stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iirinkielinen nykykirjallisuus
Griannan veljekset > Séamus Ó Grianna

Séamus Ó Griannasta tuli eräänlainen "virallinen kirjailija", joka loi valtavan, mutta jossain määrin itseään toistavan elämäntyön: lähes kolmekymmentä romaania ja novellikokoelmaa, joissa hän kuvaa kotikyläänsä sellaisena enemmän tai vähemmän ihanteellistettuna, staattisena ja muuttumattomana miljöönä kuin hän sen muisti Dublinissa viettäminään vuosikymmeninä. Hän kieltäytyi hyväksymästä 1940-luvun lopulta alkaen käyttöön tullutta uutta oikeinkirjoitusta, vaan laati kirjansa vanhalla kirjoitustavalla ja "gaelilaisella" kirjaimistolla, joiden hän katsoi sopivan paremmin omaan murteeseensa. Suuri osa hänen novelleistaan on vain kansanomaisia anekdootteja tai faabeleita, joihin hän on ammattikirjailijan otteella lisännyt miljöötä ja henkilökuvausta, lihaa luiden päälle.
Séamus Ó Grianna kirjoitti parisataa novellia, joiden parhaimmisto on nyttemmin kerätty kaksiosaiseen kokoomateokseen Cora Cinniúna ("Kohtalon käänteitä"). Valikoimaan ei kuitenkaan sisälly hänen parhaana pidetty novellikokoelmansa Cith is Dealán ("Sadetta ja poutaa"). Hänen romaaneistaan tunnetaan parhaiten Caisleán Óir ("Kultalinna" - tai oikeastaan "Pilvilinna") ja Mo Dhá Róisín ("Molemmat Róisínini"). Muita romaaneja ovat muun muassa Tairngreacht Mhiseoige ("Miseogin ennustus"), Bean Ruadh de Dhálach ("Punatukkainen nainen Ó Dónaillin sukua"), Le Clap-Sholas ("Iltahämärän tullen") ja An Sean-Teach ("Vanha talo"). Hän kirjoitti myös kaksi muistelmakirjaa, lapsuutta käsittelevän teoksen Nuair a Bhí Mé Óg ("Kun olin nuori") ja muun muassa nuoruuden sotaseikkailuista kertovan jatko-osan An Saol Corrach ("Levoton elämä").
Séamus Ó Grianna, joka kylänsä rakastetun tarinankertojan Máire Connachtilaisen muistoa kunnioittaen kirjoitti kaunokirjalliset teoksensa kirjailijanimellä Máire, ei ollut täysin vailla ansioita kirjailijana. Hänellä oli mehevä, aika kitkeräkin huumorintaju, mutta hän käytti sitä hieman vastuuttomasti ja suututti monet ihmiset, mikä sitten pilasi hänen välinsä iirinkielisyysliikkeeseen ja katkeroitti häntä itseään entistä enemmän. Vanhoilla päivillään hän jopa liittyi iirinkielisyystoimintaa vastustavan Language Freedom Movement -järjestön jäseneksi. Tämän takia hänen tuotantoaan on alettu uudelleen arvostaa vasta 1990-luvulla, ennen muuta Ulsterin iirinkielistä kirjallisuutta laajalti tutkineen Nollaig Mac Conghailin työn ansiosta.
Máirtín Ó Cadhain

