stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ihmisoikeudet Indonesiassa
Poliittiset oikeudet

Poliittisia oikeuksia ovat muun muassa äänioikeus, sananvapaus, kokoontumisvapaus sekä yhdistysvapaus.
Amnestyn mukaan Indonesian hallitus rajoitti sananvapautta vuonna 2008. Mielipidevankeja oli 117. Elokuussa 2008 poliisi tulitti ihmisiä alkuperäiskansojen juhlapäivän kokouksessa kielletyn “Morning Star” –lipun vuoksi. Ainakin yksi mielenosoittaja kuoli.
Taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet

Perusoikeuksiin kuuluvat myös taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet. Tällaisia ovat esimerkiksi oikeus työhön, sosiaaliturvaan ja opetukseen. Julkisella vallalla on velvoite turvata ja edistää näiden oikeuksien toteutumista.
Huhtikuussa 1994 Sumatralla teollisuuskeskuksessa Medan oli suuri lakko, jossa työläiset vaativat vähimmäispalkan korotusta 3100 Rp:stä 7100 Rp:n. Protesti kohdistui kiinalaisiin siirtolaisiin, jotka olivat 3 % väestöstä, mutta kontrolloivat suurta osaa taloutta. Minimipalkkaa ei nostettu.
Oikeus tasapuoliseen kohteluun oikeudenkäynnissä

Amnestyn International mukaan (2009) pidätettyjen väkivaltainen kohtelu on Indonesian poliisin tapa vuonna 2008. Pidätettyjen kohteluun saattoi sisältyä kidutusta. Pidätetyiltä on kiristetty rahaa ja seksiä. Indonesia on allekirjoittanut YK:n kidutuksen vastaisen sopimuksen, mutta sitä ei ole ratifioitu eli asiasta ei ollut lakia vuonna 2008.
Helsingin kaupunginteatteri

Helsingin kaupunginteatteri
Helsingin kaupunginteatterin pääsisäänkäynti
Helsingin kaupunginteatteri illalla
Helsingin kaupunginteatteri (HKT) on Suomen suurin ammattiteatteri, jonka ohjelmistossa on viidellä eri näyttämöllä ja lämpiöissä ulkomaisia ja suomalaisia puhenäytelmiä, komedioita, musiikkiteatteria, oman tanssiryhmän Helsinki Dance Companyn tuotantoja ja lastenesityksiä.
Helsingin kaupunginteatterin johtaja on Kari Arffman.
Helsingin kaupunginteatteri panostaa yleisötyöhön ja taidekasvatukseen. Teatteri järjestää muun muassa teosesittelyjä, kulissikierroksia, avoimia harjoituksia, työpajoja, teatterivierailuja, koululaisten teatterileirejä sekä  pitkäkestoisempia yleisötyönprojekteja. Tarjolla on sekä kaikille avointa toimintaa että tietyille ryhmille, kuten koulu- ja päiväkotiryhmille, työyhteisöille ja ikäihmisille järjestettyjä työpajoja.
Numerotietoja

Helsingin kaupunginteatteri tuottaa vuosittain noin 20 uutta ensi-iltaa. Esityksiä nähdään vuoden aikana noin tuhat, ja teatterissa käy vuosittain noin 300 000 katsojaa. Vakituista henkilökuntaa teatterilla on noin 240. Teatterin vuosittainen budjetti on noin 21,5 miljoonaa euroa, kun siitä vähennetään peruskorjaus- ja vuokra-avustukset. Omien tuottojen osuus tästä on noin 46 % ja  kaupungin ja valtion toiminta-avustuksien osuus on noin 54 %. Teatterilla on viisi näyttämöä: suuri ja pieni näyttämö, studio Pasila, Arena-näyttämö ja Lilla Teatern, jonka ohjelmisto on pääasiallisesti ruotsinkielistä.
Historiaa

