stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sinivatsa-amatsoni
Elintavat

Sinivatsa-amatsonit elävät pieninä ryhminä tai pareittain. Niiden ravintoa ovat siemenet, hedelmät, kukat, mesi, silmut ja ehkä myös hyönteiset. Satunnaisesti ne syövät myös pelloilta maissia. Vankeudessa elävien lintujen on huomattu syövän myös kaarnaa, lehtiä ja puissa kasvavaa levää. Sinivatsa-amatsoni on melko hiljainen papukaija. Sen ääntely on sarja rastasmaisia epäsäännöllisiä fraaseja. Se päästää myös nopeasti toistuvaa piipitystä. Parit harrastavat lisäksi yhteislaulua.
Sinivatsa-amatsonipariskunnat ovat elokuusta helmikuuhun kestävän pesimäkauden aikana hyvin reviiritietoisia. Eri parien pesien etäisyys voi olla jopa kaksi kilometriä. Koiras tekee naaraalle esityksen, jossa se kävelee nykivästi pää alhaalla. Se myös ojentelee nokkaansa eteenpäin istuessaan oksalla. Se pörhistää niskahöyheniään pystyyn, levittää pyrstönsä ja laulaa ravistellessaan nopeasti päätään. Tämän jälkeen se hankaa nokkaansa oksiin. Naaras puolestaan ravistelee päätään ja laulaa. Amatsonipari rakentaa pesänsä suuren puun, kuten palmun onkaloon, usein lähelle maata. Pesässä on tavallisesti 2–4 munaa, ainakin vankeudessa, ja niitä haudotaan 28 päivää. poikaset viipyvät pesässä 5–7 viikkoa.
Uhat ja suojelu

Sinivatsa-amatsoni on elinvoimainen laji. Suurin osa sen asuttamista rannikkosademetsistä on hakattu viljelysten, kaupungistumisen ja palmujen hyödyntämiseen tarkoitetun talouden tieltä. Rio Grande do Sulin osavaltiossa niiden elinympäristöä on kadonnut myös tupakan kuivatukseen tarvittavan puun muodossa. Nykyään alkuperäismetsien hävittäminen on kiellettyä. Lajia on pyydetty myös häkkilinnuksi. Pieni määrä sinivatsa-amatsoneja löydettiin 1980-luvun puolivälissä kansainvälisiltä markkinoilta, etenkin Alankomaista, mutta nykyään se on vain satunnaista eikä häkkilintupyyntiä pidetä merkittävänä uhkana. Se kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen II ja on suojeltu Brasiliassa. Sitä tavataan nykyään 14 suojelualueella.
Sinivatsa-amatsoni Vogelpark Walsrodessa Saksassa.
Sojuz TMA-18

Sojuz TMA-18:n laukaisu
Sojuz TMA-18 oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Lento alkoi 2. huhtikuuta 2010 Baikonurin kosmodromilta. . Alus laskeutui Venäjälle 25. syyskuuta 2010.
Sojuzin päällikkö Aleksandr Skvortsov toimi ISS:n Retkikunta 23:n lentoinsinöörinä ja Retkikunta 24:n komentajana. Tracy Caldwell Dyson ja Mihail Kornijenko toimivat Retkikuntien 23 ja 24 lentoinsinööreinä.
Sojuz telakoitui ISS:ään 4. huhtikuuta 2010 kello 5:25 UTC. Sojuz pysyi telakoituneena ISS:ään Retkikunta 23:n keston ajan toimien tarvittaessa hätäpelastautumisaluksena.
Miehistö

Sojuz TMA-18:n miehistö valittiin yhdessä NASAn kanssa 21. marraskuuta 2000, mutta toteutuneella lennolla aiotusta miehistöstä vain venäläinen päällikkö:
Aleksandr Skvortsov, Venäjän avaruusjärjestö, päällikkö
Tracy Caldwell Dyson, NASA
Mihail Kornijenko, Venäjän avaruusjärjestö
Aiheesta muualla

