stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stig Gælok
Teokset > Runokirjat

O, Oarjjevuodna (1983)
Vuonak (1986)
Amuk (1988)
ale desti! (1992)
Soaje (1993)
Ståhke ja vájmmo (1994)
Gålmåsuozak (1994)
Bađur báhtar (1999)
Teokset > Lastenkirjat

Gihttse, gajttsa, båhttje (1992)
Bahkåståhkusak (1999)
Biéhtar ja Duommá/Jávren stulliba (1999)
Biéhtar ja Duommá/Háhkabivdon (2000)
Aiheesta muualla

Stig Riemmbe Gælok Sami Leksikon Internehtas
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki
MLS Most Valuable Player Award

MLS Most Valuable Player Award on jalkapalloliiga Major League Soccerin parhaalle pelaajalle kausittain myönnettävä palkinto. Palkinnon saajan valitsevat pelaajat, valmentajat, urheilutoimenjohtajat ja tiedotusvälineiden edustajat.
Preki on ainoa pelaaja, joka on saanut palkinnon useammin kuin kerran.
Palkitut

| Kausi | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| 1996 |  Carlos Valderrama | Tampa Bay Mutiny |
| 1997 |  Preki | Kansas City Wizards |
| 1998 |  Marco Etcheverry | D.C. United |
| 1999 |  Jason Kreis | Dallas Burn |
| 2000 |  Tony Meola | Kansas City Wizards |
| 2001 |  Alex Pineda Chacón | Miami Fusion |
| 2002 |  Carlos Ruiz | Los Angeles Galaxy |
| 2003 |  Preki | Kansas City Wizards |
| 2004 |  Amado Guevara | MetroStars |
| 2005 |  Taylor Twellman | New England Revolution |
| 2006 |  Christian Gómez | D.C. United |
| 2007 |  Luciano Emílio | D.C. United |
| 2008 |  Guillermo Barros Schelotto | Columbus Crew |
| 2009 |  Landon Donovan | Los Angeles Galaxy |
| 2010 |  David Ferreira | FC Dallas |
| 2011 |  Dwayne De Rosario | D.C. United |
| 2012 |  Chris Wondolowski | San Jose Earthquakes |
| 2013 |  Mike Magee | Chicago Fire |
| 2014 |  Robbie Keane | Los Angeles Galaxy |
| 2015 |  Sebastian Giovinco | Toronto FC |
| 2016 |  David Villa | New York City FC |
| 2017 |  Diego Valeri | Portland Timbers |
| 2018 |  Josef Martínez | Atlanta United FC |
| 2019 |  Carlos Vela | Los Angeles FC |
| 2020 |  Alejandro Pozuelo | Toronto FC |
| 2021 |  Carles Gil | New England Revolution |
| 2022 |  Hany Mukhtar | Nashville SC |
| 2023 |  Luciano Acosta | FC Cincinnati |
| 2024 |  Lionel Messi | Inter Miami CF |
Aiheesta muualla

MLS Awards (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Maksimilian II Emanuel

| Maksimilian II Emanuel |
| --- | --- |
 Maksimilian II Emanuel, Joseph Vivienin maalaama muotokuva vuodelta 1700.
Baijerin vaaliruhtinas
Valtakausi:  26. toukokuuta 1679 – 26. helmikuuta 1726
Edeltäjä:  Ferdinand Maria
Seuraaja:  Kaarle VII

