stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juhani Linnovaara

Juhani Linnovaara vuonna 1967, taustana maalaus Aurinkokuningas.
Pertti Ensio Juhani Linnovaara (7. tammikuuta 1934 Hämeenlinna – 17. heinäkuuta 2022 Porvoo) oli suomalainen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan  surrealistisista töistään, joissa on usein huumoria. Hän oli Helsingin juhlaviikkojen Vuoden taiteilija 1978 ja edusti Suomea Venetsian biennaalissa vuonna 1970.
Linnovaara kävi Suomen Taideakatemian koulun vuosina 1951–1953. Linnovaaran ensimmäinen yksityisnäyttely oli Porvoossa vuonna 1953. 
Linnovaara aloitti 1950-luvulla lähes fotorealistisilla asetelma- ja maisemamaalauksilla. 1970-luvun alussa hän teki sarjan ”historiallisia muotokuvia” joiden tyyli ja värimaailma olivat menneiltä aikakausilta, mutta hahmoina esiintyi sammakkomaisia sarjakuvasankareihin rinnastuvia olioita. Yksi hänen tyylipiirteistään onkin huumori. 
Taidehistoria kuvastuu muutenkin Linnovaaran tuotannossa. Hän käytti vanhoja klassikoita teostensa aiheina ironisoiden ja parodioiden. Hän ei kuitenkaan tyytynyt viihteelliseen taiteen kommentointiin vaan toteutti työnsä omalla taidokkaalla ilmaisutavallaan ja saattoi katsojan mielikuvituksen liikkeelle.
Ennen Kuvataideakatemiaa Linnovaara opiskeli vuosina 1948–1950 kultaseppäkoulussa Helsingissä ja suunnitteli myös koruja Lapponia Jewelrylle. Maalausten lisäksi hän teki veistoksia. Veistos Kävelyllä herätti huomiota Venetsian biennaalissa 1970. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1971 ja professorin arvonimi 1994. Pariisin nuorten biennaalin pääpalkinnon hän sai 1969.
Juhani Linnovaaralla on kaksi lasta, poika kuvataiteilija Antti Linnovaara (s. 1960)  ja tytär Laura Linnovaara (entinen Lauritsalo) (s. 1963).
Aiheesta muualla

Juhani Linnovaara EMMA – Espoon modernin taiteen museo. Viitattu 18.10.2018.
Laitinen-Littorin, Pauliina: Juhani Linnovaara – humoristiset muotokuvat, sammakot ja katedraalit arvossaan Taloustaito.  7.9.2018. Viitattu 18.10.2018.
Oranen, Mikko: Juhani Linnovaara: ”Sammakkomaalarin” monet kasvot, näyttelyarvostelu Skenet. Viitattu 18.10.2018.
Linnovaara, Juhani hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
John Linsén

John Linsén (19. syyskuuta 1864 Alavus – 4. elokuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen lehtimies ja liikemies.
Linsénin vanhemmat olivat piirilääkäri Adolf Leopold Linsén (1840–1881) ja Johanna Matilda Elisabet Montin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1884 Kuopion yksityislyseosta ja toimi sitten lehtimiehenä ja liikemiehenä.
Linsén oli vuosina 1893–1895 ruotsinkielisen vuonna 1881 perustetun urheilulehti Sportenin toimittajana. Lehden levikki laski nopeasti Linsénin vähennettyä metsästyksen ja purjehduksen osuutta. Aluksi kerran ja Linsénin aikana kahdesti kuukaudessa ilmestynyt lehti jouduttiin lopettamaan taloudellisista syistä keväällä 1895. Osasyynä sen vaikeuksiin oli ruotsalaisen Tidning för idrott -lehden leviäminen Suomeen. Linsén oli sitten Nya Pressen-lehden aputoimittajana ja vuodesta 1898 Porissa ilmestyneen Björneborgs Tidning-lehden päätoimittajana aina vuoteen 1905 saakka. Hän oli mukana myös Voima-liiton toiminnassa.
Toimitustöitä

