stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alol (järvi)
Maantietoa

Järvi on 3,6 kilometriä pitkä, 1,7 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 2,79 neliökilometriä eli 279 hehtaaria. Sen keskisyvyys on 8,4 metriä, mutta sen syvänteessä on 16 metriä syvää. Järvi on kaksiosainen niin, että kaksi niemeä lähes sulkee väliinsä järven 1,2 kilometriä pitkän luoteisosan. Niemien kaakkoispuolelle jää suuri järvenselkä, joka päättyy kaksikilometrisenä kahden niemen välistä alkavaan järven pieneen kaakkoisosaan. Täällä sijaitsee järven suurin saari, joka on alle 300 metriä pitkä. Toiseksi suurin saari on 150 metriä pitkä ja se lähes sulkee taakseen matalan lahden järvenselän pohjoispäässä. Muut järven seitsemästä saaresta, joiden yhteispinta-ala on muuten 11,7 hehtaaria, ovat näihin kahteen nähden pieniä. Järven ympäristö on metsämaata, mutta järven kaakkoispäässä on sekä etelä- että pohjoispuolella peltomaata ja asuinalueita. Ne muodostavat Mjasovon (Мясово) ja Kiselin kylät (Кисели). Kaakossa sijaitsee Aloljan uoman molemmilla puolilla Alolin taajama, jonka läpi kulkee järven lounaissivua seuraava Pustoškan ja Opotškan välinen maantie (P-23 eli E95 E).
Luontoarvoja

Järvessä elää ainakin hauki, ahven, lahna, rutilus, pasuri, turpa, säyne, suutari, made, pasuri, sorva, rantanuoliainen, allikkosalakka, mutakala, törö, salakka, pasuri, salakka, ruutana, kuha, nieriä ja simppu. Järvessä esiintyy myös joitakin Rutilus-suvun kaloja sekä rapua. Järven rannat ovat jyrkät niin, ettei järven ympäristössä esiinny soita, ja ne ovat hiekka- tai sorarantoja, jossa esiintyy kivikkojakin. Järven pohja on kivinen ja hiekan päälle on kerrostunut mutaa.
Järven pohjoisosat sisältyvät Alolin luonnonpuistoon (ven. Алольский природный парк, Alolskij prirodnyi park).[lähde? ]
Järven pohjoisosat, jotka kuuluvat luonnonpuistoon
Järven pohjoinen lahti
Vesistösuhteita

Alol sijaitsee Aloljan valuma-alueella. Alolja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järveen laskee luoteesta päin Kolpinka (Колпинка), jonka valuma-alueella sijaitsee muun muassa Bolšoje Kolpino ja Svetloje . Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 75,2  tai 71,9  neliökilometriä. Järvestä laskee Mjasovskij 200–300 metrin pituisena uomana, joka yhtyy Aloljaan kahdeksan kilometriä ennen kuin Alolja itse yhtyy Velikajaan.
Huomautuksia

1 2 3 4  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Internetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
↑  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Алоль (озеро), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
↑  Asia mainittiin järveä esittävien Wikipedia Commonsin valokuvien venäjänkielisissä selostuksissa.
↑  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Светлое (озеро, Алольская волость Пустошкинского района), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
Käännös suomeksi
American History X

| American History X |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tony Kaye
Käsikirjoittaja:  David McKenna
Tuottaja:  John Morrissey
Säveltäjä:  Anne Dudley
Kuvaaja:  Tony Kaye
Leikkaaja:   Jerry Greenberg  Alan Heim 
Pääosat:   Edward Norton  Edward Furlong  Fairuza Balk  Stacy Keach  Elliott Gould  Avery Brooks  Beverly D’Angelo 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  New Line Cinema
Levittäjä:  New Line Cinema Netflix
Ensi-ilta:   30. lokakuuta 1998  16. huhtikuuta 1999
Kesto:  119 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  20 000 000 $
Tuotto:  23 875 127 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
American History X on yhdysvaltalainen Tony Kayen ohjaama rikosdraamaelokuva vuodelta 1998. Se käsittelee aiheita kuten rasismi, laiton maahanmuutto, uusnatsismi ja mustien jengien hyväksikäyttämät haavoittuvaiset nuoret. Pääosissa näyttelevät Edward Norton (Derek Vinyard) ja Edward Furlong (Danny Vinyard). Sivurooleissa näyttelevät muun muassa Beverly D’Angelo, Jennifer Lien, Ethan Suplee, Fairuza Balk, Avery Brooks, Elliott Gould ja Stacy Keach. Edward Norton sai elokuvasta parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden. Elokuva kuuluu Internet Movie Databasen 50 parhaan elokuvan joukkoon.
Juoni

