin yliopiston Fysiikan laitoksen tutkimusapulaisena (1982-1984), sitten perustutkinonsa jälkeen VTT:n tutkijana (1984–1989), erikoistutkijana (1990–1996), ja ryhmäpäällikkönä (1997–2001) sekä johtavana tutkijana (2002-2004) työskennen välillä tovin Helsingin yliopiston erikoistutkijana (2001-2002). VTT:n tutkimusprofessorina hän oli vuosina 2005-2015. Hän työskenteli Kuopion yliopiston (2010- Itä-Suomen yliopiston) pienhiukkastekniikan professorina vuodesta 2005 lähtien ja johti Pienhiukkas- ja aerosolitekniikan laboratoriota ennen eläköitymistään vuonna 2022.
Jokiniemi on ohjannut urallaan runsas 20 väitöskirjatutkimusta (tekeilläolevat mukaanluettuna).
Aiheesta muualla

Google Scholar -haku "Jorma Jokiniemi" (englanniksi) (google.com)
Jorma Jokiniemi. University of Eastern Finland, Department of Environmental Science (englanniksi) (researchgate.net)
Pienhiukkas- ja aerosolitekniikan laboratorio: Julkaisut - Referoidut tieteelliset artikkelit (englanniksi) (uef.fi)
Jalasjärvi

| Jalasjärvi> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Kurikka |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  62°29′20″N, 022°45′45″E
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Seinäjoen seutukunta
Kuntanumero:  164
Hallinnollinen keskus:  Jalasjärven kirkonkylä
Perustettu:  1867
Liitetty:  2016
– liitoskunnat:  Kurikka Jalasjärvi
– syntynyt kunta:  Kurikka
Pinta-ala:  830,42 km²  (1.1.2015)
– maa:  818,31 km²
– sisävesi:  12,11 km²
Väkiluku:  7 779   (31.12.2015)
– väestötiheys:  9,51 as./km² (31.12.2015)
Jalasjärvi on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Kunnassa asui vuonna 2015, sen lakkauttamishetkellä, 7 779 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 830,42 km², josta 12,11 km² on vesistöjä. Väestötiheys oli 9,51 asukasta/km². Jalasjärven naapurikunnat olivat Ilmajoki, Karvia, Kauhajoki, Kihniö, Kurikka, Parkano ja Seinäjoki.
Jalajärven alue on tunnettu Etelä-Pohjanmaan porttipitäjänä. Jalasjärvi on perinteistä maanviljelysaluetta, jossa on myöhemmin kehittynyt myös kaupankäyntiä ja teollisuutta.
Jalasjärvi liitettiin Kurikkaan vuoden 2016 alussa Jalasjärven ja Kurikan yhteisestä esityksestä.
Historia > Esihistoria ja asutuksen syntyminen

Jalasjärven seudun nousu merestä alkoi noin 6000 eKr. ja kokonaisuudessaan alue oli noussut veden alta noin 2000 vuotta myöhemmin. Ensimmäiset ihmiset saapuivat alueelle Suomusjärven kulttuurin loppuvaiheessa. Koskuen kylästä Jalasjoen molemmin puolin Kohtakankaan ympäristöstä on löydetty kolme tuon ajan asuinpaikkaa. Samaan kulttuuriin kuuluvia esineitä on löydetty hajalöytyinä.
Vasarakirveskulttuurin esineistöä on löydetty Koskuelta, Ilvesjoelta, Hirvijärveltä sekä Jokipiistä. Erityisesti Luopajärven ympäristöstä on löydetty rautakauden esineistöä. Jalasjoki oli Satakunnan eränkävijöiden väylä, jota pitkin kuljettiin Kyrönmaalle. Jalasjärven erämaat kuuluivat aluksi satakuntalaisille mutta siirtyivät 1400-luvulla Kyrön asukkaille.
Pysyvä asutus muodostui 1500-luvulla ja Jalasjärven ensimmäiset asukkaat olivat ilmajokisia ja kyröläisiä talonpoikia. Vanhimmat talot ovat todennäköisesti Jokipii ja Luopa. Jalasjärvi mainitaan ensimmäisen kerran Ilmajoen kylänä 1557. Seudun halki kulki vanha Kyrönkankaan talvitie, joka välitti Satakunnan ja Pohjanmaan välistä liikennettä. 1600-luvun alussa Jokipiissä toimi kestikievari.
Historia > Esihistoria ja asutuksen syntyminen > Nuijasota

