stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Outi Alanko-Kahiluoto
Poliittinen toiminta

Alanko-Kahiluoto valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2004 kunnallisvaaleissa. Hän toimi Helsingin Vihreiden puheenjohtajana vuosina 2005–2007 ja oli perustamassa Helsingin Vihreitä Naisia vuonna 2005. Alanko-Kahiluoto toimi myös Vihreiden Naisten puheenjohtaja vuosina 2014-2015. Kunnallispolitiikassa Alanko-Kahiluoto on puolustanut erityisesti julkisia palveluita kuten lähikouluja ja -kirjastoja, lasten päivähoitoa, mielenterveyspalveluita ja vanhusten palveluita sekä pyrkinyt parantamaan asunnottomien tilannetta.lähde? Vuoden 2017 kuntavaaleissa hän ei asettunut ehdolle. Vuoden 2021 kuntavaaleissa hänet valittiin uudelleen kaupunginvaltuustoon vihreiden ehdokkaana.
Eduskuntaan Alanko-Kahiluoto valittiin ensimmäisen kerran vuoden 2007 vaaleissa Helsingin vaalipiiristä 4 622 äänellä. Hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Kesällä 2011 hän oli ehdolla vihreiden puheenjohtajaksi saaden 20 prosenttia äänistä ja tullen vaalissa toiseksi Ville Niinistön jälkeen. Lokakuussa 2013 Alanko-Kahiluodosta tuli vihreiden eduskuntaryhmän puheenjohtaja Pekka Haaviston siirryttyä kehitysministeriksi eronneen Heidi Hautalaa tilalle. Vuosina 2009–2011 Alanko-Kahiluoto toimi Vihreän eduskuntaryhmän toisena ja vuonna 2013 ensimmäisenä varapuheenjohtajana.
Alanko-Kahiluoto oli ehdolla europarlamenttivaaleissa 2014 ja sai 5 643 ääntä, eikä tullut valituksi. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hänet valittiin kolmannelle kaudelleen eduskuntaan 7 884 äänellä. Hänet valittiin vihreän eduskuntaryhmän puheenjohtajaksi.
Vuoden 2015 vaalien jälkeen Alanko-Kahiluoto valittiin suuren valiokunnan ja tulevaisuusvaliokunnan jäseneksi. Aiemmin hän on ollut varsinainen jäsen sosiaali- ja terveysvaliokunnassa vuosina 2009–2015, sivistysvaliokunnassa vuosina 2008–2011 ja 2012–2014, puolustusvaliokunnassa vuosina 2014–2015, työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa vuosina 2007–2008 ja perustuslakivaliokunnassa vuosina 2007–2008. Vuonna 2011 hän toimi lyhyen aikaa  tarkastusvaliokunnan puheenjohtajana, jona hän toimi uudelleen myös vaalikaudella 2019-2023.
Alanko-Kahiluodon erityisosaamista ovat koulutus- ja kulttuuripolitiikka, sosiaalipolitiikka ja työelämäkysymykset.lähde? Hän oli vuonna 2006 perustamassa taiteilijoiden ja tutkijoiden sosiaaliturvaa ajavaa Tatusotu-liikettä. Eduskunnassa Alanko-Kahiluoto on toiminut taiteilijoiden ja kansanedustajien yhteistyöverkosto Arkadia-seuran puheenjohtajana. Vuosina 2008–2012 hän oli Valtakunnallisen Työpajayhdistyksen puheenjohtaja ja vuosina 2009–2011 Kuvataideakatemian hallituksen varapuheenjohtaja. Vuonna 2015 Alanko-Kahiluoto on Naisjärjestöt yhteistyössä Nytkis ry:n puheenjohtaja.
Touko Aallon luovuttua Vihreiden puheenjohtajuudesta Alanko-Kahiluoto ilmoitti olevansa käytettävissä uudeksi puheenjohtajaksi. Häntä ei kuitenkaan tälläkään kertaa valittu.
Yksityiselämä

