stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sworn to a Great Divide
Kokoonpano

Björn "Speed" Strid – laulu
Daniel Antonsson – kitarat
Ola Frenning – kitarat
Ola Flink – basso
Dirk Verbeuren – rummut
Sven Karlsson – kosketinsoitin, samplet
Arvostelut

AllMusic:
Blabbermouth: 6/10
Imperiumi.net:
The Metal Observer: 8/10
Metalunderground.com:
Soundi:
Aiheesta muualla

Sworn to a Great Divide Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Sworn to a Great Divide Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Suomen sotien Korkeajännitys

Suomen sotien Korkeajännitys -nimellä kutsutaan vuosina 1998–2008 julkaistuja Suomen historiaa käsitteleviä Korkeajännitys-sarjakuvalehtien erikoisnumeroita.
Samsonin piirtämien albumien päähenkilöinä ovat entinen punakaartilainen Pekka Haapanen ja suojeluskuntalainen Vilho Hannula. Lisäksi he ovat sivuosissa myös useissa muiden piirtäjien tekemissä ”Suomi-Korkkareissa”.
Albumit

Suomen sotien Korkeajännitys – Suomi taistelee! (1998)
Talvisodan Korkeajännitys – Ylivoimaa vastaan (1999)
Kansalaissodan valkoinen Korkeajännitys – Vapauden tulikaste (2000)
Kansalaissodan punainen Korkeajännitys – Taistoon työkansan puolesta! (2000)
Talvisodan Korkeajännitys – Vanjan jäinen helvetti (2001)
Suomalaisten Korkeajännitys – Talttumattomat taistelijat(4 tarinan pokkari, 2002)
Vaaran vuosien Korkeajännitys 1948 – Punaisen aallon murtajat (2002)
Vaaran vuosien Korkeajännitys 1968 – Hiljainen kuolema taivaalta (2003)
Vänrikki Stoolin Korkeajännitys – Edestä maan ja kuninkaan (2004)
Vaaran vuosien Korkeajännitys 1961 – Saalistajat noottikriisin varjossa (2004, käsikirjoitus Jouni Mölsä ja Jarkko Sipilä)
Jatkosodan Korkeajännitys – Iskevä kiila, kestävä salpa (2005, käsikirjoitus Moog Konttinen)
Rintamalottien Korkeajännitys – Neidot kansan urhokkaan (2005, käsikirjoitus Paula Arvas ja Leena Lehtolainen)
Kieltolain Korkeajännitys – Kovanen (2006, käsikirjoitus Tapani Bagge, kuvitus Jari Rasi)
Rauhanturvaajien Korkeajännitys - Aavikon leijonat (2006, käsikirjoitus Jouni Mölsä ja Jarkko Sipilä)
Kieltolain Korkeajännitys – Kovanen ja Chicagon ruutituuletää (2007, käsikirjoitus Tapani Bagge, kuvitus Jari Rasi)
Suomen sotien Korkeajännitys (2008, kokoelma, joka sisältää molemmat kansalaissodan Korkeajännitykset, Talvi- ja jatkosotien Korkeajännitykset sekä Rintamalottien Korkeajännityksen)
Henkilöitä > Jukka Lundberg

Jukka Lundberg on kymenmaalainen upseeri, joka eteni sotilasurallaan varsin nopeasti. Talvisodan alkaessa, Lunberg oli sotilasarvoltaan kapteeni. Upseerinarvostaan huolimatta, Lundberg oli varsin kokematon johtajana ja useimmiten joukkojen johtaminen jäikin kokeneempien Vilho Hannulan ja Pekka Halttulan vastuulle. Lundbergin sotaretki saa ennenaikaisen päätöksen kun hän menettää jalkansa ansoitettujen kiikareiden räjähdettyä hänen vieressään.
Henkilöitä > G. Rock alias Koljatti Kivi

