stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Team17

| Team17 |
| --- | --- |
Perustettu:  1990
Avainhenkilöt:  Deborah Bestwick
Kotipaikka:  Wakefield, Englanti
Toimiala:  videopeliteollisuus
Kotisivu:  www.team17.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Team17 on brittiläinen pelitalo, joka perustettiin joulukuussa 1990 17Bit Softwaren perustalle. Team17 on erityisesti tunnettu Worms-pelisarjasta sekä peleistä kuten Stunt GP ja Alien Breed. Alun perin Team17 julkaisi pelejä lähinnä Amigalle. Nykyisin alustoina ovat myös PC, Xbox, Playstation 3, iPhone ja Facebook.
Pelit

Miami Chase (1990)
Alien Breed (1991)
Cardiaxx (1991)
Full Contact (1991)
Marbles (1991)
Alien Breed: Special Edition (1992)
Apidya (1992)
Assassin (1992)
Project-X (1992)
Alien Breed II: The Horror Continues (1993)
Body Blows (1993)
Body Blows Galactic (1993)
F17 Challenge (1993)
Overdrive (1993)
Silverball (1993)
Superfrog (1993)
Qwak (1993)
Alien Breed: Tower Assault (1994)
Arcade Pool (1994)
Super Stardust (1994)
Ultimate Body Blows (1994)
Alien Breed 3D (1995)
Arcade Snooker (1995)
ATR: All Terrain Racing (1995)
Kingpin: Arcade Sports Bowling (1995)
Worms (1995)
Alien Breed 3D II: The Killing Grounds (1996)
The Speris Legacy (1996)
World Rally Fever (1996)
X2 (1997)
Worms 2 (1997)
Worms: The Director's Cut (1997)
Addiction Pinball (1998)
Nightlong: Union City Conspiracy (1998)
The Full Wormage (1998)
Phoenix (1999)
Pinball Madness 2 (1999)
Worms Armageddon (1999)
Onlineworms (2001)
Stunt GP (2001)
Worms World Party (2001)
Worms Blast (2002)
Worms 3D (2003)
Worms Forts: Under Siege (2004)
Worms Golf (2004)
Worms 4: Mayhem (2005)
Army Men: Major Malfunction (2006)
Lemmings (2006)
Worms: Open Warfare (2006)
Worms (2007)
Worms: Open Warfare 2 (2007)
Worms: A Space Oddity (2008)
Worms 2: Armageddon (2009)
Leisure Suit Larry: Box Office Bust (2009)
Alien Breed Evolution (2010)
Alien Breed 2: Assault (2010)
Alien Breed: Impact (2010)
Worms: Battle Islands (2010)
Alien Breed 3: Descent (2011)
Worms Crazy Golf (2011)
Worms Reloaded (2011)
Worms Ultimate Mayhem (2011)
Worms Revolution (2012)
Superfrog HD (2013)
Worms 3 (2013)
Worms Clan Wars (2013)
Flockers (2014)
Light (2014)
Worms Battlegrounds (2014)
The Escapists (2014)
Beyond Eyes (2015)
Worms 4 (Mobile) (2015)
The Escapists: The Walking Dead (2015)
Overcooked (2016)
Sheltered (2016)
Worms W.M.D (2016)
Yooka-Laylee (2017)
The Escapists 2 (2017)
Way to the Woods (TBA)
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
HMS Cottesmore (M32)

| HMS Cottesmore |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow Shipbuilders
Laskettu vesille:  9. helmikuuta 1982
Palveluskäyttöön:  24. kesäkuuta 1983
Poistui palveluskäytöstä:  Liettuan laivastolle 2008 nimellä Skalvis
Tekniset tiedot
Uppouma:  750 t
Pituus:  60 m
Leveys:  9,8 m
Syväys:  2,2 m
Koneteho:  2-akselinen Napier Deltic -dieselmoottori 3 540 shp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  55, joista 6 upseeria
Aseistus
Aseistus:  1 × 30 mm automaattitykki 2 × Minigun 3 × 7,62 mm konekivääriä
HMS Cottesmore (viirinumero M32) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinantorjunta-alus. Alus myytiin 2008 Liettualle. Alus aloitti palveluksensa Liettuan laivastossa 2011 nimellä Skalvis.
Valmistus

Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta. Se laskettiin vesille 9. helmikuuta 1982 kumminaan vara-amiraali Sir Peter Buchanonin puoliso Lady Buchanon ja valmistui 24. kesäkuuta 1983.
Palvelus

Syyskuussa 2005 alus poistettiin palveluksesta ja laitettiin myyntiin. Liettua osti 2008 aluksen. Thales modernisoi aluksen miinantorjuntajärjestelmät runkoonasennetulla tyypin 2193 kaikuluotaimella, propulsiojärjestelmän, taistelunjohtojärjestelmän ja miinantuhoamisjärjestelmän, jonka jälkeen alus liitettiin 2011 Liettuan laivastoon nimellä Skalvis.
Terättömänlampi

| Terättömänlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°45′21″N, 26°58′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.923.1.125
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  100,4 m  
Pituus:  420 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,891 km  
Pinta-ala:  2,053 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiTerättömänlampi 
Terättömänlampi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Kekkolan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 420 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Puulan lähi-alueeseen (14.923) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 100,4 metriä mpy.
HMS Abercrombie (F109)

| HMS Abercrombie |
| --- | --- |
 HMS Abercrombie

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers-Armstrong, Walker-upon-Tyne
Kölinlasku:  26. huhtikuuta 1941
Laskettu vesille:  31. maaliskuuta 1942
Palveluskäyttöön:  5. toukokuuta 1943
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 24. joulukuuta 1954
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 850 t
Pituus:  113,77 m
Leveys:  27,36 m
Syväys:  3,4 m
Koneteho:  4 800 hv
Nopeus:  12,5 solmua
Miehistöä:  350
Aseistus
Aseistus:  2 × BL 15"/L42 Mk I -tykkiä kaksoistornissa 8 × 4"  ilmatorjuntatykkiä 16 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 20 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä
HMS Abercrombie (viirinumero F109) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Roberts-luokan monitori toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 4. huhtikuuta 1941 Vickers-Armstrongilta Walker-upon-Tynestä, missä köli laskettiin 26. huhtikuuta. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1942 ja valmistui 22. huhtikuuta. Koeajojen päätyttyä alus otettiin palvelukseen 5. toukokuuta 1943.
Aluksen tykkitorni oli alun perin tarkoitettu HMS Furiousille ennen aluksen muuttamista lentotukialukseksi.
Palvelus

Abercrombie määrättiin maaliskuussa 1943 liittymään Välimeren laivastoon. Se valmistui 22. huhtikuuta, minkä jälkeen se aloitti koeajot. Koeajojen päätyttyä toukokuussa alus varustettiin palvelukseen.
Kesäkuussa alus määrättiin Yhdysvaltain laivaston Task Force 85:een tukemaan Sisilian maihinnousua. Alus liittyi heinäkuussa hyökkäysosastoon. Alus aloitti purjehduksensa 8. heinäkuuta Tunisista ja se suojasi seuraavana päivänä Yhdysvaltain 45. jalkaväkidivisioonan maihinnousua Scoglittissa yhdessä risteilijä USS Philadelphian ja viidentoista hävittäjän kanssa.
Alus tulitti Porto Espedoclea yhdessä USS Birminghamin ja USS Philadelphian kanssa tukien Yhdysvaltain 7. armeijan taistelua. Se palasi elokuussa Kuninkaallisen laivaston valvontaan ja se määrättiin tukemaan Britannian maavoimien hyökkäystä Italian mannermaalle (operaatio Baytown).
Reggio Calabrian ja Pessaron välistä rannikkoa alus tulitti 2. syyskuuta yhdessä HMS Erebuksen, HMS Robertsin, HMS Valiantin, HMS Warspiten, HMS Orionin ja HMS Mauritiuksen kanssa. Alus tuki seuraavana päivänä Britannian XIII armeijakunnan maihinnousua lähellä Reggiota ja Villa San Giovannia, minkä jälkeen alus irrotettiin operaatiosta.
Alus palasi Yhdysvaltain laivaston valvontaan, kun se liitettiin eteläiseen hyökkäysosastoon (engl. Southern Attack Force) eli Task Force 81:een tukemaan Salernon maihinnousua. Alus lähti 7. syyskuuta Bizertasta liitettynä saattueeseen FSS2.
Alus tuki 9. syyskuuta Salernon maihinnousua tulittaen Paestumia yhdessä Philadelphian, USS Savannahin, USS Brooklynin, Alankomaiden laivaston Flores-luokan sluupin Floresin sekä seitsemäntoista Yhdysvaltain laivaston hävittäjän kanssa. Alus osui tulitoiminnan aikana miinaan vaurioituen pahoin.
Lokakuussa alus siirrettiin Tarantoon telakalle, mistä vapauduttuaan se palasi 15. elokuuta 1944 Maltalle. Aluksen ollessa koulutuksessa 21. elokuuta Maltan kaakkoispuolella, se osui kahteen miinaan vaurioituen jälleen pahoin.
Palvelukseen palattuaan alus siirrettiin Tyynelle valtamerelle, mutta sota Japania vastaan päättyi ennen aluksen perille pääsyä. Alus palasi marraskuussa 1945 Chathamiin, jossa se sijoitettiin tykistökoulutusalukseksi sekä majoituskäyttöön.
Alus poistettiin 1953 palveluksesta ja se hinattiin Portsmouthiin, jossa se ankkuroitiin Fareham Creekiin odottamaan poistamista. Alus sijoitettiin poistolistalle, minkä jälkeen se myytiin romutettavaksi BISCOlle. Alus saapui 24. joulukuuta 1954 T. W. Wardille Barrow-in-Furnessiin, jossa se lopulta romutettiin.
Granhammarin mies