Tampereen metsästys- ja ampumaseuran juhlalehti yhdistyksen 25 vuotiseen juhlaan - Tammerfors jagt- och skjutförenings festpublikation utgifven till erinsan af föreningens 25:års fest : 18 14/VI 79-19 26/VI 04 ; toim. John Linsén. Lilius ja Hertzberg, Helsinki 1904
Georges Jobé

Georges Jobé (numerolla 1) kilpailussa vuonna 1981.
Georges Jobé (6. tammikuuta 1961 – 19. joulukuuta 2012) oli belgialainen motocrosskuljettaja. Hän voitti motocrossin maailmanmestaruuden 250-kuutioisten luokassa vuosina 1980 ja 1983 sekä 500-kuutioisten luokassa vuosina 1987, 1991 ja 1992. Hän voitti joukkuemaailmanmestaruuden vuonna 1980.
Linjatetrat

| Linjatetrat |
| --- | --- |
 Kiekkositara (Citharinus latus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Tetrakalat Characiformes
Heimo::  Linjatetrat Citharinidae  Günther, 1864
Suvut
 Citharidium  Citharinops  Citharinus 
Katso myös
   Linjatetrat Wikispeciesissä   Linjatetrat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Linjatetrat (Citharinidae) on tetrakaloihin kuuluva heimo. Heimo lajeja tavataan Afrikasta makeista vesistä.
Lajit ja anatomia

Linjatetrojen heimoon kuuluu 3 sukua ja 8 lajia. Aikaisemmin heimo jaettiin kahteen alaheimoon sitaroihin (Citharininae) ja herttatetroihin (Distichodontinae), joista herttatetrat on sittemmin erotettu omaksi heimokseen Distichodontidae. Suurimmat heimon lajit jättisitara (Citharinus distichodoides) ja kiekkositara (C. latus) voivat saavuttaa 84 senttimetrin pituuden, muuta lajit jäävät pienemmiksi. Tyypillisiä linjatetralajien piirteitä ovat hyvin korkea ja litteä ruumis, pieni pää, suhteellisen pitkät selkä- ja peräevät, lähellä pyrstöä sijaitseva rasvaevä ja haarautunut pyrstöevä.
Levinneisyys ja elintavat

Linjatetroja tavataan makeista vesistä Afrikan länsi- ja keskiosista sekä lisäksi Niilistä, Kongojoesta ja Albert- ja Tanganjikajärvistä. Linjatetrojen ravintoa on kuollut eloperäinen aines. Suurimmat heimon lajeista ovat merkittäviä ruokakaloja.
Linjavaljasahven

| Linjavaljasahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kirjoahvenkalat Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Telmatochromis
Laji::  vittatus
Kaksiosainen nimi
 Telmatochromis vittatus  Boulenger, 1898 
Katso myös
   Linjavaljasahven Wikispeciesissä   Linjavaljasahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Linjavaljasahven (Telmatochromis vittatus) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Linjavaljasahven voi kasvaa enintään 8,5 senttimetrin mittaiseksi. Sukupuolet ovat melko samannäköisiä, mutta koiraat ovat yleensä naaraita kookkaampia ja hoikempia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Linjavaljasahventa tavataan kotoperäisenä Tanganjikajärvessä. Laji elää tavallisesti 5–10 metrin syvyisessä vedessä, mutta sitä ollaan tavattu jopa 20 metrin syvyydessä. Linjavaljasahven elää yleensä yksin ja käyttää ravinnokseen mikro-organismeja. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee linjavaljasahvenen elinvoimaiseksi lajiksi.
Linjavaljasahven George Albert Boulengerin piirtämänä.
Jerzu

