stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sirakin kirja
Käännökset

Sirakin kirjan käännökset eri kielille on vanhastaan laadittu kreikankielisen tekstin pohjalta. Kun Suomen evankelisluterilainen kirkko vuonna 1999 asetti komitean Raamatun apokryfikirjojen suomentamiseksi, komitea päätti kuitenkin suomentaa erikseen sekä kreikkalaisen että heprealaisen Sirakin kirjan.
Suomessa Sirakin kirja on vanhastaan julkaistu muiden apokryfikirjojen tavoin joissakin Raamatun painoksissa erillisenä liitteenä Vanhan ja Uuden testamentin välissä. Kun uusi käännös vuonna 2007 valmistui, kirkolliskokous päätti, että osa apokryfikirjoista, muun muassa Sirakin kirjan kreikkalaista tekstistä suomennettuna, voidaan edelleen sisällyttää Raamatun painosten liitteeksi, heprealaisen tekstin suomennos on muutamien muiden kirjojen tavoin julkaista kokonaan Raamatusta erillisenä julkaisuna.
Kirjallisuutta

”Sirakin kirja”, Vanhan testamentin apokryfikirjat.  (Toimituskunta: Juhani Pihkala ym. 2. korjattu painos (1. painos 2009))  Helsinki:  Kirjapaja, 2010.  ISBN 978-951-607-780-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sirakin kirja Wikimedia Commonsissa
Jeesus Siirakin kirja (vuoden 1938 suomennos). Finbible.
Catholic Encyclopedia: Ecclesiasticus (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi 
Muut:  IdRef 
Saksankielisen Sirakin kirjan kuvitusta 1700-luvulta
Vermuntila

Vermuntila on kylä Raumalla. Se sijaitsee lähellä valtatietä 8 Rauman ja Ihoden välillä. Vermuntilassa lähellä valtatien 8 risteystä sijaitsee Vermuntilan jäähalli, jota pitää kotihallinaan kylässä toimiva jääkiekkojoukkue Vermuntilan Tempo. Nimi Vermuntila tulee saksalaisesta tai skandinaavisesta henkilönnimestä Veremund.
Sisu SA-240

| Sisu SA-240/241 |
| --- | --- |
 Sisu SA-241
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Valmistaja:  Oy Sisu-Auto Ab
Mitat ja massat
Kantavuus:  12 000 kg
Omamassa:  10 000 kg
Teho:  246 kW
Vetotapa:  6×6
SISU SA-240 eli Rasi on Sisun valmistama raskas maastokuorma-auto. Kehitystyö sai alkunsa 1980-luvun puolivälissä puolustusvoimien tarpeesta hankkia raskaita tykinvetäjiä. Tähän tarpeeseen kehitettiin Sisu SA-150 -mallisarjaa mukaillen Raskas Sisu, tai tuttavallisemmin Rasi. Rasi on kuusipyöräinen ja kaikilla pyörillä on jatkuva veto. Rasista on olemassa myös versio SA-241, jonka ulkoiset poikkeavuudet ovat pääosin samanlaiset kuin SA-150/151 ja SA-130 -mallien välillä.
Suunnittelu

SA-150-mallia pidettiin liian kevyenä puolustusvoimien raskaimpien käytössä olleiden kotimaisten tykkien vetäjäksi. Tätä tarkoitusta varten haluttiin kehittää 6×6-vetoinen raskas maastokuorma-auto.
Ensimmäinen prototyyppi oli nimeltään SA-180. Siinä oli voimanlähteenä Valmetin valmistama, turboahdettu, välijäähdytteinen 611-moottori, jonka teho oli 180 kW. Vaihteistoksi valittiin momentinmuuntimella varustettu ZF 8F1R. Momentinmuunnin mahdollisti joustavan ajon maanteillä ja maastossa. Testien yhteydessä autolla ajettiin Hämeenlinnasta Sodankylään vaihtamatta kertaakaan. Auton teliväli oli markkinoiden pisin lumiketjujen käyttövaatimuksen takia, joten siihen asennettiin paineilmakäyttöinen telinkevennin helpottamaan kääntymistä. Tuotantomallista telinkevennin kuitenkin jätettiin pois.
Tuotanto

