stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neuvostoliiton hajoaminen
Kansojen nousu

Ukrainassa menestyi vuonna 1989 syntynyt Ruh-niminen kansallinen liike. Maaliskuussa 1991 Viro ja Liettua julistautuivat itsenäisiksi, toukokuussa myös Latvia, mutta Neuvostoliitto ei hyväksynyt julistuksia. Maiden itsenäistymiset toteutuivat Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen jälkeen elokuussa 1991.
Toukokuussa 1990 Boris Jeltsin nimitettiin Venäjän parlamentin puhemieheksi eli hänestä tuli käytännössä maan johtaja. Jeltsin erosi kommunistisesta puolueesta heinäkuussa 1990lähde?.
Käytännössä parlamentin puhemies Boris Jeltsinin johtama Venäjä julistautui suvereeniksi 12. kesäkuuta 1990.
Vanhoillisten reaktio

Kesäkuussa 1990 vanhoilliset kommunistit järjestäytyivät Venäjän kommunistiseen puolueeseen, ja Gorbatšov ei saanut heinäkuussa 1990 28. puoluekokouksessa puoluetta uudistuksiinsa.
Kesällä 1990 kenraalit päättivät tukea vuonna 1989 perustettua kansanedustaja, eversti Viktor Alksnisin luomaa Liittoryhmää, joka tähtäsi Neuvostoliiton säilyttämiseen pakkokeinoin. Liittoryhmä ei ollut varsinaisesti kommunistinen. Armeijan kenraalit eivät halunneet kaapata valtaa, koska tunsivat olevansa kykenemättömiä hallitsemaan, ja kokivat olevansa ilman kansan tukea.
Heinäkuussa 1990 puoluekokouksen aikoihin oli selvää, että perestroika tuotti aikaisemmin ennustamattomia, poliittisia muutoksia, kansakunnat olivat ajautumassa erilleen toisistaan.lähde?
Heinäkuussa 1990 kommunistinen puolue oli jakautunut maan yhtenäisyyden kannattajiin ja kansallismielisiin, ja samaa oli tapahtumassa tasavaltojen puolueissa. Tämä kehitys heikensi keskusvaltaa edelleen. Ulkomailla Saksat yhdistyivät 3. lokakuuta 1990.lähde?
Henkilövaihdoksia, jotka lisäsivät uudistushaluisten johtajien määriä puoluehierarkian huipulla, ei tehty alemmalla tasolla ennen vaaleja, ja nämä vanhat apparatsikit, puoluekoneiston virkailijat, toistelivat keskuksen iskulauseita, mutta toimivat vanhalla tavalla.lähde?
Syys–lokakuussa 1990 Gorbatšov sai korkeimmalta Neuvostolta poikkeusluvan uudistusten jatkamiseen ja esiteltiin Grigori Javlinskin 500 päivän talousohjelma Neuvostoliiton siirtämiseen markkinatalouteen. Ohjelma tavoitteli eräänlaista kansankapitalismia.
Aiottiin kirjoittaa uusi liittosopimus, jonka oli määrä hajauttamalla Neuvostoliittoa hieman ratkaista kansallisuuskiistat.lähde?
Mutta samalla vuoden 1990 talvella oli kaupungeissa pulaa monista tarvikkeista
ja ruoasta, vaatteista jne.lähde?
Venäjällä tapahtunut poliittinen herääminen loi kaksoisvallan maahan, yhtäällä olivat Gorbatšovin johtamat Neuvostoliiton kommunistit, toisaalta Jeltsinin johtamat Venäjän demokraatit. Vanhoilliset alkoivat toimia vuoden 1990 lopulla alkaen painostaa Gorbatšovia. Gorbatšov liittoutuikin vanhoillisten kanssa padotakseen demokraattien ja Neuvostoliiton hajottajien pyrkimykset, sekä toisaalta äärivanhoillisten toimet. 17. joulukuuta Alksnis vaati Gorbatšovia uhaten palauttamaan järjestyksen maahan. Gorbatšov taipui vanhoillisten painostukseen.
Baltian maiden kapinat

