stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bob Olin

| Bob Olin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Robert "Bob" Lous Olin
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1908 Brooklyn, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 16. joulukuuta 1956 (48 vuotta) Bronx, New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Pituus:  178 cm
Painoluokka:  raskassarja ja raskas keskisarja
Ammattilaistilastot
Ottelut:  86
Voitot:  55
– tyrmäysvoitot:  25
Tappiot:  27
Ratkaisemattomat:  4
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Robert "Bob" Lous Olin (4. heinäkuuta 1908 Brooklyn, New York – 16. joulukuuta 1956 Bronx, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen ammattinyrkkeilijä, joka nyrkkeili ensin raskaassa keskisarjassa ja myöhemmin urallaan raskaassa sarjassa. Hän saavutti raskaan keskisarjan maailmanmestaruuden marraskuussa 1934 menettäen sen lokakuussa 1935. Suomalaisille Bob Olin tuli tunnetuksi Gunnar Bärlund vastustajana Bärlundin ensimmäisen Yhdysvaltain vierailun aikana keväällä 1937. Olinin ura päättyi helmikuussa 1939.
Kohti raskaan keskisarjan MM-ottelua

Bob Olin syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen New Yorkin Brooklynissä. Siellä hän aloitti nyrkkeilyn 1920-luvun jälkipuoliskolla. Bob Olin nyrkkeili amatööriurallaan ennen siirtymistä ammattilaiseksi elokuuhun 1928 mennessä menestyksekkäästi kaikkiaan 35 amatööriottelua. Olin siirtyi raskaan keskisarjan ammattilaiseksi kokien ensimäisen tappion 19. ammattilaisottelussaan helmikuussa 1929.
Sen jälkeen Olin nyrkkeili saavuttaen niin voittoja kuin tappioita. Keväällä 1934 hän otteli kaksi kertaa kanadalaista entistä keskisarjan maailmanmestari Lou Brouillardia vastaan kokien molemmissa kohtaamisissa pistetappion. Marraskussa 1934 Olin pääsi raskaan keskisarjan mestaruusottelun hallitsevaa mestaria Maxie Rosenbloomia vastaan. Olin otti pistevoiton ja sai näin MM-tittelin, jonka hän menetti lokakuussa 1935 John Henry Lewisille. Pian sen jälkeen hän koki tappiot Kanadan Al McCoylle raskaassa keskisarjassa ja walesiläiselle Tommy Farrille raskaassa sarjassa. Tappiota Farrille pidettiin kyseenalaisena, sillä Farr kävi lattiassa kaksi kertaa ottelun aikana.
Uralla myös ottelu Bärlundin kanssa

Maaliskuussa 1937 aikana Bob Olin kohtasi suomalaisen Gunnar Bärlundin, joka oli tullut syksyllä 1936 Yhdysvaltoihin otellen seitsemän ottelua, joista yhtenä Olinia vastaan. Olin otti selvän pistevoiton Bärlundista. Olin nousi vähän myöhemmin otsikoihin Suomessa, kun Bärlund taustajoukkoineen suunnitteli ulkoilmaottelua kesäksi 1938 Bärlundin ja Olinin välillä juuri valmistuneella Helsingin olympiastadionilla. Ottelu jäi kuitenkin ideatasolle.
Kesäkussa 1937 Bob Olin pääsi vielä yrittämään voittoa raskaan keskiarjan mestaruuden haltijasta John Henry Lewisistä, mutta koki jälleen tappion. Tämän jälkeen Olin otteli vielä yhdeksän ottelua helmikuuhun 1939 mennessä. Niistä kaksi viimeistä hän otteli Australiassa. Kaikkiaan Olin otteli 86 ammattilaisottelua yli 10 vuotta kestänellä ammatilaisurallaan. Niissä hän saavutti 55 voittoa ja 27 tappiota.
Elämä ammattinyrkkeilyuran jälkeen

Yhdentoista vuoden nyrkkeilyn jälkeen Olin vetäytyi kehästä vuonna 1939 yrittämättä koskaan palata. Sotavuosina hän palveli rannikkovartiossa ja sodan jälkeen aikaisempaa uraansa Wall Streetin välitysliikkeessä.
Vuonna 1946 Olin avasi oman ravintolansa New Yorkissa. Vuonna 1951 hänellä diagnosoitiin sydänsairaus, ja hän joutui kerran sairaalaan joulukuussa 1956 hän kuoli sydänkohtaukseen 48 vuoden iässä.
Cocomelon

| Cocomelon |
| --- | --- |
 Cocomelonin logo vuonna 2020.
 Yksi Cocomelonin lastenvideoiden päähahmoista.
Kanavan tiedot
Tilaajamäärä:  190 milj. (27.2.2025)
Katselukerrat:  198,3 mrd. (27.2.2025)
Perustamisaika:  2. syyskuuta 2006
Tyylilaji:  lastenvideot
Maa:  Yhdysvallat
Kanavan sisällön kieli:  englanti
Kanavan osoite
Cocomelon (tyyliteltynä CoComelon) on yhdysvaltalainen Jay Jeonin vuonna 2005 perustama lastenvideoita Youtubeen tuottava yritys. Kanavalla on helmikuussa 2025 yli 190 miljoonaa tilaajaa ja yli 198 miljardia katselukertaa.
Cocomelon on nykyisin yksi maailman striimatuimmista lasten viihdeohjelmista. Sitä katsotaan vuosittain kymmeniä miljardeja minuutteja.
Robert W. Chambers

| Robert W>  Chambers |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1865
Kuollut: 1933 (67–68 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  kauhu, romantiikka
Pääteokset:  Keltainen kuningas
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Robert W. Chambers (1865–1933) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti kauhunovelleja, joihin hänen maineensa perustuu, mutta myöhemmällä urallaan hän kirjoitti hätäisesti työstettyjä viihderomaaneja, joita on suomennettu jo ennen kauhukokoelma Keltaista kuningasta.
Chambersin tunnetuin teos on novellikokoelma Keltainen kuningas, joka on saanut vaikutteita ranskalaiselta Théophile Gautierilta ja yhdysvaltalaiselta Ambrose Bierceltä. Toisaalta hän itse on antanut vaikutteita esimerkiksi televisiosarjan True Detectiven tekijöille. Sarjan saaman julkisuuden ansiosta kokoelma Keltainen kuningas suomennettiinkin.
Suomennettu tuotanto

Vaatimattoman miehen kertomus (The Adventures of a Modest Man), suomentanut Toivo Wallenius. Hämeenlinna : Karisto, 1917. Sarja: Naisten romaaneja, n:o 5.
Taiteilijamalli  Helsinki : Minerva, 1928
Amerikan Eeva (The Business of Life), Helsinki : Otava, 1935. Sarja: Ota mukaan, 3.
Keltainen kuningas (The King in Yellow), suom. Jussi Korhonen. Basam 2014 ISBN 978-952-260-302-9
Morsiuspari. Teoksessa: Kummituksen käsi ja muita vanhoja kauhukertomuksia, toim. ja suom. Matti Järvinen, Anti Ota. Nysalor-kustannus 2016, 3. p. ISBN 978-952-68587-0-8
Maineen korjaaja, Teoksessa: Amerikkalaiset aaveet, suom. Sari Kallioinen ja Anita Puumalainen. WSOY 1995 ISBN 951-0-20244-4
Keltainen merkki. Teoksessa: Haudantakaisia, Helsinki : Jalava, 1994 ISBN 951-887-050-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert W. Chambers Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Robert W. Chambers on Wikiaineistossa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz  Musée d'Orsay  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Jevgeni Baratynski

Jevgeni Baratynski
Jevgeni Abramovitš Baratynski, myös Boratynski (ven. Евге́ний Абра́мович Бараты́нский); (2. maaliskuuta (J: 19. helmikuuta) 1800 Vjažljan kylä, Kirsanovskin piiri, Tambovin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 11. heinäkuuta (J: 29. kesäkuuta)1844 Napoli Molempain Sisiliain kuningaskunta) oli venäläinen runoilija.
Suku, lapsuus ja perhe

Jevgeni Baratynskin syntyi 1600-luvun lopulla Venäjälle muuttaneeseen Boratynskyn aatelissukuun, joka oli kotoisin Chłopicen kylästä, Jarosławin piirikunnan eli Jaroslavlin kuvernementin, Ala-Karpatian voivodikunnasta, muinaisen venäläisen Przemyślin piirikunnassa Kaakkois-Puolasta.
Hänen isänsä oli kenraaliluutnantti Abram Andrejevitš Baratynski (1767-1810), joka osallistui Kustaa III:n sotaan (1788-1790), kuului keisari Paavali I:n seurueeseen ja oli henkivartiokaartin krenatöörien komentaja sekä rykmentti ja Estland-divisioonan tarkastaja. Äiti Aleksandra Fjodorovna Tšerepanova (1776-1852) oli Pietari-Paavalin linnoituksen komentajan Fjodor Stepanovitš Tšerepanovin (k. ennen 1812) ja Avdotja Sergejevnan (n. 1746 - n. 1814) tytär. Hän valmistui Smolna-instituutista, jossa oli tutustunut Abramin sisareen Mariaan ja oli keisarinna Maria Fjodorovnan kunnianeito (ven. фрейлине).
Heille syntyi kuusi aikuiseksi elänyyttä lasta, joista Jevgeni oli vanhin. Nuoremmat veljet: kenraaliluutnantti, Jaroslavlin ja Kazanin kuvernööri, senaattori Nikolai Baratynski (1802-1859) ja runoilija Sergei Baratynski (1807-1866), joka jäi asumaan kotikartanoon.
Vuonna 1796 Paavali I lahjoitti Abram Baratynskille ja hänen veljelleen suuren kartanon ja 2 000 miespuolista maaorjaa eli sielua Vjažljan kylän Kirsanovskin alueella Tambovin kuvernementissa, jossa tuleva runoilija syntyi. Vuonna 1804 Abram Andrejevitš muutti vaimonsa ja kolmen lapsensa kanssa Vjažljasta viiden virstan (noin 5 km) päähän rakennuttamaansa Maran kartanoon samassa Kirsanovin piirissä, ja täällä Baratynski vietti varhaislapsuutensa.
Suku, lapsuus ja perhe > Yksityiselämä

Baratynski meni naimisiin kenraalimajuri Lev Nikolajevitš Engelhardtin vanhimman tyttären Anastasia Lvovna Engelhardtin (1804-1860) kanssa vuonna 1826, jonka oli tavannut Denis Davydovin välityksellä, jonka vaimon setä Engelhardt oli. Anastasiaa ei pidetty kauniina, mutta hän oli älykäs ja hänellä oli kehittynyt kirjallinen maku. Vaimo luki runoilijan tekstejä ja kommentoi niitä. Hänen hermostunut luonteensa aiheutti Baratynskylle paljon kärsimystä ja vaikutti siihen, että monet ystävät karttoivat häntä. Avioliitto takasi hänelle taloudellisen vakauden ja hyvän aseman Moskovan seurapiireissä.
Dekabristikapinan jälkeen Baratynski, toisin kuin Puškin, piti runoilijalle mahdottomaksi osallistumista päivänpolitiikkaan. Hän asui Moskovassa tai vaimonsa perintömaatilalla Muranovossa Moskovan pohjoispuolella tai Kazanissa. Hänen kirjeenvaihtonsa 1830-1840-lukujen vaihteessa antaa vaikutelman innokkaasta maanomistajasta ja huolehtivaisesta isästä. Hän rakennutti Muranovoon talon lähelle Talitsia, Kolminaisuuden ja Sergein luostaria, siirsi sinne tehtaan, perusti sahan ja istutti uuden metsän. Hänelle ja hänen vaimolleen Anastasia Lvovnalle syntyi yhdeksän lasta, joista kuusi eli aikuiseksi: Alexandra Jevgenijevna Boratynskaja (1826-1874), Lev Jevgenievitš Boratynski (1829-1906), Dmitri Jevgenijevitš Boratynski (1834-1869), Nikolai Jevgenijevitš Boratynski (1835-1898), Julija Jevgenijevna Saltykova (1837-1874) ja Zinaida Jevgenijevna Gerken (1840-1916).lähde?
Saatuaan talonsa valmiiksi ja metsän kasvamaan hän lähti vuonna 1843 vaimonsa (joka nähtävästi ei ollut enää uudelleen raskaana) ja kolmen vanhimman lapsensa kanssa pitkään haaveilemalleen ulkomaanmatkalle Berliiniin, Potsdamiin, Leipzigiin, Dresdeniin, Frankfurtiin, Mainziin ja Kölniin sekä Pariisiin, jossa vietettiin talvikausi 1843-1844 ja tavattiin monia kirjailijoita kuten Alfred de Vigny, Prosper Mérimée, Alphonse de Lamartine ja Charles Nodier, jonka runoja Baratynski oli kääntänyt venäjäksi. Eurooppa ei täyttänyt Baratynskin toiveita: hän oli pettynyt tulevaisuudenuskon, laajojen aromaisemien ja virkistävän talvisen ilmaston puuttumiseen sekä gregoriaaniseen ajanlaskuun, joka oli 12 päivää Venäjää edellä.
Anastasia Lvovna asui viimeiset vuotensa 1857-1860 poikansa Nikolain ja muitten lastensa kanssa Italiassa ja Sveitsissä.lähde?
Koulutus ja aika paašikoulussa

Jevgenin eno oli italialainen Giacinto Borghese, joten poika tutustui italian kieleen varhain. Hän puhui myös ranskaa, joka oli Baratynskien kotikieli ja kirjoitti kirjeitä ranskaksi 8-vuotiaasta lähtien. Vuonna 1808 Baratynski lähetettiin yksityiseen saksalaiseen sisäoppilaitokseen Pietariin valmistautumaan henkivartiokaartin upseereja kouluttavan Keisarillisen paašikoulun sotilasoppilaitoksen sisäänpääsyyn. Sisäoppilaitoksessa hän tutustui saksan kieleen. Hän ei kuitenkaan oppinut venäjän kielen kielioppia eikä käyttänyt koskaan muita välimerkkejä kuin pilkkua. Anton Delvig antoi Baratynskin runot usein oman vaimonsa Sofia Mihailovna Saltykovan oikoluettaviksi.
Paašikoulu kuului Venäjän keisarikunnan arvostetuimpiin oppilaitoksiin, jonka tavoitteena oli antaa aatelisperheiden pojille mahdollisuus saavuttaa I-III luokan ylimmät sotilasarvot (kaartin eversti, kenraaliluutnantti, kenraali, marsalkka). Vanhemmat olivat muuttaneet vuonna 1808 Moskovaan, jossa hänen isänsä kuoli äkillisesti maaliskuussa 1810. Jevgeni pääsi opiskelemaan paašikouluun vuonna 1812 ja halusi meriupseeriksi.
Kevään 1814 jälkeen Baratynskin akateemiset suoritukset ja käytös muuttuivat epätasaiseksi. Toveriseura, joiden joukkoon 14-vuotias Baratynski joutui, piti hauskaa vitsikkäillä tempuilla, ärsytteli esimiehiä ja opettajia ja loi Schillerin "Rosvojen" vaikutuksesta "Kostajayhdistyksen". Baratynski itse kirjoitti: "Ajatus olla katsomatta mitään, kukistaa kaikki pakotteet ilahdutti minua; riemukas vapaudentunne innosti sieluani." Helmikuussa 1816 kuriton teini Baratynski ja hänen ystävänsä Dmitri Kanikov varastivat yhden rikoskumppaninsa isän, kamariherra Priklonskin toimistosta (rikoskumppani antoi avaimen) kultareunaisen kilpikonnanluisen nuuskarasian ja 500 ruplaa, jotka he olivat käyttäneet vangitsemishetkellä lähes kokonaan. Tapaus aiheutti valtavan skandaalin, josta tieto saavutti keisari Aleksanteri I:n.
Baratynski ja Kanikov erotettiin 26. helmikuuta 1816 annetulla määräyksellä paašikoulusta ja lähetettiin sukulaistensa luo, "Heitä ei oteta siviili- tai asepalvelukseen, elleivät he halua korvata tekojaan ja pyytää palvelukseen tavallisiksi sotilaiksi." Tämä seikkailu johti suunnanmuutokseen Baratynskin elämässä ja vakavaan psyyykkiseen traumaan, joka heijastui myöhemmin hänen runoissaan surullisuutena. Pääkaupungista lähdön jälkeen 16-vuotias Baratynski jatkoi jo paašikoulun aikana aloitettua kirjoittamistaan, asui useita vuosia joko äitinsä kanssa Maran kartanossa tai setänsä, vara-amiraali Bogdan Andrejevitš Baratynskin luona Podvoiskin kylässä Smolenskin kuvernementissä.
Suomennetut runot

Suomi
Koski
Lähtö
Aurora Stjernvallille
Eda (epilogi)
Kuolema
Viimeinen runoilija
Sun suudelmasi...
Valikoima teoksia

Eda, (ven. Эда), 1826; romanttinen runoelma
"Suomi," (ven. Финляндия, Fijnlandija), 1820
"Koski", (ven. Водопад, "Vesiputous"), 1821
"Aurora Stjernvall (Tule ulos, hengitä meille riemuiten ...)", (ven. Авроре Шернваль (Выдь, дохни нам упоеньем ...), 1824
"Pidot", (ven. Праздник, Пиры [tarkista venäjänkielinen kirjoitusasu]), 1826
Kootut runot, 1827, 1. painos
"Pallo", (ven. Бал), 1828
"Jalkavaimo", (ven. наложница, Nalozhnitsa), alunp. "Mustalaistyttö" (ven. цыганка, Tsyganka), 1831
"Sormus", (ven. звенеть, Zvenetj), 1831; seikkailutarina
Kootut runot, 1835, 2. painos Moskova
"Iltahämärä", (ven. Сумерки, Sumerki), 1842; runokokoelma vuosilta 1835-1842
"Pirosgraf", (ven. Пироскаф), 1844
Kootut runot, 1869 3. painos ja 1884 4. painos Kazan
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Jevgeni Baratynski on Wikiaineistossa  (Sun suudelmasi...)
Jevgeni Baratynskin runoja englanniksi, saksaksi ja ranskaksi
Kokoelma Jevgeni Baratynskin runoja englanniksi
Jevgeni Baratynskin runot venäjäksi
Грешная и святая любовь  поэта пушкинской эпохи Евгения Баратынского (Puškinin ajan runoilijan Jevgeni Baratynskin syntinen ja pyhä rakkaus)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jevgeni Baratynski Wikimedia Commonsissa
Runoilijan äiti - venäjänkielinen artikkeli
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia 2  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Runoilijan isä Abram Andrejevitš Baratynski, 1780-luku
Maran kartano ennen vuotta 1917
Hänen Keisarillisen Majesteettinsa Paašijoukot, päärakennus (ent. Vorontsovin  palatsi) Pietari, n. 1858. Litografia J. Charlemagnen piirustuksen mukaan .
Vaimo Anastasia Lvovna Baratynskaja, Joseph-Eustathius Vivien 1826
Nuori Jevgeni Baratynski, Joseph-Eustathius Vivien 1820-luku
Talo Muranovossa, nykyisin kotimuseona
Anders Cedervaller

| Anders Cedervaller> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. elokuuta 1774 Linköpinginin hiippakunnan Kärna, Ruotsi
Kuollut: 17. tai 18. elokuuta 1837 (63 vuotta) Viipuri, Suomen suuriruhtinaskunta
Ammatti:  kirjanpainaja
Anders Cedervaller (14. elokuuta 1774 Linköpinginin hiippakunnan Kärna – 17. tai 18. elokuuta 1837 Viipuri) oli Viipurissa toiminut kirjanpainaja. Cedervallerin kuoltua kirjapainotoimintaa harjoittivat hänen leskensä Johanna Catharina Cedervaller (omaa sukua Thorenberg, 30. elokuuta 1783 Amsterdam – 24. marraskuuta 1849 Viipuri) ja poikansa Anders Fredric Cedervaller (s. 20. syyskuuta 1817 Viipuri). Perheellä oli suuri merkitys itäsuomalaisen kirjankustannustoiminnan ja lehdistön kehityksessä. Cedervallerin toinen poika Carl Reinhold Cedervaller (1809–1862) vihittiin papiksi 1834, ja hän toimi pappina eri paikkakunnilla.
Anders Cedervallerin kirjapainon ensimmäinen julkaisu oli Jaakko Juteinin Uusia Sanan Laskuja vuonna 1815.
Anders Cedervallerin kirjapaino

Anders Cedervaller kävi opissa Tukholmassa ja työskenteli vuosina 1798–1806 Johan Christopher Frenckellin kirjapainon faktorina Turussa. Vuonna 1803 hän meni naimisiin Turun akatemian soitannonjohtajan Johannes Thorenbergin sisaren kanssa. Myöhemmin hän toimi akatemian tanssimestarina. Vuonna 1813 Cedervaller haki privilegiota kirjapainon perustamiseksi Helsinkiin. Anomus hylättiin, mutta vuonna 1814 hän sai luvan perustaa kirjapainon Viipuriin, joka oli jäänyt vaille omaa painoa Martin Christoph Iversenin epäonnistuneen yrityksen jälkeen vuosina 1798–1799.
Cedervallerin kirjapaino oli valmis ottamaan vastaan tilauksia vuoden 1815 lopulla. Sen tärkeimpiä asiakkaita olivat vastikään Suomen suuriruhtinaskuntaan liitetyn Viipurin läänin viranomaiset. Lisäksi Cedervaller painoi suomenkielistä uskonnollista kirjallisuutta ja oppikirjoja sekä Jaakko Juteinin kaunokirjallisia teoksia. Kirjapainon ensimmäinen tuote oli Juteinin Uusia Sanan Laskuja, jossa käytettiin ensi kertaa tekijän ruotsalaisperäisen präntin tilalle keksimää uudissanaa kirjapaino. Juteinin tuotanto aiheutti Cedervallerille myös ikävyyksiä: hänen teoksensa Anteckningar af Tankar uti Varianta Ämnen painos määrättiin vuonna 1827 oikeuden päätöksellä takavarikoitavaksi ja hävitettäväksi.
Parantaakseen kirjapainonsa kannattavuutta Cedervaller päätti ryhtyä julkaisemaan tilattavaa kuukausilehteä. Vuonna 1821 ilmestynyt saksankielinen Wiburgs Mancherley oli muodoltaan ja sisällöltään vaatimaton, ja vuonna 1823 se korvattiin sanomalehtimäisemmällä Wiburgs Wochenblattilla. Saksankielinen lukijakunta oli kuitenkin liian pieni, ja vuoden 1832 lopulla Cedervaller haki lupaa suomenkielisen viikkolehden julkaisemiseen. Sanan Saattaja Wiipurista ilmestyi toimittajavoimien puutteen takia katkonaisesti vuosina 1833–1836 ja 1840–1841. Vuosina 1845–1847 sen tilalla julkaistiin Pietari Hannikaisen Kanavaa. Välivuosina kirjapainosta ilmestyi ruotsinkielinen ilmoituslehti Wiborgs Annonce Blad.
Cedervallerin toiminnassa taloudellisten realiteettien tuntemus yhdistyi nousevan suomalaisuusliikkeen tavoitteiden ymmärtämiseen. Kirjapainon kannattavuuden turvaamiseksi hän joutui välillä turvautumaan myös arveluttaviin keinoihin. Vuonna 1827 Cedervaller sai kyseenalaista mainetta julkaistuaan piraattipainoksen Esaias Tegnérin Fritiofin tarusta.
Johanna Cedervaller ja poika

Anders Cedervallerin kuoltua yritys siirtyi hänen leskelleen ja pojalleen. Poika Anders Fredric Cedervaller sai vuonna 1839 luvan avata Viipuriin kirjakaupan, joka neljä vuotta myöhemmin myytiin apteekkari Carl Gabriel Cloubergille. Johanna Cedervaller perusti vuonna 1846 kirjapainon Mikkeliin. Yrityksen kannattavuutta uhkasi Jaakko Juteinin ja hänen poikansa vuonna 1845 saama lupa perustaa toinen kirjapaino Viipuriin. Tilannetta vaikeutti Kanavan toimittajan Pietari Hannikaisen ja Viipurin läänin kuvernöörin Casimir von Kothenin välinen konflikti, johon Juteini oli sensorina sekaantunut. Lopulta Juteini jätti kuitenkin lupansa käyttämättä.
Vuonna 1846 Cedervallerit julkaisivat viikoittaista kirjallisuuslukemistoa Romanen. Vuoden 1849 alussa he tekivät useita yrityksiä jatkaa Sanansaattaja Wiipurista -lehden julkaisemista, mutta hanke kariutui von Kothenin vastustukseen. Vuosina 1849–1851 Cedervallerit julkaisivat Hannikaisen toimittamaa Lukemisia Maamiehille -aikakauslehteä. Vuoden 1849 helmikuussa alkoi kerran viikossa ilmestyä myös lehdistöhistoriassa vähän tunnettu Tillkännagifvanden ifrån Embets-Myndigheterne i Wiborgs stad (vuodesta 1851 i Wiborgs län) -ilmoituslehti, jonka julkaisemiseen ei tarvittu viranomaisten lupaa eikä vastaavaa toimittajaa. Sisällöltään se vastasi aikaisempaa Annonce Bladia. Seuraavan varsinaisen sanomalehtensä Viipuri sai vuonna 1854, jolloin Johan Gabriel Leistenius alkoi julkaista Cedervallerien kirjapainosta Wiborgs Tidningiä. Tillkännagifvanden ilmestyi myöhemmin epäsäännöllisesti vuoden 1883 loppuun saakka, mutta sisälsi lähinnä venäjänkielisiä virallisia kuulutuksia.
Anders Fredric Cedervaller poikineen

Johanna Cedervallerin kuoltua Anders Fredric Cedervaller otti yhtiökumppanikseen poikansa Anders Mårtenin. Vuonna 1850 hän perusti ruotsalais-suomalaisen kirjakaupan Pietariin ja samalla myös kirjamyymälän Mikkeliin. Vuonna 1860 yhtiön osakkaaksi tuli N. A. Zilliacus, jolle kirjapaino myytiin seuraavana vuonna kokonaan. Jo sitä ennen Viipuriin oli perustettu kolme uutta kirjapainoa. ”Rappeutuneeksi suunpieksäjäksi” kuvailtu Anders Fredric Cedervaller toimi rakennusyrittäjänä Viipurissa ja siirtyi sittemmin Pietariin, jossa hänen jälkensä pian katosivat.
Aiheesta muualla

Artikkeli Johanna Cedervallerista
Päivikki Antola

| Päivikki Antola |
| --- | --- |
 Päivikki Antola 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1945 Tuusula
Ammatti:  uskontotieteilijä, kulttuurientutkija, professori, laulaja
Arvonimi: dosentti 2010
Vanhemmat:  Oskar Antola ja Lahja Antola
Puoliso:  I Matti K. Suojanen (k. 2003) II Markku Lindqvist-Antola
Lapset:  2, joista toinen Tytti
Muut tiedot
Aktiivisena:  1969–
Koulutus: filosofian tohtori
Merkittävät teokset: Finnish Folk Hymn Singing. Study in Music Anthropology (1984). Saarna saarnaaja tilanne (1978).
Tunnustukset:  Suomen Akatemian varttuneen tieteenharjoittajan apuraha vuosille 1989–1990. Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan I luokan ritarimerkki 2001.
Helmi Päivikki Antola (ent. Suojanen s. 8. huhtikuuta 1945 Tuusula) on suomalainen uskontotieteilijä, kulttuurientutkija ja professori.
Lapsuuden perhe

Päivikki Antola syntyi 8. huhtikuuta 1945 Tuusulassa. Hänen isänsä Oskar Antola oli pappi, viimeksi Eurajoen kristillisen kansanopiston ja sisaroppilaitoksen Eurajoen yhteiskoulun rehtori ja äiti kanslisti-taloudenhoitaja Lahja Antola o.s. Perälä.
Perheen 12 lapsesta kaksoset kuolivat varhain. Heidän jälkeensä syntyi Päivikki ja sisarukset. Heistä kaikista tuli ylioppilaita ja korkeakoulutettuja. Äiti perusti Antolan perhekuoron, johon kuuluivat lapset ja myöhemmin myös näiden puolisoita. Kuoro lauloi Länsi-Suomen rukoilevaisuuden Siionin virsiä ja Halullisten Sielujen Hengellisiä Lauluja johtajana sisar, oopperalaulaja Aulikki Eerola ja levytti Uudet taivaat ja uusi maa –äänilevyn.
Perhe

Päivikki Antola avioitui Matti K. Suojasen (k. 2003) kanssa vuonna 1964, josta lukien Päivikki tuli tunnetuksi nimellä Suojanen. Hänen puolisostaan tuli Tampereen yliopiston suomen kielen professori. Suojasille syntyi kaksi lasta, joista toinen on Tytti (1969–2021). Vuonna 2003 Päivikki vaihtoi nimensä takaisin Antolaksi. Vuonna 2016 hän avioitui Markku Laakson (nykyisin Markku Lindqvist-Antolan) kanssa.