stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carl-Henrik Nyström
Opinnot

Nyström kirjoitti ylioppilaaksi ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1905 ja liittyi Viipurilaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1905 - 1908 sekä Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1906 – 1911 ja suoritti diplomi-insinööritutkinnon tie- ja vesirakennusosastolla vuonna 1911. Suomesta Nyström siirtyi opiskelemaan Saksaan, missä hän opiskeli Hannoverin teknillisessä korkeakoulussa ja oli assistenttina sen aineenkoetuslaitoksella. Hän suoritti tohtori-insinöörin tutkinnon vuonna 1913. Hän suoritti opintomatkoja Ruotsiin ja Saksaan vuosina 1925, 1926, 1927, 1930, 1935 ja 1937.
Kohti ensimmäistä maailmansotaa

Opintojensa päätyttyä Nyström sai töitä hampurilaisen A. G. Beton öz Monierbau-nimisestä yrityksestä, jonka palveluksessa hän työskenteli vuoteen 1915 saakka, jolloin hänet nimitettiin kyseisen yrityksen tekniseksi johtajaksi. Tältä johtajan paikalta hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukossa suomalaisille sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 9. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Hänet komennettiin jo kesällä 1915 Hampurin etappiasemalle, missä hän toimi syksyyn 1917 saakka. Hänen tehtäviinsä etappiasemalla oli muun muassa hankkia työtehtäviä työlomille päässeille jääkäreille. Itse hän työskenteli vuodesta 1917 alkaen Hagemannin rakennusliikkeen palveluksessa Hampurissa toimien sen Hampurin haara- ja ulkomaanosaston teknillisenä ja toimitusjohtajana.
Maailmansodan jälkeen

Nyström siirtyi pataljoonan palattua Suomeen Suomen Berliinin lähetystön kauppaosaston palvelukseen, mistä erosi 1. toukokuuta 1921. Myöhemmin hän omisti Berliinissä vuosina 1921 - 1924 teknillisen ja kauppatoimiston. Vuodesta 1924 alkaen hän työskenteli Rich. Helanderin rakennusliikkeen teknillisenä johtajana Helsingissä vuoteen 1927 saakka, jonka jälkeen hän työskenteli neuvottelevana insinöörinä Helsingissä vuoteen 1933 saakka ja perusti kyseisenä ajan jaksona. Hän toimi myös vuosina 1931 – 1933 ylimääräisenä tarkastajana puolustusministeriön tarkastustoimistossa, kunnes vuonna 1933 hänet nimitettiin Hangon kaupungininsinööriksi. Talvi- ja jatkosodan aikana hän toimi siviilitoimensa ohella väestönsuojelu tehtävissä Hangossa.
Opetustoimi

Nyström toimi vuosina 1929–1930 ylimääräisenä ammattipiirustuksen opettajana Teknillisessä korkeakoulussa ja ylimääräisenä tie- ja rautatieopin opettajana sotateknillisessä koulussa, sekä oli ylimääräisenä insinöörinä Tie- ja vesirakennushallituksessa 1930. Rakennusopin opettajana hän toimi Helsingin teknillisessä opistossa vuosina 1930–1931.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 5. helmikuuta 1916  Reservin luutnantti 21. marraskuuta 1918  Kapteeni 1941  Insinöörimajuri 1943 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Oerel-interstadiaali

