stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iranin panttivankikriisi
Kaappauksen kulku > Amerikan-vastainen mielenosoitus lähetystön edustalla

Vuoden 1979 marraskuun 4. aamuna tuhannet kiihkoilevat iranilaiset mielenosoittajat olivat kerääntyneet Yhdysvaltain suurlähetystön eteen ja vaatineet kuolemaa Iranin entiselle šaahille Mohammed Reza Pahlavilla sekä Yhdysvalloille.
Suurlähetystössä työskentelevä kolmanneksi ylin virkamies Moorhead C. Kennedy katseli kiihkomielisiä mielensoittajia, jotka vaativat Yhdysvaltoja luovuttamaan šaahin ja tämän omaisuuden takaisin Iraniin Yhdysvalloista. Moorhead C. Kennedy tiesi, että suurlähetystöä olisi vaikeaa puolustaa, mikäli väkijoukko tunkeutuisi suurlähetystöalueelle, jota vartioi vain 13 Yhdysvaltain merijalkaväen sotilasta, joille oli annettu käsky olla ampumatta ketään, joka tunkeutuisi suurlähetystön sisälle. Tunkeutujat tulisi häätää pois vain ulkopuolisten apuvoimien avulla.
Yhdysvaltain suurlähetystön asiainhoitajana toimi tuolloin Bruce Laingen, joka oli sillä hetkellä vastuussa suurlähetystöstä, sillä Iran oli estänyt varsinaisen uuden nimitetyn suurlähettilään tulon maahan.
Kello oli noin yhdeksän, kun Laingen oli matkalla autossa Iranin ulkoministeriöön, joka sijaitsee noin 1,5 kilometriä suurlähetystöstä, mielenosoituksen aikana saadakseen takeet suurlähetystön turvallisuudesta. Laingen tiesi kuitenkin sen, ettei Iranin poliisi tekisi asialle mitään mikäli mahdollinen hyökkäys suurlähetystön sisälle tapahtuisi.
Kaappauksen kulku > Hyökkäys suurlähetystöön

Kello 10.15 Moorhead C. Kennedyn toimistoon ryntäsi vartiosotilas ilmoittamaan, että kaikkien olisi parasta poistua suurlähetystön kadunpuolisista rakennuksista, koska mielenosoittajat olivat juuri tunkeutuneet kolme metriä korkean aidan sekä portin yli ja olivat tunkeutumassa suurlähetystön alueelle ja pyrkisivät todennäköisesti suurlähetystörakennuksen sisälle.
Suunnitelmaa evakuoinnista ei ollut tiedossa, vaikka asiainhoitaja Laingen oli jo aiemmin varoittanut Yhdysvaltain ulkoministeriötä edellisistä mielenosoituksesta suurlähetystön edustalla, mikäli mielensoittajat tunkeutuisivat joskus lähetystöalueen sisälle.
Mielenosoittajat juoksivat lähetystön rappuja kohti pääovea, jota vartioi kaksi merijalkaväen sotilasta aseistettuna.
Suurlähetystörakennuksen toisessa kerroksessa kymmenkunta suurlähetystön henkilökunnan jäsentä olivat lähetystön turvaholvissa tuhoamassa salaiseksi luokiteltuja asiakirjoja, rikkomassa kaikki elektroniset laitteet palasiksi sekä silppusivat salaisia koodikirjoja, jotta ne eivät joutuisi mielenosoittajien käsiin.
Samaan aikaan yksi suurlähetystön työntekijöistä, John W. Limbert, yritti samassa kerroksessa ottaa radio- ja puhelinyhteyden Yhdysvaltain ulkoministeriöön sekä Iranin hallituksen edustajiin. Limbert sai ilmoitettua tiedon Washingtoniin hyökkäyksestä ja yritti sen jälkeen ottaa yhteyttä Iranin pääministeriin, Mehdi Bazarganille, joka ei ollut halukas puuttumaan asiaan, koska hänen mukaan päätösvalta asiassa oli vain ajatollah Khomeinilla. Puhelu katkesi siihen paikkaan.
Iltapäivään mennessä mielensoittajat olivat vallanneet koko suurlähetystökompleksin ja ottaneet suurimman osan lähetystön työntekijöistä panttivangeiksi.
Kaappauksen kulku > Yhdysvaltain reaktio

