stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henryk Arctowskin tutkimusasema
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arctowski.pl Aseman viralliset kotisivut. (puolaksi)
The Polish Antarctic Station, Henryk Arctowski Aseman englanninkieliset sivut. (englanniksi)
| n k Etelämantereen tutkimusasemat |
| --- | --- |
Ympärivuotiset asemat:  Argentiina General Belgrano II  Esperanza  Marambio  Jubany  San Martín  Orcadas  Australia Casey  Davis  Mawson  Belgia Prinsessa Elisabethin tutkimusasema  Brasilia Ferraz  Bulgaria St. Kliment Ohridskin asema  Chile Bernardo O'Higgins Riquelmen tutkimusasema  Arturo Pratin asema  Eduardo Frei Montalvan tutkimusasema  Professori Julio Escuderon tutkimusasema  Etelä-Afrikka SANAE IV  Etelä-Korea Jang Bogo  King Sejong  Intia Bharati  Maitri  Iso-Britannia Rothera  Halley  Italia Concordia  Japani Showa  Kiina Great Wall  Zhongshan  Qinling  Norja Troll  Puola Henryk Arctowskin tutkimusasema  Ranska Dumont d’Urville  Concordia  Saksa Neumayer  Neumayer III  Ukraina Vernadskyin tutkimusasema  Uruguay Artigasin tutkimusasema  Uusi-Seelanti Scott  Venäjä Bellingshausen  Mirnyi  Novolazarevskaja  Vostok  Yhdysvallat Amundsen-Scott  McMurdo  Palmer  Siple 
Kesäasemat:  Argentiina Brown  Chile Gonzalez Videlan tutkimusasema  Espanja Gabriel de Castillan tutkimusasema  Juan Carlos I:n tutkimusasema  Iso-Britannia Signy  Italia Mario Zucchellin tutkimusasema  Kiina Kunlun  Taishan  Norja Tor  Pakistan Jinnah  Peru Machu Picchu  Romania Law-Racoviţă  Ruotsi Svea  Wasa  Saksa EPICA  Suomi Aboa  Tšekki Mendel  Venäjä Progress 
Suljetut asemat:  Intia Dakshina Gangotri  Japani Asuka  Dome Fuji  Mizuho  Saksa Georg von Neumayerin tutkimusasema  Valko-Venäjä Molodjožnaja  Venäjä Leningradskaja  Molodjožnaja  Russkaja  Yhdysvallat Byrdin asema
Paavo Heininen

| Paavo Heininen |
| --- | --- |
 Paavo Heininen vuonna 1982. Kuva: Kuvasiskot.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Paavo Johannes Heininen
Syntynyt: 13. tammikuuta 1938 Helsinki
Kuollut: 18. tammikuuta 2022 (84 vuotta) Järvenpää
Muusikko
Tyylilajit:  ooppera 
Soittimet:  piano 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Paavo Johannes Heininen (13. tammikuuta 1938 Helsinki – 18. tammikuuta 2022 Järvenpää) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti sekä Sibelius-Akatemian pitkäaikainen professori.
Ura

Heininen opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa sekä pianonsoittoa ja sävellystä Sibelius-Akatemiassa. Sävellystä hänelle opettivat Aarre Merikanto, Einojuhani Rautavaara, Einar Englund ja Joonas Kokkonen. Suoritettuaan humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1959 ja sävellysdiplomin vuonna 1960 hän jatkoi opintojaan Kölnissä ja New Yorkin arvostetussa Juilliard School of Musicissa.
Heininen oli suomalaisen musiikin keskeisimpiä modernisteja. Hänen tuotantonsa jaetaan usein hieman pelkistäen kahteen tyylikauteen: dodekafoniseen (n. 1957–1975) ja jälkisarjalliseen (1976–). Heiniseen lyötiin alusta saakka tietynlaista Suomen musiikin ”kauhukakaran” leimaa. Monet hänen teoksistaansa joutuivat modernistisuutensa ja esitysteknisen haastavuutensa vuoksi odottamaan kauankin ensiesityksiään. Tässä mielessä Heinisen kohtalotoverina voidaan pitää hänen opettajaansa Aarre Merikantoa.
Paavo Heininen toimi sävellyksen opettajana Sibelius-Akatemiassa ja oli siten kasvattamassa merkittävää säveltäjäsukupolvea. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Magnus Lindberg, Kaija Saariaho ja Jouni Kaipainen.
Heininen tunnettiin myös erinomaisena pianistina, ja hän soitti useiden pianoteostensa kantaesitykset. Pianosonaatin Poesia squillante ed incandescente (’Hehkuva ja helisevä runoelma’) nimi tiivistää jotain olennaista Heinisen käyttämästä pianotyylistä.
Heiniselle myönnettiin Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitali 6. joulukuuta 1987.
Tuotannosta

