stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kahdentoista taulun lait
Sisältö > Poimintoja kahdestatoista taulusta > TABULA VI (Omaisuus)

Jos (joku) tekee velkasitoumuksen ja kaupan, olkoon oikeuden mukaan sillä tavalla kuin hän on suullisesti vakuuttanut.
Älköön kukaan irrottako parrua, joka on päätyineen kiinnitetty (johonkin) rakennukseen tai viiniköynnökseen.
Sisältö > Poimintoja kahdestatoista taulusta > TABULA VII (Naapuruussuhteet)

(Omistajat) tehkööt tien kestäväksi. Jos he eivät ole vahvistaneet omaa (tietään) kivillä, (oikeutettu) ajakoon vaunuillaan mistä haluaa.
Sisältö > Poimintoja kahdestatoista taulusta > TABULA VIII (Henkilöihin kohdistuvat rikokset)

Jos (joku) on silponut (jonkun toisen) ruumiinjäsenen, eikä sovi hänen kanssaan asiasta, olkoon rangaistus sama kuin rikos. Jos (joku) on kädellä tai kepillä murtanut vapaan (kansalaisen) luun, hän kärsiköön 300 (assin) rangaistuksen, jos (taas) orjan (luun), 150 (assin rangaistuksen). Jos (joku) on tehnyt (lievän) pahoinpitelyn, rangaistuksena olkoon kaksikymmentäviisi (assia).
Jos (varas) on tehnyt varkauden yöllä, (ja) jos (varkauden uhri) tappaa hänet, olkoon (varas) surmattu oikeuden mukaan.
Jos patronus (=suojelija, isäntä) on tehnyt klienttiään (=suojattiaan) kohtaan petoksen, olkoon (patronus) kirottu.
Se, joka on lupautunut todistajaksi tai on ollut vaa’an käyttäjänä (=todistajana seremoniassa, jossa omaisuus siirretään henkilöltä toiselle), ellei hän anna todistajanlausuntoa, olkoon kunniaton ja (jatkossa) kelvoton todistajaksi.
Jos ase on karannut kädestä (vahingossa) pikemminkin kuin että (tekijä) on heittänyt sen (tarkoituksellisesti), (tekijä) asettakoon syntipukin.
Sisältö > Poimintoja kahdestatoista taulusta > TABULA IX (Valtio ja yhteisö)

Älkööt (ketkään) esittäkö (yksittäisiä ihmisiä koskevia) erikoisoikeuksia.
Sisältö > Poimintoja kahdestatoista taulusta > TABULA X (Hautajaissäännöt)

Älköön (kukaan) haudatko tai polttohaudatko kuollutta ihmistä kaupunkiin.
Älkööt naiset riipikö poskiaan älköötkä pitäkö itkuvirttä.
Ihmisen kuoltua älköön (kukaan) ottako talteen (hänen) luitaan järjestääkseen niiden avulla myöhemmin hautajaisjuhlan.
Se, joka on ansainnut seppeleen (joko) itse tai omaisuutensa avulla (palkkioksi) kunniasta tai rohkeudesta, hänen (päähänsä) puetaan (seppele) . . .
. . . (mutta) älköön (kukaan) antako (hautaan) mukaan kultaa. Mutta se, jonka hampaat on paikattu kullalla, jos (joku) hautaa tai polttohautaa hänet sen (=hampaissa olevan kullan) kanssa, olkoon (tämä) ilman jälkiseuraamuksia.
Sisältö > Poimintoja kahdestatoista taulusta > TABULA XI (Lisäyksiä)

(Cicero kertoo:) He kielsivät plebeijeiltä avioliitot patriisien kanssa.
Sisältö > Poimintoja kahdestatoista taulusta > TABULA XII (Lisäyksiä)

Jos (joku) on esittänyt perusteettoman vaatimuksen (ja sen avulla saanut omaisuuden käsiinsä), (ja) jos (omistaja) toivoo, preettori asettakoon kolme välimiestä; heidän tuomionsa perusteella . . . (tuomittu) hyvittäköön vahingon (ja maksakoon omistajalle) tuoton (joka omaisuudella on sillä välin tehty) kaksinkertaisena.
Kirjallisuutta