NASAn video TMA-18:n laskeutumisesta
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Sojuz TMA-17 | Sojuz-avaruuslento | Seuraaja: Sojuz TMA-19 |
Star Trek VI – Tuntematon maa

| Star Trek VI – Tuntematon maa> Star Trek VI: The Undiscovered Country |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Nicholas Meyer
Käsikirjoittaja:   Nicholas Meyer  Denny Martin Flinn 
Perustuu:  Leonard Nimoyn, Lawrence Konnerin ja Mark Rosenthalin tarinaan
Tuottaja:   Steven-Charles Jaffe  Ralph Winter 
Säveltäjä:  Cliff Eidelman
Kuvaaja:  Hiro Narita
Leikkaaja:  William Hoy
Pääosat:   William Shatner  Leonard Nimoy  DeForest Kelley  James Doohan  Walter Koenig  Nichelle Nichols  George Takei  Brock Peters  Kim Cattrall 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Netflix iTunes
Ensi-ilta:  1991
Kesto:  113 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Star Trek V: The Final Frontier
Seuraaja:  Star Trek – sukupolvet
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Star Trek VI – Tuntematon maa (Star Trek VI: The Undiscovered Country) on kuudes Star Trek -elokuva ja viimeinen kokonaan vanhalla TOS-miehityksellä tehty. Elokuva on omistettu sitä tehtäessä vakavasti sairaana olleelle ja kolme päivää esikatselun jälkeen kuolleelle Gene Roddenberrylle.
Elokuvan tarina on myös elokuvan päätuottajana toimineen Leonard Nimoyn tekemä.
Shō Sasaki (jalkapalloilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Shō Sasaki
Syntymäaika: 2. lokakuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Zama, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 176 cm
Seura
Seura: Sanfrecce Hiroshima
Pelinumero: 19
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2012–2014 2015– | Ventforet Kofu Sanfrecce Hiroshima | 102 (8) 60 (3) |
Maajoukkue
| 2018– | Japani | 3 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Shō Sasaki (jap. 佐々木 翔, Sasaki Shō; s. 2. lokakuuta 1989 Zama) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Sasaki debytoi Japanin A-maajoukkueessa syyskuussa 2018. Hän saavutti AM-hopeaa vuonna 2019. Hän on pelannut kuusi maaottelua.
Aiheesta muualla

Soccerway
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2019
1 Higashiguchi |
2 Miura |
3 Muroya |
4 Sasaki |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Minamino |
10 Inui |
11 Kitagawa |
12 Gonda |
13 Mutō |
14 Itō |
15 Ōsako |
16 Tomiyasu |
17 Aoyama |
18 Shiotani |
19 Sakai |
20 Makino |
21 Dōan |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
Valmentaja Moriyasu
Spanish Bars

Spanish Bars on Paul Oxley's Unit -yhtyeen vuonna 1981 levyttämä kappale. Kappaleen säveltäjä ja sanoittaja on yhtyeen keulahahmo Malcolm Campbell, taiteilijanimeltään Paul Oxley. Singlejulkaisun jälkeen kappale valittiin myös yhtyeen esikoisalbumille Living in the Western World.
Kappaleesta on tehty ainakin neljä suomenkielistä versiota. 1992 yhtye nimeltään Kissojen Taivas levytti Virpi Blomin käännöksen nimellä Espanjan Baarit. Hanna Ekola levytti vuonna 1994 oman sanoituksensa nimellä Lämmintä pakkaspäivää herra H ja Marita Taavitsainen levytti vuonna 2007 Kalle Kivimäen sanoituksen Taas Espanjaan. Näiden lisäksi Iskias-yhtye on levyttänyt vuonna 2007 Poko Rekordsille hard rock -version kappaleesta nimellä Huomisen Kyynel.
Helsinkiläinen metalliyhtye Fire Action on levyttänyt kappaleen alkuperäisillä englanninkielisillä sanoilla.
Sisävesilaiva

S/S Tarjanne Näsijärvellä Tampereella
Sisävesilaivoiksi kutsutaan laivoja, jotka liikennöivät sisämaan vesistöissä. Suomessa sisävesilaivat liikennöivät esimerkiksi Saimaan ja Päijänteen vesistöissä. Merkittäviä sisävesilaivojen satamakaupunkeja ovat Savonlinna, Kuopio, Lappeenranta, Tampere ja Jyväskylä. Myös Hämeenlinna, Imatra, Joensuu, Kajaani, Lahti, Varkaus  ja Mikkeli kuuluvat sisävesien satamiin.
Sisävesilaivoja > Perinteiset höyryalukset

