stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Seitsemän kuolemansyntiä (sketsisarja)
Julkaisun jälkeen

Seitsemän kuolemansyntiä oli Lapinlahden Lintujen lopullinen läpimurto. Oman televisiosarjan myötä jo aiemmin suositun yhtyeen ympärille syntyi suoranainen villitys, ja seuraavina vuosina se teki Ylelle TV-ohjelmat Maailman kahdeksan ihmettä (1990), Kuudesti laukeava (1992) ja Muuttuuko ihminen (2006). Kivisen mukaan suosio teki jäsenistä ylimielisiä öykkäreitä, kun taas Jaaranen muistelee alusta lähtien vierastaneensa julkisuutta ja erikoiskohtelua. Erängön mukaan ”tv-sarjat betonisoivat bändin kuvan yhtyeenä, joka tekee leimallisesti huumoria. – – Emme itse sitä oikein tajunneetkaan, miten vahvasti tv-sarjat meidät leimasivat.”
Sarjan valmistuttua Eränkö, Liinoja ja Hedkrok lähtivät marraskuun 1988 alussa lomamatkalle Prahaan. Liinojan kehotuksesta sarjaa tarjottiin Tšekkoslovakian televisioon, ja Pohjanheimo järjesti tapaamisen paikallisen televisioyhtiön kanssa. Televisioyhtiön edustaja katsoi tarjotun VHS-nauhan nauramatta kertaakaan ja totesi tapaamisen päättyessä vain ”kiitos ja näkemiin”. Sarjaa ei koskaan esitetty Tšekkoslovakiassa.
Yle Tallennemyynti julkaisi vuonna 1990 sarjan kirjastotallenteena. Vuonna 2006 ilmestyi Pan Visionin julkaisema DVD. DVD-julkaisu sisältää alkuperäisten jaksojen lisäksi Montreux’n Kultainen ruusu -kilpailuun osallistuneen ohjelman sekä Seitsemän kuolemansyntiä -sketsisarjaa käsittelevän jakson brittiläisestä televisio-ohjelmasta Tarrant-on-TV, jossa Chris Tarrant kommentoi eurooppalaisia viihdeohjelmia. Sarja sisältyy myös Ehkä kaikki -keräilyboksiin.
Juoppous-syntitarinassa taidemaalari Esko Elite (keskellä, Heikki ”Hiski” Salomaa) joutuu lehtikriitikko Kalevi Kosmoksen hampaisiin (vasemmalla, Matti Jaaranen).
Seitsemässä kuolemansynnissä parodioitiin useita aikansa suosittuja televisio-ohjelmia. Kuvakaappaus ”Herttakymppi”-sketsistä, jossa parodioitiin suosittua visailuohjelmaa Ruutuysi. Juontaja Jorma Pulkkista esitti Tapio Liinoja (oikealla), ja juontaja Sirpa Viljamaata Hannu Lemola (vasemmalla).
”Satunnainen matkailija” -sketseissä parodioitiin Juhani Mäkelän matkailuohjelmia. Kuvakaappaus sketsistä, jossa Satunnainen matkailija (Mikko Kivinen) kertoo saapuneensa Copacabanan uimarannalle, mutta todellisuudessa dokumenttia ollaan kuvaamassa Suomessa.
”Ratkaisuja asuntopulaan” -sketsien taustalla oli pääkaupunkiseudulla vallitseva asuntojen saatavuus. Kuvakaappaus sketsistä, jossa mieshenkilö (Mikko Kivinen) esittelee uutta asumustaan, koirankoppia.
Sarjan ensimmäisessä osassa esitetyssä musiikkivideossa ”Kuppilan tango” Tapio Liinoja (vasemmalla) kertoo Vanhan kuppilassa tavatusta ihastuksesta. Laulu perustuu Liinojan ja hänen ensimmäisen vaimonsa ensikohtaamiseen keväällä 1983.
DVD-julkaisun kansikuva.
Glenn Tipton

| Glenn Tipton |
| --- | --- |
 Tipton Angel of Retribution -kiertueella 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. lokakuuta 1947 (ikä 77)
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1968–
Tyylilajit:  heavy metal, hard rock, speed metal
Soittimet:  kitara, koskettimet, basso
Yhtyeet:  Judas Priest, The Flying Hat Band
Levy-yhtiöt:  Columbia Records, Atlantic Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Glenn Raymond Tipton (s. 25. lokakuuta 1947lähde? Blackheath, Englanti) on Judas Priest -yhtyeen kitaristi. Uransa alkuvaiheessa Tipton käytti Fender Stratocaster -kitaraa ja myöhemmin Gibson SG:tä. Nykyään hän soittaa Hamer-kitaralla. Tipton on julkaissut kaksi soololevyä. Tipton jäi sivuun Judas Priestin kiertueilta 2018 sairastuttuaan Parkinsonin tautiin.
Uran alkuajat