Syntynyt:  11. heinäkuuta 1662 München, Baijerin vaaliruhtinaskunta
Kuollut:  26. helmikuuta 1726 (63 vuotta) München, Baijerin vaaliruhtinaskunta
Hautapaikka:  Theatinerkirche, München
Puoliso:  Maria Antonia Itävaltalainen Theresa Kunigunda Sobieska
Lapset:   Joosef Ferdinand  Kaarle VII, Pyhä Rooman keisari  Ferdinand Maria Innocenz von Bayern  Philipp Moritz von Bayern  Klemens August von Bayern  Johann Theodor von Bayern 
Suku:  Wittelsbach
Isä:  Ferdinand Maria
Äiti:  Henrietta Adelaide Savoijilainen
Uskonto:  roomalaiskatolinen
Nimikirjoitus:  
Maksimilian II Emanuel (11. heinäkuuta 1662 München – 26. helmikuuta 1726 München) oli Baijerin vaaliruhtinas vuosina 1679–1726. Hän oli merkittävä sotapäällikkö ja Espanjan Alankomaiden käskynhaltija vuosina 1692–1706. Maksimilian II Emanuel oli myös keisari Kaarle VII:n isä.
Suku

Maksimilian II Emanuelin vanhemmat olivt vaaliruhtinas Ferdinand Maria ja vaaliruhtinatar Henriette Adelaide, joka oli Savoijin kuninkaan Viktor Amadeus I:n tytär.
Vaaliruhtinaana

Maksimilian II Emanuel tuli isänsä seuraajaksi 16-vuotiaana vuonna 1679. Hänet julistettiin seuraavana vuonna täysi-ikäiseksi. Hän liittyi vuonna 1683 Itävallan rinnalle niin sanottuun suureen Turkin sotaan. Maksimilian Emanuel komensi henkilökohtaisesti baijerilaisjoukkoja Wienin puolustuksessa 1683, Budan taistelussa 1686, Mohácsin taistelussa 1687 ja Belgradin valtauksessa 1688, joista varsinkin viimeinen toi hänelle mainetta. Vuonna 1689 puhjenneessa yhdeksänvuotisessa sodassa hän liittoutui jälleen Itävallan Habsburgien kanssa. Hänestä tehtiin vuonna 1690 Reinille sijoitettujen keisarillisten joukkojen generalissimus ja vuonna 1692 Espanjan Alankomaiden kuvernööri. Hän komensi operaatioita Reinillä ja Italiassa aina sodan loppuun vuonna 1697.
Vuonna 1701 puhjenneessa Espanjan perimyssodassa Maksimilian Emanuel asettui Ranskan liittolaiseksi keisarikuntaa vastaan, ilmeisesti toiveenaan saada oma sukunsa, Wittelsbachit, nostettua keisarikunnan johtoon Habsburgien tilalle. Kärsittyään tappion Blenheimin taistelussa vuonna 1704 hän joutui lähtemään maanpakoon keisarillisten joukkojen miehittäessä Baijerin. Vuoden 1706 tappiollisen Ramilliesin taistelun jälkeen hän menetti valtansa myös Espanjan Alankomaissa, ja samana vuonna uusi keisari Joosef I asetti hänet valtakunnanpannaan. Maksimilian Emanuel joutui asumaan seuraavat yhdeksän vuotta Ranskan hovin suojissa. Hän sai kuitenkin valtaistuimensa takaisin ja valtakunnanpanna peruttiin vuoden 1713 Utrechtin rauhan ja vuoden 1714 Badenin rauhan seurauksena, ja hän palasi pääkaupunkiinsa Müncheniin vuonna 1715.
Maksimilian Emanuel kuoli 63-vuotiaana sydänkohtaukseen Münchenissä helmikuussa 1726. Hänet on haudattu Theatinerkirchen kryptaan.
Taiteiden suosijana

