stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ihmiskilpi
Persianlahden sota

Eräs kuuluisimmista ihmiskilvistä toteutettiin Irakissa 1990. Persianlahden sodassa Saddam Husseinin hallitus pidätti satoja  Irakissa asuvia länsimaiden kansalaisia estääkseen näiden maiden hallituksia liittymään sotaan. Osaa näistä panttivangeista näytettiin televisiossa tapaamassa Saddamia, kun muita pidettiin vankeina lähellä sotilaallisia kohteita.
Ruandan kansanmurha

Ruandan kansanmurhan järjestäjät 1994 käyttivät hutusiviileitä ihmiskilpinään estäen uhkailemalla ja kiristämällä näitä palaamasta Ruandaan.
Bosnian sota

Bosnian sodassa toukokuussa 1995 Nato pommitti Bosnia ja Hertsegovinassa olevaa asevarastoa, kun serbit olivat tulittaneet saarrettua Sarajevoa raketein. Serbit ottivat yli 200 YK-sotilasta panttivangeiksi ja kahlehtivat näitä ihmiskilviksi Naton pommituskohteisiin. Tämän takia Nato joutui lopettamaan ilmaiskunsa. Kaiken kukkuraksi ja YK:n kiusaksi serbit ajelivat samaan aikaan Bosniassa varastamillaan YK:n ajoneuvoilla ja tällä tavoin tiedustelivat vastapuolen asemia.
Bosnian sota > Kosovon sodan siltakonsertit

Kosovon sodassa 1999 Serbit järjestivät konsertteja silloilla estääkseen Naton pommitukset. TV:ssä näytettiin, miten vanhat mummot tanssivat alas ammutun huippumodernin häivehävittäjä F-117 "Yöhaukan" päällä. Muuten Nato sai tehdä ilmaiskujaan melko vapaasti.
Israelin operaatiot

Human Rights Watchin mukaan Israelin puolustusvoimat käytti palestiinalaisia siviilejä ihmiskilpenä Jenin taistelussa. Israelilainen ihmisoikeusjärjestö B'Tselem raportoi, että "pitkään toisen intifadan jälkeen, erityisesti operaatio  Puolustus kilpi jälkeen, huhtikuussa 2002, israelin puolustusvoimat järjestelmällisesti käyttivät Palestiniinan siviileitä ihmiskilpenä. Israelin korkein oikeus tuomitsi ihmiskilpien käytön 2005, mutta ihmisoikeusryhmien mukaan israelin asevoimat käyttää ihmiskilpiä edelleen,  ja Israelin armeija virallisesti valitti tuomioistuimen päätöksestä väittäen, että se on välttämätön armeijan menettely. Operaatio valettu lyijy eli Gazan sota (2008–2009) osoitti, että ihmisoikeusjärjestöt olivat oikeassa. Israelin asevoimat käyttivät Palestinialaisia siviilejä mukaan lukien naisia ja lapsia suojaamaan asemiaan ja marssimaan edellään tutkimaan mahdollisia miinoja ja ansoja. Siviilien olkapäätä käytettiin tukemaan asetta.
Israelin operaatiot > Gaza ja Länsiranta

Marraskuussa 2006 palestiinalaiset naiset toimivat vapaaehtoisina ihmiskilpinä pelastaakseen Hamasin taistelijat Israelin hyökätessä Beit Hanouniin Gazan kaistalla. Aseistetut palestiinalaiset olivat linnoittautuneina Israelin joukkojen piirittämään moskeijaan, jonka eteen naiset oli kutsuttu suojaamaan heitä. Palestiinalaistaistelijat pakenivat pukeutuneina naisiksi ja piiloutumalla väkijoukkoon.
Israelin ihmisoikeusryhmät ovat monesti suojanneet ihmiskilpinä palestiinalaisia kyläläisiä Israelin uudisasukkailta. Näin ihmiskilpinä toimivat  mm. israelilaiset rabbit sadonkorjuun aikaan 2008.
Israelin operaatiot > Amnestyn ihmisoikeusraportti

