stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Prosopis cineraria

| Prosopis cineraria |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Caesalpinioideae
Suku::  Meskitet Prosopis
Laji::  cineraria
Kaksiosainen nimi
 Prosopis cineraria  (L.) Druce 
Katso myös
   Prosopis cineraria Wikispeciesissä   Prosopis cineraria Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Prosopis cineraria on hernekasvien heimoon kuuluva pienikokoinen, käkkäräkasvuinen puu, joka menestyy myös kuivissa olosuhteissa. Se on trooppisissa maissa monipuolinen hyötykasvi, jota myös viljellään.
Prosopis cineraria kasvaa luonnonvaraisena kuivilla alueilla Arabian niemimaalla, Iranin etelä- ja lounaisosissa sekä Intiassa. Se on levinnyt ihmisen mukana Jaavalle.
Prosopis cineraria jää noin 6,5 metriä korkeaksi. Oksat ovat ohuet ja piikikkäät, lehdet sinivihreät. Pienet keltaiset kukat puhkeavat maalis-toukokuussa, ja niistä kehittyy siemenpalkoja noin kahdessa kuukaudessa. Muiden hernekasvien tapaan tämänkin puun juurissa kasvaa symbioottisia typpeä sitovia bakteereita, jotka parantavat maaperän hedelmällisyyttä.
Puuainesta käytetään polttopuuna sekä puusepäntyössä sen verran kuin oksien ja rungon muoto sallii. Kasvin siemeniä ja niitä ympäröiviä meheviä palkoja voidaan käyttää ravinnoksi. Nälänhädän aikana puun kuoren alla olevasta jälsikerroksesta on tehty petun kaltaista hätäravintoa. Kuorta ja lehtiä on käytetty parkitsemiseen. Kansanlääkinnässä on monia käyttötapoja puun kukille ja kuorelle.
Bahrainissa kasvaa 400-vuotias Prosopis cineraria -yksilö, jota kutsutaan Elämän puuksi, koska se näyttää kukoistavan ilman mitään veden lähdettä.
Prosopis cineraria on Arabiemiraattien kansallispuu.
Porin Ässien SM-liigakausi 1990–1991

Porin Ässien SM-liigakausi 1990-1991 oli jääkiekkoseura Porin Ässien 15. kausi jääkiekon SM-liigassa ja 35. kausi Suomen jääkiekon korkeimmalla sarjatasolla.  Edellisellä kaudella joukkue oli pelannut 1-divisioonaa. Päässyt liigakarsintoihin ja voittanut niissä Joensuun-kiekko pojat nousten yhden vuoden divisioonavisiitin jälkeen takaisin pääsarjaan.
Ässien kausi alkoi 16.9.1990 Porissa hallitsevaa mestaria TPSsää vastaan 0-3 tappiolla. Ja päättyi 24.2.1991 kotona Jokereita vastaan 10-2 voitolla.
Ässät keräsi 43 pistettä, ja oli sijalla 8, jääden ulos pudotuspeleistä. Viimeisen jatkopaikan saanut Tappara oli 2 pisteen päässä. Kauteen lähdettiin viimekaaudella aloittaneen päävalmentaja Matti Keinosen johdolla mutta joulukuussa Ässät erotti hänet ja tilalle tuli A-nuorista Vasili Tihonov. Kauden päätteeksi Ässien Arto Javanainen palkittiin 5 kerran Aarne Honkavaara palkinnolla eli liigaan parhaana maalintekijänä 35 maalin johdosta.
Tilastoja

