stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Buddy Guy
Elämä ja ura > Takaisintulo

1980-luvulla Guyn ura oli laskussa eikä omia levyjäkään juuri tehty, mutta vuonna 1991 hän julkaisi Silverstonelle paljon huomiota saaneen albumin Damn Right, I've Got the Blues. Tämän ja sitä seuranneen levyn jälkeen Guy alkoi saada lisää yleisöä ja esiintyi esimerkiksi television talkshow-ohjelmissa. Näin hän onnistui nousemaan muiden blues-kitaristien ihaileman, mutta suuren yleisön unohtaman muusikon asemastaan. Nykyään Guytä luonnehditaan Chicagon valtiaaksi, ja hänellä on kaupungissa myös bluesbaari, josta hänet voi usein löytää istuskelemasta. Monista 1990- ja 2000- luvun levytyksistä poikkeuksellisia ovat olleet akustiset Sweet Tea (2001) ja Blues Singer (2003).
Guy on nykyään erittäin arvostettu artisti, esimerkiksi Eric Clapton on sanonut pitävänsä häntä suurimpana elossa olevana kitaristina. Stevie Ray Vaughan puolestaan on tehnyt cover-versiot lukuisista Guyn kappaleista (kuten "Leave My Girl Alone", "Let Me Love You Baby" ja "Mary Had a Little Lamb").
Hän on myös esiintynyt Rolling Stonesin elokuvassa Shine A Light.
Elämä ja ura > Buddy Guy Suomessa

Buddy Guy on esiintynyt Suomessa useita kertoja, muun muassa 2.9.1970 Helsingin Olympiastadionilla Rolling Stonesien lämmittelijänä Junior Wells Bandin kanssa.
Diskografia

1965 Hoodoo Man Blues – Delmark (w/ Junior Wells band)
1966 Chicago/The Blues/Today! vol. 1 – Vanguard (w/ Junior Wells band)
1967 I Left My Blues in San Francisco – Chess
1968 A Man and the Blues – Vanguard
1968 This Is Buddy Guy (live) – Vanguard
1970 Buddy and the Juniors – MCA (w/ Junior Mance & Junior Wells)
1972 Play The Blues - Rhino
1974 I Was Walking Through the Woods – Chess (rec. 1960–64)
1977 Live at Montreux – Evidence (w/ Junior Wells)
1981 Stone Crazy – Alligator
1982 Drinkin' TNT 'n' Smokin' Dynamite (live) – Blind Pig (rec. 1974 Montreax Jazz Fest.)
1983 Buddy Guy – Chess
1991 Alone and Acoustic – Alligator (rec. 1981 w/ Junior Wells)
1991 Damn Right, I've Got the Blues – Silvertone/BMG
1991 Buddy's Baddest: The Best of Buddy Guy – Silvertone
1992 The Very Best of Buddy Guy – Rhino/WEA
1992 The Complete Chess Studio Recordings – Chess (2 CD, 1960–67)
1993 Feels Like Rain – Silvertone
1994 Slippin' In – Silvertone
1996 Live: The Real Deal – Silvertone
1997 Buddy's Blues – Chess "Chess Masters"
1998 As Good As It Gets – Vanguard
1998 Heavy Love – Silvertone
1998 Last Time Around - Live at Legends – Jive
2001 Sweet Tea – Silvertone
2003 Blues Singer – Silvertone
2003 Chicago Blues Festival 1964 (live) – Stardust
2005 Bring 'Em In – Jive
2006 Can't Quit The Blues:Box Set – Silvertone/Legacy Recordings
2006 Live: The Real Deal - Sony (w/ G.E. Smith & Saturday Night Live Band)
2008 Skin Deep - Zomba
2010 Living Proof
2013 Rhythm & Blues
2015 Born to Play Guitar
2018 The Blues Is Alive and Well
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Buddy Guy Wikimedia Commonsissa
All Music Guide biography
Quinn Sullivan
Changing Horses

| Changing Horses The Incredible String Band |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1969, Sound Techniques, Chelsea, Lontoo; Elektra Records Studios, New York
 Julkaistu: marraskuu 1969
 Tuottaja(t): Joe Boyd
 Tyylilaji: folk, psykedeelinen folk
 Kesto: 50.03
 Levy-yhtiö: Elektra (EKS 74057)
The Incredible String Bandin muut julkaisut
| Wee Tam and the Big Huge 1968 | Changing Horses 1969 | I Looked Up 1970 |
Changing Horses on The Incredible String Bandin albumi, joka julkaistiin vuonna 1969 levymerkillä Elektra Records.
Kappaleet > A-puoli