| Sarja | Vaihe | Alivaihe | Kronozooni | Aika  vuotta sitten |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Holoseeni | Holoseeni | Holoseeni | Preboreaali | 10 640–11 560 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Jääkauden loppuvaihe | Nuorempi Dryas | 11 560–12 700 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Jääkauden loppuvaihe |  Allerød | 12 700–13 350 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Jääkauden loppuvaihe | Vanhempi Dryas | 13 350–13 480 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Jääkauden loppuvaihe |  Bølling | 13 480–13 730 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Jääkauden loppuvaihe | Vanhin Dryas | 13 780–13 860 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Jääkauden loppuvaihe | Meiendorf | 13 860–14 500 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi |  |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | LGM | 18 000–28 000 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Denekamp | 28 000–32 000 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi |  |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Hengelo | 36 900–38 700 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi |  |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Moershoofd |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi |  |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Glinde | 48 000–51 000 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Ebersdorf |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Oerel | 55 400–57 700 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Schalkholz |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Varhaisjääkausi | Odderade | ±74 000 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Varhaisjääkausi |  Rederstall |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Varhaisjääkausi | Brørup |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Varhaisjääkausi |  Herning | -116 000 |
| Pleistoseeni | Eem | Eem |  | 116 000–128 000 |
Sinertävä: kylmää, punertava: lämmintä
Oerel-interstadiaali oli viime jääkaudella ollut melko lämmin jakso 57 700–55 400 radiohiilivuotta sitten tai noin 61 000–56 000 vuotta sitten. Jään uskotaan vetäytyneen tällä kaudella suurelta osin Suomen yltä. Kausi on NGRIP-näytteen interstadiaali 14 tai 16–17. Kaudella oli pohjoisen pallonpuoliskon pohjoisosien lämpötila noin 5 astetta nykyistä elempi, kun se viime jääkauden huipulla oli 10 astetta alempi.
Skandinaviassa kausi oli Bø-kauden alkuvaihe, jolloin jää vetäytyi Norjassa noin 150 m..
Jäätikkö oli silloin kutistunut ja Itä-Lapin Soklin kerrostumissa näkyy luultavasti silloinen metsänraja. Odderade-interstadiaali aloitti ilmastoltaan hyvin vaihtelevan Keski-Veikselin kauden happi-isotooppivaihe 3:n. Kausi oli varhais-Veikselin interstadiaaleja huomattavasti kylmempi. Alankomaissa oli kaudella pensastundran ja tundran raja ja heinäkuun keskilämpötila saattoi olla siellä luokkaa 5–10 °C.
Pohjois-Saksassa oli pensastundran ja koivu/mäntymetsien raja.
Ranskassa Grand Pilessä näkyy Oerel-interstadiaalin aikana noin 50 % pienempi puiden määrä verrattuna interglasiaalin oloihin. Toisaalta kylmimpinä jääkauden jaksoina puita ei kasvanut siellä lainkaan.
Oheissakko

Oheissakko on sakko, jonka siihen tuomittu henkilö joutuu maksamaan saamansa ehdollisen vapausrangaistuksen lisäksi. Oheissakko tuomitaan, kun ehdollista rangaistusta pidetään liian lievänä rangaistuksena rikoksesta. Vapausrangaistuksen ehdollisuus ei vaikuta sakon maksuun, vaan se on aina maksettava. Oheissakon määräämisperiaatteet ovat päiväsakkojärjestelmän mukaisia. Yleisimmin oheissakkoa on käytetty, kun törkeästä rattijuopumuksesta on tuomittu ehdollinen vapausrangaistus.
Suomen lainsäädännössä ei enää käytetä oheissakko-nimitystä, vaan esimerkiksi rikosrekisterilaki (770/1993, 2 §) kutsuu sitä "ehdollisen vankeuden ohessa tuomituksi sakoksi". Oheissakko-nimitys poistettiin lainmuutoksella (523/2001) vuonna 2001. Rikoslaki (39/1889, 6:10 (Arkistoitu – Internet Archive)) käyttää nimitystä oheisseuraamus, joka tarkoittaa sakkoa, koeajan pituista valvontaa ja yhdyskuntapalvelua.
Eppu Nuotio

| Eppu Nuotio |
| --- | --- |
 Eppu Nuotio Helsingin kirjamessuilla 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eija-Riitta Nuotio
Syntynyt: 13. helmikuuta 1962 (ikä 63) Iisalmi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, näyttelijä
Puoliso:  Kurt Nuotio
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eija-Riitta ”Eppu” Nuotio (o.s. Silvennoinen, ent. Rantanen, s. 13. helmikuuta 1962 Iisalmi) on suomalainen kirjailija ja näyttelijä. Hän työskentelee myös ilmaisutaidon opettajana, suomentajana, ohjaajana ja näytelmäkirjailijana.
Nuotion kirjallinen tuotanto sisältää lastenkirjoja, tv-ohjelmia, kuunnelmia, näytelmiä, musikaaleja, konserttikäsikirjoituksia ja romaaneja. Hänen aikuisille suunnattua tuotantoaan ovat esimerkiksi Varkaus-sarja ja toimittaja Pii Marinista kertovat jännitysromaanit. Nuotio on kirjoittanut myös kolumneja ja jatkokertomuksia eri lehtiin. Hän on ollut vuodesta 2002 alkaen Unicefin hyvän tahdon lähettiläs. Nuotio on osuuskuntamuotoisen Crime Time -kustantamon perustajajäsen.lähde?
Nuotio on näytellyt muun muassa teattereissa ja televisiosarjoissa Tuliportaat (1998), Kesäkerttu (1998–1999) ja Sisaret (2003).
Ura