Granhammarin miehen pääkallo.
Granhammarin mies (ruots. Granhammarsmannen) oli 800-luvulla eaa. elänyt mies, jonka jäänteet löydettiin vuonna 1953 Granhammarista Upplands-Bron kunnasta. Tutkimuksissa on selvinnyt, että hänet tapettiin kirveellä ja upotettiin vuonon pohjaan. Maankohoamisen myötä vuono muuttui kuivaksi maaksi ja oli löytöhetkellä peltoa.
Miehen elämästä on pystytty selvittämään useita seikkoja, kuten hänen ulkonäkönsä, ruokavalionsa ja missä hän on elämänsä aikana asunut. Hän oli noin 180 senttimetriä pitkä ja kuului maanviljelijäväestöön. Hänen hampaansa olivat kuluneet ja hänen leuassaan oli krooninen tulehdus.
HMS Colossus (1910)

| HMS Colossus |
| --- | --- |
 HMS Colossus vuonna 1910

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Scotts Shipbuilding and Engineering Company, Greenock
Kölinlasku:  8. heinäkuuta 1909
Laskettu vesille:  9. huhtikuuta 1910
Palveluskäyttöön:  1911
Poistui palveluskäytöstä:  1920
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi heinäkuussa 1928
Tekniset tiedot
Uppouma:  19 680 t (tyhjänä) 22 700 t (kuormattuna)
Pituus:  166 m
Leveys:  26 m
Syväys:  8 m
Koneteho:  25 000 shp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  755 - 800
Aseistus
Aseistus:  10 × BL 12" (305 mm) Mk XII -tykkiä kaksoistorneissa 16 × BL 4" (101,6 mm) Mk VII -tykkiä 3 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Colossus oli Britannian kuninkaallisen laivaston Colossus-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 8. heinäkuuta 1909. Alus laskettiin vesille 9. huhtikuuta 1910 ja otettiin palvelukseen 1911.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 2. taistelulaivaviirikköön. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Colossuksesta tehtiin 1. taistelulaivaviirikön lippulaiva Suureen laivastoon (engl. Grand Fleet). Se otti 1916 osaa Skagerrakin taisteluun kontra-amiraali Ernest Gauntin lippulaivana kapteenina Dudley Pound. Taistelussa alus oli ainoa brittiläinen taistelulaiva, johon osui vastustajan tykkituli. Kaksi osumaa eivät aiheuttaneet merkittäviä vaurioita ja pahemmat vauriot aiheutti etummaisen savutorven juureen osunut laukaus. Osumien seurauksena kaatui viisi miestä.
Sodan jälkeen alus muutettiin koululaivaksi, kunnes Washingtonin laivastosopimuksen seurauksena poistettiin 1920 käytöstä ja lopulta 1928 romutettiin.
Aiheesta muualla

