stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Whitesnake
Historia > 2002–2009: 25-vuotisuudelleenkokoaminen ja Good to Be Bad

Vuonna 2002 EMI pyysi David Coverdalea kokoamaan uuden Whitesnake-kokoelmalevyn juhlistaakseen Whitesnaken 25-vuotisjuhlavuotta tulevana vuonna. Kun Coverdalelta kysyttiin aikoisiko hän kiertää, hän kokosi uuden Whitesnake-kokoonpanon, joka koostui hänestä, kitaristeista Doug Aldrich ja Reb Beach, kosketinsoittaja Timothy Drurysta, basisti Marco Mendozasta ja aiemmasta rumpalista Tommy Aldridge. Yhtye alkoi kiertää maailmaa, joka johtikin Whitesnaken viralliseen paluuseen. Yhtye nauhoitti vuonna 2004 uuden live-DVD:n ja CD:n nimeltä Live in the Still of the Night, joka julkaistiin vuonna 2006. Levy sisälsi materiaalia kaikilta Whitesnaken ajoilta, ja menestyikin suhteellisen hyvin. Mutta ennen kuin levy julkaistiin, Marco Mendoza oli lähtenyt yhtyeestä, ja hänet korvannut Uriah Duffy. Myös vuonna 2006 Coverdale allekirjoitti uuden levytyssopimuksen SPV:n kanssa ja julkaisi toisen livealbumin, nimeltään Live: In the Shadow of the Blues, joka sisälsi myös neljä uutta studiokappaletta. Whitesnake jatkoi kiertämistä kunnes Tommy Aldrige lähti yhtyeestä joulukuussa 2007. Hänet korvasi Chris Frazier.
Keväällä 2008 julkaistiin Whitesnaken uusi studioalbumi Good to Be Bad, joka olikin yhtyeen menestynein sitten Slip of the Tonguen. Levy menestyi etenkin Britanniassa, missä se ylsi sijalle 7 myyntilistoilla ja voitti Classic Rock -lehden vuoden parhaan albumin palkinnon. Whitesnake jatkoi kiertämistä ympari maailmaa esiintyen muun muassa Sauna Open Air -festivaalilla Suomessa 2008 ja Download-festivaalilla Englannissa 2009.
Historia > 2009–2015: Forevermore ja Live at Donington 1990

Vuoden 2009 kesän Whitesnake kiersi Pohjois-Amerikkaa Judas Priestin kanssa, kunnes elokuussa David Coverdale vaurioitti äänensä, jonka jälkeen loput kiertueesta piti perua. Lopulta, helmikuussa 2010, Coverdale antoi lausunnon, jossa hän kertoi äänensä voivan hyvin ja että uutta levyä valmistellaan.[lähde? ]
Kesäkuun 16. päivänä Whitesnaken sivuilla kerrottiin, että basisti Uriah Duffy ja rumpali Chris Frazier olivat eronneet yhtyeestä ja että uusi rumpali tulisi olemaan Briian Tichy. Uudeksi basistiksi nimitettiin myöhemmin Michael Devin. Yhtye koki vielä lisää muutoksia, kun kosketinsoittaja Timothy Drury lähti yhtyeestä syyskuussa 2010 aloittaakseen soolouransa. Druryn lähdöstä huolimatta yhtye kertoi tekevänsä tulevan levyn loppuun ennen kuin lähtevät etsimään uutta kosketinsoittajaa hänen tilalleen.
Joulukuussa 2010 uuden albumin nimeksi ilmoitettiin Forevermore, ja se julkaistiin 25. maaliskuuta 2011. Samalla kun Forevermore julkaistiin, Whitesnake paljasti, että 3. kesäkuuta julkaistaisiin CD/DVD-combo Whitesnaken vuoden 1990 Monsters of Rock -konsertista nimellä Live at Donington 1990. Yhtye myös ilmoitti nettisivullaan kiertuepysäkkejä Yhdysvalloissa ja Euroopassa, joihin kuului myös konsertti Helsingin jäähallissa 6. kesäkuuta 2011. Koskettimia kiertueella soitti Brian Ruedy. Yhtye soitti myös Kivenlahti Rock -festivaalin pääesiintyjänä 7. kesäkuuta 2013. Tammikuussa 2013 julkaistiin Tommy Aldridgen palanneen takaisin bändin rumpaliksi.
Historia > 2015-: The Purple Album