Koljatti Kivi aloitti sotilasuransa varsin nuorena, palveltuaan kansalaissodassa hieman päälle kymmenvuotiaana valkoisten puolella sotilaspoikana. Varsin nuoresta iästään huolimatta, Kivi teki itsestään jo Kansalaissodassa eräänlaisen legendan, surmattuaan Sahanpään punaisten pääagitaattorin, Antti Kovalevin kansalaissodan loppuvaiheilla Tampereen taistelussa, pitkällä Iisakki Järvenpää-puukollaan. Tuolloin myös syntyi Kiven myöhemminkin käyttämä tokaisu ”maistahan pohjanmaan rautaa”.
Kansalaissodan päätyttyä valkoisten voittoon, Kivi jatkoi sotilasuralla ja vuonna 1939, talvisodan syttyessä, Kivi oli mukana etulinjassa yhdessä Vilho Hannulan, Pekka Haapasen ja muiden tuttujen taistelutovereiden kanssa. Koljatti Kivi jatkoi maineensa kasvattamista talvisodankin aikana, kunnostautuen muun muassa panssarivaunujen tuhoamisessa ja tärkeiden upseerien eliminoimisessa.
Jatkosodan syttyessä vuonna 1941, Kivi oli ylentynyt Kersantin sotilasarvolle. Jatkosodassa Kivi sai johtaakseen vaarallisia kaukopartiotehtäviä, jotka kohdistuivat muun muassa neuvostojoukkojen huoltorautateihin. Myöhemmin sodassa, Talin–Ihantalan taistelussa, Kivi hoiti oman osuutensa neuvostopanssareiden tuhoamisessa, käyttäen juuri käyttööntulleita saksalaisia aseita, panssarikauhua ja panssarinyrkkiä. Jatkosodan jälkeen Kersantti Kivi mystisesti katosi Suomesta. Koljatti Kivi otti käyttöönsä peitenimen G. Rock ja siirtyi Yhdysvaltain tiedustelupalvelun CIA:n alaisuuteen.
Vuonna 1961, noottikriisin ollessa kireimmillään, Suomeen saapui CIA:n salainen iskuryhmä, jota johti G. Rock alias Koljatti Kivi. Iskuryhmän tavoitteena oli selvittää kadonneen neuvostoliittolaisen sotakorvauskultalastin kohtalo. Iskuryhmään kuului Kiven lisäksi CIA-operaattorit Moodie, Laird, Low ja Cooper.
Henkilöitä > Antti Kovalev

Antti Kovalev esiintyy Kansalaissodan Korkeajännitys-sarjakuvassa. Kansalaissodan aikoihin Antti Kovalev oli töissä Hannulan suvun omistamalla sahalla joka sijaitsi Sahanpään kylässä. Kovalev omasi kumouksellisia aatteita ja olikin vahvimmin nostamassa työväkeä porvarivaltaa vastaan. Vihamielisyyksien alettua, Kovalev nousi Sahanpään Punakaartin johtajaksi ja hankki Punaisille muun muassa Maxim-konekivääreitä. Kovalev henkilökohtaisesti teloitti jääkäreitä ihannoineen ja yhden punakaartilaisen syyttä ampuneen Heimo Pohjoisen isän raivostuksissaan siitä kun Pohjosen perhe oli paennut Sahanpäästä Vaasaan. Taistelu Sahanpäästä auttamatta kääntyi lopulta Valkoisten eduksi ja Kovalev päätti kerätä konekiväärit, läheisen apulaisensa Pekka Haapasen vastustuksesta huolimatta ja siirtää ne Tampereelle.
Tampereen taistelun alettua Kovalev oli johtamassa punapuolustusta ja organisoi vahvan puolustuksen koulurakennukseen. Rakennus kuitenkin saarrettiin ja Kovalev päätti yrittää paeta saartorenkaasta. Kovalev ja Pekka onnistuivat pakenemaan mutta kohtasivat rautatieasemalla panssarijunaa sabotoimassa olleen sotilaspoika Kiven ja kapteeni Kalmarsjöön. Kovalev käski Pekan käydä jääkärikapteenin kimppuun kun taas Punapäällikkö itse päätti hyökätä heikon näköisen sotilaspojan kimppuun. Kovalev kuitenkin löi kiväärillään hutiin ja kohtasi loppunsa kun sotilaspoika Kivi iski häntä puukolla rintalastaan. Kovalevin kuoltua, Pekka sai suurimman syyn Sahanpään punakapinasta.
Henkilöitä > Heimo Pohjonen