Koko hallituskautensa ajan Maksimilian II Emanuel suosi taiteita. Espanjan Alankomaiden kuvernöörinä hän hankki useita hollantilaisia ​​ja flaamilaisia ​​maalauksia Wittelsbachin suvun kokoelmaan. Hänen hallituskautensa alkupuoliskoa hallitsivat vielä hänen vanhempiensa käyttämät italialaiset ja sveitsiläiset hovitaiteilijat, kuten Enrico Zuccalli ja Giovanni Antonio Viscardi. Zuccalli suunnitteli vuosina 1684–1688 Maksimilian Emanuelille ja tämän ensimmäiselle puolisolle Maria Antonialle Schleissheimin linnan alueelle saarelle rakannetun italialaistyylisen Lustheimin linnan. Kun Joseph Effner nimitettiin hovin pääarkkitehdiksi ja nuori François de Cuvilliés hänen avustajakseen, ranskalainen vaikutus kasvoi merkittävästi. Maksimilian Emanuelin paluu vuonna 1715 merkitsi rokokoo-aikakauden alkua Baijerissa.
Maksimilian Emanuelin hallituskaudella myös Nymphenburgin linnaa laajennettiin, Dachaun linna suunniteltiin uudelleen ja Schleissheimin linnan uusi päärakennus valmistui lopulta vuonna 1726. Nämä palatsit yhdistettiin kanavaverkostoon, johon Maksimilian Emanuel oli tutustunut Alankomaissa. Vuosina 1715–1717 hän rakennutti Effnerin suunnitteleman barokkityylisen Fürstenriedin linnan laajennuksen aateliskartanosta vaaliruhtinaan metsästysmajaksi.
Avioliitot ja lapset

Maksimilian II Emanuel avioitui vuonna 1685 keisari Leopold I:n ja Espanjan infanta Margareeta Teresian tyttären Maria Antonian kanssa, joka kuoli jouluaattona 1692 muutama kuukausi viimeisen lapsensa syntymän jälkeen synnytyksen aiheuttamiin komplikaatioihin. Heille syntyi kolme lasta:
Leopold Ferdinand (k. 1689), kuoli kolmen päivän ikäisenä
Anton (k. 1690), syntyi kuolleena
Joosef Ferdinand (Joseph Ferdinand, 1692–1699), Espanjan kruununperillinen
Maksimilian Emanuel kihlautui maaliskuussa 1693 herttuatar Leopoldine Eleonore von Pfalz-Neuburgin kanssa, joka oli Pfalzin vaaliruhtinaan Filip Vilhelmin tytär, mutta Leopoldine kuoli vain kolme viikkoa myöhemmin 13-vuotiaana todennäköisesti tuberkuloosiin. Maksimilian Emanuel avioitui toisen kerran vuonna 1694 Puolan kuningas Juhana III Sobieskin tyttären Theresa Kunigunda Sobieskan kanssa. Heille syntyi kymmenen lasta:
kuolleena syntynyt lapsi (1695)
Maria Anna Karoline (1696–1750), vuodesta 1720 nunna
Kaarle VII (Karl Albrecht, 1697–1745), Baijerin vaaliruhtinas, Böömin kuningas, Pyhän Rooman keisari
Philipp Moritz Maria (1698–1719), Paderbornin ja Münsterin piispa
Ferdinand Maria (1699–1738), keisarillisen armeijan kenraali
Clemens August (1700–1761), Saksalaisen ritarikunnan suurmestari, Kölnin ruhtinasarkkipiispa, Regensburgin, Paderbornin, Osnabrückin, Hildesheimin ja Münsterin piispa
Wilhelm (1701–1704), kuoli kolmivuotiaana
Alois Johann Adolf (1702–1705), kuoli kolmivuotiaana
Johann Theodor (1703–1763), kardinaali, Regensburgin, Freisingin ja Liegen ruhtinaspiispa
Maximilian Emanuel Thomas (1704–1709), kuoli viisivuotiaana
Maksimilian Emanuelilla oli suhteesta ranskalaisen rakastajattarensa Agnes Françoise Louchier’n kanssa avioton poika, Baijerin kreivi Emmanuel François Joseph (1695–1747).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maksimilian II Emanuel Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  IdRef 
Schleissheimin linna.
Maksimilian II Emanuel ensimmäisen puolisonsa Maria Antonian ja poikansa Joosef Ferdinandin kanssa, F. C. Brunin maalaus (n. 1700).
Maksimilian Emanuel ja Theresa Kunigund lapsineen (1733).
Fredrik Persson-Korpinen