Entinen uusnatsi Derek Vinyard (Norton) vapautuu vankilasta kolmen vuoden tuomion jälkeen. Hän sai tuomion tapettuaan kaksi mustaihoista miestä, jotka yrittivät varastaa hänen autonsa. Vankilassa hänen silmänsä ovat kuitenkin auenneet: hän näkee muiden uusnatsien petturuuden ja tajuaa lopulta, ettei hyvä tai paha johdu ihonväristä. Vankilassa hänen luotettavin ystävänsä oli musta mies.
Hänen nuorempi veljensä Danny (Furlong) on sillä välin seurannut hänen jalanjälkiään samassa uusnatsien porukassa. Derek haluaa pysyä kaukana vanhoista piireistään, eikä pidä siitä, että Danny veljeilee heidän kanssaan. Derekin tavoitteena on nyt pelastaa veljensä ja perheensä siltä väkivallalta, jonka hän itse on aiheuttanut.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Edward Norton  | … |  Derek Vinyard   |
|  Edward Furlong  | … |  Daniel "Danny" Vinyard   |
|  Beverly D'Angelo  | … |  Doris Vinyard   |
|  Jennifer Lien  | … |  Davina Vinyard   |
|  Ethan Suplee  | … |  Seth Ryan   |
|  Fairuza Balk  | … |  Stacey   |
|  Avery Brooks  | … |  Dr. Robert "Bob" Sweeney   |
|  Elliott Gould  | … |  Murray   |
|  Stacy Keach  | … |  Cameron Alexander   |
|  William Russ  | … |  Dennis Vinyard   |
|  Paul Le Mat  | … |  McMahon   |
|  Guy Torry  | … |  Lamont   |
|  Joseph Cortese  | … |  Rasmussen   |
Aiheesta muualla

American History X Elonet.
American History X Internet Movie Databasessa (englanniksi)
American History X Box Office Mojossa. (englanniksi)
Eneby

Enebyssä sijaitseva Dr Abrahams väg vuonna 1939.
Eneby on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee läntisen Tukholman alueella (Västerort), ja kuuluu hallinnollisesti Bromman kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Beckombergan, Sundbyn, Bällstan, Riksbyn ja Bromma Kyrkan kaupunginosat. Asukkaita Enebyssä on noin 800, ja se on maa-alaltaan 0,34 neliökilometrin suuruinen kaupunginosa.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tukholman kaupunginosat
Emmi Huttunen

| Emmi Huttunen |
| --- | --- |
 Emmi Huttunen 1920-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. joulukuuta 1871 Koski Hl
Kuollut: 15. heinäkuuta 1937 (65 vuotta) Helsinki
Ammatti:  ompelija
Poliitikko
Puolue:  SDP
Emmi Huttunen (os. Lampén, 16. joulukuuta 1871 Koski Hl – 15. heinäkuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen naisasianainen ja ammattiyhdistysvaikuttaja. Hän oli yksi sosialidemokraattisen naisliikkeen uranuurtajistäa, joka vuosisadan vaihteesta lähtien toimi useissa vastaperustetuissa työläisnaisjärjestöissä.
1900-luvun alkuvuosina Huttunen muodosti Sosialidemokraattisen Naisliiton ydinryhmän yhdessä Ida Aalle-Teljon, Anni Huotarin, Alma Jokisen, Mimmi Kanervon, Sandra Lehtisen, Maria Paason, Fiina Pietikäisen, Hilda Pärssisen ja Miina Sillanpään kanssa. He järjestivät mielenosoituksia, taistelivat naisten äänioikeuden puolesta, organoisoivat ammattiyhdistystoimintaa ja julkaisivat naisliiton kustantamaa Työläisnainen-lehteä. Huttunen oli naisista ainoa, joka ei ryhtynyt kansanedustajaksi.
Elämä

