stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moreenimuodostuma

Moreenimuodostuma  on pääosin moreenista muodostunut kumpu tai selänne, joka erottuu maanpinnan korkokuvassa omana itsenäisenä kohomuotona. Kohoumia muodostuu nykyisissä aktiivisten jäätiköiden toiminnan tuloksena, mutta fossiloituneita moreenimuodostumia on syntynyt esimerkiksi viime jääkauden aikaisten mannerjäätiköiden toiminnan tuloksena. Vanhoja moreenimuodostumia löytyy aluskasvillisuuden ja metsien peittämänä useilta seuduilta maapallon eri osista. Suomen pinta-alasta on moreenimuodostumia noin 15 %.
Moreenimuodostumat sisältävät pohjamoreenia tai pintamoreenia tai joskus molempia. Pohjamoreeni muodostuu jäätiköiden alla ja on siksi tiiviiksi pakkautunut harmaan- tai harmaanruskeanvärinen maalaji. Pääosin pohjamoreenista koostuvat esimerkiksi drumliinit, De Geer -moreenit sekä useimmat kumpumoreenit . Pintamoreeni on löyhärakenteista, osittain lajittunutta ja paikoitellen kerrostunutta moreenia . Se on muodostunut kerääntymällä jäätikön pinnalle, railoihin ja pieniin halkeamiin, josta se on laskeutunut jäätikön sulaessa pohjamoreenin päälle erimuotoisiksi kummuiksi. Toinen syntytapa liittyy jäätikön reunan liikkeisiin. Kun virtaavan jäätikön reunan edessä sijaitseva moreenikumpu joutuu etenevän jäätikön puskemaksi, muuttuu moreenin rakenne uudelleen muokkautuen pintamoreeniksi. Joskus etenevä jäätikkö työntää edellään pohjamoreenia, joka muodostaa jäätikköön nojaavia moreenimuodostumia. Pääosin pintamoreenista koostuvat eräät kumpumoreenien  ja reunamoreenien muodot.
Moreenimuodostumat ovat tyypillisesti 5–25 metriä korkeita ja ne erottuvat maanpinnan korkokuvassa kohoumina. Muodostumat voivat esiintyä yksittäisinä kohoumina, mutta niitä esiintyy myös kohoumien parvina. Esimerkiksi Keski-Suomen järvialueella Pieksämäen ympäristössä esiintyy 14 500 drumliinia ja Kuusamossa 4 000 drumliinia. Toisinaan niihin liittyy muitakin maalajeja, jotka lisäävät muodostuman ympäristön geologista monimuotoisuutta. Sellaiset lisäpiirteet ovat esimerkiksi rantamuodostumat, sulamisvesien purkausuomat, dyynit ja siirtolohkareet. Tämä ilmenee erityisen selkeästi Salpausselkien rakenteessa. Salpausselkien yksi rakenteellinen osa on reunamoreenit, joiden yhteyteen on lisäksi kasautunut runsaasti veden kuljettamaa kiveä, soraa, hiekkaa ja savea.
Moreenimuodostumiin sisältyvät maisemalliset ja biologiset arvot ovat samantapaisia kuin harjujen ja kallioiden. Suomessa on inventoitu ja vuonna 2007 julkaistu valtakunnallisesti arvokkaat moreenimuodostumat. Niillä on merkitystä viimeisimmän jääkauden ja sen päättymisen historiaa tutkittaessa. Moreenit tulevat korvaamaan harjujen hiekanottoa samalla tavalla kuin kivilouhokset ovat korvanneet harjujen kivenottoa.
Erilaisia moreenimuodostumia ovat:
drumliini
vakouma
murtoo
kumpumoreeni
puljumoreeni
Veiki-moreeni
reunamoreeni eli päätemoreeni
puskumoreeni
De Geer -moreeni
juomumoreeni
Rogen-moreeni
sivumoreeni
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moreenimuodostumat Wikimedia Commonsissa
Charles Morris

Charles William Morris (23. toukokuuta 1901 – 15. tammikuuta 1979) oli yhdysvaltalainen filosofi ja semiootikko. Morris on tunnettu erityisesti työstään pragmatismin parissa. Ilkka Niiniluodon mukaan Morris esitti 1930-luvulla kielentutkimuksen jaottelun syntaksin, semantiikan ja pragmatiikan osa-alueisiin.
Monistus

