stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Python kisat
Kisat

Kisat järjestettiin Apollonin kunniaksi kaksi vuotta ennen (ja jälkeen) Olympian kisoja, toisin sanoen olympiadin kolmantena vuotena, ja Nemean ja Isthmian kisojen välissä. Kisat pidettiin nykyisen heinä-elokuussa aikaan (tai elo-syyskuun vaihteessa).
Kisoissa mukana lajeina olivat paiaani, huilunsoitto, huilun säestyksellä laulaminen sekä urheilu. Urheilulajit olivat muutoin samat kuin Olympian kisoissa, paitsi ettei aluksi kilpailtu valjakkoajoissa, mutta sen sijaan pojille oli omia juoksukisojaan. Myöhemmin kisoihin lisättiin uusia lajeja (mm. nelivaljakkoajot) ja joistakin vanhoista lajeista luovuttiin, mutta pääpiirteissään kisojen sisältö pysyi samana pitkälle jälkeen ajanlaskumme alun.
Aluksi sekä musiikki- että urheilukilpailut käytiin Apollonin temppelin yläpuolella sijaitsevalla Delfoin stadionilla, mutta myöhemmin musiikki- ja runouskilpailut siirtyivät pidettäviksi Delfoin teatteriille sen valmistuttua joskus 200-luvun lopulla eaa. Valjakkoajot järjestettiin hippodromilla, joka sijaitsi kauempana Krisan tasangolla. Urheilijoiden harjoittelupaikkana toimi Delfoin gymnasion.
Voittajat saivat palkinnoksi laakeriseppeleet, jotka oli tehty Tempen solasta Thessaliasta kerätyistä laakerinoksista. Voittajien kunniaksi kirjoitettiin myös runoja. Parhaiten tällainen runous tunnetaan Pindarokselta, joka kirjoitti useita hymnejä Python-voittajien kunniaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Python kisat Wikimedia Commonsissa
Delfoin stadion, Python kisojen tärkein urheilupaikka.
Delfoin teatteri, Python kisojen musiikkilajien paikka.
Puuntyöstö

Puuntyöstöä.
Puuntyöstö on puumateriaalin muokkaamista erilaisiksi tuotteiksi tai tuotteiden aihioiksi joko koneellisesti tai käsityövälinein.
Työmenetelmät > Mitoittaminen

Tuotetta valmistettaessa yksi lopputuloksen kannalta merkittävä osa-alue on mitoittaminen. Apuvälineinä mitoittamisessa käytetään suorakulmaa, viivainta, mittaa sekä erilaisia piirtimiä.
Työmenetelmät > Työstötekniikat

Tyypillisimpiä puuntyöstötekniikoita ovat esimerkiksi höylääminen, sahaaminen, sorvaaminen, taivuttaminen, poraaminen ja talttaaminen. Raaka-aine on valittava käyttökohteen mukaan, sillä eri puulajeilla ja eri tavoin työstetyillä puuraaka-aineilla on erilaiset ominaisuudet. Käytettävä puuraaka-aine voi olla esimerkiksi massiivipuuta, vaneria, MDF-levyä tai lastulevyä. Samaan tuotteeseen voidaan yhdistellä eri raaka-aineita ja puulajeja. Puumateriaalin työstössä on huomioitava puun syyrakenne sekä mahdolliset oksakohdat, sillä ne vaikuttavat rakenteen lujuuteen sekä lopputuloksen ulkonäköön.
Työmenetelmät > Liitosmenetelmät

Puumateriaaleja voidaan liittää toisiinsa liimaamalla, tapittamalla, ruuvaamalla, naulaamalla tai erityisin sinkkaliitoksin. Liitoksissa on kiinnitettävä erityistä huomiota osien yhteensopivuuteen sekä puun syyrakenteeseen, jotta liitoksesta tulee siisti ja kestävä.
Työmenetelmät > Pintakäsittely

