Hallusinogeenit
Aineiden luonteesta

Käsitettä "hallusinogeeni" on pidetty harhaanjohtavana, koska kaikki aineryhmään kuuluvat aineet eivät tyypillisillä annoksilla aiheuta varsinaisia hallusinaatioita. Tiukasti määriteltynä hallusinaatiot tarkoittavat henkilön näkökulmasta "täysin" todelliselta vaikuttavia aistimuksia, jotka eivät synny todellisesta ulkoisesta ärsykkeestä. Tyypilliset psykedeelisten aineiden aiheuttamat "hallusinaatiot" ovat pikemminkin muutoksia tavallisissa aistimuksissa. Aineen vaikutuksen alaisena oleva on pääsääntöisesti varsin tietoinen näiden muuntuneiden aistimusten illusorisesta ja henkilökohtaisesta luonteesta. Difenhydramiinin ja atropiinin kaltaiset deliriantit voivat kuitenkin aiheuttaa myös varsinaisia hallusinaatioita.
Psykedeelejä, dissosiatiiveja ja deliriantteja on kautta aikain hyödynnetty lääkinnällisissä ja uskonnollisissa perinteissä. Niitä on käytetty šamanistisissa parantamis- ja selvännäkörituaaleissa, intitiaatioriiteissä ja União do Vegetalin, Santo Daimen ja Native American Churchin kaltaisten synkreettisten liikkeiden uskonnollisissa rituaaleissa. Tämän lisäksi, joissakin osavaltioissa ja reservaateissa tiettyjen aineiden, esimerkiksi peyoten käyttö sallitaan osana tunnustettuja uskonnollisia seremonioita. Tällaisissa seremonioissa käyttö on laillista muutamissa maissa. Kanadassa meskaliini on luokiteltu kolmannen asteen huumeeksi, mutta peyoten kohdalla on tehty erityispoikkeus, jonka seurauksena sitä on laillisesti saatavilla Kanadassa. Uskonnollisessa kontekstissa psykedeelejä sekä esimerkiksi tupakan kaltaisia aineita on usein kutsuttu enteogeeneiksi.
Psykedeeleihin on 1900-luvun puolivälistä alkaen kohdistunut länsimaissa huomattavan paljon huomiota. Niitä on tutkittu terapeuttisina työkaluina esimerkiksi masennuksen, traumaperäisen stressihäiriön, pakko-oireisen häiriön, alkoholismin ja opioidiriippuvuuden sekä sarjoittaisen päänsäryn hoidossa.
Varhaisissa Yhdysvaltain armeijan tutkimuksissa keskityttiin tutkimaan psykedeelien mahdollisuuksia lamauttavina huumeina. Tiedustelupalvelut tutkivat aineita siinä toivossa, että niitä voisi käyttää tehokkaina kuulustelun apuvälineinä, mutta huonolla menestyksellä.
Laajimmalle levinneet, ja samanaikaisesti raskaimpia stigmoja kantaneet psykedeelien käyttötarkoitukset länsimaissa ovat liittyneet suoran uskonnollisen kokemuksen, lisääntyneen luovuuden, sisäisen kasvun ja "laajentuneen mielen" tavoitteluun. 1960-luvun vastakulttuurin parissa psykedeelit näyttelivät keskeistä roolia, ja ne kytkeytyivät monenlaisiin sosiaalisiin liikkeisiin ja yleiseen kapinan ja sukupolvien välisten yhteenottojen ilmapiiriin.
Kieltolaista huolimatta psykedeelejä käytetään yhäkin niin virkistystarkoituksessa, henkisinä työkaluina kuin lääkkeinäkin. Multidisciplinary Association for Psychedelic Studiesin ja Heffter Research Instituten kaltaisia järjestöjä on perustettu edistämään psykedeelien turvallisuutta ja tehokkuutta kartoittavaa tieteellistä tutkimusta, ja Center for Cognitive Liberty and Ethicsin kaltaiset ryhmät ajavat aineiden laillistamista. Tämän lisäksi hallusinogeeneja käytetään laajamittaisesti mielen ja aivojen toimintaa kartoittavan tutkimuksen apuvälineinä. 1960-luvun lopulla voimaan astuneiden laajamittaisten kieltojen jälkeen psykedeeleihin kohdistuva tutkimustyö oli pitkään jäissä. Viimeisen vuosikymmenen aikana psykedeeleihin kohdistuva tieteellisen tutkimuksen määrä on lähtenyt uuteen nousuun. Myös ihmiskoehenkilöillä on alettu tehdä tutkimusta, esimerkkinä Johns Hopkins -yliopiston Roland Griffithsin kollegoineen toteuttamat psilosybiinitutkimukset.