Heimo Pohjonen esiintyy Kansalaissodan Korkeajännitys-sarjakuvassa. Saksaan sotaoppeja oppimaan lähteneitä jääkäreitä ihannoiva Heimo Pohjonen oli Sahanpään kylässä asuvan Pohjosen porvarissuvun poika. Pohjonen oli suojeluskunnan jäsen jo sodan ensipäivistä asti sillä hän vihasi erittäin vahvasti venäläisiä ja etenkin punaisia. Heimon punavihasta yhtenä esimerkkinä toimii Sahanpään suojeluskuntalaisten ja työväen välinen yhteenotto, jossa Heimo ampui pistoolilla aseettoman työläisen. Heimon sota muuttui lopullisesti punavastaiseksi ristiretkeksi, kun Sahanpään punakomentaja Antti Kovalev ampui Heimon isän. Heimo päätti kostoksi teloittaa kaikki Sahanpään taistelussa saadut punaiset sotavangit.
Muiden valkoisten ohella Heimo osallistui Tampereen taisteluun. Vilho Hannulan johtaessa pientä valkoisten etujoukkoa, joka kiersi vahvimmat punaisten asemat nopealla etenemisellä, Heimo nimitti itsensä takajoukkojen johtoon ja vastuuseen valkoisten konekivääreistä. Heimo oli johtamassa valkoisten rynnäkköä Tampereen raatihuoneelle, jota miehitti vahva osasto punakaartilaisia mutta sai surmansa yhden punaisten naiskaartilaisen ampuessa tarkasti häntä päähän. Heimolta jäi Sahanpäähän poika Urho, joka myöhemmin osallistuisi jatkosotaan.
Henkilöitä > Urho Pohjonen

Urho Pohjonen esiintyy Jatkosodan Korkeajännitys-sarjakuvassa ja on Kansalaissodan loppuvaiheessa kaatuneen Heimo Pohjosen poika. Isänsä tapaan, Urho niin ikään vihasi kansalaissodan punaisia, jotka olivat syyllisiä hänen isänsä kuolemaan sodassa. Vääpeliksi Jatkosotaan mennessä ylentynyt Pohjonen ilmaisikin punavihaansa useaan otteeseen sodan aikana ja hän otti erityisesti sotatoimissa ansioituneen Pekka Halttulan silmätikukseen.
Urho Pohjonen tapasi hännystellä Jääkärirykmenttinsä komentajaa, Bror Örnkloota ja hän kaatui komentajansa kanssa jatkosodan suurhyökkäysvaiheessa, heidän yritettyä karkuun neuvostojoukkojen yllätyshyökkäyksen kohteeksi joutuneelta komentopaikalta.
Henkilöitä > Ismo Saloranta

Ismo Saloranta esiintyy kahdessa suomalaisten taisteluista kertovassa Korkeajännitys-lehdessä.
Rauhallinen etelähämäläinen Ismo Saloranta, joka parhaiten tunnettiin Lahti-Saloranta pikakiväärin taitavana käyttäjänä, osallistui talvisotaan yhdessä monien muiden joukossa. Saloranta palveli luutnantti Vilho Hannulan yksikössä ja oli sen väkevimpiä taistelijoita yhdessä Koljatti Kiven ja Pekka Haapasen kanssa.
Saloranta siirrettiin jatkosodan alussa Pekan, Kiven ja Vilhon mukana JR69:n entisistä punakapinallisista koostuvaan yksikköön, jossa hän tutustui luutnantti¨Vuorelaan ja uuteen tulokkaaseen Veli-Pekka Kotkaan.
Jatkosodan aikana Saloranta oli muun ryhmän kanssa kaukopartiossa, kun heidän kimppuunsa hyökkäsi venäläisjoukkue sotilaita. Saloranta kaatui ensimmäisten joukossa ja puuskahti pahasti haavoittuneena: ”Pikakiväärini, hitto vie vanha kaveri pett...” Saloranta ei saanut pikakivääriään tarpeeksi äkkiä selästään. Haavoittunutta Salorantaa alettiin kantaa kohti sidontapaikkaa, mutta hän ehti kuolla matkalla sinne.
Henkilöitä > Jukka Vuorela

