stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veera Ikonen

Veera Ikonen (s. 1975 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja käsikirjoittaja, joka julkaisi esikoisromaaninsa, Pimeässä syttyy majakka, keväällä 2022. Kirja kertoo pariskunnasta, joka menetti vastasyntyneen lapsensa yhdeksän päivän ikäisenä.
Aiheesta muualla

Veera Ikonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jakobsen

Jacobsen ja Jakobsen ovat seuraavien henkilöiden sukunimiä
Jacobsen

Anders Jacobsen (s. 1985), norjalainen mäkihyppääjä
Arne Jacobsen (1902–1971), tanskalainen arkkitehti
Astrid Uhrenholdt Jacobsen (s. 1987), norjalainen hiihtäjä
Carl Jacobsen (1842–1914), tanskalainen liikemies ja mesenaatti
Casey Jacobsen (s. 1981), yhdysvaltalainen koripalloilija
Eric Jacobsen (s. 1960), yhdysvaltalainen kemisti, jonka mukaan on nimetty Jacobsen-epoksidointi
Fabio Jakobsen (s. 1996), alankomaalainen maantiepyöräilijä
Florence S. Jacobsen (1913–2017), yhdysvaltalainen mormonien kirkkokuraattori
Fredrik Lystad Jacobsen (s. 1990), norjalainen jääkiekkoilija
Hans Fredrik Jacobsen (s. 1954), norjalainen kansanmuusikko
Inger Jacobsen (1923–1996), norjalainen laulaja ja näyttelijä
Jens Peter Jacobsen (1847–1885), tanskalainen kirjailija
Josephine Jacobsen (1908–2003), yhdysvaltalainen runoilija, novellikirjailija ja kirjallisuuskriitikko
Jørgen-Frantz Jacobsen (1900–1938), färsaarelainen kirjailija
Lars Jacobsen (s. 1979), tanskalainen jalkapalloilija
Mads Andreas Jacobsen (1891–1944), färsaarelainen kirjailija, kirjaston- ja museonjohtaja ja poliitikko
Petra Jacobsen, tanskalainen lääkäri, jonka mukaan on nimetty Jacobsenin oireyhtymä
Rolf Jacobsen (1907–1994), norjalainen runoilija ja toimittaja
Roy Jacobsen (s. 1954), norjalainen kirjailija
Rune Angell-Jacobsen (s. 1947), norjalainen kirjailija
Steinbjørn B. Jacobsen (1937–2012), färsaarelainen kirjailija
Sussi La Cour Jacobsen, Katja Kean (s. 1968), tanskalainen yrittäjä, näyttelijä ja julkisuuden henkilö
Søren Kragh-Jacobsen (s. 1947), tanskalainen elokuvaohjaaja, muusikko ja lauluntekijä
Jakobsen

Else Marie Jakobsen (1927–2012), norjalainen tekstiilitaiteilija
Erhard Jakobsen (1917–2002), tanskalainen poliitikko, pormestari, ministeri ja europarlamentaarikko
Gidsken Jakobsen (1908–1990), norjalainen ilmailun pioneeri
Henning Lynge Jakobsen (s. 1962), tanskalainen meloja
Jahn Ivar Jakobsen, Mini Jakobsen (s. 1965), norjalainen jalkapalloilija
Johan J. Jakobsen (1937–2018), norjalainen poliitikko ja ministeri
Jonny Jakobsen (s. 1963), ruotsalainen muusikko
Julian Jakobsen (s. 1987), tanskalainen jääkiekkoilija
Kristoffer Jakobsen (s. 1994), ruotsalainen alppihiihtäjä
Mimi Jakobsen (s. 1948), tanskalainen poliitikko ja ministeri
Svend Jakobsen (1935–2022), tanskalainen poliitikko ja ministeri, kansankäräjien puhemies 1981–1989
Tommy Jakobsen (s. 1970), norjalainen jääkiekkoilija.
Jaguar (täsmennyssivu)

