stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Quintin Hogg

Quintin Fogg, aatelisnimeltään lordi Hailsham.
Quintin McGarel Hogg eli lordi Hailsham, vuodesta 1970 Hailshamin paroni, vuosina 1950–1963 Hailshamin 2. varakreivi, KG, CH, PC, QC, FRS (9. lokakuuta 1907 – 12. lokakuuta 2001) oli brittiläinen poliitikko ja lakimies, joka tuli tunnetuksi uransa pituudesta, vahvasta kampanjoinnista konservatiivipuolueen puolesta ja poliittisesta kirjoittelustaan. Hän toimi yli vuosikymmenen lordikanslerina, jota tehtävää myös hänen isänsä, Hailshamin varakreivi oli hoitanut.
Hogg opiskeli Eton Collegessa ja Oxfordin yliopistossa. Hän oli Britannian parlamentin alahuoneen jäsen 1938–1950 ja osallistui ensimmäisen kerran Britannian hallitukseen 1945. Hailsham siirtyi alahuoneesta ylähuoneeseen vuonna 1950 isänsä kuoltua, kun hän peri isänsä varakreivin arvon. Hogg toimi konservatiivipuolueen puheenjohtajana 1957–1959 puoluejohtaja Harold Macmillanin kaudella.
Hogg hyökkäsi vahvasti seksiskandaalin kouriin joutunutta John Profumoa vastaan ja suhtautui jyrkän kielteisesti homoseksuaalisuuteen.
Kirjallisia teoksia

The Left was Never Right (1945)
The Case for Conservatism (1947)
The Door Wherein I Went (omaelämäkerta, 1975)
A Sparrow's Flight: Memoirs (omaelämäkerta, 1990)
Käännös suomeksi
Raaseporin läänin ja Hattulan kihlakunnan tuomiokunta

Raaseporin läänin ja Hattulan kihlakunnan tuomiokunta oli 1653–1776 toiminnassa olut Turun hovioikeuden alaisuuteen kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue. Sitä edeltävinä aikoina Uudenmaan maakunnassa oli ollut käytössä useita erilaisia tuomiokuntajakoja. Keskiajalla Uudellamaalla oli kolme tuomiokuntaa: Raaseporin kihlakunnan läntinen tuomiokunta, Raaseporin kihlakunnan itäinen tuomiokunta ja Itä-Uudenmaan tuomiokunta. Uudella ajalla Uudellamaalla oli Raaseporin (läänin) tuomiokunta ja Porvoon (läänin) tuomiokunta. Raaseporin tuomiokunta oli vuodet 1558–1563 jaettuna kahteen tuomiokuntaan: Raaseporin läntiseen tuomiokuntaan ja Raaseporin itäiseen tuomiokuntaan. Vuonna 1653 muodostettiin osasta Porvoon tuomiokuntaa ja osasta Lappeen tuomiokuntaa Kyminkartanon tuomiokunta. Vuosina 1659–1750 Porvoon tuomiokunta ja Hollolan tuomiokunta olivat yhdistettynä yhdeksi tuomiokunnaksi nimeltään Hollolan kihlakuntien ja Porvoon läänin tuomiokunta.
Raaseporin läänin ja Hattulan kihlakunnan tuomiokuntaan kuuluivat vuoden 1680 tuomiokirjan mukaan seuraavat pitäjät:
Raaseporin lääni
Espoo Kortjärven pyölin ja Enäjärven pyölin kera
Inkoo
Karjaa
Karjalohja
Kirkkonummi
Lohja
Pohja
Siuntio
Tenhola
Vihti ja Kiskon pyöli
Hattulan kihlakunta
Hattula
Hausjärvi
Janakkala
Lehijärvi
Loppi
Mäskälä
Renko
Vanaja
Isonvihan (1713–1721) aikana tuomiokunnassa pidettiin viimeiset käräjät ennen keskeytystä talvella 1713 ja käräjien pito aloitettiin uudelleen helmikuussa 1722. Pikkuvihan (1742–1743) aikana järjestettiin käräjät sekä vuonna 1742 että vuonna 1743.
Vuoden 1776 uudelleenjärjestelyssä tuomiokunnan uudeksi nimeksi päätettiin Raaseporin itäisen ja läntisen kihlakunnan tuomiokunta. Tässä järjestelyssä Lopen pitäjä siirrettiin Sääksmäen ylä- ja alakihlakuntien tuomiokuntaan.
Puusepänteollisuus

