Actually
Albumin tausta

Lokakuussa 1985 julkaistiin Pet Shop Boys -yhtyeen ensimmäinen single ”West End Girls”. Se oli menestys, mutta merkit viittasivat myös siihen, että yhtye saattaisi jäädä yhden hitin ihmeeksi. Tätä antoivat odottaa tietyt seikat, kuten yhtyeen kummallinen nimi ja kappaleen tyyli, jossa säkeistöt on puhuttu kun taas kertosäe lauletaan. Sen lisäksi esikoislevyltä Please (1986) julkaistut kaksi muuta singleä, Love Comes Quickly ja Opportunities (Let’s Make Lots of Money) – eivät yltäneet Top 10:iin. "Mietin että saavutammekohan mitään enää uudelleen. Itseluottamus ei ollut mikään kovin suuri", kertoo Neil Tennant tuon ajan tunnelmista vuonna 2006 julkaistussa dokumentissa Pet Shop Boys : a Life in Pop. Kaikesta huolimatta vuoden 1986 lokakuussa Please-albumin single ”Suburbia” nousi Top 10:iin.
Tennant ja duon toinen jäsen Chris Lowe olivat ennättäneet viettää runsaasti aikaa pikku studiossa Camdenissä. Heillä oli aikaa säveltää kappaleita, sillä tuohon aikaan yhtye ei vielä kiertänyt esiintymässä. Kun Pet Shop Boys ja Parlophone vuonna 1985 solmivat levytyssopimuksen, oli parivaljakolla materiaalia jo ainakin kahden levyn edestä. ”West End Girls” -singleä pojat kiersivät markkinoimassa, mutta väliaikoina he sävelsivät musiikkia vielä lisääkin. Pet Shop Boysilla ei siis ollut pulaa kappaleista, joista valita heidän seuraavalle levylleen Actually.
Pet Shop Boys levytti Actuallyn Lontoossa kahdessa eri paikassa. Näistä yksi oli Advision Studios ja toinen Trevor Hornin Sarm West. Studiovalinta antoi Chris Lowen mukaan yhtyeelle mahdollisuuden kokeilla ja "touhuta kaikenlaista". Levyä oli tekemässä useita tuottajia. Heistä mainittakoon esikoislevyn tuottaja Stephen Hague – ja Julian Mendelsohn, joka tuotti uudelleen levytetyn version singlejulkaisusta ”Suburbia”. Siihen, mikä teki levystä niin suuren menestyksen, Mendelsohn vastaa suoraan: "Ne ovat niin mahtavia biisintekijöitä! Kukaan muu ei kuulosta samalta."
Julian Mendelsohnin suurin vaikutus levyllä on yksi albumin keskeisistä kappaleista eli ”It’s a Sin”, joka oli olemassa jo pitkään ennen levyntekoa. "Kappaleen oli tarkoitus tulla jo esikoislevylle Please, ja tuottajina olisivat toimineet Stock Aitken Waterman. Mutta Pete Waterman ei tykännyt biisistä!" Mendelsohn sanoo. BBC Radio 4 -kanavan ohjelmassa Desert Island Discs (Aution saaren levyt) Tennant kertoo vuonna 2007, että hän kirjoitti ”It’s a Sin” -kappaleen sanat jonkinmoisena vitsinä: "Jotenkin se tulee alitajunnasta: Kouluaikoina vaikutti siltä, että meille opettiin vain se, että kaikki mitä haluat tehdä, on syntiä. Tuo on varhainen esimerkki siitä, että yritimme tuoda uudenlaisia aiheita popmusiikkiin."
Mendelsohn käytti musiikin taustalla todellisen elämän ääniä, jotta ”It’s a Sin” saisi elokuvallista vivahdetta. Hän meni jopa niin pitkälle että tallensi "tunnelmaa" Brompton Oratoryssa, joka on Knightsbridgessä sijaitseva 1800-luvun katolinen kirkko. Tämä on kuultavissa ainakin kohdassa, jossa lauletaan Father forgive me, I try not to do it. "Tiesin että Neil ja Chris halusivat biisin olevan jotain huippua. Noihin aikoina kuuntelin tosi paljon ZZ Topin musaa. Niinpä minä tönin kappaletta vähän siihen suuntaan, biisissä on sellainen hellittämätön tiukka fiilis."
Studiotyöskentely oli säntillistä: tuottaja tuli studiolle aamupäivällä kymmenen yhdentoista maissa ja työskentely jatkui 10–14 tuntia putkeen. "Pojat" poistuivat studiolta noin klo 19 tai 20, minkä jälkeen Mendelsohn ja Andy Richards jatkoivat aina yhteen tai kahteen yöllä. Seuraavana päivänä "Pojat" saapuivat taas paikalle, kuuntelivat miesten aikaansaannokset, ja antoivat työstä vapauttavan tai langettavan päätöksen. Mendelsohnin mukaan hän ja Neil Tennant olivat ne, jotka laittoivat hihat heilumaan, kun taas Chris Lowe makoili sohvalla kontrollihuoneen puolella ja heitteli sieltä "työmiehille" ehdotuksiaan. Joskus kuitenkin tarvittiin lisämateriaalia: "Niinpä Chris nousi sohvalta ja siirtyi kosketinsoitinten luo. Hän pelleili siinä pari minuuttia ja tallensi tekemisensä. Se oli siinä, ja sen jälkeen Chris palasi sohvalle lötköttämään. Ja kaikki osui aina nappiin! Siinä me sitten vain ihmettelimme, että miten hemmetissä toi tän oikein teki."
Lauluosuudet piti saada tallennettua eli "purkkiin" aina ennen kuin mentiin syömään; ruuan jälkeen siitä ei jostain syystä tullut mitään. Mendelsohn kertoo, että Neilille piti olla tiukka: "Hänellä on hyvä ääni, mutta vireyden kanssa oli kyllä ongelmia. Tehtiin viitisen ottoa, ja niistä sitten koostettiin se paras, ja muutama lisä-äänitys siihen päälle. Näin se meni."