Glenn Tipton soitti nuorella iällä pianoa äitinsä opetuksella, mutta kitaransoiton hän aloitti vasta 21-vuotiaana. Tipton soittaa pianoa Judas Priestin kappaleessa "Epitaph".
Soololevyt

Baptizm of Fire (1997)
Edge of the World (2006)
Iso verenkierto

Isossa verenkierrossa hapekas veri lähtee sydämestä kuljettaen happea ruumiinosiin, minkä jälkeen veri palaa hiilidioksidipitoisena takaisin sydämeen.
Iso verenkierto eli systeeminen verenkierto (lat. circulatio systemica, circulatio major) on verenkierron se osa, jossa pienen verenkierron sydämelle tuoma hapekas veri kulkee sydämen vasemmasta kammiosta aortan, muiden valtimoiden, hiussuoniverkoston ja laskimoiden läpi käyden joka puolella ruumista ja palaa vähähappisena sydämen oikeaan eteiseen. Hapekas veri luovuttaa soluille happea sekä ravintoaineita ja kuljettaa solujen tuottaman hiilidioksidin pois vähähappisena verenä. Sydämen oikeaan eteiseen palattuaan veri jatkaa pienen verenkierron kautta keuhkoihin, jossa se luovuttaa hiilidioksidin ja ottaa tilalle happea.
Skee

| Skee |
| --- | --- |
 Skeen kirkko
 Skee
 Koordinaatit: 58°55′28″N, 11°16′07″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Bohuslän
Kunta:  Strömstad
Väkiluku (31.12.2023):  774
Skee on taajama Strömstadin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä Bohuslänin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 774 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skee Wikimedia Commonsissa
Fyre Festival

| Fyre Festival |
| --- | --- |
Tyyppi:  musiikkifestivaali
Tapahtumapaikka:  Great Exuma, Bahama
Ensimmäisen kerran:  2017
Osallistujia:  n. 5 000
Järjestäjä:  William Z. McFarland Ja Rule
Fyre Festival oli ”luksusmusiikkifestivaali”, jonka tarkoituksena oli mainostaa Fyre-nimistä musiikkialan varaussovellusta. Tapahtuma oli tarkoitus järjestää Great Exuma -saarella Bahamalla vuonna 2017.
Mainonta

Festivaalin mainonnassa käytettiin paljon kuuluisia Instagram-käyttäjiä. Fyre Festivaalin avajaisviikonlopun aikana järjestäjillä oli suuria ongelmia ruuan, majoituksen sekä esiintyjien kanssa ja festivaalin tapahtuma-aikaa lykättiin viime hetkellä, jopa osan vierailijoista ollessa jo saarella. Festivaalin mainonnassa vierailijoille oli luvattu gourmet-ruokaa sekä majoitus huvilassa, mutta paikan päällä vierailijoita odottivat valmiit voileivät sekä FEMA-teltat. Osa vierailijoista oli maksanut jopa tuhansia euroja lipuista.
Tapahtuman suuren epäonnistumisen seurauksena järjestäjät joutuivat vähintään kahdeksan oikeudenkäynnin kohteeksi, joista monet ovat ryhmäkanteita. Yksi niistä pyrkii saamaan yli 100 miljoonaa dollaria vahingonkorvausta. Tapahtuman järjestäjiä syytetään petoksesta lippujen ostajia kohtaan. 30. kesäkuuta 2017 Yhdysvaltain eteläisen piirin syyttäjä syytti Billy McFarlandia, Fyre Media Inc. -yhtiön toimitusjohtajaa petoksesta. Maaliskuussa 2018 McFarland myönsi syyllisyytensä petoksiin. 11. lokakuuta 2018 hän sai 6 vuoden vankilatuomion, minkä lisäksi hänet määrättiin luovuttamaan 26 miljoonaa dollaria.
Fyre Festivaalia yritetään järjestää uudestaan 30.5.–2.6.2025 Meksikossa sijaitsevalla Isla Mujeres -saarella.
Heikki Salomaa

