stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Espoon historia
Ruotsin vallan aika > Uusi aika

1500-luvulla Espoo muuttui monien suurtilojen pitäjäksi. Ruotsin valtakunnan 1500-luvun lopulla käymä sota Venäjää vastaan houkutteli tilallisia perustamaan ratsutiloja verohelpotusten toivossa. Ratsutilallisten tehtävänä oli ylläpitää ratsumiestä valtakunnan käymissä sodissa. 1600-luvulla kruunun maita lahjoitettiin sodissa kunnostautuneille aatelisille ja Espoossa muutaman vuosikymmenen kuluessa maat oli jaettu seitsemälle aatelisperheelle.
Espoon alueen kartanoista merkittävimpänä pidetään Espoon kartanoa, jonka Kustaa Vaasa perusti Suuren Rantatien varteen vuonna 1556. Rantatien keskiaikainen tielinjaus on yhä olemassa kartanoalueen ympäristössä. Espoon kartanon maat ovat olleet laajimmillaan vuosina 1641–1682, jolloin ne kattoivat neljänneksen nykyisestä Espoosta ja merkittävän osan Kirkkonummesta. Espoon kartanon päärakennukset ovat valmistuneet vuosina 1797–1801, minkä lisäksi alueella on säilynyt kaksi talouspihaa rakennuksineen ja ryhmä työväenasuintaloja. Läheisessä joessa on kivestä rakennettu mylly sekä kaksi kiviholvisiltaa 1700-luvun loppupuolelta. Muita merkittäviä kartanoita ovat muun muassa 1600-luvulla kuninkaan lahjoitusmaista muodostetut Kilon ja Albergan kartanot.
1700-luvun alkupuoliskolla suuri Pohjan sota ja isoviha köyhdyttivät väestöä. Tänä aikana monet Espoon säätyläiset muuttivat Ruotsiin. Sveaborgin rakentaminen Helsingin edustalle vilkastutti Espoon liikennettä vuodesta 1748 eteenpäin, ja monet upseerit ostivat Espoosta itselleen huviloita. Linnoituksen rakentamista varten kuljetettiin Helsinkiin tiiltä espoolaisista ruukeista. Samalla vuosisadalla maatalouden uutuudet kuten peruna ja hedelmät levisivät kartanoista myös talonpojille.
Etenkin 1700-luvun lopulta lähtien Espoossa on ollut asukaslukuun nähden runsaasti kartanoita, sotilaspalvelusta suorittaneita tiloja ja huviloita. Kartanoista merkittävä määrä ei ole säilynyt nykyaikaan. Tästä huolimatta vain pieni osa ajan espoolaisista kuului porvaristoon, papistoon tai aatelistoon: valtaosa oli työtä tekevää rahvasta, jotka asuivat pienissä mökeissä, tai talonpoikia, joiden varallisuus vaihteli.
Ensimmäinen tarkka pitäjänkartta Espooosta on laadittu 1700-luvun puolivälissä. Laajimmat peltoaukeat ovat siinä jo samoilla paikoilla, joissa tärkeimmät viljelysmaisemat edelleen sijaitsevat: Espoonkartanon, Söderskogin, Röylän ja Snettansin alueilla. Vanha kylärakenne säilyi Espoossa huomattavasti pidempään kuin naapurikunnissa, sillä kylien pienuuden vuoksi 1700–1800-lukujen vaihteessa toteutettu isojako ei juurikaan muuttanut talojen paikkaa, vaan hallinto tyytyi ainoastaan viljelysmaan uudelleenjakoon.
Venäjän vallan aika