Alanko-Kahiluoto on ollut vuodesta 1996 naimisissa teatteriohjaaja Atro Kahiluodon kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Runoilija Väinö Kirstinä oli Alanko-Kahiluodon setä.
Muusikot Ismo Alanko, Ilkka Alanko ja Petri Alanko sekä Satu Alanko-Rautamaa ovat Alanko-Kahiluodon serkkuja.lähde? Alanko on Outi Alanko-Kahiluodon äidin tyttönimi.
Alanko-Kahiluoto on kertonut olleensa koulukiusattu.
Toimitettuja teoksia

Alanko-Kahiluoto, Outi & Käkelä-Puumala, Tiina (toim.): Kirjallisuudentutkimuksen peruskäsitteitä.  (3. tarkistettu painos. Tietolipas 174)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008.  ISBN 978-952-222-003-5
Aiheesta muualla

Outi Alanko-Kahiluodon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
.aspx Outi Alanko-Kahiluoto Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Outi Alanko-Kahiluoto 375 humanistia -sivusto 30.10.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Vihreän liiton kansanedustajat
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (15):  Alanko-Kahiluoto  Andersson  Brax  Forsius (2007–2008)  Haavisto  Hautala (2007–2009)  Juurikkala (2009–)  Järvinen  Karimäki  Kasvi  Niinistö  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Sumuvuori  Tynkkynen 
↑  Merikukka Forsius erosi vihreistä ja liittyi Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään helmikuussa 2008.  1 2  Heidi Hautala valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2009, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Timo Juurikkala..  
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2011–2015 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (10):  Alanko-Kahiluoto  Brax  Haapanen  Haavisto  Karimäki  Niinistö  Sinnemäki (2011–2015)  Soininvaara  Sumuvuori (2015)  Toivola  Tynkkynen 
1 2  Anni Sinnemäki valittiin Helsingin apulaiskaupunginjohtajaksi tammikuussa 2015, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Johanna Sumuvuori.  
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2015–2019 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (15):  Aalto  Alanko-Kahiluoto  Haavisto  Halmeenpää  Hassi  Järvinen  Kari  Karimäki  Kasvi  Mikkonen  Niinistö  Parviainen  Toivola  Vartia  Yanar 
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2019–2023 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Alanko-Kahiluoto   Elo   Forsgrén  Haavisto  Harjanne  Hassi  H. Holopainen  M. Holopainen  Hopsu  Hyrkkö  Järvinen   Kari  Koponen  Mikkonen  Ohisalo  Petelius  Pitko  Soinikoski  Suomela  Virta 
Helsingin vaalipiirin kansanedustajat
Helsingin vaalipiirin kansanedustajat 2011–2015
Outi Alanko-Kahiluoto
Paavo Arhinmäki
Jörn Donner (2013–)
Pekka Haavisto
Jussi Halla-aho (2011–2014)
Eero Heinäluoma
Rakel Hiltunen
Mari Kiviniemi (2011–2014)
Päivi Lipponen
Silvia Modig
Lasse Männistö
Tom Packalén
Jaana Pelkonen
Terhi Peltokorpi (2014–)
Mika Raatikainen (2014–)
Pertti Salolainen
Sari Sarkomaa
Anni Sinnemäki (2011–2015)
Osmo Soininvaara
Johanna Sumuvuori (2015–)
Astrid Thors (2011–2013)
Erkki Tuomioja
Jan Vapaavuori
Juha Väätäinen
Ben Zyskowicz
| n k Helsingin vaalipiirin kansanedustajat 2019–2023 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (22):  Alanko-Kahiluoto  Biaudet  Haatainen  Haavisto  Halla-aho  Harjanne  Heinäluoma  Holopainen  Honkasalo  Kaleva  Kari  Kivelä  Koulumies  Ohisalo  Packalén  Pelkonen  Rantanen  Rydman  Said Ahmed  Sarkomaa  Tuomioja  Zyskowicz 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta  Yle
HIFK Fotboll