Suomen huonekaluteollisuuden keskeisiä tekniikoita on taivutetun koivupuun käyttö, kuten tässä Martelan valmistamassa Kari-tuolissa.
Puusepänteollisuus jalostaa saha- ja levyteollisuuden tuotteita, ja sen keskeisimpiä teollisuuden aloja ovat rakennuspuusepänteollisuus ja huonekaluteollisuus. Toimiala käsittää huonekalujen, keittiökalusteiden ja tilauskalusteiden valmistuksen sekä puulattia-, ovi- ja ikkunateollisuuden. Ala on merkittävä työllistäjä Suomessa.
Puusepänteollisuus eroaa sekä perinteisestä puusepän ammatista että puuseppäartenomin tai -artesaanin työstä. Siinä missä perinteinen puuseppä, artenomi ja artesaani ovat tyypillisesti käsityöläisiä, teollisuuspuuseppä on nimensä mukaisesti teollinen ammatti, ja työ saattaa olla liukuhihnamaista rakennusteollisuuden alihankintaa. Lisäksi työskentelyssä hyödynnetään automaatiota ja tietotekniikkaa.
Alalla toimii tuottajaliittona Puuteollisuusyrittäjät ry, jonka jäseninä on noin 450 yritystä. Se valitsee vuosittain Vuoden Puuteollisuusyritys-palkinnon, jonka 2018 sai Hollolan Viilu ja Laminaatti.  Toinen keskusjärjestö on Puusepänteollisuus ry.
Kirjallisuutta

Sarantola-Weiss, Minna: Kalusteita kaikille. Suomalaisen puusepänteollisuuden historia.  Puusepänteollisuuden liitto, 1995.  ISBN 952-90-6138-2.
Aiheesta muualla

Puusepänteollisuus ry
Puuteollisuusyrittäjät ry
Metsäteollisuus
| --- | --- |
Mekaaninen metsäteollisuus::  sahateollisuus | kuitulevyteollisuus | lastulevyteollisuus | vaneriteollisuus | huonekaluteollisuus | insinööripuutuoteteollisuus | puusepänteollisuus | puutaloteollisuus |  rakennuspuutuoteteollisuus
Kemiallinen metsäteollisuus::  massateollisuus | paperiteollisuus | kartonkiteollisuus
Pyörälampi (Kouvola)

| Pyörälampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola (Valkeala)
Koordinaatit:  60°59′39″N, 26°56′13″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Harjunjoen–Lappalanjärven alue (14.18)
Laskuoja:  Vehastonoja Vahvanen–Aholanjärveen 
Järvinumero:  14.182.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  79,1 m  
Pituus:  280 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,691 km  
Pinta-ala:  2,98 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPyörälampi 
Pyörälampi  on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa, Toikkalassa sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Rapojärven alueeseen (14.182) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 79,1 metriä mpy.
REO

Reo Runabout 1906
REO Reo Royale Victoria Eight vuodelta 1931
Reo-linja-auto vuodelta 1934
REO (Motor Car Company) oli yhdysvaltalainen, Michiganista lähtöisin ollut henkilö- ja kuorma-autoja valmistanut yritys, jonka Ransom E. Olds perusti vuonna 1904. Ensimmäinen Reo valmistui 1905 ja vuoteen 1907 mennessä Reo oli Amerikan neljän suurimman autonvalmistajan joukossa.
Yrityksen perusti Ransom Eli Olds (1864 - 1950), joka oli ollut myös yhtenä perustajana ja osakkaana Oldsmobile-autotehtaassa. REO oli vuonna 1897 perustettu nimellä R. E. Olds Motor Car Company, mutta Oldsin aiemman yrityksen Olds Motor Worksin uusi omistaja ei hyväksynyt nimen käyttöä. Olds Motor Works muutti myöhemmin nimensä valmistamansa automerkin mukaan Oldsmobileksi. Olds oli myös edelläkävijä autojen sarjavalmistuksessa ennen Fordia.
Kevyt kuorma-auto REO Speed Wagon oli lava-auton eli pickupin edeltäjä. Reo valmisti myös busseja kuorma-auton alustalle sekä paloautoja ja ambulansseja. Tunnetuimpia REO-merkkisiä autoja olivat Reo Flying Cloud (1927) ja Reo Royale Eight vuodelta 1931.
Heti 1930-luvun alussa Reo päätti tuoda markkinoille edustusluokan auton ja mallin nimeksi tuli Reo Royale, joka julkistettiin lokakuussa 1930 ja ensimmäiset autot tulivat markkinoille vuoden 1931 keväällä. 1930-luvun lama vaikutti myös Reo-henkilöautojen kysyntään; viimeiset Reo Royale-mallit valmistettiin vuonna 1935 ja  vuonna 1936 tehtiin vielä Reo Flying Cloud-mallia, jonka jälkeen Reo tunnettiin ainoastaan kuorma-automerkkinä. REO:sta tuli 1957 osa White Motor Companya, joka yhdisti sen Diamond T Truck -yhtiöön 1967. Näin muodostettu Diamond-Reo Trucks meni konkurssiin vuonna 1975.
REO Suomessa