Hämeenkosken Kaunkorvessa syntyneen Emmi Huttusen vanhemmat olivat suutari Valerian Leenanpoika Lampén (1840–1915) ja Kustaava Vilhelmiina Syl (1841–1912). Huttunen joutui aloittamaan työnteon jo seitsemänvuotiaana, jolloin hän lähti Helsinkiin palvelustytöksi. Huttunen oli paimenena hoitaen helsinkiläisten perheiden lehmiä esikaupunkialueella ja työskenteli myöhemmin palvelijana kaupunkikodeissa. Täysi-ikäiseksi vartuttuaan Huttunen ryhtyi ompelijaksi. Vuonna 1902 hän avioitui Iisalmesta kotoisin olleen räätäli Herman Huttusen (1867–1931) kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi poikaa.
Vuosisadan vaihteessa Huttunen lähti ammattiyhdistystoimintaan puolisonsa innoittamana. Hän liittyi aluksi Helsingin työväenyhdistyksen ompelijattarien ammattiosastoon ja vuonna 1902 HTY:n naisosastoon. Huttunen toimi vuosien ajan ammattiosastonsa puheenjohtajana ja kuului pitkään naisosaston johtokuntaan. Hän oli myös pitkäaikainen Sosialidemokraattisen Naisliiton liittotoimikunnan jäsen.
Suurlakon jälkeen Huttunen muodosti Ida Aalle-Teljon, Mimmi Kanervon, Fiina Pietikäisen ja Miina Sillanpään kanssa työläisnaisten edustajakokouksessa valitun naisten äänioikeustoimikunnan. Joulukuussa 1905 se organisoi valtakunnallisen mielenosoituspäivän, jolloin yli 22 000 ihmistä kokoontui 82 paikkakunnalla. Vuonna 1906 Huttunen oli perustamassa Suomen Ompelijattarien Liittoa, ja hän toimi myös sen puheenjohtajana. Vuosina 1906–1907 Huttunen kuului Suomen Ammattijärjestön perustamista suunnitelleeseen ammattiliittojen keskustoimikuntaan. SAJ:n perustavassa kokouksessa hänet valittiin Miina Sillanpään ohella liittotoimikunnan varajäseneksi.
Sisällissodan aikana Huttunen nimitettiin Helsingin Työväenjärjestöjen Eduskunnan valitseman Helsingin kaupunginvaltuuston varajäseneksi. Sodan jälkeen Huttunen vaikutti aktiivisesti vuonna 1920 perustetussa Helsingin Sosialidemokraattissa Naisyhdistyksessä kuuluen muun muassa sen johtokuntaan. Kunnalliselämään hän osallistui Helsingin köyhäinhoitolautakunnan jäsenenä vuosina 1923-1937.
Huttunen kuoli 65-vuotiaana heinäkuussa 1937. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Emma Coburn

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Emma Coburn Rion olympialaisissa 2016. |  Emma Coburn Rion olympialaisissa 2016. |  Emma Coburn Rion olympialaisissa 2016. |  |
Maa:  Yhdysvallat
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rio 2016 | 3 000 m estejuoksu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2017 | 3 000 m estejuoksu |  |
|  Hopeaa | Doha 2019 | 3 000 m estejuoksu |  |
Emma Coburn (s. 19. lokakuuta 1990) on yhdysvaltalainen 3 000 metrin estejuoksija.
Lontoon olympialaisissa 2012 Coburn sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa yhdeksänneksi. Rion olympialaisissa 2016 hän juoksi pronssille Pohjois-Amerikan ennätysajalla 9.07,63. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hänet hylättiin loppukilpailussa. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui samalla matkalla kahdenneksitoista ja Pekingin MM-kilpailuissa 2015 viidenneksi. Hän voitti maailmanmestaruuden Lontoossa 2017 Pohjois-Amerikan ennätysajalla 9.02,58. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti hopeaa ennätyksellään 9.02,35. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän oli kahdeksas. Hän voitti estejuoksun maanosien cupissa 2014.
Glasgow’n Timanttiliigan osakilpailussa heinäkuussa 2014 hän juoksi ajan 9.11,42, joka alitti Jennifer Simpsonin nimissä olleen virallisen Yhdysvaltain ennätyksen, mutta Yhdysvaltain yleisurheiluliitto ei ratifioinut Coburnin aikaa maan ennätykseksi tekemättä jääneiden dopingtestien vuoksi. Coburnin ennätys 1 500 metrillä on 4.03,82.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emma Coburn Wikimedia Commonsissa
Eorl