Monistus, nykyään myös kopiointi tai tulostus, tarkoittaa paperisten dokumenttien jäljentämistä useampana samanlaisena kappaleena mutta melko pieninä määrinä. Suuremmat määrät samanlaisia dokumentteja on perinteisesti tuotettu painamalla ne painokoneella, mutta nykyisten digitaalisten tulostusmenetelmien ja tehokkaiden kopiokoneiden aikana pieniä ja suurempia kopiomääriä voidaan tuottaa kannattavasti samoin menetelmin.
Historiaa

Johannes Gutenbergin keksittyä painokoneen 1400-luvun lopulla monistamisen vaihtoehtoina olivat pitkään käsin kopiointi ja painaminen. 1700-luvun lopulta 1800-luvulle muun muassa Benjamin Franklin yritti kehittää konttoreissa ja kanslioissa käytettäviä pienen painokoneen tapaisia pienoisprässejä asiakirjojen monistamiseen.
Historiaa > Hiilipaperi

Hiilipaperin kehitti 1800-luvun alkuvuosina Ralph Wedgwood, joka askarteli samoihin aikoihin myös sokeain kirjoituskoneen stylografin eli noktografin parissa. Hiilipaperilla saatiin käsin kirjoitetusta dokumentista, esimerkiksi lähtevästä kirjeestä, yksi tai pari kopiota arkistoitavaksi. Suureen suosioon hiilipaperi nousi kirjoituskoneen keksimisen myötä, jolloin sen laatu myös parani. 1960-luvulta valokopiointi alkoi syrjäyttää hiilipaperia, ja pian myös kirjoituskone sai antaa tietä tietokoneelle.
Historiaa > Vahas- ja spriimonistus

Monistamisen vahapaperilla ja aniliinimusteella keksi vuonna 1874 italialainen Eugenio de Zuccato, jonka keksintöä kehitti edelleen Thomas Alva Edison. Aluksi vahamonistuskoneen tarvitsemat originaalit raaputettiin erikoiskynällä vahapaperiin, kunnes 1880-luvulla keksittiin vahapaperi jolle voitiin lyödä teksti kirjoituskoneella. Käsin veivattavia tai sähkökäyttöisiä vahamonistuskoneita käytettiin muun muassa pienlehtien monistamiseen 1970-luvulle asti, jolloin valokopiointi tai pienet offsetpainokoneet kehittyivät paremmiksi vaihtoehdoiksi.
Spriikopiokone oli 1920–luvulta 1970-luvulle käytössä ollut vaihtoehto, joka tuotti alkoholilta tuoksuvia, haalean violetin värisellä pehmeärajaisella tekstillä varustettuja monisteita. Menetelmässä monistettava teksti kirjoitetaan kovapintaiselle liitupaperille, jonka alle on asetettu ns. hektografipaperi. Kynän tai kirjoituskoneen kirjasimien painamana alemmasta paperista siirtyy väriä liitupaperin taustapuolelle niin, että sille muodostuu tekstin peilikuva. Kun spriimonistuskonetta pyöritetään, liukenee rummulla olevasta tekstistä väriä spriillä kostutettuihin paperiarkkeihin.
Historiaa > Lämpökopiointi

Lämmön vaikutuksesta tummuva lämpöpaperi oli suosituimmillaan 1980-luvun puolessavälissä faksilaitteen tulostuspaperina ja vielä nykyäänkin kassakoneiden kuittipaperina. Muuten se ei juuri yleistynyt monistus- tai tulostuskäytössä. Lämpöpaperin teksti tuhoutuu helposti lämmön tai valon vaikutuksesta tai muilla tavoin niin, että kauppojen kassakoneiden antamia takuukuitteja kehotetaan säilyttämään muualla kuin muovitaskuissa.
Historiaa > Fotostaatti