| Mitalit> Mestaruussarja  |
| --- | --- | --- |
|  Kultaa | 1930, 1931, 1933, 1937, 1947, 1959, 1961 |  |
|  Hopeaa | 1909, 1912, 1928, 1929, 1934, 1935, 1971 |  |
|  Pronssia | 1932, 1936, 1958, 1970 |  |
Suomen Cup 
|  Hopeaa | 1959 |  |
HIFK Fotboll (Idrottsföreningen Kamraterna, Helsingfors) on helsinkiläisen urheiluseura HIFK:n jalkapallojaostosta yhdistykseksi muuttunut jalkapalloseura jonka miesten jalkapallon edustusjoukkue pelaa Suomen viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla Kolmosessa.
HIFK on perustettu 1897 ja seuran jalkapallojaos syksyllä 1907. HIFK:n jalkapallojaostoon kuuluu myös vuonna 2020 perustettu HIFK Futsal, jonka edustusjoukkue pelaa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Futsal-Ykkösessä.
HIFK on suomalaisen jalkapallon menestyneimpiä seuroja. Se pelasi SM-sarjassa vuosina 1930–1972 voittaen seitsemän Suomen mestaruutta, seitsemän hopeaa ja neljä pronssia. Tämän jälkeen seura kuitenkin oli sivussa pääsarjasta 42 vuoden ajan, jonka aikana monen jalkapalloseuraajan side seuraan katkesi. HIFK teki 2010-luvulla uutta tulemista pääsarjaan pelaten korkeimmalla sarjatasolla kausina 2015–2017 ja 2019–2022.
Seuran tunnusvärit ovat punainen ja valkoinen, ja ne löytyvät peliasustakin: paita on punainen, housut valkoiset ja sukat mustat, kakkosasu on kokovalkoinen. Seuran tunnuksiin kuuluvat kilven lisäksi joukkueen pelipaidasta tunnettu nelisakarainen tähti, josta juontaa joukkueen lempinimi "tähtirinnat" (ruots. "de stjärnprydda").
Seuratunnukset

HIFK:n jalkapallojaoston virallinen logo noudattelee pääpiirteissään ruotsalaisen keskusyhdistyksen vaakunaa, tosin kehyksen sisäreunan valkoinen ja IFK-kirjainten sininen väri on korvattu kultaisella. Yleensä eri IFK-seurojen värit pohjautuvat siniseen ja valkoiseen, mutta Helsingin IFK on eräs poikkeuksista. HIFK:n pelipaidassa on seuran virallisen logon sijasta nelisakarainen tähti. Neljä sakaraa kuvaavat seuramytologian mukaan sinnikkyyttä, taitoa, voimaa ja toveruutta. Tähden paikka on vaihdellut pelipaidassa: 1940-luvun lopulla ja ennen sitä se oli reilusti rintakehän alapuolella. 1950-luvulta lähtien se on sijainnut ylempänä. Tähden koko on vaihdellut vuosien mittaan.
HIFK:n virallinen seuratunnus.
HIFK:n nelisakarainen tähtitunnus.
Kannattajat

HIFK:n kannattajaryhmä Stadin Kingit pitää perustamisajankohtanaan kesäkuuta 2001. Yhdistysrekisteriin Stadin Kingit ry. rekisteröitiin 7. helmikuuta 2006, ja yhdistys lakkautettiin rekisteristä 29. marraskuuta samana vuonna.
HIFK:n ja sen paikallisvastustaja HJK:n kohtaamiset tunnetaan Stadin derbyinä. Aikoinaan joukkueiden välistä vastakkainasettelua kasvatti vahvat seuraidentiteetit, sillä HIFK tunnettiin ruotsinkielisten seurana ja HJK suomenkielisten seurana. Toinen perinteinen kilpakumppani on niin ikään helsinkiläinen Kiffen, jonka kanssa pelatuista kohtaamisista käytetään nimitystä Klassikern (suom. Klassikko). Kilpasuhteiden taustalla on se, että vaikka molemmat olivat aikoinaan porvarillisia suomenruotsalaisia seuroja, Kiffen suuntautui hieman HIFK:ta enemmän työväestön suuntaan ja otti HIFK:ta kärkkäämmin mukaan myös suomenkielisiä henkilöitä.
Pelaajat ja valmentajat > Entisiä pelaajia