Jaguar tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Jaguar, automerkki
Jaguar Racing, Formula 1 -talli
Jaguar Racing (Formula E), Formula E -talli
Jaguar (kellomerkki),  sveitsiläinen rannekellomerkki
Jaguar (supertietokone), Crayn valmistama supertietokone
Atari Jaguar, pelikonsoli
SEPECAT Jaguar, lentokone
Hr. Ms. Jaguar (F822), Alankomaiden Kuninkaallisen laivaston fregatti
USS Jaguar (IX-120), Yhdysvaltain laivaston Armadillo-luokan tankkeri
Kommandoverband Jaguar, toisen maailmansodan aikainen saksalainen erikoisyksikkö
AMD Jaguar, AMD:n valmistama APU-suoritinarkkitehtuuri
Jaguar (rockyhtye), englantilainen 1979 perustettu bändi
Laivat

FS Jaguar (1868), Chacal-luokan tykkivene
FS Jaguar (1916), apuristeilijä aiemmin norjalainen Norrana
FS Jaguar (1923), 2400-tonnin hävittäjä
FS Jaguar (A750), Léopard-luokan koululaiva
HMS Jaguar (F34), J-luokan hävittäjä
HMS Jaguar (F37), Leopard-luokan fregatti
Villa Gahmberga

Villa Gamberga 1907.
Villa Gamberga 2011.
Villa Gahmberga eli Klostret ("luostari") on kulttuurihistoriallisesti arvokas suojeltu kaksikerroksinen jugendpuuhuvila Kauniaisten kaupungissa. Talo on rakennettu vuonna 1907. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Bertel Jung. Rakennuksen omistaa Kauniaisten kaupunki. Rakennus sijaitsee Kavallintie 12–14:ssä. Huvilan rakennutti leskirouva Sofia Gahmberg, jonka mukaan rakennus tunnetaan Villa Gahmbergana. Sofia Gahmberg asui huvilassa kahden tyttärensä kanssa.
Vuonna 1917 Gahmbergin tytär Märtha myi rakennuksen Grankulla samskolalle ja rakennutti viereiselle tontille pienemmän huvilan nimeltä Lill-Gahmberga.
Klostret toimi ennen vuoden 2011 tulipaloa Kauniaisten kaupungin työsuhdeasuntona. Aiemmin vuosina 1919-1943 tiloissa on toiminut ruotsinkielinen sisäoppilaitos Hagelstamska skolan, tyttöjen asuntola ja käytännönlinjan koulu. Rakennus oli puolustusvoimien käytössä sotien aikana, jolloin puolustusvoimat harjoitti Kauniaisissa radiotiedustelua 1941-1944. Klostret toimi päämajana radiotiedustelussa. Maisterintien kulmassa sijaitsee radiotiedustelun muistomerkki. Rauhan palattua talossa asui Grankulla samskolan opettajia 1970-luvulle asti.
Klostret on merkittävä osa Kauniaisten historiaa, ja se kuuluu valtakunnallisesti arvokkaaseen kulttuuriympäristöön, Gallträskin huvila-alueeseen.
Huvilan yläkerta tuhoutui tulipalossa 14. elokuuta 2011 ja alakerta kärsi savu- ja vesivahinkoja. Huvila korjataan käsityömäisin menetelmin, ja siihen tulee neljä asuntoa, mutta tuleva käyttö ei ole vielä tiedossa. Kauniaisten kaupunki on varannut korjaukseen 1,5 miljoonaa euroa.
Viktor Janka

