stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sylvi Halinen

Anna Sylvi Pauliina Halinen (22. kesäkuuta 1908 Mikkelin maalaiskunta – 16. elokuuta 1995 Mikkelin maalaiskunta) oli suomalainen agronomi, maanviljelijä ja Maalaisliitto/Keskustapuolueen kansanedustaja 1950- ja 1960-luvuilla.
Halisen vanhemmat olivat maanviljelijä Albin Halinen ja Albertiina Häkkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1927 ja valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1932. Halinen toimi maanviljelijänä Mikkelin maalaiskunnassa ja oli tämän ohella Kaislahden karjanhoitokoulun opettajana Kannaksella 1938–1939, Otavan maanviljelyskoulun vt. opettajana 1941, Mikkelin karjanhoitokoulun vt. opettajana Joroisissa 1942 sekä 1947–1948 ja Mikkelin työvoimapiirin naistyövoiman tarkastajana 1942–1944.
Halinen oli kansanedustajana 1954–1970 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa ja hän oli myös Mikkelin maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsen. Halinen kuului Maalaisliiton ja myöhemmin Keskustapuolueen puoluevaltuuskuntaan ja hän oli Maalaisliiton ja Keskustapuolueen naisten varapuheenjohtaja.
Olli Tammilehto

Olli Tammilehto
Olli Tammilehto (s. 1951) on suomalainen vapaa kirjoittaja ja tutkija. Tammilehdon kirjoitukset käsittelevät esimerkiksi globalisaatiota, ekofilosofiaa, ekologisen kriisin ja ilmastonmuutoksen syitä, taloudellista ja poliittista ajattelua, yhteiskunnallisia liikkeitä sekä nopeita ja syvällisiä yhteiskunnallisia muutoksia.
Teokset

Ympäristö ja sota.  Helsinki:  Sadankomitea, 1980.  ISBN 951-9372-00-8
Tammilehto, Olli & Tuormaa, Kristiina (toim.): Energia ja ympäristö.  Helsinki:  Suomen luonnonsuojeluliitto, 1980.  ISBN 951-99247-3-6
Ydinvoima ja työväestö.  Helsinki:  Kansan sivistystyön liitto, 1981.
Ekofilosofia, vaihtoehtoliike ja ydinvoima.  Helsinki:  Ympäristökeskus, 1982.  ISBN 951-95769-0-8
Ydinvoiman terveydelliset vaarat – IVOn ympäristötutkimusten kritiikki.  Helsinki:  EVY, 1984.  ISBN 951-95753-3-2
Maailman tilan kootut selitykset.  (Pystykorvakirja)  Helsinki:  Like, 1998.  ISBN 951-578-546-4
The Effects of the Production and Consumption Patterns of Industrialized Countries on the Environment in the South.  Turku:  Ympäristö- ja kehitys, 1999.  ISBN 951-97061-5-1
Globalisation and Dimensions of Poverty.  Helsinki:  Ministry for Foreign Affairs, Department for International Development Cooperation, 2003.  ISBN 951-724-402-9
Yhden taalan kysymys: Globalisaatio ja köyhyyskiista.  (Pystykorvakirja)  Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2003.  ISBN 952-471-221-0
Rahdin rikokset: Kansainvälisten tavarakuljetusten ekologiset ja yhteiskunnalliset seuraukset.  (Into-pamfletti 11)  Helsinki:  Like: Into, 2009.  ISBN 978-952-01-0301-9
Kylmä suihku: Ilmastokatastrofin torjunta ja nopea yhteiskunnallinen muutos.  Helsinki:  Into-Kustannus, 2012.  ISBN 978-952-264-158-8
Tuhokehitys poikki: Yhteiskunnan olomuodon muutos.  Helsinki:  Into-Kustannus, 2017.  ISBN 978-952-264-762-7
Aki Nummelin & Jyrki Käkönen & Olli Tammilehto: DCA : Suomen antautumissopimus.  Nuori Pori 2100 ry, 2024.  ISBN 9789526736822
Toimitetut kirjat

