stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aldhelm

Aldhelmia esittävä lasimaalaus Pyhän Aldhelmin kirkko.
Aldhelm (noin 639–709) oli Malmesburyn luostarin anglosaksinen apotti ja Sherbornen (Salisburyn) piispa sekä 600-luvun Wessexin merkittävin oppinut. Aldhelm oli ensimmäinen anglosaksi, joka käytti latinalaista runomittaa, ja hän kirjoitti sillä useita kirjoja, jotka ovat säilyneet nykypäiviin asti.
Aldhelm suoritti ensimmäiset opintonsa Malmesburyn luostarissa tutustuen sekä latinalaisiin teksteihin että kelttiläis-iiriläiseen perinteeseen. Hän jatkoi opintojaan Canterburyn Pyhän Augustinuksen luostarin kuuluisassa koulussa, jossa hän tutustui mannermaalta saatuihin uusiin vaikutteisiin. Aldhelm luki laajalti latinankielistä runoutta ja proosaa, niin maallisia kuin uskonnollisia tekstejä. Hän oppi myös kreikkaa sekä aikansa aritmetiikkaa ja tähtitiedettä. Lisäksi Aldhelm kokeili eri runomittoja.
Vuonna 675 Aldhelmista tuli Malmesburyn luostarin apotti. Hän vietti luostarissa loppuelämänsä, toimien kolmessa tehtävässä: pappismunkkina, opettajana ja latinankielisenä runoilijana. Vuonna 705 Aldhelm vihittiin Sherbornen piispaksi. Hän oli myös suosittu kansankieltä käyttänyt runoilija, mutta yhtäkään hänen vanhalla englannilla kirjoitettua runoa ei ole säilynyt.
Virkatehtäviensä, kirkkojen rakentamisen ja luostareiden perustamisen lisäksi Aldhelm kirjoitti muille oppineille voimakkaita kannustuskirjeitä, joiden tyyli paljasti hänen kelttiläisen pohjakoulutuksensa. Samalla tyylillä hän kirjoitti myös Barkingin nunnille tarkoitetun pitkän tutkielman selibaatista. Sen osoittama laaja lukeneisuus ja mutkikas tyyli ilahduttivat yhteisöä niin, että hän laati siitä toisen version latinaksi heksametrillä.
Runomitat olivat Aldhelmin erityinen kiinnostuksen kohde, ja hänen kuuluisin työnsä on tutkielma metriikasta, jonka hän lähetti ystävälleen Aldfrithille, Northumbrian kuninkaalle. Se sisältää esimerkkeinä 100 aenigmataa eli arvoitusta, jotka Aldhelm oli itse keksinyt ja kirjoittanut latinaksi heksametriä käyttäen. Ne toimivat esikuvina useille 700-luvun saksilaisille kirjailijoille, kuten Canterburyn arkkipiispa Tatwinelle ja Saksan apostolille Pyhä Bonifatiukselle.
Sari Palosaari

Sari Palosaari (s. 1974 Kemi) on Helsingissä asuva ja työskentelevä kuvataiteilija, jonka tuotantoon kuuluu veistoksia, installaatioita ja liikkuvaa kuvaa. Keskeisiä teemoja Palosaaren taiteellisessa työssä ovat aika, tila ja materia, sekä katsojan, esineiden ja tilan välille syntyvä vuorovaikutus. Palosaaren teokset ovat paikkaan reagoivia. Paikalla ja arkkitehtuurilla on taiteilijan mukaan tärkeä merkitys teosten toteutuksessa. Palosaaren kiinnostuksen kohteena ovat muun muassa tavat, joilla arkkitehtuuri rakentaa merkityksiä.
Palosaaren tuotantoon kuuluu myös julkisen tilan taidetta, kuten Meilahden Siltasairaalaan vuonna 2023 toteutettu veistosinstallaatio Bodies between Architecture. Porvooseen Hellberginmäelle Palosaari on toteuttanut teräksestä ja valosta ilmavirran pyörrettä kuvaavan veistosinstallaation Draft (2021).
Palosaari valmistui Kuvataiteen maisteriksi Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa vuonna 2015. Hän on aiemmin tehnyt maisterin tutkinnon myös Taideteolliseen korkeakouluun, josta hän valmistui vuonna 2000. Palosaaren yksityisnäyttelyitä on vuodesta 2002 lähtien ollut esillä Suomessa ja Romaniassa. Vuodesta 2011 hän on osallistunut yhteisnäyttelyihin muun muassa Espanjassa, Koreassa, Islannissa ja Saksassa. Palosaari valittiin 2008 Raimo Utriaisen taidesäätiön stipendiaatiksi. Vuonna 2016 hänelle myönnettiin Suomen Taideyhdistyksen William Thuring -nimikkopalkinto.
Aiheesta muualla

Palosaaren verkkosivu.
Palosaaren teoksia AV-arkin kokoelmissa.
Palosaaren teoksia Kansallisgallerian kokoelmissa.
Priene

| Priene> Πριήνη |
| --- | --- |
 Prienen arkeologista aluetta.
Sijainti
 Priene
Koordinaatit:  37°39′33″N, 27°17′53″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Güllübahçe, Söke, Aydın
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  n. 350–100 eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Aiheesta muualla
  Priene Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Priene (m.kreik. Πριήνη, Priēnē) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Sen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä nykyistä Aydınin maakunnan Güllübahçea.
Priene oli joonialaisten kreikkalaisten siirtokunta ja alun perin satamakaupunki, joka jäi kuitenkin ajan kuluessa sisämaahan. Se kuului Joonian kreikkalaisten siirtokuntien muodostamaan Joonian liittoon, joka koostui kahdestatoista kaupunkivaltiosta. Kaupunki perustettiin uudelleen noin vuonna 350–334 eaa., ja tässä yhteydessä myös sen paikkaa on voitu siirtää. Tästä ei ole kuitenkaan varmuutta, sillä arkaaisen ja klassisen kauden kaupungin paikkaa ei ole voitu vahvistaa. Kaupungin rauniot ovat uudelleenperustamisen jälkeiseltä ajalta, pääosin hellenistiseltä kaudelta.
Maantiede

Priene sijaitsi Jooniassa tai oikeammin vanhalla Kaarian alueella lähellä rannikkoa ja Maiandros-joen (nyk. Büyük Menderes) suuta. Hellenistisen kauden Prienen kaupunkikeskus sijaitsi Mykale-vuoren (nyk. Samsun Dağı, Dilek Dağı) kaakkoisrinteessä. Sen läheltä virtasi pienempi Gaison- tai Gaisos-joki. Paikka sijaitsi alun perin rannikolla, mutta Maiandroksen suiston liettymisen seurauksena se jäi vuosisatojen kuluessa sisämaahan.
Prienen akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi Mykale-vuoreen kytkeytynyt matalampi, eteläpuolelta erittäin jyrkkärinteinen kukkula nimeltä Teloneia. Alakaupunki sijaitsi sen eteläpuolen loivemmassa alarinteessä. Kaupunginmuurien sisään jäi noin 37 hehtaarin kokoinen alue. Siitä noin 15 hehtaaria oli asutuksen käytössä, ja sen arvioidaan käsittäneen noin 500 asuintaloa.
Kaupungilla oli kaksi satamaa. Toisena satamana toimi Naulokhon (Naulokhos). Merenlahden umpeen liettymisen seurauksena Prienen seutu on nykyisin sisämaata. Nykyisin kaupunki on jo noin 12–13 kilometrin päässä rannikosta.
Prienen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 100–200 neliökilometriä. Siihen kuului Maiandros-joen suun pohjoispuoli, Naulokhonin lisäksi ainakin osa Mykale-vuoresta sekä vuorella kaupungista koilliseen sijainnut Joonian liiton keskus Panionion. Pohjoisessa Prienen alue rajautui ainakin 300-luvulla eaa. Efesoksen poliksen alueeseen ja lännessä Thebain alueeseen.
Historia > Varhaishistoria ja arkaainen kausi

Priene asutettiin 1000-luvulla eaa. Kreikkalaisen perinteen mukaan kaupungin perusti Aipytos, Neileuksen poika ja Ateenan kuninkaan Kodroksen pojanpoika. Myöhemmin sinne tuli lisää siirtokuntalaisia, joita johti boiotialainen Filotas, ja siksi kaupunkia kutsuttiin myös Theban Kadmeiaan viittaavalla nimellä Kadmē (Κάδμη). Boiotialaisten osallistumisesta huolimatta Priene luettiin yhdeksi Joonian liiton kahdestatoista kaupungista (dodekapolis). Liiton keskus Panionion sijaitsi Prienen alueella ja oli ainakin osaksi sen hallinnassa, ja kaupungilla oli näin tärkeä osa liiton uskonnollisten menojen suorittamisessa, kuten Panionia-juhlan järjestämisessä.
Varhaishistoriassaan Priene kärsi kimmerialaisten hyökkäyksistä. Lyydia valtasi kaupungin 600-luvulla eaa. kuningas Ardyksen johdolla. Kun Kyyros II kukisti Kroisoksen, myös Priene päätyi Persian vallan alle. Persialaiset kohtelivat kaupunkia huonosti, ja Herodotos kertoo, että prieneläiset olisi myyty orjiksi. Joka tapauksessa kaupunki menetti persialaiskaudella merkitystään. Priene vaikuttaa kuitenkin olleen jälleen olemassa vuonna 494 eaa., jolloin se osallistui Joonian kapinan aikaiseen Laden taisteluun 12 laivalla.
Prienestä oli kotoisin Bias, joka luettiin yhdeksi Kreikan seitsemästä viisaasta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Priēneus (Πριηνεύς), Prianeus (Πριανεύς) ja Priēnios (Πριήνιος).
Historia > Varhainen klassinen kausi

Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Priene kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–442/441 eaa. ja vielä ainakin 425/424 eaa. Noihin aikoihin Miletos ja Samos kiistelivät Prienen omistuksesta, ja Prieneä on saatettu pitää niiden alaisena kaupunkina. Miletoksen jäätyä tappiolle kiistassa miletoslaiset pyysivät apua Ateenasta. Tämä johti Ateenan hyökkäykseen Samokselle vuonna 440/439 eaa. Vuonna 398/397 eaa. prieneläiset avustivat spartalaista Derkylidasta tämän sotaretkellä Maiandroksen alueella. Vanhan Prienen valtiomuotoa ei tunneta.
Tutkijoiden konsensusnäkemyksen mukaan prieneläiset hylkäsivät kaupunkinsa noin vuonna 391/390 eaa., jolta vuodelta on viimeinen merkintä vanhasta kaupungista. Kaupungin asukkaat siirtyivät Naulokhoniin, joka toimi tämän jälkeen jonkin aikaa prieneläisten poliksena. Panionia-juhlat siirrettiin jossakin vaiheessa Prienen alueelta Efesokseen, mutta palautettiin Panionioniin 300-luvulla eaa., erään ehdotuksen mukaan vuonna 373 eaa.
Historia > Myöhemmältä klassiselta kaudelta myöhäisantiikkiin

Priene perustettiin uudelleen sen nykyisin tunnetulle paikalle eri teorioiden mukaan jo noin 350 eaa. tai viimeistään 334 eaa. Erään teorian mukaan kaupunkia olisi siirretty ja tämä olisi tapahtunut Mausoloksen kehotuksesta. Jälkimmäisessä ajoituksessa uudelleenperustaminen liitetään puolestaan Aleksanteri Suuren sotaretkeen, joka ulottui alueelle juuri kyseisenä vuonna. Aleksanteri, joka asui Prienessä jonkin aikaa sotaretkellään, ainakin rahoitti tuolloin kesken olleen Athenen temppelin rakennuttamisen loppuun sekä myönsi kaupungille verovapauden.
Tutkijat ovat erimielisiä kaupungin myöhemmän ja aikaisemman sijainnin suhteesta. Aiemmin on usein ajateltu, että kaupunki siirrettiin eri paikkaan. Tämä perustuu kaupungin alkuperäisiin arkeologisiin kaivauksiin, joissa ei löydetty mitään merkittäviä jäänteitä samalta paikalta ennen klassisen kauden loppua. Nykyisin on kuitenkin esitetty teorioita, että kaupunki olisi sittenkin perustettu uudelleen vanhalle paikalleen. Kaupungin siirtoa ei mainita antiikin kirjallisissa lähteissä, ja uudemmissa kaivauksissa on saatu joitakin viitteitä siitä, että kaupungin paikka olisi sittenkin saattanut säilyä samana.
Uudelleenperustettu Priene vaikuttaa olleen demokratia, ja siellä tiedetään olleen bule eli neuvosto ja ekklesia eli kansankokous. Viroista tiedetään nimeltä ainakin prytani (prytanis), sihteeri (grammateus), stefaneforos ja timukhos. Kaupunki löi omaa pronssirahaa 300-luvun eaa. lopulta lähtien.
Suuri osa Prienestä vaikuttaa palaneen ja jääneen hylätyksi 100-luvulla eaa. Se säilyi kuitenkin olemassa läpi roomalaisen kauden, mutta alkoi taantua Maiandros-joen suiston liettymisen vuoksi. Strabonin mukaan kaupunki oli hänen aikanaan päätynyt jo 40 stadioninmitan eli noin seitsemän kilometrin päähän rannikosta. Priene oli olemassa edelleen varhaisella kristillisellä ja bysanttilaisella kaudella, jolloin kaupunkiin rakennettiin kirkkoja ja se oli Efesoksen alaisuudessa ollut piispanistuin. Kaupungin koko kuitenkin pieneni puoleen antiikin aikaisesta.
Historia > Kaivaukset

Prieneä tutki ensimmäisenä Society of Dilettanti vuosina 1764–1766 ja 1811–1812 sekä 1868–1869, jolloin suoritettiin ensimmäiset varsinaiset kaivaukset. Niitä johti Richard Popplewell Pullan, ja ne keskittyivät Athenen temppelin ympäristöön.
Laajempia kaivauksia kaupungissa suorittivat saksalaiset arkeologit vuosina 1895–1898. Niissä kaupungin ruutuasemakaava ja julkiset rakennukset tutkittiin tarkasti. Löytyneiden piirtokirjoitusten perusteella saatiin hyvä kuva kaupungin elämästä hellenistisellä kaudella. Kaivauksia johtivat muun muassa Carl Humann ja Theodor Wiegand.
Myöhemmin kaivauksia on jatkanut Saksan arkeologinen instituutti. Nykyisin Prienen rauniot ovat yksi koko Vähän-Aasian parhaiten säilyneitä kreikkalaisaikaisen kaupungin raunioita.
Rakennukset ja löydökset

Prienestä löydetyt rakennusjäänteet ovat suurimmaksi osaksi peräisin heti kaupungin perustamisen ajalta tai sen jälkeisiltä kahdelta vuosisadalta. Kaupungin alueesta on kaivettu noin kolmannes.
Prienen rakennuksista merkittävin ja vanhimpia on Athene Poliaalle omistettu Athenen temppeli. Prienessä oli myös lukuisten muiden jumalten temppeleitä, kuten Demeterille, Zeukselle ja Kybelelle pyhitetyt rakennukset. Parhaiten säilyneisiin rakennuksiin kuuluvat Prienen teatteri ja Buleuterion.
Rakennukset ja löydökset > Akropolis

Prienen akropolis oli ympäröity pohjois-, itä- ja länsisivuilta muureilla, jotka oli varustettu neliskulmaisilla torneilla. Eteläsivulta akropoliin rinne oli niin jyrkkä, ettei se tarvinnut muuria. Muurit on ajoitettu noin vuosiin 350–340 eaa. Ne ovat säilyneet poikkeuksellisen hyvin, parhaimmillaan jopa kahdeksan metrin korkeudelta. Muurien paksuus oli keskimäärin kaksi metriä. Suurin osa torneista oli umpinaisia, mutta osa toimi vartiotiloina.
Linnoitteita lukuun ottamatta akropoliilla ei ollut juurikaan muita rakennuksia. Akropolis oli yhdistetty alakaupunkiin kapeilla kallioon hakatuilla portailla. Ne saivat alkunsa kukkulan juurelta sen itäpuolelta.
Akropolista on linnoitettu myös bysanttilaisella kaudella, jolta ajalta siellä on muun muassa yhden pyöreän tornin jäänteet.
Rakennukset ja löydökset > Alakaupungin muurit ja asemakaava

Myös alakaupunki oli ympäröity muureilla, jotka ovat säilynyt suhteellisen hyvin koko matkaltaan. Ne on ajoitettu samaan aikaan kuin akropoliin muurit eli vuosiin 350–340 eaa. Muuri oli suunnilleen puolikaaren muotoinen ja kiersi alakaupungin eteläkautta päättyen kummassakin päässä akropoliin jyrkkään rinteeseen. Siinä oli kolme porttia, niin kutsutut Itäportti ja Kaakkoisportti eli Lähdeportti itäsivulla sekä Länsiportti länsisivulla. Myös alakaupungin muureissa oli torneja, joista yksi suojasi Kaakkoisporttia. Muuria on säilynyt parhaimmillaan noin kahdeksan metrin korkeudelta.
Alakaupunki oli rakennettu Hippodamoksen nimiin laitetussa asemakaavassa eli ruutuasemakaavassa. Pääkadut kulkivat akropoliin etelärinteen suuntaisesti eli itä-länsisuuntaisesti. Niistä tärkeimpiä oli neljä, ja saksalaiset arkeologit ovat antaneet niille nimet, joita käytetään tutkimuksessa. Pohjoisin on Teatterikatu (saks. Theaterstrasse), ja se sai alkunsa kaupunginmuurin Koillisportilta ja kulki teatterin eteläpuolitse kaupungin länsilaidalle. Toinen oli Athenen katu (Athenastrasse), joka johti Athenen temppelille. Kolmas oli Länsiportin katu (Westthorstrasse), jota voidaan pitää kaupungin pääkatuna. Sen leveys oli noin 5,6 metriä, ja se kulki agoran pohjoispuolelta ja johti Länsiportille. Neljäs ja eteläisin oli Lähdeportin katu (Quellenthorstrasse), joka kulki agoran eteläpuolelta ja johti Kaakkoisportille eli Lähdeportille. Pohjois-eteläsuuntaiset poikkikadut kulkivat rinteen vastaisesti, ja siksi niissä oli usein porrastuksia.
Asemakaavassa korttelien koko oli noin 35,4 × 47,2 metriä, eli noin 120 × 160 jalkaa. Kussakin korttelissa oli tyypillisesti kahdeksan asuintaloa. Rinteestä johtuen kortteleiden muodostaminen vaati paljon pengertämistä. Tasaisemmat alueet oli varattu julkisille rakennuksille.
Rakennukset ja löydökset > Agora ja sen ympäristö

Prienen keskeisin paikka oli agora, jossa ihmiset kävivät kauppaa, kohtasivat ja viettivät juhliaan. Agora oli suorakulmainen, ja sitä reunustivat itä-, etelä- ja länsisivuilta stoat eli pylväskäytävät ja kauppahuoneet. Pohjoissivulta agora avautui Länsiportin kadulle. Itäsivu yhdistyi myöhemmässä vaiheessa Zeuksen pyhäkköalueeseen. Agoraa ympäröivät rakennukset tehtiin 200–100-luvuilla eaa. Pausanias kuvasi sitä tyypilliseksi joonialaiseksi agoraksi.
Agoran keskellä oli alttari, joka oli todennäköisesti omistettu Hermeelle. Sen koko oli noin 6,2 × 5,2 metriä. Aukiolla oli myös useita patsaita ja eksedroja. Patsaista on säilynyt lähinnä niiden jalustat.
Pyhä stoa
Agoran pohjoispuolella, kadun toisella puolella, sijaitsi niin kutsuttu Pyhä stoa. Se rakennettiin noin vuonna 160–150 eaa. Stoan pituus oli noin 116 metriä. Se edusti julkisivultaan, jossa oli 49 pylvästä, doorilaista tyyliä. Sisäosissa 24 joonialaista pylvästä jakoi stoan kahteen laivaan. Takaosassa oli 15 huonetta. Pyhää stoaa käytettiin muun muassa kaupunginarkistona, ja sen seinien osista on löydetty lukuisia piirtokirjoituksia.
Buleuterion
Buleuterioniksi kutsuttu rakennus sijaitsi Athenen kadun varrella Pyhän stoan pohjoispuolella. Se rakennettiin noin vuonna 200 eaa. Buleuterion oli lähes neliönmuotoinen rakennus, jonka kolmella sivulla oli penkkirivit. Niissä oli tilaa noin 600–700 hengelle. Salin keskellä oli alttari. Katto oli tuettu pilarein. Rakennusta pidetään bulen eli neuvoston kokouspaikkana eli buleuterionina, mutta sen suuren koon perusteella se on voinut toimia myös ekklesian eli kansankokouksen kokouspaikkana eli ekklesiasterionina. Rakennus on säilynyt nykyaikaan poikkeuksellisen hyvin, ja sitä on pidetty erinomaisena esimerkkinä lajityypistään.
Prytaneion
Prytaneioniksi tulkittu rakennus sijaitsi heti buleuterionin itäpuolella. Se toimi kaupungin johtavien virkamiesten kokoontumispaikkana ja pitohuoneena. Prytaneion rakennettiin alun perin hellenistisellä kaudella noin vuonna 180 eaa. ja uusittiin roomalaisella kaudella viimeistään noin 150 jaa. Rakennuksen keskiössä oli roomalaisessa vaiheessa kivetty peristyylipiha. Sen kaakkoiskulmassa oli paikka hestia-tulelle eli pyhälle liedelle. Nykyaikaan rakennus on säilynyt huonosti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Priene Wikimedia Commonsissa
Ταξίδι στην αρχαία Πριήνη (Arkistoitu – Internet Archive). 3D-mallinnus Prienen kaupungista. (kreikaksi)
Maiandros-joen suun liettyminen ja rannikon siirtyminen Prienen, Miletoksen ja Myuksen seudulla arkaaiselta kaudelta hellenistiselle kaudelle, myöhäisantiikkiin ja nykyaikaan tultaessa.
Prienen akropolis sekä Athena Poliaan temppelin uudelleenpystytettyjä joonialaisia pylväitä.
Prienen arkeologista aluetta.
Prienen lyömä pronssiraha, n. 290–270 eaa.
Afroditen patsas Prienestä, 200/100-luku eaa. Istanbulin arkeologinen museo.
Kaavakuva Prienen kaupungista.
Athene Poliaan temppelin rauniot.
Demeterin ja Koren pyhäkön rauniot.
Egyptiläisten jumalten pyhäkön rauniot.
Prienen agoraa, taustalla Pyhän stoan rauniot.
Buleuterionin rauniot.
Teatterin rauniot.
Länsiportin katu, näkymä itään.
Bysanttilaisaikaisen basilikakirkon jäänteitä.
Objektisuhdeteoria

Objektisuhdeteoria (engl. object relations theory), joskus myös kohdesuhteiden teoria, korostaa tarpeentyydytyksen (klassisen psykoanalyysin viettien) asemasta (ihmis)suhteita. Objektisuhdeteoria kehittyi brittiläisen psykoanalyysin piirissä (Melanie Klein, Donald W. Winnicott); käsitteen muotoili psykoanalyytikko Ronald Fairbairn vuonna 1952. Objektisuhdeteorian keskeisenä kysymyksenä on se, kuinka aikaisemmat kokemukset merkityksellisten ihmisten kanssa ovat edustettuina minän, toisten, sekä minän ja toisten välisten suhteiden piirteinä.
Kalifornian yliopisto (Los Angeles)

| Kalifornian yliopisto, Los Angeles |
| --- | --- |
  

Motto:  Let there be light
Perustettu:  1919
Henkilökunta:  26 139
Opiskelijoita:  38 476
Sijainti:  Los Angeles, Kalifornia  Yhdysvallat
Sivusto:  www.ucla.edu
Sisääntulokyltti kampusalueelle.
Powell-kirjasto.
Kalifornian yliopisto Los Angelesissa (University of California, Los Angeles eli UCLA) on julkinen Kalifornian yliopiston kampusyliopisto. Se sijaitsee Westwoodissa, läntisessä Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalifornian yliopisto (Los Angeles) Wikimedia Commonsissa
Kuuvan kanava

Kuuvan kanava
Kuuvan kanava on Inarijärven koillisosassa Pisterniemessä, Partakosta itään Vasikkaselän ja Suolisvuonon välillä sijaitseva kanava. Se on Suomen pohjoisin kanava. Tämän noin 200 metriä pitkän ja vähintään neljä metriä leveän kanavan kaivoi yksistään lapiolla inarilainen Matti Kuuva 1900-luvun alussa. Kanava on kaksiosainen, sillä kannaksen keskellä on pitkähkö lampi, jonka molemmista päistä kanava jatkuu. Kanavan kaivutyöhön meni aikaa noin kymmenen vuotta, ja Kuuva ryhtyi urakkaansa, koska kanava lyhensi valmistuttuaan hänen edestakaista venematkaansa noin 20 kilometrillä. Myöhemmin Kuuva hankki tuloja keräämällä maksuja kanavan muilta käyttäjiltä.
Nykyisin kanava on edelleen päivittäisessä käytössä ja ajettavissa läpi moottoriveneelläkin. Kanavan kunnostamista on harkittu.
Mona Lisa Smile

| Mona Lisa Smile |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mike Newell
Käsikirjoittaja:   Lawrence Konner  Mark Rosenthal 
Tuottaja:  Elaine Goldsmith-Thomas
Säveltäjä:  Rachel Portman
Kuvaaja:  Anastas Michos (käännä suomeksi)
Leikkaaja:  Mick Audsley
Pääosat:   Julia Roberts  Kirsten Dunst  Julia Stiles  Maggie Gyllenhaal  Ginnifer Goodwin  Dominic West  Juliet Stevenson  Marcia Gay Harden 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Italia 
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix Ivi.ru Xfinity Streampix
Ensi-ilta:  2003
Kesto:  117 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mona Lisa Smile on Mike Newellin ohjaama, Lawrence Konnerin ja Mark Rosenthalin käsikirjoittama elokuva vuodelta 2003. Pääosissa näyttelevät Julia Roberts ja Kirsten Dunst.
Robertsille maksettiin 25 miljoonaa dollaria elokuvan pääosassa esiintymisestä. Se on suurin naisnäyttelijälle koskaan maksettu palkkio yksittäisestä roolisuorituksesta. Palkkio vastasi 40 prosenttia elokuvan tuotosta Yhdysvalloissa.
Juoni

Nuori opettaja Katherine Watson (Roberts) saapuu opettamaan taidehistoriaa maineikkaaseen Wellesleyn tyttökouluun vuonna 1953 kyseenalaistaen perinteiset sukupuoliroolit. Hänen liberaali ajattelunsa törmää koulun konservatiiviseen perinteeseen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Julia Roberts  | … |  Kahterine Watson   |
|  Kirsten Dunst  | … |  Betty Warren   |
|  Julia Stiles  | … |  Joan Brandwyn   |
|  Maggie Gyllenhaal  | … |  Giselle Levy   |
|  Ginnifer Goodwin  | … |  Connie Baker   |
|  Dominic West  | … |  Bill Dunbar   |
|  Juliet Stevenson  | … |  Amanda Armstrong   |
|  Marcia Gay Harden  | … |  Nancy Abbey   |
|  John Slattery  | … |  Paul Moore   |
Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mukaan elokuvaa on kutsuttu naisten versioksi Kuolleiden runoilijoiden seurasta (1989), mutta tarina tarjotaan liian valmiiksi pureskeltuna ja yllätyksettömänä, Julia Robertsin kuuluisaan hymyyn luottavana hattarankevyenä viihdefilminä ja pikkusievänä tapainkuvauksena. Helsingin Sanomien Helena Ylänen kirjoitti Mona Lisa Smilen olevan vahvojen jännitteiden varaan pingotettu draama ”kultaiseen häkkiin suljetuista naisista”. Hänestä Roberts on roolissaan sujuva, mutta mallioppilaita esittävät Kirsten Dunst ja Julia Stiles tekevät latautuneet nuorten naisten muotokuvat.
Valkoinen riisi

Valkoinen riisi on riisityyppi, jonka jyvät on hiottu valkoisiksi, jolloin uloimmat kerrokset on poistettu. Valkoinen riisi sisältää ruskeaa riisiä 
eli täysjyväriisiä enemmän rautaa, foolihappoa ja B1-, B2- ja B3-vitamiineja, kun taas täysjyväriisi sisältää enemmän B6-vitamiinia, magnesiumia, sinkkiä, kaliumia ja kalsiumia. Valkoisessa riisissä on vähemmän lektiiniä ja fytiliinihappoa ja täten valkoisen riisin ravinteet imeytyvät elimistöön paremmin. 100g valkoista riisiä sisältää energiaa 129 kcal, rasvaa 0,28 g, hiilihydraatteja 27,9 g ja proteiinia 2,66 g. Valkoista riisiä on saatavana Reilun kaupan luomutuotteena. Osa valkoisesta riisistä on basmatiriisiä. Valkoista riisiä on myös jasmiiniriisinä. Myös puuroriisi on joskus valkoista riisiä. Se sopii puurojen lisäksi myös leivontaan ja jälkiruokien valmistukseen.
Antti Heikki Pesonen

Antti Heikki Pesonen (s. 1. maaliskuuta 1982, Vantaa) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka on tunnettu erityisesti elokuva- ja televisiotöistään. Pesonen on saanut tunnustusta niin lyhytelokuvistaan, pitkistä elokuvistaan kuin televisiosarjoistaan. Hänet on palkittu Jussi-palkinnolla ja Risto Jarva -palkinnolla.
Varhainen elämä ja koulutus

Pesonen syntyi Vantaalla ja kasvoi lähiössä. Hän valmistui elokuvaohjaajaksi Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta loppuvuonna 2012.