stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Organovanadiiniyhdisteet
Ominaisuudet

Vanadiini muodostaa organometalliyhdisteitä hapetusluvuilla +II, +III, +IV ja +V. Vanadiinista tunnetaan alkyyli- ja aryylivanadiiniyhdisteitä sekä erilaisia alkylideenikarbeenikomplekseja erityisesti korkeammilla hapetusluvuilla. Näillä on kuitenkin taipumus hajota helposti alkeeneiksi, muun muassa β-eliminaatiolla. Tämä voidaan estää myös käyttämällä voimakkasti steerisesti estyneitä ryhmiä, kuten trimetyylisilyylimetyyliryhmiä. Tällaisia yhdisteitä ovat muun muassa [V{CH(SiMe3)2}3], [V(CH2SiMe3)4] ja [VO(CH2SiMe34], joissa vanadiinin hapetusluvut ovat +III, +IV ja +V. Erityisesti alempien hapetuslukujen organovanadiiniyhdisteitä stabiloivat karbonyyliligandit ja näitä yhdisteitä valmistetaan lähtien heksakarbonyylivanadiinista.
Tärkeimmät organovanadiiniyhdisteet ovat metalloseeneihin kuuluvan vanadoseenin johdannaisia. Vanadoseeni on rakenteeltaan ensimmäinen yksinkertainen metalloseeni ja väriltään violettia ja herkästi ilman vaikutuksesta reagoivaa. Vanadoseenia voidaan valmistaa pelkistämällä vanadoseenidikloridista. Vanadoseeni ja eräät sen johdannaiset ovat osoittaneet syöpäkasvaimia tuhoavia ominaisuuksia. Vanadiini muodostaa sandwich-rakenteisia yhdisteitä myös muiden rengasrakenteisten hiilivetyjen kuten bentseenin kanssa dibentseenivanadiinin.
Organozirkoniumyhdisteet

Zirkonoseenidikloridi on esimerkki organozirkoniumyhdisteestä
Organozirkoniumyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät zirkoniumin ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen. Eräitä organozirkoniumyhdisteitä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä katalyytteinä esimerkiksi polymeerien valmistuksessa.
Ominaisuudet, valmistus ja reaktioita

Muutamia yksinkertaisia tetra-alkyyli- tai tetra-alkenyyli-zirkoniumjohdannaisia, esimerkiksi tetrametyylizirkonium ja tetra-allyylizirkonium tunnetaan. Yleisesti ottaen ne ovat hyvin reaktiivisia ja melko epästabiileja yhdisteitä, mutta vastaavia titaanijohdannaisia stabiilimpia. Suuret steerisesti estyneet orgaaniset ryhmät stabiloivat rakennetta. Stabiilimpia organozirkoniumyhdisteitä ovat metalloseeneihin kuuluvat zirkonoseenijohdannaiset, kuten zirkonoseenidikloridi. Näitä stabiloivat syklopentadienyyliligandin π-sidokset ja ne ovat vastaavia organotitaanijohdannaisia stabiilimpia. Väriltään ne ovat tyypillisesti punaisia. Rakenteeltaan ne poikkeavat monista muista metalloseeneista siten, että syklopentadieeniligandit eivät ole samansuuntaisia vaan muodostavat noin 40° kulman toisiinsa nähden. Tunnetaan myös muutamia heterosyklisiä organozirkoniumyhdisteitä, jollaisia ovat eräät zirkonasyklopropaanijohdannaiset.
Tyypillisimmät tavat valmistaa organozirkoniumyhdisteitä ovat transmetallaatio ja hydrometallointi. Transmetallaatiossa zirkoniumyhdiste kuten zirkonium(IV)kloridi tai organozirkoniumkloridi reagoi muun organometalliyhdisteen kanssa. Yleisesti käytettyjä ovat organolitiumyhdisteet. Hydrometalloinnissa zirkonoseenihydridi reagoi alkeenin tai alkyynin kanssa johtaen alkyyli- tai alkenyylizirkoniumjohdannaiseen.
Zirkoniumin elektronegatiivisuus on lähellä magnesiumin elektronegatiivisuutta ja Grignard-reagenssien tavoin ne reagoivat karbonyyliyhdisteiden kanssa additioreaktiolla muodostaen alkoholeja. Muita organozirkoniumyhdisteille tapahtuvia reaktioita ovat muun muassa kytkentäreaktiot, hiilen ja heteroatomien välisiä sidoksia muodostavat reaktiot, karbonylointireaktiot ja kuparisuolojen katalysoimina konjugaattiadditiot α,β-tyydyttymättömiin karbonyyliyhdisteisiin. Eräät organozirkoniumyhdisteet katalysoivat myös alkeenien kuten propeenin polymeroitumisreaktioita.
Orfordin linna

