stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tyrnävä
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Tyrnävän väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 3 900 | 3 900 |
| 1985 | 1985 |    | 4 117 | 4 117 |
| 1990 | 1990 |    | 4 387 | 4 387 |
| 1995 | 1995 |    | 4 787 | 4 787 |
| 2000 | 2000 |    | 5 035 | 5 035 |
| 2005 | 2005 |    | 5 732 | 5 732 |
| 2010 | 2010 |    | 6 416 | 6 416 |
| 2015 | 2015 |    | 6 793 | 6 793 |
| 2020 | 2020 |    | 6 639 | 6 639 |
Lähde: Tilastokeskus.
Luonto

Tyrnävä on luode-kaakkoissuunnassa pitkänomainen kunta, joka ulottuu Limingan lakeuksilta Pelson suoalueelle saakka. Kallioperä on pohjoisessa Muhoksen muodostumaan kuuluva jotunista hiekkakiveä, etelässä ja kaakossa on pääasiassa graniittia ja migmatiittia. Kallioperä on lähes kaikkialla paksujen maakerrosten peitossa, maaperän ollessa pääasiassa hiekkaa ja hietaa. Moreenia on eniten kunnan kaakkoisosassa, jossa se muodostaa harjanteita. Jokien varsilla on paksuja savikerroksia. Kangasmaita elävöittävät paikoin luode-kaakkoissuuntaiset moreeniselänteet, joita on eniten alueen lounaisosassa. Kallioperän tasaisuuden ja maakerrosten paksuuden vuoksi korkeuserot ovat kunnan alueella vähäiset. Maasto viettää kaakosta luoteeseen. Limingan rajan läheisyydessä maanpinta on 10 metrin korkeudella, mutta kaakkoisosassa jo 100 metrin tuntumassa.
Vesistöjä Tyrnävän alueella on vähän. Kirkonkylän halki virtaa Tyrnävänjoki, jonka yläjuoksulla on pieniä koskia. Hieman pohjoisempana virtaa Ängeslevänjoki. Tyrnävän- ja Ängeslevänjoet ovat varsin vähävetisiä, mutta virtaavat paikoin jyrkkärinteisissä ja syvissä uomissa. Temmesjoki halkoo Temmeksen kylää, jonka eteläpuolella siihen liittyy lännestä Joutsenoja. Joet virtaavat kaakosta luoteeseen kohti Liminganlahtea. Tyrnävän ainoa järvi on Suutarinjärvi, joka sijaitsee noin 20 kilometriä kirkonkylästä kaakkoon.
Tyrnävän länsi- ja pohjoisosassa leviävät Limingan niittyalueeseen kuuluvat pellot, jotka peittävät neljänneksen kunnan pinta-alasta. Niittyalueen ulkopuoliset metsämaat ovat laajoilla alueilla soistuneet. Suurimmat suot ovat Saarisuo, Isosuo, Lintusuo, Haisuräme, Pelsonneva, Jauranneva, Kuprukkaneva ja Suuri Veneneva.
Kyliä

Jokisilta, Keskikylä, Kirkonkylä, Kolmikanta, Korvenkylä, Markkuu, Murto, Ojakylä, Parras, Suutarinkylä, Temmes, Ylipää, Ängeslevä.
Kyliä > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Tyrnävällä oli 6 730 asukasta, joista 4 805 asui taajamissa, 1 899 haja-asutusalueilla ja 26:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Tyrnävän taajama-aste on 71,7 %. Tyrnävän taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Tyrnävän kirkonkylä | 3 137 |
| 2 | Murto* | 1 428 |
| 3 | Meijerinkylä | 240 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Murron taajama sijaitsee pääosin Tyrnävällä, mutta pieniltä osin myös Kempeleessä.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Tyrnävällä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Tyrnävän seurakunta
Tyrnävän rauhanyhdistys on yksi vanhimmista vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen rauhanyhdistyksistä. Siihen kuuluu 350 yli 15-vuotiasta jäsentä. Rauhanyhdistyksen toimintaan osallistuu 550 lasta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Tyrnävän alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Seurakunnat > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Tyrnävän kunnan nykyisellä alueella.
Temmeksen seurakunta (liitetty Tyrnävän seurakuntaan 2001)
Liikenne

