stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Katalaasi
Käyttö

Katalaasia käytetään tunnistamaan gram-positiivisia bakteereja toisistaan niin kutsutulla katalaasitestillä. Stafylokokeilla on katalaasientsyymi, joten ne hajottavat vetyperoksidia hapeksi ja tämä näkyy kuplien muodostumisena. Streptokokeilla ja enterokokeilla katalaasia ei ole, joten ne eivät tuota happea vetyperoksidista eikä kuplia muodostu..
Elintarviketeollisuudessa katalaasia käytetään muun muassa parantamaan maitotuotteiden säilyvyyttä ja ennen juuston valmistusta sekä kananmunajauheen valmistuksen yhteydessä. Tekstiiliteollisuudessa vetyperoksidia käytetään valkaisemaan kankaita ja kuituja. Katalaasia käytetään tekstiiliteollisuudessa poistamaan ylimääräinen vetyperoksidi kankaista ja kuiduista ennen värjäystä.
Bratskin vesivoimalaitos

| Bratskin vesivoimalaitos    Братская ГЭС |
| --- | --- |
 Voimalaitos lokakuussa 2012.
Valtio:  Venäjä 
Sijainti:  Bratsk 
Koordinaatit:  56°17′10″N, 101°47′10″E
Rakentaminen alkoi:  1954 
Sähköverkkoon:  1967 
Valmistunut:  1967 
Omistaja:  Irkutskenergo 
Pato
Tyyppi:  gravitaatiopato (betoninen osa ja maapato)
Vesistö:  Jenisein vesistö
Joki tai koski:  Angara
Valuma-alue:  736 000 km²  
Korkeus reunalle:  401,79 m mpy.
Korkeus:  124,5 m  
Pituus:  924 m  
Tilavuus:  7 500 000 m³  (betonia)  40000000 m³ (maapato)
Juoksutuskanavia:  10 
Juoksutusvirtaama:  4 680 m³/s 
Yläpuolinen patoallas
Nimi:  Bratskin tekojärvi
Pituus:  924  m 
Pinta-ala:  5 470 km²  
Kokonaistilavuus:  169,27 km³  
Sääntelytilavuus:  35,08 km³ 
Inaktiivinen tilavuus:  133,47 km³
Syvyys:  31 m (keskisyvyys) 
Keskikorkeus:  394,73 m  mpy. 
:  (391,73–401,73 m mpy.)
Voimalaitos
Tyyppi:  säännöstelyvoimalaitos
Käyttötarkoitus:  sähköenergia
Pudotuskorkeus:  106 m  
Rakennevirtaama:  4 562 m³/s  
Turbiinit:  18 × Francis (250 MW) 
Kapasiteetti:  4 500 MW  
Vuosituotanto:  22,6 TWh 
 fiBratskin vesivoimalaitos 
Commons:  luokka
Bratskin voimalaitos (ven. Братская ГЭС, Bratskaja GES) on vesivoimala Angarajoessa Bratskin kaupungissa Irkutskin alueella Venäjällä. Vuonna 1967 Neuvostoliiton aikana valmistunut vesivoimala oli maailman suurin vuoteen 1971 saakka , jolloin Krasnojarskin vesivoimalaitos ohitti sen kapasiteetillaan. Bratskin voimalalla on toinen nimi (ven. 50-летия Великого Октября, 50-letija Velikogo Oktjabrja), joka on vapaasti käännettynä ”Lokakuun vallankumouksen 50-vuotispäivä” Voimalaitoksen omistaa ja sitä operoi nykyään Irkutskenergo. Vuonna 2007 siinä työskenteli 721  työntekijää.
Historiaa