Nuotio valmistui ylioppilaaksi Iisalmen lukiosta 1981. Hän työskenteli Rauman Kaupunginteatterissa 1981 ja Jyväskylän kaupunginteatterissa 1988–1992. Hän näytteli vuonna 1985 ilmestyneessä Rauni Mollbergin Tuntematon sotilas -elokuvassa lotta Kotilaista. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa käsikirjoittamassaan sarjassa Sisaret (2003) ja draamasarjassa Tuliportaat. Vuosina 1998 ja 1999 Nuotio esiintyi televisiossa sanavalmiina tähtitoimittaja Kerttu Ströminä viihdesarjassa Kesäkerttu ja haastatteli ihmisiä eri aloilta pilke silmäkulmassa.
Nuotion kirjallinen tuotanto ulottuu romaaneista musiikkivideoiden ja konserttien käsikirjoituksiin.
Ura > Lasten- ja nuortenkirjallisuus

Vuonna 1997 Nuotion lastenkirja Etsivätoimisto Jalka & Lamppu ja ihmeellinen tapaus oli Finlandia Junior -palkintoehdokkaana.
Nuotio on tehnyt paljon yhteistyötä Tuutikki Tolosen kanssa. Vuonna 2005 he dramatisoivat Oulun kaupunginteatteriin lastennäytelmän Mestaritontun seikkailut Aili Somersalon samannimisen kirjan pohjalta. He ovat kirjoittaneet nuortenkirjat Unienvaihtaja (2005) ja Kuunsulka (2006), monikulttuurisen ja -kielisen Pensionaatti Onnela -sarjan sekä kaksi Sari Airolan kuvittamaa, pienestä Leonardo-pojasta kertovaa kirjaa, Leonardo Leijonavauva (2008) ja Leonardon työt (2009).
Vuonna 2010 Nuotio sai Otavan kirjasäätiön Kaarina Helakisa -palkinnon monipuolisesta työstä lasten- ja nuortenkirjailijana.
Ura > Varkaus-sarja

Nuotion vuosina 2003–2005 ilmestynyt kolmiosainen Varkaus-sarja kertoo Annukka Lehmuksesta, joka on syntynyt samana päivänä, kun Marilyn Monroe kuolee. Ensimmäinen osa, Peiton paikka (2003), käsittelee Annukan lapsuutta 1960-luvun Varkaudessa. Toinen osa, Neitsytmatka (2004), keskittyy Annukan teinivuosiin. Viimeinen osa, Onnellinen loppu (2005), kertoo Annukan elämästä neljänkympin kriisin varjossa 2000-luvun alun Helsingissä.
Ura > Pii Marin -kirjat

Vuonna 2006 Nuotio debytoi jännityskirjailijana romaanilla Musta. Siinä lounaissuomalaiseen pikkukaupunkiin muuttanut tummaihoinen naistoimittaja Pii Marin seikkailee sarjamurhaajan jäljillä. Teoksia on verrattu Leena Lehtolaisen ja Liza Marklundin tuotantoon.
Kuusiosaisen sarjan muut osat ovat Kosto (2007), Maksu (2008), Varjo (2009), Paine (2010) ja keväällä 2011 ilmestynyt sarjan päättävä Loppu. Ensimmäisessä osassa liikutaan tositelevision maailmassa ja toisessa selvitetään lapsenryöstöä ja Kirkkonummen metsissä tapahtunutta pahoinpitelyä. Kolmannen osan tapahtumat käynnistyvät kun nuori musliminainen löydetään surmattuna hääpuvussaan ja sarjan viidennessä osassa käsitellään piinaavaa parisuhdetta. Sarjan viimeisessä osassa Henna ja Mikko ostavat unelmiensa talon, joka osoittautuu homepesäkkeeksi. Kun kauppiasta aletaan etsiä, hänen huomataan kadonneen jäljettömiin.
Ura > Musikaalit

Nuotio on kirjoittanut yhteistyössä Tiina Brännaren kanssa musikaalit kuten Marilyn, Delilah, Liz ja Huone 112, jotka on käännetty englanniksi ja saksaksi. Heitä edustaa suuri saksalainen teatteriagentuuri Gallissas.
Yksityiselämä

