Obytitšnan kynnäs
Mainintoja kynnäästä ja sen nimenvaihdoista

Joidenkin lähteiden mukaan tästä paikkakunnasta ollaan oltu tietoisia yli 2500 vuoden verran ja niinä vuosina kynnään nimi on vaihtanut useaan kertaan. Obytitšnan kynnään väitetään tulleen mainituksi ensimmäisen kerran jo muinaisten kreikkalaisten merimiesten toimesta. Samoin antiikin kreikkalaisten historioitsijoiden Klaudios Ptolemaioksen ja Herodotoksen väitetään kirjoituksissaan nimenneen kynnään Agarin niemekkeeksi. Keskiajalla sen väitetään olleen merkittynä 1200–1600-luvun italialaisten tutkimusmatkailijoiden kokoamiin maantieteellisiin karttoihin nimellä «Lena de Cospori». Nogait olivat kutsuneet kynnästä nimellä "Džurulgašiksi", joka tarkoitti "veden huuhtomaa kalliota". Suuren Turkin sodan vuosina 1600–1700-luvuilla ja Pietari Suuren hallituskautena sen nimi Euroopan ja Venäjän kartoilla oli Nižnaja (Ala) Berda, kun taas Berdjanskin kynnäs oli nimetty Verkhnaja (Ylä) Berdaksi. Jossain vaiheessa kynnästä alettiin kutsua Vissarionovaksi tai Vissarioniksi joko täällä kalastaneen kalastajan nimestä johtuvasti tai epätoivoisen Vissarionin nimisen merimiehen mukaan, joka jäi tänne muiden joukosta, ketkä joskus myrskyn aikana olivat löytäneet suojaa kynnään länsirannan poukamasta. Väitetään myös, että 6-na päivänä kesäkuuta vuonna 1737 Asovanmeren soutulaivueen venäläiset merimiehet laskeutuivat kynnäälle ja nimesivät sen Vissarioniksi Pyhän Vissarionin kunniaksi. Tai nimenanto johtui venäläisten merimiesten ratkaisevasta voitosta taistelussa ottomaaneja vastaan 6. kesäkuuta, jolloin uuden kirkkokalenterin mukaan ortodoksiset uskovaiset muistavat Egyptin ihmeidentekijää, munkkia Vissarionia. Tämän nimen kerrotaan pysyneen yli 100 vuotta, kunnes paikka uudelleennimettiin Obytitšnaksi joen mukaan, mikä virtaa Asovanmereen maakaistaleen länsipuolella ja minkä nimi johtui kiteisestä paljastumasta, jota lähellä se virtaa. Tai termistä "obitok" (ukr. обiток), jota käytetään joidenkin vesistöjen nimessä ja tarkoittaa "vesivirta, joka kiertää jotain". Tai adjektiivista ”обтічний” eli virtaviivainen.
Obytitšnan kynnään lähettyvillä käytiin sisällissodan loppuvaiheen meritaistelu 15. syyskuuta vuonna 1920 Neuvostoliiton Asovanmeren laivaston ja Wrangelin laivueen alusten välillä. Edellisenä päivänä eli 14. syyskuuta kenraali Wrangelin johtaman Etelä-Venäjän armeijan joukkoja tukennut valkokaartisuojeluskunta pommitti viereistä Berdjanskin kynnästä, jolloin paikalle saapunut Neuvostoliiton Asovanmeren laivasto löysi aamulla 15. syyskuuta Obytitšnan lahteen ankkuroidut vihollisalukset ja ryhtyi taisteluun niitä vastaan. Valkokaartin laivueen silloinen tappio hidasti valkoisten etenemisen tahtia Berdjanskin alueella. Väitetään myös, että sodan jälkeisinä vuosina Obytitšnan kynnään alussa sijaitsi Novy Bytin kalastajakylä ja että joskus täällä asui enimmäkseen kolhoosin kalastajia, kasvatettiin karjaa ja kylällä oli oma koulu. Kylän ympärillä karjan laiduntamiseen käytetyillä alueilla kasvillisuus katosi ja syntyi aavikko. Kynnään nimen arvaillaan johtuvan tästä unohdetusta paikkakunnasta.
Kynnään kasvistoa ja eläimistöä alettiin aktiivisesti elvyttää ja täydentää 1970-luvulla, jolloin tähän istutettiin suuri määrä kasveja, myös tälle alueelle tavattomia tuohikoivuja, villioliivipuita ja kotoutettiin erilaisia eläinlajeja, esimerkiksi punapeuroja. Siten vuonna 1980 kynnäästä tuli osa luonnonsuojelualuetta.