Viktor Janka, Eduard Kaiserin litografia
Viktor Janka von Bulcs (24. joulukuuta 1837 Wien, Itävallan keisarikunta – 9. elokuuta 1890 Budapest, Itävalta-Unkari) oli unkarilainen kasvitieteilijä. Hän kouluttautui alun perin Wienissä sotilaaksi, ja hän osallistui Preussin–Itävallan sotaan kadettina. Hänet nimitettiin Wienin luonnontieteellisen museon kasvitieteen osaston johtajaksi, missä ominaisuudessa matkusteli Balkanilla sekä Maltalla. Hän löysi muun muassa tieteelle uusia kukkakasvilajeja.
Luettelossa kasvitieteilijöiden auktorilyhenteistä hänet tunnetaan nimellä Janka.
Javad Foroughi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Javad Foroughi Tokion olympialaisissa vuonna 2021. |  Javad Foroughi Tokion olympialaisissa vuonna 2021. |  Javad Foroughi Tokion olympialaisissa vuonna 2021. |  |
Maa:   Iran
Miesten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | 10 m ilmapistooli |  |
| Ammunnan Aasian-mestaruuskilpailut  | Ammunnan Aasian-mestaruuskilpailut  | Ammunnan Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Doha 2019 | 10 m ilmapistooli |  |
|  Pronssia | Doha 2019 | 10 m ilmapistooli sekajoukkueet |  |
Javad Foroughi (pers. ‏جواد فروغی‎, Javād Foruġi; s. 11. syyskuuta 1979 Ilam, Iran) on iranilainen ampuja ja olympiavoittaja.
Foroughi aloitti harjoittelemaan ammattimaisesti kesäkuussa 2017. Hän oli kuusi vuotta aiemmin ensimmäinen kokeillut pistooliammuntaa, ja yliopistoaikana hän oli harrastanut kivääriammuntaa. Irania hän edusti ensimmäisen kerran vuonna 2018. Aasian kisoissa Foroughi sijoittui 21:ksi sekä MM-kilpailuissa 71:ksi ja sekajoukkueiden sarjassa 30:ksi. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019 Foroughi voitti kaksi pronssia, miesten ilmapistoolin sekä sekajoukkueiden 10 metrin kilpailusta. Hän kilpaili myös urheilupistoolin 25 metrin sarjassa ja 25 metrin isopistoolissa. Urheilupistoolissa hän sijoittui viidenneksi ja isopistoolissa kuudenneksi.
Foroughin kansainvälinen vuoden 2021 kilpailukausi alkoi hyvin, sillä hän voitti 10 metrin ilmapistoolissa sekä New Delhin että Osijekin osakilpailut. Sekajoukkueissa hän sijoittui New Delhissä toiseksi ja Osijekissa kolmanneksi sekä miesten ilmapistoolin joukkuekilpailussa Osijekissa kolmanneksi. Tokion olympialaisissa Foroughi voitti 10 metrin ilmapistoolissa olympiakultaa. Hänen tuloksensa 244,8 pistettä oli myös olympiaennätys. Foroughista tuli 41-vuotiaana Iranin olympiahistorian vanhin mitalisti. Mahmoud Namdjou oli voittanut 38-vuotiaana pronssia Melbournessa 1956.
Viktor Ivanov

| Viktor Ivanov> Віктор Іванов.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. tammikuuta 1909 Kozjatyn, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 18. kesäkuuta 1981 (72 vuotta) Kiova, Ukraina
Ammatti:  elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja (proosa)kirjailija
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Viktor Myh’ailovitš Ivanov (ukr. Віктор Михайлович Іванов, 31. tammikuuta 1909 Kozjatyn, Venäjän keisarikunta, nykyisen Vinnytsjan alue – 18. kesäkuuta 1981 Kiova, Ukraina) oli ukrainalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja proosakirjailia.
Hänen ohjaamansa elokuva Za dvoma zaitsjamy vuodelta 1961 (ukr. За двома зайцями, suom. Kahden jäniksen jahtaaminen) valittiin vuonna 2021 Ukrainan elokuvahistorian sadan parhaan elokuvan listan sijalle 17.
Iwao Horiuchi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Horiuchi (oik.) Tokion kesäolympialaisten palkintokorokkeella 1964. |  Horiuchi (oik.) Tokion kesäolympialaisten palkintokorokkeella 1964. |  Horiuchi (oik.) Tokion kesäolympialaisten palkintokorokkeella 1964. |  |
Maa:   Japani
Miesten vapaapaini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 70 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sofia 1963 | 70 kg |  |
|  Hopeaa | Toledo 1966 | 70 kg |  |
Iwao Horiuchi (jap. 堀内 岩雄, Horiuchi Iwao, 9. joulukuuta 1941 Toyaman prefektuuri – 4. maaliskuuta 2015) oli japanilainen vapaapainija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Horiuchi voitti painoluokan 70 kg olympiapronssia Tokion kotikisoissa 1964. Hän kilpaili olympiatasolla myös Méxicossa 1968. Horiuchi voitti maailmanmestaruuden vuonna 1963 ja sijoittui MM-hopealle vuonna 1966. Vuonna 1965 hän oli MM-kilpailuissa kuudes.
Horiuchi kuoli diabetekseen 73-vuotiaana 4. maaliskuuta 2015.
Viktor IV