| Heikki Salomaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Heikki Juhani Salomaa
Syntynyt: 17. elokuuta 1959 Helsinki
Kuollut: 1. heinäkuuta 2003 (43 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  muusikko, näyttelijä, käsikirjoittaja
Vanhemmat:  Pertti Salomaa   Anne-Marie Salomaa
Puoliso:  Marjo Salomaa (1994-2003)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Hiski Salomaa
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1981–2003
Tyylilajit:  huumorirock
Soittimet:  cabasa, banjo, busuki
Yhtyeet:  Lapinlahden Linnut (1983-2003)
Levy-yhtiöt:  EMI (1985-1992)   MTV-Musiikki (1994-1995)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Heikki ”Hiski” Juhani Salomaa (17. elokuuta 1959 Helsinki – 1. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen muusikko, näyttelijä ja huumoriyhtye Lapinlahden Lintujen perustajajäsen. Salomaalta on julkaistu myös postuumi novellikokoelma Pienet tarinat.
Elämäkerta

Salomaa aloitti näyttelijänä Helsingin Ylioppilasteatterissa 1981. Merkittävin rooli oli Pekka Ruohorahnnan näytelmässä Kylmät jäähyväiset. Hän myös ohjasi Ylioppilasteatterille yhden näytelmän. Salomaa näytteli myös muutamia elokuvarooleja. Niistä ensimmäinen oli päärooli Janne Kuusen elokuvassa Apinan vuosi (1983).
Salomaa alkoi soittaa ja näytellä Vanhan ylioppilastalon edustalla vuonna 1982. Katusoittaminen oli tuohon aikaan vielä Suomessa harvinaista. Seuraavana vuonna hän perusti Timo Erängön ja Ari Kettusen kanssa huumoriyhtye Lapinlahden Linnut. Kolmikko oli kyllästynyt laitosteatteriin ja halusi tehdä jotain omaperäistä ja luovaa. Salomaa lauloi yhtyeessä ja soitti useita eri soittimia. Konserteissaan yhtye esitti musiikin lisäksi sketsejä ja teki myös viihdeohjelmia televisioon. Suosituimmillaan se oli 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa.
Salomaan viimeiseksi äänitteeksi jäi Lapinlahden Lintujen 12. albumi Kolmas jalka haudassa. Vuonna 2004 julkaistiin Salomaalta jääneistä teksteistä koostettu novellikokoelma Pienet tarinat.
Taiteilijana

Salomaan eläessä hän ja Timo Eränkö kirjoittivat suurimman osan Lapinlahden Lintujen sanoituksista. Jussi Ahlrothin mukaan niiden tavaramerkki oli ”kummallinen mutta helposti ymmärrettävä huumori”.
Yksityiselämä

Salomaa seurusteli näyttelijä Tiina Bergströmin kanssa 1980-luvun alkupuolella. Vuonna 1994 hän avioitui Marjo Salomaan kanssa ja liitto kesti aina Heikki Salomaan kuolemaan saakka. Marjo Salomaa toimii laulajana ainakin yhdellä Lapinlahden Lintujen albumilla. Pariskunta sai pojan vuonna 1997.
Salomaa harrasti vapaa-ajallaan nyrkkeilyä.
Salomaa menehtyi vain 43-vuotiaana sydänlihaksen laajentumisen aiheuttamaan sairauskohtaukseen. Hänet on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Filmografia > Elokuvat

Apinan vuosi (1983)
V. Y. Vihdoinkin yhdessä (1986)
Ariel (1988)
Mestari (1992)
10-07: L'affaire Zeus (1995)
Filmografia > TV-sarjat

Seitsemän kuolemansyntiä (1988)
Maailman kahdeksan ihmettä (1990)
Kuudesti laukeava (1992)
Lapinlahden Linnut Show (1993)
Lapinlahden Linnut (1995)
Kotikatu (1996)
Aiheesta muualla