Seututie 827 on kunnan yleisimpiä pääliikenneväyliä. Se haarautuu valtatieltä 4 (E75)Limingan Ala-Temmekseltä Vaaranmaantie-nimisenä tienä Tyrnävän kunnanrajalle saakka, jolloin nimi muuttuu Mäläskänsuoraksi. Tie kulkee kirkonkylän ja Ängeslevän kylän halki valtatie 22:lle Muhoksen Sosoon. Toinen pääväylä on yhdystie 8240, joka lähtee Limingan Tupoksesta. Tie kulkee kirkonkylälle ja jatkuu siitä eteenpäin Muhoksen Kylmälänkylälle asti.
Nähtävyyksiä

Tyrnävän kirkko
Temmeksen kirkko
Vanha meijerialue ja Myllykirjasto
Tyrnävän kotiseutumuseo
Tunnettuja tyrnäväläisiä

Esa Holopainen, sarjakuvataiteilija
Matti Härmä, kirkonrakentaja
Jolly Jumpers, suomalainen rockyhtye, joka aloitti toimintansa Tyrnävällä vuonna 1980
Väinö Kirstinä, kirjailija
Jorma Markus, keihäänheittäjä
Hjalmar Mellin (1854–1933), matemaatikko
Armas Pasanen eli Tyrnävän peilipoika, selvänäkijä
Kyllikki Salmenhaara, keramiikkataiteilija
Seppo Similä, taidemaalari
Riitta Tynjä, poliitikko (SKP)
Tapani Tölli, entinen ministeri ja kansanedustaja
Anders Törnudd (aik. Andreas Pitzén), kirkkoherra, runoilija ja kansanrunouden kerääjä
Urheilu

Tyrnävä tunnetaan urheilussa erityisesti Tyrnävän Tempauksesta. Se on tyrnäväläinen urheiluseura, jonka naisten pesäpallon edustusjoukkue on pelannut useita vuosia pääsarjatasolla Superpesiksessä. Tyrnävän Palloseura pelaa salibandyn miesten kakkosdivisioonassa kaudella 2016–2017. Suomen ensimmäiset yleiset hiihtokilpailut järjestettiin Tyrnävällä 23. maaliskuuta 1879. Hiihtäjäisistä muodostui vuosittaiset ja niihin osallistui Suomen parhaita hiihtäjiä. Hiihtäjäpatsas kirkonkylällä paljastettiin kisojen satavuotisjuhlassa 1979.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tyrnävä Wikimedia Commonsissa
Tyrnävän kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Tyrnävän avainluvut
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Tyrnävän kunnan rajat vuoden 1960 tilastokartassa.
Tyrnävän lakeutta.
Tyrnävän pesäpallokenttä.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2022

Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2022 järjestettiin Roomassa, Italiassa 11.–21. elokuuta 2022. Kilpailuohjelmaan kuuluivat ratauinti, avovesiuinti, taitouinti, uimahypyt ja korkeat uimahypyt.
Kilpailujen menestynein maa oli isäntämaa Italia, joka voitti 25 mestaruutta. Ratauinnissa Italia voitti 13 kultamitalia, ja se oli paras maa myös avovesiuinnissa.
Töpöhelttaotsa

| Töpöhelttaotsa |
| --- | --- |
 Töpöhelttaotsa puun latvustossa.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Paratiisilinnut Paradisaeidae
Suku::  Paratiisiharakat Astrapia
Laji::  brevicauda
Kaksiosainen nimi
 Astrapia brevicauda  (Rothschild & Hartert, 1911) 
Synonyymit
 Paradigalla brevicauda 
Katso myös
   Töpöhelttaotsa Wikispeciesissä   Töpöhelttaotsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Töpöhelttaotsa (Astrapia brevicauda) on Papua-Uudessa-Guineassa tavattava paratiisilintuihin kuuluva varpuslintulaji.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan töpöhelttaotsa on noin 23 cm. Naaras on kooltaan hieman koirasta pienempi. Selästään, siivistään ja vatsastaan laji on väriltään musta. Päälaki ja niska ovat kellertävän vihreät. Nokan alapuolella on pienet siniset heltat ja otsan suurikokoinen heltta on keltainen. Linnun pyrstö on hyvin lyhyt, lähes olematon. Töpöhelttaotsa muistuttaa ulkonäöltään helttaotsaa (Astrapia carunculata), mutta eroaa siitä pienemmän kokonsa ja lyhyemmän pyrstönsä perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö

Töpöhelttaotsaa tavataan Papua-Uuden-Guinean keski- ja länsiosissa. Lajin elinympäristöä ovat metsät ja metsien reunat. Lajia tavataan metsistä, jotka sijaitsevat 1 600–2 600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Lisääntyminen ja ravinto

Töpöhelttaotsa pesii ympäri vuoden lukuun ottamatta maalis- ja marraskuuta. Koirailla on usein pesä useamman naaraan kanssa. Pesä on tukeva ja kuppimainen. Naaras munii yhden munan ja hautoo sitä vajaat kolme viikkoa.
Töpöhelttaotsan ravinto koostuu pääosin hedelmistä. Lisäksi laji syö pieniä selkärangattomia. Poikasia ruokitaan hyönteisillä sekä sammakoilla ja liskoilla.
Töpöhelttaotsakoiras. Henrik Grönvoldin kuvitusta Ibis-lehteen vuodelta 1912.
Vartiosaari

| Vartiosaari> Vårdö |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Vartiosaari korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Kaakkoinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  48
Pinta-ala:  1,01 km² 
Väkiluku:  31 (1.1.2005)
Väestötiheys:  31 as./km²
Postinumero(t):  00830
Lähialueet:  Meri-Rastila, Jollas, Yliskylä, Tammisalo, Villinki
Vartiosaari (ruots. Vårdö, Vådö) on saari ja kaupunginosa numero 48 kaakkoisessa Helsingissä. Vartiosaari on toisaalta myös osa-alue Laajasalon peruspiirissä.
Alue ja sijainti

Vartiosaaren kaupunginosa kuuluu Helsingin itäosien sisäsaaristoon. Saareen ei johda siltaa eikä siellä ole teitä autoille. Kaupunginosa käsittää paitsi itse Vartiosaaren myös sen etelä- ja pohjoispuolella sijaitsevat pienemmät saaret. Pohjoispuolella sijaitsevat Tervaluoto (ruots. Tjärholmen) ja Vasikkaluoto (Kalvholmen) sekä eteläpuolella Paloluoto (Brändholmen), Kotiluoto (Hemholmen), Läntinen Villaluoto (Västra Ullholmen), Pohjoinen Villaluoto (Norra Ullholmen) ja Itäinen Villaluoto (Östra Ullholmen).
Vartiosaaren kaupunginosa sijaitsee Tammisalon eteläpuolella, Laajasalon Yliskylän itäpuolella ja Meri-Rastilan länsipuolella. Tammisalosta sen erottaa Jatasalmi, Laajasalosta Reposalmi ja Meri-Rastilasta Ramsinsalmi.
Asutus ja käyttö

Vartiosaaressa asuu vuonna 2022 alle kymmenen henkeä. Alueella sijaitsee viitisenkymmentä kesäasuntoa ja huvilaa. Saaressa on satakunta palstaviljelmää kaupungilta vuokratulla maalla.
Helsingin kaupunki omistaa noin 90 % Vartiosaaren 83 hehtaarin pinta-alasta ja myös pääosan ympäröivistä saarista. Kaupunki omistaa myös suuren osan huviloista. Saareen ei rakenneta uusia asuntoja.
Historiaa