Perinteisiä höyrylaivoja sisävesiliikenteessä ovat muun muassa:
S/S Heinävesi
S/S Ilona (S/S Riistavesi)
S/S Karjalankoski
S/S Lahtis
S/S Laitiala (S/S Hopeasalmi)
S/S Leppävirta
S/S Lokki
S/S Norrkulla (S/S Figaro)
S/S Orivesi I (M/S Orivesi)
S/S Otso (Entinen hinaaja)
S/S Paul Wahl
S/S Pohjola
S/S Punkaharju
S/S Savonlinna (S/S Suur-Saimaa)
S/S Suomi
S/S Suur-Saimaa (S/S Puijo)
S/S Suvi-Saimaa (S/S Kallavesi)
S/S Tarjanne
S/S Ylä-Keitele
S/S Yhtiö (Entinen hinaaja)
S/S Kuru
Sisävesilaivoja > Moottorialukset

Osa moottorialuksista on muutettu perinteisistä höyryaluksista vaihtamalla alukseen höyrykoneen tilalle dieselmoottori. Sisävesillä liikennöiviä moottorialuksia ovat muun muassa:
M/S Aino
M/S Pyhäselkä ent. (M/S Juovesi)
M/S Jyväskylä
M/S Koski
M/S Puijo
M/S Sunnan II
M/S Taru
M/S Ukko
Aiheesta muualla

Sisävesiliikennettä Kuopion seudulla (Arkistoitu – Internet Archive)
S/S Tarjanne - 1941
M/S LakeSeal laiturissa Savonlinnassa
Skepsis

Skepsis (m.kreik. σκέψις, skepsis tai Σκῆψις, Skēpsis, lat. Scepsis) voi viitata seuraaviin:
skepsis, ”etsiminen” tai ”epäily”, skeptisen ja pyrrhonistisen filosofian käsite
Skepsis, antiikin aikainen kaupunki Troaksessa Vähässä-Aasiassa
Skepsis ry, suomalainen tieteellinen yhdistys ja skeptikkojärjestö
Scepsis, paarmasuku
Sokker

Sokker on selainpohjainen verkossa pelattava jalkapallomanageripeli. Se kehitettiin Puolassa ja julkaistiin helmikuussa 2004. Se oli eräs ensimmäisiä menestyneitä flash-pohjaisia pelejä.
Sinkkisulfaatti

| Sinkkisulfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7733-02-0
PubChem CID:  24424
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  ZnSO4
Moolimassa:  161,47 g/mol (vedetön)
Ulkomuoto:  värittömiä kiteitä
Sulamispiste:  680 °C
Kiehumispiste:  740 °C
Tiheys:  3,54 g/cm3
Liukoisuus veteen:  22 g/100 ml
Sinkkisulfaatti eli rikkihapon sinkkisuola on väritön ja veteen liukeneva kemiallinen yhdiste, jonka kaava on ZnSO4. Sitä käytetään elektrolyyttinä sinkkipäällystämisessä, nahkan säilöntäaineena, lannoitteissa ja muissa maataloustuotteissa. Lääketieteessä sitä käytetään adstringenttina eli se kuivaa ihoa. Se on myrkyllistä vesieliöille.
Aiheesta muualla

Sinkkisulfaatin kansainvälinen kemikaalikortti
Orazio Semeraro

Orazio Semeraro (4. huhtikuuta 1906 Veglie – 22. elokuuta 1991) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Brindisin arkkihiippakuntaan 11. elokuuta 1929 ja nimitettiin Cariatin hiippakunnan johtoon 22. maaliskuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adeodato Giovanni Piazza, jota avustivat Nicola Margiotta ja Corrado Ursi.
Semeraro sai 30. huhtikuuta 1967 nimityksen Brindisin koadjuuttoriarkkipiispaksi sekä Faleriin titulaariarkkipiispaksi. Hän toimi koadjuuttoriarkkipiispana, kunnes erosi tehtävistään 24. toukokuuta 1975.
Semeraro osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Stefanos (piispa)