Heikki Salomaa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Heikki Salomaan sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Lapinlahden Linnut
|  Pekka ”Peku” Hedkrok  Matti Jaaranen  Ari ”Arvid” Kettunen  Mikko Kivinen  Tapio Liinoja  Hannu ”Hande” Lemola  Jussi Liski  Jan Noponen  Veli-Pekka ”Puka” Oinonen  Markku Toikka >  Timo Eränkö  Heikki ”Hiski” Salomaa  Ari Wahlsten  Pekka ”Rekku” Rechardt  Harri ”Hate” Kinnunen  Pekka ”Devil” Virtanen  Aarni Kivinen  Sami Kariluoma  Jarmo ”Jaku” Havukainen  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Lapinlahden Linnut  Jep (1986)  Vihreä gorilla (1987)  Lauluja Nuppilasta (1988)  Elämä janottaa (1989)  Tähdet kertovat (1990)  Grrr! (1992)  Köyhän taivas (1994)  Tyttö huutaa Hii! (1995)  Kansandances (1997)  Iso muna (1999)  Kolmas jalka haudassa (2003)  Pienvikaisten paratiisi (2005)  Etiäppäin (2007) 
Kokoelmat:  Parhaat (1988)  Ei oikotietä sankaruuteen 1983–1989 (1990)  Sulkasatoa osa I (1994)  Sulkasatoa osa II (1995)  Höyhenet pöllyää! 90-luvun parhaat (2000)  Sedät jaksaa heilua (2001)  Kaikkien aikojen parhaat (2002)  Loputon lento (2002)  Suomihuiput (2003)  Lintuinfluenssa Vol.1 (2006)  Lintuinfluenssa Vol.2 (2006)  Parhaat bongaukset 1 (2013)  Parhaat bongaukset 2 (2013)  Sketsejä radiossa (2013) 
Radio-ohjelmat:  Radio Top One (1985)  Kahdentoista lyönnit (1986)  Lapinlahden Lintujen tieteellinen koe (1999–2002)  Lapinlahden Lintujen joulukalenteri (2004) 
TV-ohjelmat:  Kyllä elämä on ihanaa (1987)  Seitsemän kuolemansyntiä (1988)  Maailman kahdeksan ihmettä (1990)  Kuudesti laukeava (1992)  Lapinlahden Linnut Show (1993)  Lapinlahden Linnut! (1995)  Muuttuuko ihminen (2006) 
DVD-boksit:  Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki (2006)  Lennossa 1983–2008 (2008) 
Katso myös:  Diskografia  Luettelo kappaleista  EVVK  Paavo ”Puosu” Liesinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Sergei Koroljov

Sergei Koroljov vuonna 1934.
Sergei Pavlovitš Koroljov (ven. Серге́й Па́влович Королёв; ukr. Сергі́й Па́влович Корольо́в, Serhi Pavlovytš Korolov, 12. tammikuuta 1907 (J: 30. joulukuuta 1906) Žytomyr, nyk. Ukraina – 14. tammikuuta 1966 Moskova) oli Neuvostoliiton johtava raketti-insinööri ja avaruusalusten suunnittelija avaruuskilpajuoksun aikoina 1950- ja 1960-luvuilla. Elinaikanaan hänet tunnettiin yksinkertaisesti "pääinsinöörinä". Hän alkoi kehittää raketteja 1930-luvun alussa ja täten kuuluu alan pioneereihin.
R-7 ja Sputnikit