Heinistä voidaan pitää ensi sijassa orkesterisäveltäjänä. Hänen tuotantonsa keskeisiä teoksia ovat viisi sinfoniaa, neljä pianokonserttoa, konsertto alttosaksofonille ja orkesterille, viulukonsertto, sellokonsertto, Adagio ("konsertto orkesterille variaatioiden muodossa"), Poesia squillante ed incandescente, jousikvintetto, ...tyttöjen kävely ruusulehdossa... jousiorkesterille sekä oopperat Silkkirumpu ja Veitsi.
Heininen sävelsi lukuisia kamarimusiikki- ja sooloteoksia erilaisille kokoonpanoille, 2000-luvun aikana muun muassa pianolle ja uruille. Hänen huilukonserttonsa Autrefois kantaesitettiin syksyllä 2010 Lappeenrannan kaupunginorkesterin konsertissa. RSO kantaesitti Heinisen Eläinten Te Deum -oratorion kaksi osaa konsertissaan tammikuussa 2013 ("Kaukametsä" ja "Musta kehtolaulu").
Keskeisiä teoksia > Oopperat

Silkkirumpu op. 45 (1981–83, kantaesitys Suomen Kansallisoopperassa 1984)
Veitsi op. 55 (1985–88, kantaesitys Savonlinnan oopperajuhlilla 1989)
Keskeisiä teoksia > Sinfoniat

Sinfonia nro 1 op. 3 (1958/60)
Sinfonia nro 2 Petite symphonie joyeuse op. 9 (1962)
Sinfonia nro 3 op. 20 (1969/77)
Sinfonia nro 4 op. 27 (1971)
Sinfonia nro 5 op. 80 (2001–02)
Sinfonia nro 6 op. 132 (2015)
Sinfonia nro 7 op. 144 (2021)
Keskeisiä teoksia > Konsertot

Pianokonsertto nro 1 op. 13 (1964)
Pianokonsertto nro 2 op. 15 (1966)
Deux chansons sellolle ja orkesterille (tai pianolle) op. 31 (1976)
Pianokonsertto nro 3 op. 46 (1981)
Saksofonikonsertto op. 50 (1983)
Sellokonsertto op. 53 (1985)
Viulukonsertto op. 75 (1999)
Pianokonsertto nro 4 op. 81 (2001/05)
Huilukonsertto Autrefois op. sine num. xxi (2008/10)
Urkukonsertto Aiolos op. 131 (2012)
Keskeisiä teoksia > Muita orkesteriteoksia

Tripartita op. 5 (1959)
Konsertto jousiorkesterille op. 6 (1959/63)
Soggetto op. 10 (1963)
Adagio op. 12 (1963/66)
Arioso jousille op. 16 (1967)
Dia op. 36 (1979)
Tritopos op. 38 (1977)
Attitude op. 44 (1980)
...tyttöjen kävely ruusulehdossa... jousille op. 47 (1982)
Dicta kamariyhtyeelle op. 49 (1983)
KauToKei jousille op. 52 (1985)
The Well-balanced Dancer op. 66a–k (1994–2000) (11 eri teosta samasta materiaalista jousi- ja kamariorkesterille)
Keskeisiä teoksia > Kamarimusiikkia