Ihmisoikeusjärjestö Amnesty International syyttää heinäkuussa 2009 julkaisussa ihmisoikeusraportissaan sekä Israelia että Hamasia sotarikoksista. Gazan sodassa vuoden 2009 alussa kuoli 1 400 palestiinalaista ja 13 israelilaista joista kolme oli siviilejä.
Israel käytti naisia ja lapsia ihmiskilpinä pakottaessaan siviilit jäämään armeijan tukikohdiksi muutettuihin asuntoihin. Israelin maahyökkäyksessä, pommituksissa ja ohjusiskuissa sadat siviilit kuolivat. Raportin mukaan myös naiset ja lapset ammuttiin lähietäisyydeltä, vaikka he eivät uhanneet israelilaisia sotilaita millään tavalla. Israel syyttää Amnestya puolueelliseksi ja sen langenneen Hamasin kylvämään propagandaan. Amnesty syytti myös Gazaa hallitsevaa Hamasia sotarikoksista. Järjestön mukaan Hamas ei kuitenkaan käyttänyt siviilejä ihmiskilpinä sodan aikana, vaikka Israel on niin väittänyt.
Raportin mukaan Israel käytti siviilejä vastaan sodassa mm. Yhdysvaltojen toimittamaa valkoista fosforia, yli 200 kilon pommeja ja Hellfire-ohjuksia. Raportin mukaan Hamasin käyttämät aseet olivat Israelin aseisiin verrattuna mitättömiä omatekoisia tai salakuljetettuja raketteja, jotka oli valmistettu Venäjällä, Kiinassa ja Iranissa. Myös Hamasin todettiin ampuneen raketteja kohti siviileitä.
Valkoisen fosforin käyttäminen tiheään asutuilla siviilialueilla täyttää sotarikoksen tunnusmerkit. Amnesty vaatii asemyynnin välitöntä kieltämistä myös Israeliin. Kumpaakin konfliktin osapuolta aseistaneet ovat olleet tietoisia toistuvista aseiden väärinkäytöksistä. Tämän vuoksi myös aseiden toimittaneiden maiden on otettava vastuu ihmisoikeusrikkomuksista, todetaan Amnestyn raportissa.
Israelin operaatiot > Israelilaisen veteraanijärjestön raportti

Israelilaisen Breaking the Silence -veteraanijärjestön raportissa kerrotaan kuinka armeija ampui ihmisiä sattumanvaraisesti, käytti siviilejä ihmiskilpinä ja tuhosi koteja mielivaltaisesti. "Parempi osua viattomaan kuin epäröidä ampua vihollista", sotilaille sanottiin. Armeija pakotti Gazan siviilejä, jopa naisia ja lapsia menemään edellään taloihin pitäen asettaan ihmiskilpiensä olkapäällä. Raportin mukaan armeija käytti Gazassa polttavaa valkoista fosforia, jonka käyttö on kielletty asutuilla alueilla. Israelin armeija on torjunut raportin väitteet.
Israelin operaatiot > YK:n asemat Libanonissa

Libanonin hyökkäyksen aikana heinäkuussa 2006 Hizbollah käytti suojanaan YK:n asemien läheisyyttä.Tämä ei kuitenkaan estänyt Israelin tulta. Niinpä Israelin hyökkäyksessä Libanoniin kuoli neljä YK:n rauhanturvaajaa, muiden mukana yksi suomalainen tarkkailija.  Yksi uhreista, kanadalainen majuri Paeta Derek Hess-von Kruedener, oli lähettänyt sähköpostiviestin esimiehelleen useita päiviä ennen kuolemaansa. Hän kertoo Israelin tykistötulen osuvan kahden metrin päähän asemasta ja 500 kg:n ilmapommi on pudonnut 100 metrin päähän partioasemasta. Tämä ei ole hänen mukaansa ollut tarkoituksellista taktiikkaa, vaan taktillinen pakko, sillä Hizbollahin taistelijat käyttivät YK:n asemaa suojanaan paetessaan Israelin tulta
Sri Lankan Tamilitiikerit

