stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kätevä emäntä

| Kätevä emäntä |
| --- | --- |
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Minna Kivelä Maria Sid Annu Valonen Lotta Lindroos Kaisa Mattila Lari Halme Jarkko Tiainen
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  5. joulukuuta 2004 – 10. toukokuuta 2012
Tuotantokausia:  4
Jaksoja:  30
Tuotanto
Tuottaja(t):  Sirpa Bertling
Ohjaaja(t):  Antti Leino
Käsikirjoittaja(t):  Tuija Virtaranta Marjo Vento Päivi Pälvimäki Kirsti Manninen Krista Holopainen Anne Nissinen Sirpa Bertling
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Kätevä emäntä on suomalainen sketsisarja, jonka ensimmäinen tuotantokausi nähtiin Yle TV2:ssa vuodenvaihteessa 2004–2005, toinen tuotantokausi samalla kanavalla loppuvuodesta 2007, kolmas tuotantokausi alkuvuodesta 2010 ja neljäs tuotantokausi alkuvuodesta 2012. Sarjassa näyttelevät Minna Kivelä, Maria Sid, Annu Valonen, Lotta Lindroos ja Kaisa Mattila. Miesrooleissa nähdään Lari Halme ja Jarkko Tiainen. Sarjan ohjaaja on Antti Leino. Sarja on julkaistu myös DVD:nä. Kymmenosainen komediasarja Kätevän emännän juhlat esitetään Yle TV2:ssa 12.2.2015 alkaen. Kätevän emännän juhlien kussakin jaksossa tutustutaan eri juhlaan liittyviin ilmiöihin.
Hahmot/sketsit > 1. tuotantokausi

Pyykkäri (Annu Valonen)
ATK-kurssin osallistuja (Lotta Lindroos)
Presentaatiorouva (Maria Sid)
Eka kerta (Lotta Lindroos ja Kaisa Mattila)
Ankara pomo (Annu Valonen)
loppusketsi: Juokseva morsian (Maria Sid)
Hahmot/sketsit > 2. tuotantokausi

EU-tarkastaja (Annu Valonen) ja tarkastuksen uhri (Minna Kivelä)
Formula 1 -ajajat (Annu Valonen ja Lotta Lindroos)
Hohhoijaa! -lehden työryhmä (Annu Valonen, Kaisa Mattila ja Jarkko Tiainen)
Hei me stailataan! -ohjelman juontaja (Lari Halme)
Vastaanottoenkeli (Kaisa Mattila)
Kenen vastuu? (Maria Sid)
Hippiautoilija (Maria Sid)
Raskaana kahvitauolla (Lotta Lindroos)
Viininmaistajat (Annu Valonen, Minna Kivelä ja Kaisa Mattila)
Curling-selostus (Voitto Liukkonen)
loppusketsi: Tanssiva konttoristi Ryhti-Raija (Minna Kivelä)
Hahmot/sketsit > 1. ja 2. tuotantokaudet

Vinkkiemäntä (Annu Valonen)
PMS/menopaussi-nainen (Maria Sid) ja miehensä (Lari Halme)
Trendikkäät ystävät (Maria Sid ja Minna Kivelä)
Lauri (Jarkko Tiainen) ja vaimonsa (Minna Kivelä)
Kassanhoitaja (Minna Kivelä)
Eduskuntaan halajava Maritta (Annu Valonen) ja kampanjamanagerinsa (Minna Kivelä)
Postilaatikkoäidit (Annu Valonen, Minna Kivelä ja Maria Sid)
Loitsunainen (Annu Valonen)
Come on -nainen (Annu Valonen) ja miehensä (Lari Halme)
Avioliittoterapeutti (Lari Halme) ja pariskunta (Jarkko Tiainen ja Maria Sid)
Plastiikkakirurgi Kenneth (Lari Halme) ja ystävänsä (Jarkko Tiainen, Kaisa Mattila ja Maria Sid)
Ensimmäinen tuotantokausi

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1 | Mullon PMS | 5. joulukuuta 2004 |
| 2 | Keep on Rocking | 12. joulukuuta 2004 |
| 3 | Kupehista kouristavi | 19. joulukuuta 2004 |
| 4 | Se on sitten siinä se | 2. tammikuuta 2005 |
| 5 | Laitetaanko tissit | 9. tammikuuta 2005 |
| 6 | 8 sekuntia | 16. tammikuuta 2005 |
Toinen tuotantokausi