Whitesnake julkaisi 29. toukokuuta 2015 The Purple Albumin. Albumi on tribuutti yhtyeen laulajan, David Coverdalen, ajoille Deep Purplen riveissä ja sisältää Whitesnaken tulkitsemat uudet versiot valikoimasta Deep Purplen ”Mark 3” ja ”Mark 4” -albumien kappaleista. ”Uusi albumi on minun kunnianosoitukseni Deep Purplelle ja mahdollisuudelle, joka minulle annettiin yli 40 vuotta sitten. Yhtye otti minut mukaan mielettömälle matkalle, joka on jatkunut aina näihin päiviin asti ja en voisi kuvitella parempia opettajia. Deep Purple oli ainutlaatuinen ja mahtava koulu musiikin maailmaan. Olemme innoissame päästessämme soittamaan näitä kappaleita keikoilamme”, kertoo David Coverdale. Vuonna 2015 Whitesnake lähti The Purple Tour -kiertueelle, joka poikkesi myös Suomessa 11. marraskuuta 2015 Helsingin jäähallissa.
Yhtye esiintyi Helsingin jäähallissa 6. kesäkuuta 2022.
Jäsenet

Pääartikkeli: Luettelo Whitesnaken jäsenistä
Jäsenet > Nykyinen kokoonpano

David Coverdale – laulu
Joel Hoekstra – kitara, taustalaulu
Reb Beach – kitara, taustalaulu
Tommy Aldridge – rummut
Tanya O'Callaghan – basso
Michele Luppi – koskettimet, taustalaulu
Dino Jelusić - koskettimet, taustalaulu
Jäsenet > Aikajana

Aikajanaan on listattu vain yhtyeen viralliset jäsenet, joten sessio- ja kiertuejäseniä ei ole merkitty.
Albumit

| --- | --- |
 Studioalbumit Snakebite (1978)  Trouble (1978)  Lovehunter (1979)  Ready an’ Willing (1980)  Come an’ Get It (1981)  Saints & Sinners (1982)  Slide It In (1984)  1987 (1987)  Slip of the Tongue (1989)  Restless Heart (1997)  Good to Be Bad (2008)  Forevermore (2011)  The Purple Album (2015)  Flesh & Blood (2019) :  EP:t Snakebite EP  (1978)  1987 Versions  (1987) Livealbumit Live at Hammersmith  (1980)  Live...In the Heart of the City  (1980)  Starkers in Tokyo  (1998)  Live: In the Shadow of the Blues  (2006)  Live at Donington 1990  (2011) Kokoelmat Box O’Snakes: The Sunburst Years 1978-1982 (9CD + DVD Albumi + 7 Singleä)  (2011)
Whitesnake Suomessa

12.1.1983 Helsinki, UKK-Halli
14.6.1983 Turku, Ruisrock
22.6.1994 Helsinki Kulttuuritalo
8.11.1997 Helsinki, Kulttuuritalo
20.9.2004 Helsinki, Jäähalli
3.11.2004 Oulu, Jäähalli
16.11.2004 Tampere, Jäähalli
17.11.2004, Turku, Elysee Areena
11.7.2006 Helsinki, Jäähalli
8.6.2008 Tampere, Sauna Open Air
12.12.2008 Helsinki, Jäähalli
28.5.2009 Oulu, Club Teatria
6.6.2011 Helsinki, Jäähalli
7.6.2013 Espoo, Kivenlahti Rock
11.11.2015 Helsinki, Jäähalli
29.7.2016 Kuopio, Rockcock
12.7.2019 Pietarsaari, Keskuskenttä
13.7.2019 Tampere, Sauna Open Air
6.6.2022 Helsinki, Jäähalli
Aiheesta muualla

Yhtyeen viralliset kotisivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Whitesnake Wikimedia Commonsissa
Whitesnake
| --- | --- |
Studioalbumit::   Snakebite  Trouble  Lovehunter  Ready an' Willing  Come an' Get It  Saints & Sinners  Slide It In  1987  Slip of the Tongue  Restless Heart  Good to Be Bad  Forevermore  The Purple Album  Flesh & Blood 
EP:t::   Snakebite EP  1987 Versions 
Livealbumit::   Live at Hammersmith  Live...In the Heart of the City  Starkers in Tokyo  Live: In the Still of the Night  Live: In the Shadow of the Blues  Live at Donington 1990 
Kokoelmat::   Whitesnake's Greatest Hits  The Silver Anniversary Collection  The Early Years  The Definitive Collection  30th Anniversary Collection 
Singlet::   ”Lie Down (A Modern Love Song)”  ”Long Way from Home”  ”Fool for Your Loving”  ”Ready an’ Willing”  ”Ain’t No Love in the Heart of the City”  ”Don’t Break My Heart Again”  ”Would I Lie to You”  ”Here I Go Again”  ”Guilty of Love”  ”Standing in the Shadow”  ”Give Me More Time”  ”Love Ain’t No Stranger”  ”Slow an’ Eas”y  ”Here I Go Again '87”  ”Is This Love”  ”Still of the Night”  ”Crying in the Rain”  ”Give Me All Your Love”  ”Fool for Your Loving '89”  ”The Deeper the Love”  ”Now You’re Gone”  ”Is This Love/Sweet Lady Luck”  ”Too Many Tears”  ”Don’t Fade Away”  ”All I Want Is You”  ”All For Love”  ”Summer Rain”  ”Lay Down Your Love”  ”Love Will Set You Free” 
Videotallenteet::   Whitesnake Commandos  Trilogy  Starkers in Tokyo  Live: In the Still of the Night  Live at Donington 1990 
Katso myös::   Deep Purple  Paice, Ashton & Lord 
Yhtyeen vuosina 1979–1984 käyttämä ”käärmelogo”.
Whitesnake esiintymässä vuonna 1980.
Whitesnake esiintymässä Monsters of Rock -festivaalilla 1983.
Adrian Vandenberg ja David Coverdale Monsters of Rock -festivaalilla vuonna 1990.
Whitesnake esiintymässä vuonna 2008.
Kool & the Gang

| Kool & the Gang |
| --- | --- |
 Kool & the Gang (2012)
Tiedot
Toiminnassa:  1964–
Tyylilaji:  R&B funk disko soul jazz
Kotipaikka:   Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Robert Bell   Ronald Bell   George Brown   Robert Mickens   Dennis Thomas   James "JT" Taylor   Rick Westfield  
Levy-yhtiö:  MCA  
Aiheesta muualla
koolandthegang.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kool & the Gang on yhdysvaltalainen R&B/soul/funk/disko -yhtye. Yhtye muodostui alun perin New Jerseyn Jersey Cityssä vuonna 1964. Yhtyeen uralla on ollut useita vaiheita. Yhtye aloitti soittamalla R&B– sekä funk –musiikkia ja päätyivät lopulta diskoyhtyeeksi. Yhtyeen viimeisimmät levytykset ennen kevättä 2006 olivat sekoitus poppia sekä R&B:tä.
Historia

Yhtyeen keskeisiä jäseniä ovat Bellin veljekset, basisti Robert ”Kool” Bell (s. 1950) ja saksofonisti Ronald Bell (s. 1951), sekä rumpali George Brown (s. 1949], trumpetisti Robert Mickens, saksofonisti Dennis Thomas ja kosketinsoittaja Rick Westfield.
Yhtyeen esikoisalbumilta Kool and the Gang julkaistuista kolmesta singlestä mikään ei päässyt listojen kärkisijoille, mutta yhtyeen suosio alkoi kuitenkin kasvaa. Vuoden 1973 funk-levy Wild and Peaceful rikkoi valtavirtaakenen mukaan? kappaleilla "Funky Stuff", "Jungle Boogie" ja "Hollywood Swinging". Kappaleet nousivat R&B-singelistan kärkipäähän, "Hollywood Swinging" ykköspaikalle. Useissa arvioissa yhtyeen vuonna 1975 julkaisema funk-levy Spirit of the Boogie nostetaan yhtyeen parhaaksi albumiksi. Tämän jälkeen yhtye kuitenkin lähti diskomusiikin tielle, eikä Spirit of the Boogien jälkeisiä levyjä pidetä yleisesti kovin hyvinä.
1970-luvun lopulla Kool & the Gangin uralla oli tauko, joka päättyi uuden laulusolistin James "JT" Taylorin liittyessä yhtyeeseen vuonna 1979. Kappale "Ladies Night" aloitti 25 vuotta kestäneen perinteen "naistenilloille" New Jerseyn tanssiklubeilla ja baareissalähde?. Vuoden 1980 kappale "Celebration" nousi listaykköseksi, ja hyvin menestyivät myös kappaleet "Big Fun", "Get Down on It" ja "Joanna". Yhtyeen maine kuitenkin laantui 1980-luvun loppupuolella, mutta muusikot jatkoivat albumeiden julkaisua läpi 1980- ja 1990-lukujen. Yksi heidän myöhempiä hittejään oli "Cherish" albumilta Emergency.
Diskografia > Albumit

Kool and the Gang (1969)
Live at PJ's (1971)
Live at the Sex Machine (1971)
Music Is the Message (1972)
Good Times (1972)
Wild and Peaceful (1973)
Light of Worlds (1974)
Spirit of the Boogie (1975)
Love & Understanding (1976)
Open Sesame (1976)
The Force (1977)
Everybody’s Dancin’ (1978)
Ladies’ Night (1979)
Celebrate! (1980)
Something Special (1981)
As One (1982)
In the Heart (1983)
Emergency (1984)
Forever (1987)
Sweat (1989)
Unite (1993)
State of Affairs (1996)
Gangland (2001)
The Hits: Reloaded (2004)
Still Kool (2007)
Kool for the Holidays (2013)
Perfect Union (2021)
Diskografia > Singlet

"Kool And The Gang" (1969)
"The Gang's Back Again" (1969)
"Let The Music Take Your Mind" (1970)
"Funky Man" (1970)
"Funky Stuff" (1973)
"Jungle Boogie" (1974)
"Hollywood Swinging" (1974)
"Higher Plane" (1974)
"Rhyme Time People" (1975)
"Spirit of the Boogie"/"Summer Madness" (1975)
"Caribbean Festival" (1975)
"Love And Understanding (Come Together)" (1976)
"Open Sesame (Part 1)" (1976)
"Ladies' Night" (1979)
"Too Hot" (1980)
"Celebration" (1980)
"Jones vs. Jones" (1981)
"Take My Heart (You Can Have It If You Want It)" (1981)
"Steppin' Out" (1982)
"Get Down on It" (1982)
"Big Fun" (1982)
"Let's Go Dancin' (Ooh La, La, La)" (1982)
"Joanna" (1983)
"Tonight" (1984)
"Misled" (1984)
"Fresh" (1985)
"Cherish" (1985)
"Emergency" (1985)
"Victory" (1986)
"Stone Love" (1987)
"Holiday" (1987)
"Special Way" (1987)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu
Herman Alaskalainen

Herman Alaskalainen
Pyhittäjä Herman Alaskalainen (1756 Serpuhov - noin 13. joulukuuta 1837 Alaska) oli  Valamon luostarista tuolloin Venäjän keisarikuntaan kuuluneeseen Alaskaan lähetetty ortodoksinen munkki ja lähetystyöntekijä, joka puolusti alkuasukkaiden oikeuksia venäläisen siirtomaahallinnon harjoittamia sortotoimia vastaan, toteuttaen samantyyppisiä ajatuksia jotka myöhemmin on liitetty ns. vapautuksen teologiaan.
Herman oli munkkina Valamon luostarissa, mutta hänen luostarikilvoituksensa siellä päättyi 1793, kun luostarista lähetettiin kuuden munkin ja neljän noviisin joukko arkkimandriitta Ioasafin johdolla tekemään lähetystyötä tuolloin Venäjälle kuuluneelle Kodiakin saarelle nykyisen Alaskan etelärannikolle.
Suomessa Pyhittäjä Hermanin muistopäivä on hänen kanonisointipäivänsä 9. elokuuta. Herman kanonisoitiin Amerikassa vuonna 1970, ja ortodoksit pitävät häntä Amerikan suojeluspyhimyksenä.
Herman Alaskalaiselle pyhitetyt kirkot ja tsasounat Suomessa ja niiden praasniekat

Suomessa on yksi isä Herman Alaskalaiselle pyhitetty kirkko sekä neljä hänelle pyhitettyä tsasounaa:
Pyhittäjä Herman Alaskalaisen kirkko
Kaupinkalliontie 2, Espoo, Helsingin ortodoksinen seurakunta; 8.8. klo 17 ehtoopalvelus, ristisaatto/vedenpyhitys ja iltajuhla, 9.8. klo 9 aamupalvelus ja juhlaliturgia.
Pyhittäjä Herman Alaskalaisen ja suurmarttyyri Georgios Voittajan tsasouna
Räsälänlahdentie 232, Vehmersalmi; 10.8. klo 10 vedenpyhitys ja liturgia.
Pyhän Herman Alaskalaisen tsasouna
Töriseväntie 1, Kovero, Joensuun ortodoksinen seurakunta; 9.8. klo 10 liturgia ja vedenpyhitys.
Pyhittäjä Herman Alaskalaisen tsasouna
Valamontie 42, Heinävesi,  Valamon luostari; 8.8. klo 18 vigilia pääkirkossa, 9.8. klo 8.15 pieni vedenpyhitys hautausmaalla sijaitsevassa pyhittäjä Herman Alaskalaisen tsasounassa, ja klo 9 samassa paikassa III hetki ja liturgia.
Pyhän Herman Alaskalaisen tsasouna
Arvinniementie 106, Juuka, Taipaleen seurakunta, Nurmeksen kappeliseurakunta; 9.8. klo 9.30 pieni vedenpyhitys ja liturgia.
Aiheesta muualla

Pyhittäjä Herman Alaskalainen / Ortodoksi.net
Pyhittäjä Herman Alaskalainen / Helsingin ortodoksinen seurakunta(Arkistoitu – Internet Archive)
Alaskan pyhät historiallisten asiakirjojen valossa
Kandava

| Kandava |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Kandava
 Koordinaatit: 57°2′N, 22°45′E 
Valtio:   Latvia
Kunta:  Kandava
Väkiluku (2016)  ():  4 029
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.kandava.lv 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kandava (saks. Kandau, liiviksi Kāndav) on kaupunki Kuurinmaalla Latviassa. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1917. Vuonna 2016 siellä oli 4 029 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kandava Wikimedia Commonsissa
Kandavan kotisivut (latviaksi)
Eksistentialismi

Eksistentialismi on mannermaisen filosofian ja kirjallisuuden suuntaus, joka korostaa yksilön kokemuksen ainutlaatuisuutta. Eksistentialismi vaikutti vahvasti toisen maailmansodan jälkeiseen taiteeseen ja kirjallisuuteen.
Eksistentialismin mukaan ihmisyyttä ei ole ennalta määrätty, vaan jokainen on vapaa valitsemaan olemisen tapansa itse ja on toisaalta siihen myös pakotettu. Nimensä mukaisesti eksistentialismi pitää ihmisen olemassaoloa (lat. existentia) ensisijaisena verrattuna hänen olemukseensa (essentia): ihmisen olemus on hänen olemassaolonsa tapa, eksistenssin attribuutti, jolla ei ole pysyvää luonnetta. Eksistentialismin mukaan ihmisen olemassaolossa on ensisijaista kokemus yksilöllisestä, ainutlaatuisesta olemassaolosta (eksistenssistä), joka edeltää olemassaoloa esimerkiksi ryhmän jäsenenä tai biologisena olentona. Ei esimerkiksi ole olemassa yhtä ”ihmisyyttä”, mikä määrittäisi ihmisen eksistenssin luonnetta vaan ihmisyys olemistapana seuraa eksistenssiä. Olemassaolossaan ihminen on ”heitetty maailmaan”. Hän on täysin vapaa valitsemaan olemuksensa ja arvonsa sekä on tähän pakotettu. Tästä ristiriidasta seuraavaa elämän peruskokemusta kutsutaan ahdistukseksi (saks. Angst).
Eksistentialismissa yksilöllä on näin täysi vastuu luoda merkitys omalle elämälleen. Eksistentialismi on reaktio perinteisempiä filosofisia näkemyksiä, kuten rationalismia ja empirismiä, vastaan, niiden pyrkiessä löytämään perimmäisen todellisuuden metafyysisten periaatteiden tai maailman havaitun rakenteen avulla. Liike sai alkunsa 1800-luvulla Søren Kierkegaardin ja Friedrich Nietzschen ajattelussa, ja se on ollut oleellinen osa 1900-luvun mannermaista filosofiaa, jossa sitä on tehnyt tunnetuksi ennen kaikkea Jean-Paul Sartre.
Vaikka eksistentialististen ajattelijoiden välillä on tiettyjä yhtäläisyyksiä, heidän joukossaan on myös suuria erimielisyyksiä, eivätkä kaikki edes hyväksy termiä ”eksistentialismi”. Saksassa eksistentialismista käytetään myös nimitystä Existenzphilosophie (”olemassaolon filosofia”).
Historia

Eksistentialismin varhaisina edustajina voidaan pitää 1800-luvun filosofeja Søren Kierkegaardia, Arthur Schopenhaueria ja Friedrich Nietzscheä, jotka kukin kehittelivät yksilön näkökulman huomioivaa filosofiaa kritiikkinä G. W. F. Hegelin abstraktille filosofialle. Kirjailijoista erityisesti venäläisen Fjodor Dostojevskin kuvaukset uskonnollisen ja maallisen elämän merkitystä etsivistä yksilöistä ovat eksistentialismin taustalla.
1900-luvun alkupuolella ekstentialistisia teemoja kehittivät eteenpäin saksalaiset filosofit kuten Martin Heidegger ja Karl Jaspers. Heideggerin fenomenologis-hermeneuttisessa filosofiassa ajatukset ihmisen erityisestä maailmassa olemisen tavasta, ahdistuksesta ja valinnanvapaudesta olivat keskeisiä ja Heideggerin koko metafysiikan perustana. Vaikka Heidegger usein luetaan eksistentialismin merkkihahmoihin, hän itse erotti ajattelunsa Sartren eksistentialismista teoksessaan Kirje humanismista (1946). Jaspersin näkemyksissä korostuu eksistentialismin läheisyys psykologisiin ja psykiatrisiin ongelmiin, joiden parissa hän myös työskenteli. Vapauden teema on tärkeä Jaspersille, ja hän pohti esimerkiksi modernin tieteen, teknologian ja elämäntavan vaikutuksia yksilönvapaudelle, ja kritisoi vahvasti oman aikansa totalitaristisia järjestelmiä, myös Saksassa.
Eksistentialismia liikkeenä tekivät 1930-1960-luvuilla tunnetuiksi ranskalaiset kirjailija-filosofit Jean-Paul Sartre ja Simone de Beauvoir. Sartren mukaan ”olemassaolo edeltää olemusta”, millä hän tarkoitti sitä, että ihmisellä ei ole ennaltamäärättyä olemusta, joka määrittäisi hänen moraalinsa, tapansa tai ajattelunsa. Kukin on vapaa itse valitsemaan arvonsa ja on samalla siihen myös pakotettu. Sartren mukaan koska mitään olemusta ei ole, ihmiset määrittyvät tekojensa ja valintojensa perusteella ja sillä perusteella heitä myös on arvioitava. Sartre otti käyttöön Martin Heideggerin tekemän erottelun autenttiseen ja epäautenttiseen olemiseen. Sartrelle ihmisen oleminen on autenttista kun hän määrittelee itse itsensä ja tavoitteensa ja epäautenttista kun hän antaa muiden määritellä ne. Simone de Beauvoir tarkasteli eksistentialistisessa filosofiassaan olemassaoloaan naisena ja kritisoi tapaa nähdä nainen ”toisena sukupuolena”.
Sartre oli ateisti eikä ajatus jumalasta sopinut hänen eksistentialismiinsa, mutta filosofit kuten Karl Jaspers ja Gabriel Marcel kehittelivät Søren Kierkegaardia seuraten eksistentialismin kristillisiä muunnelmia, joissa autenttinen oleminen nähdään kristillisen elämäntavan seuraamisena.
Eksistentialismi levisi filosofiasta myös kirjallisuuteen. Kirjallisuudessa eksistentialistisia teemoja käsittelivät muun muassa Albert Camus (Sivullinen, 1941), beatnikit, Hermann Hesse (Arosusi, 1928; Demian; Katoava kesä) sekä Sartre itse (Inho, 1938). Eksistentialisminsa pääpiirteet Sartre hahmotteli esseessään Eksistentialismikin on humanismia (1946).
Historia > Historiallinen tausta

Yksilön olemassaoloa koskevat teemat ovat olleet keskeisiä kautta filosofian historian. Esimerkkeinä voidaan nähdä Sokrates ja hänen elämänsä, Gautama Buddhan opetukset, Raamatun Saarnaajan ja Jobin kirjat, kirkkoisä Augustinus ja hänen Tunnustuksensa, Mulla Sadran kirjoitukset, sekä René Descartesin Mietiskelyt. Yksilön vapautta korostaneet ajattelijat, kuten John Lockea seuranneet poliitikot, ovat korostaneet yksilön itsemääräämisoikeutta ohi yksilön elämää määräävän valtion. Vaikka tämän kaltainen poliittinen filosofia ei olekaan ollut luonteeltaan eksistentialistista, se tarjosi pohjan eksistentialismille.
Blaise Pascalin kesken jääneet muistiinpanot julkaistiin 1670-luvulla nimellä Mietteitä. Teoksessa hän kuvasi useita eksistentialismin keskeisistä teemoista. Hän katsoi, että ilman Jumalaa elämä olisi mieletöntä. Ihmiset saattoivat luoda esteitä ja voittaa niitä vain paetakseen tylsyyttä. Tästä kaikesta tulisi lopulta mieletöntä, koska kaikki kuolisivat lopulta joskus. Pascalille tämä oli tarpeeksi hyvä syy torjua ateismi.
Nykyisessä 1900-luvulla määrittyneessä muodossaan eksistentialismi syntyi Søren Kierkegaardin, Fjodor Dostojevskin ja saksalaisten filosofien Friedrich Nietzschen, Edmund Husserlin ja Martin Heideggerin innoittamana. Se tuli suosituksi 1900-luvun puolessa välissä ranskalaisten kirjailija-filosofien Jean-Paul Sartren ja Simone de Beauvoirin myötä.
Gabriel Marcel tavoitteli eksistentialismin teologista muotoa, mikä synnytti ennen kaikkea kristillisen eksistentialismin. Muihin teologisiin eksistentialisteihin kuuluvat Paul Tillich, Rudolf Bultmann, Miguel de Unamuno, Thomas Hora ja Martin Buber. Kristillistä eksistentialismia kehitti myös Nikolai Berdjajev.
Georg Wilhelm Friedrich Hegel ja Arthur Schopenhauer ovat myös merkittäviä eksistentialismin taustavaikuttajia, joskaan eivät edeltäjiä, koska Kierkegaardin ja Nietzschen filosofiat syntyivät vastustamaan Hegelin ja Schopenhauerin ajatuksia.
Historia > Kierkegaard ja Nietzsche

