stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotanorsu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sotanorsu Wikimedia Commonsissa
Military Use of Elephants in the Greek and Roman Period
Elephants in Sri Lankan History and Culture (Arkistoitu – Internet Archive)
The Battle of Khajwa (Arkistoitu – Internet Archive)
Norsun paksu nahka suojeli sitä taistelussa hyökkäyksiltä. Ratsastajalle korkea sijainti antoi hyvän näköpaikan, mutta myös teki hänestä näkyvän kohteen. Kuva Illustrated London News -lehdestä vuodelta 1845.
Keskiaikaisen armenialaisen käsikirjoituksen aukeama, jonka kuva esittää sassanidien sotanorsuja Vartanantzen taistelussa.
Sotanorsua kuvaava fresko Espanjasta 1100-luvulta.
Khmerien valtakunnan armeija käytti sotiessaan Cham vastaan sotanorsuja 12. vuosisadalla.
Ensimmäisen maailmansodan aikana norsut vetivät raskaita taakkoja. Kuvan eläin työskenteli ammusvarastolla Sheffieldissä.
Thomas Stevenson

Thomas Stevenson vuonna 1878.
Thomas Stevenson (22. heinäkuuta 1818 – 8. toukokuuta 1887) oli skotlantilainen insinööri ja meteorologi. Isänsä Robert Stevensonin (1772–1850) tavoin hän suunnitteli ja rakennutti majakoita. Hänen tunnetuimpiin töihin lukeutuu muun muassa Muckle Fluggan ja Auskerryn saariin rakennetut majakat, sekä hänen vuonna 1864 suunnittelema säähavaintolaite.
Stevenson toimi Skotlannin kuninkaallisen taideyhdistyksen presidenttinä (1859–60), Edinburghin kuninkaallisen yhdistyksen presidenttinä (1884–86) ja oli Skotlannin ilmatieteen yhdistyksen perustaja.
Stevensonilla oli kolme veljeä, joista kaksi, David ja Alan, jatkoivat isänsä ammattia Thomasin tavoin, kuten myös veljenpoika David Alan Stevenson. Sen sijaan Thomasin oma poika Robert Louis Stevenson tuotti suvulleen valtavan pettymyksen ryhtymällä kirjailijaksi.
Staattinen sähkö

Elektroskooppi havainnollistaa hankaussähköä.
ESD-suojatun laitteen tunnus
Staattinen sähkö  tarkoittaa staattista sähkövarausta. Tämä on aineen sähköinen epätasapainotila, jolloin staattisesti varautuneessa kappaleessa on elektronien vajaus tai ylimäärä, eli positiivinen tai negatiivinen varaus. Normaali sähköinen varaus purkautuu sähkövirran katketessa, mutta staattinen varaus on pysyvämpi, koska se usein muodostuu sähköä eristävään materiaaliin eikä pääse purkautumaan. Hankaamisen ja koskettamisen lisäksi varautuminen voi syntyä esimerkiksi sähkölaitteen sähkökentässä induktion vaikutuksesta kappaleeseen.
Historia

Egyptissä noin 2750 eaa. tiedettiin joidenkin kalojen pystyvän iskemään lamauttavasti, mikä johtuu esimerkiksi sähkörauskujen sähkövarauksesta. Antiikissa meripihka tunnettiin aineena, joka kuivalla säällä hierottaessa saattoi kipinöidä ja vetää pieniä kappaleita puoleensa. Thales selitti ilmiön johtuvan meripihkan sielusta, joka vaikutti elottomiin esineisiin. Theofrastos havaitsi turmaliinin (lapis lyncurius) sisältävän samanlaisia ominaisuuksia. Gaius Plinius Secundus lisäsi listaan rubiinin. Arabit tunsivat gagaatin. Antiikin ajasta myöhäiskeskiajalle ilmiötä ei juuri tutkittu, eikä muita sähköilmiöitä kuten salamaa osattu yhdistää staattisen sähkön ilmentymiin.
Keskiajalla magnetismista ja sähköilmiöistä mainitsivat Roger Bacon ja Girolamo Cardano. William Gilbert oli ensimmäinen, joka luetteli systemaattisesti kappaleita, jotka saivat ominaisuuksia hangattaessa. 1650-luvulla Otto von Guericke rakensi rikkipallon, jolla saattoi tehdä hankaussähköön liittyviä kokeita. Myöhemmin Francis Hauksbee rakensi lasipallosta laitteen, jolla sai tehtyä sähköä polkemalla. Leydenin pullo yhdistettynä lasipallogeneraattoriin antoi alun kaikelle sähkön tutkimukselle.
Syitä sähköstaattisen varauksen muodostumiseen > Hankaussähkö