Human Rights Watchin raportin "War on the Displaced" mukaan Tamilitiikerit oli estänyt tamilisiviilien siirtämisen taistelualueelta hallituksen keskitysleireihin verrattuihin "hyvinvointileireihin". Kun siviilit oli siirretty pois, ei sisseillä ollut enää ihmiskilpien tarjoamaa turvaa. Tällä taktiikalla Tamilitiikerit kukistettiin.
Propagandapiirroksessa Israelin armeija käyttää palestiinalaista ihmiskilpenään hyökkäyksessä Gazaan tammikuussa 2009
Aikuiset ja lapset kasvatuksen pyörteissä

| Aikuiset ja lapset kasvatuksen pyörteissä |
| --- | --- |
 Suomenkielisen julkaisun kansi (1997)
Kirjoittaja:  Aleksanteri Ahola-Valo
Kirjoitettu:  1914
Alkuperäiskieli:  venäjä
Tyylilaji:  valistusnäytelmä
Aihe:  Maalaisyhteisön ristiriidat poliisipäällikön näkökulmasta
Tapahtumapaikka ja -aika:  Viiritsan kylä, Inkeri
Kantaesitys:  1914
Kantaesityspaikka:  Viiritsa
Aikuiset ja lapset kasvatuksen pyörteissä, alaotsikoltaan 5-osainen valistushistoriallinen näytelmä, on näytelmä, jonka Aleksanteri Ahola-Valo (1900-1997) kirjoitti leikkikoulun teatteritoiminnan eli Neljän männyn teatterin tarpeisiin. Hän kirjoitti  sen vain 14-vuotiaana vuonna 1914.
Näytelmän synty ja sisältö

Näytelmä on kuvaus hyvästä ja pahasta ja se sijoittuu Viiritsan kyläyhteisöön. Se sai myös aiheensa ja henkilöhahmonsa kylästä ja toimii siten dokumentaarisena aikakauden kuvauksena. Alik kirjoitti näytelmän kahdessa vuodessa. Se oli venäjänkielinen.
Leikkikoulun lapset itse näyttelivät kaikki osat. Näytelmän venäjänkielinen ensiesitys oli 1914. Suomeksi näytelmä on julkaistu  vasta 1997 Elpo ry:n kustantamana, ja sen suomenkielinen ensiesitys oli Suomessa Aleksanteri Ahola-Valon kuolinvuonna 1997 Hämeenlinnan Miniteatterin esityksenä.
Aiheen Alik löysi lähiympäristöstään. Näytelmässä on päiväkirjoissa kuvattuja tapahtumia venäläistä virkavaltaa edustavan poliisimestarin kotipiiristä ja kylän elämästä. Perhe tavataan keväisenä sunnuntaina kirkonmäellä, poliisipäällikön virkahuoneessa, kyläkauppiaan olohuoneessa ja erään näyttelijän kotona. Näytelmän taustalla on nähty myös Anton Tšehovin teos "Lokki" (1894), joka kuvaa samankaltaista miljöötä ja tapahtumia ja jo johon Ali on saattanut tutustua opettajansa LyMin kirjaston kautta.
Roolihahmot ovat myös Alikin lähiympäristöstä ja tsaarin vallan Venäjältä. Poliisipäällikön vaimon ja lasten kolkot kotiolot ovat näytelmän teemana. Maalaisyhteisön ristiriitoja kuvataan keskeisen henkilön, poliisipäällikön, "uradnikan", paikallisen järjestysvallan ja itse keisarin edustajan kautta. Tämän mahtaileva auktoriteetti pitää asemaansa  itse jumalalta saatuna. Tarinan päähenkilö asetetaan vastakkain perheensä, kerjäläisten, vanhan talonpoikaisnaisen, häpäistyn tytön omaisten, kauppiaan ja tämän pojan kanssa. Poliisipäällikön autoritäärisyyttä tukevat hänen alaisensa maalaispoliisit, "strašnikit" eli pelottelijat.
Perhe edustaa poliisipäällikön vaimon kautta itsenäisesti ajattelevaa ja kapinallista vallankumouksellisuutta. Lapset Šurik ja Mušja sekä Alik itse ja hänen veljensä Felix ovat mukana henkilögalleriassa. Mukana on myös myönteinen aikuinen, näyttelijä Impatij Filarnomovits Zavadski sekä Boris Pavlovitsh Kornejev, änkyttävä suurtilallinen.
Henkilögalleria kuvastaa vuosisadan vaihteen venäläistä maalaisyhteisöä ja sen jännitteitä. Näytelmässä esiintyy myös tavallisia raajarikkoja ja muita tavallisia kerjäläisiä sekä parantumattomia sairaita, "jurovideja", "kärsiviä pyhimyksiä", santarmiupseeri, maanmittari apulaisineen, rikas kauppias, renki ja talonpoikia.
Pahan ja hyvän problematiikka oli askarruttanut Alikia jo ennen kouluikää. Hänen perusoptimistista maailmankuvaansa kuvaa se, että tarina päättyy onnelliseen loppuun; poliisipäällikkö nöyrtyy lasten edessä, muuttuu hyväksi ja näytelmä päättyy ainakin näennäiseen hyvään loppuun. Valistus on voittanut.
Howard H. Aiken

