stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uffingtonin valkoinen hevonen
Historia

Uffingtonin hevosen tapaisia suuria geoglyfejä tunnetaan eri puolilta Englantia yhteensä 56. Suurin osa niistä sijaitsee Englannin eteläosassa kalkkikivikukkuloilla. Suurin osa niistä on kuitenkin vain join satoja vuosia vanhoja. Vain muutamat, kuten Uffingtonin hevonen, ovat huomattavasti vanhempia. Uffingtonin hevosen vieressä sijaitseva Uffingtonin linna on peräisin myöhäiseltä pronssikaudelta suurin piirtein 600-luvulta ennen ajanlaskun alkua. Vieressä kulkeva Ridgeway on Englannin vanhin tie ja se on peräisin jo neoliittiselta kaudelta. Alueelta tunnetaan useita neoliittisia ja pronssikausia hautoja.
Vuonna 1995 hevoselle tehtiin lumisenssiajoitus valaisemalla kvartsikerrostumien ajoittamiseksi. Ajoittamisen teki mahdolliseksi oletettua syvemmät uurteet hevosen ääriviivoilla. Alun perin oli luultu, että hevonen on tehty aivan kalkkikiven pintaan, mutta uurteet osoittautuivatkin jopa metrin syvyisiksi. Lumisenssiajoituksen perusteella hevonen on tehty 1400- ja 600-lukujen välillä ennen ajanlaskun alkua. Hevonen on iältään siis noin 3 000 vuotta vanha. Aikakausi oli joko myöhäistä pronssikautta tai varhaista rautakautta. Ennen lumisenssiajoitusta hevonen ajoitettiin usein ensimmäiselle vuosisadalle eaa, jolloin samankaltaisia hevosia esiintyi kelttiläisissä kolikoissa.
Historiallisissa lähteissä ensimmäinen viite hevoseen tehtiin 1070-luvulla Abingdonin apottiluostarin asiakirjoissa, joissa mainitaan White Horse Hill. Itse hevonen mainitaan vielä erikseen ensimmäisen kerran vuonna 1190. Antikvaari Francis Wise kirjoitti puolestaan hevosen kunnossapitoon liittyneestä perinteestä vuonna 1736. Perinnettä pidettiin jo hänen kirjoittaessaan hyvin vanhana. Paikallisessa kansanperinteessä hahmo yhdistettiin Pyhään Yrjöön ja lohikäärmeeseen. Koska hevosta kunnossapidettäessä sen ääriviivoja ei aina vedetty täysin samalla tavalla, sen muoto on ajan saatossa muuttunut. Nykyinen muoto on peräisin vuodelta 1936. Toisen maailmansodan aikana hahmo peitettiin joksikin aikaa, jotta saksalaiset lentokoneet eivät voisi käyttää sitä suunnistamiseen.
Hahmoa vandalisoitiin kesäkuussa 2010, jolloin sen päälle kaadettiin purppuraa maalia. Poliisin löytämässä paikalle jätetyssä julisteessa mainittiin "fathers 4 justice", mutta järjestö New Fathers 4 Justice kiisti osallisuuden tekoon.
Tarkoitus

Varmasti ei tiedetä, minkä takia hevonen on aikanaan tehty. Sen merkityksestä on esitetty useita eri teorioita. Keltit ovat asuttaneet Britannian nykytietämyksen perusteella viimeistään pronssikauden lopulla. Jos hevonen on tehty viereisen Uffingtonin linnan rakennuttamisen yhteydessä, se on voinut toimia jonkinlaisena heimon symbolina tai heidän maidensa merkkinä. Mahdollista on myös, että sillä oli jonkinlainen uskonnollinen merkitys. Joskus Uffingtonin hevonen liitetty kelttiläiseen hevosjumalatar Eponaan. Eponan kultti saapui Britanniaan kuitenkin tiettävästi Galliasta vastaa ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Toiset ovat liittäneet sen samaan tapaan kelttiläiseen jumalaan Belinos tai Belinus. Belinos oli auringonjumala, joka on usein liitetty myös hevosiin. Muualta Euroopasta, kuten Tanskan Trundholmista on löydetty hevosten sotavaunuissa vetämää aurinkoa esittäviä hahmoja 1300-luvulta eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uffingtonin valkoinen hevonen Wikimedia Commonsissa
White Horse Hill, National Trust
Hevosen ääriviivat.
Hevosen ääriviivojen uraa.
Vernon Fougère

