Antoine-Augustin Parmentier
Toiminta perunan käytön edistämiseksi

Peruna oli aikoinaan tuotu Eurooppaan Perusta, jossa sen nimenä oli papas. Ennen Parmentier'n aikaa sitä viljeltiin jo laajalti Saksassa sekä eräillä alueilla Ranskassakin, erityisesti maan itä- ja etelä­osissa sekä Anjoussa ja Limousinissa, mutta muualla maassa sitä vieroksuttiin.
Parmentier havaitsi sen ravit­se­muk­selli­set edut seitsen­vuotisen sodan aikana ollessaan Saksassa sota­vankina. Vapautuessaan sodan päättyessä hän totesi pysyneensä hengissä ja erin­omaisen terveenä syötyään lähes yksin­omaan perunaa.
Vuonna 1770 Besançonin akatemia tarjosi palkintoa parhaasta tutkimuksesta, jolla voitaisiin lievittää tuolloin vallinneen kadon aiheuttamaa nälänhätää. Parmentier voitti palkinnon tutkimuksellaan "Selvitys ravitsevista kasviksista, jotka voivat pula-aikoina korvata tavallisen ruoan." (ransk. Quels sont les végétaux qui pourraient-être substitués en cas de disette à ceux que l’on emploie communément et quelle en devrait être la préparation ?) Tässä tutkimuksessaan hän osoitti, että tärkkelystä, yleistä ravinto­ainetta, oli helppo eristää useistakin kasveista. Hän totesi myös: "Sotilaamme ovat viime sodan aikana syöneet huomattavan paljon perunaa, jopa ylen määrin, sairas­tumatta. Ne olivat ainoana ravintonani yli viiden­toista päivän ajan, enkä tuolloin tuntenut itseäni väsyneeksi enkä huono­vointiseksi." Julkaistessaan tämän tutkimuksen Ranskan tiedeakatemia palkitsi sen siitä huolimatta, että parlamentti oli vuonna 1748 kieltänyt perunan viljelyksen, koska sen luultiin aiheuttavan sairauksia ja erityisesti lepraa.
Vuonna 1772 Pariisin yliopiston lääke­tieteellisen tiede­kunnan jäsenet keskustelivat asiasta useita viikkoja ja päätyivät julistamaan, ettei perunan syömisestä ole vaaraa. Mutta Invalidihotellin lähellä oleva alue, jolla he olivat kokeeksi viljelleet sitä, kuului uskonnollisille instituutioille, jotka vastustivat asiaa, minkä vuoksi koe­viljelyksestä oli pian luovutettava. Parmentier ei tämän vuoksi luopunut yrityksestään, vaan alkoi tarjota perunaa sisältäviä päivällisiä arvo­valtaisille vieraille kuten Benjamin Franklinille ja Antoine Laurent Lavoisier'lle.
Vuonna 1773 Parmentier laati tutkimuksestaan laajennetun version nimellä Examin chimique de la pomme de terre. Siinä hän selitti, että peruna, jota oli laajalti pidetty vain eläinten rehuna, olikin erityisen hyödyllinen ihmisen ravintona. Hän myös osoitti virheellisiksi ennakko­luulot, joiden mukaan se aiheuttaisi sairauksia tai köyhyttäisi maa­perää. Vahvistaakseen sanansa hän hankki hallitukselta käyttöönsä maa-alueen Pariisin ulko­puolelta, Sablonsista nykyisen Neuilly-sur-Seinen alueelta viljelläkseen siellä perunaa. Kuningas Ludvig XVI:n syntymäpäivänä 23. elokuuta 1785 hänen kerrotaan ojentaneen kuninkaalle ja tämän puolisolle Marie Antoinettelle perunan kukkia, joista kuningas kiinnitti kimpun rinta­pieleensä, ja kuningatar teki niistä seppeleen hiuksilleen. Kun lisäksi juhlapöydässä tarjottiin perunasta valmistettuja ruokia, se tuli hovin keskuudessa nopeasti suosituksi.
Parmentier'n oli kuitenkin vaikeampi saada myös Pariisin köyhä kansa vakuuttumaan siitä, että peruna voisi pelastaa heidät nälästä. Tämän aikaan­saamiseksi hän järjesti Sablonsissa oleville viljelmilleen sotilas­vartion, joka kuitenkin oli paikalla vain päivisin, ei öisin.. Tarkoituksena oli saada kansa uskomaan, että näin tarkoin vartioidulla paikalla täytyi olla jotakin erittäin arvokasta. Kun kansa kuitenkin huomasi, että yöllä vartiosto ei ollut paikalla, suuri joukko pariisilaisia käytti tilaisuutta hyväkseen, kävi hakemassa sieltä perunoita ja söi ne, olettaen syyllistyneensä varkauteen, vaikka itse asiassa he tekivät juuri niin kuin Parmentier oli suunnitellutkin.
Tämän jälkeen perunan käyttö levisi Ranskassa nopeasti..