Vartiosaaresta louhittiin kiveä Suomenlinnan rakennustöiden tarpeisiin 1700-luvun puolivälissä. Saaresta tuli varakkaiden helsinkiläisten kesänviettosaari 1800-luvun lopussa. Tiettavästi ensimmäinen kesähuvila rakennettiin vuonna 1889. Pääosin huvila-asutus on kuitenkin peräisin 1900-luvun alusta.
Saaren kaavoitusvaihtoehdot ovat vaihdelleet ja herättäneet keskustelua vuosikymmeniä. Vuodesta 1948 aina 1960-luvun alkuun saakka Vartiosaaressa oli yksityishuviloiden lisäksi Alko-yhtiön henkilökunnan lomakeskus. Uudessa yleiskaavaehdotuksessa Vartiosaarta esitettiin asuinalueeksi, ja Kansallis-Osake-Pankki osti Alkon alueet sekä yksityishuviloita aikeenaan rakentaa saaresta Tammisalon kaltainen yhteisö. Kaavaehdotukseen kuului myös moottoritie Kruununhaasta Laajasaloon ja Vartiosaaren kautta Vuosaareen. Vuonna 1970 kaupunginhallitus kumosi hankkeet, ja vuosien 1972 ja 1992 yleiskaavoissa Vartiosaari oli virkistysaluetta. Vuonna 1997 saari kuitenkin rajattiin pois saariston osayleiskaavasta, ja vuoden 2002 yleiskaavaluonnoksessa Vartiosaari varattiin taas rakennettavaksi asumiskäyttöön jopa 9 000 asukkaalle, mikä herätti voimakasta vastustusta. Saaren huvilamiljöö inventointiin vuonna 2009 mukaan valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi osana Helsingin höyrylaivareittien kesähuvila-asutusta.
Vuonna 2016 kaupunginvaltuusto hyväksyi niukalla enemmistöllä Vartiosaaren osayleiskaavan 5 000–7 000 asukkaan kerrostaloalueeksi, mutta lukuisten valitusten jälkeen Helsingin hallinto-oikeus kumosi kaavan vuonna 2018. Päätös tuli lainvoimaiseksi korkeimman hallinto-oikeuden päätöksellä samana vuonna. Alueen poikki suunniteltiin myös kolmea uutta siltaa ja Saaristoratikkaa, raitioyhteyttä Yliskylästä Vuosaareen, mutta myös liikennehankkeet kumoutuivat hallinto-oikeuden päätöksen myötä. Vuonna 2022 Vartiosaari osoitettiin pysyvästi virkistyskäyttöön.
Luonto

Vartiosaaren luonto on monipuolinen. Koko Suomen ainoa rantaruttojuuriesiintymä löytyy Vartiosaaren etelärannalta; tämä kasvupaikka on rauhoitettu luonnonsuojelualueeksi. Saarella sijaitsee näköalapaikka Vartiokallio, joka kohoaa noin 33 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Lauttaliikenne

Kutsuvenepalvelu Aurinkolautta liikennöi Yliskylästä Vartiosaareen keväästä syyskuuhun saakka. Matka Reposalmen yli kestää vain muutaman minuutin. Lisäksi FRS Finland liikennöi saareen Kalasatamasta, Herttoniemenrannasta ja Vuosaaresta osana Helsingin itäistä saaristoreittiä.
Uig

Uig
Uig (gaeliksi Ùige) on kylä Hebrideihin kuuluvalla Skyen saarella Skotlannissa. Kylästä on lauttayhteys Tarbertiin Leodhàs agus na Hearadh'n saarelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uig Wikimedia Commonsissa
Pekka Uitus

Pekka Uitus (s. 18. lokakuuta 1944 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1962–1974 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Uitus edusti SM-sarjaurallaan Tampereen Pallo-Veikkoja ja Tampereen Koo-Vee:ta. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 197 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 61 + 40 = 101 ja jäähymääränsä 88 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Koo-Vee:n joukkueessa vuonna 1968.
Pelaajauransa jälkeen Uitus toimi SM-liigassa KooVeen apuvalmentajana kaudella 1975–1976 ja päävalmentajana 
kaudella 1979–1980.
Tästä äiti varoitti