| Porin Ässät kaudella 1990-1991 |
| --- | --- |
Runkosarjassa: 8.
Lopullinen sijoitus: 8.
Kausi: (43P)
Koti: V 12 - T 1 - H 8(25p)
Vieras: V 8 - T 2 -H 12 (18p)
Tehdyt maalit: 182
Päästetyt maalit: 191
Joukkue
Toimitusjohtaja: Lasse Heikkilä
Joukkeenjohtaja: Reijo Westerholm
Päävalmentaja: Vasili Tihonov
Valmentaja: Ismo Läntinen
Kapteeni: Tapio Levo
Varakapteenit: Arto Javanainen Arto Heiskanen
Kotiareena: Porin jäähalli
Yleisökeskiarvo: 
Tilastojen kärjessä
Maalit: Arto Javanainen (35)
Syötöt: Aleksei Frolikov (26)
Pisteet: Arto Javanainen (53)
Jäähyt: Andrei Piatanov (68min)
Plus/miinus: Marko Sten (  +9)
Voitot: 
Päästettyjen maalien keskiarvo:
Kausi > Lähtökohdat kauteen

Uuteen liigatulemiseen oli Ässien siinä mielessä helppo lähteä, että divari oli kasassa liigatason joukkue, ja valmentajien avulla liigatason tekeminen pidettiin yllä. näiden seikkojen takia edellisestä kaudesta muodostuikin niin voittoisa. Traagisena menetyksenä koettiin kuitenkin Ässien Riialaisvahvistuksen Vladimir "Papa" Durdinin kuolema kesällä 1990. Hänen oli määrä pelata Ässissä kevääseen 1992 asti. Hänen tilalleen tuli niin ikään Riiasta Andrei Piatanov. 1-divisioonasta Ässiin tuli hyökkääjä Jari Korpisalo. Päävalmentajana jatkoi edelliskauden sankari Matti Keinonen, hänelle tarjottiin jopa 3 vuoden suoraa sopimista, mutta "Mölli" itse halusi mennä vuosi kerrallaan. Osittain divisioonakauden voittoputkien takia odotettiin Ässiltä ehkä liiankin paljon liigaan paluukaudeltaan. Vaikkei edellisen kauden veroisista putkista ei edes haaveiltu.
Kausi > Keinosen Ässät liigassa

Ensimäisestä 10 pelistä tuli 4 voittoa. Tätä voitiin pitää keskitason suorituksena, mutta mitä pidemmälle runkosarjaa mentiin, kävi voittojen ottaminen vaikeammaksi. Joukkuetta syytettiin varsin ailahtelevaksi. Esimerkiksi lokakuun keskivaiheilla se pystyi voittamaan Ilveksen ja Jokerit sekä tasaamaan Tepsin. Mutta heti perään tuli 4 pelin jakso, jossa hävittiin SaiPalle 13-4, Jypille 1-4, Tapparalle 3-12 ja Lukolle 9-0. Marraskuun loppuun mennessä Ässillä oli kasassa 22 pelistä yhteensä 8 voittoa, 1 tasapeli ja 13 tappiota. Eli siis 34 pisteen tahdissa, mikä olisi tarkoittanut sitä, että runkosarjan päätteeksi edessä olisi ollut liigakarsinnat. Tämä riitti seurajohdolle, ja Matti "Mölli" Keinonen joutui näin ensimmäiseksi Ässien valmentajaksi joka sai potkut kesken kauden. Mölli tosin löysi melkein heti uuden pestin Rauman Lukosta, Ässille sopi tämä kuvio, näin ei Möllille tarvinnut maksaa loppukauden palkkaa. Tilalle nostettiin A-nuorista Vasili Tihonov. Nimi oli kiekkomaailmalle tuttu, sillä Vasilin isä Viktor Tihonov oli tunnettu Neuvostoliiton valmentaja.
Kausi > Tihonovin aika

Vasili oli nuori mutta intohimoinen ja koulutettu valmentaja. Heti ensimmäisessä pelissä Porissa kaatuikin TPS 3-1. Tammikuun alussa tuli komea 5 voiton putki. Ässät nousi vaihdoksen myötä taistelemaan viimeisessä playoff paikasta. Tämä paikka jäi lopulta 2 pisteen päähän, ja Ässät jäi näin sijalle 8.
Tihonov valmensi Ässiä 22 pelin ajan, kuten Keinonenkin. Tihonovin aikana tuli 12 voittoa, 2 tasapeliä ja 8 tappiota. Ässät siis nosti profiiliaan niin, että karsintaviivan sijaan lähempänä oli playoff viiva.
Porin Ässien SM-liigakausi 1993–1994