Fotostaatiksi kutsutaan jäljennöskameraa, jolla otetaan kuva kirjan sivusta tai muusta dokumentista ja kehitetään siitä kemiallisin valokuvausmenetelmin jäljennös. Puhekielessä fotostaatiksi kutsuttiin myös näin saatua jäljennöstä. Myöhempää reprokameraa muistuttavia fotostaattikameroita alkoivat valmistaa 1900-luvun alussa yhdysvaltalaiset Rectigraph ja Kodakin tytäryhtiö Photostat, joka antoi nimen menetelmälle. Filmin sijasta jäljennös valotettiin suoraan valoherkälle paperille joko alkuperäiseen tai muuhun haluttuun kokoon. Fotostaattitekniikalla tehtiinkin usein yksittäisiä suuria valokuvasuurennoksia esimerkiksi messu- tai ulkomainoskäyttöön. Nykyisin tällaiset suurennokset tehdään pääasiassa isoilla tulostimilla.
Valokopiointi

Käännös suomeksi
Monikameratuotanto

Monikameraohjaamo ulkotuotantoautossa. Vasemmalla kuvaussihteeri, keskellä ohjaaja, oikealla miksaaja.
Monikameratuotanto on televisiokielessä käytetty termi. Sillä tarkoitetaan taltiointi- tai lähetysjärjestelmää, jolla on tehty tv-ohjelma tai sen osa. Tavallisesti kameroita on kolme tai useampia. Suurissa urheilutapahtumissa tai konserteissa kameroita voi olla jopa useita kymmeniä. Monikamerajärjestelmässä kamera koostuu kamerapäästä, mikä on se osa kameraa, jolla varsinainen kuvaus suoritetaan, sekä tarkkailuyksiköstä, millä kameran kuvaamaa kuvaa tarkkaillaan.  Videosignaali kamerapään ja tarkkailuyksikön välillä kulkee kaapeliteitse tai langattomalla linkkijärjestelmällä. Vasta kamerapää ja tarkkailuyksikkö yhdessä muodostavat monikamerajärjestelmässä täydellisen tv-kameran.
Monikameratuotanto-nimitystä saatetaan joskus virheellisesti käyttää myös tv-ohjelmatuotannosta, jota kuvataan muutamalla irrallisella video- tai filmikameralla. Silloin puuttuvat kuvatarkkaamo ja videomikseri. Varsinaiseen monikameratuotantoon kuuluvat aina kuvatarkkaamo ja videomikseri.
Tv-studiot ja ulkotuotantoautot

Monikameratuotantoa on mahdollista tehdä tv-studioissa tai ulkotuotantoautoilla (UT-autoilla, ulkolähetysautoilla). On myös olemassa koottavia, liikuteltavia monikamerajärjestelmiä, mitkä eivät varsinaisesti sijaitse valmiiksi kalustetuissa UT-autoissa. Varsinaisissa monikamerastudioissa on aina kiinteät, laajat valaistusjärjestelmät, joita ohjataan valopöydillä valotarkkaamosta.
Tv-ohjaaja ja kuvaussihteeri

Monikameratuotantona tehtävää tv-ohjelmantekoa johtaa tv-ohjaaja. Kameraharjoitusten ja nauhoitusten aikana ohjaaja työskentelee ohjaamossa, missä hänen apunaan on tavallisesti kuvaussihteeri ja vieressään videomikseri. Ohjaamossa heidän edessään on monitoripaneeli, missä näkyvät kaikkien ohjelmassa käytettävien kuvalähteiden kuten kameroitten kuvat. Ohjaaja ja kuvaussihteeri ovat komentojärjestelmien ja komentokielen avulla yhteydessä mm. kameramiehiin, studio-ohjaajaan, kuvaajaan, kuva- ja valotarkkaamoon sekä äänitarkkaamoon. Ohjaaja valitsee kameramiesten tarjoamia kuvia ja komentaa ne leikattaviksi tv-ohjelmaan. Kuvat voivat olla ohjaajan ja/tai kuvaajan ennalta suunnittelemia tai sitten ohjausta ja kuvausta improvisoidaan; ohjaaja pyytää kuvia ja kameramiehet tarjoavat niitä. Valmiiksi suunnitellut kuvat on kirjattu kuvakäsikirjoitukseen (ns. ohjaajan käsikirjoitus) ja siitä ne on purettu kullekin kameramiehelle kameralistoihin.
Kuvaaja