Bleicken, Jochen: Lex publica: Gesetz und Recht in der römischen Republik.  Berlin / New York: de Gruyter, 1975.  ISBN 3-11-004584-2
Flach, Dieter: Das Zwölftafelgesetz – Leges XII tabularum.  (Herausgegeben, übersetzt und kommentiert von Dieter Flach in Zusammenarbeit mit Andreas Flach)  Darmstadt: Wissenschaftliche Buchgesellschaft, 2004.  ISBN 3-534-15983-7
Robinson, Olivia F.: The Sources of Roman Law: Problems and Methods for Ancient Historians.  London: Routledge, 1997.  ISBN 0-415-08994-8
Watson, Alan: The State, Law and Religion: Pagan Rome.  Athens, GA: University of Georgia Press, 1992.  ISBN 0-8203-1387-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kahdentoista taulun lait Wikimedia Commonsissa
Allegoria kahdentoista taulun laeista. Kuvitusta 1500-luvulta.
Kahdentoista taulun lakien katkelmien painoksen kansilehti vuodelta 1744.
Kreofylos Efesoslainen

| Kreofylos Efesoslainen> Κρεώφυλος ὁ Εφέσιος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 400-luvun eaa. loppu? Efesos?
Ammatti:  historioitsija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  antiikki
Kirjallinen suuntaus: historia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kreofylos Efesoslainen (m.kreik. Κρεώφυλος ὁ Εφέσιος, Kreōfylos ho Efesios, lat. Creophylus Ephesius) oli antiikin kreikkalainen historioitsija, joka oli oletettavasti kotoisin Efesoksesta. Hänet on ajoitettu aikaisintaan 400-luvun eaa. lopulle. Kreofylos kirjoitti Efesoksen historiasta kertovan annaalin (Ὧροι Ἐφεσίων, Hōroi Efesiōn), johon Athenaios viittaa.
Kantílio

Kantílio-vuori.
| --- | --- |
Sijainti:  Euboia, Keski-Kreikka, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  1 246 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kantílio (kreik. Καντήλιο, joskus Kantíli, Καντήλι; transl. myös Kandílio, Kandíli) on vuori Euboian saarella Kreikassa. Sen korkeus on 1 246 metriä.
Näkymä Kantílio-vuorelta Pohjoiselle Euboianlahdelle ja Manner-Kreikkaan.
Kantílio sijaitsee Euboian luoteisosassa lähellä Pohjoisen Euboianlahden rannikkoa. Lähimmät kylät ovat Troúpi ja Prokópi. Vuori laskee länsiosastaan jyrkästi mereen ja erottaa näin Euboian pohjoisosan rannikon kokonaan saaren keskiosan rannikosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kantílio Wikimedia Commonsissa
Marja Eskola

Oopperalaulaja Marja Eskola ja säestäjä Anitra Österlund Forssan kaupungin virallisessa vastaanottotilaisuudessa 1.1.1964.
Marja Anneli Eskola-Pesonen (15. huhtikuuta 1936 Jokioinen  – 13. joulukuuta 2003 Espoo) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano, ja musiikin lehtori.
Henkilöhistoria ja taiteellinen ura

Eskola-Pesosen vanhemmat olivat lääninneuvos Sakari Eskola ja Anneli Stucki. Hän oli vuodesta 1960 naimisissa arkkitehti Martti Juhani Pesosen kanssa. Eskola-Pesonen opiskeli keskikoulun jälkeen Sibelius-Akatemian laulunopettajalinjalla 1953–1957. Tämän jälkeen hänen opettajinaan toimivat Lahja Linko, Adelaide Andrejeva-Skilondz ja Clemens Glettenburg. Eskola-Pesonen oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan 1957–1961 ja 1962–1965, Wienin Kammeroperiin 1961–1962 ja Braunschweigin oopperaan vuodesta 1967-1969. Hän esitti sopraanopääosan useissa kymmenissä oopperoissa ja toimi lisäksi solistina, piti konsertteja, ohjasi oopperoita ja teki oopperakäännöksiä.
Eskola-Pesonen toimi opettajana Helsingin Konservatoriossa vuodesta 1984, viimeksi yliopettajana vuodesta 1991. Hänellä oli opetustehtäviä myös Sibelius-Akatemiassa, Tampereen konservatoriossa, Hämeenlinnan ja Kirkkonummen musiikkiopistoissa sekä Bayreuthin oopperajuhlilla.
Diskografia

Marja Eskola: Recordings 1960-1967 (2CD). Finlandia Classics FINCLA 32.
Filmografia

Tähtisumua, musikaali, 1961
Aiheesta muualla

Marja Eskola-Pesosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Marja Eskolan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet
Chorale

| Chorale |
| --- | --- |
 Chorale syyskuussa 2019.
Tiedot
Toiminnassa:  2000–
Tyylilaji:  Eurodance
Kotipaikka:  Toijala
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Markus Ahola, laulu, tuotanto   Susanna Suutarinen, laulu  
Entiset jäsenet:  Lydia Luoma-aho,  laulu (2001–2010)  Hanna-Leena Saarinen,  laulu (2000–2001)  Santtu Saarela,  kitara (2006–2011) 
Levy-yhtiö:  Scandinavian A1 Music, 2003–   AXR Music Oy, 2013–  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Chorale on suomalainen vuonna 2000 Toijalassa perustettu eurodanceyhtye.
Historia

Yhtyeen perustivat Tero Laihanen (1981–2022) ja Markus Ahola (s. 1980). Vuonna 2001 Choraleen liittyi myös laulaja Lydia Luoma-aho ja vuonna 2006 kitaristi Santtu Saarela.
Alun perin Chorale levitti musiikkiaan MP3-palvelu Mikseri.netin kautta, mutta vuonna 2003 yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Scandinavian A1 Musicin kanssa. Pian toisen levyn julkaisun jälkeen Lydia erosi ryhmästä. Yhtye palasi vuonna 2010 uuden laulajan, Susannahin kanssa. Chorale pyrki Euroviisuehdokkaaksi vuonna 2010 ja pääsi avoimen kilpailun finaaliin kappaleella "Share your life". Vuonna 2011 kitaristi Santtu Saarela jäi pois ja tilalle astui Vesa Urpanen. Vuonna 2013 Chorale solmi levytyssopimuksen AXR Music Oy:n kanssa ja julkaisi ensimmäisen digisinglen "Kuule mua". Yhtye julkaisee musiikkiaan tällä hetkellä independent artistina.
Vuonna 2022 yhtyeen perustajajäsen Tero Laihanen menehtyi yllättäen sairaskohtaukseen kotonaan Toijalassa.lähde?
Yhtye on julkaissut kolme albumia ja lukuisia singlejä. Chorale on saavuttanut kahdeksan kultalevyä: albumistaan "Unimaailma" sekä singleistään "Univiidakko", "Retroperjantai",  "Lomalla" , "Voit mua koskettaa", "Koeajo", "Suomidancee", "Kippaamaan"  ja näiden lisäksi kaksi platinalevyä singleistä "Univiidakko" ja "Retroperjantai".
Jäsenet

Markus 'Maka' Ahola
Susanna 'Susannah' Suutarinen
Diskografia > Albumit

Unimaailma (2005)
Toisenlainen (2009)
S.K.A.M.A (2015)
Diskografia > Singlet

Univiidakko (2004)
Dirlanda (2004)
Sade (2004)
Joulupotpuri (2005)
Fantasia (2007)
Anna anteeksi / Tahtoisin lentää (2009)
Sama tunne (2011)
Sordiino päällä (2011)
Kuule mua (2013)
Kaasu pohjaan (2014)
Anna tulla vaan (2016)
Retroperjantai (2017)
Tää ilta (2018)
Suomidancee feat. Päivi Lepistö (2018)
Lomalla (2019)
Kiitos (2019)
Kaamoksen kansa (2020)
Osa maailmaas (2020)
Minä (2020)
Jarttu 84 (2020)
Liikaa lupauksii (2021)
Heart Is Waiting (2021)
Koeajo (2021)
Kippaamaan (2022)
Asystole (2023)
Duunari Ari (2023)
Up and down / Vaihda moodi (2024)
Alejandro (2024)
Terassille (2024)
Rakkauden ammattilainen (2024)
Kiire (2024)
Bye bye baby feat. Mansester (2024)
Diskografia > Musiikkivideot

Lähdit luotani
Share your life
Tänä iltana
Kaasu pohjaan
Anna tulla vaan
Retroperjantai
Tää ilta
Suomidancee
Lomalla
Osa Maailmaas (lyriikka video)
Minä
Koeajo
Duunari Ari
Aiheesta muualla

Choralen facebook sivut
Chorale Youtubessa
Chorale Mikseri.netissä
Chorale Instagram
https://www.tiktok.com/@choralemusic Choralen tiktok
Kalligone

| Kalligone> Καλλιγόνη.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  romaani
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kalligone (m.kreik. Καλλιγόνη, Kalligonē, lat. Calligone) oli antiikin kreikkalainen romaani. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan kaksi katkelmaa.
Toisessa katkelmassa ollaan sotaleirissä jossakin Kimmeroksen Bosporoksen lähellä. Sota-asuun tai amatsoniksi pukeutunut Kalligone on saanut jonkun huonon uutisen koskien Eraseinosta, johon oli rakastunut metsästysretkellä. Eraseinos on ilmeisesti kuollut tai löytänyt toisen naisen. Kalligone aikoo surmata itsensä, mutta toinen kohtauksessa esiintyvä henkilö Eubiotos estää häntä piilottamalla hänen tikarinsa tai miekkansa. Kalligone raivostuu Eubiotokselle ja uhkaa surmata tämän vaikka paljain käsin. Katkelmassa mainitaan myös sarmaatit.
Toisessa katkelmassa Kalligonen laiva on rantautunut, ja hän ja laivan miehistö on viety amatsonien kuningattaren Themiston eteen. Kalligone sanoo olevansa Borystheneestä eli Olbiasta. Ei ole tietoa, mikä on katkelmien oikea järjestys.
Romaanin aiheessa ja kertomuksessa on yhtäläisyyksiä Lukianoksen tarinaan Toksaris eli Ystävyys. On ehdotettu, että ne perustuisivat samaan Skyytiaan sijoittuvaan tarupiiriin tai romaanien perinteeseen.
Kirjallisuutta

Calligone. Teoksessa Reardon, B. P. (toim.): Collected Ancient Greek Novels, s. 958.  (Second Edition (First Edition 1989))  Berkeley:  University of California Press, 2008.  ISBN 9780520256552
Kalligone. Teoksessa Stephens, Susan A. & Winkler, John J.: Ancient Greek Novels: The Fragments: Introduction, Text, Translation, and Commentary, s. 267–276.  (Princeton Legacy Library)  Princeton University Press, 2014.  ISBN 1400863384
Antiikin kreikkalaiset romaanit
| --- | --- |
Varsinaiset säilyneet romaanit:  Dafnis ja Khloe  Efesoslainen kertomus  Etiopialainen kertomus  Kallirhoe  Leukippe ja Kleitofon 
Muuta proosafiktiota:  Aleksanteri-romaani  Apollonios Tyroslainen  Babylonialainen kertomus  Foinikialainen kertomus  Herpyllis  Iolaos  Kalligone  Khione  Metiokhos ja Parthenope  Miletoslainen kertomus  Ninos ja Semiramis  Sesonkhosis  Thulen takaiset ihmeet  Tinufis  Tosi tarina
Proletariaatin diktatuuri

Proletariaatin diktatuuri on marxilaisuudessa esiintyvä käsite, joka tarkoittaa väkivaltaisen vallankumouksen  seurauksena perustettavaa poliittista järjestelmää, jossa proletariaatti eli työväenluokka tai sitä edustava puolue on ainoa vallankäyttäjä.
Sosialismin teoreetikko Karl Marx omaksui ranskalaiselta sosialistilta Louis-Auguste Blanquilta ajatuksen diktatuurista sosialistisen vallankumouksen välittömänä tavoitteena. Marxin mielestä proletariaatin diktatuuri oli siirtymävaihe, jonka kuluessa lakkautetaan kapitalistisen järjestelmän rakenteet, kuten tuotantovälineiden yksityisomistus. Kehityksen lopputuloksena olisi kommunistinen yhteiskunta, jossa sekä raha että valtiovalta ovat kadonneet ja vallitsee yleinen hyvinvointi.
Venäläinen sosialisti Vladimir Lenin omaksui Marxin ajatuksen proletariaatin diktatuurista, mutta saatuaan vallan Venäjällä muutti sen puolueen diktatuuriksi myös työväenluokkaa kohtaan. Toistaiseksi missään proletariaatin diktatuuri ei ole johtanut Marxin teorian mukaisiin seurauksiin eli valtiovallan kuoleentumiseen.
Proletariaatin diktatuuri kuuluu edelleen joidenkin kommunististen liikkeiden tavoitteisiin.
Käsitteen historia

Vielä 1800-luvun alussa käsite "diktatuuri" oli ainoastaan antiikin historiaa. Antiikin Roomassa oli väliaikainen diktaattorin virka, joka täytettiin vain kriisitilanteissa. Virka vaipui unohduksiin sen jouduttua huonoon valoon Julius Caesarin pyrittyä elinikäiseksi diktaattoriksi. Ennen 1900-lukua käsitteellä diktatuuri ei ollut sellaista huonoa kaikua, jonka käsite sai 1900-luvun diktaattorien myötä.
Marxilaisuuden oppi-isän Karl Marxin näkemys proletariaatin diktatuurista oli hämärä, ja hän käytti sanaa vain harvoin. Sen sijaan venäläinen marxilainen sosialidemokraatti V. I. Lenin piti diktatuuria vallankumouksen olennaisena seurauksena. Vaikka Lenin väitti nojautuvansa Marxin ajatuksiin, hän todellisuudessa oli saanut oppinsa ranskalaisen vallankumouksellisen Louis-Auguste Blanquin ajatuksista. Tämä oli kirjoittanut tiedostavasta etujoukosta, jonka johdolla vallankumous tehtäisiin. Voittanut etujoukko perustaisi tilapäisen yksinvallan. Vaaleja ei Blanquin mukaan voinut järjestää, koska kansan enemmistö oli liian tietämätöntä ymmärtääkseen etujaan.
Kaapattuaan vallan Venäjällä vuonna 1917 bolševikit perustivat Blanquin oppien mukaisen etujoukon diktatuurin. Lenin joutui asiasta kiistaan marxilaisuuden tärkeimmän teoreetikon Karl Kautskyn kanssa, joka tunsi Leniniä paremmin Marxin kirjoitukset. Proletariaatin diktatuurista tuli osa Neuvostoliiton valtionideologiaa eli marxismi-leninismiä. Käsitettä ei kuitenkaan enää käytetty Neuvostoliiton vuoden 1977 perustuslaissa. Siinä Neuvostovaltion julistettiin olevan ”koko kansan valtio”, koska porvaristo luokkana oli hävinnyt.
Käsitteen historia > Auguste Blanqui

Ajatuksen vallankumouksellisesta diktatuurista otti käyttöön ranskalainen sosialisti Louis-Auguste Blanqui (1805–1881). Hän kehitti opin tiedostavasta etujoukosta, jonka johdolla vallankumous tehtäisiin. Voittanut etujoukko perustaisi sen jälkeen tilapäisen yksinvallan. Vaaleja ei Blanquin mukaan voinut järjestää, koska tietämätön kansan enemmistö ei ymmärrä omaa etuaan.
Blanquin ajatuksille antoivat pohjaa kokemukset vuoden 1848 vallankumouksesta ja Pariisin kommuunista vuonna 1870. Tuolloin Blanqui katsoi, että maaseudun takapajuisten talonpoikien mielipiteisiin ei voinut luottaa. Etujoukon tekemää kaappausta oli kokeiltu jo vuonna 1839, kun 400 aseistettua blanquilaista valtasi Pariisin kaupungintalon. Kumousta kesti kaksi päivää.
Käsitteen historia > Karl Marx