Puumateriaalia voidaan pintakäsitellä esimerkiksi lakkaamalla, petsaamalla, maalaamalla, vahaamalla, öljyämällä tai tervaamalla. Ennen pintakäsittelyä puupinnan tulee olla sileä ja puhdas, minkä vuoksi varsinaista pintakäsittelyä edeltää huolellinen hionta. Jos käsiteltävässä tuotteessa on jäännöksiä aikaisemmista pintakäsittelyaineista, on ne poistettava huolellisesti.
Työvälineet > Käsityövälineet

taltat
tasataltta
kourutaltta
erilaiset koristeveistotaltat, esimerkiksi lusikkataltta syviä kuoppia varten taivutettu koururauta eli "pitkä lusikka" vaikeasti veistettäviin kohteisiin, kynsitaltta ylettymään kuvion alle sekä erimuotoiset kalanpyrstötaltat
sahat
käsisaha (yleissaha)
lehtisaha
vetosaha (esimerkiksi japaninsaha)
huullossaha
selkäsaha
porat
höylät
vasarat
puunuijat
suorakulmat
viivaimet
mitat
piirtimet
suuntaispiirrin
purasin
Työvälineet > Työstökoneet

jyrsimet
alajyrsin
yläjyrsin
liitosjyrsin
käsijyrsin
höylät
oikohöylä
tasohöylä
muotohöylä
sorvit
hiomakoneet
tasohiomakone
nauhahiomakone
pitkänauhahiomakone
leveänauhahiomakone
epäkeskohiomakone
pystyhiomakone
sahat
pyörösaha
käsipyörösaha
vannesaha
kuviosaha
lehtisaha
porakoneet
poratalttakone
pylväsporakone
käsiporakone
monikaraporakone
pitkänreiänpora
Kirjallisuutta

Scott, Ernest: Suuri puutyökirja.  (suom. Knaapi, Matti, alkuperäisteos Working in wood)  Tammi, 2004.  951-31-2976-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puuntyöstö Wikimedia Commonsissa
Puuntyöstöä.
Senkkaliitos.
Japaninsaha.
Käsihöylä.
Metsäneuvos

Metsäneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 2. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 33 300 euroa tai 8 300 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1934 piirikuntapäällikkö Atri S. Arimolle. Vuosien 1918–2014 aikana metsäneuvoksen arvonimi on myönnetty 139 henkilölle.
Aiheesta muualla

Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut – Metsäneuvokset Biografiakeskus. Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura. Viitattu 11.3.2017.
Pähkinäpensaslehto

Pähkinäpensas
Pähkinäpensaslehto on lehtometsän kasvillisuustyyppi, joka on Suomessa yksi luonnonsuojelulain mukaan suojeltavista luontotyypeistä. Luontotyyppikriteerit täyttäväksi pähkinäpensaslehdoksi katsotaan alue, jolla on vähintään kaksikymmentä kahden metrin korkuista tai levyistä pähkinäpensasta hehtaarin pinta-alalla yhtenä tai useampana ryhmänä yhtenäisellä rajattavalla olevalla alueella. Pähkinäpensaslehtoja esiintyy Suomessa ainoastaan Etelä-Suomessa. Niitä esiintyy rehevällä ja tuoreella tai kuivahkolla lehtomaalla. Pähkinäpensaslehdoille tyypillisiä kasveja ovat jalot lehtipuut (kuten metsälehmus tai metsätammi), kuusi, koivu ja sinivuokko.
Luonnontilaisia pähkinäpensaslehtoja on Suomessa säilynyt vain vähän. Niitä on raivattu muun muassa pelloiksi ja uhkana voivat nykyisin olla myös uudisrakentaminen ja hakkuut. Ilman hoitotoimia niitä voi uhata myös kuusettuminen, joten lehtoja voidaan hoitaa kuusten ja mahdollisten muiden pähkinää varjostavien puiden hyvin suunnitellulla poistolla. Pähkinäpensas kuitenkin viihtyy yleensä hyvin jalojen lehtipuiden sekä haavan ja raidan kanssa, ja siksi näitä on säästettävä. Itse pähkinäpensaita ei yleensä pidä harventaa, ja lehto pysyy elinvoimaisena kun kuolleet rungot jätetään lahoamaan. Pensaat kukkivat ja tuottavat pähkinöitä vain saadessaan sopivasti valoa.
Pähkinäpensaslehdot ovat yleensä varsin pienialaisia, mutta paikallisesti ne ovat voivat olla melko yleisiäkin, kuten Lohjan seudulla. Uudellamaalla suojeltuja lehtoja on yhteensä useita kymmeniä. Helsingissäkin pieniä lehtoja on muun muassa Pasilassa, Jakomäessä, Maunulassa ja Viikissä.
Pähkinäpensaslehtojen eliöstö

Pähkinäpensaslehtojen eliöstö on hyvin monimuotoista. Kasvillisuus on tavallisesti käenkaali-oravanmarjatyyppiä, mutta voi olla myös esimerkiksi käenkaali-mesiangervotyyppiä tai sinivuokko-käenkaalityyppiä. Aluskasvillisuuteen kuuluu siten lehdoille tyypillisiä lajeja, kuten käenkaali, oravanmarja, mesiangervo, sini- ja valkovuokko, kielo, lehto-orvokki, hentokiurunkannus, kivikkoalvejuuri, kevätlinnunherne, mustakonnanmarja, sudenmarja, jänönsalaatti, hiirenporras, metsäimarre, korpi-imarre, nuokkuhelmikkä, metsäkastikka, lillukka ja vuohenputki.
Pensaskerroksessa pähkinäpensaan seurassa kasvaa usein taikinamarjaa ja korpipaatsamaa sekä tuomia, haapoja ja pihlajia.
Alus- ja pensaskasvillisuuden ohella pähkinäpensaan lähiympäristössä tai itse pensaalla viihtyy useita uhanalaisia eliöitä. Suomessa harvinainen lintu, pähkinähakki, on riippuvainen pähkinäpensaista. Kuolleiden pensaiden lahot rangat ovat monien sienten ja hyönteisten elinpiiriä. Pähkinäpensaalle ominainen juuriloinen on suomukka, joka on rauhoitettu loiskasvi.
Aiheesta muualla

Pääkkönen, Pilvi & Aulikki Alanen: Luonnonsuojelulain luontotyyppien inventointiohje.  (Suomen ympäristökeskuksen moniste 188)  Helsinki:  Suomen ympäristökeskus, 2000.  ISBN 952-11-0738-3
Lounaisluonto (Arkistoitu – Internet Archive)
Päivikki

| Päivikki |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  16. kesäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Päivi, Päivä
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  suomen sana päivä, miehennimi Päiviö
Infobox OKNimi-testi OK: 
Päivikki on suomalainen naisen etunimi, jonka nimipäivää vietetään 16. kesäkuuta. Päivi-nimen esimuoto on suomen kielen päivä-sana. Päivikin nimipäivä oli vuodesta 1929 lähtien 30. kesäkuuta, mutta vuonna 1950 se siirrettiin kesäkuun 16. päivään, joka on myös Päivin nimipäivä. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Päivikki-nimen saaneita on Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä kaikkiaan 10 677 naista ja alle 10 miestä.
Päivikki on luultavasti muodostettu Päiviön sisarnimeksi. Nimi myös ilmentää vuorokaudenaikoja aikaisempien Iltan ja Aamun rinnalla.
Tunnettuja Päivikkejä

Päivikki Antola, ent. Suojanen (s. 1945), uskontotieteilijä, etnologian ja folkloristiikan professori
Päivikki Elomaa (s. 1931), koripalloilija, pesäpalloilija ja keilaaja
Päivikki Palosaari (s. 1956), hotelli- ja ravintola-alan yrittäjä
Kuvitteellisia Päivikkejä

Päivikki Summanen, tv-sarjassa Uusi päivä
Pyhäjärvi (Saarijärvi)

| Pyhäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi, Äänekoski
Koordinaatit:  62°43′26″N, 25°27′43″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue|Pyhäjärven valuma−alue (14.68)
Lasku-uomat:  Parantalankoski, Pyhäjoki
Järvinumero:  14.681.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  120 m  
Pituus:  18 km  
Leveys:  11,7 km  
Rantaviiva:  183,851 km  
Pinta-ala:  58,9403 km²  
Tilavuus:  0,570036813 km³  
Keskisyvyys:  9,67 m  
Suurin syvyys:  43,2 m  
Valuma-alue:  319,02 km²  
Keskiylivirtaama:  9,1 m³/s  
Keskivirtaama:  2,3 m³/s  
Keskialivirtaama:  0 m³/s  
Veden viipymä:  6 vuotta 
Saaria:  114 
:  Salonsaari, Kurjensaari, Majasaari, Hässössaari
 fiPyhäjärvi 
Pyhäjärvi on Keski-Suomessa Saarijärvellä ja Äänekoskella Saarijärven keskustaajaman lähellä sijaitseva järvi.
Säännöstely

Järven vedenpinnan korkeus on nykyään 120,0 metriä mpy. Säännöstelystä kerrotaan kartoissa ilmoittamalla vedenpinnan ala- ja yläkorkeudeksi 119,57 metriä ja 120,34 metriä mpy. Todellisuudessa mitattuna arvoina saadaan (vuosina 1976–1985) keskivedenkorkeudeksi (MW, NN+) 119,60 metriä, keskiylivedenkorkeus (MHW) 119,97 metriä ja keskialivedenkorkeus (MNW) 119,07 meträ. Ylin vedenkorkeus (HW) oli 120,10 metriä ja alin vedenkorkeus 119,00 metriä. Kesäkuukausina on vedenkorkeus ollut 119,71 metriä. Säännöstely tapahtuu Parantalankosken vesivoimalaitoksen juoksutuksilla. Vesien keskivirtaama (MQ) on ollut silloin 2,3 metriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) 9,1 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 0 m³/s. Ylin mitattu virtaama (HQ) on ollut 10,2 m³/s ja alin (NQ) 0 m³/s. Kesäkuukausina on keskivirtaama ollut 0,9 m³/s. Pyhäjoen maapadossa on säännöstelyaukot sekä kesäaikaisen että talviaikaisen juoksutuksen toteuttamiseksi. Tavisin päästetään Pyhäjokeen 0,1 m³/s vettä ja kesäisin 0,2 m³/s.
Luontoarvoja > Yleistä

Pyhäjärvi on kirkasvetinen ja karu järvi, jonka veden happitilanne on hyvä. Järvi on säännöstelystä huolimatta varsin luonnontilainen ja sen saaristo muodostaa karusta selkävesiluonnon. Alueen maaperää peittää paksu moreenikerros ja kalliopaljastumia on vain paikoitellen. Järven rannoilla esiintyy laajoja louhikoita ja kivikoita. Rantojen kasvillisuus on karua ja rannoilla esiintyy kasvipeitteettömiä rantakallioita tai kauempana rannasta jäkälä tai sammal-varpupeitteisiä tai jäkäläpeitteisiä silokallioita. Selkävesillä kasvillisuus on niukkaa ja yleisenä esiintyy uposlehtisiä kasveja kuten lahnaruohoa. Hiekkarannoilla kasvaa runsaasti nuottaruohoa. Salossaaressa on pieni lehto, jossa kasvaa mustakonnanmarjaa, kevätlinnunhernettä, lehto-orvokkia ja lehtoarhoa. Kallioiden laelta avautuu upeat järvimaisemat. Järven kalakanta on jonkin verran kärsinyt säännöstelystä.
Luontoarvoja > Natura-alue

Pyhäjärvellä on Natura 2000- hankkeeseen kuuluva (FI0900027, 1 935 hehtaaria) suojelualue. Aluerajaukseen sisältyy järven itäosan sirpaleista saaristoa sekä pieniä mantereen rantaosuuksia. Saaret ja luodot ovat arvokkaita lintujen pesimäsaaria. Tyypillisten selkävesilintujen härkälinnun, naurulokin, kuikan, selkälokin ja kalatiiran lisäksi saarissa pesii riekko. Muita suojeluperusteissä mainittuja lajeja ovat nuolihaukka, ampuhaukka, tuulihaukka, teeri, helmipöllö ja palokärki.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Pyhäjärven alue|Pyhäjärven valuma-alueella (14.68), jonka Pyhäjärven lähialueeseen (14.681) järvi kuuluu. Pyhäjärven valuma-alueen pinta-ala on 319 neliökilometriä ja järvisyys 21,07 %. Veden keskivirtaama on ollut 2,3 m³/s , jolloin veden keskimääräiseksi viipymäksi tulee noin 2 200 vuorokautta eli 6,0 vuotta .
Pyhäjärven lähialueella (14.681) ei Pyhäjärven lisäksi ole montakaan järveä tai lampea. Rahkolankylässä sijaitsee pieni Kuhnonlampi (1 ha), joka laskee suoraan Kuhnonlahteen. Palavalahteen laskee Piippupuro, joka on Kaukuunlammen (21 ha) laskupuro. Ahvenlampi (17 ha) sijaitsee Parantalassa ja sillä on lyhyt oja Kaikkarlahteen. Muut lähialueen lammet sijaitsevat hieman pohjoisempana. Muun muassa Paskolammella (2 ha), Raatolammella, Kankkulammella (2 ha) ja Porttilammella (1 ha) on yhteinen laskuoja Humalapuro, joka laskee Majasaaren suojaan Humalalahteen. Idempänä sijaitseva Hirvaslampi (6 ha) laskee vuorostaan Kurjenlahteen. Vuosjoki laskee Koskenlahteen Pyhäkosken viereen. Sen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Saarijärvi (125 ha), Suolikko (89 ha) ja Haapalampi (15 ha). Kekkilänlahden pienellä Harjunpurolla on valuma-alueella kaksi lampea: Huosiaislampi (3 ha) ja Mäkilampi (3 ha). Kekkilänlahteen laskee myös Pohjapuro, jonka valuma-alue on laajempi. Sen kaukaisen Kourajärven (20 ha)  lisäksi on siellä vain pikkulampia. Pöykynjoki laskee Pöykynlahteen, mutta sen valuma-alueen vähälukuiset lammet ovat pieniä ja ne sijaitsevat kaukana. Sen sijaan Pöykynlahden itärantaan laskevalla Kolunpurolla on lähellä Kantolampi (4 ha) ja Kolunlampi (3 ha). Ison Suojärven valuma-alueen laskujoki on nimeltään Peltojoki. Sen valuma-alueen kolme suurinta järveä ovat lähellä sijaitsevat Iso Suojärvi (252 ha) ja Pieni Suojärvi (12 ha) sekä kauempana sijaitseva Kohmujärvi (136 ha).
Päihteiden kielto