| Tästä äiti varoitti |
| --- | --- |

Kirjailija:  Anna Kontula
Kieli:  suomi
Genre:  feminismi
Kustantaja:  Like: Into
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  103
ISBN:  978-952-01-0299-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tästä äiti varoitti on Anna Kontulan vuonna 2009 julkaisema pamfletti, joka käsittelee suomalaisen feminismin suhtautumista seksuaalisuuden ja vallan kysymykseen.
Kontula sanoo feminismin päässeen Suomessa valtiokirkon asemaan. Kontulan mukaan aikaisempaan feminismiin on vaikuttanut kristinuskon käsitys seksuaalisuudesta. Tämä on johtanut seksuaalisuuden arvottamiseen feministien valtavirran ehdoilla. Homot, transihmiset, polyamoriset, fetisistit, seksityöntekijät ja sadomasokistit eivät ole päässeet esiin omalla äänellään, vaan heitä on pidetty miesten asian ajajina. Kontulan mukaan valtavirtafeminismin mittapuu seksuaalisuudelle on ”valkoisen, koulutetun, keski-ikäisen ja perin juurin keskiluokkaisen naisen”. Seksuaalisen vapauden tulisi toteutua vain feminismin sallimissa rajoissa.
Sisältö > Prostituutio

Valtavirtafeminismin näkemys on, että kaikki prostituutio on pakotettua. Siirtolaisnaisten kannalta tämä on Kontulan mukaan ongelmallista, koska se oikeuttaa viranomaisten toimet heitä kohtaan. Sillä on perusteltu esimerkiksi seksin myyntiä käännytysperusteena ja prostituution asiakkuuden kriminalisointia. Toisen näkemyksen mukaan vapaaehtoista seksin myymistä tulisi kohdella ansiotyönä. Kontulan mukaan tämän linjauksen ongelmana on se, että ei hyödytä laittomia siirtolaisia tai niitä, jotka leimaantumisen tai toiminnan satunnaisuuden vuoksi työskentelevät pimeästi.
Kontulan mukaan ihmiskaupan ja prostituution rinnastamisella seksityöntekijät marginalisoidaan. Yritykset parantaa heidän työskentelyolosuhteidensa parantamiseksi tehdään tarpeettomiksi. Nykymuotoisen ihmiskaupan vastaisen työn tosiasiallinen tulos on se, että köyhistä maista tulevat naiset pakotetaan paperittoman siirtolaisuuden asemaan. Seksiä myyvät siirtolaisnaiset ovat kaikkein heikoimmassa asemassa, sillä heidän kohdallaan rasismiin ja köyhyyteen yhdistyy huoran leima. Valtavirtafeminismi sivuuttaa sen, että jotkut naiset valitsevat seksityön, koska se on keino päästä tavoitteeseen, esimerkiksi oma talo tai lasten kouluttaminen.
Kontula toteaa, ettei ole yhtään kansainvälistä sopimusta, joka puuttuisi seksialalla vapaaehtoisesti toimivien hyväksikäyttöön ja ihmisoikeusloukkauksiin. Jos seksityöntekijä ilmoittautuu vapaaehtoiseksi, hänellä ei ole mahdollisuuksia vaatia parannuksia työskentelyolosuhteista. Vanhanaikaista ajattelua uusintaen valtavirtafeminismissä oletetaan, että kyse ei ole oikeista naisista.
Sisältö > Lasten ja nuorten seksuaalisuus

Kontulan mukaan nykyisin seksuaalisuuden näkemisen oletetaan aiheuttavan lapsille korjaamattomia henkisiä vaurioita. Kun viestimissä toistuvat säännöllisesti porno- ja pedofiliapaniikit, syntyy käsitys seksuaalisuudesta pelkkänä uhkana. Lapsiin kohdistuva ei-seksuaalinen väkivalta on ilmeisesti seksuaalista hyväksikäyttöä yleisempää, mutta se ei käynnistä yhtä suuria kriisitoimia. Raja lasten ja nuorten suojelun ja hysterian välillä näyttää joskus hämärtyvän.
Alaikäisille ei myönnetä oikeutta seksuaaliseen toimijuuteen. Jos seksuaalisuuden muoto poikkeaa normina pidetystä, sitä pidetään alaikäiselle erityisen vaarallisena. Tällaisia ovat esimerkiksi homoseksuaalisuus ja seksin myyminen. Jos teinipojalla on suhde aikuisen naisen kanssa, häntä voidaan jopa pitää onnekkaana, mutta samanikäistä tyttöä pidetään uhrina. Syyllistäminen ja holhous jättää nuoren yksin, häpeän ja uhman tunteiden valtaan.
Sisältö > Ulkonäkö