Vuonna 1809 Suomi siirtyi Venäjän vallan alle Suomen sodan päätyttyä. Kun Helsingistä tuli autonomisen Suomen pääkaupunki vuonna 1812, Espoon liikenne vilkastui jälleen huomattavasti. Monet virkamiehet ja porvarit ostivat itselleen kesähuviloita Espoosta. Heistä tunnetuimpia oli senaattori Carl Johan Walleen, joka hankki Espoosta itselleen Träskändan kartanon vuonna 1820. Walleen myi kartanon myöhemmin tytärpuolelleen Aurora Demidoville tämän jäätyä leskeksi vuonna 1840.
1800-luvulla espoolaisten tärkein elinkeino oli maatalous. Espoo oli tuolloin noin 4 000 asukkaan maalaispitäjä, joka koostui 60 pienestä kylästä. Vuosisadan puolivälissä jopa 90 % väestöstä oli ruotsinkielisiä. Pitäjän ensimmäinen kunnallinen kansakoulu perustettiin vuonna 1873. Teollistumisen aikana Espoohon nousi paljon tiilitehtaita.
Myös keisari Aleksanteri III:n tiedetään vierailleen Espoossa kesällä 1889. Keisari Aleksanteri ja keisarinna Maria Feodorovna viettivät purjehduslomaa kahden huvijahdin ja yhden sota-aluksen kanssa ja vierailivat Soukassa yhdessä Kreikan kuningatar Olga Konstantinovnan kanssa. Vierailun kunniaksi rantakallioon hakattiin muistokirjoitus, joka on vieläkin nähtävissä.
1900-luvun alku

Vuosisadan alussa Espoo oli tilanomistajien hallitsema maalaispitäjä. Vuonna 1910 Espoon väestöstä 71,6 % oli ruotsinkielisiä ja 28,3 % suomenkielisiä. Väestöstä suurin osa oli maataloustyöntekijöitä, mutta Espoossa oli tuolloin myös vauraita talonpoikaistiloja, kartanoita ja Helsingin porvariston uusia kesähuviloita. Maatilojen työvoimana oli vuosipalkollisia ja vuokratyöntekijöitä, joiden toimeentulo oli usein heikkoa ja epävarmaa.
Vuonna 1903 avattiin Espoon läpi kulkeva rautatieyhteys Helsingistä Karjaalle, mikä yhdisti Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupungin Turkuun. Rautatie toi Espooseen mukanaan teollisuutta ja uutta työväestöä. Rautatieasemien ympäristö kehittyi nopeasti, ja esimerkiksi Kauklahteen ja Keraan perustettiin tehtaita, sahoja ja varastoja. Teollisuuden kasvun vuoksi lähes täysin ruotsinkielinen kunta alkoi hiljalleen muuttua kaksikieliseksi.
Sisällissota 1918 > Valtatyhjiö

Helmikuun vallankumouksen jälkeen 1917 Suomessa vallitsi valtatyhjiö. Keisarinvalta oli romahtanut, yhteiskuntajärjestys oli särkynyt ja poliisi oli hajotettu. Järjestyksen ylläpitäminen siirtyi paikallistasolle, ja perustettiin kunnallisia miliisejä, kansalaiskaarteja, palokuntia ja järjestysmiehistöjä. Näitä järjestysjoukkoja ei alun perin perustettu sotilastarpeisiin, vaan paikalliseen järjestyksen säilyttämiseen. Toiminta perustui vapaaehtoisuuteen, ja niitä organisoitiin esimerkiksi lakkojen yhteydessä.
Syksyllä 1917 järjestätymisen luonne muuttui sotilaalliseksi ja paikallisten työväenkaartien määrä alkoi lisääntyä nopeasti. Aseellisen järjestäytymisen taustalla vaikuttivat jyrkästi heikentynyt elintarviketilanne, pettymys sosiaalidemokraattien enemmistöaseman menetykseen vuoden 1917 vaaleissa, senaatin uudistushalukkuus, taistelu kunnallisvallasta ja pelko porvariston aseellisesta varustautumisesta.
Sisällissota 1918 > Valtatyhjiö > Espoon puna- ja valkokaartit