Energia ja ympäristö.  Helsinki:  Suomen luonnonsuojeluliitto, 1980.  ISBN 951-99247-3-6
Uraani ja ympäristö : uraanilouhinnan vaarat ja vaihtoehdot Lapissa.  Helsinki:  Energiapoliittinen yhdistys - Vaihtoehto ydinvoimalle ry, 1981.
Kun edustajat eivät riitä: Kansalaistoiminnan opas.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15630-2
Hakkarainen, Outi & Tammilehto, Olli & Wallgren, Thomas (toim.): Imperiumin ulkopuolelta: Kehityskriittisiä puheenvuoroja.  (Kehitysyhteistyön palvelukeskuksen julkaisusarja no 7)  Helsinki:  Gaudeamus, 1991.  ISBN 951-662-520-7
Brusin-Niemi, Pirjo et al (toim.): Alkuperäiskansat ja öljy.  Turku:  Uhanalaisten kansojen ja kulttuurien puolesta, 2000.  ISBN 951-98239-1-3
Aiheesta muualla

Tammilehdon kotisivut.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Reinhold Grönvall

Reinhold Grönvall (1. toukokuuta 1851 Pori – 3. maaliskuuta 1916 Lavia) oli suomalainen kirkkoherra ja lääninrovasti sekä suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Grönvallin vanhemmat olivat työmies Jakob Reinhold Grönvall ja Anna Greta Kröning. Hän pääsi ylioppilaaksi 1871, sai pappisvihkimyksen 1877 ja suoritti pastoraalitutkinnon 1886. Grönvall toimi kirkkoherran apulaisena Hämeenlinnassa 1877–1879 ja Porissa 1879–1896. Hän oli Ulvilan vt. kirkkoherrana 1892–1896 ja viimeksi Lavian kirkkoherrana 1896–1916 sekä Tyrvään rovastikunnan lääninrovastina 1905–1916. Grönvall oli tämän ohella uskonnon opettajana Hämeenlinnan tyttökoulussa 1877–1879 ja eri oppikouluissa Porissa 1879–1891. Hän toimi myös Satakunta-lehden toimittajana vuosina 1880–1896.
Grönvall toimi Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä valittuna kansanedustajana suomalaisessa puolueessa vuodesta 1910 kuolemaansa saakka. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Porin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Grönvall oli naimisissa vuodesta 1879 Anna Sofia Ekmanin kanssa.
Aiheesta muualla

.aspx Reinhold Grönvall Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Suomalaisen puolueen kansanedustajat
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1910–1911 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (42):  Anneberg (1910)  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Eronen (1910–1911)  Grönvall (1910–1911)  Haapanen  Hjelt  Honkajuuri  Ingman  Junnila  Kaakko-oja  Kairamo  Knuutila  Koivisto  Käkikoski  Lagerlöf  Laine  Lanne  Listo  Malkamäki  Malmivaara  Nevanlinna  Nordling (1910)  Ojanen  Paasikivi  Peurakoski  Pullinen  Rannikko  Rautapää  Repo  Ripatti  Seppä-Murto  Sipilä  Soininen  Torppa  Tulikoura  Vaarala  Vahe  Virkkunen  Vuorivirta  Warvikko  I. Yrjö-Koskinen  S. Yrjö-Koskinen  Y. Yrjö-Koskinen 
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1911–1914 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (43):  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Grönvall  Hallsten  Hanninen  Herttua  Honkajuuri  Iipponen  Ingman  Junnila  Kaakko-oja  Kairamo  Knuutila  Koivisto  Kärnä  Laine  Lallukka  Lanne  Listo  Malmivaara  Mannermaa  Mynttinen  Nevanlinna  Paasikivi  Peurakoski  Pullinen  Rannikko  Rautapää  Ripatti (1911–1912)  Ruohtula  Sipilä  Sjöstedt-Jussila  Torppa  Tulikoura  Typpö  Vaarala  Vuorinen (1912–1914)  Warvikko  Wilskman  Wuorimaa  I. Yrjö-Koskinen  L. Yrjö-Koskinen  S. Yrjö-Koskinen 
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1914–1917 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (38):  Ala-Kulju  Cornér  Danielson-Kalmari  Grönvall  Hallsten  Halonen  Hiidenheimo  Iipponen  Ikonen  Ingman  Jaskari  Kilpeläinen  Koivisto  Listo  Malmivaara  Mannermaa  Peurakoski  Pullinen  Rannikko  Rauanheimo  Retulainen  Saari  Saha  Sjöstedt-Jussila  Särkilahti  Tulenheimo  Tuomela  Typpö  Vaarala  Vahe  Valkama  A. Virkkunen  P. Virkkunen  Vänniä  Warvikko  von Weissenberg  I. Yrjö-Koskinen  S. Yrjö-Koskinen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Irma Hamara