Yhdysvaltain presidentin Jimmy Carterin turvallisuuspoliittinen neuvonantaja Zbigniew Brzezinski soitti kello 4.30 Carterille, joka oli juuri silloin nukkumassa presidentin vapaa-ajan asunnolla Camp Davidissä. Brzezinski ilmoitti, että Yhdysvaltain Teheranin suurlähetystöön oli tunkeuduttu ja sen henkilökunta oli otettu panttivangeiksi. Brzezinski painotti, ettei asiaan voisi mitenkään puuttua sotilaallisesti, sillä kaappareiden tavoitteet tunkeutumiselle ja vaatimukset olivat vielä hämärän peitossa.
Tätä painotti myös ulkoministeri Cyrus Vance, joka oli liittynyt linjalle ja kertoi, että kaapparit vaativat todennäköisesti entisen šaahin luovuttamista Iraniin, jotta panttivangit voitaisiin vapauttaa. Siihen Carter ei suostunut, vaikka Brzezinski oli aluksi asialle myönteinen.
Kaappauksen kulku > Iranin ulkoministeriön toimet

4. marraskuuta kello 10.30 asiainhoitaja Bruce Laingen oli ollut kahden tunnin odottelun jälkeen Iranin ulkoministeriössä ja päättänyt nyt palata takaisin suurlähetystöön kuultuaan radiopuhelimen kautta viestin, että suurlähetystöalueelle oli tunkeuduttu. Laingen oli matkalla autolle, kun hän sai viestin, ettei palaaminen suurlähetystön alueelle olisi turvallisuussyistä järkevää, joten hän päätti palata takaisin ulkoministeriöön selvittämään asiaa.
Vasta iltapäivällä Laingen tapasi Iranin ulkoministerin, Ibrahim Yazdin, joka vain totesi, ettei ulkoministeriö voi asialle mitään. Vaikka Laingen jo tiesi, ettei Yazdi pystyisi asialle mitään, sillä hänkin oli vain ainoastaan ajatollah Khomeinin käskyjen vallassa, yritti Laingen kuitenkin taivutella Yazdia puolelleen tunkeutujia vastaan.
6. marraskuuta Iranin pääministeri Mehdi Bazargan päätti puuttua asiaan. Hän oli määrännyt Iranin poliisin menemään suurlähetystöalueelle poistamaan sinne tunkeutuneet mielenosoittajat.
Bazargan, joka itse oli demokratian ja ihmisoikeuksien puolestapuhuja, tiesi hyvin, että suurlähetystöön tunkeutuneet opiskelijat eivät kuitenkaan reagoisi mitenkään poliisin kehotuksiin poistua alueelta. Bazarganilla ei ollut pääministerinä minkäänlaista valtaa vaikuttaa asiaan, sillä todellinen käsky tulisi vain suoraan ajatollah Khomeinilta, joka asettui lopulta tukemaan mielenosoittajia.
Kaappauksen kulku > Iran vapauttaa panttivankeja

William Quarles, 23-vuotias Yhdysvaltain merijalkaväen vartija, oli ollut kaksi viikkoa panttivankina. Tänä aikana hän oli saanut poikkeuksellisen hyvää kohtelua, sillä Quarles oli afroamerikkalainen, jota iranilaiset pitivät sorrettuna kansanosana. He uskoivat näin ollen, että lähetystön muut valkoiset henkilökunnan jäsenet olivat alistaneet häntä. Näin ollen heidän sympatiansa Quarlesia kohtaan oli eri kuin muiden panttivankien kohdalla.
Pian Quarles ja 12 muuta afroamerikkalaista ja loput naispanttivangit vapautettiin, koska näin haluttiin ilmeisesti korostaa naisten erityisasemaa islaminuskossa sekä saamaan Yhdysvaltain afroamerikkalaisen väestön sympatiat kaappareiden puolelle. Nyt panttivankeja olisi vain 52 jäljellä.
Pelastussuunnitelma: Operaatio Eagle Claw’n suunnittelu