Nuotio on naimisissa muusikko ja ohjaaja Kurt Nuotion kanssa. Heillä on kolme lasta. Perhepiiriin kuuluvat myös Kurt Nuotion aikuiset pojat. Nuotiot asuivat pitkään Kemiönsaaren kunnassa Hiittisten saaristossa, josta muuttivat 2014 Berliiniin. Vuonna 2019 he muuttivat takaisin Suomeen.
Palkinnot

Suomalainen kuvakirja -palkinto 1995
Koura-palkinto 1999
Lasten LukuVarkaus -palkinto 2008
Laivakello-palkinto 2009
Kirjava Kettu -palkinto 2010
Kaarina Helakisa -palkinto 2010
Tuotanto > Lastenkirjat

Vartiainen ja kärpäskopteri, lastenkirja, kuvittanut Riitta Uusitalo, Tammi 1994 (ISBN 951-31-0449-4)
Älä ankka aivasta, lasten lorukirja, kuvittanut Markus Majaluoma, Tammi 1995 (ISBN 951-31-0494-X)
Vartiainen ja kovaääninen kuiskaaja, lastenkirja, kuvittanut Riitta Uusitalo, Tammi 1996 (ISBN 951-31-0619-5)
Etsivätoimisto Jalka & Lamppu ja ihmeellinen tapaus, lastenkirja, Tammi 1997 (ISBN 951-31-1062-1)
Ollaan ananas ja kookos: rakkausriimejä, kuvittanut Virpi Talvitie, Tammi 1998 (ISBN 951-31-0917-8)
Muita kuita, satu- ja laulukuvakirja, kuvittanut Virpi Talvitie, Tammi 1999 (ISBN 951-31-1553-4)
Etsivätoimisto Jalka ja Lamppu ja kadonnut enkeli, lastenkirja, Tammi 2000 (ISBN 951-31-1803-7)
Mailikirja, yhdessä Jouni Tossavaisen kanssa, Kopijyvä 2000
Epsukepsu, lastenkirja, kuvittanut Virpi Talvitie, Tammi 2002 (ISBN 951-31-2490-8)
Näin pienissä kengissä, runokirja lasten suruista, Tammi 2003 (ISBN 951-31-2047-3)
Sekuntiviisaripoika, lastenkirja, Tammi 2004 (ISBN 951-31-3117-3)
Silkkipaperitaivas, rakastamisrunoja vauvoille, Tammi 2005 (ISBN 951-31-3261-7)
Unienvaihtaja, yhdessä Tuutikki Tolosen kanssa, Tammi 2005 (ISBN 951-31-3449-0 )
Kuunsulka, yhdessä Tuutikki Tolosen kanssa, Tammi 2006 (ISBN 951-31-3702-3)
Hyttysenkesyttäjä ja muita haaveammatteja, lastenkirja, Tammi 2006 (ISBN 951-31-3561-6)
Koko saaren kingi, Otava 2007 (ISBN 978-951-1-21729-9)
Ripinä & Rapina, lastenrunoja + cd, laulut säveltänyt Anna Anttonen, kuvittanut Tiina Palokoski, Otava 2009 (ISBN 978-951-1-23243-8)
Veikko ja Veikko, Anna Nuotio ja Eppu Nuotio, kuvittanut Kristiina Louhi, Otava 2012 (ISBN 978-951-1-25344-0 )
Veikko ja Veikko lomalla, Anna Nuotio ja Eppu Nuotio, kuvittanut Kristiina Louhi, Otava 2013 (ISBN 978-951-1-26242-8)
Venla T:n rakkaudet, Anna Nuotio ja Eppu Nuotio, Otava 2014 (ISBN 978-951-1-27935-8)
Maami Mustikka yhdessä Maami Snellmanin ja Sanna Pelliccionin kanssa, Bazar, 2015 (ISBN 978-952-2-79200-6)
Tämä vai tuo? Viljan syntymäpäivät, kuvittanut Aino Louhi, Bazar, 2015 (ISBN 978-952-2-79213-6)
Venla T:n se ainoa oikea, yhdessä Anna Nuotion kanssa, Otava 2015
Pirkko Punarinta ja kadonnut polkupyörä.  (Kuvitus: Saara Vallineva)  Bazar, 2018.  ISBN 978-952-279-566-3
Tuotanto > Lastenkirjat > Villilä-sarja (julkaistu Kirjava Kukko -sarjassa)