Joseph Vernon Fougère (20. toukokuuta 1943 Petit-de-Grat – 18. kesäkuuta 2013 Charlottetown) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 31. toukokuuta 1969 ja nimitettiin Charlottetownin hiippakunnan johtoon Prinssi Edwardin saarella 11. joulukuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta 1992. Pääkonsekraattorina toimi Colin Campbell, jota avustivat Austin-Emile Burke ja William Edward Power. Fougère erosi tehtävistään 11. heinäkuuta 2009 terveydellisistä syistä. Hän jäi eronsa jälkeen asumaan Charlottetowniin.
Fougère opiskeli St. Francis Xavierin yliopistossa, Grand Séminaire de Montréalissa ja Kalifornian yliopiston Jesuit Theological Unionissa.
Vera Nikolić

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Vera Nikolić |  Vera Nikolić |  Vera Nikolić |  |
Maa:   Jugoslavia
Naisten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1966 | 800 m |  |
|  Kultaa | Helsinki 1971 | 800 m |  |
|  Pronssia | Ateena 1969 | 800 m |  |
Vera Nikolić (omaa sukua Kasap, 23. syyskuuta 1948 Grabovac – 28. kesäkuuta 2021) oli Jugoslaviaa edustanut yleisurheilija, joka kilpaili keskimatkojen juoksussa. Hän edusti seuratasolla Morava Cuprijaa ja Dinamo Zagrebia. Nikolić voitti 800 metriltä kolme EM-mitalia, kultaa vuosina 1966 ja 1971 sekä pronssia vuonna 1969. Lisäksi hän voitti Välimeren kisoista 1971 kultaa sekä 800 metriltä että 1 500 metriltä. Nikolić osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1968 ja 1972. Hänen parhaaksi olympiasijoituksekseen jäi viides tila 800 metriltä Münchenin kisoista 1972.
Nikolić juoksi 800 metrin maailmanennätykseksi Lontoossa heinäkuussa 1968 ajan 2.00,5, joka säilyi maailmanennätyksenä heinäkuuhun 1971 asti. Jugoslavian seuraajavaltion Serbian virallisena ennätyksenä se säilyi vuoteen 2015 saakka.
Henkilökohtaiset ennätykset

800 m: 1.59,62 (1972)
1 500 m: 4.12,7 (1972)
Vaarallista peliä

| Vaarallista peliä> No Limit |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Frank Tuttle
Käsikirjoittaja:  Salisbury Field George Marion Jr. Viola Brothers Shore
Tuottaja:  B. P. Schulberg
Kuvaaja:  Victor Milner
Pääosat:  Clara Bow Norman Foster Stuart Erwin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:   16. tammikuuta 1931  22. marraskuuta 1931
Kesto:  72 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaarallista peliä (engl. No Limit) on vuonna 1931 ensi-iltansa saanut Frank Tuttlen ohjaama ja B. P. Schulbergin tuottama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Clara Bow, Norman Foster ja Stuart Erwin. Paramount Pictures toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Vaarallista peliä -elokuvan käsikirjoittivat Salisbury Field, George Marion Jr. ja Viola Brothers Shore. Elokuva kuvattiin työnimellä Usherette syys-lokakuussa vuonna 1930. Vaarallista peliä sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 16. tammikuuta vuonna 1931. Suomessa elokuva julkaistiin 22. marraskuuta vuonna 1931. Vaarallista peliä oli vuoden 1931 menestyneimpiä elokuvia Yhdysvalloissa. Vaarallista peliä on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle.
Juoni