Máirtín Ó Cadhain oli kansakoulun opettaja ammatiltaan, kuten Griannan veljekset. Kyseessä oli se akateeminen ammatti, johon iirinkieliseltä maaseudulta käsin oli helpointa kouluttautua. Hän oli kotoisin Connemaran rannikolta, ns. Cois Fharraigen alueelta, Galwayn (Gaillimh) kaupungin länsipuolelta. Nuorella iällä hän kiinnostui IRA:n toiminnasta ja muista nationalistisista pyrinnöistä: hän osallistui muun muassa suureen polkupyörämarssiin, jolla haettiin kannatusta iirinkielisten siirtokuntien perustamiselle Itä-Irlannin vehmaille kesantomaille. Tämä mielenosoitus johtikin Ráth Cairnin iirinkielisen kylän perustamiseen Meathin (An Mhí) kreivikuntaan lähelle Kellsin (Ceanannas Mór) ja Trimin (Baile Átha Troim) kaupunkeja.
Toiseen maailmansotaan Irlanti ei osallistunut, mutta Máirtín Ó Cadhain joutui pidätetyksi monien muiden IRA-miesten ja -sympatisöörien kanssa ja vietti sotavuodet - irlantilaisittain "hätätilan vuodet" (the Emergency years, blianta na hÉigeandála) - Kildaren Curraghin (Curach Chill Dara) internointileirissä. Hänen ainoa elinaikana julkaistu romaaninsa, Cré na Cille ("Kirkkomaan multa"), onkin muun muassa allegoria noista vankilavuosista. Romaanissa kuvataan Gaeltacht-alueen yhteiskunnallisia ristiriitoja kirkkomaassa maatuvien vainajien loppumattomina, inttävinä keskusteluina, joille Ó Cadhain sai mallin vankilavuosien keskusteluista IRA:n miesten välillä: vainajien perspektiivi maailmaan on ahdas ja heidän arvomaailmansa hyvin maallinen, he jaksavat muun muassa riidellä siitä, kenen hautapaikka on maksanut eniten. Kirja herättikin närkästystä sen vuoksi, että se kuvaa nationalistien ihannoiman iirinkielisen maaseudun siihen asti jaloiksi villeiksi mielletyt asukkaat äreinä ja ikävinä juntteina - koska Ó Cadhain oli itse yksi noista junteista, hänellä oli toki tähän oikeus.
Kirjailijan tuotannosta muistetaan yleensä vain tämä romaani, mutta itse asiassa hänen elämäntyönsä on laaja ja vaihteleva. Osallistuessaan yhteiskunnalliseen toimintaan hän laati pamfletteja ja kiistakirjoituksia, joilla on yhä myös kaunokirjallista arvoa. Novellikokoelmia hänen kynästään lähti runsaat puoli tusinaa, romaaneista kaksi - joycelaisittain kokeileva Barbed Wire ja Cré na Cillen maalaismaisemaan palaava Athnuachan - julkaistiin vasta 1990-luvulla, yli kaksi vuosikymmentä hänen kuoltuaan. Hänen poliittiset näkemyksensä, jotka ilmenevät parhaiten postuumista niteestä Tone Inné agus Inniu ("Tone eilen ja tänään"), ovat IRA:n piirissä toimineelle henkilölle melko tavanomainen populistisen sosialismin ja kansallismielisyyden yhdistelmä, mutta kirjailijana hän on omalaatuinen ja kiinnostava. Hän ei myöskään pitäydy maaseutumiljöössä, vaan kuvaa erityisesti tuotantonsa loppupuolella myös kaupunkiympäristöä, joka näyttäytyy joskus futuristisen epäinhimillisenä.
Breandán Ó hEithir - iirin Hannu Salama?