Carl-Magnus Ekman 1954–65
Pekka Hämäläinen 1960–62, 64–66
Hannu Kankkonen 1953–62
Frans Karjagin 1930–43/44
Martti Kuusela 1969–71
Ragnar Lindbäck 1927–39
Åke Lindman 1946/47–60
Algoth Niska HIFK:ta edustaessaan pelasi mm. Tukholman olympialaisissa 1912
Matti Paatelainen 1969–72
Holger Salin 1929–43/44
Anders Westerholm 1957–73
Merkittävät vuodet > Reservijoukkueiden historiaa

Lähde kaudesta 2006 eteenpäin:
1999: HIFK/2 perustetaan ja se aloittaa toimintansa alimmalta sarjatasolta eli Seiskasta. Kauden päätteeksi joukkue nousee Kutoseen.
2000: HIFK/2 nousee Vitoseen.
2001: HIFK/2 nousee Neloseen.
2005: HIFK/2 perustetaan jälleen. Tällä kertaa kakkosjoukkue aloittaa Kutosessa ja nousee kauden päätteeksi Vitoseen.
2006: HIFK/2 säilyy Vitosessa.
2007: HIFK/2 nousee Neloseen.
2008: HIFK/2 nousee Kolmoseen.
2009: HIFK/2 putoaa Neloseen. HIFK/3 perustetaan, se aloittaa Seiskassa ja nousee kauden päätteeksi Kutoseen.
2010: HIFK/2 säilyy Nelosessa ja HIFK/3 nousee Vitoseen.
2011: HIFK/2 säilyy Nelosessa ja HIFK/3 säilyy Vitosessa.
2012: HIFK/2 säilyy Nelosessa ja HIFK/3 säilyy Vitosessa.
2013: HIFK/2 nousee Kolmoseen ja HIFK/3 nousee Neloseen. HIFK/4 perustetaan, se aloittaa Seiskassa ja nousee kauden päätteeksi Kutoseen.
2014: HIFK/2 säilyy Kolmosessa, HIFK/3 säilyy Nelosessa, HIFK/4 nousee Vitoseen.
2015: HIFK/2 säilyy Kolmosessa, HIFK/3 säilyy Nelosessa, HIFK/4 säilyy Vitosessa. HIFK/5 perustetaan, se aloittaa Kutosessa ja säilyy siellä.
2016: HIFK/2 säilyy Kolmosessa, HIFK/3 säilyy Nelosessa, HIFK/4 putoaa Kutoseen ja HIFK/5 säilyy Kutosessa.
2017: HIFK/2 nousee Kakkoseen, HIFK/3 nousee Kolmoseen ja HIFK/4 säilyy Kutosessa.
2018: HIFK/2 putoaa Kolmoseen, HIFK/3 säilyy Kolmosessa ja HIFK/4 nousee Vitoseen.
2019: HIFK/2 putoaa Neloseen ja HIFK/4 säilyy Vitosessa.
2020: HIFK/2 nousee Kolmoseen ja HIFK/4 säilyy Vitosessa.
2021: HIFK/2 säilyy Kolmosessa. HIFK/3 perustetaan uudelleen HIFK/4 tilalle Vitoseen, mutta putoaa kauden päätteeksi Kutoseen.
2022: HIFK/2 säilyy Kolmosessa ja HIFK/3 nousee Vitoseen.
2023: HIFK/2 säilyy Kolmosessa ja HIFK/3 säilyy Vitosessa.
2024: HIFK/3 säilyy Vitosessa.
Saavutukset

Suomen-mestaruus: 1930, 1931, 1933, 1937, 1947, 1959, 1961 (7)
Suomen-mestaruushopea: 1909, 1912, 1928, 1929, 1934, 1935, 1971 (7)
Suomen-mestaruuspronssi: 1932, 1936, 1958, 1970 (4)
Suomen Cup-mestaruushopea: 1959 (1)
Muita saavutuksia:
Ykkönen / I divisioona / Suomensarja mestari (4): 1957, 1969, 2014, 2018
Kakkonen / II divisioona mestari (2): 2010, 2013
Kolmonen / III divisioona mestari (2): 2005, 2007
Tilastot > Sarjat 1930–2024