Maritimequestin kuvagalleria HMS Colossus
Worldwar1.co.uk
Colossus-luokan taistelulaivat
Aluksen Skagerrakin taistelussa saamia vaurioita
Guise (suku)

Guisen herttuoiden vaakuna.
Guise oli 1500–1600-luvuilla vaikuttanut ranskalainen aatelissuku, jolla oli suuri vaikutusvalta etenkin Ranskan uskonsotien aikana.
Guisen suku oli alkuperältään Lothringen-hallitsijasuvun haara. Suvun kantaisä Claude de Guise oli Lothringenin herttuakuntaa hallinneen René II:n nuorempi poika, joka peri isältään Ranskassa sijainneen osan Lothringenista, mukaan lukien Guisen kreivikunnan. Hän sai vuonna 1506 Ranskan alamaisuuden ja nai vuonna 1513 Bourbon-sukuun kuuluneen Antoinette de Bourbonin. Ranskan kuningas Frans I palkitsi Clauden vuonna 1527 herttuan arvolla. Clauden tyttärestä Mariasta tuli Skotlannin kuninkaan Jaakko V:n puoliso. Clauden pojat François ja Charles de Guise saavuttivat Ranskassa suuren vaikutusvallan Henrik II:n ja varsinkin Frans II:n hallitsijakaudella, jolloin kuningattarena oli Maria Guisen tytär Maria Stuart. Guiset syrjäytettiin hovista Frans II:n kuoltua vuonna 1560.
Suvun mahti perustui sille kuuluneisiin korkeisiin katolisen kirkon virkoihin. Lothringenin–Guisen suku piti hallussaan Reimsin arkkipiispan virkaa vuosina 1533–1641 ja siihen kuului useita kardinaaleja. Katoliset Guiset vainosivat protestanttisia hugenotteja. Vuonna 1560 hugenotit muodostivat Amboise-salaliiton, jonka tarkoituksena oli murhata Guisen suvun johtajat ja siirtää valta Bourbon-suvulle, mikä epäonnistui. François de Guisen sotilaiden vuonna 1562 suorittama hugenottien joukkomurha Wassyssa johti Ranskan uskonsotien puhkeamiseen. François kuoli seuraavana vuonna erään hugenottiaatelisen murhaamana. Hänen poikansa Henri de Guise ilmeisesti murhasi myöhemmin kostona hugenottijohtaja Gaspard de Colignyn, mistä käynnistyi Pärttylinyön verilöyly. Henri ja hänen veljensä Louis olivat katolisen liigan johtajia, mutta kuningas Henrik III surmautti heidät vuonna 1588. Kolmas veli Charles de Guise johti katolista liigaa vuoteen 1595, jolloin hänen oli tehtävä rauha sisällissodan voittaneen Henrik Navarralaisen kanssa.
Suvun valta hiipui 1600-luvun aikana. Sen päämiehet Charles ja Henri II de Guise joutuivat lähtemään Ranskasta vuosina 1631 ja 1641 juoniteltuaan kardinaali Richelieuta vastaan. Guisen herttuoiden sukuhaara sammui mieslinjalta vuonna 1675 ja kokonaan vuonna 1688. Claude de Guisen nuoremmista pojista polveutuneet Aumalen herttuoiden ja Elbeufin herttuoiden sukuhaarat sammuivat vuosina 1631 ja 1763. Koko suku sammui lopullisesti Lambescin prinssi Charles-Eugènen kuollessa vuonna 1825.
Tunnettuja jäseniä

Claude de Guise (1496–1550), Lothringenin prinssi, Guisen 1. herttua
Maria Guise (Marie de Guise, 1515–1560), Skotlannin kuningatar, Claude Guisen tytär, Jaakko V:n puoliso
François de Guise (1519–1563), kenraali ja poliitikko, Guisen 2. herttua, Claude Guisen poika
Henri de Guise (1550–1588), sotapäällikkö ja poliitikko, katolisen liigan johtaja, François de Guisen poika
Charles de Guise (1571–1640), poliitikko, Guisen 4. herttua, Henri de Guisen poika
Henri II de Guise (1614–1664), sotapäällikkö, Guisen 5. herttua, Charles de Guisen poika
Charles de Guise (1554–1611), sotapäällikkö, katolisen liigan johtaja, Guisen 3. herttua, François de Guisen poika
Louis de Guise (1555–1588), kardinaali, François de Guisen poika
Charles de Guise (1524–1574), kardinaali ja sijaishallitsija, Claude Guisen poika
Claude II d’Aumale (1526–1573), sotapäällikkö, Claude Guisen poika
Louis de Guise (1527–1578), kardinaali, Claude de Guisen poika
Äitinsä puolelta sukuun kuului Skotlannin ja Ranskan kuningatar Maria Stuart, joka oli Maria Guisen tytär.
Giorgio Ferroni

