stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
En luvannut sinulle ruusutarhaa

| En luvannut sinulle ruusutarhaa> I Never Promised You a Rose Garden |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Anthony Page
Käsikirjoittaja:   Gavin Lambert  Lewis John Carlino 
Perustuu:  Joanne Greenbergin samannimiseen romaaniin
Tuottaja:   Terence F. Deane  Daniel H. Blatt  Michael Hausman 
Säveltäjä:  Paul Chihara
Kuvaaja:  Bruce Logan
Leikkaaja:  Garth Craven
Pääosat:   Kathleen Quinlan  Bibi Andersson 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Imorth Productions  Fadsin Cinema Associates 
Levittäjä:  New World Communications
Ensi-ilta:  1977
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
En luvannut sinulle ruusutarhaa (I Never Promised You a Rose Garden) on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu yhdysvaltalaisen kirjailijan Joanne Greenbergin samannimiseen romaaniin. Kirja on aikanaan julkaistu salanimellä Hannah Green. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Gavin Lambert ja Lewis John Carlino ja ohjannut Anthony Page. Sen pääosia esittävät Kathleen Quinlan ja Bibi Andersson, muissa rooleissa esiintyivät muun muassa Ben Piazza, Lorraine Gary, Martine Bartlett, Reni Santoni, Susan Tyrrell, Dennis Quaid ja Sylvia Sidney. Mel Gibson tekee elokuvassa pienen cameoroolin baseball-pelaajana.
Elokuva kertoo 16-vuotiaasta tytöstä, joka kamppailee skitsofrenian ja sairastamansa syövän kanssa.
Aiheesta muualla

En luvannut sinulle ruusutarhaa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Green, Hannah: En luvannut sinulle ruusutarhaa.  (Alkuteos: I never promised you a rose garden (englanniksi))  Suomentanut Soinio, Marjatta. Tammi, 1974.  ISBN 951-30-2776-7
Enantioylimäärä

Enantioylimäärä tai enantiomeerinen ylimäärä (lyhennetään e.e. engl. enantiomeric excess) on kemiallisen reaktion tuotteina muodostuvien optisesti aktiivisten tuotteiden puhtauden määrittämiseen käytetty käsite. Aineen optinen puhtaus määritellään eri enantiomeerien mooliosuuksien erotuksen itseisarvona |x(+)-isomeeri-x(-)-isomeeri|. Esimerkiksi seokselle jossa (+)-isomeerin mooliosuus on 0,75 ja (-)-isomeerin mooliosuus on 0,25 on enantioylimäärä e.e = |0,75-0,25|·100 % = 50%.
Enantioylimäärän määrittäminen

Optisesti aktiivisen yhdisteen enantiomeerien seoksen kiertokyky eli kyky kääntää tasopolarisoidun valon värähtelysuuntaa riippuu usein lineaarisesti seoksen mooliosuuksista ja siten myös enantioylimäärästä. Aineen enantioylimäärä voidaan määrittää siis polarimetrin avulla selvittämällä seoksen kiertokyky ja enantioylimäärä saadaan laskettua näytteen kiertokyvyn [α] ja tunnetun puhtaan enantiomeerin ominaiskiertokyvyn [α]λ suhteena. Erityisesti vanhemmassa kirjallisuudessa tästä käytetään nimitystä optinen puhtaus. Polarimetrin avulla määritettyyn enantioylimäärän määrittämiseen liittyy kuitenkin ongelmia. Kiertokyky on riippuvainen käytetystä liuottimesta, näytteen konsentraatiosta ja mittauslämpötilasta. Lisäksi eräillä yhdisteillä kiertokyky ei riipu lineaarisesti seoksen mooliosuuksista ja tätä kutsutaan Horeau-efektiksi.
Polarometrian lisäksi enantioylimäärä voidaan määrittää NMR-spektroskopian avulla ja erottamalla enantiomeerit toisistaan resoluutiolla ja määrittämällä enantiomeerien suhteet esimerkiksi korkean erotuskyvyn nestekromatografialla.
Amerikan löytäminen