Eorl Nuori on fiktiivinen henkilö J. R. R. Tolkienin Keski-Maassa. Eorl oli Éothéodin ruhtinas ja Rohanin ensimmäinen kuningas vuosina 2510 - 2545 Kolmatta Aikaa. Eorl oli Eorlin huoneen perustaja.
Yksi merkittävimpiä seikkoja Eorlin valtakaudella oli hänen odottamaton saapumien Celebrantin Kenttien Taisteluun, jossa Eorl johdatti joukkonsa Gondorin apuun. Eorlia voidaan pitää tämän taistelun merkittävänä sankarina ja sen johdosta Cirion, Gondorin käskynhaltija lahjoitti Eorlille Calenardhonin maita. Eorl nai kansansa näille maille ja nousi Rohanin ensimmäiseksi kuninkaaksi.
Eorlia kutsutaan Nuoreksi, koska hän nousi valtaan vain 16-vuotiaana ja säilytti nuorekkaan ulkonäkönsä koko valtakautensa ajan.
Eorl kuoli  taistelussa Itäläisiä vastaan.
Fernando García Mercadal

Fernando García Mercadal vuonna 1928.
Fernando García Mercadal (5. huhtikuuta 1896 Zaragoza – 3. helmikuuta 1985 Madrid) oli espanjalainen arkkitehti. Vuonna 1930 hän oli perustamassa GATEPAC-ryhmää yhdessä arkkitehtien Aizpurúa, Sert ja Torres Clavén kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fernando García Mercadal Wikimedia Commonsissa
Ergoteles

Ergoteles (m.kreik. Ἐργοτέλης, Ergotelēs) voi viitata seuraaviin:
Ergoteles (500-luku eaa.), attikalainen savenvalaja
Ergoteles Himeralainen, Olympian kisojen voittaja vuosina 472 ja 464 eaa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ergoteles”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Experimental Aircraft Association

Experimental Aircraft Associationin logo.
Experimental Aircraft Association (EAA) on nykyisin kansainvälinen, alkujaan yhdysvaltalainen, harrasteenaan lentokoneita rakentavien ihmisten yhdistys, jonka päätoimipiste on Oshkoshissa, Wisconsinissa.
Entinen hävittäjälentäjä Paul Poberezny perusti EAA:n vuonna 1953. Vuonna 2010 organisaatioon kuuluu yli 170 000 jäsentä. Yhdistys perusti vuonna 1982 Oshkoshiin lentokonemuseon, jossa on 90 harrasterakenteista lentokonetta. Yhdistys on vuodesta 1974 alkaen organisoinut joka kesä Oshkosh Airshow -lentonäytöksen ja Floridassa tapahtuvan Sun 'n Fun -näyttelyn.
Pohjoismaat

Suomessa ei ole EAAn osastoa, vaikka Suomessa tehdään paljon harrasterakenteisia lentokoneita. Ne tehdään Liikenteen turvallisuusviraston ja sen edeltäjien valvonnassa usein Suomen ilmailuliiton tuella. Alaa ovat tukeneet myös Jyrki Laukkasen kaltaiset koelentäjät ja diplomi-insinööri Aki Suokkaan kaltaiset lentotekniikka-alan ammattilaiset.
Ruotsiin perustettiin vuonna 1964 EEA-osasto. Siihen kuuluu nykyisin 1700 jäsentä, jotka ovat rakentamassa noin 350 lentokonetta, toinen mokoma on tai on ollut lentokelpoisia.
Aiheesta muualla

EAA
EAA AirVenture Museum
EAA Sverige - Ruotsin "Chapter"
Norjan EAA
Kitplanes.com - rakennussarjayhtiön sivusto
Vans Aircraft - rakennussarjojen valmistaja
Eormenric