| Irma Hamara |
| --- | --- |
 1966
Kansanedustaja
 22.7.1948–21.7.1958 20.2.1962–22.3.1970  
Ryhmä/puolue:  Kokoomus
Vaalipiiri:  Mikkelin läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1904 Nastola
Kuollut: 9. kesäkuuta 1989 (85 vuotta) Nastola
Asuinpaikka:  Nastola, Helsinki
Ammatti:  emäntäkoulun johtaja
Tiedot
Koulutus:  ylioppilas 1923 agronomi 1928
Irma Elisabeth Hamara (vuoteen 1905 Hammarén; 22. tammikuuta 1904 Nastola – 9. kesäkuuta 1989 Nastola) oli suomalainen emäntäkoulun johtaja ja kokoomuslainen kansanedustaja.
Hamara oli Mikkelin läänin vaalipiiristä valittu kansanedustaja kahdessa vaiheessa, 1948–1958 ja 1962–1970. Hän oli myös presidentin valitsijamies 1950, 1956 ja 1962 ja oli mukana kunnallispolitiikassa Säämingin kunnanvaltuustossa.
Hamaran vanhemmat olivat asemapäällikkö, maanviljelijä Fridolf Edvard Hammarén ja Lydia Elisabet Karlsson. Hamara valmistui ylioppilaaksi 1923 ja agronomiksi 1928. Hän hoiti kotitilaa Nastolassa 1928–1932 ja oli sitten Säämingin emäntäkoulun maatalous- ja yhteiskunta-aineiden opettaja ja havaintotilan hoitaja 1932–1970 sekä samalla Säämingin emäntäkoulun johtaja 1933–1949, 1951–1962.
Rafael Erich

| Rafael Erich |
| --- | --- |

Suomen pääministeri
 Erichin hallitus 15.3.1920–9.4.1921  
Edeltäjä:  Juho Vennola (I)
Seuraaja:  Juho Vennola (II)
Kansanedustaja
 1.4.1919–30.4.1924  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Mikkelin läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1879 Turku
Kuollut: 19. helmikuuta 1946 (66 vuotta) Helsinki
Ammatti:  professori diplomaatti
Arvonimi: erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri (1918) kunniatohtori (1932)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  molempain oikeuksien tohtori (1907)
Rafael Waldemar Erich (10. kesäkuuta 1879 Turku – 19. helmikuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen kokoomuslainen poliitikko, oikeustieteilijä ja diplomaatti, joka toimi Suomen pääministerinä vuosina 1920–1921.
Tausta

Rafael Erichin vanhemmat olivat rehtori Teodor Valdemar Erich ja Berta Fredrika Mannelin. Erichin veli oli lakimies ja poliitikko Mikko Erich, jonka näyttävä loikkaaminen kokoomuksesta sosiaalidemokraatteihin 1920-luvulla muodostui Rafaelille poliittiseksi rasitteeksi. Suvussa oli lisäksi ollut juutalainen esi-isä, minkä vuoksi äärioikeisto 1930-luvulla pilkkasi toisinaan molempia veljeksiä ”juutalaisiksi”.
Vuonna 1905 Erich avioitui Hellin Onerva Hedbergin (1880–1960) kanssa.
Koulutus ja akateeminen ura

