stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Smolenskin lento-onnettomuus 2010

| Smolenskin lento-onnettomuus 2010 |
| --- | --- |
 Turmakone oli Puolan ilmavoimien Tupolev Tu-154M
Yhteenveto
Päivämäärä:  10. huhtikuuta 2010 noin kello 10.56 (UTC +4)
Onnettomuustyyppi:  lentäjän virhe
Tapahtumapaikka:  Smolenskin alueella lähellä Smolenskin sotilaslentokenttää Venäjällä.
Lähtöpaikka:   Frederic Chopinin kansainvälinen lentoasema
Määränpää:   Smolenskin lentotukikohta
Kuolleita:  yhteensä 96
Loukkaantuneita:  0
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Tupolev Tu-154M
Lentoyhtiö:  Puolan ilmavoimat
Matkustajia:  89
Miehistöä:  7
Smolenskin lento-onnettomuus tapahtui 10. huhtikuuta 2010 lähellä Smolenskin sotilaslentokenttää, joka on Venäjällä Smolenskin alueella neljän kilometrin päässä Smolenskin kaupungista.
Puolan presidenttiä Lech Kaczyńskia ja useita muita korkea-arvoisia puolalaisviranomaisia kuljettanut Tupolev Tu-154M -mallinen kone syöksyi maahan noin kolmen kilometrin päässä kentältä. Kaikki koneessa olleet matkustajat ja miehistön jäsenet kuolivat onnettomuudessa. Koneessa oli venäläisviranomaisten mukaan yhteensä 96 ihmistä, joista matkustajia oli 89 ja miehistön jäseniä 7. Sää oli sumuinen, ja syyksi epäillään ohjausvirhettä. Uutistoimisto Interfaxin kertoman mukaan onnettomuutta seuranneella viikolla myös ensimmäiset tiedot mustien laatikoiden tallenteista sisältävä todistusaineisto osoittaa, että lentäjän virhe johti onnettomuuteen. Turmassa tuhoutunut Tupolev oli valmistettu vuonna 1990 Neuvostoliitossa. Siinä oli ollut aiemmin paljon vikoja ja se oli ollut korjattavana viimeksi vuonna 2009. Konetta oli kuitenkin uudistettu merkittävästi vuoden 2009 lopussa.
Noin kuukausi onnettomuudesta viranomaisten antamien tietojen mukaan turman syynä ei ollut tekninen vika. Mustien laatikoiden tutkimuksissa kävi puolestaan ilmi, että ohjaamossa oli henkilökuntaan kuulumattomia ihmisiä 16–20 minuuttia ennen onnettomuutta. Puolan uutistoimiston mukaan tunnistettu ääni kuuluu Puolan ilmavoimien komentajalle.
Tutkinnan edistyminen vuonna 2011