Fredrik Persson-Korpinen (16. huhtikuuta 1880 Gunnarskog, Värmlanti, Ruotsi – 22. heinäkuuta 1935 Kööpenhamina) oli ruotsalainen toimittaja ja kirjailija, joka kuvasi kirjoissaan Värmlannin metsäsuomalaisten elämää.
Persson-Korpisen vanhemmat olivat suomalaista Korpisen talonpoikaissukua, joka oli muuttanut Suomesta Värmlantiin noin 450 vuotta aikaisemmin. Persson-Korpisen kotona ei puhuttu suomea, mutta hän oppi kielen auttavasti jouduttuaan kosketuksiin kotiseudullaan asuneiden metsäsuomalaisten kanssa. Persson-Korpinen kävi oppikoulun ja opiskeli sitten maanviljelyskoulussa ja Tanskassa 1901–1903, jonne hän muutti lopulta asumaan. Hän toimi sanomalehtimiehenä ja kirjoitti ruotsin kielellä useita Värmlannin metsäsuomalaisia, heidän olojaan ja sorrettua asemaansa kuvanneita romaaneja.
Persson-Korpinen kävi Suomessa ensimmäisen kerran 1927 ja hän oleskeli sitten pitempiä aikoja Suomessa pyrkiessään hankkimaan niin hyvän suomenkielen taidon että hän olisi voinut kirjoittaa kirjansa suomeksi. Lopulta hän kuitenkin palasi takaisin Kööpenhaminaan. Useat Persson-Korpisen romaanit ilmestyivät yksinomaan suomeksi suoraan käsikirjoituksista suomennettuina. Persson-Korpiselle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki.
Fredrik Persson-Korpinen teki itsemurhan hirttäytymällä heinäkuussa 1935 perheongelmien takia.
Teoksia

Nimellä Fredrik Persson:
Syner. Stockholm 1909
Unelma kellosta : romaani; tekijän luvalla suom. Eino Tikkanen. Otava 1925
Bromarkin aikakirjat : romaani; tekijän käsikirj. suom. Eino Tikkanen. Otava 1925
Messias : romaani; tekijän käsikirj. suom. Alvari Rinne. Otava 1926
Pyhä sydän : romaani; tekijän käsikirj. suom. Alvari Rinne. Otava 1927
Uudella pohjalla; tekijän käsikirj. suom. Alvari Rinne. Otava 1928
Nimellä Fredrik Persson-Korpinen:
Velvollisuuden tie : romaani; tekijän käsikirj. suom. Alvari Rinne. Otava 1928
Isänmaaton : romaani; tekijän käsikirj. suom. Alvari Rinne. Otava 1930
Aiheesta muualla

Ernst Lampen : Suomalaisuuden herätys Värmlannissa, Suomen Kuvalehti, 14.03.1925, nro 11, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ernst Lampen : Kirjailija Persson Itä-Suomessa, Suomen Kuvalehti, 10.12.1927, nro 50, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Fredrik Persson-Korpinen : Keskiyönauringon vuori, Suomen Kuvalehti, 11.08.1928, nro 33, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Fredrik Persson-Korpinen : Karhuntappaja, Aamulehti, 08.12.1929, nro 335, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ruotsi
Yaakov Edri