Suomeen ensimmäiset kolme Reo-merkkistä autoa malliltaan Reo Runabout toi turkulainen Osakeyhtiö Axel Wiklund Ab:n Koneosasto. Reot tulivat Turkuun Astraea-laivalla selvennä 14. kesäkuuta 1906. Åbo Underrättelser kertoi autojen saapumisesta toistamiseen 6. heinäkuuta 1906. Tuolloin kerrottiin turkulaisen insinöörin Carl Andréen kunnostavan autot ajokuntoon. Reot myytiin Helsinkiin (Erik Estlander), Viipuriin (Oskar Wahlberg) ja Loviisaan (Otto Kiljander), yksi kuhunkin kaupunkiin. Muita Reo-autojen maahantuojia on ollut tämän jälkeen myös turkulainen Pohjoismainen Autotuonti Oy sekä vuodesta 1929  helsinkiläinen Nikolajeff Oy.
Reo Wolverine-malli oli 1920-luvun loppupuolella yleisin Reo Suomessa; se oli edullinen osin siksi että se koottiin useiden valmistajien osista. Wolverinessa oli jo edistynyttä tekniikkaa, muun muassa modernit nelipyöränestejarrut. Wolverineja on Suomessa säilynyt useita kuten myös Flying Cloudeja. Wolverine monen muun 1920-luvun automallin ohella oli vielä 1950-luvun puolella melko  tavallinen näky liikenteessä; uusien länsiautojen tuonti oli sodan jälkeen vielä autojen tuontisäännöstelyn (vuoteen 1962 asti)  takia vähäistä.
Suomeen tuotiin aikoinaan ainoastaan kaksi Reo Royale-mallista autoa, molemmat valtion käyttöön ilmeisesti samaan aikaan vuonna 1931, joista toinen oli hankittu Viipurin poliisilaitoksen käyttöön ja toinen Valtioneuvostolle virka-autoksi rekisterinumerolla A-1; auto oli muun muassa pääministeri Toivo Kivimäen käytössälähde tarkemmin?. Valtioneuvoston luopuessa virka-autostaan koki Reo Royale kovan kohtalon: se myytiin Valtionrautateille, joka muutti auton kiskoilla kulkevaksi. Sitä käytettiin vuosina 1948–1956 tunnuksella Vo HR 11 eli varasto-osaston käytössä henkilökuljetukseen tarkoitettuna ajoneuvona järjestysnumerolla 11.
Pääministerin Reo Royalea ei ole entisöity, mutta tiettävästi siitä on kuitenkin vielä kori tallella. Sen sijaan toinen viipurilaisen yksityisperheen aikoinaan poliisin huutokaupasta 1930-luvulla hankkima ja sodan aikana häkäpöntölläkin varustettu Reo Royale Sedan, vuonna 1936 rekisterinumerolla V 5360, on jäljellä, ja sen on entisöinyt autokeräilijä, Svartvikin automuseon perustaja Aulis Pakula 1970-luvun lopulla alkuperäiseen kuntoon museoajoneuvoksi. Auto esiintyi vuonna 1980 Kivikasvojen Maitonaama-show’ssa pirtusalakuljettajien autona.
Suomen vanhin taksi on Reo vuodelta 1909, malliltaan Reo Runabout. Ruotsin kuningaspari kuningas Kaarle XVI Kustaa ja kuningatar Silvia sai hienoa kyytiä kyseisellä Reo Runaboutilla syyskuussa 2006 Vaasan kaupungin täyttäessä 400 vuotta. Vaasaan oli kuitenkin hankittu jo vuonna 1906 Reo, Vaasan ensimmäinen automobiili, malliltaan Runabout sekin.
Reo on myös julkaistu suomalaisessa postimerkissä Linja-auto Suomessa 100 vuotta, jossa matkaa taittaa Lauttakylän Auto Oy:n linjuri REO 10. Auto oli säännöllisessä reittiliikenteessä 1928-1954.
Purppuranapsija