Big Ted – 4.21 (säv. Robin Williamson)
White Bird – 14.46 (säv. Mike Heron)
Dust Be Diamonds – 6.14 (säv. Heron)
Kappaleet > B-puoli

Sleepers, Awake – 3.44 (säv. Heron)
Mr. & Mrs. – 4.54 (säv. Williamson)
Creation – 16.04 (säv. Williamson)
Kokoonpano

Robin Williamson – kitara, laulu, pyykkilauta, piano, huilu, banjo, sarang, lyömäsoittimet, urut, viulu,
Mike Heron – kitara, laulu, vibrafoni, lyömäsoittimet, sitar, mandoliini,
Rose Simpson – basso, lyömäsoittimet, taustalaulu
Licorice McKechnie – kitara, urut, kazoo, lyömäsoittimet, taustalaulu
Kokoonpano > Sessiomuusikot

Walter Gundy – huuliharppu (kappale"Big Ted")
Ivan Pawle – urut, piano  (kappale "Creation")
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Changing Horses discogs.com -sivustolla
Valkohammas (animaatio)

| Valkohammas> 走れ！白いオオカミ Hashire! Shiroi Ōkami |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tsuneo Maeda
Käsikirjoittaja:   Wataru Kenmochi  Mel Ellis 
Perustuu:  Mel Ellisin romaaniin
Tuottaja:  Shigeji Tsuiki
Säveltäjä:  Antonín Dvořák
Kuvaaja:  Juro Sugimura
Leikkaaja:  Masashi Furukawa
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:   Group TAC  Toho 
Ensi-ilta:  1990
Kesto:  84 min
Aiheesta muualla
IMDb 
TMDB
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkohammas (jap. 走れ！白いオオカミ, Hashire! Shiroi Ōkami) on anime-elokuva, joka ilmestyi Japanissa vuonna 1990. Se perustuu kirjaan Valkoisen suden pako. Elokuva julkaistiin Suomessa kahdella VHS:llä vuonna 1993.
Juoni

Lassi on nuori poika jolla on oma susi, Valkohammas. Hän on varttunut yhdessä suden kanssa, ja on sen paras ystävä. Kerran Valkohammas tappaa menestyneen näyttelykoira Timin ja ihmiset haluavat lopettaa sen. Lassi ei suostu että hänen ystävänsä tapetaan joten hän lähtee sen kanssa pitkälle matkalle kohti rauhoitettua aluetta. Matka on vaarallinen, Lassi ja Valkohammas joutuvat välttämään ihmisiä, poliiseja ja herra Kuulan viheltäviä luoteja.
Aiheesta muualla

Hashire! Shiroi Ookami, White Fang MyAnimeList.net. Viitattu 16.8.2022. (englanniksi)
Valkohammas Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vainikainen

Vainikainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Katja Vainikainen (s. 1977), korkeushyppääjä
Matti Vainikainen (1925–2011), taidemaalari
Nina Vainikainen (s. 1983), pikajuoksija
Samu Vainikainen (s. 1991), pesäpalloilija
Simo Vainikainen (s. 1992), pesäpalloilija
Tiina Vainikainen (s. 1990), säveltäjä, sanoittaja ja muusikko
Veikko Vainikainen (1902–1992), kauppalansihteeri ja kirjailija
Viljo Vainikainen (1901–1971), maataloustieteilijä
Ville Vainikainen (s. 1994), jääkiekkoilija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Tulivuori (kirja)

