stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Latvian vapaussota
Sota

Marraskuussa 1918 alettiin muodostaa Latvian armeijaa. Yhteensä Latvian sotavoimat koostuivat 26 komppaniasta ja viidestä tykistöpatterista.
Joulukuussa Latvian neuvostotasavallan joukot ylittivät Latvian rajan ja valloittivat ensin Pihkovan, Valkan ja Võrun. Riika vallattiin 3. tammikuuta 1919. Helmikuuhun 1919 mennessä puna-armeija oli vallannut Latvian Venta-joelle saakka. Riiassa olleet saksalainen hallinto ja Kārlis Ulmanisin väliaikainen hallitus pakenivat Liepājaan. Liepājasta tuli Saksan sotatoimien päätukikohta. Saksalaiset joukot  muodostuivat Baltian Landeswehrista ja saksalaisista vapaaehtoisista (ns. Rautaisesta divisioonasta).
Huhtikuun 16. päivänä saksalaiset tekivät Liepājassa vallankaappauksen, jossa Latvian kansallinen johtaja Kārlis Ulmanis syrjäytettiin ja korvattiin saksalaisten Andrievs Niedran nukkehallituksella. Ulmanisin hallitus joutui pakenemaan Liepājan edustalla olevaan brittiläiseen sotalaivaan.
Toukokuun 22. päivänä puna-armeija ja saksalaiset aloittivat samaan aikaan hyökkäyksen toisiaan kohti. Taistelu ratkesi Baltian Landeswehrin kahden osaston Riian esikaupunkeihin seuraavana päivänä tekemään viisitoista kilometriä pitkään rynnäkköön. Puna-armeija joutui vetäytymään Riiasta, minkä jälkeen sen valloittivat kenraalimajuri Rüdiger von der Goltzin johtamat saksalaiset vapaaehtoisjoukot. Taistelua seurasi Riian verinen puhdistus, jossa arviolta 3000 todellista tai oletettua Landeswehrin vihollista surmattiin.
Kesällä 1919 Latviassa puhkesi Landeswehrin sota, joka johti Saksan perääntymiseen Pohjois-Latviasta Riikaan. Virolaiset tukivat tällöin Kārlis Ulmanisin joukkoja saksalaisia vastaan. Virolaiset joukot komentajanaan kenraalimajuri Ernst Põdder löivät saksalaisjoukot Cēsisissä 23. kesäkuuta 1919. Virolaiset seurasivat perääntyviä saksalaisia kohti Riikaa, mutta länsivaltojen puuttuminen sotaan pysäytti sotatoimet, ja aselepo solmittiin 3. heinäkuuta 1919.
Heinäkuussa 1919 Kārlis Ulmanisin johtama hallitus palasi aselevon jälkeen takaisin valtaan. Saksalaiset vapaaehtoisjoukot hajotettiin heinäkuun aselevon jälkeen, mutta osa heistä siirtyi tukemaan valkoisten venäläisten länsiarmeijaa, jota johti kenraali Pavel Bermondt-Avalov. Valkoisten venäläisten länsiarmeija hyökkäsi lokakuun alussa Etelä-Latviassa Latvian armeijaa vastaan. Lokakuun puolessavälissä latvialaiset joukot ryhtyivät vastahyökkäykseen Ranskan, Englannin ja Viron tukemana ja marraskuuhun 1919 mennessä Bermondt-Avalovin joukot olivat perääntyneet Liettuaan saakka. Tammikuussa 1920 Puolan ja Latvian armeijat hyökkäsivät Venäjän miehittämälle Latgallian alueelle, joka vallattiin muutamassa päivässä. Latvia solmi 1. helmikuuta 1920 välirauhan Neuvosto-Venäjän kanssa. 11. elokuuta 1920 Latvia ja Neuvosto-Venäjä solmivat lopullisen rauhan, jolloin Latvia sai historiallisten alueidensa lisäksi Latgallian. Saksan kanssa Latvia oli sopinut rauhan heinäkuussa 1920.
Pohjansavikka

| Pohjansavikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Revonhäntäkasvit Amaranthaceae
Alaheimo::  Chenopodioideae
Suku::  Rikkasavikat Chenopodium
Laji::  suecicum
Kaksiosainen nimi
 Chenopodium suecicum  Murr 
Synonyymit
 C. album ssp. suecicum  C. viride 
Katso myös
   Pohjansavikka Wikispeciesissä   Pohjansavikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pohjansavikka eli pohjanjauhosavikka (Chenopodium suecicum) on revonhäntäkasveihin ja rikkasavikoihin kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen pohjansavikka kasvaa tavallisesti 20–80 cm korkeaksi. Kasvi on väriltään vaihtelevan vihreä ja sen nuoret osat ovat jauhoisia. Varsi on pysty, etenkin alaosasta niukkahaarainen, pehmeä, vaaleanvihreä ja vihreäraitainen, syksyisin joskus myös punaraitainen. Lehtihangat ovat vihreitä, mutta muuttuvat toisiaan syksyisin punasävyisiksi. Ohuet lehdet ovat varressa kierteisesti ja ne ovat vaalean- tai sinertävänvihreitä. Varren keskiosissa lehtilapa on kooltaan 2–7 cm. Muodoltaan lehtilapa vaihtelee vinoneliömäisestä leveänpuikeaan ja on usein matalaan kolmiliuskainen ja melko runsas- ja terävähampainen. Lavan tyviosan hampaat ovat melko isoja, toisinaan tyviosa on lähes ehytlaitainen. Myös ylimmät lehdet ovat hampaisia. Kukinto on usein ylös asti lehdekäs, kukinnon sykeröt ovat melko pieniä ja harsuja, yksittäisiä kukkia on runsaasti. Kukinnon kehälehtien selkä on kölimäinen. Heteitä on tavallisesti viisi kappaletta. Suomessa pohjanjauhosavikka kukkii heinä-elokuussa, joskus jo kesäkuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa, 1,2–1,6 mm pitkä, ympärykseltään pyöreä, tylppäreunainen ja pinnaltaan matalakuoppainen.
Pohjansavikka muistuttaa suuresti jauhosavikkaa (C. album), ja sitä pidetään toisinaan myös tämän alalajina. Lajeja saattaa olla vaikea erottaa toisistaan. Parhaiten ne erottaa siemenistä.
Levinneisyys

Euraasiassa pohjansavikkaa tavataan Fennoskandiasta, Britteinsaarilta, Itä-Ranskasta ja Pohjois-Italiasta itään läpi Euroopan ja Siperian aina Tyynelle valtamerelle saakka. Levinneisyysalue ulottuu myös Pohjois-Amerikan puolelle Alaskaan ja Länsi-Kanadaan. Suomessa pohjansavikkaa on tavataan yleisenä koko maassa. Runsain laji on Lounais-Suomessa. Suomessa laji on Etelä-Lappia myöten muinaistulokas, pohjoisempana vakiintunut uustulokas.
Elinympäristö

Pohjansavikka on vanha kulttuurin seuralaiskasvi, jota tavataan muun muassa pelloilla, puutarhoissa, navetantakusilla, tienvarsilla, kaatopaikoilla ja joutomailla. Laji on hankala peltojen ja puutarhojen rikkakasvi.
Käyttö

Lähisukulaisensa jauhosavikan tapaan myös pohjansavikka kelpaa ihmisravinnoksi.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Pohjansavikan levinneisyys Suomessa.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q473053  Wikispecies: Chenopodium suecicum  APDB: 131632  BioLib: 38686  CoL: TXMG  EoL: 31037611  EPPO: CHESU  EUNIS: 167888  GBIF: 3083905  iNaturalist: 451485  IPNI: 165253-1  ITIS: 510822  NBN: NBNSYS0000003092  NCBI: 434248  Observation.org: 146575  Open Tree of Life: 499423  PFI: 475  Plant List: kew-2717848  Plazi: 497A8F05-A465-73CC-114D-0963E8F6076C  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:165253-1  Tropicos: 7201065  WFO: wfo-0000601836  Laji.fi: MX.38170
Gemini (protokolla)

