stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fujiko Nakaya
Ura > Taidemaalarista videotaiteeseen ja installaatioihin

Nakaya aloitti uransa taidemaalarina, ja vuonna 1960 hänen öljymaalauksiaan oli esillä Chicagossa Shermanin taidegalleriassa. Hän muutti samana vuonna takaisin Japaniin, missä hänellä oli vuonna 1962 ensimmäinen yksityisnäyttely. Tokio-galleriassa oli esillä kaksitoista hänen maalaustansa.
Nakaya osallistui vuonna 1966 kymmenen newyorkilaisen taiteilijan ja yli kolmenkymmenen Bell Telephone Laboratoriesin insinöörin ja tutkijan yhteisprojektiin ”9 Evenings: Theatre and Engineering”. Projektin taustalla olleet henkilöt perustivat myös Experiments in Art and Technology -järjestön (EAT), jonka tarkoituksena oli koota taiteilijoita ja insinöörejä yhteisprojekteihin. Nakayakin liittyi yhteisöön, jonka johtavia taiteilijoita olivat John Cage, Merce Cunningham, Jean Tinguely ja Andy Warhol. Nakayasta tuli EAT:n Tokion-edustaja vuonna 1969.
Nakaya alkoi tehdä yhteistyötä yhdysvaltalaisen insinöörin Thomas Meen kanssa. Tämä oli kehittänyt keinotekoista sumua, jolla voisi suojata hedelmätarhoja hallalta. Nakayan ensimmäinen julkinen niin sanottu sumuveistos toteutettiin Osakan prefektuurissa Expo ’70 -maailmannäyttelyn Pepsi-paviljonkiin. Tunnelmallinen sumu peitti säännöllisesti paviljongin sumuun. Tällaista syötä ei ollut aiemmin nähty näin laajamittaisesti, ja se saikin välittömästi positiivista huomiota.
Nakaya järjesti vuonna 1971 Tokioon EAT:n ensimmäisen kansainvälisen projektin ”Utopia Q&A 1981”. Neljässä kaupungissa oli samaan aikaan näyttely, joiden vierailjoita rohkaistiin juttelemaan keskenään telex-verkon avulla vuodesta 1981. Samaan aikaan Nakaya alkoi tuottaa myös ensimmäistä videoteostansa Friends of Minamata Victims—Video Diary (1972). Siinä hän kuvasi Chisso-yhtiön päämajan ulkopuolella pidettyjä mielenosoituksia, jotka järjestettiin yhtiön elohopeapäästöjen aiheuttamaa Minamata-tautia vastaan. Nakaya asetti näytön mielenosoituspaikalle, missä mielenosoittajat saattoivat pystyä katsomaan toimiansa.
Nakaya oli vuonna 1972 perustamassa Video Hiroba -kollektiivia, jonka tavoitteena oli purkaa vakiintuneita taidekäsityksiä ja tutkia videota prosessina ja viestintävälineenä. Hakudō Kobayashin ja Yuji Moriokan kanssa Nakaya loi teoksen Old People’s Wisdom—Cultural DNA, mihin kuvattiin vanhusten haastatteluita yrityksenä jakaa vanhempien sukupolvien viisautta. Nakaya teki 1970-luvulla myös Hands-videosarjan, joon kuuluivat muun muassa Statics of an Egg (1973) ja Coordination: Right Hand/Left Hand (1979). Ensimmäinen oli leikkaamaton video yrityksestä saada kananmuna seisomaan pystyssä, ja jälkimmäinen esitti lyijykynän teroittamista veitsellä.
Nakaya avasi vuonna 1980 Tokion Harajukussa SCAN-videogallerian. Siellä pidettiin videotaiteilijoiden näyttelyitä, ja se järjesti kaksi kertaa vuodessa uusien töiden kilpailun. Nakaya oli vuonna 1987 järjestämässä Tokion Spiral-rakennuksessa kansainvälistä video- ja televisiofestivaalia. Siellä oli esillä videoteoksia sekä installaatioita. Nakayan omia videoinstallaatioita olivat Waterfall: An Integrated River (1981) Miyagi-taidemuseossa, Meltee-vee (1983) Toyaman nykytaiteen museossa ja Four Wells (1990–1991).
Ura > Sumuveistokset

Nakaya teki 1970- ja 1980-luvuilla videoteosten lisäksi sumuveistoksia. Vuoden 1976 Sydneyn biennaaleilla oli esillä Earth Talk ja vuoden 1980 kansainvälisessä veistoskonferenssissa Cloud Lake. Nakaya loi Trisha Brownin tanssiseurueelle teoksen Opal Loop/Cloud Installation (1980). Kawajin kuumilla lähteillä esitettiin puolestaan teosta Fog Sculpture Kawaji, johon musiikin oli tehnyt Bill Viola. Earth Talk asennettiin vuonna 1983 nimellä Foggy Wake in a Desert pysyvästi Australian kansallisgallerian patsaspuistoon.
Nakaya loi 1990-luvulla useita sumuveistoksia moniin erilaisiin kohteisiin. Hänen siihenastisen uransa suurin teos Foggy Forest julkaistiin vuonna 1992. Tachikawan Showan puiston lasten metsään asennettu teos antaa lapsille mahdollisuuden kokea moniaistisesti luontoa ja jatkuvasti muuttuvaa sumua. Nakaya suunnitteli isänsä elämäntyötä esittelevän Nakaya Ukichiron lumen ja jään museon pihalle teoksen Greenland Glacial Moraine Garden. Bilbaon Guggenheim-museo otti puolestaan pysyvään kokoelmaansa Nakayan teoksen F.O.G. (1998), jonka hän oli luonut Robert Rauschenbergin retrospektiiviin.
Nakaya on tehnyt 2000-luvulla yhteistyötä muun muassa monimediataiteilija Shiro Takatanin kanssa. Heidän installaatioitaan ovat olleet Valencian biennaalin IRIS (2001), Barcelonaan ehdotettu Olas del Cielo (2004) ja Yamaguchin taide- ja media keksuksen Cloud Forest (2010). Sankei-enin puistoon Nakaya puolestaan teki teoksen Tales of Ugetsu. Siinä oli mukana myös muun muassa valotaiteilija Takayuki Fujimoto. Teos sai paljon huomiota sen tavasta tuoda luonnonympäristöä katsojien tietoisuuteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fujiko Nakaya Wikimedia Commonsissa
Nakayan teos Australian kansallisgalleriassa.
Nakayan sumuveistos Bilbaon Guggenheim-museon pihalla.
Ingressi

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Ingressi eli johdate on tekstin, kuten esimerkiksi sanomalehtiartikkelin, alussa otsikon jälkeinen mutta varsinaista leipätekstiä edeltävä johdatteleva teksti. Ingressin tarkoitus on kertoa otsikkoa syvemmin, mitä juttu sisältää. Hyvä ingressi toimii yleiskuvauksena ja houkuttelee lukijan lukemaan kirjoituksen.
Ingressin ulkoasu muotoillaan yleensä siten, että se erottuu ulkoisesti muusta tekstistä, esimerkiksi käyttämällä suurempaa fonttia, lisäväriä tai lihavointia. Sisältö on ingressissä kuitenkin muotoilua oleellisempaa.
Iltalauluja

| Iltalauluja Suvi Teräsniska |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 8. toukokuuta 2020
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 27.35
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  2. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Suvi Teräsniskan muut julkaisut
| Ihmisen poika 2019 | Iltalauluja 2020 | Tämä maailma tarvitsee joulun 2021 |
Iltalauluja on suomalaisartisti Suvi Teräsniskan 8. toukokuuta 2020 julkaistu studioalbumi.
Kappaleet

Hyvin hiljaa – 2.13
Minne menee, mistä tulee – 3.15
Lintu (L’oiseau) – 3.13
Peikkoäidin kehtolaulu – 2.31
Nyt kerron mä sulle lapseni – 2.44
Pilvipeiton alla – 3.47
Sininen uni – 4.01 (mukana Arttu Wiskari)
Lapin äidin kehtolaulu – 3.09
Suojelusenkeli – 2.38
Illallinen (elokuva)

| Illallinen> La cena |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ettore Scola
Käsikirjoittaja:  Ettore Scola Furio Scarpelli Giacomo Scarpelli
Tuottaja:  Franco Committeri
Säveltäjä:  Armando Trovaioli
Kuvaaja:  Franco Di Giacomo
Leikkaaja:  Raimondo Crociani
Tuotantosuunnittelija:  Luciano Ricceri
Pukusuunnittelija:  Odette Nicoletti
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska
Ensi-ilta:  1998
Kesto:  108 min
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Illallinen (La cena) on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut Ettore Scolan ohjaama italialais-ranskalainen draamakomedia.
Juoni

Ilta italialaisessa ravintolassa, jota emännöi suvaitsevainen ja rento Flora (Fanny Ardant). Keskiluokkaisia kaikenikäisiä seurueita, isoja ja pieniä, kanta-asiakkaita ja turisteja, kerääntyy keskustelemaan, riitelemään, huutelemaan vieraisiin pöytiin ja nauttimaan musiikista. Kamera kulkee pöydästä pöytään ja välillä käy keittiössä ja takahuoneessakin, kunnes parin tunnin kuluttua kaikkien on aika mennä kotiin.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Fanny Ardant  | … |  Flora   |
|  Antonio Catania  | … |  Mago Adam   |
|  Francesca d'Aloja  | … |  Alessandra   |
|  Riccardo Garrone  | … |  Diomede   |
|  Vittorio Gassman  | … |  Maestro Pezzullo   |
|  Giancarlo Giannini  | … |  Professori   |
|  Marie Gillain  | … |  Allieva   |
|  Nello Mascia  | … |  Menghini   |
|  Adalberto Maria Merli  | … |  Bricco   |
|  Stefania Sandrelli  | … |  Isabella   |
|  Venantino Venantini  | … |     |
Isopalmansisilisko

| Isopalmansisilisko> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Scincomorpha
Heimo::  Sisiliskot Lacertidae
Suku::  Gallotia
Laji::  auaritae
Kaksiosainen nimi
 Gallotia auaritae  Mateo, García-Márquez, López-Jurado & Barahona, 2001 
Synonyymit
 Gallotia simonyi auaritae Mateo, García-Márquez, López Jurado & Barahona, 2001 
 Lajin levinneisyys
Katso myös
   Isopalmansisilisko Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Isopalmansisilisko (Gallotia auaritae) on liskolaji, jota esiintyy vain Kanariansaariin kuuluvalla La Palman saarella. Liskon uskottiin hävinneen jo 500 vuotta sitten, mutta se löydettiin uudelleen vuonna 2007. Laji luokitellaan nykyään äärimmäisen uhanalaiseksi.
IPFire

| IPFire |
| --- | --- |
 Kuvakaappaus IPFire 2.21 verkkoliittymän pääsivusta.
Tuoteperhe:  Linux
Lisenssi:  GNU General Public License
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
IPFire on Linux-jakelu, joka on suunniteltu reittimenä ja palomuurina käytettäviin tietokoneisiin. IPFire voidaan konfiguroida myös tunkeilijan havaitsemisjärjestelmänä. IPFire käyttää Stateful Packet Inspection -palomuuria, joka rakentuu Linuxin Netfilterin päälle. IPFire tukee IPsec ja OpenVPN-ratkaisuja.
IPFiren hallintaan käytetään web-sovellusta. IPFire sisältää oman paketinhallintajärjestelmän nimeltä Pakfire. Pakfiren kautta voi asentaa muun muassa Tripwiren ja Snortin.
IPFire perustui IPCopille kun se aloitettiin vuonna 2005, mutta versio 2 siirtyi Linux From Scratch -jakeluun.
Aiheesta muualla

IPFire – An Open Source, And Free Firewall Distribution (englanniksi)
Ingram (sukunimi)

Ingram on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Brandon Ingram (s. 1997), yhdysvaltalainen koripalloilija
Charles Ingram (s. 1963), brittiläinen Who Wants to Be a Millionaire? -ohjelmassa huijannut henkilö
Chris Ingram (s. 1994), brittiläinen ralliautoilija
Clint Ingram (s. 1983), amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Connor Ingram (s. 1997), kanadalainen jääkiekkomaalivahti
Dan Ingram (1934–2018), yhdysvaltalainen DJ
Dustin Ingram (s. 1990), yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko
Frank Ingram (1905–1985), kanadalainen jääkiekkoilija
Kerry Ingram (s. 1999), brittiläinen näyttelijä
Luther Ingram (1937–2007), yhdysvaltalainen R&B- ja soul-laulaja ja lauluntekijä
Mark Ingram, Jr. (s. 1989), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Martha Ingram (s. 1935), yhdysvaltalainen yritysjohtaja ja hyväntekijä
Melissa Ingram (s. 1985), uusiseelantilainen uimari
Moses Ingram (s. 1994), yhdysvaltalainen näyttelijä
Roy Ingram (1900–1972), eteläafrikkalainen nyrkkeilijä
Sheila Ingram (1957–2020), yhdysvaltalainen juoksija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Imperial State Electric

| Imperial State Electric |
| --- | --- |
 Imperial State Electric Tukholman Sonispheressä 2010
Tiedot
Toiminnassa:  2009–
Tyylilaji:  garage rock, hard rock
Kotipaikka:  Ruotsi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Nicke Andersson, laulu, kitara   Dolf de Borst, bassokitara   Tobias Egge, kitara   Thomas Eriksson, rummut, perkussiot  
Aiheesta muualla
Yhtyeen MySpace-sivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Imperial State Electric on The Hellacopters-yhtyeen nokkamiehen Nicke Anderssonin perustama ruotsalainen rock-yhtye.
Jäsenet

Nicke Andersson – laulu, kitara
Dolf De Borst – bassokitara
Tobias Egge – kitara
Thomas Eriksson – rummut
Diskografia

| --- | --- |
 Studioalbumit Imperial State Electric (2010)  Pop War (2012)  Reptile Brain Music (2013)  Honk Machine (2015)  All Through the Night (2016) EP:t In Concert (2011,  live)  Eyes (2014) Livealbumit Anywhere Loud (2018,  Live) :  Kokoelma-albumit Radio Electric (2013,  vain Japani) Singlet That's Where It's At / Oh Babe (2010)  Resign (2010)  Castaway with The Bloodlights (2010)  Wail Baby Wail / Fight It Back (2011)  Sheltered in the Sand / Black Widow Blues (2012)  "Cagey Cretins" with Smoke Mohawk (2012)  "Can't Seem to Shake It Of My Mind" / "Cry A Little Longer" (2012)  "Policy of Truth" with Mary's Kids (2013)  "Uh Huh" (electric & acoustic versions) (2013)  "Reptile Brain" / "Reptile Sludge" (2013)  "(Why Don't You) Leave It Alone" / "Heeby Jeebies" (2014)  "What You Want" / "How Can You Do It Baby" (2014)  "All Over My Head" (2015)
In Your Eyes (Robin Schulzin kappale)

| ”In Your Eyes” Robin Schulz ft>  Alida |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 10. tammikuuta 2020
 Formaatti: digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tuottaja(t): Robin Schulz, Erik Smaaland, Gaute Ormåsen, Kristoffer Tømmerbakke
 Tyylilaji: EDM
 Kesto: 03.34
 Levy-yhtiö: Warner Germany
Robin Schulzin muut singlet
| ”Rather Be Alone” 2019 | ”In Your Eyes” 2020 | ”Oxygen” 2020 |
In Your Eyes on saksalaisen DJ-tuottaja Robin Schulzin musiikkikappale, jolla vierailee myös norjalaislaulaja Alida. Sen julkaisi Warner Music Group digitaalisesti ladattavana ja suoratoistettavana singlenä 10. tammikuuta 2020. Kappaleen ovat sanoittaneet Schulz, Alida, Daniel Deimann ja Junkx, joista Schulz myös tuotti sen Erik Smaalandin, Gaute Ormåsenin sekä Kristoffer Tømmerbakken kanssa.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin singlen julkaisupäivänä ja se on juoneltaan jatkumoa Schulzin edeltäjäsinglen "Rather Be Alone" musiikkivideolle. Videolla esiintyy edeltäjäsinglen musiikkivideon tavoin Robin Schulzin sekä saksalaismalli Toni Garrnin esittämät avatarit. "In Your Eyes" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kymmenen parhaan joukkoon Itävallassa, Saksassa ja Sveitsissä sekä kahdenkymmenen parhaan joukkoon Alankomaissa, Belgiassa (Flanderi), Kroatiassa, Norjassa ja Sloveniassa.
Käännös suomeksi
Irisbus Citelis Line

Irisbus Citelis Line Pariisissa.
Irisbus Citelis Line on Irisbusin automalli. Se on poistunut käytöstä Suomesta Westendin Linjan mentyä 2012 konkurssiin.
Ironiavälimerkki

Alankomaalaisen Bas Jacobsin vuonna 2007 lanseeraama ironieteken.
Ironiavälimerkki on välimerkki, jota on ehdotettu erottamaan tekstiin sisältyvä ironia tai sarkasmi. Sen käyttöönottoa on pohdittu jo 1500-luvun lopulta lähtien. Yleisin ironiavälimerkki on käänteinen kysymysmerkki (⸮). Vuonna 2007 Alankomaissa kehitettiin uusi ironiavälimerkki, joka tunnetaan nimellä ironieteken.
Idylli

William-Adolphe Bouguereau, Paimentyttö, 1889
Idylli (m.kreik. εἰδύλλιον, eidyllion, pieni kuva) rauhaisa, tunnelmallinen olotila.
Kirjallisuudessa

Kertomarunouden lajina idylli kuvailee sopusointuista luonnonläheisyyttä ja sen tuomaa rauhaisaa onnea. Idylli tavallisesti kuvailee ja ihannoi yksinkertaisia maalaisoloja ja tavalliselle kansalle ominaista elämää.
Runoudessa idyllin esikuvia ovat olleet esimerkiksi Ruutin kirja Raamatussa ja antiikin aikaisen kreikkalaisen runoilija Theokritoksen doorilaisella murteella kirjoittamat heksametrisäkeiset paimenrunot, joissa hän kuvaili sisilialaisten paimenten elämää usein aiheenaan rakkaus. Theokritoksen esikuvana olivat kreikkalainen paimenrunous eli bukolinen runous ja sisilialaiset kansanlaulut. Roomalaisen runoilija Vergiliuksen eklogien esikuvana olivat puolestaan Theokritoksen runot. Keskiajalla muun muassa 1300-luvulla elänyt italialainen Francesco Petrarca taas jäljitteli edeltäjiään.
Idyllejä on kirjoitettu niin renessanssin, klassismin kuin esiromantiikankin aikana. Tämän lajityypin kukoistuskausi sijoittuu renessanssin ja barokin aikaan ja ilmentyy paimenrunoudessa. Idyllejä loivat muun muassa italialaiset Jacopo di Sannazaro, Giovanni Battista Guarini, Torquato Tasso, portugalilais-espanjalainen Jorge de Montemayor ja espanjalainen Miguel de Cervantes. Lajityypin vahvin edustaja oli 1700-luvulta alkaen niin sanottu idyllieepos, jollaisia kirjoittivat sveitsiläinen Salomon Gessner ja saksalaiset Johann Wolfgang von Goethe, Ewald von Kleist ja Johann Heinrich Voss sekä suomalainen Johan Ludvig Runeberg, jonka teoksia ovat Hirvenhiihtäjät, Hanna ja Jouluilta. Myöhemminkin idyllirunoutta on kirjoitettu, mutta harvanlaisesti. Sitä edustavat esimerkiksi saksalaisen Nobel-kirjailija Gerhart Hauptmannin teos Anna, saksalaisen Nobel-kirjailija Thomas Mannin teokset Herra ja koira ja Gesang vom Kindchen sekä Eino Leinon kertomaruno Vanha pappi vuodelta 1921.
Kuvataiteessa

Kuvataiteessa idylli on harmonisen olotilan, paikan, seudun tai maiseman kuvaaminen, varsinkin ihannoitu maisema ja maalaiselämän kuvaus.
Idyli voi tarkoittaa myös taidetta, joka usein kuvaa idealisoiden esimerkiksi perhe-elämää, työtä tai muuten levollista olemassaoloa.
Idylli saattaa olla maalaus, jossa kuvataan paimen eläimineen maaseutuympäristössä. Kuvaus on luonnonmukaista, maalauksen kolme osa-aihetta – paimen, eläin ja ympäristö – ovat harmonisessa ykseydessä, joka estää kuvaa olemasta joko maisema, genremaalaus tai vain yksinkertaisesti kuva eläimestä. Tällaisessa kokonaisuudessa luonto kuvataan usein koruttomalla, realistisella tavalla. Tällaisten kuvien henkilöt ovat usein yksinkertaisia, jotka asuvat sivistymättömissä olosuhteissa, he luonnehtivat naivisuutta ajattelussaan ja kuitenkin elävät onnellisina ja iloisina. Esitystapa ei ole koominen, vaan tunteellinen, joskus sentimentaalinen.
Kirjassaan Landscape and Memory Simon Schama jakaa arkadiat idyllisiin ja villeihin ja toteaa:
»Voi väittää, että molemmat arkadiat, idyllit ja villit, ovat urbaanin mielikuvituksen maisemia. »
Musiikissa

Musiikkiin nimitys idylli on lainattu kirjallisuudesta. Sillä tarkoitetaan melko suppeaa ja rauhallista soitinsävellystä, joka tunnelmaltaan viittaa luontoon tai maalaisympäristöön.
Ignaz von Plener

Ignaz von Plener.
Ignaz von Plener (21. toukokuuta 1810 – 17. helmikuuta 1908) oli itävaltalainen valtiomies, joka toimi Itävallan pääministerinä vuonna 1870.
Ignaz von Plener syntyi Wienissä 21. toukokuuta 1810 aatelisperheeseen.  Hän opiskeli lakia Wienin yliopistossa ennen politiikkauraansa. Vuonna 1859 hänestä tehtiin salaneuvos, vuotta myöhemmin hänestä tuli valtiovarainministeri. Von Plener erosi vuonna 1865, ja vuonna 1867 hänestä tuli kauppaministeri.  Tässä virassa hän toimi vuoteen 1870 asti. Hänestä tuli alkuvuodesta 1870 Itävallan väliaikainen pääministeri, kun Eduard Taaffe erosi ja von Plener toimi hallituksen johtajana uuden hallituksen muodostamiseen asti.
Vuodesta 1873 kuolemaansa asti hän työskenteli Itävallan parlamentin ylähuoneessa. Ignaz von Plener kuoli 17. helmikuuta 1908.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ignaz von Plener Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Baron Ignaz von Plener
Käännös suomeksi
Illallistarinoita

| Illallistarinoita> Quentins |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Maeve Binchy
Kieli:  englanti
Genre:  rakkausromaani
Julkaistu:  2002
Suomennos
Suomentaja:  Liisa Honkasaari
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  376
ISBN:  978-951-0-28194-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Illallistarinoita (engl. Quentins)  on Maeve Binchyn kirjoittama romaani, joka ilmestyi vuonna 2002. Kirja julkaistiin suomeksi 2003 Liisa Honkasaaren suomentamana. 376-sivuisen romaanin kustansi WSOY. Romaanissa käsitellään rakkautta, perhettä, uskollisuutta sekä kovan ja rehellisen työn hyötyä.
Tarina

Kirjan tarina keskittyy Quentins-nimiseen ravintolaan, joka nivoo yhteen eri henkilöiden elämäntarinoita ja -kohtaloita. Päähenkilö Ella Brady, nuori opettajatar, rakastuu kyseenalaiseen liikemieheen nimeltä Don Richardson, joka vetää liiketoimiensa mukana monta henkilöä pulaan. Ella joutuu jättämään opettajantyönsä ja työskentelemään pitkiä päiviä ravintolassa auttaakseen perhettään rahavaikeuksissa. Kuvioihin astuu myös amerikkalainen Derry King, joka panee Ellan pään pyörälle.
Binchyn aiemmasta tuotannosta tuttuja hahmoja

Nora O'Donoghue ja Aidan Dunne kirjasta Italian illat
Brenda ja Patrick Brennan kirjasta Italian illat
Tom ja Cathy Scarlet kirjasta Punaisen höyhenen keittiö
Ria Lynch kirjasta Talo Dublinissa
Aiheesta muualla

Illallistarinoita Kirjasampo.
Iris Salin

Iris Salin viihdytys­kiertueella Uhtuan suunnalla vuonna 1942 mustalais­roolissa.
Iris Ellida Salin-Kuosmanen (20. syyskuuta 1906 Helsinki – 12. marraskuuta 1991 Espoo) oli suomalainen balettitanssija. Hän tanssi Suomalaisen Oopperan baletissa vuoteen 1924, jonka jälkeen hän esiintyi muun muassa Helsingin Työväen Teatterin opereteissa ja elokuvissa. Tanssijan aktiiviuransa jälkeen hän toimi opettajana sekä Oopperan balettikoulussa että puolisonsa Elo Kuosmasen tanssikoulussa.
Iiris Salinille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1964 ja myöhemmnin valtion taiteilijaeläke.
Iris Salinin veljiä olivat Holger Salin, Alf Salin ja Klaus Salin.
Ironbridge Gorge

Kylälle nimen antanut Iron Bridge -silta
Ironbridge Gorge, sananmukaisesti "rautasillan rotkolaakso" on kylä Severnjoen varressa Englannin Shropshiressä. Se on saanut nimensä 30 m korkeasta valurautaisesta sillasta (Iron Bridge), joka rakennettiin joen yli vuonna 1779. Ironbridgen seutua on sanottu teollisen vallankumouksen synnyinpaikaksi, koska siellä Abraham Darby I kehitti vuoden 1720 paikkeilla menetelmän, jolla voitiin jalostaa rautaa koksin avulla. Aiemmin oli käytetty miiluissa poltettua puuhiiltä, mutta koksin käyttö tuli paljon halvemmaksi. Darbyn perheen yrityksessä tehtiin rautatiekiskoja, ja hänen pojanpoikansa valoi kylän sillan. Ironbridgen ruukkialue työväen asuntoineen on Unescon maailmanperintökohde.
Irrationaalisuus

Enteiden lukemista pilvistä pidetään nykyisin irrationaalisena toimintana.[lähde? ]
Irrationaalisuus viittaa asiaan, joka on käsittämätön, järjenvastainen, ylijärjellinen. Käsitteen vastakohta on rationaalisuus[lähde? ].
Ignaz von Born

| Ignaz von Born |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1742 Karlsburg, Transilvania
Kuollut: 2. heinäkuuta 1791 Wien
Ignaz von Born (1742–1791) oli eurooppalainen mineralogi ja metallurgi.
Von Born syntyi nykyisen Romanian alueella sijaitsevassa Karlsburgin kaupungissa saksalaiseen aatelisperheeseen. 13-vuotiaana von Born lähetettiin Wieniin jesuiittojen oppilaaksi, mutta hän ei kuitenkaan viihtynyt luostarissa ja lähti pian Prahaan opiskelemaan lakia. Valmistumisensa jälkeen von Born matkusteli paljon ympäri Saksaa, Alankomaita sekä Ranskaa ja tutustui samalla luonnontieteisiin, mukaan lukien geologiaan. Vuonna 1770 von Born meni töihin rahapajaan ja hänen tehtäviinsä kuului kiertää metallikaivoksilla. Eräällä kaivoksella von Born altistui arseenipitoisille höyryille, jotka heikentivät hänen terveyttään, minkä seurauksena von Born siirtyi kevyempiin tehtäviin mineraalikokoelmansa pariin. Von Born kuoli Wienissä kesällä 1791.
Aikuisiällään von Born oli harras vapaamuurari ja kiivas jesuiittojen vastustaja. Von Born kirjoitti muun muassa teoksen Specimen Monachologiæ (1783, 1. painos), jossa hän arvosti kärkkäästi jesuiittamunkkeja. Teos oli mahdollisesti ikään kuin kosto von Bornin nuoruusvuosinaan jesuiittojen oppilaana viettämästä ajasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ignaz von Born Wikimedia Commonsissa
Ignaz von Döllinger

| Johann Joseph Ignaz von Döllinger |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1799 Bamberg, Baijeri
Kuollut: 10. tammikuuta 1890 (90 vuotta) München
Johann Joseph Ignaz von Döllinger (28. helmikuuta 1799 Bamberg, Baijeri – 10. tammikuuta 1890 München) oli saksalainen roomalaiskatolinen teologi, pappi ja merkittävä kirkkohistorioitsija. Döllinger kieltäytyi hyväksymästä Vatikaanin ensimmäisen konsiilin (1869–1870) julistamaa oppia paavin erehtymättömyydestä ja oli sitten vanhakatolisen kirkon perustajia, vaikkakaan hän ei itse virallisesti liittynyt siihen.