Villilän Vauhti, lastenkirja, Tammi 1998 (ISBN 951-31-1254-3)
Villilän vauva, lastenkirja, Tammi 2000 (ISBN 951-31-1755-3)
Villilän viheltäjät, lastenkirja, Tammi 2001 (ISBN 951-31-2046-5)
Sirkus saapuu Villilään, lastenkirja, Tammi 2002 (ISBN 951-31-2369-3)
Postia Villilästä, lastenkirja, Tammi 2003 (ISBN 951-31-2715-X)
Radio Villilä, lastenkirja, Tammi 2004 (ISBN 951-31-3118-1)
Villilän Runoilijat ry, lastenkirja, Tammi 2005 (ISBN 951-31-3416-4)
Tuotanto > Lastenkirjat > Pensionaatti Onnela -sarja

Delfinan matka-arkku, 2007 Otava
Täytettyjen tomaattien talvi, 2008 Otava
Kaukaisten rakkauksien kirja, 2010 Otava
Delfinan kellokesä, 2011 Otava
Taikurin poika, 2013 Otava
Tuotanto > Varkaus-sarja

Peiton paikka, Otava 2003 (ISBN 951-1-19773-8)
Neitsytmatka, Otava 2004 (ISBN 951-1-19762-2)
Onnellinen loppu, Otava 2005 (ISBN 951-1-20535-8)
Tuotanto > Pii Marin -romaanit

Musta, Otava 2006 (ISBN 951-1-20963-9)
Kosto, Otava 2007 (ISBN 978-951-1-21676-6)
Maksu, Otava 2008 (ISBN 978-951-1-22411-2)
Varjo, Otava 2009 (ISBN 978-951-1-23257-5)
Paine, Otava 2010 (ISBN 978-951-1-24223-9)
Loppu, Otava 2011 (ISBN 978-951-1-25144-6)
Tuotanto > Ellen Lähteen tutkimuksia

Myrkkykeiso.  Helsinki:  Otava, 2017.  ISBN 978-951-1-30022-9
Anopinhammas.  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-31923-8
Elämänlanka.  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-33251-0
Tuotanto > Salome Virta

Nainen parvekkeella.  (Nuotio, Eppu & Soininen Pirkko)  Bazar, 2016.  ISBN 978-952-2-79303-4
Sakset tyynyn alla.  (Nuotio, Eppu & Soininen Pirkko)  Bazar, 2018.  ISBN 978-952-279-403-1
Punainen vaate.  (Nuotio, Eppu & Soininen Pirkko)  Bazar, 2019.  ISBN 978-952-279-726-1
Tuotanto > Raakel Oksa ratkaisee

Leinikkimekko.  Helsinki:  Gummerus, 2022.  ISBN 978-951-24-2292-0
Tuotanto > Muut kirjat

Valetta, romaani, Tammi 1995 (ISBN 951-31-0663-2)
Ilojen sokeri, surujen suola: mietteitä naisen elämästä, yhdessä  Maikki Harjanteen kanssa, Tammi 1995 (ISBN 951-31-0535-0)
Pariasiaa, parisuhdeopas tähtitoimittaja Kerttu Strömin nimellä, Tammi 1999 (ISBN 951-31-1547-X)
Tuplana kiitos!, romaani, yhdessä Anna Nuotion kanssa, Crime Time 2011 (ISBN 952-5918-41-6)
Mutta minä rakastan sinua, romaani, Otava 2015 (ISBN 978-951-1-26974-8)
Niin kuin vierasta maata.  (Romaani)  Helsinki:  Gummerus, 2021.  ISBN 978-951-24-2291-3
Filmografia > Käsikirjoittajana

Pikku veturi (1995–2000)
Kesäkerttu (1998–1999)
Paristo (2002)
Sisaret (2003)
Filmografia > Näyttelijänä

Tuntematon sotilas (1985) – lotta Kotilainen
Kirkko keskellä kylää (1986, televisiosarja)
Saapasmanni (1995, lyhyt lastenelokuva) – Akun äiti
Alma ja kadonneen pipon arvoitus (1996)
Tuliportaat (1998) - Soili Jalaspuro
Kesäkerttu (1998–1999)
Sisaret (2003, televisiosarja) – Kaija Liimatainen
Lähde
Aiheesta muualla