Kristoffer Kolumbuksen ensimmäinen matka Amerikkaan vuonna 1492.
Amerikan löytämisellä tarkoitetaan vanhasta maailmasta tehtyjä löytöretkiä Amerikkaan.lähde? Pysyvät yhteydet Amerikan ja muun maailman välille syntyivät vasta genovalaisen Kristoffer Kolumbuksen ensimmäisen löytöretken seurauksena vuonna 1492. Sitä ennen Amerikassa olivat käyneet todistettavasti viikingit 1000-luvun alussa. Muut löytöteoriat ovat spekulatiivisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amerikan löytäminen Wikimedia Commonsissa
Olmeekkien kivipää, jollaisia jotkut pitävät osoituksena afrikkalaisten käynnistä Amerikassa ennen Kolumbusta
Alppilan vesitornit

| Alppilan vesitornit |
| --- | --- |
 Pyöreä vesitorni, valmistunut 1938.
Sijainti:  Linnanmäki, Helsinki
Koordinaatit:  60°11′15.8″N, 024°56′24.9″E
Rakennustyyppi:  vesitorni
Valmistumisvuosi:  Pyöreä torni 1938. Vanha vesilinna 1876, laajennettu 1902, 1915 ja 1929
Purkuvuosi:  Poistettu vesihuoltokäytöstä 2003.
Suunnittelija:  Pyöreä torni: arkkitehti Gunnar Taucher ja insinööri Emil Holmberg. Vanha vesilinna: insinööri Endre Lekve, viimeisin laajennus insinööri Emil Holmberg.
Julkisivumateriaali:  tiiltä, vanhassa vesilinnassa lisäksi kivi
Tilavuus:  Pyöreä torni 16 000 m³, vanha vesilinna 13 000 m³
 Vuoristoratakäytössä, osa vanhaa vesilinnaa Linnanmäen varastona. 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alppilan vesitornit ovat kaksi Helsingin Alppilan kaupunginosassa Linnanmäellä sijaitsevaa vesitornia, jotka on rakennettu vuosina 1876–1929 ja 1937–1938. Niistä vanhempi, alun perin vuonna 1876 valmistunut suorakaiteen muotoinen vesitorni eli Vesilinna, on Helsingin ensimmäinen ja vanhin, mutta sitä on myöhemmin useita kertoja laajennettu. Uudempi, vuosina 1937–1938 rakennettu, on pohjaltaan ympyrän muotoinen. Kumpikaan ei ole alkuperäisessä käytössään, mutta rakennukset on suojeltu asemakaavassa.
Nykyisin tornien ympärillä on Linnanmäen huvipuisto. Pyöreän vesitornin varsinaisen vesisäiliön alla olevaan tilaan on rakennettu Linnanmäen huvilaitteita, kuten vuoristorata Linnunrata. Siihen on suunniteltu myös hotellia. Molemmat Linnanmäen vesitornit poistettiin vesihuoltokäytöstä kesällä 2003. Vanha Vesilinna on varastona.
Vanhempi vesilinna

Vanhempi, vuonna 1929 nykyiseen kokoonsa valmistunut vesisäiliö eli vesilinna on pohjaltaan suorakaiteen muotoinen, 13 000 kuutiometrin vetoinen ja sijaitsee nykyisen Vuoristoradan takana.
Vesilinnaa on muutettu useaan otteeseen. Helsingin ensimmäinen ja vanhin vesisäiliö otettiin käyttöön vuonna 1876. Sen suunnitteli norjalaissyntyinen insinööri Endre Lekve. Suorakaiteen muotoisen altaan pohjamitat olivat 32,5 metriä ja 20,6 metriä, seinien korkeus oli runsaat 4 metriä. Vesitilavuus oli 2 617 kuutiometriä. Säiliö oli muurattu hakatuista, kiilatuista kivistä. Altaan sisäpuolelta seinät oli verhoiltu tiilimuurauksella ja rapattu. Pohjaksi oli valettu kalliolle betonikerros, jonka päällä oli rapattu tiilimuuraus. Allas kuitenkin vuoti, ja ensimmäinen korjaus tehtiin kolmen vuoden kuluttua käyttöönotosta. Altaan keskellä olivat rapatut tiilipilarit, jotka tukivat puurakenteista kattoa. Vesilinnaa laajennettiin vuonna 1902. Laajennusosaan tehtiin teräksisten I-palkkien varaan muurattu tiiliholvikatto, jonka päälle valettiin betonia ja katto katettiin vielä yli metrin paksuisella maakerroksella. Laajennustyön yhteydessä ensimmäisen säiliön lahonneet puupalkit korvattiin teräsrakenteilla.
Toinen laajennus valmistui vuonna 1915, jolloin altaiden sivuille lisättiin kaksi laajennusallasta. Altaita oli siten kaikkiaan neljä ja niiden yhteinen vesitilavuus oli noin 10 000 kuutiometriä. Viimeisessa muutostyössä, joka valmistui vuonna 1929, vanhoja altaita korotettiin rakentamalla niiden päälle kaksi yhtenäistä uutta allasta. Koko rakennelman vesitilavuus oli noussut 13 000 kuutiometriin, ja ulkoasuksi tuli nykyinen tiiliverhoilu. Rakennuksen pohjanpinta-ala on noin 3 000 neliömetriä ja korkeus noin 13 metriä.
Vesilinnaan suunniteltiin hotellia, mutta rakennuksen vesieristyksessä käytetyn kivihiilitervan poistaminen olisi ollut liian kallista. Uudeksi käyttötarkoitukseksi on kaavailtu 400-paikkaista pysäköintihallia.
Pyöreä vesitorni

