stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaskiratsastaja
Kuvanveistäjän kohtalo

Keisarinna Katariina oli varsin vaikuttunut suuren haaveensa ilmiasusta, mutta välit taiteilija Falconet’n kanssa olivat kylmenneet siinä määrin, että hän sai poistua kunnianosoituksitta. Keisarinna ei suonut hänelle audienssia, kun taiteilija pyysi saada lausua hänelle hyvästit kahdentoista Venäjällä vietetyn vuoden jälkeen. Hän muutti takaisin Ranskaan ja hänen muistonsa Venäjällä unohtui: patsas paljastettiin näyttävästi ilman, että taiteilijaa edes mainittiin. Tilaisuus oli Katariinan juhlaa, jossa hänen omakseen muuttunut luomus hengästytti kutsuttujen arvovieraiden joukkoa.
Patsaan allegoria

Noin kolme kertaa luonnollista kokoa suurempi patsas on varsin vaikuttava. Lisäksi siihen on kätketty monia merkityksiä: Pietarin eteenpäin ojennettu käsi osoittaa kohti Itämerta, jonka rantojen valtaaminen oli tsaari Pietarin keskeisimpiä ulkopoliittisia tavoitteita. Tämä onnistuikin suuressa Pohjan sodassa.
Takajaloillaan seisovan hevosen selässä oleva keisari näyttää johtavan maataan eteenpäin samalla kun hänen hevosensa tallaa jalkoihinsa käärmettä, tsaari Pietarin vihollisten ja hänen uudistustensa vastustajien symbolia. Myös keskiaikaisissa Pyhästä Yrjänästä kertovissa veistoksissa ratsastajan ratsu polkee maahan pahaa kuvastavaa lohikäärmettä.
Patsaan jalustaan keisarinna antoi kirjoittaa latinaksi ”Petro Primo Catharina Secunda MDCCLXXXII” ja toiselle puolelle venäjäksi ”ПЕТРУ перьвому ЕКАТЕРИНА вторая лѣта 1782”, ”Pietari Ensimmäiselle Katariina Toiselta v. 1782”. Lause kuvaa keisarinvallan jatkuvuutta.
Legenda kaupungin valloittamattomuudesta

Patsaaseen liittyy 1800-luvulla syntynyt legenda, jonka mukaan Pietarin kaupunki pysyy valloittamatta niin kauan kuin Vaskiratsastaja vahtii kaupunkiaan. Ilmeisesti paljolti tästä legendasta johtui, että patsasta ei toisen maailmansodan aikana kuljetettu turvaan 900 päivää kestäneen Leningradin piirityksen aikana. Se kuitenkin suojattiin hiekkasäkeillä ja puuseinämillä. Vaskiratsastaja selvisikin sodasta käytännössä vaurioitta.
Suosittu turistikohde

Tänään patsas on yksi Pietarin tunnuksista ja suosituimmista nähtävyyksistä. Se on myös erittäin suositun tsaari Pietarin kunnioittamiseen varattu paikka, minkä vuoksi patsaalle on usein tuotu kukkia ja kynttilöitä. Vastavihityt avioparit tapaavat kuvauttaa itsensä patsaan edustalla, koska sen uskotaan tuottavan onnea uudelle liitolle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaskiratsastaja Wikimedia Commonsissa
Suomalaista graniittia?, Suomen Kuvalehti, 22.12.1938, nro 51-52, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Pietari |
| --- | --- | --- |
 Hallinnollinen jako  Liittovaltiokaupunki  Leningradin alue 
| Yleistä |  Tulvat  Historia Pietari Suuri  Pietari-Paavalin linnoitus  Dekabristikapina  Verisunnuntai  Pietarin neuvosto  Leningradin piiritys  Leningradin juttu  |  |
| Maantiede |  Itämeri Suomenlahti  Pietarin saaret Kivisaari  Koivusaari  Vasilinsaari  Konnunlahti  Moika  Neva  Suzdalinjärvet  Tuutarinjärvi  Tulvapato  Uusi Hollanti  |  |
| Koulutus ja tiede |  Tiedeakatemia  Pietarin valtionyliopisto  Lääketieteellinen  Luoteinen lääketieteellinen  Pediatrinen lääketieteellinen  Teknologinen instituutti  Herzenin pedagoginen yliopisto  Mihailovin tykistöakatemia  |  |
| Kulttuuri |  Museot Eremitaaši  Pietarhovin palatsi  Taideakatemia  Talvipalatsi  Venäläisen taiteen museo  Musiikki Konservatorio  Orkesteri  Teatteri Mariinski-teatteri  Music Hall  Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutti  Puistot Jusupovin puisto  Katariinan puisto  Kesäpuisto  Taurian puisto  Urheilu SKA  Spartak  Zenit  |  |
| Liikenne |  Pulkovo  Satamat Merimatkustajasatama  Morskoi vokzal  Suursatama  Kehätiet  Metro Frunze–Primorje  Kirov-Viipuri  Moskova-Petrograd  Neva-Vasilinsaari  Pravoberežnaja  Sillat  Ratayhteys Baltian asema  Laatokan asema  Leninski prospekt  Moskovan asema  Suomen asema  Varsovan asema  Vitebskin asema  Pietari–Vologda  Kadut Englantilainen rantakatu  Mohovaja ulitsa  Nevski prospekt  Palatsirantakatu  Prospekt Engelsa  |  |
| Hallinnollinen jako |  Amiraliteetti Amiraliteetti  Kolomna (Pietari)  Frunze Kupsila  Kalinin Piskarjovka  Kirov Autuansaari  Uljaala  Kolpina Kolpina  Ust-Ižora  Kraassela Kraassela  Liiha  Rötsänsilta  Krasnogvardeiski Polsteri  Suuri-Ohta  Pieni-Ohta  Ruutmylly  Orskoi  Kronstadt Kronstadt  Kurort Kellomäki  Kuokkala  Siestarjoki  Terijoki  Tyrisevä  Valkeasaari  Vammelsuu  Moskova  Neva Nevskaja zastava  Tuntia  Petrograd Korpisaari  Pietarhovi Lomonosov  Pietarhovi  Strelna  Pietarin keskusta Liteinyi  Primorje Juntolovo  Revonnenä  Puškin Aleksanskoi  Pauluskoi  Puškin  Suosaari  Tärölä  Vasilinsaari  Viipuri Levassova  Parkala  Parnas  |  |
| Nähtävyydet |  Aleksanteri Nevskin luostari  Amiraliteetti  Aurora  Iisakinkirkko  Jumalanäidin ennusmerkin kirkko  Kazanin katedraali  Mars-kenttä  Pietari-Paavalin katedraali  Pyhän kolminaisuuden katedraali  Senaatinaukio  Vaskiratsastaja  Verikirkko  |  |
Jakob Törning

Jakob Törning (1739–1797) oli ruotsalainen merisotilas ja eversti.
Jakob Törning tuli Uppsalassa opiskeltuaan perämiesoppilaaksi Tukholman laivastoasemalle vuonna 1755. Siellä ollessaan hän osallistui muun muassa Välimeren-purjehdukselle. Hän suoritti aliupseeritutkinnon vuonna 1761 ja nimitettiin luutnantiksi vuonna 1764.
Törning siirrettiin majurina vuonna 1777 Ruotsin armeijan laivaston eli saaristolaivaston Suomen eskaaderiin. Hän osallistui Kustaa III:n sotaan vuosina 1788–1790 Venäjää vastaan. Vuonna 1788 hän sieppasi Haminan luona johtamillaan tykkipursilla venäläisen vartioaluksen, minkä johdosta hän sai everstiluutnantin arvon.
Tanskan hyökättyä vuonna 1789 Ruotsiin Törning sai tehtäväkseen puolustaa Bohuslänin rannikkoa Tanskaa vastaan. Tämä varten hän loi Bohuslänin saaristoeskaaderin. Seuraavana vuonna kesäkuussa 1790 hän johdatti eskaaderin Viipurinlahdelle ja oli mukana Viipurin kujanjuoksussa ruotsalaisten murtautuessa ulos Venäjän saarrosta. Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa Törning komensi Ruotsin puolustuksen oikeaa siipeä ja vaikutti merkittävästi ruotsalaisten voittoon venäläisistä. Tästä hänet palkittiin everstin arvolla.
Sodan jälkeen Jakob Törning komensi Göteborgin eskaaderia, mutta erosi tehtävästään sairauden vuoksi vuonna 1794.
Gustaf Wachtmeister

Gustaf Wachtmeister
Gustaf Wachtmeister (1757–1826) oli ruotsalainen kenraaliluutnantti vuodesta 1792. Hän osallistui Suomen sotaan 1788–1790. Hän sai 1809 nimityksen rannikkoarmeijan päälliköksi Pohjois-Ruotsiin tunkeutuneen venäläisen armeijan selkäpuolelle. Hän yritti maihinnousua, joka kuitenkin epäonnistui.
Nils Palme

Nils Palmen hauta Svärtan hautausmaalla.
Nils Palme (26. helmikuuta 1895 Djursholm – 6. tammikuuta 1963 Sjösa) oli ruotsalainen upseeri ja tilanomistaja.
Nils Palme oli Sven Palmen ja suomalaisen Hanna Maria von Bornin poika. Hänen veljiään olivat Olof Palme ja Gunnar Palme. Hän toimi upseerina Götan tykistörykmentissä (Göta artilleriregemente), ennen kuin hän tuli 4. patteriston päälliköksi Suomen sisällissodassa.
Toisen maailmansodan aikanakin hän rupesi värväämään ruotsalaisia vapaaehtoisia Suomen sotiin (katso myös: Suomen armeijan ulkomaalaiset vapaaehtoiset talvisodassa, Svenska Frivilligkåren). Sodan loppuvaiheessa vuonna 1944 Palme osallistui talvisodan jälkeen vuonna 1940 tehdyn kultakeräyksen yhteydessä saatujen korujen Ruotsiin myynnissä niistä irrotettujen korujen ja aitojen jalokivien osalta.
Hänen omistamansa maatila sijaitsi lähellä Nyköpingiä.
Kirjallisuutta

Två dagar i Tavastland med detachement Ahrenberg i mars 1918. Stockholm 1936
Julius Mankell

Julius Mankell
Julius Mankell (8. kesäkuuta 1828 Tukholma – 23. helmikuuta 1897 Tukholma) oli ruotsalainen sotahistorioitsija, sotilasarvoltaan kapteeni.
Mankell oli myös liberaali poliitikko, joka istui valtiopäivien ensimmäisessä kamarissa 1883–1890 ja toisessa kamarissa 1870–1872 sekä 1891–1896. Hän kannatti äänioikeuden laajentamista. Mankellin isä oli säveltäjä Abraham Mankell.
Julkaisuja

Anteckningar rörande finska arméens och Finlands krigshistoria 1–2, 1870
Öfversigt af svenska krigens och krigsinrättningarnes historia, 1890–1903
Carl Fredrik Ekestubbe

Carl Fredrik Ekestubbe Uudenmaan rakuunarykmentin univormussa noin vuonna 1779. Rinnassa Miekkaritarikunnan risti. Maalannut Emanuel Thelning
Anna Elisabeth Kraftman, Ekestubben vaimo vuodesta 1769 alkaen. Maalannut Emanuel Thelning n. 1780.
Carl Fredrik Ekestubbe (30. lokakuuta 1727 Olkkala – 7. maaliskuuta 1784 Olkkala) oli ruotsalainen aatelinen ja everstiluutnantti.
Elämäkerta

Carl Ekestubbe syntyi Uudenmaan rakuunarykmentin kornetin pojaksi, ja hänen äitinsä oli Juliana Sofia Hästesko-Fortuna. Carl Fredrik liittyi vapaaehtoisena isänsä rykmenttiin 6. elokuuta 1746 ja hänet ylennettiin korpraaliksi 11. syyskuuta 1749. 20. elokuuta 1754 hänet nimitettiin ylikersantiksi sekä adjutantiksi 4. lokakuuta 1755.
Pommerin sodan alkaessa hän liittyi mukaan eteläiseen Skånen ratsuväkeen, jossa hänet nimitettiin komentajaksi 14. lokakuuta 1760. Vuonna 1762 hän palasi Uudenmaan rakuunarykmenttiin ja hänet ylennettiin luutnantiksi 9. maaliskuu 1762. Sitä seurasi tarjouksia melko nopeasti, kun hänestä ensin tuli kapteeni 27. marraskuuta 1765, rykmentin päällikkö 18. maaliskuuta 1768 ja hänelle annettiin komento Sääksmäellä 19. kesäkuuta 1770. Hänet ylennettiin majuriksi 26. lokakuuta 1775 ja hänet erotettiin ylennyksellä luutnantiksi 18. helmikuuta 1778.
Ekestubbe sai ritarin arvon 28. toukokuuta 1772. Hän kuoli maatilallaan Olkkalassa 7. maaliskuuta 1784.
Elämäkerta > Perhe

Ekestubbe oli naimisissa kahdesti. Hän avioitui ensimmäisen kerran 1. lokakuuta 1761 Vihdissä Sofia Christina Rotkirchin (1730-1767) kanssa tämän toiseen avioliittoon. Hän oli kapteeni Johan Wenzel Rotkirchin ja hänen vaimonsa Barbro Christina Hästesko-Fortunan tytär. Pari sai neljä lasta.
Ekestubbe avioitui toisen kerran 12. elokuuta 1769 Hindhårissa Anna Elizabeth Kraftmanin kanssa (1751-1785). Hän oli Porvoon lukion opettajan Anders Kraftmanin ja hänen vaimonsa Anna Elisabet Heintziuksen tytär. He saivat 9 yhteistä lasta.
Käännös suomeksi
Kouvottaret

Kouvottaret on kouvolalainen naisten koripalloseura. Se on toiminut omana yhdistyksenään vuodesta 2021. Aiemmin se toimi Kouvot-seuran osana. Sen edustusjoukkue on pelannut naisten Korisliigassa vuodesta 2016.
Joukkue kaudella 2021–2022

Saara Sandell, Henriikka Vähäuski, Sarah Toeaina, Rashida Timbilla, Taeler Deer, Iida Tuviala, Iiris Muhonen, Elli Salovaara, Kaisa Kuisma, Roosa Frimodig, Johanna Räty, Pinja Leppänen, Yasmine Blomfelt; päävalmentaja Joonas Frimodig, valmentaja Reetta Piipari.
Joukkue kaudella 2021–2022 > Kausitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Runkosarja | Runkosarja | Runkosarja | Runkosarja | Runkosarja | Runkosarja | Runkosarja | Runkosarja | Pudotuspelit | Pudotuspelit | Pudotuspelit | Pudotuspelit | Pudotuspelit | Pudotuspelit | Pudotuspelit | Pudotuspelit | Pudotuspelit | Pudotuspelit |
| Kausi | Sarja | O | V | H | +/- | P | Sija | O | V | H | Sija |  |  |  |  |  |  |
| 2015–16 | Naisten I-divisioona | 18 | 13 | 5 | 1252/1041 | 26 | 3. | 8 | 3 | 5 | 2. |  |  |  |  |  |  |
| 2016–17 | Naisten Korisliiga | 27 | 13 | 14 | 1945/1898 | 26 | 6. | 3 | 0 | 3 | 6. |  |  |  |  |  |  |
| 2017–18 | Naisten Korisliiga | 27 | 9 | 18 | 1957/1926 | 18 | 8. | - | - | - | - |  |  |  |  |  |  |
| 2018–19 | Naisten Korisliiga | 27 | 17 | 10 | 2145/1999 | 34 | 3. | 10 | 4 | 6 | 4. |  |  |  |  |  |  |
| 2019–20 | Naisten Korisliiga | 25 | 21 | 4 | 2011/1735 | 42 | 1. | - | - | - | - |  |  |  |  |  |  |
| 2020–21 | Naisten Korisliiga | 27 | 18 | 9 | 2147/2020 | 36 | 5. | 2 | 0 | 2 | 5. |  |  |  |  |  |  |
| 2021–22 | Naisten Korisliiga | 26 | 17 | 9 | 2065/1927 | 34 | 2. | 9 | 6 | 3 | 2. |  |  |  |  |  |  |
| 2022–23 | Naisten Korisliiga | 26 | 10 | 16 | 1969/2095 | 20 | 8. | 2 | 0 | 2 | 8. |  |  |  |  |  |  |
| 2023–24 | Naisten Korisliiga | 24 | 10 | 14 | 1906/1961 | 20 | 6. | 8 | 5 | 3 | 3. |  |  |  |  |  |  |
| 2024–25 | Naisten Korisliiga |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Mitalit

SM-hopeaa (1): 2022
SM-pronssia (1): 2024
Suomen Cupin hopeaa (1): 2020
Aiheesta muualla

Seuran kotisivu
| n k Naisten Korisliiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  Espoo Basket Team  Forssan Alku  HBA-Märsky  Kouvottaret  Peli-Karhut  Tampereen Pyrintö  Tapiolan Honka  Torpan Pojat  Vimpelin Veto
Erik Grafström

Erik Grafström
Erik Grafströmin hauta Norra begravningsplatsenilla Solnassa.
Erik Frans Michaël Grafström (26. huhtikuuta 1872 Tukholma – 18. heinäkuuta 1952 Falun) oli ruotsalainen eversti, joka osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan vuonna 1918 ja toimi eri tehtävissä valkoisessa armeijassa. Hän oli 1930-luvulla mukana äärioikeistolaisten järjestöjen toiminnassa.
Sotilasura

Erik Grafströmin isä oli Ruotsin ylihovisaarnaaja Frithiof Grafström. Hän aloitti sotilasuransa liittymällä vapaaehtoisena Upplannin rykmenttiin vuonna 1889 ja sai aliluutnantin arvon Jönköpingin rykmentissä vuonna 1892. Hän kävi Ruotsin sotakorkeakoulun 1896–1898 ja palveli Ruotsin yleisesikunnassa 1906–1908, minä aikana hän sai ylennyksen kapteeniksi. Vuonna 1909 Grafström toimi rajakomissaarina, kun Ruotsin ja itsenäistyneen Norjan rajaa merkittiin maastoon Jämtlannissa ja Härjedalenissa. Hän hankki vuonna 1911 lisäkoulutusta Itävalta-Unkarin armeijassa ja palveli vuodesta 1915 majurina Norrbottenin rykmentissä. Toukokuussa 1917 hän komensi pataljoonaa, joka kävi kukistamassa Seittenkaareen saarella puhjenneen aseellisen kapinan.
Suomen sisällissodan puhjettua Grafström liittyi vapaaehtoisena Suomen valkoiseen armeijaan, johon hänet otettiin everstinä. Hänestä tehtiin eversti Karl Wilkmanin komentaman Jämsän ryhmän esikuntapäällikkö. Tampereen valtauksen yhteydessä Wilkman siirrettiin toisaalle ja Grafström sai komentaa tämän joukoista erotettua noin 2 000 miehen ryhmää, joka hyökkäsi Tampereen keskustaan etelästä. Yhdessä saksalaisen Eduard Ausfeldin kanssa Grafström saneli antautumisehdot Tampereen punaisille, ja hänestä tehtiin tämän jälkeen kaupungin sotilaskomendantti. Sodan lopussa hän toimi vielä Martin Wetzerin komentaman valkoisten Länsiarmeijan esikuntapäällikkönä.
Grafström palasi Ruotsin armeijaan majurina heinäkuussa 1918. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1919 ja everstiksi 1924. Hän komensi rykmenttiä Norrbottenissa 1924–1928 ja Kronobergissä 1928–1932. Grafström kutsuttiin uudelleen palvelukseen toisen maailmansodan puhjettua, ja hän toimi vuosina 1939–1942 peräjälkeen Ystadin, Älmhultin ja Kalmarin maanpuolustusalueiden päällikkönä.
Muu toiminta

Grafström osallistui 1930-luvulla äärioikeistolaiseen politiikkaan. Hän perusti eteläisessä Ruotsissa toimineet vapaajoukot, jotka ilmiantoivat epäilyttävinä pidettyjä vasemmistolaisia viranomaisille ja työnantajille. Grafström toimi aktiivina myös Nationella Arbetsförbundet -nimisessä kansallissosialistisessa järjestössä, joka yhdistyi 1934 Sveriges Nationella Förbundin kanssa. Kesäkuussa 1933 hän oli mukana konferenssissa, johon osallistuivat äärioikeistolaiset järjestöt Nationalsocialistiska Förbundet, Riksförbundet Det nya Sverige, Kyrkliga Folkpartiet ja Marsklubben.
Grafströmin kunniaksi on sepitetty pari musiikkiteosta, Överste E Grafström (1926) ja Svensk militärmarsch (Marche militaire suedoise).
Fredrik Granatenhjelm

Vapaamuurarin hauta Kaisaniemessä.
Fredrik Granatenhjelm (alk. Granatenhielm; 1. toukokuuta 1708 Odensjö, Barnaps, Smoolanti – 13. joulukuuta 1784 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen majuri, joka palveli Viaporin varuskunnassa. Hän oli filantrooppi, ja harrasti ”puhdasta elämää” ja hyväntekeväisyyttä. Hänen hautansa, niin sanottu Vapaamuurarin hauta, sijaitsee Helsingin Kaisaniemen puistossa.
Kirjallisuutta

Parland-von Essen, Jessica: Fredrik Granatenhjelm: En man och hans minne.  Helsingfors:  Föreningen Granatenhjelm, 2008.
Aiheesta muualla

Vapaamuurarin hauta. (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin taidemuseo.
Granatenhjelm, Fredrik hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Carl Carlsson Rennerfelt

| Carl Carlsson Rennerfelt> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1620 Immola, Nummi, Uusimaa
Kuollut: 1696 Immola, Nummi, Uusimaa
Kansalaisuus:   Ruotsi
Ammatti:  everstiluutnantti
Vanhemmat:  Luutnantti Kaarle Simonpoika Remanen
Puoliso:  1. Hebla Munck af Sommarnäs, 2. Anna Ekestubbe, 3. Katarina Elisabet Schmiedefelt
Lapset:  Kapteeni Joakim Rennerfelt
Carl Carlsson Rennerfelt (1620 Immola, Nummi – 1696 Immola, Nummi) oli Ruotsin valtakunnan aikaan Suomen alueella palvellut everstiluutnantti. Rennerfelt tunnettiin alun perin nimellä Remainen, kunnes Kuningatar Kristiina aateloi Rennerfeltin vuonna 1652 palkintona sotasaavutuksistaan.
Rennerfelt omisti Nummella nykyisen Lohjan alueella sijaitsevan Immolan eli Yli-Immolan tilan, joka toimi Uudenmaan Rakuunarykmentin ratsutilana numero 32.
Elämäkerta

Carl Carlsson Remainen syntyi Immolan tilalla Nummella vuonna 1620. Remainen aateloitiin nimellä Rennerfelt vuonna 1652. Rennerfelt oli naimisissa kolme kertaa. Ensimmäinen puoliso oli Someron Hirsjärven kartanon tytär Hebla Munck af Sommarnäs. Pari avioitui 1647, mutta avioliitto päättyi Munck af Sommarnäsin kuoltua 1649. Toisiin naimisiin Rennerfelt meni vuonna 1653 Vihdin Olkkalan kartanon tyttären Anna Ekestubben kanssa. Tämä avioliitto päättyi Ekestubben kuoltua vuonna 1669. Kolmas avioliitto solmittiin Rennerfeltin ja Karjalohjan Luskalan tyttären Katarina Elisabet Schmiedefeltin kanssa. Schmiedefelt kuoli 1693.
Rennerfelt kohosi furiiriksi vuonna 1641 ja hän otti osaa Breitenfeldin toiseen taisteluun Saksassa vuonna 1642. Tanskan sodassa vuonna 1643 Rennerfelt toimi majoitusmestarina. Vuonna 1677 Rennerfelt kohosi everstiluutnantiksi. C. C. Rennerfelt omisti Nummella Immolan eli Yli-Immolan tilan ja tämän lisäksi hänen omistuksiin kuului myös Vihdissä Kivelän ja Vanhalan tilat, sekä avioliiton kautta Someron Harjun kartano. Vuonna 1666 Rennerfelt palkittiin uskollisesta palveluksestaan läänityksellä, joka käsitti kaksi tilaa Nousiaisissa ja kaksi tilaa Lohjalla.
Rennerfelt lahjoitti Nummen vanhaan kirkkoon kattokruunun vuonna 1650 ja saarnastuolin vuonna 1660. Nämä esineet ovat sittemmin siirretty vuonna 1822 valmistuneeseen Nummen kivikirkkoon.
Rennerfelt suvun sukuhauta sijaitsi Lohjan Pyhän Laurin kirkon lattian alla. Paikalla on vielä nähtävissä Immolan Rennerfeltien hautakivi alttarin eteläpuolella.
Lorentz Kristoffer Stobée

Lorentz Kristoffer Stobée.
Lorentz Kristoffer Stobée, alkuperäinen nimi Stobæus, (1676–1756) oli ruotsalainen sotilas ja poliitikko. Stobée oli vuodesta 1699 linnoitusväen upseeri, ja hänet lähetettiin vähän myöhemmin Suomeen osallistumaan rajalla varustelutöihin. Hän toimi vuodesta 1702 Viipurin ja Käkisalmen linnoitusten vahvistamiseksi ja laajentamiseksi. Viipurin antautuessa 1710 hän joutui venäläisten vangiksi mutta karkasi 1715 sotavankeudesta. Hän toimi sittemmin linnoitustöissä Skånessa ja seurasi 1718 Kaarle XII:ta Norjaan. Kuninkaan kuoleman jälkeen Stobéesta tuli holsteinilaisen puolueen johtaja, ja hän joutui joksikin aikaa aiheettoman syytöksen nojalla vankilaan. Stobée sai 1739 kenraalimajurin arvon, ja hänestä tuli linnoitustoimen johtaja, 1741 hänestä tuli maaherra ja ylikomendantti Göteborgiin. Hän erosi viroista 1749. Hänet valittiin 1739 Ruotsin tiedeakatemiaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lorentz Kristoffer Stobée Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ruotsi
Henri Saint Cyr

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Saint Cyr vuonna 1952. |  Saint Cyr vuonna 1952. |  Saint Cyr vuonna 1952. |  |
Maa:   Ruotsi
Kouluratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | yksilökilpailu |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Tukholma 1956 | yksilökilpailu |  |
|  Kultaa | Tukholma 1956 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wiesbaden 1953 | yksilökilpailu |  |
Henri Julius Reverony Saint Cyr (15. maaliskuuta 1902 Tukholma – 27. heinäkuuta 1979 Kristianstad) oli ruotsalainen upseeri, koulu- ja kenttäratsastaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Saint Cyr kilpaili viisissä kesäolympialaisissa aloittaen kenttäratsastajana jo Berliinissä 1936. Toisen maailmansodan jälkeen hän vaihtoi kenttäratsastukseen ja sijoittui Lontoossa 1948 yksilökilpailussa viidenneksi. Helsingissä 1952 ja Tukholmassa 1956 Saint Cyr voitti sekä yksilö- että joukkuekilpailussa olympiakultaa. Roomassa 1960 hän sijoittui yksilökilpailussa neljänneksi. Vuonna 1953 Saint Cyr voitti Wiesbadenissa yksilökilpailun maailmanmestaruuden. Upseerina työskennellyt Saint Cyr yleni majuriksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henri Saint Cyr Wikimedia Commonsissa
Henri Saint Cyr Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Olof Stahre

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Stahre 1950-luvulla. |  Stahre 1950-luvulla. |  Stahre 1950-luvulla. |  |
Maa:   Ruotsi
Kenttäratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | joukkuekilpailu |  |
Nils Olof Stahre (19. huhtikuuta 1909 Lerum – 7. maaliskuuta 1988 Blentarp) oli ruotsalainen upseeri ja kenttäratsastuksen olympiavoittaja.
Stahre voitti kenttäratsastuksen joukkuekilpailussa olympiakultaa Helsingissä 1952 ja olympiahopeaa Lontoossa 1948. Helsingissä hänen sijoituksensa yksilökilpailussa oli kahdeksas. Stahre ylennettiin reservissä majuriksi.
Aiheesta muualla

Olof Stahre Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Loki (sarjakuvahahmo)

| Loki |
| --- | --- |
 Loki, juonittelun ja pahuuden jumala (kuvitus: Ben & Ray Lai)
Luoja(t):  Viikinkijumala Lokista luoneet Stan Lee, Jack Kirby ja Larry Lieber
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Journey into Mystery Vol 1 #85 (1962)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Loki Laufeyson
Status:  Elossa
Pituus:  192 cm
Paino:  238 kg
Ryhmäsidokset:  Asgardilaiset
Edelliset ryhmäsidokset:  Acts of Vengeance Astonishing Avengers Cabal Nuoret Kostajat
Henkilöllisyydet:  Useita, merkittävimmät Loki Odininpoika, Purppuranoita, Serrure, Ikol
Voimat:  Yli-inhimilliset älykkyys, vahvuus, kestävyys ja pitkäikäisyys; taikavoimia: illuusiot, teleporttaaminen, muodonmuuttaminen, telepatia, astraaliprojektio, energiasäteet
Suhteet
Sukulaiset:  Laufey (isä), Farbauti (äiti), Sigyn (vaimo, eronnut), Odin (ottoisä), Frigga (ottoäiti), Thor, Vidar, Balder, Hermod, Tyr (ottoveljiä), Angela, Laussa (ottosisaret), Hela, Fenris, Jormungand (väitettyjä jälkeläisiä)
Loki (Loki Laufeyson) on Marvel-kustantamon luoma superroisto, asgardilainen jumala. Hahmo perustuu skandinaavisen mytologian Lokiin. Lokin loivat Stan Lee, Jack Kirby ja Larry Lieber. Loki esiintyi ensimmäisen kerran amerikkalaisen Venus-lehden numerossa 6 (1949), mutta virallisesti Lokin ensiesiintyminen tapahtui Journey into Mystery Vol. 1 -lehden numerossa 85 (1962). Lehdessä Loki esiteltiin uudelleen ja hänen ilkeiden tekojensa vuoksi Kostajat muodostettiin.