Breandán Ó hEithir oli kotoisin Aran-saarilta ja verraten läheistä sukua elämäntyylinsä suurimmaksi osaksi englannin kielellä tehneelle, mutta iiriä äidinkielenään puhuneelle Liam O'Flahertylle. Hän koetti 1940-luvulla nuorena miehenä opiskella Galwayn (Gaillimh) yliopistossa, mutta jätti opiskelun kesken malttamattoman temperamenttinsa vuoksi. Sen jälkeen hän toimi iirinkielisyysliikkeen kiertävän kirjakaupan ja propagandapakettiauton kuljettajana, mutta ajautui lehtimieheksi, jossa ammatissa hän toimi suurimman osan elämästään. Hän kirjoitti lehtijuttuja, myös nokkelia pakinoita ja urheilujournalismia, sekä äidinkielellään että englanniksi.
Televisiossa Ó hEithir toimi 1960–70-lukujen vaihteessa. Hänen toimittamansa ajankohtaisohjelma Féach! ("Katso!") seurasi ajan henkeä sikälikin, että se oli vasemmistolaisella, reporadiomaisella tavalla provokatorinen, erehtyipä joskus myös ymmärtämään Itä-Saksan kaltaisia maita liiaksikin. Vanhoillisen, katolisen Irlannin oloissa tämä oli toki varsin tehokas tapa närkästyttää ihmisiä.
Kirjailijana Ó hEithir, joka menehtyi syöpään 1990-luvun alussa, tunnetaan ennen muuta romaaneistaan Lig Sinn i gCathú ("Johdata meidät kiusaukseen") ja Sionnach ar mo Dhuan ("Kettu koukussani"). Jälkimmäisen kirjan nimi viittaa irlantilaisten kalastajien uskomukseen, jonka mukaan kettu tuottaa pahaa onnea, eikä sen nimeä saa mainita jottei kalaonni mene pilalle: "kettu koukkuusi käyköön!" (sionnach ar do dhuan) on siksi yksi pahimpia kirouksia ja tölväisyjä, mitä iiriksi voi sanoa.
Lig Sinn i gCathú on kuvaus opiskelijapojan pääsiäisviikosta 1940-luvun Galwayssa, jonka nimi kirjassa tosin on Baile an Chaisil - Ballycastle. Viina, seksi, solmuun menneet perhesuhteet, isän kuolema, eri tyttöystävien välillä poukkoilu ja muu levottomuus kuuluu nuorukaisen elämään. Vaikeasti alkoholisoituneiden tai vanhuudenhöperöjen professorien oikut keventävät hullunkurisuudessaan kirjan tunnelmaa. Ajankuvaan kuuluu poliittinen levottomuus, joka johtaa aika ajoin  väkivaltaisiin yhteenottoihin de Valeran kannattajien ja hänen vastustajiensa välillä.
Ó hEithirin toinenkin romaani, absurdin koominen Sionnach ar mo Dhuan on naturalistinen kuvaus Irlannin yhteiskunnan pikkumaisesta ja ilkeämielisestä puolesta. Tällä kertaa se nähdään mielisairaalasta ja sen asukkaiden elämäntarinoista käsin. Molemmat romaanit sisältävät runsaasti anekdotaalista materiaalia, jota kirjailija ei aina onnistu mukauttamaan kovin luontevaksi osaksi juonta. Ilmapiirin luomisessa hän sitten onnistuu sitäkin paremmin: varsinkin ensimmäisessä romaanissa galwaylainen miljöö on kouriintuntuvan tunnistettava.
Vuonna 2000 Liam Mac Con Iomaire julkaisi Breandán Ó hEithiristä laajan, 700-sivuisen elämäkerran Iomramh Aonair ("Yksinsoutu").
Iirinkielinen kirjallisuus tänään > Joe Steve Ó Neachtain

