stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uimalakki

Pitkät hiukset uimarilla ovat haitaksi. Pitkät hiukset tyypillisesti pään takana uimalakin alla.
Uimalakki on uinnissa käytettävä päähine. Yleisimpiä materiaaleja ovat silikoni ja lateksi. On myös kankaasta ja elastaanista valmistettuja uimalakkeja. Uimalakkia käytetään useista syistä. Eri materiaaleista valmistettuja uimalakkeja käytetään eri tarkoituksiin. Kaikille uimalakeille yhteistä on hiusten peittäminen.
Erilaisilla uimareilla on eri syitä käyttää uimalakkia. Uimalakin käytöllä pyritään helpottamaan tai nopeuttamaan uintia. Myös hiusten suojaus on merkittävä syy. Uimalakin käytöllä on paljon hyötyjä ja ei juurikaan haittoja.
Hiukset ja korvat aiheuttavat uidessa vastusta. Tämä on yleensä haitallista etenkin kilpauinnissa. Uimalakki pitää hiukset paikallaan ja tekee päästä virtaviivaisemman. Tästä syystä melkein kaikki kilpauimarit käyttävät uimalakkia.
Uima-altaiden kloorivesi ja merten suolainen vesi vahingoittavat hiuksia. Hiukset ovat uinnin jälkeen kuivat ja takkuiset. Etenkin värjätyissä ja vaaleissa hiuksissa vaikutus näkyy nopeasti. Vaaleat hiukset voivat muuttua vihertäviksi kloorivedessä usein uidessa. Uimalakki suojaa hiuksia näiltä vaikutuksilta tehokkaitten.
Kilpauintiin tarkoitettu uimalakki on suunniteltu erittäin sileäksi. Myös korvat ja uimalasit ovat uimalakin alla veden vastuksen vähentämiseksi.
Uimalakki estää etenkin pitkiä hiuksia tulemasta naamalle uidessa. Hiukset pysyvät paikoillaan uimalakin alla ja tekevät uinnista helpompaa. Uimalakki estää hiusten irtoamisen uima-altaaseen. Irronneet hiukset tukkivat uima-altaiden vedensuodattimia. Tästä syystä uimahallit ja kylpylät suosittelevat uimalakin käyttöä. Joissain uimahalleissa uimalakin käyttö voi olla pakollista, koska se helpottaa huomattavasti allasvesien puhtaanapitoa.
Lapsilla uimalakkia käytetään yleensä korvien suojaukseen. Pelkästään uimalakilla korvien suojaaminen on hankalaa. Yleensä uimalakkia käytetään pitämään korvatulpat paikoillaan. Yleensä korvat suojataan korvien putkituksen jälkeen mutta korvatulppien ja uimalakin käytöllä voidaan ehkäistä korvatulehduksia.
Uimalakin monien hyötyjen vuoksi monet uimaseurat ja uimakoulut suosittelevat tai edellyttävät jäseniltään uimalakin käyttöä. Uimaseuroilla on yleensä seuran nimellä ja logolla painatettuja uimalakkeja. Kyseisiä uimalakkeja käytetään esimerkiksi uintikisoissa. Näin oman seuran uimarit on helpompi tunnistaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uimalakki Wikimedia Commonsissa
Valerio Cleri

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten uinti.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten uinti.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten uinti.MM-kilpailut  | Maa:   Italia> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rooma 2009 | 25 km |  |
| Avovesiuinnin MM-kilpailut  | Avovesiuinnin MM-kilpailut  | Avovesiuinnin MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Roberval 2010 | 10 km |  |
|  Hopeaa | Roberval 2010 | 25 km |  |
| Pitkän radan EM-kilpailut  | Pitkän radan EM-kilpailut  | Pitkän radan EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 2010 | 25 km |  |
|  Hopeaa | Budapest 2010 | 10 km |  |
Valerio Cleri (s. 19. kesäkuuta 1981 Palestrina) on italialainen entinen uimari, joka kilpaili avovesiuinnissa.
Cleri kilpaili Pekingin olympialaisissa 2008 kymmenen kilometrin matkalla ja sijoittui neljänneksi. Hän oli samalla matkalla Lontoon kisoissa 2012 seitsemästoista. Cleri voitti vuonna 25 kilometrin matkalla maailmanmestaruuden Roomassa 2009 ja sai seuraavana vuonna samalta matkalta EM-kultaa Budapestissä pidetyistä kisoista. Hän voitti vuoden 2010 avovesiuinnin MM-kilpailuissa 25 kilometriltä hopeaa ja 10 kilometrin matkalta kultaa, jonka lisäksi hän oli saman vuoden EM-kisoissa hopealla 10 kilometrin matkalla.
Aiheesta muualla