Voimalan rakentaminen aloitettiin vuonna 1955 ja jo vuonna 1961 käynnistettiin voimalan neljä ensimmäistä 225 MW vesiturbiinia. Rakentaminen jatkui ja lisää turbiineja liitettiin sähköntuotantoon lähes vuosittain. Turbiineja käynnistettiin valmistumisjärjestyksessä mutta myös tekojärven täyttymisen tahdissa. Vuonna 1962 käynnistettiin 6 turbiinia ja seuraavana vuonna 6 lisää, mutta kaksi viimeistä turbiinia käynnistettiin vasta vuosina 1965 ja 1966.
Tekojärvi saatiin toimintakorkeuteensa vuonna 1967. Vuoteen 1967 mennessä oli voimalan tuotantokapasiteetti kasvanut 4 100 megawattiin. Voimalassa käytettiin silloin 16 kappaletta 225 MW ja kaksi 250 MW tehoista turbiinia. Nykyinen tilanne saavutettiin, kun kaikki turbiinit päivitettiin 250 megawattiin.
Vesivoimalaa rakennettiin kaukana teollisuuskeskuksista ja rakentamisen aikana Bratskin seudulle kohosi muutakin teollisuutta. Kommunistipuolueen ja Komsomolin kutsusta rakennustöihin osallistui tuhansia työntekijöitä, miehiä ja naisia, näyttämään muille esimerkkiä erittäin tuottavasta työstä. Monet rakentamiseen osallistuneet työntekijät saivat huomionosoituksina valtion jakamia palkintoja.
Padon perusta syyskuussa 1959
Yleiskuvaa jelmikuussa 1960
Yleiskuvaa maaliskuussa 1960
Työntekijöitä maaliskuussa 1960
Yleiskuvaa lokakuussa 1960
Turbiinien spiraali maaliskuussa 1961
Yleiskuvaa maaliskuussa 1961
Voimalinjoja maaliskuussa 1962
Muistolaatta vuonna 2015
Pato ja tekojärvi

Voimalaitoksen pato koostuu maapadosta ja betonisesta gravitaatiopadosta, joiden yhteispituus on 5 140 metriä. Pato on lähes suora koko matkallaan, kun se ylittää jokilaakson kohoten joesta 124,5 metrin korkeuteen. Maapatoa on betonipadon vasemmalla eli luoteispuolella 723 metriä ja oikealla puolella 2 987 metriä. Padon yli kulkevat pitkittäissuunnassa rinnakkain Baikalin–Amurin rautatien lyhyt osuus ja maantie. Padon betonisen osan pituus on 1 430 metriä, josta voimalaitoksen voimantuotannollisen osan muodostaa keskellä sijaitseva 924 metriä pitkä ja yli 100-metrinen osuus. Betonipadon vasemmalla puoliskolla sijaitsevat 20 veden tulovesiaukkoa, josta vesi johdetaan paineputkilla padon alaosaan lähes joen vedenpinnan tasolle asti. Siellä sijaitsee 516 metriä pitkä voimalaitosrakennus. Rakennuksen oikealla puolella sijaitsee 10 ohijuoksutuskanavaa, jotka ottavat porttien takaa vettä ja ohjaavat veden alas kanavaluiskia myöten joen ala-altaaseen. Kanavat ovat yhteensä 242 metriä leveät ja niiden kautta voidaan normaalin vedenkorkeuden vallitsessa ohijuoksuttaa noin 4 680 kuutiometriä sekunnissa (m³/s) ja korkeanveden aikana 6 000 m³/s vettä. Jos vedenkorkeus ylittää edellä mainitun rajan, voi vesi jo ylittää padonharjan.
Padon taakse on kertynyt laaja tekojärvi. Tekojärven järvimäinen osa muodostaa moniosaisen vesistön. Sen järvimäinen osa mahtuu 100 × 100 neliökilometrin alueelle, mutta jos tarkastellaan Angaran jokilaakson uomaa, ulottuu sen tulva-alue yli 565 kilometrin päähän yläjuoksulle. Vesi tulvii myös Ijan ja Okan sivujokia verrattain kauaksi yläjuoksulle päin. Suurin avoveden alue on 33 kilometriä leveä. Tekojärven pinta-alaksi ilmoitetaan 5 470 neliökilometriä (km²) ja sen tilavuudeksi 169,27 kuutiokilometriä (km³). Järven valuma-alue on 736 000 km². Voimalan vedenkäyttöä voidaan suunnitella vuoden pituisella aikavälillä.
Pato joen vasemmalta rannalta kuvattuna vuonna 2008
Padon harjalla kulkee rautatiet ja maantie, toukokuussa 2005
Tekojärvi satelliittikuvassa
ja talvivkuvassa.
Voimalaitos

