stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Krasnodarin kansainvälinen lentoasema
Historiaa

Lentoaseman historia alkaa vuodesta 1932. Tuolloisessa Neuvostoliitossa perustettiin valtionyhtiö Krasnodarin lentoliikennettä varten. Tämä yhtiö muutettiin 1993 yhtiöksi OAO Kuban Airlines. Vuonna 2006 Kuban Airlines jaettiin kahtia: alueelliseen lentomatkayhtiöön (ОАО TAVS Kuban (Arkistoitu – Internet Archive)) ja Krasnodarin kansainvälisestä lentokentästä vastaavaan yhtiöön (OAO Meždunarodnyi aeroport Krasnodar). Krasnodarin Paškovskin lentoasema toimii Kuban Airlines-yhtiön kotikenttänä.selvennä
Vuonna 2007 Venäjän Liikenneministeriö sisällytti Krasnodarin maan ulkomaaliikenteelle keskeisimmän 12 lentoaseman ydinryhmään.
Paikallisliikenne kentälle

Lentoaseman ja Krasnodarin kantakaupungin (ja rautatieaseman Krasnodar-2) välillä liikennöi linja-autoja (linja 1, 1A). Kentältä rautatieasemalle Krasnodar-1 vievät johdinautovuoro (7) ja kaksi reittitaksilinjaa (53, 15). Lisäksi kentän läheltä kulkee Krasnodarista itään johtava Venäjän rautateiden ratayhteys. Lentokentän saavutettavuutta paikallisjunien avulla on harkittu kehitettävän.
Matkustajamäärä

Vuosina 2009-2012 se on ollut matkustajamäärältään Venäjän 7. suurin lentoasema. Vuonna 2012 kentän kautta kulki yhteensä 2 599 100 lentomatkustajaa. Heistä kansainvälisen liikenteen matkustajia oli 712 300 ja kotimaanliikenteen 1 886 900.
Krasnodarin lentoasemasta vastaa ylemmällä tasolla laajaan Bazovyi element -yritysryppääseen kuuluva Bazel Aero-emoyhtiö, jonka viiden lentoaseman kautta matkusti vuonna 2012 yhteensä 5,5 miljoonaa lentomatkustajaa. Tähän sisälyy Krasnodarin Paškovskin lentoaseman ohella Anapan, Gelendžikin ja Jeiskin lentoasemat sekä Sotšin kansainvälinen lentoasema.
Lentoaseman sijainti Krasnodarin aluepiirissä
Kansainvälisten lentojen terminaali.
Pysäköintialuetta lentoaseman kotimaan terminaalin edustalla.
Rahtiterminaali ja lennonjohtotorni .
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krasnodarin kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Aikataulujen seuranta: Lentoaseman lähiajan lennot (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)(basel.aero)
Nikolai Krutšina

Nikolai Jefimovitš Krutšina (ven. Николай Ефимович Кручи́на; 1928 – 26. elokuuta 1991 Moskova) oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen poliitikko.
Krutšina liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1949 ja tuli valituksi puolueen keskuskomiteaan vuonna 1976. Hän valmistui Donin maatalouden valtionyliopistosta vuonna 1953. Krutšina oli Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustaja vuosina 1966–1989 ja Neuvostoliiton kansanedustajien kongressin jäsen vuodesta 1989. Hänelle myönnettiin Sosialistisen työn sankarin arvonimi vuonna 1973.
Krutšina vastasi vuodesta 1983 lähtien kommunistipuolueen budjetti-, finanssi- ja kiinteistöasioista. Hänet löydettiin kuolleena seitsemännessä kerroksessa sijainneen asuntonsa ikkunan alta joitain päiviä Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen epäonnistumisen jälkeen. KGB ilmoitti kuolemansyyksi heti itsemurhan. Hieman yli kuukausi myöhemmin myös Grigori Pavlov kuoli samalla tavalla ja yksitoista päivää Pavlovin jälkeen Dmitri Lisovolik. Tapahtumat ilmoitettiin itsemurhiksi ilman tutkintaa. Kaikki kolme miestä tunsivat tarkasti kommunistisen puolueen salaiset finanssijärjestelmät. Puolueen varat olivat kadonneet, ja pelkästään Krutšinan johtaman kiinteistöosaston omistusten arvo oli tiettävästi 9 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Krutšinan asuintaloa kuolinyönä valvonut KGB:n vartija kertoi löytäneensä Krutšinan itsemurhaviestin, jossa luki: ”En ole salaliittolainen, mutta pelkuri minä olen. Sanokaa niin neuvostokansalle.”
Runar Björkman

Runar Sven Björkman (29. huhtikuuta 1911 Uusikaarlepyy – 22. syyskuuta 1941) oli suomalainen keihäänheittäjä. Hän sijoittui pronssille Kalevan Kisoissa 1939 keihäänheitossa tuloksella 69,02. Hän edusti vaasalaista IK Hellas Vasaa. Seuraavana vuonna Välirauhan kesänä 1940 häm oli kisan kuudes. Hän harrasti myös muita urheilulajeja, jonka pohjalta hän teki vuonna 1937 10-ottelussa nykypisteet 5721, joka oikeutti Suomen vuositilastossa kuudennelle sijalle.
Ammatiltaan Björkman oli panttilainakonttorin johtaja Vaasassa.
Björkman palveli jatkosodassa vänrikkinä JR 61:ssä, jossa haavoittui Syvärillä, ja kuoli 38. kenttäsairaalassa syksyllä 1941.
Kruhlaje

| Kruhlaje, Krugloje (Круглае, Круглoе) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Kruhlaje, Krugloje
 Koordinaatit: 54°14′48″N, 29°47′45″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Mahiljoun alue
Korkeus:  noin 170–200 m
Väkiluku (10/2009):  7 529
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 www.krugloe.mogilev-region.by/en/region 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kruhlaje (valkoven. Круглае) eli Krugloje (ven. Круглoе) on kaupunkityyppinen taajama ja maaseutuvaltainen hallintopiiri (ven. Круглянский район,  Krugljanski raion) Valko-Venäjän Mahiljoun maakunnan pohjoisosassa linnuntietä 52 kilometriä Mahiljousta luoteeseen. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Kruhlajen kaupunkimaisessa taajamassa asui 7 529 ja koko maaseutupiirissä 15 761 ihmistä.
Kauppa
Maantieyhteyksitä tärkeimpiin kuuluu piirin keskustaajaman kautta kulkeva P26-kantatie, joka luo pohjoisessa yhteyden Talatšynin pikkukaupunkiin ja tärkeälle M1-moottoritielle (E 30). Etelän suunnalla P26-kantatie liittyy M4-valtatiehen, joka yhdistää maakunnan pääkaupungin Mahiljoun ja tasavallan pääkaupunki Minskin.
Aiheesta muualla

Lyhyt kuvaus taajamasta (englanniksi) (BYcity.org)
Maakuntahallinnon sivu Kruhlajen piiristä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (region.mogilev.by)
Круглянский район - Lyhyet artikkelit keskustaajamasta ja hallintopiiristä (venäjäksi) (dorogiby.info)
Kruhlajen keskustan kartta (venäjäksi) (BYcity.org)
WikiMapia karttalinkki taajamasta ympäristöineen, kohteiden selitykset pääosin (englanniksi) tai (venäjäksi)
Neuvostoliiton aikaista topografiakarttaa 1:100 000 ja 1:200 000 alueesta (venäjäksi)
Piirin perustietoja ja kartta (venäjäksi) (emaps-online.com)
Tietoa piirin palveluista ja kuvia rakennuksista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (region.mogilev.by)
Kuvia hallintopiiristä (englanniksi),(puolaksi),(valkovenäjäksi) ja (venäjäksi) (radzima.org)
Elias Krohn

Pentti Elias Ilmari Krohn (s. 29. maaliskuuta 1977) on Kulttuurivihkojen päätoimittaja ja vapaa toimittaja. Hän on Yleisen lehtimiesliiton hallituksen jäsen. Koulutukseltaan Krohn on valtiotieteiden maisteri.
Krohn on työskennellyt Kansan Uutisten toimittajana ja kirjoittanut artikkeleita myös muun muassa Suomen Rauhanpuolustajien Rauhan puolesta -lehteen, Liberoon, Helsingin yliopiston Yliopisto-lehteen, Voimaan ja Sitoutumattoman vasemmiston Toimenpiteeseen (päätoimittajana). Hän on Kiilan jäsen.
Elias Krohn teki vuonna 2001 Nokian yhtiökokouksessa esityksen uusien optio-ohjelmien hylkäämiseksi.
Elias Krohnin äiti on kirjailija Leena Krohn.
Teoksia

51 hyvää syytä sanoa Natolle "kiitos ei" (toim., 2003). Like & Suomen Rauhanpuolustajat, Helsinki. ISBN 952-471-160-5
Aiheesta muualla

Päätoimittajan parkaisut -blogi Kulttuurivihkojen sivuilla
Nokian yhtiökokouksessa pidetty puhe
Kromidiopsidi

Kromidiopsidikiteitä uvaroviittilouhoksesta Outokummusta.
Kromidiopsidi kuuluu diopsidiryhmään. Kemialliselta koostumukseltaan kromidiopsidi on kalsium-magnesiumsilikaattia. Väriltään se on smaragdinvihreä, pullonvihreä ja harvoin keltainen tai väritön. Kromidiopsidin Mohsin kovuus on 5,5–6,5 eli se on hauras kivi.
Kromidiopsidissa saattaa esiintyä harvoin kissansilmäilmiö ja tähti-ilmiö. Nämä kromidiopsidin muodot ovat erityisen haluttuja kiven keräilijöiden keskuudessa. Kiven kiteinen muoto on arvostettu jalokivi. Kromidiopsidi on tunnettu korukivenä vasta vähän aikaa, mutta se saavuttaa koko ajan suurempaa suosiota.
Esiintyminen

Kromidiopsidia löydetään useimmiten magmakivistä ja metamorfisista kivistä, joissa se muodostaa joskus jopa 10 cm:n mittaisia kiteitä. Kauneimmat kromidiopsidit tulevat Siperiasta, Venäjältä. Siperiasta tulleita kromidiopsedeja kutsutaan virheellisesti Siperian smaragdeiksi. Kiviä löydetään myös Kuubasta, Brasiliasta, Australiasta ja Japanista. Euroopan tärkein kromidiopsidi esiintymä on Suomen Outokummussa. Outokummun esiintymän kromidiopsidit ovat voimakkaan vihreitä ja sitä on runsaasti. Suomessa sitä esiintyy myös Kaavilla ja Polvijärvellä.
Aiheesta muualla

Mindat: Chromian Diopside (englanniksi)
Kalevi Kotkas

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kalevi Kotkas. |  Kalevi Kotkas. |  Kalevi Kotkas. |  |
Maa:   Suomi
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Torino 1934 | korkeushyppy |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1938 | korkeushyppy |  |
Kalevi Kotkas (synt. Kalev Kotkas, 10. elokuuta 1913 Tallinna – 24. elokuuta 1983 Vantaa) oli virolaissyntyinen suomalainen yleisurheilija. Hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.
Ura

Kotkaksen vanhemmat olivat Juhan Kotkas (1878–1963) ja Linda Johanna Teiter (1891–1963). Hän muutti äitinsä mukana Suomeen 1910-luvun lopulla ja sai Suomen kansalaisuuden kesällä 1932. Kalevi oli äitinsä viidestä lapsesta toiseksi nuorin. Hänen veljensä oli urheilu- ja yritysjohtaja Kallio Kotkas. Kotkaksen sisarenpoika on seiväshypyn kaksinkertainen Suomen mestari ja urheilutoimittaja Erkki Mustakari.
Kookkaan (194 cm, 100 kg) Kalevi Kotkaksen lajivalikoima oli ainutlaatuinen. Hän oli maailman huipulla sekä korkeushypyssä että kiekonheitossa. Lisäksi hän menestyi hyvin kuulantyönnössä.
Parhaimmat saavutuksensa Kotkas saavutti korkeushypyssä. Kehittämällään ulkojalan- ja saksityylin yhdistelmällä hän ylitti ensimmäisenä eurooppalaisena kaksi metriä Rio de Janeirossa 7. maaliskuuta 1934, jossa syntyi tulos 201. Kotkaksen ennätykseksi korkeushypyssä jäi 1. syyskuuta 1936 hypätty 204. Tulos säilyi Euroopan ennätyksenä  17 vuotta ja Suomen ennätyksenä 20 vuotta.
Yleisurheilun EM-kilpailuissa 1934 Torinossa Kotkas voitti korkeushypyn EM-kultaa tuloksella 200, ja samalla hänestä tuli yleisurheilun ensimmäinen Euroopan mestari. Berliinin olympialaisissa 1936 lonkkavammasta kärsinyt Kotkas jäi korkeushypyssä neljänneksi. EM-kilpailuissa 1938 Kotkas osallistui korkeushyppyyn ja kiekonheittoon, jotka hänen epäonnekseen käytiin samanaikaisesti. Tulos oli silti hyvä, sillä korkeudesta saavutuksena oli hopeaa tuloksella 194 ja kiekonheitossa neljäs sija tuloksella 48,63.
Kiekonheitossa Kotkas teki ensimmäisen Suomen ennätyksensä 49,64 maaottelussa Oslossa vuonna 1933. Tulos kesti 20-vuotiaiden Suomen ennätyksenä 35 vuotta. 50 metrin haamurajan hän ylitti ensimmäisenä suomalaisena kesällä 1937. Parhaaksi tulokseksi jäi 51,27, joka kesti Suomen ennätyksenä 17 vuotta.
Kotkas lopetti urheilun poikkeuksellisen varhain, jo 26-vuotiaana. Hänet palkittiin Suomen urheilun kultaisella ansioristillä. Hän toimi Suomen Urheiluliiton toiminnanjohtajana vuosina 1961–1963 ja sen jälkeen Veikkauksen osastopäällikkönä.
Saavutukset > Olympialaiset

1932 Kiekonheitto 7.
1936 Korkeushyppy 4., kiekonheitto kars.
Saavutukset > EM-kilpailut

1934 korkeushyppy 1., kiekonheitto 10., kuulantyöntö 11.
1938 korkeushyppy 2., kiekonheitto 4.
Saavutukset > SM-kilpailut

Korkeushyppy 5 SM-kultaa 1934, 1935, 1936, 1937 ja 1938
Kiekonheitto 6 SM-kultaa 1933, 1934, 1935, 1936, 1937 ja 1938
Kuulantyöntö SM-hopea 1934
Saavutukset > Ennätykset

Korkeushyppy
Ensimmäinen eurooppalainen kahden metrin ylittäjä korkeushypyssä
Kolme EE:tä ja SE:tä (201,203,204)
204 EE:nä 17 vuotta ja SE:nä 20 vuotta
Kiekonheitto
Ensimmäinen suomalainen 50 metrin ylittäjä
8 SE:tä (48.94–51.27 v. 1933–37)
51,27 SE:nä 17 vuotta
Saavutukset > Muuta

Kotkaksen tulos 204 senttiä säilyi ulkojalantyylin "maailmanennätyksenä" 20 vuotta, kunnes Nigerian Julius Chigbolu ylitti 205 vuonna 1956.
Kalevi Kotkaksen kuoleman jälkeisenä päivänä 1983 Neuvostoliiton Tamara Bykova teki naisten maailmanennätyksen 204, saman tuloksen kuin Kotkas 47 vuotta aikaisemmin.
Kronprins Gustav Adolf

| Kronprins Gustav Adolf |
| --- | --- |
 Jäljitelmä aluksesta Karlskronan merimuseossa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fredrik af Chapman
Laskettu vesille:  1782
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 6. syyskuuta 1788
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 000 t
Pituus:  49,30 m
Leveys:  13,59 m
Syväys:  5,79 m
Miehistöä:  570
Aseistus
Aseistus:  60 tykkiä
Kronprins Gustav Adolf oli Ruotsin avomerilaivaston linjalaiva.
Valmistus

Fredrik af Chapmanin suunnittelema, kolmimastoinen, noin 60-tykkinen ja pääasiasta tammesta rakennettu alus laskettiin vesille 1782.
Palvelus

Se osallistui Kustaa III:n sotaan, missä se ollessaan tarkkailutehtävissä ajoi karille Gråskärsbådanin pohjoispuolella aiemmin tuntemattomalla matalikolla yrittäessään paeta lähestyvää venäläistä laivasto-osastoa Viaporin merilinnoitukseen. Aluksen juututtua venäläiset valtasivat sen. He ottivat aluksen miehistön sotavangeiksi ja sytyttivät sen palamaan. Tuntien palamisen jälkeen laivan ruutivarasto räjähti. Jonkin aikaa ajelehdittuaan hylky upposi lähelle haaksirikkoutumispaikkaansa, mistä se löydettiin 1995, jolloin aluksesta nostettiin kaksi tykkiä. Se lepää merenpohjassa edelleen noin 20 metrin syvyydessä. Suomen merimuseo teki 2000 hylystä vedenalaisen puiston.
Ali Krogius

| Frans Ali Bruno Krogius |
| --- | --- |
 1924.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. marraskuuta 1864 Helsinki
Kuollut: 12. toukokuuta 1939 (74 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Instituutti:  Helsingin yleisen sairaalan kirurginen osasto
Tutkimusalue:  lääketiede
Tunnetut työt:  Krogiuksen leikkaus johtopuudutusmenetelmä
Frans Ali Bruno Krogius (7. marraskuuta 1864 Helsinki – 12. toukokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen kirurgian professori. Hän kuvasi ensimmäisten joukossa johtopuudutusmenetelmän, jossa kokaiiniliuosta ruiskutettiin leikkausalueen viereiseen ihonalaiseen kudokseen. Krogius teki myös kokeiluja yhdistämällä paikallispuudutuksen ja yleisanestesian. Vuonna 1905 keksitty prokaiini kuitenkin syrjäytti kokaiinin paikallispuudutteena muutamassa vuodessa.
Elämä

Ali Krogius syntyi Helsingissä vuonna 1864. Hänen vanhempansa olivat laamanni Frans Gabriel Krogius ja äiti Johanna Lovisa Adelaïde Boije. Krogius kävi yliopisto-opinnot Helsingin yliopistossa. Väiteltyään tohtoriksi vuonna 1892 hän matkusti ulkomaille jatkamaan opintojaan. Vuosina 1890–1894 hän työskenteli assistenttina kirurgisella klinikalla Helsingissä. Hän oli Helsingin yliopiston kirurgian dosentti 1893–1901 ja professori 1901–1929. Krogius tunnetaan Krogiuksen tai Krogius–Roux’n leikkauksesta, jossa operoidaan paikoiltaan mennyt polvilumpio.
Krogius meni naimisiin Anna Maria Lindelöfin (1872–1938) kanssa vuonna 1896. Avioliittoon syntyi neljä lasta: Gabriella, Frans Gunnar, Helge Lorentz ja Ali Hjalmar Gabriel.
Julkaisut > Tieteellisiä tutkielmia

Recherches bactériologiques sur l’infection urinaire (väitöskirja, 1892)
Föreläsningar öfver urinvägarnas kirurgiska sjukdomar (1898)
Über die von Processus vermiformis ausgehende diffuse eitrige Peritonitis und ihre chirurgische Behandlung (1900)
Julkaisut > Yleistajuisia teoksia

Umpilisäkkeen tutkimuksesta (1907)
Om kräftsvulsterna 16. – Acta chir. scand.
Erni Krusten

| Erni Krusten> Ernst Krustein |
| --- | --- |
 Erni Krusten
Henkilötiedot
Syntynyt: 1900 Muraste, Viro
Kuollut: 1984 (83–84 vuotta)
Kansalaisuus:  Viro
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: viro
Tuotannon kieli: viro
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Erni Krusten, alk. Ernst Krustein (1900 Muraste, Viro – 1984 Tallinna, Viro) oli virolainen kirjailija. Krusten oli vuodesta 1972 Viron sosialistisen neuvostotasavallan kansankirjailija.
Krustenin tytär on kirjallisuudentutkija Reet Krusten.
Suomennetut teokset

Kuin pisara meressä: kymmenen lukua Eduard Laulin elämästä (Nagu piisake meres), suom. Vieno Levänen, Moskova; Petroskoi: Edistys 1966
Tuhka, antologiassa Eestiläinen novelli, toim. ja jälkisanan kirj. H. Puhvel, Tallinna: Perioodika 1979
Rio Grande, antologiassa Sirpaleissa, virolaista lyhytproosaa, suom. Aino Kaasinen, Nastola: FinnEpos 1991 ISBN 952-9523-12-2
Valge part, teoksessa Nykyviron lukemisto, toim. Toivo Kuldsepp, Tõnu Seilenthal, Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura 1979 ISBN 951-717-184-6 (viroksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erni Krusten Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Piia Björn

| Piia Björn> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. joulukuuta 1977 (ikä 47) Kullaa
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  vararehtori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (KM 2001, KT 2005)
Instituutti:  Turun yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Piia Maria Björn (ent. Vilenius-Tuohimaa; s. 26. joulukuuta 1977 Kullaa) on suomalainen kasvatustieteilijä ja filosofian tohtori, joka toimii Turun yliopiston koulutuksen ja koulutusrakenteiden kehittämisestä vastaavana vararehtorina. Tätä ennen hän oli Itä-Suomen yliopiston  erityispedagogiikan, erityisesti pedagogisen tuen professori (2014-2019).
Björn tuli ylioppilaaksi Porin suomalaisesta yhteislyseosta (1996). Hän valmistui Helsingin yliopistosta kasvatustieteen maisteriksi ja erityisopettajaksi (2001) ja filosofian tohtoriksi (2005).  Hänen suomenkielinen väitöskirjansa (2005) oli otsikoitu Vanhempien koulutustaso, lapsen kielellinen ilmaisu ja tehtäväorientaatio matemaattisten taitojen selittäjinä koulutien alussa. Björn on Helsingin yliopiston erityispedagogiikan dosentti.
Työurallaan Björn on toiminut muun muassa assistenttina Helsingin yliopistossa (2003-2005) ja yliopistonlehtorina Jyväskylän yliopistossa (2005-2014). Jyväskylässä hän oli myös laitoksen pedagoginen johtaja ja varajohtajana sekä oppiaineen esimies. Itä-Suomen yliopiston professorina (Joensuun kampus) hän aloitti vuonna 2014. Tutkimustyössään Björn on suuntautunut yhtäältä matematiikan oppimisen sekä kielellisten taitojen kehityksen välisiin yhteyksiin, toisaalta erityisopettajan työnkuvaan ja oppimisen tuen järjestämiseen Suomessa ja muualla.
Aiheesta muualla

Piia Maria Björn. University of Turku, PhD (englanniksi) (researchgate.net)
Piia Björn (12.2.2021) Puheenvuoro: Yliopistosta erinomaiset eväät työelämään (Arkistoitu – Internet Archive) (ts.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID  Publons  ResearcherID
Kriittinen rationalismi

Kriittinen rationalismi on tietoteoreettinen kanta, jonka muotoilijana tunnetaan Karl Popper. Popper kirjoitti kriittisestä rationalismista teoksissaan Avoin yhteiskunta ja sen viholliset (1945) ja Arvauksia ja kumoamisia (1963).
Kriittiset rationalistit katsovat, että tieteellisiä teorioita tai muita tietoväitteitä voidaan ja pitää kritisoida rationaalisesti, ja jos niillä on empiiristä sisältöä, ne voidaan ja tulee alistaa testeille, jotka voivat falsifioida ne eli osoittaa ne vääräksi. Näin kaikkia tietoväitteitä voidaan arvioida. Ne joko ovat falsifioitavissa ja näin empiirisiä (hyvin laajasti otettuna), tai eivät ole falsifioitavissa eivätkä ole empiirisiä.
Ne tietoväitteet, jotka on mahdollista falsifioida, voidaan tämän jälkeen ottaa osaksi empiiristä tiedettä, ja erotella sen mukaan, ovatko ne vielä päteviä vai todella falsifioitu. Jos tietoväitteet ovat päteviä, ne voidaan edelleen erotella sen mukaan, kuinka paljolle kritiikille ne ovat olleet alistettuina, kuinka vakavaa kritiikki on ollut, ja kuinka todennäköinen teoria on. Teorioista, joita ei vielä ole falsifioitu, tulee suosia sitä, joka on kaikkein epätodennäköisin. Se, että kriittisessä rationalismissa valitaan suosittavaksi nimenomaan epätodennäköisin teoria, erottaa kannan perinteisistä tiedenäkemyksistä, joiden mukaan tulisi hyväksyä kaikkein todennäköisin teoria.
Kriittisen rationalismin mukaan tieto ja totuus ovat objektiivisia, ja se asettuu näin relativismia, postmodernismia ja sosiaalista konstruktionismia vastaan. Kriittinen rationalismi eroaa kuitenkin perinteisemmistä näkemyksistä, jotka myös pitävät tietoa objektiivisena. Näihin kuuluvat vahva rationalismi; loogisen empirismin verifikationismi; sekä induktiiviseen päättelyyn perustuvat lähestymistavat tieteeseen, jotka kriittiset rationalistit David Humen tavoin hylkäävät. Kriittisen rationalismin mukaan kritiikki on ainoa asia, mitä on tehtävissä erilaisia tietoväitteitä kohdatessa. Järki on kritiikin työkalu teorioiden kumoamisessa, ei tietoväitteiden tuki väitteiden todistamiseksi. Mikään oletettu todistusaineisto ei tue tai todista väitettä, käsitystä tai teoriaa.
Kritiikkiä, ei tukea

Kriittinen rationalismi kääntää normaalin käsityksen rationalismista tai realismista päälaelleen. Erityisesti se ajatus, että teoria on sitä parempi mitä epätodennäköisemmin se on tosi, on suoraan päinvastainen perinteisen empiristisen näkemyksen kanssa, jonka mukaan tulisi etsiä teorioita, jotka ovat mahdollisimman todennäköisiä. Popper itse muistutti Arthur Schopenhauerin huomautuksesta, jonka mukaan ongelman ratkaisu vaikuttaa usein aluksi paradoksaaliselta ja myöhemmin itsestäänselvyydeltä.
Kriittinen rationalismi hylkää samalla perinteisen näkemyksen tiedosta hyvin perusteltuna totena käsityksenä. Sen sijaan se hyväksyy päinvastaisen: yleensä tieto on perustelematon epätosi epäkäsitys. Tieto on perustelematonta, koska hyviä perusteita ei ole olemassa. Se on epätotta, koska se sisältää yleensä virheitä, joita ei aina huomata satoihin vuosiin. Kysymyksessä ei myöskään ole käsitys, koska tieteellinen tieto ei sijoitu kenenkään henkilön mieleen. Se on saatavilla vain kirjoissa.
Justifikationismin hylkääminen

William Warren Bartley vertaili kriittistä rationalismia ”justifikationismiksi” kutsumaansa näkemykseen tiedosta. Hänen mukaansa suurin osa justifikationisteista ei tiedä olevansa justifikationisteja. Justifikationismi on kanta, jollaista Popper kutsui ”subjektivistiseksi” näkemykseksi totuudesta: siinä kysymys siitä, onko jokin väittämä totta, sekoitetaan kysymykseen siitä, voidaanko se oikeuttaa (todistaa) jollakin tavalla.
Bartleyn mukaan jotkut justifikationistit myöntävät tämän. He ovat naiiveja rationalisteja ja ajattelevat, että tieto voidaan todellakin oikeuttaa sekä osoittaa jossain määrin varmaksi ja järkiperäiseksi. Jotkut justifikationistit puolestaan kieltävät virheen. He ovat tietoteoreettisia relativisteja, ja ajattelevat (kriittisen rationalismin näkökulmasta oikein), ettei totuutta voida löytää eikä tietoteoreettiselle absolutismille ole lähdettä. He kuitenkin päättelevät (kriittisen rationalismin näkökulmasta väärin), ettei tämän vuoksi ole olemassa rationaalisuutta, eikä toden ja epätoden välille voida tehdä objektiivista eroa.
Kriittinen rationalismi purkaa justifikationismin itsensä ja suhtautuu tietoon, järkeen ja tieteeseen ei sen enempää fundamentalistisena tai erehtymättömänäkään kuin relativistisestikaan. Tieto ja totuus ovat olemassa, mutta eivät sellaisina kuin aiemmin ajattelimme.