Stefanos (alun perin Christakis Charalambides, s. 29. huhtikuuta 1940 Bukavu, Belgian Kongo) on Tallinnan jo koko Viron metropoliitta ja Viron apostolisen ortodoksisen kirkon päämies.
Stefanos syntyi Belgian Kongossa kyproksenkreikkalaiseen perheeseen. Hän opiskeli lääketiedettä Louvainissa Belgiassa ennen kuin päätti lähteä pappisuralle ja siirtyi opiskelemaan Pariisiin Pyhän Sergein instituuttiin vuonna 1960. Hän opiskeli samanaikaisesti myös Sorbonnen yliopiston teologisessa tiedekunnassa ja erikoistui erämaaisiin.
Valmistuttuaan teologian maisteriksi hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1963 ja papiksi 1968. Vuonna 1987 hänet vihittiin piispaksi ja nimitettiin Ranskan metropoliittakunnan apulaispiispaksi, joka vastasi Etelä-Ranskan seurakunnista. Piispana toimiessaan Stefanos tuotti ortodoksisuudesta ohjelmia Ranskan radioon ja kirjoitti kaksi kirjaa sekä satoja ortodoksista teologiaa käsitteleviä artikkeleita.
Vuonna 1999 ekumeeninen patriarkka nimitti Stefanoksen Viron ortodoksisen kirkon edustajien pyynnöstä Viron apostolisen ortodoksisen kirkon päämieheksi virkaa tilapäisesti hoitaneen Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispan Johannesta seuraajaksi. Viron presidentti Lennart Meri tuki Stefanoksen valintaa.
Stefanos on Viron ortodoksien piirissä arvostettu johtaja, mutta piispan välit Moskovan patriarkaattiin ja venäläisiin ortodokseihin on säilynyt ongelmallisena.
Simpsonit (1. tuotantokausi)

Simpsoneiden 1. tuotantokausi käynnistyi Yhdysvalloissa 17. joulukuuta 1989 jouluaiheisella jaksolla Simpsons Roasting on an Open Fire, jonka suomennos on Joulurauha. 1. kausi käsittää kolmetoista jaksoa. Yhdysvalloissa ensimmäisen kauden esitys päättyi 13. toukokuuta 1990.
Suomessa kausi käynnistyi 26. elokuuta 1991. Tämä kausi nähtiin ensimmäisen kerran tuotantokoodin loppuosan numeroiden mukaisessa järjestyksessä, vaikka Yhdysvalloissa jaksojen järjestystä verrattuna tuotantokoodiin oli sekoitettu, eli Suomessa jaksot nähtiin eri järjestyksessä.
Ensimmäinen kausi julkaistiin DVD:llä Euroopassa ja Australiassa 24. syyskuuta 2001 ja Yhdysvalloissa päivää myöhemmin.
Kauden jaksoissa vierailivat Marcia Wallace, Ron Taylor, Albert Brooks, Sam McMurray, Kelsey Grammer ja Penny Marshall.
Spangereidin kirkko

| Spangereidin kirkko Spangereid kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2006.
Sijainti:  Lindesnes, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1140
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Spangereid kirkko (norj. Spangereid kirke) on Lindesnesin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko 1100-luvulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Spangereidin kirkko Wikimedia Commonsissa
Sojuz TMA-15M

Sojuz TMA-15M (ven. Союз ТМА-15M) oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Alus laukaistiin Sojuz FG -kantoraketilla 23. marraskuuta 2014 Baikonurin kosmodromilta Kazakstanista mukanaan kolme avaruuslentäjää ja rahtia asemalle.
Avaruuslennolle osallistuneet toimivat ISS-aseman Retkikunta 42:n täydennysmiehistönä. Alus toimi ISS:n pelastusaluksena kunnes palasi maahan kesäkuussa 2015.
Miehistö

Anton Škaplerov, Venäjän avaruusjärjestö, päällikkö
Samantha Cristoforetti, ESA
Terry Virts, NASA
Miehistö > Varamiehistö

Oleg Kononenko, Venäjän avaruusjärjestö, päällikkö
Kimiya Yui, JAXA
Kjell N. Lindgren, NASA
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sojuz TMA-15M Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Sojuz TMA-14M | Sojuz-avaruuslento | Seuraaja: Sojuz TMA-16M |
Sojuz TMA-14M

Sojuz TMA-14M (ven. Союз ТМА-14M) oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Alus laukaistiin Sojuz FG -kantoraketilla 25. syyskuuta 2014 Baikonurin kosmodromilta Kazakstanista mukanaan kolme avaruuslentäjää ja rahtia asemalle.
Avaruuslennolle osallistuneet toimivat ISS-aseman Retkikunta 41:n täydennysmiehistönä. Alus toimi ISS:n pelastusaluksena kunnes palasi maahan maaliskuussa 2015.
Miehistö

Aleksandr Samokutjajev, Venäjän avaruusjärjestö, päällikkö
Jelena Serova, Venäjän avaruusjärjestö
Barry Wilmore, NASA
Miehistö > Varamiehistö

