stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo vuonna 1996 kuolleista henkilöistä
Lokakuu

1. lokakuuta – Alfred Vogel, sveitsiläinen luontaislääkinnän kehittäjä (s. 1902)
2. lokakuuta – Joonas Kokkonen, suomalainen säveltäjä ja akateemikko (s. 1921)
2. lokakuuta – Ilkka Kortesniemi, suomalainen radiotoimittaja (s. 1936)
3. lokakuuta – Eero Avela, suomalainen kemisti (s. 1919)
4. lokakuuta – Masaki Kobayashi, japanilainen elokuvaohjaaja (s. 1916)
5. lokakuuta – Seymour Cray, yhdysvaltalainen tietokonesuunnittelija (s. 1925)
6. lokakuuta – Eetu Hyvämäki, suomalainen maanviljelijä, runoilija ja opettaja (s. 1909)
7. lokakuuta – Toini Lehtinen-Palme, suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija (s. 1911)
9. lokakuuta – Otto Kumenius, suomalainen poliisi ja vakooja (s. 1912)
10. lokakuuta – Eero Lattula, suomalainen kansanedustaja (s. 1932)
11. lokakuuta – Lars Ahlfors, suomalainen matemaatikko (s. 1907)
11. lokakuuta   – William Vickrey, vuoden 1996 ns. Nobelin taloustieteen palkinnon saanut kanadalainen taloustieteilijä (s. 1914)
12. lokakuuta – Erik Blomberg, suomalainen elokuvaohjaaja (s. 1913)
13. lokakuuta – Maikki Länsiö, suomalainen näyttelijä (s. 1932)
13. lokakuuta – Pauli Soisalo, suomalainen pilapiirtäjä ja kuvittaja (s. 1914)
21. lokakuuta – Pentti Ylösjoki, suomalainen juristi, Keskusrikospoliisin päällikkö 1966–1974 ja poliisineuvos (s. 1912)
21. lokakuuta – Geórgios Zoitákis, kreikkalainen kenraali ja Kreikan nimellinen varakuningas 1967–1972 (s. 1910)
23. lokakuuta – Henry Allard, ruotsalainen poliitikko (s. 1911)
24. lokakuuta – Gladwyn Jebb, brittiläinen poliitikko ja ensimmäinen väliaikainen YK:n pääsihteeri 1945–1946 (s. 1900)
31. lokakuuta – Marcel Carné, ranskalainen elokuvaohjaaja (s. 1906)
Marraskuu

1. marraskuuta – Junius Richard Jayawardene, Sri Lankan presidentti 1978–1989 ja Sri Lankan pääministeri 1977–1978 (s. 1906)
3. marraskuuta – Jean-Bédel Bokassa, Keski-Afrikan tasavallan presidentti ja keisari (s. 1921)
9. marraskuuta – Elsa Sylvestersson, suomalainen balettimestari ja koreografi (s. 1924)
10. marraskuuta – Yaki Kadafi (oik. Yafeu Akiyele Fula), yhdysvaltalainen hip hop -artisti ja henkirikoksen uhri (s. 1977)
20. marraskuuta – Taisto Harra, suomalainen kirjailija (s. 1924)
21. marraskuuta – Abdus Salam, vuoden 1979 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut pakistanilainen fyysikko (s. 1926)
Joulukuu

1. joulukuuta – Babrak Karmal, Afganistanin johtaja (s. 1929)
1. joulukuuta – Gösta Rehn, ruotsalainen kansantaloustieteilijä (s. 1913)
3. joulukuuta – Solveig von Schoultz, suomalainen kirjailija (s. 1907)
7. joulukuuta – José Donoso, chileläinen kirjailija (s. 1924)
7. joulukuuta  – Teuvo Nortia, suomalainen kemisti ja professori (s. 1922)
8. joulukuuta – Tauno Aho, suomalainen harmonikansoittaja ja mestaripelimanni (s. 1914)
8. joulukuuta – Eero Raviniemi, suomalainen valokuvaaja ja Kamera-lehden ensimmäinen päätoimittaja (s. 1911)
9. joulukuuta – Alain Poher, Ranskan senaatin presidentti 1968–1992 ja Ranskan väliaikainen presidentti 1969 ja 1974 (s. 1909)
10. joulukuuta – Timo Lepistö, suomalainen matemaatikko, professori ja rehtori (s. 1937)
10. joulukuuta – Faron Young, yhdysvaltalainen countrylaulaja (s. 1932)
11. joulukuuta – Kirsten Myklevoll, norjalainen poliitikko (s. 1928)
12. joulukuuta – Carl Kavaleff, suomalainen opettaja ja kirjailija (s. 1916)
17. joulukuuta – Sun Yaoting, Kiinan viimeinen eunukki (s. 1902)
19. joulukuuta – Marcello Mastroianni, italialainen näyttelijä (s. 1924)
19. joulukuuta – Mauno Suoramaa, suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja (s. 1919)
20. joulukuuta – Carl Sagan, yhdysvaltalainen astronomi ja tieteiskirjailija (s. 1934)
21. joulukuuta – Christine Brückner, saksalainen kirjailija (s. 1921)
26. joulukuuta – Kurt Nyholm, suomalainen kielentutkija ja professori (s. 1932)
30. joulukuuta – Jack Nance, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1943)
Lyypekin vapaakaupunki