| Jerzu |
| --- | --- |

 Jerzu
 Koordinaatit: 39°47′32″N, 9°31′10″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Nuoro
Pinta-ala:  
 – Maa:  102,41 km²
Korkeus:  427 (min. 26 – maks. 1 009) m
Väkiluku (2015):  3 159
 – Väestötiheys:  30  as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jerzu on kunta Sardinian itäosassa Nuoron maakunnassa Italiassa. Kunnassa on runsaat 3 000 asukasta.
Alueen talous perustuu viininviljelyyn laaksoja ympäröivillä jyrkillä rinteillä olevilla viinitiloilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jerzu Wikimedia Commonsissa
Nuoron maakunta
Aritzo | Arzana | Atzara | Austis | Bari Sardo | Baunei | Belvì | Birori | Bitti | Bolotana | Borore | Bortigali | Cardedu | Desulo | Dorgali | Dualchi | Elini | Fonni | Gadoni | Gairo | Galtellì | Gavoi | Girasole | Ilbono | Irgoli | Jerzu | Lanusei | Lei | Loceri | Loculi | Lodine | Lodè | Lotzorai | Lula | Macomer | Mamoiada | Meana Sardo | Noragugume | Nuoro | Oliena | Ollolai | Olzai | Onanì | Onifai | Oniferi | Orani | Orgosolo | Orosei | Orotelli | Ortueri | Orune | Osidda | Osini | Ottana | Ovodda | Perdasdefogu | Posada | Sarule | Silanus | Sindia | Siniscola | Sorgono | Talana | Tertenia | Teti | Tiana | Tonara | Torpè | Tortolì | Triei | Ulassai | Urzulei | Ussassai | Villagrande Strisaili
Jesus Christ Superstar (elokuva)

| Jesus Christ Superstar |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Norman Jewison
Käsikirjoittaja:   Melvyn Bragg  Norman Jewison 
Tuottaja:   Norman Jewison  Patrick J. Palmer  Robert Stigwood 
Säveltäjä:  Andrew Lloyd Webber
Kuvaaja:  Douglas Slocombe
Leikkaaja:  Antony Gibbs
Pukusuunnittelija:  Yvonne Blake
Pääosat:   Ted Neeley  Carl Anderson  Yvonne Elliman  Barry Dennen  Bob Bingham 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Mokép
Ensi-ilta:  7. elokuuta 1973, New York
Kesto:  108 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jesus Christ Superstar on Norman Jewisonin ohjaama elokuva vuodelta 1973. Se perustuu Tim Ricen ja Andrew Lloyd Webberin samannimiseen musikaaliin, ja sen pääosissa ovat Ted Neeley, Carl Anderson, Yvonne Elliman ja Barry Dennen. Elokuva sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta musiikista.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvaa yritteliäänä mutta vanhentuneena ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Liitupiippu

Hollantilaisen David Teniersin maalaus piipunpolttajasta 1640-luvulta. Kuvassa näkyy hiilikuppi, jonka avulla piippu sytytettiin.
Liitupiippu (myös savipiippu) on savesta valmistettu historiallinen tupakointiväline. Nimestään huolimatta liitupiippuja ei ole tehty liidusta, vaan yleensä valkoisesta savesta. Myös musta- ja punasavisia liitupiippuja valmistettiin. Liitupiiput olivat Euroopassa yleinen piipputyyppi 1500-luvulta 1800-luvulle. Erityisen suosittuja ne olivat 1600-luvulla. Piippujen pääasiallisia valmistajamaita olivat Englanti ja Alankomaat. 1900-luvun alussa savukkeiden yleistyminen hävitti aiemmin yleisen liitupiipputeollisuuden lähes kokonaan.
Liitupiiput ovat yleisyytensä vuoksi merkittävä arkeologisten kohteiden ajoittamisessa käytetty löytöryhmä.
Historia > Piipunvalmistuksen alkuvaiheet Euroopassa