Lieriön muotoinen tummalla tiilellä verhoiltu halkaisijaltaan 65-metrinen ja noin 17 metriä korkea 16 000 kuutiometrin vesitorni valmistui vuonna 1938. Sen suunnittelijat olivat kaupunginarkkitehti Gunnar Taucher ja insinööri Emil Holmberg. Varsinaisen vesisäiliön alapuolella noin 3 300 neliömetrin alueella on 144 betonipilaria, jotka estävät sen, että tilaan ei voida rakentaa suurikokoisia huvipuistolaitteita. Tila on myös matala. Linnunrata-vuoristoradan lisäksi pyöreä vesitorni sisältää varastotiloja, joissa on muun muassa säilytetty Sateenkaari-huvilaitteen osia vuoteen 2013 saakka.
Vesitornin katolla on pyöreä "paviljonki", joka on tornin valoaukko. Vesitornin katto on viherkatto. Katolle oli tuotu maata ja istutettu puita, jotka sodan aikana naamioivat tornin muistuttamaan tavallista puistoa, jota ei kannattaisi pommittaa.
Pyöreä vesitorni > Safari

Safari oli safariaiheinen teemarata, joka rakennettiin talvella 1982–1983 vesitornin alla olevasta varastosta lohkaistuun noin 630 neliömetrin tilaan. Radalla oli suuret kaiuttimilla varustetut sivusuunnassa kulkeneet vaunut ja sen varrelle aseteltuja mekatronisia ihmis- ja eläinhahmoja. Radan ja sen liikkuvat hahmot valmisti saksalainen animatroniikkayritys Christian Hofmann GmbH. Alkuvuosina pitkiä jonoja keränneen radan suosio väheni vuosien mittaan, ja osa radasta uudistettiin kaudeksi 1995 Indiana Jones -seikkailujen tyyliseksi. Uudistettu rata sai nimen Indiana’s Adventure. Pian suosio alkoi kuitenkin taas hiipua. Rata toimi kauden 1999 loppuun, jonka jälkeen se purettiin.
Pyöreä vesitorni > Linnunrata eXtra

Linnunrata eXtra (aiemmin Linnunrata ja Space Express) on vesitornin sisällä sijaitseva avaruusaiheinen sisävuoristorata, joka korvasi samalla paikalla olleen Safariradan. Radalla on kaksi junaa, joita käytetään ihmismäärän mukaan. Itse radan varrelle on sijoitettu avaruusteemaisia pienoismalleja. Linnunrata oli Linnanmäen toiseksi suosituin laite vuonna 2010. Laite oli toiseksi suosituin myös kesällä 2009 heinäkuun puoliväliin mennessä. Laite uudistettiin kaudeksi 2016, jolloin mukaan tulivat virtuaalilasit joita voi halutessaan pitää kyydissä. Linnunradan nimi muutettiin Linnunrata eXtraksi.
Kaudella 2018 lisättiin Avaruusseikkailun lisäksi kaksi uutta vaihtoehtoa: Kauhujen taival sekä Liitolentomatka. Laitteeseen astuttaessa, kun lasit saa päähän, voi valita mieluisensa videon.
Pyöreä vesitorni > Linnunrata eXtra > Linnunrata eXtran elokuvat