Viktor IV tarkoittaa kahta vastapaavia. Toinen heistä oli entinen kardinaali Gregorius Conti, joka oli nimellä paavina 1138. Toinen oli entinen kardinaali Oktavianus, joka oli Fredrik I Barbarossan kannattamana Aleksanteri III:n vastapaavina Luccassa 1159–1164.
Viktor IV, vastapaavina 1138
Viktor IV, vastapaavina 1159–1164
Januarius

Januarius tunnetaan veri-ihmeestään
Pyhä Januarius (ital. San Gennaro) oli Beneventon piispa, joka kuoli marttyyrinä Rooman keisari Diocletianuksen vainoissa noin vuonna 305. Hän on pyhimys, jonka juhlapäivä on ortodokseilla 21. huhtikuuta ja katolisilla 19. syyskuuta. Hän on Napolin kaupungin suojelupyhimys.
Manhattanin Little Italyssa New Yorkissa vietetään vuosittain syyskuussa San Gennaron eli Pyhän Januariuksen juhlaa, joka kestää yksitoista päivää.
Januariuksen pyhäinjäännöksiä säilytetään Napolissa.
1700-luvulla perustettiin pyhimyksen mukaan nimetty Pyhän Januariuksen ritarikunta, joka on säilynyt tähän päivään.
Veri-ihme

Januarius tunnetaan "veri-ihmeestä", jossa hänen kuivuneen verensä väitetään kolmesti vuodessa muuttuvan nestemäiseksi. Ensimmäinen säilynyt maininta ihmeestä on vasta 1300-luvulta. Kyseistä reliikkiä säilytetään umpinaisessa metallikehykseen kiinnitetyssä lasiampullissa, ja sitä hoitaa Napolin kardinaali, joka myös suorittaa palvelukset, joiden aikana nesteytyminen voidaan todeta. Nesteytymisen nopeus vaihtelee suuresti, se voi tapahtua melkein heti tai kestää jopa päiviä. Jos ilmiötä ei tapahdu, sitä pidetään huonona enteenä.
Ilmiölle on tarjottu useita, myös uskonnosta riippumattomia, selityksiä. On esitetty, että kyseessä olisi tietyssä lämpötilassa nesteytyvä seos. Tällaisten seosten sulamislämpötila on kuitenkin vakio, ja nesteytymisseremonia on onnistuttu suorittaa vaihtelevissa lämpötiloissa eri vuodenaikoina.
On myös arveltu, että lasiampullissa oleva seos olisi tiksotrooppinen eli muuttuisi juoksevaksi sitä liikuteltaessa. Seremonian aikana pyhäinjäännöstä liikutellaan toistuvasti. Kerrotaan myös, että aine olisi nesteytynyt muutamia kertoja, kun pyhäinjäännöksen sisältävää koteloa on liikuteltu korjaustöiden yhteydessä. Pyhäinjäännöksessä olevan seoksen näköinen tiksotrooppinen seos on kyetty valmistamaan 1300-luvulla saatavilla olevista aineista. Katolinen kirkko ei kuitenkaan ole suostunut luovuttamaan ampullissa olevaa ainetta analysoitavaksi.
Katolinen kirkko on tutkinut ainetta vuosina 1902 ja 1989 spektroskooppikokein. Kokeiden tekijät ovat ilmoittaneet löytäneensä seoksesta hemoglobiinia. Tutkimuksissa käytettyjä menetelmiä, laitteita ja tulosten tulkintaa on kuitenkin arvosteltu.
Iwane Matsui