Nuijasodan aikaan Jalasjärvellä ei tiettävästi taisteltu, mutta Kyrönkankaan tietä kulkeneet sotajoukot aiheuttivat seudulla suurta tuhoa. Nuijasodan aiheuttaman hävityksen jälkeen asutus taantui ja 1600-luvun puolivälissäkin maksavia taloja oli vain seitsemän.
Historia > Itsenäistyminen seurakuntana (1730–1867)

Jalasjärvi kuului alkujaan Ilmajoen seurakuntaan. Vuonna 1686 Jalasjärvestä muodostettiin saarnahuonekunta ja vuonna 1701 seutu siirtyi Kurikan kappelin alaisuuteen. Kuitenkin jo vuonna 1730 Jalasjärvestä muodostettiin oma kappeliseurakuntansa. Jalasjärven kappelikirkko oli valmistunut 1725 ja uusi kirkko rakennettiin vuosina 1799–1800. Jalasjärven seurakunta itsenäsityi vuonna 1858.
1700-luvun puolivälin jälkeen alkoi voimakas asuttamisen kausi. Tervanpoltto oli noussut alueen merkittäväksi elinkeinoksi 1600-luvun lopulla ja laajat metsät tarjosivat hyvät mahdollisuudet siihen. Isojako toteutettiin 1780-luvulla ja edisti tilojen halkomista. Väestönkasvu jatkui voimakkaana yli sadan vuoden ajan.
Jalasjärven asutus keskittyi Jalasjoen ja sen sivujokien varsille sekä järvien rannoille. Tervanpolton vähentyessä alkoi uusien viljelymaiden raivaaminen sekä karjatalouden kehittäminen. Kydönpolttomenetelmällä saatiin lisämaata suoalueista ja myös matalia järviä kuivatettiin 1800-luvun kuluessa.
Vuonna 1805 Vaasan läänin maaherra vahvisti Ilmajoen kyläasetuksen, mikä koski myös Jalasjärveä. Jalasjärven kinkeripiireiksi jaettiin Luopajärvi, Jokipii, Jalasjärvi, Hirvijoki, Vallinkylä, Keskikylä, Koskue ja Ilvesjoki.
Historia > Kehittyminen kuntana (1867–2016)

Jalasjärven kunta perustettiin 1867, joka oli myös ankara nälkävuosi. Taivalmaan kautta rakennettiin Peräseinäjoelle johtava Tokerotie valtion hätäaputyönä. Työntekijät saivat palkakseen jauhoja, joista he valmistivat "tokeroa". Taivalmaassa on paljastettu Tokerotien tekijöiden muistomerkki.
Jalasjärvellä oli hyvät edellytykset harjoittaa maataloutta, joka olikin kunnan pääasiallinen elinkeino. Myös perinteisiä käsityöammatteja harjoitettiin. 1900-luvun alussa Jalasjärven elinkeinoelämä alkoi monipuolistua. Koskisen Jalasjoen vesivoimaa on käytetty hyväksi 1800-luvulta lähtien. 1920-luvun alussa kunnassa toimi 13 vesimyllyä ja neljä vesisahaa. Ensimmäiset höyrysahat perustettiin 1900-luvun alussa. Mantilassa toimi virvoitusjuomatehdas 1930-luvulla ja samaan aikaan aloitti toimintansa myös Eero Lumiahon Liikenne Oy.
Jalasjärveläiset kuuluivat pääasiassa viime sotien aikana Pohjanmaalta koottuun jalkaväkirykmentti 58:aan. Aluejärjestelmän periaatteiden mukaisesti suuri osa meni jalkaväkeen, minkä vuoksi kaatuneiden määrä oli tappioiden vuoksi huomattava. Jalkaväkirykmentti 16 ja Jalkaväkirykmentti 58 muodostivat 19. divisioonan rungon. Myöhemmin jatkosodan asemasotavaiheen jälkeen JR 58 sai täydennyksiä muun muassa joutsalaisista.
Historia > Kehittyminen kuntana (1867–2016) > Suomen Tasavallan Vartiosto