Baltian maissa Vilnassa ja Riiassa kapinoitiin, ja neuvostojoukot kukistivat kapinat. Tammikuussa 1991 Neuvostoliiton laskuvarjo- ja muut joukot yrittivät verisissä yhteenotoissa ottaa Liettuan, Latvian ja Viron Neuvostoliiton valvontaan. Gorbatšov oli tästä tietoinen etukäteen.
20. tammikuuta 1991 demokraatit vaativat Moskovassa mielenosoituksessaan Gorbatšovin eroa, samaan aikaan kun Neuvostoliiton sisäministeriön OMON-joukot hyökkäsivät Latvian sisäministeriöön. Välikohtauksessa kuoli viisi ihmistä.
Jonkin verran kuolonuhreja tuli tammikuussa 1991 sisäministeriön joukkojen ja joidenkin armeijan yksiköiden hyökättyä Baltian maiden lehdistö- ja televisiokeskuksiin ja vastaaviin vastarintapesäkkeisiin. Monet Neuvostoliiton sotilaskomentajat eivät lähteneet mukaan näihin hyökkäyksiin, jotka tuomittiin pian laajalti niin ulkomailla kuin Venäjälläkin. Jeltsin tuomitsi Baltian kapinoiden kukistamisen tammikuussa 1991 sotilaallisin toimin. Gorbatšovin kannatus romahti entisestään ja 20. tammikuuta kokoontui ainakin 200 000 mielenosoittajaa Moskovan keskustaan vaatimaan Gorbatšovin eroa. Venäjälle alettiin vaatia omaa armeijaa ja KGB:tä.
Silti Liettuaan lähetettiin vielä huhtikuussa laskuvarjojoukkoja, samoihin aikoihin kuin Kaukasian Georgia itsenäistyi.lähde?
Elokuun kaappaus

Vanhoilliset kommunistit halusivat elokuun 1991 kaappauksella (19.–21. elokuuta 1991) pysäyttää Neuvostoliiton alkavan hajoamisen ja uudistukset.
Pelättiin, että monet Neuvostoliiton tasavallat eivät allekirjoittaisi uutta liittosopimusta 20. elokuuta 1991. Uutta Neuvostoliiton liittosopimusta ei  allekirjoitettu, sillä kaappausyritys ja sen jälkimainingit estivät sen.lähde?
Gennadi Janajevin muodollisesti johtama, todennäköisimmin turvallisuusjohtaja Vladimir Krjutškovin johtama, kaappaus epäonnistui tavoitteessaan, kaapparien toiminta oli vitkastelevaa, taitamatonta ja eripuraista. Kaappaajat asettivat Neuvostoliiton johtaja Mihail Gorbatšovin kotiarestiin Krimille. Kaappaajia oli juovuksissa tai ainakin krapulassa, Janajevin kädet tärisivät televisiossa. Kansa ei uskonut kaappaajien kertomusta Gorbatšovin sairaudesta. Valkoiseen taloon saapunut Jeltsin organisoi vastarintaa, ja monet venäläiset saapuivat Venäjän parlamenttitalon eli Valkoisen talon ympärille ihmismuuriksi puolustamaan Venäjän johtajaa. Kun Moskovaan saapunut armeija ja erikoisjoukot kieltäytyivät valtaamasta ihmismeren ympäröimää Valkoista taloa kenties tuhansien ihmishenkien hinnalla, kaappaajien oli myönnettävä tappionsa.lähde?
Neuvostoliiton hajoaminen

Kaappauksen jälkeen Moskovassa kaadettiin kommunistijohtajien patsaita samaan aikaan kun vapautettu Gorbatšov puhui kansalle perinteistä liturgiaa marxismi-leninismin erinomaisuudesta. Gorbatšov oli menettänyt valtansa ja erosi pian kommunistipuolueen johdosta. Jeltsin oli Venäjän alueella maan todellinen johtaja. Turvallisuuspalvelu KGB:n johtajan Feliks Dzeržinskin patsaan kaatamiseen tarvittiin kaupungin nosturiauto. Kommunistien arkistot avautuivat, ja ne kertoivat rikollisen neuvostohallinnon toimista. Kaappauksen takia kaikki tasavallat itsenäistyivät. Jeltsin julisti kommunistipuolueen laittomaksi, takavarikoi sen omaisuuden ja lupasi Venäjän alueille vapautta niin paljon kuin ne tarvitsevat. Gorbatšov erotettiin kaikista puoluetoimistaan, mutta hän oli yhä muodollisesti maan presidentti. Kommunistipuolueen omaisuutta oli onnistuttu siirtämään turvaan ulkomaille. Ukraina itsenäistyi joulukuussa 1991 Neuvostoliitosta. Baltian maat, Ukraina, Valko-Venäjä, Uzbekistan ja Kirgisia itsenäistyivät 6. syyskuuta 1991 Leningradin nimi muutettiin Pietariksi (Sankt-Peterburg). Syyskuussa 1991 Neuvostoliitto tunnusti Baltian maat itsenäisiksi, Armenia ja Tadžikistan itsenäistyivät, lokakuussa myös Azerbaidžan ja Turkmenistan itsenäistyivät.lähde?
Itsenäisten valtioiden yhteisö