Ensimmäinen täysin neuvostoliittolainen raketti oli Koroljovin suunnittelema R-5, joka valmistui vuonna 1953. Sillä tehtiin myös biologisia kokeita laukaisemalla koe-eläimiä korkealle ilmakehään.
1950-luvun alussa Koroljov alkoi neuvotella Neuvostoliiton tiedeakatemian kanssa satelliitin rakentamisesta. Tähän saatiin valtuutus vuonna 1955. 4. lokakuuta 1957 Neuvostoliitto laukaisi Sputnik 1 -satelliitin R-7-kantoraketilla. Sekä satelliitti että raketti olivat Koroljovin suunnittelemia.
R-7 oli suuri ohjus, joka ei ollut yksinomaan Koroljovin suunnittelema. Se käytti rinnakkain 20:tä Valentin Gluškon suunnittelemaa rakettimoottoria. R-7-ohjuksen ensimmäinen pitkän kantaman onnistunut koelento tehtiin 21. elokuuta 1957. Rakettiohjelman puitteissa rakennettiin Tiuratamin alueelle Baikonurin kosmodromi, jonka suunnitteluun Koroljov osallistui. Koelaukaisujen jälkeen ensimmäiset neljä ydinaseella varustettua R-7-ohjusta sijoitettiin Plesetskin tukikohtaan vuonna 1959.
1950-luvun alussa alkoivat niiden rakettien koelennot, joissa oli koiria matkustajina. Nämä testit liittyivät Koroljovin ynnä muiden raketti-insinöörien tavoitteisiin lähettää jatkossa myös miehitettyjä raketteja. Vuonna 1950 koirat Tsygan ja Dezik lensivät 100 kilometrin korkeuteen palaten terveinä takaisin. Kymmenen vuoden aikana koelennoilla oli 48 koiraa, joista 20 kuoli onnettomuuksissa tai kiertoradalla.
4. lokakuuta 1957 Maan kiertoradalta radiosignaalia lähettäneestä Sputnik 1:sta nousi kohu sekä Neuvostoliitossa että Yhdysvalloissa vasta sen jälkeen, kun brittiläinen lehdistö oli nostanut lennon etusivuille. Hruštšov otti tämän teknologisen menestyksen omaksi saavutuksekseen ja vaati Koroljovia toteuttamaan uuden lennon välittömästi. 3. marraskuuta 1957 laukaistu Sputnik 2 vei mukanaan avaruuteen Laika-koiran. Toukokuussa 1958 laukaistu Sputnik 3 painoi 1500 kg. Sen Koroljov oli suunnitellut miehitetyn avaruuslennon ja valokuvaussatelliitin kehittämisen tarpeisiin.
Yhdysvalloissa 1990-luvun alussa tuotetun televisiodokumentin mukaan Koroljeville ehdotettiin Sputnik-lennosta fysiikan Nobel-palkintoa, jonka Hruštšov esti vaatimalla palkintoa koko neuvostokansalle.
Keskeinen rooli avaruuskilvassa

Avaruuskilvan aikana Koroljov oli Neuvostoliiton yhden miehen avaruusohjelma ja avaruusjärjestö (joka organisaationa syntyi vasta Venäjälle Neuvostoliiton hajottua). Hän suunnitteli Neuvostoliiton miehitetyt alukset, avaruusasemat, vakoilu- ja tietoliikennesatelliitit.
4000 kg painavasta Zenit-vakoilusatelliitista kehitettiin miehitetty Vostok-avaruusalus. Vuonna 1960 sillä tehtiin koelentoja, joilla mm. koirilla testattiin miehitetyn lennon turvallisuutta. 12. huhtikuuta 1961 Koroljovin valitsema kosmonautti Juri Gagarin kiersi Maan 108 minuutin avaruuslennolla. Vuonna 1962 Koroljov oli suunnitellut miehitetyn Sojuz-avaruusaluksen. Vuonna 1964 Koroljov laajensi Vostokin kolmipaikkaiseksi Voshod-alukseksi, jossa kolmen hengen miehityksellä miehistöllä ei ollut tilaa käyttää avaruuspukuja. Voshod 2 -aluksen miehistöön kuulunut Aleksei Leonov teki ensimmäisen avaruuskävelyn, joka kesti 10 minuuttia.
Planeettaluotainten onnistuminen riippui avaruuskilvan alkuvaiheessa siitä, miten tarkkaan kantoraketti ne sinkosi kohdettaan kohti. Täten Koroljovin vaikutus oli merkittävä niissäkin. Koroljov oli myös suunnitellut Mars- ja Venus-luotaimia. Vuonna 1959 Luna 2 -luotain törmäsi suunnitelman mukaisesti Kuuhun. Sen jälkeen Luna 3 kuvasi Kuun "pimeän puolen". Tammikuussa 1966 Luna 9 pystyi tekemään pehmeän laskun Kuun pinnalle. Maaliskuussa 1966 Venera 3 oli ensimmäinen alus, joka kiersi toista planeettaa, Venusta.
Neuvostoliiton Kuu-ohjelman eteneminen hiipui Koroljovin kuollessa 14. tammikuuta 1966 rutiinikirurgiassa, joka kesken leikkauksen muuttui massiivisen suolistosyövän poistoyritykseksi ja päättyi laajaan verenvuotoon. Hänet haudattiin Kremlin muuriin.
Koroljov oli johtanut Apollon kanssa kilpailevan suuren N-1-kuuraketin suunnittelua. Koroljovin kakkosmies Vasili Mišin jatkoi sen toteuttamista, mutta N1-raketin kehitys päätyi kahden koeraketin tuhoutumiseen ja ohjelma keskeytettiin vuonna 1974.
Sojuz