Jalasjärveltä on alkanut Suomen itsenäisyyden aikainen asevelvollisuus vuonna 1918. Suomen maavoimien ensimmäinen joukko-osasto, Suomen Tasavallan Vartiosto, muodostettiin pääasiassa Jalasjärven suojeluskunnan pohjalle. Suomen Tasavallan Vartiostosta muodostettiin sisällissodan kestäessä osa Seinäjoen Krenatööripataljoonaa. Alkuvaiheen jälkeen oli ryhdytty täydentämään joukkoja ja lopulta myös perustamaan joukkoja vanhaan autonomian aikaiseen asevelvollisuuslakiin nojaten. Näin ollen Suomen puolustusvoimien maavoimien asevelvollisuus alkoi Jalasjärveltä. Kronstadtin kapinan jälkeen Jalasjärvelle tuli pakolaisina myös venäläisiä.
Maantiede

| Vuosi | Asukasluku |
| --- | --- |
1805: 246 
1810: 267 
1815: 419 
1820: 454 
1825: 489 
1830: 524 
1835: 520 
1840: 556 
1845: 769 
1850: 823 
1917: 13 861 
1939: 14 520 
1996: 9 490
1997: 9 292
1998: 9 155
1999: 9 038
2000: 8 924
2001: 8 830
2002: 8 792
2003: 8 760
2004: 8 691
2005: 8 631
2006: 8 532
Jalasjärven Jalasjärvi sijaitsee Kivistön kylässä, kun taas valtatien 3 itäpuolella, kirkonkylän kohdalla näkyvä järvi on Lamminjärvi.
Jalasjärven eteläosassa on runsaasti järviä metsäteiden varrella. Jalasjärvi sijaitsee pääradan varrella. Siellä on kolme Ratahallintokeskuksen liikennepaikkaa: Jalasjärven liikennepaikka Alavallissa, Ylivallin liikennepaikka Ylivallissa sekä Madesjärven liikennepaikka. Liikennepaikat ovat palvelleet lähinnä turpeen- ja puuntuotannon tarvitsemia raskaita kuljetuksia. Ylivallin asfaltoidulla liikennepaikalla, jonka lastauskenttä on asfaltoitu, on harjoitettu myös mikroautoilua.
Jalasjärven eteläosan Saarijärveltä itään valtatien 3 itäpuolella on Pohjan Korpilammi, Iso Madesjärvi ja Vähä Madesjärvi, Kolhonjärvi, Liikajärvi, Liikapuron tekojärvi ja Lamminjärvi. Lisäksi joillain paikoilla on tierakennuksissa käytettyjen kivenottamoiden pohjalla lähdevettä, mikä on mahdollistanut uimisen ja kalastamisen, vaikka paikat eivät ole virallisia uimapaikkoja. Tällainen paikka on esimerkiksi Ala-Koskuella murskaksi kutsuttu paikka valtatien 3 länsipuolella, joka on aikaisemmin ollut uimapaikka ja jossa on loivan rannan jälkeen jyrkästi syvenevä pohja.
Etelässä, joka kuuluu talousmaantieteellisesti Suomenselän suomaahan, on metsäautoteitä, hiekkakankaita ja metsätaloutta, kun taas pohjoisessa, Jokipiissä ja Luopajärvellä on laajoja peltoaukeita sekä maidontuotantoalueita. Jalasjärven keskisillä ja pohjoisilla alueilla, lähellä Peräseinäjokea on turvetuotantoalueita.
Maantiede > Kylät

Alavalli, Hirvijärvi, Ilvesjoki, Jalasjärvi, Jokipii, Keskikylä, Koskue, Luopajärvi, Sikakylä, Taivalmaa ja Ylivalli.
Maantiede > Pohjanmaan portti