Gemini on vuodesta lähtien 2019 kehitetty informaationjakoverkko. Gemini sisältää protokollan tiedostojen siirtoon ja gemtext-merkintäkielen hypertekstidokumenttien julkaisuun (vrt. HTTP ja HTML).
Geminin tarkoitus on tarjota kevyt ja yksityisyyttä kunnioittava vaihtoehto World Wide Webille. Sen suunnittelu muistuttaa HTTP:tä edeltänyttä Gopher-protokollaa.
Geminin kehitti käyttäjä nimimerkiltään Solderpunk.
Projekti alkoi kesäkuussa 2019 ja se protokolla viimeisteltiin lokakuussa 2022, mutta sitä ei ole standardoitu.
Geminin palvelinten eli "kapselien" selaamiseen on olemassa Solderpunkin Pythonilla kehittämä AV-98-selain ja muiden tekemiä vaihtoehtoisia selaimia.
Gemini käyttää erittäin yksinkertaista gemtext-merkintäkieltä, joka sisältää otsikot, hyperlinkin, listan ja lainauksen merkinnän. Protokolla on suunniteltu niin, että sitä ei ole tarkoitus laajentaa, eikä se ikinä tule sisältämään ominaisuuksia kuten evästeet, kuvat, tyylitiedostot, fontit tai mitään mikä ladataan sivun jälkeen.
Gopheriin verrattuna Gemini tukee oletuksena UTF-8:aa ja muita kansainvälisiä merkistöjä, sisällön tunnistamista MIME-tyypeillä, virheilmoituksia, URL-linkkejä ja virtuaalipalvelimia.
Geminiä on arvosteltu siitä, että protokollan näennäisestä yksinkertaisuudesta huolimatta TLS 1.2 -salaus on pakollinen. Tämä puuttuu useista vanhoista järjestelmistä, jotka muuten pystyisivät käyttämään kevyttä protokollaa. Geminin suosituksena on "trust on first use" (TOFU) -turvallisuusmalli, jossa palvelimen sertifikaatti hyväksytään ensimmäistä kertaa sillä käydessä ja käyttäjää varoitetaan vain jos se muuttuu.
Aiheesta muualla

Projektin kotisivut
gemini://geminiprotocol.net/
Keski-Pohjanmaan hyvinvointialue

| Keski-Pohjanmaan hyvinvointialue |
| --- | --- |


Yleistä
Väkiluku:  67 995
Alue:  Keski-Pohjanmaan maakunta
Keskuspaikka:  Kokkola
Kunnat:  8
Yhteistyöalue:  Pohjois-Suomen yhteistyöalue
Hyvinvointialuejohtaja:  Minna Korkiakoski-Västi
Pelastuslaitos:  Keski-Pohjanmaan pelastuslaitos
Aluevaltuusto
Aluevaltuuston koko:  59
Puheenjohtaja:  Asko Syrjälä
Puolueet ja valtuustopaikat
Keskusta:  23
SDP:  9
Perussuomalaiset:  7
Kokoomus:  6
RKP:  5
Kristillisdemokraatit:  4
Vihreät:  2
Vasemmistoliitto:  2
VKK:  1
Keski-Pohjanmaan hyvinvointialue on Keski-Pohjanmaan maakunnan kattava hyvinvointialue, joka perustettiin osana maakunta- ja soteuudistusta.
Kunnat

Hyvinvointialueeseen kuuluu 8 kuntaa, joista kaksi on kaupunkeja.
Halsuan kunta
Kannuksen kaupunki
Kaustisen kunta
Kokkolan kaupunki
Lestijärven kunta
Perhon kunta
Toholammin kunta
Vetelin kunta
Vuoden 2022 huhtikuussa hyvinvointialueella asui 67 995 asukasta.
Palvelut

Lakisääteinen sosiaali- ja terveydenhuollon sekä pelastustoimen järjestämisvastuu siirtyi kunnilta hyvinvointialueelle 1. tammikuuta 2023 alkaen.
Palvelut > Terveydenhuolto

Alueen keskussairaalana toimii Keski-Pohjanmaan keskussairaala Kokkolassa. Laboratoriopalvelut tuottaa hyvinvoitiyhtymä NordLab.
Palvelut > Pelastustoiminta

Pelastustoiminnan osalta hyvinvointialueen kunnat kuuluvat Keski-Pohjanmaan pelastuslaitoksen toimialueeseen.
Väestö > Lapset ja nuoret