Sarjatuotantomallin nimeksi tuli SA-240. Toukokuussa 1984 luovutettiin ensimmäinen ajoneuvo, Sisu SA240 CKH-6×6/4950+1440, joka oli varustettu pitkällä akselivälillä ja rakennettu meritorjuntaohjusten laukaisualustaksi. Autossa oli Multiliftin valmistama MtO 85 -ohjuslavetti. Seuraavan vuoden lopulla luovutettiin tykistön käyttöön valmistettu Sisu SA 240 CKH-6×6/3740+1440. Tätä seurasi vuoden 1987 lopulla 13 kappaleen sarja. Suursarjavalmistus päästiin aloittamaan 1988.
Teknisiä tietoja

Sarjatuotantomallin moottoriksi valittiin Cummins L10, jonka teho oli 246 kW. ZF:n valmistama vaihteisto ja alennusvaihde oli yhteen rakennettu ja siinä oli momentinmuunnin.
Alkuvaiheessa SA-240:n omamassa oli 8 800 kg ja kantavuus 9 200 kg. Myöhemmin kantavuutta nostettiin 10 000 kg:aan, ja omamassa oli tällöin saman suuruinen.
Moottori: merkki/malli/toimintatapa: 4-tahtinen turboahdettu ja välijäähdytetty 10,00 litrainen Cummins LTA 10 330 T -suorasuihkutusdiesel (246 kW/1260 Nm)
Vetojärjestelmä: Jatkuva 6x6, varustettu erikseen lukittavilla pitkittäis- ja poikittaislukoilla. Moottorin ja vaihteiston välissä on momentinmuunnin, joka toimii ajoneuvon kytkimenä.
Omamassa: 10 000 kg
Kantavuus: 12 000 kg
Mitat: pituus: 7,80 m, leveys: 2,50 m, korkeus: 3,10 m
Istumapaikkoja kuljettajan lisäksi ohjaamossa: 2, kuormatilassa: 24, penkkimoduuleissa 16
Valmistusvuodet: 1984-1990
Muunnelmat

SA-240:stä tehtiin kehitysversio SA-241, joka valmistui 1990–1991. Lavan leveyttä kasvatettiin 100 mm ja nokan sekä sivulaatikoiden muotoa muutettiin. Ohjaamon katolle asennettiin kehälavetti 12,7-millistä ilmantorjuntakonekivääriä varten.
Galleria

Edestä
Sivulta
Varustettuna miehistönkuljetukseen
Mukana olevat rengasketjut
Verifasaani

| Verifasaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Suku::  Ithaginis
Laji::  cruentus
Kaksiosainen nimi
 Ithaginis cruentus  (Hardwicke, 1821) 
Katso myös
   Verifasaani Wikispeciesissä   Verifasaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Verifasaani (Ithaginis cruentus) on aitokanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä- ja Itä-Aasiassa. Verifasaanilla on 12 alalajia.
Koko ja ulkonäkö

Verifasaani voi kasvaa 38–46 cm pitkäksi. Laji on ruumiinrakenteeltaan tukevahko ja lyhytpyrstöinen. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Verifasaanikoiras on yleisväriltään harmaan ja valkoisen raidallinen. Päälaella on vaalea työhtö, pää on musta ja kurkku punainen. Koiraan rinnassa on punaista raidoistusta, jonka määrä vaihtelee alalajeittain. Vatsa on vihreä. Siivissä on alalajista riippuen vihreitä tai punaisia raitoja, ja myös pyrstössä on punaista. Verifasaaninaaraan pää on oranssinruskea ja muu ruumis ruskea.
Levinneisyys ja elintavat

Verifasaanin levinneisyysalue ulottuu Nepalista Kiinaan. Lajin elinympäristöä ovat alppiruusuja ja havupuita kasvavat metsät ja pensaikot 2 800–4 200 metrin korkeudella. Linnut liikkuvat 5–30 yksilön parvina, ja niiden ravintoa ovat kasvien taimet, sammalet ja jäkälät. Verifasaanin pesä sijaitsee pensaikossa, usein vesialueiden lähellä.
Verinen viikonloppu