Cleri Swim Rankings -sivustolla (englanniksi)
Varigin lento 967

| Varigin lento 967 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskonetta muistuttava Boeing 707 Varigin väreissä vuonna 1981.
Yhteenveto
Päivämäärä:  30. tammikuuta 1979
Onnettomuustyyppi:  katoaminen
Tapahtumapaikka:  tuntematon
Lähtöpaikka:   Naritan kansainvälinen lentoasema, Tokio, Japani
Välilaskupaikka:   Los Angelesin kansainvälinen lentoasema, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat   Jorge Chávezin kansainvälinen lentoasema, Lima, Peru
Määränpää:   Rio de Janeiron kansainvälinen lentoasema, Rio de Janeiro, Brasilia 
Kuolleita:  6 (oletetusti)
Loukkaantuneita:  0
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Boeing 707-323C
Lentoyhtiö:  Varig
Rekisteritunnus:  PP-VLU
Matkustajia:  0
Miehistöä:  6
Varigin lento 967 oli kansainvälinen rahtilento Naritan kansainväliseltä lentoasemalta Japanista Tyynenmeren yli Los Angelesin kansainväliselle lentoasemalle Yhdysvaltoihin välilaskupaikalleen. Lennon oli tarkoitus jatkaa sieltä Limaan ja sieltä Rio de Janeiroon. Lähdettyään Japanista lento kuitenkin katosi Tyynenmeren yllä. Konetta ei ole löydetty.
Taustaa

Lennolla 967 oli mukana kuusi miehistön jäsentä: kapteeni, perämies, kaksi alempaa perämiestä sekä kaksi lentomekaanikkoa. Kapteeni Gilberto Araújo da Silva oli aiemmin tunnettu pakkolaskustaan tulipalon takia Pariisissa vuonna 1973. Tässä onnettomuudessa 123 ihmistä menetti henkensä.
Lennolla oli mukana 50 japanilais-brasilialaisen taiteilijan Manabu Maben maalausta, joiden yhteisarvon arvioidaan olleen noin miljoona dollaria.
Katoaminen

Kone nousi Naritan kansainväliseltä lentoasemalta kello 20.23 paikallista aikaa. Kone teki rutiini-ilmoituksen kello 20.45, ja seuraavaa odotettiin kello 21.23. Ilmoitusta ei kuitenkaan tullut. Tämän jälkeen lennonjohto yritti tunnin verran ottaa yhteyttä koneeseen tuloksetta, ennen kuin ilmoittivat asiasta eteenpäin. Konetta etsittiin kahdeksan päivän ajan ilma- ja merivoimien avulla turhaan.
Onnettomuudesta esitettiin useita salaliittoteorioita liittyen lennon rahtina olleisiin maalauksiin tai Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen väliseen hävittäjäpolitiikkaan. Tutkinnan mukaan todennäköinen syy onnettomuudelle on kuitenkin äkillinen paineen menetys ohjaamossa.
Varigin lento 254

| Varigin lento 254 |
| --- | --- |
 Onnettomuus tapahtui kuvan mukaisella koneella.
Yhteenveto
Päivämäärä:  3. syyskuuta 1989
Onnettomuustyyppi:  navigointivirheestä johtuva polttoaineen loppuminen
Tapahtumapaikka:  São José do Xingu, Brasilia
 :  10°26′40.55″S, 52°39′26.90″W
Lähtöpaikka:   São Paulo-Guarulhosin kansainvälinen lentoasema
Välilaskupaikka:   Uberaban lentoasema  Uberlândian lentoasema  Santa Genovevan lentoasema  Brasílian kansainvälinen lentoasema  Imperatrizin lentoasema  Marabán lentoasema
Määränpää:   Val de Cansin kansainvälinen lentoasema
Kuolleita:  13
Loukkaantuneita:  33
Eloonjääneitä:  41
Lentokone
Konetyyppi:  Boeing 737–241
Lentoyhtiö:  Varig
Rekisteritunnus:  PP-VMK
Matkustajia:  48
Miehistöä:  6
Varigin lento 254 oli Varigin Brasilian sisäinen reittilento São Paulosta Belémiin useiden välipysähdysten kautta. Lentoa operoinut Boeing 737-241 teki pakkolaskun viidakkoon 3. syyskuuta 1989, kun sen polttoaine oli päässyt loppumaan virheellisen lentoreitin takia.
fi
Onnettomuudessa kuoli yhteensä 13 henkilöä.
Turma

