stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kohtisuoruus
Kohtisuoran suoran piirtäminen

Euklidisessa geometriassa suoralle voi piirtää sitä kohtisuoraan leikkaavan suoran (joita on äärettömästi) seuraavasti:
Valitaan suoralta mielivaltainen piste p1.
Käytetään pistettä p1 mielivaltaisen kokoisen ympyrän y1 keskipisteenä.
Käytetään ympyrän y1 kehän ja suoran leikkauspisteitä kahden uuden, samankokoisen, mutta säteeltään ympyrää y1 suuremman ympyrän keskipisteinä.
Piirretään kahden uuden ympyrän kehän leikkauspisteiden läpi uusi suora, joka kulkee myös pisteen p1 läpi.
Näin syntynyt suora on kohtisuora alkuperäistä suoraa vastaan.
Kahden uuden ympyrän leikkauspisteet ovat siis pisteet, jotka kaikista yhtä kaukana pisteestä p1 olevista pisteistä ovat kauimpana myös muista suoran pisteistä.
Yllä kuvatun esimerkin pitäisi (?) toimia myös muussa kuin euklidisessa geometriassa (sillä varauksella, että geometriset muodot vaihdetaan kyseisen tapauksen vastaaviksi).
Ferdynand Ossendowski

Ferdynand Ossendowski vuonna 1933
Ferdynand Antoni Ossendowski (27. toukokuuta 1876 Ludza, Vitebskin kuvernementti, Venäjän keisarikunta - 3. tammikuuta 1945 Grodzisk Mazowieck, Masovia, Puola) oli puolalainen kirjailija, tutkimusmatkailija, yliopistoprofessori ja antikommunistinen aktivisti.
Varhaisvuodet

Ossendowski jonka perhe kuului Liettuan tataareihin syntyi perheensä maatilalla lähellä Ludzan kaupunkia nykyisen Latvian alueella. Hän kävi kymnaasia Kamjanets-Podilskyissa mutta muutti sitten lääkäri-isänsä kanssa Pietariin jossa hän kävi venäjänkielistä koulua. Ossendowski opiskeli kemiaa Pietarin yliopiston matemaattis-fysikaalisessa tiedekunnassa. Hän oli professori Aleksander Zalewskin apulaisena ja matkusti laajalti muun muassa Siperiassa, Kaukasian alueella ja Altain vuoristossa. Kesäisin Ossedowski oli työssä Odessan ja Vladivostokin välillä liikennöineessä laivassa ja hän pääsi vierailemaan eri puolilla Aasiaa Japanissa, Sumatralla, Kiinassa, Malakan niemimaalla ja Indonesiassa. Ossendowski sai Pietarin kirjallisuusseuran palkinnon tekemänsä Intian-matkan kuvauksesta.
Vuonna 1899 Pietarissa tapahtuneiden opiskelijamellakoiden jälkeen Ossendowski joutui lähtemään Venäjältä. Hän muutti Pariisiin ja jatkoi opintojaan Sorbonnen yliopistossa, jossa hänen opettajinaan olivat Maria Curie-Skłodowska ja Marcelin Berthelot. Vuonna 1901 hän pääsi palaamaan Venäjälle jossa professori Zalewski kutsui hänet työhön vastaperustettuun Tomskin valtionyliopiston teknologiseen instituuttiin. Ossendowski opetti täällä kemiaa ja fysiikkaa, luennoi myös yliopiston maatalousakatemiassa ja julkaisi tutkimusartikkeleita hydrologian, geologian, fysikaalisen kemian, maantieteen ja fysiikan alueilta.
Venäjän-Japanin sodan puhjettua 1905 Ossendowski muutti Mantsuriassa sijainneeseen Harbinin kaupunkiin, jonne hän perusti teknillisen keskuslaboratorion. Tämä venäläisrahoitteinen laitos tutki alueen malmivarojen hyödyntämistä. Ossendowski toimi myös Venäjän maantieteellisen seuran Vladivostokin osaston johtajana ja tässä ominaisuudessa hän teki useita matkoja Koreaan, Sahalinin saarelle, Ussurin alueella ja Beringin salmen rannoille. Ossendowski oli myös yksi Mantsurian puolalaisyhteisön johtajista ja hän julkaisi täällä ensimmäisen puolankielisen romaaninsa Noc (Yö). Venäjän vuoden 1905 vallankumousyrityksen aikana Ossendowski oli mukana Mantsuriassa toimineen ja valtaan pyrkineen vasemmistolaisen keskusvallankumouskomitean toiminnassa. Vallankumouksen epäonnistuttua Ossendowski järjesti lakon jolla vastustettiin Venäjälle kuuluneessa Kongressi-Puolassa toteutettuja brutaaleja levottomuuksien tukahduttamistoimia. Hänet pidätettiin tämän vuoksi ja sotilastuomioistuin tuomitsi hänet kuolemaan. Tuomio muutettiin kuitenkin myöhemmän usean vuoden pakkotyörangaistukseksi.
Paluu Puolaan