Panttivankikriisiä oli jatkunut jo puoli vuotta, eikä šaahia ollut luovutettu takaisin Iraniin.
Maaliskuun 22. päivänä vuonna 1980 Camp Davidissa presidentti Carter oli tavannut lähimpiä neuvonantajia, joiden joukossa olivat ulkoministeri Vance, turvallisuuspoliittinen asiantuntija Brzezinski sekä kenraali David Jones. Jones esitteli sotilaallisen suunnitelman panttivankien vapauttamiseksi.
Jonesin suunnitelman mukaan C-130 Hercules -kuljetuskoneet nousisivat ilmaan Masirahin sotilaskentältä Omanin etelärannikolta ja lentäisivät Persianlahden yli Iranin ilmatilaan ja laskeutuisivat keskelle hiekka-aavikkoa.
Koneessa olisi Delta Forcen erikoisjoukkue. Samaan aikaan kahdeksan Intian valtamerellä olevalta USS Nimitz -nimiseltä lentotukialukselta tullutta helikopteria täyttäisi samalla laskeutumispaikalla polttoainetankkinsa ja suuntaisi Delta Forcen joukot mukanaan kohti Teherania. Kopterit oli maalattu Iranin ilmavoimien väreihin, jotta niitä ei voitaisi ampua alas.
Seuraavana yönä erikoisjoukot kuljetettaisiin suurlähetystön alueelle Iranissa toimivien CIA:n agenttien järjestämillä kuorma-autoilla ja samalla helikopterit laskeutuisivat lähetystön lähellä olevalle jalkapallostadionille, jonne vapautetut panttivangit tuotaisiin. Sieltä kopterit lentäisivät hylätylle Manzariyehin lentokentälle Teheranin ulkopuolelle, jossa muut Delta Force -joukot odottaisivat. Sieltä C-130 Hercules -koneet veisivät panttivangit vapauteen.
Carter tuki Jonesin suunnitelmaa ja käski kenraaleiden jatkaa suunnitelmia operaation toteuttamiseksi. Carter itse tiesi suunnitelman riskit ja näin ollen hän halusi suunnitelmalle lisää aikaa. Samalla hän halusi jatkaa neuvotteluita iranilaisten kanssa.
Pelastussuunnitelma: Operaatio Eagle Claw’n suunnittelu > Operaatio Eagle Claw’n epäonnistuminen

Neuvottelut iranilaisten kanssa kariutuivat vuoden 1980 huhtikuun alussa. Carter antoi määräyksen aloittaa kenraali Jonesin suunnitelmat sotilaallisesta väliintulosta.
24. huhtikuuta Jones ilmoitti, että kaikki olisivat valmiita pelastusoperaatioon ja Hercules-kone sekä kopterit olivat parasta aikaa matkalla toteuttamaan pelastussuunnitelmaa. Tunnin päästä Carter sai kenraali Jonesilta viestin, että helikopterit ovat törmänneet Hercules-koneeseen ja molemmat olivat tuhoutuneet. Kahdeksan Delta Forcen kommandoa oli saanut surmansa törmäyksessä lähellä Tabasia olleella salaisella lentokentällä ja joukot jäivät iranilaisten vangiksi. Syyksi onnettomuuteen ilmoitettiin hiekkamyrsky.
Jälkipyykissä operaatiota vastustanut ulkoministeri Cyrus Vance erosi.
Carter tiesi heti, että kyseinen tappio tulisi vaikuttamaan paljonkin hänen uudelleenvalintaansa presidentiksi tulevissa vaaleissa.
Šaahin kuolema Kairossa