Tribosähköinen ilmiö syntyy kahden eri materiaalin hankautuessa toisiaan vasten. Tämä on tunnetuin sähkövarauksen muodostumistapa ja helposti demonstroitavissa hankaamalla muovimateriaaleja puuvillakankaalla. Tällöin toinen materiaali varautuu positiivisesti ja toinen negatiivisesti. Ihmisen ollessa yleensä positiivisesti varautunut ja sähköäjohtava, niin negatiivisesti varautunut muovi synnyttää kosketuksessa kipua aiheuttavan sähköpurkauksen, joka voi näkyä kipinänä.
Syitä sähköstaattisen varauksen muodostumiseen > Pietsosähköinen ilmiö

Pietsosähköinen ilmiö syntyy kappaleen muodonmuutoksesta tietynlaisessa kiderakenteessa.
Syitä sähköstaattisen varauksen muodostumiseen > Sähköstaattinen induktio

Sähköstaattinen induktio eli influenssi on ilmiö, jolla myös johtavat metallikappaleet saadaan staattisesti varautuneiksi.
Sähköstaattinen purkaus

Staattisen sähkövarauksen äkillistä purkautumista nimitetään ESD-pulssiksi. ESD-pulssi voi olla vahingollinen esimerkiksi elektroniikalle ja hankaussähkön purkaus esimerkiksi vaatteista aiheuttaa kipua.
| Jännitteen kehittymistapa | Jännite, V RH 10> ..20 % | Jännite, V RH 65> ..90 % |
| --- | --- | --- |
| Kävely maton yli | 35 000 | 1 500 |
| Kävely vinyylilattialla | 12 000 | 250 |
| Työskentely työtasolla | 6 000 | 100 |
| Vinyylikoteloiden käsittely | 7 000 | 600 |
| Polyeteenilaukun pakkaaminen | 20 000 | 1 200 |
| Työskentely polyuretaanipinnoitteisella tuolilla | 18 000 | 1 500 |
Taulukko: Hankaussähkön jännitteen riippuvuus suhteellisesta ilmankosteudesta (RH).
Elektroniikkateollisuudessa staattista sähköä torjutaan ESD-suojauksella. Varsinaisessa teollisuudessa työntekijöillä on ESD-vaatetus ja -jalkineet. Työskentelyalueen lattia ja työtasot ovat niin ikään suojattuja. ESD-suojauksessa mahdollisesti syntyvät staattiset varaukset johdetaan hallitusti maahan. (Esimerkiksi 10 megaohmin vastuksen kautta). Näin suuria varauksia ei pääse syntymään, ja mahdollisesti syntyvät varaukset puretaan hallitusti. Voidaan myös käyttää staattisen kentän ilmaisinta, joka ilmoittaa henkilöiden varautumisesta.
Pienemmässä mittakaavassa voidaan esimerkiksi työtaso maadoittaa sähköverkon maadoitukseen tai henkilö voi käyttää antistaattista ranneketta.
Staattisen sähkövarauksen hyödyntäminen