Jukka Vuorela on pääkaupunkiseudulta kotoisin oleva huimapäinen upseeri, joka nimitettiin kapteeniksi ylennetyn Vilho Hannulan adjutantiksi ennen jatkosotaa. Sotilaana Vuorela oli varsin rohkea ja hän osoitti osaamisensa muunumuassa useilla kaukopartioretkillä, jotka suuntautuivat syvälle vihollisen selustaan. Luutnanttina jatkosodassa taistellut Vuorela asettui sodan loppuvaiheessa tärkeään asemaan kun hän pelasti esimiehensä Hannulan varmalta kuolemalta neuvostojoukkojen hyökättyä heidän komentopaikalle suurhyökkäyksen alkuvaiheessa.
Vuorela ylennettiin Yliluutnantiksi jatkosodan lopussa ja sodan jälkeen hän jatkoi pääesikunnan valvontatoimistoon siirretyn, majuriksi ylennetyn Vilho Hannulan apulaisena. Hannulan pyynnöstä, Vuorela alkoi tutkimaan vuoden 1948 vaalien kynnyksellä SKP:n yhteyksiä itärajan taakse. Salahanke paljastui lopulta KGB:n Suomen osaston junailemaksi vallankaappaushankkeeksi jossa oli vaarassa itse presidentti Paasikivi. Salahankkeen toteutuminen lopulta estettiin pääasiassa Vuorelan ansiosta.
Henkilöitä > Lauri Ylinen

Sahanpään kylässä asunut Lauri Ylinen osallistui sisällissotaan punaisten puolella. Lauri löysi hyvän ystävän itselleen lähes puolta nuoremmasta Pekasta, ja he taistelivatkin koko sodan rinta rinnan. Lauri haavoittui sodan lopulla Tampereen taistelussa ja jäi valkoisten vangiksi. Lauri kuitenkin vältti kuolemantuomion, kun hänen Ylisten naapuritilansa isäntä Alanen todisti Laurin puolesta, että Lauri oltaisiin pakolla värvätty punakaartiin sodan sytyttyä.
Monien muiden tavoin Lauri osallistui talvisotaan. Lauri kohtasi rintamalla hyvän ystävänsä Pekan, joka oli kuitenkin selvinnyt kansalaissodan teloituksista. Laurin ja Pekan joukkoa johti sisällissodassa valkoisten puolella sotinut luutnantti Vilho Hannula, joka pelasti Pekan kuolemalta. Pekka ja Lauri kohtaavat sodan lopulla pakoon yrittävän neuvostokomissaarin ja tämän adjutantin. Komissaari yritti huijata Lauria ja Pekkaa, mutta komissaari epäilytti Lauria. Ennen kuin Lauri ennätti tehdä mitään, komissaari ampui Lauria. Lauri haavoittui tilanteessa ja vietti loppusodan kenttäsairaalassa.
Jatkosodan alkaessa Lauri liitettiin majuri Bror Örnkloon johtamaan Jääkärirykmentti 69:ään, joka koostui entisistä punakaartilaisista ja heidän jälkeläisistään. Talvisodassa saadusta vammastaan huolimatta Lauri kykeni toimimaan rykmentissä kirjurina. Laurin rinnalla jatkosodassa soti myös hänen ystävänsä Pekka ja Vilho sekä Laurin vanhin poika Onni Ylinen.
Lauri palveli kapteeniksi ylennetyn Vilhon esikuntateltassa kirjurina vuoden 1944 lopulla venäläisten suurhyökkäyksen alkaessa. Vilhon komentotelttaa vastaan tehtiin yllätyshyökkäys, jossa Vilho haavoittui mutta selvisi kuitenkin hengissä, kun luutnantti Jukka Vuorela vei päällikkönsä turvaan. Lauri ei kuitenkaan ollut niin hyväonninen, vaan sai surmansa venäläisluodeista. Laurin poika, Onni sai myös surmansa saman taistelun aikana.
Henkilöitä > Bror Örnkloo