Tammikuussa 2011 julkaistiin venäläinen tutkimusraportti maahansyöksystä, joka ottaa kantaa mm. ilmavoimien komentajan läsnäoloon ohjaamossa. Tekniseltä kannalta onnettomuuden yksittäinen ja ainoa syy oli koneen päällikön päätös jatkaa laskua ratkaisukorkeuden alle, jossa koneen miehistöllä ei ollut sen enempää maata kuin kenttää tai sen valoja näkyvissä. Tämän lennon tapauksessa ratkaisukorkeus oli 100 metriä, ja päätös jatkaa laskeutumista tämän korkeuden alle ilman visuaalista referenssiä oli yksiselitteisesti vastoin lentäjiä velvoittavia määräyksiä. Tapausta kuvataan tyyppiesimerkkinä englanninkielisestä termistä Controlled flight into terrain, jossa ehjä lentokone on miehistön täydessä hallinnassa, mutta miehistön virheellisestä toiminnasta johtuen törmää maastoon. Yhdessä päämatkustajan odotettavissa olleen kielteisen reaktion kanssa korkeiden virkamiesten läsnäolo ohjaamossa turmahetkellä asetti psykologisen paineen miehistölle, ja näin vaikutti miehistön päätökseen laskeutua olosuhteista huolimatta, venäläistä tutkintakomiteaa johtava Tatjana Anodina kertoo raportissa.
Lopullisen tutkimusraportin taustafaktojen mukaan koko koneen lentävä miehistö oli verrattain kokematon ja rutinoitumaton sekä absoluuttisesti että kyseisellä konetyypillä. Koneen päällikön mittarilentokelpuutukset minimiolosuhteisiin (60 m pysty- ja 800 m vaakanäkyvyys) olivat vanhentuneet (helmikuussa 2010) ja edellinen tarkastuslento vuonna 2008 tehtiin tosiasiallisesti (vastoin asiakirjojen merkintöjä) merkittävästi vaatimuksia paremmissa olosuhteissa.
Smolenskin turmakoneen päällikkö toimi kaksi vuotta aiemmin myös presidentin koneen päällikkönä, kun Georgiaan sotatoimialueelle suuntautunut lento joutui turvasyistä (koneen päällikön päätös) laskeutumaan muualle. Tapausta seurasi julkinen nuhtelu, jossa presidentti uhkasi erottaa lentäjän ilmavoimien palveluksesta.
Koneessa oli 85-henkinen Puolan delegaatio, joka oli matkalla toisen maailmansodan aikana tapahtuneen Katynin joukkomurhan 70-vuotismuistojuhlaan. Onnettomuudessa kuolivat Puolan presidentin lisäksi muun muassa hänen vaimonsa sekä Puolan keskuspankin johtaja Sławomir Skrzypek, Puolan apulaispuolustusministeri ja armeijan esikuntapäällikkö. Gazeta Wyborcza -lehden mukaan Puolan puolustusvoimissa piti olla voimassa sääntö, jonka mukaan koko johto ei saa matkustaa samalla lentokoneella. Kyseinen sääntö oli otettu käyttöön vuonna 2008 sen jälkeen, kun Puolan ilmavoimille kuulunut CASA C-295 -kone joutui lentoturmaan ja kaikki koneessa olleet 20 matkustajaa saivat surmansa.
Merkittäviä turmakoneen matkustajia