| Tulivuori |
| --- | --- |

Kirjailija:  Reijo Mäki
Kieli:  suomi
Genre:  dekkari
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2015
ISBN:  978-951-1-29066-7
Sarja: Vares
Edeltävä:  Cowboy
Seuraava:  Hot Dog
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tulivuori on Reijo Mäen vuonna 2015 ilmestynyt 26. Vares-dekkari.
Tulivuori sijoittuu Teneriffalle. Mäki sai kirjaan idean vaimonsa puhuttua tämän matkalle kyseiselle saarelle. Mäen tuotannolle tavanomainen lähtökohta on, että yksityisetsivä palkataan selvittämään rikosta, kun virallinen tutkinta ei etene. Kirjassa kuvataan saaren kultivoitunutta yläluokkaa mutta toisaalta suomalaisyhteisöä. Etnisiä vähemmistöjä edustavat baskit. Paikalla on myös entinen nelinkertainen olympiavoittaja ja nykyinen väsynyt juoppo, jonka alamäki on suistanut juorulehtihahmoksi. Myös taideväärentäminen on aiheena kuten teoksissa Gekko ja Kolmijalkainen mies.
Vastaanotto

Teos oli neljänneksi myydyin kotimainen kaunokirja vuonna 2015. Helsingin Sanomien Esa Mäkinen piti alun maisemakuvausta pitkäveteisenä mutta totesi Mäen tarjoavan kovalla rutiinilla sen, minkä edellisissäkin osissa. Kansan Uutisten Kai Hirvasnoro pettyi yksityisetsivän työmoraaliin: Tehokasta tutkinta-aikaa kertyy tuskin täyttä työpäivää. Etsivä haahuilee ja juopottelee, ja ratkaisu löytyy lähinnä sattumalta, kuten tyypillistä. Huumorikin on typerää.
Valkolupiini

| Valkolupiini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Suku::  Lupiinit Lupinus
Laji::  albus
Kaksiosainen nimi
 Lupinus albus  L. 
Katso myös
   Valkolupiini Wikispeciesissä   Valkolupiini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkolupiinin palkoja ja siemeniä
Valkolupiini (Lupinus albus) on hernekasvi. Valkolupiini tuottaa palkoja, jotka soveltuvat rehuksi ja ihmisravinnoksi. Valkolupiinilla on suurempi sadon muodostuspotentiaali kuin sini- ja keltalupiinilla, mutta vastaavasti pitempi kasvukausi. Simojoen (1988) kokeissa kevätkylvöinen valkolupiini saavutti noin 6,5 tonnin kuiva-ainesadon hehtaarilta kokoviljasäilörehuna (lajike 'Wat').
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Valkolupiini (Lupinus albus)
United States Department of Agriculture (USDA): Lupinus albus (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Lupinus albus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Valeri Tarakanov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten hiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten hiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten hiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Vysoké Tatry 1970 | 4x10 km |  |
Valeri Tarakanov (s. 9. elokuuta 1941 Jaroslavl) oli neuvostoliittolainen maastohiihtäjä, joka kilpaili 1960-luvun lopulta 1970-luvun alkuun. Hän voitti olympiakultaa miesten 4x10 km viestissä vuoden 1970 hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Vysoké Tatryssa. Vuoden 1968 talviolympialaisissa Grenoblessa hän oli mukana Neuvostoliiton joukkueessa joka sijoittui 4x10 km viestissä neljänneksi.
Aiheesta muualla

Valeri Tarakanov Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Valery Tarakanov
Käännös suomeksi
Ulvik

Ulvik on kunta Vestlandin läänissä Norjassa. Ulvikin kunta syntyi vuonna 1891, kun tuolloinen Granvinin kunta jaettiin kolmeen osaan, kaksi muuta olivat Granvin ja Eidfjord. Vuoden 2024 alussa Ulvikissa oli 1 089 asukasta.
Kuvia

Ulvikin kirkko
Hardangerjøkulen
Tunnettuja henkilöitä

Olav H. Hauge (1908–1994), runoilija
Lars Osa (1860–1958), taidemaalari ja viulisti
Lars Sponheim (s. 1957), pormestari vuosina 1988–1991
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ulvik Wikimedia Commonsissa
Vestlandin läänin kunnat
Alver
Askvoll
Askøy
Aurland
Austevoll
Austrheim
Bergen
Bjørnafjorden
Bremanger
Bømlo
Eidfjord
Etne
Fedje
Fitjar
Fjaler
Gloppen
Gulen
Hyllestad
Høyanger
Kinn
Kvam
Kvinnherad
Luster
Lærdal
Masfjorden
Modalen
Osterøy
Samnanger
Sogndal
Solund
Stad
Stord
Stryn
Sunnfjord
Sveio
Tysnes
Ullensvang
Ulvik
Vaksdal
Vik
Voss
Øygarden
Årdal
Norjan läänit | Norja
Târgu Jiu

| Târgu Jiu |
| --- | --- |

 vaakuna
 Târgu Jiu
 Koordinaatit: 45°02.5′N, 23°16.4′E 
Valtio:  Romania
Alue:  Gorj
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  93,3 km²
Korkeus:  268 m
Väkiluku (2011):  82 504
 – Väestötiheys:  884,3 as./km²
 
 http://www.targujiu.ro/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Târgu Jiu on kaupunki Gorjin piirikunnassa Romaniassa Jiu-joen varrella. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 82 504. Kaupungin merkittävin työllistäjä on hiilikaivos, joka avattiin vuonna 1960. Muita paikallisia työllistäjiä ovat puu-, koneenrakennus-, tekstiili-, lasi- ja rakennusmateriaaliteollisuus.
Târgu Jiussa oli toisen maailmansodan aikana siirtoleiri, jonne tuotiin juutalaisia ja fasismin vastustajia kuljetettavaksi edelleen.
Târgu Jiun vaakuna

Târgu Jiun vaakunan keskellä esiintyvä obeliski on kaupungissa sijaitseva Loputon pylväs. Veistos symbolisoi Romanian taidetta ja kulttuuria. Vaakunassa esiintyvät kultaiset leijonat joilla on mustat miekat kuvaavat asukkaiden rohkeutta ja halua puolustaa kaupunkiaan.[lähde? ]
Târgu Jiun väestö

1889: 4 076[lähde? ]
1900: 6 634[lähde? ]
1940: 26 634[lähde? ]
2002: 96 641
2009: 95 669[lähde? ]
2011: 82 504
Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungin väestöstä 96,4 prosenttia oli romanialaisia, 3,4 prosenttia romaneja ja 0,2 prosenttia muita.
Târgu Jiun ystävyyskaupungit

Noci, Italia
Lauchhammer, Saksa
Jambol, Bulgaria
Pendik, Turkki
Târgu Jiun nähtävyyksiä

Paikallisia nähtävyyksiä ovat muun muassa Târgu Jiun kirkko, rautatieasema ja kaupungintalo sekä kuvanveistäjä Constantin Brâncușin (1876–1957) veistokset Loputon pylväs, Suudelman portti ja Hiljaisuuden pöytä. Brâncuși oli kotoisin Târgu Jiusta, mutta loi uransa Ranskassa.[lähde? ]
Târgu Jiun rautatieasema
Târgu Jiun kirkko
Târgu Jiun kaupungintalo
Käännös suomeksi
Veijo Vartiainen

Veijo Matias Vartiainen (s. 2. heinäkuuta 1948 Salla) on suomalainen diplomi-insinööri ja eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.
Vartiainen syntyi Eino Vartiaisen ja Seija Hännisen perheeseen. Hän avioitui 1969 pankkitoimihenkilö Irma Mäntymäen kanssa. Vartiainen tuli ylioppilaaksi Rovaniemen yhteislyseosta 1968 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1974. Hän oli Lemminkäinen Oy:n tuotepäällikkö 1973–1978 ja Oy Tampella Ab Tamrockin tuotepäällikkö 1979–1981, myyntijohtaja 1981–1984, trackdrills-yksikön johtaja 1984–1988, Tamrock Divisioonan johtaja 1988–1990 ja Tamrock Oy:n varatoimitusjohtaja 1991. Valmetin Valmet Transmech Oy:n myyntijohtaja Vartiainen oli 1992–1994 ja Sisun Sisu Terminal Systems Oy:n liiketoimintajohtaja 1994–1995.
Valmet Lentokoneteollisuus -yhtiön toimitusjohtaja Vartiainen oli 1995–1996 ja Finavitec Oy:n, vuodesta 1997 Patrian Patria Finavitec Oy, toimitusjohtaja 1996–2000. Hän oli Finavicomp Oy:n, vuodesta 1997 Patria Finavicomp Oy, toimitusjohtaja 1995–2000, Patria Industries Oyj:n, vuodesta 2004 Patria Oyj, New Technologies -toimialajohtaja 2001–2002, markkinointi- ja myyntijohtaja 2003–2006 ja Land & Armaments -liiketoiminnan operatiivinen johtaja sekä Patria Oyj:n johtoryhmän jäsen 2007–2008. Hänellä on ollut myös useita liike-elämän asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Vartiainen sai 1999.
Valkohammas (romaani)

| Valkohammas> White Fang |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Jack London
Kieli:  englanti
Julkaistu:  1906
Suomennos
Suomentaja:  Toivo Wallenius
Julkaistu:  1911
Sivumäärä:  272
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Valkohammas (engl. White Fang) on Jack Londonin vuonna 1906 julkaistu romaani.  Romaani on suomennettu myös nimellä Susikoira. Romaani kertoo samannimisestä koirasudesta. Teos on ilmestynyt suomeksi Toivo Walleniuksen kääntämänä 1911.
Juoni

Tarina alkaa kun kaksi miestä kuljettaa koiravaljakolla kuolleen toverinsa ruumista kohti Fort McGurrya Yukonin territorioon. Miehiä ahdistelee lauma susia, joka vie heiltä monta hyvää valjakkokoiraa. Eräänä yönä sudet hyökkäävät jälleen, mutta lähestyvä ihmisjoukko pelästyttää ne matkoihinsa. Tämän jälkeen susilauman johtajanaaras, jossa on ripaus koiraverta, lähtee omille teilleen ja synnyttää pentunsa luolaan Mackenzie-joen varrella. Pennuista vain yksi selviytyy hengissä. Se kasvaa ja vahvistuu, sekä oppii erämaassa selviytymisen taitoja. Intiaanit antavat pennulle nimeksi Valkohammas. Elämä on kovaa, mutta koirasusi selviytyy suuren kokonsa ja erinomaisten tappelutaitojensa ansiosta.
Romaaniin perustuva elokuva

Valkohammas Randal Kleiserin ohjaama, Jack Londonin kirjaan Susikoira (White Fang, 1906) perustuva elokuva vuodelta 1991. Elokuvan pääosissa ovat Ethan Hawke, Jed-susikoira ja Klaus Maria Brandauer
Valdemar (viini)

| Valdemar |
| --- | --- |
Tyyppi:  väkevä viini
Alkoholiprosentti:  15 %
Valmistaja:  Pernod Ricard Finland
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valdemar on Pernod Ricard Finlandin valmistama, Alkossa myytävä vadelmalla ja vermutilla maustettu väkevä viini. Siinä on alkoholia 15 tilavuusprosenttia, ja sitä on verrattu hintansa vuoksi Gambinaan ja Marabelloon. Valdemar sisältää sulfiitteja. Juoma tunnetaan etiketistään, jossa on tekoviiksillä varustettu hymyilevä mies. Etiketin mies paljastui myöhemmin iranilaistaustaiseksi maalariksi, Shahrzad Hazratiksi.
Variskangas

Variskangas on kaupunginosa Kajaanin keskustan kaakkoispuolella. Pohjoisessa Variskangas rajautuu Petäisenniskan teollisuusalueeseen, idässä Kehräämöntiehen sekä etelässä ja lännessä Honkirämeeseen. Koillisessa aluetta rajaa Rajalähiö. Vuoden 2014 lopussa Variskankaalla oli 605 asukasta. Variskankaan kadut on nimetty lintujen mukaan.
Variskangas on asuinalue, jonka rakennuskanta koostuu lähinnä omakoti- ja rivitaloista. Rajalähiö ja sen ympäristö on kerrostaloaluetta.
Ulvilan rukoushuoneen murhapoltto

Ulvilan rukoushuoneen murhapoltto oli Ulvilan Vanhakylässä 1. joulukuuta 1934 tapahtunut murhapoltto, jonka yhteydessä surmattiin rukoushuoneella asunut 60-vuotias diakonissa Mimmi Piirilä.
Ulvilan rukoushuone syttyi palamaan lauantaiyönä kello 2.15 aikaan. Tulipaloa sammuttamaan tuli palokuntia Ulvilasta, Nakkilasta ja Porista, mutta rukoushuone ja sen ulkorakennukset paloivat perustuksiaan myöten. Raunioista löytyi talossa asuneen diakonissa Mimmi Piirilän ruumis. Edellisenä perjantai-iltana oli rukoushuoneella vietetty Ulvilan kirkkoherrana toimineen Karl Emil Stenbäckin syntymän 100-vuotisjuhlaa. Hän oli aikoinaan lahjoittanut rukoushuoneen Ulvilan seurakunnalle.
Tutkimuksissa paljastui, että rukoushuoneen lähistöllä asunut työmies K. J. (Kalle) Mattson oli yhdessä äitinsä Alexandra Mattsonin kanssa kuristanut Piirilän kuoliaaksi lauantain vastaisena yönä ja sen jälkeen he olivat anastaneet Piirilän rahat 383 markkaa ja muuta omaisuutta. Rikoksen jälkien peittämiseksi he olivat sen jälkeen sytyttäneet rukoushuoneen palamaan. Nakkilan ja Kullaan pitäjien kihlakunnanoikeus tuomitsi maaliskuussa 1935 K. J. Mattssonin murhasta elinkaudeksi kuritushuoneeseen, murhapoltosta kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen ja kahdesta ensikertaisesta varkaudesta kummastakin 6 kuukaudeksi vankeuteen. Alexandra Mattsson tuomittiin yllytyksestä murhaan elinkaudeksi kuritushuoneeseen, yllytyksestä murhapolttoon kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen ja ensikertaisesta varkaudesta 6 kuukaudeksi vankeuteen. Turun hovioikeus piti toukokuussa 1935 K. J. Mattssonin tuomiot ennallaan, mutta muutti Alexandra Mattsonin tuomioita niin, että hän joutui yhdistettynä kärsimään 15 vuoden kuritushuonetuomion.
Arkkiveisuja tapauksesta

Kyösti Lehmus : Muistosäkeitä ryöstömurhasta Ulvilan rukoushuoneella jouluk. 1 päivän iltana 1934 ja jossa diakonissa Mimmi Piirilä murhattiin sekä kaamean teon peittämiseksi rakennus poltettiin ; kirjoitti ja kustansi K. L. Tekijä, Pori 1935
P. J. Tynkkynen : Murhelaulu kaameasta ryöstömurhapoltosta Ulvilan Vanhassakylässä. Tekijä, Pori 1934
Aiheesta muualla