Sosialismin tunnetuin teoreetikko Karl Marx kirjoitti vuoden 1848 vallankumouskokemusten innoittamana "proletariaatin diktatuurista" välivaiheen hallitusmuotona, jota tarvittaisiin sosialistisen vallankumouksen voitettua. Karl Marx mainitsi proletariaatin diktatuurin harvoin, sillä hän kirjoitti tuskin mitään vallankumouksen tekemisestä käytännössä tai tulevaa vallankumousta seuraavista oloista. Vuonna 1852 kirjeessä Joseph Weydemeyerille hän kuitenkin toteaa, että luokkataistelu johtaa väistämättä proletariaatin diktatuuriin, joka on siirtymistä kaikkien luokkien hävittämiseen ja luokattomaan yhteiskuntaan. Teoksessa Louis Bonanarten Brumairekuun kahdeksastoista (1851–1852) Marx käyttää vuoden 1848 tapahtumia kuvatessaan sanoja "porvarillis-tasavaltalaisten diktatuuri" ja "järjestyspuolueen parlamentaarinen diktatuuri". Marx kirjoitti proletariaatin diktatuurista myös vuonna 1875 teoksessa Gothan ohjelman arvostelua.
Marx ei kuvaillut proletariaatin diktatuuria sen tarkemmin kuin seurauksena väkivaltaisesta kumouksesta, jossa proletariaatti kukistaa kapitalistien vallan. Marxille valtio edusti aina hallitsevaa luokkaa. Kapitalistisessa yhteiskunnassa se oli porvariston luokkaherruuden väline. Kommunismiin siirryttäessä oli työväenluokan tehtävänä kaataa porvarillinen valtio, joka oli korvattava työläisten vallalla, eli proletariaatin diktatuurilla. Proletariaatin pystyttämän diktatuurin aikana tuotantovälineet otetaan yhteisomistukseen ja aloitetaan luokattoman, kommunistisen yhteiskunnan rakentaminen. Sen kehittyessä valtiovalta menettää vähitellen merkityksensä, sillä luokkien ja luokkaristiriitojen kadotessa ei valtiotakaan enää tarvita. Tällöin myös proletariaatin diktatuuri katoaa ja korvautuu yhteiskunnalla, jossa ei ole minkäänlaista valtiollista väkivaltakoneistoa eikä edes valtiota.
Marx suhtautui luottavaisesti siihen, että proletariaatin diktatuuri ei kääntyisi pienen vähemmistön tai yhden henkilön despotismiksi. Kun anarkisti Mihail Bakunin varoitti asiasta, Marx torjui väitteen. Hän kirjoitti Bakuninin teoksen marginaaliin huomautuksen, että aivan kuten kapitalisti pysyy kapitalistina, vaikka istuu kunnanvaltuustossa, samoin entiset työläiset pysyvät työläisinä noustessaan johtoasemiin. Marx uskoi, että sosialismissa valtaa käyttäisi yhteiskunnassa valtaenemmistönä oleva proletariaatti. Hal Draperin mukaan Marx tarkoitti proletariaatin diktatuurilla vallankäytön luokkaluonnetta eikä sitä, että vallankäyttö olisi muodoltaan diktatuuria.
Käsitteen historia > Friedrich Engels

Myöhemmin Engels oli taipuvainen ajattelemaan, että niissä maissa, joissa on tasavalta tai hyvin suuri vapaus, voidaan kuvitella myös rauhallista kehitystä sosialismiin. Työväenluokka voi päästä rauhallisesti valtaan demokraattisessa tasavallassa. Se on jopa "proletariaatin diktatuurille ominainen muoto, kuten jo suuri Ranskan vallankumous osoitti". Hal Draper on analysoinut proletariaatin diktatuurin käsitettä Marxin ja Engelsin kirjoituksissa. Hänen mukaansa myös Engels korosti käsitteessä sitä, että valta oli työväestön käsissä, ei sitä, että vallankäyttö olisi yksinvaltaista.
Käsitteen historia > G. Plehanov ja V. I. Lenin

Venäjän sosialidemokraattien johtohahmo Georgi Plehanov, joka kuului menševikkeihin, oli vaikuttamassa siihen, että proletariaatin diktatuuri sisällytettiin Venäjän sosialidemokraattien puolueohjelmaan.
Kun bolševikit kaappasivat vallan Venäjällä lokakuun vallankumouksessa vuonna 1917, Lenin hajotti perustuslakia säätävän kansalliskokouksen ja keskitti kaiken vallan bolševikeille. Leninin mukaan työläisten ja talonpoikien neuvostojen valta oli proletariaatin diktatuuria, eikä porvariston edustajille ollut tarpeen antaa äänioikeutta. Bolševikkien komento kehittyi nopeasti hallinnoksi, joka tukahdutti vapaat vaalit myös työläisneuvostoissa. Proletariaatin diktatuuri täytti tällöin jo kaikki tavallisen diktatuurin tuntomerkit; siitä oli tullut kaikkiin luokkiin, myös proletariaattiin kohdistuvaa diktatuuria.
Käsitteen historia > Karl Kautsky

Vuonna 1918 saksalaisessa työväenliikkeessä vaikuttanut Karl Kautsky kirjoitti teoksen Die Diktatur des Proletariats vastauksena bolševikkien valtaannousulle Venäjällä. Kautsky pyrki todistamaan, että bolševikit väärinkäyttivät Marxin perintöä pystyttäessään diktatuurin Venäjällä. Hänen mukaansa Marx käytti käsitettä 'proletariaatin diktatuuri' vain kerran, vuonna 1875 yhdessä kirjeistään. Lisäksi Kautsky katsoi, että Marx piti jo Pariisin kommuunia proletariaatin diktatuurina. Koska sen hallinto kuitenkin oli valittu yleisellä äänestyksellä, Kautsky tulkitsi niin, että Marx piti proletariaatin diktatuuria demokraattisena järjestelmänä, jossa proletariaatti vain oli enemmistönä.
Käsitteen historia > Bolševikkien vastaus

Kautskyn kirjaseen vastasivat nopeasti sekä V.I. Lenin että Nikolai Buharin. Molemmat kirjoittivat kiihkeät vastineet, joissa Kautskya pilkattiin.  Buharin luonnehti Kautskya surkeaksi sofistiksi, jonka elämäntehtävänä oli loputon skolastinen suunpieksäntä. Lenin kirjoitti satasivuisen teoksen Proletaarinen vallankumous ja luopio Kautsky, missä hän herjasi "korkeasti oppinutta herra Kautskya" valheelliseksi heittiöksi, joka oli myynyt itsensä porvaristolle.
Kautsky ei Leninin mielestä voinut olla tietämättä, että Marx ja Engels puhuivat sekä kirjeissään että painetuissa teoksissaan proletariaatin diktatuurista monia kertoja sekä ennen Kommuunia että varsinkin sen jälkeen neljänkymmenen vuoden ajan, joten vuoden 1875 kirjeessä esitetty maininta ei ollut ainoa. Lenin oli kuitenkin siinä asemassa, että suurin osa Marxin kirjoituksista oli tuohon aikaan julkaisematta, ja käsikirjoitusten haltijana oli Karl Kautsky, joten Lenin, toisin kuin Kautsky, ei tuntenut Marxin koko tuotantoa. Hän kirjoitti:
Ei pidä unohtaa, että Kautsky tietää Marxin teokset melkein ulkoa, että kaikista Kautskyn sepustuksista päätellen hänen kirjoituspöydässään tai päässään on useita pieniä puisia laatikoita, joihin kaikki, mitä Marx on kirjoittanut, on järjestetty mitä huolellisimmin ja mitä mukavimmalla tavalla siteerausta varten.
Lenin vetosi muun muassa seuraavaan Engelsin kirjoitukseen:
Vallankumous on teko, jolla osa väestöstä sanelee tahtonsa väestön toiselle osalle kiväärien, pistimien ja tykkien avulla, siis sangen auktoritatiivisten välineiden avulla. Ja voittanut puolue joutuu välttämättömyyden pakosta pitämään yllä herruuttaan sen pelon avulla, jota sen aseet aiheuttavat taantumuksellisissa.
NKP:n XX puoluekokouksessa helmikuussa 1956 sovittiin puolueen uudesta linjasta Stalinin kuoltua vuonna 1953. Puolueen ideologiaa varten kirjoitettiin Otto Wille Kuusisen johdolla oppikirja Marxismin-leninismin perusteet (1959), joka nopeasti käännettiin myös suomeksi. Tutkija Jukka Renkama on analysoinut teoksen laatimiseen liittyneitä poliittisia jännitteitä, joista yksi liittyi proletariaatin diktatuurin käsitteeseen. Kirja toteaa, että riistoyhteiskunnassa valtio on aina riistäjäluokan diktatuuria. Teos onnistuu kuitenkin vihjaamaan, ettei Neuvostoliitto enää ollut luokkadiktatuuri. Käsitettä ei enää käytetty Neuvostoliiton vuoden 1977 perustuslaissa. Siinä neuvostovaltion katsottiin olevan ”koko kansan valtio”, koska porvaristo luokkana oli hävinnyt.
Suomalaiset kommunistit

Suomen kommunistinen puolue oli  vuonna 1957 julkaissut puolueohjelman, jossa se katsoi, että siirtyminen sosialismiin edellytti välivaiheena proletariaatin diktatuuria. Vuoden 1969 puoluekokouksessa SKP jakautui enemmistönä oleviin saarislaisiin (55 %) ja taistolaiseen oppositioon (45 %). Opposition ulosmarssin jälkeen kokous hyväksyi uuden periaateohjelman, josta poistettiin niin sanottu väkivaltapykälä. Sitä korvaavalla käsitteellä 'työväenvalta' tarkoitettiin sosialistista demokratiaa, missä työväenluokka on johtava voima. "Luokkakantainen” oppositio jäi edelleen pitämään kiinni proletariaatin diktatuurista.
Lenin: Proletaarinen vallankumous ja luopio Kautsky (1920)