Kello 17.25 lentokone lähti Marabálta, viimeiseltä välipysähdyspaikaltaan ja oli määrä laskeutua Belémiin.
Kone suuntasi noustuaan suuntaan 270, eli länteen suunnan 027 sijaan. Miehistö huomasi vikoja vasta, kun he eivät nähneet lentoasemaa. He tekivät täyskäännöksen suuntaan 090.
Kone alkoi seurata Xingu-jokea, jota kapteeni luuli Amazoniksi. Kone lensi suuntaan 165, kunnes sen polttoaine loppui ja miehistö teki pakkolaskun viidakkoon.
Koneen hylky löydettiin vasta 44 tunnin jälkeen. Yhteensä 13 matkustajaa oli saanut surmansa pakkolaskussa ja pelastajia odottaessa.
Tutkinta

Onnettomuuden aiheutti lentosuunnitelmassa ollut väärinkäsitys. Koneen kurssi oli merkitty numeroin "0270". Tämä tarkoitti 027,0 astetta. Miehistö oli lukenut sen suunnaksi 270.
Kouri-kaupat

Kouri-kaupoiksi kutsutaan 1980-luvun lopulla tehtyjä osakekauppoja, joissa sijoittaja Pentti Kouri oli mukana. Kaupoissa ostettiin SYP:n ja Sammon osakkeita KOP:n lainoituksella veroparatiiseihin rekisteröityneiden yhtiöiden nimiin.
Nurkanvaltaus

Pentti Kourin yhtiö Kouri Capital ja KOP tekivät 23.3.1988 sopimuksen, jonka perusteella Kouri ryhtyi ostamaan Yhdyspankin osakkeita. Projekti oli äärimmäisen salainen. Rahoitus tuli Kansallispankilta. Voitto piti jakaa puoliksi Kourin ja KOP:n kesken. Sopimuksen mukaan riski osakekurssien alenemisesta jäi KOP:n kannettavaksi, mutta hyöty jaettiin tasan.
Samaan aikaan Kourin kanssa myös liikemiehet Kai Mäkelä ja Peter Fryckman ostivat Yhdyspankin osakkeita. KOP rahoitti myös heidän ostojaan. Pian Mäkelä ja Fryckman kuitenkin riitautuivat. Osakkeet siirrettiin Fryckmanille. Fryckmanin toimet paljastuivat syksyllä 1988. Yhdyspankissa oli tuolloin osakeanti, johon Fryckmanilla ei ollut enää varaa osallistua. Hän joutuikin luopumaan osakkeistaan. Puolet osakkeista osti Kouri Capital. Puolet meni Aarne J. Aarnion suvun omistamalle Palkkiyhtymälle.
Kourin ostot eivät rajoittuneet Yhdyspankin osakkeisiin. Hän osti lisäksi myös KOP:n osakkeita. Nämä ostot hän teki Postipankin rahoituksella KOP:n tietämättä.
Nurkkien purkaminen

Maaliskuussa 1989 päivää ennen Yhdyspankin yhtiökokousta Kansallispankin holvista ajettiin kaksi kuorma-autollista Yhdyspankin A-osakkeita Yhdyspankkiin. Samalla vaadittiin, että osakkeet rekisteröidään niin nopeasti, että niiden äänivaltaa voisi käyttää yhtiökokouksessa jo seuraavana päivänä. Tehtävä oli mahdoton näin lyhyessä ajassa. Äänivallan epääminen olisi kuitenkin ollut skandaali.
Kyseessä oli Yhdyspankin painostus. Yhdyspankin oli pakko ostaa osakkeet Kourilta ja hänen liittolaisiltaan. Jos Yhdyspankki ei olisi ostanut osakkeita, valta yhtiössä olisi siirtynyt valtaajille. Heillä oli noin 28 miljoonaa A-osaketta, joka olisi riittänyt selvään enemmistöön.
Viimeisenä yönä ennen yhtiökokousta tehtiin poikkeuksellisen suuri osakekauppa Yhdyspankin ja Sammon osakkeilla. Yhdyspankki osti 27,2 miljoonaa Yhdyspankin A-osaketta. Hinta oli 56 markkaa osakkeelta. Sen lisäksi se osti 2,2 miljoonaa Sammon osaketta 560 markan kappalehinnalla. Hintoihin sisältyi ylikurssia, sillä osakkeiden pörssikurssit olivat vain 48,20 mk ja 490 mk. Kauppasumma oli yhteensä 2,8 miljardia markkaa. Vastakauppana Yhdyspankki myi Kourille ja KOP:lle Pohjolan, Nokian ja Rauma-Repolan osakkeita. Näiden osakkeiden yhteishinta oli 0,9 miljardia markkaa.
Kauppojen motiivi