Aikaisemmin matkailumarkkinoinnissa Jalasjärveä kutsuttiin Pohjanmaan portiksi viitaten siihen että se on ensimmäinen Vaasan läänin ja Etelä-Pohjanmaan kunta Satakunnasta ja Pohjois-Hämeestä tultaessa. Ilmaisua on käyttänyt aikaisemmin Koskuen Esso. Sen arvellaan kuitenkin olevan alun perin vuodelta 1932, jolloin nykyistä eduskunnan liikennevaltiokuntaa vastaava kulkulaitosvaliokunta vieraili Jalasjärvellä, ja kuntaan johtavan valtatien varteen oli rakennettu portti tervehdyksellä varustettuna.
Talous

Entisen kunnan alueella toimii noin 550 yritystä, joista tunnetuimpia ovat Jalas, Juustoportti, Jokipiin Pellava, Listatalo, L-Kaluste, Pramia ja Lennol.
Aikaisemmin Jalas valmisti hiihtokenkiä murtomaasuksiin, mutta on sittemmin erikoistunut turvajalkineisiin. Juustoportti Keskikylän Pentinmäellä on matkailunähtävyys. Siellä valmistetaan juustoja.
Koja Oy on Jalasjärvellä merkittävä työnantaja. Lisäksi seudulla on pienempiä yrityksiä, kuten Tarja Salonrannan uniikkitaidekeramiikkaa valmistava Taijulinpaja ja Vesa Ritolan kalkkunatila, joka valittiin vuoden 2012 kalkkunatilaksi. Jalasjärven Keskikylässä sijaitsee tunnettu ruokapaikka Pihlajan Kevari, joka on toiminut eteläpohjalaisten juhlapaikkana vuodesta 1966.
Jalasjärvellä on noin 550 maatilaa, jotka tuottavat yhteensä noin 3,5 miljoonaa kiloa sianlihaa, 1,1 miljoonaa kiloa naudanlihaa ja 27,4 miljoonaa litraa maitoa. Jalasjärvi on Suomen kolmanneksi suurin maidontuottaja-alue ja se kuuluu maan kymmenen suurimman lihantuottajaseudun joukkoon.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.
| Jalasjärven väestönkehitys 1980–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 10 259 | 10 259 |
| 1985 | 1985 |    | 10 250 | 10 250 |
| 1990 | 1990 |    | 9 846 | 9 846 |
| 1995 | 1995 |    | 9 618 | 9 618 |
| 2000 | 2000 |    | 8 924 | 8 924 |
| 2005 | 2005 |    | 8 631 | 8 631 |
| 2010 | 2010 |    | 8 214 | 8 214 |
Lähde: Tilastokeskus.
Koulutus

Jalasjärvellä toimii viisi 1.–6. luokkien peruskoulua (Hirvijärven koulu, Kirkonkylän koulu, Koskuen koulu, Luopajärven koulu ja Metsolan koulu), peruskoulun 7.–9. luokkien koulu (Jalasjärven yläaste ja lukio). Kirkonkylän koulu siirtyi elokuussa 2005 keskustasta uusiin tiloihin koulukeskukseen, jossa lukio ja yläaste myös toimivat. Koulukeskuksessa kaikilla kolmella koululla on muun muassa yhteinen ruokasali ja liikuntatilat. Keskustan nuorisotalona toimii yli satavuotias seurantalo Vilhola.
Vuoteen 2016 asti toimi myös Jalasjärven aikuiskoulutuskeskus JAKK, joka oli valtakunnallinen aikuiskouluttaja ja kehittäjä. JAKK toimi 11 paikkakunnalla. Koulutusaloja olivat autoala, kuljetus-logistiikka, maarakennus-infra-ala, talonrakennus ja teollisuus. Lokakuussa 2011 opetus- ja kulttuuriministeriö päätti, että Jalasjärven kunta joutuu maksamaan takaisin JAKKille vuosina 2005–2009 maksettuja oppisopimuskoulutusrahoja lähes 35 miljoonaa euroa.
Kulttuuri > Tuulimyllyt