Jousikvartetto nro 1 Kwartet smyczkowy op. 32c (1974)
Jousikvartetto nro 2 Anadyr.mpl op. 64 (1992/94)
Jousikvartetto nro 3 Austin Flint's String Quartet op. 101 (2006)
Kvintetto huilulle, saksofonille, pianolle, vibrafonille ja lyömäsoittimille op. 7 (1961)
Musique d'été huilulle, klarinetille, viululle, sellolle, cembalolle, vibrafonille ja lyömäsoittimille op. 11 (1963/67)
Sonaatti viululle ja pianolle op. 25 (1970)
Jeu I huilulle ja pianolle op. 42 (1980)
Jeu II viululle ja pianolle op. 43 (1980)
Short I klarinetille ja sellolle (tai sooloklarinetille) op. 58 (1990)
Utazawa no e (Short II) huilulle ja kitaralle op. 61 (1991)
Anadyr.img saksofonikvartetille op. 63 (1993)
Jousikvintetto op. 78 (2000)
Täällä pianolle ja uruille op. 86 (2003)
Quincunx pianolle ja uruille op. 88 (2002–03)
Pianotrio op. 91 (2002/03)
Viherre huilulle, klarinetille, sellolle ja harmonikalle op. 96 (2005)
Sonaatti oboelle ja pianolle op. 106 (2008–09)
Sonaatti saksofonille ja pianolle op. 108 (2008)
Sonaatti kahdelle pianolle op. 109 (2008–10)
Sonaatti klarinetille ja pianolle op. 111 (2008/10)
Sykerre puhallinkvintetille op. 113 (2010)
Vaskikaari vaskikvintetille op. 115 (2010)
Keskeisiä teoksia > Soolosoittimille > Pianolle

Toccata op. 1 (1956)
Sonatina 1957 op. 2 (1957)
Libretto della primavera op. 28 (1971)
Poesia squillante ed incandescente op. 32a (1974)
Préludes-Études-Poèmes op. 32b (1974)
Poésies-périphrases op. 32d (1975)
Cinq moments de jour op. 51 (1984)
Lamentation and Praise op. 68 (1995)
Mazurki op. 79 (2001)
Keskeisiä teoksia > Soolosoittimille > Uruille

Oculus aquilae op. 18 (1968)
Touché op. 57 (1989)
KotiKouluKirkko I–II op. 83 (2001–02)
Keskeisiä teoksia > Soolosoittimille > Muille

Discantus I alttohuilulle op. 14 (1965)
Discantus II klarinetille op. 21 (1969)
Discantus III saksofonille op. 33 (1976)
Cantilena II sellolle op. 26 (1970)
Cantilena III viululle op. 34 (1976)
Touching kitaralle op. 40 (1978)
Beateth lyömäsoittimille op. 48 (1982)
Keskeisiä teoksia > Vokaalimusiikkia

Cantico delle creature baritonille ja orkesterille tai pianolle tai uruille op. 17 (1968)
The Autumns sekakuorolle op. 22 (1970)
Schatten der Erde mezzosopraanolle ja pianolle op. 30 (1973)
Reality sopraanolle ja 10 soittimelle op. 41 (1978)
Four Lullabies mieskuorolle op. 56a (1986)
Poetiikka mieskuorolle op. 56b (1986–90)
Tarinankulmia sekakuorolle op. 67 (1994)
Hyräilyjä lauluäänelle ja pianolle op. 69 (1998)
Suomalainen laulukirja solistikvartetille ja pianolle op. 82 (2006)
Eläinten Te Deum solisteille, kuorolle ja orkesterille
Kaukametsä op. 77
Musta kehtolaulu op. 92
Eläinten taivas op. 93
Sävellysoppilaita

Vladimir Agopov
Perttu Haapanen
Jarkko Hartikainen
Maija Hynninen
Eero Hämeenniemi
Jouni Kaipainen
Lauri Kilpiö
Juha T. Koskinen
Tommi Kärkkäinen
Magnus Lindberg
Pasi Lyytikäinen
Seppo Pohjola
Veli-Matti Puumala
Kaija Saariaho
Max Savikangas
Jukka Tiensuu
Jovanka Trbojević
Tapio Tuomela
Harri Vuori
Lotta Wennäkoski
Kirjallisuutta