Teollisuudessa staattista sähkövarausta hyödynnetään kappaleiden kiinnittämiseen, esimerkiksi ESC (Electrostatic chuck) kiinnitystä käytetään plasmaetsauskoneissa piikiekkojen pitämiseen kiinni alustassaan. Varaus näissä synnytetään sähköllä ja se voidaan myös purkaa kappaleen irrottamiseksi.
Elektrofotografiassa, jota käytetään valokopioinnissa ja lasertulostimissa, kopiokoneen tai tulostimen rumpu ladataan ensin staattisella sähköllä ja varaus puretaan sitten pois halutuista kohdista valon avulla. Värijauhe tarttuu niihin kohtiin, joihin sähkövaraus on jäänyt.
Elektreettimikrofonissa hyödynnetään elektreettimateriaalissa olevaa pysyvää staattista sähkövarausta polarisaatiojännitteen muodostamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Staattinen sähkö Wikimedia Commonsissa
Thales, antiikin sähkötutkija.
Steroidit

Kolesteroli on tyypillinen steroidi ja steroidihormonien esiaste ihmisessä. Kuvassa merkittynä steroidirakenteen hiilien 1-27 numerointi sekä hiilirenkaiden A-D nimeäminen.
Steroidit ovat nelirenkaiseen sykliseen hiiliketjuun perustuvia yhdisteitä, jotka liukoisuusominaisuuksiensa puolesta luetaan lipideihin. Kemiallisen rakenteensa vuoksi se eroaa huomattavasti rasvahappojen ja glyserolin estereistä, jotka ovat toinen keskeinen biokemiallinen lipidiryhmä. Steroidihormoneiksi kutsutaan steroideja, jotka toimivat myös hormoneina.
Toisin kuin peptidihormoneja, steroidihormoneja ei varastoida solussa varastorakkuloihin. Rasvaliukoisina steroidihormonit kulkeutuvat vapaasti solukalvon lävitse verenkiertoon. Verenkierrossa ne tyypillisesti sitouvat kuljetusproteiineihin. Verenkierrosta ne siirtyvät sisään kohdesoluihin niin ikään vapaasti solukalvon lävitse sitoutuakseen solunsisäiseen reseptoriin solulimassa tai solun tumassa ja vaikuttavat sitä kautta geenien ilmentymiseen.
Steroidihormoneilla on hitaasti ilmenevien geenien transkriptiovaikutuksen lisäksi nopeasti, jopa muutamassa minuutissa, ilmeneviä vaikutuksia.
Tärkeimpiä steroideja

Steroideja on sekä luonnollisia että synteettisiä ja ne voidaan jakaa eri ryhmiin.
ergosteroli ja kolesteroli ovat steroidien esiasteita
sekosteroidit, kuten ergokalsiferoli (D2-vitamiini) ja kolekalsiferoli (D3-vitamiini)
kortikosteroidit, jotka ovat nimensä perusteella lisämunuaisen kuorikerroksen eli korteksin hormoneita
mineralokortikoidit kuten aldosteroni vaikuttavat elimistön elektrolyytti- ja nestetasapainoon
glukokortikoidit kuten kortisoli vaikuttavat hiilihydraattiaineenvaihduntaan, immuunijärjestelmään ja tulehdusreaktioon
sukupuolisteroidit, joita erittyy sukuelimien soluista, vähäisemmässä määrin myös lisämunuaisesta
estrogeenit ja gestageenit vaikuttavat muun muassa naisen kuukautiskiertoon sekä raskauteen, synteettisiä valmisteita on muun muassa käytössä raskauden ehkäisyssä
androgeenit eli mieshormonit kuten testosteroni vaikuttavat lihasmassan kasvuun ja suorituskykyyn. Synteettisiä androsteroidijohdoksia sanotaan anabolisiksi steroideiksi
fytosterolit ovat kasvisperäisiä ja keinotekoisia steroideja
Steroidihormonien biosynteesi ihmisessä