Kauppojen motiivista on esitetty erilaisia näkemyksiä. Kaupoissa mukana olleen Hannes Kulvikin mukaan ideana oli Pohjolan, Sammon, SYP:n ja KOP:n yhdistäminen.
Jaakko Lassila puolestaan sanoo kauppoja "strategisiksi vastavalkeiksi" kansallispankkilaista pääomaleiriä vastaan hyökännyttä SYP-SKOP-ryhmittymää vastaan. On myös sanottu, että kyse oli vain pankkien ja niiden johtajien välisestä voimainmittelöstä.
SYP:n historiikin kirjoittanut Teppo Vihola esittää, että syy oli KOP:n virhearvio Yhdyspankin toiminnasta. KOP oli luullut, että Yhdyspankki oli ollut valtaamassa KOP:n nurkkaa. Näin ei kuitenkaan ollut tapahtunut. KOP luuli lisäksi, että SYP  ja SKOP yhdessä hankkivat Kansallispankin leiriin kuuluneiden teollisuusyritysten osakkeita, vaikka SYP:llä ei todellisuudessa ollut mitään tekemistä SKOP:n operaatioiden kanssa. Väärä käsitys johtui pankkien välisestä epäluottamuksesta. Pankkien pääjohtajien Mika Tiivolan ja Jaakko Lassilan henkilösuhteet olivat erittäin kireät, mistä oli aiheutunut pankkien välinen luottamuspula.
Jälkiseuraamukset

Kaupoissa esiin tulleet lainvastaisuudet ja niiden KOP:lle tuottama suurtappio johtivat pääjohtaja Lassilan eroon. Lassilan mukaan kaupoista syntyi KOP:lle 117 miljoonan markan voitto. Vallitsevan käsityksen mukaan kaupoista syntyi kuitenkin KOP:lle satojen miljoonien tappio. Kauppojen edunsaaja ei ole tiedossa. Kauppojen edunsaajiin kuuluu ainakin Jerseyn saarelle rekisteröity Avala-säätiö. Säätiön edunsaajat eivät ole tiedossa pankkisalaisuuden vuoksi. Jaakko Lassilan epäiltiin henkilökohtaisesti hyötyneen kaupoista. KOP ei halunnut hakea korvauksia Lassilalta oikeudessa pankin maineen varjelemiseksi, vaan tyytyi eroamiseen.
Verottaja piti aikoinaan Hannes Kulvikia kauppojen edunsaajana ja määräsi hänelle yli 100 miljoonan markan verot, mutta KHO vapautti hänet verojen maksusta, koska katsottiin, että Kulvik toimi ainoastaan KOP:n ja kansainvälisen rahoittajatahon asiamiehenä ja varsinainen edunsaajataho jäi näyttämättä ja verot jäivät määräämättä.
Yhdyspankille Kouri-kaupat aiheuttivat arviolta 600–1 000 miljoonan markan tappiot arvonalennuksina ja korkokuluina. Kun kaupoilla hankittuja osakkeita myöhemmin myytiin, Merita Pankille syntyi huomattavia myyntivoittoja, jotka kompensoivat ainakin pääosan aiemmin arvioiduista tappioista.
Aiheesta muualla