Blomstedt, Jan: Heinistä kuunnellessa.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31582-6
Hautsalo, Liisamaija: ”Heininen, Paavo (1938–2022)”, Suomen kansallisbiografia, osa 3, s. 671–673.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-444-4  / Teoksen verkkoversio.
Heininen, Paavo: Muistinosoituksia: Kirjoituksia musiikista.  (Toimittaneet Jan Blomstedt ja Kirsi Heininen-Blomstedt)  Helsinki:  Ntamo, 2015.  ISBN 978-952-215-599-3
Heininen, Paavo: Vastaan, väitän. Toim. Jan Blomstedt. Helsinki: Fuga Oy, 2023. ISBN 978-952-68781-8-8.
Aiheesta muualla

Paavo Heininen. Music Finland.
Fennica Gehrmanin Paavo Heinis -sivut.
Heininen, Paavo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  BRAHMS  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef
Helsinginrannan maihinnousu

Helsinginrannan maihinnousu Helsingin kylässä Taivassalossa 26.–28. syyskuuta 1808 (J: 14.–16. syyskuuta) oli yksi Suomen sodan Saaristomeren taisteluista. Taistelusta piti tulla ruotsalaisten yli 8 000 miehen maihinnousu. Sään vuoksi eversti Anders Fredrik Skjöldebradin hyökkäysretkikunta ei kuitenkaan päässyt perille ja joutui palamaan Ruotsiin. Everstiluutnantti Gustav Olof Lagerbringin 3 400 miestä rantautui Helsingin kylään ja aloitti etenemisen sisämaahan. Kuningas Kustaa IV Aadolf saapui laivallaan myöhässä taistelupaikalle 28. syyskuuta 1808.
Taistelun kulku > Maanantai 26. syyskuuta (J: 14.)

Maihinnousu alkoi aamulla klo 9. Rannalla vahdissa olevat kasakat työnnettiin Järvenperään. Ruotsalaiset etenivät hitaasti, ja venäläiset saivat lähetetyksi kolme komppaniaa Pärnun rykmentistä tukenaan kaksi tykkiä. Kronobergin rykmentin hyökkäys sai venäläiset vetäytymään.
Taistelun kulku > Tiistai 27. syyskuuta (J: 15.)

Aamulla ruotsalaiset etenivät Viiaisten suuntaan, jossa heitä oli vastassa Karl Gustav Baggovutin komentama Nevskin rykmentin pataljoona. Baggovutilla oli ohjeet viivyttää ruotsalaisia, ja hän ryhmittäytyi kartanon ympäristöön. Ruotsalaiset työnsivät venäläiset asemista. Eversti, vapaaherra Gustaf Reinhold Boije af Gennäs määrättiin ruotsalaisten taistelujoukkojen komentajaksi.
Taistelun kulku > Keskiviikko 28. syyskuuta (J: 16.)

Yön aikana kenraaliluutnantti Pjotr Bagration toi suuret venäläisvahvistukset paikalle. Boije suunnitteli hyökkäävänsä Viiaisista pohjoiseen Puostaan (Puotila). Samanaikaisesti Lagerbringin johdolla piti iskeä sivustahyökkäys Puotilaan Haaroisten ja Rannan kautta. Baggovutilla oli lisävoimien johdosta aloite, ja hän hyökkäsi voimakkaasti Boijen pääasemaan. Venäläisillä oli myös tarkoituksena tehdä sivustahyökkäys Rannan kautta. Lagerbringin hyökkäys pysähtyi venäläisten vahvaan voimaan, ja hän joutui peräytymään. Boije totesi tilanteen toivottomaksi ja määräsi yleisen vetäytymisen Helsingin kylään.
Helsinginrannalla tilanne oli sekasortoinen. Kuningas oli siirrättänyt tykkipurret Kahiluotoon. Paikalla olivat vain suojaamattomat kuljetuslaivat. Laivoihin siirtyminen tapahtui epäjärjestyksessä, soutaen ja suurin tappioin.
Aiheesta muualla