Erich kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1898. Hän opiskeli Keisarillisessa Aleksanteri-Yliopistossa, jossa hän suoritti filosofian kandidaatin ja maisterin tutkinnot vuonna 1900, oikeustutkinnon vuonna 1903, molempien oikeuksien kandidaatin vuonna 1904 sekä lisensaatin tutkinnon vuonna 1907. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1907 väitöskirjallaan Über Allianzen und Allizverhältnisse nach heutigen Völkerrecht. Lisäksi hän sai varatuomarin arvon vuonna 1909.
Erich toimi Aleksanteri-Yliopiston ja Suomen itsenäistyttyä Helsingin yliopiston valtio-oikeuden ja kansainvälisen oikeuden professorina – vuodesta 1921 alkaen pelkästään kansainvälisen oikeuden professorina – ensin virkaa tekevänä vuosina 1907–1910 ja sitten vakinaisena vuosina 1910–1928. Vuonna 1917 hän erosi virasta väliaikaisesti helmikuusta heinäkuun loppuun, ja hän oli poliittisten ja diplomaattisten tehtäviensä johdosta poissa yliopiston tehtävistä vuosina 1915–1918 ja osittain tai kokonaan virkavapaalla vuosina 1921–1928. Lisäksi Erich toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun hallintoneuvoston jäsenenä vuosina 1919–1926. Hän sai Suomen Tiedeakatemian jäsenyyden vuonna 1921 ja Uppsalan yliopiston kunniatohtorin arvon vuonna 1932.
Erich kuului valtiosääntöoikeuden suomalaisiin auktoriteetteihin Robert Hermanssonin ja R. A. Wreden rinnalla, ja häntä on pidetty koko 1900-luvun näkyvimpänä kansainvälisen oikeuden suomalaisena edustajana. Erichin oikeustieteellinen tutkimus ei lähtenyt liikkeelle lakipositivistisesti pelkästään oikeusjärjestelmän sisäisestä säännöstöstä vaan ympäröivää yhteiskuntaa koskevista tosiasioista. Tämä on johtanut vaikutelmaan siitä, että hänen juridiset tulkintansa vaihtelivat poliittisten suhdanteiden mukana. Erichin on katsottu olleen ensimmäinen suomalainen valtiosääntöoikeuden tutkija, jolla oli laajat tiedot alan kansainvälisestä keskustelusta. Hän esimerkiksi omaksui saksalaisen Georg Jellinekin peruskäsitykset, vaikkakin torjui tämän näkemyksen siitä, että suomalaiset olisivat oikeudellisesti hyväksyneet venäläistämistoimenpiteet, koska eivät olleet asettuneet tehokkaaseen vastarintaan. Väitöskirjassaan Erich katsoi, että Suomen suuriruhtinaskunnan ja Venäjän välinen suhde oli omalaatuinen eikä siihen voitu soveltaa mitään olemassa olevia juridisia käsitteitä tai konstruktioita, hyläten sekä Leo Mechelinin ajatuksen reaaliunionista että Hermanssonin ajatuksen yhdistetystä valtiosta. Erichin teos Suomen valtio-oikeus I–II (1925) oli ensimmäinen itsenäisen Suomen valtiosääntöoikeutta laajasti käsittelevä monografia. Hänen muihin merkittäviin teoksiinsa kuuluvat alan syvällistä tuntemusta osoittava vertaileva tutkimus Valtiosääntöjen säätäminen ja muuttaminen I–II (1909) ja korkealle eurooppalaiselle tasolle nouseva Das Staatsrecht der Grossfürstentums Finland (1912).
Valtiosääntöoikeuden ja kansainvälisen oikeuden ohella Erich kirjoitti myös Suomen ensimmäisen voimassa olevaa oikeutta koskevan holhousoikeudellisen tutkimuksen Föräldramakt och förmynderskap (1909).
Poliittinen ura