Turmakoneen matkustajaluettelon mukaan onnettomuuslennolla olivat mukana muun muassa seuraavat henkilöt:
Lech Kaczyński, Puolan presidentti
Maria Kaczyńska, Puolan presidentin puoliso
Ryszard Kaczorowski, Puolan pakolaishallituksen viimeinen presidentti
Jerzy Szmajdziński, sejmin eli Puolan parlamentin varapuhemies
Władysław Stasiak, Puolan presidentinkanslian johtaja
Aleksander Szczygło, Puolan turvallisuuspalvelun johtaja
Paweł Wypych, Puolan presidentinkanslian valtiosihteeri
Mariusz Handzlik, Puolan presidentinkanslian alivaltiosihteeri
Andrzej Kremer, Puolan varaulkoministeri
Franciszek Gągor, Puolan armeijan yleisesikunnan päällikkö, kenraali
Grzegorz Dolniak, sejmin jäsen
Przemysław Gosiewski, sejmin jäsen
Izabela Jaruga-Nowacka, sejmin jäsen
Zbigniew Wassermann, sejmin jäsen
Leszek Deptuła, sejmin jäsen
Grażyna Gęsicka, sejmin jäsen
Sebastian Karpiniuk, sejmin jäsen
Aleksandra Natalli-Świat, sejmin jäsen
Arkadiusz Rybicki, sejmin jäsen
Jolanta Szymanek-Deresz, sejmin jäsen
Wiesław Woda, sejmin jäsen
Edward Wojtas, sejmin jäsen
Janina Fetlińska, senaatin jäsen
Stanisław Zając, senaatin jäsen
Janusz Kochanowski, Puolan oikeusasiamies
Sławomir Skrzypek, Puolan keskuspankin johtaja
Janusz Kurtyka, historioitsija
Tadeusz Płoski, piispa
Piotr Nurowski, Puolan olympiakomitean johtaja
Ryszard Rumianek, yliopistorehtori
Krystyna Bochenek, senaatin varapuhemies
Andrzej Karweta, Puolan merivoimien komentaja
Andrzej Błasik, Puolan ilmavoimien komentaja
Włodzimierz Potasiński, erikoisjoukkojen komentaja
Bronislaw Kwiatkowski, puolustusvoimien operatiivisen osaston johtaja
Krzysztof Putra, sejmin jäsen
Tomasz Merta, Puolan kulttuuriministeriön valtiosihteeri
Miron Chodakowski, Puolan ortodoksisen kirkon arkkipiispa
Anna Walentynowicz, Solidaarisuuden aktiivi ja symboli.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Russia Todayn kääntämä, Venäjän viranomaisten julkaisema rekonstruktiovideo (englanninkielinen) Youtube
← 2009  Vuoden 2010 lento-onnettomuudet ja vaaratilanteet  2011 →
Taban Airin lento 6437 (24.1.)
Ethiopian Airlinesin lento 409 (25.1.)
Trigana Air Servicen lento 168 (11.2.)
Aviastar-TU:n lento 1906 (22.3.)
Smolenskin lento-onnettomuus (10.4.)
Merpati Nusantara Airlinesin lento 836 (13.4.)
Cathay Pacificin lento 780 (13.4.)
Aerounion – Aerotransporte de Carga Unionin lento 302 (13.4.)
Afriqiyah Airwaysin lento 771 (12.5.)
Pamir Airwaysin lento 112 (17.5.)
Air India Expressin lento 812 (22.5.)
Lufthansa Cargon lento 8460 (27.7.)
Airbluen lento 202 (28.7.)
Katekavian lento 9357 (3.8.)
AIRESin lento 8250 (16.8.)
Agni Airin lento 101 (24.8.)
Henan Airlinesin lento 8387 (24.8.)
Filairin onnettomuus 2010 (25.8.)
UPS Airlinesin lento 6 (3.9.)
Alrosa Mirny Air Enterprisen lento 514 (7.9.)
Conviasan lento 2350 (13.9.)
Transafrik Internationalin lento 662 (12.10.)
Qantasin lento 32 (4.11.)
Aero Caribbean lento 883 (4.11.)
Jahangir Siddiqui Airin onnettomuus 2010 (5.11.)
Tarco Airilinesin onnettomuus 2010 (11.11.)
Sun Wayn lento 4412 (28.11.)
South East Airlinesin lento 372 (4.12.)
Puolan presidentti Lech Kaczyński.
Puolan presidentin puoliso Maria Kaczyńska
Grażyna Gęsicka, Sejmin jäsen
Surevat tuovat kukkia presidentin palatsin eteen Varsovassa.
Allan Serlachius

Allan Serlachius
Carl Allan Serlachius (vuodesta 1935 Särkilahti; 21. maaliskuuta 1870 Porvoo – 10. joulukuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä, poliitikko ja tuomari. Hän toimi Helsingin yliopiston rikosoikeuden ja oikeushistorian professorina vuosina 1902–1917, korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena vuosina 1923–1935 sekä senaattorina, valtiopäivämiehenä ja kansanedustajana.
Elämä