Ratkaisu näytti jo löytyvän heinäkuussa 1980, kun šaahi Mohammed Reza Pahlavi kuoli kairolaisessa sairaalassa, mutta kiihkomielisiin kaappaajiin vaikuttivat uudet tapahtumat. Kesäkuussa paljastui Iranin armeijassa vallankaappaushanke, joka kiihdytti ääri-islamilaisten otteita maltillisia kohtaan. Panttivankikriisin ratkaisu lykkääntyi kerta toisensa jälkeen. Ulkomailla tulkittiin yhdysvaltalaisten panttivankien joutuneen pelinappulaksi Iranin sisäisessä valtataistelussa.
Neuvotteluratkaisu

Yhdysvalloissa kommandoiskun epäonnistuminen vaikutti presidentti Carterin kannatukseen siten, että hän ei tullut valituksi toiselle virkakaudelle, joten uudeksi presidentiksi valittiin republikaaniehdokas Ronald Reagan. Carter toisaalta keskittyi panttivankikriisiin ja laiminlöi samalla vaalikampanjaansa. Hän kuitenkin epäonnistui laajan kansainvälisen painostuksen aikaansaamisessa.
Iranissa Yhdysvaltain uuden presidentin valinta herätti pelkoja taas siitä, että tämä oli hyvin avoimesti tuominnut iranilaisten toiminnan panttivankikriisin aikana ja tulisi mahdollisesti julistamaan sodan Irania vastaan mikäli se ei suostuisi panttivankien vapauttamiseen. Iran tulisi häviämään sodan, sillä maan talous ei olisi kestänyt massiivisia sotaponnisteluita, koska maa oli öljyboikotissa. Iran suostui vapauttamaan loput panttivangit vastineeksi sille, että Yhdysvallat vapauttaisi samalla amerikkalaisiin pankkeihin talletetut Iranin entisen šaahin varat, jotka olivat jäädytetty panttivankikriisin aikana.
Neuvotteluratkaisu > Iran vapauttaa loput panttivangeista

Iranilaiset eivät kuitenkaan halunneet vapauttaa panttivankeja Carterin virkakautena, koska se olisi ollut propagandavoitto Carterille.
Joten vain 20 minuuttia sen jälkeen, kun 20. tammikuuta 1981 uusi presidentti Ronald Reagan astui virkaansa, ilmoitettiin Iranista, että loput panttivangeista olivat vapaat lähtemään maasta.
Panttivangit lennätettiin aluksi Algeriaan, joka oli toiminut välittäjänä Iranin ja Yhdysvaltain neuvotteluissa, josta heidät vietiin Länsi-Saksaan olevaan Rhein-Mainin lentotukikohtaan, jossa entinen presidentti Carter oli heitä vastassa. Lääkärin tarkastuksen jälkeen panttivangit matkustivat takaisin Yhdysvaltoihin 444 panttivankipäivän jälkeen.
Vapautus on luonut monia salaliittoteorioita. On esitetty väitteitä, että Reaganin tulevan hallinnon virkamiehet olisivat sopineet Iranin kanssa panttivankien vapautuksen viivästyttämisestä, jotta tilanteesta olisi presidentinvaaleissa apua. Myös panttivankien ostamisesta vapaaksi on esitetty väitteitä.lähde? On myös mahdollista, että Reagan ja Carter pelasivat yhteispeliä vaalien jälkeen niin, että kaappaus saataisiin päättymään ennen Reaganin kauden alkamista. Kaapparit saattoivat ajatella, että Reagan olisi hankalampi neuvottelukumppani.
Näistä teorioista on kiistelty vuosikymmenten ajan. Vuonna 2023 John Connallyn entinen oppipoika paljasti, että ennen vaaleja Connally oli kiertänyt Lähi-Itää viemässä viestiä, ettei panttivankeja tullut vapauttaa ennen vaaleja, sillä jos Reagan voittaisi, hän palkitsisi iranilaiset runsaskätisesti. Iranin presidentti Abolhassan Banisadr väitti, että Reaganin leiri liittoutui Iranin hallituksen kanssa, jotta panttivangit pidettäisiin Iranissa USA:n presidentinvaaleihin saakka.
Lähteet:
Panttivangit