Jalasjärven epävirallinen symboli on tuulimylly, joista tunnetuin sijaitsee Aittomäellä valtatien 3 itäpuolella, noin kilometrin Jalasjärven kirkonkylästä etelään päin. Luopajärvellä, Seinäjoelle, Ilmajoen kautta, johtavan valtatien 19 itäpuolella on myös samaa kokoluokkaa oleva tuulimylly. Lisäksi Jalasjärvellä linja-autopysäkkien katoksissa on tuulimyllyn tyylitellyt kuvat molemmissa päissä. Jalasjärven kotiseutumuseossa on kaksi tuulimyllyä. Jalasjärvellä on myös kolme nykyaikaista kolmilapaista tuulivoimalaa. Yksi näistä sijaitsee Jokipiissä on Kurikkaan johtavan valtatien 3 varrella ja kaksi Ilvesjoella Karviaan johtavan seututien 273 varrella.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Jalasjärven pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla kotijuusto ja talkkuna.
Kulttuuri > Museot

Jalasjärven kotiseutumuseon alueella on sotaveteraanien perinnetalo, jossa on Jalasjärven suojeluskuntaan ja toisen maailmansodan aikaan liittyviä esineitä, muun muassa kokoelma jalkaväen käsiaseita sekä kirjallisuutta. Jalkaväkirykmentti 58:lle on Jalasjärven kirkon länsipuolella muistokivi. Kirkkomaan hautausmaalla on jokaisella haudatulla kivestä veistetty risti.
Kulttuuri > Nähtävyydet

Pirunpesä
Jokipiin Pellava
Jalasjärven kotiseutumuseo
Näsimäen lehto, suojeltu lehto
Mustaluoma, arvokas pienvesi
Ponsineva-Ponsijärvi, suojeltu suo
Kulttuuri > Tapahtumat

Aukusti
Mukula
Kulttuuri > Musiikki

Rehupiikles (1995–)
Jalasjärven soittokunta
Kulttuuri > Urheilu

Jalasjärven Jalas
Liikenne

Jalasjärven läpi kulkee vilkasliikenteinen valtatie 3 Helsingistä Vaasaan ja Jalasjärveltä lähtee valtatie 19 Uuteenkaarlepyyhyn.
Jalasjärven itäosan kautta kulkee 1970-luvun alussa liikenteelle avattu Tampere–Seinäjoki-rata, mutta sillä ei ole henkilöliikennepaikkoja Jalasjärven alueella. Lähimmät rautatieasemat ovat Seinäjoella ja Parkanossa. Lähin matkustajaliikenteen käytössä oleva lentokenttä on Vaasan lentoasema.
Liikenne > Välimatkoja

Helsinkiin 321 km
Tampereelle 141 km
Turkuun 259 km
Ouluun 362 km
Lahteen 275 km
Kuopioon 325 km
Jyväskylään 181 km
Poriin 140 km
Vaasaan 94 km
Seinäjoelle 37 km
Tunnettuja jalasjärveläisiä