Murha Ulvilassa 1.12., Hejac - rikosaiheinen sivusto
Veijo Taipalus

Veijo Taipalus
Veijo Yrjö Ilmari Taipalus (s. 17. joulukuuta 1958 Kauhajoki) on suomalainen vara-amiraali evp. sekä Merivoimien komentaja 1. tammikuuta 2016 – 31. joulukuuta 2018.
Taipalus valmistui Kadettikoulusta 1984. Kadettikurssin jälkeen Taipalus toimi Vaasan rannikkopatteristossa kouluttajana. Myöhemmin hän on palvellut Rannikkotykistökoulussa, Puolustusministeriössä, Pääesikunnassa, sotilasasiamiehenä Norjassa (Oslo) ja Tanskassa, Kotkan rannikkoalueen komentajana, Saaristomeren Meripuolustusalueen esikuntapäällikkönä, Maanpuolustuskorkeakoulun jatkotutkinto-osaston johtajana, Merisotakoulun johtajana, esikuntapäällikkönä Merivoimien esikunnassa ja Maanpuolustuskorkeakoulun rehtorina vuosina 2013–2015.
Taipalus ylennettiin kenraalikuntaan vuonna 2011. Merivoimien komentajana hän aloitti 1. tammikuuta 2016. Hän jäi eläkkeelle 31. joulukuuta 2018 ja hänen seuraajakseen valittiin lippueamiraali Jori Harju 9. marraskuuta 2018.
Valtio olen minä

Hyacinthe Rigaud’n maalaus Ludvig XIV:sta vuodelta 1701.
Valtio olen minä (ransk. L’État, c’est moi) on lentävä lause, jonka Ranskan kuningas Ludvig XIV sanoi ancien régimen aikana. Lause implikoi Ranskan monarkian olevan yhtä kuin kuningas itse, eli se osoittaa Ludvig XIV:n täyttä valtaa.
Lauseen käyttö nykypäivänä

”Valtio olen minä” -lausetta käytetään joskus nykypäivänä, kun viitataan valtionpäämiehen tai hallituksen päämiehen tekemään politiikkaan. Merriam-Webster-kirjankustantamon nettisanakirjan mukaan lauseen ”L’état, c’est moi” tarkoitusta haettiin 10. helmikuuta 2017 tavallista enemmän, kun lausetta käytettiin Paul Krugmanin kolumnissa The New York Timesissa. Hän kritisoi silloisen Yhdysvaltain presidentin Donald Trumpin tekemää politiikkaa. Sanakirjan mukaan lausetta haettiin 2 100 % tavallista enemmän 30. tammikuuta 2020, jolloin Harvardin yliopiston valtiotieteiden professori Laurence Tribe kritisoi Alan Dershowitzin puolustusta ensimmäisessä virkasyytemenettelyssä Donald Trumpia vastaan.
Tâi-lô

Tâi-uân Lô-má-jī Phing-im Hong-àn (kiin.: 臺灣羅馬字拼音方案; Pe̍h-ōe-jī: Tâi-ôan Lô-má-jī Pheng-im Hong-àn; suom. Taiwanin romanisaatiomenetelmä) eli tâi-lô (kiin.: 臺羅) on taiwanin kielen romanisaatiomenetemä, joka perustuu pe̍h-ōe-jīhin. Vuodesta 2006 Taiwanin opetusministeriö on suosittanut sen käyttöä taiwanin romanisointimenetelmänä.
Tâi-lô eroaa pe̍h-ōe-jīstä seuraavilta osin:
| pe̍h-ōe-jī | tâi-lô | IPA |
| --- | --- | --- |
| oa, oe | ua, ue | /ua ue/ |
| eng, ek | ing, ik | /ɪəŋ ɪək̚/ |
| ch, chh | ts, tsh | /ts tsʰ/ |
| o͘ | oo | /ɔ/ |
| ⁿ | nn | nasaalinen vokaali |
Valkomalawintonkija

| Valkomalawintonkija> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Huulikalamaiset Labroidei
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Tribus::  Haplochromini
Suku::  Lethrinops
Laji::  albus
Kaksiosainen nimi
 Lethrinops albus  Regan, 1922 
Katso myös
   Valkomalawintonkija Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkomalawintonkija (Lethrinops albus) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji. Charles Tate Regan kuvasi lajin tieteelle vuonna 1922.
Koko ja ulkonäkö

Hopeamalawintonkijan suurin tavattu pituus on 16,5 senttimetriä.
Elinympäristö ja levinneisyys

Laji elää makeissa, trooppisissa vesissä. Valkomalawintonkijaa on tavattu Malawista, jossa se elää kotoperäisenä Njassajärvessä. Se on pohjakala. Lajin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan elinvoimainen.