Lähde:
Panttivangit > Kolmetoista panttivankia, jotka vapautettiin ensin

Otettu panttivangiksi 4. marraskuuta 1979 ja vapautettu 19.-20. marraskuuta 1979 ajatollah Khomeinin käskystä:
Kathy Gross, 22-vuotias, sihteeri
James Hughes, 30-vuotias, Yhdysvaltain ilmavoimien hallinnosta vastaava virkailija
Lillian Johnson, 32-vuotias, sihteeri
Ladell Maples, 23-vuotias, Yhdysvaltain merijalkaväen vartija
Elizabeth Montagne, 42-vuotias, sihteeri
William Quarles, 23-vuotias, Yhdysvaltain merijalkaväen vartija
Lloyd Rollins, 40-vuotias, hallinnosta vastaava virkailija
Neal (Terry) Robinson — Yhdysvaltain ilmavoimien sotilastiedustelusta vastaava virkailija
David Walker, 25-vuotias, Yhdysvaltain merijalkaväen vartija
Joan Walsh, 33-vuotias, sihteeri
Wesley Williams, 24-vuotias, Yhdysvaltain merijalkaväen vartija
Panttivangit > Richard I. Queen

Otettu panttivangiksi 4. marraskuuta 1979 ja vapautettu 11. heinäkuuta 1980
Richard I. Queen, 28-vuotias, varakonsuli, vapautettu terveydellisistä syistä.
Panttivangit > 6 muuta diplomaattia

Lähde:
Kanadan lähetystöön paenneet kuusi diplomaattia pääsivät pakenemaan Iranista 27. tammikuuta vuonna 1980 väärillä Kanadan passeilla Teheranin Mehrabadin kansainvälisen lentoaseman kautta Swissairin lennolla Zürichiin ja sieltä edelleen Länsi-Saksan kautta Yhdysvaltoihin.
Robert Anders, 54-vuotias, konsulaattivirkailija
Mark J. Lijek, 29-vuotias, konsulaattivirkailija
Cora A. Lijek, 25-vuotias, konsulaattivirkailija
Henry L. Schatz, 31-vuotias, maatalous-attasea
Joseph D. Stafford, 29-vuotias, konsulaattivirkailija
Kathleen F. Stafford, 28-vuotias, konsulaattivirkailija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iranin panttivankikriisi Wikimedia Commonsissa
Mielenosoittaja Washingtonissa huutaa kadun yli oleville iranilaisille mielenosoittajille elokuussa vuonna 1980.
Yhdysvaltain entinen suurlähetystö vuonna 2008. Rakennuksessa toimii vallankumousmuseo sekä kirjakauppa. Banderollissa lukee isolla ”Kuolema Amerikalle”.
Yhdysvaltain entisen suurlähetystön sinetin jäännös.
Kanadan pelastamaa 6 diplomaattia tukeva mielenosoitus Yhdysvalloissa.
Matrix (elokuva)