Iwane Matsui
Iwane Matsui (jap. 松井 石根, Matsui Iwane, 27. heinäkuuta 1878 – 23. joulukuuta 1948) oli japanilainen keisarillisen armeijan kenraali toisen maailmansodan aikana. Hänet lähetettiin joukkoineen Kiinaan, missä hän syyllistyi Nanjingin joukkomurhaan. Sodan jälkeen hän joutui kansainvälisen sotarikostuomioistuimen eteen vastaamaan sotarikossyytteisiin kaukoidässä. Hänet tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin vuonna 1948.
Tokion sotarikosoikeudenkäynnin syytetyt
| --- | --- |
Kuolemaan tuomitut:   Kenji Doihara  Kōki Hirota  Seishirō Itagaki  Heitarō Kimura  Iwane Matsui  Akira Mutō  Hideki Tōjō 
Elinkautiseen vankeuteen tuomitut:   Sadao Araki  Kingorō Hashimoto  Shunroku Hata  Kiichirō Hiranuma  Naoki Hoshino  Okinori Kaya  Kōichi Kido  Kuniaki Koiso  Jirō Minami  Takazumi Oka  Hiroshi Oshima  Kenryō Satō  Shigetarō Shimada  Toshio Shiratori  Teiichi Suzuki  Yoshijirō Umezu 
Määräaikaiseen vankeuteen tuomitut:   Shigenori Tōgō (20 v.)  Mamoru Shigemitsu (7 v.) 
Muut:   Yōsuke Matsuoka  Osami Nagano  Shūmei Ōkawa  1 2  Kuoli oikeudenkäynnin aikana.  ↑  Todettiin mielenvikaiseksi ja vapautettiin.
Iwao Hakamada

| Iwao Hakamada |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1937 (ikä 87) Shizuoka, Japani
Kansalaisuus:   Japani
Nyrkkeilijä
Painoluokka:  Höyhensarja
Ammattilaistilastot
Ottelut:  29
Voitot:  16
– tyrmäysvoitot:  1
Tappiot:  11
Ratkaisemattomat:  2
Iwao Hakamada (jap. 袴田 巖; s. 10. maaliskuuta 1937) on entinen japanilainen ammattinyrkkeilijä. Hän sai syytteen 30. kesäkuuta 1966 tapahtuneesta nelihenkisen perheen murhasta, jonka yhteydessä perheen kotoa varastettiin rahaa ja koti sytytettiin lopulta palamaan. 11. syyskuuta 1968 Iwao Hakamada tuomittiin kuolemaan. Maaliskuussa 2014 viranomaiset vapauttivat Hakamadan ja avasivat tapauksen uudelleen.
Iwao itse ja hänen puolustajansa pitävät häntä syyttömänä tekoon. Tunnustusta sanottiin pakotetuksi ja todisteita vääriksi. Muun muassa kardinaali Peter Seiichi Shirayanagi ajoi vangin vapauttamista. Tuomari Norimichi Kumamoto, joka jo aikoinaan äänesti kuolemantuomiota vastaan, on sanonut Iwao Hakamadan tunnustaneen jouduttuaan kahdenkymmenen päivän eristykseen ja kidutukseen pienessä huoneessa.
Hakamadan mielenterveys näyttää vankeusaikana järkkyneen. Hän lähetti vuosien ajan siskolleen järjettömiä ja omituisia kirjeitä. Yksi psykiatri on sanonut hänen kärsivän ”laitospsykoosista”, ja toisen mukaan hän on ”mielisairauden tilassa”.
Vuonna 2014 Iwao vapautettiin vankilasta 47 vankeusvuoden jälkeen, kun DNA-todisteet osoittivat hänen syyttömyyttään ja todisteiden epäiltiin olevan tekaistuja. Vapautuessaan hän oli maailman pitkäaikaisin kuolemansellin asukas. Hän oli vasta kuudes kuolemaantuomittu, joka sai tapauksensa uuteen käsittelyyn toisen maailmansodan jälkeisessä Japanissa. Viidestä aiemmasta neljä oli vapautettu ja yhden oikeudenkäynti oli kesken.
Hakamadan vankilasta vapauttamisen jälkeen eri oikeusasteet käsittelivät vuosien ajan tapauksen uudelleen avaamista. 10 vuotta myöhemmin, syyskuussa 2024 oikeus vapautti Hakamadan syytteistä.
Viktor Gaddefors