| Orfordin linna |
| --- | --- |

Sijainti:  Orford, Englanti
Koordinaatit:  52°05′39″N, 1°31′51″E
Rakennustyyppi:  linna
Omistaja:  English Heritage
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orfordin linna on Suffolkissa Englannissa sijaitseva linna, joka on rakennettu 1165–1173 välisenä aikana kuningas Henrik II:n käskystä. Monikulmaista tornia pidetään arkkitehtonisesti varsin erikoisena ja siihen on luultavasti otettu mallia Bysantin arkkitehtuurista.
Historia

Hugh Bigod oli yksi kapinaan nousseista paroneista Tapanin valtakaudella riehuneen sisällissodan aikana. Henrik II halusi lujittaa kuninkaan valtaa alueella ja rakennutti oman linnan Orfordiin lähelle Framlinghamia. Työt alkoivat 1165 ja linna, joka kirjanpidon mukaan maksoi 1 400 puntaa, oli valmis vuonna 1173. Linnan rakentaminen johti kaupankäynnin vilkastumiseen paikkakunnalla
Eteläiseen kulmatorniin tehtiin toisen maailmansodan aikana betonilattia, koska siihen aiottiin sijoittaa ilmatorjuntatykki, mutta sitä päätettiin käyttää tutkavalvontaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orfordin linna Wikimedia Commonsissa
Linnan pohjapiirrokset
Orgyia

Orgyia (m.kreik. ὄργυια) oli antiikin kreikkalainen pituusmitta, syli eli levitettyjen käsien väli. Se vastasi kuutta pusta eli jalkaa. Attikalainen (ateenalainen) orgyia oli nykymitoissa noin 1,77 metriä.
Muuntotaulukko

Muuntotaulukko, kun perusyksikkönä käytetään vanhaa attikalaista jalkaa (29,57 cm):
| Mittayksikkö (y) | Muuntokerroin (x)> 1 orgyia = x × y | Muuntokerroin (x)> 1y = x × orgyia |
| --- | --- | --- |
Kreikkalaiset
| – pūs (jalka) | 6 pusta | 1⁄6 orgyiaa |
| – pygmē | 5+1⁄3 pygmeä | 3⁄16 orgyiaa |
| – pygōn | 4+4⁄5 pygonia | 5⁄24 orgyiaa |
| – pēkhys | 4 pekhystä | 1⁄4 orgyiaa |
| – bēma | 5⁄12 bemaa | 2+2⁄5 orgyiaa |
| – akaina | 3⁄5 akainaa | 1+2⁄3 orgyiaa |
| – hamma | 1⁄10 hammaa | 10 orgyiaa |
| – plethron | 3⁄50 plethronia | 16+2⁄3 orgyiaa |
| – stadion | 1⁄100 stadionia | 100 orgyiaa |
| – hippikon | 1⁄400 hippikonia | 400 orgyiaa |
| – dolikhos | 1⁄1200 dolikhosta | 1 200 orgyiaa |
| – parasangēs | 1⁄3000 parasangia | 3 000 orgyiaa |
| – skhoinos | 1⁄4000 skhoinosta | 4 000 orgyiaa |
Kansainväliset (SI)
| – metri | 1,77 m | 0,56 orgyiaa |
Brittiläiset
| – jalka | 5,81 ft | 17,2 orgyiaa |
| – jaardi | 1,94 yd | 0,52 orgyiaa |
Organoboraanit