| Matrix> The Matrix |
| --- | --- |
 Elokuvajuliste
Ohjaaja:  Wachowskin sisarukset
Käsikirjoittaja:  Wachowskin sisarukset
Tuottaja:  Bruce Berman Dan Cracchiolo  Carol Hughes  Andrew Mason Richard Mirisch Barrie M. Osborne Joel Silver Erwin Stoff Wachowskin sisarukset
Säveltäjä:  Don Davis
Kuvaaja:  Bill Pope
Leikkaaja:  Zach Staenberg
Pääosat:  Keanu Reeves Laurence Fishburne Carrie-Anne Moss Hugo Weaving
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Australia
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. InterCom Netflix HBO Max
Ensi-ilta:   1999-03-3131. maaliskuuta 1999 (Yhdysvallat)  1999-07-99. heinäkuuta 1999 (Suomi)  
Kesto:  136 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  63 000 000 dollaria
Tuotto:  463 517 383 dollaria
Seuraaja:  The Matrix Reloaded
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Matrix (The Matrix) on yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka ohjasivat ja käsikirjoittivat Wachowskin sisarukset. Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 31. maaliskuuta 1999, ja sen pääosissa esiintyvät Keanu Reeves, Laurence Fishburne, Carrie-Anne Moss ja Hugo Weaving.
Elokuva sisältää viittauksia muun muassa Platonin luolavertaukseen. Elokuva hämmästytti katsojia ennennäkemättömillä erikoistehosteillaan. Sen tunnetuin erikoisefekti oli still-kameroilla toteutettu bullet time -hidastus. Elokuva palkittiin neljällä Oscar-palkinnolla parhaasta leikkauksesta (Zach Staenberg), parhaasta äänityksestä (John T. Reitz, Gregg Rudloff, David E. Campbell, David Lee), parhaista äänitehosteista (Dane A. Davis) ja parhaista kuvatehosteista (John Gaeta, Steve Courtley, Janek Sirss, Jon Thum).
Matrix oli ensimmäinen merkittävä DVD-julkaisu, ja se nousi vuonna 2001 kaikkien aikojen myydyimmäksi DVD:ksi.
Elokuva sai vuonna 2003 kaksi jatko-osaa, Matrix Reloaded ja Matrix Revolutions. Vuonna 2021 elokuvasarjaan ilmestyi neljäs osa The Matrix Resurrections. Elokuvan maailmaan sijoittuvat myös yhdeksästä animaatiojaksosta koostuva Animatrix sekä tietokonepelit Enter the Matrix, The Matrix Online ja The Matrix: Path of Neo.
Juoni

Elokuvan päähenkilö on tietokoneohjelmoija Thomas A. Anderson, joka tunnetaan myös hakkerinimellä ”Neo”. Eräänä päivänä häneen ottaa yhteyttä tietokonehakkeri ”Trinity”, joka työskentelee salaperäiselle ”Morpheukselle”.
Elokuvan alkupuolella Neo kohtaa Morpheuksen, joka kertoo hänelle karun totuuden; maailma, jota ihmiset pitävät totena, onkin epätodellinen, ”Matrixina” tunnettu eräänlainen virtuaalimaailma. Se on todellisuuden epäinhimillisten voimien luomus, ja todellisuudessa ihmiset on kytketty valtaisiin voimalaitoksiin tuottamaan sähköenergiaa julmille koneille.
Morpheus uskoo Neon olevan salaperäinen ”Valittu”, joka tuhoaisi Matrixin, lopettaisi todellisessa maailmassa raivoavan sodan ihmisten ja koneiden välillä sekä vapauttaisi koko ihmiskunnan Matrixin vallasta.
Elokuvan aikana Morpheus joutuu agenttien – Matrixia vartioivien ihmishahmoisten tietokoneohjelmien – vangiksi ja hänet viedään pilvenpiirtäjään kuulusteluja varten. Neo ja Trinity lähtevät pelastamaan ystäväänsä ja lopulta onnistuvat tehtävässään, mutta Neo saa kimppuunsa agenttien johtajan Smithin.
Lopulta Smith ampuu Neon, mutta Trinity tunnustaa rakastavansa Neoa. Neo herää henkiin ”Valittuna”, tuhoaa Smithin ja palaa takaisin ystäviensä luokse.
Tarina jatkuu kuusi kuukautta myöhemmin sijoittuvassa Matrix Reloadedissa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Keanu Reeves   | … |   Thomas A. Anderson / Neo   |
|   Laurence Fishburne   | … |   Morpheus   |
|   Carrie-Anne Moss   | … |   Trinity   |
|   Hugo Weaving   | … |   Agentti Smith   |
|   Gloria Foster   | … |   Oraakkeli   |
|   Joe Pantoliano   | … |   Cypher   |
|   Marcus Chong   | … |   Tank   |
|   Julian Arahanga   | … |   Apoc   |
|   Matt Doran   | … |   Mouse   |
|   Belinda McClory   | … |   Switch   |
|   Anthony Ray Parker   | … |   Dozer   |
|   Paul Goddard   | … |   Agentti Brown   |
|   Robert Taylor   | … |   Agentti Jones   |
|   David Aston   | … |   Rhineheart   |
|   Marc Aden   | … |   Choi   |
Tuotanto > Kuvauspaikat