| Sam Peckinpahin Verinen viikonloppu> The Osterman Weekend |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Peckinpah
Käsikirjoittaja:   Ian Masters  Alan Sharp 
Perustuu:  Robert Ludlumin romaaniin
Tuottaja:   Peter S. Davis  William N. Panzer 
Säveltäjä:  Lalo Schifrin
Kuvaaja:  John Coquillon
Pääosat:   Rutger Hauer  John Hurt  Craig T. Nelson  Burt Lancaster  Dennis Hopper 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Osterman Weekend Associates
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1983
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Verinen viikonloppu tai Sam Peckinpahin Verinen viikonloppu (The Osterman Weekend) on Sam Peckinpah'n ohjaama yhdysvaltalainen vakoilutrilleri vuodelta 1983. Ohjaajansa viimeiseksi jääneen elokuvan ovat Robert Ludlumin samannimisen romaanin (1972, suom. Otava 1984) pohjalta käsikirjoittaneet Ian Masters ja Alan Sharp. Elokuvan pääosia näyttelevät Rutger Hauer, John Hurt, Craig T. Nelson, Burt Lancaster ja Dennis Hopper.
Juoni

Yhdysvaltojen agentti Fassett (Hurt) joutuu kokemaan työnantajansa CIA:n juoniman vaimonsa murhan ja ryhtyy kostotoimiin. Television kovapintaista ja hallitukselle kriittistä talk show -isäntää (Hauer) epäillään yhteyksistä Neuvostoliiton vakoilujärjestö KGB:hen. Burt Lancaster on CIA:n päällikkö. Vainoharhaiset kuviot selviävät väkivallantäyteisen viikonlopun kuluessa.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Mikael Fränti luonnehti elokuvaa sen tv-esityksen 1990 alla mehukkaaksi agenttitrilleriksi Ludlumin sekavasta romaanista, muttei pitänyt sitä Peckinpah’n parhaisiin ohjauksiin kuuluvana. Hänestä sen ”teurastus” ja väkivalta on usein itsetarkoituksellista, ja juoneen on jäänyt teennäisiä sotkuja ja vyörytyksiä.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen tiivisti elokuvan sanoihin ”teknisellä keikailulla tehostettu pienen vakoiluringin keskinäinen salaliittosoppa” ja antoi sille kaksi tähteä viidestä.
Verhoturje

| Verhoturje Верхоту́рье |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Sverdlovskin alue
Perustettu:  1598
Kaupungiksi:  1947
Väkiluku (2009):  7 400
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Verhoturjen kaupunkia vuonna 1910. Sergei Prokudin-Gorskin valokuva.
Verhoturje (ven. Верхоту́рье) on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Obin vesistöön kuuluvan Tura-joen rannalla 306 kilometriä Jekaterinburgista pohjoiseen. Kuuden kilometrin päässä kaupungista on samanniminen Jekaterinburgin ja Serovin välisen radan rautatieasema. Asukkaita on 7 400 henkeä (vuonna 2009).
Vuonna 1598 venäläiset perustivat mansilaisen Neromkarrin asutuksen paikalle Verhoturjen linnoituksen. Sen tehtävänä oli valvoa Siperiaan johtanutta Babinovin tietä. 1700-luvun loppupuolelle saakka kaupunki oli tärkeä kaupan ja Siperian asuttamisen keskus. Sen taloudellista kehitystä hidasti Verhoturjen reitin sulkeminen vuonna 1763. Vuonna 1604 perustettu Nikolaoksen luostari oli 1900-luvun alkuun saakka suosittu pyhiinvaelluskohde. Vuonna 1926 Verhoturje alennettiin maalaiskyläksi. Vuonna 1947 se sai uudelleen kaupunginoikeudet. Nykyään Verhoturjessa on lähinnä puunjalostusteollisuutta. Lähistöllä sijaitsee Verhoturjen vesivoimalaitos.
Nähtävyydet

Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat vuosina 1700–1713 rakennettu kremlin portti, viisitorninen Kolminaisuuden katedraali kellotorneineen (1703–1704), Kristuksen ylösnousemuksen kirkko (1786), Nikolaoksen luostarin kahdeksantorninen Ristin ylentämisen katedraali (1905–1913), Pokrovan naisluostarin kirkko (1744–1753), kaupungin laidalla sijaitseva Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen hautausmaakirkko (1815), Kolminaisuuden katedraalin aukiolle keskittyneet 1700-luvun alun kivirakennukset, Grigori Rasputinin rakennuttama vierastalo (nykyään museona) ym.
Kolminaisuuden katedraali
Ristin ylentämisen katedraali
Kristuksen kirkastumisen kirkko
Simeonin ja Annan porttikirkko
Vanha Jumalanäidin suojeluksen kirkko
Uusi Jumalanäidin suojeluksen kirkko
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Verhoturjen historiasta kertova sivusto (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Jekaterinburg