Lajitelma erilaisia päihteenä käytettäviä aineita.
Päihteiden kielto tarkoittaa historiallisia tapahtumia sekä kehityskulkua, joiden seurauksena useimmista päihteistä on tehty kiellettyjä ja nykyistä asiaintilaa, jota ylläpidetään poliittisesti. Kiellolla pyritään rajoittamaan ja vähentämään päihteiden kysyntää ja saatavuutta. Päihteiden kielto on johtanut siihen, että useimmat psykoaktiiviset aineet ovat huumausaineiksi luokiteltuja ja niiden luvattomasta hallussapidosta, valmistuksesta, käytöstä sekä myynnistä rangaistaan. Maailman terveysjärjestö WHO:n ja Euroopan huumeseurantakeskus EMCDDA:n tutkimuksissa on sittemmin todettu ettei rangaistavuudella ole vaikutusta käytön yleisyyteen.
Kansainvälinen historia

Kansainvälinen oopiumisopimus, joka allekirjoitettiin Haagissa 23. tammikuuta 1912, oli ensimmäinen kansainvälinen huumeita rajoittava sopimus. lähde?
Päihteitä kieltämässä on ollut Yhdistyneet kansakunnat (YK), jolla on kolme yleissopimusta – huumausaineyleissopimus vuodelta 1961 korvasi aiemmin käytössä olleen kansainvälisen oopiumisopimuksen, psykotrooppisia aineita koskeva yleissopimus vuodelta 1971 ja huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laitonta kauppaa koskeva yleissopimus vuodelta 1988. YK:n jäsenmaat ovat ratifioineet sopimukset, minkä vuoksi huumausainelainsäädännöt ovat kansainvälisesti pääpiirteittäin samankaltaisia. Luettelo YK:n yleissopimusten mukaisista huumeista luettelee YK:n huumausaineyleissopimuksen ja psykotrooppisia aineita koskevan yleissopimuksen mukaiset huumausaineet, sekä näihin kuulumattomat päihteet, jotka on luokiteltu huumausaineiksi Suomessa. Viime vuosina Suomen huumausaineluetteloon on lisätty myös joitakin kasvinosia.
Kansainvälisesti huumausaineita valvotaan edellämainituilla yleissopimuksilla, jotka velvoittavat sopimuksen ratifioineita maita luokittelemaan tietyt aineet huumausaineiksi sekä asettamaan huumausaineiden yleiskiellon. Sopimuksen vallitseva tulkinta on kuitenkin se, että vaikka sopimus sitoo kieltämään tiettyjen aineiden käytön, se ei velvoita rankaisemaan siitä. Tämän vuoksi eri sopimusmaat ovat päätyneet noudattamaan hyvinkin erilaisia huumausainepolitiikkoja.
Historia maittain > Suomessa