Kaikki ihmisen steroidihormonit tuotetaan kolesterolia lähtöaineena käyttäen. Steroidisynteesi tapahtuu steroidihormoneja erittävissä umpirauhasissa.
Steroidihormoneja tuottavia umpirauhasia ovat lisämunuaiskuori, sukurauhaset sekä naisilla istukka. Lisämunuaiskuori tuottaa yli 50 erilaista kortikosteroidia, jotka vaikutustensa perusteella jaetaan kahteen ryhmään, gluko- ja mineralokortikoideihin. Sukurauhasissa ja istukassa tuotetaan sukupuolihormoneja, joita ovat mm. naisilla kuukautiskiertoon ja raskauteen vaikuttava keltarauhashormoni eli progesteroni sekä toissijaisiin sukupuoliominaisuuksiin vaikuttavat testosteroni, estradioli sekä muut androgeenit ja estrogeenit.
Steroidisynteesin ensimmäinen tapahtuma on kolesterolin muuntaminen pregnonoloniksi. Tämä tapahtuu mitokondriossa monimutkaisessa P450-entsyymin syntetoimassa reaktiosarjassa, jossa kolesterolin C-17 -hiileen liittynyttä hiiliketjua lyhennetään. Pregnonolonista tuotetaan edelleen kaikki steroidihormonit erilaisissa hydroksylaatio- ja hapetusreaktioissa, joissa steroidin nelirenkaiseen rakenteeseen lisätään happiatomeja. Lisäksi C-17 -hiileen liittynyttä hiiliketjua voidaan lyhentää edelleen.
Split

| Split |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Split
 Koordinaatit: 43°30′N, 16°26′E 
Valtio:  Kroatia
Piirikunta:  Split-Dalmatia
Hallinto:  
 – Pormestari:  Ivica Puljak
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  79.38 km²
Korkeus:  0-178 m
Väkiluku (2011):  221 456
 – Väestötiheys:  3 515 as./km²
 – Metropolialue:  408 251
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  21000
Suuntanumero(t):  21
 
 www.split.hr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Diocletianuksen palatsi
Ilmakuvaa kaupungin satamasta ja Diocletianuksen palatsista
Split (kroatiaksi Split, ital. Spalato) on Split-Dalmatian maakunnan pääkaupunki Kroatiassa, Adrianmereen pistävällä niemimaalla. Se on historiallisen Dalmatian alueen tärkein kaupunki.  Vuonna 2001 kaupungissa laskettiin asuvan 188 694 asukasta; arvio vuonna 2007 on noin 221 500 asukasta.
Historiaa

Kaupunki on syntynyt keisari Diocletianuksen palatsin ympärille. Diocletianus oli kotoisin Dalmatian rannikolta. Diocletianuksen aikaan alueen merkittävin kaupunki oli Salona, joka sijaitsee Splitistä muutama kilometri sisämaahan päin. Hän asettui Splitiin rakennuttamaansa palatsiin erottuaan virasta heikon terveytensä takia noin vuonna 305. Diocletianus on haudattu palatsin alueella sijaitsevaan mausoleumiin, joka nykyisin toimii kirkkona. Palatsi ympäristöineen on Unescon maailmanperintökohde.
Keskiajalla Split kuului Kroatiaan, myöhemmin Kroatia-Unkarin kuningaskuntaan. Sen itsenäisyys oli varsin suurta: vuonna 1312 kaupunki löi omaa rahaansa. Venetsialaisten vallattua kaupungin 1420 sen virallinen kieli vaihtui italiaksi, vaikka väestö oli pääosin kroaatteja. Venetsian vallan romahtaessa 1797 kaupunki siirtyi Napoleonille ja sitten Itävalta-Unkarille.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Split oli vastamuodostuneen Jugoslavian tärkein satama Adrianmeren rannikolla. Se yhdistettiin rautatiellä muuhun Jugoslaviaan.
Maantiede

Split sijaitsee Žrnovnica-joen länsipuolella ja Jadarin itäpuolella. Niemimaan länsilaidalla kasvaa Marjan-metsä.
Maantiede > Ilmasto

Split kuuluu Välimeren aurinkoisimpiin paikkoihin, vuodessa mitataan 2 700 tuntia auringonpaistetta. Vuoden kuuminta aikaa ovat heinä- ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on lähes 30 astetta. Keskimääräinen alin on kylmimmillään tammikuussa +5 astetta. Sadetta saadaan eniten talvella, marras-joulukuussa tulee yli sata millimetriä kuussa, kesällä 30–50 mm kuussa.
Elinkeinoelämä