| Howard Hathaway Aiken |
| --- | --- |
 Howard Aiken
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1900 Hoboken, New Jersey, Yhdysvallat
Kuollut: 14. maaliskuuta 1973 (73 vuotta) St. Louis, Missouri, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Wisconsinin yliopisto, Madison  Harvardin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Emory Leon Chaffee
Instituutti:  Harvardin yliopisto
Oppilaat:  Robert Ashenhurst Gerrit Blaauw Fred Brooks Martin Greenberger Kenneth E. Iverson Leroy Martin Anthony Oettinger Gerard Salton Warren Semon
Tutkimusalue:  Sovellettu matematiikka, Tietojenkäsittelytiede
Tunnetut työt:  Harvard Mark I - IV-tietokoneet
Palkinnot:  Harry H. Goode Memorial Award, Edison-mitali
Harvard Mark I / IBM ASCC, vasen puoli.
Howard Hathaway Aiken (8. maaliskuuta 1900 Hoboken, New Jersey, Yhdysvallat – 14. maaliskuuta 1973 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen tietojenkäsittelytieteen pioneeri ja IBM:n Harvard Mark I -tietokoneen alkuperäinen suunnittelija.
Aiken opiskeli Wisconsinin yliopistossa Madisonissa ja sai fysiikan tohtorin arvonimen Harvardin yliopistosta vuonna 1939. Tänä aikana hän törmäsi moniin differentiaaliyhtälöihin, jotka hän pystyi ratkaisemaan pelkästään numeerisesti. Hän kehitteli mielessään sähkömekaanista laskentalaitetta, joka pystyisi tekemään suurimman osan hitaastä työstä hänen puolestaan. Tätä tietokonetta kutsuttiin aluksi ASCC:ksi (Automatic Sequence Controlled Calculator, 'Automaattinen jono-ohjattu laskin') ja myöhemmin Harvard Mark I:ksi. IBM:n avustuksella laite saatiin valmiiksi ja se asennettiin Harvardiin helmikuussa 1944. Grace Hopper liittyi projektiin saman vuoden kesäkuussa. Vuonna 1947 Aiken sai oman osuutensa Harvard Mark II -tietokoneesta valmiiksi. Hän jatkoi työtään Mark III:n ja Harvard Mark IV:n kanssa. Mark III käytti joitakin elektronisia komponentteja ja Mark IV oli täysin elektroninen. Mark III ja Mark IV käyttivät rumpumuistia ja Mark IV:ssä oli myös ferriittirengasmuistia.
Charles Babbagen Differenssikone herätti Aikenin kiinnostuksen.
Aiken sai kunnia-arvosanoja Wisconsinin yliopistosta ja Technische Hochschulesta, joka sijaitsee Darmstadtissa. Hänet äänestettiin American Academy of Arts and Sciences -tiedejärjestön jäseneksi 1947. Hän sai Insinöörimitalin Wisconsinin yliopistosta vuonna 1958, Harry H. Goode Memorial Awardin vuonna 1964, John Price Wetherill -mitalin vuonna 1964 ja IEEEn Edison-mitalin ”Ansiokkaasta uranuurtajantyöstä laaja-alaisten digitaalisen tietokoneiden kehityksestä ja käytön suunnittelusta ja tärkeästä työstä alan kouluttamiseksi” vuonna 1970.
Mark-sarjan kehittämisen lisäksi Aiken sai maisterintutkinton Harvardin yliopistoon melkein kymmenen vuotta ennen muita yliopistoja. Tämä antoi perustan tuleville tietokonetieteilijöille, joista monet tekivät tohtorin väitöskirjansa Aikenin ohjauksessa.
Yksityiselämä

Howard Aiken oli naimisissa kolme kertaa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Lousie Mancill, toinen Agnes Montgomerya ja kolmas Mary McFarland. Hän sai kaksi lasta, Rachel Annin Lousien kanssa ja Elizabethin (Betsy) Agnesin kanssa.
Siirryttyään eläkkeelle 60-vuotiaana Fort Lauderdaleen Floridaan Aiken jatkoi teknologian tutkimuksen tukemista. Hän perusti konsulttiyrityksen Howard Aiken Industries Incorporatedin, joka auttaa konkurssin partaalla olevia yhtiöitä jaloilleen. Floridan-vuosiensa aikana hän sai Miamin yliopiston informaatioteknologian kunniaprofessoruurin. Lisäksi Aiken toimi konsulttina yrityksille. Aiken kuoli 14. maaliskuuta 1973 konsulttimatkalla Saint Louisissa.
Aiheesta muualla

Father of the computer age (Arkistoitu – Internet Archive)
Insinöörimitalin saajat vuonna 1958 – Howard Aiken
Robert Hawkinsin haastattelu Charles Babbage Instituutin sivuilla. Hawkins keskusteelee Harvard Mark I-projektista, jossa hän työskenteli teknikkona ja myös Aikensin johtotavasta projektista
Richard M. Blochin haastattelu Charles Babbage Instituutin sivuilla.  Bloch kertoo Harvardin tietokonelaboratoriossa Harvard Mark I-prjektin aikana Aikensille tekemästään työstä.
Robert V. D. Campbellin haastattelu Charles Babbage Instituutin sivuilla. Campbell kertoo Harvardin ja IBM:n panoksesta Harvard Mark I-projektiin.
IEEE:n sivuilla oleva elämäkerta
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Howard H. Aiken
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  Association for Computing Machinery  DBLP  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Aikuisrock