Espoossa erityisesti Leppävaara oli rauhatonta aluetta. Albergan työväenyhdistys muodosti seudulle kymmenhenkisen ja aseistamattoman miliisin järjestyksen ylläpitämiseksi. Kesän ja alkusyksyn 1917 aikana porvarillisten järjestyskaartien ja työväen miliisin välillä oli paikallisia kiistoja. Marraskuun puolivälissä Espoon kaarteissa oli jo täydessä vauhdissa molemminpuolinen aseellinen järjestäytyminen.
Espoon Kauklahteen perustettiin heinäkuussa 1917 ensimmäinen vapaapalokunnan peitenimellä toiminut porvarillinen järjestyskaarti. Hieman myöhemmin myös Kiloon perustettiin vastaava järjestö, ja elo-syyskuussa nämä kaksi kaartia yhdistyivät. Jäseniä oli tässä vaiheessa noin 160 henkeä.
Sisällissodan alettua lähti Espoosta lukuisia valkoisia nuoria miehiä, jotka liittyivät Uudenmaan maaseudulla toimiviin suojeluskuntiin. Tärkein näistä oli Kirkkonummella toiminut Sigurdsin kaarti, jonka jäsenistä noin 40 oli espoolaisia.
Sisällissota 1918 > Punainen Espoo

Suomen sisällissodan alkaessa tammikuun 1918 lopussa punaiset ottivat Espoon hallintaansa. Minkäänlaisia taisteluja Espoossa ei käyty punaisten ja valkoisten välillä vallankumouksen yhteydessä, sillä Espoo oli jo valmiiksi käytännössä punaisten hallinnassa. Kunnallinen valta siirrettiin kunnanvaltuustolta ja kunnallislautakunnalta sosialidemokraattiselle kunnallisjärjestölle. Punaisten valtaannousu oli veretön. Punaiset turvasivat asemansa lähettämällä partioita kiertämään ympäri Espoota takavarikoimassa taloista aseita.
Suomen kansanvaltuuskunnan määräyksestä Espooseen perustettiin oma vallankumousoikeus, jonka tuomarina toimi Kauklahtelainen työmies Aleksi Aronen. Oikeuden istunnot pidettiin Villa Odenwallin huvilassa Kauniaisissa. Rangaistukset olivat yleensä vankeustuomioita tai sakkoja. Lisäksi ainakin Leppävaaran punakaartissa toimi tuomioistuimena oma toverioikeus. Punakaartin Uudenmaan pääesikunta oli kieltänyt ulkona liikkumisen iltayhdeksän jälkeen. Työväentaloilla järjestettiin kokouksia, joissa kerättiin listoilla avustuksia punakaarteille.  Elintarvikkeita ja aseita etsineet nuorista miehistä koostuneet partiot saattoivat ottaa oikeuden omaan käsiinsä tyypillisen punaisen terrorin muodossa. Punaiset tappoivat kevätkuukausien aikana Espoossa yhdeksän henkilöä, joista kuusi oli siviilejä. Väkivallanteoista levisi huhuja, jotka lietsoivat ihmisissä pelkoa. Monet kokivat punaisten kunnallishallinnon hirmuvallaksi.
Sisällissodan aikana monet porvarilliset espoolaiset, joita punaiset vallanpitäjät pitivät uhkana, saattoivat paeta naapurikuntiin, piilomökeille saaristoon tai Pohjois-Espoon metsiin. Esimerkiksi Espoon kunnanvaltuuston puheenjohtaja Hans Heimbürger pakeni tammikuussa perheensä kanssa Inkoon Degeröhön. Tiettävästi kaksi espoolaista piileskeli punaista hallintoa luolissa.
Sisällissota 1918 > Leppävaaran taistelu > Taistelu