Serlachius valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1888. Hän valmistui Helsingin yliopistosta, tuolloin nimeltään Keisarillinen Aleksanteri-Yliopisto, filosofian kandidaatiksi 1890 sekä molempain oikeuksien kandidaatiksi 1893 ja tohtoriksi vuonna 1898. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1896.
Vuonna 1902 Serlachius nimitettiin Helsingin yliopiston rikosoikeuden ja oikeushistorian professoriksi. Hän toimi myös yliopiston vararehtorina vuosina 1915–1917. Akateemisten tehtävien ohella Serlachius osallistui pappissäädyn edustajana vuosien 1904 ja 1905 säätyvaltiopäiville ja oli Suomalaisen puolueen kansanedustaja vuosina 1914–1917. Vuonna 1917 Serlachius erosi professorin virasta ja siirtyi senaattoriksi Tokoin senaatin ja sen toimintaa jatkaneen Setälän tynkäsenaatin siviilitoimituskunnan päälliköksi. Vuosina 1918–1919 Serlachius toimi diplomaatin tehtävissä ensin asiainhoitajana ja sitten erikoislähettiläänä Kristianiassa ja osallistui myös Suomen edustajana rauhanneuvotteluihin Euroopassa. Serlachius laati oikeusministeriön toimeksiannosta ehdotuksen uudeksi rikoslain yleiseksi osaksi vuonna 1920 ja erityiseksi osaksi vuonna 1922, mutta tämä ehdotus ei johtanut uuden rikoslain säätämiseen vaikkakin siitä sittemmin toteutettiin joitain osia. Vuonna 1923 Serlachius nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi, ja hän toimi tässä virassa kuolemaansa asti vuonna 1935.
Serlachius toimi Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1911–1913 ja 1923–1924 sekä yhdistyksen julkaiseman Lakimies-lehden päätoimittajana vuosina 1903–1917 ja 1923–1935. Hänen mukaansa on nimetty yhdistyksen vuodesta 2000 alkaen jakama Allan Serlachius-Särkilahti -palkinto. Serlachius toimi Vakuutus Oy Pohjolan ja Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvostojen jäsenenä sekä Alfred Kordelinin säätiön hallituksen jäsenenä ja asiamiehenä. Hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1908.
Allan Serlachius kuului Serlachiusten sukuun. Hän meni namisiin Jeanie Eva Salvesenin kanssa vuonna 1902, ja heillä oli neljä lasta. Korkeimman oikeuden oikeusneuvos Julian Serlachius oli hänen veljensä ja teollisuusneuvos Risto Särkilahti oli hänen poikansa.
Oikeustieteelliset ja kriminaalipoliittiset näkemykset

Serlachius sai paljon vaikutteita rikosoikeuden sosiologisesta koulukunnasta, joko korosti rikosoikeuden yhteiskunnallisia yhteyksiä ja erityisestävää kriminaalipolitiikkaa, minkä johdosta hänen oikeustieteelliset käsityksensä poikkesivat monista muista ajan suomalaisista oikeustieteilijöistä. Hän ei kuitenkaan täysin hylännyt vanhemman klassisen koulukunnan näkemyksiä eikä katsonut näiden koulukuntien välillä olevan perustavanlaatuisia eroja. Serlachiuksen mukaan rikosoikeudellisen järjestelmän oikeutus perustuu sen välttämättömään yhteiskuntaa hyödyttävään tehtävään eri inhimillisten etujen yhteensovittamisessa, jonka lopputulos eli rikosoikeuden sisältö määräytyy yhteiskunnassa vallitsevien voimasuhteiden mukaan, ja rangaistuksilla tulee tavoitella sekä yleisestävää että erityisestävää vaikutusta. Rikosoikeusoppi on Serlachiuksen mukaan sekä oikeudellis-teknillinen tiede että yhteiskunnallinen tiede, sillä rikoksella ja rangaistuksella on sekä oikeudellinen että yhteiskunnallinen puoli. Serlachiuksen varhaiset tutkimukset, kuten hänen rikoksentekijän käsitystä tekonsa oikeudenvastaisuudesta syyllisyyden edellytyksenä käsitellyt väitöskirjansa, edustivat teoreettista käsiteanalyysia, kun taas hänen myöhempi tuotantonsa oli kriminaalipoliittisesti painottunnutta.
Serlachius käsitteli aktiivisesti kriminaalipoliittisia ja myös yhteiskuntapoliittisia kysymyksiä etenkin toimittamassaan Lakimies-lehdessä. Hän kannatti muun muassa ehdollisten ja kestoltaan epämääräisten vankeusrangaistusten, päiväsakkojärjestelmän sekä nuoria rikoksentekijöitä, vaarallisia rikoksensuusijoita ja mielisairaita koskevien erityisseuraamusten käyttöönottoa ja kuolemanrangaistuksesta luopumista. Hän kannatti yhteiskunnallisia uudistuksia ja suomen kielen aseman vahvistamista sekä arvosteli sisällissodan jälkeen perustettujen valtiorikoksoikeuksien toimintaa ja kieltolakia. Elämänsä loppupuolella Serlachiuksen kriminaali- ja yhteiskuntapoliittiset näkemykset muuttuivat konservatiivisemmiksi.
Teoksia