Voimalaitoksen sähköä tuottavan osan leveys padossa on 516 metriä. Voimalarakennuksen pituus on 515,5 metriä ja leveys 37,6 metriä. Padon läpi tulee voimalarakennuksen alle 20 tulovesiputkea, jotka ohjaavat vettä 18 pystyakselinsa varassa pyörivälle vesiturbiinille. Vesiturbiinit ovat Francis-turbiineja, joiden mekaaninen teho on 250–255 megawattia (MW). Käytössä on 12 mallin RO-115-V-558 ja 6 mallin RO-662-VM-550 juoksupyörää. Juoksupyörien halkaisija on 5,5 metriä ja turbiinien rakennevirtaama on kullakin 254 m³/s. Ne on suunniteltu toimivan vähintään 101,5 metrin pudotuksella, joka voi olla hyvän vesitilanteen vallitessa suurempikin. Turbiinit pyörittävät ilmajäähdytteisiä mallin SV-1190/250-48 sähkögeneraattoreita, jotka antavat pyörimisnopeudella 125 kierrosta minuutissa sähkövirtaa 15 750 voltin jännitteellä. Voimalarakennuksessa on tilaa vielä kahdelle vesiturbiiniyksikölle. Bratskin voimalan kapasiteetti on 4 500 MW ja vuosituotanto on 22 600 gigawattituntia eli 22,6 terawattituntia.
Voimalaitoksen muuntamoalue sijaitsee joen vasemmalla rannalla ja se muodostuu kahdesta muuntamosta, jotka nostavat jännitteet kahteen erisuuruiseen korkeajännitteeseen. Kymmenen turbiiniyksikköä on kytketty 220 000 voltin ja kahdeksan yksikköä 500 000 voltin muuntajiin. Sähkö siirretään kuluttajille 25 voimalinjaa pitkin, joista viisi on 500 000 voltin linjaa. Noin 75% sähköenergiasta myydään Bratskin alumiinitehtaalle.
Voimalinjoja voimalasta
Voimalaitos oikealta rannalta syyskuussa 2010
Muuntamoalue vasemmalla rannalla
Huomautuksia

1 2 3 4 5 6 7 8  Tieto saatu venäjänkielisen wikipedian artikkelista ru:Братская ГЭС. Tietoihin ei ole siellä lähdettä, josta asian voisi tarkistaa.
↑  Tieto saatu ukrainankielisen wikipedian artikkelista uk:Братська гідроелектростанція. Tietoihin ei ole siellä lähdettä, josta asian voisi tarkistaa.
↑  Tarkasteltu Bing Maps- ja ACME Mapper-karttapalvelujen katta- ja satelliittikuvia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bratskin vesivoimalaitos Wikimedia Commonsissa
Käännös suomeksi
Karlskoga Tidning

Karlskoga Tidning oli vuonna 1883 perustettu ruotsalainen sanomalehti. Se ilmestyi alun perin Norassa, koska lehtiä sai julkaista vain kaupungeissa ja kauppaloissa, mutta vuonna 1923 se siirtyi Karlskogaan. Kolmipäiväinen lehti muuttui 1935 kuusipäiväiseksi. Vuonna 2010 sen painos oli 7 300. Lehden omistaja Stina Lysholm myi lehtensä vuonna NWT-Koncernin omistajalle, Anderin perheelle..
Karlskoga Tidning yhdistettiin toiseen paikalliseen lehteen Karlskoga-Kurireniin vuonna 2020, ja nimeksi tuli Karlskoga Tidning Kuriren. Jo lähes kymmenen vuotta ne olivat ehtineet toimia saman katon alla, ja uutissisältökin oli ollut lähes sama, mutta poliittisilta mielipiteiltään ne olivat erilaisia: Karlskoga Tidning oli oikeistolainen.
Tuiranpuisto

Tuiranpuisto on noin 10 hehtaarin laajuinen Tuiran kaupunginosan keskuspuisto Oulussa. Alun perin Oulun kaupunginsairaalaa varten varattu alue on vanhoja rakennuksia lukuun ottamatta lähes luonnontilainen. Puistoa kiertää kuntopolku, joka talvisin kuuluu kaupungin ylläpitämiin hiihtolatuihin. Vanhat rakennukset on suojeltu ja niihin on sijoitettu kaupungin terveydenhuollon ja sosiaalitoimen tiloja. Alueella toimivat muiden muassa Lassin päiväkoti, mielenterveystoimiston kriisiosasto, vammaisten asumisyksiköt Schjerfbeck-koti ja Weikonkoti sekä Koskenrannan kuntoutuskoti. Puiston suojeluasemakaavasta on kaupunki saanut vuoden 2005 Oulun läänin rakennussuojelupalkinnon. Puiston luoteiskulmasta kaavoitettiin 1990-luvun lopulla tontti Oulun kaupungin Tuirankartano-nimiselle sosiaali- ja terveydenhoidon palvelukeskittymälle.
Laboratoriorakennus keväällä sateisella säällä
Historia

1880- ja 1890-luvuilla Oulussa levisivät kulkutaudit kuten isorokko, tuhkarokko ja suolikuume, ja lisäksi koleran leviämistä kaupunkiin pelättiin. Kaupungissa oli tuolloin vain yksi virallinen sairaala, Oulun lääninsairaala. Kaupunginvaltuusto päätti joulukuussa 1894, että kunnallissairaala rakennettaisiin Toppilaan menevän tien varteen Tuiraan. Paikka oli laaja metsäalue, jonka huonona puolena pidettiin sen syrjäistä sijaintia. Sairaala-alueen suunnitelmat tilattiin arkkitehti Magnus Schjerfbeckiltä.
Maria Åströmin tekemän lahjoituksen turvin kunnallissairaalan alueelle rakennettiin hermosairaala eli mielisairaala korvaamaan köyhäintalon yhteydessä toiminutta mielisairasosastoa. Lääninarkkitehti Viktor J. Sucksdorffin suunnitteli sairaalan ja lääkärinasunnon. Puiston koilliskulmaan Tuirantien varteen rakennettiin myös synnytyslaitos korvaamaan Sonnisaaressa ollutta vanhaa synnytyssairaalaa. Synnytyslaitos valmistui vuonna 1926.
Synnytykset siirrettiin Oulun yliopistolliseen sairaalaan jo 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. 1990-luvun puolenvälin tienoilla oli 
sairaalatoiminta alueelta siirtynyt muualle. Aiemmin ulkopuolisilta suljettu alue muuttui yleiseksi puistoksi, jossa vanhat rakennukset on suojeltu ja pääosin kunnostettukin uusiin käyttötarkoituksiin.
Rakennukset

Kunnallissairaalan sairasosasto (Lassin päiväkoti toimi rakennuksessa kesään 2023 saakka), suunnitellut arkkitehti Magnus Schjerfbeck, suunnitteluvuosi ja valmistumisvuosi (1896:1900)
Kulkutautiosasto eli Ruttola (nyk. Schjerfbeck-koti), Magnus Schjerfbeck (1896:1901)
Ylilääkärinasunto, jossa toimi pitkään Helmerkoti (nyk. Koskenrannan kuntoutuskoti) Viktor J. Sucksdorff (1907:1909)
Hermola Viktor J. Sucksdorff (1907:1909)
Eristysosasto (nyk. Weikonkoti) (1912)
Synnytyslaitos (nyk. mielenterveystoimiston kriisiosasto) Otto F. Holm (1922:1926)
Ruumishuone, laboratorio (rakennus jossa vesitorni), ruokala ja varastorakennus Magnus Schjerfbeck (1896:1900)
Kuvia puistosta

Sairasosasto, Lassin päiväkoti toimi rakennuksessa kesään 2023 asti
Hermola
Vanha synnytyslaitos
Laboratoriorakennus vesitorneineen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuiranpuisto Wikimedia Commonsissa
Oulun nähtävyydet
| --- | --- |
Puistot ja nähtävyydet:   Franzénin puisto  Heinätorin puisto  Hollihaan puisto  Hautausmaa  Mannerheimin puisto  Hupisaaret  Kasvitieteellinen puutarha  Kaupunginojan puistovyöhyke  Letonniemi  Markkuun ryhmäpuutarha  Pilpasuo  Tuiranpuisto  Hautausmaa  Äimäraution siirtolapuutarha 
Museot:   Automuseo  Kierikkikeskus  Merimiehenkotimuseo  Sahamuseo  Pohjois-Pohjanmaan museo  Taidemuseo  Turkansaaren ulkomuseo 
Rakennukset ja alueet:   Kauppahalli  Kauppatori  Kaupungintalo  Kaupunginteatteri  Maikkulan kartano  Nallikari  Nuijamiesten lava  Pikisaari  Rotuaari  Tietomaa  Tuiran sillat  Tuomiokirkko  Vesaisenlinna  Villa Hannala  Ylikiimingin kirkko 
Patsaat ja veistokset:   Frans Mikael Franzénin patsas  Futura – Tuntematon  Inhimillisen kosketuksen ja teknologian vuorovaikutus  Kalasääski ja lohi  Kevätmyrskyä  Pallautuneet  Pohjan neito  Polskis  Ruutuvihko  Siivet  Toripolliisi  Tuirasta Ruijan rannoille  Valaistuksen tie
Alma Koskela

| Alma Koskela |
| --- | --- |
Luoja(t):  Väinö Linna
Näyttelijä(t):  Anja Pohjola Ritva Jalonen
Ensi- esiintyminen:  Täällä Pohjantähden alla -romaanit
Henkilötiedot
Sukupuoli:  nainen
Asuinpaikka:  Pentinkulma
Suhteet
Puoliso(t):  Jussi Koskela
Lapset:   Akseli  Aleksis  August 
Lastenlapset:   Vilho  Eero  Voitto  Kaarina  Juhani 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alma Koskela (1859-?) on torppari Jussi Koskelan vaimo Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla. Pariskunnalla on kolme poikaa, Akseli, Aleksi ja Akusti, joista kaksi jälkimmäistä teloitetaan kenttätuomion päätöksellä Suomen sisällissodan loppuvaiheessa.
Alma on luonteeltaan sopeutuvainen ja ahkera. Hän sietää aviomiehensä hermostumiset kärsivällisesti ja tyytyy vähään.
Alma esiintyy trilogian jokaisessa osassa. Hän on myös ensimmäinen nainen joka mainitaan romaanissa nimeltä.
Edvin Laineen ohjaamissa elokuvasovituksissa Täällä Pohjantähden alla ja Akseli ja Elina Almaa näytteli Anja Pohjola. Timo Koivusalon ohjaamissa elokuvasovituksissa Täällä Pohjantähden alla ja Täällä Pohjantähden alla II Almaa näytteli Ritva Jalonen.
Fehmarnin Belt

Satelliittikuvaan piirretty Fehmarnin Beltin ylittävä laivareitti.
Fehmarnin Belt (saks. Fehmarnbelt, tansk. Femern Bælt; Fehmarninsalmi) on salmi Tanskan Lollandin ja Saksan Fehmarnin saarten välillä. Salmen ali on tarkoitus rakentaa vajaa 18 kilometriä pitkä maantie- ja rautatietunneli.
Tunnelihanke

Vuonna 2011 Tanskan kansankäräjät päätti alustavasti runsaat viisi miljardia euroa maksavasta tunnelista. Suunnitellussa tunnelissa kulkisi yhteensä neljä maantiekaistaa (kaksi kumpaankin suuntaan) ja kaksiraiteinen rautatie. Kolmesta varsinaisesta rinnakkaisesta tunnelista koostuvan tunnelihankkeen oli alkujaan tarkoitus ajoittua ajanjaksolle 2014–2020. Loppuvuonna 2015 tunnelihanke oli vasta rakennustyötä edeltävässä suunnittelu-, lupa-, lainsäädäntö- ja valmisteluvaiheessa. Hankkeen kokonaiskustannuksiksi arvioitiin huhtikuussa 2015 liikenneliittymineen Tanskalle noin 8–9 miljardia ja Saksalle noin 2,2 miljardia euroa.
Valmistuessaan 2020-luvulla se mahdollistaa suorat auto- ja junamatkat Hampurista Kööpenhaminaan ja vauhdittaa siten Pohjoismaiden ja Saksan kaupankäyntiä. Maantieyhteys lyhenisi 17,6 kilometriä pitkän Rødby–Puttgarden-tunnelin avulla noin 160 kilometriä. Suunniteltu matkustusaika tunnelin läpi olisi junalla noin seitsemän minuuttia ja maanteitse noin kymmenen minuuttia.
Tällä hetkellä Fehmarnin Beltissä liikennöivät autolautat puolen tunnin välein.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fehmarnin Belt Wikimedia Commonsissa
Fehmarnbelt-Komitee (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi), (tanskaksi)
Itämeren osat
| --- | --- |
Pohjanmereltä varsinaiselle Itämerelle:   (Skagerrak)  Kattegat  Belttienmeri  Tanskan salmet Juutinrauma  Iso-Belt  Vähä-Belt  Samsøn Belt  Langelandin Belt  Fehmarnin Belt  Kielinlahti Kielinvuono  Eckernfördenlahti  Schlei  Flensburginvuono  Mecklenburginlahti 
Varsinainen Itämeri:   Arkonan allas  Bornholmin allas  Gotlanninmeri Gdańskinlahti  Gotlannin allas 
Suuret lahdet:   Riianlahti  Suomenlahti  Pohjanlahti Ahvenanmeri  Saaristomeri  Selkämeri  Merenkurkku  Perämeri
Kefoditsiimi

| --- | --- |

Kefoditsiimi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(6R,7R)-7-[[(2Z)-2-(2-amino-1,3-tiatsol-4-yyli)-2-metoksi-iminoasetyyli]amino]-3-[[5-(karboksimetyyli)-4-metyyli-1,3-tiatsol-2-yyli]sulfanyylimetyyli]-8-okso-5-tia-1-atsabisyklo[4.2.0]okt-2-eeni-2-karboksyylihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 69739-16-8
ATC-koodi: J01DD09
PubChem CID: 5361871
DrugBank: DB13470
Kemialliset tiedot
Kaava: C20H20N6O7S4 
Moolimassa: 584,7
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 88 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: noin 3,5
Ekskreetio: renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: intramuskulaarinen, intravenoosi
Kefoditsiimi (C20H20S4N6O7) on kefalosporiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään lääketieteessä antibioottina.
Ominaisuudet ja käyttö

Kefoditsiimi on optisesti aktiivista ja sen ominaiskiertokyky on -55,9. Kefoditsiimi on niin sanottu kolmannen sukupolven kefalosporiini ja sen antibioottiset ominaisuudet perustuvat bakteerin soluseinän synteesin estämiseen. Lääkeaine on suhteellisen laajakirjoinen ja sen teho on samankaltainen kefotaksiimin kanssa tai hieman sitä heikompi. Kefoditsiimillä on muista kefalosporiineista poiketen immuunipuolustusta muuntelevia ominaisuuksia. Se esimerkiksi aktivoi fagosyyttejä ja vähentää sytokiinien tuotantoa. Tosin vaikutukset ovat osin kiistanalaisia. Aine annostellaan ruiskeena lihakseen tai suoneen. Sitä voidaan käyttää hengitysteiden infektioiden ja virtsatulehdusten hoidossa.
Haittavaikutukset

Kefoditsiini on useimmiten hyvin siedetty lääkeaine. Mahdollisia haittavaikutuksia voivat olla pistokohdan kipu, ihottuma ja ruuansulatuselimistön oireet.
Ståle Solbakken

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 27. helmikuuta 1968 (ikä 56)
Syntymäpaikka: Kongsvinger, Hedmark, Norja
Seura
Seura:  Norja
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989–1994 |  Hamarkameratene | 100 | (35) |
| 1994–1997 |  Lillestrøm | 99 | (34) |
| 1997–1998 |  Wimbledon | 6 | (1) |
| 2000–2001 |  FC Kööpenhamina | 14 | (4) |
Maajoukkue
| 1994–2000 |  Norja | 58 | (9) |
Valmennusura
2002–2005:  Hamarkameratene
2006–2011:  FC Kööpenhamina
2011–2012:  FC Köln
2012–2013:  Wolverhampton
2013–2020:  FC Kööpenhamina
2021–:  Norja
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ståle Solbakken (s. 27. helmikuuta 1968) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimii Norjan maajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana

Solbakken aloitti peliuransa pienen norjalaisseura Gruen riveissä. 21-vuotiaana vuonna 1989 Solbakken otti ison askeleen urallaan eteenpäin ja siirtyi Hamarkamerateneen. Hamarilaisseuran riveissä Solbakken pelasi seuran noustessa ykkösdivisioonasta ylimmälle sarjatasolle Tippeligaeniin mestarina. Solbakken pelasi Ham-Kamissa 100 ottelua tehden niissä 35 osumaa, kunnes 1994 siirtyi Lillestrømiin. Tuolloin Solbakken sai myös kutsun Norjan maajoukkueeseen, jossa hän olikin myöhemmin tärkeä mies pelaten 58 A-maaottelua. Hän osallistui myös MM-kisoihin 1998 ja EM-kisoihin 2000. 
Solbakken siirtyi ulkomaille 1997, mutta visiitti jäi lyhyeksi. Hän pelasi Wimbledonissa 6 ottelua tehden yhden maalin. Jouduttuaan riitoihin päävalmentaja Joe Kinnearin kanssa, hänet myytiin 1998 tanskalaiseen Aalborgiin.
Aalborgissa Solbakken voitti Tanskan mestaruuden 1999 ja Tanskan Cupin 2000, jolloin hänet palkittiin myös Vuoden pelaajana Tanskassa. 
Solbakken halusi siirtyä isompiin ympyröihin, mutta vuonna 2000 hän siirtyi FC Kööpenhaminan riveihin. Solbakken ehätti pelata seurassa vain neljätoista ottelua, kun hän maaliskuussa 2001 sai sydänkohtauksen harjoituksissa. Solbakken todettiin kliinisesti kuolleeksi, mutta hänet onnistuttiin elvyttämään ambulanssissa. Solbakkenin pelaajaura päättyi kyseiseen onnettomuuteen.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Tanskan mestaruus (2): 1999, 2001
Tanskan cup: 2000
Vuoden pelaaja Tanskassa: 2000
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Tanskan mestaruus (7): 2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2016, 2017, 2019
Hopeaa (2): 2014, 2015
Royal League: 2006
Tanskan Cup (3): 2009, 2015, 2016
Hopeaa: 2007, 2014
Norjan vuoden valmentaja: 2004
Tanskan vuoden valmentaja (3): 2007, 2011, 2016
Hiusjää

Hiusjäätä puun pinnalla.
Hiusjää, joskus myös jäähius tai lumihius on tyynellä pakkassäällä lahon lehtipuun pinnalle muodostuvaa jäätä, joka muistuttaa nimensä mukaisesti hiuspehkoa tai turkkia. Yksittäiset ”hiukset” ovat sadasosamillin paksuisia ja voivat kasvaa suojaisessa paikassa jopa 15 senttimetrin mittaisiksi, jolloin ne myös kihartuvat. Rihmojen kasvutiheys voi olla jopa 100/cm², mikä on yhtä paljon kuin hiusten tiheys ihmisen päänahassa.
Hiusjää vaatii muodostuakseen liilatali-nimisen sienen (Exidiopsis effusa) rihmastoa. Kun lahopuun pinta alkaa jäätyä, sen sisäinen paine kasvaa eikä kaikki kosteus mahdu enää puun sisälle. Tällöin vesi työntyy sienirihmaston muodostamia käytäviä pitkin puun pinnalle, missä rihmaston päihin alkaa kasvaa hiuksenohuita jäärihmoja.
Suomessa hiusjäätä havaittiin ensimmäisen kerran talvella 2013–2014, mutta esimerkiksi Saksassa, missä on runsaasti lehtipuita, ilmiö on selvästi yleisempi. Ensimmäiset tieteelliset havainnot hiusjäästä tehtiin Yhdysvalloissa vuonna 1833, ja ilmiön kuvasi tarkemmin saksalainen Alfred Wegener vuonna 1917. Yhteys liilataliin varmistui vasta vuonna 2015.
Tyypillisesti hiusjäätä esiintyy maassa lojuvilla rungoilla ja oksilla, mutta sitä on tavattu myös elävien puiden kuolleissa oksissa. Alustan on aina oltava lehtipuu, sillä havupuissa liilatalia ei kasva.
Kuvia

Hiusjäätä
Lähikuva hiusjäästä.
Pitkäksi kasvanutta hiusjäätä Saksan Bergisches Landissa.
Hiusjäätä
Hiusjäätä metsänpohjalla Ruotsissa.
Kihartunutta hiusjäätä
Osittain sulanutta hiusjäätä puron yläpuolella.
Hiusjäätä puun pinnalla.
Bohusläningen

| Bohusläningen |
| --- | --- |


Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Stampen Media
ISSN:  ISSN 1103-9108
Levikki:  17 500 (2021)
Perustettu:  1878
Päätoimittaja:  Gunilla Håkansson
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton liberaali
Kotikunta:  Uddevalla
Kotimaa:  Ruotsi
Ilmestymistiheys:  ma–la
Kieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Bohusläningen on vuonna 1878 perustettu ruotsalainen sanomalehti. Se ilmestyy Uddevallassa. Se kuuluu Stampen-mediakonserniin, joka omistaa myös muun muassa Göteborgs-Postenin, Hallands Nyheterin ja Hallandspostenin. Bohusläningen ilmestyy kuudesti viikossa, maanantaista lauantaihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bohusläningen Wikimedia Commonsissa
Lehden verkkosivut (ruotsiksi)
Stampen Media
| --- | --- |
Sanoma- ja verkkolehdet:   Alingsås Tidning  Bohusläningen  Göteborgs-Posten  Hallands Nyheter  Hallandsposten  Härryda-Posten  Kungsbacka-Posten  Kungälvs-Posten  Mark-Posten  Mölndals-Posten  Partille Tidning  Strömstads Tidning  TTELA 
Ilmaisjakelulehdet:   Alingsåskuriren  Lerums Tidning  Melleruds Nyheter  Nya Varbergsposten
Keltakulmatyranni

| Keltakulmatyranni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Satrapa
Laji::  icterophrys
Kaksiosainen nimi
 Satrapa icterophrys  (Vieillot, 1818) 
Katso myös
   Keltakulmatyranni Wikispeciesissä   Keltakulmatyranni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltakulmatyranni (Satrapa icterophrys) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Keltakulmatyranni kasvaa noin 16 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin päälaki on harmahtavan ruskea ja päässä on keltainen silmäkulmajuova. Selkä on ruskehtavan vihreä. Linnun siivet ovat mustat ja niissä on kaksi vaaleaa juovaa. Keltakulmatyrannin rinta ja vatsa ovat keltaiset.