Vaarallista peliä kertoo teatterissa työskentelevästä paikannäyttäjätytöstä Helen "Bunny" O’Daysta (Clara Bow), josta vahingossa tulee yksityisen peliluolan emäntä. Hänelle syttyy romanssi hulttion uhkapelurin kanssa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clara Bow  | … |  Helen "Bunny" O’Day   |
|  Norman Foster  | … |  Douglas Thayer   |
|  Stuart Erwin  | … |  Ole Olson   |
|  Dixie Lee  | … |  Dotty "Dodo" Potter   |
|  Harry Green  | … |  Maxie Mindil   |
|  Thelma Todd  | … |  Betty Royce   |
|  Kenne Duncan  | … |  Curly Andrews   |
|  Mischa Auer  | … |  Romeo   |
|  Maurice Black  | … |  Happy   |
|  G. Pat Collins  | … |  Charlie   |
|  William B. Davidson  | … |  Wilkie   |
|  Paul Nicholson  | … |  Armstrong   |
|  Frank Hagney  | … |  Battling Hannon   |
Aiheesta muualla

Vaarallista peliä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vaarallista peliä Elonet.
Vaarallista peliä AllMoviessa. (englanniksi)
Valonkantajan alkemia

| Valonkantajan alkemia IC Rex |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 8. helmikuuta 2008
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 55.34
 Levy-yhtiö: Hammer of Hate
IC Rexin muut julkaisut
| Sielun kadotuksen sinfonia 2005 | Valonkantajan alkemia 2008 | Vedenjakaja 2009 |
Valonkantajan alkemia on suomalaisen black metal -yhtyeen IC Rexin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Hammer of Hate.
Kappaleet

Saturnaalisen alkukaaoksen partaalla – 3.35
Alisen maailman virroissa – 9.27
Väkivaltaisten tulien hehkussa – 5.53
Kielletty lääke - Fosforoksen valmistus – 7.00
Valonkantajan ylösnousemus – 6.50
Kaikkivaltiaan kammioissa – 7.00
Välttämättömyyden pyöräin lävitse – 7.31
Sielun alkemistin uni – 8.18
Arvostelut

Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Valonkantajan alkemia Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Valonkantajan alkemia Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Uffie

| Uffie |
| --- | --- |
 Uffie esiintymässä Barcelonassa vuonna 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Anna-Catherine Hartley
Syntynyt: 9. joulukuuta 1987 (ikä 36) Miami, Florida, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä rap-artisti DJ muotisuunnittelija
Muusikko
Taiteilijanimi:  Uffie
Aktiivisena:  2005–13 2016–
Tyylilajit:  synthpop alternative dance nu-disco electroclash
Soittimet:  kosketinsoitin
Levy-yhtiöt:  Arcade Mode Ed Banger Records Because Music Elektra Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Uffie (oikealta nimeltään Anna-Catherine Hartley, s. 9. joulukuuta 1987) on yhdysvaltalainen rap-muusikko ja sanoittaja.
Uffien ensimmäinen julkaisu oli single ”Pop the Glock”, joka julkaistiin alkuvuodesta 2006.
Diskografia > Studioalbumit

Sex Dreams and Denim Jeans (2010)
Diskografia > EP:t

Pop the Glock (2006)
Suited and Looted (2007)
Hot Chick/In Charge (2007)
Diskografia > Singlet

”Hot Chick” (2006)
”Pop the Glock” (2006)
”Ready to Uff” (2006)
”Hot Chick” (2006)
”F1rst Love” (2007)
”MCs Can Kiss” (2010)
”ADD SUV” (feat. Pharrell Williams) (2010)
”Difficult” (2010)
”Wordy Rappinghood” (2011)
”Drugs” (2018)
”Your Hood” (2018)
”Sideways” (2018)
”Papercuts” (2018)
”Sadmoney” (2019)
”No Take Me Backs” (2019)
”Mine” (2019)
”Weed & Drum Machine” (2019)
”Ego” (2019)
Kuvia

Uffie esiintymässä vuonna 2006.
Uffie syyskuussa 2007.
Uffie syyskuussa 2007.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Uffie Myspacessa (englanniksi)
Veľký Krtíš (piiri)