Porin Ässien SM-liigakausi 1993-1994 oli jääkiekkoseura Porin Ässien 18. kausi jääkiekon SM-liigassa ja 38. kausi Suomen jääkiekon korkeimmalla sarjatasolla. Kaudella 1992-1993 joukkue oli sijoittunut lopulta neljänneksi. liigakauden 1993-1994 runkosarjan avausottelu oli 18. syyskuuta 1993 Hakametsän hallissa Tapparaa vastaan ja runkosarjan päätösottelu 13. maaliskuuta 1994 kotona Kuopion KalPaa vastaan. Ässät pääsi pudotuspeleihin, mutta hävisivät puolivälieräsarjan Tapparalle.
Tilastoja

| Porin Ässät kaudella 1993–1994 |
| --- | --- |
Runkosarjassa: 2.
Lopullinen sijoitus: 5.
Kausi: (57p)
Koti: V 13 - T 5 - H 6 (31 p)
Vieras: V 12 - T 2 - H 10 (26p)
Tehdyt maalit: 185
Päästetyt maalit: 148
Joukkue
Toimitusjohtaja: Lasse Heikkilä
Joukkeenjohtaja: Kari Makkonen
Päävalmentaja: Veli-Pekka Ketola
Valmentaja: Ismo Läntinen
Kapteeni: Olli Kaski
Varakapteenit: Jari Korpisalo Arto Heiskanen
Kotiareena: Porin jäähalli
Yleisökeskiarvo: 
Tilastojen kärjessä
Maalit: Jari Korpisalo (26)
Syötöt: Vjatsheslav Fandul (26)
Pisteet: Jari Korpisalo (49)
Jäähyt: Jari Korpisalo (86 min)
Plus/miinus: Jouni Vento (+20)
Voitot: 
Päästettyjen maalien keskiarvo:
Kausi > Lähtökohdat kauteen

kaudeksi 1993-1994 Ässissä vaihtui ensiksi valmentaja. Viimeiset lähes 3 kokonaista kautta Ässiä luotsannut Vasili Tihonov siirtyi nhllään San Jose Sharksin valmennustiimiin. Lopulta Ässät päätyi palkkaamaan Veli-Pekka Ketolan   päävalmentajakseen. Ensimmäisen kerran Ässät oli kaavaillut Ketolaa valmentajaksi jo kahdeksan vuotta aikaisemmin. Vaikka koko kiekkosuomi tunsi "Vellun" mittavine saavutuksineen pelaajana. Hänen kykynsä valmentajana olivat kysymysmerkki monelle. Merkittävimpänä pelaajamenetyksenä Ässät koki Petri Variksen siirtyminen Jokereihin. Näistä lähtökohdista huolimatta kauteen lähdettiin sillä odotuksella, että saavutettaisiin vähintään edelliskausien veroista menestystä. Kaudella läpimurtonsa teki myös nuori Ässäpuolustaja Pasi Peltonen Ässiin siirtyi Helsingistä myös Mikael Kotkaniemi.
Kausi > Runkosarja