Bror Örnkloo on Jatkosodan Korkeajännitys-lehdessä esiintyvä hahmo. Länsirannikon pikkukaupungista kotoisin oleva jääkäriupseeri Örnkloo, sai jatkosodassa komennettavakseen rangaistusrykmenttinäkin pidetyn JR 69-taisteluosaston, joka koostui hänen vihaamistaan entisistä kansallissoodan punaisista. Sotilaana Örnkloo oli taitamaton ja hänen aikaisemmat taistelukomennuksensa koostuivatkin talvisodassa toissijaisista tehtävistä. Örnkloo janosi kunniaa eikä häikäillyt tavoitella sitä alaistensa hengen uhalla.
Örnkloo kaatuu uskollisen alaisensa Vääpeli Pohjosen kanssa jatkosodan lopun suurhyökkäysvaiheessa kun heidän pakoyrityksensä venäläishyökkäyksen kohteeksi joutuneelta komentopaikalta epäonnistuu.
Aiheesta muualla

Janne Suominen: Aaargh!!! Aviisi 12/2005.
Tero Mielonen: Elämää juoksuhaudoissa[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 4.10.2008.
Atomhenge 76

| Atomhenge 76 Hawkwind |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 27. syyskuuta 1976
 Julkaistu: 16. lokakuuta 2000
 Tuottaja(t): Hawkwind
 Tyylilaji: progressiivinen rock space rock heavy rock
 Levy-yhtiö: Voiceprint Griffin Music
Muut kannet

Hawkwindin muut julkaisut
| Choose Your Masques – Collectors Series Volume 2 1999 | Atomhenge 76 2000 | Dawn of Hawkwind 2000 |
Atomhenge 76 on Hawkwindin vuonna 2000 ilmestynyt livealbumi. Se äänitettiin Bristolin Colston Hallissa 27. syyskuuta 1976. Pohjois-Amerikassa Griffin julkaisi albumin tiivistettynä yhden CD:n versiona nimellä Thrilling Hawkwind Adventures helmikuussa 2000.
Kappaleet

CD 1
Intro (Hawkwind) - 1:18
Refeer Madness (Calvert/Brock) - 6:05
Paradox (Brock) - 4:23
Chronoglide Skyway (House) - 5:56
Hassan-I-Sahba (Assassins of Allah) (Calvert/Rudolph) - 5:56
Brainstorm (Turner) - 8:53
Wind of Change (Brock) - 4:09
CD 2
Instrumental (Hawkwind) - 1:15
Steppenwolf (Calvert/Brock) - 11:14
Uncle Sam’s on Mars (Calvert/Powell/King) - 7:36
Time for Sale (Calvert/Rudolph) - 10:38
Back on the Streets (Calvert/Rudolph) - 5:16
Sonic Attack (Moorcock/Hawkwind) - 6:27
Kerb Crawler (Calvert/Brock) - 5:34
Kappaleet > Thrilling Hawkwind Adventures -versio

Brainstorm - 9:23
Wind of Change - 4:31
Steppenwolf - 11:17
Uncle Sam’s on Mars - 6:56
Time for Sale - 10:13
Back on the Streets - 4:40
Sonic Attack - 6:01
Muusikot