Toiminta nykyisessä teatterirakennuksessa Eläintarhanlahden rannalla alkoi syksyllä 1967. Helsingin kaupunginteatterilla on kaksi edeltäjää, joiden historia on värikäs ja merkittävä osa suomalaista teatterihistoriaa. Vanhimman perusosan juuret ulottuvat 1900-luvun alkuun. Helsingin Työväenteatterin viralliseksi perustamisvuodeksi on merkitty 1902, Kansan Näyttämön 1907. Koiton Näyttämön yhdistyessä Kansan Näyttämöön 1934 syntyi Helsingin Kansanteatteri. Nämä kaksi yhdistyivät Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriksi 1948. Tässä vaiheessa omat työtilat olivat vasta kaukainen haave. Tärkeimpiä esityspaikkoja olivat Koiton näyttämö, Vallilan näyttämö ja Vanha ylioppilastalo. Kaupunginteatteri syntyi Kansanteatteri-Työväenteatterista vuonna 1965, jolloin Helsingin teatterisäätiö perustettiin.
Historiaa > Uusi teatterirakennus

Helsingin kaupunginhallitus järjesti vuosina 1960-1961 yleisen arkkitehtuurikilpailun kaupunginteatterin suunnittelusta, johon tuli 26 ehdotusta. Ensimmäinen palkinto annettiin arkkitehtien Timo Penttilän ja Kari Virran ehdotukselle "Arlecchino", avustajana oli arkkitehti Pekka Ilveskoski. Päätös uuden teatteritalon rakentamisesta tehtiin vuonna 1965. Arkkitehti Timo Penttilän toimiston suunnittelema valmis teatterirakennus luovutettiin Helsingin teatterisäätiön hallintaan 7. syyskuuta 1967. Rakennus vihittiin käyttöön 7. lokakuuta 1967, näytäntökausi alkoi jo elokuussa Pienellä näyttämöllä ja Suurella näyttämöllä lokakuussa Peer Gyntin ensi-illalla.
Teatterirakennus on porrastettu maiseman mukaan. Porrastus ja rakennuksen materiaalit sekä detaljit muistuttavat Alvar Aallon arkkitehtuuria.
Syksyllä 1989 valmistui Elsa Turakaisen mukaan nimetty Studio Elsa lisärakennus, joka käsitti muun muassa lavastamon laajennuksen, toimistotiloja, harjoitus- ja esitystilan sekä uuden lippumyymälän. Lisärakennuksen suunnittelusta vastasi Arkkitehdit Oy Timo Penttilä-Kari Lind-Sakari Tilanterä.
Historiaa > Teatteri Pieni Suomi ja perheteatteri

Syksyllä 2000 Kaupunginteatteri sai uuden haasteen kun Helsingin kaupunginhallitus teki päätöksen taloudellisiin vaikeuksiin joutuneen Teatteri Pienen Suomen sulauttamisesta osaksi Helsingin kaupunginteatteria. Yhdistymisellä haluttiin turvata lasten- ja nuortenteatteritoiminnan jatkuminen, ja Helsingin kaupunginteatteri sai tehtäväkseen taata lastenteatteritarjonnan määrän säilyminen Helsingissä. Yhdistyminen toteutui elokuun alussa vuonna 2001. Sen myötä kaupunginteatteri sai Pasilaan uuden tilan, joka nimettiin Teatteristudio Pasilaksi.
Teatteristudio Pasila sijaitsee Itä-Pasilassa, ja sen on suunnitellut arkkitehti Pentti Piha. Aiemmin näissä tiloissa ovat toimineet Teatteri Pieni Suomi ja sen edeltäjä Intimiteatteri.
Historiaa > Lilla Teatern ja kaksikielisyys