Neljä kuvausta Saaristomeren taisteluista (englanniksi)
Venäjän armeijan univormuja Napoleonin sodissa
Suomen sota
| --- | --- |
Taistelut: Ahvenanmaan kansannousu • Ahvenanmaan valtaus • Alavuden taistelu • Aron kahakka • Gotlannin miehitys • Helsinginrannan maihinnousu • Hörneforsin taistelu • Jauhiaisen salmen taistelu • Juuttaan taistelu • Jynkän taistelu • Kalmalahden taistelu • Kanttin kapina • Karstulan taistelu • Kauhajoen kapina • Kauhajoen taistelu • Kokkonevan taistelu • Koljonvirran taistelu • Kuopion valtaus • Lapuan taistelu • Lemun taistelu • Lintulahden taistelu • Nummijärven taistelu • Oravaisten taistelu • Palvan meritaistelu • Parjakannevan taistelu • Pitsundin taistelu • Pulkkilan taistelu • Pyhäjoen taistelu • Pälkjärven taistelu • Revonlahden taistelu • Rothin ja Spoofin sissiretki • Ruonan taistelu • Samelinlakson taistelu • Sandön taistelu • Siikajoen taistelu • Svartholman piiritys • Toivalan taistelu • Uumajan valtaus • Vaasan taistelu • Venäläiskivi • Viaporin piiritys • Vornan taistelu
Muuta: Haminan rauha • Kainuun sopimus • kansannousut • Lohtajan aselepo • Olkijoen aselepo • Ruotsin vallankaappaus 1809 • Suomen lähetyskunta
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Helsingin Kisa-Veikot

| Helsingin Kisa-Veikot |
| --- | --- |

Perustettu:  1909
Paikkakunta:   Helsinki, Suomi
Värit:           
Lajit:  Yleisurheilu
Puheenjohtaja:  Janne Hirsto
Helsingin Kisa-Veikot ry (HKV) on 1909 perustettu helsinkiläinen yleisurheiluseura, Suomen suurin yleisurheiluseura, jonka menestyksen perustana on laadukas nuorisourheilu. HKV:n noin 2000 jäsenestä lapsia ja nuoria on kolmasosa. HKV:n puheenjohtaja on Janne Hirsto .
Helsingin Kisa-Veikot on voittanut eniten Kalevan maljoja (56, joista viimeisin 2012) ja on useita kertoja ollut seuraluokittelun paras (viimeisin 2012).
Menestyneitä urheilijoita > Yleisurheilun mestareita

Ensimmäiset olympiakisoihin osallistuneet HKV:läiset olivat keihäsmiehet Juho Halme (seuran puheenjohtaja vuosina 1909–1918) ja Väinö Siikaniemi, 800 metrin juoksija Lauri ”Tahko” Pihkala ja kiekonheittäjät Elmer Niklander ja Armas Taipale. He osallistuivat Tukholman kisoihin heinäkuussa 1912. HKV:n urheilijat saavuttivat Tukholman kisoissa yhteensä viisi mitalia: Armas Taipale kaksi kultaa kiekonheitossa, Elmer Niklander hopeaa ja pronssia kiekonheiton ja kuulantyönnön molempien käsien yhteiskilpailussa sekä Väinö Siikaniemi hopeaa keihäänheiton molempien käsien kilpailussa. HKV:n muita olympiavoittajia Armas Taipaleen ohella ovat olleet Elmer Niklander kiekonheitossa vuonna 1920, Teodor Koskenniemi maastojuoksun joukkuekilpailussa 1920, Albin Stenroos maratonilla Pariisissa 1924 ja keihäänheittäjä Arto Härkönen, joka voitti keihäänheiton Los Angelesissa 1984. Vuoden 1912 jälkeen olympiamitaleja ovat HKV:n yleisurheilijoista saavuttaneet Elmer Niklander hopeaa kuulantyönnössä, Armas Taipale hopeaa kiekonheitossa ja Paavo Johansson (myöhemmin Jaale) pronssia keihäänheitossa Antwerpenissä 1920, Vilho Niittymaa kiekonheitossa hopeaa Pariisissa 1924, Eino Penttilä keihäänheitossa pronssia Los Angelesissa 1932 ja Antti Kalliomäki seiväshypyssä hopeaa Montrealissa 1976. Yhteensä yleisurheilussa saavutettuja olympiamitaleja on 14, joista kultamitaleja kuusi.
Yleisurheilun Euroopan mestaruuksia tuli heti ensimmäisissä kisoissa syyskuussa 1934 Torinossa, jossa keihäänheittäjä Matti Järvinen ja korkeushyppääjä Kalevi Kotkas voittivat mestaruuden. Myöhemmin Euroopan mestaruuden saavuttaneita HKV:läisiä ovat olleet Taisto Mäki 5 000 metrillä Pariisissa 1938, Eeles Landström seiväshypyssä Tukholmassa 1958 ja Topi Raitanen 3000 metrin estejuoksussa Münchenissä 2022. Yleisurheilun EM-hallikisoissa HKV:n Antti Kalliomäki voitti seiväshypyn vuonna 1975 ja oli kaksi kertaa toinen.
Menestyneitä urheilijoita > Vahva painiseura vuoteen 1934