Veľký Krtíšin piiri (slovakiksi okres Veľký Krtíš) on Slovakian piiri Banská Bystrican alueella. Sen väkiluku oli vuoden 2010 lopussa 45 654.
Veľký Krtíšin piirillä on Slovakian sisällä yhteistä rajaa Levicen, Krupinan, Zvolenin, Detvan ja Lučenecin piirien kanssa.
Vuoden 2010 lopussa Veľký Krtíšin piirin asukkaista 51,4 prosenttia oli naispuolisia ja noin 48,6 prosenttia miespuolisia. Vuoden 2011 lopussa piirin väestöstä muodostivat slovakit 65,5 prosenttia, unkarilaiset 24 prosenttia, romanit yhden prosentin, tšekit, määriläiset ja sleesialaiset yhteensä 0,4 prosenttia, puolalaiset 0,3 prosenttia, venäläiset 0,2 prosenttia, ukrainalaiset 0,1 prosenttia ja muut 8,9 prosenttia. Alle 14-vuotiaat muodostivat väestöstä vuoden 2011 lopussa 14,1 prosenttia, 15–64-vuotiaat 72,5 prosenttia ja yli 65-vuotiaat 13,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,8 vuotta. Veľký Krtíšin piirin väkiluvun ennakoidaan pienenevän 37 815 asukkaaseen vuoteen 2040 mennessä.
Kunnat

Veľký Krtíšin piirin 71 kuntaa. Ne kunnat, jotka ovat myös kaupunkeja ovat luettelossa lihavoituja.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Balog nad Ipľom  Bátorová  Brusník  Bušince  Čebovce  Čeláre  Čelovce  Červeňany  Chrastince  Chrťany  Dačov Lom  Dolinka  Dolná Strehová  Dolné Plachtince  Dolné Strháre  Ďurkovce  Glabušovce  Horná Strehová  Horné Plachtince  |  Horné Strháre  Hrušov  Ipeľské Predmostie  Kamenné Kosihy  Kiarov  Kleňany  Koláre  Kosihovce  Kosihy nad Ipľom  Kováčovce  Lesenice  Ľuboriečka  Malá Čalomija  Malé Straciny  Malé Zlievce  Malý Krtíš  Modrý Kameň  Muľa  |  Nenince  Nová Ves  Obeckov  Olováry  Opatovská Nová Ves  Opava  Pôtor  Pravica  Príbelce  Sečianky  Seľany  Senné  Širákov  Sklabiná  Slovenské Ďarmoty  Slovenské Kľačany  Stredné Plachtince  |  Sucháň  Suché Brezovo  Šuľa  Trebušovce  Veľká Čalomija  Veľká Ves nad Ipľom  Veľké Straciny  Veľké Zlievce  Veľký Krtíš  Veľký Lom  Vieska  Vinica  Vrbovka  Záhorce  Závada  Zombor  Želovce  |
Vera Panova