Robert Calvert – laulu
Dave Brock – kitara, laulu
Nik Turner – saksofoni, huilu, laulu
Paul Rudolph – basso, kitara
Simon House – kosketinsoittimet, viulu
Simon King – rummut, lyömäsoittimet
Alan Powell – rummut, lyömäsoittimet
Tammivyömittari

| Tammivyömittari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lehtimittarit Sterrhinae
Suku::  Cyclophora
Laji::  punctaria
Kaksiosainen nimi
 Cyclophora punctaria  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Tammivyömittari Wikispeciesissä   Tammivyömittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tammivyömittari (Cyclophora punctaria) on punaruskea, pääasiassa tammimetsissä elävä mittariperhoslaji. Suomessa se on levinneisyydeltään eteläinen.
Koko ja ulkonäkö

Tammivyömittarin etusiipien pohjaväri vaihtelee oranssinruskeasta vaalean kellertävänruskeaan ja takasiivet ovat varsinkin etureunasta sävyltään etusiipiä vaaleammat. Siipiä kirjoo harmaanruskeiden suomujen muodostama pisteytys. Sisempi ja ulompi poikkiviiru muodostuvat rivistä erillisiä mustia pisteitä ja niiden välissä siipien poikki kulkee punaruskeana viiruna erottuva keskivarjo, joka muuttuu etusiiven etureunaa kohti sävyltään sinertävämmäksi. Aivan siiven ulkoreunassa ripsien tyvellä on ohut, musta viiru. Etusiiven kärki muodostaa terävän kärjen, jonka takana siiven reuna on selvästi kovera ja takasiiven ulkoreunassa on terävä, ulospäin suuntautunut kulma. Siipiväli vaihtelee 23–30 mm ja toisen sukupolven yksilöt ovat ensimmäisiä pienempiä.
Levinneisyys ja lentoaika

Tammivyömittarin levinneisyys ulottuu Portugalista ja Irlannista Kaukasukselle ja Pohjois-Iraniin. Suomessa se on eteläinen laji, jota tavataan Ahvenanmaalla, lounassaaristossa sekä suunnilleen Turku-Imatra-linjan eteläpuolella. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena toukokuulta elokuuhun. Suomessa toisen sukupolven yksilöt ovat kuitenkin harvinaisia.
Elinympäristö ja elintavat

Tammivyömittari viihtyy metsissä ja puistoissa, erityisesti, jos niissä kasvaa tammea. Perhosia tavataan elinpaikoiltaan yleensä yksitellen, mutta silloin tällöin lukumäärät voivat olla kohtalaisen suuriakin. Perhosyksilöt lepäävät päivisin siivet levällään puiden lehdillä tai rungoilla. Lento alkaa illan hämärtyessä ja perhoset tulevat valolle, joskus myös syötille. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi

Toukka elää pääasiassa tammilla (Quercus), mutta niitä on tavattu myös lehmuksilta (Tilia) ja koivuilta (Betula).
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Vlindernet (hollanniksi)
Ohje eräiden Cyclophora-suvun mittarilajien erottamiseksi (hollanniksi)
Sun (albumi)

| Sun Nopsajalka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 14. maaliskuuta 2014
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Nopsajalka
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 38.15
 Levy-yhtiö: Kuuluuks
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 15.
Nopsajalan muut julkaisut
| Kuningas soundi 2010 | Sun 2014 | Mun 2015 |
Sun on Nopsajalan neljäs pitkäsoitto, joka julkaistiin Kuuluuks -levy-yhtiön kautta 14. maaliskuuta 2014. Albumin ensimmäinen single ja musiikkivideo "Nautintoo" julkaistiin lokakuussa 2013, ja toinen single "Lupaan olla" helmikuussa 2014. Jälkimmäiseksi mainittu kappale nousi parhaimmillaan Suomen virallisen singlelistan toiselle ja Latauslistan ensimmäiselle sijalle. "Lupaan olla" myi kultaa toukokuussa 2014. Itse albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan 15. sijalle. Albumin jatko-osa Mun julkaistiin keväällä 2015.
Kappaleet