HKV oli 1930-luvun puoliväliin saakka useamman lajin yleisseura, jossa kilpailtiin muun muassa hiihdossa, pikaluistelussa, painissa, pyöräilyssä ja jopa jalka- ja jääpalloilussa. Paini oli HKV:n toinen valtalaji vuoteen 1934 saakka, jolloin seuran painijat perustivat lajin erikoisseuran Helsingin Paini-Miehet. HKV:n painijat saavuttivat olympiakisoissa vuosina 1920–1932 yhteensä yhdeksän olympiamitalia. Olympiavoittoja seuran urheilijoista saavuttivat Kalle Anttila kaksi vuosina 1920 ja 1924 ja Väinö Kokkinen vuonna 1932. Muita olympiamitalisteja olivat Onni Pellinen (hopeaa 1932 ja pronssia 1928), Kustaa Pihlajamäki (hopeaa 1928), Väinö Kajander (hopeaa 1932) sekä Väinö Ikonen ja Vilho Pekkala (pronssia 1924). Vuosina 1921–1922 järjestetyissä painin MM-kilpailuissa HKV:n Kalle Anttila saavutti kultaa molempina vuosina ja Väinö Ikonen vuonna 1921. Painin Euroopan mestaruuskilpailuissa vuosina 1929–1934 HKV:n painijat saavuttivat yhteensä kuusi kultaa ja neljä hopeaa. Euroopan mestareita olivat Onni Pellinen vuosina 1929 ja 1931, Kustaa Pihlajamäki sekä Väinö Kokkinen 1930 ja Mikko Nordling myös 1930. Suomen mestaruuksia HKV:n painijat saavuttivat vuosina 1918–1934 yhteensä 41 kappaletta.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Markku Aalto  Kauko Ahlström  Jussi Anttalainen  Hannu Ehoniemi  Rolf Haikkola  Juho Halme  Yrjö Halme  Sulo Heino  Pirkko Helenius  Leo Helgas  Anton Husgafvel  Toni Huikuri  Marko Hyytiäinen  Pirjo Häggman  Vilho Hänninen  Arto Härkönen  Väinö Ikonen  Paavo Johansson  Martti Jukola  Lasse Juusela  Pekka Juutilainen  Matti Järvinen  |  Aulis Kairento  Antti Kalliomäki  Yrjö Kolho  Väinö Kokkinen  Hannes Kolehmainen  Tatu Kolehmainen  Erkki Koponen  Teodor Koskenniemi  Kalevi Kotkas  Gustaf Koutonen  Emil Kukkonen  Jarmo Kunnas  Eero Kytölä  Mikko Lahtio  Eeles Landström  Helinä Laihorinne  Toivo Loukola  Martti Matilainen  Erkki Mustakari  Mika Muukka  Taisto Mäki  |  Risto Nieminen  Vilho Niittymaa  Elmer Niklander  Minna Nummela, nykyinen Lamminen  Tuomas Näsi  Roni Ollikainen  Armas Palamaa  Kari Palmén  Eino Penttilä  Markku Perttula  Lauri Pihkala  Vesa-Pekka Pihlavisto  Jukka Piironen  Pertti Pousi  Eino Purje  Markus Pöyhönen  Kari Rahkamo  Väinö Rainio  Topi Raitanen  Onni Rajasaari  Olavi Rinteenpää  |  Ringa Ropo  Suvi Selvenius  Väinö Siikaniemi  Kaisa Siitonen  Rainer Stenius  Albin Stenroos  Heidi Suomi  Anna Suurnäkki  Väinö Suvivuo  Armas Taipale  Ilmari Taipale  Mikael Talasjoki  Urho Tallgren  Lauri Tamminen  Aki Tammisto  Jarkko Tapola  Lauri Tarasti  Nestori Toivonen  Toimi Tulikoura  Jaakko Tuominen  Veikko Tuominen  |  Kalervo af Ursin  Kirsi Valasti  Mikko Valle  Uuno Veirilä  Raimo Vilén  Kari Wauhkonen  Pertti Ålander  Ilkka Äyräväinen  |
Puheenjohtajat

