stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Libanonin sisällissota

Libanonin sisällissota oli vuosina 1975–1990 Libanonissa käyty sisällissota, jossa taistelivat monet erilaisia ryhmittymiä keskenään muodostaneet uskonnolliset ja poliittiset ryhmät. Myös ulkovallat puuttuivat tapahtumien kulkuun.
Libanonin muslimien ja kristittyjen välillä oli ollut pitkään voimakas jännite. Kun PLO tuli Etelä-Libanoniin, sattui monia välikohtauksia, joissa palestiinalaiset sieppasivat ja ampuivat kristittyjä. Näistä johtuvat kostot veivät palestiinalaiset ja kristityt falangistit sotaan, johon myös Libanonin muslimit sekaantuivat. Syyria sekaantui Libanonin hallituksen pyynnöstä sotaan kristittyjä tukemaan ja miehitti maan itäosan. Sisällissodan aikana Israel hyökkäsi Libanoniin kolme kertaa eliminoidakseen maasta käsin toimivat palestiinalaiset PLO:n sissit.
Tausta > Etniset kiistat

Libanonissa oli jo 1800-luvulla väestöryhmien konflikteja. Libanonissa on maroniittikristittyjä, monia muita kristittyjä, sunnimuslimeja ja šiiamuslimeja. Viimeistään 1800-luvun puolivälissä näkyi selvästi islaminuskoisten ja kristittyjen välinen vastakkainasettelu. Lisäksi druusit ja kristityt sotivat ankarasti vuonna 1860. Kun Ranska otti Libanonin mandaattihallintaansa ensimmäisen maailmansodan jälkeen, se ei antanut muslimien ja kristittyjen perustaa omia valtioitaan. Libanonin viimeinen täysimittainen väestönlaskenta tehtiin vuonna 1932. Sen jälkeen eri väestönryhmien osuuksia ei ole laskettu konfliktin pelossa. Libanonia ovat perinteisesti johtaneet maan vaurain vähemmistö eli maroniitit, joita oli 1970-luvun puolivälissä melkein kolmannes libanonilaisista. Keskimäärin köyhempien muslimien määrä oli ollut kasvussa.
Tausta > Sotaan johtanut kehitys

Muslimit halusivat Libanonin liittyvän arabien Israelin-vastaiseen rintamaan, mutta kristityt halusivat pitää Libanonin länsimaiden liittolaisena. Yhdysvaltain merijalkaväen  saapuminen Libanoniin vuonna 1958 ratkaisi kiistan kristittyjen eduksi. Yhdysvallat nosti aiemman kristityn johtajan tilalle maltillisemman kristityn, mikä tyynnytti muslimit. 1960-luvun lopulla Falangi perusti oman taistelujärjestönsä. Palestiinalaisia oli alkanut asettua maahan jo vuonna 1948, mutta vuoden 1971 jälkeen Libanon jäi ainoaksi palestiinalaisten tukialueeksi, kun PLO oli karkotettu Jordaniasta. Palestiinalaiset olivat tulleet maahan Libanonin hallituksen suostumuksella, mutta ottivat pian vallan laajoilla alueilla Etelä-Libanonissa.
Sota > Sodan alku

Huhtikuussa vuonna 1975 tuntemattomat asemiehet tulittivat Itä-Beirutissa kristittyjä falangisteja, jotka olivat tulossa kirkosta. Falangistit syyttivät ampumisesta palestiinalaisia ja ampuivat  bussin 27 palestiinalaista matkustajaa. Näistä yhteenotoista katsotaan sisällissodan alkaneen.
Koska Beirutissa eri väestöryhmät ovat asettuneet eri asuinalueille, taistelijat saattoivat ampua kadulla ketä tahansa. Useimmat beirutilaiset pysyivät kodeissaan. Hallitus ei voinut hillitä levottomuuksia koska se ei päässyt sopimukseen siitä, käytettäisiinkö sotavoimia vai ei. Sotivat osapuolet saivat uusia liittolaisia maan eri poliittisista ja uskonnollisista ryhmistä, ja taistelut levisivät Beirutista koko Libanoniin.
Palestiinalaiset joukot liittyivät pääasiassa vasemmistolaisiin muslimeihin, kun taistelut levisivät koko maahan. Libanonin presidentti pyysi kesäkuussa 1976 tukea Syyrialta, jolloin etupäässä maassa jo olevat syyrialaiset joukot siirtyivät erottamaan Beirutissa taistelun osapuolia. Beirut rauhoittui, mutta sotiminen siirtyi Etelä-Libanoniin. 2. syyskuuta presidentti Suleiman Franjieh ilmoitti jättävänsä virkansa Elias Sarkisille. Sarkis vannoi virkavalansa 23. syyskuuta. Syksyn 1976 Arabiliiton  kokouksissa  Riadissa tehtiin suunnitelma sodan lopettamiseksi.
Druusien johtaja Kemal Jumblat kasvatti 1970-luvun aikana poliittista vaikutusvaltaansa. Hän hyötyi yhteistyöstä palestiinalaisten kanssa. Vahva naapurimaa Syyria taas ei halunnut Jumblatille vahvaa asemaa. Syyrialaisten hyökkäys Libanoniin vuonna 1976 olikin suuressa määrin Jumblatin-vastainen operaatio.
Liittoumien jakolinja ei ollut pelkästään "kristityt vastaan muslimit" kuten levottomuuksien alussa. Nimellä "Libanonin rintama" (Lebanese Front) kutsuttiin niitä, jotka halusivat tilanteen pysyvän ennallaan, kun taas "Libanonin kansallisliike" (Lebanon National Movement) halusi muutosta. Ensin mainittuun kuului ennen kaikkea maroniittiryhmiä, kun taas muutosta hakevat olivat taustaltaan hajanaisempi joukko.
Sota > Syyrian, Israelin ja YK:n väliintulo

Syyria puuttui levottomuuksiin diplomaattisella tasolla vuoden 1976 kuluessa yhä syvemmin, mutta ei saanut tilannetta rauhoitettua. Se julisti tulitauon ja isännöi neuvotteluja, joissa saatiin luotua perustuslaillinen asiakirja, mutta taistelut vain kiihtyivät. Syyria aloitti Libanonin oikeiston kanssa suurhyökkäyksen palestiinalaisia ja Libanonin vasemmistoa vastaan 28. syyskuuta 1976. Syyrian osallistuminen kristittyjen puolelle raivostutti monia arabimaita. Saudia-Arabian Riadissa järjestettiin lokakuussa 1976 rauhankonferenssi, johon Syyriakin osallistui, ja sisällissota julistettiin siellä päättyneeksi. Sen aiheuttaneita syitä ei ollut poistettu, mutta täysimittainen sodankäynti lakkasi.
Palestiinalaiset iskivät 11. maaliskuuta 1978 Israelin puolelle surmaten ja haavoittaen useita siviilejä. Tämän seurauksena Israel  aloitti 14. maaliskuuta 1978 suurhyökkäyksen Etelä-Libanonin palestiinalaistukikohtiin  ja miehitti Etelä-Libanonin Litanijokeen asti.  YK:n turvallisuusneuvosto hyväksyi 19. maaliskuuta päätöslauselman 425, jossa määrättiin Israel vetäytymään maasta. Alueelle perustettiin UNIFIL-rauhanturvajoukot.  Israel siirsi tällöin miehityshallintonsa  pääasiassa kristityistä koostuvalle Etelä-Libanonin armeijalle, jota johti majuri Sa'ad Haddad. Israel piti myös 12 mailin "turvallisuusvyöhykkeen" oman rajansa pohjoispuolella.
Israelin operaatio Etelä-Libanoniin toistui vuonna 1982. Syyskuussa 1982 Libanonin falangistit tappoivat Sabran ja Shatilan pakolaisleireillä eri arvioiden mukaan 800–2 000 palestiinalaista siviiliä. Israelin armeija miehitti leirien ympäristöä eikä puuttunut hyökkäykseen. Lähinnä amerikkalaisista ja ranskalaisista sotilaista koostuvat YK-joukot valvoivat Beirutia. Pommi-iskuissa Yhdysvaltojen suurlähetystöä ja rauhanturvaajien päämajaa vastaan kuoli satoja amerikkalaisia ja ranskalaisia sotilaita. Yhdysvallat vetäytyi operaatiosta vuonna 1984.
Unifil-joukot vetäytyivät Israelin linjojen taakse suojellen paikallista väestöä siellä. Vuonna 1985 Israel suostui osittaiseen vetäytymiseen, mutta säilytti kontrollin osassa Etelä-Libanonia, jota sen joukot miehittivät yhdessä Etelä-Libanonin armeijan SLA:n kanssa.
Israelin vuoden 1982 hyökkäyksen jälkeen šiiamuslimien hizbollah nousi merkittäväksi poliittiseksi ja sotilaalliseksi voimaksi. Se toimi läheisessä yhteistyössä Iranin kanssa. Šiiamuslimit olivat aiemmin olleet Libanonin heikoimmassa asemassa oleva ryhmä, ja heidän edustajanaan oli toiminut maltillinen Amal-puolue.
Sodan jatkuminen

Libanonin armeija, druusit ja monet muslimiryhmät 
joutuivat tappiolle vuonna 1984. Eri ryhmittymien välinen sota kiihtyi 1985–1989. Šiialainen Amal ja palestiinalaiset taistelivat moneen otteeseen pakolaisleireistä 1985–1987. Vuonna 1987 palestiinalaiset, druusit ja vasemmistolaiset hyökkäsivät Amalia vastaan Beirutissa, josta alkaneet taistelut johtivat Syyrian lisääntyneeseen väliintuloon. Vuonna 1988 Hizbollah valtasi Amalilta ensi kertaa merkittävän alueen Beirutissa. 
Kenraali Aoun julisti 14. maaliskuuta 1989
vapaussodan maata osin miehittävää Syyrian armeijaa ja sen Libanonissa olevia liittolaisia vastaan.
Sodan päättyminen

Vuonna 1989 Saudi-Arabian Taifissa järjestettiin kokous, jossa sovittiin vallansiirrosta presidentiltä hallitukselle ja muslimien osuuden lisäämisestä parlamentissa. Lokakuussa 1990 Syyrian ilmavoimat iskivät presidentinlinnaan ja Aoun pakeni. Sisällissota päättyi muodollisesti tähän. Vuoden 1991 puolella parlamentti päätti että aseelliset järjestöt Hizbollahia lukuun ottamatta hajotetaan. Etelä-Libanonin armeija SLA kieltäytyi hajaantumasta. Libanonin armeija voitti PLO:n ja valtasi Sidonin eteläisen sataman.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Libanonin sisällissota Wikimedia Commonsissa
Lebanon timeline (Arkistoitu – Internet Archive) Security Council Raeport
Lebanon's History Civil War
Lebanese Civil War 1975-1976 Onwar.com-sivustolla.
Arabien–Israelin konflikti
Libanonin eri ryhmien hallussa olleet alueet vuonna 1976. Vaaleanpunainen, kristityt. Vaaleanvihreä, palestiinalaiset. Tummanvihreä, Syyrian armeija.
Näkymä Beirutista 2. huhtikuuta 1978, Israelin aloitettua toiminnan Libanonissa.
Stefan Petzner

Stefan Petzner
Stefan Petzner (s. 17. tammikuuta 1981) on itävaltalainen poliitikko ja entinen Itävallan tulevaisuuden liitto -puolueen puheenjohtaja.
Petzner nousi yksimielisesti puolueen puheenjohtajaksi lokakuussa 2008 auto-onnettomuudessa kuolleen Jörg Haiderin seuraajaksi. Samassa kuussa Petzner kertoi, että hänellä oli Haiderin kanssa vuosia kestänyt suhde, jonka tämän vaimo hyväksyi. Pian tämän jälkeen Petzner erotettiin puheenjohtajan tehtävistä. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Josef Bucher, jonka avustajana Petznerin on määrä toimia.
Space Satellite

| Space Satellite |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Ari Anturaniemi
Julkaisija:  Teknopiste
Julkaistu:  1985
Lajityyppi:  Seikkailu
Pelimuoto:  Yksinpeli
Alusta:  MSX
Jakelumuoto:  C-kasetti
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Space Satellite on Ari Anturaniemen tekemä avaruuspeli Spectravideo-tietokoneelle. Pelin julkaisi Teknopiste 1980-luvun puolivälissä. Peli on julkaistu MSX-alustalle c-kasetilla, jota tarjottiin SVI-318/328-koneen ostajille.
Juoni

Pelin ideana on saada takaisin anastettu satelliitti, mutta ei tiedetä ketkä satelliitin ovat anastaneet. Pelissä käydään eri tähtien aurinkokunnasta etsimässä muukalaisten keräämiä luotaimia ja palataan takaisin tarkistaan oliko kyseinen satelliitti oikea.
Pelaaminen

Pelin alussa pelaajalle annetaan neljän tähden nimet, sekä satunnaiset näppäimet avaruusalukselle. Alusta kuitenkin ohjataan  joystickilla. Seuraavaksi pelaajan tulee syöttää tähden nimi, jonka aurinkokunnasta luotainta haetaan.
Pelaaminen > Taso 1

Kun tähden nimi on syötetty oikein, täytyy aloittaa lähtölaskenta ja lähtötason valon vaihduttua punaiseksi käynnistää moottori. Tämän jälkeen pelaaja ohjaa aluksen tankkaukseen toiselle tasolle väistellen taivaalla poikkelehtivaa ufoa. Kun alus on tankattu, on aika lähteä avaruuteen. Pelaajan tulee ohjata alus vaalean siniseen laatikkoon.
Pelaaminen > Taso 2

Matka planeetalle ei suju mutkitta vaan ufoja tulee vastaan. Ufot pyrkivät ampumaan alusta ja pelaajan tulee tuhota ufot ennen kuin ne ehtivät ampua alusta. Ufoja tulee kymmenen, mutta alus kestää vain kuusi osumaa. Ufoja ammutaan ohjautuvilla panoksilla, joiden tulee osua ufoon oikealla hetkellä tietyssä kulmassa.
Pelaaminen > Taso 3

Planeetalla pelaajan tulee laukaista tutkimusalus ja ohjata tämä luotaimeen. Alus ei saa osua luolastossa mellastavaan kiveen tai luolan seiniin. Kun luotain on löydetty, pelaajan tulee palata avaruusalukselle, josta matka käy tason 2 läpi oma aurinkokuntaa.
Aluksen on lopuksi sulavasti laskeuduttava punaiselle alustalle. Tämän jälkeen pelaaja syöttää toisen tähden nimen ja peli jatkuu tasosta yksi. Mikäli luotain on oikea niin peli päättyy.
Pelaaminen > Virheet

Pelissä virheelliset kohteet sekä näppäinkäskyt kasvattavat virhelukua. Virheitä on mahdollista tehdä maksimissaan kahdeksan. Myös jos pelaaja hajottaa aluksen ilman käyttämättä heittoistuinta johtaa pelin päättymiseen.
Aiheesta muualla

http://www.generation-msx.nl/software/teknopiste/space-satellite/release/3990/
NRP Lira (P361)

| NRP Lira |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal do Alfeite, Lissabon
Laskettu vesille:  28. helmikuuta 1964
Palveluskäyttöön:  19. kesäkuuta 1964
Poistui palveluskäytöstä:  1975
Tekniset tiedot
Uppouma:  180 t (standardi) 210 t (kuormattu)
Pituus:  41,7 m
Leveys:  6,2 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  2 × Maybach-dieselmoottoria 1 200 bhp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  24
Aseistus
Aseistus:  2 ×  40 mm tykkiä
NRP Lira (runkonumero P361) oli Portugalin laivaston Argos-luokan partioalus.
Valmistus

Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 28. helmikuuta 1964 ja otettiin palvelukseen 19. kesäkuuta.
Palvelus

Alus on poistettu palveluksesta 1975.
1. marraskuuta

1. marraskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 305. päivä (306. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 60 päivää.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Pyry, Lyly
suomenruotsalainen kalenteri: Gun, Gunhild
ortodoksinen kalenteri: Kosma, Kuisma, Taimi
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Gutnel
Tapahtumia

1512 – Michelangelon maalaamat Sikstuksen kappelin kattomaalaukset esiteltiin yleisölle ensimmäisen kerran.
1520 – Fernão de Magalhães purjehti maailmanympärimatkallaan ensimmäisenä eurooppalaisena Magalhãesinsalmessa.
1604 – William Shakespearen tragedian Othello ensi-ilta.
1755 – Lissabonissa oli voimakas maanjäristys, jota seurasi hyökyaalto, 60 000–90 000 ihmistä sai surmansa.
1887 – Suomen tietotoimiston edeltäjä, Suomen Sähkösanomatoimisto, perustettiin.
1894 – Venäjän viimeinen keisari Nikolai II nousi valtaistuimelle isänsä Aleksanteri III:n kuoleman jälkeen.
1905 – Punainen julistus annettiin Tampereella.
1905 – Lahti sai kaupunkioikeudet.
1922 – Turkin viimeinen sulttaani Mehmed VI luopui kruunusta.
1923 – Aero O/Y, nykyinen Finnair Oyj, perustettiin.
1938 – Suomen Berliinin-lähettiläs Aarne Wuorimaa ilmoitti raportissaan Saksan ulkoministeriön hyökänneen Suomen ulkoministeriä Rudolf Holstia vastaan sen vuoksi, että tämä oli päihtyneenä solvannut Saksan johtajaa Adolf Hitleriä ja muita Saksan johtomiehiä eräillä diplomaattipäivällisillä Kansainliiton päämajassa Genevessä kuukautta aiemmin.
1950 – Puertoricolaiset nationalistit Griselio Torresola ja Oscar Collazo yrittivät salamurhata Yhdysvaltain presidentin Harry S. Trumanin.
1952 – Maailman ensimmäinen voimakastehoinen vetypommi, yhdysvaltalainen Ivy Mike, räjäytettiin Enewetakin atollilla Marshallinsaarilla. Räjähdyksen voimakkuus oli 10 megatonnia ja se tuhosi Elugelabin saaren.
1954 – Algerian itsenäisyyssota alkoi.
1981 – Antigua ja Barbuda itsenäistyi.
1987 – Turvavyön käyttö tuli Suomessa pakolliseksi henkilöauton takaistuimella matkustaville.
1990 − Unkari liittyi Euroopan neuvoston jäseneksi.
1993 – Maastrichtin sopimus astui voimaan.
1997 − Keskon kanta-asiakasohjelma Plussa käynnistyi ja saavutti nopeasti valtavan suosion Suomessa.
1998 – Mika Häkkinen saavutti ensimmäisen maailmanmestaruutensa Formula 1 -sarjassa voittamalla kauden viimeisen osakilpailun Japanin Suzukassa.
2017 − Thorlaudan jälkeläissivusto Sipulikanava suljettiin.
2024 − Suomessa riehui Lyly-myrsky, Suomen mittaushistorian ensimmäinen hirmumyrsky.
Kuolleita

1700 – Kaarle II, Espanjan kuningas (s. 1661)
1888 – Nikolai Prževalski, venäläinen maantieteilijä ja tutkimusmatkailija (s. 1839)
1894 – Aleksanteri III, Venäjän keisari ja Suomen suuriruhtinas (s. 1845)
1903 – Theodor Mommsen, vuoden 1902 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut saksalainen kirjailija (s. 1817)
1907 – Alfred Jarry, ranskalainen runoilija, romaanikirjailija ja dramaturgi (s. 1873)
1925 – Gabriel-Maximilien Leuvielle ("Max Linder"), ranskalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja, -käsikirjoittaja ja näyttelijä (s. 1883)
1972 – Ezra Pound, yhdysvaltalainen runoilija (s. 1885)
1978 – Leo Laukkanen, suomalainen kuvanveistäjä (s. 1913)
1982 – King Vidor, yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja (s. 1894)
1988 – Mauno Jussila, suomalainen poliitikko ja kunnallisneuvos (s. 1908)
1988 – Tuomo Suomalainen, suomalainen arkkitehti (s. 1931)
1993 – Severo Ochoa, vuoden 1959 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut espanjalais-yhdysvaltalainen biokemisti (s. 1905)
2002 – Esko Koppanen, suomalainen kokoomuslainen poliitikko (s. 1926)
2003 – Anton Gustafsson (”Anton Maiden”), ruotsalainen laulaja (s. 1980)
2006 – William Styron, yhdysvaltalainen kirjailija (s. 1925)
2012 – Mitch Lucker, yhdysvaltalainen laulaja (Suicide Silence) (s. 1984)
2015 – Günter Schabowski, itäsaksalainen poliitikko (s. 1929)
2015 – Fred Thompson, yhdysvaltalainen poliitikko ja näyttelijä (s. 1942)
2017 – Vladimir Makanin, venäläinen kirjailija (s. 1937)
2018 – Kirsti Toppari, suomalainen päätoimittaja (s. 1923)
2020 – Tuomas Gerdt, suomalainen sotilas ja viimeinen elossa ollut Mannerheim-ristin ritari (s. 1922)
2020 – Pedro Iturralde, espanjalainen jazzmuusikko, saksofonisti, klarinetisti ja säveltäjä (s. 1929)
2021 – Aaron T. Beck, yhdysvaltalainen psykiatri ja professori (s. 1921)
2021 – Nelson Freire, brasilialainen pianisti (s. 1944)
2021 – Pat Martino, yhdysvaltalainen kitaristi ja säveltäjä (s. 1944)
2023 – Leela Omchery, intialainen musiikkitieteilijä ja muusikko (s. 1929)
2024 – Michael Ruse, brittiläissyntyinen tieteenfilosofi (s. 1940)
Juhlapäiviä

Maailman vegaanipäivä
Pyhäinpäivä katolisella kirkolla, kaikkien pyhien päivä historiallisesti, Suomessa ja Ruotsissa Pyhäinpäivä päivän osuessa lauantaille.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |   Lyhyt tiivistelmä päivästä 1. marraskuuta: |  |
:   Süleyman Demirel 1512 – Michelangelon maalaamat Sikstuksen kappelin kattomaalaukset esiteltiin yleisölle ensimmäisen kerran.  1755 – Lissabonin maanjäristyksessä hyökyaaltoineen menehtyi 60 000–90 000 ihmistä.  1923 – Aero O/Y eli nykyinen Finnair Oyj perustettiin.  1924 – Turkin presidentti ja pääministeri Süleyman Demirel syntyi.  1935 – Palestiinalais-yhdysvaltalainen kirjailija ja kulttuurikriitikko Edward Said syntyi.  1993 – Euroopan unionin ja rahayksikkö euron synnyttänyt Maastrichtin sopimus astui voimaan.  
Katso myös: kalenteri ~ 31. lokakuuta, 2. marraskuuta
Vuoden kuukaudet ja päivät
| --- | --- |
tammikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
helmikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  (30 )
maaliskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
huhtikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
toukokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
kesäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
heinäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
elokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
syyskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
lokakuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
marraskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
joulukuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31
St James’s Park

| St James’s Park |
| --- | --- |
 Näkymä itään Blue Bridgeltä.
Sijainti:  Lontoo, Britannia
Pinta-ala:  23 ha
Perustettu:  1603
Rakennuttaja:  Jaakko I Kaarle II Yrjö IV
Suunnittelija:  André Mollet John Nash
Vierailijoita vuodessa:  16,9 milj.
[The Royal Parks Kotisivut]
St James’s Park on puisto Lontoon Westminsteriin kuuluvalla St Jamesin alueella. Tämä 23 hehtaarin laajuinen viheralue on vanhin Lontoon kahdeksasta kuninkaallisesta puistosta. Puistoon lasketaan kuuluviksi myös juhlakatu Mall ja paraatikenttä Horse Guards Parade, ja sen ympäristössä kohoaa kolme palatsia – Westminster, St James ja Buckingham.  Puiston luoteiskulmassa siihen liittyy Green Park.
Kuvaus

St James’s Park on kävijämäärältään Euroopan suurimpia puistoja – siellä vierailee vuosittain lähes 17 miljoonaa ihmistä. Se on avoinna joka päivä klo 5.00–0.00.
Vanhimmat puut ovat peräisin 1820-luvulta, jolloin puistoa uudistettiin perusteellisesti. Yleisin puulaji on puistoplataani, jota on istutettu Mallin, Birdcage Walkin ja Horse Guards Paraden varsille. Puistossa on myös purppuratammia ja mustamulpereita, joita Jaakko I istutti yrittäessään käynnistää silkintuotantoa Englannissa (yritys epäonnistui). Järven rannoilla kasvaa viikunapuita.
Kovasta käytöstä huolimatta puistossa on varsin monipuolinen eläimistö ja erityisesti linnusto. Yleisin päiväeläin on pohjoisamerikkalainen harmaaorava, joka on lähes syrjäyttänyt eurooppalaisen oravan Britanniassa. Öisin puistossa liikkuu myös kettuja, pikkumetsähiiriä, isorottia ja vaivaislepakoita.
Yksi tärkeimmistä elinympäristöistä on puiston keskellä oleva järvi ja sen kaksi saarta, Duck Island ja West Island. Saarilla pesii muun muassa pyrstötiaisia, sinitiaisia, talitiaisia, punarintoja, mustarastaita, peukaloisia, käpytikkoja ja lehtopöllöjä.
Järvessä uiskentelee kaikkina vuodenaikoina runsaasti sinisorsia. Talven ajaksi sinne saapuu tukkasotkia Islannista ja Pohjois-Euroopasta. Muita tavallisia vesilintuja ovat ristisorsa, haapana, harmaasorsa, tavi, jouhisorsa, lapasorsa, punasotka ja telkkä. Järven rannoilla oleilee myös merihanhia ja kanadanhanhia.
Puisto on kuuluisa pelikaaneistaan, joita on pidetty siellä 1660-luvulta lähtien. Ne voivat liikkua vapaasti mutta pysyttelevät yleensä Duck Islandin lähistöllä, missä puiston työntekijät ruokkivat niitä iltapäivisin tuoreella kalalla.
Galleria

Puisto keväällä.
Blue Bridge.
Näkymä kohti Buckinghamin palatsia.
Trooping the Colour -paraati Mallilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta St James’s Park Wikimedia Commonsissa
Puiston kuuluisia pelikaaneja.
Harmaaorava on tavallinen näky puistossa.
Maisema St James’s Parkista, n. 1770–1775, Richard Wilson.
Jan Kipin kartta St James’s Parkista 1700-luvun alussa.
Penkki St James’s Parkissa, 1869, George John Pinwell.
Vietnamin ensimmäinen itsenäisyyden kausi

Vietnamin ensimmäinen itsenäisyyden kausi oli ajanjakso, joka kesti noin yhdeksän vuosisataa vuosina 939-1883. Kanssakäyminen Kiinan kanssa oli edelleen voimakasta ja itsenäisyyden säilymiseen vaikutti taitava diplomatia ja kiinalaisten tapojen noudattaminen, jolloin maa ei ollut välittömänä uhkana kiinalaisille. Kuitenkin poliittiset juonimiset, lukuisat valtataistelut ja ulkopuolisten sekaantumiset maan asioihin heikensivät väistämättä kansakunnan kehittymistä.
Itsenäistyminen

Kiinan arvovalta heikentyi selvästi Tang-dynastian jälkeen ja kenraali Ngô Quyền johti vietnamilaiset merkittävään voittoon Bạch Đằng-joella 938. Vietnamilaiset upottavat jokeen metallikärjillä vahvistettuja seipäitä ja perääntymällä ajoittivat kiinalaislaivaston etenemisen nousuveden aikaan. Vietnamilaisten vastahyökkäyksen voimasta kiinalaisten on peräännyttävä ja laskuveden vallitessa laivat ajavat seipäisiin. Vietnamilaiset täydensivät tuhon tulen avulla ja hävittyään taistelun kiinalaiset poistuivat maasta.
Dynastiat

Ensimmäisen itsenäisyyden aikana maata hallitsi ainakin kymmenen keisaridynastiaa laskutavoista riippuen. 1400-luvulla oli jopa lyhyt kiinalaishallinnon aika, mutta muuten vietnamilaiset pystyivät pitämään maan omassa hallinnassaan.
Dynastiat > Ngô-dynastia (939 - 967)

Noustuaan valtaistuimelle 939 Ngô Quyền otti nimen Ngô Vương, antoi maalle nimen Đại Việt, siirsi pääkaupungin Cổ Loa'hon ja perusti Ngô-dynastian. Ngô Vương hallitsi vain viisi vuotta, jonka jälkeen hänen sukulaisensa ja kenraalit taistelivat vallasta aiheuttaen kaksi hyvin levotonta vuosikymmentä. Aikaa kutsutaan 12 Sotaherran ajaksi (12 Sứ quân).