Ossendowski palasi vuonna 1922 Puolaan ja asettui asumaan Varsovaan. Hän piti luentoja Varsovan yliopistossa ja toimi Puolan hallituksen neuvonantajana ja Neuvosto-Venäjän asioiden asiantuntijana. Ossendowski matkusteli myös ympäri maailmaa ja julkaisi kirjoja matkoistaan. Hänen kirjojaan ilmestyi yli 70 Puolassa ja niitä käännettiin 20 eri kielelle. Ossendowski olikin tällöin ulkomailla toiseksi suosituin puolalainen kirjailija Henryk Sienkiewiczin jälkeen. Hän julkaisi muun muassa Leninin elämäkerran (Lenin God Of The Godless, 1933), jossa hän arvosteli neuvostohallintoa ja kommunistijohtajien kaksinaamaisuutta. Kolmesta Ossendowskin kirjasta tehtiin Puolassa elokuva juuri ennen toisen maailmansodan puhkeamista.
Saksan hyökättyä syyskuun alussa 1939 Puolaan ja vallattua maan Ossendowski jäi asumaan Varsovaan. Vuonna 1942 hän kääntyi katoliseen uskoon oltuaan tätä ennen uskonnoltaan luterilainen. Vuonna 1943 Ossendowski liittyi maan alla toimineeseen Puolan kansallispuolueeseen ja oli mukana Puolan maanalaisen valtion toiminnassa valmistellen maanalaista koulutusohjelmaa ja sodanjälkeisen koulutuksen aloittamista.
Viimeiset vaiheet ja jälkimaine

Varsovan kansannousun kukistumisen jälkeen vakavasti sairas Ossendowski muutti Żółwinin kylään, joka sijaitsi Varsovan esikaupunkeihin kuuluneen Milanówekin lähellä. Hänet vietiin 2. tammikuuta 1945 Grodzisk Mazowieckissa sijainneeseen sairaalaan, jossa hän kuoli seuraavana päivänä. Ossendowski haudattiin Milanówekin hautausmaalle. Puna-armeijan vallattua alueen 18. tammikuuta 1945 NKVD etsi Ossendowskia ja hänet oli tarkoitus vangita Leninistä ja Neuvostoliitosta julkaisemiensa kirjojen vuoksi vastavallankumouksellisena agitaattorina. NKVD:n agentit kaivoivat Ossendowskin ruumiin ylös varmistuakseen että hän oli todella kuollut. Maailmansodan jälkeen Ossendowskin kirjat olivat kiellettyjä Puolassa ja niitä poistettiin kirjastoista ja poltettiin. Ossendowskin kirjoja päästiin uudelleen julkaisemaan maassa vasta vuonna 1989.
Suomennettuja teoksia

Eläimiä, ihmisiä ja jumalia; suom. Eino Palola. Otava 1924 (alkuteos Beasts, men and gods)
Villissä Idässä: kertomuksia; suom. Eino Palola. Otava 1925 (alkuteos Man and Mystery)
Englannin kielellä ilmestyneitä teoksia

Beasts, Men and Gods. E.P. Dutton & Company, Inc., New York 1922
Black Magic of Mongolia. 1922
With Baron Ungern in Urga. 1922
Man and Mystery in Asia. E.P. Dutton & Company, Inc., New York 1923
From President to Prison. George Allen & Unwin, London 1925
The Shadow of the Gloomy East: A Moral History of the Russian People. E. P. Dutton & Company, New York 1925
The Fire of Desert Folk: The Account of a Journey Through Morocco. E.P. Dutton & Co, New York 1926
The Breath of The Desert: Oasis and Simoon: The Account of a Journey Through Algeria and Tunisia. E.P. Dutton & Co, New York 1927
Slaves of the Sun: Travels in West Africa. E.P. Dutton & Co, New York 1928
The Lioness: A Romance of the Riff Mountains. E.P. Dutton & Co, New York 1929
Life Story of a Little Monkey: The Diary of the Chimpanzee Ket. 1930
Lenin: God of the Godless. E.P. Dutton & Co., Inc, New York 1931
Aiheesta muualla