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1 | Tökkis | 1. joulukuuta 2007 |
| 2 | Karvaturri | 8. joulukuuta 2007 |
| 3 | Lohtumuffinssi | 15. joulukuuta 2007 |
| 4 | Kumirouhealusta | 22. joulukuuta 2007 |
| 5 | Ei linkousta | 29. joulukuuta 2007 |
| 6 | Herrahissi | 5. tammikuuta 2008 |
| 7 | Extra Bonus | 12. tammikuuta 2008 |
Kolmas tuotantokausi

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1 | Kylkiäinen | 18. tammikuuta 2010 |
| 2 | Pakko saada | 25. tammikuuta 2010 |
| 3 | Kampitus | 1. helmikuuta 2010 |
| 4 | Jatkuva ruuhka | 8. helmikuuta 2010 |
| 5 | Lihavuustila | 1. maaliskuuta 2010 |
| 6 | Tapahtumakätkö | 8. maaliskuuta 2010 |
| 7 | Nollakolme am | 15. maaliskuuta 2010 |
| 8 | Etäsijoittelua | 22. maaliskuuta 2010 |
Neljäs tuotantokausi

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1 | Takaisin töihin | 8. maaliskuuta 2012 |
| 2 | Ekana jonossa | 15. maaliskuuta 2012 |
| 3 | Tukka tuleen | 22. maaliskuuta 2012 |
| 4 | Marssijärjestys | 29. maaliskuuta 2012 |
| 5 | Surkee korvaus | 12. huhtikuuta 2012 |
| 6 | Pedagoginen selitys | 19. huhtikuuta 2012 |
| 7 | Aukkoja hirviaidassa | 26. huhtikuuta 2012 |
| 8 | Kimppahali | 3. toukokuuta 2012 |
| 9 | Analysoinnin paikka | 10. toukokuuta 2012 |
Aiheesta muualla

Kätevän emännän kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Kätevä emännän facebook-sivut
Japanin keisari

| Japanin keisari |
| --- | --- |
 天皇
 Japanin keisarillinen sinetti
 
 Nykyinen Naruhito 1. toukokuuta 2019 lähtien
Puhuttelu:  "Teidän Majesteettinne Keisari"
Virka-asunto:  Kōkyo
Nimittäjä:  perinnöllinen
Kauden pituus:  elinikäinen
Perustettu:  11. helmikuuta 660 eaa. (2 684 vuotta sitten)
Ensimmäinen:  Jinmu
Kotisivut:  The Imperial Household Agency
Japanin keisari (jap. 天皇, tennō) on nykyisin perustuslailla tunnustettu Japanin kansan ja sen yhtenäisyyden symboli ja keisarillisen perheen pää. Japanin perustuslain mukaan keisari on perustuslaillisen monarkian seremoniallinen keulakuva. Japanin nykyinen keisari on Naruhito, joka nousi valtaistuimelle 1. toukokuuta 2019.
Keisarien hallituskaudet (jap. 時代, jidai) on Meiji-restauraatiosta lähtien nimetty ja nimi on pysynyt samana koko kauden ajan. Aikaisemmin kausien nimiä on voitu muuttaa esim. luonnonkatastrofien jälkeen. Naruhiton hallitsijakausi on nimeltään Reiwa. Hallituskausien nimi esiintyy mm. virallisissa dokumenteissa ja kolikoissa. Noin kolmannes japanilaisista käyttää hallituskauden nimeä ajanlaskussa länsimaalaisen kalenterin rinnalla.
Vallanperimys

400-luvulta lähtien Japanin valtaistuin periytyi patrilineaalisesti, noudattaen tapaoikeudellista japanilaista vallanperimysjärjestystä, joka muistuttaa lähinnä agnaattisen senioriteetin periaatetta. Mies tai nainen, joka oli syntynyt aiemmista miespuolisista keisareista polveutuvaan mieslinjaiseen sukuun (”Yamaton dynastiaan”), saattoi periaatteessa nousta valtaistuimelle. Käytännössä edeltäjän seuraava veli, tai vanhin poika tai tytär, nousi seuraajaksi, ja vain ani harvoin kaukaisemmat sukulaiset.
Japanin nykyisessä perustuslaissa ei alkujaan ollut mahdollisuutta, että keisari voisi luopua kruunusta. Yksikään keisari ei ollutkaan jättänyt tehtäväänsä 200 vuoteen. Kesäkuussa 2017 Japanin parlamentti hyväksyi lain, joka mahdollisti silloisen keisari Akihiton eroamisen. Iäkäs keisari oli kärsinyt terveysongelmista ja oli toivonut voivansa jättää tehtävänsä.
Naisten mahdollisuudesta periä kruunu on myös käyty keskustelua Japanissa, ja selkeä enemmistö japanilaisista suhtautuu myötämielisesti potentiaaliseen hallitsijaan. Toistaiseksi keisari Naruhiton tytär Aiko ei kuitenkaan ole virallisesti kruununperillinen.
Valtaoikeudet, tittelit ja etuudet