Alapajevsk | Aramil | Artjomovski | Asbest | Berjozovski | Bogdanovitš | Degtjarsk | Irbit | Ivdel  | Kamensk-Uralski | Kamyšlov | Karpinsk | Katškanar | Kirovgrad | Krasnoturinsk | Krasnouralsk | Krasnoufimsk | Kušva | Lesnoi | Mihailovsk | Nevjansk | Nižnije Sergi | Nižni Tagil | Nižnjaja Salda | Nižnjaja Tura | Novaja Ljalja | Novouralsk | Pervouralsk | Polevskoi | Revda | Rež | Severouralsk | Serov | Sredneuralsk | Suhoi Log | Sysert | Tavda | Talitsa | Turinsk | Verhni Tagil | Verhnjaja Pyšma | Verhnjaja Salda | Verhnjaja Tura | Verhoturje | Veltšansk | Zaretšnyi
Sverdlovskin alue
Verkosto

Verkosto on yhteen liittyneiden tai keskenään tiiviissä yhteydessä olevien henkilöiden, yhteisöjen tai muiden sellaisten muodostama kokonaisuus tai järjestelmä.
Verkostosta puhutaan yksittäistä verkkoa suurempana kokonaisuutena, Esimerkiksi tietokoneverkko on yksittäinen verkko, mutta internetin kaltainen tietokoneverkosto on tietokoneverkkojen muodostama kokonaisuus.
Ihmiset muodostavat keskenään verkostoja ja esimerkiksi yritykset verkostoituvat. Tällöin puhutaan sosiaalisista eli yhteisöllisistä verkostoista.
Verkkoteorian tämän hetkisen käsityksen mukaan elinvoimaisimpia ovat mittakaavattomat verkostot, jotka ovat yleensä kompleksisia. Nämä verkostot kuvaavat muun muassa kieltä, solun proteiinin välisiä linkkejä, ihmisten välisten seksuaalisia suhteita, tietokoneiden kytkentäkaavioita, solun aineenvaihduntaa, Internetiä, tietokonesirun kytkentöjä, World Wide Webiä, Hollywoodin näyttelijöiden välisiä ammatillisia suhteita, verkostotalouden ilmiöitä ja tieteellisten julkaisujen viittausjärjestelmää.
Kirjallisuutta

Heinonen, Ulla: Sähköinen yhteisöllisyys: Kokemuksia vapaa-ajan, työn ja koulutuksen yhteisöistä verkossa.  (Väitöskirja: Turun yliopisto. Kulttuurituotannon ja maisemantutkimuksen laitoksen julkaisuja 14)  Pori:  Turun yliopisto, 2008.  ISBN 978-951-29-3618-2  Teoksen verkkoversio (PDF).
Kangaspunta, Seppo (toim.): Yksilöllinen yhteisöllisyys: Avaimia yhteisöllisyyden muutoksen ymmärtämiseen.  Tampere:  Tampere University Press, 2011.  ISBN 978-951-44-8343-1
Veripankki

Veripankki on paikka, jossa käsitellään luovutettua verta ja varastoidaan sitä myöhempää käyttöä varten. Verta talletetaan pankkiin verensiirtojen varalle. Luovutettu veri kerätään ensin muovipusseihin, joissa on mukana hyytymisen estävää ainetta. Sen jälkeen verestä erotellaan punasolut, verihiutaleet ja plasma, sillä niiden säilytysvaatimukset poikkeavat toisistaan.
Veren varastoinnissa käytetään apuna jääkaappeja. Veripankkeja voi siten toimia lähinnä alueilla, joilla sähkönjakelu on luotettavaa.
Veripankit Suomessa

Suomessa ihmisveren keräämisestä, käsittelystä, varastoinnista ja jakelusta huolehtii Suomen Punaisen Ristin Veripalvelu. Se toimittaa potilaiden tarvitsemat verivalmisteet kaikkiin sairaaloihin.
Eläimille on perustettu omia veripankkeja. Esimerkiksi Yliopistollisessa eläinsairaalassa Helsingissä on kissojen, koirien ja hevosten veripankit.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Punaisen Ristin Veripalvelu
Yliopistollisen eläinsairaalan veripankit
Venn-diagrammi