Yaacov Edri
Yaakov Edri (hepr. ‏יעקב אדרי‎‎, s. 25. marraskuuta 1950) on israelilainen Kadima-puoluetta edustava poliitikko. Hän oli maahanmuuttoministeri Ehud Olmertin hallituksessa.
Hänet valittiin ensimmäisen kerran Knessetiin Likudin edustajana 2003. Kadimaan hän liittyi 2005.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Suvi West

| Suvi West |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. tammikuuta 1982 (ikä 42) Kittilä
Ammatti:  ohjaaja, näyttelijä
Suvi West (pohjoissaameksi Doavtter-Piera Suvi Máret; s. 14. tammikuuta 1982 Kittilä) on suomensaamelainen ohjaaja, käsikirjoittaja ja televisiopersoona.
Nuoruutensa West vietti Utsjoen Outakoskella ja päätyi sieltä Tampereen ilmaisutaidon lukioon. Media-assistentiksi hän opiskeli Inarissa Saamelaisalueen koulutuskeskuksen elokuvalinjalla 2003–2005. Työura eteni toimittajuuden kautta jo opiskeluaikana, sillä West työskenteli Inarissa Ylen Saamen Radion ja Norjan yleisradioyhtiö NRK:n palveluksessa televisiouutisten ja dokumenttien tekijänä 2000–2007, mutta televisiotyön tiukka ennalta määrätty muoto alkoi ahdistaa ja hän pelkäsi sen tukahduttavan oman elokuvakerronnan. Hänen lopputyönsä 2005 oli dokumenttielokuva Vaikein niistä on rakkaus, joka kertoi humoristisesti Westin poikaystävän etsinnästä. Elokuvaa esitettiin Hollywoodissa ja Kanadassa Vancouverin elokuvafestivaalilla asti.
Westin elokuvien teossa elintilasta kamppailevat pohdiskeleva yhteiskunnallisuus ja komediallisuus, joka on hänelle ominaisempaa. Elokuvien teon ohella hän on toiminut Alkuperäiskansojen elokuvakeskuksen vetäjänä 2009–2011 ja Aalto-yliopiston dokumentaarisen elokuvan maisteriohjelmassa vuodesta 2015 lähtien. Kymmenen Helsingissä vietetyn vuoden jälkeen West muutti perheineen Utsjoelle kovasti kaipaamiinsa kotimaisemiin.
West tunnetaan etenkin tv-sarjasta Märät säpikkäät / Njuoska bittut ja siinä esitetyistä, suomalaisia hittejä parodioivista, pohjoissaameksi sanoitetuista musiikkivideoista.
West ohjasi 2016 julkaistun dokumenttielokuvan Minä ja pikkusiskoni. Se kertoi hänen siskostaan.
Westin ohjasi vuonna 2021 julkaistun Eatnameamet – Hiljainen taistelumme -dokumenttielokuvan, joka käsittelee Suomen valtion saamelaispolitiikkaa ja saamelaisten taistelua oman kulttuurinsa puolesta. Elokuvassa äänen saavat saamelaiset. Dokumentti voitti Tampereen elokuvajuhlilla Kirkon Mediasäätiön palkinnon sekä yleisöpalkinnon. West palkittiin vuonna 2022 dokumentista tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla. Vuonna 2023 Suomen Elokuvaohjaajaliitto SELO valitsi hänet Vuoden elokuvaohjaajaksi  elokuvastaan Máhccan – Kotiinpaluu, joka kertoo saamelaisesineiden palauttamisesta.
Aiheesta muualla

Minä ja pikkusiskoni (Sparrooabbán) Vimeossa
Suvi West: "Olen seksuaalisesti tuhma, mutten kovin kinky" Me Naiset.  27.4.2013.
| n k Suvi West |
| --- | --- |
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Vaikein niistä on rakkaus (2005)  Minä ja pikkusiskoni (2016)  Juuret on (2017)  Eatnameamet – Hiljainen taistelumme (2021) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet  Yle
Ninive