The Matrix tuotettiin yhteistyössä Warner Bros. -studioiden ja Australian Village Roadshow Picturesin kanssa, mutta lähes kaikki kohdat kuvattiin 20th Century Foxin studioilla Sydneyssä Australiassa ja myös itse kaupungissa. Tunnistettavia kohteita ei kuvattu, jotta saatiin vaikutelma tavallisesta amerikkalaisesta kaupungista. Sydney Harbour Bridge, Anzac-silta, AWA Tower, Martin Place ja Commonwealth Bank tehtiin näkymättömiksi. Metroasema-kohdat kuvattiin Chicagossa Illinoisissa, ohjaajien kotikaupungissa, ja paikkojen nimet (Adams Street Bridge, Wells and Lake, Wabash and Lake) ovat myös Chicagosta.
Elokuvan alussa esiintyvää ulkokattoa, jota Trinity käyttää paetakseen Agentti Jonesia, käytettiin aikaisemmin vuoden 1998 elokuvassa Dark City.
Tuotanto > Roolijako

Neon rooliin ohjaajien ensimmäinen valinta oli Johnny Depp, mutta Warner Bros. halusi joko Val Kilmerin tai Brad Pittin. Kun nämä kieltäytyivät, valinta osui Johnny Deppiin ja sitten studion painostuksesta Keanu Reevesiin. Muita ehdokkaita rooliin olivat David Schwimmer ja Tom Cruise.
Roolista kieltäytyivät Ewan McGregor (päärooli elokuvassa Star Wars: Episodi I – Pimeä uhka), Leonardo DiCaprio (visuaalisten efektien suuri määrä) ja David Duchovny (päärooli Salaiset kansiot -tv-sarjassa). Neon rooliin oli ehdolla myös Will Smith. Hän on myöhemmin sanonut, että jos olisi ottanut roolin vastaan, hän olisi tehnyt siitä sotkun eikä pitänyt itseään tarpeeksi kypsänä näyttelemään sitä. Smith on pitänyt päätöstään uransa huonoimpana tekona ja teki elokuvan Wild Wild West. Nicolas Cage ei suostunut Neon rooliin perhesyiden takia.
John Cusack ja Mark Wahlberg yrittivät  sitä vastoin kovasti saada Neon roolin itselleen.
Sean Connery torjui Morpheuksen roolin ja jatko-osissa Arkkitehdin roolin, koska hän ei ymmärtänyt käsikirjoitusta. Myöskään Russell Crowe ei ymmärtänyt käsikirjoitusta ja kieltäytyi roolista kuten myös Chow Yun-Fat. Morpheuksen rooliin olivat ehdolla myös Morgan Freeman, Denzel Washington, Anthony Hopkins, Robert De Niro, Val Kilmer, Gary Oldman ja Samuel L. Jackson.
Gillian Anderson, Jennifer Beals ja Sandra Bullock kieltäytyivät Trinityn roolista. Bullock olisi hyväksynyt roolin, jos vastanäyttelijänä olisi ollut ehdolla tuolloin joku muu kuin Will Smith. Janet Jackson ei suostunut Trinityn rooliin, koska oli lähdössä vuosille 1998–1999 sijoittuneelle The Velvet Rope Tour -kiertueelle.
Ehdolla Trinityn rooliin olivat myös Jada Pinkett Smith, Michelle Yeoh, Jennifer Connelly, Marisa Tomei, Salma Hayek, Catherine Zeta-Jones, Halle Berry, Jennifer Lopez, Angelina Jolie, Angie Harmon, Drew Barrymore, Kate Hudson, Uma Thurman, Ming-Na Wen, Winona Ryder, Lucy Liu, Courteney Cox, Heather Graham, Elizabeth Hurley, Mariska Hargitay ja Ashley Judd.
Agentti Smithin rooliin olivat ehdolla Jean Reno (päärooli elokuvassa Godzilla, ei halunnut työskennellä Australiassa) ja Christopher Meloni.
Tuotanto > Musiikki

Elokuvan musiikin sävelsi Don Davis. Huomattuaan, että peilit esiintyvät usein elokuvassa, esimerkiksi peilikuvat sinisistä ja punaisista pillereistä Morpheuksen laseista, Davis keskittyi tähän peilikuva-teemaan musiikkia tehdessään.
Davisin elokuvamusiikin lisäksi The Matrixin soundtrackilta löytyy myös populaarimusiikkia, esimerkiksi yhtyeet Rammstein, Rob Dougan, Rage Against the Machine, Propellerheads, The Crystal Method, Ministry, Deftones, The Prodigy, Rob Zombie, Meat Beat Manifesto, Massive Attack ja Marilyn Manson ovat mukana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Markku Soikkeli: Matrix
Hillsin mekanismi

Hillsin mekanismi on astronomiassa tapahtuma, jossa kaksoistähti-järjestelmä rikkoutuu supermassiivisen mustan aukon vaikutuksesta. Tällöin toinen tähdistä putoaa mustan aukon kiertoradalle ja toinen sinkoutuu erittäin suurella nopeudella pois.
Ilmiön esitteli vuonna 1988 astronomi Jack Hills. Vahvistava havainto siitä tehtiin 2019. Tämä A-tyypin pääsarjan tähti S5-HVS1 on havaintoaikanaan nopein havaittu tähti. Havaittu nopeus pois suhteessa Linnunradan keskustaan oli 1755 km/s, liki 0,6 % valonnopeudesta.
Jokimaa

| Jokimaa |
| --- | --- |
 Jokimaan ravirata.
Kaupunki:  Lahti
Koordinaatit:  60.9380°N, 25.5776°E
Kaupunginosa nro:  28
Väkiluku:  576 (2017)
Lähialueet:  Okeroinen, Hennala, Laune, Renkomäki; Hollola
Jokimaa on Lahden 28. kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin lounaisosissa lyhimmillään noin kolme kilometriä Lahden keskustasta lounaaseen. Kaupunginosaa rajaa koillisessa ja idässä Porvoonjoki. Kaupunginosan läpi kulkevat Helsingintie ja Uusi Orimattilantie. Jokimaan naapurikaupunginosia ovat Okeroinen ja Hennala pohjoisessa, Laune koillisessa ja Renkomäki kaakossa. Jokimaa rajoittuu Hollolaan etelässä ja lännessä.
Vuonna 2017 Jokimaan kaupunginosaa vastaavan Lahden Jokimaan tilastoalueen väkiluku oli 576.
Jokimaalla sijaitsee Lahden Hevosystäväinseura ry:n Jokimaan ravikeskus, jossa on järjestetty kuninkuusravit vuosina 1987 ja 2003, sekä Päijät-Hämeen Eläinsuojeluyhdistys ry:n toimipiste, joka vastaa Lahden kaupungin irrallaan olleiden ja kiinni otettujen eläinten hoidosta.
Renkomäki–Salpakangas-tien varrella on myös Lahden lasitehdas (Niemenkatu 73).
Jokimaalle pääsee linja-autolinjalla numero 12. Linjan päätepysäkki on Lintulantien risteyksessä, Jokimaan yrityspuiston kohdalla. Linjalla on myös molempiin suuntiin yksi R-vuoro, joka käy Raviradalla. Lisäksi Hollolan koululaislinja 55 
Miekkiöön ajaa alueen läpi Ala-Okeroistentietä pitkin.