stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Max Alfthan (kilpapurjehtija)

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten kilpapurjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | 12mR |  |
Max Ferdinand Alfthan (11. helmikuuta 1892 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 30. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Nyländska Jaktklubbenia.
Alfthan kuului suomalaisen Heatherbell-veneen miehistöön sen voittaessa 12mR-luokan olympiapronssia Tukholmasta 1912.
Max Alftan suoritti Filosofian kandidaatti-tutkintonsa vuonna 1910 Helsingin yliopistossa ja jatkoi opintojaan Kölnin yliopistossa vuosina 1913-1914. Opintonsa päätettyään hän jatkoi jonkin aikaa harjoittelijana Hampurissa.
Palattuaan kotimaahan hän siirtyi huolintayhtiö Lars Krogius & Co:n palvelukseeen Rauman sivukonttoriin ja vuodesta 1915 Tornion rajakaupunkiin, josta maailmansodan myötä oli tullut vilkas tavaraliikenteen piste. Vuonna 1919 hänet kutsuttiin pääkonttoriin Helsinkiin, jossa hän toimi prokuristina ja konttoripäälikkönä. Vuonna 1921 hänestä tuli yhtiön apulaisjohtaja ja hallituksen jäsen.
Torniossa ollessaan hän oli perustamassa paikallista suojeluskuntaa ja kului sen esikuntaan.
Aleksei Štšastnyi

Aleksei Štšastnyi lippulaivansa Kretšetin kannella vuonna 1918.
Aleksei Mihailovitš Štšastnyi (ven. Алексей Михайлович Щастный; 16. lokakuuta (J: 4. lokakuuta) 1881 Žitomir – 22. kesäkuuta 1918 Moskova) oli venäläinen meriupseeri, joka toimi Venäjän Itämeren-laivaston komentajana maaliskuusta toukokuuhun 1918 ja järjesti sen evakuoinnin Kronstadtiin eli niin sanotun Itämeren laivaston jäämarssin.
Elämä ja ura

Štšastnyi aloitti sotilasuransa vuonna 1896, valmistui Venäjän merikadettikoulusta vuonna 1901 ja palveli sen jälkeen Itämeren sekä Tyynenmeren laivastoissa. Hän osallistui Venäjän–Japanin sotaan panssarikansiristeilijä Dianan miehistössä, joka joutui ranskalaisten internoimaksi Saigonissa aluksen paettua sinne. Vuosina 1905–1914 Štšastnyi palveli Kronstadtin linnoituksen meriesikunnassa, upseerien miinakurssien opettajana, miinaupseerina Itämeren laivaston esikunnassa sekä meriministeriön tehtävissä. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän oli taistelulaiva Poltavan vanhempana upseerina vuoteen 1916 ja sen jälkeen hävittäjä Pogranitšnikin päällikkönä. Helmikuun vallankumouksen jälkeen Štšastnyi toimi Itämeren laivaston esikunnassa ja kesäkuusta 1917 alkaen lippukapteenina. Hän sai samana vuonna 1. luokan kapteenin (kommodorin) arvon.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen vasemmistososialistivallankumouksellisia kannattaneesta Štšastnyista tuli joulukuussa 1917 Itämeren laivaston operatiivisen esikunnan päällikkö. Kun Neuvosto-Venäjän laivastoasiain apulaiskansankomissaari Fjodor Raskolnikov erotti 20. maaliskuuta 1918 poliittisesti epäluotettavana pitämänsä Itämeren laivaston komentajan Aleksandr Razvozovin, siirtyi tehtävä Štšastnyille. Hän sai organisoida Itämeren laivaston haastavan talvisen evakuoinnin Helsingistä ja Tallinnasta Kronstadtiin, jotta alukset eivät päätyisi saksalaisten tai valkoisten suomalaisten käsiin. Joitain aluksia oli evakuoitu jo Razvozovin alaisuudessa. Saksalaisten noustua maihin Hangossa Štšastnyi lähetti sinne valtuuskunnan, joka neuvotteli 5. huhtikuuta solmitun Hangon sopimuksen, ja mahdollisti myös siten Helsingissä olleiden sotalaivojen pelastamisen.
Štšastnyita juhlittiin aluksi laivaston pelastajana, mutta hän riitautui pian sota-asiain kansankomissaarin Lev Trotskin kanssa. Kun bolševikkeja vastustaneet merisotilaat olivat mellakoineet eräillä aluksilla, Štšastnyi kutsuttiin laivastokollegion kuultavaksi Moskovaan, missä häntä syytettiin salaliiton johtamisesta. Hänet erotettiin 26. toukokuuta 1918 ja pidätettiin seuraavana päivänä. Satoja muitakin laivaston upseereja pidätettiin. Vallankumoustuomioistuin totesi Štšastnyin syylliseksi. Tuomiolauselman mukaan hän ”hankki sankarillisella toiminnallaan suosiota aikomuksenaan käyttää sitä neuvostohallitusta vastaan”. Oikeudelle antamassaan lausunnossa Trotski mainitsi myös, että Štšastnyi oli määrännyt suomalaisten piirittämän Inon linnakkeen räjäytettäväksi ilman välitöntä tarvetta ja väittänyt käskyn tulleen Trotskilta. Štšastnyi ammuttiin Moskovassa 22. kesäkuuta. Kuolemantuomio oli virallisesti palautettu käyttöön Neuvosto-Venäjällä vain muutamaa päivää aiemmin, eräiden väitteiden mukaan Štšastnyin teloituksen mahdollistamiseksi. Hänet ampunut teloitusryhmä muodostui bolševikkihallinnon palvelukseen värvätyistä kiinalaisista vapaaehtoisista.
Štšastnyi rehabilitoitiin Venäjällä vuonna 1995.
Aiheesta muualla

ЩАСТНЫЙ Алексей Михайлович (venäjäksi) Venäjän puolustusministeriö
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki
Drew Binsky

| Drew Binsky |
| --- | --- |
 Drew Binsky Pakistanissa vuonna 2019.
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Drew Goldberg
Syntymäaika:  24. toukokuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka:  Dallas, Texas, Yhdysvallat
Kotisivu
Youtube-tiedot
Aktiivisena:  2015–
Tyylilajit:  matkailu
Tilaajamäärä:  3,36 miljoona
Katselukerrat:  730 miljoonaa
Kanavan osoite
Drew Binsky (oik. Drew Goldberg, s. 24. toukokuuta 1991) on yhdysvaltalainen tubettaja ja internet-persoona, joka on keskittynyt matkailuaiheisen sisällön tuottamiseen. Binsky on käynyt kaikissa maailman valtioissa ja tehnyt matkoistaan sisältöä sosiaaliseen mediaan.
Elämä ja ura

Binsky syntyi Dallasissa Texasissa ja kasvoi Scottsdalessa Arizonassa. Binsky opiskeli Wisconsinin yliopistossa pääaineenaan taloustiede ja yrittäjyys. Opiskeluaikoinaan Binsky vietti vuonna 2012 vaihto-opiskeluvuoden Prahassa, jossa hän innostui matkailusta, kävi vaihto-opiskeluvuotensa aikana yli 20 Euroopan maassa ja päätti tehdä matkailusta itselleen uran.
Valmistuttuaan yliopistosta Binsky muutti vuonna 2013 Etelä-Koreaan englannin kielen opettajaksi. Toimiessaan opettajana 18 kuukauden ajan Binsky kävi 20 Aasian maassa. Lokakuussa 2015 Binsky oli käynyt 73 maassa.
Binsky saavutti laajaa huomiota ensimmäistä kertaa keväällä 2017 ladattuaan YouTubeen videon matkastaan Pohjois-Koreaan. Tuon jälkeen Binsky alkoi saamaan rahaa YouTube-sisällöstään mainostajien ja sponsorien kautta. Binsky saavutti tavoitteensa kaikissa maailman valtioissa käymisestä 29. lokakuuta 2021 saavuttuaan Saudi-Arabiaan. Binsky on jatkanut matkailua ja sisällön tuottamista tuon jälkeenkin.
Neidonkeidas

| Neidonkeidas> Lohjan uimahalli |
| --- | --- |

Osoite:  Runokatu 1, 08100 Lohja
Sijainti:  Lohja, Uusimaa
Rakennustyyppi:  uimahalli
Rakennustyöt aloitettu:  1969
Valmistumisvuosi:  1970 (laajennus 1998)
Avattu:  18. syyskuuta 1970
Rakennuskustannukset:  2,1 miljoonaa markkaa
Suunnittelija:  Ossi Rajala
Rakennuttaja:  Lohjan kaupunki
Urakoitsija:  Rakennusliike Salo & Rämä
Omistaja:  Lohjan kaupunki
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neidonkeidas on virkistysuimala Lohjalla Uudellamaalla. Uimalan alkuperäinen rakennus vihkittiin käyttöön 18. syyskuuta 1970, ja sen suunnitteli arkkitehti Ossi Rajala. Rakennusta saneerattiin ja laajennettiin vuonna 1998. Uimalasta löytyy kuntoallas, terapia-allas, poreallas, lastenallas, kahluuallas, sekä syväallas. Syväaltaaseen pääsee hyppäämään hyppytornista. Lisäksi Neidonkeitaassa on vesiliukumäki ja kuntosali.
Lohjan kaupunki järjesti virkistysuimalan nimestä kilpailun ja voittajaksi valittiin Ulla Savolaisen ja Terttu Ståhlbergin ehdottama nimi Neidonkeidas.
Jaakko Närvä

Jaakko Närvä (s. 4. heinäkuuta 1973 Kotka) on suomalainen uskontotieteilijä. Närvän väitöskirja Ufologia ja ufokokemukset uskonnollisina ilmiöinä – Teoreettinen tutkimus tarkastettiin Helsingin yliopistossa joulukuussa 2008. Väitöskirjan mukaan ufologia ja ufokokemukset ovat suurimmaksi osaksi uskontoa ja vain hyvin pieneltä osin jotakin muuta.
Närvä on toiminut Suomen Ufotutkijoissa ja kertoo saaneensa virikkeen uravalintaansa omasta ufokokemuksestaan sekä 1990-luvun ufoaallosta.
Holmsk

| Holmsk (Холмск) |
| --- | --- |
 Holmskin kaupunkia, taustalla Spamberg (1021 m)
 lippu:  vaakuna
 Sahalinin alueen sijainti Venäjän itäosissa, alla kaupungin sijainti alueella
 Holmsk
 Koordinaatit: 47°03′N, 142°03′E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Sahalinin alue
Kaupunkipiirikunta:  
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  32 km²
Korkeus:  29 m
Väkiluku (2010):  31 009
Aikavyöhyke:  UTC+11 (MSK+8)
 
 adm.kholmsk.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Holmsk (ven. Холмск) on kaupunki Sahalinin alueella Sahalinin saarella Venäjän kaukoidässä. Kaupunki sijaitsee saaren eteläosan länsirannalla, Japaninmerta ja Ohotanmerta erottavan Tatariansalmen äärellä. Alueen pääkaupunkiin Južno-Sahalinskiin on Holmskista matkaa noin 80 kilometriä. Kaupunkeja erottaa matala vuoristo.
Vuonna 2010 Holmskin kaupunkipiirissä asui 41 925 henkeä, joista 30 937 asui Holmskin kaupungissa. Loput kaupunkipiirin asukkaat olivat maaseutukylistä.
Holmskin satamaa
Holmskin säädiagrammi
Holmsk on mannermaalta, Habarovskin aluepiiristä kulkevan junalautan päätesatama. Kaupunki sijaitsee Sahalinin saaren länsirantaa kiemurtelevan, kapearaiteisen rautatien varrella. Suora junayhteys Južno-Sahalinskiin lopetettiin rautatien huonon kunnon vuoksi vuonna 1994. Holmskissa on oma lentokenttä.lähde?
Historia

Venäläiset perustivat nykyisen Holmskin alueelle armeijan vartioaseman vuonna 1870. Vuosina 1905–1945 Holmsk kuului Japanin keisarikuntaan Venäjän-Japanin sodan päättäneen Portsmouthin rauhansopimuksen mukaisesti, ja se tunnettiin nimellä Maoka (jap. 真岡, sananmukaisesti "aito kukkula"). Toisen maailmansodan seurauksena kaupunki palautui Neuvostoliitolle vuonna 1945. Nykyisellä nimellään Holmsk (venäjäksi холм tarkoittaa kukkulaa) sai kaupunkioikeudet vuotta myöhemmin.lähde?
Historia > Väestökehitys

| Vuosi | Väkiluku |
| --- | --- |
1959: 31500 *
1979: 45 100 **
1989: 51 400 **
2002: 35 141 *
2010: 30 937 *
Merkinnät: * väestönlaskenta ** väestönlaskenta (pyöristetty)
Talous

Holmsk elää laivaliikenteestä ja kalataloudesta, joissa kummassakin kaupungin satama näyttelee tärkeää osaa. Lisäksi kaupungissa toimii yksi paperitehdas sekä pieniä ja keskisuuria rakennusalan ja elintarviketeollisuuden yrityksiä.
Aiheesta muualla

Kartta Sahalinin eteläosasta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holmsk Wikimedia Commonsissa
Sahalinin alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Južno-Sahalinsk 

Aleksandrovsk-Sahalinski | Aniva | Dolinsk | Holmsk | Korsakov | Kurilsk | Makarov | Nevelsk | Oha | Poronaisk | Šahtjorsk | Severo-Kurilsk | Tomari | Uglegorsk
Sahalinin alue
Kristiina Hämäläinen

Kristiina Hämäläinen (s. 1978) on suomalainen sosiaali- ja terveysalan asiantuntija. Hän työskentelee Terveyden- ja hyvinvoinnin laitoksella johtavana asiantuntijana sekä strategisen vaikuttamisen tiimipäällikkönä. Hämäläinen on maisterivaiheen opiskelijana Vaasan yliopistossa, ja on suorittanut aiemmin ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon  vuonna 2013 (sairaanhoitaja YAMK).
Hämäläinen on myös kokoomuslainen kunta- ja aluepolitikko, ja on toiminut pääosin puheenjohtajuuksissa kunnassa, maakunnassa, hyvinvointialueella  sekä kansainvälisissä luottamustehtävissä Hollolan kunnalla, Päijät-Hämeen liitossa, Päijät-Hämeen hyvinvointialueella sekä Suomen Kuntaliitossa.
Aiemmin hän on toiminut sairaanhoitajana sekä Orimattilan kaupungin hyvinvointipäällikkönä  ja hyvinvointijohtajana. Hän on toiminut useissa valtakunnallisissa asiantuntijaryhmissä, kuten Sosiaali- ja terveysministeriön Kansanterveyden neuvottelukunnan rakenteet ja menetelmät -jaostossa, Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen Terve Kunta -verkoston johtoryhmässä (keskisuurten kaupunkien edustaja) sekä KT:n työelämän kehittämisjaoksessa.
Hollolan kunnalla Hämäläinen on ollut kunnanvaltuutettuna vuosina 2013–2021, joiden aikana hän toimi esimerkiksi Peruspalvelukeskus Oiva Liikelaitoksen perusturvalautakunnan puheenjohtajana, kunnanhallituksen jäsenenä sekä kunnanhallituksen puheenjohtajana.
Päijät-Hämeen liitossa Hämäläinen on toiminut maakuntavaltuutettuna sekä maakuntahallituksen varapuheenjohtajana (v. 2017–2021). Hän on samassa yhteydessä toiminut maakuntien liittojen Suomen delegaation puheenjohtajana ja edustajana CPMR:n (Conference of Peripheral Maritime Regions)  hallituksen jäsenenä ja itämerikomission liikennetyöryhmän varapuheenjohtajana.
Päijät-Hämeen hyvinvointialueella Hämäläinen oli ensimmäinen aluehallituksen puheenjohtaja (v. 2021–2024). Suomen Kuntaliitossa Hämäläinen on ollut kehyskuntaverkoston puheenjohtaja sekä Suomen delegaation puheenjohtajana toimien Suomen edustajana sekä CEMR´n (Council of European Municipalities and Regions)   että UCLG´n (United Cities and Local Regions) hallituksissa.
Hämäläinen on ilmoittanut jättävänsä politiikan keväällä 2025.
Järjestötyössä hän on toiminut Hollolan Kokoomus Ry:n puheenjohtajana  ja hallituksen jäsenenä, Hämeen Kokoomuksen varapuheenjohtajana  sekä Kokoomuksen puoluevaltuustossa, jonne hänet valittiin uudelleen kaudelle 2024–2026.
Brian Current

Brian Current (s. 4. toukokuuta 1972 London, Ontario) on kanadalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän valmistui Montrealin McGill-yliopistosta ja Kalifornian yliopistosta, Berkeleystä. Jälkimmäisestä hän sai filosofian tohtorin arvon vuonna 2002. Hän on saanut lukuisia palkintoja ja tunnustuksia, joihin kuuluu kaksi Barlow-palkintoa (2003, 2009), Guggenheim-stipendi (2005) ja Italian Premio Fedora (2011). Hän on saanut residenssit New Yorkissa 2003, Italiassa 2004, New Hampshiressa 2005 ja Kiotossa 2008.
Current varttui Ottawassa ja aloitti pianonsoiton 5-vuotiaana.
Currentin tuotantoon kuuluu suurimuotoisia orkesteriteoksia, konserttoja, soolosoitinsävellyksiä, kamari- ja kuoromusiikkia sekä kamarioopperoita. Hänen teoksilleen luonteenomaista on energinen, humoristinen tyyli, johon kuuluu alati vaihteleva tekstuuri ja väri. Aaltoileva tempo on Currentin musiikissa tyypillistä, mikä näkyy esimerkiksi teoksissa For the Time Being (1999) ja Symphonies in Slanted Time (2005). Kanadalaisten orkesterien lisäksi Currentin teoksia ovat esittäneet muun muassa ulkomaalaiset orkesterit Yhdysvalloista, Puolasta, Koreasta ja Taiwanista.
Current on pyrkinyt parantamaan nykymusiikin saavutettavuutta yleisön näkökulmasta ja herättämään pienissä lapsissa kiinnostusta taidemusiikkiin; eräs hänen teoksistaan on A Young Person's Guide to New Music for Symphony Orchestra (2006–2008).
Vuosina 2006–2007 Current oli vierailevana sävellyksen professorina Toronton yliopistossa, ja vuonna 2006 hänestä myös tuli The Royal Conservatory of Musicin Glenn Gould Schoolin New Music Ensemblen taiteellinen johtaja. Hän on muun työnsä ohessa toiminut kapellimestarina. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut Luciano Berion, Witold Lutoslawskin, Toru Takemitsun, Edgar Varèsen, Arnold Schönbergin, George Benjaminin ja Magnus Lindbergin sekä useiden kanadalaisten säveltäjien, kuten Claude Vivierin, Michel Oesterlen, James Rolfen, Ana Sokolovićin ja R. Murray Schaferin teoksia.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Alain Chabat

Alain Chabat vuonna 2019.
Alain Chabat (s. 24. marraskuuta 1958 Oran, Ranskan Algeria) on ranskalainen koomikko, näyttelijä, tuottaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Ranskan Algeriassa syntynyt Chabat kasvoi Massyssä, Pariisin lähiössä.
Chabat on ohjannut vuodesta 1987 alkaen elokuvia, joista tunnetuimmat ovat Asterix ja Obelix - Tehtävä Kleopatra, Marsupilamin seikkailu ja Didier - Koiruuksia kerrakseen. Hän on toiminut myös laulajana ja kuulunut lpmediaryhmään Les Nuls.
Kotimaansa Ranskan lisäksi Chabat on tullut tunnetuksi myös Yhdysvalloissa, missä hän tuli tunnetuksi elokuvassa Gazon maudit - French Twist. Hän sai suuren määrän ihailijoita näyteltyään 2009 elokuvassa Yö museossa 2 Napoleon Bonaparten roolissa. Hän myös dubbasi elokuvan ranskankieliseen versioon hahmolle äänensä. Hän on myös antanut äänensä englannin- ja ranskankielisen Ice Age 4: Mannerten mullistus -elokuvan Silas-nimiselle lokille sekä ranskankieliselle Shrekille.
Vuonna 2017 Chabat näyttelee sivuroolissa elokuvassa Valerian and the city of a thousand planets. Hän myös ohjasi ja tuotti viidennen elokuvansa, jossa hän itse näyttelee joulupukkia. Kyseinen jouluaiheinen elokuva, Santa & Cie, sai Ranskassa ensi-iltansa 6. joulukuuta 2017.
Chabatilla oli vaikeuksia koulunkäynnissä, ja hän jättikin kesken useamman koulun. Ennen elokuvauraansa Chabat haaveili sarjakuvapiirtäjän tai rock-laulajan urasta. Hän on tehnyt joitakin sarjakuvia. Hänet on nähty myös tv:ssä ranskalaisella TV-kanavalla ohjelmassa Burger Quiz.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alain Chabat Wikimedia Commonsissa
Alain Chabat Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Qızılorda

| Qızılorda (Қызылорда) Kyzylorda, Кызылорда |
| --- | --- |
 vaakuna
 Qızılorda
 Koordinaatit: 44°51′N, 65°31′E 
Valtio:  Kazakstan
Alue:  Qızılordan alue
Perustettu:  1820
Väkiluku (2012)  ():  201 719
Aikavyöhyke:  UTC+5
Suuntanumero(t):  +7 7242
 
 www.kyzylorda-city.kz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Qızılorda (kaz. Қызылорда, ven. Кызылорда, Kyzylorda), aiemmin Kyzyl-Orda (ven. Кзыл-Орда), on kaupunki Kazakstanin eteläosassa, Syrdarjan pohjoisrannalla. Se on Qızılordan alueen pääkaupunki. Kaupungin asukasmäärksi arvioitiin 201 719 (2012).
Historia

Qızılorda perustettiin 1820 Kokandin kaanikunnan linnakkeeksi suojaamaan Ak-Metšetin kaupunkia (ven. Ак-Мечеть, suom. valkoinen moskeija). Venäläiset joukot valtasivat kaupungin kenraali Vasili Perovskin johdolla 1853. Kokandin kaanikunta kaatui 1876.
Venäläiset nimesivät linnakkeen Fort Perovskiksi ('Perovskin linnake'). Vuodesta 1867 kaupungin nimi oli Perovsk, vuonna 1920 se nimettiin uudelleen Ak-Metšetiksi. 1925 kaupunki nimettiin jälleen uudelleen, tällä kertaa nimeksi tuli Kyzyl-Orda, joka tulee kazakin kielestä ja tarkoittaa punaista pääkaupunkia; vuosina 1925–1929 kaupunki toimikin Kazakstanin pääkaupunkina.
Ukrainan yhdistetty valtionyliopisto toimi evakossa Qızılordassa sotavuosina 1942–1943.
Nykyään

Metalliteollisuutta, selluloosa- ja paperitehdas, rakennusteollisuutta. Pien- ja elintarviketeollisuutta. Maataloudessa riisintuotannon keskus, joka on tunnettu myös meloneistaan.
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat ortodoksinen Kristus Vapahtajan kirkko 1800-luvulta, Aitbajan moskeija (1878). Kaupungin eteläpuolella on pato Syrdarjan vesivoimaloineen. Pedagoginen instituutti, kaksi teatteria, kotiseutumuseo.
Kaupunki on liikenteellisesti merkittävä. Sen kautta kulkee Kazakstanin eteläinen päärata. Tšeljabinskista saapuva eurooppatie E123 kulkee kaupungin läpi ja jatkaa etelässä muun muassa Taškentiin ja Dušanbeen. Lisäksi kaupunkiin saapuvat eurooppatiet E38 ja E004.  Myös lentokenttä.
Nykyään > Väestön kehitys

150 425 (1989)
157 364 (1999)
188 682 (2009)
201 719 (2012, arvio)
Rautatieasema
Aitbain moskeija Qızılordassa.
Qızılordan Kazanin kirkko.
Sisänäkymä Kazanin kirkosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Qızılorda Wikimedia Commonsissa
Lalouvesc

| Lalouvesc |
| --- | --- |
 Ilmakuva Lalouvesciin.
 vaakuna
 Lalouvesc
 Koordinaatit: 45°07′15″N, 04°32′08″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Ardèche
Arrondissementti:  Tournon-sur-Rhône
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  10,53 km²
Väkiluku (2021):  377
 – Väestötiheys:  35,8 as./km²
Postinumero:  07520
 
 www.lalouvesc.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lalouvesc on kunta Ardèchen departementissa Ranskassa. Vuonna 2021 siellä oli 377 asukasta. Kunnan pinta-ala on 10,53 neliökilometriä. Kylä sijaitsee solassa noin 1 082 metrin korkeudella merenpinnasta.
Lalouvesciä pidetään hengellisenä keskuksena ja Ardèchen merkittävimpänä pyhiinvaelluspaikkana. Pyhiinvaeltajat tulevat sinne kunnioittamaan 1600-luvun alussa elänyttä jesuiitta Jean-François Régis’tä, jonka uusbysanttilainen basilika on kylän tunnetuimpia nähtävyyksiä. Basilikassa muistetaan myös pyhää Thérèse Coudercia, joka perusti Sœurs du Cénacle -sääntökunnan Lalouvescissä vuonna 1826.
Pyhän Régis’n basilika.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lalouvesc Wikimedia Commonsissa
Nataša Bokal

| Mitalit> Maa:   Jugoslavia.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Jugoslavia.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Jugoslavia.Naisten alppihiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Jugoslavia> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Saalbach 1991 | pujottelu |  |
Nataša Bokal (s. 9. toukokuuta 1967 Škofja Loka, Jugoslavia) on entinen slovenialainen alppihiihtäjä, pujottelun MM-mitalisti.
Bokal edusti vielä Jugoslaviaa saavuttaessaan pujotteluhopeaa Saalbachin MM-kilpailuissa 1991 Vreni Schneiderin jälkeen. Samoissa kisoissa hän oli suurpujottelussa kahdestoista. Albertvillen olympialaisissa 1992 Bokal sijoittui Slovenian edustajana alppiyhdistetyssä seitsemänneksi ja suurpujottelussa kolmanneksitoista.
Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 1996 Bokal oli pujottelussa kymmenes, Naganon olympialaisissa 1998 samassa lajissa yhdestoista, Vailin MM-kilpailuissa 1999 kolmastoista sekä Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 yhdeksäs.
Maailmancupissa Bokal oli suurpujottelussa toinen Kranjska Gorassa helmikuussa 1991, voitti seuraavana päivänä samassa paikassa pujottelukilpailun ja sijoittui joulukuussa 1999 Lienzissä toiseksi pujottelussa.
Vera Kuzmina

Vera Kuzmina
Vera Kuzminitšna Kuzmina (ven. Вера Кузьминична Кузьмина; 16. marraskuuta 1923 Janšihovo-Norvaši, Tšuvassien ASNT – 22. lokakuuta 2021) oli venäläinen näyttelijä.
Kuzmina valmistui Moskovan Lunatšarskin teatteritaiteen valtioninstituutista. Hän teki toisen maailmansodan aikana hakkuutöitä lähellä Smolenskia. Vuodesta 1947 Kuzmina työskenteli Tšuvassian valtiollisessa draamateatterissa, jossa hän uransa aikana esiintyi yli sadassa roolissa. Vuodesta 1952 hän myös osallistui yli kolmensadan elokuvan dubbaamiseen tšuvassin kielelle. Lisäksi Kuzmina lausui radiossa runoja ja tarinoita sekä osallistui televisioesityksiin.
Vuonna 1990 Kuzmina esiintyi rikosdraamassa Lovkatš i Hippoza Žanna Jepplen ja Vladimir Ševelkovin kanssa. Vuonna 1994 näyttelijän työstä tehtiin dokumenttielokuva Vremeni krugovorot. Kuzmina sai urallaan useita tunnustuksia, kuten Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen 20. kesäkuuta 1980. Hän kuoli pitkäkestoiseen sairauteen.
Ossi Kervinen

Ossi Kervinen (12. elokuuta 1947 Säynätsalo – 25. heinäkuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja viestintäjohtaja. Hän toimi Suomen puolustusvoimien viestintäjohtajana sekä Ylellä muun muassa Brysselin-kirjeenvaihtajana.
Kervinen valmistui Jyväskylän normaalilyseosta ja aloitti opinnot Jyväskylän yliopistossa, mutta siirtyi sitten Helsingin yliopistoon ja myöhemmin Tampereen yliopistoon, josta hän valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 1992.
Ylellä Kervinen aloitti vuonna 1969 ja ulkomaantoimitukseen hän siirtyi 1981. Kervinen oli erikoistunut Lähi-itään ja tapasi yhdellä juttumatkalla muun muassa PLO:n johtajan Jasser Arafatin. Ylen pääkirjeenvaihtajaksi Brysseliin Kervinen siirtyi vuonna 1998.
Kirjeenvaihtajuuden päätyttyä vuoden 2000 lopussa Kervinen siirtyi Puolustusvoimien viestintäjohtajaksi. Kervinen olisi tiettävästi voinut valita myös puolustusministeriön viestintäjohtajuuden, mutta uskoi joutuvansa ministeriössä poliittiseen ohjaukseen. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2010.
Kervisen vaimo vuodesta 1970 oli Anna-Kristiina o.s. Salo. He saivat kaksi tytärtä.