Ossendowskin kirjoja Project Gutenbergissä
Ossendowskin kirjoja Internet Archivessa
On Edward Bulwer-Lytton: Agharta, Shambhala, Vril and the Occult Roots of Nazi Power, Joseph George Caldwell 2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
Villi itä. Ferdinand Ossendowski : Man and mystery in Asia, London 1924, Iltalehti, 21.07.1924, nro 165, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sakari Pälsi : Ossendowskin ihmekirja. Paljonko totta, paljonko tarua?, Suomen Kuvalehti, 28.02.1925, nro 9, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ossendowski varoittaa Europaa, Uusi Suomi, 13.11.1927, nro 263, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ossendowskin suomennettuja artikkeleita:
Valkoisen miehen seikkailuja mustassa Afrikassa I. Yöllinen leopardinmetsästys, Kansan kuvalehti, 10.08.1928, nro 32, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Valkoisen miehen seikkailuja mustassa Afrikassa II. Neekerien metsästystapoja, Kansan kuvalehti, 17.08.1928, nro 33, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Valkoisen miehen seikkailuja mustassa Afrikassa III. Verenhimoisia poppamiehiä, Kansan kuvalehti, 24.08.1928, nro 34, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ferdynand Antoni Ossendowski
Ossendowskin muistolaatta Varsovassa Grójecka-katu 27:ssä)
Ossendowskin hauta Milanówekin hautausmaalla
Käännös suomeksi
Luukudos

Luukudos on elävää jatkuvasti uusiutuvaa tukikudosta. Se muodostuu luusoluista sekä kiteisestä väliaineesta, joka koostuu pääasiassa kalsiumista ja fosfaatista. Luukudoksessa on myös runsaasti kollageenisyitä. Kudoksen rakenteesta johtuen luun puristus-, taivutus- ja venytyslujuudet ovat suuria. Luukudosta muodostuu ja hajoaa koko ajan hormonien säätelemänä.
Luukudoksen muodostuminen ja uusiutuminen

Luukudos muodostuu alkiokautisesta sidekudoksesta kahdella tavalla: joko suoraan sidekudoksesta luutumalla (mm. solisluut ja monet kallon luut) tai siten, että ensin muodostuu rustoinen malli, johon jo kahdeksan viikon ikäisellä sikiöllä ilmaantuvat ensimmäiset luutumiskeskukset. Rustosolut kuolevat ja tilalle saapuu verisuonten matkassa osteoblasteja ja osteoklasteja, jotka alkavat valmistamaan luukudosta.
Luukudos uusiutuu ja muovautuu vilkkaimmin kasvuvaiheessa, mutta myös aikuisen luukudos on jatkuvan uusiutumisen ja muovautumisen kohteena. Osteoklastit poraavat luukudokseen reikiä. Tämän jälkeen osteoblastit asettuvat reiän reunoille valmistamaan uutta luuta kerros kerrokselta. Osteoblastit jäävät valmistamansa soluväliaineen vangiksi ja muuttuvat osteosyyteiksi.
Luukudoksen rakenne

Luukudoksen soluväliaine on osteoidissa pääosin muodostunut kollageenisyistä ja osteoblastien vaikutuksesta mineralisoituneesta kalsiumhydroksidiapatiitista Ca10(OH)2(PO4)6. Valmiissa luukudoksessa soluväliaineen kuivamassasta noin neljännes on kollageenisyitä ja loppu on kalsiumhydroksidiapatiittia. Luun kuivapainosta on epäorgaanista mineraalia 2/3, ja tästä noin 95 % on kalsiumfosfaattia. Solujen osuus luukudoksesta on vähäinen.
Luun rakenteen perusyksikkö on osteoni, jonka keskellä kulkee sitä ravitseva verisuoni. Osteonissa luusolut eli osteosyytit ympäröivät verisuonta rengasmaisesti. Osteosyytit ovat yhteydessä toisiinsa solu-ulokkeiden avulla, joten aineenvaihdunta välittyy solusta toiseen. Osteoniksi järjestyminen turvaa osaltaan luun solujen energian ja ravintoaineiden saantia.
Luun rakenne