Samppa Aittoniemi, kansanedustaja (maalaisliitto)
Oswald Heribert Beckman, amerikansuomalainen lääkäri
Jaakko Frigård-Rautanen, pelimanni ja seppä
Aapeli Hautanen, mestaripelimanni
Keijo Hietikko, Tangokuningas 2022
Salomon Hongisto, kansanedustaja (maalaisliitto), kauppias, keisari Nikolai II:n henkivartija, presidentin valitsijamies, talousneuvos.
Alli Häjänen, näyttelijä
Elias Ilkka, kuvanveistäjä
Asser Järvinen, Valtion lentokonetehtaan johtaja Santahaminassa
Katja Kannonlahti, uutistoimittaja
Sinikka Keskitalo, kestävyysjuoksija
Jarkko Kinnunen, yleisurheilija
Antti Kiviniemi, järjestöjohtaja, maanviljelijä ja yrittäjä, maanviljelysneuvos
Kalevi Kiviniemi, urkutaiteilija
Mari Kiviniemi, Kaupan liiton toimitusjohtaja vuodesta 2019, Suomen pääministeri 2010–2011
Elias Lagus (1741–1819), herrnhutilainen pappi ja ornitologi
Toivo Louko (1884–1944), oopperalaulaja, baritoni
Mikko Luopajärvi, ministeri ja kansanedustaja 1919–1920 (maalaisliitto)
Milla Paloniemi, sarjakuvapiirtäjä ja graafikko
Martti Peltomaa, kirjailija
Kirsi Ranto, tangokuningatar 1998
Ossi Sandvik, perussuomalaisten puoluesihteeri 2007–2013
Antti Tukeva, maanviljelysneuvos
Teppo Välimäki, mestaripelimanni
Johannes Wirtanen, rovasti, kirjailija ja kansanedustaja
Pentti Yli-Jokipii, maantieteen professori
Kirjallisuutta

Aila Pelkonen-Westberg "Ukrainasta Kronstadtin kautta Jalasjärvelle : Feodor Hribinik (1900–1973)". Teoksessa: Jalasjärven kotiseutulukemisto. 3, toimittanut Eero Vankka. Jalasjärvi: Jalasjärvi-seura, 2003 ISBN 952-91-6566-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tilastokeskus – Jalasjärven avainluvut
Jalasjärven kylät (kartta) (Arkistoitu – Internet Archive)
Hämäläinen, Unto: Samaan aikaan toisaalla. HS Kuukausiliite, Syyskuu 2010, nro 461, s. 28–33.  Helsingin Sanomat.
| n k Jalasjärvi |
| --- | --- | --- |
 Etelä-Pohjanmaa  Kurikka 
| Kylät |  Alavalli  Hirvijärvi  Ilvesjoki  Kirkonkylä  Jokipii  Keskikylä  Koskue  Luopajärvi  Taivalmaa  Ylivalli  |  |
| Järvet ja lammet |  Ahvenlammi  Hirvijärvi  Iso Madesjärvi  Iso Mujujärvi  Jalasjärvi  Kolhonjärvi  Koskutjärvi  Korpijärvi  Korvajärvi  Lamminjärvi  Liikajärvi  Liikapuron tekojärvi  Mustalampi  Pohjan Korpilammi  Pikku Mujujärvi  Ponsijärvi  Rummukkajärvi  Saarijärvi  Vähä Madesjärvi  |  |
| Joet ja virtavedet |  Hirvijoki  Ilvesjoki  Jalasjoki  Koskutjoki  Leväjoki  Mustajoki  Mustaluoma  Niskaluoma  Saariluoma  |  |
| n k Etelä-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alajärvi  Alavus  Evijärvi  Ilmajoki  Isojoki  Isokyrö  Karijoki  Kauhajoki  Kauhava  Kuortane  Kurikka  Lappajärvi  Lapua  Seinäjoki  Soini  Teuva  Vimpeli  Ähtäri 
Entiset kunnat:  Alahärmä  Jalasjärvi  Jurva  Kortesjärvi  Lehtimäki  Nurmo  Peräseinäjoki  Seinäjoen maalaiskunta  Töysä  Ylihärmä  Ylistaro 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Jalasjärven kotiseutumuseo valtatien 3 suunnasta katsottuna.
Jalasjärven tuulimyllyaiheinen linja-autopysäkki Ala-Koskuella.
Jalasjärven Pirunpesä
Valtateiden 3 ja 19 liittymä Jalasjärvellä
Jalasjärven päätiet ja kylät
Frans Jokelainen

Frans Jokelainen (19. heinäkuuta 1890 Paltamo – 9. toukokuuta 1933) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Risto Jokelainen ja Anna Stiina Karjalainen. Hänet vihittiin ensimmäisen kerran avioliittoon vuonna 1920 Kuntzin kanssa, joka kuoli vuonna 1924. Toiseen avioliittoon hänet vihittiin vuonna 1927 Elsa Tikan kanssa.