24. huhtikuuta 1967 laukaistiin miehitetty Koroljovin suunnitteleman Sojuz 1 -avaruusalus. Sen epäonnistunut paluu ilmakehään johti kosmonautti Vladimir Komarovin kuolemaan laskuvarjojärjestelmän vajaatoiminnan vuoksi. Aluksen modernimpi versio on edelleen käytössä mm. kansainvälisen avaruusaseman puitteissa miehitettynä aluksena.
R-7-ohjuksesta (kutsumanimi Zemjorka eli "vanha seiska") kehittyi kuusitoista  kantorakettiversiota, mm. Molnija ja Sojuz. Vuoteen 2000 mennessä 1630 R-7-ohjukseen perustuvaa rakettia oli laukaistu. ESA ottaa käyttöönsä Sojuz-kantoraketin, jonka laukaisut ovat tapahtuneet Kourousta Ranskan Guayanasta.
Huomionosoituksia

Koroljev sai Lenin-palkinnon 1971 ja kahdesti  sosialistisen työn sankarin arvonimen. Hänet valittiin akateemikoksi 1958.
Moskovan alueen entinen Kaliningradin kaupunki (noin 170 000 asukasta), jossa Koroljovin perustaman Energijan päätoimipaikka sijaitsee, nimettiin 1996 uudelleen Koroljoviksi. Kaupungissa on myös Venäjän avaruuslentojen lennonjohtokeskus TsUP. Kuun pimeällä puolella on Koroljov-niminen kraatteri, samoin Marsissa. Koroljovin mukaan on nimetty myös asteroidi 1855 Koroljov.
Lähteitä

James Harford: Korolev John Wiley & Sons, Inc., New York, 1997, ISBN 0-471-32721-2 (392 sivua)
Korolev Encyclopedia Astronautica. www.astronautix.com (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sergei Koroljov Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef 
Koroljov Neuvostoliiton 10 kopeekan postimerkissä vuodelta 1969
Kaisa Korpijaakko-Labba

Kaisa Korpijaakko-Labba (s. 1954) on oikeustieteen tohtori ja suomalainen oikeushistorioitsija. Hän on Lapin yliopistossa oikeushistorian dosentti.
Korpijaakko-Labba väitteli 1989  Lapin yliopistossa aiheesta saamelaistan omistusoikeudet maahan ja veteen 1500-luvulta vuoteen 1740. Hän osoittaa siinä, että saamelaisia kohdeltiin omistajina tuohon aikaan saamelaiskylinä tai yksittäisinä henkilöinä  ainakin Ruotsi-Suomessa. Heidän luonnonvarojen jakamisen ja käytön muodot voidaan nähdä ilmauksena vallalla olevasta käsityksestä kollektiivisesta omaisuudesta näiden muotojen pohjalla, ja voidaan pitää todennäköisenä että tuona aikana oli olemassa myös yksityisomistuoikeus.
Teokset

Kaisa Korpijaakko-Labba: Saamelaisten oikeusasemasta Ruotsi-Suomessa : oikeushistoriallinen tutkimus Länsi-Pohjan Lapin maankäyttöoloista ja -oikeuksista ennen 1700-luvun puoliväliä sarjassa Lapin korkeakoulun oikeustieteellisiä julkaisuja nr 3, Helsingfors 1989, ISBN 951-640-440-5
Kaisa Korpijaakko-Labba: Om samernas rättsliga ställning i Sverige-Finland : en rättshistorisk utredning av markanvändningsförhållanden och -rättigheter i Västerbottens lappmark före mitten av 1700-talet , Juristförbundets förlag, Helsingfors 1994, ISBN 951-640-728-5
Lars Magnus Enberg

| Lars Magnus Enberg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1787 Värmlanti, Ruotsi
Kuollut: 20. marraskuuta 1865 (78 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  opettaja, filosofi, kirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lars Magnus Enberg (3. marraskuuta 1787 Värmlanti – 20. marraskuuta 1865 Tukholma) oli ruotsalainen filosofi, opettaja ja kirjailija. Hän valmistui Uppsalan yliopistosta vuonna 1809 ja toimi filosofian opettajana sekä rehtorina Tukholman lukiossa vuodesta 1821. Enberg kirjoitti erityisesti filosofian oppikirjoja. Vuonna 1825 hänet valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi.
Teokset