Salaisuus – 3.52
Seuraava (mukana Erin) – 4.07
Kaupunkiin – 3.55
Kolmekymppinen nainen (mukana Huge L) – 3.20
Hajoo – 3.23
Sun luo – 4.17
Nitisee & natisee (mukana Rauhatäti) – 3.26
Nautintoo – 3.55
Tuntuu menevän lujaa – 3.35
Lupaan olla – 4.25
Arvostelut

Keskisuomalainen: positiivinen
Mesta.net: suopea
Soundi:
Sveitsin Grand Prix 1950

|  Sveitsin Grand Prix 1950  |
| --- | --- |
 4 osakilpailu 7 osakilpailusta kaudella 1950. 

Päivämäärä:  4. kesäkuuta 1950
Sijainti:  Bremgarten
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  7,28 km
Kilpailun pituus:  42 kierrosta, 305.760 km
Sää:   Lämminta, kuivaa ja aurinkoista
Paalupaikka
Kuljettaja:   Juan Manuel Fangio   (Alfa Romeo)
Paaluaika:  2'42.1
Palkintokoroke
Voittaja:   Giuseppe Farina   (Alfa Romeo)
Toinen:   Luigi Fagioli   (Alfa Romeo)
Kolmas:   Louis Rosier   (Talbot-Lago-Talbot)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Giuseppe Farina   (Alfa Romeo)
Kierrosaika:  2'41.6
Sveitsin Grand Prix 1950 oli historian neljäs Formula 1:n MM-osakilpailu. Se järjestettiin 4. kesäkuuta Circuit Bremgartenissa aurinkoisessa säässä. Kilpailun voitti Alfa Romeon Giuseppe "Nino" Farina, joka näin nousi MM-sarjan kärkeen. Louis Rosier otti uransa ensimmäisen palkintosijan.
Alfa Romeon vauhti oli muihin kilpailijoihin verrattuna ylivoimaista harjoituksista lähtien ja haastajana pidetyn Ferrarin kuljettajat joutuivat keskeyttämään kilpailussa. Kilpailun aikana Talbot-Lagon Eugène Martin kolaroi ja loukkaantui vakavasti.
Osallistujat