Lyypekin vapaakaupunki (saks. Freie und Hansestadt Lübeck) oli kaupunkivaltio vuosina 1226–1937 alueella, joka kuuluu nykyisin Saksan Schleswig-Holsteinin ja Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltioihin.
Historia

Lyypekki oli kuulunut vuosina 1201–1226 Tanskalle, jonka jälkeen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik II teki siitä valtakunnankaupungin. Tällöin Lyypekki oli itsehallinnollinen ja sillä oli omat lakinsa sekä oma perustuslakinsa. Vuonna 1358 Hansaliitto teki Lyypekistä pääkaupunkinsa. 1400-luvun alkuun mennessä Lyypekistä oli tullut Pohjois-Saksan väkiluvultaan suurin kaupunki Kölnin vaaliruhtinaskunnan jälkeen 22 000 asukkaallaan.
Lyypekki oli neutraali kolmikymmenvuotisen sodan aikana, mutta Ranskan vallankumoussotien ja Napoleonin sotien (1792–1815) aikana kaupungin talous tuhoutui, sillä se joutui kilpailevien suurvaltojen taloudellisten paineiden keskelle. Napoleon Bonaparte hajotti Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan vuonna 1806 ja liitti vuonna 1811 Lyypekin Ranskan ensimmäiseen keisarikuntaan. Lyypekki itsenäistyi vuonna 1813 ja vuonna 1815 Wienin kongressi vahvisti, että Lyypekki oli itsenäinen kaupunkivaltio.
Lyypekki kuului vuosina 1815–1866 Saksan liittoon, vuosina 1866–1871 Pohjois-Saksan liittoon ja vuodesta 1871 Saksan keisarikuntaan. Kaupungin talous elpyi Elbe–Lyypekki-kanavan rakentamisen myötä vuonna 1900.
Vuodesta 1226 kestänyt itsehallinnollinen asema loppui vuonna 1937, kun natsi-Saksa teki Lyypekistä osan Preussia. Toisessa maailmansodassa suuri osa historiallista keskustaa tuhoutui Britannian pommituksissa 28. maaliskuuta 1942, mutta alue entisöintiin sodanjälkeisessä uudelleenrakennuksessa. Sodan jälkeen kaupungin väkiluku kasvoi huomattavasti, kun Neuvostoliiton hyökkäystä paenneet 100 000 saksalaispakolaista saapuivat Lyypekkiin.
Kanae Yamabe

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kanae Yamabe |  Kanae Yamabe |  Kanae Yamabe |  |
Maa:   Japani
Naisten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rio 2016 | yli 78 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Astana 2015 | yli 78 kg |  |
Kanae Yamabe (kiin. 山部 佳苗; s. 22. syyskuuta 1990 Sapporo, Hokkaido, Japani) on japanilainen judoka.
Hänen saavutuksiinsa kuuluu naisten yli 78 kilogramman sarjan pronssimitali kesäolympialaisista 2016 sekä naisten yli 78 kilogramman sarjan pronssimitali judon maailmanmestaruuskilpailuista 2015.
Yamabe aloitti judon 6-vuotiaana. Hänen lempiheittotekniikkansa on harai-goshi. Yamabe on 172 senttimetriä pitkä.
Sofja Žuk

