Hämeen rintama
Valkoisten suurhyökkäys ja punaisten perääntyminen

Valkoiset aloittivat oman suurhyökkäyksensä 15. maaliskuuta. Valkoiset hyödynsivät vastahyökkäyksessään punaisten päävoimien rautatietä pitkin edenneen hyökkäyksen liikettä ja punaisten joukkojen suojaamattomia sivustoja. Tarkoitus oli saartaa punaisten pääjoukot ja estää näin heidän vetäytymisensa Tampereelle. Sivustoihin iskivät Kurussa eversti Harald Hjalmarsonin johtamat joukot sekä Länkipohjassa eversti Karl Fredrik Wilkmanin joukot. Samaan aikaan punaisia painostettiin Ruoveden ja Vilppulan lohkoilla, jotta he eivät pystyisi lähettämään vahvistuksia sivustoilleen. 16. maaliskuuta käyty Länkipohjan taistelu tuli tunnetuksi verisyydestään ja julmuudestaan. Sen aikana kaatui 41 valkoista ja 63 punaista. Surmansa saaneiden valkoisten joukossa oli muun muassa heidän legendana pitämänsä Lapuan suojeluskunnan päällikkö Matti Laurila. Kaatuneista punaisista mahdollisesti jopa 50 teloitettiin taistelun jälkeen niin sanotussa Länkipohjan verilöylyssä. Kaksi päivää myöhemmin käytiin Oriveden taistelu, jossa menetti henkensä 31 valkoista ja noin 20 punaista. Vilppulan rintaman punaiset olivat vaarassa joutua pussiin valkoisten hyökättyä Orivedelle. Hugo Salmelan Erkki Karjalaisen joukoille antama perääntymiskäsky ja Oriveden samanaikainen takaisinvaltaus kuitenkin mahdollistivat punaisten vetäytymisen rautatietä pitkin  ulos saarrostusrenkaasta. Tämän jälkeen punaiset jatkoivat vetäytymistä kohti Tamperetta.
Valkoisten hyökkäysliikkeen toinen vaihe käynnistyi 21. maaliskuuta. Ylipäällikkö Mannerheimin tarkoituksena oli katkaista mahdollisimman nopeasti punaisten yhteydet Tampereelta länteen ja etelään. Samalla hyökkäystä jatkettaisiin rautatietä pitkin koillisesta kohti Tamperetta. Wetzerin ryhmän tehtäväksi tuli eteneminen Tamperetta kohti radan vartta pitkin. Wilkmanin ryhmän piti edetä Lempäälään ja katkaista yhteydet Tampereelta etelään. Wilkmanin ryhmää vahvistettiin kahdella Wetzerin ryhmästä siirretyllä pataljoonalla. Tampereen ja Porin välisen radan katkaiseminen tuli Linderin ryhmän ja Hjalmarsonin osaston tehtäväksi. Ylipäällikkö ja päämaja siirtyivät Vilppulaan 21. maaliskuuta.
Hjalmarsonin osasto valtasi Viljakkalan ja Wetzerin ryhmän osasto jääkärimajuri Lauri Malmbergin johdolla Nurmin 22. maaliskuuta. Samaan aikaan radan vartta etenevät joukot valtasivat Frantsilan, joka sijaitsi pari kilometriä Suinulan asemalta lounaaseen. Wilkmanin ryhmä puolestaan löi punaiset Vääksyssä ja valtasi Kangasalan. Tampereen ja Riihimäen välisen radan katkaisemiseksi lähetettiin majuri Torsten Aminoffin johdolla kaksi pataljoonaa, tykkipatteri, rakuunajoukkue ja räjähdyskomennuskunta maaliskuun 23. päivän aamuna Lempäälään, mutta yritys epäonnistui voimien osoittauduttua liian heikoiksi. Linderin ryhmä valtasi taistelujen jälkeen Kyröskosken 23. maaliskuuta. Wilkmanin ryhmä onnistui Lempäälän valtauksessa 24. maaliskuuta.
Punaisten vetäymisvaiheen aikana sodankäynti muuttui huomattavasti raaemmaksi. Viikossa sai surmansa ainakin 207 punaista ja 107 valkoista, lukumäärä oli lähes yhtä suuri kuin edellisen kuuden viikon aikana yhteensä. Valkoiset saivat marssia Tampereelle lähes kokonaan ilman vastarintaa, mutta silti punaisia sai surmansa Oriveden taistelun jälkeisinä päivinä noin 90. Tämän on katsottu johtuneen siitä, että valkoiset jatkoivat Länkipohjassa aloittamaansa laajamittaista vankien ampumista.