Luuta ympäröi sidekudoksinen luukalvo, joka pystyy tuottamaan tarvittaessa uutta luuta luun kasvaessa paksuutta. Luukalvon alla on tiivistä luuta, jonka alla puolestaan on hohkaluuta. Luuydintä on hohkaluun muodostaman verkoston väleissä ja luuydinontelossa.
Luukudosta, jossa on ympyränmuotoisia osteoneja.
Infinitiivi

Infinitiivi eli nimitapa on verbin substantiivinen nominaalimuoto. Toisin sanoen verbiä, joka on infinitiivimuodossa, käytetään kuten mitä tahansa substantiivia. Se taipuu sijamuodoissa ja toimii lauseenjäsenenä kuten nominit.
Suomen infinitiivi

Suomen kielessä on laskentatavasta riippuen kolme, neljä tai viisi infinitiivimuotoa. Infinitiivit taipuvat vain jossain sijamuodoissa. Persoonamuodot muodostetaan lisäämällä muotoon possessiivisuffiksi, ei verbien persoonapäätteitä. I infinitiivin translatiiviin ja V infinitiiviin liittyy aina possessiivisuffiksi, samoin useimmiten II infinitiivin inessiiviin, tietyissä tilanteissa myös III infinitiivin abessiiviin.
Neljännen ja viidennen infinitiivin asema on kyseenalainen. Ison suomen kieliopin mukaan niin kutsuttu "neljäs infinitiivi" on verbin teonnimen käyttöä verbiliitossa, kun taas "viides infinitiivi" on tietynlainen adverbiaali. Suurin osa neljännen infinitiivin tunnustavistakin lähteistä erottaa sen teonnimestä, joka taipuu kaikissa sijamuodoissa, kun taas neljännessä infinitiivissä on kyse käskyrakenteesta (se on tekeminen, sitä ei ole tekemistä) tai jatkuvaa tekemistä ilmaisevasta rakenteesta tekee tekemistään. Viidettä infinitiiviä on kutsuttu myös propinkvatiiviksi ja proksimatiiviksi.
Suomen infinitiivi > Esimerkki

| Nimitys> Tunnus | I infinitiivi> A | II infinitiivi> E | III infinitiivi> MA | IV infinitiivi> MINEN | V infinitiivi> MAINEN |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| persoonamuodot |  laulaa translatiivi: laulaakseni  laulaaksesi  laulaakseen  laulaaksemme  laulaaksenne  laulaakseen |  inessiivi: laulaessa laulaessani  laulaessasi  laulaessaan (laulaessansa)  laulaessamme  laulaessanne  laulaessaan (laulaessansa) instruktiivi: laulaen |  laulama taipuu seuraavissa sijamuodoissa: inessiivi: laulamassa  elatiivi: laulamasta  illatiivi: laulamaan  adessiivi: laulamalla  abessiivi: laulamatta  instruktiivi: laulaman (harvinainen) |  laulaminen  taipuu seuraavissa sijamuodoissa: nominatiivi: laulaminen  partitiivi: laulamista, laulamistaan |  adessiivi: laulamaisillani  laulamaisillasi  laulamaisillaan, laulamaisillansa  laulamaisillamme  laulamaisillanne |
| passiivi |  |  inessiivi: laulettaessa  |  instruktiivi: laulettaman |  |  |
Kristiina Kouros

Kristiina Kouros (o.s. Huuskonen, s. 19. marraskuuta 1966) on suomalainen ihmisoikeuksiin erikoistunut juristi. Koulutukseltaan hän on oikeustieteen tohtori.
Ura