Ensimmäiset eksistentialismin kannalta keskeisinä pidetyt filosofit ovat Søren Kierkegaard ja Friedrich Nietzsche, vaikka kumpikaan ei käyttänyt termiä ”eksistentialismi”. He olivat Pascalin tavoin kiinnostuneita siitä, kuinka ihmiset piilottivat elämän merkityksettömyyden ja käänsivät huomion pois tylsyydestä. He kuitenkin kirjoittivat, päinvastoin kuin Pascal, että ihmiset voivat luoda ja muuttaa elämänsä perusarvoja ja -uskomuksia. Kierkegaard ja Nietzsche kirjoittivat, että ihmisluonto ja -identiteetti vaihtelevat sen mukaan, millaisia arvoja ja uskomuksia ihmisillä on. Objektiiviset totuudet (kuten matemaattiset totuudet) ovat tärkeitä, mutta ihmiskokemusta kukaan ulkopuolinen ei voi koskaan todella ymmärtää. Suuret yksilöt keksivät omat arvonsa ja luovat ehdot omalle toiminnalleen. Kierkegaardin uskon ritari ja Nietzschen yli-ihminen ovat esimerkkejä henkilöistä, jotka määrittelevät oman olemassaolonsa luonteen. Pascal sen sijaan ei ajatellut, että ihmisluonto ja -identiteetti määrittyisivät ihmisten vapaiden valintojen kautta.
Kierkegaard ja Nietzsche kuolivat liian varhain, jotta olisivat ehtineet osallistua 1900-luvun eksistentialistiseen liikkeeseen. Filosofeina he olivat ainutkertaisia, eivätkä heidän teoksensa ja vaikutuksensa rajoitu eksistentialismiin. Heidät on nähty myös monien muiden älyllisten liikkeiden, kuten postmodernismin, nihilismin ja monien psykologian suuntausten taustalla. Tämän vuoksi on epävarmaa, olisivatko he tukeneet eksistentialismia sen 1900-luvun muodossa tai hyväksyneet Sartren version siitä. Kaikesta huolimatta heidän teoksensa ovat myöhemmän eksistentialistisen kehityksen taustalla.
Historia > Heidegger ja saksalainen eksistentialismi

Yksi ensimmäisiä saksalaisia eksistentialisteja oli Karl Jaspers. Jaspers tunnisti Kierkegaardin ja Nietzschen merkityksen ja pyrki rakentamaan Existenz-filosofian näiden kahden ympärille. Martin Heidegger, joka sai vaikutteita Jaspersilta ja fenomenologi Edmund Husserlilta, kirjoitti merkittävimmän teoksensa Oleminen ja aika, joka postuloi Daseinin, yksilön joka muodostuu ajallisuudestaan ja tulkitsee olemassaoloa ajassa. Dasein on usein käsitetty ihmisen subjektiksi, mutta Heidegger kielsi kartesiolaisen subjekti-objekti/mieli-ruumis -dualismin.
Vaikka eksistentialistit näkevät Heideggerin merkittävänä liikkeen osana, hän kiisti kiivaasti olevansa eksistentialisti sartrelaisessa merkityksessä ja vastasi Sartrelle teoksessaan Kirje humanismista, kieltäen oman filosofiansa olevan eksistentialismia.