Eppu Nuotion blogi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef 
Eppu Nuotio Helsingin kirjamessuilla lokakuussa 2007.
Flannery O’Connor

Flannery O’Connor vuonna 1947.
Mary Flannery O’Connor (25. maaliskuuta 1925 Savannah, Georgia – 3. elokuuta 1964 Milledgeville, Georgia) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka postuumisti julkaistu novellikokoelma Complete Stories (1971) sai vuonna 1972 kirjallisuuspalkinnon National Book Award for Fiction. Jussi Nousiainen on suomentanut valikoiman teoksen novelleja, ja ne julkaistu kokoelmana Palava kehä (Otava 1984).
O’Connorin tunnetuin teos on romaani Wise Blood (1952), josta John Huston ohjasi vuonna 1979 hirtehishumoristisen draamaelokuvan Wise Blood – levoton veri. O’Connorin tuotantoon kuuluu vain kaksi romaania ja 32 novellia, joiden tunnuspiirteinä ovat groteskit henkilöhahmot, etiikan ja moraalin pohdinta, roomalaiskatolinen usko ja etelävaltioiden kulttuuri.
O’Connor suoritti college-opintoja Georgiassa ja opiskeli luovaa kirjoittamista Iowan yliopiston kursseilla. Viimeiset kymmenen vuotta elämästään hän kärsi vakavasta punahukasta ja asui äitinsä maatilalla Georgian Milledgevillessä. Hän kuoli alle 40 vuoden iässä 1964.
O’Connorin tuotantoa sävyttää hänen katolisuutensa: perisynti, pelastus ja armo, ja niiden aiheuttamat ongelmat ratkeavat väkivallalla. Teoksista käytetään luonnehdintaa "etelän gotiikka" ja "uusgotiikka".
Suomennetut teokset

Palava kehä , valikoima kokoelmasta Complete Stories (1971), suom. Jussi Nousiainen, Otava 1984 Sarja: Otavan kirjasto 31 ISBN 951-1-07996-4
Elämä jonka pelastat voi olla omasi
Greenleaf
Hyvää miestä ei hevin löydä
Ilmestys
Joki
Kaikki nousevat, yhtykää!
Keinotekoinen neekeri
Kodin mukavuudet
Kunnon maalaisväkeä
Metsämaisema
Onnenpotku
Pakkosiirtolainen
Palava kehä
Rammat käykööt ensin sisälle
Tuomiopäivä
Oskar Nyström

Oskar Nyströmin roolikuva 1920-luvulta.
Oskar Aleksander Nyström (12. marraskuuta 1879 Oulu – 19. huhtikuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja kuplettilaulaja.
Reino Hirvisepän mukaan hän oli jo pikkupojasta alkaen iloinen lauleskelija, jota ei paljon tarvinnut yllyttää esiintymisiin.
Tarpeeksi matkusteltuaan hän asettui aloilleen ja perusti perheen. 
Elääkseen hän ryhtyi laulamaan silloin muodissa olevia J. Alfred Tannerin ja Pasi Jääskeläisen tunnetuksi tekemiä laulelmia. 
Laulajan tie kulki luonnollista rataansa ensin pienimuotoisissa tilaisuuksissa ja myöhemmin kabareissa, elokuvien väliajoilla sekä myös kahviloissa ja ravintoloissa. 
Esiintymismatkoillaan Nyström kiersikin sitten ahkerasti Suomea ristiin rastiin. Reino Hirvisepän mukaan Nyström oli tyypillinen taiteilijaboheemi: ailahteleva, valoisa ja leikkisä, hyvinä päivinä liikaakin irti maasta, masennustiloissa taas helposti epätoivoon vaipuva ja lasista lohdutusta etsivä. Parhaimmillaan hän oli kuitenkin värikäs ja innostava persoonallisuus.
Nyström henkilönä

Nyströmin ulkonäköä kuvannee parhaiten erään hänen aikalaisensa lausunto: "Kasvoiltaan tumma kuin etelän yö, vaikka olikin Pohjolan valkeasta kaupungista kotoisin." Nyström esiintyi Tannerin tapaan pukeutuneena tilanteeseen kulloinkin sopiviin, koomisiin asuihin. Hänen mimiikkansa oli erinomainen, joskin tanssi- ja voimistelutemput eivät olleet hänen vahvoja puoliaan. Esiintymistilanteissa häntä avusti säestäjä, useimmiten pianolla, sillä sen ajan elokuvateattereissa sellainen kuului olla omasta takaa taustamusiikin soittamista varten. Nyström itse osasi Hirvisepän mukaan soittaa pianoa vain 'kotitarpeiksi'.
Julkaisut

