Weird Tales
Alkuperäinen Weird Tales > Farnsworth Wrightin aikakausi (1924–1940)

Uudeksi päätoimittajaksi otettiin vuonna 1924 reportteri Farnsworth Wright, joka toimitti lehteä seuraavat 15 vuotta. Wrightin novellimaku oli erikoinen ja hänen julkaisulinjansa ailahteleva. Weird Tales tuli tunnetuksi ”ainutlaatuisena lehtenä”, ja sotienvälisenä aikana se oli ainoita kauhukirjallisuuteen erikoistuneita julkaisuja. Wrightin merkitystä Weird Talesin menestykselle pidetään huomattavana, ja hänen kaudellaan lehteen kirjoitti monia sittemmin legendaarisen maineen saavuttaneita kirjailijoita. Monet pulp-lehdet saavuttivat laajan lukijakunnan julkaisemalla graafisia kuvauksia seksistä ja väkivallasta. Henneberger ja Wright kieltäytyivät kuitenkin johdonmukaisesti julkaisemasta mässäileviä tarinoita.
1920-luvulla Weird Talesin vaikutusvaltaisin avustaja oli Lovecraft, vaikka Wright itse ei kuulunutkaan tämän ihailijoihin. Monet Weird Talesin vakiokirjailijoista olivat Lovecraftin kirjeystäviä. Helmikuussa 1928 Lovecraft julkaisi novellin ”Cthulhun kutsu”, jolla oli erityisen suuri vaikutus myöhempiin Weird Tales -kirjailijoihin. Sadat kirjailijat ovat sittemmin kirjoittaneet novellille löyhiä jatko-osia. Weird Talesissa Cthulhu-tarinoita julkaisivat esimerkiksi Frank Belknap Long, August Derleth, E. Hoffmann Price ja Donald Wandrei sekä 1930-luvun puolivälistä alkaen myös Robert Bloch ja Henry Kuttner. Vuonna 1931 Lovecraft ja Wright riitautuivat, ja Lovecraft vähensi Weird Talesiin kirjoittamista.
Lukijakunnan keskuudessa Weird Talesin suosituin avustaja oli Seabury Quinn. Hän kirjoitti lehteen 182 novellia eli enemmän kuin kukaan muu; niistä 93 kertoi meediosalapoliisi Jules de Grandinista. Toiseksi suosituimman avustajan paikan jakoivat Robert E. Howard ja Edmond Hamilton. Howard oli Lovecraftin kirjeystävä, joka tunnetaan parhaiten Conan barbaarin ja miekka ja magia -lajityypin luojana. Hamilton puolestaan oli pitkän linjan tieteiskirjailija, joka 1930-luvulla alkoi julkaista Weird Talesissa fantastisia tarinoita. Yhtään Hamiltonin Weird Talesille tarjoamaa novellia ei hylätty, mikä oli hyvin harvinainen saavutus. Muita merkittäviä Weird Tales -kirjailijoita olivat polveilevaan, eksoottiseen proosaan erikoistunut Clark Ashton Smith, itämaisia fantasioita kehitellyt Frank Owen sekä hienovaraista erotiikkaa ja fantasiaa yhdistellyt C. L. Moore.
Kirjailijoiden ohella Weird Talesin mainetta nostivat taitavat kuvittajat. Margaret Brundage teki lehteen useita eroottissävytteisiä kansikuvia, kun taas J. Allen St. Johnin kannet olivat värikkäitä ja toiminnallisia. St. John suunnitteli myös lehden kuuluisan logon. Muita suosittuja kuvittajia olivat Virgil Finlay ja Hannes Bok.
Suosituimmillaan Weird Tales oli 1930-luvulla, jolloin se sai myös lyhytikäisiksi jääneet kilpailijat Strange Tales (1931–1933) ja Strange Stories (1939–1941). Parhaimmillaan Weird Talesin levikki oli noin 50 000, mikä oli pitkän linjan pulp-lehdelle varsin vaatimaton luku. Vuosikymmenen lopulla lehden avustajakunta kärsi useita menetyksiä. Robert E. Howard teki itsemurhan 1936, ja H. P. Lovecraft kuoli seuraavana vuonna syöpään. Heidän kuolemansa jälkeen myös Clark Ashton Smith lopetti proosan kirjoittamisen. Lisäksi Quinnin Jules de Grandin -tarinat olivat alkaneet toistaa itseään, ja niiden suosio laski. Vuonna 1938 Hennebergerin yhtiö päätti luopua Weird Talesista ja lehti myytiin Short Stories, Inc. -nimiselle yhtiölle, joka julkaisi myös samannimistä pulp-lehteä. Toimitus siirtyi samalla New Yorkiin.
Vuosikymmenen lopulla nuoremmat kirjoittajat yrittivät paikata aiempien avustajien jättämää aukkoa. Henry Kuttner aloitti uransa Lovecraft-pastisseilla ja siirtyi Howardin kuoltua sankarifantasiaan, mutta onnistui vain osittain. Farnsworth Wrightin terveys oli lisäksi heikentynyt jo pitkään. Vuonna 1940 hän erosi toimitettuaan Weird Talesia 177 numeroa. Parkinsonin taudin uuvuttama Wright kuoli muutamaa kuukautta myöhemmin.