Eormenric (k. 560 tai 580) oli Kentin kuningas. Beda Venerabiliksen mukaan hän oli kuningas Octan poika. Eri lähteissä Eormenricin kausi ilmoitetaan vaihtelevasti, eikä sen ajoituksesta ole varmuutta. Gregorius Toursilaisen mukaan Ethelbert meni naimisiin, kun hänen isänsä Eormenric oli yhä vallassa, ja tämä tapahtuma on yleensä ajoitettu vuoteen 580. Eormenricillä ja hänen vaimollaan oli kaksi lasta: Ethelbert ja Ricula.
Entre a Mi Mundo

| Entre a Mi Mundo Selena |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuu 1992
 Julkaistu: 6. toukokuuta 1992
 Tyylilaji: cumbia, tejano
 Kesto: 34.44
 Levy-yhtiö: EMI Latin
Listasijoitukset
  97.
Selenan muut julkaisut
| Ven Conmigo 1990 | Entre a Mi Mundo 1992 | Selena Live! 1993 |
Singlet albumilta Entre a Mi Mundo
 ”Como la Flor” Julkaistu: kesäkuu 1992  ”La Carcacha” Julkaistu: 1992  ”¿Qué Creias?” Julkaistu: marraskuu 1992  ”Amame” Julkaistu: huhtikuu 1993
Entre a Mi Mundo on Selenan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 6. toukokuuta 1992 levymerkillä EMI Latin.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 97.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Si La Quieres | Ricky Vela | 3.11 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Como La Flor | A.B. Quintanilla III, Pete Astudillo | 3.02 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Yo Te Sigo Queriendo | Quintanilla III, Vela | 3.08 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | ¿Qué Creias? | Quintanilla III, Astudillo | 3.30 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Las Cadenas | Quintanilla III, Vela | 3.54 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Vuelve A Mí | Quintanilla III, Astudillo | 2.55 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | La Carcacha | Quintanilla III, Astudillo | 4.09 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Siempre Estoy Pensando En Ti | Quintanilla III, Astudillo | 3.01 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Missing My Baby | Quintanilla III | 3.48 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Amame | Selena, Astudillo | 3.38 |  |  |  |  |  |  |
Ernst Bertram

Ernst Bertram
Ernst Bertram (1884 Elberfeld –  1957 Köln) oli saksalainen kirjallisuustieteilijä ja runoilija.
Bertram toimi Kölnin yliopiston professorina vuodesta 1922 vuoteen 1946, jolloin hänet erotettiin natsiyhteyksiensä vuoksi. Bertram tutki muun muassa Friedrich Nietzschen ja Adalbert Stifterin tuotantoa. Hänen merkittävimmät runoteoksensa olivat  Gedichte (1913), Wartburg (1933), Griecheneiland (1934) ja  Die Fenster von Chartres (1940).
Ernst Barkmann