Japanilaisen perinteisen keisarikultin mukaan keisariperhe polveutuu jumalista. Keisarin rooli on Japanin historiassa vaihdellut lähinnä symbolista valtaa omanneen uskonnollissävyisen keulakuvan ja todellisen vallankäyttäjän välillä. Keisarin todellista valtaa ovat aina rajoittaneet ja kontrolloineet muut poliittiset voimat, vain kontrollin aste on vaihdellut. Monilla keisareilla ei ole ollut käytännössä lainkaan valtaa. Keisari on kuitenkin nykyäänkin hyvin kunnioitetussa asemassa.
Vuoden 1947 perustuslaki, jonka Yhdysvallat saneli vuotta aikaisemmin, säilytti monarkian, mutta keisarin rooli on seremoniallinen. Keisari ei esim. saa ilmaista minkäänlaista poliittista mielipidettä. Keisaria on myös pidetty ennen toisen maailmansodan päättymistä koko šintolaisuuden johtajana, mutta tämä titteli lakkautettiin vuonna 1945, kun šintolaisuus menetti asemansa valtionuskontona.
Perustuslain mukaan keisari ei saa suorittaa mitään sellaisia velvollisuuksia, joihin hänellä ei ole perustuslain nojalla erikseen lupaa. Lisäksi hänen on toimittava maan hallituksen nevonnan ja suostumuksen mukaan. Keisarin valtaoikeuksiin kuuluvat mm.:
pääministerin nimittäminen; pääministerin valitsee tosin parlamentti
korkeimman oikeuden puheenjohtajan nimittäminen; puheenjohtajan valitsee tosin hallitus
lakien vahvistaminen
parlamentin koolle kutsuminen
alahuoneen hajottaminen
vaalien määrääminen
ministerien nimittäminen ja erottaminen sekä suurlähettiläiden valtuuskirjojen hyväksyminen ja näiden vastaanottaminen
tuomioiden osittainen tai täysimääräinen armahtaminen
myöntää valtiollisia palkintoja
diplomaattisten dokumenttien vahvistaminen lain puitteissa
seremoniallisten toimien suorittaminen
Keisarin virallinen titteli, tennō, on kiinalainen laina ja kääntyy kuta kuinkin muotoon "taivaallinen hallitsija". Toinen, joskin vanhempi termi on mikado (jap. 御門). Vaikka Länsimaissa keisareista käytetäänkin näiden oikeita nimiä, Japanissa tätä pidetään epäkunnioittavana ja esim. Akihitoa kutsuttiin hänen hallitessaan vain tittelillä "Teidän Majesteettinne Keisari" (jap. 天皇陛下, Tennō Heika). Akihiton luovuttua vallasta hänelle piti keksiä uusi titteli, joksi valikoitui "suurkeisari (jap. 上皇, jōkō)". Englanniksi titteli on kuitenkin "emerituskeisari (engl. Emperor Emeritus)". Kun keisari lakkaa hallitsemasta, hänestä aletaan käyttää hallituskautensa mukaista nimeä: esim. Hirohito, jonka hallituskauden nimi on Shōwa, tunnetaan nykyään paremmin nimellä Shōwa-keisari (jap. 昭和天皇, Shōwa-tennō).
Vuonna 2024 keisariperheen kuluihin oli varattu 324 miljoonaa jeniä. Perustuslain mukaan keisari ei saa ottaa vastaan minkäänlaista lahjaa ilman Japanin parlamentin lupaa.
Galleria