| Viktor Gaddefors |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Viktor Gaddefors
Syntynyt: 8. lokakuuta 1992 (ikä 32) Östersund, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä
Pituus:  201 cm
Paino:  91 kg
Nyk. joukkue:   Virtus Bologna
Sarja:  Koripallon Serie A
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–:   KFUM Uppsala  Uppsala Basket  Virtus Bologna → Sidigas Avellino  Virtus Bologna
Maajoukkueet
:   Ruotsi
Aiheesta muualla
FIBA
Viktor Gaddefors (s. 8. lokakuuta 1992 Östersund) on ruotsalainen koripalloilija.
Aiheesta muualla

Serie A:n pelaajaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
Victor Hugo

| Victor Hugo |
| --- | --- |
 Victor Hugo
Henkilötiedot
Koko nimi:  Victor Marie Hugo
Syntynyt: 26. helmikuuta 1802 Besançon, Ranska
Kuollut: 22. toukokuuta 1885 (83 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  prosaisti, runoilija, poliitikko
Kirjailija
Aikakausi:  romantiikka
Esikoisteos:  Odes et poésies diverses (1822)
Pääteokset:  Kurjat, Pariisin Notre-Dame
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Victor Marie Hugo [yˈgo] (26. helmikuuta 1802 Besançon – 22. toukokuuta 1885 Pariisi) oli ranskalainen prosaisti ja runoilija romantiikan ajalta. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat Pariisin Notre-Dame (1831) ja Kurjat (1862).
Victor Hugo oli myös innokas ihmisoikeuksien puolustaja, vaikkakin hänen poliittiset aatteensa vaihtelivat ajan kuluessa. Nuorena hän oli äitinsä vakaumuksen mukaisesti konservatiivi. Sittemmin hän kannatti tasavaltalaisuutta ja hän oli poliittiselta kannaltaan liberaali, mutta kääntyi vuosikymmenten kuluessa yhä enemmän vasemmalle. Hänen intonsa ihmisoikeuksien puolesta oli kuitenkin jatkuvaa, ja näistä tunteista syntyi myös hänen teoksensa Kurjat, joka ilmestyi vuonna 1862 ja saavutti suuren menestyksen heti ilmestyttyään. Käsikirjoitus Kurjiin syntyi alun perin jo vuosia ennen ilmestymistä, mutta koska Hugon aatteet – ja asenteet muun muassa kirkkoa kohtaan – olivat muuttuneet, kirjoitti hän koko kirjan uudelleen. Kurjien ilmestymisen aikaan Victor Hugo oli maanpaossa Guernseyssä, koska hän oli ankarasti arvostellut Napoleon III:n vallankaappausta.
Uran alku