Helsingin kaupunginteatterista tuli 1. elokuuta 2005 kaksikielinen sen yhdistyessä Lilla Teaternin kanssa. Yrjönkadulla sijaitsevassa Lillanissa esitetään näytelmiä pääasiallisesti ruotsin kielellä. Lilla Teaternin taiteelliseksi johtajaksi valittiin yhdistymisen yhteydessä näyttelijä Pekka Strang, joka toimi tehtävässään vuoden 2013 loppuun saakka. Lilla Teaternin johtajina ovat toimineet vuosina 2014-2016 ohjaaja Raila Leppäkoski ja vuosina 2017-2019 ohjaaja Marina Meinander. Marraskuusta 2019 alkaen Lillanin taiteellinen johtaja on ollut ohjaaja-koreografi Jakob Höglund.
Historiaa > Arenasta teatterin viides näyttämö

Syksyllä 2010 Kaupunginteatteri sai käyttöönsä Helsingin Hakaniemessä uuden Arena-näyttämön, jonka teatteri on vuokrannut Komediakiinteistöt Oy:ltä. Toiminta käynnistyi keväällä 2010 yhteistyössä Musiikkiteatteri UIT Oy:n kanssa.
Historiaa > Korjaus ja suojelu

Kaupunginteatterin teatteritaloa alettiin peruskorjata kesällä 2015, korjauksen kustannusarvio oli 56 miljoonaa euroa. Korjauksen aikana teatteri toimi väistötiloissa muun muassa Ryhmäteatterin entisissä tiloissa Pengerkadulla ja Linnanmäen Peacock-teatterissa. Ensi linjalla sijaitseva teatteritalo (suojeluluokitus sr-1) ja sitä ympäröivä puisto (suojeluluokitus sr-2) on vuonna 2015 suojeltu asemakaavalla.  Vaurioituneita julkisivulaattoja korvaamaan tehtiin yli 27 000 kappaletta alkuperäisten Arabian tehtaitten vuoden 1965 piirustusten kaltaisia Pentikin keramiikkatehtaaseen perustetulla valmistuslinjalla. Peruskorjaus valmistui tammikuussa 2017, ja teatteri avattiin yleisölle elokuussa 2017.
Näyttämöt

Suuri näyttämö (923 paikkaa)
Pieni näyttämö (274 paikkaa)
Studio Pasila (328 paikkaa)
Lilla Teatern (267 paikkaa)
Arena-näyttämö (500 paikkaa)
lämpiöt (60–100 paikkaa)
Henkilökunta > Teatterinjohtajat

Sakari Puurunen 1965–1970
Timo Tiusanen ja Eugen Terttula 1970–1974
Aulis Salovaara 1974–1975, 1982–1983, 1987–1991
Paavo Liski ja Jouko Turkka 1975–1982
Ralf Långbacka 1983–1987
Jotaarkka Pennanen (suuri näyttämö),
Kalle Holmberg ja Ritva Holmberg (pieni näyttämö),
Jorma Uotinen (tanssiryhmä) 1987–1990
Raija-Sinikka Rantala 1991–1997
Risto Ruohonen 1997
Asko Sarkola 1998–2016
Kari Arffman 2017–
Henkilökunta > Näyttelijät

Rauno Ahonen, Lumi Aunio, Sari Haapamäki, Helena Haaranen, Riitta Havukainen, Ulriikka Heikinheimo, Heidi Herala, Vuokko Hovatta, Pekka Huotari, Sanna-June Hyde, Juha Jokela, Risto Kaskilahti, Santeri Kinnunen, Jouko Klemettilä, Robert Kock, Pertti Koivula, Paavo Kääriäinen, Merja Larivaara, Tuukka Leppänen, Kai Lähdesmäki, Sanna Majuri, Martti Manninen, Kari Mattila, Vappu Nalbantoglu, Unto Nuora, Emilia Nyman, Jari Pehkonen, Tiina Peltonen, Raili Raitala, Leena Rapola, Matti Rasila, Pia Runnakko, Sanna Saarijärvi, Eppu Salminen, Ursula Salo, Heikki Sankari, Aino Seppo, Antti Timonen, Marjut Toivanen, Kaisa Torkkel, Leenamari Unho, Mikko Vihma, Eija Vilpas, Alexander Wendelin, Joachim Wigelius
Henkilökunta > Tanssiryhmän johtaja ja tanssijat