| --- | --- |
 Vihtori Siimes 6.–14.4.1909  Juho Halme 15.4.1909 – 1.2.1918  Frans Ilander 20.6.1918 – 8.1.1920  Ville Osola 9.1.1920 – 29.4.1921  Lauri Forsman (Koskivaara) 29.4.1921 – 9.4.1922  Harald Nordblad (Nuortila) 9.4.1922 – 25.4.1926  Lauri Forsman (Koskivaara) 25.4.1926 – 29.4.1928  Ossian Roschier (Ossi Rosokivi) 29.4.1928 – 24.1.1932  Harald Nordblad (Nuortila) 24.1.1932 – 29.1.1936  Hannes Kolehmainen 29.1.1936 – 30.1.1941  Ossi Rosokivi 30.1.1941 – 12.1.1947  Yrjö Halme 12.1.1947 – 20.1.1948  Armas Palamaa (Palmros) 20.1.1948 – 15.2.1954  Jukka Lehtinen 15.2.1954 – 4.2.1963 :  Kari Rahkamo 4.2.1963 – 15.2.1966  Teuvo Paakkari 15.2.1966 – 22.1.1968  Kauko Ahlström 22.1.1968 – 31.12.1972  Rolf Haikkola 1.1.–15.3.1973  Olavi Lehtisalo 20.6.1973 – 31.12.1980  Yrjö Kokko 1.1.1981 – 31.12.1985  Seppo Martiskainen 1.1.1986 – 31.12.1990  Jouni Palmunoksa 1.1.1991 – 31.12.1993  Kaisa Peutere 1.1.1994 – 31.12.1997  Mikko Vanni 1.1.1998 – 31.12.2002  Aulis Potinkara 1.1.2003 – 31.12.2009  Maarit Ovaska 1.1.2010 – 31.12.2013  Ilkka Äyräväinen 1.1.2014 – 31.12.2018  Tuomas Näsi 1.1.2019 – 31.12.2021  Janne Hirsto 1.1.2022 –
2020-luvun urheilijoita

Viime vuosienmilloin? nimekkäimmät HKV:n yleisurheilijat ovat olleet henkilökohtaisiin Suomen-mestaruuksiin yltäneet Amira Chokairy (400 metriä), Suvi Miettinen (maraton), Tommi Mäkinen (400 metriä), Aki Nummela (maraton), Topi Raitanen (estejuoksu ja maastojuoksu) ja Eero Saleva (10 000 metriä). Nuorten sarjoissa näkyvintä menestystä ovat viime vuosinamilloin? saavuttaneet nuorten U23-sarjan Euroopan-mestari Topias Laine (keihäänheitto), Benjamin Lee (800 metriä) ja Niko Viljola (800 metriä).lähde?
Kokenut kilpailujärjestäjä