Victor Hugo syntyi Besançonissa vuonna 1802. Hänen isänsä oli Napoleon I:n armeijan kenraali  Joseph Léopold Sigisbert Hugo ja äiti konservatiivinen rojalisti Sophie Françoise Trébuchet. Hugo kasvoi isänsä mukana tämän asemapaikoilla, mutta muutti 10-vuotiaana äitinsä luokse Pariisiin. Äidin mielipiteet vaikuttivat todennäköisesti Hugon varhaisuran konservatiivisuuteen. Hugon ensimmäinen teos oli vuonna 1822 ilmestynyt Odes et poésies diverses, joka toi hänelle heti mainetta ja elinkoron Ludvig XVIII:lta. Hugo avioitui samana vuonna Adèle Foucherin kanssa. Perheen lapset olivat Léopold, Léopoldine, Charles Mélanie Abel, François-Victor ja Adèle.
Hugo siirtyi hiljalleen pois vakiintuneesta klassisesta kirjallisuusperinteistä, mikä näkyi ensimmäisenä hänen näytelmissään. Historiallisen näytelmän Cromwell esipuheessa (1827) hän vaati eroa klassisesta draamasta, ja näytelmässä Hernani (1830) hän rikkoi ajan ja paikan klassisen yhteyden ja hylkäsi ranskalaisessa draamassa pitkään käytäntönä olleen aleksandriinimitan. Näytelmän ensi-ilta aiheutti pienen mellakan, jossa olivat vastakkain konservatiivit ja boheemit romantiikan kannattajat.
Vaikka Hugo kirjoitti useita romaaneja, näytelmiä ja runoteoksia, hänen maineensa perustuu kahteen teokseen. Niistä ensimmäinen, Pariisin Notre-Dame ilmestyi 1831, ja sen ansiosta vakiintui hänen maineensa romanttisen tyylin mestarina. Aikalaiskriitikot eivät olleet kovinkaan suopeita teosta kohtaan, mutta lukijat innostuivat siitä ulkomaita myöten.
Poliittinen toiminta ja maanpakolaisuus

Victor Hugo valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1841, mikä vahvisti hänen asemansa Ranskan merkittävimpiin kuuluvana kirjailijana. Tämän jälkeen hän alkoi osallistua myös politiikkaan ja kannatti Ranskan muuttamista tasavallaksi. Hän vastusti muun muassa kuolemanrangaistusta ja yhteiskunnallista epäoikeudenmukaisuutta ja kannatti painovapautta. Hän ilmaisi tukevansa myös Puolan itsehallintoa. Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1848 hänet valittiin Ranskan toisen tasavallan lakiasäätävän kansalliskokouksen jäseneksi.
Kun presidentiksi valittu Louis Napoleon (Napoleon III) vuonna 1851 teki vallankaappauksen ja saattoi voimaan ei-parlamentaarisen valtiosäännön, Hugo arvosteli häntä ankarasti ja julisti hänet Ranskan petturiksi. Hugo joutui tämän vuoksi lähtemään maanpakoon, ensin Brysseliin, sitten Jerseyyn ja lopulta Guernseyn saarelle, jossa hän asui Saint Peter Portissa vuoteen 1870 saakka. Hugo kirjoittikin monet teoksensa, muun muassa Kurjat, Guernseyssä.
Maanpakonsa aikana Hugo julkaisi Napoleon III:ta vastaan myös poliittiset pamfletit Napoléon le Petit (”Napoleon Pieni”) ja Histoire d'un crime (”Erään rikoksen historia”). Näiden pamflettien levittäminen Ranskassa oli kiellettyä, mutta niillä oli silti huomattava vaikutus.
Victor Hugo vaikutti osaltaan myös siihen, että Britannian hallitus päätti olla teloittamatta kuutta irlantilaista, joita syytettiin terrorismista. Hän vaikutti osaltaan myös siihen, että kuolemanrangaistus poistettiin Genevessä, Portugalissa ja Kolumbiassa.
Vuonna 1859 Napoleon III päätti armahtaa kaikki maasta lähteneet poliittiset pakolaiset ja sallia heidän palata kotimaahansa. Victor Hugo kuitenkin kieltäytyi palaamasta, ennen kuin Napoleon vuonna 1870 oli kukistettu vallasta ja Ranska oli jälleen muutettu tasavallaksi. Pian sen jälkeen hänet valittiin Ranskan kansalliskokouksen ja senaatin jäseneksi.
Victor Hugo otti monesti kantaa myös taiteilijoiden ja kirjailijoiden tekijänoikeuksia koskeviin kysymyksiin. Hän olikin yksi Association Littéraire et Artistique Internationale -järjestön perustajajäsenistä ja vaikutti osaltaan siihen, että asiasta vuonna 1886 tehtiin kansainvälinen Bernin sopimus.
Surrealismin manifestissa vuodelta 1924 Hugo mainitaan surrealismin edelläkävijänä. Hän uskoi pystyvänsä kommunikoimaan henkien kanssa. Hugo oli aktiivisesti kiinnostunut spiritualismista varsinkin vuosina 1853–1855, jolloin runoilija Delphine de Girardin tutustutti hänet aiheeseen.
Suomennetut romaanit