Yle Arkivet: Casinoekonomin och affären Kouri (ruotsiksi)
Valerija Strah’ova

| Valerija Strah’ova |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1995 (ikä 29)
Kansalaisuus:   Ukraina
Tennispelaaja
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  327 263 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  231. (1.2.2016)
Voitot/tappiot:  383–340
Nelinpeli
Paras sijoitus:  251. (8.2.2016)
Voitot/tappiot:  417–245
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Valerija Strah’ova (s. 9. kesäkuuta 1995) on ukrainalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 231 helmikuussa 2016. Hän on voittanut urallaan kymmenen ITF-turnausta kaksinpelissä ja yhdeksän ITF-turnausta nelinpelissä.
Huhtikuussa 2016 Strah’ova sai villin kortin Katowice Openin pääsarjaan, jossa hävisi avauskierroksella maailmanlistan sijalla 101 olleelle Francesca Schiavonelle.
Aiheesta muualla

Valerija Strah’ova WTA:n sivuilla (englanniksi)
Valerija Strah’ova ITF:n sivuilla (englanniksi)
Valerie Young

Valerie Young vuonna 1958.
Valerie Young (o.s. Sloper, s. 10. elokuuta 1937) on uusiseelantilainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kuulantyöntö.
Valerie Young jäi olympialaisten kuulantyönnössä kolme kertaa niukasti mitalisijojen ulkopuolelle. Melbournessa 1956 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 15,34 m jääden 27 cm pronssimitalistista. Roomassa 1960 hän oli neljäs kolmen senttimetrin päässä mitalista tuloksellaan 16,39 m. Tokiossa 1964 hän työnsi ennätyksensä 17,26 m ja sijoittui neljänneksi 19 cm pronssityöntäjälle hävinneenä. Kiekonheitossa hän sijoittui Roomassa kymmenenneksi ja Tokiossa 13:nneksi.
Kansainyhteisön kisoissa Young voitti vuosina 1958–1974 kuulantyönnössä kolme kultaa ja yhden hopean sekä kiekonheitossa kaksi kultaa ja yhden pronssin. Uuden-Seelannin mestaruuksia hän voitti kuulan ja kiekon lisäksi viisiottelussa ja korkeushypyssä. Hänen kuulatuloksensa 17,26 m säilyi Uuden-Seelannin ennätyksenä 38 vuotta, kunnes Valerie Adams ylitti sen vuonna 2002.
Henkilökohtaiset ennätykset

Kuulantyöntö 17,26 m (1964)
Kiekonheitto 53,77 m (1962)
Korkeushyppy 169 cm
Valokemiallinen hapetin

Valokemiallinen hapetin on ilmansaaste, jota muodostuu auringon valon, typen oksidien ja hiilivetyjen reagoidessa. Valokemialliset hapettimet ovat vahingollisia aineita.
Valokemiallisia hapettimia

Peroksiasetyylinitraatti
Troposfäärin otsoni
Varikko (autourheilu)

Varikkoaluetta Alastaron moottoriradalla Kamasa Drag Race Week -kiihdytyskilpailussa kesäkuussa 2012.
Fernando Alonso varikolla.
Varikko on moottoriurheilussa kilpailualueen lähettyvillä sijaitseva paikka, jossa huolletaan ja korjataan ajoneuvoa. Varikolla on usein huoltohenkilökunnan tiloja ja kilpa-ajoneuvon säilytyspaikka. Joissakin kisoissa, kuten Formula 1 -sarjassa, varikolla käydään kesken kisaa muun muassa tankkaamassa ja vaihtamassa renkaita.
F1-varikko > Henkilökunta

Varikolla työskentelee pysähdyksen aikana useimmiten 21 työntekijää:
Neljä "asemiestä" irroittamassa ja kiinnittämässä renkaat paineilmakäyttöisellä mutterinvääntimellä.
Neljä renkaanpoistajaa, jotka kantavat renkaat pois, kun ne saadaan irti autosta.
Neljä renkaankiinnittäjää, jotka asettavat uudet renkaat autoon, kun vanhat on saatu pois.
Tikkarimies - kertoo kuljettajalle milloin lähteä.
Palomies - Valmiina sammuttamaan mahdollisen tulipalon, sillä bensiini tulee bensaletkusta kovalla paineella, putki voi hajota ja palo syttyä.*huomautus, tankkaus on nykyään kielletty* eli lause ei ole enää totta.
Kolme "Jackmania" pysäyttämässä ja nostamassa autoa ylös renkaiden vaihtoa varten.
Kaksi "siipimiestä" vaihtamassa mahdollisesti vahingoittuneen siiven.
Yksi "startteri", joka käynnistää moottorin, jos se kesken pysähdyksen sammuu.
Yksi "kuollut mies", jolla ei itsellään ole mitään tehtävää, mutta joka pystyy ongelmatilanteessa auttamaan muita.
F1-varikko > Varikkokäynti