Bristande lagkunskap och dess inverkan på straffbarheten enligt finsk rätt, väitöskirja. 1898
Straff och skadestånd. Helsingfors 1901
Mitä supistuksia väkijuomaliikkeeseen nähden voivat kaupungin valtuusmiehet nykyään voimassa olevan lain perustuksella tehdä? Esitelmä Ylioppilaiden Raittiusyhdistyksen kokouksessa 12 päivänä marraskuuta 1905. Raittiuden ystävät, Helsinki 1905
Suomen rikosoikeuden oppikirja, osa 1: Yleiset opit. Otava 1909. (2. painos 1919, 3. painos Bruno Salmialan ja Brynolf Honkasalon tekemin täydennyksin ja korjauksin 1940, 4. tark. painos 1945, 5. painos 1947, 6. tark. painos 1951.)
Kansantajuinen lakiasiain käsikirja, toimittajat J. B. Saraste, F. O. Lilius, J. K. Paasikivi, Allan Serlachius. WSOY 1910
Lainopin alkeet: Helppotajuisesti esittänyt Allan Serlachius. WSOY 1910
Suomen rikosoikeuden oppikirja, osa 2, 1. puolisko. Otava 1912, 2. painos 1924–1926
Suomen rikosoikeuden oppikirja, osa 2, 2. puolisko. Otava 1914, 2. painos 1924–1926
Suomen rikosoikeus pääpiirteittäin. Tietosanakirja Oy, Helsinki 1917
Ehdotus uudeksi rikoslaiksi, osa 1: Yleinen osa. Valtioneuvosto, Helsinki 1920
Henkeen ja ruumiilliseen koskemattomuuteen kohdistuvat rikokset laadittavassa rikoslaissa. Helsinki 1921
Ehdotus uudeksi rikoslaiksi: Oikeusministeriön toimeksiannon johdosta. Valtioneuvosto, Helsinki 1922
Alkoholikysymys yhteiskunnallis-eetillisenä lainsäädäntöprobleemina. Täysikiellottoman kansanraittiuden edistämisliitto, Helsinki 1923
Luonnos laiksi väkijuomain valmistuksesta, maahantuonnista ja kaupasta. Helsinki 1924
La justice en Finlande: Réponse à M. Georg Branting. Statsrådet, Helsingfors 1925
Suomen alkoholikysymys huutaa ratkaisua. Täysikiellottoman kansanraittiuden edistämisliitto, Helsinki 1930
Kirjallisuutta

Holmberg, Håkon: (Keisarillisen) Suomen senaatin talousosaston puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1909–1918 – elämäkerrallinen luettelo. Helsinki, 1964.
Aiheesta muualla