Valaistusta säätelee kuvaaja tai hänen alaisuudessaan toimiva valaistustarkkailija. Kuvaaja vastaa sekä kuvista että valoista. Joskus kuvaajasta käytetään myös nimitystä valaiseva kuvaaja. Monikameratuotannon kuvat suunnitellaan usein etukäteen. Suunnittelua tekevät joko ohjaaja ja kuvaaja yhdessä, ohjaaja yksin tai kuvaaja yksin.
Kamera ja kuvatarkkaamo

Monikameratuotannossa kuvatarkkailu tarkoittaa videokuvan säätämistä teknisesti niin, että se täyttää videokuvan normit ja monikamerajärjestelmän tekniset vaatimukset. Kaikkien kameroiden kuvien ja pitää olla teknisiltä normeiltaan keskenään yhteneväisiä, jotta niitä voidaan leikata yhteen. Myös värikylläisyyden, kuvien kirkkauden ja kontrastin (ns. valkoisen taso ja mustan taso) tulee olla samankaltaisia, jotta tv-kuvan teknisen laadun jatkuvuus toteutuisi. Kamerapäätä operoi kameramies, kameraoperaattori, ja kuvatarkkaamossa työskentelee kuvatarkkailija.
Mikseri

Monikameratuotannossa eri kameroitten kuvia leikataan peräkkäin videomikserin avulla. Kuvia voidaan myös leikata keskenään ristiin eli tehdään ristikuvia. Nykyinen digitaalinen videomikseri mahdollistaa myös monenlaisten videoefektien ja –trikkien tekemisen. Videomikseriä käyttää tavallisesti mikseri eli leikkaaja, joskus myös tv-ohjaaja itse.
Äänitarkkaamo

Monikameratuotannossa tv-ohjelman äänen laatua tarkkaillaan äänitarkkaamossa. Äänilähteinä ovat tavallisesti mikrofonit, etukäteen tehdyt äänitallenteet ja äänitehosteet. Äänitarkkailua johtaa äänisuunnittelija, joka mahdollisesti istuu itse äänimikserin eli äänipöydän ääressä tai miksauksesta huolehtii äänitarkkailija. Suurissa musiikkituotannoissa äänisuunnittelijaa kutsutaan musiikkitarkkailijaksi. Hänellä on erikoiskoulutus musiikin miksaamiseen.
Kirjallisuutta

Yrttimaa, Touko: Monikameratyöskentelyn mahdollisuudet virtuaalilavastuksessa: pimeähuoneesta virtuaalitodellisuuteen.  (Lisensiaatintyö)  Helsinki:  Taideteollinen korkeakoulu, Valokuvataiteen osasto, 1998.
Kuvatarkkaamo ulkotuotantoautossa
Glenn Morris

Glenn Morris ja Leni Riefenstahl vuonna 1936.
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Berliini 1936 | kymmenottelu |  |
Glenn Edgar Morris (18. kesäkuuta 1912 Simla, Colorado – 31. tammikuuta 1974) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, kymmenottelun olympiavoittaja Berliinissä 1936, sittemmin elokuvanäyttelijä.
Ennen olympiavuotta Morris tunnettiin parhaiten 400 metrin aitajuoksijana. Alkuvuodesta hän kokeili kymmenottelua saavuttaen 7 576 pistettä ja myöhemmin Yhdysvaltain mestaruuskisoissa 7 880. Jälkimmäinen pistemäärä ylitti maailmanennätyksen, mutta IAAF ei jostakin syystä sitä hyväksynyt.
Berliinin olympialaisissa Morris otteli uransa kolmannen ja viimeisen ottelun. Hän teki tasaisen sarjan vailla heikkouksia ja sai ME:n virallisestikin nimiinsä tuloksella 7 900 pistettä. Hopeamitalisti hävisi lähes 300 pisteellä, joten voitto oli selvä.
Olympialaisten aikana Morrisilla oli tiettävästi suhde elokuvaohjaaja Leni Riefenstahlin kanssa. Kisojen jälkeen hän lopetti urheilu-uransa ja ryhtyi näyttelijäksi. Hän oli neljäs olympiaurheilija, joka päätyi esittämään Tarzania.
Toisessa maailmansodassa Morris palveli Yhdysvaltain laivastossa Tyynenmeren sotanäyttämöllä.
Moraalinen relativismi

Eettinen naturalismi
Eettinen realismi
Emotivismi
Nihilismi
Sentimentalismi
Velvollisuusetiikka
Eettinen intuitionismi
Sopimusetiikka
Luonnonoikeus
Seurausetiikka
Hyve-etiikka
Bioetiikka · Lääketiede
Ympäristö · Sota
Liike-elämä · Tietokoneet
Yritysten yhteiskuntavastuu
Tilanne-etiikka
Deskriptiivinen etiikka
Moraali
Moraalipsykologia
Moraalirelativismi
n
k
Moraalinen relativismi eli moraalirelativismi viittaa etiikassa erilaisiin käsityksiin, joissa moraalin luonne on suhteellinen eli relativistinen, riippuvainen yhteisöstä tai yksilöstä. Tämän ajatusmallin mukaan siis jokin teko ei ole ehdottomasti oikein tai väärin, vaan moraali suhteutetaan aina tiettyihin näkökulmiin. Moraaliseen relativismiin kuuluu myös ontologinen relativismi, johon liittyy ajatus, että kuva todellisuudesta, jonka mukaan moraali määritellään, riippuu kulloinkin vallitsevata tilanteesta ja asiayhteyksistä. Ontologinen relativismi liittyy ontologiseen naturalismiin, johon kuuluvat moraalikäsitykset ovat toisten asioiden suhteen relativistisia, toisten asioiden suhteen realistisia.
Kirjallisuutta

Niiniluoto, Ilkka: Tiede, filosofia ja maailmankatsomus: Filosofisia esseitä tiedosta ja sen arvosta.  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-08016-4
Aiheesta muualla

Fieser, James: Ethics The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Gowans, Chris: Moral Relativism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Karin Mortensen

| Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Naisten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sydney 2000 |  |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tanska 2002 |  |  |
|  Hopeaa | Unkari 2004 |  |  |
Karin Mortensen (s. 26. syyskuuta 1977 Århus) on tanskalainen käsipalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on Tanskan maajoukkueen pelaajana voittanut olympiakultaa Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004 sekä osallistunut myös vuoden 2012 Lontoon olympialaisiin, joissa Tanska sijoittui yhdeksänneksi.. Hän voitti Euroopan-mestaruuden kotikisoissaan 2002. Hän lopetti maajoukkueuransa vuonna 2012 pelattuaan 233 maaottelua.
Seuratasolla Mortensen on edustanut Horsens HK:ta, Ikast-Bording EH:ta, SK Århusia ja FIF Copenhagenia.
Lee Morgan

Lee Morgan
Edward Lee Morgan (10. heinäkuuta 1938 Philadelphia, Pennsylvania – 19. helmikuuta 1972 New York City) oli yhdysvaltalainen hard bop -tyylisuunnan jazztrumpetisti ja -säveltäjä.
Edward Lee Morgan syntyi Philadelphiassa Otto ja Nettie Morganin neljästä lapsesta nuorimmaksi. Hän kiinnostui aluksi vibrafonin soitosta, mutta siirtyi pian trumpettiin saatuaan sellaisen 13-vuotissyntymäpäivälahjaksi sisareltaan. Hän hallitsi myös alttosaksofonin soiton.
Morgan sai vaikutteita ja jonkin verran opetusta Clifford Brownilta. 18-vuotiaana Morgan lähti kiertämään Dizzy Gillespien big bandin kanssa puoleksitoista vuodeksi, kunnes kokoonpano oli pakko hajottaa taloudellisista syistä. Morgan alkoi levyttää Blue Note -merkille 1956, mistä alkoi kaikkiaan 25 albumin mittainen levytysura noin 250 eri muusikon kanssa. Muiden yhtyeissä Morgan esiintyi muun muassa John Coltranen albumilla Blue Train (1957), jolla hän soitti Gillespieltä saamaansa ylöspäin taitettua trumpettia muun muassa albumin nimikappaleen kuuluisalla soololla.
Seuraavana vuonna Morgan liittyi Art Blakeyn Jazz Messengers  -yhtyeeseen, jossa sai harjoitusta soittamisen lisäksi säveltäjänä ja oli mukana yhdellä yhtyeen tärkeimmistä levytyksistä, albumilla Moanin’. Huumeongelmat pakottivat Morganin jättämään Jazz Messengersin 1961 ja palaamaan kotikaupunkiinsa Philadelphiaan. Kahta vuotta myöhemmin Morgan levytti New Yorkissa albumin The Sidewinder (1963), josta tuli hänen suurin kaupallinen menestyksensä boogaloo-rytmisen nimikappaleensa ansiosta. Se levytettiin alun perin albumin täyteraidaksi, mutta nousi USA:n singelistalle. Morgan onnistui tekemään samantapaisella reseptillä hitit myös kappaleista ”Cornbread” ja ”Yes I Can, No You Can’t”. Levytystahti vain kiihtyi, ja albumi Search for the New Land (1964) nousi 20 myydyimmän joukkoon rhythm & blues-myyntilistalla. Näihin aikoihin Morgan liittyi myös hetkeksi takaisin Art Blakey’s Jazz Messengers -yhtyeeseen paikkaamaan Freddie Hubbardin lähtöä.
Oman levytystuotantonsa lisäksi Morgan vieraili muun muassa Wayne Shorterin albumilla Night Dreamer, Stanley Turrentinen albumilla Mr. Natural ja Freddie Hubbardin albumilla The Night of the Cookers. Muita muusikoita jotka käyttivät Lee Morgania levytyksissään olivat ainakin Hank Mobley, Jackie McLean, Joe Henderson, McCoy Tyner ja Elvin Jones.
Morganin viimeiseksi jääneeseen omaan kokoonpanoon kuului saksofonistina Billy Harper tai Bennie Maupin, pianistina Harold Mabern, basistina Jymie Merritt ja rumpalina Mickey Roker tai Freddie Waits. Tällä kokoonpanolla syntyi muun muassa kolmoisalbumi Live at the Lighthouse, joka äänitettiin yleisön edessä Hermosa Beach Clubilla Kaliforniassa heinäkuussa 1970.
Morgan kuoli vaimonsa ampumana newyorkilaisessa jazzklubissa helmikuisena aamuyönä 1972, vain 33 vuoden ikäisenä.
Kirjallisuutta

Jeff McMillan 2008: DelightfuLee: The Life and Music of Lee Morgan. University of Michigan Press.
Tom Perchard 2006: Lee Morgan: His Life, Music and Culture. Equinox.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Lee Morgan
Käännös suomeksi
Gigetta Morano

Gigetta Morano vuonna 1914.
Luigia ”Gigetta” Morano (2. elokuuta 1887 Verona – 11. lokakuuta 1986 Torino) oli italialainen näyttelijä.
Eläinlääkärin perheeseen syntynyt Morano aloitti näyttelijänuransa harrastelijateatterissa ja Ermete Novellin teatteriseurueessa. Luigi Maggi kutsui hänet vuonna 1908 Ambrosio Filmille, jossa hän työskenteli lähes keskeytyksettä vuoteen 1920 saakka. Gigetta-nimellä esiintyneestä Moranosta tuli vuonna 1910 italialaisen elokuvan ensimmäinen naiskoomikko. Hän esiintyi myös historiallisissa elokuvissa ja draamoissa. Vuodesta 1913 lähtien Morano teki Eleuterio Rodolfin ja Camillo De Rison kanssa joukon pikantteja tilannekomedioita
. Hän oli näyttelijänä monipuolinen ja välitön, vailla aikansa naistähdille ominaisia diivan elkeitä.
Italialaisen elokuva kriisiydyttyä Morano vetäytyi alalta vuonna 1921. Toisen maailmansodan jälkeen hän teki muutamia sivuosia muun muassa Federico Fellinin elokuvissa Vetelehtijät (1953) ja 8½ (1963).
Elokuvia

Il diavolo zoppo, 1910
Aeneas ja Dido, 1910
Leijonat laivassa, 1912
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Gigetta Morano (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat
Vic Morrow

| Vic Morrow |
| --- | --- |
 Vic Morrow (oikealla) ja Sal Mineo tv-sarjassa Combat 1965.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Victor Morrow
Syntynyt: 14. helmikuuta 1929 New York, New York
Kuollut: 23. heinäkuuta 1982
Puoliso:  Barbara Turner (1958–)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Victor "Vic" Morrow (14. helmikuuta 1929 New York, New York – 23. heinäkuuta 1982) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Toiseen maailmansotaan sijoittuvassa televisiosarjassa Combat! hän näytteli kersantti Chip Saundersia 1962–1967.
Morrow kuoli elokuvan Hämärän pelottavat varjot kuvauksissa tapahtuneessa onnettomuudessa helikopterin pudottua hänen viereensä. Onnettomuudessa kuoli myös kaksi lapsinäyttelijää. Ohjaaja John Landis sai syytteen kuolemantuottamuksesta, mutta ei saanut sitä tuomiota, koska asia ratkaistiin sovintomenettelyllä.
Näyttelijä Jennifer Jason Leigh on Vic Morrow’n tytär.
Morronlahdenkengururotta

| Morronlahdenkengururotta |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Castorimorpha
Yläheimo::  Geomyoidea
Heimo::  Taskuhyppyrotat Heteromyidae
Alaheimo::  Kengururotat Dipodomyinae
Suku::  Kengururotat Dipodomys
Laji::  Heermanninkengururotta  heermanni
Alalaji::  morroensis
Kolmiosainen nimi
 Dipodomys heermanni morroensis  (Merriam, 1907) 
Synonyymit
 Dipodomys heermanni streatori (Merriam, 1894) 
Katso myös
   Morronlahdenkengururotta Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Morronlahdenkengururotta (Dipodomys heermanni morroensis) on yksi taskuhyppyrottien (Heteromyidae) heimoon ja kengururottien (Dipodomyinae) alaheimoon kuuluvan heermanninkengururotan (Dipodomys heermanni) yhdeksästä alalajista.
Morronlahdenkengururotan ruumiin pituus on 11–13 senttimetriä ja hännän pituus 16–19 senttimetriä. Se painaa 60–80 grammaa. Morronlahdenkengururotta on väritykseltään tummin heermanninkengururotan alalajeista. Sen turkki on selkäpuolella ruskea ja vatsasta valkoinen. Kyljessä on ohut, valkoinen, heikosti erottuva juova.
Morronlahdenkengururottaa tavataan alle kahden neliökilometrin kokoisella alueella San Luis Obispon piirikunnassa Morro Bayn eteläpuolella. Vielä 1950-luvulla niitä arvioitiin olevan 8 000 yksilöä, mutta 1970-luvun alkaessa määrä oli pudonnut 3 000 yksilöön. Nykyisin sen lukumäärän arvioidaan olevan 1–1 000 yksilöä, vaikkakaan sitä ei ole nähty luonnossa vuoden 1986 jälkeen. Lajin populaatioiden heikkenemisen arvellaan johtuvan pääosin kasvillisuuden lisääntymisen vuoksi, jolloin nämä rotat eivät pysty pakenemaan saalistajiaan sekä Morro Bayn ympäristössä liikkuvien kotikissojen vuoksi. Alalajin pyydystäminen ja kauppa on kielletty ja osa sen levinneisyysalueesta on suojeltu.
Mórnos

| Mórnos Μόρνος |
| --- | --- |
 Mórnos-joki.
Alkulähde:  Oíti-vuori
Laskupaikka:  Korintinlahti  38°22′28″N, 21°51′12″E
Maat:  Kreikka
Pituus:  70 km
 Mórnos-joki kartalla.
Mórnos (kreik. Μόρνος) on joki, joka virtaa Keski-Kreikassa. Sen pituus on 70 kilometriä. Joki saa alkunsa Oíti-vuorelta Mavrolithárin kylän läheltä ja se laskee Korintinlahteen Náfpaktoksen kaupungin kaakkoispuolella.
Mórnoksen tekojärvi.
Mórnos virtaa Fokiin alueyksikön ja Aitolia-Akarnanian alueyksikön alueella. Joki on padottu Lidoríkin länsipuolella. Patoallas muodostaa Mórnoksen tekojärven. Pato valmistui vuonna 1979 ja sen tarkoituksena on Ateenan vesihuollon turvaaminen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mórnos Wikimedia Commonsissa