Varikkokäynnillä kuljettaja ajaa autonsa varikkosuoralle ja pysähtyy tarkoin määrättyyn kohtaan tallin pilttuun eteen. Mekaanikot yleensä vaihtavat autoon uudet renkaat ja suorittavat tankkauksen. Toisinaan, jos esimerkiksi auton siivissä on vikaa, ne vaihdetaan. Kun kaikki tarvittava on tehty, päämekaanikko nostaa kyltin ja kuljettaja palaa takaisin radalle. Yleensä normaali varikkokäynti kestää 6–10 sekuntia.
Valtournenche (laakso)

Valtournenchen sijainti Aostan laaksossa
Valtournenche on Penniinisillä Alpeilla, Pohjois-Italiassa, Aostanlaakson hallintoalueella sijaitseva laakso. Etelässä laakso yhdistyy Aostanlaaksoon ja sen pohjoispäädyssä sijaitsee mm. tunnettu Matterhorn-vuori. Laakson pohjalla virtaa etelämpänä Dora Balteaan yhdistyvä Marmore-joki.
Ulrika Pasch

Ulrica Pasch, Omakuva, noin 1770.
Ulrika Fredrika Pasch (10. heinäkuuta 1735 Tukholma – 2. huhtikuuta 1796) oli ruotsalainen taidemaalari, taiteilija Lorens Pasch vanhemman tytär, taiteilija Lorens Pasch nuoremman sisar ja taiteilija Johan Paschin veljentytär. Hänet valittiin ensimmäisenä naisena Kuninkaalliseen taideakatemiaan sen perustamisvuonna 1773.[lähde? ]
Vaikka sanotaan Paschin olleen vaatimaton ihminen, joka ei koskaan tuonut esiin omaa työtä, hän on yksi harvoista ammattimaisista naistaiteilijoista Pohjoismaissa ennen 1800-lukua. Useista hakemuksista huolimatta Ruotsin valtiopäivät ei myöntänyt hänelle eläkettä.[lähde? ]
Elämän vaiheet

Pasch kuului suureen taiteilijasukuun. Hänen isoisänsä, isänsä ja veljensä olivat myös taidemaalareita. Äiti, Anna Helena Beckman, oli porvari ja valtiopäivämies Olof Beckmanin tytär. Äidin suvussa oli myös taidekäsityöläisiä, kuten hopeaseppiä.
Paschin äidin kuoltua 1756 perheen lapset hajaantuivat useaksi vuodeksi. Veli Lorentz lähti ulkomaille kartuttamaan taideopintojaan. Ulrika Pasch muutti enonsa luo, johti enon taloutta ja maalasi. Tulot olivat perheelle tärkeitä, koska Pariisissa lanseerattu pastellimaalaus oli vähentänyt isän toimeksiantoja. Pasch elätti isäänsä ja sisartaan kymmenen vuotta, kunnes hänen veljensä palasi Ruotsiin vuonna 1766. Sisarukset, mukaan lukien sisar Hedvig Lovisa, asuivat loppuelämänsä yhdessä. Hedvig Lovisa hoiti talouden, kun sisarukset työskentelivät taidemaalareina.
Taiteellinen ura

Pasch aloitti maalaamisen 1756, mutta oli jo aiemmin saanut veljensä kanssa opetusta isältään. Hän sai varhain työtilauksia, ensin niin sanottuja hallitsijaluetteloja, myöhemmin muotokuvatilauksia. Pasch alkoi työskennellä yhdessä veljensä Lorentzin kanssa tämän palattua Ruotsiin vuonna 1766. Ulrikan ja Lorentzin yhteistyötä on kuvattu sopusointuiseksikenen mukaan? ja molemmat valittiin Kuninkaalliseen taideakatemiaan 1773.
Paschin ura oli menestyksekäs, ja hän maalasi kuningasperheen ja hovin muotokuvia. 1790-luvulla hänen tyylinsä alkoi kehittyä maalauksellisemmaksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ulrika Pasch Europeanassa
Valokaarirele

Valokaarirele on suojarele, jota käytetään toteamaan valokaarivika sähköasemalla sijaitsevissa kojeistoissa. Valokaarireleen toiminta perustuu tyypillisesti valokaaressa syntyvän valon havaitsemiseen ja vika yleensä varmistetaan mittaamalla vikavirta samanaikaisesti.
Valokaarioikosulun seuraukset pien- ja keskijännitekojeistoissa voivat olla vakavia. Valokaari voi tuhota arvokkaita laitteita ja aiheuttaa pitkäaikaisia ja kalliita seisokkeja. Lisäksi valokaari voi aiheuttaa vakavia vammoja henkilöstölle.
Synty ja ehkäisy

Valokaari voi syntyä esimerkiksi eristysvian, laitteen virheellisen toiminnan, väärien väylä tai kaapeliliitosten, ylijännitteen, syöpymisen, likaantumisen, kosteuden, ferroresonanssin (mittamuuntajat) ja jopa sähköisen kuormituksen aiheuttaman vanhenemisen seurauksena. Useimmat näistä tekijöistä voidaan ehkäistä asianmukaisella huollolla. Varotoimenpiteistä huolimatta inhimilliset erehdykset voivat johtaa valokaarivikoihin.
Jotta valokaaren vaikutukset saadaan minimoitua, on tärkeää että se huomataan mahdollisimman nopeasti. Valokaari, joka kestää 500 ms, voi aiheuttaa vakavia vaurioita laitteistolle. Alle 100 ms:n valokaaren aiheuttamat vahingot ovat usein vähäisempiä. Jos taas valokaari sammutetaan alle 35 ms:ssa, vahinko on miltei olematon.
Tavallisimmin käytetty kiskostonsuojareleistys voi olla liian hidas varmistamaan valokaarivikojen eliminoimisen turvallisen ajan kuluessa. Esimerkiksi syötön katkaisijaa ohjaavan ylivirtareleen toiminta-aikaa voidaan joutua viivästyttämään satoja millisekunteja selektiivisyyden takia. Viive on vältettävissä käyttämällä oikein valittua valokaarisuojausta. Parhaimmilta valokaarireleiltä vikatilanteen havaitsemiseen menee pari kolme millisekuntia, johon katkaisijan toiminta-aika lisättynä, saadaan kokonaisaika suojauksen toiminnalle.
Lisäksi valokaarisuojalla voidaan estää jälleenkytkennät kaapelitilassa tapahtuvien vikojen yhteydessä.
Valokaarireleet, yleisen käsityksen mukaan, on suunniteltu ilmaeristeisten pien- ja keskijännitekojeistojen suojaukseen. Valokaarireleistyksessä on yleensä erilaisia yksiköitä toimintatarkoituksesta riippuen. Eri yksiköiden avulla voidaan käyttää useampia sensorikuituja ja/tai linssityyppisiä sensoreita ja ulottaa suojaus siten laajemmalle alueelle. Valokaarireleessä käytetään usein tavallisen releen laukaisukoskettimelle asetetut kriteerit täyttävää puolijohdetekniikkaan perustuvaa laukaisulähtöä. Tämä mahdollistaa suojaukselle erittäin nopean toiminnan.
Valokalat (heimo)

| Valokalat |
| --- | --- |
 Pistevalokala (Myctophum punctatum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Valokalat Myctophiformes
Heimo::  Valokalat  Myctophidae  Gill, 1893
Katso myös
   Valokalat (heimo) Wikispeciesissä   Valokalat (heimo) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valokalat (Myctophidae) on valokalojen lahkoon (Myctophiformes) kuuluva kalaheimo. Sen jäsenet ovat syvällä lähes pimeässä eläviä kaloja, joilla on hyvä näköaisti.
Valokaloja tunnetaan noin 246 lajia 33 eri suvussa. Monet lajeista ovat erittäin runsaslukuisia. Yhdessä sukasuiden ja lyhtykalojen kanssa ne muodostavat valtaosan, noin 90 %, valtamerten syvien ulappavesien kalabiomassasta, kaikkiaan noin 600 miljoonaa tonnia.
Lähes kaikilla valokaloilla on lajityypillisesti riveihin ja ryhmiin järjestyneet kemialliset valolähteensä. Valoa oletetaan käytettävän lajin sisäiseen kommunikointiin pariutumistilanteissa ja parvikäyttäytymisessä, ja mahdollisesti myös saalistajien harhauttamiseen.
Aiheesta muualla

Family Myctophidae (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.).  (englanniksi)