Antti Lahti (tanssiryhmän johtaja), Sofia Hilli, Jyrki Kasper, Heidi Naakka, Mikko Paloniemi, Justus Pienmunne, Inka Tiitinen, Pekka Louhio, Misa Lommi
Henkilökunta > Aiempia näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Olavi Ahonen (1967–1989)  Eija Ahvo  Antti Aro (1991–)  Risto Autio  Markku Blomqvist (1967–)  Mauno Blomqvist  Kristiina Elstelä  Stig Fransman (–1979, 1981–)  Anja Haahdenmaa  Anneli Haahdenmaa  Sasu Haapanen (–1969)  Eeva-Liisa Haimelin  Ilkka Heiskanen (1987–)  Heidi Herala (1991–)  Jarno Hiilloskorpi (1965–)  Veikko Honkanen (1967–), 1975–)  Markku Huhtamo  Juha Hyppönen  Mikko Hänninen (1981–)  Hannes Häyrinen (–1975)  Rauni Ikäheimo (1967–)  Sakari Jurkka  Yrjö Järvinen (1967–1981)  Kalevi Kahra  Ismo Kallio (–1979)  Kullervo Kalske (1965–)  Aarre Karén (1965)–1987  Eira Karén, myöh. Jauckens, 1965–)  Oskari Katajisto (1991–)  Eero Keskitalo (1965–)  Rauno Ketonen (1967–1971)  Heikki Kinnunen (–1991)  Santeri Kinnunen  |  Viktor Klimenko (1965–1967)  Lauri Komulainen (1967–)  Jyrki Kovaleff  Hillevi Lagerstam  Pekka Laiho (1971–)  Leo Lastumäki (1969–)  Hannele Lauri  Hannu Lauri  Veikko Linna (1965–)  Antti Litja  Vesa-Matti Loiri (–1969)  Leo Lähteenmäki (1965–)  Seppo Maijala (1991–)  Tarja Markus (1971–)  Kari Mattila (1991–)  Rea Mauranen (vierailija 1984–)  Juha Muje (1985–)  Sari Mällinen (1987–)  Anitta Niemi  Esko Nikkari (1987–)  Jyrki Nousiainen (1967–)  Esa Pakarinen Junior (1975–)  Saara Pakkasvirta  Jukka-Pekka Palo (1979–)  Pertti Palo (1975–)  Sanna-Kaisa Palo (–1987)  Eila Pehkonen (1971–)  Pirkko Peltomäki (1965–)  Martti Pennanen (1969–)  Esko Pesonen (1967–1969)  Eero Pikkarainen (1975–)  |  Valdemar Pitkänen (1965–)  Elina Pohjanpää  Seppo Pääkkönen (1985–1991)  Tom Pöysti (–1987)  Marjatta Raita (1965–)  Matti Olavi Ranin (1981–)  Harri Rantanen (1981–)  Jarkko Rantanen  Topi Reinikka (1967–)  Markku Riikonen (1975–)  Eila Rinne (–1985)  Pertti Roisko (1971–)  Risto Saanila (1991–)  Petteri Sallinen (1991–1993)  Helmer Salmi (–1967)  Esko Salminen (1966–1971), 1977–1992)  Markku Salonen (1971–)  Aino Seppo (1985–)  Veikko Sinisalo (1967–1969)  Satu Silvo (1985–)  Rabbe Smedlund  Sinikka Sokka  Veikko Sorsakivi (1965–)  Aarno Sulkanen (1969–)  Lars Svedberg (1967–1969)  Liisi Tandefelt (1971–)  Raili Tiensuu (1975–)  Arto Tuominen (1965–)  Martti Tschokkinen (vierailija 1984–)  Matti Tuominen (1975–)  Maija-Liisa Turkka (1975–)  Virpi Uimonen  Ritva Valkama (1975–)  Antti Virmavirta (1985–)  Kari Väänänen (1979–)  |
Historiikkeja