Austen Henry Layardin 1800-luvulla tekemä Niniven ennallistus.
Niniven sijainti nykyisessä Irakissa.
Ninive on Mesopotamian vanhimpia kaupunkeja ja muinaisen Assyrian pääkaupunki.
Assyrian kuningas Sanherib teki Ninivestä pääkaupungin kahdeksannella vuosisadalla eaa. Hän kohennutti kaupungin kastelujärjestelmää ja rakennutti ”palatsin vailla vertaa”. Se oli kooltaan 210 × 200 metriä. Palatsissa oli yli 80 huonetta, joista suurin osa oli koristeltu veistoksin. Siihen aikaan Niniven pinta-ala oli noin seitsemän neliökilometriä, siellä oli 15 porttia, ja vettä kaupunkiin toi 18 kanavaa.lähde?
Meedialaiset ja babylonialaiset hävittivät Niniven maan tasalle vuonna 612 eaa. Jäljelle ei jäänyt edes raunioita. Kaupunkia on kaivettu esiin 1800-luvulta alkaen.lähde?
Maantiede

Antiikin Ninive sijaitsi Tigris- ja Khosrjokien rannalla. Sen pinta-ala oli seitsemän neliökilometriä. Kaupunkialue oli 12 kilometriä pitkä. Sen rauniot sijaitsevat nykyisen Mosulin laitamilla.lähde?
Ninive oli Välimereltä Intian valtameren rannikolle johtavan tärkeän maantien varrella, ja sen kautta kulki rikkauksia ja kauppatavaraa.lähde?
Historia

Niniven varhaishistoria alkoi 6000-luvulla eaa., jolloin alueen ensimmäiset asukkaat rakensivat paikalle neoliittisen maatalouskylän. Asuttaminen ajoittui samaan aikaan läheisten Hassunan ja Samarran kulttuurien kanssa, joiden katsotaan kuuluvan kupari-kivikauden ensivaiheisiin. Sittemmin kylällä oli yhteyksiä eteläiseen Mesopotamiaan, minkä voi päätellä alueelta löytyneiden kivisirppien ja myöhemmin myös keramiikan tyylistä. Vuoden 3000 eaa. tienoilla keramiikka sai sumerilaisia vaikutteita, ja akkadilaisella kaudella se lienee joutunut etelästä tulleiden vaikutteiden kohteeksi. Vaikka Ninive oli vanha kaupunki, se ei ollut vielä vanhan Assurin aikana kovin merkittävä paikka, koska hallitsijat keskittyivät kehittämään muita keskuksia.
1930-luvulla tehtyjen kaivausten perusteella yli 80 prosenttia kaupungin kukoistuksen ajasta osuu esihistorialliseen kauteen. Ninive mainitaan vuodesta 1800 eaa. lähtien. Niniven perustajana pidetään Mesopotamian kuningas Nimrodia. Ninive oli Ištar-jumalattaren palvonnan keskus. Niniven kaupunki oli 14. vuosisadalla eaa. Mitannin vasalli.lähde?
Niniven talousalueeseen kuuluu ikivanha autioitunut asutuskumpu Tepe Gawra. Sen uumenista muinaistutkijat ovat kaivaneet esiin temppelin muurin, jonka sisään on piilotettu ihmisuhreina poltettujen lasten jäännöksiä. Mesopotamialaisissa palvontamenoissa papit ja papittaret riisuivat vaatteensa ja olivat alasti uhritoimitusta suorittaessaan, kuten meidän ajallemme säilyneistä kivikaiverruksista ja taidereliefeistä näkyy. Ishtar oli "himon jumalatar" ja "koirien valtiatar", sillä hänellä oli lemmensuhteita eläimiinkin. Nuolenpääkirjoituksissa kerrotaan kaikkialle Mesopotamiaan levinneestä temppeliprostituutiosta, Ishtar itse palvottuna pääprostituoituna. Tyttöjä ja poikia myytiin silvottaviksi orjiksi temppeleihin.
Kaupungin voimakas laajentuminen alkoi 800-luvulla eaa. Assyrian kuningas Sanherib rakennutti kaupungista 700-luvulla eaa. ihmeellisen ja rakensi sinne vertaansa vailla olevan palatsinsa. Niniven kaupunginmuurissa oli 15 porttia, ja ympäröiviltä kukkuloilta sinne ohjasi vettä 18 kanavaa. Sanheribin poika Assurbanipal rakensi kaupunkiin suuren kirjaston ja määräsi vanhoja kirjoituksia kerättäväksi ja kopioitavaksi sen aarteiksi. Kaupungista onkin löydetty yli 20 000 tekstin kokoelma. Vuonna 612 eaa. Assyriaan tuskastuneet naapurikansat tuhosivat Niniven yhteisvoimin, vain 14 vuotta Assarhaddonin kuoleman jälkeen. Kaupunki ei enää toipunut tuhosta entiselleen. Kaupungin alueella asuttiin kuitenkin vielä pitkään.
Maininnat Raamatussa

Raamatussa Ninive mainitaan ensimmäisen kerran ensimmäisen Mooseksen kirjan jakeessa 10:11: "Sieltä hän (Nimrod) siirtyi Assyriaan ja rakensi Niniven."
Ninive mainitaan Raamatussa Israelin pitkäaikaisen vihollisvaltion Assyrian pääkaupunkina useita kertoja, etenkin Kuningasten kirjoissa ja Aikakirjoissa. Esimerkiksi jakeissa 2. Kun. 19:36 ja Jes. 37:37 se mainitaan Assyrian pääkaupunkina. Se mainitaan myös Joonan kirjan jakeissa 3:3 ja 4:1, joiden mukaan Joona itsekin asui siellä jonkin aikaa. Näiden kohtien mukaan kaupunki olisi ollut niin laaja, että kävelymatka sen ympäri olisi kestänyt kolme päivää, mikä merkitsisi, että Niniven ympärysmitta olisi ollut noin 100 kilometriä. Todennäköisesti tähän on kuitenkin luettu itse kaupungin ohella myös sen lähiseudun kylät. Siinä tapauksessa tämä suunnilleen pitäisikin paikkansa, mikäli rajana pidetään kaupungin läheisyydessä eri puolilla sijainneita Kouyunjikin, Nimrudin, Karamlesin ja Khorsabadin linnakkeita. Joonan kirjassa Niniveä pidettiin jumalattomana ja syntisenä kaupunkina, jonka Herra uhkasi tuomita, mutta sitä ennen hän oli lähettänyt Joonan sinne saarnaamaan, jotta niniveläiset katuisivat syntejään.lähde?
Nahumin kirja sisältää lähes yksinomaan Niniveä vastaan suunnattuja profeetallisia ennustuksia. Esimerkiksi jakeissa 1:14 ja 3:19 sen ennustetaan tuhoutuvan täydellisesti. Niin tapahtuikin, mitä myöhäisemmätkin profeetat, esimerkiksi Sefanja, pitivät jumalallisena rangaistuksena Assyrian ylpeydestä. lähde?
Uudessa testamentissa Niniven katumukseen viitataan jakeissa Matt. 12:41 ja Luuk. 11:32.
Arkeologia

Nykyisin Niniven sijainti yhdistetään kahteen kumpulöydökseen, Koyunnjihin ja Nabi Yunaniin, ja kaupungin muureihin. Nuori brittiläinen tutkija Austen Henry Layard löysi rauniot vuonna 1847. Hän löysi Sanheribin palatsin, jossa on yli 80 huonetta ja valtavat reliefit. Hän löysi myös kuuluisan Assurbanipalin kirjaston.lähde?
Nykyajan Ninive

