Atari
Historia > 1980-luku: Vaikeuksia edessä

VGS hallitsi suurinta osaa markkinoista, vaikka sai 1980-luvun alussa kovia kilpailijoita, kuten Mattelin Intellivisionin ja Colecon ColecoVisionin, joissa molemmissa oli paremmat grafiikat kuin VGS:ssä. VGS:n suosio säilyi, sillä se oli jo saanut markkinat haltuunsa ja sillä oli laajin pelivalikoima. Atari ajautui kuitenkin ongelmiin 1980-luvun alussa. Sen tietokone-, videopeli- ja kolikkopelijaostot työskentelivät itsenäisesti ja tekivät harvoin yhteistyötä. Atari myös kohtasi kovaa kilpailua sekä hintasotia tietokone- ja videopelimarkkinoilla, eikä pystynyt enää toistamaan VGS:n kohtaamaa menestystä.
Vuonna 1982 Atari julkaisi versiot kahdesta paljon mainostetusta, mutta arvosteluissa heikosti menestyneestä pelistä, Pac-Man ja E.T. the Extra-Terrestrial. Pac-Man oli niittänyt menestystä jo pelihalleissa, ja se myi tunnetun nimensä avulla todella hyvin. Elokuvalisenssiin pohjautuvaa E.T.:tä tuotettiin suuri määrä, mutta se myi vain noin miljoona kappaletta; lähes viisi miljoonaa myymätöntä pelimoduulia jäi varastoihin lojumaan. (On kerrottu, että vuonna 1983 Atari hautasi peruuntuneiden tilausten takia miljoonia myymättömiä pelimoduuleja eräälle New Mexicon kaatopaikalle, joista suuri osa olisi ollut Pac-Man- ja E.T.-pelejä.)
Ryhmä Atarin työntekijöitä oli perustanut Activisionin vuonna 1979. Atari oli aina yrittänyt kontrolloida kolmansia osapuolia tuottamasta pelimoduuleja, koska pelkäsi sen laskevan yrityksen voittoja. Atari meni Activisionin ja Imagicin kanssa oikeussaliin, hävisi jutun, ja antoi luvan kolmansille osapuolille tuottaa moduuleja tekijänpalkkiota vastaan. Yhtäkkiä syntyi suuri määrä kolmannen osapuolen pelitaloja, jotka ryhtyivät kehittämään pelejä ja oheislaitteita 2600:lle. Tarjontaa tuli enemmän kuin kysyntää, ja vuoden 1983 lopussa yrityksiä alkoi mennä konkurssiin.
Markkinoille tulleen kovan kilpailijan, Intellivisionin, ja pian julkaistavan ColecoVisionin vuoksi Atari päätti julkaista tehokkaamaan konsolin. Atari 5200:n julkaisun myötä VCS:n nimi vaihtui Atari 2600:ksi. Atari tuki molempia konsoleita, mutta yrityksen pettymykseksi Atari 5200 ei menestynyt hyvin. 5200:lla ei voinut pelata 2600:n pelejä ja sen ohjaimet olivat heikkolaatuiset. Kuluttajat valitsivatkin usein ColecoVisionin sen sijasta.
Näitä ja monia muita ongelmia seurasi vuoden 1983 videopelilama, jonka seurauksena Atari menetti 356 miljoonaa dollaria samana vuonna. Atarilla oli kuitenkin ongelmistaan huolimatta hallussaan suuri osuus maailman videopelimarkkinoista, ja se oli suurin konsolivalmistaja kaikilla markkina-alueilla paitsi Japanissa. Japanilainen videopeliyritys Nintendo oli julkaisemassa ensimmäisen videopelikonsolinsa, Nintendo Entertainment Systemin, vuonna 1983. Nintendo aikoi myydä konsolia myös ulkomailla, ja teki siksi Atarin kanssa sopimuksen laitteen levityksestä ja kokoamisesta, josta hyvästä Atari maksaisi lisenssimaksua. Sopimusta työstettiin läpi 1980-luvun,, ja yritykset päättivät allekirjoittaa sopimuksen CES-messuilla kesäkuussa 1983. Samaan aikaan Coleco oli kuitenkin esittelemässä uutta Coleco Adamia, jolla pyöri Nintendon Donkey Kong. Atarin silloinen toimitusjohtaja Ray Kassar oli raivoissaan, sillä Atari omisti oikeudet Donkey Kong -lisenssiin tietokoneille, ja syyttikin Nintendoa kaksinaamaisuudesta. Nintendo puolestaan kävi Colecon kimppuun, joka omisti pelin oikeudet ainoastaan kotikonsoleille. Colecolla oli kuitenkin laillinen peruste toimilleen, sillä Atari oli hankkinut oikeudet vain levykeversioihin, kun Adam-versio käytti pelimoduuleita. Seuraavana kuukautena Ray Kassar joutui jättämään Atarin, ja Famicom-sopimuksen johtajat joutuivat aloittamaan kaiken alusta, jolloin sopimus lopulta hiipui pois. Atarin myöhempien talousongelmien ja Famicomin Japanin menestyksen takia Nintendo päätti lähteä ulkomaiden markkinoille yksin.
Atarin 8-bittisten suunnitteluun vaikuttanut Jay Miner lähti yrityksestä kehittämään uutta alustaa vuonna 1982.
Kotitietokoneiden hintasota vuonna 1983 ajoi osaltaan Atarin ja sen kilpailijan Commodoren taloudellisesti vaikeaan tilanteeseen.
Talousongelmien kasvaessa Warner Communicationsin osakekurssi laski, ja seurauksena emoyhtiö myi vuonna 1984 Atarin pelikonsoli- ja kotitietokonejaostot Jack Tramielille, joka nimensi yhtiön uudelleen ”Atari Corporation”; kolikkopelijaoston Warner Communications piti itsellään ja muutti nimeksi Atari Games. Atari Corp. selvisi kaaoksesta 16-bittisellä kotitietokonemallistollaan, mutta henkilöstöä piti vähentää 400 henkilöön ja lähes kaikki videopeliprojektit jouduttiin lakkauttamaan.
Atarin 8-bittiset tietokoneet, Atari XL ja sen myöhempi versio, Atari XE, olivat teknisesti ajanmukaisialähde?, mutta koneet maksoivat selvästi enemmän kuin kilpaileva Commodore 64 tietokone, joten ne eivät saavuttaneet läpimurtoa markkinoilla. Seuraavaa 16-bittistä sukupolvea varten Atari pyrki tekemään koneen hyvin halvaksi. Vuonna 1985 ilmestyi Atari ST, joka saavutti etenkin Euroopassa menestystä, joskin jäi lopulta myyntiluvuissa kolmannekseen kilpailevasta Commodoren Amiga-tietokoneiden sarjasta. Atarin seuraavan sukupolven tietokone oli Atari Falcon, jota ei kuitenkaan valmistettu kovinkaan suuria määriä IBM PC -kloonien vallattua tietokonemarkkinat 1990-luvun alussa.lähde?
Vuonna 1989 Atari julkaisi Atari Lynx -käsikonsolin, jossa oli värinäyttö. Kriitikot ylistivät laitetta. Valmistusosien pulan vuoksi laitetta ei kuitenkaan voitu julkaista maanlaajuisesti vuoden 1989 joulumarkkinoille. Tämän seurauksena Lynx menetti markkinaosuuttansa Nintendon Game Boylle, jossa oli ainoastaan mustavalkoinen näyttö, mutta jonka saatavuus oli hyvä.