Venäjän, Valko-Venäjän ja Ukrainan johtajat tapasivat Minskissä, jossa he perustivat Itsenäisten valtioiden yhteisön IVY:n. Kommunistien mielestä se oli vallankaappaus, mutta kun Neuvostoliitosta itsenäistyneet Keski-Aasian maat vaativat pääsyä IVY:yyn, sitä ei pidetty vallankaappauksena. Ennen joulua Alma-Atassa pidetyssä kokouksessa yhdeksän maata liittyi IVY:yyn, ja nimenomaan Ukraina teki laajat varaukset liittosopimukseen säilyttääkseen suvereenisuutensa. Tehtaiden toiminta pysähtyi vuoden 1991 lopuilla maksujen ja raaka-aineiden puutteessa, ja kaupoista ei saanut enää ruokaa ja muita tavaroita. 7. marraskuuta 1991 vallankumouksen muistopäivän jälkeen Moskovaan levisi ruokapula. Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu KGB lakkautettiin 6. marraskuuta 1991. IVY perustettiin 1. joulukuuta 1991. Kazakstan itsenäistyi 16. joulukuuta 1991.lähde?
Neuvostoliitto lakkautettiin virallisesti 21. joulukuuta 1991, ja pian Gorbatšov erosi 25. joulukuuta 1991. Neuvostoliiton korkein neuvosto lakkautti itsensä 26. joulukuuta 1991.lähde?
Neuvostoliitto koostui monista osatasavalloista.
Neuvostoarmeija toimi vuoden 1991 alussa väkivaltaisesti Liettuan pääkaupungissa Vilnassa.
Neuvostoliiton elokuun vallankaappausyritys vuonna 1991 Moskovassa.
Sormuksen sota

Sormuksen sota (engl. War of the Ring) on kuvitteellinen sota J. R. R. Tolkienin fantasiakirjassa Taru sormusten herrasta.
Juoni

Sodan sanotaan alkaneen vuonna 3018 Kolmatta Aikaa, kun Musta Ruhtinas Sauron lähetti sormusaaveet Kontuun saadakseen Suurimman Sormuksen hobitti Frodo Reppulilta. Sormusaaveet kuitenkin epäonnistuivat ja Rivendellissä muodostettiin Sormuksen Saattue, joka suojelisi Frodoa Sauronin palvelijoilta hänen matkallaan tuhoamaan Valtasormusta.
Suurimmaksi osaksi Sormuksen sodan taisteluissa Gondorin ja Rohanin ihmiset taistelivat Mordorin joukkoja vastaan. Sodassa oli myös kolmas osapuoli, petturivelho Saruman ja hänen linnoituksensa Rautapihan joukot. Lisäksi taisteluihin osallistuivat muun muassa Laakson ihmiset, beorningit, metsänihmiset, metsäläiset, Ereborin kääpiöt, Synkmetsän ja Lothlórienin haltiat, Fangornin entit ja Sumuvuorten kotkat. Sauron yritti murskata Keski-Maan Vapaat Kansat ja peittää maat pimeyteen. Hän myös yritti saada Suurimman Sormuksen itselleen.
Saruman kukistui maaliskuun alkupuolella, kun hänen uruk-haista, örkeistä ja mustainmaalaisista koostunut armeijansa hyökkäsi Sarumanin asumuksesta Rautapihasta Rohaniin ja löikin ensiksi rohanilaiset Rautkymin kahlaamoilla, mutta hänen armeijansa tuhottiin Rohanin kuninkaan Théodenin, Gandalfin ja Isildurin perillisen Aragornin johdolla Ämyrilinnan taistelussa samaan aikaan, kun entit marssivat Rautapihaan tuhoten siellä olevat Sarumanin palvelijat ja vangitsivat Sarumanin torniinsa.
Sarumanin kukistuessa oli Sauron hyökännyt maastaan Mordorista satojentuhansien örkkien ja lukuisten peikkojen voimin naapurimaahan Gondoriin, missä hänen korkeimman palvelijansa Angmarin Noitakuninkaan johdolla Mordorin armeija valloittanut Gondorin etualalla olevan Ithilienin ja sen jälkeen Anduinjoen varrella olevan strategisesti tärkeän Osgiliathin rauniokaupungin. Tämän jälkeen he hyökkäsivät maan pääkaupungin Minas Tirithin edustalla sijaitseville tasangoille, missä Gondorin käskynhaltijan Denethorin poika haavoittui vakavasti, mikä saattoi käskyhaltijan hulluuden partaalle (tämä myöhemmin Minas Tirithissä poltti itsensä epätoivoissaan elävältä). Tämän jälkeen Mordor liittolaistensa Haradin ja Rhunin avuin piiritti Minas Tirithin ja aikoi vallata sen, mutta Théodenin johtama rohirrim ja Aragornin johtamat Pohjoisen Samoojat tulivat apuun, ja lähes koko Sauronin armeija lyötiin Pelennorin kenttien taistelussa, joka oli Sormuksen sodan suurin taistelu.
Sormuksen sodan lopussa Sormus tuhoutui ja Sauron lyötiin ikiajoiksi. Taistelut Keski-Maassa kuitenkin jatkuivat ja Sormuksen Sodan katsotaan loppuneen vasta Sarumanin ja Gríma Kärmekielen kuoltua Virranvarren taistelun jälkeen.
Sormuksen sodassa taisteltiin ympäri Keski-Maata. Suurin osa taisteluista käytiin vuonna 3019 Kolmatta Aikaa. Jopa tuhansia ihmisiä, haltioita, kääpiöitä ja örkkejä kaatui, mutta vapaat kansat saivat voiton ja Mordor sekä Rautapiha kukistettiin. Sormuksen sota päätti Auringon Kolmannen Ajan ja Neljäs Aika alkoi.
Merkittävimpiä Sormuksen Sodan taisteluita olivat Rautkymin kahlaamoiden taistelut, Ämyrilinnan taistelu, Laakson taistelu, Pelennorin kenttien taistelu, Mustan portin taistelu ja Virranvarren taistelu.
Taistelut > Synkmetsän taistelu

Synkmetsän taistelu
Synkmetsän taistelu oli merkittävä taistelujen sarja Sormuksen sodassa. Dol Guldurin örkit yrittivät valloittaa Synkmetsän ja kukistaa siellä asuvat haltiat, mutta heidät lyötiin. Sauronin tärkein tavoite oli hyökätä Lothlorieniin. Samanaikaisesti Dol Guldurin joukkoja käytettiin Thranduilia vastaan. Sauronin suunnitelmaan kuului, että itäläiset liittolaiset olisivat liittyneet hyökkäykseen Thranduilia vastaan, mutta itäläiset olivat kuitenkin kiireisiä Yksinäisen vuoren kääpiöiden piirittämisessä eivätkä koskaan kyenneet liittymään hyökkäykseen. Metsässä käytiin kovia taisteluita ja lopulta kuningas Thranduil johti haltiansa voittoon ja löi örkit ja sitten Galadriel eteni Dol Gulduriin Sauronin hävittyä ja tuhosi pahan paikan.
Taistelut > Rautkymin kahlaamoiden taistelut

Rautkymin kahlaamoiden taistelut käsittävät kahta taistelua Rohanin läntisellä rajalla sijaitsevalla Rautkymin kahlaamoilla.
25. helmikuuta vuonna 3019 Kolmatta Aikaa Rautapihasta hyökkäsi Sarumanin uruk-hai-armeija Rohaniin. Kuningas Théodenin poika Théodred oli Länsimannun herran Erkenbrandin kanssa läntisen puolustuksen johtaja. Sarumanin armeija voitti taistelun suuresta ylivoimasta johtuen. Théodred kaatui taistelussa.
Taistelut > Laakson taistelu

Laakson taistelu
Laakson taistelu oli Keski-Maassa maaliskuussa 3019 Kolmatta aikaa Ereborin lähellä Laakson kaupungissa käyty taistelu. Sitä myös kutsutaan nimellä toinen Laakson taistelu, sillä 78 vuotta aikaisemmin käytiin Laaksossa Viiden armeijan taistelu, jota kutsutaan myös nimellä ensimmäinen Laakson taistelu.
Kun Sauronin suurin armeija oli juuri muutama päivä sitten lyöty Pelennorin kenttien taistelussa ja Angmarin Noitakuningas kaatunut, hyökkäsi Sauronin pohjoinen armeija Ereborin laaksoon, missä oli Laakson Kuningas Brandin hallitsema kaupunki. Laakson ihmiset puolustautuivat urheasti örkkiarmeijaa vastaan, mutta niiden armeija oli huomattavasti pienempi. Ereborin Vuorenalaisesta Kuningaskunnasta tulivat kääpiöt Vuorenalainen Kuningas Dáin Rautajalan johdolla apuun, mutta heidät lyötiin. Kuningas Brand kaatui Ereborin portilla ja Dáin II Rautajalka kaatui sinne hänen ruumistaan suojellen. Myöhemmin Gandalf sanoi Gimlille ja Frodolle Minas Tirithissä, että murehtisi Dainin kaatumista, jollei tämä olisi yli neljänsadan vuoden iästä huolimatta taistellut kirveellään yhtä hurjasti, kuin nuorenakin.
Ihmiset ja kääpiöt pakenivat Ereborille. Valta Laaksossa oli örkeillä, mutta kun nämä kuulivat Sauronin tuhosta, joutuivat he paniikkiin, ja ihmiset ja kääpiöt hyökkäsivät Ereborin uumenista Brandin pojan Bard II:n ja Dáin II Rautajalan pojan Thorin III Kivikypärän johdolla. He valtasivat Laakson takaisin ja tuhosivat örkkien armeijan.
Taistelut > Ämyrilinnan taistelu

Ämyrilinnan taistelu
Ämyrilinnan taistelu (engl. Battle of the Hornburg, toisella nimellä Helmin syvänteen taistelu) käytiin Kahdessa tornissa.
Peter Jacksonin ohjaamassa Kaksi tornia -elokuvassa taisteluun osallistui myös haltioita Lothlórienista ja Rivendellistä. Haltioita johti Haldir, joka sai surmansa taistelussa.
Kun Saruman oli varma voitostaan, hän lähetti koko armeijansa Ämyrilinnaan jonne oli paennut koko Rohanin kansa. Saruman oli jo lähettänyt edeltä hukanratsastajia piileskelemään laaksoon, jossa sijaitsi Ämyrilinna. Armeijaan kuului noin kymmenentuhatta uruk-haita, 10 000 örkkiä ja 5 000 mustainmaalaista. Saruman loihti rankkasateen Ämyrilinnan ylle. Taistelussa Sarumanin armeija oli saanut räjäytettyä varsinaista linnaketta suojaavaan syvänteenmuuriin reiän Orthancin tulella, ja tuhonnut Ämyrilinnan portit muurinmurtajalla. Taistelussa oli saanut surmansa hirvittävästi ihmisiä mukaan lukien Théodenin uskollinen ritari Hama. Taistelu oli jatkunut noin yhdeksän tuntia kunnes laaksoon johtavalle toiselle tielle saapui Gandalf ja Eomer sekä tuhat rohirrim-ratsastajaa. He syöksyivät Sarumanin armeijan keskelle ja veivät sen sekasortoon. Armeija lähti pakoon, mutta laakson suulla oli valtava huornien metsä josta yksikään paennut uruk-hai, örkki tai villi-ihminen ei selvinnyt.
Taistelut > Osgiliathin taistelu

Osgiliathin taistelu
Osgiliathin taistelu on Kuninkaan paluussa. Taistelu käytiin juuri ennen Pelennorin kenttien taistelua.
Ennen taistelun alkua Sauron oli päättänyt koota kaikki sotilaansa ja valmistautui hyökkäämään Keski-Maahan. Hän aikoi hyökätä ensin vahvimman vihollisensa, Gondorin, kimppuun. Ennen Gondorin pääkaupunki Minas Tirithin tuhoamista hänen täytyi kuitenkin saada haltuunsa Osgiliath, joka sijaitsi strategisella paikalla joen varrella. Saatuaan kaupungin valtaansa Sauron kykeni siirtämään pääjoukkonsa joen yli ja aloittamaan suurhyökkäyksen itse pääkaupunkia vastaan.
Taistelut > Rautapihan taistelu

Rautapihan taistelu
Rautapihan taistelu käytiin vuonna 3019 Kolmatta Aikaa velho Sarumanin hallitseman Orthancin linnoituksen ympärillä.
Entit tulivat katkeriksi, kun Sarumanin palvelijat kaatoivat puita heidän metsästään Fangornista luvitta. He marssivat Rautapihaan, minkä keskellä sijaitsi Sarumanin kotinaan pitämä Orthancin torni. Rautapihassa oli Sarumanin armeija, jota hän ei käyttänyt Rohania vastaan. Se koostui uruk-haista, örkeistä ja mustainmaalaisista. Entit tuhosivat Rautapihan armeijaa myöten, ja päästivät veden läheisestä joesta sinne. Saruman jäi vangiksi torniinsa.
Pian Rautapihan hävityksen jälkeen saapuivat Ämyrilinnan taistelun voittajien päälliköt Theoden, Éomer, Aragorn ja Gandalf. Heillä oli mukanaan muutamia taisteluun osaa ottaneita, kuten Gimli ja Legolas. Rautapihassa he tapasivat hobitit Merrin ja Pippinin, joita Aragorn, Legolas ja Gimli olivat jahdanneet Anduinilta aina Fargorniin asti. Rautapihassa he puhuivat Sarumanin kanssa. Gandalf erotti hänet Velhojen veljeskunnasta ja katkaisi hänen sauvansa. Grima heitti Sarumanin  palantirilla Gandalfia, joka otti sen talteen.
Kun Sauron tuhoutui ja Barad-dûr kaatui, lähti Saruman Orthancista enttien johtajan Puuparran estelemättä. Hän suuntasi pohjoiseen aina Kontuun asti, missä kohtasi loppunsa palvelija Gríma Kärmekielen veitsen iskusta.
Taistelut > Mustan portin taistelu

Mustan portin taistelu
Mustan portin taistelu eli Morannonin Taistelu on kuvitteellinen taistelu Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu elokuvassa ja kirjassa.
Kun Minas Morgulin mahti oli murtunut, marssivat Pelennorin kenttien taistelun  voittajat Mordorin Mustalle Portille uhmaamaan Mustaa Ruhtinasta Sauronia. Mutta se oli pelkkää hämäystä, sillä samaan aikaan kun Mustan Portin taistelu alkoi, Sormuksen Viejä, eli Frodo sai tehtävänsä täytetyksi. Siivekkäiden petojensa selässä Nazgûlit kiitivät estämään häntä, mutta Suurin Sormus putosi kuin putosikin Tuomiovuoren syvyyksiin. Kun Sormus oli poissa, tuhoutui Sauron ja hänen maailmansa, Musta Portti murtui, Barad-dûrin torni luhistui ja maa repesi. Kesken lentonsa, Nazgûlit syttyivät tuleen ja putosivat ulvoen alas.
Taistelut > Virranvarren taistelu

Virranvarren taistelu
Virranvarren taistelu oli Sormuksen sodan viimeinen taistelu, jossa vastakkain olivat Konnun hobitit ja Sarumanin rosvot. Tusina rosvoista vangittiin ja kolmekymmentä hobittia haavoittui. Viimeiset rosvot ajettiin pois hobittien Meriadoc Rankkibukin ja Peregrin Tukin johdolla.
Taistelun jälkeen Frodo Reppuli, Samvais Gamgi, Meriadoc Rankkibuk ja Peregrin Tuk monien muiden hobittien kanssa Repunpäähän, missä he kohtasivat Sarumanin ja Gríma Kärmekielen. Frodo päästi heidät muiden hobittien vastustelusta huolimatta. Grima surmasi Sarumanin viiltämällä tältä kaulan auki ja pakeni itse, mutta hobitit ampuivat hänet.
Zara Whites

| Zara Whites |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1968 (ikä 56) Hoeksche Waard, Alankomaat
Ammatti:  pornonäyttelijä
Aiheesta muualla
http://zara-ecolo.over-blog.fr Kotisivu
Zara Whites (o.s. Esther Kooiman, tunnettu myös nimellä Esther Spincer, s. 8. marraskuuta 1968 Hoeksche Waard, Alankomaat) on alankomaalainen pornonäyttelijä.
Whites aloitti uransa 19-vuotiaana Italiassa toimien yläosattomana tanssijana televisiosarja Colpo Grossossa. Hänestä otettiin myös valokuvia muun muassa Playboy- ja Penthouse- lehtiin, minkä jälkeen hän päätti kokeilla pornoelokuvia. Vuosina 1990-1992 hän esiintyi yhteensä 22 pornoelokuvassa sekä Euroopassa että Yhdysvalloissa. Vuoden 1992 jälkeen hän suuntautui soft coreen ranskalaisen televisiosarjan Joyn myötä ennen eläkkeelle jääntiään. Hän on osallistunut myös eläinten oikeuksia puolustaviin tapahtumiin.
Whites on naimisissa pornonäyttelijä Roberto Malonen kanssa. Hänen omaelämäkertansa Je suis Zara Whites mais je me soigne julkaistiin vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Zara Whites Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data 
Muut:  SNAC  IdRef
Arizonan yliopisto

| Arizonan yliopisto> University of Arizona |
| --- | --- |
  

Motto:  Bear Down, Arizona
Perustettu:  1885
Tyyppi:  Julkinen
Kansleri:  Robert C. Robbins
Henkilökunta:  3 070 (2016)
Opiskelijoita:  43 625 (2016)
Sijainti:  Tucson, Arizona  Yhdysvallat
Maskotti:  Wilbur and Wilma
Sivusto:  arizona.edu
Yliopiston rakennuksia Tucsonin keskustasta päin nähtynä.
Arizonan yliopisto (engl. University of Arizona) eli UA on Tucsonissa Yhdysvaltojen Arizonan osavaltiossa toimiva yliopisto. Se on perustettu vuonna 1885. Syksyllä 2008 yliopistossa oli 38 000 opiskelijaa, joista 29 000 oli suorittamassa perustutkintoaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu (englanniksi)
Arizona Wildcats virallinen urheilusivu (englanniksi)
| n k Compostela-verkoston yliopistot |
| --- | --- |
Eurooppa:   Brysselin Erasmus-yliopisto   University of Chemical Technology and Metallurgy   A Coruñan yliopisto  Almerian yliopisto  Baskimaan yliopisto  Burgosin yliopisto  Cádizin yliopisto  Cantabrian yliopisto  Extremaduran yliopisto  Universitat Jaume I  Jaenin yliopisto  Leónin yliopisto  Lleidan yliopisto  Malagan yliopisto  Oviedon yliopisto  Las Palmasin yliopisto  Cartagenan teknillinen yliopisto  Madridin teknillinen yliopisto  Rey Juan Carlosin yliopisto  Salamancan yliopisto  Santiago de Compostelan yliopisto  Valencian yliopisto  Vigon yliopisto  Zaragozan yliopisto   Ilia State University   Kori di Ennan yliopisto  International Telematic University  Perugian yliopisto   Kazimieras Simonaviciusin yliopisto   Maltan yliopisto   Adam Mickiewiczin yliopisto  Łódźin yliopisto   Minhon yliopisto   Nanten yliopisto   Karlstadin yliopisto   International School of Management  Marburgin yliopisto  Regensburgin yliopisto   Pan-European University   Oulun yliopisto   Fribourgin yliopisto   Masarykin yliopisto   Pécsin yliopisto   Roehamptonin yliopisto 
Etelä-Amerikka:   UNESP-Universidade Estadual Paulista   Liman yliopisto  Perun katolinen yliopisto  Universidad Peruana de Ciencias Aplicadas  Piuran yliopisto 
Pohjois-Amerikka:   Santo Domingon teknillinen yliopisto   Instituto Tecnológico y de Estudios Superiores de Monterrey  Universidad Anáhuac Xalapa  Universidad de Monterrey  University of Guadalajara  Centro de Enseñanza Técnica y Superior  Universidad La Salle   Columbuksen yliopisto   Arizonan yliopisto  Massachusetts Lowellin yliopisto 
European University Association
Muwatta Malik

Paastoa koskevan osan kansilehti malikiittien lakikirjasta Muwatta (Marokko, 1107).
Muwatta Malik (arab. موطأ الإمام مالك‎, Muwaṭṭa’ al-’Imām Mālik) on hadith-kokoelma, jonka on koonnut imaami Malik ibn Anas ibn Malik (712–795). Hänen teoksensa on yksi hadith-perinteen kuudesta kanonisesta kokoelmasta (Kutub as-sittah), jotka sisältävät tiedon profeetta Muhammedin sunnasta. Teos sisältää noin 1900 hadithia ja jakautuu 61 kirjaan. Se on käännetty myös englanniksi. Muwatta ei ole Malikin itsensä laatima, vaan sen ovat koonneet hänen oppilaansa mestarin opetuksista.