Shinzo Abe (selin) Naruhiton kruunajaisissa.
Japanin valtaistuin
Aikajana Japanin keisareista Jimmusta Hirohitoon.
Japanin keisarin käytössä ollut Nissan Prince Royal
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japanin hallitsijat Wikimedia Commonsissa
Japanin keisarin kruunajaiset, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 11.11.1928, nro 46, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Giacomo Casanova

| Giacomo Casanova |
| --- | --- |
 Giacomo Casanovan muotokuva. Piirtänyt hänen veljensä taidemaalari Francesco Casanova vuosina 1750–1755.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1725 Venetsia, Venetsian tasavalta
Kuollut: 4. kesäkuuta 1798 (73 vuotta) Dux, Böömin kuningaskunta
Giacomo Girolamo Casanova (2. huhtikuuta 1725 Venetsia, Venetsian tasavalta – 4. kesäkuuta 1798 Dux, Böömin kuningaskunta) oli venetsialainen seikkailija ja kirjailija. Hän on erityisen kuuluisa elämäkertansa Histoire de ma vie ansiosta, jossa hän kertoo skandaalien värittämästä elämästään ja lukuisista naissuhteistaan. Nykyajan ihmisten käsitys perustuu elämäkerran osittain fiktivisoituun versioon; Suomessa casanova tarkoittaakin yksinomaan naistenmiestä.
Casanova ehti elämänsä aikana toimia upseerina, viulistina, vakoojana ja diplomaattina, ja hän oli vankina Venetsian vankilassa, josta oli ”mahdotonta paeta” mutta josta hän kuitenkin onnistui karkaamaan. Elämänsä loppupuolella Casanova toimi kirjastonhoitajana. Hän kuului myös vapaamuurareihin.
Elämänvaiheet > Nuoruusvuodet

Giacomo Girolamo Casanova syntyi Venetsiassa vuonna 1725 näyttelijätär Zanetta Farussin ja näyttelijä Gaetano Giuseppe Casanovan vanhimpana lapsena. Hänelle syntyi myöhemmin vielä viisi sisarusta. Farussin ammatin vuoksi on esiintynyt epäilyä, että joidenkuiden tai kaikkien isä saattaisi olla joku muu; Giacomo itse epäili isäkseen Michele Grimania, jonka suku omisti San Samuelen teatterin, jossa vanhemmat olivat työskennelleet; tietoa ei kuitenkaan mainita Giacomon elämäkerrassa.
Giacomon isä kuoli hänen ollessaan kahdeksan. Hänen äitinsä lähetti Giacomon alkeiskouluun Padovaan tämän yhdeksäntenä syntymäpäivänä ja palasi itse Venetsiaan. Grimanit huolehtivat hänen koulunkäyntinsä kustannuksista. Koulussa hän osoitti suurta lahjakkuutta. Kuusitoistavuotiaana hän valmistui lakimieheksi Padovan yliopistosta opiskeltuaan moraalifilosofiaa, kemiaa, matematiikkaa ja lakia. Hän oli myös kiinnostunut lääketieteestä ja myöhemmin elämässään harmitteli, ettei ollut hankkiutunut lääkärinuralle. Myöhemmin hän osoitti luontaista lahjakkuutta amatöörilääkärinä.
Elämänvaiheet > Uran alkuvaiheet

Casanova palasi vuonna 1739 Venetsiaan, missä ryhtyi abateksi (ransk. abbé) pyrkiäkseen kirkonmiehen uralle. 76-vuotias Venetsian senaattori Alvise Gasparo Malipiero tutustutti hänet seurapiireihin ja opetti hänelle seurapiirielämän taitoja. Casanovan kirkollinen ura jäi lyhyeksi ja skandaalien värittämäksi. Tämän jälkeen hän kertoo olleensa Venetsian armeijan upseerina Konstantinopolissa ja myöhemmin Korfulla, mutta nuo 1740-luvun alkupuolen vuodet ovat tulkinnanvaraisia. Kyllästyttyään armeijan liian hitaaseen urakehitykseen hän palasi Venetsiaan ja toimi viulistina San Samuelen teatterissa, joka oli yhä Grimanien omistuksessa. 21-vuotiaana hän pelasti Bragadin-sukuun kuuluvan venetsialaisen aatelisen hengen; tämä tuki häntä myöhemmin rahallisesti. Vuonna 1748 Casanova joutui lähtemään Venetsiasta sotkeuduttuaan uusiin skandaaleihin: pilailutarkoituksessa haudasta kaivettu vainajan käsivarsi säikytti uhrinsa niin perusteellisesti, että tämä jäi hermoheikoksi loppuiäkseen; lisäksi Casanova joutui vastaamaan raiskaussyytteeseen, josta hänet kuitenkin vapautettiin.
Elämänvaiheet > Pakolaisena ja ritarina