Kouros toimi Ihmisoikeusliiton pääsihteerinä 2000–2012, asiantuntijana Ihmisoikeuskeskuksessa vuosina 2012–2019 ja keskuksen johtajan määräaikaisena sijaisena syyskuusta 2013 marraskuuhun 2014, sekä asiantuntijana ja esittelijänä eduskunnan oikeusasiamiehen kansliassa vuosina 2019–2022. Vuodesta 2022 lähtien hän on toiminut KPMG:n Euroopan, Lähi-Idän ja Afrikan (EMA) alueen vastuullisuustyön keskuksen ihmisoikeuspalveluiden vetäjänä . Aiemmin hän on toiminut myös vapaana toimittajana, yrittäjänä sekä oikeustieteen opettajana
Kouros on toiminut useissa luottamistehtävissä, muun muassa varapuheenjohtajana ihmisoikeusjärjestön kansainvälisessä liitossa (Fédération Internationale pour les Droit Humaine, FIDH  varapuheenjohtajana ulkoministeriön asettamassa Kansainvälisten ihmisoikeusasiain neuvottelukunnassa ja hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana Kansalaisjärjestöjen ihmisoikeussäätiössä (KIOS). Ulkopoliittisen instituutin (Upi) neuvottelukunnassa hän toimi eduskunnan kansliatoimikunnan nimeämänä jäsenenä vuosina 2013–2017 ja hallituksen jäsenenä Anders Chydenius -säätiössä vuodesta 2001 alkaen.
Kouros on kirjoittanut ihmisoikeuksista artikkeleita ja toimittanut teoksia. Kouros on toiminut vuosina 2000–2012 myös Ihmisoikeusraportti-lehden vastaavana päätoimittajana, Savon Sanomien kolumnistina vuosina 1999–2012 ja Lakimiesuutiset -lehden vakituisena avustajana ja toimitusneuvoston jäsenenä 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alkuvuosina.
Kouros oli vuoden 2003 eduskuntavaaleissa ehdokkaana sitoutumattomana Vihreiden listalla ja vuoden 2007 eduskuntavaaleissa hän oli kokoomuksen ehdokkaana. Sittemmin hän on ilmoittanut olevansa poliittisesti sitoutumaton.
Kristiina Kouroksen tiestä ihmisoikeuksien pariin on tehty radio-ohjelma Ylen kuusi kuvaa -ohjelmasarjaan.
Yksityiselämä

Kristiina Kourosin aviomies on lääkäri, kirjailija ja elokuvaohjaaja Alexis Kouros.
Teoksia

Perus- ja ihmisoikeuksien rajoittamisesta niiden edistämiseen - Tutkimus perus- ja ihmisoikeuksien edistämisestä erityisesti kansallisen ihmisoikeusinstituution tehtävänä (väitöskirja Helsinki 2021)
Ihmisoikeudet yritystoiminnassa, Kristiina Kouros ja Kristiina Vainio, teoksessa Koivurova, Pirjatanniemi (toim.). Ihmisoikeuksien käsikirja, Tietosanoma 2014.
(toim.): Iloisen talon kellareissa.  (Into-pamfletti 45)  Helsinki:  Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0617-1
Suomessa asuvien muslimien suhtautumisesta perhelainsäädäntöön ja perhearvoihin teoksessa Martikainen, Sakaranaho & Juntunen (toim.) Kenen islam? Suomen muslimit arjessa, mediassa ja yhteiskunnassa, 2008
Kristiina Kouros ja Susan Villa (toim.) Ihmisoikeudet ja islam. Like 2004. ISBN: 952-471-435-3
Sley-Media

| Sley-Media |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2009
Toimitusjohtaja:  Teemu Haataja
Puheenjohtaja:  Tom Säilä
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  kristillinen kustannustoiminta
Omistaja:  Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys
Kotisivu:  www.sley.fi/sley/yhdistystiedot/organisaatio/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sley-Media Oy on suomalainen kristillinen kustannusyhtiö. Sley-Media kustantaa kirjoja ja äänitteitä sekä julkaisee lehitä. Sley-Median kustannustoiminta järjestettiin Sley-Median alle vuonna 2009, jolloin kirjatuotanto keskitettiin yhdistyksen kannalta keskeisiin tuotteisiin. Kustannusyhtiö on kokonaan Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen omistama. Aikaisemmin Sley on harjoittanut kustannustoimintaa nimellä SLEY-Kirjat Oy (1977–2005) ja Kustannus Oy Arkki (2005–2009). Sley-Media on Kristilliset kustantajat ry:n jäsen.
Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto

| Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto |
| --- | --- |
Perustettu:  21. lokakuuta 1906
Lopetti:  1908
Johtaja:  Santeri Alkio
Äänenkannattaja:  Ilkka
Infobox OKNimi-testi OK: 
Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto (EPNM) oli vuosina 1906–1908 Vaasan läänin alueella toiminut puolue, jota johti Santeri Alkio. Puolueen perustajat tulivat Nuorsuomalaisesta puolueesta, ja EPNM toimi osin nuorsuomalaisten sisällä, kunnes se loppuvuonna 1907 päätti yhdistyä Suomen Maalaisväestön Liittoon eli Maalaisliittoon. EPNM:n ohjelma oli sekä Maalaisliittoa että nuorsuomalaisia radikaalimpi ja puolue sijoittui niistä vasemmalle.
Politiikka

EPNM ajoi nuorsuomalaisia radikaalimpia muutoksia maalaisten sosiaaliseen asemaan, ja se nosti nämä vaatimukset keskeisemmälle sijalle. EPNM:n ja Alkion ideologiaan kuului myös tuki wrightilaiselle työväenliikkeelle ja sen jäsenet osallistuivat työväenyhdistysten toimintaan. EPNM ei myöskään ollut yhtä selvästi agraarinen ammatti- ja luokkapuolue, vaan se pyrki vetoamaan muuhunkin maaseutuväestöön yleisellä vapaamielisyydellään. Puolueet olivat kuitenkin varsin lähellä toisiaan ja yhteistyö alkoi pian.
Historia > Tausta

EPNM:n juuret johtavat suoraan Santeri Alkioon ja nuorisoseuraliikkeeseen. Nuorsuomalaisuus oli Alkion mielestä liukunut oikealle. Tilannetta kärjisti myös Etelä-Pohjanmaalla ilmestyneen perustuslaillinen lehdistön päätyminen puolueen oikeiston haltuun ja välirikko Alkion kanssa. Alkio ja nuorisoseuralaiset perustivat vastaliikkeenä uuden sanomalehden, Ilkan, jonka ensimmäinen numero ilmestyi huhtikuussa 1906. Lehti oli osa uudistusmielisen maalaisväestön järjestäytymistä Etelä-Pohjanmaalla. Täyttä pesäeroa nuorsuomalaisiin alkiolaiset eivät kuitenkaan vielä tehneet. Kokouksia Pohjanmaan maalaisväestön kokoamiseksi oli pidetty helmikuusta alkaen. Niihin osallistui aluksi myös Suomalaisen puolueen kannattajia.
Historia > Puolueen perustaminen

Sanomalehti Ilkan perustaminen johti Etelä-Pohjanmaalla oman puolueen perustamisesta. 18. syyskuuta 1906 kokoontui Ilkka-lehden toimituksessa Vaasassa 20 hengen kokous päättämään uuden puolueen perustamistoimista. Puolueen nimeksi päätettiin Etelä-Pohjanmaan nuorsuomalainen maalaisliitto ja perustaminen tapahtui samana päivänä Suomen Maalaisväestön Liiton perustamiskokouksen kanssa. Virallisesti puolue perustettiin Kauhavalla 21.–23.10. pidetyssä kokouksessa. Puolue perustettiin nuorsuomalaisten radikaaliksi maalaissiiveksi.
Puolueen perustamisesta SML:n kanssa samana päivänä ja sen sattumanvaraisuudesta on käyty keskustelua. Raimo Salokankaan mukaan mutta perustajat eivät aluksi tienneet kilpailevista hankkeista. Matti Kalliokoski on pitänyt mahdollisena, että tieto Pohjois-Pohjanmaan puoluehankkeesta sai eteläpohjalaiset liikkeelle, koska nämä epäilivät hanketta vanhasuomalaisten salajuoneksi. Puolueiden johtohahmot olivat syksyn 1906 tiiviissä kirjeenvaihdossa ja pyrkivät sovittamaan hankkeitaan yhteen. Eriävät käsitykset maalaispuolueen suhteesta nuorsuomalaiseen puolueeseen estivät kuitenkin puolueiden muodollisen yhdistymisen ennen ensimmäisiä eduskuntavaaleja. Joillakin paikkakunnilla puolueilla oli kilpailevia osastoja, joiden kesken esiintyi riitoja. Suurimman ongelman aiheutti EPNM:n vaatimus kirkon ja valtion erottamisesta.
Historia > Toiminta