.aspx Allan Serlachius Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1914–1917 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (38):  Ala-Kulju  Cornér  Danielson-Kalmari  Grönvall  Hallsten  Halonen  Hiidenheimo  Iipponen  Ikonen  Ingman  Jaskari  Kilpeläinen  Koivisto  Listo  Malmivaara  Mannermaa  Peurakoski  Pullinen  Rannikko  Rauanheimo  Retulainen  Saari  Saha  Sjöstedt-Jussila  Särkilahti  Tulenheimo  Tuomela  Typpö  Vaarala  Vahe  Valkama  A. Virkkunen  P. Virkkunen  Vänniä  Warvikko  von Weissenberg  I. Yrjö-Koskinen  S. Yrjö-Koskinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
1,1-dimetyylihydratsiini

| 1,1-dimetyylihydratsiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  57-14-7
PubChem CID:  5976
SMILES:  CN(C)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2N2H8
Moolimassa:  60,10 g/mol g/mol
Sulamispiste:  –57 °C
Kiehumispiste:  63 °C
Tiheys:  0,793 g/cm3
1,1-dimetyylihydratsiini eli epäsymmetrinen dimetyylihydtratsiini (tunnetaan ainakin avaruustekniikassa lyhenteellään UDMH) on raketin nestemäinen hypergolinen polttoaine, joka otettiin käyttöön 1950-luvulla. Yhdisteestä käytetään myös nimeä N,N-dimetyylihydratsiini. 1,1-dimetyylihydratsiinia poltetaan rakettimoottoreissa typpitetraoksidilla (hapetin on toisinaan IRFNA tai nestehappi). UDMH on jalostettu hydratsiinista.
Sen kemiallinen kaava on C2N2H8.
UDMH on myrkyllinen, haihtuva hygroskooppinen neste, jonka sulamispiste on –57 °C ja kiehumispiste on 63 °C sekä CAS-numero 57-14-7. Sen tiheys on 0,793 g/cm3. Sen moolimassa on 60,10 g/mol. Sillä on ammoniakin kaltainen haju. Ilman koskettaessa sitä se muuttuu keltaiseksi ja absorboi ilman happea ja hiilidioksidia.
UDMH:ta voidaan varastoida säiliöissä jäähdyttämättä pitkiä aikoja. Sen ominaispaino on suuri. Kuten monet muutkin avaruustekniikan tuotteet, se on kallista.
UDMH on stabiilimpaa kuin hydratsiini N2H4 – etenkin korkeammissa lämpötiloissa. Sitä on käytetty kaikkien suurten avaruusmaiden kantorakettien polttoaineena. Esimerkiksi Proton-, Titan IV- ja Delta II -raketit käyttävät UDMH:ta. Amerikkalaiset kantoraketit käyttävät Aerozine 50 -polttoainetta, josta 50 % on hydratsiinia ja 50 % UDMH:ta. Rakettipolttoaineena UDMH:n määrittelee Yhdysvaltain asevoimien standardi MIL-D-25064.
Epäterveellinen aine

UDMH on myrkyllinen ja karsinogeeninen aine. Se imeytyy ihon läpi joutuessaan kosketuksiin ihon kanssa. Se voi räjähtää, jos joutuu kosketuksiin hapettimien kanssa. 1980-luvulla pohdittiin – ilmeisesti Yhdysvalloissa eikä Euroopassa – sitä, että eri elintarvikkeissa, etenkin omenatuoremehuissa, havaitut UDMH-pitoisuudet voivat aiheuttaa syöpää. UDMH reagoi erityisen voimakkaasti otsonin kanssa. Koska rakettimoottorien palamisprosessi on epätäydellinen, ne voivat vaurioittaa otsonikerrosta merkittävästi lentäessään otsonikerroksen läpi.
Aiheesta muualla

1,1-Dimetyylihydratsiinin kansainvälinen kemikaalikortti
http://www.astronautix.com/props/n2o4udmh.htm
http://pmep.cce.cornell.edu/issues/intolrisks.html
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 1,1-Dimethylhydrazine (englanniksi)
Jääkäritykistörykmentti