Linnunrata eXtrassa on tällä hetkellä saatavilla 3 elokuvaa/pätkää, jotka valitaan valikosta, laitettaessa lasit päähän.
Avaruusseikkailu panee katsojan sekkailulle avaruuteen, jonka aikana lennetään asteroidejen läpi ja aikana näkee myös lentäviä lehmiä.
Kauhujen taival panee katsojan kauhumaailmaan, jossa näkyy hirviöitä, lisäksi mennään kummitustalossa.
Liitolentomatka panee katsojan liitomatkalle kauniiden maisemien maailmaan. Matkalla näkee kanjoneita, vesistöjä ja maanvyöryjäkin. Elokuva päättyy Linnanmäen vesitornin katolle.
Pyöreä vesitorni > Linnunrata eXtra > Laitetiedot

Valmistaja: Zierer
Valmistusmaa: Saksa
Valmistusvuosi: 2000
Korkeus: 7 m
Enimmäisnopeus: 40km/h
Pituus: 300 m
Junia: 2 kpl, 20 henkilöä/juna
Kapasiteetti: 800 henkilöä tunnissa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alppilan vesitornit Wikimedia Commonsissa
Vanha vesilinna, valmistunut 1876.
Toralf Engan

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Toralf Engan |  Toralf Engan |  Toralf Engan |  |
Maa:   Norja
Mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1964 | suurmäki |  |
|  Hopeaa | Innsbruck 1964 | normaalimäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Zakopane 1962 | normaalimäki |  |
Toralf Engan (s. 1. lokakuuta 1936 Hølonda) on norjalainen mäkihypyn olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hänen urheilu-uransa menestyksekkäimmät vuodet ajoittuivat 1960-luvun alkupuolelle.
Engan voitti pienen mäen maailmanmestaruuden ja sijoittui isossa mäessä neljänneksi Zakopanen MM-hiihdoissa 1962, kun yksissä hiihdon arvokisoissa kilpailtiin ensi kerran kaksi mäkikilpailua. Kauden 30 kilpailustaan hän hävisi vain kaksi, MM-kisojen ison mäen sekä Norjan mestaruuskilpailun. Seuraavana talvena hän voitti ylivoimaisella 51 pisteen erolla Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailun oltuaan paras kolmessa osakilpailussa neljästä. Innsbruckin talviolympialaisissa 1964 hän voitti suurmäessä kultaa ja pienessä mäessä hopeaa.
Engan voitti mäkikilpailun Ruotsin hiihtokisoissa vuosina 1961–1963 ja Holmenkollenilla vuonna 1962, jolloin hänelle myönnettiin myös Holmenkollen-mitali. Hänet valittiin Norjan parhaaksi urheilijaksi vuonna 1962.
Amadis de Gaula

| Amadis de Gaula |
| --- | --- |
 Painos vuodelta 1533.
Kirjailija:  Garci Rodríguez de Montalvo
Kieli:  espanja
Genre:  ritariromaani
Julkaistu:  1508

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Amadís de Gaula (suom. Amadis Gallialainen tai Amadis Walesilainen – alkuperäisessä teoksessa mainittu paikannimi saattaa viitata kumpaan tahansa) on Espanjassa vuonna 1508 julkaistu romaani. Se oli ensimmäinen espanjankielinen ritariromaani ja aloitti huippusuosioon nousseiden ritariromaanien aikakauden omalla kielialueellaan.
Teoksen kirjoittaja Garci Rodríguez de Montalvo (noin 1450 – 1504) laati todennäköisesti alkuperäisen, neljä kirjaa sisältävän käsikirjoituksen 1490-luvulla. Samoihin aikoihin hän kirjoitti myös Amadisin pojan, Esplandíanin, seikkailuja käsittelevän kirjan Sergas de Esplandían, joka julkaistiin 1510 neljän ensimmäisen Amadis-romaanin jatko-osana.
Tausta

Amadis de Gaulan edeltäjinä voidaan pitää keskiaikaista kuningas Arthur -tarinoihin pohjautuvaa runomuotoista ranskalaista ritariromaania, jonka tärkeimpiä edustajia ovat kirjailijat Chrétien de Troyes ja Marie de France. Nämä varhaisemmat ritaritarinat puolestaan ovat saaneet vahvoja vaikutteita varhaiskeskiajalla muistiin kirjatuista kelttiläisistä sankaritarinoista, erityisesti walesilaisesta proosakokoelmasta Mabinogion.
Los cuatro libros del virtuoso caballero Amadís de Gaula ilmestyi painettuna Zaragozassa vuonna 1508 tekijänsä kuoleman jälkeen. Montalvo ilmoittaa esipuheessaan, että teoksen kolme ensimmäistä osaa pohjautuvat varhaisempiin käsikirjoituksiin, joiden kieliasua hän on uudistanut ja lisännyt samalla jonkin verran uutta tekstiä.
Eräässä portugalilaisessa 1400-luvun kronikassa mainitaan 1300-luvun lopulla elänyt Vasco de Lobeira Amadis-nimisen ritariromaanin kirjoittajana. Toisena ehdokkaana Montalvon lähteeksi on esitetty 1200-luvulla elänytä galicialaista trubaduuria João Pires Lobeiraa, jonka eräs balladi löytyy sellaisenaan Montalvon teoksesta. Tarinan päättävä neljäs osa on Montalvon omaa käsialaa, samoin kuin jatkoksi kirjoitettu Sergias de Esplandían.
Garci Rodríguez de Montalvon (jonka sukunimeksi vuoden 1508 jälkeisissä painoksissa ilmoitettiin usein Ordóñez de Montalvo)  elämänvaihteita ei juuri tunneta. Hänen tiedetään toimineen kruunun virassa Medina del Campossa. Useiden varhaisten espanjalaisten älykköjen ja kirjailijoiden tavoin Montalvonkin suku oli pakkokäännytettyä juutalaista alkuperää.
Espanjassa Amadis de Gaulan ja lukuisten sitä seuranneiden (useimmiten heikkotasoisempien) ritariromaanien mahtava suosio ajoittuu verrattain myöhäiseen aikaan, keskiajan ja uuden ajan alun väliseen siirtymävaiheeseen 1500-luvulle. Aikalaislukijoiden näkökulmasta ritariromaanien maailmaa voidaankin pitää vielä jossakin määrin tutun oloisena, mutta vahvasti nostalgian sävyttämänä.
Juoni

Teos kuvailee ”täydellisen ritarin ja maailman herkimmän rakastajan” Amadiksen vaiheita tämän syntymästä saakka aina tämän  avioliittoon rakastettunsa, Skotlannin prinsessan Orianan kanssa. Koko teoksen kattavan juonikaaren muodostaa Amadiksen ja Orianan rakkaussuhde. Lukuisten sivuhenkilöiden ja rikkaan fantasian sävyttämä teos sisältää tosin runsaasti sivujuonia. Amadiksen seikkailut ovat ritariromaanien tapaan mielikuvituksekkaita ja uskomattomia; teos on täynnä jättiläisiä, noitia, hyviä haltiattaria, petollisia rakastajattaria, deus ex machina -tyyppisiä pelastuksia, ja käydäänpä siinä muutamassa päivässä kokonainen maailmansotakin.
Jatko-osia

Páez de Ribera (1510): Florisando (Amadis VI)
Feliciano de Silva (1514): Lisuarte de Grecia (Amadis VII)
Juan Díaz (1526): Lisuarte de Grecía (Amadis VIII)
Feliciano de Silva (1530): Amadis de Grecia (Amadis IX)
Feliciano de Silva (1532): Florisel de Niquea (Amadis X)
Feliciano de Silva (1535): Rogel de Grecia (Amadis XI)
Pedro de Luján (1546): Silves de la Selva (Amadis XII)
Feliciano de Silva (1551): Don Florisel de Niquea (Amadis XIII)
Useimmiten eri kirjailijoiden kirjoittamat jatko-osat saattavat olla ristiriidassa keskenään, muun muassa itse Amadiskin kuolee Juan Díazin aikanaan suuresti paheksutussa teoksessa.
Amadista seurasi suorien jatko-osien ohella monta muuta ritariromaanisarjaa, joista tunnetuimpiin kuuluu Espanjassa ja myöhemmin Portugalissa ilmestynyt Palmerín-sarja.
Lisäksi Amadiksen ja sen seuraajien ranskalaiset, italialaiset, portugalilaiset ja saksalaiset käännökset saivat myöhemmin myös omia jatko-osiaan kullakin kielellä.
Vaikutus

Teoksena valtavasta suosiosta kertoo sekin, että muun muassa Bernal Díaz del Castillon teoksen Historia verdadera de la conquista de la Nueva España mukaan useimmiten varsin oppimattomat espanjalaiset konkistadorit vetosivat usein Amadiksessa käytettyihin ilmaisuihin yrittäessään kuvailla Uuden Maailman intiaanien kehittynyttä kaupunkikulttuuria. Samalla tavoin lukuisia seutuja nimettiin suoraan Amadis-romaanien innoittamina. Muun muassa nykyinen Kalifornian osavaltio on nimetty Montalvon Sergas de Espalandianiin keksimän Californian lumotun saaren mukaan.
Miguel de Cervantes parodioi Don Quijotessa lukuisia Amadis de Gaulan kohtauksia ja henkilöitä. Itse teoksesta hän antaa kuitenkin Don Quijoten suurissa kirjanpolttajaisissa (I osa, 6. luku) myönteisen arvion vedoten sen alkuperäisyyteen ja myöhempiin ritariromaaneihin verrattuna hillitympään ja asiallisempaan tyyliin. Esplandíanista Don Quijoten kirjastoa tarkastava kirkkoherra sen sijaan toteaa ykskantaan: ”Isän oivallisuuden ei tule hyödyttää poikaa” ja tuomitsee sen poltettavaksi muiden jatko-osien mukana.
Aiheesta muualla

Amadís de Gaulan alkukielinen teksti. (espanjaksi)
Vanhin säilynyt painos vuodelta 1508. University of California, Berkeley.
Enkeliusko

Enkeliusko tai enkelihenkisyys on uushenkisyyden eli New Agen tai kansanuskon muoto, jossa uskotaan enkeleihin ja koetaan enkelikokemuksilla olevan myönteistä vaikutusta omaan arkielämään.
Enkeliusko on kasvattanut suosiotaan 2000-luvulla. Enkeliusko leviää kirjojen, messujen, medioiden, populaarikulttuurin ja ystäväverkostojen kautta. Se on globaali ilmiö, joka on tullut Suomeen erityisesti Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen kautta. Suosittuja enkeliuskosta kirjoittajia ovat esimerkiksi englantilainen enkelikouluttaja Diana Cooper, irlantilainen Lorna Byrne, kreikkalainen Maria Zavou ja yhdysvaltalainen Doreen Virtue. Norjan prinsessa Märtha Louise on perustanut oman enkelikoulun.
Enkeliuskon taustalla ovat kristinuskon ja kristillisen taiteen perinteinen enkelihahmo sekä joukko vuosisatojen varrella esiintyneitä esoteerisia, raamatullisesta poikkeavia enkelikäsityksiä. Suomessa enkelikiinnostusta on herättänyt myös luterilainen suojelusenkelin kuvasto.
Uskontotieteen dosentti Terhi Utriaisen mukaan enkelikokemuksilla on enkeliuskoisiin hyvä vaikutus. He saattavat mieltää enkelit parhaiksi ystäviksi, joiden kanssa tavanomaisistakin arjen asioista tulee mukavaa. He kokevat saavansa enkelistä hyväksyvän kuulijan omille huolilleen. Joidenkin mukaan enkelit auttavat löytämään esimerkiksi kadonneita esineitä, parkkipaikkoja tai reittejä. Jotkut enkeliuskoiset kertovat saavansa enkeleistä iloa ja kutkuttavaa jännitystä arkeensa.
Suomalaisista enkeleihin uskoo yhden arvion mukaan 41 prosenttia. Jotkut enkeliuskoisista ovat uskossaan tosissaan, osa mukana leikkimielellä. Enkeliuskoiset eivät muodosta yhtenäistä ryhmää vaan pieniä verkostoja. He ovat enimmäkseen naisia, tutkimusten mukaan jopa 94-prosenttisesti. Moni heistä kuuluu kirkkoon ja on kiinnostunut kokemuksellisesta uskosta. Suomessa julkisuuden henkilöt kuten Katri Helena, Manuela Bosco ja Jutta Urpilainen ovat kertoneet lehdissä enkelikokemuksistaan tai henkilökohtaisesta suhteestaan enkeleihin. Suomen luterilainen kirkko suhtautuu enkeliuskoon yleensä kielteisesti.
Jotkin yritykset tarjoavat enkelihoitoa. Enkelihoitajat ja enkeliopettajat pyrkivät energiahoidon avulla parantamaan stressistä ja kriiseistä sekä edistämään itsetuntemusta. Jotkut heistä voivat myös ”kanavoida” enkeleitä eli välittää näiden viestejä kevyessä transsitilassa.
Ennia Thrasylla

Ennia Thrasylla (kuoli 38) oli roomalainen nainen. Hän oli pretoriaaniprefekti Naevius Sutorius Macron vaimo. Hänen isoisänsä oli kuuluisa aleksandrialainen astrologi Tiberius Claudius Thrasyllus, jonka Tiberius tapasi Rodoksella. Ennia avioitui Macron kanssa tämän vielä ollessa vigiles-joukkojen komentaja. Macron syrjäytettyä Sejanuksen hänestä tuli uusi pretoriaaniprefekti. Tuleva keisari Caligula oli Macron hyvä ystävä. Kerrotaan että Ennia ja hänen miehensä sopivat että Ennia vietteli Caligulan tämän ensimmäisen vaimon kuoltua. Ennia lupautui jopa menemään naimisiin Caligulan kanssa. Toisaalta Caligula halusi ehkä Macron tuen ja vietteli itse Ennian tämän takia. Vuonna 38 Caligula teki Macrosta Egyptin prefektin, mutta pakotti pian pariskunnan tekemään itsemurhan.
Englanninluppa

| Englanninluppa |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa::  Englanti
Ulkonäkö ja terveys
Väritys::  madagaskar, kaikki värit sallittu
Silmät::  perusvärin mukaan
Paino::  yli 4 kg
Elinikä::  5–8 v
Rotumääritelmä
Englanninluppa (engl. english lop) on Englannista peräisin oleva isokokoinen kanirotu. Rodun yleisin väri on madagaskar. Englanninluppa on luppakorvaisista kaniroduista suurikorvaisin ja sen massa on vähintään 4 kg.
Englanninluppa oli yksi ensimmäisistä kaniroduista jotka jalostettiin nimenomaan näyttelyitä varten. Niiden luppakorvat auttavat kania lämmönsäätelyssä, mutta haittaavat hyppimistä joten rotu on vähemmän aktiivinen liikkuja kuin pysytykorvaiset kanit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Englanninluppa Wikimedia Commonsissa
Amerikan sosialistinen työväenpuolue

| Amerikan sosialistinen työväenpuolue> Socialist Labor Party of America |
| --- | --- |
  
  
Perustettu:  15. heinäkuuta 1876
Ideologia:  marxismi, deleonismi
Poliittinen kirjo:  vasemmisto
Osoite:  Mountain View, Kalifornia
Äänenkannattaja:  The Weekly People (1891–2011)
Jäsenmäärä:  77 (2006)
Kotisivu:  http://www.slp.org/index.html
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puolueen ideologinen johtaja Daniel De Leon vuonna 1902.
Amerikan sosialistinen työväenpuolue (engl. Socialist Labor Party of America) on Yhdysvaltojen vanhin olemassa oleva marxilainen sosialistipuolue.
Puolueen ideologinen johtaja oli sen lehden The Peoplen toimittaja Daniel De Leon, joka onnistui yhdistämään kannattajansa marxilaisten aatteiden taakse. Sosialistinen työväenpuolue sai aluksi vaikutusvaltaa Knights of Labor ja American Federation of Labor -ammattiliitoissa ja perusti De Leonin johdolla Socialist Trade and Labor Alliance (STLA) -ammattiliiton vuonna 1895. STLA:han liittyi vuoteen 1898 mennessä 30 000 jäsentä, joista oli jäljellä enää 1 450 vuonna 1905, jolloin se sulautui Industrial Workers of the Worldiin.
Politiikka

Amerikan sosialistisen työväenpuolueen ohjelma perustuu yhä Karl Marxin työn jatkajana pidetyn De Leonin ajatuksiin. Sen tavoitteena on yhteisomistukseen perustuva luokaton yhteiskunta sekä työntekijöiden hallitsemat tuotanto ja palvelut. Puolueen äänenkannattaja The People on ilmestynyt vuodesta 2008 lähtien vain Internetissä.