Aikuisrockiksi kutsutaan tyypillisesti rockia, joka on suunnattu varttuneemmalle yleisölle. Yhtyeet ovat muodostuneet sekä kokeneemmista muusikoista että nuoremman polven soittajista.
Tyyli mielletään pääasiallisesti yhdysvaltalaiseksi, jossa käytetään nimitysta AOR. Termi viittasi alun perin radioasemien Album Oriented Rock -ilmaisuun, jolla haluttiin painottaa albumien kappaleiden merkitystä kaupallisemman singlekeskeisen ajattelun sijaan.
Erityisesti FM-radiot painottivat 1960-luvun lopulta juontuvaa hard- ja heavyrockia, joka pohjautui esimerkiksi Creamin, Jimi Hendrix Experiencen ja Blue Cheerin kaltaisten yhtyeiden työhön, kun taas AM-radiot olivat soittovalinnoissaan vapaampia. Tälle markkina-alueelle tuli kokoonpanoja, jotka esittivät helposti omaksuttavaa, mutta selvästi viihteellisemmästä popista erottuvaa musiikkia, joka tavoitti laajan, jakaumiltaan vaihtelevan yleisön. AOR-nimikkeen ovat etenkin musiikkiteollisena ilmaisuna korvanneet termit ”classic rock” ja ”adult contemporary”. Tyylillisesti molemmat nimitykset kattavat hyvin erilaisia yhtyeitä.
Tyylilajin edustajiksi katsotaan esimerkiksi Boston, Journey, Foreigner, brittiläistä alkuperää oleva Supertramp, nuorien studiomuusikoiden perustama Toto, Styx, REO Speedwagon sekä Night Ranger. Tyylin vahvinta aikaa olivat noin vuodet 1976–1985. Tyyli vaikutti osaltaan glam metal -tyylilajin syntyyn. Joskus tyyliä nimitetään myös keskitien rockiksi (mainstream rock = ”valtavirta-rock”), mutta sitä ei pidä sekoittaa ns. MOR- eli Middle of the Road -tyyliin, jolla tarkoitetaan erityisesti Yhdysvalloissa viihteellisempää popmusiikkia, jota edustavat esimerkiksi kokoonpanot Carpenters, Bread ja Seals and Crofts.
Tyyliä edustavia albumeita

Vuosi on alkuperäisten LP-formaatin julkaisuvuosi
Boston – Boston (1976)
Fleetwood Mac – Fleetwood Mac (1975)
Journey – Captured (1981)
Toto – Toto IV (1982)
NetHack

| NetHack |
| --- | --- |

Kehittäjä:  NetHack DevTeam
Jakelija:  Google Play
Julkaistu:  1987
Lajityyppi:  roguelike
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Amiga, Atari ST, Linux, Macintosh, Mac OS X,  MS-DOS, OS/2, PlayStation Portable, UNIX, VMS, Windows
Lisenssi:  Nethack General Public License
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
NetHack "IBMGraphics" asetuksella ja sitä tukevalla terminaalilla.
NetHack on vuoropohjainen tietokoneella pelattava roolipeli. Se on vapaa ja roguelike-peleistä tunnetuin.
NetHackin pelaaja johtaa hahmoaan jättimäisessä maanalaisessa luolastossa tavoitteenaan palauttaa jumalalleen Amulet of Yendor, jonka paha jumala Moloch pelin tarun mukaan pihisti. Tehtävä ei kuitenkaan ole yksioikoinen. NetHack on haastava peli, jossa pelkän nälkäkuoleman välttäminen vaatii strategiaa. Pelaaja joutuu kehittämään erilaisia malleja ratkaistakseen pelin aikana esiintyviä ongelmia ja vahvistaakseen hahmoaan. Koska NetHack luo uuden, satunnaisen luolaston jokaista peliä varten, ei suoraviivaista menetelmää pelin voittamiseksi ole olemassa. NetHack on myös armoton kokematonta pelaajaa kohtaan, sillä varomattomat hahmot kohtaavat usein äkillisen kuoleman.
Roguelike-pelien tapaan NetHack toimi aluksi pelkällä merkkigrafiikalla, missä @-merkki kuvaa pelaajaa ja aakkoset hirviöitä. Nykyään peliin on myös graafisia käyttöliittymiä, kuten isometrinen NetHack - Falcons Eye.
NetHack on yksinpeli. Se kuitenkin soveltuu mainiosti useamman käyttäjän ympäristöön, koska hahmot saattavat löytää toisten pelaajien kuolleiden hahmojen jäänteitä sekä kuoleman aiheuttaneita hirviöitä.
Pelin kulku