| Sarjataso | Kaudet yht>  | Kaudet |
| --- | --- | --- |
| 1. | 33 | 1930–39, 1940/41, 1943/44–45, 1946/47–47/48, 1948–49, 1958–66, 1970–72, 2015–17, 2019–22 |
| 2. | 22 | 1945/46, 1950–57, 1967–69, 1973–74, 1999–2002, 2011–12, 2014, 2018, 2023 |
| 3. | 19 | 1975–78, 1988–98, 2008–10, 2013 |
| 4. | 7 | 1979, 1984–87, 2006–07 |
| 5. | 8 | 1980–83, 2003–05, 2024 |
Tilastot > Sarjat ja sijoitukset 2001 alkaen

| Kausi | Sarja | Sija | O | V | T | H | TM – PM | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Ykkönen (Etelälohko) | 6. | 27 | 11 | 4 | 12 | 39 – 39 | 37 |
| 2002 | Ykkönen (Etelälohko) | 7. | 22 | 6 | 6 | 10 | 27 – 41 | 24 |
| 2003 | Nelonen (Helsinki, lohko 1) | 5. | 22 | 10 | 3 | 9 | 54 – 50 | 33 |
| 2004 | Nelonen (Helsinki, lohko 1) | 2. | 22 | 16 | 0 | 6 | 59 – 31 | 48 |
| 2005 | Nelonen (Helsinki, lohko 2) | 1. | 20 | 18 | 1 | 1 | 83 – 18 | 55 |
| 2006 | Kolmonen (Helsinki ja Uusimaa, lohko 3) | 2. | 22 | 14 | 3 | 5 | 50 – 29 | 45 |
| 2007 | Kolmonen (Helsinki ja Uusimaa, lohko 2) | 1. | 22 | 19 | 1 | 2 | 85 – 15 | 58 |
| 2008 | Kakkonen (A-lohko) | 7. | 26 | 11 | 5 | 10 | 39 – 31 | 38 |
| 2009 | Kakkonen (A-lohko) | 7. | 26 | 10 | 6 | 10 | 40 – 36 | 36 |
| 2010 | Kakkonen (A-lohko) | 1. | 26 | 15 | 6 | 5 | 49 – 23 | 51 |
| 2011 | Ykkönen | 9. | 24 | 8 | 5 | 11 | 26 – 30 | 29 |
| 2012 | Ykkönen | 10. | 27 | 5 | 6 | 16 | 29 – 54 | 21 |
| 2013 | Kakkonen (Itälohko) | 1. | 27 | 19 | 5 | 3 | 64 – 22 | 62 |
| 2014 | Ykkönen | 1. | 27 | 15 | 5 | 7 | 63 – 30 | 50 |
| 2015 | Veikkausliiga | 7. | 33 | 10 | 13 | 10 | 42 – 42 | 43 |
| 2016 | Veikkausliiga | 10. | 33 | 8 | 10 | 15 | 35 – 39 | 34 |
| 2017 | Veikkausliiga | 11. | 33 | 6 | 11 | 16 | 37 – 54 | 29 |
| 2018 | Ykkönen | 1. | 27 | 16 | 6 | 5 | 47 – 22 | 54 |
| 2019 | Veikkausliiga | 7. | 27 | 10 | 9 | 8 | 37 – 34 | 39 |
| 2020 | Veikkausliiga | 8. | 22 | 8 | 4 | 10 | 29 – 33 | 28 |
| 2021 | Veikkausliiga | 6. | 27 | 9 | 8 | 10 | 25 – 31 | 35 |
| 2022 | Veikkausliiga | 12. | 27 | 1 | 6 | 20 | 20 – 70 | 9 |
| 2023 | Ykkönen | 6. | 27 | 10 | 7 | 10 | 37 – 39 | 37 |
| 2024 | Kolmonen (Etelä, lohko B) | 10. | 22 | 6 | 4 | 12 | 31 – 47 | 22 |
Kirjallisuutta

Harri Laine, Henri Tötterman – Punainen stadi, HIFK:n jalkapallon historia vuoteen 2020. Painopaikka; Kirjapaino Bookcover Oy 2021
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HIFK Fotboll Wikimedia Commonsissa
HIFK:n virallinen sivusto.
Stadin Kingien virallinen sivusto
| n k Jalkapallon Suomen-mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1908: Unitas  1909: PUS  1910: ÅIFK  1911: HJK  1912: HJK  1913: KIF  1914: ei pelattu  1915: KIF  1916: KIF  1917: HJK  1918: HJK  1919: HJK  1920: ÅIFK  1921: HPS  1922: HPS  1923: HJK  1924: ÅIFK  1925: HJK  1926: HPS  1927: HPS  1928: TPS  1929: HPS  1930: HIFK  1931: HIFK  1932: HPS  1933: HIFK  1934: HPS  1935: HPS  1936: HJK  1937: HIFK  1938: HJK  1939: TPS  1940: järjestettiin cup-kilpailu  1941: TPS  1942: HT  1943: ei pelattu  1944: VIFK  1945: VPS  1946: VIFK  1947: HIFK  1948: VPS  1949: TPS  1950: I-Kissat  1951: KTP  1952: KTP  1953: VIFK  1954: Pyrkivä  1955: KIF  1956: KuPS  1957: HPS  1958: KuPS  1959: HIFK  1960: Haka  1961: HIFK  1962: Haka  1963: Reipas  1964: HJK  1965: Haka  1966: KuPS  1967: Reipas  1968: TPS  1969: KPV  1970: Reipas  1971: TPS  1972: TPS  1973: HJK  1974: KuPS  1975: TPS  1976: KuPS  1977: Haka  1978: HJK  1979: OPS  1980: OPS  1981: HJK  1982: Kuusysi  1983: Ilves  1984: Kuusysi  1985: HJK  1986: Kuusysi  1987: HJK  1988: HJK  1989: Kuusysi  1990: HJK  1991: Kuusysi  1992: HJK  1993: Jazz  1994: TPV  1995: Haka  1996: Jazz  1997: HJK  1998: Haka  1999: Haka  2000: Haka  2001: TamU  2002: HJK  2003: HJK  2004: Haka  2005: MyPa  2006: TamU  2007: TamU  2008: FC Inter  2009: HJK  2010: HJK  2011: HJK  2012: HJK  2013: HJK  2014: HJK  2015: SJK  2016: IFK Mariehamn  2017: HJK  2018: HJK  2019: KuPS  2020: HJK  2021: HJK  2022: HJK  2023: HJK  2024: KuPS 
HIFK Fotbollin kannattajia fanipäädyssä kesällä 2017.
Helsingin IFK:n mestarijoukkue vuodelta 1933: Alarivi (vasemmalta): Frans Karjagin, Gunnar Närhinen, Ragnar Lindbäck - Keskirivi (vasemmalta): Alfons Nylund, Jarl Malmgren, Leo Karjagin - Ylärivi (vasemmalta): Gunnar Åström, Ernst Grönlund, Albin Lönnberg, Holger Salin, Olof Strömsten
Mika Salminen

| Mika Salminen |
| --- | --- |
 Salminen maaliskuussa 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1965 (ikä 59–60) Helsinki
Ammatti:  pääjohtaja
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FM 1990, FT 1994)
Instituutti:  Terveyden ja hyvinvoinnin laitos
Tutkimusalue:  Mikrobiologia, tartuntatauti ja virologia
Palkinnot:  Folktingets samvetspris -palkinto
Mika Olavi Salminen (s. 1965 Helsinki) on suomalainen mikrobiologi. Hän työskentelee Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) pääjohtajana  ja tutkimusprofessorina. Joulukuun 2023 loppuun hän toimi hyvinvointivaikuttajat-osaston johtajana, sekä syyskuun 2022 alkuun saakka hän työskenteli laitoksen terveysturvallisuusosaston johtajana. Aiemmassa tehtävässään häntä on haastateltu suomalaisissa tiedotusvälineissä tartuntatautien ja terveysturvallisuuden asiantuntijana erityisesti koronaviruspandemiaan liittyen.
Koulutus

Salminen valmistui filosofian maisteriksi mikrobiologian alalta Helsingin yliopistosta vuonna 1990 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1994. Hän on ollut virologian dosentti Helsingin yliopistossa vuodesta 1998. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa Identification of genetic subtypes of HIV-1 (1994) käsitteli ykköstyypin HI-viruksen (HIV-1) esiintymismuotojen geneettistä tunnistamista. Vuosina 2003–2004 Salminen suoritti johtamisen JET-tutkinnon Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa ja vuosina 2003–2005 infektioepidemiologian varttuneen asiantuntijan koulutusohjelman.
Ura

Salmisen asiantuntemus liittyy tartuntatautien seurantaan ja torjuntaan, kansainväliseen terveysturvallisuuteen, infektiouhkiin varautumiseen, mikrobiologiaan ja kansanterveyspolitiikkaan.
Salmisen päätehtävät ovat THL:n terveysturvallisuusosaston johtajuus, THL:n johtoryhmän jäsenyys, puolustusvoimien ja THL:n biouhkien osaamiskeskuksen johtajuus sekä Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskuksen (ECDC) tieteellisen neuvoston jäsenyys.
Axl Smith

| Axl Smith |
| --- | --- |
 Axl Smith heinäkuussa 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1984 (ikä 40) Helsinki
Ammatti:  juontaja, rap-artisti
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  hip hop, funk
Yhtyeet:  Q-Continuum, MP4
Levy-yhtiöt:  WAXL
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Caro Axel ”Axl” Smith (oik. Cas Malek-Smith, s. 10. maaliskuuta 1984 Helsinki) on entinen juontaja ja hip hop -muusikko. Hän on juontanut Music Televisionin kanavilla vuodesta 2004. Hän toimi myös syksyllä 2010 alkaneen Dance-tanssiohjelman sekä vuosina 2011–2016 The Voice of Finland -ohjelman juontajana Nelosella. Hänet tunnetaan Suomessa myös vuonna 2016 paljastuneesta seksikumppaniensa salakuvaamisesta ja siitä seuranneesta oikeudenkäynnistä.
Elämä ja ura > Lapsuus ja nuoruus

Smithin isä on iranilainen, äiti suomalainen ja hänen isäpuolensa on yhdysvaltalainen. Biologiset vanhemmat erosivat, kun poika oli kolmevuotias, ja Smith jäi asumaan äitinsä kanssa, joka sitten avioitui yhdysvaltalaisen miehen kanssa, josta tuli näin hänen isäpuolensa ja hän myös virallisesti adoptoi pojan. Hän sai myöhemmin myös pikkusiskon ja -veljen. Smith puhuu suomen lisäksi englantia. Smith asui lapsuutensa ja nuoruutensa Vantaalla ja kävi Vaskivuoren musiikkilukion. Hän soitti lukiossa saksofonia.
Elämä ja ura > Juontajanura

Toukokuussa 2004 Smith aloitti MTV Nordicin juontajana. Hänet valittiin tehtävään 3 000 hakijan joukosta, ja hän oli 19-vuotiaana tuolloin kanavan kaikkien aikojen nuorin juontaja. Hän oli Maria Guzeninan jälkeen toinen suomalaisjuontaja MTV:ssä. Työn vuoksi hän muutti Tukholmaan ja Lontooseen.
Talvella 2005 hän aloitti varusmiespalveluksensa Puolustusvoimien varumiessoittokunnassa Hennalassa.. Kotiuduttuaan yhdeksän kuukautta myöhemmin hän juonsi uuden MTV Finland -kanavan ensimmäisen lähetyksen suomeksi sunnuntaina 18. syyskuuta 2005.
Smith valittiin Suomen UNICEFin hyvän tahdon lähettilääksi maaliskuussa 2006.
Vuonna 2008 Smith nimitettiin MTV Finlandin musiikkipäälliköksi. Hänen työnkuvaansa kuului MTV:n suhteiden hoitaminen yhtyeisiin, muusikoihin ja levymerkkeihin. Hän oli tuolloin MTV:n historian nuorin musiikkipäällikkö. Axl Smith jatkoi myös MTV Finland -kanavalla Sunday Supreme- ja Axl Meets -ohjelmien juontajana ja tuottajana. Axl Meets -dokumenttisarja näkyi MTV Nordic - kanavien lisäksi myös Keski-Euroopan MTV-kanavilla. Vieraina Axl Meets -ohjelmassa olivat muun muassa Snoop Dogg, Muse, Gnarls Barkley, Lenny Kravitz ja My Chemical Romance.
Elämä ja ura > Muusikonura

Smith on vieraillut Q-Continuumin ja Osmo Ikosen levyillä ja keikkaillut Q-Continuumin ja MP4-yhtyeen kanssa. Hänellä on myös oma live-yhtyeensä, The Neotronics.
Smithin ensimmäinen sooloalbumi People Come First ilmestyi huhtikuussa 2010. Smith työsti funkvaikutteista hip hop -albumia vuodesta 2005 yhdessä levyn tuottajan Sami Baldaufin kanssa. Vuonna 2013 häneltä ilmestyi diskohenkinen 80's Babies EP, joka on ladattavissa ilmaiseksi hänen kotisivuillaan. Kesällä 2015 Smith keikkaili Kasmirin kanssa.
Elämä ja ura > Salakatselutuomiot

Maaliskuussa 2016 paljastui epäily, että Smith oli kuvannut asunnossaan olleella kameralla kuvauksesta tietämättömiä naisia näiden ollessa seksiaktissa Smithin kanssa. Salakatselu päätyi poliisitutkintaan ja asiasta syntyneen kohun johdosta Smith vetäytyi useista työtehtävistään. Smithiä epäiltiin useiden kymmenien salakatselujen lisäksi kolmesta kunnianloukkauksesta sekä yhdestä yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä.
Poliisin esitutkinnan valmistuttua kesäkuun lopussa 2016 ilmeni, että tapaukseen liittyen oli tehty 60 rikosilmoitusta salakatselusta, joista 43 on lähetetty syyttäjälle syyteharkintaan. Lisäksi neljässä tapauksessa Smithiä epäiltiin kunnianloukkauksesta ja kahdessa tapauksessa yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä. Syyttäjä nosti Smithiä vastaan syytteet yhteensä 32 salakatselusta, kolmesta kunnianloukkauksesta ja kahdesta yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä.
Lukuisia kuvia väitettiin lehdistössä jaetun kuuden ihmisen WhatsApp-ryhmään, jonka jäsenistä tunnetuimmat olivat suomalaiset muusikot Kasmir ja Hank Solo. Kumpaakaan ei syytetty tapauksessa rikoksesta, mutta suurin osa suomalaisista radiokanavista pudotti Kasmirin musiikin listoiltaan. Myöhemmin Stara uutisoi iltapäivälehtien raportoineen valheellisesti oikeuden asiakirjoista, minkä seurauksena monet asiasta uutisoineet julkaisut esittivät korjauksia tekemiinsä artikkeleihin ja radiokanavat ottivat Kasmirin musiikin takaisin listoilleen.
Oikeudenkäynti Helsingin käräjäoikeudessa alkoi 18. tammikuuta 2017. Salakuvattuja videoita oli noin 40 kappaletta, asianomistajia jutussa oli 33 ja heidän vaatimansa korvaussumma nousi yhteensä yli 100 000 euron. Syyttäjä vaati Smithille ehdollista vankeutta ja oheissakkoa.  Asia käsiteltiin käräjäoikeudessa suljetuin ovin ja käsittely on määrätty salaiseksi. Myös asianomistajien nimet ja tunnistetiedot tuomiosta on peitetty, tuomio on muutoin julkinen.
Smith tuomittiin 28. helmikuuta 2017 30 salakatselusta, neljästä kunnianloukkauksesta ja kahdesta yksityiselämää loukkaavan tiedon levittämisestä vuoden ja kahden kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Lisäksi hänet määrättiin maksamaan asianomistajille vahingonkorvauksia kärsimyksestä, tilapäisestä psyykkisestä haitasta, työansionmenetyksistä sekä sairaanhoito- ja muista kuluista yhteensä noin 100 000 euroa sekä korvaamaan yhteismäärältään yli 50 000 euron asianomistajien oikeudenkäyntikulut. Syyttäjä valitti tuomiosta hovioikeuteen, joka käsitteli juttua suljetuin ovin syyskuussa 2017. Smithiä kuultiin oikeudessa puhelimitse. Helsingin hovioikeus piti marraskuussa 2017 annetulla päätöksellä Smithin tuomion ennallaan.