Alakouluikäisten keskuudessa elämäänsä tyytyväisten osuus oli vuonna 2019 korkea, mutta terveydentilansa keskinkertaiseksi tai huonoksi kokevien osuus kasvoi ja fyysistä väkivaltaa kokeneiden osuus oli keskiarvoa suurempi. Yläkouluikäisten keskuudessa koettu terveydentila on parempi ja yhteisöllisyys sekä tyytyväisyys elämään suurempaa. Yläkouluikäisten keskuudessa huolestuttava kehitys on ylipainoisten osuus ja osuuden kasvaminen. Nuorten keskuudessa niin ikään ylipaino ja terveydentilan kokemus oli heikompaa. Ammattikouluopiskelijoiden keskuudessa koettiin muita yleisemmin kuulumattomuutta koulu- ja luokkayhteisöön.
Väestö > Työikäiset

Työikäisten keskuudessa Keski-Pohjanmaalla positiivisia kehitystä maan keskiarvoon edustavat alkoholia liikaa käyttävien sekä aktiivisesti järjestötoimintaan osallistuvien osuus väestöstä. Negatiivisia kehitysindikaattoreita ovat elämänlaatunsa hyväksi tuntevien, työkykynsä heikentyneeksi kokevien, lihavien sekä itsensä yksinäiseksi kokevien osuus väestöstä.
Väestö > Ikäihmiset

Ikäihmisten keskuudessa Keski-Pohjanmaan positiivisia kehitystrendejä ovat psyykkisesti merkittävästi kuormittuneiden, vapaa-ajan liikuntaa harrastamattomien sekä alkoholia liikaa käyttävien vähäinen osuus sekä aktiivisesti järjestötoimintaan osallistuvien osuus väestöstä. Negatiivisia kehityksiä oli itsestään huolehtimisessa vähintään suuria vaikeuksia kokevien osuus yli 75-vuotiaiden keskuudessa sekä lihavien osuus.
Väestö > Sairastavuus

Keski-Pohjanmaalla sairastavuus ei kokonaisuudessaan eroa merkittävästi koko maan keskimääräisestä sairastavuudesta. Muuta maata enemmän Keski-Pohjanmaalla esiintyy sepelvaltimotautia, aivoverisuonitautia sekä mielenterveysongelmia.
Hallinto ja politiikka > Aluevaltuusto

Aluevaltuusto vastaa hyvinvointialueen toiminnasta ja taloudesta sekä käyttää alueen ylintä päätösvaltaa. Aluevaltuusto asettaa aluehallituksen ja hyvinvointialueen muut toimielimet sekä valitsee hyvinvointialuejohtajan. Ensimmäiset aluevaalit järjestettiin 23. tammikuuta 2022, ja aluevaltuustot aloittivat toimintansa maaliskuussa 2022. Vuoden 2021 elokuun väestötietojen perusteella Keski-Pohjanmaan hyvinvointialueen aluevaltuustoon valittiin 59 valtuutettua. Keski-Pohjanmaan aluevaltuuston puheenjohtaja on Asko Syrjälä (kesk.) sekä varapuheenjohtaja Mauri Lahti (sd.), 2. varapuheenjohtaja Timo Sillanpää (ps.) ja 3. varapuheenjohtaja Sakari Telimaa (kok.).
Hallinto ja politiikka > Aluehallitus ja hyvinvointialuejohtaja

Aluehallitus johtaa hyvinvointialueen toimintaa, hallintoa ja taloutta. Keski-Pohjanmaan aluehalituksen puheenjohtaja on Sari Innanen (kesk.), varapuheenjohtaja Arto Alpia (kesk.) ja 2. varapuheenjohtaja Kristiina Teerikangas (sd.). Hyvinvointialuejohtaja johtaa aluehallituksen alaisena hyvinvointialueen hallintoa, taloudenhoitoa ja muuta toimintaa. Keski-Pohjanmaan hyvinvointialueen hyvinvointialuejohtaja on Minna Korkiakoski-Västi.
Hyvinvointialueen keskussairaalana toimii Keski-Pohjanmaan keskussairaala.
Historia

Herodotosta pidetään usein historian isänä.
Historia (m.kreik. ἱστορία, historía) tarkoittaa paitsi yhteisön menneisyyden vaiheita, myös menneiden tapahtumien kuvausta tai tutkimusta, historiatiedettä ja sen tuloksia. Tieteenalaan viitataan usein sanalla historiantutkimus.
Merkitys

Juha Sihvola on maininnut kolme syytä perehtyä historiaan. Historiassa on ajateltu toisin kuin nykyisin, joten menneisyyden tutkiminen opettaa arvioimaan ajattelua kriittisesti. Lisäksi historiasta voi oppia erilaisuuden suvaitsemista. Kolmanneksi se voi opettaa myötätuntoa inhimillistä haavoittuvuutta kohtaan, se kun on johtanut vahvojakin ihmisiä sattuman armoille.
Opiskelu Suomessa > Ensimmäinen oppikirja

Isänmaan historian oppikirjan tarve tunnustettiin Suomen suuriruhtinaskunnassa pian vuoden 1809 jälkeen. Suomessa jouduttiin käyttämään Ruotsista tuotuja historian oppikirjoja. Suomen historianopetuksesta väitellyt Gustav Renvall korosti vuonna 1813, että historianopetuksen tulisi ottaa huomioon niiden maiden historia, joihin Suomen historia liittyi. Koulukomissio julisti vuonna 1819 maksavansa palkkion sille, joka kirjoittaisi kaivatun historian oppikirjan. Yrjö Koskisen kirjoittama Oppikirja Suomen kansan historiassa (1869–1873) sai useita edeltäjiään vaikutusvaltaisemman aseman. Osa sen tulkinnoista oli esitetty jo aiemmin, mutta Koskisen teoksella oli pitkäaikainen vaikutus.
Opiskelu Suomessa > Peruskoulu ja lukio

Opiskelu peruskoulussa aloitetaan yleensä 5. luokalla, mutta uuden opetussuunnitelman johdosta historia aloitetaan 4. luokalla. Historiaa opiskellaan yleensä luokilla 5–8 kahden vuosiviikkotunnin verran kullakin. Peruskoulun vuosiluokilla 5 ja 6 voidaan opetusta järjestää myös vain kolmen vuosiviikkotunnin verran. Lukiossa historiasta on kolme pakollista ja kolme valtakunnallista syventävää kurssia.
Opiskelu Suomessa > Yliopisto

Suomessa historiaa voi opiskella seitsemässä yliopistossa: Helsingin, Turun, Tampereen, Itä-Suomen, Jyväskylän ja Oulun yliopistoissa sekä Åbo Akademissa. Humanistisella koulutusalalla historia kuuluu perustieteisiin, jota on mahdollista opiskella kaikissa humanistista koulutusalaa tarjoavissa yliopistoissa Vaasaa lukuun ottamatta.
Yliopistoissa historia jaetaan usein Suomen historiaan (tai Suomen ja Pohjoismaiden/Skandinavian historiaan) ja yleiseen historiaan, joihin jako tapahtuu usein perusopintojen jälkeen. Jako näihin oppiaineisiin on käytössä Itä-Suomen, Jyväskylän ja Turun yliopistoissa. Åbo Akademissa jako tehdään pohjoismaiseen historiaan (nordisk historia) ja yleiseen historiaan (allmän historia). Tampereen yliopistossa jakoa ei tehdä ollenkaan, kuten ei myöskään Helsingin yliopiston ruotsinkielisessä historia-oppiaineessa.
Humanistisella koulutusalalla on edellä mainittujen yleishistoriallisten oppiaineiden lisäksi muutamia erityisoppiaineita, joissa historiaa tarkastellaan usein omasta näkökulmastaan. Tällaisia ovat aate- ja oppihistoria Oulun yliopistossa, kulttuurihistoria Turun yliopistossa ja taloushistoria Jyväskylän yliopistossa. Yhteiskunta-/valtiotieteellisiä historiantutkimuksen aloja ovat puolestaan poliittinen historia Helsingin ja Turun yliopistoissa sekä talous- ja sosiaalihistoria Helsingin yliopistossa.
Usein historia-aineissa perusopinnot ovat esimerkiksi Suomen historian ja yleisen historian opiskelijoille samat, ja eriytyminen omaan alaan aloitetaan vasta aineopinnoissa. Jyväskylässä eriytyminen tapahtuu vasta syventävissä opinnoissa. Historia-aineita opiskelleet voivat työskennellä useissa ammateissa ja tehtävissä, esimerkiksi opettajina, tutkijoina, asiantuntijoina, toimittajina tai tiedottajina.
Kirjallisuutta

Autio, Sari, Katajala-Peltomaa, Sari & Vuolanto, Ville (toim.): Historioitsijan arki ja tutkimuksen prosessi.  Tampere:  Vastapaino, 2001.  ISBN 951-768-094-5
Bloch, Marc: Historian puolustus.  ((Apologie pour l’histoire, ou Métier d’historien, 1949.) Suomennos: johdanto, luvut I–V: Ossi Lehtiön suomennoksen pohjalta toimittaneet Elina Suolahti ja Martti Berger)  Helsinki:  Artemisia, 2003.  ISBN 951-97294-4-5
Carr, Edward Hallet: Mitä historia on?  (What is History?, 1961.)  Suomentanut Sirkka Ahonen. Helsinki:  Otava, 1963.
Hyrkkänen, Markku: Aatehistorian mieli.  Tampere:  Vastapaino, 2002.  ISBN 951-768-114-3
Kalela, Jorma: Aika, historia ja yleisö. Kirjoituksia historiantutkimuksen lähtökohdista.  Turku:  Turun yliopisto, poliittinen historia, 1993.  ISBN 951-29-0049-1
Kalela, Jorma: Historiantutkimus ja historia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2000.  ISBN 951-662-793-5
Renvall, Pentti: Historiantutkimuksen työmenetelmät. Teoriaa, käytäntöä, tavoitteita suomalaiseen ainekseen sovellettuina.  Porvoo:  WSOY, 1947.
Viikari, Matti: Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta.  (Toimittaneet Tapani Hietaniemi, Tuomas M. S. Lehtonen ja työryhmä)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1995.  ISBN 951-9297-97-9
Ylikangas, Heikki: Mitä on historia ja millaista sen tutkiminen.  Helsinki:  Art House, 2015.  ISBN 978-951-884-548-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Olaus Magnuksen Carta marina (1539).
Charles Minardin laatima visualisointi Napoleonin sotaretkestä Venäjälle.
Kansalliskirjaston sali Helsingissä.
Ignaz Franz

Ignaz Franz (12. lokakuuta 1719 Protzau, Frankenstein in Schlesien, Sleesia – 19. elokuuta 1790 Breslau) oli saksalainen katolinen pappi, teologi ja virsirunoilija.
Franz opiskeli filosofiaa ja teologiaa Breslaun yliopistossa. Valmistuttuaan yliopistosta hänet vihittiin papiksi ja hän työskenteli pappina mm.Glogaussa ja Schlawessa kunnes hänet 1766 nimitettiin Breslaun pappisseminaarin rehtoriksi.
Franz julkaisi katekismuksia ja laulukirjoja valistuksen aikakauden hengessä ja hänen runoilija-esikuvanaan moraalisena ohjaana on ollut runoilija ja filosofi Christian Fürchtegott Gellert. Hän on kirjoittanut noin 350 virttä, joista tunnetuin on ”Grosser Gott, wir loben dich” vuodelta 1768. Virsi on varhaiskirkon ajalta peräisin olevan Te Deum- hymnin runomuotoinen, loppusounnillinen versio. Se ilmestyi 1771 kokoelmassa "Die Christlich-katholische Lehre in Liedern, das ist: Katechetische Gesänge zum Gebrauche der Saganischen Schulen: mit einer Vorrede von der Absicht und dem Gebrauche dieser Lieder " Virrestä on useita säkeistömäärältään erilaisia versioita. Alkuperäinen versio on 12-säkeistöinen mutta useimmissa virsikirjoissa virressä on yhdeksän säkeistöä.
Virsi tuli suosituksi ei vain katolisessa kirkossa vaan se julkaistiin myös saksalaisissa evankelisissa virsikirjoissa. Virrestä onkin tullut yksi tunnetuimmista ekumeenisista virsistä. Se on myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa, virsi numero 901 ja Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi numero 1 "Luoja, Isä, sinulle", käännös on Pekka Kivekkään 1994 tekemä. Suomen kirkon virsikirjassa virrestä on teksti myös saksaksi, ruotsiksi, englanniksi ja venäjäksi.
Virrestä on useita vanhempia erilaisia suomennoksia. Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirjassa "Cantemus" virrestä on kolmisäkeistöinen käännös, lauu 291 ”Herra suuri taivahan” (suom. Ilta Koskimies). Siionin Kannel-kirjassa on Franzin virrestä oma 4-säkeistöinen käännös ja muokkaus (83 Suuri Herra, sinua). Hengellisessä laulukirjassa on 5-säkeistöinen käännös (22 "Suuri Luoja, kiittäen"). Hengellisiä lauluja ja virsiä- kirjassa on 6-säkeistöinen versio (349 "Sulle, suuri Jumala"), Suomen adventtikirkon laulukirjassa Seurakunta laulaa virrestä on 3-säkeistöinen käännösmukaelma (103 "Jumalaa me kiitämme", suom mukaellen Joel Niininen 2001).
Aiheesta muualla

Großer Gott, wir loben Dich, teksti saksaksi– https://de.wikisource.org/wiki/Großer_Gott,_wir_loben_dich
Großer Gott, wir loben Dich,  nuotit, midi, teksti saksaksi–  http://www.lieder-archiv.de/grosser_gott_wir_loben_dich-notenblatt_400230.html
Großer Gott wir loben dich - http://www.liederlexikon.de/lieder/grosser_gott_wir_loben_dich saksankielinen, tietoa virrestä
Keskistenjärvi

| Keskistenjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°15′35″N, 22°57′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ylistenjärven valuma−alue (35.138)
Tulo-ojat:  Ylistenjärven laskuoja, Hopunoja Rompunsuolta
Laskuoja:  Kravinoja Tapiolanjärveen 
Järvinumero:  35.138.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  87,5 m 
Pituus:  1,65 km  
Leveys:  600 m  
Rantaviiva:  0,665 km  
Pinta-ala:  2,398 ha  
Saaria:  3
 fiKeskistenjärvi 
Keskistenjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa Vammalan Ylistenmaalla sijaitseva järvi.
Maantiede

Järven tai pikemminkin sen kosteikon pinta-ala on 2,4 hehtaaria ja sen pituus on 1,67 kilometriä ja leveys 600 metriä. Järvi on matalarantainen järvenlaskussa omispiirteensä saanut järvi Ylistenjärven lähellä. Järven avoveden osuus on hyvin pieni, sillä järvessä kasvaa tiheä vesikasvillisuus. Avovettä on vain noin 200 metriä kertaa 100 metriä laaja alue. Järven erikoisuus on sen heinittyneen kosteikkoalueen läpi kulkeva ruoppauskaivanto, jota kutsutaan Kraviojaksi. Järven rantaviiva on 0,67 kilometriä pitkä. Järven lähiympäristö on puoliksi moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannat ovat järvenlaskun seurauksena avosuota ja sen takana soistuvaa metsämaata. Sen rannoilla ei ole asutusta eikä sinne johda tietä. Kosteikkoalueen itä- ja länsirantaan ulottuu pieniä peltopalstija. Seututie 252 kulkee itäpuolella järven ohi yli puolen kilometrin etäisyydellä.
Luontoarvoja

Järven vesialue, kosteikko ja soistuneita rantoja on rauhoitettu luonnonsuojelulain perusteella. Järvenlaskuissa muodostuneet Keskistenjärvi, Tapiolanjärvi ja Hanhijärvi kuuluvat valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan ja Natura 2000 -suojelualueverkostoon (FI0350002, 151 hehtaaria). Järvikolmikko muodostaa myös kansallisesti arvokkaan lintualueen (FINIBA). Itärannalla sijaitsee Makkaravuoren juurella korkea lintutorni, jonne tulee Punkalaitumentieltä viitoitettu kilometrin pituinen tie ja polku. Autoille on pysäköintitilaa tien varressa sijaitevan kartinradan pysäköintialueella. Tornin alueella on myös nuotiopaikka. Täällä tapaa esimerkiksi pikkilokin, luhtahuitin ja luhtakanan.
Vesistösuhteita

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Ylistenjärven valuma-alueeseen (35.138) se kuuluu. Järveen laskee ympäristöstä muutamia tulo-ojia, joista yksi on Ylistenjärven laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta saa alkunsa 450 metriä pitkä kanava, joka laskee Tapiolanjärven ja Pesurinojan kautta Liekoveteen. Järven vedenpinnan korkeus on 87,5 metriä ja Tapiolanjärven 87,1 metriä mpy., joten pudotusta kertyy laskujoelle 0,4 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven muoto on muuttunut suuresti, mikä tarkoittaa, että järven vedenpintaa on laskettu suuresti.
Aiheesta muualla

Lintubongausta Pirkanmaalla Sastamalassa -lintutorneja, kurkien seuraamista ja upeita maisemia kommeekurki.fi. Sastamala:  Kommee Kurki.
Kokemäenjoen alue (35.1)