Vera Fjodorovna Panova (ven. Ве́ра Фёдоровна Пано́ва; 20. maaliskuuta (J: 7. maaliskuuta) 1905 Rostov-na-Donu – 3. maaliskuuta 1973 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vera Panova syntyi pankkivirkailijan ja musiikinopettajan perheeseen. Isä kuoli varhain, ja perhe eli köyhyydessä. Vera joutui keskeyttämään lukion ja hakeutumaan ansiotöihin. Hän päätyi sanomalehti Trudovoi Donin toimitukseen ja julkaisi kirjoituksiaan myös alueen muissa lehdissä. Paikallista mainetta Panovalle toivat humoristiset pakinat. Myöhemmin hän alkoi kirjoittaa myös näytelmiä.
Panovan toinen aviomies Boris Vahtin pidätettiin Sergei Kirovin murhan jälkeen ja tuomittiin Solovetskin vankileirille. Panova pakeni lastensa ja äitinsä kanssa Pultavan alueen Šišakin kylään, jossa hän kirjoitti vuonna 1940 esitetyn näytelmän V staroi Moskve. Samana vuonna Panova muutti Leningradiin. Hän jäi toisen maailmansodan aikana saksalaisten miehitysalueelle ja onnistui vain vaivoin pääsemään perheensä luokse Šišakiin.
Saksalaisten vetäydyttyä Panova muutti vuoden 1943 lopussa Permiin, jossa hän työskenteli toimittajana ja julkaisi ensimmäisen pienoisromaaninsa Semja Pirožkovyh (1944), uudelleen muokattuna Naisen sydän (Jevdokija, 1957). Hän kirjoitti kokemuksistaan sairaalajunassa suositun pienoisromaanin Matkatoverit (Sputniki, 1946), jota pidetään yhtenä neuvostoliittolaisen sotakirjallisuuden parhaista saavutuksista. Inhimillinen ja kaunistelematon teos sai Stalin-palkinnon vuonna 1947.
Uralilaisen tehtaan elämää sota-aikana kuvaava tuotantoromaani Kružiliha (1947) herätti paljon keskustelua ja sai Stalin-palkinnon vuonna 1948. Pienoisromaani Selkeä ranta (Jasnyi bereg, 1949) kertoo sodanjälkeisestä maaseudusta ristiriidattomuuden teorian hengessä. Sekin sai seuraavana vuonna Stalin-palkinnon.
Neuvostoliiton suojasäätä ennakoinut romaani Vuodenajat (Vremena goda, 1953) kuvaa yhteiskunnan moraalikysymyksiä ja sukupolvien välisiä ristiriitoja. Se sai konservatiivien taholta ankaraa kritiikkiä. Teoksen aiheita jatkaa 1920-luvusta kertova omaelämäkerrallinen Romanssi (Sentimentalnyi roman, 1958). Pienoisromaania Pikku mies (myös Serjoža, 1955) on pidetty klassisena lapsen psykologian kuvauksena.
Panova kiinnostui myöhäistuotannossaan Venäjän historiasta (kokoelma Liki na zare, 1966). Hänen teoksistaan on tehty useita elokuvia, ja hän on kirjoittanut myös muita elokuvakäsikirjoituksia ja näytelmiä. Panovan muistelmat ilmestyivät vuonna 1975.
Suomennettuja teoksia

Matkatoverit: kertomus. Suom. Juhani Konkka. Porvoo: WSOY, 1951.
Selkeä ranta. Suom. Tyyne Perttu, Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1951.
Vuodenajat. Suom. Juhani Konkka. Porvoo: WSOY, 1954.
Pikku mies: kertomuksia pienen pojan elämästä. Suom. Tyyne Perttu. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1957.
Serjoža. Suom. Juhani Konkka. Porvoo: WSOY, 1958 (4. painos 1973).
Romanssi. Suom. Juhani Konkka. Porvoo: WSOY, 1959.
Naisen sydän. Suom. Vieno Levänen. Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, 1963.
Veštšestvo tšelovetšnosti

| Veštšestvo tšelovetšnosti Intervju 1990–2018 |
| --- | --- |

Kirjailija:  Olga Sedakova
Kieli:  venäjä
Genre:  tietokirja
Julkaistu:  2020
Sivumäärä:  648
ISBN:  978-5-4448-1204-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Veštšestvo tšelovetšnosti. Intervju 1990–2018 (ven. Вещество человечности. Интервью 1990–2018; Ihmisyyden aines. Haastatteluja 1990–2018) on vuonna 2020 ilmestynyt kokoelma runoilija ja esseisti Olga Sedakovan haastatteluja.
Sisältö

Teoksessa Sedekova sanoo, että Krimin miehitys 2014 oli lopullinen osoitus Venäjän luisumisesta moraaliseen pimeyteen. Se osoitti, että Venäjän kansa on samassa rintamassa poliittisten vallanpitäjien kanssa näiden lietsoessa militaristista hysteriaa ja hyökkäyspolitiikkaa.
Sedakovan mukaan venäläiseen kulttuuriin liittyy taipumus liittää hyvä ja paha toisiinsa. Länsimaisten ihmisten suhde pahaan on yksiselitteinen, mutta Venäjällä ollaan epämääräisiä: minkään ei tunnusteta olevan lopullisesti paha. Myös armollisuuden korostaminen on samaa taipumusta monimutkaiseen selittelyyn. Tämä johtaa laskemaan hyvän ja pahan osuutta asioissa. Katsotaan, että hyvää voi tehdä pahan avulla. Tarkoitus pyhittää keinot, myös väkivallan.
Sedakovan mukaan venäläisessä ajattelussa vainoharhaiset kuvitelmat ovat voimakkaampia kuin johdonmukainen ajattelu. Moraalikäsitykset perustuvat sisäiseen näkemykseen, eivät logiikkaan. Samalla kyvyttömyys erottaa hyvä ja paha toisistaan yhdistyvät vihamielisyyteen oppositiota ja vähemmistöjä kohtaan. Sedakova kannustaa yksinkertaiseen moraaliseen valintaan sumuttamisen sijasta: hyvä on hyvää ja paha pahaa.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Venäjä ei tehnyt tiliä menneisyytensä kanssa, mikä on jättänyt kentän avoimeksi sairaalle populismille. Sedakovan mukaan Venäjän arvostus maailmalla ei perustu suurvaltahaaveisiin vaan kulttuuriin: Venäjä on 
antanut maailmalle Fjodor Dostojevskin, Leo Tolstoin ja myöhemmät suuret kirjailijat. Nämä hahmot eivät olleet paikallisesti rajoittuneita, vaan osa yleismaailmallista humanismia.
Vanhemmat vaihtoon

| Vanhemmat vaihtoon> North |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rob Reiner
Käsikirjoittaja:  Alan Zweibel Andrew Scheinman
Perustuu:  Alan Zweibelin kirjaan North: The Tale of a 9-Year-Old Boy Who Becomes a Free Agent and Travels the World in Search of the Perfect Parents
Tuottaja:  Rob Reiner Alan Zweibel
Säveltäjä:  Marc Shaiman
Kuvaaja:  Adam Greenberg
Leikkaaja:  Robert Leighton
Pukusuunnittelija:  Gloria Gresham
Pääosat:  Elijah Wood Bruce Willis Jon Lovitz Jason Alexander Alan Arkin Dan Aykroyd Kathy Bates Faith Ford Graham Greene Julia Louis-Dreyfus Reba McEntire John Ritter Abe Vigoda
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Castle Rock Entertainment New Line Cinema
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  87 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vanhemmat vaihtoon (engl. North) on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, joka perustuu Alan Zweibelin romaaniin. Elokuvan pääosia näyttelevät Elijah Wood, Jason Alexander, Julia Louis-Dreyfus, Marc Shaiman, Matthew McCurley, Jon Lovitz ja Alan Arkin. Bruce Willis toimii elokuvan kertojana esittäen myös pääsiäispupua, cowboytä, turistia, rekiajajaa, rekkakuskia yms. Elokuvan on ohjannut Rob Reiner. Elokuva tuotti tappiota ja sai osakseen ankaraa kritiikkiä. Muun muassa tunnettu amerikkalainen elokuvakriitikko Roger Ebert kutsui sitä yhdeksi huonoimmista koskaan tehdyistä elokuvista.
Juoni

North on nuori koulupoika, jota kaikki lähiseudun ihmiset arvostavat. Northin vanhemmat kuitenkin riitelevät koko ajan, ja eräänä päivänä North saa paniikkikohtauksen kuunnellessaan riitaa.
Seuraavana päivänä North tapaa ostoskeskuksessa pääsiäispupun ja kertoo tälle ongelmistaan. Pääsiäispupu ehdottaa hänelle, että North lähtisi pois vanhempiensa luota. Samaa mieltä on myös Northin ystävä Winchell, joka auttaa Northia palkkaamaan lakimiehen. Northin vanhemmat järkyttyvät tapauksen johdosta niin vakavasti, että joutuvat koomaan. Tuomari Buckle antaa Northille kesän aikaa etsiä itselleen uudet vanhemmat tai tämä joutuu orpokotiin.
North kiertää ympäri maailmaa etsimässä sopivia ehdokkaita, mutta tuloksetta. Viimeisen perheen kohdalla North on tekemässä valintaansa nähtyään Winchellin väärentämän videon, jossa Northin vanhemmat ilmoittavat, etteivät halua Northia takaisin. North päättää hylätä viimeisenkin perheen ja ryhtyä hylkiöksi. Winchell saa tietää tästä ja lähettää palkkatappajan hoitelemaan Northin. North onnistuu pakenemaan tämän kynsistä ja yrittää palata perheensä luo nähtyään alkuperäisen videon, jossa hänen vanhempansa pyytävät anteeksi ja lupaavat rakastaa häntä. Päästyään perheensä luo North joutuu kuitenkin tappajan ampumaksi. Samassa North herää ostoskeskuksessa ja tajuaa kaiken olleen vain unta.
North kertoo unestaan vanhemmilleen, jotka lupaavat jatkossa olla riitelemättä Northin kuullen.
Aiheesta muualla

Vanhemmat vaihtoon Elonet.
Vanhemmat vaihtoon Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Užinskoje (järvi)

| Užinskoje Ужинское |
| --- | --- |

Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Pihkovan alue
Piiri:  Outovan piiri
Koordinaatit:  58°25′55″N, 28°00′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Želtšan valuma-alue
Järveen tulevat joet:  Želtša
Laskujoki:  Želtša Dolgojeen
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  30 m  mpy. 
Pituus:  2,9 km 
Leveys:  1,3 km 
Pinta-ala:  1,2 km² 
Tilavuus:  0,0048 km³ 
Keskisyvyys:  4 m 
Suurin syvyys:  11,5 m 
Valuma-alue:  763 km² 
Saaria:  ei saaria 
 fiUžinskoje 
Užinskoje (ven. Ужинское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Outovan piirissä.
Maantietoa

Järvi on 2,9 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,2 neliökilometriä eli 120 hehtaaria. Se sijaitsee reilun kilometrin Jammin (ven. Ямм) kirkonkylästä. Se on suuren kolmion muotoinen ja sen rannoilla on kuusi pientä niemeä, joiden välissä on eroosion muovaamat kaarevat rannat. Järvessä ei ole saaria ja sen keskisyvyys on 4 metriä. Syvänteessä on 11,5 metriä syvää. Järven ympäristö on metsämaata, joka on heikkapohjaista kangasmetsää. Järven rantoja seuraa tiet ja sen rannoilla on jonkin verran vapaa-ajan asutusta. Pohjoispuolella kauempana kulkee Remdan niemimaalle johtava tie. Sen itäpuolella sijaitsee pieni Jamokin (ven. Ямок) kylä. Itä- ja etelärannalla sijaitsee leirikeskukset.
Luontoarvoja

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, lahna, kuha, salakka, pasuri, sorva, kiiski, suutari, ruutana, säyne, made, mutakala, rantanuoliainen, toutain, törö, seipi, turpa, simppu, ankerias, vimpa, muikku ja siika, sekä jokirapua, jota on tuskin lainkaan. Järven pohja hiekkapohja, jonka päälle on laskeutunut mutaa. Rannat ovat rinteiset ja vedessä paikoin jyrkät. Hiekkarannat ovat paikoin kiviset. Metsästä on kaatunut puita rantaveteen.
Vesistösuhteita

Užinskoje sijaitsee Želtšan valuma-alueella ja se on Želtšan läpivirtausjärvi. Želtša laskee Peipsijärveen, jonka alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 918  tai 763 neliökilometriä . Se on suuri, koska sen läpi virtaa Želtša. Joki laskee järven itärantaan, jonne se on muodostanut suiston. Želtša jatkaa länsipäässä kapenevan salmen kautta viereiseen Dolgojeen. Järven oma lähialue voidaan laskea Dolgojen valuma-alueesta erotuksena. Sen mukaan järveen laskee suoraan ojia 9,2 neliökilometrin alueelta. Užinskojen eteläpuolella sijaitsee Tobolki (ven. Тоболки), joka on kaksiosainen järvi. Užinskojen pohjoispuolella on kaksi pientä lampea. Želtša jatkaa Dolgojen jälkeen Velinoon, josta Želtša kääntyy lounaaseen ja laskee 22 kilometrin jälkeen Peipsijärveen.
Huomautuksia

1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
1 2 3  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Ужинское (озеро), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
Käännös suomeksi