Organoboraani
Trietyyliboraani on organoboraani
Orgaanoboraanit ovat boraanin BH3 johdannaisia, joissa yksi tai useampi vety on korvautunut jollakin hiiliryhmällä. Organoboraaneilla on tärkeitä tehtäviä orgaanisen kemian reaktioissa, tärkeimpänä hydroboraatio-oksidaatio.
Ominaisuuksia

C–B -sidos on lievästi poolinen (elektronegatiivisuusarvot 2,5 ja 2,0) ja alkyyliboraanit ovat yleensä melko pysyviä, mutta hapettuvat helposti Organoboraaneilla on tyypillistä myös kompleksiyhdisteiden muodostuminen.. Vinyyliryhmä ja aryyliryhmä tekevät boorista vähemmät elektrofiilisen ja boorin ja hiilen välinen sidos saa hieman kaksoissidoksen luonnetta. Orgaanoboraanit luokitellaan vahvoiksi elektrofiileiksi, koska boori ei pysty hankkimaan täyttä elektronioktettia. Toisin kuin muut boraanit organoboraanit eivät dimerisoidu.lähde?
Synteesi

Yksinkertaisia boraaneja kuten trietyyliboraania voidaan valmistaa booritrifluoridista tai jostain muusta boorin ja halogeenialkuaineen yhdisteestä Grignardin reaktiolla. Muita tapoja syntetisoida erilaisia organoboraaneja on esimerkiksi diboraanin ja jonkin alkyyliboraanin välinen reaktio
Organokromiyhdisteet

Kromoseeni on esimerkki organokromiyhdisteestä
Organokromiyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät kromin ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen. Organokromiyhdisteitä käytetään reagensseina orgaanisen kemian synteeseissä. Monia niistä käytetään muun muassa polymerointikatalyytteinä.
Ominaisuudet ja valmistus

Organokromiyhdisteissä kromin hapetusluku voi vaihdella -II:sta +VI:n. Tyypillisimpiä ovat 0 ja +III. Yksinkertaiset alkyylikromiyhdisteet ovat stabiileja lähinnä silloin kuin substituentit ovat steerisesti estyneitä, jolloin β-eliminaatio ei ole mahdollinen, tai kompleksina esimerkiksi litiumheksametyylikromaattina Li3[Cr(CH3)6(dioksaani)3. Tällaisia alkyyli- tai aryylikromiyhdisteitä valmistetaan joko transmetallaatiolla Grignard-reagenssien, organolitium- tai organosinkkiyhdisteiden ja kromi(III)suolan välisellä reaktiolla tai kromi(II)suolan ja alkyylihalidin välisellä reaktiolla. Organokromiyhdisteet eivät ole yhtä emäksisiä ja nukleofiilisiä kuin vastaavat organolitium-, -magnesium- tai -sinkkiyhdisteet. Yhdisteet sietävät pieniä määriä vettä, mutta hydrolysoituvat hitaasti veden vaikutuksesta. Hydrolysoitumisreaktio ei ole yhtä nopea kuin monilla muilla orgametalliyhdisteillä johtuen kromille tyypillisesti koordinaatiokehässä tapahtuvien ligandienvaihtoreaktioiden hitaudesta.
Tavanomaisia alkyylikromiyhdisteitä stabiilimpia ovat kromin karbonyylit esimerkiksi kromikarbonyyli ja π-sidoksia muodostavat ligandit kuten dieenit ja aromaattiset yhdisteet. Stabiileja ovat muun muassa metalloseeneihin kuuluva kromoseeni, jossa ligandina on kaksi syklopentadieeniä ja tämän kanssa isoelektrinen bis(bentseeni)kromi ja muut samankaltaiset aromaattiset organokromiyhdisteet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Organokromiyhdisteet Wikimedia Commonsissa
Oripään vaakuna

