Maria Montessori
Elämä ja ura

Montessori syntyi Chiaravallessa, Anconan maakunnassa Italiassa varakkaaseen keskiluokkaiseen perheeseen. Isä Alessandro oli sotilas ja äiti Renilde paljon kirjallisuutta lukenut, koulutettu ja poliittisesti aktiivinen nainen. Montessorin setä oli runoilija, luonnontieteilijä ja yliopiston geologian professori. Montessorista kasvoi ajatuksiltaan liberaali ja luonnontieteellisesti suuntautunut nainen, joka pyrki löytämään yhteyden uskonnon ja luonnontieteiden välille.
Montessori oli erityisen kiinnostunut luonnontieteistä ja matemaattisista aineista. Perheen muutettua isän työn perässä Roomaan Maria pääsi siellä teknilliseen kouluun ainoaksi naispuoliseksi oppilaaksi. Maria jatkoi kiinnostuksiensa parissa Rooman yliopistossa matematiikan, fysiikan ja luonnontieteiden opiskelun yhteydessä. Lopulta hän kiinnostui kuitenkin lääketieteestä. Hän sai monien vaiheiden jälkeen vastustuksesta huolimatta lääketieteen opiskeluluvan, vaikka se oli silloin naisilta kielletty ala. Montessori väitteli vuonna 1896 Italian historian ensimmäisenä naisena lääketieteen tohtoriksi. Hän työskenteli kahden vuoden ajan useissa Rooman sairaaloissa ja usein mieleltään vaurioituneiden lasten parissa. Sairaaloissa työskentelyn lisäksi Montessori jatkoi luennointia yliopistossa ja matkusteli paljon. Järkyttyneenä lasten kohtelusta Montessori päätti omistautua lasten olojen parantamiselle. Montessori näki kehitysongelmaisten lasten kasvatuksen pedagogisena eikä lääketieteellisenä ongelmana ja alkoi työskentelynsä ohessa kehittää uudenlaista pedagogiikkaa.
Montessori valittiin mielenterveysongelmista kärsiville lapsille perustetun instituutin johtajaksi. Vuonna 1904 hänet nimitettiin antropologian ja terveysopin professoriksi. Montessori hyväksyi Jean Marc Gaspard Itardin ja Édouard Séguinin näkemyksen lasten aistien harjoittamisen tärkeydestä ja kokeili Seguinin opetusmateriaaleja käytännössä. Hän kehitti erityislapsille välineistöä, joka stimuloi aisteja oppimisen edistämiseksi. Tätä välineistöä alettiin myöhemmin käyttää valtavirran lastenopetuksessa. Kirjoituksissaan Montessori siteerasi paljon esimerkiksi Johan Amos Comeniuksen, Jean-Jacques Rousseaun, Johann Heinrich Pestalozzin, Ellen Keyn ja John Deweyn filosofisia ja pedagogisia ajatuksia.
Varsinainen pedagoginen ura Montessorille avautui, kun hän vuonna 1907 huhtikuussa avasi Rooman San Lorenzon slummialueella Case dei Bambini (’lasten talo’) -nimisen koulun 3–6-vuotiaille lapsille. Hänestä tuli koulun johtaja, ja hän alkoi soveltaa opetuksessa omia ajatuksiaan kasvatuksesta. Siten hänellä oli myös mahdollisuus saada havaintoihin perustuvaa tietoa menetelmiensä toimimisesta käytännössä. Koulu osoittautui menestykseksi. Koulutusohjelmaan osallistuneet lapset osoittivat keskittymiskykyä ja spontaania itsekuria. San Lorenzon alueella avattiin samana vuonna toinen koulu ja seuraava Milanossa vuonna 1908.
Vuonna 1909 Montessori järjesti uuden menetelmänsä ensimmäisen opettajakoulutuskurssin Città di Castellossa sadalle opiskelijalle. Samana vuonna Montessori julkaisi ensimmäisen pedagogisen teoksensa Il metode della pedagogia scientifica (’Tieteellisen kasvatusopin menetelmä’).
Montessorin ajatukset ja aikaansaannokset alkoivat herättää kiinnostusta maailmanlaajuisesti. Montessorin tekstejä julkaistiin käännöksinä ja niiden suosio kasvoi nopeasti. Vuoden 1911 loppuun mennessä montessoripedagogiikkaa alettiin virallisesti käyttää Italian ja Sveitsin julkisissa kouluissa. Vuonna 1912 Montessorin kouluja avattiin muun muassa Ranskan Pariisiin, Itävaltaan Wieniin, sekä Sveitsiin Geneveen.
Italian lisäksi Montessori asui Englannissa ja Hollannissa, joka oli vapaamielisempi ja koulun uudistamiselle suopeampi kuin fasistinen Italia. Kun montessorilaiset eivät suostuneet fasistisen propagandan levittäjiksi, diktaattori Mussolini lakkautti montessorikoulut ja Montessori joutui maanpakoon. Toisen maailmansodan ajan Montessori asui Intiassa. Seuraavat 40 vuotta Montessori matkusteli ympäri Eurooppaa ja Yhdysvaltoja luennoiden, kirjoittaen ja kehittäen opettajien harjoitusohjelmia.
Joihinkin Montessorin kirjoituksiin sisältyi rotubiologisia käsityksiä, joita pidetään nykyisessä antropologiassa näennäistieteenä.
Montessori kuoli vuonna 1952 Hollannissa. Hänellä oli avioton poika erään lääkärikollegansa kanssa. Poika kasvatettiin lastenkodissa, ja Montessori tunnusti hänet vasta toisen maailmansodan aikana Intiassa saadakseen hänet vapautettua uhkaavalta vankilalta.