Erich kuului ensin nuorsuomalaisiin ja sitten kokoomukseen, vaikka ei kuitenkaan ollut leimallisesti puoluepolitiikko. Hänet valittiin kahdesti kansanedustajaksi, ensin vuoden 1919 eduskuntavaaleissa ja uudestaan vuoden 1922 eduskuntavaaleissa.
Poliittinen ura > Suomen itsenäistymisen aikainen toiminta

Sortokausien aikana Erich oli aluksi perustuslaillinen, katsoen että Suomen eroaminen Venäjästä voisi toteutua vain perustuslakia muuttaen, ja erosi kahdesti viroistaan poliittisista syistä. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän kuitenkin turvautui aktivismiin, ja toimi johtavana itsenäisyysaktivistina niin Suomessa kuin ulkomailla vuosina 1915–1918. Helmikuun vallankumouksen jälkeen Erich katsoi valtalain kannattajien tapaan, että valta Suomessa ei ollut periytynyt Venäjän väliaikaiselle hallitukselle vaan Suomessa kansalle ja siten eduskunnalle.
Sisällissodan aikana Erich toimi Suomen viralliseksi Berliinin edustajaksi nimetyn Edvard Hjeltin apulaisena. He allekirjoittivat omavaltaisesti Suomen nimissä Saksan kanssa yhteistyösopimuksen, joka oikeutti saksalaisten maahantunkeutumisen ja sitoi Suomen talouden epäedullisella tavalla Saksan tarvikkeidentoimittajaksi. Erich kuului kuningaskuntahankkeen kannattajiin, mutta jäi kiistassa syrjemmälle ja myöhemmin vuonna 1924 väitti vuoden 1918 kuninkaanvaalia ilmeiseksi erehdykseksi ja lainsäännöksen väärinkäytöksi.
Poliittinen ura > Suomen pääministeri

Keväällä 1920 Erichistä tuli Suomen pääministeri porvarilliseen koalitiohallitukseen. Hallitusaikaa leimasivat kysymykset Tarton rauhasta ja Ahvenanmaan irrottautumispyrkimys, joista varsinkin edellinen herätti tyytymättömyyttä Erichiä tukevissa ryhmissä. Erichin asemaa pääministerinä heikensivät myös hallituksen muut voimamiehet, opetusministeri Lauri Ingman ja ulkoministeri Rudolf Holsti. Lopulta hallitus kaatui huhtikuussa 1921 virkamiesten palkkakysymykseen.
Poliittinen ura > Diplomaatti

Erich toimi neuvottelevana ylimääräisenä virkamiehenä ulkoasiainministeriössä ja ylimääräisenä lähettiläänä vuosina 1918–1920 ja 1921–1926. Vuonna 1926 hänet nimitettiin Suomen lähettilääksi Berniin ja pysyväksi edustajaksi Kansainliittoon. Hän uskoi tuolloin Kansainliittoon ja Locarnon sopimuksiin rauhan takaajana ja kannatti Suomen turvaamiseksi ”Pohjoisen Locarnon” (Pohjois- ja Itämerenmaiden rauhansopimus- ja välitystuomioistuinjärjestelmän) luomista, mikä ei kuitenkaan toteutunut. Erich siirtyi vuonna 1928 lähettilääksi Tukholmaan ja vuonna 1936 Roomaan. Hän menetti 1930-luvulla uskonsa Kansainliittoon ja siirtyi kannattamaan ensin puolustusliittoa Ruotsin kanssa ja sitten vähä vähältä Saksaan nojaavaa ulkopolitiikkaa. Vuosina 1938–1939 hän oli Haagin pysyvän kansainvälisen tuomioistuimen vakinainen tuomari. Vuonna 1918 Erich sai erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvon.
Suomennoksia