Punaiset eivät antautuneet, joten saksalaiset aloittivat hyökkäyksen kello 16.00 aikaan ampumalla tykistöllä vihollisen asemiin. Tarkoituksena oli ainoastaan heikentää puolustajia, sillä saksalaisten muutamat tykkipatterit eivät olisi riittäneet linnoitteiden tuhoamiseen. Rynnäkkö aloitettiin kello 16.30 ulaanien ja kaartinkarabinieerien johdolla. Varsinaisen taistelun suorittivat lähes täysin kaksi ratsuväkirykmenttiä. Hyökkäys tapahtui maantien suuntaisesti, karabinieerit tien pohjoispuolella ja ulaanit eteläpuolella. Molemmat etenivät useiden satojen metrien leveydelle ulottuvissa ampumaketjuissa. Suoraan karabinieereja vastassa oli punaisten pääasema, mutta punaiset eivät juurikaan ampuneet hyökkääjiä edestäpäin, vaan naapuriasemista. Saksalaiset hillitsivät sivustoilta ammuttua tulta baijerilaisella vuoristotykistöllään. Puolustuksen pääasema paljastui tyhjäksi, mutta sen saavutettuaan saksalaiset kohtasivat vastarintaa taaemmista asemista. Pohjois-Leppävaaran Orolanmäellä käytiin lyhyt, mutta kiivas taistelu, jossa kaatui useita punaisia. Saksan ulaanit puolestaan pääsivät päävarustuksien läpi nopeasti, ja hajaantuivat etsimään vankeja tai kävivät etelän puolelta hyökkäykseen Orolanmäen puolustajia vastaan.
Kello kuuteen mennessä saksalainen etujoukko saavutti Pitäjänmäen. Illalla Leppävaaran taistelun päätyttyä saksalaiset yrittivät nopeaa etenemistä Helsingin kantakaupunkiin, mutta Pikku Huopalahden jälkeen soittokunnan tahtiin marssineet saksalaiset kohtasivat tulitusta, jolloin eteneminen pysäytettiin. Helsingin valtaus jatkui seuraavana päivänä, ja kaupunki kukistui 13. huhtikuuta.
Sisällissota 1918 > Sodan jälkeen

Saksalaisten pommituksen yhteydessä osuman sai yksi suomalainen kansakoulu, mutta muuten itse sodan aiheuttamat vauriot olivat Espoossa varsin pienet. Sisällissodan päätyttyä useissa espoolaiskodeissa kuitenkin vallitsi puute. Sota oli katkaissut Suomen ulkomaankaupan suurilta osin, mikä pahensi elintarvikepulaa. Erityisesti leipäviljan sekä muiden välttämättömien elintarvikkeiden hinnat nousivat huomattavasti, minkä vuoksi tärkeimmille tuotteille oli asetettava rajahinnat. Tilanne helpottui vuoden 1919 aikana, mutta lopullisesti elintarvikesäännöstelystä luovuttiin vasta vuonna 1921.
Sodan päättymisen jälkeen suojeluskunnat etsivät paenneita punaisia Espoon metsistä pitkään. Kesäkuussa 1918 suojeluskunnat anoivat Espoon kunnanvaltuustolta varoja matkustaakseen eri vankileireille antamaan asiantuntija-apua punaisten espoolaisten tuomitsemisessa. Espoon punakaartilaisia oli lähetetty 12 eri vankileirille.
Vuoden 1918 torpparilain perusteella torpparit vapautettiin yksityisten isäntiensä vallasta, minkä jälkeen Suomessa toimeenpantiin tilattoman väestön laajamittainen asutustoiminta. Vuosien 1919 ja 1925 välisenä aikana Espoossa noin 150 torpparia ja mäkitupalaista lunasti maan itselleen valtion tarjoaman lainarahoituksen avulla. Uusien viljelystilojen pinta-alat jäivät kuitenkin pieneksi, minkä vuoksi välttämättömiä lisätuloja piti hankkia metsä- ja sekätöillä.
Myöhempi kehitys