Vietettyään aikaa Pariisissa, Dresdenissä, Prahassa ja Wienissä, Casanova palasi kotikaupunkiinsa Venetsiaan vuonna 1753. Vuonna 1755 hänet vangittiin ja tuomittiin kerettiläisyydestä Venetsian inkvisitiossa viideksi vuodeksi dogen lyijykattoisen vankilan Lyijykammioon. 1. marraskuuta 1756 Casanova pakeni tästä vankilasta, josta kukaan ei ollut aiemmin päässyt pakoon, niin väitettiin, vaikka se ei tosiasiassa pitänyt paikkaansa. Casanova pakeni Pariisiin, jonne hän saapui 5. tammikuuta 1757, samana päivänä, kun Robert-Francois Damiens yritti murhata Ludvig XV:n.
Pariisissa hän osallistui ensimmäisten valtiollisten arpajaisten järjestämiseen, mikä salli hänen kerätä suuren omaisuuden. Markiisitar Jeanne d'Urfé otti hänet suojelukseensa. Hän esiintyi taitavasti ruusuristiläisenä ja alkemistinä ja pystyi näin tutustumaan useisiin aikakautensa vaikutusvaltaisimpiin henkilöihin. Näiden joukossa olivat Madame de Pompadour, Kreivi Saint-Germain, Jean le Rond d'Alembert ja Jean-Jacques Rousseau. Vuonna 1758 hän sai tehtäväkseen valtion joukkovelkakirjojen myynnin Amsterdamissa. Tästä tehtävästä hän sai niin paljon rahaa, että pystyi perustamaan oman silkkitehtaansa seuraavana vuonna. Suuri osa varoista kuitenkin kului suhteisiin naispuolisten työntekijöiden kanssa, ja Casanova joutui pian velkavankeuteen, mistä hän kuitenkin vapautui markiisitar d'Urfen vaikutuksesta. Myytyään loput omaisuudestaan Casanova matkusti täyttämään uutta tehtävää Alankomaihin, missä hän kuitenkin epäonnistui ja joutui pakenemaan Stuttgartiin, jossa hän menetti loputkin omaisuudestaan.
Paavi Klemens XIII myönsi Casanovalle ritarikunnan jäsenyyden. Vuonna 1761 Casanova edusti Portugalia Augsburgin kongressissa, jonka Ranska oli järjestänyt yrittäessään välittää seitsenvuotisen sodan loppumaan. Maanpakolaisvuosinaan Casanova kävi kaikissa Euroopan tärkeimmissä kaupungeissa, joista monesti hänet karkotettiin skandaalien takia.
Vuonna 1766 Casanova haavoittui pistoolikaksintaistelussa kreivi Franciszek Ksawery Branickin kanssa. Taistelu käytiin italialaisen näyttelijättären vuoksi. Taistelun vuoksi hänet karkotettiin Varsovasta.
Hän sai luvan palata Venetsiaan 1774 oltuaan kahdeksantoista vuotta maanpaossa, mutta hänet karkotettiin taas vuonna 1783, koska hän oli kirjoittanut satiirin Venetsian ylimystöstä; satiiri oli ainoa kerta, kun hän julkisesti ilmoitti Grimanin isäkseen.
Elämänvaiheet > Eläkevuodet

Casanova jäi ”eläkkeelle” 1785 palkkautuessaan kreivi Joseph Karl von Waldsteinin kirjastonhoitajaksi tämän Duxissa Böömissä sijaitsevaan linnaan. Täällä hän kirjoitti elämäkertansa, joka näennäisesti jäi kesken, mutta esimerkiksi Hannu Mäkelä on sitä mieltä että ratkaisu oli tietoinen: lopusta ei ollut mitään mukavaa kerrottavaa. Hänen elämänsä linnassa oli tylsää, kivuliasta ja turhauttavaa.
Casanova kuoli 4. kesäkuuta 1798. Hänen viimeisten sanojen kerrotaan olleen ”Olen elänyt filosofina ja kuolen kristittynä”.
Naistenmiehen maine