Asetustasolla huumeiden käyttö määriteltiin Suomessa rikokseksi vuonna 1966 ja vuosikymmenen lopulla huumeasiat siirrettiin huoltopoliisilta rikospoliisille, jonka puitteisiin perustettiin huumeisiin erikoistuneita yksiköitä.
Vuonna 1972 säädettiin huumausainelaki. Erimielisyydet huumekysymyksen määrittelyssä tiivistyivät kysymykseen huumeiden käytön rangaistavuudesta. Hallituksen esityksessä käyttöä ei määritelty rangaistavaksi teoksi. Eduskunnassa lakivaliokunta suositteli käytön kriminalisointia, kun taas talousvaliokunta asettui hallituksen linjalle. Suuri valiokunta asettui käytön kriminalisoinnin kannalle. Suuressa valiokunnassa äänet menivät tasan, joten kanta ratkaistiin arvalla. Lopulta eduskunnan täysistunnossa eduskunnan enemmistö kannatti käytöstä rankaisemista äänin 92 puolesta ja 80 vastaan.
Suomen lainsäädännössä huumausainelaki määrittelee Suomessa huumausaineiksi luokitellut päihteet ja kuluttajamarkkinoilta kielletyt psykoaktiiviset, ei lääkkeenä käytettävät aineet. Suomen huumausainelainsäädännössä huumausaineiksi luokitellaan sellaiset kemikaalit sekä kasvit, joita käytetään lamauttavien, päihdyttävien tai harhoja tuottavien keskushermostovaikutusten vuoksi ja jotka on erikseen mainittu huumausainelaissa. Huumausaineeksi luokiteltava päihde määritellään valtioneuvoston asetuksella. Huumausainerikoksista säädetään rikoslaissa. Kansainvälisesti huumausainelainsäädännöissä on eroavaisuuksia, erityisesti uusien muuntohuumeiden osalta.
Suomen huumausainepolitiikan yleistavoitteena on huumausaineiden käytön ja levittämisen ehkäiseminen siten, että niiden käytöstä ja torjunnasta aiheutuvat taloudelliset, terveydelliset ja sosiaaliset haitat ja kustannukset jäävät mahdollisimman pieniksi. Valtioneuvoston periaatepäätöksessä toimenpideohjelmasta huumausaineiden käytön ja sen aiheuttamien haittojen vähentämiseksi vuosille 2012–2015 todetaan että on olemassa vankkaa näyttöä siitä, että huumeongelmaisen hoitaminen tulee yhteiskunnalle halvemmaksi kuin hoidotta jättäminen. Huumeongelman käsittelyä palvelujärjestelmässä voi haitata se, että huumeiden käyttö on rangaistavaa eikä ongelmasta uskalleta kertoa palvelujärjestelmässä, vaikka siitä kysyttäisiinkin. Laajaa kokonaisarviota huumausainepolitiikan tehokkuudesta tai vaikuttavuudesta ei tähänmennessä ole tehty, koska arviointityöhön ei ole saatu tarvittavia resursseja.
Niina Päivänurmi

Niina Päivänurmi (s. 17. helmikuuta 1973 Joensuu) on suomalainen laulaja, joka osallistui Seinäjoen Tangomarkkinoille vuonna 1996 ja sai ensimmäisen tangoprinsessa tittelin. Niina osallistui vuonna 1997 uudelleen kilpailuun ja silloin hänet valittiin tangokuningattareksi. Hän on valmistunut lastentarhanopettajaksi Joensuun yliopistosta.
Diskografia

Niina Päivänurmi (1998)
Aiheesta muualla

Niina Päivänurmen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Seinäjoen tangomarkkinoiden tangokuningattaret
| --- | --- |
1980-luku:   1987: Arja Sipola  1988: Kirsi Rissanen  1989: Arja Koriseva 
1990-luku:   1990: Jaana Lammi  1991: Kaija Pohjola  1992: Eija Kantola  1993: Merja Raski  1994: Tiina Räsänen  1995: Marita Taavitsainen  1996: Saija Varjus  1997: Niina Päivänurmi  1998: Kirsi Ranto  1999: Taina Kokkonen 
2000-luku:   2000: Mira Kunnasluoto  2001: Mira Sunnari  2002: Johanna Pakonen  2003: Saija Tuupanen  2004: Johanna Debreczeni  2005: Kati Fors  2006: Elina Vettenranta  2007: Jenna Bågeberg  2008: Hanna Talikainen 
2010-luku:   2011: Mervi Koponen  2013: Heidi Pakarinen  2014: Maria Tyyster  2015: Susanna Heikki  2016: Erika Vikman  2017: Aino Niemi  2018: Saana Sassali  2019: Pirita Niemenmaa 
2020-luku:   2022: Heta Halonen  2023: Charlotta Saari  2024: Miia Laitinen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Pyörösähkörauskut