Heti kauden avausviikonloppuna Ässät näytti kykynsä, ensin se kukisti vieraissa Tapparan 0-6, ja seuraavana päivänä Porissa JyP HTn jatkoajan jälkeen 5-4. Kauden alkuun Ässät esiintyy eritoten vahvana kotijoukkueena, ensimmäinen tappio kotikaukalossa tulee vasta sarjan kymmenennellä kierroksella. Joulutauolle Ässät lähti häviten yllättäen Reippaalle. Tauon jälkeen Ässät voittaa 11 pelistä 4, pelaa tasan 3 ja näin ollen häviää suoraan neljästi. Helmikuun maaottelutauon jälkeen Ässät voittaa 6 pelistä 5, ja ainoa pistemenetyskin tuli Hämeenlinnassa hpkta vastaan, jolloin pisteet jaettiin tasan. Ässät kiilaa hienon runkksarjan loppunsa ansiosta runkosarjassa toiseksi. Ässien pudotuspelivastustajaksi tulee siis puolivälierissä Boris Majorovin valmentama Tappara.
Jääkiekon olympiaturnauksien tähdistökentällinen

Jääkiekon olympiaturnauksien tähdistökentällinen on talviolympialaisten jääkiekkoturnauksen jälkeen julkaistava tähdistökentällinen. Ensimmäisen kerran tähdistökentällinen julkaistiin vuonna 1964 ja vuosina 1972-1988 tähdistökentällistä ei julkaistu.
Miehet > 1964

Maalivahti:  Seth Martin
Puolustajat:  Alexander Ragulin,  Rod Seiling
Hyökkääjät:  Roger Bourbonnais,  Josef Černý,  Aleksandr Jakušev
Miehet > 1968

Maalivahti:  Ken Broderick
Puolustajat:  Jan Suchý,  Lennart Svedberg
Hyökkääjät:  Anatoli Firsov,  Fran Huck,  František Ševčík
Miehet > 1992

Maalivahti:  Roy Leblanc
Puolustajat:  Igor Kravtšuk,  Dmitri Mironov
Hyökkääjät:  Håkan Loob,  Vjatšeslav Bykov,  Eric Lindros
Miehet > 1994

Maalivahti:  Tommy Salo
Puolustajat:  Brad Werenka,  Timo Jutila
Hyökkääjät:  Mats Näslund,  Peter Šťastný,  Patrik Juhlin
Miehet > 1998

Maalivahti:  Dominik Hašek
Puolustajat:  Rob Blake ,  Petr Svoboda
Hyökkääjät:  Pavel Bure ,  Saku Koivu,  Sergei Fjodorov
Miehet > 2002

Maalivahti:  Mike Richter
Puolustajat: Brian Leetch,  Chris Chelios
Hyökkääjät:  John LeClair,  Joe Sakic,  Mats Sundin
Miehet > 2006

Maalivahti:  Antero Niittymäki
Puolustajat: Nicklas Lidström,  Kimmo Timonen
Hyökkääjät:  Teemu Selänne,  Saku Koivu,  Aleksandr Ovetškin
Miehet > 2010

Maalivahti:  Ryan Miller
Puolustajat:  Shea Weber,  Brian Rafalski
Hyökkääjät:  Zach Parise,  Jonathan Toews,  Pavol Demitra
Miehet > 2014

Maalivahti:  Henrik Lundqvist
Puolustajat:  Erik Karlsson,  Drew Doughty
Hyökkääjät:  Teemu Selänne,  Phil Kessel,  Mikael Granlund
Naiset > 2002

Maalivahti:  Kim St-Pierre
Puolustajat: Tara Mounsey,  Angela Ruggiero
Hyökkääjät:  Natalie Darwitz,  Cammi Granato,  Hayley Wickenheiser
Naiset > 2006

Maalivahti:  Kim Martin
Puolustajat: Angela Ruggiero,  Carla MacLeod
Hyökkääjät:  Gillian Apps,  Hayley Wickenheiser,  Maria Rooth
Naiset > 2010

Maalivahti:  Shannon Szabados
Puolustajat:  Angela Ruggiero,   Molly Engstrom
Hyökkääjät:  Meghan Agosta,  Jenny Potter,  Marie-Philip Poulin
Naiset > 2014

Maalivahti:  Florence Schelling
Puolustajat:  Megan Bozek,   Jenni Hiirikoski
Hyökkääjät:  Amanda Kessel,  Meghan Agosta-Marciano,  Hilary Knight
Dominik Hašek Salt Lake Cityssä 2002.
Zach Parise Vancouverissa 2010.
Hayley Wickenheiser Vancouverissa 2010.
Prévost

