stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michael Spinks

| Michael Spinks Maailman raskaansarjan maailmanmestari |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Michael Spinks
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1956 Saint Louis, Missouri
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Jinx
Pituus:  190 cm
Painoluokka:  Kevyt raskassarja ja raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen eli nyrkkeilytermein orthodox
Valmentaja:  Eddie Futch
Ammattilaistilastot
Ottelut:  32
Voitot:  31
– tyrmäysvoitot:  21
Tappiot:  1
Ratkaisemattomat:  0
Michael Spinks (s. 13. heinäkuuta 1956 Saint Louis, Missouri) on entinen nyrkkeilijä, joka voitti olympiakultaa sekä ammattilaisten maailmanmestaruuden kevyessä raskaassasarjassa ja myöhemmin raskaassasarjassa. Hän on ensimmäinen kevyen raskaansarjan mies, joka on saanut raskaansarjan mestaruuden urallaan. Hänen kutsumanimensä Jinx soveltui hyvin hänen sukunimeensä Spinks, joten hänestä käytettiin myös nimitystä The Spinks Jinks. Hänen veljensä Leon Spinks oli myös olympiavoittaja ja ammattilaisten raskaansarjan maailmanmestari.
Amatööriura

Spinks voitti 97 amatööriottelua ja hävisi kolme. Voitoista 31 tuli tyrmäyksellä.
Spinks voitti kultamitalin vuoden 1976 olympialaisissa Montréalissa. Hän tarvitsi vain kaksi voittoa kultamitalin saavuttamiseen, sillä hän pääsi suoraan toiselle kierrokselle ja sai luovutusvoiton ensin kamerunilaisesta J-M. Emebestä sekä välierissä romanialaisesta Alec Năstacista. Luovutusvoittojen välissä hän voitti puolivälierissä puolalaisen R. Pasiewiczin tuomariäänin 5–0. Loppuottelussa hän voitti neuvostoliittolaisen Rufat Riskijevin kehätuomarin keskeytyksellä kolmannessa erässä.
Ammattiura

Spinks siirtyi ammattilaiseksi ja voitti debyyttiottelussaan Eddie Bensonin tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä huhtikuun 17. päivänä vuonna 1977 Las Vegasissa.
Vuonna 1978 Spinks otteli ainoastaan kaksi kertaa. Hän voitti 8 erän ottelussa entisen keskisarjan MM-vyöstä kamppailleen Tom Bethean samana vuonna kuin hänen veljensä Leon voitti Muhammad Alin Las Vegasissa.
Vuonna 1979 Spinks vietti alle kolme minuuttia kehässä voittaen ainoassa ottelussaan Marc Hansin.
Vuonna 1985 Spinks siirtyi raskaaseensarjaan kohdaten IBF liiton hallitsevan mestarin Larry Holmesin. Spinks voitti kamppailun tuomariäänin täysien erien jälkeen. The Ring lehti nimesi kamppailun vuoden yllätykseksi. Mikäli Holmes olisi voittanut kamppailun hän olisi otellut yhtä monta kertaa voittamattomana kuin Rocky Marciano.
Seuraavana vuonna Spinksin ja Holmesin välillä järjestettiin uusintaottelu joka päättyi Spinksin voittoon.
Vuonna 1987 Spinks kukisti huippuhaastaja Gerry Cooneyn. Tämä jäi Spinksin viimeiseksi voitoksi. Vuonna 1988 Spinks kohtasi hurjassa nousukiidossa olleen Mike Tysonin, jolle hävisi tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Kamppailussa olivat panoksena kaikki merkittävät vyöt , ja sen voittaja kruunattiin kiistattomaksi raskaansarjan mestariksi.
Spectrum (albumi)

| Spectrum Billy Cobham |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 14. toukokuuta - 16. toukokuuta 1973 (Electric Lady Studios, New York City)
 Julkaistu: 1. lokakuuta 1973
 Tyylilaji: jazz–rock-fuusio
 Kesto: 37.17
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Billy Cobhamin muut studioalbumit
|   | Spectrum 1973 | Crosswinds 1974 |
Spectrum on fuusiojazz-rumpali Billy Cobhamin pitkäsoitto. Vuonna 1973 julkaistu albumi oli Cobhamin ensimmäinen julkaisu, ja sitä pidetään yleiesti hänen soolouransa huippukohtana. Albumi oli myös merkittävä virstanpylväs koko fuusiojazz-genren kehityksessä. Albumin tyyli on saanut vaikutteita Miles Davisilta ja Mahavishnu Orchestralta; Cobham oli tehnyt molempien kanssa paljon yhteistyötä aiemmin.
Cobham käytti Spectrumin äänityksessä akryylimuovista Fibes-rumpusettiä, jota hän oli soittanut myös Mahavishnu Orchestrassa. Kitaraa albumilla soittaa Tommy Bolin, joka myöhemmin liittyi hard rock -yhtye Deep Purpleen. Hänet pyydettiin yhtyeeseen laulaja David Coverdalen ihastuttua Bolinin soittoon Spectrumilla.
Spectrumilta löytyvän kappaleen "Stratus" voi kuulla soivan Grand Theft Auto IV -pelissä fiktiivistä "Fusion FM" -kanavaa kuunnellessa. Psytrance-yhtye Shpongle on myös lainannut kappaleen bassonsoittoa kappaleessaan "Circuits of Imagination".
Vastaanotto

Spectrum on Cobhamin laajan tuotannon arvostetuimpiin kuuluva albumi. Allmusic nimeää sen hänen parhaimmakseen yhdessä vuoden 2001 The Art of Threen kanssa: kumpikin saa sivustolta neljä ja puoli tähteä viidestä. Sivuston kriitikon Scott Yanowin mukaan albumi "erottuu edukseen: [se on] vahva yhdistelmä rockaavia rytmejä ja jazz-improvisaatiota." Myös progreviews.comin arvostelu kehuu Spectrumia ja sen virtuoosimaista soittoa, vaikkakin pitää heikkoutena lyhyehköjen rumpusooloraitojen sijoittamista varsinaisten kappaleiden väliin.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on merkitty Billy Cobhamin tekemiksi.
Quadrant 4 – 4.20
Searching for the Right Door/Spectrum – 6.33
Anxiety/Taurian Matador – 4.44
Stratus – 9.50
To the Women in My Life/Le Lis – 4.11
Snoopy's Search/Red Baron – 7.39
Muusikot

Billy Cobham — lyömäsoittimet
Tommy Bolin — kitara
Jan Hammer — sähköpiano, akustinen piano, syntetisaattori
Lee Sklar — bassokitara
Joe Farrell — huilu, sopraanosaksofoni, altosaksofoni
Jimmy Owens — flyygelitorvi, trumpetti
John Tropea — kitara
Ron Carter — kontrabasso
Ray Barretto — kongarummut
Albumin äänitti ja miksasi Ken Scott.
Scott Speicher

| Michael Scott Speicher |
| --- | --- |
 Scott Speicher vuoden 1990 paikkeilla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1957 Kansas City, Kansas, Yhdysvallat
Kuollut: 17. tammikuuta 1991 Anbar, Irak
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Persianlahden sota
Sotilasarvo:  kapteeni
Joukko-osasto:  Yhdysvaltain laivasto
Michael Scott Speicher (12. heinäkuuta 1957 Kansas City, Kansas, Yhdysvallat – 17. tammikuuta 1991 Anbar, Irak) oli Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien lentäjä. Speicherin McDonnell Douglas F/A-18 Hornet ammuttiin alas Irakissa Persianlahden sodan aikana. Alasampuja oli todennäköisesti Irakin ilmavoimien Zuhair Dawoodin MiG-25-hävittäjä. Speicher oli sodan ensimmäinen kaatunut yhdysvaltalainen, joskin hänen kohtalonsa oli epäselvä aina vuoteen 2009 saakka, jolloin hänen jäännöksensä löydettiin viimein läheltä hänen koneensa putoamispaikkaa.
Elämäkerta

Michael Scott Speicher syntyi Kansasin Kansas Cityssä 12. heinäkuuta 1957. Hänen isänsä oli ollut lentäjä toisessa maailmansodassa. Speicherin perhe muutti Floridan Jacksonvilleen hänen ollessaan 15-vuotias. Hän valmistui Floridan osavaltionyliopistosta vuonna 1980. Valmistuttuaan Speicher liittyi Yhdysvaltain laivaston ilmavoimiin lentäen McDonnell Douglas F/A-18 Hornet-konetta.
Persianlahden sodan syttyessä sotilasarvoltaan lieutenant commander oli osa VFA-81-laivuetta laivaston lentotukialus USS Saratogalla. Yöllä 16.–17. tammikuuta 1991 Speicher oli lentotehtävällä Irakin Anbarin maakunnan yllä, kun hänen koneensa ammuttiin alas. Speicherin F-18 putosi maahan Wadi Thumayalin seudulla noin 160 kilometriä Irakin pääkaupunki Bagdadista länteen.
Elämäkerta > Alasampuminen

Speicher luokiteltiin aluksi kadonneeksi. Yhdysvaltain puolustusministeriö ilmoitti ensin koneen pudonneen irakilaisen maasta laukaistun ilmatorjuntaohjujksen osumasta. Myöhemmissä tutkimuksissa on kuitenkin pidetty todennäköisempänä, että koneen tiputti irakilaisen luutnantti Zuhair Dawoodin Mikojan-Gurevitš MiG-25-hävittäjän ohjuksen osuma. Speicher oli sodan ensimmäinen kadonnut. Toukokuussa 1991 hänet luokiteltiin kaatuneeksi, mikä teki hänestä sodan ensimmäisen kaatuneen yhdysvaltalaisen.
Myöhemmät vaiheet

Speicherin F-18-koneen hylyn löysi Qatarin asevoimien jäsen joulukuussa 1992. Aluetta tutkittiin sittemmin vakoilusatelliiteilla, joilla aavikolta tunnistettiin merkkejä, joita tuolloin pidettiin mahdollisesti Speicherin etsijöilleen löytämisensä avuksi tekeminä. Speicherin asiaa alkoi ajaa yhdysvaltalainen National Alliance of Families-järjestö, joka toimi sotavankien ja sodissa kadonneiden asioiden parissa. Epäselvä tilanne herätti huomiota myös yhdysvaltaisessa mediassa. Vuonna 2001 Yhdysvaltain laivastoministeriö muutti Speicherin kaatuneesta kadonneeksi. Kyseessä oli ensimmäinen ministeriön tekemä vastaava muutos. Speicher myös ylennettiin heinäkuussa 2002 kapteeniksi.
Irakin sota syttyi maaliskuussa 2003. Yhdysvaltojen joukkojen miehittäessä Irakia Speicherin koneen putoamispaikkaa tutkittiin uudestaan. Irakin sodan aikana liikkui myös huhuja, joiden mukaan Speicherin nimikirjaimet olisi löydetty bagdadilaisen vankilan seinästä. Lopulta kuitenkin 2. elokuuta 2009 Speicherin jäännökset löydettiin läheltä hänen koneensa putoamispaikkaa. Ruumis oli löydetty, kun eräs paikallinen oli ilmoittanut ruumiin sijainnista yhdysvaltalaisille. Hänen mukaansa Speicher oli kuollut koneen tiputtua ja paikalliset beduiinit olivat haudanneet hänet.
Speicherin putoamispaikan tutkimuksia vuonna 2009.
Speicherin hautajaiset jäännösten löytämisen jälkeen.
Sosialistinen Yhtenäisyyspuolue

| Sosialistinen Yhtenäisyyspuolue> Socialistiska Enhetspartiet |
| --- | --- |
Perustettu:  22.3.1946
Lopetti:  1950-luvun lopussa
Ideologia:  sosialismi demokraattinen sosialismi
Äänenkannattaja:  Vapaa Pohjola(1946–1949) Yhteisrintama (1952) Veckoposten (1955)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sosialistinen Yhtenäisyyspuolue (SYP) ruots. Socialistiska Enhetspartiet oli suomalainen vasemmistopuolue, joka toimi Suomen Kansan Demokraattisen liiton (SKDL) sisällä vuosina 1946–1955. Puolueen perustajista monet olivat aiemmin toimineet Suomen Sosialidemokraattisessa Puolueessa, ja puolueeseen kuului monia tunnettuja vaikuttajia, mutta se jäi jäsenmäärältään pieneksi. SYP:n puoluetoimikuntaan kuulunut Mauno Pekkala toimi pääministerinä 1946–1948. Vuonna 1955 SYP erosi SKDL:stä ja toiminta lakkasi pian sen jälkeen.
SYP:n perustajat olivat lähinnä entisiä sosiaalidemokraatteja kuten SDP:stä vuonna 1940 erotetut "kuutoset" tai sodan jälkeen irtaantunut Jaakko W. Kedon johtama ryhmä. Keto valittiin SYP:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Kaikki SKDL:ssä toimineet sosialistit eivät kuitenkaan liittyneet SYP:hen ja ulkopuolelle jäivät esimerkiksi K.H. Wiik, Eino Kilpi ja Johan Helo. Esimerkiksi Kilpi oli kuitenkin SYP:n asettamana ehdokkaana vaaleissa. SYP ajoi SKDL:n sisällä omaa sosialistista ohjelmaansa, mutta puolue ei erityisesti korostanut eroja SKDL:n politiikasta. Asema Suomen kommunistisen puolueen (SKP) dominoimassa SKDL:ssä oli hankala. Osa kommunisteista koki SYP:n kilpailijakseen. SKP alkoi kiristää otettaan SKDL:stä 1940-luvun lopussa.
SYP:n äänenkannattaja oli perustamisesta alkaen (jo aiemmin ilmestymisensä aloittanut) viikkolehti Vapaa Pohjola, jonka päätoimittaja oli Ensio Hiitonen. Vapaa Pohjola lopetettiin ja yhdistettiin SKDL:n Vapaaseen Sanaan joulukuussa 1949. Lehdet olivat tehneet läheistä yhteistyötä jo 1940-luvun alusta alkaen. Vuonna 1952 SYP julkaisi 9 numeroa aikakauslehti Yhteisrintamaa. Kesällä 1955 SYP julkaisi Viikkoposti/Veckoposten-lehteä.
SYP:n puoluetoimisto sijaitsi perustamisesta lähtien osoitteessa Kasarmikatu 13 A. Lokakuussa 1954 Helsingin raastuvanoikeus määräsi puolueen häädettäväksi välittömästi pitkältä ajalta kertyneistä maksamattomista vuokrista johtuen.
Historia > Perustaminen ja alkuvaiheet

SYP perustettiin 22. maaliskuuta 1946 Balderin salissa Helsingissä pidetyssä sosialidemokraattisen opposition edustajakokouksessa, johon otti osaa myös SDP:stä jo aiemmin irtautuneita (SKDL:ssä toimineita) sosialisteja. Puheenjohtajaksi valittiin sos.-dem. opposition keskustoimikuntaa aiemmin johtanut J. W. Keto. Kokouksen antamassa julkilausumassa SYP:n tärkeimmiksi tavoitteiksi määriteltiin kansanvallan ja sosialismin nopea demokraattinen toteuttaminen, opetuslaitoksen demokratisoiminen, työtätekevien yhteisrintaman kehittäminen, vähävaraisten elinehtojen kohottaminen, reaalipalkkojen korottaminen ja hintojen alentaminen, pienituloisten verohelpotukset, tuotannon laajentaminen suunnitelmallisesti työntekijöiden valtaa lisäten, lisämaiden hankinta pienviljelijöille, asutustoiminnan edistäminen, YK:n jäsenyyteen pyrkiminen sekä hyvien suhteiden muodostaminen toisen maailmansodan voittajavaltioihin ja erityisesti Neuvostoliittoon.
Sylvi-Kyllikki Kilpi ja Atos Wirtanen loikkasivat SDP:n eduskuntaryhmästä kansandemokraatteihin syksyllä 1946 ja liittyivät myöhemmin SYP:n johtoelimiin.
Perustavassa kokouksessa valitulle puoluetoimikunnalle annettiin valtuudet järjestellä puolueen johtoelimiä ja kutsua tarvittaessa kokoon jatkokokous vahvistamaan päätökset. Noin 50 osanottajaa kerännyt jatkokous pidettiin 19. lokakuuta 1947 SKDL:n ryhmähuoneessa Eduskuntatalolla. Kokous laajensi puoluetoimikuntaa kolmella (SYP:hen 1947 liittyneitä ruotsinkielisiä yhdistyksiä edustaneella) varsinaisella jäsenellä sekä valitsi henkilöt syyskuussa kuolleen Ampujan ja paikkansa jättäneen Sventon tilalle. Kokouksen päätöslauselmassa SYP asetti tavoitteekseen työväenliikkeen kaikkien eri ryhmien kokoamisen ”yhtenäisyyttä rakentavalle linjalle tarkoituksena kansanvaltaisen sosialistisen järjestelmän voimaansaattaminen”. SKDL:ään SYP kertoi liittyneensä, koska siten voitiin harjoittaa järjestelmällistä yhteistyötä toisen ”samaa päämäärää tavoittelevan” puolueen kanssa. Yhteistyö oli ”osoittautunut kitkattomaksi täysin vastaten sille asetettuja toiveita.” SYP:n jäsenrekrytoinnin ilmoitettiin kohdistuvan erityisesti SDP:n oppositioaineksiin ja järjestötoiminnan ulkopuolella olleisiin. Puheenjohtajaksi valittu Keto kuoli 21. lokakuuta. SYP:n ruotsinkielisten yhdistysten keskusjärjestöksi perustettiin 2. marraskuuta Ruotsalainen Sosialistinen Liitto, jonka puheenjohtajaksi valittiin Atos Wirtanen.
Varapuheenjohtaja Hiitosen mukaan SYP:n jäsenet erosivat SDP:stä, koska oikeistosiiven johtama puolue lähentyi jatkuvasti porvareita eikä noudattanut ohjelmaansa. SYP sen sijaan halusi vaihtaa kapitalismin sosialismiin ja, että ”työväenliikkeessä jälleen vallitsisi reipas luokkataisteluhenki, joka pitää realisia saavutuksia työntekijöiden ja muiden pieneläjien hyväksi tärkeämpänä kuin hyviä suhteita porvaristoon”.
Historia > Puoluekokoukset 1948 ja 1951

SYP piti ylimääräisen puoluekokouksen 20. maaliskuuta 1948. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Atos Wirtanen, kun Kusti Kulo kieltäytyi tehtävästä tultuaan valituksi SKDL:n puheenjohtajaksi.
SYP:n toinen varsinainen puoluekokous pidettiin 28.–29. huhtikuuta 1951 Helsingissä. Kokouksen julkilausuman mukaan rauhan puolustamisesta oli tullut työtätekevien kansojen päätehtävä kylmän sodan kiristyttyä. ”Pysyvän rauhan tae” oli SYP:n mukaan sosialistinen yhteiskuntatalous. Puolue piti ”sosialismin rauhallista toteuttamista tärkeänä” ja ”mahdollisena niin pian kuin työtätekevän kansan enemmistö todellisten etujensa mukaisesti omaksuu sosialistiset aatteet.” Tällöin voitiin toteuttaa sosialismia ”poliittisten vapauksien rajoittamisen olematta edes väliaikaisesti tarpeen.”
Historia > Hiitosen ryhmän siirtyminen SDP:hen

SYP:n varapuheenjohtaja Hiitonen erosi puolueesta ja liittyi SDP:hen syksyllä 1953 yhdessä neljän muun (kuten Kössi Leino) kanssa. Ryhmä julkaisi eronsa perusteet Suomen Sosialidemokraatissa otsikolla Irti Suomen Kommunistisen Puolueen holhouksesta. Hiitonen tovereineen syytti kommunisteja muun muassa SKDL:ssä toimivien määräilystä, SYP:n soluttamisesta, voimien tuhlaamisesta työväenliikkeen sisäisiin taisteluihin ja epäluulojen kylvämisestä naapurikansojen välille. SYP:n jäsenet olivat eronneiden mukaan olleet "pelkkinä kyltteinä, joiden avulla kommunistit pyrkivät kaunistamaan toimintaansa". Ryhmä kehotti muitakin yhtenäisyyspuoluelaisia liittymään SDP:hen, jonka nähtiin tiukentaneen asennettaan kapitalismiin ja, jossa avoin mielipiteiden vaihto koettiin mahdolliseksi. SYP:n puoluetoimikunnan vastineessa todettiin, ettei ”Hiitosen hajoitusyritys ole herättänyt minkäänlaista vastakaikua puolueen keskuudessa”, joten eroilla ei nähty olevan vaikutusta toimintaan. Puoluetoimikuntaa ei täydennetty eron myötä. SYP:n puoluevaltuuston sihteeri Sulo Winterin mukaan kolme julistuksen allekirjoittajista oli ilmoittanut, etteivät he olleet oikeasti sitä allekirjoittaneet. Winter tulkitsi SYP:n hajoamista koskeneen lehdistökirjoittelun olleen ”selvästi läpinäkyvää vaalihämäystä”.
Historia > Ero SKDL:stä

Alkuvuonna 1955 SYP:n johto päätti Wirtasen aloitteesta kutsua kokoon puoluekokouksen, jolle esitettiin SKDL:stä eroamista. Hankkeesta ei puhuttu julkisuudessa eikä siitä kerrottu esimerkiksi SKP:lle. Suunnitelmaan sisältyi antikommunistiseen julkaisutoimintaan ryhtyminen. Neuvostoliittolaiset saivat aikeet tietoonsa puoluejohdossa olleen tiedottajan kautta ja yrittivät taivutella johtoa – sille tietämystään paljastamatta – suurlähetystössä 28. helmikuuta pidetyssä tapaamisessa, johon ottivat osaa suurlähettiläs Viktor Lebedev, KGB:n Mihail Kotov ja Juri Bakei sekä SYP:n Wirtanen, Kulo, Meltti ja Ruutu. Wirtanen ei kuitenkaan ollut ohjailtavissa. SYP:n neljäs puoluekokous kokoontui Helsingissä 13. maaliskuuta 1955 ja päätti erota SKDL:stä äänin 8–2. Puheenjohtajan ilmoituksessa erosta todettiin, etteivät ”yritykset työväenliikkeen laajan yhteistoiminnan aikaansaamiseksi SKDL:n puitteissa” olleet johtaneet toivottuihin tuloksiin ja, että ”rauhallinen ja kaikinpuolinen yhteiskunnallinen kehitys voidaan turvata vain kansan syvien rivien sellaisella yhteistyöllä, jonka periaatteet nojautuvat maamme itsenäisyyden, kansamme vapauden ja työväenliikkeen parhaille perinteille”.
Kokouksen koollekutsumisessa väitettiin olleen epäselvyyksiä. Wirtasen mukaan kokouksen pidosta oli ilmoitettu sääntöjen mukaisesti lehdessä ja ajankohdan muutoksesta kirjeitse yhdistyksille. Päätösvaltaisuus todettiin kokouksessa yksimielisesti. Eron merkitys jäi vähäiseksi, sillä suurin osa puolueen jäsenistä jäi SKDL:ään. Puoluetoimikunnan jäsenistä Kilpi, Kulo, Meltti, Peuranen ja Rautio ilmoittivat välittömästi eroavansa SYP:stä. SYP:n Lahden osasto, Keljon työväenyhdistys ja Helsingin eteläinen työväenyhdistys erosivat puolueesta ja liittyivät SKDL:n perusjärjestöiksi. Tunnetuista poliitikoista SYP:hen jäi Wirtasen lisäksi Yrjö Ruutu.
Kusti Kulon mukaan SYP:n toiminta osoitti 1950-luvun puolivälissä lamautumisen merkkejä ja puoluetoimikunnassa pohdittiin itsenäisen toiminnan lopettamista. Kulon mielestä syitä puolueena oloon ei ollut, koska SKDL:n ohjelmissa ja menettelytavoissa jo ilmeni ”niin kiistaton työläisten etujen huomioiminen, ettei SYP:n puoluetoimikunta, vakavista ponnistuksistaan huolimatta, voinut luoda mitään sellaista ohjelmaa, joka ei olisi ollut toisinto SKDL:n jo aikaisemmin hyväksymästä.” Kulo myönsi, ettei SYP:n ja SKDL:n yhteistyö aina ollut ”aivan kitkatonta”, mutta erimielisyydet eivät hänen mielestään olleet ”periaatteellisia eivätkä ohjelmallisia, vaan henkilökohtaisia”. Wirtanen kertoi Kulolle osoittamassaan vastineessa, että erimielisyydet olivat koskeneet myös SKDL:n ”käytännöllisiä menettelyjä” ja periaatelinjojen johdonmukaisuutta erityisesti kysymyksessä ”maan asemasta ja poliittisesta vapaudesta”. SYP jäi Wirtasen kannattajien käsiin ja kuihtui pian eron jälkeen.
Kannatus ja jäsenistö

SKDL:n 19-henkisessä liittotoimikunnassa oli kesällä 1947 kahdeksan SYP:n jäsentä. Ennen vuoden 1948 eduskuntavaaleja SYP:hen kuului yhdeksän SKDL:n eduskuntaryhmän kansanedustajaa. SYP:n erotessa SKDL:stä eduskunnassa oli SYP:n Sylvi-Kyllikki Kilpi.
Vuoden 1953 kunnallisvaaleissa valtuustoihin valittiin SDP:n Suomen Sosialidemokraatin mukaan 2–8 SYP:n edustajaa.
Atos Wirtanen arvioi muistelmissaan SYP:n jäsenmäärän olleen 1940-luvun lopulla noin 2 000. Maaliskuussa 1955 Vapaa Sana arvio jäsenluvuksi 400–500 ja Kusti Kulo ”satakunta”. Kulon mukaan määrä ei parhaimmillaankaan noussut yli viidensadan. Pienuus johtui muun muassa siitä, että monet SDP:stä kansandemokraatteihin siirtyneet liittyivät suoraan SKDL:n perusjärjestöihin ilman SYP:n välitystä. SKDL-eron myötä Kulo arvioi SYP:n menettäneen jäsenkunnastaan ”ehkä puolet”.
Johto

Järjestöä johti puoluetoimikunta. Puoluevaltuuskuntaan kuului puoluetoimikunta ja 15 puoluekokouksen valitsemaa muuta jäsentä.
Puoluetoimikunnan varajäseniä olivat muun muassa Yrjö Ruutu, Yrjö Räisänen ja Hugo Ahokanta.
Johto > Puheenjohtajat

J. W. Keto 1946–1947
Kusti Kulo 1947–1948
Atos Wirtanen 1948–1955
Johto > Varapuheenjohtajat

Kusti Kulo 1946–1947
Ensio Hiitonen 194x–195x (1. vpj)
Santeri Jacobsson 194x–19xx (2. vpj)
Einari Peuranen 19xx–195x (2. vpj)
Johto > Puoluetoimikunnan varsinaiset jäsenet

Mikko Ampuja 1946–1947
Ensio Hiitonen 1946–195x
Johannes Hämäläinen 19xx–195x
Santeri Jacobsson 1946–19xx
Ragni Karlsson 1947–195x
J. W. Keto 1946–1947
Kusti Kulo 1946–19xx
Sylvi-Kyllikki Kilpi 19xx–195x
Väinö Meltti 1947–195x
Eino Pekkala 1946–19xx
Mauno Pekkala 1946–195x
Einari Peuranen 1946–195x
F. M. Rautio 19xx–195x
Reinhold Svento 1946–1947
K. J. Wenman 1947–19xx
Atos Wirtanen 1947–195x
Niilo Wälläri 1947–19xx
Spirit (yhtye)