Peli alkaa hahmon valinnalla, jolle on valittava rotu, luokka, sukupuoli ja moraali. Valinta vaikuttaa myös pelin juoneen ja hahmon käyttäytymiseen, mutta välittömimmin varustukseen ja muihin ominaisuuksiin, joilla hahmo aloittaa. Valittavana on 13 erilaista hahmoluokkaa, joilla jokaisella on omat ominaispiirteensä. Lisäksi rotuja on viisi erilaista. Moraali vaikuttaa myös hirviöiden käyttäytymiseen pelaajaa kohtaan.
Hahmoa on saattamassa lemmikki, joka on kissa, koira tai ratsu. Lemmikkiä voi kouluttaa pelin aikana. Siitä voi tehdä esimerkiksi myymälävarkaan. Varsinkin ne hahmoluokat, jotka eivät ole luontaisia taistelijoita, tarvitsevat lemmikkinsä tukea hirviöiden tappamiseen.
NetHackille on ominaista julmuus pelaajaa kohtaan, joka juontuu pelin suuresta satunnaisuudesta. Erinomaisesti alkanut peli saattaa päättyä varoittamatta, kun hahmo kuolee esimerkiksi putoamalla myrkkypiikein varustettuun ansakuoppaan.
Vanhimmat NetHackin versiot olivat juoneltaan suoraviivaisia. Pelaajan tarvitsi vain edetä riittävän syvälle luolastoon, tappaa Wizard of Yendor ja palata takaisin maanpinnalle Amulet of Yendorin kanssa. Peliin on tullut sittemmin monta lisävaihetta, ja juoni on monisäikeinen. Pelaaja voi poiketa luolastosta kaivoskuiluun tai sokoban-haaraan. Juonessa on pakollinen lisäseikkailu, jonka vaiheet ja palkinto riippuvat hahmoluokasta. Lisäksi varsinainen amuletti on haettava erityisestä suljetusta luolaston alaosasta. Peli päättyy, kun pelaaja on palannut maanpinnalle, kulkenut peruselementtien tasojen läpi, ja uhrannut amuletin taivaallisella alttarilla jumalalleen.
Mytologia ja hirviöt

NetHackiin on sekoitettu osia monista myyteistä, romaaneista, elokuvista, TV-sarjoista ja muista tietokonepeleistä. Pelissä on melko vähän alkuperäistä, sitä varten sepitettyä mytologiaa.
Hahmoluokan ja moraalin valinta määrää, mitä jumalaa pelaaja palvoo. Kaikki hahmoluokkien jumalat ovat samalta alueelta ja aikakaudelta. Esimerkiksi arkeologin (archaeologist) jumala on moraalista riippuen keskiamerikkalainen jumalhahmo Quetzalcoatl, Camaxtli tai Huhetotl, ja parantajan (healer) antiikin kreikkalainen Athene, Hermes tai Poseidon.
Pelin rikas hirviövalikoima on sekalainen kokoelma. Merkillepantavimpiin kuuluva, eurooppalaista mytologista perää oleva hirviölaji basiliski (cockatrice) voi kivettää kosketuksellaan, ja tätä ominaisuutta pelaaja voi käyttää myös vihollisiaan vastaan. Kreikkalaista alkuperää oleva nymfi (nymph) on viettelevä hahmo, joka ryöstää hurmioituneen uhrinsa ja pakenee. Gremlin on hirviö, joka elokuvan Riiviöt mukaisesti lisääntyy päästessään kosketuksiin veden kanssa. Monia hirviöitä on lainattu J. R. R. Tolkienin teoksista ja Dungeons & Dragonsista. Pelin viimeisen tason pääviholliset ovat kolme ilmestyskirjan ratsastajaa - rutto, nälkä ja kuolema. Pelaaja itse on neljäs ratsastaja, sota.
Kehitys