Helsingin Kansanteatterista sekä Helsingin Työväenteatterista on kirjoitettu historiikit: Pirkko Kosken teokset Kansan Teatteri I–II ja Teatterinjohtaja ja aika sekä Matti Aron Kestävä kaarisilta. Uusi historiikki, Pirkko Kosken ja Misa Palanderin toimittama Kansaa teatterissa – Helsingin Kaupunginteatterin historia, julkaistiin teatterin satavuotisjuhlien yhteydessä elokuussa 2007. Teatteri Pienestä Suomesta on myös kirjoitettu historiikki, Eeva Mustosen Moderni uusioperhe ja pieni kapina. Lilla Teaternin historiikin Här går det under! on kirjoittanut Caterina Stenius vuonna 2015. Vuonna 1973 perustetun Helsingin kaupunginteatterin Tanssiryhmän 30-vuotishistoriikki, Aino Kukkosen Stretch – Tanssiryhmä teatterissa, ilmestyi syksyllä  2003. Lokakuussa 2004 ilmestyi pukusuunnittelija Sari Salmelan 30-vuotistaiteilijajuhlateos Näyttämöpukuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingin kaupunginteatteri Wikimedia Commonsissa
Helsingin kaupunginteatterin sivusto
Helsingin kaupunginteatterin Backstage
Ylen Elävä arkisto: Vastavalmistunut Helsingin kaupunginteatteri
Portaat Helsingin kaupunginteatterin sisällä.
Helsingin kaupunginteatterin suuri näyttämö.
Jalkapallo kesäolympialaisissa 2024

Miesten turnauksen alkulohko-ottelu Paraguayn ja Malin välillä.
Jalkapallossa kilpailtiin Pariisin 2024 kesäolympialaisissa 28:tta kertaa 24. heinäkuuta – 10. elokuuta 2024. Olympialaisissa oli omat turnaukset naisille ja miehille. Miesten turnaukseen osallistui 16 joukkuetta, ja naisten turnaukseen 12 joukkuetta. Ottelut pelattiin Pariisin lisäksi Marseillessa, Décines-Charpieussä, Bordeaux’ssa, Nantesissa, Nizzassa ja Saint-Étiennessä. Miesten joukkueet oli rajoitettu alle 23-vuotiaisiin pelaajiin, jotka ovat syntyneet 1. tammikuuta 2001 tai sen jälkeen ja niissä sai olla enintään kolme yli-ikäistä pelaajaa, kun taas naisten joukkueissa ei ollut ikärajoituksia.
Aikataulu

Lähde:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| AL | Alkulohko | PE | Puolivälierät | VE | Välierät | PO | Pronssiottelu | LO | Loppuottelu |
|  | Ke 24 | To 25 | Pe 26 | La 27 | Su 28 | Ma 29 | Ti 30 | Ke 31 | To 1 | Pe 2 | La 3 | Su 4 | Ma 5 | Ti 6 | Ke 7 | To 8 | Pe 9 | La 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet | AL |  |  | AL |  |  | AL |  |  | PE |  |  | VE |  |  | PO | LO |  |
| Naiset |  | AL |  |  | AL |  |  | AL |  |  | PE |  |  | VE |  |  | PO | LO |
Areenat