Julian Serlachius : Suomen yleisen obligatsionioikeuden oppikirja ; suomentanut Rafael Erich. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1909
Julian Serlachius : Suomen yleisen obligatsionioikeuden oppikirja ; suomentanut Rafael Erich ; uudemman lainsäädännön aiheuttamilla lisäyksillä täydentänyt Lauri Cederberg. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 122. Helsinki 1927
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rafael Erich Wikimedia Commonsissa
.aspx Rafael Erich Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Rafael Erich Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Juho Vennola | Suomen pääministeri 1920−1921 | Seuraaja: Juho Vennola |
| n k  Suomen pääministerit |
| --- | --- | --- |
:  Svinhufvud  Paasikivi  Ingman  K. Castrén  Vennola  Erich  Vennola  Cajander  Kallio  Cajander  Ingman  Tulenheimo  Kallio  Tanner  Sunila  Mantere  Kallio  Svinhufvud  Sunila  Kivimäki  Kallio  Cajander  Ryti  Rangell  Linkomies  Hackzell  U. Castrén  Paasikivi  Pekkala  Fagerholm  Kekkonen  Tuomioja  Törngren  Kekkonen  Fagerholm  Sukselainen  von Fieandt  Kuuskoski  Fagerholm  Sukselainen  Miettunen  Karjalainen  Lehto  Virolainen  Paasio  Koivisto  Aura  Karjalainen  Aura  Paasio  Sorsa  Liinamaa  Miettunen  Sorsa  Koivisto  Sorsa  Holkeri  Aho  Lipponen  Jäätteenmäki  Vanhanen  Kiviniemi  Katainen  Stubb  Sipilä  Rinne  Marin  Orpo 
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1919–1922 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (28):  Alanen  Alfthan (1922)  Arajärvi  M. Erich  R. Erich  Gebhard  Hallsten  Hannula  Heikinheimo (1921–1922)  A. Hiidenheimo  E. Hiidenheimo  Holma  Homén  Hultin  Ihamuotila  Jaskari (1920–1922)  Kaila  Koivisto (1919–1921†)  Lanne  Malmivaara (1919–1920)  Nevanlinna  Nikkanen  Nyberg  Puumala  Setälä  Snellman  Suolahti  Typpö  A. Virkkunen (1919–1922)  P. Virkkunen 
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1922–1924 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (35):  Bergroth  Erich  Heikinheimo  Hiidenheimo  Hultin  Ingman  Jaskari  Junnila  Jussila  Järvinen  Kaila  Kares  Kilpeläinen  Kylänpää  Mannermaa  Nikkanen  Nuora  Nyberg  Peltonen  Pennanen  Pesonen  Pojanluoma  Pulkkinen  Rannikko  Renvall  Setälä  Simelius  Tanttu  Thuneberg  A. Tulenheimo  E. Tulenheimo  Vanhala  Viljanen  Virkkunen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Juho Haveri

Juho Haveri (31. elokuuta 1876 Vimpeli – 28. huhtikuuta 1961 Vimpeli) oli suomalainen kansakoulunopettaja, pankinkamreeri ja poliitikko. Hän vaikutti Nuorsuomalaisissa. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Kustaa Haveri ja Anna Spangar. Vuonna 1896 hän meni naimisiin Maria Heikkilän kanssa.
Haveri tuli valituksi eduskuntavaaleissa 1907 jäseneksi ensimmäiseen yksikamariseen eduskuntaan. Jäätyään eduskunnan ulkopuolelleselvennä seuraavissa vaaleissa 1908, hän pääsi läpi vielä vaaleissa 1909. Toimi kansanedustajana päättyi lopulta kevättalvella 1910.
Erkki Hara

Erkki Hara
Erkki Jalmari Hara (vuoteen 1938 Hartzell. 27. huhtikuuta 1914 Helsinki – 1. tammikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen kokoomuslainen kansanedustaja. Hän oli arvoltaan varatuomari ja työskenteli edustajakautensa jälkeen kaupunginvoutina.
Hara pääsi ylioppilaaksi 1932, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1937 ja sai varatuomarin arvon 1940. Hän suoritti kaupallisen tutkinnon 1932 Clark's Collegessa Lontoossa. Sotien jälkeen hän toimi Suomen tukkukauppiaiden liiton johtajana 1945–1957, Suomen Olympiakomitean pääsihteerinä 1947–1950, Helsingin kaupungin johtavana kaupunginvoutina 1972–1981. Vuosien mittaan hän oli toiminnanjohtajana ja asiamiehenä useissa talouselämän järjestöissä 1942–1962.
Hara oli Helsingistä valittuna kansanedustajana 1958–1972 Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmässä. Presidentin valitsijamies hän oli kaksissa vaaleissa, 1962 ja 1968. Hän oli mukana myös kunnallispolitiikassa Helsingin kaupunginvaltuustossa ja kaupunginhallituksessa.
Urheilussa Erkki Hara toimi Olympiakomitean pääsihteeriyden lisäksi St.Moritzin talvikisoissa ja Lontoon kesäkisoissa 1948 Suomen olympiajoukkueen yleisjohtoon.
Hara oli naimisissa kaksi kertaa. Hänen tyttärensä Marjatta Hara-Pietilä on vuoden 1968 olympiauimari ja arkkitehti.
Hara kuoli 82-vuotiaana uudenvuodenpäivänä 1997 Helsingissä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Kristian Gestrin

| Kristian Gestrin |
| --- | --- |
 Gestrin vuonna 1971
Suomen puolustusministeri
 Karjalaisen II hallitus 15.7.1970–29.10.1971 Sorsan I hallitus 4.9.1972–30.9.1974  
Edeltäjä:  Arvo Pentti
Seuraaja:  Arvo Pentti Carl-Olaf Homén
Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Sorsan I hallitus 1.10.1974 – 13.6.1975  
Edeltäjä:  Jan-Magnus Jansson
Seuraaja:  Arvo Rytkönen
Suomen oikeusministeri
 Miettusen II hallitus 30.11.1975–29.9.1976 Miettusen III hallitus 29.9.1976–15.5.1977  
Edeltäjä:  Inkeri Anttila
Seuraaja:  Tuure Salo
Suomen opetusministeri
 Sorsan II hallitus 15.5.1977 – 2.3.1978  
Edeltäjä:  Marjatta Väänänen
Seuraaja:  Jaakko Itälä
Kansanedustaja
 20.2.1962–23.3.1979  
Ryhmä/puolue:  Ruotsalainen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin kaupungin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1929 Helsinki
Kuollut: 7. huhtikuuta 1990 (60 vuotta) Helsinki
Arvonimi: ministeri (1989)
Tiedot
Puolue:  RKP
Lars Olof Kristian Gestrin (10. huhtikuuta 1929 Helsinki – 7. huhtikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, lakimies ja pankinjohtaja. Gestrin toimi RKP:n puheenjohtajana 1973–1974.
Gestrin valmistui ylioppilaaksi 1946 ja suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon 1952. Varatuomarin arvon hän sai 1956. Gestrin työskenteli avustajana Erik Österbergin asianajoliikkeessä 1952–1953 ja teki tämän jälkeen pitkän työuran Pankkiiriliike Ane Gyllenberg Oy:n palveluksessa lakimiehenä vuosina 1954–1965 ja johtokunnan jäsenenä 1958–1978. Gestrin toimi urallaan myös Borgåbladetin vt. päätoimittajana 1952 sekä aikakauslehti Vår tidin toimittajana 1955–1962 ja päätoimittajana 1961 ja 1962.
Poliittisen uransa Gestrin oli aloittanut toimimalla RKP:n nuorisojärjestön Svensk Ungdomin keskushallituksen sihteerinä ja toiminnanjohtajana 1948–1949. Kansanedustajana hän toimi edustaen Helsingin kaupungin vaalipiiriä vuosina 1962–1979. Ruotsalaista kansanpuoluetta Gestrin johti vuosina 1973–1974. Jätettyään kansanedustajan tehtävät Gestrin nimitettiin Helsingin säästöpankin pääjohtajaksi 1979.
Gestrinin tytär Christina Gestrin on toiminut myös RKP:n poliitikkona ja kansanedustajana.