Splitin ilmasto on välimerellinen: heinäkuun maksimilämpötila 36 °C, ja sateet ajoittuvat talvipuolelle vuotta. Niinpä matkailu sekä viinin ja oliivien viljely ovat alueelle tyypillisiä elinkeinoja.
Kauppa ja turismi ovat nykyisin tärkeimmät työllistäjät. Splitissä on sementti- ja kemianteollisuutta, laivatelakka ja alumiinisulatto. Splitin satamasta on säännölliset lauttayhteydet lähisaarille sekä Kreikkaan ja Italiaan.
Splitissä toimii vuonna 1974 perustettu yliopisto ja merentutkimuslaitos.
Urheilu

Splitin suurin jalkapallojoukkue on HNK Hajduk Split, joka pelaa Stadion Poljudilla. Seuran viimeisin mestaruus on vuodelta 2005.
Splitissä pelaa koripalloa KK Split, joka on muun muassa voittanut Euroopan mestaruuden kolmesti.
Splitissä pidettiin vuoden 2009 Käsipallon MM-kisat. Siellä pidettiin myös yleisurheilun EM-kisat 1990.
Splitissä sijaitsevalta Bačvicen hiekkarannalta on lähtöisin picigin-pallopeli.
Kirjallisuutta

Pilvi Torsti: Sankarimatkailijan Slovenia, Kroatia sekä Bosnia & Hertsegovina. 2. uudistettu p. Like 2007 ISBN 978-952-01-0048-3
Pilvi Torsti: Sankarimatkailija Adrianmeren rannikolla: Kroatia, Slovenia ja Montenegro (Like 2007 ISBN 978-952-01-0049-0
Vihervuori, Marita: Tervetuloa helvettiin: välähdyksiä Jugoslavian perintösodasta, Otava 1999 ISBN 951-1-16390-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Split Wikimedia Commonsissa
Split, Visit Croatia (englanniksi)
Kroatian kaupungit
Bakar
Beli Manastir
Belišće
Benkovac
Bjelovar
Biograd na Moru
Buje
Buzet
Čabar
Čakovec
Čazma
Cres
Crikvenica
Đakovo
Daruvar
Delnice
Donja Stubica
Donji Miholjac
Drniš
Dubrovnik
Duga Resa
Dugo Selo
Đurđevac
Garešnica
Glina
Gospić
Grubišno Polje
Hrvatska Kostajnica
Hvar
Ilok
Imotski
Ivanec
Ivanić-Grad
Jastrebarsko
Karlovac
Kastav
Kaštela
Klanjec
Knin
Komiža
Koprivnica
Korčula
Kraljevica
Krapina
Križevci
Krk
Kutina
Labin
Lepoglava
Lipik
Ludbreg
Makarska
Mali Lošinj
Metković
Mursko Središće
Našice
Nin
Nova Gradiška
Novalja
Novi Marof
Novi Vinodolski
Novigrad
Novska
Obrovac
Ogulin
Omiš
Opatija
Opuzen
Orahovica
Oroslavje
Osijek
Otočac
Ozalj
Pag
Pakrac
Pazin
Petrinja
Pleternica
Ploče
Poreč
Požega
Pregrada
Prelog
Pula
Rab
Rijeka
Rovinj
Samobor
Senj
Šibenik
Sinj
Sisak
Skradin
Slatina
Slavonski Brod
Slunj
Solin
Split
Stari Grad
Supetar
Sveti Ivan Zelina
Trilj
Trogir
Umag
Valpovo
Varaždin
Varaždinske Toplice
Velika Gorica
Vinkovci
Virovitica
Vis
Vodice
Vodnjan
Vrbovec
Vrbovsko
Vrgorac
Vrlika
Vukovar
Zabok
Zadar
Zagreb
Zaprešić
Zlatar
Županja
Liisa Steinby

| Liisa Steinby> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. lokakuuta 1952 (ikä 72) Turku
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjallisuustieteen professori (emerita)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto (LuK, biokemia 1973; FK, hum.tied.k. 1978), Joensuun yliopisto (FT 1985)
Instituutti:  Turun yliopisto
Tutkimusalue:  Kirjallisuustiede, yleinen kirjallisuustiede ja kirjallisuuden historia
Liisa Johanna Steinby (2007 asti Saariluoma, o.s. Kallio; s. 13. lokakuuta 1952 Turku) on suomalainen kirjallisuudentutkija. Hän on Turun yliopiston yleisen kirjallisuustieteen emeritaprofessori.
Elämä ja ura