| Pyörösähkörauskut |
| --- | --- |
 Rengassähkörausku (Diplobatis ommata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Sähkörauskukalat Torpediniformes
Heimo::  Pyörösähkörauskut  Narcinidae  Gill, 1862
Alaheimot ja suvut
 Narcininae Benthobatis  Diblobatis  Discopyge  Narcine  Narkinae Carssinarke  Heteronarce  Narke  Temera  Typhlonarke 
Katso myös
   Pyörösähkörauskut Wikispeciesissä   Pyörösähkörauskut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyörösähkörauskut (Narcinidae) on sähkörauskukaloihin kuuluva rustokalaheimo, jonka lajeja tavataan valtameristä.
Lajit

Pyörösähkörauskuihin kuuluu lähteestä riippuen 37–41 lajia ja useita lajeja on vielä todennäköisesti tieteelle kuvailemattomia. Heimo voidaan jakaa kahteen alaheimoon Narcininae ja Narkinae, joissa on yhteensä 9 sukua. Eräät iktyologit luokittelevat Narkinae-alaheimon omaksi heimokseen Narkidae.
Anatomia

Pyörösähkörauskujen heimon lajit ovat pieniä tai keskikokoisia rauskuja ja suurikokoisimmat saavuttavat noin 75 cm:n pituuden. Eturuumis on kiekkomainen ja muodoltaan pyöreä tai soikea. Leveissä rintaevissä on sähköelimiä, jotka kykenevät aiheuttamaan suurimmillaan 37 V:n jännitteen. Pyrstö on pitkähkö ja pyrstöevä hyvin kehittynyt Narcininae-alaheimon lajeilla selkäeviä on kaksi samankokoista ja Narkinae-alaheimon lajeilla niitä on vain yksi. Alaheimojen lajit eroavat toisistaan myös suun perusteella. Narcinidae-alaheimon kaloilla suun ympäristössä on syvä uurre ja kala kykenee työntämään pitkät leukansa ulospäin, kun Narkinae-alaheimoon kuuluvilla lajeilla uurre on matalampi ja leuat lyhyemmät. Vinossa suussa on useita pieniä teräväkärkisiä hampaita. Pyörösähkörauskut lisääntyvät ovovivipaarisesti.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pyörösähkörauskuja tavataan lauhkeista ja lämpimistä meristä. Narcininae-alaheimoon kuuluvia lajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Narkinae-alaheimon levinneisyys rajoittuu indoläntiselle Tyynellemerelle. Lajit elävät hiekka ja mutapohjilla ja toisinaan niitä tavataan myös koralliriutoilla. Pyörösähkörauskut elävät yleensä 250–1 000 metrin syvyydessä merenpinnasta. Heimon lajien ravintoa ovat pienet kalat, äyriäiset ja monisukasmadot. Niitä saadaan toisinaan trooleilla sivusaaliiksi ja pyrstön liha on syötävää.
Mežduretšensk (Komi)

Mežduretšensk (ven. ja komiksi Междуре́ченск) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Udoran piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mezen ja Vaška -jokien välisellä alueella 41 kilometriä piirin keskuksesta Koslanista lounaaseen. Taajaman kautta kulkee Kotlasin ja Vorkutan väliseltä rautatieltä Mikunissa haarautuva sivurata. Asukkaita on 1 800 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1970 rakennetusta bulgarialaisten metsureiden asutuksesta. Vuonna 1975 se sai kaupunkimaisen taajaman aseman. Vuonna 1989 asukkaita oli 3 300 henkeä.
Metyylidikloorisilaani

| Metyylidikloorisilaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  75-54-7
PubChem CID:  6327386
SMILES:  C[Si](Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH4SiCl2
Moolimassa:  115,032 g/mol
Sulamispiste:  -93 °C
Kiehumispiste:  40,9 °C
Tiheys:  1,105 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Metyylidikloorisilaani (CH4SiCl2) eli dikloorimetyylisilaani on silaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää polymeerien ja muiden yhdisteiden valmistukseen.