| Jääkäritykistörykmentti |
| --- | --- |
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Kenttätykistö
Osa joukkoa:  600 miestä ja naista
Marssi:  Jääkärimarssi
Vuosipäivät:  17. maaliskuuta
Jääkäritykistörykmentin 122-millisiä panssarihaupitseja ja muuta kalustoa matkalla Rovajärven ampuma-alueelle toukokuussa 2010. Kuvattu Tampereen Lielahdessa.
Jääkäritykistörykmentti (JTR) on Suomen puolustusvoimien Panssariprikaatin joukkoyksikkö, joka kouluttaa sotilaita mekanisoitujen taisteluosastojen tulenkäyttöön ja sen tukemiseen. Yksikön vahvuus on noin 600 sotilasta. Jääkäritykistörykmentti sijaitsee Hattulassa. Rykmentti on Puolustusvoimien ainoa panssaritykistöyksikkö.
Rykmentti kouluttaa varusmiehiä mekanisoitujen joukkojen viestitehtäviin Panssariviestikomppaniassa, panssarihaupitsien ja komentovaunujen miehistöä sekä muuta patterin miehistöä Panssarihaupitsipatterissa, kranaatinheittimistöä sekä tulenjohtotehtäviä Panssarikranaatinheitinkomppaniassa ja viestijoukkoja Panssariviestikomppaniassa. Palvelukseen astuu kaksi kertaa vuodessa noin 400 alokasta. lähde? Rykmentti osallistuu kerran vuodessa Maavoimien vaikuttamisharjoitukseen Rovajärven ampuma-alueella.
Historia

Raskas patteristo 14 nimettiin 4. joulukuuta 1944 kenttätykistörykmentti 4:n III patteristoksi, joka siirrettiin tammikuussa 1945 Parolaan ja edelleen 28. syyskuuta 1951 Hämeenlinnan Suomenkasarmeille. Puolustusvoimain uudelleenjärjestelyssä patteristo nimettiin 1. joulukuuta 1952 panssariprikaatin kenttätykistöpatteristoksi, mikä muutettiin 1. tammikuuta 1957 jääkäripatteristoksi.
Patteristo liitettiin joukkoyksikkönä panssariprikaatiin 1. maaliskuuta 1985.
Historia > Komentajat

Rykmentin komentajina ovat olleet:
eversti Oskar Mandelin 1944-1953
everstiluutnantti Tauno Rantala 1953-1956
everstiluutnantti Paavo Halttu 1956-1958
everstiluutnantti Pentti Mäkinen 1958-1960
everstiluutnantti Allan Illukka 1960-1963
everstiluutnantti Väinö Mäkinen 1963-1968
everstiluutnantti Lauri Relander 1968-1972
everstiluutnantti Åke Silen 1972-1973
everstiluutnantti Rauno Kärki 1973-1976
everstiluutnantti Martti Sinerma 1976-1979
everstiluutnantti Pertti Rairama 1979-1981
everstiluutnantti Asko Sivula 1981-1984
everstiluutnantti Ilkka Ranta 1984-1985
everstiluutnantti Tauno Aaltonen 1985-1987
everstiluutnantti Heikki Pajunen 1987-1990
everstiluutnantti Jouko Huhtala 1990-1992
everstiluutnantti Jarmo Peltola 1992-1995
everstiluutnantti Markku Koli 1995-1997
everstiluutnantti Raimo Koskela 1997-1999
everstiluutnantti Esko Hartikainen 1999-2001
everstiluutnantti Simo Hautala 2001-2003
everstiluutnantti Pertti Lahtinen 2003-2008
everstiluutnantti Mikael Feldt 2008-2010
everstiluutnantti Ville-Veikko Vuorio 1.6.2010 - 1.7.2012
everstiluutnantti Mika Holma 1.7.2012 - 28.2.2014
everstiluutnantti Jukka Nurmi 1.3.2014 -  30.6.2016
everstiluutnantti Matti Honko 1.7.2016 – 31.1.2018
majuri Juuso Welin sijaisena 2018
everstiluutnantti Aku Antikainen 1.5.2018 - 31.12.2019
everstiluutnantti Petri Haataja 1.1.2020 -31.5.2022
everstiluutnantti Ilkka Ikonen 1.6.2022 - 31.1.2025
everstiluutnantti Herkko Hannula 1.2.2025-
Perinteet