Kallio kirjoitti ylioppilaaksi Turun Puolalan yhteislyseosta vuonna 1971. Hän opiskeli ensin Turun yliopistossa, jossa suoritti luonnontieteen kandidaatin tukinnon biokemian alalla vuonna 1973 ja valmistui filosofian maisteriksi humanistisesta tiedekunnasta vuonna 1978. Filosofian tohtoriksi Saariluoma valmistui Joensuun yliopistosta vuonna 1985 saksankielisellä väitöskirjalla Die Erzählstruktur des frühen deutschen Bildungsromans : Wielands "Geschichte des Agathon", Goethes "Wilhelm Meisters Lehrjahre". Saariluoma on opiskellut myös Saksassa, Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Hän on ollut Joensuun yliopiston kirjallisuuden dosentti vuodesta 1987 ja Oulun yliopiston kirjallisuuden dosentti vuodesta 1994.
Saariluoma toimi Oulun yliopiston kirjallisuustieteen professorina vuosina 1991–1994. Vuonna 1994 hänet nimitettiin Turun yliopiston yleisen kirjallisuustieteen professoriksi. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2018.
Steinby on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2015.
Yksityiselämä

Steinbyn puoliso (vuodesta 2007) oli marraskuussa 2021 kuollut professori Magnus Steinby.
Teoksia

Kainulainen, Siru; Steinby, Liisa & Välimäki, Susanna: Kirjallisuuden ja musiikin leikkauspintoja.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2018.  ISBN 978-951-858-013-6  (suomeksi)
Steinby, Liisa & Mk̃ikalli, Aino: Narrative Concepts in the Study of Eighteenth-Century Literature.  Amsterdam:  Amsterdam University Press, 2017.  ISBN 9789048527380  (englanniksi)
Steinby, Liisa: Kundera and modernity.  West Lafayette, Indiana, USA:  Purdue University Press, 2013.  ISBN 9781557536372  (englanniksi)
Steinby, Liisa & Klapuri, Tintti (Editors): Bakhtin and His Others: (Inter)subjectivity, Chronotope, Dialogism.  Anthem Press, 2013.  ISBN 978-0-85728-308-5  (englanniksi)
Saariluoma, Liisa: Die Erzählstruktur des frühen deutschen Bildungsroman : Wielands "Geschichte des Agathon", Goethes "Wilhelm Meisters Lehrjahre".  Helsinki:  Suomalainen tiedeakatemia (myös Joensuun yliopisto), 1985.  ISBN 951-41-0508-7  (saksaksi). Väitöskirja (Joensuun yliopisto).
Aiheesta muualla

Liisa Steinbyn Julkaisuja Turun yliopiston tutkimustietokannan mukaan (utu.fi)
Liisa Steinby (2011) Hermann Cohen and Bakhtin's early aesthetics (Studies in East European Thought 63 (3):227-249) (englanniksi) (philpapers.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 2  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Lauri Stark

Lauri Stark (10. elokuuta 1890 Pirkkala – 24. lokakuuta 1940) oli suomalainen jääkärieversti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa komppanianpäällikkönä Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot

Starkin vanhemmat olivat filosofian maisteri Mathias Alfred Stark ja Anni Pahlman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Lilly Emilia Blomsterin kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1908 ja liittyi Hämäläis-osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisessä korkeakoulussa ja suoritti diplomininsinööritutkinnon vuonna 1913. Hän kävi Saksan sotakoulun A-kurssin vuonna 1917 ja kävi vuosina 1920–1922 Ranskan sotateknillisen koulun Versaillessa (École militaire du genie).
Jääkärikausi

Stark liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 2. helmikuuta 1915 ja sijoitettiin 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Jääkäripataljoonan 27:n pioneerikomppaniaan 31. elokuuta 1915 alkaen. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen hän suoritti sotakoulun A-kurssin. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa ja rajaseudulla.
Suomen sisällissota