Kuolemaantuomitun viimeinen päivä.  (Le dernier jour d’un confamné, 1829.)  Suomentanut Urho Kivimäki. Karisto, 1917.
Pariisin Notre-Dame.  (Notre-Dame de Paris, 1831.)  Suomentanut Huugo Jalkanen. WSOY, 1915 (korjattu suomennos 1954, 6. painos 1995).  julkaistu myös nimellä Notre-Damen kellonsoittaja
Lucrezia Borgia.  (Lucrèce Borgia, 1833.)  Suomentanut Juhani Aho. WSOY, 1907. Vihtori Lehtonen
Kurjat 1 (Fantine) ja 2 (Cosette). Suomentanut: Vihtori Lehtonen. Helsinki: Suomalainen Kustannusosakeyhtiö Kansa 1908 ja 1909.
Kurjat.  (1–5. (Les misérables, 1862.))  Suomentanut Eino Voionmaa. Porvoo:  WSOY, 1927–1931 (lyhennetyn laitoksen 14. p., 1999).
Meren ahertajat.  (Les travailleurs de la mer, 1866.)  Suomentanut Olli Nuorto. WSOY, 1950.
Nauruihminen.  (L'homme qui rit, 1869.)  Suomentanut Kai Kaila. Lehtipaino, 1946.
Yhdeksänkymmentäkolme: Romaani Ranskan vallankumouksen ajoilta.  (Quatrevingt-treize, 1874.)  Suomentanut V. Hämeen-Anttila ja Urho Kivimäki. Karisto, 1947 (3. painos 1989).
Kirjallisuutta

Grossman, Kathryn M.: The Later Novels of Victor Hugo: Variations on the Politics of Transcendence.  Oxford:  Oxford University Press, 2012.  ISBN 978-0-19-964295-3.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Victor Hugo Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Victor Hugo Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Victor Hugon suomennoksia on Wikiaineistossa
Vapaasti ladattavia Victor Hugon e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Victor Hugo le dessinateur (Arkistoitu – Internet Archive). (ranskaksi)
Victor Hugo Jerseyssä, jossa hän oli maanpaossa 1853–1855.
Janub Sina’

| Janub Sina’ محافظة جنوب سيناء Muḥāfaẓat Ǧanūb Sīnāʾ |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Koordinaatit: 29.05°N, 33.83°E 
Valtio:  Egypti
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  El-Tor
Pinta-ala:  31 272,0 km²
Väkiluku (2015):  167 426
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  EG-JS
Janub Sina’ (arab. محافظة جنوب سيناء‎, Muḥāfaẓat Ǧanūb Sīnāʾ) on yksi Egyptin kuvernementeista. Alueen pinta-ala on 31 272,0 km² ja väkiluku 167 426 (2015). Kuvernementin hallinnollinen keskus on El-Tor. Unescon maailmanperintökohde Pyhän Katariinan luostari sijaitsee alueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Janub Sina’ Wikimedia Commonsissa