Niniven (Ninawan) maakunta sai 15. lokakuuta 2005 virallisen aseman. Alue on tärkeimpiä sunniarabiprovinsseja. Väestö koostuu pääosin sunniarabeista ja etnisistä vähemmistöistä, kuten kurdeista ja Assyrian kristityistä. Öljytuotannon keskus Mosul on  Niniven (Niniwan) maakunnan pääkaupunki.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ninive Wikimedia Commonsissa
Muinaisen Niniven yksinkertaistettu kartta kaupunginmuureineen ja portteineen.
Muinainen Lähi-itä israelilaisten näkökulmasta, Raamatussa käytetyt maiden nimet.
Irakilaisten osittain entisöimä Adadin portti ja osa Niniveä ympäröinyttä muuria.
Rautjärvi

| Rautjärvi |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Hiitolanjokea
Sijainti:  61°26′00″N, 029°21′20″E
Maakunta:  Etelä-Karjalan maakunta
Seutukunta:  Imatran seutukunta
Kuntanumero:  689
Hallinnollinen keskus:  Miettilä (–1972) Simpele (1973–)
Perustettu:  1871
Kuntaliitokset:  Simpele (1973)
Kokonaispinta-ala:  401,90 km² 238:nneksi suurin 2022 
– maa:  351,47 km²
– sisävesi:  50,43 km²
Väkiluku:  3 018 211:nneksi suurin 31.10.2024 
– väestötiheys:  8,59 as./km² (31.10.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  9,1 %
– 15–64-v.:  50,8 %
– yli 64-v.:  40,1 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  95,3 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  4,5 %
Kunnallisvero:  8,30 % 231:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Harri Anttila
Kunnanvaltuusto:  17 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • SDP   • PS   • Kok.:   7 7 2 1
www.rautjarvi.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rautjärvi on Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Karjalan maakunnassa. Kunnan väkiluku on 3 018, pinta-ala 401,90 km², josta 50,43 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 8,59 asukasta/km². Rautjärven naapurikuntia ovat Parikkala ja Ruokolahti, itäpuolella rajanaapurina on Venäjä. Rajanaapurikuntia Venäjän puolella ovat Karjalan tasavallassa Elisenvaara ja Hiitola sekä Leningradin alueella Antrea (Kamennogorsk).
Yli puolet Rautjärven asukkaista asuu kuntakeskuksessa Simpeleellä. Rautjärven asemanseudulla asukkaita on noin 300. Taajamat sijaitsevat noin 20 kilometrin etäisyydellä toisistaan.
Rautjärven kunnanjohtaja on vuodesta 2006 lähtien ollut Harri Anttila.
Historiaa

Rautjärven kunta perustettiin vuonna 1861, pari vuotta aiemmin (1859) toimintansa itsenäisenä seurakuntana aloittaneen Rautjärven seurakunnan pohjalle. Rautjärven seurakunta oli ollut sitä ennen Ruokolahden seurakunnan kappeliseurakuntana vuodesta 1654.
Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 pääosa siihenastisen Rautjärven alueesta pysyi Suomessa, mutta lähes puolet (198,9 km²) sisältyi Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin.
Simpeleen kunta liittyi Rautjärveen 1973, jolloin muodostui nykyisenlainen Rautjärven kunta. Uuden kunnan keskustaajamaksi tuli aiempaa kuntakeskusta Miettilää ja Rautjärven asemanseutua selvästi suurempi Simpele.
Simpeleen kunta perustettiin Kivijärven ja Änkilän kylien ympärille ja lisäksi osa Koitsanlahden kylästä tuli kuulumaan Simpeleen kuntaan, joka aloitti toimintansa vuoden 1923 alusta. Aiemmin Simpeleen seurakunta oli eronnut Parikkalan seurakunnasta ja aloittanut itsenäisenä seurakuntana 1.5.1922.
Rautjärven kylät vuonna 1939

Haakanala, Hallilanmäki, Hiivaniemi, Hinkkala, Hynnilä, Ilmee, Jurvala, Kalpiala, Kekäleniemi, Kokkola, Kopsala, Korjola, Korpijärvi, Lankila, Latvajärvi, Miettilä, Niskapietilä, Partila, Pirhola, Purnujärvi, Rautjärvi, Siisiälä, Torsansalo, Uimola, Untamo, Viimola, Vähikkälä