Giorgio Ferroni (12. huhtikuuta 1908 Perugia – 17. elokuuta 1981 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Calvin Jackson Padge.
Ferroni aloitti elokuvauransa Gennaro Righellin apulaisohjaajana vuonna 1932. Ensimmäisen oman elokuvansa hän ohjasi vuonna 1937 erikoistuen seikkailuelokuviin. Toisen maailmansodan jälkeen Ferroni ohjasi muutamia neorealistisia elokuvia kuten Pian delle stelle ja Tombolo, paradiso nero. Myöhemmin ohjaaja teki useita peplum-filmejä ja spaghettiwesternejä sekä saavutti arvostelumenestystä kauhuelokuvalla Il mulino delle donne di pietra.
Ohjaustyöt

I tre desideri (1937)
Terra di fuoco (1939)
Il fanciullo del West (1942)
Macario contro Zagomar (1944)
Ritorno al nido (1946)
Senza famiglia (1946)
Pian delle stelle (1946)
Tombolo, paradiso nero (1947)
Marechiaro (1949)
Vivere a sbafo (1950)
Vertigine bianca (1956)
L'oceano ci chiama (1957)
1940, fuoco nel deserto (1958)
Il mulino delle donne di pietra (1960)
Le Baccanti (1961)
Troijan urhot (La guerra di Troia, 1961)
Ercole contro Moloch, 1963
Il Colosso di Roma (1964)
Coriolano eroe senza patria (1964)
Il leone di Tebe (1964)
Dollari hengestä (Un dollaro bucato, 1965)
New York chiama Superdrago (1966)
Muutama taala lisää (Per pochi dollari ancora, 1966)
Wanted – mieluummin kuolleena! (Wanted, 1967)
Kaksi asetta pelkurille (Il pistolero segnato da Dio, 1968)
Panssaritiikerit, myös Panssarihyökkäys – El Alameinin veriset taistelut (La battaglia di El Alamein, 1968)
Robin Hood – sankareitten sankari (L'arciere di fuoco, 1971)
La notte dei diavoli (1972)
Antonio e Placido attenti ragazzi... chi rompe paga (1975)
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Giorgio Ferroni (englanniksi)
Syriza

| Radikaalin vasemmiston liitto SYRIZA> Συνασπισμός Ριζοσπαστικής Αριστεράς |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  2004 (vaaliliitto) 2012 (puolue)
Ideologia:   demokraattinen sosialismi  ekososialismi 
Poliittinen kirjo:  vasemmisto
Värit:       vaaleanpunainen
Parlamentti:  36 / 300
Euroopan parlamentti:  4 / 21
Kansainväliset jäsenyydet:   Euroopan vasemmistopuolue  Euroopan yhtynyt vasemmisto / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto 
Kotisivu:  www.syriza.gr
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Radikaalin vasemmiston liitto eli Syriza (kreik. Συνασπισμός Ριζοσπαστικής Αριστεράς, Synaspismós Rizospastikís Aristerás) (lyh. ΣΥΡΙΖΑ, SYRIZA) on kreikkalainen vasemmistolainen puolue.
Syriza syntyi alun perin löyhänä itsenäisten vasemmistopuolueiden vaaliliittona vuonna 2004. Puolueena Syriza perustettiin vuonna 2012, kun joukko pieniä vasemmistolaisia ryhmittymiä järjestäytyi vasemmistoliitto Vasemmiston, kansanliikkeiden ja ekologian liiton (Synaspismós) kanssa uudeksi puolueeksi. Syrizan enemmistö rakentuu Synaspismóksen pohjalta demokraattisten sosialistien, vasemmistovihreiden, vasemmistofeministien ja eurokommunistien varaan, mutta mukaan on liittynyt paljon Pasok-puolueeseen pettyneitä sosiaalidemokraatteja sekä pienempiä, etenkin trotskilaisia ryhmiä.
Syriza kohosi Kreikan toiseksi suurimmaksi puolueeksi toukokuun 2012 parlamenttivaaleissa ja suurimmaksi puolueeksi tammikuun 2015 vaaleissa. Puolueella on 36 (heti vaalien jälkeen 48) paikkaa Kreikan parlamentissa kesäkuun 2023 parlamenttivaalien jälkeen ja neljä paikkaa Euroopan parlamentissa vuoden 2024 europarlamenttivaalien jälkeen.
Historia > 2004–2011

Syrizan lähtökohtana oli Vasemmiston ja edistyksen liiton (Synaspismós) sekä useiden pienten vasemmistoryhmien yhteinen foorumi Vasemmiston yhtenäisyyttä ja yhteistä toimintaa koskeva vuoropuhelu (Χώρος Διαλόγου για την Ενότητα και Κοινή Δράση της Αριστεράς, Chóros Dialógou gia tin Enótita kai Koiní Drási tis Aristerás), joka perustettiin vuonna 2001. Sitä käytettiin muun muassa vaaliliittojen solmimiseen.
Syriza syntyi erilaisten vasemmistopuolueiden ja muiden vasemmistoryhmien vaaliliittona Kreikan vuoden 2004 parlamenttivaaleissa. Niissä vaaliliiton Syrizan nimellä tekivät:
Vasemmiston, kansanliikkeiden ja ekologian liitto (Synaspismós, SYN) eli aiempi Vasemmiston ja edistyksen liitto
Uudistuva kommunistinen ekologinen vasemmisto (AKOA)
Internationalistinen työläisten vasemmisto (DEA)
Vasemmiston yhdistyneen toiminnan liike (KEDA)
Aktiiviset kansalaiset (Manólis Glézoksen organisaatio)
muita riippumattomia
Syrizan johtaja Tsípras oli myös Synaspismóksen johtaja. Vuoden 2004 vaaleissa vaaliliitto sai 3,3 prosenttia äänistä ja kuusi parlamenttiedustajaa, jotka olivat kaikki Synaspismóksesta. Tämä aiheutti ristiriitoja koalitiossa, ja pienemmät puolueet syyttivät Synaspismósta sopimuksen rikkomisesta ja vaativat yhtä sen edustajista luovuttamaan paikkansa AKOA:n Giánnis Baniákselle. DEA jätti tämän jälkeen koalition. Kolme kuukautta vaalien jälkeen järjestettyihin europarlamenttivaaleihin Synaspismós lähti itsenäisesti, kun taas muut tukivat muun muassa feminististä vaaliliittoa Naiset toisen euroopan puolesta. Riita päättyi joulukuussa, kun Synaspismós tuki yhteistyön jatkamista ja sen johtaja Níkos Konstantópoulos luovutti paikkansa Alékos Alavánokselle.
Vuoden 2007 vaaleissa Syriza sai 5,0 prosenttia äänistä ja 14 paikkaa.
Historia > Vuoden 2012 vaalit

Syriza muutettiin puolueeksi vuonna 2012. Tämän myötä sen aiemmat osatekijät lakkautettiin itsenäisinä puolueina, muun muassa Synaspismós vuonna 2013.
Kreikan velkakriisin puhkeamista seuranneissa toukokuun 2012 vaaleissa Syriza nousi toiseksi suurimmaksi puolueeksi 52 paikalla parlamentissa. Puolue yli kolminkertaisti aiemman vaaliliiton vuoden 2009 vaaleissa saaman kannatuksen. Vaaliteemoissaan puolue halusi hylätä Kreikan tuolloiset pelastuspaketit ja perustaa vasemmiston yhteishallituksen. Uuden demokratian puheenjohtajan ilmoitettua, ettei saa muodostettua hallitusta, hallituksen muodostamisvastuu siirtyi Syrizan puheenjohtajalle. Hallitussopua ei kuitenkaan löytynyt, ja maassa järjestettiin uudet vaalit kesäkuussa 2012.
Kesäkuun 2012 vaaleissa Syriza tuli toiseksi, ja hallituksen muodosti Uusi demokratia Antónis Samarásin johdolla. Syriza sai parlamenttiin 71 edustajaa ja puolueen kannatus oli 26,9 prosenttia.
Historia > Tammikuun 2015 vaalit

Vuoden 2015 ensimmäisissä vaaleissa Syrizasta tuli voittaja, mutta se jäi kahden paikan päähän ehdottomasta enemmistöstä. Tsípras nousi pääministeriksi ja muodosti Tsíprasin hallituksen oikeistolaisen Itsenäiset kreikkalaiset (ANEL) -puolueen kanssa. Puolueiden näkemykset muun muassa homoavioliitoista, maahanmuutosta, kirkon roolista ja Turkista olivat monin tavoin vastakkaisia, mutta viha velkaohjelmia kohtaan yhdisti niitä.
Syrizan nousu ensin vuonna 2012 ja lopulta pääministeripuolueeksi vuonna 2015 merkitsi suurta käännettä kreikkalaisen radikaalivasemmiston historiassa. Kreikkalainen vasemmisto on aina ollut hyvin hajanainen ja sisäisesti riitainen. Synaspismóksen ja Syrizan muodossa se pystyi lopulta tekemään yhteistyötä, joka mahdollisti jopa valtaanpääsyn.
Historia > Puolueen jakautuminen ja syyskuun 2015 vaalit

Elokuussa 2015 osa Syrizan kansanedustajista äänesti hallituksen Kreikan velkojien kanssa neuvottelemaa taloussopimusta vastaan ja se hyväksyttiin vain, koska osa oppositiosta kannatti sitä. Pääministeri Tsípras ilmoitti tämän jälkeen eroavansa. Sopimusta vastustaneet syrizalaiset perustivat uuden puolueen nimeltä Kansan yhtenäisyys (LAE), johon liittyi 29 Syrizan 149 kansanedustajasta. Sen johtajaksi valittiin energiaministeri Panagiótis Lafazánis.
Vuoden 2015 toisissa vaaleissa Syriza säilytti suurimman puolueen aseman ja sai lähes yhtä suuren ääniosuuden kuin edellisissäkin vaaleissa, 35,46 prosenttia. Paikkoja puolue sai 145, eli puolue jäi ehdottomasta enemmistöstä kuuden paikan päähän. Tsíprasista tuli jälleen pääministeri ja Syriza muodosti uudenkin hallituksen, Tsíprasin II hallituksen, Itsenäiset kreikkalaiset -puolueen kanssa.
Historia > Myöhemmät vaiheet

Vuoden 2019 vaaleissa Syriza kärsi tappion Uudelle demokratialle, ja tuli toiseksi 31,53 prosentin ääniosuudella ja 86 parlamenttipaikalla. Vaaleissa entinen syrizalainen valtiovarainministerinä toiminut Giánis Varoufákis veti omaa Mera25-puoluettaan.
Politiikka > Talouspolitiikka

Syrizan politiikkaa hallitsi Kreikan velkakriisin puhkeamisen jälkeen ja ennen puolueen valtaannousua 2015 liiallisten säästötoimien ja Kreikan velkojien vaatimusten vastustaminen, koska kriisinhoito kurjisti kansan elämää ja johti suureen työttömyyteen. Toiseelta vuoden 2015 käänteiden jälkeen Syriza ryhtyi hallituksessa ollessaan pitkälti toteuttamaan velkojien vaatimuksia maan talouden korjaamiseksi.
Politiikka > Ulko- ja turvallisuuspolitiikka

Muiden kreikkalaispuolueiden tapaan Syrizan europarlamentaarikot ovat vastustaneet melkein jokaista europarlamentin Venäjä-vastaista julkilausumaa. Toukokuussa 2014 Tsípras puolusti Krimin ns. kansanäänestystä itsenäisyydestä, vastusti Venäjän-vastaisia pakotteita ja syytti Ukrainaa uusnatsielementeistä. Puolueen vaalivoiton jälkeen 2015 Syrizan energiaministeri Lafazánis sanoi puolueen vastustavan vallitsevia pakotteita, mutta EU-kokouksessa hallitus kuitenkin hyväksyi pakotteiden jatkamisen.
Vuonna 2013 Syriza kampanjoi Kreikan Nato-eron puolesta. Tammikuussa 2015 Tsípras sanoi, että Kreikka on sitoutunut Natoon, eikä ole Kreikan edun mukaista keskittyä tällä hetkellä jäsenyydestä eroamiseen.