| Nro | Kuljettaja | Talli | Valmistaja | Runko | Moottori | Rengas |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 |  Nello Pagani |  Scuderia Achille Varzi |  Maserati | Maserati 4CLT-48 '1600' | Maserati L4s | P |
| 4 |  Johnny Claes |  Ecurie Belge |  Talbot-Lago | Talbot-Lago T26C '110011' | Talbot L6 | D |
| 6 |  Yves Giraud Cabantous |  Automobiles Talbot-Darracq SA |  Talbot-Lago | Talbot-Lago T26C-DA '110053' | Talbot L6 | D |
| 8 |  Eugène Martin |  Automobiles Talbot-Darracq SA |  Talbot-Lago | Talbot-Lago T26C-DA '110051' | Talbot L6 | D |
| 10 |  Louis Rosier |  Automobiles Talbot-Darracq SA |  Talbot-Lago | Talbot-Lago T26C-DA '110055' | Talbot L6 | D |
| 12 |  Luigi Fagioli |  SA Alfa Romeo |  Alfa Romeo | Alfa Romeo 158 | Alfa Romeo L8s | P |
| 14 |  Juan Manuel Fangio |  SA Alfa Romeo |  Alfa Romeo | Alfa Romeo 158 | Alfa Romeo L8s | P |
| 16 |  Giuseppe Farina |  SA Alfa Romeo |  Alfa Romeo | Alfa Romeo 158 | Alfa Romeo L8s | P |
| 18 |  Alberto Ascari |  Scuderia Ferrari |  Ferrari | Ferrari 125 '125-C-01' | Ferrari V12s | P |
| 20 |  Raymond Sommer |  Scuderia Ferrari |  Ferrari | Ferrari 125 'GP1-49' | Ferrari V12s | P |
| 22 |  Luigi Villoresi |  Scuderia Ferrari |  Ferrari | Ferrari 166 '125-C-04' | Ferrari V12s | P |
| 24 |  Peter Whitehead |  Scuderia Ferrari |  Ferrari | Ferrari 125 | Ferrari V12s | P |
| 26 |  Louis Chiron |  Officine Alfieri Maserati |  Maserati | Maserati 4CLT-48 '1606' | Maserati|Maserati L4s | P |
| 28 |  Franco Rol |  Officine Alfieri Maserati |  Maserati | Maserati 4CLT-48 | Maserati L4s | P |
| 30 |  Prinssi Bira |  Enrico Platé |  Maserati | Maserati 4CLT-48 '1598' | Maserati L4s | P |
| 32 |  Toulo de Graffenried |  Enrico Platé |  Maserati | Maserati 4CLT-48 '1601' | Maserati L4s | P |
| 34 |  Felice Bonetto |  Scuderia Milano |  Maserati | Maserati Milano 4CLT-50 '1611' | Maserati L4s | P |
| 36 |  Reg Parnell |  Scuderia Ambrosiana |  Maserati | Maserati 4CLT-48 | Maserati L4s | D |
| 38 |  Rudi Fischer |  Ecurie Espadon |  SVA | SVA | Fiat L4s | P |
| 40 |  Toni Branca | Yksityinen |  Maserati | Maserati 4CL | Maserati L4s | P |
| 42 |  Philippe Étancelin | Yksityinen |  Talbot-Lago | Talbot-Lago T26C '110008' | Talbot L6 | D |
| 44 |  Harry Schell |  Ecurie Bleue |  Talbot-Lago | Talbot-Lago T26C '110001' | Talbot L6 | D |
Tulokset > Aika-ajo

| Sija | Nro | Kuljettaja | Valmistaja | Kierros | Ero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 14 |  Juan Manuel Fangio |  Alfa Romeo | 2'42.1 | - |
| 2 | 16 |  Giuseppe Farina |  Alfa Romeo | 2'42.8 | + 0.7 |
| 3 | 12 |  Luigi Fagioli |  Alfa Romeo | 2'45.2 | + 3.1 |
| 4 | 22 |  Luigi Villoresi |  Ferrari | 2'46.1 | + 4.0 |
| 5 | 18 |  Alberto Ascari |  Ferrari | 2'46.8 | + 4.7 |
| 6 | 42 |  Philippe Étancelin |  Talbot-Lago-Talbot | 2'51.1 | + 9.0 |
| 7 | 6 |  Yves Giraud Cabantous |  Talbot-Lago-Talbot | 2'52.7 | + 10.6 |
| 8 | 30 |  Prinssi Bira |  Maserati | 2'53.2 | + 11.1 |
| 9 | 8 |  Eugène Martin |  Talbot-Lago-Talbot | 2'53.7 | + 11.6 |
| 10 | 10 |  Louis Rosier |  Talbot-Lago-Talbot | 2'54.0 | + 11.9 |
| 11 | 32 |  Toulo de Graffenried |  Maserati | 2'54.2 | + 12.1 |
| 12 | 34 |  Felice Bonetto |  Maserati | 2'54.6 | + 12.5 |
| 13 | 20 |  Raymond Sommer |  Ferrari | 2'54.6 | + 12.5 |
| 14 | 4 |  Johnny Claes |  Talbot-Lago-Talbot | 2'59.0 | + 16.9 |
| 15 | 2 |  Nello Pagani |  Maserati | 3'06.8 | + 24.7 |
| 16 | 26 |  Louis Chiron |  Maserati | 3'06.8 | + 24.7 |
| 17 | 40 |  Toni Branca |  Maserati | 3'10.0 | + 27.9 |
| 18 | 44 |  Harry Schell |  Talbot-Lago-Talbot | 3'11.5 | + 29.4 |