Prévost on ranskalainen sukunimi, joka tarkoittaa muun muassa seuraavia ranskalaisia henkilöitä
Albert Prévost-Delaunay (1828–1892), pikakirjoittaja ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä
André Prévost (1860–1919), tennispelaaja
Antoine François Prévost eli Abbé Prévost (1697–1763), kirjailija
Eugène Prévost (1809–1872), säveltäjä ja kapellimestari
Eugène Prévost (1863–1961), maantiepyöräilijä
Hélène Prévost (myös Yvonne), tennispelaaja ja olympiamitalisti
Hippolyte Prévost (1808–1873), pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä
Jean-Baptiste Prevost de Sansac, Ivan Ivanovich de Traversay (1754–1831), ranskalaissyntyinen Venäjän laivaston amiraali
Marcel Prévost (1862–1941), tupakkatehtailija ja kirjailija
Zoé Prévost (1802–1861), oopperalaulaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Peter Schöttel

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Peter Schöttel
Syntymäaika: 26. maaliskuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Wien, Itävalta
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1986–2002 |  SK Rapid Wien | 436 (4) |
Maajoukkue
| 1988–2002 |  Itävallan maajoukkue | 63 (0) |
Valmennusura
2002–2006 2007–2008 2009 2009–2011 2011–2013 2015–2016 2017:  SK Rapid Wien II  Wiener SC  First Vienna FC  SC Magna Wiener Neustadt  SK Rapid Wien  SV Grödig  Itävalta U19
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Peter Schöttel (s. 26. maaliskuuta 1967) on itävaltalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Lokakuusta 2017 lähtien hän on toiminut Itävallan jalkapalloliiton urheilutoimenjohtajana.
Ura pelaajana

Schöttel pelasi koko uransa ajan SK Rapid Wienissä. Hän nousi seuran edustusmiehistöön 1986 ja nousi tulevina vuosikymmeninä yhdeksi seuran ikoneista. Fanien suosiossa ollut Schöttel toimi Rapidin kapteenina uransa lopussa, vuosina 1997–2001. Hän voitti seuran kanssa kolme Itävallan mestaruutta ja kaksi cupia. Eurokentillä Schöttelin uran kohokohta oli Cup-voittajien Cupin finaali 1996, jossa hän pelasi täydet minuutit. Voitto karkasi kuitenkin Paris Saint-Germainille. Vuonna 1999 Schöttel valittiin Rapidin vuosikymmenen joukkueeseen.
Maajoukkuetasolla Schöttel edusti Itävaltaa 63 maaottelussa. Hän oli mukana MM-kisoissa 1990 ja 1998.  Hänen uransa viimeiseksi kokonaiseksi otteluksi jäi 0–9 murskatappio Espanjalle EM2000-karsinnoissa. Vuonna 2002 hän pelasi vielä muutaman minuutin maaottelussa Norjaa vastaan.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Itävallan mestaruus (3): 1987, 1988, 1996
Itävallan cup (2): 1987, 1995
MM-1.kierros (2): 1990, 1998
Ura valmentajana

Lopetettuaan pelaajauransa 2002 Schöttel jatkoi Rapid Wienin organisaatiossa amatöörijoukkueen valmentajana ja urheilutoimenjohtajana. Hän erosi tehtävistään marraskuussa 2006 riitauduttuaan seurajohdon kanssa TV-sopimuksista.
Kesällä 2007 Schöttel jatkoi valmennusuraansa Itävallan alasarjoissa pelanneen Wiener Sport-Clubin kanssa.  Hän valmensi seuraa kauden ajan.  Wiener SC pestinsä jälkeen Schöttel piti vuoden taukoa palaten kesällä 2009 tositoimiin First Viennan managerina.
Joulukuussa 2009 Schöttel jätti First Viennan siirtyen SC Magna Wiener Neustadtin päävalmentajaksi.  Hän luotsasi seuran viidenneksi sen historian ensimmäisellä kaudella pääsarjassa. Kausi huipentui Itävallan cupin finaaliin, jossa Wiener Neustadt kuitenkin hävisi SK Sturm Grazille 1–0.
Kesällä 2011 Schöttel siirtyi itävaltalaisseura SK Rapid Wienin päävalmentajaksi ja urheilutoimenjohtajaksi.  Schöttelin johdolla Rapid Wien sijoittui kaudella 2011/12 Itävallan Bundesliigassa kakkoseksi. Kaudella 2012/13 Rapid taisteli kärkisijoista, mutta jäi mestaruustaistelussa takaa-ajajan rooliin pelattuaan vuodenvaihteen tienoilta kevään korville yhdeksän liigaottelua ilman voittoja. Lopulta seura erotti Schöttelin huhtikuun puolivälissä 2013, kun Rapid putosi Itävallan cupista kolmannen sarjatason joukkueelle.
Kesäkuussa 2015 Schöttelistä tuli SV Grödigin päävalmentaja.  Joukkue sijoittui Schöttelin johdolla kaudella 2015/16 Itävallan Bundesliigan viimeiseksi. Kauden jälkeen joukkue pudotettiin talousongelmien vuoksi Regionalliga Westiin ja Schöttel jätti tehtävänsä.
Toukokuun lopussa 2017 Schöttelin ura jatkui Itävallan alle 19-vuotiaiden maajoukkueen peräsimessä. Hän jätti tehtävänsä jo lokakuussa 2017, kun hänestä tuli Itävallan jalkapalloliiton urheilutoimenjohtaja.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Itävallan cup
Hopeaa: 2010
Pihtihäntäiset

| Pihtihäntäiset |
| --- | --- |
 Isopihtihäntä (Forficula auricularia)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Osaluokka::  Uussiipiset Neoptera
Lahko::  Pihtihäntäiset Dermaptera  De Geer, 1773
Alalahkot
 †Archidermaptera  †Eodermaptera  Neodermaptera 
Katso myös
   Pihtihäntäiset Wikispeciesissä   Pihtihäntäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pihtihäntäiset (Dermaptera) on hyönteisten luokkaan kuuluva lahko. Sen tunnusmerkki on kalvomaiset siivet lyhyiden nahkamaisten etusiipien alla. Takaruumis jatkuu paljon siipien taakse ja päättyy usein, muttei aina pihtimäiseen rakenteeseen. Lahkossa on noin 1900 tunnettua lajia.
Orvaskesitäit (Hemimerinoidea) ja lepakkopihtihäntäiset (Arixeniidae) ovat niin erikoistuneita pihtihäntäisiä, että ne luettiin aiemmin omiksi alalahkoikseen varsinaisten pihtihäntäisten (Forcifulina) ja sukupuuttoon kuolleen Archidermaptera-alalahkon ohella. Kehityshistoriallisesti ne kuuluvat kuitenkin Forcifulina-ryhmän sisään, ja nykyään kaikki nykyiset pihtihäntäiset luetaan samaan Neodermaptera-alalahkoon. Sukupuuttoon kuolleita alalahkoja ovat Archidermaptera ja Eodermaptera.
Kiviaineksessa säilyneitä pihtihäntäisten fossiileja tunnetaan jo trias- ja jurakaudelta. Myöhemmin sedimentteihin hautautuneita tai meripihkaan joutuneita yksilöitä tunnetaan useimmista liitu- ja tertiäärikausilla syntyneistä esiintymistä. Kaikkiaan fossiiliaineistosta on voitu määrittää yli 80 erilaista esihistoriallista pihtihäntäislajia.
Piirteitä

Pihtihäntäiset ovat melko yleisiä mutta yöaktiivisina ja muutenkin melko piilottelevan elämäntapansa vuoksi niitä harvoin tapaa sattumalta. Ne ovat vaihtelevan ruskeansävyisiä, litteitä, pitkänomaisia hyönteisiä, joiden takaruumiin kärjessä on tavallisesti pihtimäiset lisäkkeet. Pihtejä käytetään apuna ainakin puolustautumisessa, saalistuksessa ja lenninsiipien taittelemisessa peitinsiipien alle. Koiraat käyttävät pihtejä myös aseenaan kilpaillessaan naaraista. Koiraiden pihdit ovat tavallisesti kaarevat kun naarailla ne ovat lähes suorat. Osalla lajeista on siivet, jotka tavallisesti ovat taitettuina lyhyiden, nahkamaisten peitinsiipien alle. Lentotaitoonsa pihtihäntäiset turvautuvat kuitenkin vain harvoin ja silloinkin lentomatkat ovat lyhyitä. Osa lajista on kokonaan siivettömiä. Muodonvaihdos on osittainen: toukat muistuttavat pienikokoisia aikuisia, mutta ovat siivettömiä. Toukkavaiheita on 4–5.
Pihtihäntäiset käyttävät sekaravintoa; ne syövät eläviä tai kuolleita kasvien osia tai saalistavat toisia hyönteisiä. Vaikka näitä eläimiä joskus eksyy sisälle asuntoihin, ihmiselle pihtihäntäisistä ei ole haittaa.
Yleensä hyönteiset eivät huolehdi jälkeläisistään, mutta pihtihäntäisillä naaras hoivaa aktiivisesti munia ja niistä kuoriutuvia poikasia. Naaras munii syksyllä ja talvehtii munien kanssa. Se myös puhdistaa munat säännöllisesti, jotta ne eivät homehdu tai sairastu muutoin. On voitu osoittaa, että naaras tunnistaa jälkeläistensä tuoksusta niiden kunnon ja ruokkii sekä huolehtii ainoastaan hyväkuntoisista toukista. Myös naaraan into hankkia ravintoa jälkeläisilleen on sitä suurempi, mitä terveemmiltä poikaskatras tuoksuu.
Uskomuksen mukaan pihtihäntäiset ryömivät ihmisen korvaan. Tähän uskomukseen pohjautuu mm. englanninkielinen nimi earwig  ja ranskan perce-oreille.
Pihtihäntäiset Suomessa

Euroopan reilusta kolmestakymmenestä pihtihäntäislajista Suomesta on tavattu kolme lajia.
isopihtihäntä (Forficula auricularia) on yleinen eteläisessä Suomessa ja kaikkialla Euroopassa.
pikkupihtihäntä (Labia minor) ovat Euroopan pienikokoisin laji ja edellistä harvinaisempi tuttavuus.
pensaspihtihäntä (Apterygida media) esiintyy Suomessa vain Ahvenanmaalla ja mahdollisesti lounaissaaristossa.
Aiheesta muualla

ITIS: Dermaptera (englanniksi)
Funet
Picos de Europan kansallispuisto

Picos de Europa (näkymä Liébanasta)
| --- | --- |
Sijainti:  Cantabrianvuoret, Espanja
Lähin kaupunki:  Oviedo ja Santander
Pinta-ala:  671,3 km2, 661,0 km2 
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Parque Nacional de los Picos de Europa 
Tyyppi:  Espanjan kansallispuisto, kansallispuisto, biosfäärialue 
Perustettu:  1918
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Picos de Europan kansallispuisto on Espanjassa Leónin, Cantabrian ja Asturian maakuntien alueella sijaitseva kansallispuisto. Se on ensimmäinen Espanjan kansallispuisto ja sen pinta-ala on 64 660 hehtaaria. Kansallispuisto sijaitsee Cantabrianvuorilla ja se on Unescon määrittämä biosfäärialue.
Ilmasto

Picos de Europan ilmasto on atlanttinen; kansallispuiston matalimmat kohdat ovat miltei merenpinnan tasossa. Useimmiten sataa keväällä ja talvella, mutta kesä on suhteellisen kuiva. Kuuma ja kostea kesäpäivä voi muuttua iltapäivällä tai yöllä äkisti myrskyksi. Paksut ja äkilliset sumut ovat myös yleisiä, mutta ne myös yleensä häviävät nopeasti auringonpaisteessa. Lunta sataa korkeilla vuorilla syyskuusta toukokuun loppuun, mutta pysyvää lunta ei ole kuin korkeimmilla kohdilla suojaisissa paikoissa. Joillakin paikoilla lumi voi olla paksua kesäkuun loppuun asti.
Geologia

Picos de Europan vuoret ovat suurimmaksi osaksi kalkkikiveä, ja ne ovat massiivisimmat kalkkikivestä koostuvat vuoret Euroopan alueella. Ne ovat syntyneet hiilikauden aikana noin 345–280 miljoonaa vuotta sitten merenpohjan sedimenteistä. Maanvoimat ovat myöhemmin työntäneet merenpohjan korkeiksi vuoriksi. Myöhemmin ovat jääkaudet laajentaneet murtumia rotkoiksi jollainen on esimerkiksi kansallispuiston alueella oleva kapea rotko jonka pohjalla virtaa Cares-joki. Sade on tehnyt alueella kalkkikiveä sisältävistä kallioista paikoin karstimaata ja kovertanut laajoja kalkkikiviluolastoja sekä maanpinnalle ja notkelmiin karstijärviä. Alueen korkein kohta sijaitsee Torre de Cerredo huipulla noin 2 646 metrin korkeudessa, alueella on myös huiput Naranjo de Bulnes, noin 2 519 metriä ja Pico Tesorero, noin 2 570 metriä. Alueella harrastetaan kalliokiipeilyä.
Eläimistö

Kansallispuistossa on Iberian niemimaan ja Espanjan eläimistö lähes sataprosenttisesti edustettuna ja osa on endeemisiä lajeja. Siellä esiintyy Etelä-Euroopassa harvinaisia lajeja, kuten nisäkkäistä Capra pyrenaica victoriae ja pyreneittengemssi (Rupicapra pyrenaica). Karhuja (Ursus arctos) laskettiin vuonna 2009 olevan kansallispuistossa 21 kappaletta, ja iberiansusia (Canis lupus signatus) arvioidaan olevan 15–20 kappaletta. Linnuista löytyy metso (Tetrao urogallus), palokärki (Dryocopus martius), peltopyy (Perdix perdix) ja partakorppikotka (Gypaetus barbatus). Lisäksi löytyy lukuisia muita piennisäkkäitä, lintulajeja, perhosista on ainakin 124 lajista havaintoja, sekä lisäksi muita hyönteisiä ja kovakuoriaisia.
Kasvillisuus

Picos de Europan korkeuserojen vuoksi alueella on monipuolinen kasvisto: havaintoja on yli 1 400 kasvilajista. Vuoret nousevat merenpinnasta pohjoispuolella jokilaaksoista 2 646 korkealle Torre Cerredolle. Kasvivyöhykkeet voidaan jakaa korkeuden mukaan neljään eri kasvualueeseen: lauhkea lehtimetsävyöhyke (engl. coline) 0–800 metriä, vuoristometsävyöhyke (engl. montane) 800–1800 metriä, subalpiininen vyöhyke (engl. subalpine) 1800–2400 metriä ja alpiininen vyöhyke (engl. alpine) 2400 metristä ylöspäin. Vyöhykkeet ovat karkeasti vastaavia kuin päiväntasaajan ja napojen väliset vyöhykkeet, vaikka ilmasto- ja valaistusolot ovat erilaiset. Korkeuden lisäksi rinteiden suunta ja jyrkkyys vaikuttavat kasvillisuuteen.