| Purppuranapsija |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Napsijat Lutjanidae
Suku::  Lutjanus
Laji::  purpureus
Kaksiosainen nimi
 Lutjanus purpureus  (Poey, 1866) 
Katso myös
   Purppuranapsija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Purppuranapsija (Lutjanus purpureus) on urheilukalastajien suosima merikala, jota tavataan Atlantin länsiosissa.
Ulkonäkö ja koko

Purppuranapsija on punasävyinen ja ahvenen muotoinen ja se voi kasvaa metrin mittaiseksi. Se sekoitetaan usein punanapsijaan (Lutjanus campechanus) tai muihin napsijalajeihin.
Levinneisyys

Purppuranapsijoita tavataan Atlantin länsiosassa, Karibialla Kuubasta etelään aina Brasiliaan asti.
Preston North End FC

Preston North End Football Club on jalkapallojoukkue Prestonista, Lancashiren kreivikunnasta, Englannista. Joukkue pelaa Englannin toiseksi korkeimmalla liigatasolla, mestaruussarjassa, jonne se nousi takaisin keväällä 2015 pelattuaan neljä kautta ykkösliigassa. Preston voitti vuonna 1888 perustetun Englannin 1. divisioonan mestaruuden ensimmäisenä joukkueena. Preston voitti liigan myös seuraavalla kaudella. Preston oli ensimmäinen englantilainen joukkue, joka voitti "tuplan" eli sekä liiga- että cupmestaruuden saman kauden aikana. FA Cupin Preston on voittanut "tuplakaudellaan" 1888–1889 sekä 1937–1938.
Preston pelaa kotiottelunsa 19 500 katsojaa vetävällä Deepdalella.
Historia