Vuonna 1920 Espoo oli alle 9 000 asukkaan maalaiskunta, ja 70 prosenttia asukkaista oli ruotsinkielisiä. 75 prosenttia koko väestöstä elätti itsensä maataloustyöllä. Kauniainen erotettiin Espoon kunnasta vuonna 1920, mutta Espoon ja Kauniaisten välinen raja vahvistettiin vasta 1940-luvun lopulla. Espoo alkoi kasvaa voimakkaasti 1940- ja 1950-luvuilla ihmisten muuttaessa alueelle erityisesti Neuvostoliitolle menetetyiltä alueilta. Espoo kehittyi maatalousvaltaisesta maalaiskunnasta nopeasti kauppa-, palvelu- ja teollisuuskaupungiksi. Espoon sijainti Helsingin vieressä houkutteli pääkaupungissa työskenteleviä muuttamaan kasvavaan naapurikaupunkiin. Jo ennen toista maailmansotaa oli rantaradan asemien läheisyydessä useita esikaupunkialueita kuten Leppävaara ja Kilo sekä teollisuustaajamaksi muodostunut Kauklahti. Sen jälkeen kun uusi Jorvaksentie (nykyisen Länsiväylän edeltäjä) valmistui, alettiin myös sen läheisyyteen rakentaa pientaloja, varsinkin Westendiin. Sodan jälkeen Espooseen rakennettiin myös runsaasti rintamamiestaloja.
Muuttoliikkeen seurauksena suomesta tuli enemmistökieli Espoossa vuonna 1950. Tuolloin kunnan asukasluku oli 25 000. 1950-luvulta lähtien Espoo koki suurta väestönkasvua.
Myöhempi kehitys > Tapiolan synty > Asuntopulaa ja suunnitelmia

Jatkosodan päätyttyä vuonna 1944 koko Suomessa vallitsi suuri asuntopula. Moskovan välirauhassa Suomi oli luovuttanut Neuvostoliitolle kaikki jatkosodan aikana uudelleenvaltaamansa alueet, jolloin kotinsa menettänyt siirtoväki tuli asuttaa Suomen säilyttämille alueille muun väestön sekaan. Jo jatkosodan aikana Väestöliitto päätti, että asuntopulan helpottamiseksi oli ryhdyttävä toimiin.
Tapiolan rakentaminen oli yhteistyöhanke, jonka tärkein alullepanija oli varatuomari Heikki von Hertzen. Heikki von Hertzen oli lakimies, joka oli ennen Väestöliiton toiminnanjohtajaksi nousemista ollut Tampereella erään pankin sivukonttorin johtajana.
Väestöliiton toiminnanjohtajana von Hertzen oli mukana perustamassa Asuntosäätiötä, jonka tarkoituksena oli ratkaista asuntopula. Asuntosäätiön muodostivat Väestöliiton lisäksi Mannerheimin lastensuojeluliitto, Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö, Suomen Siviili- ja Asevelvollisuusinvalidien Liitto, Virkamiesliitto ja Vuokralaisten Keskusliitto. Vuonna 1946 von Hertzen tiivisti ajatuksensa kaupunkirakentamisesta pamfletissaan nimeltä Koti vaiko kasarmi lapsillemme, jossa hän kritisoi ankarasti Helsingin ahtaita ja synkkiä umpikortteleita ja puolusti luonnon tärkeyttä rakennetussa ympäristössä. Tämän puutarhakaupunkiajattelun taustalla on englantilaisen Ebenezer Howardin kaupunkisuunnitteluperiaatteet. Tärkeinä esikuvina pidettiin myös uusia Ruotsiin valmistuneita asuinalueita.
Suomalaisessa puutarhakaupungissa haluttiin yhdistää kaupunki- ja maaseutuasumisen parhaat puolet. Käytännössä tämä tarkoitti laadukasta mutta kohtuuhintaista kaupunkiasumisen ja luonnon yhdistämistä.
Myöhempi kehitys > Kauppala ja kaupunki

Vuonna 1963 Espoosta tuli kauppala. Tuolloin asukkaita oli jo 65 000. Espoosta tuli kaupunki vajaat kymmenen vuotta myöhemmin vuonna 1972. 1970-luvulla kaupunkiin rakennettiin Suvelan, Olarin, Matinkylän ja Kivenlahden asuinalueet. Keilaniemen tornitaloista ensimmäinen, Neste Oy:n pääkonttori valmistui vuonna 1976.
Monet Suomen tärkeät kulkuväylät kulkevat Espoon halki. Suomen ensimmäinen moottoritie Turunväylä valmistui vuonna 1962. Myös Kehä I rakennettiin 1960-luvulla. Kehä II puolestaan otettiin käyttöön vuonna 2000.
Vuonna 1966 Teknillinen korkeakoulu muutti Helsingistä Espoon Otaniemeen. Vuonna 2010 Teknillinen korkeakoulu, Helsingin kauppakorkeakoulun ja Taideteollisen korkeakoulu yhdistyivät Aalto-yliopistoksi.
Tapiolan keskustan alkuperäisessä suunnitelmassa arkkitehti Aarne Ervi oli jättänyt keskusaltaan päätyyn paikan teatteritalolle, jota ei kuitenkaan rakennettu. Päätös uuden kulttuurikeskuksen rakentamisesta tehtiin Espoon kaupunginvaltuuston juhlaistunnossa 1. tammikuuta 1972, kun Espoosta tuli kaupunki. Kaksi vuotta myöhemmin valmistui suunnitellun rakennuksen ensimmäinen huoneohjelma, jossa määriteltiin sen tarpeet ja pinta-alat. Suunnittelua varten julistettiin arkkitehtuurikilpailu vuonna 1979. Kilpailuun osallistui noin 60 eri ehdotusta, joista valituksi tuli arkkitehti Arto Sipisen suunnittelema Kuunsilta. Kulttuurikeskuksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1986. Peruskivi muurattiin Jean Sibeliuksen päivänä 8. joulukuuta. Rakentamiseen käytettiin kvartsihiekkaharkkoja, travertiinilaattoja, lasia ja mosaiikkibetonia, ja sen kustannukset nousivat noin 130 miljoonaan markkaan. Rakennus valmistui tammikuussa 1989.
2000-luku

Vuosituhannen vaihteessa Espoo oli hieman yli 200 000:lla asukkaallaan valtakunnan toiseksi suurin kaupunki Helsingin jälkeen.
Länsimetroa alettiin rakentaa Espooseen vuonna 2010. Sen ensimmäinen puolisko otettiin käyttöön 18. marraskuuta 2017 ja jatke Matinkylästä Kivenlahteen 3. joulukuuta 2022. Uudisrakentaminen on Espoossa edelleen hyvin vilkasta.
Aiheesta muualla

Espoon kaupunginmuseon kuvakokoelmia
Espoon tuomiokirkon pääty.
Eteläistä Espoota kartassa vuodelta 1870.
Venäjän keisari Nikolai II.
Saksan ylintä sotilasjohtoa ensimmäisessä maailmansodassa: Paul von Hindenburg, keisari Vilhelm II ja Erich Ludendorff.
Saksalaisia sotilaita Leppävaarassa vuonna 1918.
Juna Kauklahden rautatieasemalla 1920-luvulla.
Elannon myymälä Espoon Kilossa vuonna 1933.
Näkymä Tapiolasta vuodelta 1965.
Tapiolan Taskumattitalot rakennettiin 1959–1961. Kuva vuodelta 1967.
Espoon väestönkehitys vuodesta 1901 vuoteen 2007 ja ennuste 2030-luvulle asti.
Urheilupuiston metroasema rakenteilla helmikuussa 2016.
Isla Fisher

| Isla Fisher |
| --- | --- |
 Isla Fisher vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Isla Lang Fisher
Syntynyt: 3. helmikuuta 1976 (ikä 49) Masqat, Oman
Ammatti:  kirjailija, näyttelijä
Puoliso:  Sacha Baron Cohen
Näyttelijä
Aktiivisena:  1983–
Aiheesta muualla
www.islafisher.com
IMDb 
Elonet
Isla Lang Fisher (s. 3. helmikuuta 1976 Masqat, Oman) on australialainen näyttelijä ja kirjailija.
Varhainen elämä

Fisher syntyi skotlantilaisille vanhemmille Omanin pääkaupungissa Masqatissa, ja hänellä on neljä sisarusta. Fisher sai etunimensä Skotlannissa sijaitsevan Islayn saaren mukaan. Perhe muutti takaisin kotikaupunkiinsa Bathgateen, Skotlantiin ja sitten Perthiin, Australiaan Fisherin ollessa kuusivuotias. Hän kävi koulunsa Swanbourne Primary Schoolissa ja Methodist Ladies’ Collegessa. Fisherillä oli päärooleja koulunsa näytelmissä, kuten Pienessä kauhukaupassa. Hän alkoi esiintyä australialaisissa televisiomainoksissa yhdeksänvuotiaana.
Ura

Fisher teki debyyttinsä televisiossa Robyn Devereaux’n roolissa vuonna 1993 australialaisessa lasten seikkailusarjassa Paradise Beach. Hänen läpimurtoroolinsa oli Shannon Reed sarjassa Home and Away, jossa hän näytteli vuosina 1994–1997. Sinä aikana hän kirjoitti kaksi kirjaa, Seduced by Fame ja Bewitched.
Vuonna 2002 Fisher esitti Mary-Janea elokuvassa Scooby-Doo ja salaperäinen saari. Isomman roolin hän teki vuoden 2005 elokuvassa Kuokkavieraat, josta hän voitti MTV Movie Awards 2006 -tapahtumassa jaetun palkinnon kategoriassa ”vuoden läpimurtonäyttelijä”.
Fisher esiintyi Aprilin roolissa elokuvassa Ehdottomasti ehkä vuonna 2008. Hänen tunnetuimmat roolinsa lienevät pääosa elokuvassa Himoshoppaajan salaiset unelmat (2009) sekä Henley Reeves elokuvassa Suuri puhallus (2013).
Yksityiselämä

Nykyään Fisher asuu Los Angelesissa ja on naimisissa koomikko Sacha Baron Cohenin kanssa. Pari avioitui juutalaisessa seremoniassa Pariisissa maaliskuussa 2010. He olivat tavanneet eräissä juhlissa Sydneyssä vuonna 2002 ja alkaneet seurustella. Pariskunnalla on kolme lasta: vuosina 2008 ja 2010 syntyneet tyttäret ja vuonna 2015 syntynyt poika.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Kaltevalla pinnalla | Out of Depth | australialainen tyttö #1 |
| 2001 | Swimming Pool – Der Tod feiert mit | Swimming Pool | Kim |
| 2002 | Scooby-Doo ja salaperäinen saari | Scooby-Doo | Mary Jane |
| 2003 | The Wannabes | The Wannabes | Kirsty |
| 2003 | Dallas 362 | Dallas 362 | Redhead (Punapää) |
| 2004 | I Heart Huckabees | I Heart Huckabees | Heather |
| 2005 | Kuokkavieraat | Wedding Crashers | Gloria Cleary |
| 2005 | London | London | Rebecca |
| 2006 | Wedding Daze – sokkohäät | Wedding Daze | Katie |
| 2007 | The Lookout | The Lookout | Luvlee |
| 2007 | Hot Rod | Hot Rod | Denise |
| 2008 | Ehdottomasti ehkä | Definitely, Maybe | April Hoffman |
| 2008 | Horton | Horton Hears a Who! | Dr. Mary Lou Larue (äänirooli) |
| 2009 | Himoshoppaajan salaiset unelmat | Confessions of a Shopaholic | Rebecca Bloomwood |
| 2010 | Burke & Hare | Burke and Hare | Ginny Hawkins |
| 2011 | Rango | Rango | Beans (äänirooli) |
| 2012 | Viisi legendaa | Rise of the Guardians | Hammaskeiju (äänirooli) |
| 2012 | Polttarittaret | Bachelorette | Katie |
| 2013 | The Great Gatsby – Kultahattu | The Great Gatsby | Myrtle Wilson |
| 2013 | Suuri puhallus | Now You See Me | Henley Reeves |
| 2014 | Life of Crime | Life of Crime | Melanie Ralston |
| 2015 | Visions | Visions | Eveleigh |
| 2016 | Grimsby | Grimsby | Jodie Figgs |
| 2016 | Yön eläimet | Nocturnal Animals | Laura Hastings |
| 2016 | Keeping Up with the Joneses | Keeping Up with the Joneses | Karen Gaffney |
| 2018 | Kiinni jäit! | Tag | Anna Malloy |
| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Huom. |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Bay Cove | Bay Cove | Vanessa Walker |  |
| 1993 | Paradise Beach | Paradise Beach | Robyn Devereaux Barsby | 2 jaksoa |
| 1994–1997 | Home and Away | Home and Away | Shannon Reed | 345 jaksoa |
| 1999 | Oliver Twist | Oliver Twist | Bet | minisarja |
| 2000 | Auringonpolttamat | Sunburn | nainen | Jakso: ”2.1” |
| 2000 | Me tehtiin rakkautta | Hearts and Bones | australialainen baarineito | Jakso: ”I Need a Love Song” |
| 2001 | Attila – barbaarien kuningas | Attila | Cerca | minisarja |
| 2002 | BeastMaster | BeastMaster | Demon Manaka | Jakso: ”The Trial” |
| 2004 | Pilot Season | Pilot Season | Butterfly | Jakso: ”1.6” |
| 2010 | Neighbors from Hell | Neighbors from Hell |  | 3 jaksoa; äänirooli |
| 2011 | Bored to Death | Bored to Death | Rose | 2 jaksoa |
| 2013 | Sukuvika | Arrested Development | Rebel Alley | 9 jaksoa |
| 2015 | Sofia Ensimmäinen | Sofia the First | Button (ääni) | 2 jaksoa |
Aiheesta muualla

Isla Fisher Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  IdRef
Euroopan megaliitit

Megaliittirakennelma - dolmen, haudan jäänteet.
Euroopan megaliitit  ovat suurista kivistä koottuja muinaisia rakennelmia tai isoja pystykiviä. Megaliittejä
tehtiin Euroopassa lähinnä maanviljelyn alkuvaiheesta pronssikauden alkuun. Megaliittien rakentaminen levisi Eurooppaan luultavasti Lähi-idästä muuttaneen väestön mukana. Tunnetuin Euroopan megaliittirakennelma on kivistä rakennettu ympyrämäinen Stonehenge. Pystykivistä rakennettujen kehien lisäksi Euroopassa rakennettiin kivistä suuria maa- tai kivikumpujen peittämiä käytävähautoja. Megaliittikulttuurin loppu liittynee sotaisan indoeurooppalaisen kellopikarikulttuurin saapumiseen Länsi-Eurooppaan.
Eri megaliitteihin liittyvät perinteet lienevät kehittyneet eri suunnissa. Esimerkiksi megaliittien koristeaiheita tavataan Atlantin puoleisessa Euroopassa Portugalissa ja Bretagnessa. Kivikehiä löytyy enemmän painottuen Keski-Eurooppaan, Italiaan, Saksaan, Ranskaan ja Englantiin.
Kivikehä.
Megaliittihaudan rakennusvaiheet.
Euroopan megaliittialueet.
Euroopan megaliittialueet

Portugali ja Espanjan luoteisrannikko. Nimenomaan Portugalin pohjois- ja etelärannikot.
Ranskan Bretagnen länsirannikko, tarkemmin lounaisrannikko. Alueella on esim. Carnac
Walesin rannikko
Irlanti, Carrowmore
Pohjois-Tanska, Tanskan saaret, lähinnä Sjaelland
Eteläisin Ruotsi, lähinnä Skåne ja lähiympäristö
Malta
Belgia
Tšekki