Casanovan yksipuolinen maine viettelijänä ei tee hänelle oikeutta. Hänen vanhoilla päivillään kirjoittamistaan muistelmista lemmenseikkailut muodostavat kaikkiaan vain vähäisen osan. Casanova oli kylläkin vakaumuksellinen elämästä nautiskelija, joka ansaitsi älynsä ja esiintymistaitonsa turvin omaisuuksia vain tuhlatakseen ne uhkapeleihin ja ylellisyyksiin. Hänen suurin heikkoutensa olivat naiset, eikä kiinnostus suinkaan ollut yksipuolista; salskea ja hurmaava matkamies kaipasi pelkkien valloitusten sijaan myös syvällisempää sielunkumppanuutta ja rakkautta. Vaikka naisten asema yhteiskunnassa oli hänen elinaikanaan huomattavasti nykyistä rajoitetumpi ja alistetumpi, mikä ilmenee myös hänen muistelmistaan, hän oli aikaansa edellä omassa suhtautumisessaan vastakkaiseen sukupuoleen ja seksuaaliseen tasa-arvoon.
Casanova tutustui seksiin ensimmäistä kertaa ilmeisesti 11-vuotiaana, kun hänen opettajansa nuorempi sisar tyydytti hänet kädellään, ja menetti poikuutensa 16-vuotiaana kahdelle aloitteelliselle sisarukselle. Hänellä lienee ollut yli 200 rakastajatarta, joista monet käyttivät hyväkseen hänen ystävällisyyttään ja anteliaisuuttaan. Heidän joukossaan oli nunnia, kurtisaaneja ja aatelisvaimoja. Hänen elämänsä suurin rakkaus oli aviomiestään paennut nuori aatelisrouva ”Henriette”, jonka todellisesta henkilöllisyydestä on useita teorioita. Kolme kuukautta kestänyt suhde päättyi onnettomasti Henrietten paljastuttua ja jouduttua palaamaan miehensä suvun luo Ranskaan. Lontoossa taas 16-vuotias kurtisaani Marie-Anne-Geneviève Augspurgher, ”La Charpillon”, ajoi Casanovan sekaisin kiusoittelullaan, joka tuotti lopulta kovan kolauksen hänen itsetunnolleen. Muistelmissaan Casanova kertoo, että hänen ainoa kostonsa Charpillonille oli ostaa papukaija, opettaa se sanomaan ”Neiti Charpillon on äitiään suurempi huora”, ja myydä se takaisin kauppaan.
Libertiinin elämäntapansa seurauksena Casanova kärsi muistelmiensa mukaan elämänsä aikana useita kertoja sukupuolitautitartunnoista, joita tuon ajan lääketiede ei vielä erotellut toisistaan täsmällisesti. Hän hoiti tartuntansa aikakauden tapaan viikkojen tiukalla ruokavaliolla ja pahemmissa tapauksissa elohopeakuureilla välttäen oireilun aikana tartunnan levittämistä eteenpäin.
Casanovan kuvaukset ja anekdootit teerenpeleistään aikansa kuuluisien kurtisaanien kanssa ja toisaalta hänen tapansa paljastaa itseään säästämättä tunteensa ja kertoa muistelmissaan poikkeuksellisen avoimesti syvällisempien suhteidensa käänteistä ovat osaltaan edistäneet suuren yleisön yksipuolista käsitystä hänestä, kun niiden osuus on ylikorostunut lukuisien toimittajien, muokkaajien ja jopa väärentäjien laatimissa laitoksissa.
Kirjailija