Stark saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi komppanianpäälliköksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin komppanioineen 25. maaliskuuta 1918 alkaen koillisrintamalle, missä komppania liitettiin Kuolajärven pataljoonan 2. komppaniaksi ja Stark jatkoi sen päällikkönä. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kuivitsassa, missä hän haavoittui pahasti 7. huhtikuuta 1918. Hänen sisällissotansa oli näin sodittu ja häntä hoidettiin sotilassairaalassa joulukuuhun 1918 saakka.
Sisällissodan jälkeinen aika

Stark  siirrettiin sisällissodan jälkeen 13. joulukuuta 1918 alkaen Savon jääkärirykmentti 3:een, josta muodostettiin myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Hän toimi rykmentissä ensin rykmentinkomentajan apulaisena, josta tehtävästä hänet määrättiin 23. lokakuuta 1919 alkaen 7. komppanian päälliköksi ja 9. tammikuuta 1920 alkaen 2. pataljoonan komentajaksi. Stark lähti Uudenmaan rykmentistä sotilasoppiin Ranskaan 4. lokakuuta 1920. Opiskeluaikanaan hänet siirrettiin 22. heinäkuuta 1921 alkaen Pioniiripataljoona l:n (myöhemmin Pionieeripataljoona) komentajaksi, johon toimeen hän Ranskasta palasi. Stark perusti Pionieeripataljoonassa Hakku-nimisen joukko-osastolehden vuonna 1923. Hän oli sen päätoimittajana lehden ensimmäisestä paonoversiosta vuonna 1925 alkaen ja vuoteen 1927 saakka. Pioneeripataljoonasta hänet siirrettiin 12. toukokuuta 1928 alkaen puolustusministeriön teknillisen osaston päälliköksi, missä tehtävässä hän toimi aina talvisodan loppuun asti, jolloin osasto siirrettiin Puolustusvoimain Pääesikunnan alaisuuteen Starkin siirtyessä organisaatiomuutoksessa osastonsa mukana. Edellä mainittujen tehtäviensä ohella hän oli johtajana ja opettajana Sotateknillisellä kurssilla 2. marraskuuta 1927 – 1. huhtikuuta 1928 välisenä aikana sekä tuntiopettajana Suojeluskuntain päällystökoulun komentajakursseilla vuonna 1926 ja 1928. Stark on haudattu Helsingin Hietaniemeen.
Luottamustoimet

Stark toimi 2. divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1920 ja Teknillisten joukkojen kunniatuomioistuimen puheenjohtajana vuonna 1925 ja oli puolustusministeriön edustajana Suomen standardisoimislautakunnassa vuonna 1931. Hän toimi myös sotilasmoottoriajoneuvojen käyttöä koskevia määräyksiä tarkastaneen toimikunnan puheenjohtajana vuonna 1931 ja valtioneuvoston asettamien Helsingin ja Viipurin aluevaihtoa käsitelleiden toimikuntien jäsenenä vuosina 1929–1931 sekä oli Valtion lentokonetehtaan rakennustoimikunnan jäsenenä vuosina 1933–1934.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 2. syyskuuta 1915  Gruppenführer 8. joulukuuta 1915  Yliluutnantti (Kapteeni) 11. helmikuuta 1918  Majuri 16. toukokuuta 1920  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1925  Eversti 6. joulukuuta 1928 |    |  Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Konstantin Stanislavski

Konstantin Stanislavski vuonna 1900.
Konstantin Stanislavski, (alun perin Konstantin Sergejevitš Aleksejev, ven. Константи́н Серге́евич Станисла́вский / Алексе́ев, 17. tammikuuta (J: 5. tammikuuta) 1863 Moskova – 7. elokuuta 1938 Moskova) oli venäläinen teatteriohjaaja ja -teoreetikko sekä teatteripedagogi. Hän on vaikuttanut perustavanlaatuisella tavalla etenkin näyttelijäntyön teoriaan niin Venäjällä, kuin Euroopassa Yhdysvalloissakin.