Lähde:
| Marseille | Décines-Charpieu | Pariisi |
| --- | --- | --- |
| Stade Vélodrome | Stade de Lyon | Parc des Princes |
| Kapasiteetti: 67 394 | Kapasiteetti: 59 186 | Kapasiteetti: 47 929 |

|  Marseille Décines-Charpieu Pariisi Bordeaux Saint-Étienne Nizza Nantes |  Marseille Décines-Charpieu Pariisi Bordeaux Saint-Étienne Nizza Nantes | Bordeaux |
|  Marseille Décines-Charpieu Pariisi Bordeaux Saint-Étienne Nizza Nantes |  Marseille Décines-Charpieu Pariisi Bordeaux Saint-Étienne Nizza Nantes | Stade de Bordeaux |
|  Marseille Décines-Charpieu Pariisi Bordeaux Saint-Étienne Nizza Nantes |  Marseille Décines-Charpieu Pariisi Bordeaux Saint-Étienne Nizza Nantes | Kapasiteetti: 42 115 |
|  Marseille Décines-Charpieu Pariisi Bordeaux Saint-Étienne Nizza Nantes |  Marseille Décines-Charpieu Pariisi Bordeaux Saint-Étienne Nizza Nantes |  |
| Saint-Étienne | Nizza | Nantes |
| Stade Geoffroy-Guichard | Stade de Nice | Stade de la Beaujoire |
| Kapasiteetti: 41 965 | Kapasiteetti: 36 178 | Kapasiteetti: 35 322 |
Mitaliyhteenveto

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
Miehet tiedot: 
Naiset tiedot:
Iso Keurujärvi

| Iso Keurujärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Lempäälä
Koordinaatit:  61°24′32″N, 23°51′16″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Moisionjoen valuma-alue‎ (35.24)
Laskuoja:  oja Merunojaan 
Järvinumero:  35.242.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  119,6 m 
Rantaviiva:  1,487 km 
Pinta-ala:  0,06431 km² 
 fiIso Keurujärvi 
Iso Keurujärvi  on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Moisionjoen valuma-alueeseen. Iso Keurujärvi on osa Höytämönjärven valuma-aluetta.
Maantietoa

Järvi on 650 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,4 hehtaaria. Järveen on johdettu sekä länsi- että itäpäähän suo-ojat. Länsipään oja tuo viereisen Pienen Keurujärven suotovesiä. Itäpäästä lähtevät ojat toimivat laskuojana, joka yhtyy alempana Merunjärvestä lähtevään Merunojaan. Se laskee vuorostaan Höytämönjärven Merunlahteen. Järven rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. Järven etelärantaan laskee jyrkkä metsärinne, mutta muut rannat ovat loivempia tai tasaisia. Järvi on autio, mutta sen lähettyville johtaa sekä pohjoisesta Sääksjärveltä että etelästä Lempäälästä tulevat metsäautotiet. Järven ohittaa sen pohjoispuolelta korkeajännitelinja.
Historiaa

Vuoden 1953 peruskartassa järvi oli tietön ja autio järvi, jonka kautta kuljettiin talviteiden aikana. Vuoden 1975 kartassa itä- ja länsipään suot oli ojitettu. Tämän jälkeen 2012 järven itäpuoli on hakattu ja harvennettu osittain puustosta.
Iso Kaukolampi

| Iso Kaukolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  62°12′46″N, 26°33′58″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Niemisjärven valuma-alue (14.38)
Laskuoja:  oja Iso-Kaituriin 
Järvinumero:  14.384.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  149 m  
Pituus:  540 m  
Leveys:  210 m  
Rantaviiva:  1,582 km  
Pinta-ala:  6,126 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Kaukolampi 
Iso Kaukolampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä Kauppilan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,1 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Niemisjärven valuma-alueella (14.38), jonka Iso Kaiturin valuma-alueeseen (14.384) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 149 metriä mpy.
Heinrich Schliemann

Heinrich Schliemann
Heinrich Schliemann (6. tammikuuta 1822 Neubukow, Mecklenburg-Schwerin, Saksa – 26. joulukuuta 1890 Napoli, Italia) oli saksalainen liikemies ja itseoppinut arkeologi. Hän tuli kuuluisaksi kahden muinaiskaupungin, Troijan ja Mykenen löytämisestä. Hän oli myös omana aikanaan johtavia mykeneläisen kulttuurin tutkijoita.
Lapsuus, nuoruus, ja ura liikemiehenä