Casanovasta tuli kirjailija vasta myöhemmällä iällä hänen elettyään ensin seikkailijan elämän. Hannu Mäkelän mukaan hänestä tuli kirjailija ”vähitellen kuin vahingossa, iän ja pettymysten painon alla”. Hän kirjoitti aluksi italiaksi, mutta siirtyi pian ranskaan, joka oli aikakauden sivistyneistön kieli.
Casanova työskenteli viimeiset vuotensa kreivi Waldsteinin kirjastonhoitajana. Elinaikanaan hän julkaisi useita teoksia, ja lisäksi häneltä jäi jälkeen laaja kirjeenvaihto ja julkaisemattomia käsikirjoituksia.
Muistelmat ilmestyivät alkuperäistä käsikirjoitusta noudattavassa muodossa ja alkuperäisellä nimellään Histoire de ma vie vasta vuosina 1960–1962 Brockhaus- ja Plon-kustantamojen yhteistyönä kolminiteisenä tieteellisenä editiona. Sen jälkeen niistä on julkaistu Robert Laffont -kustantamon Bouquins-sarjan laajennetuin selityksin varustettu laitos vuonna 1993 ja viimeisin, selityksiltään edelleen päivitetty ja myös alkuperäisen käsikirjoituksen keskeneräiseksi jäänyttä osa- ja kappalejakoa noudattava Gallimard-kustantamon Bibliothèque de la Pléiade -sarjan laitos vuosina 2013-2015.lähde?
Näitä kolmea laitosta edeltävät versiot ovat kaikki Jean Laforguen vuosina 1826–1838 toimittaman, rankasti muokkaaman ja käytännössä väärentämän ranskankielisen laitoksen käännöksiä tai muiden laatimia väärennöksiä. Mäkelä kiittää Willard R. Traskin Brockhaus-Plon -editiosta tekemää englanninnosta erinomaiseksi.
Suomeksi vuonna 1959 julkaistu Casanovan vaellusvuodet on vain lyhyitä otteita sisältävä käännös ruotsista, ja se perustuu Jean Laforguen väärennökseen kuten muutkin ennen vuotta 1960 ilmestyneet laitokset. Casanovan alkuperäisen ranskankielisen käsikirjoituksen mukaisten muistelmien osien 1–2 lyhentämätön suomennos ilmestyi nimellä Elämäni tarina toukokuussa 2019, osat 3–4 tammikuussa 2020 ja osat 5–6 helmikuussa 2021.
Teokset

Casanova, Giacomo: Elämäni tarina 1-2.  (Histoire de ma vie). Suomennettu alkuperäisen muistelmakäsikirjoituksen mukaisesta lyhentämättömästä laitoksesta (Bibliothèque de la Pléiade, Gallimard 2013)  Suomentanut Seppo Sipilä. Turku:  Faros, 2019.  ISBN 9789525710830
Casanova, Giacomo: Elämäni tarina 3-4.  (Histoire de ma vie). Suomennettu alkuperäisen muistelmakäsikirjoituksen mukaisesta lyhentämättömästä laitoksesta (Bibliothèque de la Pléiade, Gallimard 2013)  Suomentanut Seppo Sipilä. Turku:  Faros, 2020.  ISBN 9789525710847
Casanova, Giacomo: Elämäni tarina 5-6.  (Histoire de ma vie). Suomennettu alkuperäisen muistelmakäsikirjoituksen mukaisesta lyhentämättömästä laitoksesta (Bibliothèque de la Pléiade, Gallimard 2013)  Suomentanut Seppo Sipilä. Turku:  Faros, 2021.  ISBN 9789525710953
Casanova, Giacomo: Casanovan vaellusvuodet.  (Mémoires.)  Suomentanut Maija Westerlund. Piirroksin kuvittanut Hans Bendix. Suomennettu Gallie ja Helge Åkerhielmin ruotsinkielisestä käännöksestä. Jyväskylä:  Gummerus, 1959 (3. painos 1992).
Kirjallisuutta

Kelly, Ian: Casanova: Näyttelijä, rakastaja, pappi, vakooja.  ((Casanova: Actor lover priest spy, 2008.) Suomentanut Sirkka-Liisa Sjöblom)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-32610-7
Koponen, Jari: Mielikuvituksen mestarit (13 unohdettua fantastia).  Jyväskylä:  Atena, 2000.  ISBN 951-796-219-3
Saarenheimo, Eero: Casanova ja Sprengtporten: kirjastonhoitajan ja kenraalin yhteiset vuodet.  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3571-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Päivi Kosonen: Klassikkoseikkailija Casanova muistelee suomeksi. Kirja-arvostelu teoksesta Casanova, Giacomo: Elämäni tarina 1-2. (Histoire de ma vie). Faros, 2019.  (Agricolan arvostelut 19.8.2019)
Casanovan muistelmien  alkuperäinen käsikirjoitus ja muita teokseen liittyviä dokumentteja (Gallica, Bibliothèque Nationale de France)
Casanova Gutenberg-projektissa (englanniksi)
Venetsian tasavallan vakoilijat. Salaisen arkiston paljastuksia eräästä kuuluisasta seikkailijasta 18. vuosisadalla, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 22.12.1929, nro 51, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Maailman suurin rakastaja myyty värjätystä lasiruudusta. Merkillinen kauppa, jolla ylhäisen venetsialaisen toimesta Casanovalle hankitaan myöhästynyt paluu kotiin, Helsingin Sanomat, 26.02.1933, nro 55, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Romania  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef 
Casanova vuonna 1788