Ulkonäkö tuottaa luokka-asemaa ja kertoo siitä. Menestyksekäs taistelu ikääntymisen ulkoisia vaikutuksia vastaan on yhteiskunnassa yläluokkaisessa asemassa olevien tunnusmerkki. Tämä vaatii voimavaroja: kuntosalikorttia, ehostustuotteita, vaatteita ja ennen kaikkea aikaa. Raskasta työtä tekevällä perheenäidillä sitä on vähän.
Yleinen normi rohkaisee sukupuolisuuden korostamista, mutta vain tietyn mittapuun mukaisesti. Ulkonäön korostuminen on johtanut epäterveeseen kilpavarusteluun, jolloin keskiluokkaisten naisten etujen mukaista on ollut rajoittaa sitä. Miehen seksuaalinen halu antaa naiselle valtaa. Menestyvät, valta-asemassa olevat miehet vetävät naisia puoleensa, mutta naiselle samat ominaisuudet eivät ole hyödyllisiä. Naisen on kannattavaa sijoittaa seksuaaliseen kauneuteen. ”Pinkkiä rakastavat blondit” ovat tästä näkökulmasta feminismin rintamakarkureita. Kauneus olisi kuitenkin hyvä nähdä ilona ja nautintona.
Vastaanotto

Suomen Kuvalehden toimittajan Laura Koljosen mukaan teos vaiettiin feministisissä piireissä kuoliaaksi.
Töyhtösieppari

| Töyhtösieppari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Töyhtösiepparit Mitrephanes
Laji::  phaeocercus
Kaksiosainen nimi
 Mitrephanes phaeocercus  (P.L. Sclater, 1859) 
Alalajit
 M. p. aurantiiventris  M. p. berlepschi  M. p. burleighi  M. p. eminulus  M. p. nicaraguae  M. p. phaeocercus  M. p. tenuirostris  M. p. vividus 
Katso myös
   Töyhtösieppari Wikispeciesissä   Töyhtösieppari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Töyhtösieppari (Mitrephanes phaeocercus) on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan töyhtösieppari on noin 13 cm. Selästään laji on väriltään oliivinvihreä. Linnun naama on vaalean oranssin rusehtava ja päälaen töyhtö on ruskea. Linnun silmien ympärillä on vaalea rengas. Töyhtösiepparin siivet ovat mustat ja niissä on valkoisia juovia, jotka ovat nuorilla linnuilla aikuisia selvemmät. Kurkku ja rinta ovat lajilla oranssinrusehtavat ja vatsa on väritykseltään keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Töyhtösiepparia tavataan Keski-Amerikassa Meksikosta etelään Panamaan asti. Etelä-Amerikassa lajin levinneisyysalueeseen kuuluvat Kolumbian länsiosat ja Kaakkois-Ecuador. Laji on harhautunut myös Yhdysvaltoihin ja se on tavattu kaksi kaksi kertaa sekä Arizonan että Texasin osavaltioiden alueelta. Linnun elinympäristöä ovat kosteat ja puolikosteat mäntyä ja tammea kasvavat sekametsät, kosteat lehtimetsät sekä viljelmät. Talvisin laji elää puoliavoimilla mailla. Töyhtösiepparin elinympäristöt sijaitsevat yleensä 100–600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat

Töyhtösiepparit liikkuvat yleensä yksin tai pareittain. Lajin ravinto koostuu hyönteisistä, joita se pyydystää ilmasta. Linnun kuppimainen pesä rakennetaan ruohoista, juurista ja sammaleesta oksanhaarukkaan. Naarastöyhtösieppari munii kaksi valkeahkoa ruskeapilkullista munaa.
Ufologia ja ufokokemukset uskonnollisina ilmiöinä

| Ufologia ja ufokokemukset uskonnollisina ilmiöinä: Teoreettinen tutkimus |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jaakko Närvä
Kieli:  suomi
Genre:  uskontotiede
Kustantaja:  Helsingin yliopisto
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  397
ISBN:  978-952-10-5160-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ufologia ja ufokokemukset uskonnollisina ilmiöinä: Teoreettinen tutkimus on Jaakko Närvän vuonna 2008 ilmestynyt uskontotieteen väitöskirja.
Sisältö

Närvän mukaan ufoperinne ja sitä edeltäneet, 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa nähdyt ”ihmealukset” olivat teknisiä versioita vanhoista enkeli- ja jumalakokemuksista ja -kuvastosta sekä kansanomaisesta uskonnosta, kuten haltijauskomuksista. Humanoidien tavoin eurooppalaiset keijut ja haltijat olivat erikoisen näköisiä, heidän kohtaamiseensa liittyi poikkeavia ilmiöitä ja he kaappasivat ihmisiä omaan maailmaansa.
Aiheesta muualla

Väitös: Ufokokemukset ovat uskonnon jatke. Ylen uutiset 13.12.2008.
Jaakko Närvä: Ufot – yhtä totta kuin keijut? Skepsis 2/2009.
Kirsi Heikkinen: Ufo otti peikon paikan. Tiede 6.2.2009.
Katja Saari: Ufoista väitellyt Jaakko Närvä: Ufokokemukset ovat uskonnollisia. Suomen kuvalehti 11.4.2009.
Uikut

| Uikkulinnut Uikut |
| --- | --- |
 Silkkiuikku (Podiceps cristatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Uikkulinnut  Podicipediformes  Fürbringer, 1888
Heimo::  Uikut Podicipedidae  Bonaparte, 1831
Suvut
 Pikku-uikut (Tachybaptus)  Kirjonokkauikut (Podilymbus)  Titicacanuikut (Rollandia)  Australaasianuikut (Poliocephalus)  Silkkiuikut (Podiceps)  Pitkäkaulauikut (Aechmophorus) 
Katso myös
   Uikut Wikispeciesissä   Uikut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uikut (Podicipedidae) on uikkulintujen lahkon (Podicipediformes) ainoa heimo. Uikut ovat vesilintuja ja sopeutuneet erityisesti sukelteluun. Niiden jalat ovat ruumiin takaosassa, joten ne kävelevät kömpelösti.
Lajeista silkkiuikku, härkälintu, pikku-uikku ja mustakurkku-uikku pesivät Suomessa. Mustakaulauikku on alueella harvinainen vieras.
Suomessa pesivät uikut saapuvat pesimäpaikoilleen välittömästi jäidenlähdön jälkeen. Pesä on vaatimaton vesikasvien osista koostuva lautta, joka on kiinnitetty ruo'onkorsilla tukevasti ympäröiviin kasveihin. Uikut munivat 1–2 vuorokauden välein 2–7 munaa, tavallisesti neljä. Munien väri on aluksi valkoinen, mutta kosteat pesäainekset värjäävät ne muutamassa päivässä vaaleanruskeiksi. Muninnan huippu on toukokuussa, mahdollinen uusintapesinnän muninta jatkuu heinäkuulle. Haudonta kestää 20–29 vuorokautta. Molemmat emot osallistuvat haudontaan. Poistuessaan pesältä emot peittävät munat tuoreilla kasvinosilla suojaksi pesärosvoilta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Uikut (Podicipedidae)
ITIS: Podicipedidae (englanniksi)
Internet Bird Collection: Uikku-videoita
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q21695  Wikispecies: Podicipedidae  ADW: Podicipedidae  AFD: Podicipedidae  BOLD: 1499  CoL: 627FZ  EoL: 7993  EPPO: 1PODCF  GBIF: 9338  iNaturalist: 4203  IRMNG: 101564  ITIS: 174477  NBN: NBNSYS0000160755  NCBI: 30448  NZOR: be8226c5-7a8c-429a-8827-d550be0c5e03  Open Tree of Life: 452459  Paleobiology Database: 39552  Paleobiology Database: 39552  WoRMS: 136995