EPNM:n ja SML:n tiet pysyivät erillisinä vuoden 1906 ajan ja niiden johtohahmojen välille syntyi luonteva työnjako. Santeri Alkio oli maalaisväestön poliittisen liikkeen henkinen ja aatteellinen keulakuva, jonka ajatukset levisivät nuorisoseurojen kautta ympäri maata. Vuoden 1907 eduskuntavaaleissa EPNM asetti ehdokkaita yhdessä nuorsuomalaisten kanssa Vaasan läänin kolmessa vaalipiirissä. Vaaliliitoista valittiin eduskuntaan EPNM:n Santeri Alkio eteläisessä ja kaksi nuorsuomalaista itäisessä vaalipiirissä. Maalaisliitto ei saanut läänistä yhtään edustajaa.
Kansanedustajaksi noussut Alkio liittyi aluksi nuorsuomalaisten ryhmään, mutta pian hän huomasi olevansa lähempänä maalaisliittolaisia kollegoitaan ja alkoi toimia yhteistyössä näiden kanssa. Alkio epäonnistui nuorsuomalaisten käännyttämisessä radikaalimmalle linjalle ja siirtyi SML:n eduskuntaryhmään. Siirtyminen aloitti kahden maalaispuolueen yhdistymisen. Yhdistymistä tuki myös vaalimatematiikka: Vaasan läänin pohjoisessa ja itäisessä vaalipiirissä maalaispuolueet kilpailivat keskenään, eivätkä saaneet edustajia läpi.
Historia > Yhdistyminen Maalaisliitoksi

EPNM hyväksyi yhdistymisen SML:n kanssa Alavudella 29. joulukuuta 1907 pitämässään kokouksessa ja hanke toteutui seuraavan vuoden alkupuolella. Vuoden 1908 eduskuntavaalit käytiin juuri maalaispuolueiden yhdistyttyä, mutta Alkio ei kyennyt uusimaan paikkaansa ja puolue jäi edustajitta. Hajotusvaalit olivat puolueelle pettymys. Yhtenäinen Maalaisliitto piti ensimmäisen vuosikokouksensa Kauhavalla 7.–8.11.1908. Kokouksen tunnelmat eivät olleet yhtä korkealla kuin perustavissa kokouksissa kaksi vuotta aikaisemmin ja  kokoukseen osallistui vain 24 edustajaa. Maalaisliitolle hyväksyttiin uusi kompromissihakuinen ohjelma, joka kuitenkin kallistui Maalaisväestön liiton aiemmin edustamaan suuntaan. EPNM:n edustama radikaalius väistyi puolueen imagosta ja maanviljelijöiden eturyhmäajattelu sai keskeisimmän sijan. Loppuvuonna 1908 perustettiin Maalaisliiton Vaasan läänin eteläisen vaalipiirin piiritoimikunta, jonka kaikki toimihenkilöt olivat EPNM:n entisiä aktiiveja.
Puolueorganisaatio > Kannattajakunta

Edistysmielinen nuorsuomalainen linja sai suurinta kannatusta Vaasan seudulla Etelä-Pohjanmaalla, mutta toimintaa oli myös muualla Vaasan läänissä. Ensimmäiset paikallisosastot muodostettiin Laihialla ja Kauhavalla. EPNM:n johtohahmo oli Santeri Alkio, joka kannattajineen koki vanhoillisten saaneen liikaa valtaa nuorsuomalaisissa. Tavoitteena oli muuttaa puolue sisältäpäin. Kesällä 1906 aloitti Alkion päätoimittama sanomalehti Ilkka, jonka palstoilla EPNM:n ajatuksia alettiin tuoda julki.
Puolueorganisaatio > Nimi

Puolueen nimeksi päätettiin Etelä-Pohjanmaan nuorsuomalainen maalaisliitto. Nimi syntyi puolueen perustamistoimista käydyssä kokouksessa 18. syyskuuta 1906. Nimestä on päätelty, että puolueen toivottiin toimivan vapaassa yhteistyössä nuorsuomalaisen puolueen kanssa. Nimi viittasi myös toimintaan vain yhden maakunnan alueella.
Aiheesta muualla

EPNM:n ohjelmavaatimuksia 1906 (Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto)
Santeri Alkio.