Nyströmin kupletit julkaisi E. E. Falck (hänen vaimonsa Ebba o.s. Falck) vuonna 1923. Kupletit ilmestyivät kuutena vihkosena nimellä "Humoristisia lauluja". Kuplettiensa aiheina Nyströmillä - kuten yleensä sen ajan viisumaakareilla - olivat ajankohtaiset päivän tapahtumat kuten pula-aika, kieltolaki, elokuvat, eri ammattien harjoittajat ja tietenkin vastakkaisen sukupuolen edustajat. Hirvisepän mukaan tunnetuin ja myös suosituin Nyströmin lauluista on hänen kuplettinsa "Naiskonduktööri". Reino Hirviseppä kertoo, että Tannerin menestyksekäs esimerkki saattoi sekä Nyströmin että monen muun hupilaulajan seuraamaan monessakin suhteessa tätä ajan kuplettikuningasta. Hänen mukaansa myös Nyströmin ohjelmistossa tapaa aiheeltaan, tekotavaltaan ja joskus jopa säveleltään samoja kupletteja kuin Tannerilla, tosin jo väljähtyneinä ja uudesti lämmitetyn makuisina. Esimerkkinä Tannerin jäljittelyistä Hirviseppä mainitsee muun muassa kappaleet "Posetiivari", "Tanssit Tarvaisen torpassa", "A mita ostamaks", "Meripojan tervehdys", "Autoduetto", "Neuvoja naimattomille" ja "Ryssän tulo Suomeen". Hirviseppä mainitsee tässä yhteydessä myös Tatu Pekkarisen, jolta vaikutteita on usein myös selvästi havaittavissa.
Arvioita

Pirjo Kukkonen sen sijaan korostaa sitä, että Nyström oli kuitenkin värikäs esiintyjä, jota voi täydellä syyllä verrata Tanneriin. Tässä yhteydessä hän mainitsee esimerkkeinä muun muassa kappaleet Onks teillä kuponkii, Suurlakkomuistoja, Kieltolaki-laulu, Havaintoja elävistä kuvista, Helsinki ennen ja nyt, Heila Hermannista, Baalit mallassaunassa ja Neuvoja naimattomille.Jäljittelyä tai ei, niin joka tapauksessa kuplettiin, jos mihin taiteen lajiin pätee vanha sanonta, jonka mukaan "uskovaisten tavara on yhteistä". Sävellyksissä ei pyrittykään omaperäisyyteen, vaan mahdollisimman tuttuja melodioita käytettiin aina, kun sopiva sattui löytymään. Kupletissa painopisteenä olikin naseva sanallinen ilmaisu. Puheosuuksia olikin esityksissä paljon, ainakin joka säkeistön välissä. Eräs kupletti-ilmaisun tehokeino olikin valita nimenomaan tuttu melodia, jolloin kuuntelija ei keskity kuuntelemaan musiikkia, vaan keskittyy seuraamaan esitykseen liittyvää mimiikkaa ja nasevaa tarinaa.
Kuoleman jälkeinen aika

Tuntemattomasta syystä Nyström teki itsemurha asunnossaan Helsingissä vuonna 1924. Hänen tuotantoaan alettiin levyttää vasta hänen kuolemansa jälkeen. Suurin osa levytyksistä tehtiin vuosina 1927–1929. Suomalaisista artisteista eniset Nyströmin tuotantoa ovat levyttäneet Heikki Tuominen ja Armas Hanttu. Myös amerikansuomalaiset tekivät levytyksiä jonkin verran, asialla olivat muun muassa Hannes Saari, Elmer Lamppa ja Kuuno Sevander.
Aiheesta muualla

”Pirkkalan piika” (sanat Oskar Nyström, esittäjä Heikki Tuominen, levytetty 1929) Raita-tietokanta
”Naiskonduktööri” (sanat ja sävel Oskar Nyström, esittäjä Heikki Tuominen, levytetty 19.10.1929 Berliinissä) Raita-tietokanta
Oskar Nyströmin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Oskar Nyströmin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz