Únětice-kulttuuri
Yhteisöt > Sosiaalinen eriarvoisuus

Niillä vainajilla, joiden hautoihin laitettiin hauta-antimia, on antimien määrä ja arvo ollut keskimäärin suurempi miesten haudoissa kuin naisten haudoissa. Esimerkiksi kaulakorut olivat miehillä useimmin metallisia raskaita kaularenkaita (torque), kun taas naisilla ne oli valmistettu usein orgaanisesta materiaalista. Naisten korut ovat yleensä olleet kaulanauhoja, joissa koristeina käytettiin putkimaisesti kiedottuja pronssispiraaleja, erilaisia kotilon- ja simpukankuoria tai emalimaisia kivihelmiä. Sukupuolilla oli selkeämpi työjako kuin on ollut alueen kivikautisilla kulttuureilla. Miesten hauta-antimissa näkyy sellaisia työkaluja ja aseita, joita on tarvittu taistelemisessa, paimentamisessa, metsästämisessä ja muissa kaukana kotoa suoritettavissa tehtävissä. Naiset ovat pysytelleet tiiviimmin kylässä tehden siellä kotiaskareita.
Vaikka kyläyhteisöt ovat olleet pieniä, näkyy niissä yksilöiden välillä myös selkeä jako heidän sosiaalisen statuksensa mukaisesti. Korkeampi status ilmaistiin varallisuuden suuruuden mukaisesti esimerkiksi paremman pukeutumisen, välineistön laadun ja korujen avulla. Suuri osa asukkaista on haudattu ilman näitä statuksen mukaisia arvomerkkejä, kun taas ne harvat korkean statuksen omaavat henkilöt ovat saaneet hautoihinsa rikkaammat antimet. Vaikka kulttuurin myöhäisemmässä vaiheessa kaikilla ihmisillä on ollut varaa metalliesineisiin, on niiden laadussa ollut silloinkin suuria eroja. Se näkyy löydettyjen esineiden koristelussa, työn laadussa, metallin tyypissä sekä kaukokaupassa saatuina ylellisyyshyödykkeinä. Kulta ja hopeaesineitä on ollut vain kaikista korkea-arvoisimmilla vainajilla. Statuserot ovat näkyneet samansuuntaisina myös lasten haudoissa.
On ehdotettu, että statushierarkia on liittynyt valta-asemaan, joka on ollut 1–2-portainen. Alamaisten yläpuolella on ollut johtajia ja ehkä johtajilla on vielä ollut suurempi johtaja. Kyläyhteisöt eivät siten ole olleet autonomisia, vaan niiden välillä on verkoston lisäksi ollut lisäksi alisteisia suhteita. Näiden suurien johtajien asemapaikat löytyvät heidän hautojaan tutkimalla. Rikkaita hautoja on löydetty esimerkiksi Leubingenissa, Helmsdorfissa ja viimeaikaisena Bornhöckin hautakumpu Dieskaun läheltä. Johtajien etuuksiin on ilmeisesti sisältänyt oikeus omaan osuuteen kaukokaupasta saataavasta varallisuudesta. Vaikka kulttuurin väestöä on pidetty aiemmin rauhanomaisina, ei voida vielä sulkea pois  johtajien sotilaallinenkin valta. Heidän asuinalueiltaan on löydetty suuria maakätköjä, joissa on ollut kirveitä, miekkoja tai keihäänkärkiä. Näitä on aiemmin pidetty valmistajien tai kauppiaiden varastoina, jotka ovat jostakin syystä jääneet maahan. Toinen selitys saattaakin olla, että aseita on säilytetty maakätköissä varmuusvarastona tulevia kriisitilanteita varten.
Hierarkian rakenteesta on esitetty toisenlaisiakin teorioita. Esimerkiksi Sleesian väestön monietninen ja suotuisa kehitys johtui Anna Pokuttan mukaan tuottavan maatalouden ja kukoistavan kaupan lisäksi yhteisestä kielestä, uskonnosta ja sosiaalisesta organisaatiosta. Hän uskoo yhteiskunnan olleen jo nyt jonkin asteinen teokratia, jossa johtohenkilöt ovat pikemminkin olleet pappeja ja tuomareita kuin päälliköitä ja sotilaita. Hänen mukaansa ”ruhtinashaudat” ovat olleet pappien tai tuomareiden hautoja, joiden teokraattinen asema on korostunut hautauksen rakenteessa ja sisällössä. Hautojen näkyvyys ja loistokkuus on lisääntynyt kohti kulttuurin loppua, jolloin pienet tumulukset muuttuivat hiljalleen suuriksi tumuluksiksi eli kumpuhaudoiksi.