Gennadi Padalka, Venäjän avaruusjärjestö, päällikkö
Mihail Kornijenko, Venäjän avaruusjärjestö
Scott Kelly, NASA
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sojuz TMA-14M Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Sojuz TMA-13M | Sojuz-avaruuslento | Seuraaja: Sojuz TMA-15M |
Sojuz TMA-15

Sojuz TMA-15 oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Baikonurin kosmodromilta Kazakstanista Sojuz FG-kantoraketilla 27. toukokuuta 2009 kello 10.34 UTC laukaistu lento vei kolme Retkikunta 20-miehistön jäsentä asemalle. Telakoituminen ISS:ään tapahtui 29. toukokuuta 2009 12.34 UTC. Sojuz TMA-15 laskeutui maahan 1. joulukuuta 2009.
TMA-15 oli Sojuz-avaruusaluksen 102. miehitetty lento sitten vuoden 1967 Sojuz 1:n. Sojuz on telakoituneena Kansainväliseen avaruusasemaan Retkikuntien 20 ja 21 aikana hätäpelastautumisaluksena. ISS:n kuusihenkiset miehistöt alkoivat tämän lennot myötä.
Roman Romanenko on kolmas toisen sukupolven avaruuslentäjä: hänen isänsä ensimmäinen avaruuslento tapahtui Sojuz 26:lla. Robert Thirsk oli ensimmäinen Sojuzilla lentänyt kanadalainen aikaisempien kanadalaisten avaruuslentäjien lennettyä avaruussukkulalla. Frank De Winnestä tuli ensimmäinen länsieurooppalainen ISS:n komentaja.
Miehistö > Avaruuteen laukaistiin

Roman Romanenko - Venäjän avaruusjärjestö, aluksen päällikkö
Frank De Winne - Belgia/ESA
Robert Thirsk - Kanadan avaruusjärjestö
Miehistö > Laskeutui

Roman Romanenko - Venäjän avaruusjärjestö
Frank De Winne - Belgia/ESA
Robert Thirsk - Kanadan avaruusjärjestö
Miehistö > Varamiehistö

Dimitri Kondratiev - Venäjän avaruusjärjestö
André Kuipers - Alankomaat, ESA
Chris Hadfield - Kanadan avaruusjärjestö
Star Trek – kapina

| Star Trek – kapina> Star Trek: Insurrection |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jonathan Frakes
Käsikirjoittaja:   Michael Piller  Rick Berman 
Tuottaja:  Rick Berman
Säveltäjä:  Jerry Goldsmith
Kuvaaja:  Matthew F. Leonetti
Leikkaaja:  Peter E. Berger
Pääosat:   Patrick Stewart  Brent Spiner  Jonathan Frakes 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:  1998
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  58 000 000 $
Edeltäjä:  Star Trek: Ensimmäinen yhteys
Seuraaja:  Star Trek: Nemesis
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Star Trek – kapina (Star Trek: Insurrection) on yhdeksäs Star Trek -elokuva.
Elokuvan on ohjannut Jonathan Frakes ja henkilöinä ovat pääosin jo tutuiksi tulleet TNG-sarjan henkilöt. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 1998.
Tarina

Enterprise-E on suorittamassa tyypillisen erikoista tehtävää; he ovat jättäneet Datan pienelle alkeellista elämäntapaa noudattavalle planeetalle - ja yhtäkkiä tilanne karkaakin käsistä.
Picard on saman tien mahdottomassa tilanteessa - jonka hän selvittää päättäväiseen tapaansa, vaikka se merkitsee suoraa kapinaa paikalla olevaa amiraalia vastaan.
Picard irrottaa arvomerkit kauluksestaan ja johtaa miehistönsä uhkayritykseen.
Tilanne päättyy lopulta rauhanomaiseen ratkaisuun; Enterprise poistuu ja alkeellisen elämäntavan planeetta jätetään rauhaan.
Blue Sky Studios
| --- | --- |
Pitkät elokuvat: Ice Age – jäätikön sankarit (2002) •  Robots (2005) •  Ice Age 2 – Jäätikkö sulaa (2006) •  Horton (2008) •  Ice Age 3: Dinosaurusten aika (2009) •  Rio (2011) •  Ice Age 4: Mannerten mullistus (2012) •  Salainen valtakunta (2013) •  Rio 2 (2014) •  Tenavat-elokuva (2015) •  Ice Age 5: Törmäyskurssilla (2016) •  Ferdinand (2017) •  Vakoojat valepuvuissa (2019) 
Lyhytelokuvat: Bunny (1998) •  Gone Nutty (2002) •  Aunt Fanny's Tour of Booty (2005) •  No Time for Nuts (2006) •  Surviving Sid (2008) •  Scrat's Continental Crack-up (2010) 
Osuudet muissa elokuvissa: Joen kämppä (1996) •  Henkimaailman hommia (1997) •   Alien – ylösnousemus (1997) •  Star Trek – kapina (1998) •  Jeesuksen poika (1999) •  Titan A.E. (2000)
Orban

Orban tai Orbán voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Christine Orban (s. 1954), ranskalainen kirjailija
Leonard Orban (s. 1961), romanialainen poliitikko ja Euroopan unionin komissaari
Lucas Orbán (s. 1989), argentiinalainen jalkapalloilija
Ludovic Orban (s. 1963), Romanian pääministeri
Olga Szabó-Orbán (1938–2022), romanialainen miekkailija
Viktor Orbán (s. 1963), Unkarin pääministeri
Willi Orbán (s. 1992), saksalais-unkarilainen jalkapalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Orbán”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Seppo Muraja

Seppo Muraja (noin 1943 – maaliskuu 1974) oli suomalainen Turussa asunut rakennusmestari, joka tuli tunnetuksi ylitettyään vuonna 1970 Atlantin tavallisella puolikannellisella tuulilasimoottoriveneellä.
Muraja oli moottoriveneilyn ja vesihiihdon harrastaja. Murajalla oli Suomen mestaruuksia vesihiihdossa, ja hän saavutti vesihiihdon nopeusennätyksen Turun saaristossa.
Atlantin ylitys 1970

Seppo Muraja ja Arto Kulmala matkasivat kesällä 1970 sipoolaisen veneenvalmistajan Marinon Marino Mustang avomoottoriveneellä Atlantin yli Senegalin Dakarista Etelä-Amerikkaan Brittiläiseen Guyanaan. Heidän oli tarkoitus hinata veneen tarvitsema polttoaine kahdessa ponttoonissa veneen perässä, mutta tämä suunnitelma ei toiminut käytännössä, ja polttoaine täytyi säilyttää 200 litran tynnyrissä veneen keskellä olleessa vedenpitävässä ruumassa. Marino Mustang-vene oli 4,3 metriä pitkä ja 1,70 m leveä ja sen omapaino oli noin 210 kiloa. Veneessä oli 36 hevosvoiman Archimedes Penta 360 perämoottori.
Veneen keulakannelle oli asennettu tilapäinen masto ja apupurje, ja suuri osa matkasta tehtiin purjehtimalla, koska mukana ollut polttoaine ei olisi riittänyt koko matkan ajaksi. Polttoaineen loputtua he sattuivat pääsemään paikalle tulleeseen norjalaiseen rahtilaivaan, joka kuitenkin oli matkalla eri suuntaan kohti New Yorkia. Sen vuoksi he jatkoivat matkaa omalla veneellään kohti Etelä-Amerikkaa. Loppumatkan aikana Vene kaatui, ja miehet menettivät lähes kaikki varusteensa. Matkan päätepisteeksi vaihtui alkuperäisen Ranskan Guayanan sijasta Brittiläinen Guyana. Veneen luovuttanut Marino oli luvannut Murajalle ja Kulmalalle uuden veneen, jos matka onnistuisi ja tämä lupaus pidettiin. Murajan ja Kulmalan Atlantin ylityksessä käyttämä vene on nykyisin Marinon varastossa Sipoon Söderkullassa.
Lyhyeen päättynyt maailmanympärimatka

Joulukuussa 1972 Muraja lähti Pertti Oinaalan kanssa Turusta maailmanympärimatkalle Hello Dolly-nimisellä 5,7 metriä pitkällä Finmar Daycruiser moottoriveneellä. Vene oli osallistunut aiemmin avomerikilpailuihin. Matka katkesi jo kuitenkin alkuvaiheissa, kun veneen moottori hajosi, ja Muraja joutui jäämään rahavaikeuksien takia erääseen ranskalaiseen kalastajakylään. Hän pääsi jatkamaan yksin matkaansa vasta kun Urpo Lahtisen Lehtimiehet-yhtymä lahjoitti hänelle uuden moottorin ja toimitti sen Ranskaan. Muraja hukkui kuitenkin myrskyssä Biskajanlahdella maaliskuussa 1974. Hänen veneensä löydettiin tyhjänä. 31-vuotiaan Murajan ruumis löytyi pari viikkoa myöhemmin Castetsin kaupungin edustalta lähellä Ranskan ja Espanjan rajaa. Muraja haudattiin Turkuun huhtikuun lopulla 1974.
Kirjailija Pete Suhosen dokumentaarinen romaani Myrskyn ratsastaja (Sammakko, 2018) kuvaa Murajan viimeiseksi jäänyttä seikkailua. Teos sisältää Murajan aitoja kirjeitä kotiin matkan varrelta.
Muraja kuvasi Atlantin ylitystään Viikko-Sanomien numeroissa 33-37/1970 ilmestyneissä matkakuvauksissa sekä 1971 ilmestyneessä omakustannekirjassaan Psycopaatilla yli Atlantin. Murajan matkakuvaus on ilmestynyt myös lyhennettynä Joni Skiftesvikin toimittamassa kirjassa Jo viheltää takilassa (WSOY 1993).tarvitaan parempi lähde tarvitaan parempi lähde
Aiheesta muualla

Arto ja Seppo ylittivät Atlantin 4,3-metrisellä veneellä vuonna 1970 – ”Äidin mielestä idea ei ollut hyvä”, Ilta-Sanomat 13.2.2016 (Arkistoitu – Internet Archive)
Paavo Raitio

Frans Paavo Raitio, alk. Siltanen (30. marraskuuta 1880 – 13. joulukuuta 1954) oli suomalainen näyttelijä.
Raitio näytteli useissa teattereissa, muun muassa Sortavalan Työväen Näyttämöllä, Helsingin Kansanteatterissa sekä Kansan Näyttämöllä vuosina 1908–1933. Hän oli naimisissa näyttelijä Bertta Pirkko Raition o.s. Sandellin kanssa vuosina 1907–1954. Raitio oli monipuolinen koomikko ja erinomainen näyttelijä, jonka bravuurirooleihin kuuluivat Koikale, Onufri, Argan, Haudankaivaja Pääkallo ja Kamreeri Suvanto. Raitio ei näytellyt yhdessäkään elokuvassa.
Paavo Raitio kuoli joulukuussa 1954.
Orazio Antinori

Orazio Antinori (28. lokakuuta 1811 Perugia Italia – 26. elokuuta 1882 Shewa Etiopia) oli italialainen tutkimusmatkailija ja eläintieteilijä.
Orazio Antinori
Antinori opiskeli luonnonhistoriaa Perugiassa ja Roomassa. Myöhemmin hän teki yhteistyötä Charles Lucien Bonaparten kanssa ja kuvitti teoksen Iconografia della Fauna Italica. 1840-luvun puolivälissä Antinori kiinnostui politiikasta ja toimittajan työstä. 1848 hän osallistui kapteenina hyökkäykseen napolilaisia vastaan, ja myöhemmin hänet karkotettiin maasta. Hän asui Ateenassa ja Smyrnassa ja perehtyi alueen linnustoon.
Vuonna 1854 Antinori matkusti Cristina Trivulzio Belgiojoson kanssa Syyriaan ja Vähään-Aasiaan. 1859 hän matkusti Egyptiin ja kulki ylös Niiliä yhdessä Carlo Piaggian kanssa. Sittemmin hän myi lintukokoelmansa Torinon luonnonhistorialliselle museolle. Antinori asui pitkään myös Tunisiassa, jonka jälkeen hän edusti Italiaa Suezin kanavan vihkiäisissä
Antinori osallistui Odoardo Beccarin tutkimusmatkalle Etiopiaan. Palattuaan Italiaan hänestä tuli Italian maantieteellisen seuran puheenjohtaja. 1876 hän otti osaa Gustavo Chiarinin ja Antonio Cecchin johtamalle retkelle Shewan provinssiin Etiopiassa, missä he tapasivat kuningas Menelik II:n, jolta he saivat luvan perustaa maantieteellinen tutkimusasema Let Marefiaan. Antinori kuoli Shewassa.
Antinori nimesi linnuista ruostehertun (Cisticola troglodytes), kelta-arokertun (Eremomela canescens) ja ruohikkoruusupeipon (Lagonosticta rara).