Preston North End pääsi vuonna 1888 FA Cupin loppuotteluun, mutta hävisi sen maalein 1–2 West Bromwich Albionille. Seuraavana vuonna joukkue voitti ensimmäisenä 1. divisioonan mestaruuden. Se keräsi kaudella 40 pistettä ja jätti toiseksi sijoittuneen Aston Villan 11 pisteen päähän. Preston North End voitti samana vuonna FA Cupin. Loppuottelussa se päihitti Wolverhampton Wanderersin lukemin 3–0. Seuraavalla kaudella joukkue uusi 1. divisioonan mestaruutensa. Se keräsi sarjassa 33 pistettä, kun toiseksi tullut Everton saalisti 31 pistettä. Kolmella seuraavalla kaudella Preston North End sijoittui 1. divisioonan toiseksi. Kaudella 1890–1891 Everton voitti saavutti 29 pistettä ja jätti Preston North Endin kahden pisteen päähän. Seuraavalla kaudella Preston North End keräsi 37 pistettä ja jäi mestaruuden voittaneesta Sunderland AFC:stä viiden pisteen päähän. Kaudella 1892–1893 joukkue keräsi jälleen 37 pistettä, kun mestaruuden uusinut Sunderland sai 48.
Preston North End putosi kaudella 1900–1901 1. divisioonasta, kun se keräsi vain 25 pistettä ja jäi sarjan toiseksi viimeiseksi. Joukkue nousi takaisin 1. divisioonaan keväällä 1904. Kaksi vuotta myöhemmin, kaudella 1905–1906, Preston North End sijoittui 1. divisioonan toiseksi. Liverpool FC voitti mestaruuden 51 pisteellä, Preston North End oli toinen 47 pisteellä. Joukkue putosi 1. divisioonasta kauden 1911–1912 päätteeksi. Se kuitenkin nousi takaisin heti seuraavalla kaudella. Joukkue vietti kaksi seuraavaa kautta hissiliikkeessä pudoten jälleen 1914 ja nousten takaisin seuraavan kauden lopuksi.
Managerit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  1949  Will Scott  1953  Scott Symon  1954  Frank Hill  1956  Cliff Britton  1961  Jimmy Milne  1968  Bobby Seith  1970  Alan Ball  1973  Bobby Charlton  1975  Harry Catterick  1977  Nobby Stiles  1981  Tommy Docherty  1981  Gordon Lee  1983  Alan Kelly Sr.  1985  Tommy Booth |   |  1986  Brian Kidd  1986  Jonathan Clark  1986  John McGrath  1990  Les Chapman  1992  Sam Allardyce  1992  John Beck  1994  Gary Peters  1998  David Moyes  2002  Kelham O'Hanlon  2002  Craig Brown  2004  Billy Davies  2006  Paul Simpson  2007  Alan Irvine  2009  Darren Ferguson |   |  2011 Phil Brown  2012 Graham Westley  2013 Simon Grayson |
Tunnettuja Prestonin pelaajia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sam Allardyce  Bob Atkins  Gary Brazil  David Beckham (lainalla)  Alex Bruce  Lee Cartwright  Les Chapman  Bobby Charlton  Bobby Crawford  Willie Cunningham  Alex Dawson  Tommy Docherty  Tony Ellis  David Eyres  Tom Finney  Ricardo Fuller  Archie Gemmill  John Goodall  Sean Gregan  Ted Harper  David Healy  Warren Joyce   Alan Kelly Jr.  Alan Kelly Sr.  Howard Kendall |   |  Mark Lawrenson  Peter McBride  Joe McCall  Sammy McIlroy  Jonathan Macken  Brian Mooney  Tony Morley  Mark Rankine  George Ross  David Sadler  Andy Saville  Bill Shankly  Graham Shaw  Alan Spavin  Nobby Stiles  Gary Swann  John Thomas  Peter Thompson  Mel Tottoh  Joe Walton  Arthur Wharton  Steve Wilkinson  Frank Worthington  Sam Green |
Aiheesta muualla

Preston North End F.C.:n kotisivut
Raimo Ronkainen

Raimo Ronkainen vuonna 2005.
Raimo Ronkainen (s. 21. huhtikuuta 1951 Kuusamo) on suomalainen insinööri ja poliitikko. Hän oli Tornion kaupunginjohtaja 2010–2015. Tornion valtuuston valitessa kaupunginjohtajaa vuonna 2010 hän sai 35 ääntä 43:sta. Hän suhtautuu epäilevästi ajatuksiin kuntaliitoksista Tornion ja Kemin seudulla. Koulutukseltaan Ronkainen on diplomi-insinööri. Hän oli Oulun yliopiston vesitekniikan assistentti vuosina 1977–1981, Tornion kaupungin toimistopäällikkö vuosina 1982–1985 ja 1988–1990, Tornion kaupungin vs. kaupungininsinööri 1985–1987, Tornion kaupungin rakennuspäällikkö vuosina 1991–1992 ja apulaiskaupunginjohtaja vuosina 1992–1995.
Rautiaanhallakko

| Punahallakko |
| --- | --- |
 Tummahko punahallakko islanninhevonen
Synonyymit ja lyhenteet
Lyhenne::  phkko
Genotyyppi
Perusväri::  ee
Muuntajat::  DD tai Dd
Selitys::  rautias + hallakkotekijä
Fenotyyppi
Runko::  Vaaleanpunaruskea; tummempaa karvaa päässä ja jaloissa
Jouhet::  Kaksiväriset: vaalean- ja tummemmanpunaruskeat
Iho::  Tumma
Muuta::  Aina siima; muut alkukantaiset merkit yleisiä
Punahallakko (phkko) (engl. red dun tai chestnut dun, ruots. rödblack) on hevosen väritys, joka kuuluu hallakkoväreihin. Punahallakon pohjaväri on rautias, jonka hallakkogeeni haalistaa vaaleanpunertavaksi. Väri voi olla vaikea erottaa tavallisesta rautiaasta.
Punahallakon runko on vaaleanpunaruskea, ja hallakkoväreille tyypillisesti väri on pään ja jalkojen alueella tummempi. Harja ja häntä ovat kaksiväriset: keskeltä tummemmanpunertavat, reunoilta vaaleammat. Hallakoilla aina esiintyvä siima on punaruskea ja saattaa erottua huonosti.
Pangare-kuvion vaalentama hailakansävyinen punahallakko vuonohevonen.
Raaseporin jäähalli

Raaseporin jäähalli (sponsorinimeltään Aktia Ishall – Jäähalli) sijaitsee Raaseporissa, Karjaan urheilupuistossa. Halli on moderni harjoitushalli, joka valmistui syksyllä 2012. Hallissa on kansainväliset mitat täyttävä turvakaukalo, runsaan 500 katsojan katsomo, neljä joukkuepukuhuonetta ja kahvilatilat. Halli toimii kotiareenana Ice Team Raaseporin eri ikäluokkien joukkueille.
Halli vihittiin virallisesti käyttöön marraskuussa 2012, jolloin siellä pelattiin juniorimaaottelu U-19 Suomi–Tšekki.
Hallin toteutuminen varmistui keväällä 2011, jolloin valtio myönsi hankkeelle merkittävän avustuksen. Lisäksi ratkaisevina tahoina hankkeen toteutumisen takana olivat Raaseporin kaupunki sekä Karjaan-Pohjan Säästöpankkisäätiö. Myös useat muut toimijat ja yksityiset mahdollistivat toiminnallaan ja tuellaan hankkeen toteutumisen. Hallin rakentaminen aloitettiin myönteisen ja erittäin nopean rakennuslupakäsittelyn jälkeen syys-lokakuussa 2011 ja harjannostajaisia vietettiin jo 19.6.2012. Rakentamisessa mukana olivat:
Arkkitehti: Timo Ruohola, Ark-Bau
Pääurakoitsija: Rakennus- ja louhintaliike Toivo Ajalin
LVIAS-urakoitsija: Hangon sähkö
Projektijohto: Tero Nissinen, Procofin
Hallin toiminnasta vastaa Raseborgs Ishall Ab Oy.
Aiheesta muualla

Aktia Ishall - Jäähalli viralliset kotisivut
Leijonat.fi seurasi halliprojektia (Arkistoitu – Internet Archive)
Ice Team Raaseporin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Raimo Räsänen

Raimo Kalevi Räsänen (s. 5. lokakuuta 1944 Mikkeli) on suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.
Räsäsen vanhemmat olivat teollisuusneuvos Olavi Räsänen ja Svea Karlsson. Hän avioitui 1965 Margit Taivalantin kanssa. Räsänen kävi keskikoulun Mikkelin lyseossa. Hän oli Olavi Räsänen Oy:n isännöitsijä 1961–1974 ja sitten yrityksen toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen ja puheenjohtaja. Turun Parketti ja Puu Oy:n, vuodesta 2004 Parla Floor Oy, hallituksessa Räsänen oli vuodesta 1968 ja toimitusjohtaja vuodesta 1977 ja Partasen Kuljetusliike Oy:n hallituksen puheenjohtaja 1974–1996 ja toimitusjohtaja 1975–1990. Hän oli Kuljetusliike Wredfors Oy:n hallituksen puheenjohtaja 1975–1991 ja toimitusjohtaja 1975–1990 ja Savonlinnan Kaukokiito Oy:n hallituksen puheenjohtaja 1975–1991 ja toimitusjohtaja 1981–1990. Räsänen toimi myös Parkettikeskus Oy:n toimitusjohtajana 1975–1999 ja hallituksen puheenjohtajana, samoin kuin yhtiöiden Savopak Oy, Parlatuote Oy ja Kuljetusliike O. Muotka Oy toimitusjohtajana ja hallituksissa. Hänellä on ollut lisäksi useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Räsänen sai 2000. ORgroup-ryhmäksi muodostettujen yhtiöiden johtamistehtävistä hän luopui 2014.
Raaseporin kreivikunta

Arvid Neoviuksen piirros Raaseporin kreivikunnan 1670-luvulla käytössä olleesta sinetistä.
Raaseporin kreivikunta oli Sten Eriksson Leijonhufvudin leskelle Ebba Leijonhufvudille ja hänen jälkeläisilleen vuonna 1569 annettu läänitys. Läänitystä laajennetiin 1571 ja 1649. Siihen kuuluivat Raaseporin linna, Tammisaaren kaupunki ja kreivin residenssi Tammisaaren kartano, Karjaan ja Inkoon pitäjät ja osia muista pitäjistä. Läänitys peruutettiin reduktiossa 1680.
Kreivikunnan haltijat

1569—1585 Ebba Leijonhufvud (o.s. Lilliehöök)
1585—1600 Aksel Steninpoika Leijonhufvud
1600—1607 Maurits Leijonhufvud
1607—1608 Amalia Leijonhufvud (o.s. von Hatzfeld)
1608—1632 Sten Leijonhufvud
1636—1656 Gustav Adolf Leijonhufvud
1656—1659 Jakob Kasimir Leijonhufvud
1659—1680 Gustav Maurits Leijonhufvud
Raimo S. O. Valjakka

Raimo Seppo Olavi Valjakka (12. heinäkuuta 1931 Mikkeli – 26. kesäkuuta 2014 Hyvinkää) oli suomalainen arkkitehti. Hän suunnitteli useita julkisia rakennuksia Hyvinkäälle sekä uimahalleja ja maauimaloita eri puolille Suomea.
Raimo Valjakan veljiä olivat arkkitehti Ilmo Valjakka ja päätoimittaja Ari Valjakka. Veljekset olivat kotoisin Mikkelin maalaiskunnan Otavasta. Valmistuttuaan arkkitehdiksi Valjakka asettui vuonna 1962 Hyvinkäälle. Hänen ensimmäinen merkittävä työnsä oli voitto Hyvinkään keskustan suunnittelukilpailussa yhdessä Ilmo Valjakan kanssa vuonna 1964. Suunnitelmasta toteutui vain Hyvinkään pääkirjasto. Raimo ja Ilmo Valjakka suunnittelivat myöhemmin yhdessä myös Hyvinkään taidemuseon. Raimo Valjakan suunnittelemista uimaloista tunnetuimpia on vuonna 1969 avattu Sveitsin uimala Hyvinkäällä. Valjakan muita suunnittelutöitä ovat Riihimäen yhteiskoulu (nyk. Pohjolanrinteen koulu) ja Riihimäen urheilutalo, Keravan seurakuntatalo sekä Keravan ja Nokian uimahallit. Hän suunnitteli Hyvinkäälle myös Olympiasoihdun muistomerkin (1973).
Valjakka toimi muun uransa ohella Teknillisen korkeakoulun assistenttina.
Pyöräliikenne

Pyöräkaista Kööpenhaminassa.
Mies kuljettaa pyörällään maissia.
Pyöräliikenne tarkoittaa pyöräilyä yhtenä liikennemuotona, ja se on osa ajoneuvoliikennettä. Erotuksena harrastuspyöräilyyn pyöräliikenteeseen lasketaan kuuluvaksi töihin, opiskelupaikkaan tai esimerkiksi kauppaan pyöräily.
Pyöräliikenteen piirteitä

Pyöräily on nopea ja tehokas liikennemuoto erityisesti lyhyehköillä matkoilla. Moottoriliikenteeseen verrattuna pyöräilyllä on useita etuja, kuten pienempi tilavaatimus pysäköinnissä ja ruuhkissa, olemattomat suorat ympäristö- ja meluhaitat sekä myönteiset terveysvaikutukset pyöräilijöihin itseensä. Pyöräily ei myöskään edellytä ajokorttia eikä liikennevakuutusta. Joukkoliikenteeseen verrattuna pyöräilyn etu on vapaa liikkuminen aikatauluista ja reiteistä riippumatta. Taajamissa polkupyörän on todettu olevan nopein kulkuneuvo alle seitsemän kilometrin matkoilla.
On mahdollista käyttää pyöräillessä polkupyörän peräkärryä, pyörälaukkua tai reppua.
Pyöräilyn haittapuolina voidaan pitää alttiutta sääoloille, pyöräilijöiden suojattomuutta törmäyksissä. Talvipyöräilyssä pyöräilyä harjoitetaan talvivarustein.