Schliemann syntyi Mecklenburg-Schwerinissä suurperheeseen 1822. Hänen isänsä oli pappi. Heinrich oli vain 9-vuotias, kun hänen äitinsä kuoli 1831. Myöhemmin hän mainitsi että hänen kiinnostuksensa historiaan oli hänen isänsä ansiota. Isä tutustutti hänet Iliaaseen ja Odysseiaan ja antoi hänelle kopion Ludwig Jerresin teoksesta Die Weltgeschichte für Kinder (”Maailmanhistoria lapsille”) jouluna 1829.
Schliemann kuuli nuorena kerrottavan Troijan piirityksestä ja päätteli, että sellaisella kertomuksella täytyy olla vankka todellisuuspohja. Köyhyyden vuoksi hänen täytyi 14-vuotiaana vuonna 1836 keskeyttää koulunkäyntinsä ja mennä työhön kauppa-apulaiseksi. Hän meni Hampurissa Dorothea-laivaan messipojaksi vuonna 1841, mutta alus joutui pian haaksirikkoon. Schliemann siirtyi kauppa-apulaiseksi Amsterdamiin, jossa hän sai 1844 työpaikan B.H Scröder&Co -nimisestä ulkomaankauppayhtiöstä.
Vuonna 1846 Schliemann siirtyi Pietarin hollantilaisen kauppahuoneen asiamieheksi. Vähäisen vapaa-aikansa hän käytti vieraiden kielten opiskeluun. Pietarissa hän perusti myöhemmin oman tuontiliikkeen. Hänen liikemiestaitonsa osoittautuivat myös erinomaisiksi, ja Krimin sota toi vauhtia kaupankäyntiin.
Arkeologiset kaivaukset

Mahdollisesti Schliemannin kiinnostus arkeologiaan oli lopullisesti herännyt matkalla Santorinille Ferdinand Fouguén retkikunnassa 1862. Toisaalta häntä saattoi myös innostaa brittiläinen arkeologi Frank Calvert, jonka hän oli tavannut ensimmäisellä vierailullaan Hissarlikille 1868. Kun Frank Calvert oli yli 20 vuotta suorittanut kaivauksia Turkin Anatoliassa, hän oli vakuuttunut, että 800-luvulla eaa. oli Troijan muinaiskaupunki sijainnut siellä. Tämä oli vastoin ajan yleistä käsitystä, että Homeroksen tarinat eivät pohjaudu todellisuuteen. Kreikassa ei uskottu olleen pronssikautista kulttuuria. Schliemann sen sijaan tulkitsi tekstit kirjaimellisesti tosiksi.
Arkeologiset kaivaukset > Ithaka

Vuonna 1868 Schliemann matkusti Homeroksen runoissa kuvatulle Ithakan saarelle ja aloitti siellä arkeologiset kaivaukset ilman arkeologian menetelmien tuntemusta. Kaivauksissa paljastui muurin osia ja tuhkaa sisältäviä ruukkuja. Niiden perusteella hän julkaisi teoksen Ithaka, der Peloponneos und Troja, jossa hän mainitsi Anatoliassa sijaitsevan Troijan ja teki samoista teeseistä tutkielman antiikin kreikaksi Rostockin yliopistoon. Löytö ja tutkielma sysäsivät Schliemannin hurmokselliseen "aarrejahtiin" muinaiskaupunkien löytämiseksi.
Arkeologiset kaivaukset > Hissarlik