Spirit oli vuonna 1967 perustettu yhdysvaltalainen rock-yhtye. Sen musiikkia voi luonnehtia lähinnä psykedeeliseksi rockiksi, jossa oli myös jazz- ja hard rock -vaikutteita. Yhtyeen tunnetuimmat jäsenet olivat kitaristi-laulaja Randy California (oik. Randy Craig Wolfe) ja rumpali Ed Cassidy, joka oli samalla Randy Californian isäpuoli. Muita alkuperäiskokoonpanon jäseniä olivat laulaja-lyömäsoittaja Jay Ferguson, basisti Mark Andes ja kosketinsoittaja John Locke.
Spiritin kaksi ensimmäistä albumia, vuonna 1968 julkaistut Spirit ja The Family That Plays Together, saavuttivat menestystä nousten top-40:een. Spirit-kappaleen "Taurus" väitetään antaneen vaikutteita Led Zeppelinin kuuluisaan hittiin "Stairway to Heaven". 14. kesäkuuta 2016 joutuvat Jimmy Page ja Robert Plant Los Angelesissa oikeuteen syytettyinä tästä plagioinnista. Kaksikko kuitenkin välttyi tuomiolta.
Toisen albumin aikainen oli Spiritin top-30-hitti "I Got a Line on You". Vuonna 1970 julkaistu yhtyeen neljäs albumi Twelve Dreams of Dr. Sardonicus ei ilmestyttyään menestynyt yhtä hyvin, mutta nykyisin se on rockhistorian harrastajien keskuudessa kovin kiitelty. Alkuperäinen Spirit hajosi vuonna 1972, jolloin Mark Andes ja sittemmin myös Randy California erosivat yhtyeestä. Yhtye jatkoi vielä jonkin aikaa toimintaansa Ed Cassidyn johdolla. Vuonna 1974 Cassidy ja California perustivat Spiritin uudestaan. Yhtye toimi vaihtelevalla kokoonpanolla vuoteen 1979. Vuonna 1982 Spiritin alkuperäiskokoonpano palasi yhteen. Yhtye jatkoi toimintaansa Randy Californian soolouran rinnalla aina vuoteen 1997, jolloin California sai surmansa surffausonnettomuuden yhteydessä.
Spiritin vaikutusta suomalaiseen rockmusiikkiin

Suomessa Spirit ei ole ollut kovin tunnettu muusikkopiirien ulkopuolella, mutta muun muassa Kingston Wallin basisti Jukka Jylli on joissakin haastatteluissa maininnut Spiritin yhdeksi lempiyhtyeistään. Albert Järvinen on maininnut Randy Californian yhdeksi suosikkimuusikokseen. Hän on myös levyttänyt Californian kappaleen "I Don't Want Nobody" (levyllä Patchy Moss – 30 Big Ones). Ile Kallio on levyttänyt Spiritin kappaleen "I Got a Line on You" levylleen IRock. Wigwam on levyttänyt kappaleen "Fresh Garbage" levylle Fresh Garbage – Rarities 1969-1977 (julkaissut Love Records/Siboney vuonna 2000).
Levytyksiä

1968 Spirit
1969 The Family That Plays Together
1969 Clear
1970 Twelve Dreams of Dr. Sardonicus
1971 Feedback
1975 Spirit of '76
1975 Son of Spirit
1976 Farther Along
1977 Future Games
1981 The Adventures of Kaptain Kopter & Commander Cassidy in Potato Land
1984 The Thirteenth Dream/Spirit of '84 [U.S. Title]
1988 Rapture in the Chambers
1990 Tent of Miracles
1996 California Blues
2005 Model Shop (Soundtrack) (äänitetty v. 1968, julkaistu v. 2005)