| Sofja Žuk |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Sofja Andrejevna Žuk
Syntynyt: 1. joulukuuta 1999 (ikä 25) Moskova, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Tennispelaaja
Pituus:  176 cm
Palkintorahat:  398 717 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  116. (17.12.2018)
Voitot/tappiot:  123–66
Grand Slam -turnauksissa
Ranskan avoimet:  1. kierros (2019)
Yhdysvaltain avoimet:  1. kierros (2017)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  
Voitot/tappiot:  3–4
Aiheesta muualla
www.sofya-zhuk.com
ITF
WTA
Sofja Andrejevna Žuk (ven. Софья Андреевна Жук; s. 1. joulukuuta 1999 Moskova) on uransa vuonna 2019 selkävaivoihin lopettanut venäläinen tennispelaaja. Hän sijoittui parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalle 116 joulukuussa 2018.
Žuk voitti tyttöjen kaksinpeliturnauksen Wimbledonissa vuonna 2015. Ammattilaistasolla Žuk pelasi Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Yhdysvaltain avoimissa 2017.
Žuk asuu Floridassa Yhdysvalloissa ja työskentelee urheilijoille manageripalveluja tarjoavassa firmassa.
After Work

After Work (myös afterwork, afterit, engl. töiden jälkeen) on työtovereiden välistä viihteellistä toimintaa heti työpäivän jälkeen. Tyypillisesti ilmaisulla viitataan töiden jälkeen nautittaviin juomiin, mutta sillä voidaan tarkoittaa myös muuta ajanvietettä, kuten urheilua tai kulttuuria. Määritelmänsä mukaisesti after workin jälkeen ei tehdä työtä, vaan se päättyy vapaa-ajan määritteet täyttävään ajanjaksoon.
Joissain ravintoloissa after work -nimellä markkinoidaan iltapäiviin sijoitettua tarjoilujaksoa, jonka aikana voidaan tarjota juoma- tai ruoka-alennuksia.
Elisabet Wittfooth

Marie Elisabeth Wittfooth (synt. Tottie 1716 Tukholma – 3. lokakuuta 1791 Turku) oli suomalainen yrittäjä, laivanvarustaja ja kauppahuoneen johtaja. Hän otti haltuunsa edesmenneen puolisonsa Wittfoothska-yhtiöt ja hoiti niitä kuolemaansa asti. Hän myös perusti useita yrityksiä.
Elämä

Elisabet Wittfooth oli merkittävään tukholmalaiseen Tottien kauppahuonesukuun kuuluvan tupakkatehtailija ja tukkukauppias Thomas Tottien ja Christina Schönmanin tytär. Sisarusparven kymmenestä lapsesta kahdeksan toimi joko itse tukkukauppiaana tai meni naimisiin tukkukauppiaan kanssa. Elisabet muutti Tukholmasta Turkuun avioiduttuaan Gustaf Adolf Wittfoothin kanssa. Hänen miehensä hampurilaista alkuperää oleva suku oli muuttanut Tukholmasta Turkuun jo 1600-luvulla. Miehen äiti Catharina Havemann oli kuitenkin Viipurista. Perheeseen kuului kolme lasta miehen ensimmäisestä avioliitosta ja yhdessä pariskunta sai viisi poikaa.
Miehensä kuoleman jälkeen hän sai vuonna 1758 luvan ottaa miehensä liiketoiminnan haltuunsa. Naisena Elisabet Wittfooth ei voinut suorittaa kauppatutkintoa eikä saada omissa nimissään porvarisoikeuksia. Sen sijaan hän kävi kauppaa mieheltään perimiensä oikeuksien varassa ja säilyttämällä kuolinpesän jakamattomana yli 30 vuoden ajan. Viimeisten vuosiensa aikana hänen poikansa Tomas Wittfooth (1742–1804) auttoi häntä liiketoimissa ja otti ne haltuunsa hänen kuolemansa jälkeen. Elisabet Wittfoothin omaisuuden arvo oli kuolinhetkellä 34 594 riksiä.
Liiketoiminta

Elisabet Wittfooth omisti kaupunkikiinteistöjä, osuuksia suolavarastossa, satamalaituripaikan Beckholmenin satamassa Tukholmassa, varaston, osuuksia kaupungin ensimmäisestä sokeritehtaasta, osuuksia perustamastaan purjekangastehtaasta sekä useita aluksia, sahoja ja osuuksia useissa turkulaisissa laivanvarustusyhtymissä. Kauppatavarana tuotiin suolaa, raakasokeria, tupakanlehtiä, raakahamppua ja viljaa; vientitavarana oli hyvinä satovuosina viljaa ja puutavaraa.
Hän huolehti Turun maistraatin omistamasta anniskelupaikasta eli kaupunginkellarista raatihuoneella ja sen alkoholijuomavarastoista Turussa vuosina 1758–1777, vuodesta 1770 yhdessä Anna Elisabeth Baerin kanssa. Hän perusti 16 muun osakkaan kanssa vuonna 1763 tupakkatehtaan, joka oli kaupungin toinen ja menestyksekkäin. Sillä oli 70 työntekijää 1780-luvulla.
Elisabet Wittfooth hankki osuudet 1763 valmistuneeseen fregatti Printz Friedericiin, 1764 valmistuneeseen priki Stor-Fursten af Finlandiin, 1773 valmistuneeseen fregatti Libertas Gustavianaan, 1774 rakennettuun fregatti Sophia Christinaan ja 1780 valmistuneeseen fregatti Marsiin. Näillä tuotiin kauppatavaraa Espanjasta. Lisäksi hän oli perinyt mieheltään osuudet ainakin kolmeen fregattiin. Vanhin poika Arvid Wittfooth (s. 1738) oli kauppa-agenttina ja Venäjän konsulina Bordeaux'ssa, jonka kautta tuotiin raakasokeria. Sinne hän oli perustanut perheen. Arvid palasi Turkuun 1794 äitinsä kuoleman jälkeen selvittelemään perintöasioitaan.
Kičevo

| Kičevo |
| --- | --- |
 Kičevo
Valtio:   Pohjois-Makedonia
Alue:  Lounaisalue
Väkiluku:  31 123
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kičevo (mak. Кичево, alb. Kërçovë) on kaupunki Pohjois-Makedonian Lounaisalueella. Kaupungissa asuu 31 123 asukasta.
Olavi Neuvo

Olavi Neuvo esittelee Strömbergin sähkölaitteita vuonna 1969.
Väinö Olavi Neuvo (21. syyskuuta 1914 Marttila – 9. lokakuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai professorin arvonimen.
Olavi Neuvon vanhemmat olivat konstaapeli Anselm Neuvo ja Hilma Alina Näppäri ja puoliso vuodesta 1942 Aune Tellervo Väisälä, professori Yrjö Väisälän tytär. Tekniikan tohtori, professori Yrjö Neuvo on heidän poikansa. Olavi Neuvo tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1933 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1942.
Neuvo loi työuransa Strömbergin palveluksessa Vaasassa, vuodesta 1944 suunnitteluinsinöörinä, vuodesta 1947 käyttöinsinöörinä ja moottoritehtaan päällikkönä, vuodesta 1949 Vaasan-tehtaiden teknisenä johtajana, vuodesta 1965 tehtaiden johtajana, vuodesta 1966 yhtiön keskusjohdon johtajana ja vuodesta 1973 tuotannosta ja tuotekehityksestä vastaavana varatoimitusjohtajana. Professorin arvonimen Neuvo sai 1980, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Neuvolla oli useita alansa luottamustehtäviä, mutta hän osallistui myös muun muassa Vaasan Oopperan toimintaan ja oli perustamassa Suomen oopperaliittoa, jonka ensimmäisenä asiamiehenä hän toimi.
Luuka Jones

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Luuka Jones |  Luuka Jones |  Luuka Jones |  |
Maa:  Uusi-Seelanti
Naisten koskimelonta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rio 2016 | K-1 |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | La Seu d'Urgell 2019 | K-1 |  |
Luuka Jones (s. 18. lokakuuta 1988 Tauranga, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen koskipujottelija.
Ura

Jones aloitti kilpailemisen vuonna 2003 ollessaan 14-vuotias. Vuoden 2008 kesäolympialaisissa hän osallistui naisten koskimelonnan kajakkiyksikköön, mutta tuli maaliin viimeisenä. Seuraavissa vuoden 2012 kesäolympialaisissa hän tuli naisten koskimelonnan kajakkiyksikössä sijalle 14. Vuoden 2016 kesäolympialaisissa Rio de Janeirossa Jones saavutti olympiahopeaa naisten koskimelonnan kajakkiyksikössä espanjalaisen Maialen Chourrautin voittaessa.
Jones saavutti La Seu d'Urgell'n MM-kilpailuissa 2019 pronssia kajakkiyksiköiden henkilökohtaisessa kilpailussa.
C.L. Seifert

C.L. Seifert on tanskalainen hattuvalmistaja, joka valmistaa ylioppilaslakkeja ja muita valmistujaistuotteita.
Historia

C.L. Seifert on perustettu 25. tammikuuta 1865. Yrityksen perustajana toimi saksitaustainen räätäli Carl Ludwig Seifert (1834–1898). Vuonna 1873 aloitti Carl Ludwigin poika Carl Julius Seifert liikkeessä apulaisena. 24-vuotiaana hänestä tuli liikkeen osaomistaja. Viimein muutamien vuosien yhteisen työskentelyn jälkeen Carl Ludwig luovutti liikkeen kokonaan pojalleen. C.L. Seifertin räätäliliike sijaitsi alusta alkaen Kööpenhaminan Store Regnegade 12–16:ssa. C.L Seifertin kasvusta ja tulevaisuuden suunnitelmista johtuen historialliset liiketilat Store Regnegadella jäivät liian pieniksi vuonna 2010. Yrityksen pääkonttori muutti vain muutaman kadunvälin päähän uudistettuihin tiloihin Ny Adelgadelle.
Ylioppilaslakit

C.L. Seifert on nykyään pohjoismaiden suurin ylioppilaslakkien ja valmistujaistuotteiden valmistaja, joka valmistuttaa yli 100 000 ylioppilaslakkia vuosittain. Perinteisiä ylioppilaslakkeja valmistetaan Tanskaan, Ruotsiin ja Suomeen, kaikkiin maihin kyseisen maan perinteistä lakkimallia noudattaen.
Käsityöläisperinteen lisäksi C.L. Seifertin ylioppilaslakeissa yhdistyy yksilöllisyys, sillä oman ylioppilaslakin saa suunnitella 3D-ohjelmalla omannäköiseksi. Jokainen C.L. Seifertin ylioppilaslakki valmistetaan tilauksesta ja käsityönä.
C.L. Seifert on luonut Ruotsiin ja Tanskaan vahvan perinteen kirjailla valmistuvan opiskelijan nimi omaan ylioppilaslakkiin: Ruotsissa lakin eteen ja Tanskassa lakin taakse. Suomalaisiakin ylioppilaslakkeja voidaan kustomoida; lakkiin on mahdollista valita esimerkiksi huomaamattomia omia yksityiskohtia, kuten lipan alapinnan kaiverrus tai silkkinen sisävuori vaikka sateenkaariväreissä.
Suomeen C.L. Seifert valmistaa myös perinteisiä teekkarilakkeja.
Hovitoimittajuus

Yritys on toiminut lisäksi kuninkaallisena hovitoimittajana sekä Tanskan että Ruotsin hoveille vuosista 1903 ja 1911 lähtien. Seifertin Gaala-osastolla[vanhentunut linkki] valmistetaan univormuja, hattuja ja rintamerkkejä hovin lisäksi esimerkiksi armeijoille, lentoyhtiöille, Kööpenhaminan kuuluisalle Hotel D’Angleterrelle ja lukuisille muille toimijoille.
C.L. Seifert – Suomi

Suomalaisia opiskelijoita varten perustettiin vuonna 2010 C.L. Seifert Finland Oy. Suomalaisille lukiolaisille yritys toimittaa perinteisten ylioppilaslakkien lisäksi abivaatteita, joilla on Suomessa muista Pohjoismaista poikkeava, mutta sitäkin vahvempi perinne.
Aiheesta muualla

Yhtiön kotisivut
Mogadishun isku 2017

| Mogadishun isku 2017 |
| --- | --- |
 Mogadishun Safari-hotellin rauniot iskun jälkeen.
Paikka:  Mogadishu
Kohde:  lentokenttäalue, hotelli, liikenne
Ajankohta:  14. lokakuuta 2017
Iskutyyppi:  itsemurhaisku
Kuolleita:  588
Haavoittuneita:  316
Epäilty/epäillyt:  Al-Shabaab
Tekoväline:  sotilasräjähde (autopommi)
Mogadishun isku 2017 on 14. lokakuuta vuonna 2017 Mogadishussa Somaliassa tehty terrori-isku, joka vaati 588 ihmisen hengen. Lisäksi 316 loukkaantui. Se kuuluu maailman eniten uhreja vaatineisiin terrori-iskuihin ja on Afrikan historian toiseksi pahin isku vuonna 1994 Ruandassa tapahtuneen Mushan kirkon joukkomurhan jälkeen. Iskun tekijä oli islamistinen Al-Shabaab-liike, joka sotii Somalian hallitusta vastaan. Iskun varsinainen kohde oli Mogadishun lentokenttäalue, jossa on Afrikan unionin ja Yhdysvaltain sotilaiden tukikohta. Isku tehtiin iltapäiväruuhkan aikaan kuorma-autolla, johon oli lastattu sotilasräjähteitä.
Aiheesta muualla

'Pray for Mogadishu' is not trending, but Somalis are mobilising BBC. 17.10.2017.
Bougainvillen sisällissota

Bougainvillen sisällissota, joka tunnetaan myös nimellä Bougainvillen konflikti oli Papua-Uuden Guinean ja Bougainvillen vallankumouksellisen armeijan (BRA) välinen konflikti. Välillä BRA taisteli myös muita bougainvilleläisiä ryhmiä vastaan. Konfliktia on kuvailtu Oseanian suurimmaksi konfliktiksi toisen maailmansodan jälkeen. Siinä kuoli arviolta 15 000–20 000 bougainvilleläistä.
Väkivaltaisuudet loppuivat vuonna 1998 Bougainvillen rauhansopimuksen jälkeen. lähde?
Tausta

Konfliktin taustalla olivat Bougainvillen asukkaiden halu päättää itse omista asioistaan sekä kaivostoiminnan aiheuttamat maakiistat ja ympäristövahingot. Kun Papua-Uusi-Guinea itsenäistyi Australiasta, Bougainvillesta tuli osa Papua-Uutta-Guineaa, vaikka Bougainville naapurisaarineen kuuluu maantieteellisesti Salomonsaarten kanssa samaan saariryhmään.
Bougainvillestä löydettiin kultasuoni vuonna 1930. 1960-luvulla kuparin löytymisen jälkeen Rio Tinto perusti Pangunan kaivoksen, joka aloitti toimintansa vuonna 1972.
Kaivokseen tuli paljon työntekijöitä, joista suurin osa oli Papua-Uudesta-Guineasta. Bougainvilleläiset kutsuivat heitä punanahkoiksi heidän ihonvärinsä takia. Myös australialaisia tuli töihin kaivokselle.
Paikalliset maanomistajat eivät pitäneet kaivoksesta, koska suurin osa kaivoksella saaduista voitoista ei mennyt saarelle ja sen asukkaille.
Bougainville oli John Momisin ja Leo Hannettin johdolla julistautunut itsenäiseksi vuonna 1975 nimellä Pohjois-Salomonin tasavalta. Bougainville ja Papua-Uusi-Guinea sopivat jo kuitenkin seuraavana vuonna, että Bougainvillesta tulisi osa Papua-Uutta-Guineaa omana provinssinaan.
Konflikti

Vuoden 1988 loppupuolella kaivoksen aiheuttamat jännitteet olivat johtaneet väkivaltaisuuksiin ja Pangunan kaivoksen sulkemiseen. Hallitus lähetti Papua-Uuden-Guinean puolustusvoimien (PNGDF) yksikköjä Bougainvilleen. Paikalliset siviilit kärsivät PNDF:n ja Bougainvillen vallankumouksellisen armeijan (BRA) välisistä taisteluista. Vuonna 1990 Papua-Uusi-Guinea vetäytyi saarelta jättäen sen kokonaan BRA:n haltuun. Toukokuussa Francis Ona julisti Bougainvillen itsenäiseksi.
Hallitus saarsi Bougainvillen käyttäen Australialta saatuja Bell UH-1 Iroquois -helikoptereita ja Pacific-class-partioveneitä. Australia myös koulutti PNGDF:n jäseniä ja toimitti sille aseita ja ammuksia. Helikoptereissa ei ollut aseita, koska niitä ei ollut tarkoitettu taisteluun, mutta PNGDF kiinnitti niihin konekivääreitä. Saarto kesti vuoden 1994 aselepoon asti.
Ona perusti Bougainvillen väliaikaisen hallituksen ja teki itsestään sen presidentin. Bougainvillen entisestä johtajasta Joseph Kabuista tuli varapresidentti. Entinen PNGDF:n komentaja Sam Kauona oli BRA:n johtaja. Saari alkoi ajautua epäjärjestykseen. BRA:n kanssa toimineet Raskol-jengit terrorisoivat kyliä ryöstelemällä raiskaamalla ja murhaamalla. Bougainville jakautui useisiin eri ryhmittymiin.
Väliaikaisen hallituksen piti selvittää 70–80 pientä heimojen välistä konfliktia. Bukan saarella Bougainvillen pohjoisosassa perustettiin miliisi, joka onnistui häätämään BRA:n pois alueiltaan syyskuussa. Vuoden 1990 loppupuolella Buka oli PNGDF:n hallussa ja muu Bougainville BRA:n hallussa. Vuosina 1991–1992 PNGDF sai haltuunsa saaren pohjois- ja lounaisosat.
Helmikuussa 1993 PNGDF valtasi Arawan. Saaren sisäosissa PNGDF kärsi jatkuvia tappioita.
Elokuussa 1994 valittu pääministeri Julius Chan halusi löytää rauhanomaisen ratkaisun konfliktille. Arawassa oli tarkoitus pitää rauhankonferenssi, jonka turvallisuudesta olisi huolehtinut Australian johtama South Pacific Peacekeeping Force. Väliaikaisen hallituksen jäsenet eivät kuitenkaan saapuneet konferenssiin.
Seuraukset

Vuoden 1997 puolivälissä Honiarassa ja Burnhamissa järjestetyt neuvottelut johtivat aselepoon ja sopimukseen saaren demilitarisoinnista. Ona, Kauona ja Kabui neuvottelivat Bill Skaten hallituksen kanssa, jonka jälkeen allekirjoitettiin Lincolnin sopimus tammikuussa 1998. Papua-Uusi-Guinea alkoi vetäytyä Bougainvillestä.
Sodan uhriluvuksi arvioidaan jopa 20 000 henkilöä, eli 10 % Bougainvillen silloisesta väkiluvusta. Lisäksi ihmiset joutuivat mielivaltaisten murhien, seksuaalisen väkivallan ja kidutuksen kohteeksi. Tapahtumat ovat vaikuttaneet negatiivisesti paikallisten mielenterveyteen ja ongelmat purkautuvat mm. lähisuhdeväkivaltana ja päihdeongelmina.
Bougainvilleen perustettiin maakuntahallitus tammikuussa 1999 ja John Momisista tuli sen kuvernööri. Vuonna 2001 perustettiin Bougainvillen autonominen hallitus.
Helmikuussa 2022 Pangunan kaivos, joka oli ollut yksi sisällissodan keskeisistä kiistakapuloista, ilmoitti avaavansa kaivoksen uudelleen 30 vuoden tauon jälkeen. Kaivos oli aiemmin sopinut uudelleenavaamisesta paikallisten maanomistajien kanssa.
Vuonna 2023 Bougainvillen vanhimpien neuvosto ilmoitti haluavansa tutkinnan, jossa selvitettäisiin Papua-Uusi-Guinean väitettyjä ihmisoikeusrikkomuksia.
Seuraukset > Bougainvillen itsenäisyys

Bougainvillen asukkaista 98 % äänesti alueen itsenäistymisen puolesta. Kansanäänestyksen järjestäminen oli osa vuonna 2001 tehtyä rauhansopimusta, mutta se oli luonteltaan vain neuvoa-antava eikä sitonut Papua-Uuden-Guinean hallitusta suoranaisesti tunnustamaan Bougainvillen itsenäisyyttä.
Papua-Uuden-Guinean pääministeri James Marape ja Bougainvillen presidentti Ishmael Toroama ilmoittivat vuonna 2021, että Bougainvillen on tarkoitus itsenäistyä vuoteen 2027 mennessä.
Käännös suomeksi
Viherhaarakas

| Viherhaarakas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Elinvoimainen 
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Phallomycetidae
Lahko::  Gomphales
Heimo::  Gomphaceae
Suku::  Ruotuhaarakkaat Phaeoclavulina
Laji::  abietina
Kaksiosainen nimi
 Phaeoclavulina abietina  (Pers.) Giachini 
Synonyymit
 Clavaria abietina Pers.  Ramaria abietina (Pers.) Quél. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viherhaarakas (Phaeoclavulina abietina) on ruotuhaarakkaiden sukuun kuuluva sienilaji.
Ulkonäkö

Itiöemä on yläosasta väriltään oliivinvihreä, sinivihreä tai okrankeltainen. Jalkaosasta itiöemä on valkoinen ja nukkamainen.
Elinympäristö

Viherhaarakasta esiintyy havumetsissä.