Englannissa piipunvalmistus alkoi todennäköisesti Lontoossa pian sen jälkeen, kun tupakka saapui maahan Pohjois-Amerikasta vuonna 1558. Aivan ensimmäiset piiput edustivat todennäköisesti Pohjois-Amerikan intiaanien käyttämiä malleja, mutta klassinen valkoinen liitupiippu kehittyi vuoteen 1580 mennessä.
Englannista piipunvalmistus levisi pian englantilaisten sotilaiden mukana Hollantiin, missä se sai ensin jalansijan Amsterdamissa vuonna 1607 ja keskittyi vuodesta 1617 lähtien Goudaan. Alankomaat nousivat tärkeimmäksi piipunvalmistajaksi. Siihen vaikutti osittain maan kehittynyt keramiikkateollisuus, jonka laskusuhdanne vapautti englantilaisten piipunvalmistajien käyttöön monia polttouuneja. Piipunvalmistuksen menestystä Alankomaissa ei estänyt sekään, ettei piippuihin käytettyä hienoa valkoista savea esiintynyt siellä: korkealaatuinen savi tuotiin Englannista, Belgiasta ja Saksasta.
Vaikka useimmilla piipunvalmistusalueilla oli omat piipputyyppinsä, tuotettiin myös kansainvälisiä malleja. Yleisesti vanhimpien piippujen pesä on hyvin pieni, koska tupakka oli vielä 1600-luvun alussa kallista. Pesän koko kuitenkin kasvoi ajan myötä samalla kun piipun varsi piteni. 1740-luvulta lähtien piippujen koppia alettiin koristella kohokuvioin.
Piipunpoltto levisi jo 1600-luvun kuluessa Euroopassa kaikkiin yhteiskuntakerroksiin. Liitupiiput esiintyvätkin runsaina hollantilaisessa kultakauden taiteessa. Piippuja oli kuitenkin eri hintaisia ja laatuisia, joten liitupiiput heijastelivat yleisyydestään huolimatta omistajansa asemaa.
Historia > Valmistuksen hiipuminen

Liitupiippujen tuotanto saavutti Britanniassa huippunsa 1840-luvulla, ja samaan aikaan kukoisti myös Ranskassa 1790-luvulla alkanut teollisuus. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa liitupiippujen kuva-aiheet kilpailivat monipuolisuudessaan, ja Saksassa, Ranskassa, Alankomaissa ja Hollannissa tuotettiin mielikuvituksellisesti muotoiltuja piippuja. Piippuja koristivat muun muassa eläinkuvat, logot, purjalaivat, iskulauseet ja eri aikakausien rakennukset. Monin paikoin liitupiipun suosio romahti kuitenkin jo 1800-luvun alussa. Savukkeiden yleistyminen ensimmäisen maailmansodan jälkeen hävitti viimein liitupiippujen tuotannon lähes kokonaan, ja nykyään maailmassa toimii enää muutama liitupiipunvalmistaja. Nykyaikana liitupiiput ovat lähinnä pienen harrastajajoukon, kuten historianelävöittäjien, ylellisyystuote.
Historia > Liitupiipunvalmistus Ruotsissa ja Suomessa

Ruotsissa liitupiipunvalmistus alkoi ilmeisesti 1660-luvulla. Jo 1650-luvulla kaksi hollantilaista sai oikeuden valmistaa Tukholmassa piippuja, mutta ei tiedetä alkoiko valmistus. Suuren mittakaavan piipunvalmistus alkoi Tukholmassa 1700-luvulla, mutta jo 1800-luvulla suuret tehtaat lakkautettiin liitupiipun suosion laskiessa. Piipunvalmistus levisi 1700-luvun lopulla Suomeenkin, ja vuosisadan kuluessa Ruotsin merkantilismia noudattanut tiukka tullipolitiikka johti siihen, että kotimaiset piiput syrjäyttivät hollantilaiset ja englantilaiset tuontipiiput.
Valmistaminen

Liitupiipun valmistus on kolmivaiheinen prosessi: siihen kuuluu saviaineksen käsittely, piipun muovaaminen ja lopuksi sen polttaminen. Puhdistetusta ja kaksi kuukautta seisseestä savesta muotoillaan piipunmallisia pitkoja, jotka leikataan tasamittaisiksi ja joiden annetaan kuivua osittain. Piippuun tehdään savukanava öljytyllä metallitikulla, minkä jälkeen piippu tikkuineen asetetaan öljyttyyn kaksipuoliseen muottiin. Lopuksi piipun pesä muotoillaan rautatulpalla ja valmis piippu irrotetaan muotista. Tämän jälkeen pinta vielä tasoitetaan, ja historiallisina aikoina tällöin myös lyötiin kopan kantaan valmistajan leima.
Liitupiiput arkeologiassa

Historiallisen ajan kaivauksilla liitupiippujen kappaleita esiintyy usein suurina massoina. Siksi liitupiipuista on arkeologiassa suurta apua ajoituksessa tutkittaessa keskiaikaa nuorempia kohteita. Koska piiput on usein mahdollista ajoittaa jopa vuosikymmenen tarkkuudella, ne auttavat määrittämään iän muille samasta yhteydestä tehdyille löydöille. Merkittävimpiä yksittäisiä liitupiippulöytöjä on noin 250 000 käyttämätöntä piippua vuodelta 1759 käsittänyt löytö Tukholmasta. Suomessa esimerkiksi Vrouw Marian hylystä on löydetty huomattavat määrät goudalaisia liitupiippuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liitupiippu Wikimedia Commonsissa
Dutch clay pipes from Gouda (englanniksi)
Clay tobacco pipes and smoking in London (Arkistoitu – Internet Archive) The Museum of London. (englanniksi)
Carl Schuchin maalaus Rouva nojatuolissa liitupiipun kanssa 1800-luvun lopulta.
Koristeellinen irlantilainen liitupiippu (dúidín) 1800-luvun lopulta.
Jenkki (purukumi)

Xylitol Jenkin logo
Xylitol Jenkki -purkkatyynyjä
Jenkki-purukumeja syksyllä 2024
Jenkki on Hellaksen vuonna 1951 markkinoille tuoma purukumi, joka valmistetaan nykyään pääosin Hollannissa. Xylitol Jenkki on Suomen suosituin purukumi, ja jos kaikkien Jenkki-tuotteiden myynti lasketaan yhteen, on Jenkki myös Suomen myydyin makeismerkki. Se on maailman ensimmäinen ksylitolilla maustettu purukumi.
Historia > 1950-luku

Jenkki oli ensimmäinen purukumi, josta tuli Suomessa kaupallinen menestys. 1950-luvulla, jolloin amerikkalainen pop-kulttuuri rantautui nuorison keskuuteen, hetki oli otollinen trendituotteelle, kuten purukumille. Jenkki tuli markkinoille vuonna 1951 eli vuotta aikaisemmin kuin Coca-Cola saapui Suomeen. Jenkin kehitti Huhtamäki Oy Hellas, nykyinen Cloetta (ent. Leaf). Se sai nimensä yhdysvaltalaissotilaista, jotka olivat tehneet purukumin tunnetuksi Euroopassa toisen maailmansodan aikana. Mainosten tunnuslauseena oli "Jenkki-purukumi venyy ja paukkuu".
Ensimmäinen Jenkki-tuote oli palapurukumia, joka oli pakattu kiiltäväpintaiseen "voipaperiin". Aluksi purukumin jauhamista pidettiin rumana tapana, ja koulussa siitä sai jälki-istuntoa.
Yksi 1950-luvun Jenkki-menestyksistä oli musta, lakritsinmakuinen Neekeri Jenkki -pallopurkka, joka nousi hetkessä Suomen myydyimmäksi purukumiksi. Jenkkiä myytiin monessa muodossa levypurkkana, palapurkkana, pallopurkkana jne.
Ensimmäinen piirretty Jenkki-mainos esitettiin televisiossa Mainos-TV:ssä 13.8.1957, yhtenä Mainos-TV:n kaikkien aikojen ensimmäisen mainoskatkon kolmesta mainoksesta. Mainoksessa purkkapalloja puhaltava Jenkki-poika karkottaa leijonan.
Historia > 1960-luku

Vuonna 1962 esiteltiin viiden palan Jenkki, Pitkä Jenkki. 1960-luvulla nähtiin myös rypälesokerilla makeutettu Jenkki, C-vitaminoitu Senior Jenkki ja tupakoitsijoille tarkoitettu Smoke Jenkki. Jenkki Dentin sanottiin pitävän hampaat valkoisina ja Klorofylli Jenkin raikastavan hengityksen.
Jenkki tuli tunnetuksi keräilysarjoistaan, kuten Buffalo Bill Jenkki, Moottori Jenkki ja Jalkapallo Jenkki. Keräilykirjoihin liimattavia kuvakortteja vaihdeltiin ahkerasti. Aiheina niissä oli filmi- ja poptähtiä, urheilijoita, Disney-hahmoja, sarjakuvahahmoja, eläimiä, Spede Pasanen ja niin edelleen. Esimerkiksi vuonna 1964 ilmestyi satelliittikeräilysarja.  Jenkin keräilysarjat olivat suosittuja useiden vuosikymmenten ajan, ja viimeisin niistä julkaistiin vuonna 1993.
Historia > 1970-luku

Televisiossa esitettiin myös niin kutsuttuja "purkkaralleja", joita esittivät muun muassa Irwin Goodman, Maarit Hurmerinta ja Teddy & The Tigers. Jenkin televisiomainoksia on vuosien varrella kuvattu ympäri maailmaa, esimerkiksi Yhdysvalloissa, Intiassa ja Australiassa.
Maailman ensimmäinen ksylitolilla makeutettu purukumi oli Xylitol-Jenkki, joka tuli markkinoille vuonna 1975. Xylitol-Jenkki kehitettiin alun perin Turun yliopiston hammaslääketieteen laitoksen ksylitolitutkimusta varten 1970-luvun alussa. Purukumiin saatiin ksylitolia Suomen Sokerin kehittämällä teollisella prosessilla, joka teki aiemmin kalliin ksylitolin valmistuksen edullisemmaksi. Jenkki oli jo aiemminkin tunnettu tuote, mutta vasta ksylitolin myötä siitä tuli kaikille sopiva nautintoaine. Xylitol-Jenkki muutti mielikuvat purukumeista: Se ei enää ollutkaan vain nuorison pahe vaan sosiaalisesti hyväksytty terveystuote, ja happohyökkäykset ja niiden estäminen tulivat käsitteinä tutuksi.
”Pure Jenkki” -slogan lanseerattiin vuonna 1979.
Historia > 1980-luku

1980-luvulla Xylitol-Jenkin printti- ja tv-mainonnassa alettiin käyttää käsitteitä "fiksu tapa" ja happohyökkäyskello. 1980-luvun Jenkki-tuotteita olivat pehmeä Yammy Jenkki, Neon Jenkki, kanelinmakuinen Cinnamon Jenkki sekä musta salmiakinmakuinen purukumi. Avaruudesta nimensä olivat saaneet Avaruus Jenkki, Kuukivi Jenkki, Meteoriitti Jenkki ja Komeetta Jenkki.
Vuodesta 1987 kaikki Jenkit ovat olleet ksylitolipurukumeja, eli niiden päämakeuttajana on ksylitoli. Suomen Hammaslääkäriliitto tunnusti ksylitolin erikoisaseman muiden sokerittomien makeutusaineiden rinnalla vuonna 1988. Xylitol-Jenkki sai luvan käyttää Suomen Hammaslääkäriliiton ksylitolisuositusta, sillä eräässä väitöskirjassa oli tutkittu koululaisten hammasmädän ehkäisyä ksylitolipurukumin avulla. Tutkimustulokset olivat osoittaneet, että ksylitolipurukumin säännöllinen käyttö oli vähentänyt hampaiden reikiintymistä.
Vuonna 1989 Xylitol-Jenkki kohosi ensimmäistä kertaa Suomen myydyimmäksi makeistuotteeksi.
Historia > 1990-luku

1990-luvulla Jenkki toi markkinoille uudelleen suljettavat purkkapussit.
Xylitol-Jenkin menestyksen siivittämänä Leaf kehitti vuonna 1993 täysksylitolipurukumin. Täysksylitolipurukumi ehkäisee hampaiden reikiintymistä ja korjaa jo alkaneita kiillevaurioita. Pitkäaikaisissa kliinisissä tutkimuksissa on todistettu äidin täysksylitolipurukumin syömisen ehkäisevän hampaiden reikiintymistä aiheuttavan kariesbakteerin tarttumista vanhemmasta lapseen. Lisäksi täysksylitolipurukumin säännöllinen käyttö ehkäisee pienten lasten välikorvantulehduksia.
Vuonna 1995 Xylitol-Jenkki täytti 20 vuotta. Samaan aikaan samaan ikään pääsi myös toinen turkulainen: Saku Koivu esiintyi purkkamainoksissa, joiden teksteissä puhuttiin "suomalaisesta koivusta täynnä ksylitolivoimaa". Seuraavana vuonna käynnistettiin Saku Koivun ksylitolikoulu, jonka tavoitteena oli lisätä koululaisten tietoa ksylitolista. Koivun slogan oli "Hyvät hampaat pelaavat pitkään".
Historia > 2000-, 2010- ja 2020-vuosikymmenet

Vuonna 2000 XyliFresh (nyk. Jenkki Professional) hyväksyttiin Suomen ensimmäiseksi terveysvaikutteiseksi elintarvikkeeksi.
Vuonna 2001 Leafin Jenkki-purukumi juhlisti 50-vuotistaivaltaan. Juhlintaan kuului muun muassa Tampereen lyhytelokuvafestivaalien erikoisnäytös, jossa esitettiin mainosfilmikooste "Jenkki – venyvät vuosikymmenet".
Vuonna 2009 täysksylitolipurukumi sai virallisen aseman koko EU:n alueella.
Keväällä 2011 Jenkki järjesti 60-vuotisjuhlan kunniaksi kilpailun, jossa etsittiin uutta tähtilaulajaa Jenkin juhlavuoden biisille. 800 osallistujaa latasi nettiin videoitaan, ja yleisön avustuksella valittiin Jenkki Records -kilpailun voittajaksi 21-vuotias rap-artisti TunnotOn. Myös Turun museokeskus huomioi juhlavuoden Jenkki-näyttelyllä Turun kauppahallissa.
Syksyllä 2021 Cloetta toi markkinoille uuden Jenkki Plus -maun: C- ja B6-vitamiinia sisältävän Sitruuna-Eukalyptuksen. Myös muut Jenkki Plus -purukumit sisältävät pieniä määriä erilaisia vitamiineja.
Tuotteet

Xylitol Jenkki oli maailman ensimmäinen ksylitolilla makeutettu purukumi. Vuonna 1993 Leaf kehitti täysksylitolipurukumin, joka tunnetaan nykyään nimellä Jenkki Professional. Täysksylitolipurukumi sisältää asesulfaami K -makeutusainetta (E950), joka pidentää purukumin maun kestoa ja löytyy tuotteen ainesosaluettelosta nimellä arominvahvenne. Pakkausmerkintä on elintarvikelainsäädännön mukainen. Jenkki Professional 100% XYLITOL -merkityt purukumit on makeutettu ainoastaan ksylitolilla.
Tuotteet > Tuoteperhe

Jenkki-tuoteperheessä on useita eri makuja ja pakkauskokoja, kuten Jenkki Professional (aiemmin XyliFresh). Kaikki Jenkki-purukumit sisältävät hampaiden kannalta riittävän määrä ksylitolia. Paras hyöty ksylitolista saadaan tutkimusten mukaan, kun sitä nautitaan vähintään 5 grammaa päivässä.
Syksyllä 2024 Jenkki-tuoteperheen tuoteryhmät olivat:
Jenkki Original -tuotteet (maut: Peppermint, Spearmint, Citruxmix, Fruitmix, Mintmix ja Salmiac)
Jenkki Professional -tuotteet on makeutettu pelkällä ksylitolilla (maut: Spearmint, Freshmint, Cool Peppermint, Fresh Apple, Ice Menthol, Tasty Salmiac, Fresh Strawberry ja Cool Lemongrass)
Jenkki Enjoy -tuotteet (maut: Minty Frappe, Peach Ice Tea, Cotton Candy, Pineapple Slush, Raspberry-Licourice)
Jenkki Fresh -tuotteet (Breezy Menthol ja Deep Mint)
Jenkki-ksylitolipastillit (Hopeatoffee, Polkamint, Mint ja Smoothie)
Jenkki Herra Hakkarainen -sarjaan kuului pusseissa myytäviä purukumeja sekä purkeissa myytäviä pastilleja (maut: banaani, mansikka & päärynä, mansikka, mustikka ja päärynä)
Markkinointi

Vaikka Jenkki oli suomalainen tuote, sitä on mainostettu amerikkalaiseen elämänmenoon liittyvillä kliseillä. Jenkki-mainoksia on kuvattu myös Intiassa ja Australiassa.
Aiheesta muualla

Jenkki.fi – Jenkin nettisivu
Jenkki Professional
Jenkki Juicy Cube -purukumit ovat kuution muotoisia