Venn vietti suuren osan elämästään Cambridgen yliopiston Gonville and Caius Collegessa, jonka ruokasalin ikkunaan on myöhemmin hänen muistokseen koristeltu Venn-diagrammi.
Venn-diagrammi, joka osoittaa, mitkä isot kirjaimet ovat samannäköisiä latinalaisissa, kreikkalaisissa ja kyrillisissä kirjaimistoissa. Alin ympyrä sisältää kyrilliset, ylemmistä ympyröistä vasemmanpuoleinen kreikkalaiset ja oikeanpuoleinen latinalaiset kirjaimet.
Venn-diagrammi on matematiikassa joukko-opissa käytettävä diagrammi. Sen kehitti filosofi ja matemaatikko John Venn vuonna 1881. Venn-diagrammi kuvaa matemaattiset tai loogiset suhteet joukkojen välillä, ja sillä voidaan esittää joukkojen väliset operaatiot. Normaalisti joukkoja kuvataan ympyröillä, jotka usein leikkaavat toisiaan. Jos joukkoja on enemmän kuin kolme, käytetään yleensä muitakin kuvioita kuin ympyröitä.
Venn-diagrammeja käytetään havainnollistamaan eri joukkojen tai käsitteiden välisiä suhteita, paitsi joukko-opin alkeiden opetuksessa, myös toden­näköisyys­laskennassa, logiikassa, tilasto­tieteessä, kieli­tieteessä ja tietojen­käsittely­opissa.
Esimerkki

Kuvan esimerkissä näkyy joukot A ja B värillisinä ympyröinä. Oranssi ympyrä, joukko A, voi käsittää esimerkiksi kaikki kaksijalkaiset elävät olennot, sininen ympyrä, joukko B taas kaikki lentävät eläimet. Jokaista elävää olento voidaan ajatella vastaavan piste jossakin kohdassa diagrammeja. Kaksi­jalkaiset lento­kykyiset eläimet, kuten useimmat linnut kuuluvat molempiin joukkoihin, joten niitä vastaavat pisteet sijaitsevat molempien ympyröiden yhteisellä alueella. Sinne sijoittuvat siis kaikki eläimet, joilla on kaksi jalkaa ja jotka voivat lentää, ja vain ne.
Ihmiset ja pingviinit ovat myös kaksijalkaisia ja kuuluvat näin ollen oranssiin ympyrään, mutta koska ne eivät voi lentää, ne sijoittuvat oranssin ympyrän vasemman­puoleiseen osaan, joka jää sinisen ympyrän ulkopuolelle. Sääsket lentävät, mutta niillä on kuusi jalkaa, joten niitä vastaavat pisteet sijoittuvat siihen osaan sinistä ympyrää, joka jää oranssin ympyrän ulko­puolelle. Eläimet, jotka eivät ole kaksi­jalkaisia eivätkä lennä, esimerkiksi valaat ja hämähäkit, sijoittuvat molempien ympyröiden ulkopuolelle.
Aluetta, jonka muodostavat joukot A ja B yhdessä, sanotaan näiden joukkojen unioniksi ja merkitään A ∪ B. Tässä tapauksessa joukkojen unioniin kuuluvat kaikki elävät olennot, jotka ovat kaksijalkaisia tai voivat lentää, mukaan luettuna nekin, jotka täyttävät molemmat ehdot.
Sitä aluetta, jossa joukot A ja B ovat päällekkäisiä, sanotaan näiden leikkaukseksi ja merkitään A ∩ B. Tässä tapauksessa leikkaus ei ole tyhjä joukko, koska on pisteitä, jotka kuuluvat molempiin joukkoihin.
Joskus diagrammin ympärille piirretään nelikulmio, joka kuvaa universaalia perusjoukkoa. Tähän joukkoon kuuluu joukkojen A ja B lisäksi kaikki muut objektit tai asiat. Niiden laajuus riippuu otosavaruuden määritelmästä kyseisessä diagrammissa.
Historia

Venn-diagrammit otti käyttöön John Venn (1834–1923) aikakauskirjassa Philosophical Magazine and Journal of Science vuonna 1880 julkaisemassaan tutkielmassa On the Diagrammatic and Mechanical Representation of Propositions and Reasonings.
Venn itse nimitti näitä kaavioita Eulerin ympyröiksi (engl. Euler’s circles) koska Leonhard Euler oli jo yli sata vuotta aikaisemmin havainnollistanut loogisia syllogismeja oleellisesti samankaltaisilla kaavioilla teoksessaan Kirjeitä saksalaiselle prinsessalle fysiikasta ja filosofiasta. Nimitystä Venn-diagrammi käytti ensimmäisenä Clarence Irving Lewis vuonna 1918 teoksessaan "A Survey of Symbolic Logic".
Myöhemmin Ruskey ja M. Weston ovat huomauttaneet, että näiden muodollisessa logiikassa käytettävien diagrammien alkuperä ei ole helposti jäljitettävissä, mutta on varmaa, että niitä on käytetty kauan ennen Venniä. Heidän mukaansa nimitys Venn-diagrammi on kuitenkin oikeutettu, koska Venn teki niistä laajan yleiskatsauksen, formalisoi niiden käytön ja käytti eräitä niiden yleistyksiä ensimmäisenä. M. E. Baron on todennut, että kauan ennen Euleria, jo 1200-luvulla, samantyyppisiä diagrammeja oli käyttänyt Ramon Llull sekä myöhemmin Gottfried Wilhelm Leibniz (1646–1716), joskaan ei julkaisuissa teoksissaan.
Venn-diagrammeja kehitettiin edelleen 1900-luvulla. Vuonna 1963 D. W. Henderson osoitti, että n joukkoa kuvaava 
pyörähdyssymmetrinen Venn-diagrammi voi olla olemassa vain, jos n on alkuluku.  Hän osoitti myös, että sellaiset symmetriset Venn-diagrammit todella voidaan muodostaa 5 ja 7 joukolle. Vuonna 2001 Peter Hamburger löysi symmetrisen Venn-diagrammin 11 joukolle, ja vuonna 2003 Griggs, Killian ja Savage todistivat, että se on mahdollista aina, kun joukkojen lukumäärä n on alkuluku. Täten pyörähdyssymmetrinen Venn-diagrammi on olemassa, jos ja vain jos n on alkuluku.
Kouluopetuksessa Venn-diagrammit ja Eulerin diagrammit tulivat käyttöön uuden matematiikan yhteydessä 1960-luvulla, kun kouluissa alettiin opettaa joukko-oppia. Myöhemmin niitä on alettu käyttää muidenkin aineiden, myös lukemisen opettamisessa.
Laajennukset useampaan joukkoon

Venn-diagrammeissa kuvataan yleensä kaksi tai kolme joukkoa. Kun toisensa leikkaavien joukkojen määrä on suurempi, kuvasi Venn ne kolmen ympyrän lisäksi tietyllä määrällä lomittain kulkevia käyriä. Alla olevassa kaaviossa neljä toisensa leikkaavaa ympyrää muodostavat laajimman Venn-diagrammin, jolla on simpleksin symmetria ja joka voidaan esittää visuaalisesti. Kaavion 16 leikkausta vastaavat tesseraktin särmiä.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |    |    |    |  |
Jos joukkoja on vielä enemmän, diagrammin symmetrian rikkoutumista ei voida välttää. Venn itse katsoi löytäneensä "itsessään elegantteja symmetrisiä kuvioita", jotka esittävät suurempaa määrää joukkoja, ja hän kehitti alla kuvatu neljän joukon diagrammin, jossa käytetään ellipsejä. Hän kehitti myös tavan muodostaa Venn-diagrammi kuinka monelle joukolle tahansa. Tällöin aloitetaan kolmen ympyrän muodostamasta kaaviosta, johon jokaista uutta joukkoa kohti lisätään uusi käyrä, joka leikkaa kaikki aikaisemmat.
Vennin malli, kun joukkojen lukumäärä
n = 3
n = 4
n = 5
n = 6
Ellipsejä käsittävä Venn-diagrammi 4 joukolle
Tämä Eulerin diagrammi ei ole Venn-diagrammi, koska siinä on (ulkopuolta lukuun ottamatta) vain 13 aluetta; ei ole aluetta, jossa vain sininen ja keltainen tai vain punainen ja vihreä ympyrä kohtaisivat.
Branko Grünbaumin muodostama viiden joukon Venn-diagrammi, joka muodostuu pyörähdyssymmetrisesti asetetuista yhtenevistä ellipseistä. Alueiden merkintäjä voidaan yksinkertaistaa, kun esimerkiksi A tarkoittaa aluetta A ∩ Bc ∩ Cc ∩ Dc ∩ Ec, vastaavasti BCE aluetta Ac ∩ B ∩ C ∩ Dc ∩ E
Pelkillä kolmiolla muodostettu Venn-diagrammi 6 joukolle.
Laajennukset useampaan joukkoon > Edwardsin Venn-diagrammit

Kolme joukkoa.
Neljä joukkoa.
Viisi joukkoa.
Kuusi joukkoa.
A. W. F. Edwards muodosti sarjan Venn-diagrammeja suuremmalle määrälle joukkoja jakamalla pallon pinnan segmentteihin. Esimerkiksi kolme aluetta voidaan helposti kuvata valitsemalla pallopinnalta kolme pallonpuoliskoa, joiden reunat leikkaavat toisensa kohtisuorasti (x = 0, y = 0 and z = 0). 
Neljäs joukko voidaan lisätä kaavioon käyttämällä käyrää, joka muistuttaa tennispallon saumaa leikaten päivän­tasaajan useita kertoja edestakaisin. Tuloksena saatavat joukot voidaan projisoida takaisin tasolle, jolloin saadaan yllä kuvatun kaltaiset, hammas­pyöriä muistuttavat kaaviot. Niissä on silloin sitä enemmän hampaita, mitä enemmän kuvattavia joukkoja on. Tällaiset diagrammit kehitettiin, kun Vennin muistoksi suunniteltiin lasi­maalauksella koristettua ikkunaa.
Laajennukset useampaan joukkoon > Muita diagrammeja

Edwardin Venn-diagrammit ovat topologisesti ekvivalentteja Branko Grünbaumin suunnittelemien diagrammien kanssa, jotka muodostuvat toisensa leikkaavista monikulmioista, joissa on kasvava määrä sivuja. Ne ovat samalla hyperkuutioiden kaksiulotteisia kuvauksia.
Henry John Stephen Smith kehitti n joukolle samantapaiset diagrammit käyttämällä sinikäyriä, joiden yhtälöt muodostavat sarjan
Charles Lutwidge Dodgson muodosti myös oman diagramminsa viidelle joukolle.
Venn-diagrammit ja totuustaulut

Venn-diagrammit vastaavat totuustauluja lauseille  x\in A,  x\in B jne. siinä mielessä, että jokaista Venn-diagrammin aluetta vastaa yksi totuustaulun rivi. Toisen tavan havainnollistaa joukkoja muodostavat Randolphin diagrammit.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Venn diagram
Kirjallisuutta

On the Diagrammatic and Mechanical Representation of Propositions and Reasonings. Dublin Philosophical Magazine and Journal of Science, 1880, 59. vsk, nro 9, s. 1–18.  doi:10.1080/14786448008626877
Lipschutz, Seymour: Set Theory and Related Topics.  McGraw-Hill, 1964.  ISBN 0-07-037986-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Venn diagram Encyclopedia of Mathematics, Springer. Viitattu 14.4.2015.
Venn Diagram MathWorld. Viitattu 14.4.2015.
Generalized Venn Diagrams 1987 (Arkistoitu – Internet Archive) by E. S. Mahmoodian, with M. Rezaie and F. Vatan.
A Survey of Venn Diagrams by F. Ruskey and M. Weston, is an extensive site with much recent research and many beautiful figures.
Lewis Carroll's Logic Game – Venn vs. Euler Cut-the-knot.org-sivustolla.
A Survey of Venn Diagrams
Generating Venn Diagrams to explore Google Suggest results
seven sets interactive Venn diagram displaying color combinations
six sets Venn diagrams made from triangles
Postscript for 9-set Venn (Arkistoitu – Internet Archive) and more
Venn diagram in Excel
Joukot A ja B.
Venn-diagrammi totuustauluna
Käännös suomeksi
Aldo Vergano

Aldo Vergano (27. elokuuta 1891 Rooma – 21. syyskuuta 1957 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.