Försök till en lärobok i psykologien. Henrik A. Nordström 1827. 2. uppl., öfversedd och förbättrad. –  Stockholm : H. A. Nordström 1831. 3. upplagan, öfversedd och förbättrad
Moralfilosofiens elementer : försök till en lärobok för gymnasier. Stockholm, 1831. Helsingfors : Wasenius, 1834.–  Andra uppl. Helsingfors : [Gröndahl], 1850.
Svensk språklära utgifven af Svenska Akademien. Stockholm : A. G. Hellsten, 1836
Försök till en populär framställning af den allmänna teoretiska filosofiens grundläror. 1848
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lars Magnus Enberg Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Nils von Rosenstein | Ruotsin akatemia, tuoli 11 1825–1866 | Seuraaja: Bror Emil Hildebrand |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Ruotsi
Korven Radio

Korven radion lähetysasema Rukajärvellä 10. huhtikuuta 1942.
SA-kuva.
Korven Radio oli suomalainen jatkosodan aikana Rukajärven rintamalla toiminut radioasema.
Radio aloitti lähetyksensä 24. huhtikuuta 1942 ja sen viimeinen päivittäinen lähetys oli 16. syyskuuta 1944. Kaikkiaan lähetyksiä tehtiin 1410. Radio toimi Rukajärven kylässä. Sen toiminnan suunnittelussa olivat mukana muun muassa Martti Jukola, Matti Viherjuuri ja Verneri Veistäjä, radion päällikkönä toimi Kauko Kokkonen. Radiolla oli studiorakennuksen ja lähetysaseman lisäksi kahdeksanmiehinen orkesteri Kolina boys ja lisäksi omaa teatteri- ja radiokuunnelmatuotantoa.
Muita vastaavia rintamaradioita olivat Maaselän rintamalla toiminut Maaselän Radio, Uhtualla toiminut Vienan Radio, Aunuksessa toiminut Aunuksen Radio ja Karjalan kannaksella Valkjärvellä toiminut Kannaksen Radio.
Piano (elokuva)

| Piano> The Piano |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jane Campion
Käsikirjoittaja:  Jane Campion
Tuottaja:  Jan Chapman
Säveltäjä:  Michael Nyman
Kuvaaja:  Stuart Dryburgh
Leikkaaja:  Veronika Jenet
Pääosat:  Holly Hunter   Harvey Keitel   Sam Neill   Anna Paquin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Australia  Uusi-Seelanti  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Miramax Films
Levittäjä:  Mokép
Ensi-ilta:  1993
Kesto:  121 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti   viittomakieli
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piano (The Piano) on Jane Campionin ohjaama ja käsikirjoittama vuonna 1993 valmistunut romanttinen draamaelokuva, joka sijoittuu 1800-luvun puolivälin Uuden-Seelannin syrjäseudulle. Elokuvan päärooleja näyttelevät Holly Hunter, Harvey Keitel, Sam Neill ja Anna Paquin.
Elokuva oli ehdolla useisiin palkintoihin monissa eri gaaloissa ja mm. parhaan elokuvan Oscar-palkintoon, BAFTAan ja Golden Globeen. Piano voitti kolme Oscaria oltuaan ehdolla kahdeksassa kategoriassa: Holly Hunter parhaasta naispääosasta, ensi kertaa näytellyt Anna Paquin parhaasta naissivuosasta ja Jane Campion parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Hunter voitti roolisuorituksestaan myös BAFTAn ja Golden Globen. Australian filmi-instituutin AFI-palkintoja elokuva voitti 11.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Pianon vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Holly Hunter  | … |  Ada McGrath	   |
|  Harvey Keitel  | … |  George Baines	   |
|  Sam Neill  | … |  Alisdair Stewart	   |
|  Anna Paquin  | … |  Flora McGrath   |
Palkintoja > Oscarit

Paras naispääosa: Holly Hunter
Paras naissivuosa: Anna Paquin
Paras alkuperäinen käsikirjoitus: Jane Campion
Ehdokkaana:
Paras elokuva
Paras ohjaus: Jane Campion
Paras kuvaus: Stuart Dryburgh
Paras puvustus: Janet Patterson
Paras leikkaus: Veronika Jenet