Nethack pohjautuu Hackiin, joka puolestaan pohjautuu Rogueen. NetHack onkin yksi vanhimpia peliprojekteja. Hack julkaistiin alun perin Unixille, mutta se käännettiin myöhemmin useille muille alustoille. Kääntäjinä toimi toisista riippumatta useita henkilöitä. Hackin kehitys loppui 1985. Tämän jälkeen useat ihmiset eri puolella verkkoa kiinnostuivat projektin jatkamisesta ja näin syntyi ”NetHack”. Nimen Net-osa viittaa Usenetiin, jonka kautta kehittäjät jakoivat koodia.
Mike Stephenson julkisti maaliskuussa 1987 halunsa yhdistää nämä Hackin käännösten kehitystyöt jälleen yhdeksi peliksi. Hän yhdisti kehitysversiot ja lisäsi myös joitakin uusia ominaisuuksia. Ensimmäinen versio julkaistiin 28. heinäkuuta 1987 nimellä NetHack 1.3d. Stephensonin johdolla julkaistiin vielä versiot 1.4f, 2.2a ja 2.3e. Alkuun pelin kehittäjät eivät toimineet organisoituna ryhmänä, ja vasta 1988 Pennsylvanian yliopiston filosofian professorin Izchak Millerin ehdotuksesta kehittäjistä muodostettiin tiimi, joka tunnetaan nimellä DevTeam. DevTeamia pidetään hieman salaperäisenä ryhmittymänä, sillä se on aina kehitystyöstä täysin hiljaa eikä tiedota uusista versioista tai muutoksista ennen julkaisua. DevTeamin jäsenet ovat sittemmin vaihtuneet, mutta se vastaa edelleen pelin kehityksestä. Vuonna 1989 julkaistu NetHack 3.0.0 oli DevTeamin kehittämä peli ohjelmoituna kokonaan uudestaan.
NetHackin versioille 3.2.0–3.2.3 Larry Stewart-Zerba kehitti erillisen Wizard Patchin, joka paransi velho-hahmojen pelattavuutta. Patchin toiminnallisuus lisättiin pelin päähaaraan versiossa 3.3.0.
Versio 3.4.3, julkaistiin 8. joulukuuta 2003. Tämän jälkeen tehtiin vain pienempiä korjauksia, kuten parannettiin yhteensopivuutta Mac OS -versioiden kanssa.
Vuosina 1997–2006 Warren Cheung kehitti NetHackin päähaarasta erillistä Slash'EM (Super Lotsa Added Stuff Hack - Extended Magic) -peliä, joka perustui aiempaan Tom Proudfootin Slash-muunnokseen. Muita variantteja ovat muun muassa Jaakko Peltosen Falcon's Eye, jonka kehitys päättyi 2001. Sitä on kuitenkin jatkettu nimellä Vulture's Eye, sittemmin Vulture. Sittemmin kehitettyjä variantteja ovat mm. GnollHack, NitroHack, UnNetHack ja SporkHack.
NetHackin kehitys oli pysähdyksissä yli 11 vuotta, kunnes keskeneräisen version 3.5.0 lähdekoodi vuodettiin nettiin syksyllä 2014. Vastauksena vuotoon devteam vahvisti pelin kehityksen olevan vielä käynnissä.
Julkisia palvelimia

Merkkigrafiikalla NetHack soveltuu pelattavaksi telnet-yhteydellä. Internetissä on palvelimia, joihin voi muodostaa telnet-yhteyden ja pelata Nethackia. Linkkejä ohjesivuille:
Public NetHack server at nethack.alt.org eli NAO, jonka irc-botti Rodney kertoo Freenoden #nethack-kanavalla pelaajien kuolemat ja muut kiinnostavat tapahtumat reaaliaikaisesti. Kaikki pelit tallennetaan. nethack.alt.org on maailman suurin NetHack-palvelin.