Ernst Barkmann (25. elokuuta 1919 – 27. kesäkuuta 2009) oli saksalainen entinen SS-Oberscharführer (ylikersantti) ja panssarivaunun johtaja. Hän saavutti mainetta toisessa maailmansodassa Panther-panssarivaunun johtajana.
Barkmann syntyi Kisdorfissa Segebergissä Holsteinissa. Hänen isänsä oli maanviljelijä ja hän seurasi aluksi isänsä jalanjälkiä. Barkmann liittyi 1. huhtikuuta 1939 vapaaehtoisena SS-Verfügungstruppen SS-Standarte Germaniaan. Barkmann osallistui SS-Standarte Germanian 9. komppanian mukana Puolan ja Ranskan valtauksiin, toimien kiväärimiehenä ja konekivääriampujana. Operaatio Barbarossan alkaessa 1941 SS-Standarte Germania oli jo liitetty SS-divisioona Wikingiin. Barkmann haavoittui Dnjepropetrovskin luona käteen 23. heinäkuuta 1941.
Haavoittumisensa jälkeen Barkmann oli puolisen vuotta alokaskouluttajana maaliskuuhun 1942 asti, jolloin hän liittyi SS-divisioona Das Reichin 2. SS-panssarirykmentin 1. panssarivaunupataljoonan 2. panssarivaunukomppaniaan. Barkmann palasi taistelutehtäviin itärintamalla talvella 1942-1943, jolloin hän toimi Panzer III Ausf. J/1-panssarivaunun ampujana ja vaununjohtajana. Barkmann osallistui heinäkuussa 1943 menestyksekkäästi muun muassa Kurskin taisteluun. Elokuussa 1943 Barkmann siirrettiin 2. SS-panssarirykmentin 1. panssarivaunupataljoonan 4. panssarivaunukomppaniaan, joka sai kalustokseen uudet Panther-panssarivaunut. Syyskuussa 1943 Barkmann ylennettiin SS-Unterscharführeriksi.
Keväällä 1944 Barkmannin divisioona Das Reich oli siirretty Ranskaan, sillä länsiliittoutuneiden maihinnousu vaikutti yhä todennäköisemmältä. Normandian maihinnousu alkoi 6. kesäkuuta 1944, ja Das Reich saavutti rintaman heinäkuun alussa St. Lô:n suunnalla. Barkmann sai Rautaristin ritariristin 27. elokuuta 1944. Barkmann osallistui myös Ardennien taisteluun talvella 1944. Viimeiset taistelunsa Barkmann kävi vuoden 1945 keväällä itärintamalla Unkarissa ja Itävallassa. Barkmann hakeutui takaisin Saksan maaperälle ja antautui länsiliittoutuneille. Hänen sotavankeutensa kesti kaksi ja puoli vuotta ja hän vapautui 18.12.1947.
Sodan jälkeen hän toimi kotikaupunkinsa, Kisdorfin, pormestarina.
Alfred W. Crosby

| Alfred W>  Crosby.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. tammikuuta 1931 Boston, Massachusetts
Kuollut: 14. maaliskuuta 2018 (87 vuotta) Nantucket, Massachusetts
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto
Instituutti:  Washingtonin valtion yliopisto, Texasin yliopisto, Austin
Tutkimusalue:  historia
Tunnetut työt:  The Columbian Exchange (1972), Ecological Imperialism (1986)
Alfred W. Crosby Jr. (15. tammikuuta 1931 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat – 14. maaliskuuta 2018 Nantucket, Massachusetts) oli historian, maantieteen ja Amerikan tutkimuksen professori Texasin yliopistossa (Austin), Harvardin yliopistossa ja Helsingin yliopistossa. Hän kirjoitti sellaiset tunnetut kirjat kuin The Columbian Exchange (1972) ja Ecological Imperialism (1986). Näissä teoksissaan hän esitti biologisia ja maantieteellisiä selityksiä sille, miksi eurooppalaiset onnistuivat suhteellisen helposti menestymään alueilla, joita hän nimitti Neo-Euroopiksi eli Australaasiassa, Pohjois-Amerikassa ja eteläisessä Etelä-Amerikassa.
Ura

Crosby opiskeli Harvardin ja Bostonin yliopistoissa.
Crosbyn tutkimukset olivat monitieteisiä; hän yhdisteli toisiinsa historian, maantieteen, biologian ja lääketieteen tutkimustuloksia. Ymmärrettyään, että suurin osa nykymaailman varallisuudesta on Euroopassa ja Neo-Euroopassa, Crosby alkoi tutkia sitä, mistä syistä tämä johtuu, erityisesti sitä, minkä biologisten syiden vuoksi eurooppalaiset menestyivät valloittaessaan maailmaa. Eräs toinen tärkeä tutkimuskohde oli se, miten epidemiat ovat vaikuttaneet ihmiskunnan historiaan. Jo 1970-luvulla hän kykeni ymmärtämään, miten vuoden 1918 espanjantauti vaikutti maailmanhistoriaan.
Nevadan yliopiston (Las Vegas) historian professorin Hal Rothmanin mukaan Crosby “lisäsi biologian ihmiskunnan tutkimusmatkojen tutkimukseen, ja kykeni näin selittämään niinkin moninaisia tapahtumia kuin Hernán Cortésin suorittaman Meksikon valloituksen, Inkavaltakunnan luhistumisen, käyttäen tässä hyväksi ihmiskunnan fyysistä olemusta”.
Vuonna 1971 Crosby kehitti termin Columbian Exchange samannimisessä kirjassaan. Tämä termi on saavuttanut historioitsijoiden ja journalistien suosion. Sitä käyttää esimerkiksi Charles C. Mann, joka vuoden 2011 kirjassaan 1493: Uncovering the New World Columbus Created laajentaa ja päivittää Crosbyn työtä.
Crosby oli myös kiinnostunut tieteen ja tekniikan historiasta. Hän kirjoitti tästä teemasta useita kirjoja, jotka käsittelivät kvantifikaation ja ammusteknologian historiaa sekä energian käytön historiaa. Hän sanoi itse, että historian tutkimus teki hänestä myös tulevaisuuden tutkija, sillä hän oli hyvin kiinnostunut siitä, miten ihmiskunta voisi tehdä tulevaisuudestaan paremman.
Crosby opetti Washingtonin valtion yliopistossa, Yalen yliopistossa, Alexander Turnbull -kirjastossa Uudessa-Seelannissa ja kahdesti Fulbright Bicentennial -professorina Helsingin yliopistossa, viimeksi lukuvuonna 1997–98. Suomen tasavallan presidentti Martti Ahtisaari nimitti hänet akateemikoksi vuonna 1995. Crosby jäi eläkkeelle vuonna 1999 Teksasin yliopistosta Austinista, jossa hänellä oli ollut historian, maantieteen ja Amerikan-tutkimuksen professorin virka.
Crosbyn kiinnostuksen kohteita olivat myös lintuharrastus ja jazzmusiikki. Jälkimmäisestä aiheesta hän kykeni luennoimaan erittäin asiantuntevasti.
Crosby oli naimisissa kielitieteilijä Frances Karttusen kanssa.
Teokset

America, Russia, Hemp, and Napoleon: American Trade with Russia and the Baltic, 1793–1812. Ohio State University Press 1965.
The Columbian Exchange: Biological and Cultural Consequences of 1492. Greenwood Press 1972, Praeger Publishers 2003. Julkaistu myös espanjaksi, italiaksi ja koreaksi.
Epidemic and Peace, 1918. Greenwood Press 1976. Republished as America's Forgotten Pandemic.
Ecological Imperialism: The Biological Expansion of Europe, 900–1900. Cambridge University Press 1986, 1993, 2004. Julkaistu myös saksaksi, ruotsiksi, espanjaksi, portugaliksi, italiaksi, puolaksi, kreikaksi, turkiksi, kiinaksi, japaniksi ja koreaksi.
America's Forgotten Pandemic: The Influenza of 1918. Cambridge University Press 1989, 2003. Originally published as Epidemic and Peace, 1918. Julkaistu myös japaniksi.
Germs, Seeds, and Animals: Studies in Ecological History. M. E. Sharpe 1994.
The Measure of Reality: Quantification and Western Society, 1250–1600. Cambridge University Press 1997. Julkaistu myös espanjaksi, portugaliksi, ranskaksi, italiaksi, ruotsiksi, japaniksi, sloveeniksi, ja koreaksi.
Throwing Fire: Projectile Technology Through History. Cambridge University Press 2002. Julkaistu myös turkiksi ja japaniksi.
Children of the Sun: A History of Humanity's Unappeasable Appetite for Energy. W.W. Norton 2006.
Aiheesta muualla

Reviews of Ecological Imperialism.
Review (Arkistoitu – Internet Archive) of The Measure of Reality. Denis Dutton (1999) "Culture, Reality, and Success," Philosophy and Literature 23: 243-55.
Alfred Wallis

Alfred Wallis, The Hold House Port Mear Square Island Port Mear Beach, 1932. Öljy pahville (näyttelyjulisteen taakse), 30,4×38,5 cm. Tate Britain, Lontoo.
Alfred Wallisin hauta St Ivesissä.
Alfred Wallis (18. elokuuta 1855 – 29. elokuuta 1942) oli englantilainen Cornwallista kotoisin ollut kalastaja ja naivistinen taidemaalari.
Wallisin maalaukset tulivat tunnetuiksi 1920-luvun lopun jälkeen.