Yksikkö vaalii Jääkäripataljoona 27:ään 17. maaliskuuta 1916 perustetun haupitsijaoksen perinteitä ja sen kunniamarssi on Jääkärimarssi.
Aiheesta muualla

Puolustusvoimat: Jääkäritykistörykmentti - tekniikkaa, tietotaitoa ja tulivoimaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Jääkäritykistörykmentti Panssariprikaatin multimediaesityksessä (Arkistoitu – Internet Archive)
Hämeen Sanomat: Jääkäritykistön perustamisesta yhdeksänkymmentä vuotta (Arkistoitu – Internet Archive)
Inttikaverit: Jääkäritykistörykmentti
Ellen Jokikunnas

| Ellen Jokikunnas |
| --- | --- |
 Ellen Jokikunnas Helsingissä huhtikuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. marraskuuta 1976 (ikä 48) Janakkala
Ammatti:  juontaja, malli
Ellen Mariia Jokikunnas (s. 18. marraskuuta 1976 Janakkala) on suomalainen malli, televisio- ja radiojuontaja. Hänet tunnetaan televisio­sarjoista Suuri kupla, Idols ja Ellen Express. Hän juonsi Helmiradiossa Helmiradion aamu -nimistä ohjelmaa vuoden 2020 loppuun asti. Keväällä 2021 hän juonsi Farmi Suomi -ohjelman toista kautta.
Ellen Jokikunnas valittiin vuoden 1998 Miss Suomi -kisoissa yleisön ihanne­tytöksi. Miss Suomi -kilpailun lisäksi hän osallistui vuonna 1997 Bahamalla järjestettyyn American Dream World -kisaan.
Yksityiselämä

Jokikunnas on asunut muun muassa Turussa, mutta muutti myöhemmin Helsinkiin. Hän asuu Nurmi­järvellä yhdessä avio­miehensä kanssa. Jokikunnaksella on kolme sisarusta.
Jokikunnas tunnetaan aktiivisena matkailijana. Hän koki tsunamin Sri Lankassa vuonna 2004. Jokikunnas oli kihloissa Jone Nikulan kanssa, mutta ilmoitti huhti­kuussa 2010 suhteen päättyneen. Jokikunnas avioitui 9. syyskuuta 2017 myynti­johtajana työskentelevän miehen kanssa.
Filmografia

Suuri kupla
Ellen Express
V.I.P. Seikkailu
Eurovision laulukilpailu 2007
Haaveiden ilta
Idols (2003–2008)
Idols tekee hyvää -konsertti (2011)
Stage (2011)
Fort Boyard – Linnake (2013)
Splash! (2013)
Farmi (2014)
Kadonneen jäljillä (2018)
Tähän aikaan ensi vuonna (2018)
Asuntokaupat sokkona (2019)
Mental Samurai Suomi (2020)
Farmi Suomi (2021)
Aiheesta muualla

Ellen Jokikunnas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 1990

Vuoden 1990 yleisurheilun EM-kisat ehdittiin pitää Splitissä, Jugoslaviassa 27. elokuuta – 1. syyskuuta vähän ennen liittovaltion hajoamista. Kilpailuihin otti osaa 33 maata ja 951 urheilijaa. Kilpailut avasi vuonna 1991 itsenäistyneen Kroatian tasavallan presidentti Franjo Tuđman.
Tulokset > Miehet > 100 m

| Sija | Maa | Urheilija | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Linford Christie | 10,00 (CR) |
| 2 |  | Daniel Sangouma | 10,04 |
| 3 |  | John Regis | 10,07 |
Tulokset > Miehet > 200 m

| Sija | Maa | Urheilija | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | John Regis | 20,11 (CR) |
| 2 |  | Jean-Charles Trouabal | 20,31 |
| 3 |  | Linford Christie | 20,33 |