Joe Steve Ó Neachtain tunnetaan ennen kaikkea iirinkielisen televisiokanavan saippuaoopperan Ros na Rún ("Salaisuuksien niemi") käsikirjoittajana. Vuosituhannen vaihteessa hän on kuitenkin kunnostautunut myös proosakirjailijana. Hän aloitti nykyaikaista arkielämää kuvaavalla realistisella novellikokoelmalla Clochmhóin, joka jo osoitti hänen kykynsä tarinankertojana. Sittemmin hän on julkaissut kaksi palkittua lukuromaania, Scread Mhaidne (kirjan nimi on oikeastaan kirosanan tyyppinen ilmaus, mutta tarkoittaa sananmukaisesti "Aamukirkaisu") ja Lámh Láidir (sananmukaisesti "Vahva käsi", mutta oikeastaan "Kovin kourin" tai "Väkivalta").
Molemmissa romaaneissaan Ó Neachtain paneutuu käsittelemään iirinkielisen maaseutuelämän pimeitä puolia. Scread Mhaidnen päähenkilö on nuori opettajatar Sorcha, jonka kasvattivanhemmat kuolevat. Tällöin hänen kasvattiäitinsä äreä sisar, jota kutsutaan pilkkanimellä Puhveli, heittää Sorchan ulos kasvattivanhempien kodista - "täällä ei äpäriä kaivata", Puhveli julistaa. Osoittautuu, että Sorcha on avioton lapsi. Järkytys pilaa Sorchan opettajanuran, kun hän käy murrosikäisen oppilaansa kimppuun tämän kutsuttua häntä äpäräksi. Tämän jälkeen Sorcha lähtee koulusta pakomatkalle, oikeaa äitiään etsimään. Romaani Lámh Láidir taas käsittelee sukuvihaa ja varallisuuserojen aiheuttamaa kateutta ja katkeruutta.
Joe Steve Ó Neachtain kirjoittaa vahvalla kertojanotteella suurista tunteista ja katkerista ristiriidoista. Hänen puutteenaan on ehkä pidettävä liikaa draamallisuutta. Samasta viasta voidaan moittia hänen kollegaansa Mícheál Ó Ráighnea, jonka mukaansatempaava ja elinvoimainen maaseuturomaani Bóthar na hAille Báine ("Valkokallion tie") toimisi ehkä paremmin kesäteatterin näyttämöllä kuin kirjankansien välissä: juonenkäänteet seuraavat toisiaan läkähdyttävällä vauhdilla.
Ó Neachtainin kirjailijantyötä voidaan kuitenkin pitää erinomaisena esimerkkinä siitä, että iirinkieliset maaseutuihmiset itse ovat nyt aktivoituneet ylläpitämään kirjallista kulttuuria keskuudessaan. Koska suurten kaupunkien iirinkielisyysharrastajat ovat vahva ja maksukykyinen markkina - amerikanirlantilaisista puhumattakaan - viihteellisiä lukuromaaneja voi olla jo taloudellisestikin kannattavaa julkaista iiriksi.
Muiden kuin syntyperäisten iirinpuhujien kirjallisuus

Kaikki iirinkieliset kirjailijat eivät ole syntyperäisiä iirinpuhujia. Muiden kuin syntyperäisten kirjoittamat kirjat ovat usein kielellisesti virheellisiä, mutta parhaat ovat kyenneet merkittäviin kirjallisiin suorituksiin jopa tyylillisistä puutteistaan huolimatta.
Muiden kuin syntyperäisten iirinpuhujien kirjallisuus > Eoghan Ó Tuairisc

Tunnetuimpia Galltacht-iirinkielisen kirjallisuuden edustajia (Galltacht tarkoittaa syntyperäisten iirinkielisten alue Gaeltachtin vastakohtaa eli englantilaistunutta Irlantia) on 1980-luvun alussa kuollut Eoghan Ó Tuairisc, jonka historialliset romaanit L'Attaque ja Dé Luain käsittelevät ranskalaisten maihinnousua Mayoon vuonna 1798 ja vuoden 1916 pääsiäiskapinaa Dublinissa. L'Attaque pyrki tolstoilaiseen realismiin eritoten näyttävässä sota- ja taistelukuvauksessaan; Dé Luain taas on otteeltaan modernistisempi erityisesti sisäisen monologin runsaan käytön ansiosta, jota tosin oli harjoittanut jo Seosamh Mac Grianna 1930-luvulla.
Muiden kuin syntyperäisten iirinpuhujien kirjallisuus > Diarmuid Ó Súilleabháin

Iirinkielisen kirjallisuuden uudistajana ja modernisoijana pidetään myös kokeellista prosaistia Diarmuid Ó Súilleabháinia, jonka kuvaus alkoholisoituneen, vaimonsa parisuhdeongelmien vuoksi menettäneen miehen elämästä, romaani Caoin Thú Féin, kuului kuusikymmenluvun suuriin kirjallisiin tapauksiin; hieman ennen kuolemaansa, 80-luvun alussa, hän julkaisi myös väkevän omaelämäkerrallisen vankilakuvauksen Ciontach.
Muiden kuin syntyperäisten iirinpuhujien kirjallisuus > Máirtín Ó Muilleoir

Iirin kielen vastustajat yrittävät mielellään esittää, että kaikki iirin puhujat ja harrastajat ovat IRA-henkisiä terroristeja. Tämä ei tietenkään pidä paikkaansa, mutta suosittujen iirinkielisten kirjailijoiden joukosta löytyy kyllä sellainenkin hahmo kuin Máirtín Ó Muilleoir, joka edustaa Sinn Féiniä belfastilaisessa paikallispolitiikassa. Hän on kirjoittanut muun muassa poliittiset muistelmat kaupunginvaltuutetun ajoiltaan (Comhad Comhairleora), veijaritarinan nuoruudenkokemuksistaan siirtotyöläisenä Saksassa (Krauts) ja politiikan maailmaan sijoittuvan pienoisromaanin (Ceap Cuddles). Sujuvakynäinen, joskin toisinaan tyypillisiin kielivirheisiin sortuva Ó Muilleoir on lahjakas ja vitsikäs, mutta joskus hänen huumoriinsa liittyy sellaista kyynistä julmuutta, josta voi aavistaa hänen poliittisen kantansa. Hän kuuluu niihin pohjoisirlantilaisiin, jotka ovat oppineet iirinsä Gaeltachtin sijasta Jailtacht-vankilassa, kuten suosittu sanaleikki ilmaisee asian.
Muiden kuin syntyperäisten iirinpuhujien kirjallisuus > Breandán Ó Doibhlin

Galltacht-kirjailijoiden saavutuksista kirjallisesti merkittävimpiä on myös Breandán Ó Doibhlinin alkujaan vuonna 1964 ilmestynyt kokeellinen, modernistinen romaani Néal Maidine agus Tine Oíche. Kirja on pitkälti introspektiivinen sisäavaruusmatka täynnä viittauksia erityisesti ranskalaiseen kirjallisuuteen, jonka sittemmin kirjallisuusesseillään kunnostautunut Ó Doibhlin tunsi erityisen hyvin.
Muiden kuin syntyperäisten iirinpuhujien kirjallisuus > Seán Ó Dúrois

Tällä hetkellä merkillepantavin Galltacht-kirjallisuuden edustaja lienee Seán Ó Dúrois. Hän aloitti uransa Akutagawa Ryuunosuken japanilaisista klassikoista laatimallaan iirinnöskokoelmalla Rashoomon - Akira Kurosawan filmatisointi kokoelman niminovellista on tunnettu meilläkin. Kääntäjästä hän siirtyi omaperäiseksi kirjailijaksi, joka on toistaiseksi julkaissut kaksi mystisen tunnelman läpitunkemaa salapoliisiromaania, Crann Smola ja Rí na gCearrbhach. Molemmat teokset sijoittuvat 1800-luvun Ulsteriin, jossa Pohjois-Irlannin nykyiset ristiriidat jo itävät, mutta myös muisto vuoden 1798 protestanttis-katolisesta yhteistyöstä elää. Romaanien ajankuva on huolella työstetty ja kielikin suureksi osaksi kaunista ja eloisaa. Päähenkilö on sympaattinen protestanttinen poliisitarkastaja Watters, joka rakastaa salaa katolista tyttöä ja pyrkii työssään tasapuolisuuteen ja oikeudenmukaisuuteen, vaikka hänen odotetaan kohtelevan katolisia toisen luokan ihmisinä.
Muiden kuin syntyperäisten iirinpuhujien kirjallisuus > Pádraig Standún

Aran-saarilla pappina toimiva isä Pádraig Standún on julkaissut korvakuulolta opetellulla, kieliopin mutkia hieman oikovalla connachtilaisella murteellaan joukon helppolukuisia pienoisromaaneja, jotka käsittelevät usein ajankohtaisia, irlantilaisessa yhteiskunnassa keskustelua herättäneitä teemoja: aborttia, seksiä, vapautuksen teologiaa, kirkon asemaa yms.
Standún aloitti uransa vuonna 1983 romaanilla Súil le Breith ("Syntymän odotus" tai "Tuomion odotus"). Romaanin aiheena oli katolisen papin rakkaus huumepiireistä kuiville auttamaansa nuoreen naiseen. Tätä seurasi dystopiaromaani A.D.2016, joka sijoittui tulevaisuuden Irlantiin - kokonaan iirinkielistyneeseen, mutta samalla ankaraan kirkkovaltaan ja teokratiaan luisuneeseen, vanhoilliseen ja seksuaalikielteiseen totalitarismiin. Pappien selibaatti oli tulilinjalla romaanissa Cíocras("Himo" tai "Ankara nälkä"), jossa nuoreen au-äitiin rakastunut pappi ryhtyy nälkälakkoon protestoidakseen avioliittokieltoa vastaan.
Standúnin parhaana romaanina lienee pidettävä hulvattoman hauskaa ja kutkuttavan eroottista tarinaa An tAinmhí - kirjan nimi tarkoittaa sananmukaisesti "Elukkaa", mutta englanniksi kirja on käännetty iiristä lainatulla nimellä The Anvy. "Elukka" on vuosikymmeniä aikaisemmin itsemurhaa yrittäessään kadonnut ja kuolleeksi julistettu mies, joka itse asiassa piileskelee edelleen iirinkielisellä kotisaarellaan. Saarelaiset eivät tiedä tätä, vaan luulevat silloin tällöin ruokia varastelevaa ja jälkiä jättävää "elukkaa" yliluonnolliseksi olennoksi tai petoeläimeksi.
"Elukan" itsemurhayritykseen on aikoinaan ollut syynä pettymys rakkaudessa. Hänen vuosien takainen, toisen kanssa naimisiin mennyt ensirakkautensa on kuitenkin saanut aviomiehensä kanssa tyttären, näyttävän ja kauniin, mutta yksinäisen ja surullisen. "Elukka" rakastuu salaa tähän jo neljättäkymmentä käyvään naiseen, joka on hänen muinaisen ihastuksensa kaksoisolento, eivätkä nämä suuret tunteet suinkaan jää vaille vastausta...
Standún ei ole luopunut kirjailijantyöstä "Elukan" jälkeenkään. Hänen myöhempiin teoksiinsa kuuluvat muun muassa lesbolainen rakkaustarina Cion Mná (kirjan nimi tarkoittaa "Naisen työ" ja viittaa sanontaan cion fir = "miehen työ", ts. urotyö), joka samalla irvailee iirin kielen elvytystoimintaan liittyvälle byrokraattisuudelle, ja kirkkoa kritisoiva Eaglais na gCatacómaí ("Katakombikirkko").
Kirjallisuutta

Mac Grianna, Seosamh: An Druma Mór. An Gúm, Baile Átha Cliath 1969/1981/1991 (ISBN puuttuu)
Ó Cadhain, Máirtín: An tSraith dhá Tógáil. Sáirséal agus Dill, Baile Átha Cliath 1981. ISBN 0-902563-73-4
Ó Cadhain, Máirtín: An tSraith Tógtha. Sáirséal agus Dill, Baile Átha Cliath 1977. ISBN 0-902563-62-9
Ó Ceallaigh, Colm: Brídín - an Dilleachta. Cló Iar-Chonnachta, Indreabhán 1995. ISBN 1-874700-98-2
Ó Ceallaigh, Colm: Meilt Mhuilte Dé. Coiscéim, Baile Átha Cliath 2002. (ISBN puuttuu)
Ó Conghaile, Mícheál: Seachrán Jeaic Sheáin Johnny. Cló Iar-Chonnachta, Indreabhán 2002. ISBN 1-902420-63-2
Ó Doibhlin, Breandán: Néal Maidine agus Tine Oíche. Sáirséal Ó Marcaigh, Baile Átha Cliath 1998. ISBN 0-86289-067-5
Ó Dúrois, Seán: Rí na gCearrbhach. Coiscéim, Baile Átha Cliath 2003. ISBN 1-904808-02-6
Ó Grianna, Séamus: Cora Cinniúna. Imleabhar 1. An Gúm, Baile Átha Cliath 1993. ISBN 1-85791-045-1
Ó Grianna, Séamus: Cora Cinniúna. Imleabhar 2. An Gúm, Baile Átha Cliath 1993. ISBN 1-85791-073-7
Ó Neachtain, Joe Steve: Lámh Láidir. Cló Iar-Chonnachta, Indreabhán 2005. ISBN 1-902420-79-9
Ó Neachtain, Joe Steve: Scread Mhaidne. Cló Iar-Chonnachta, Indreabhán 2003. ISBN 1-902420-53-5
Ó Searcaigh, Cathal: Seal i Neipeal. Cló Iar-Chonnachta, Indreabhán 2003. ISBN 1-902420-60-8
Ó Tuairisc, Eoghan: Dé Luain. Sáirséal Ó Marcaigh, Baile Átha Cliath 1991. ISBN 0-86289-068-3
Peig - A Scéal Féin. Toim. Máire Ní Mhainnín ja Liam P. Ó Murchú. An Sagart, an Daingean 1998. ISBN 1-870684-74-5
Ua Ciarmhaic, Mícheál: Iníon Keevack. An Gúm, Baile Átha Cliath 1996. ISBN 1-85791-142-3
Ua Maoileoin, Pádraig: Ó Thuaidh! Sáirséal Ó Marcaigh, Baile Átha Cliath 1983. ISBN 0-86289-020-9
Aiheesta muualla

Cló Iar-Chonnachta (Syntyperäisten iirinkielisten kustantamo Connemarassa. Myös kansanmusiikkia.)
Litríocht.com (Syntyperäisten iirinkielisten pitämä kirjakauppa Traleessa. Myös kansanmusiikkiäänitteitä.)
Kirjan Deoraíocht kansi
An tOileánach Léannta - Máiréad Nic Craithin tutkimus Tomás Ó Criomhthainin kirjasta An tOileánach
Rotha Mór an tSaoilin kansi
An Béal Bocht
An Druma Mór
Seal i Neipeal kansi
Innovaatiojohtaminen

Innovaatiojohtaminen on johtamisoppi, jonka mukaan työntekijät tulee nähdä yksilöinä, jotka oppivat, kehittyvät ja haluavat käyttää asiantuntemustaan. Innovaatiot eri muodoissaan ovat luontainen keino toteuttaa yritysten orgaanista kasvua.  Muutos, joustavuus ja luovuus sekä yrityksen työntekijöiden innovatiivisuus korostuvat. Rakennemuutokset nähdään välttämättömänä osana yrityksen uusiutumista ja toimintaa.
Innovaatiojohtamista pidetään rationaalisena johtamisoppina, koska siinä keskitytään työn tuottavuuteen ja tehokkuuteen. Tuottavuus nousee kun samalla panoksella saavutetaan aiempaa suurempi tuotos tai nykyiseen tuotokseen päästään pienemmällä panoksella kuin aikaisemmin. Tuotanto vaatii tuotannontekijöitä, joita klassisessa taloustieteessä ovat työ, pääoma ja maa. Teollisuusmaissa maan merkitys on vähentynyt, jolloin tuottavuusmalleissa on keskitytty pääasiassa työn ja pääoman suhteisiin. Perusajatus on, että vaikka pelkän manuaalisen työn tuottavuus on hyvin alhainen, tuottavuutta voidaan nostaa huomattavasti pääomaa hyödyntämällä. Tämä tarkoittaa työkalujen tai koneiden käyttöönottoa.
1990-luvulla Stanfordin yliopiston tutkija Paul Romer esitteli Uuden kasvuteoriansa. Se täydentää klassista kasvuteoriaa lisäämällä innovaation perinteisten tuotannontekijöiden joukkoon. Hänen ajatuksensa on, että yhdisteltäessä työtä ja pääomaa, päästään ennen pitkää optimipisteeseen, so. näiden parhaaseen mahdolliseen yhdistelmään. Kun optimi on saavutettu, tuottavuuden kasvu pysähtyy ja mahdollisesti kääntyy laskuun. Jos sen sijaan prosessia voidaan kehittää innovaatiolla, so. millä tahansa tuottavuutta parantavalla uutuudella tai uudistuksella, kasvu voi periaatteessa jatkua loputtomiin.
Ilvessiilikäs

| Ilvessiilikäs |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Alaheimo::  Aitosiilikkäät Arctiinae
Suku::  Spilosoma
Laji::  luteum
Kaksiosainen nimi
 Spilosoma luteum  Hüfnagel, 1766 
Synonyymit
 Spilosoma lutea  Spilarctia luteum 
Katso myös
   Ilvessiilikäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ilvessiilikäs (Spilosoma luteum) on siilikkäisiin kuuluva yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Ilvessiilikkään etusiivet vaihtelevat yleisväritykseltään täysin aprikoosinkeltaisesta puhtaan valkoiseen ja niissä on harvakseltaan muutamia pieniä, mustia pilkkuja, jotka sijoittuvat erityisesti siiven poikki kulkevalle viivalle. Takasiivet ovat etusiipien väriset vain muutamin mustin pilkuin. Etusiiven etureunassa on yhdestä kahteen mustaa täplää. Naaraat ovat koiraita vaaleampia, joskus lähes valkoisia. Siipiväli 32–43 mm. Perhosen ruumis on kokonaan tuuhean karvainen ja siipien tapaan vaihtelee väriltään aprikoosinvärisestä valkeaan. Takaruumiin selkäpuolella on rivi mustia täpliä.
Levinneisyys ja lentoaika

Ilvessiilikästä tavataan koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu idässä Japaniin asti. Suomessa laji on yleinen Keski-Suomen korkeudelle asti. Aikuiset perhoset lentävät kesäkuun alusta heinäkuulle.
Elintavat ja elinympäristö

Ilvessiilikäs viihtyy lämpimillä ja avoimilla paikoilla, usein rantojen lähellä tai kulttuuriympäristöissä. Lajin elinympäristöt ovat yleensä mikroilmastoltaan lämpimämpiä kuin läheistä sukua olevalla tiikerisiilikkäällä ja se esiintyy usein samoilla paikoilla hukkasiilikkään kanssa. Laji lentää öisin ja koiraat tulevat valolle, naaraat harvemmin. Aikuinen perhonen ei nauti ravintoa.
Naaras munii noin 300 munaa noin 50 munan ryhminä kasvien lehtien alapinnoille. Toukat ovat aktiivisia öisin ja viettävät piilottelevaa elämää matalalla kasvillisuuden joukossa, minkä vuoksi niitä näkee harvoin. Toukat ovat täysikasvuisia syyskuussa. Laji talvehtii kotelona.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveihin kuuluvat mm. nokkonen (Urtica dioica), harmaaleppä (Alnus incana) sekä tammi (Quercus robur).