Helsingin Kisa-Veikot perustettiin vuonna 1909 nimen omaan kilpaurheiluun sekä kilpailujen järjestämiseen keskittyväksi seuraksi, jota tehtävää se on toteuttanut läpi 112-vuotisen historiansa. HKV:n tunnetuin kilpailu on ollut Maailmankisat (World Games), joka järjestettiin yhteistyössä Apu-lehden kanssa ensimmäisen kerran vuonna 1959 seuran täyttäessä 50 vuotta. Sen jälkeen Maailmankisat järjestettiin parittomina vuosina 1961-1973. Parillisina vuosina 1968-1974 HKV:n kansainvälinen kilpailutapahtuma oli nimeltään Top Games. Vuodesta 1975 Maailmankisat järjestettiin vuosittain vuoteen 2006 saakka lukuun ottamatta vuosia 1993 ja 2004 (jolloin Olympiastadionin peruskorjaus esti kilpailujen järjestämisen).
Kalevan kisojen järjestäjänä HKV on toiminut 13 kertaa, viimeksi vuonna 2003. Lisäksi seura on järjestänyt lukuisia muita yleisurheilun Suomen mestaruuskilpailuja. Tulevia HKV:n järjestämiä kotimaisia arvokilpailuja ovat vuoden 2022 nuorten SM-hallikilpailut sekä vuoden 2023 maastojuoksun Suomen mestaruuskilpailut. HKV:n 2000-luvulla vuosittain järjestämä Eläintarhan tähtikisa kuuluu Suomen Urheiluliiton toiseksi korkeimpaan kilpailuluokkaan.
Perinteinen juoksutapahtuma (sotavuosia lukuun ottamatta) oli vuodesta 1921 alkaen yhteistyössä Helsingin Sanomien ja muiden pääkaupungin seurojen kanssa järjestetty Kaivopuiston maraton. Sen seuraajaksi perustettiin vuonna 1981 ensimmäisen kerran järjestetty Helsinki City Marathon -tapahtuma. Vuonna 1994 se sai rinnalleen puolimaratonin mittaisen kilpailun, Helsinki City Run'in. Nämä kilpailut jatkuvat edelleen Suomen Urheiluliiton alaisuudessa HKV:n ollessa yksi järjestäjäseuroista.
Helsingin Kisa-Veikoilla ja sen jäsenillä on ollut merkittävä osuus Suomessa järjestyttyjen arvokisojen, kuten vuoden 1952 olympiakisojen, vuosien 1983 ja 2005 yleisurheilun MM-kisojen sekä vuosien 1971, 1994 ja 2012  Euroopan mestaruuskilpailujen järjestely- ja johtotehtävissä. 
Helsingin Kisa-Veikkojen järjestämiä muita kansainvälisiä suurkilpailuja ovat olleet mm. Veteraanien yleisurheilun EM-kilpailut vuonna 1980 sekä Veteraanien EM-hallikilpailut (EVACI) vuonna 2007.
HKV:n toiminnot

Urheilutoiminta, kilpailutoiminta, nuorisotoiminta, veteraanien Aikuisliikunta, kuntoliikunta, parayleisurheilu ja tiedotustoiminta. Seuran toiminnanjohtajana on vuodesta 1991 toiminut Reijo Siitonen ja valmennuspäällikkönä vuodesta 2021 alkaen Olli Pulkkanen.lähde?
Kirjallisuutta

Seppo Martiskainen: Voittoon kuin luotu. Helsingin Kisa-Veikot 100 vuotta. Helsingin Kisa-Veikot ry, 2009. ISBN 978-952-92-5192-6
Seppo Martiskainen et al: ”Arvokisojen suomalaisosanottajat”, Suomi voittoon – kansa liikkumaan.  Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006.  ISBN 951-98952-2-1
Džan – matkalla onneen

Teoksen suomalainen kansi.
Džan – matkalla onneen (ven. Джан, persialaisesta جان, jân, joka tarkoittaa sielua) on venäläisen kirjailijan Andrei Platonovin vuoden 1935 novelli. Suomessa Ulla-Liisa Heinon kääntämänä teos julkaistiin vuonna 1982. Kirjassa Nazar Tšagatajev, Keski-Aasiasta kotoisin oleva ja Moskovassa asuva ”ei-venäläinen” taloustieteilijä lähtee levittämään sosialismia paimentolaiskansallensa, jonka nimi on ”Džan”.
Heilsbergin taistelu

Heilsbergin taistelu oli 10. kesäkuuta (J: 29. toukokuuta) 1807 Heilsbergissä (puol. Lidzbark Warmiński) nykyisen Warmia-Masurian voivodikunnan alueella Puolassa käyty Neljännen liittokunnan taistelu.