Oripään vaakuna
Oripään vaakuna on Oripään kunnan tunnus ja puhuva vaakuna.
Vaakunan selitys kuuluu  ”punaisessa kentässä hevosen pää, jonka kaula jatkaa paaluna kilven alareunaan; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Oripään kunnanvaltuusto hyväksyi sen 8. huhtikuuta 1968. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 11. kesäkuuta samana vuonna.
Sikiö

Ihmisen ikäkaudet
Alkio | Sikiö
Syntymä | Lapsuus | Vauvaikä | Leikki-ikä | Kouluikä
Nuoruus | Murrosikä
Aikuisuus | Keski-ikä
Vanhuus | Kuolema
Sikiö on monisoluisen eläimen hedelmöittyneestä munasolusta kehittymässä oleva uusi yksilö, jonka useimmat elimet ovat jo muodostuneet, mutta joka ei ole vielä syntynyt tai kuoriutunut munasta. Sikiökausi alkaa ihmisellä alkiovaiheen eli kahdeksan ensimmäisen raskausviikon jälkeen.
Eläinten alkion ja sikiön kehitystä tutkitaan embryologiassa, joka on kehitysbiologian ja anatomian haara.
Sikiökausi ihmisellä > Sikiön kehitys kuukausittain

Ihmisen sikiökausi alkaa kahdeksannella raskausviikolla ja kestää synnytykseen asti. Kun sikiö kasvaa, äidin kohtu kasvaa ylöspäin ja eteenpäin sen mukana. Taulukossa alkion ja sikiön keskimääräinen pituus kunkin raskauskuukauden lopussa:
| --- | --- |
1. kuukausi: 0,6 cm
2. kuukausi: 3 cm
3. kuukausi: 7,5 cm
4. kuukausi: 18 cm
5. kuukausi: 25–30 cm
6. kuukausi: 27–35 cm
7. kuukausi: 32–43 cm
8. kuukausi: 40–45 cm
9. kuukausi: 50 cm
Alkiokaudella jo syntyneet elinjärjestelmät jatkavat sikiökaudella kehitystään ja eriytymistään. Myös luutuminen on ehtinyt alkaa.
Sikiökauden ensimmäisenä kuukautena eli kolmantena raskauskuukautena silmät muodostuvat lähes täysin, mutta silmäluomet ovat yhä kiinni. Nenän selkä, korvalehdet ja kynnet muodostuvat. Käsivarret ja sormet sekä jalat ovat muodostuneet, kuten myös suurimmat verisuonet. Kahdennellatoista viikolla sikiön sydänäänet voidaan jo havaita stetoskoopilla, ja sikiö reagoi ärsykkeisiin. Sikiön keskushermosto ja ääreishermosto ovat kehittyneet jo ennen sikiökautta, joten sikiö pystyy liikkumaan jo sikiökauden alussa. Äiti havaitsee sikiön liikkeet vasta neljännellä tai viidennellä raskauskuukaudella.
Neljäntenä raskauskuukautena sikiön kasvot muuttuvat ihmismäisiksi ja hiuksia alkaa kasvaa. Monet luut ovat jo luutuneet, ja niveliä alkaa muodostua. Kehon eri järjestelmät jatkavat kehitystään. Sikiön pää on suurimmillaan ruumiiseen verrattuna, mutta seuraavina kuukausina ruumis kasvaa nopeammin kuin pää.
Viidentenä raskauskuukautena sikiön elinjärjestelmät kehittyvät nopeasti. 24. raskausviikolla sikiön ihoa peittää suojaava rasvakerros sekä untuvainen karva, joka yleensä putoaa ennen synnytystä.
Kuudentena raskauskuukautena sikiön silmäluomet erkaantuvat ja silmäripset muodostuvat. Iho ryppyyntyy. Sikiö saattaa selvitä ennenaikaisesta synnytyksestä 26. viikon ikäisenä, jos se saa edistynyttä lääketieteellista hoitoa. Sitä nuoremman sikiön hengityselimistö ei vielä ole tarpeeksi kehittynyt.
Kahdeksantena raskauskuukautena sikiön ihonalainen rasvakerros kasvaa, eikä sikiö enää ole ryppyinen. Kallon luut ovat pehmeät. Poikasikiön kivekset ovat laskeutuneet kivespussiin. Keuhkot ovat kypsyneet 38. viikkoon mennessä.
Yhdeksäntenä raskauskuukautena sikiön ihon alle muodostuu lisää rasvaa. Kynnet kasvavat sormien päihin ja joskus niiden ylikin.
Sikiökausi ihmisellä > Ravinnonsaanti

Sikiö saa ravintonsa äitinsä verestä napanuoran kautta. Hiilidioksidi ja muut aineenvaihdunnasta syntyneet jätteet kulkeutuvat napanuoran kautta takaisin äitiin. Raskauden loppuvaiheessa sikiö nielee noin puoli litraa sisimmän sikiökalvon nestettä päivittäin ja saa siitä vettä, suoloja, glukoosia ja ureaa. Sikiön munuaiset tuottavat noin 450 millilitraa virtsaa päivittäin.
Sikiökausi ihmisellä > Verenkierto

Sikiön verenkiertojärjestelmä on erilainen kuin aikuisella, sillä sikiö hengittää istukan kautta eikä keuhkojen kautta. Veri ei pääse sikiön keuhkoihin, vaan se menee napanuoran kautta istukkaan, jossa se vaihtaa hiilidioksidia happeen. Happipitoinen veri palaa napanuoran kautta sikiöön. Veri ei kulje myöskään sikiön maksan kautta ennen synnytystä. Sikiön sydämessä on reikä vasemman ja oikean kammion välillä, mikä tasapainottaa veren määrän sydämessä. Reikä sulkeutuu synnytyksen jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta sikiö Wikimedia Commonsissa
Leonardo da Vincin piirros kohdussa olevasta ihmissikiöstä.
Ultraäänikuva 12-viikkoisesta sikiöstä
Sigismundin ja Kaarlen valtataistelu

Sigismundin ja Kaarlen valtataisteluksi kutsutaan vuosina 1597–1599 käytyä Ruotsin sisällissotaa kuningas Sigismundin ja Kaarle-herttuan (myöhemmin Kaarle IX) kannattajien välillä. Sota oli ensimmäinen osa kuusikymmenvuotisessa sodassa (1598–1660) Puola-Liettuan ja Ruotsin välillä. Sisällissotaa käytiin myös Suomessa, joka oli Sigismundin tukialuetta.
Taustaa

Ruotsin kuningas Juhana III kuoli 17. marraskuuta 1592. Laillinen kruununperijä oli Puolan kuningas Sigismund (vuodesta 1587, Puolassa nimellä Sigismund III), Juhana III:n poika. Sigismund saapui Ruotsiin syksyllä 1593 ja hänet kruunattiin Ruotsin kuninkaaksi, jolloin syntyi periaatteessa voimakas personaaliunioni Ruotsin ja Puola-Liettuan välille.
Sigismund oli kasvatettu katoliseksi, koska hänen äitinsä oli katolinen. Ruotsi oli ollut protestanttinen vasta Kustaa Vaasan uskonpuhdistuksesta lähtien. Ruotsalaiset halusivat Sigismundilta vakuutuksen, että Ruotsi pysyisi protestanttisena maana, eikä katolinen Sigismund ryhtyisi ajamaan vastauskonpuhdistusta. Sigismund allekirjoittikin helmikuussa 1594 Uppsalan julistuksen, jossa hän lupasi Ruotsin pysyvän protestanttisena.
Sigismund ei voinut hallita Ruotsia kunnolla, sillä sejm (Puolan parlamentti) vaati häntä palaamaan Puolaan. Hän palasikin Puolaan heinäkuussa 1594 jättäen Ruotsia hallitsemaan valtaneuvoston yhdessä Kaarle-herttuan kanssa. Kaarle-herttua oli Sigismundin setä, Juhana III:n ja Eerik XIV:n veli, Kustaa Vaasan poika. Vahvasti protestanttisena hän oli Sigismundin vastustajien luonnollinen valinta johtajaksi.
Kaarle syrjäyttää Sigismundin

Kaarle-herttua nousi avoimesti Sigismundia vastaan 1595 kutsumalla kokoon Söderköpingin valtiopäivät ilman kuninkaan lupaa. Valtiopäivät julistivat Kaarlen valtionhoitajaksi, vaikka Sigismund oli nimenomaan torjunut tämän aikaisemmin. Kansa jakautui kahtia: Sigismundin kannalla olivat aatelisto, katoliset, Tukholma ja Suomi, kun taas Kaarlea kannattivat protestantit ja alemmat säädyt.
Kaarle-herttua pyrki ajamaan omaa asiaansa voimakeinoin, mutta valtaneuvosto ei tukenut häntä. 1597 hän kutsui kokoon Arbogan valtiopäivät, jälleen ilman Sigismundin suostumusta, saadakseen sieltä tukea voimatoimille vastustajiensa lyömiseksi. Tämä ei onnistunut, mutta siitä huolimatta Kaarle alkoi nujertaa vastustajiaan sotilaallisesti Ruotsissa. Kaarle nousi maihin myös Turkuun syyskuussa 1597 kukistaakseen Sigismundin suomalaiset kannattajat, mutta joutui palaamaan pikimmiten Ruotsiin, sillä Sigismundin maihinnoususta liikkui huhuja. Pian Turun linna oli taas Sigismundin kannattajien hallussa. Osa valtaneuvostosta pakeni Ruotsista Puolaan, missä he koettivat saada Sigismundin puuttumaan asioihin. Sigismund koetti saada Kaarlen neuvottelupöytään, ja aluksi näyttikin siltä, että se onnistuisi, mutta Kaarle pelasi vain aikaa kooten armeijaa.
Sisällissota 1598–1599

Uppsalan valtiopäivillä 1598 käytiin taas taistelua siitä, kenen pitäisi johtaa maata, mutta Kaarle-herttua sai lopulta säätyjen tuen. Suomalaiset edustajat asettuivat kuitenkin Sigismundin kannalle, ja kieltäytyivät hyväksymästä valtiopäivien päätöksiä. Suomessa alettiin valmistella Sigismundin armeijan kanssa yhtäaikaista maihinnousua Ruotsiin Kaarlen lyömiseksi. Suomen armeija nousikin maihin Upplannissa heinäkuussa 1598, mutta koska Sigismundin joukot eivät olleet vielä saapuneet, vetäytyivät suomalaiset takaisin ilman taisteluja.
Puolan sejm kieltäytyi antamasta Sigismundille joukkoja, vaikkakin hyväksyi hyökkäyksen Ruotsiin vuonna 1598. Sigismund palasi Ruotsiin sotajoukon (pääosin saksalaisia ja unkarilaisia palkkasotilaita) kanssa syksyllä, tavoitteenaan lyödä Kaarle ja ottaa Ruotsin kruunu takaisin. Noustuaan maihin Etelä-Ruotsissa hän valtasi Kalmarin, löi kapinalliset Stegeborgin taistelussa 8. syyskuuta, mutta kärsi tappion Stångebron taistelussa 25. syyskuuta, ja oli pakotettu palaamaan takaisin Puolaan. Sigismundilla oli vaikeuksia koordinoida hyökkäyksensä Ruotsissa olevien kannattajiensa kanssa, esimerkiksi syksyllä Suomesta suoritettiin uusi maihinnousu Tukholman lähelle, mutta kun Sigismund oli lyöty Stångebrossa, palasi Akseli Kurjen johtama armeija jälleen Suomeen.
Toukokuussa 1599 Kaarle valtasi Kalmarin takaisin, ja koko Ruotsin ydinalue oli hänen hallussaan. Kesällä Kaarle sai Tukholman valtiopäivien tuen itselleen ja luvan viedä armeijansa Suomeen nujertaakseen loputkin vastustajansa. Loppukesästä 1599 Kaarle nousi maihin Sauvossa, jonka jälkeen hän kukisti vastustajansa Marttilan taistelussa, vallaten sitten ensin Turun ja lopulta koko Suomen.
Sisällissota 1598–1599 > Suomi sisällissodassa

Suomen aatelisto ja osa porvaristoa kannatti marski Klaus Flemingin johtamana Sigismundia sisällissodassa. Suomen johtomiesten kallistuminen Sigismundin kannalle johtui perinteisen tulkinnan mukaan käsityksestä, että Puola olisi hyvä liittolainen Venäjän uhkaa vastaan. Toisen tulkinnan mukaan Sigismund oli Suomen herroille mieluisa, koska hän hallitsi kaukaisesta Puolasta käsin eikä käytännön syistä voinut puuttua Suomen asioihin yhtä hyvin kuin ruotsalainen hallitsija. Ruotsin valtataistelun pelinappuloiksi joutuivat ne pohjalaiset talonpojat, jotka Kaarle-herttuan kehotuksen mukaisesti (”Onhan teitä niin paljon, että pystytte karistamaan huovit päältänne, jos ei muuten niin aidaksilla ja nuijilla!”) nousivat nuijasodaksi kutsuttuun kapinaan. Syynä kapinaan oli se, että Fleming oli sisällissodan vuoksi jatkanut Suomessa talonpoikien vihaamaa linnaleiriä eli sotaväen majoittamista talonpoikien koteihin. Käytännön varsinainen perustelu eli sota Venäjää vastaan oli päättynyt Täyssinän rauhaan jo vuonna 1595. Kaarle tiesi aivan hyvin, että avoin kapina Flemingiä vastaan tuskin menestyisi, ja talonpojat lyötäisiin, mutta hänen tavoitteenaan olikin aiheuttaa vaikeuksia vastustajalleen Flemingille. Flemingin joukot kukistivat Pohjanmaalla, Savossa ja Keski-Suomessa syttyneen kapinan verisesti, ja kapinoivien alueiden talonpojat joutuivat kosto- ja rangaistustoimenpiteiden uhreiksi. Kukistettuaan kapinan, Fleming alkoi varustautua yhteenottoon Kaarle-herttuan kanssa, mutta kuoli matkalla Turkuun vuonna 1597.
Sisällissodan aikana Suomi oli irrallaan Kaarle-herttuan vallasta, sillä Sigismundin suomalaisilla kannattajilla oli oma armeija ja oma ulkopolitiikka. Kaarle-herttua sai Suomen takaisin vasta vallattuaan Turun ja Viipurin linnat ja lyötyään Sigismundin kannattajat Marttilan taistelussa 1599.
Kaarle-herttua eteni joukkoineen Turusta kohti Helsinkiä ja Helsingin pitäjää. Pieni Helsingin kaupunki oli tärkeä etappi Turku–Viipuri-rantatien varrella. Helsingin kautta kulki myös yleisesti käytetty reitti Suomenlahden yli Tallinnaan. Helsinginkosken rannalla sijainnut Helsingin kuninkaankartano puolestaan oli Porvoon läänin voudin päämaja, jonne kerättiin veroparseleita. Kaarle-herttua eteni pikamarssia Helsinkiin ja otti kaupungin sekä pääosan laivastosta haltuunsa syyskuun alussa 1599. Voittajana seutua hallinnut Kaarle-herttua viipyi Helsingissä pari viikkoa. Ne Sigismundin kannattajat, jotka eivät olleet ehtineet pakoon, saivat kohdata ankaran rangaistuksen: kahdeksan heistä hirtettiin. Hirtettyjen joukossa oli Huopalahden tilan omistanut maavouti Hans von Oldenburg.
Voittonsa jälkeen Kaarle-herttua teloitutti useita Suomen johtomiehiä Viipurin ja Turun verilöylyissä. Kaikkiaan mestattuja aatelisia oli viitisenkymmentä, ja useita muita tuomittiin vankeuteen.
Sodan seuraukset

Kuningas Sigismund
Kaarle-herttua
Helmikuussa 1600 Linköpingin valtiopäivät tunnustivat Kaarlen valtaannousun ja totesivat, ettei Sigismundilla tai hänen jälkeläisillään ollut oikeutta Ruotsin kruunuun. Epävarman poliittisen tilanteen vuoksi Kaarle kuitenkin uskalsi kruunauttaa itsensä Ruotsin kuninkaaksi (Kaarle IX) vasta 1604, jolloin Juhana III:n nuorin poika herttua Juhana ilmoitti luopuvansa oikeudestaan kruunuun. Puolan kuninkaan Sigismundin, ja hänen kahden seuraajansa, Vladislav IV:n ja Juhana II Kasimirin ulkopolitiikkaa leimasi Ruotsin kruunun tavoittelu aina vuoteen 1660 (Puolan sota 1600–1629, Pohjan sota 1655–1660), jolloin solmittiin Olivan rauha. Tämä oli kohtalokasta, sillä se johti tilanteeseen, jossa Puola-Liettuan ulkopolitiikan suunta ja tavoitteet jakautuivat usein jopa kolmeen eri suuntaan (Puolan, Liettuan ja kuninkaan tavoitellessa eri asioita). Ruotsissa Suomi menetti Kustaa Vaasan aikana saamansa erityisaseman, ja maa otti Kaarle-herttuan aikana tiukan linjan vastauskonpuhdistukseen, joka johti lopulta osallistumiseen kolmikymmenvuotiseen sotaan.
Sikasso

| Sikasso |
| --- | --- |
 Sikasson torilla.
 Sikasso
 Koordinaatit: 11°19′N, 5°40′W 
Valtio:  Mali
Alue:  Sikasson alue
Piiri:  Sikasson piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  28,55 km²
Väkiluku (2009):  226 600
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mamelonin näkötorni.
Tieba Traorén hauta.
Sikasso on kaupunkikunta sekä Sikasson alueen ja piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee maan eteläosassa 375 kilometriä pääkaupunki Bamakosta kaakkoon. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 226 600 asukasta.
Maantiede ja asutus

Sikasson kaupunkikunnan pinta-ala on 28,55 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Danderesson ja Finkolon, etelässä Kaboïlan ja Sokourani-Missirikoron, lännessä Missirikoron ja Natienin sekä pohjoisessa Pimpernan, Diomaténén ja Zangaradougoun maalaiskuntiin.
Sikasso sijaitsee kukkuloiden ympäröimässä laaksossa, jossa virtaa useita jokia. Lotio ja Kotoroni -joet jakavat kaupungin kahteen osaan. Ne muodostavat laajan kosteikon, jossa viljellään vihanneksia ja hedelmiä. Kaupungin ympäristö on etupäässä 300–400 metriä korkeaa tasankoa. Kasvillisuus on savannia, jossa kasvaa korkeita puita ja heinää.
Seutu kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Kuiva kausi kestää marraskuusta huhtikuuhun ja sadekausi toukokuusta lokakuuhun. Vuotuinen sademäärä on 1 300–1 500 millimetriä. Lämpötilat vaihtelevat 24 ja 37 asteen välillä.
Sikasso on Malin toiseksi suurin kaupunki, ja sen väestö kasvaa nopeasti. Kuntaan kuuluu 15 virallista ja kuusi epävirallista kaupunginosaa sekä 28 kylää. Asukkaat ovat senufoja, djulia, miniankoja, bambaroita, fulbeja, dogoneja, songhaita, boboja, mandinkoja, samoja ja soninkeja. Uskontoja ovat islam, kristinusko (katolilaisuus ja protestantismi) sekä animismi.
Historia

Senufot perustivat Sikasson ilmeisesti 1800-luvun alussa. Se oli pieni kylä vuoteen 1870, jolloin Tieba Traoré teki siitä Kenedugun kuningaskunnan pääkaupungin. Samori Tourén johtamat mandinkat piirittivät kaupunkia tuloksettomasti viidentoista kuukauden ajan vuosina 1887–1888. Ranskalaiset valtasivat sen vuonna 1898.