Ne harvat tutkijat, jotka Calvertin tavoin uskoivat Troijan olleen olemassa, olettivat sen paikaksi Pinarbasin vuorta Anatoliassa. Schliemann epäili Homeroksen kuvauksen perusteella kaupungin olleen viereisellä Hissarlikin kukkulalla. Hän alkoi suorittaa kaivauksia Hissarlikissa (jo ennen virallisten lupien saamista) syksyllä 1871. Schliemannin apulaisena työskenteli noin 120 kreikkalaista ja turkkilaista miestä. Jo ensimmäisenä kaivauspäivänä ryhmä löysi muurin jäänteitä ja pian löytyi toinen, vanhempi muuri. Myöhemmin Schliemann sai kaivausluvan, jonka mukaan löydetyt arvoesineet kuuluvat Turkille.
Parin vuoden kaivausten tuloksena Schliemann löysi Hissarlikista yhdeksän päällekkäistä kaupunkia, joista alin oli kivikaudelta, nuorin bysanttilaiselta ajalta. Schliemann löysi Homeroksen Troijan ylemmistä maakerroksista mykeneläisen ajan maljakoita. Lisäksi löydettiin osia Ilionin kuninkaanlinnasta, jossa oli ympärysmuurit ja vankat tornit. Vuonna 1873 esille saatiin vahva linnanmuuri ja runsaasti hopea-, kulta- ja kuparikoruja, muun muassa noin 9000 korvarengasta, joita alettiin nimittää Priamoksen kulta-aarteeksi.
Priamoksen aarteeksi nimittämänsä Troijan kultaesineet Schliemann lahjoitti Berliinin esihistorialliselle museolle. Schliemann siis salakuljetti ne pois Turkista. Nykyään ne ovat esillä Puškinin museossa Moskovassa.
Arkeologiset kaivaukset > Tulosten tulkinta

Muinaiskaupunki Troija II, jota Schliemann piti Homeroksen aikaisena, on myöhemmissä tutkimuksissa osoittautunut tuhat vuotta vanhemmaksi. Ylempi kerros Troija VII oli Schiemannin etsimältä ajalta. Uusia kaupunkeja on vuosisatojen ajan rakennettu toistensa päälle, ja vanhimmat olivat tietysti alimpina. Nykyään Schliemannin nopeaa kaivaustyötä pidetään hätäilynä, joka tuhosi paljon arvokasta aineistoa. Schliemann myönsi tämän itsekin vanhoilla päivillään.
Arkeologiset kaivaukset > Mykene

Kolme vuotta Troijan löytymisen jälkeen vuonna 1876 Schliemann suoritti kaivauksia myös Kreikassa. Hän perusti tietonsa runoilija Pausaniaan teksteihin, ja pystyi niiden avulla paljastamaan Mykenen, Orkhomenoksen ja Tirynsin jäännökset. Ne sisälsivät Mykenen muinaisen linnoituksen kuninkaallisine hautoineen ja kultaesineineen, joiden joukossa oli Agamemnonin kuolinnaamioksi nimetty kultanaamio.
Sairastuminen ja kuolema

Vuonna 1890 Schliemann päätti lähteä uudelleen Troijaan. Matkalla hän sairastui aivokalvontulehdukseen ja kuoli myöhemmin hotellihuoneessa Napolissa 26. joulukuuta 1890. Hänen haudalleen Ateenan ensimmäiselle hautausmaalle pystytettiin temppelimäinen muistorakennus ja sen otsikkoon piirrettiin kreikaksi sanat: "Schliemannille - sankarille". Hautajaisissa arkeologi Wilhelm Dörpfeld lausui: "Lepää rauhassa, olet tehnyt tarpeeksi."
Koti

Schliemann rakennutti perheensä kodiksi Ateenan keskustaan Ilíou Mélathron (Ιλίου Μέλαθρον, ”Ilionin palatsi”) -nimisen kartanon, jonka nimi viittaa Troijaan. Se valmistui vuosina 1878–1879. Nykyisin rakennuksessa toimii Numismaattinen museo.
Kirjallisuutta

La Chirac et le Japan an Temps present Paris:Librairie centrate 1867.
Ithaka, der Peloponnesus und Trojan 1868
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .