stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lepakkolinna
Elokuvan esitykset ja vastaanotto

Televisioelokuva ensiesitys televisiossa oli MTV:llä 29. maaliskuuta 1980. Elokuva esitettiin uusintana MTV:llä 13. maaliskuuta 1982. Toinen uusinta oli MTV3-kanavalla 23. lokakuuta 1999 MTV-Viihteen parhaimmat palat -teemaviikonlopun aikana. Elokuva on myös julkaistu viihderyhmä Kivikasvojen vuonna 2005 julkaistussa DVD-kokoelmassa Kivikausi I–II, jonka julkaisijana toimi Pan Vision.
Lepakkolinnan sisäkohtaukset kuvattiin MTV:n studiolla, joihin lavastuksen oli tehnyt Reino Helkesalo. Ulkokohtaukset kuvattiin Suomenlinnassa. Sajakorven kertoman mukaan osa ulkokohtauksista kuvattiin 15 asteen pakkasessa.
Elokuva kohahdutti ja pelästytti ensiesityksen aikaan sen ajan nuorempia television katsojia. Ismo Sajakorven kertoman mukaan Georg Dolivon esittämä Kreivi Dracula oli lapsille ”liian pelottava”. Dolivo on itse kertonut muun muassa tapahtuman, kun hän melko pian elokuvan ensiesityksen jälkeen oli tullut ruokakaupasta, ja kohtasi kadulla kaksi nuorta poikaa, jotka olivat tuijottaneet Dolivoa, jonka seurauksena he kauhistuivat ja juoksivat kirkuen karkuun. Dolivon esittämää Draculaa on verrattu näyttelijä Christopher Leen esittämään Dracula-hahmoon.
Juoni

Uudenvuodenaattona 1864 Transylvaniassa vietetään uudenvuodenjuhlaa. Juhlijoiden joukossa on myös pastori Isä Buffo ja ranskalainen tiedemies Pierre Pasteau (viittaus Louis Pasteuriin), jotka ovat lähteneet selvittämään onko Transylvaniassa vampyyreja. Vuoden vaihtuessa vuoteen 1865, samana yönä kyläläiset saavat tiedon, että linnassa asuva vampyyri Kreivi Dracula on purrut erästä naista. Buffo ja Pasteau lähtevät Franz Emmerich Straussin, Sylva Dietrichin ja kamarineidon kanssa selvittämään tapausta. He saapuvat Lepakkolinnaan, jossa tapaavat Kreivi Draculan (Vampyyrin) ja hänen hovimestarinsa Frakensteinin. Ryhmä jää asumaan linnaan ja tutkimaan tapausta.
Ryhmän vierailun aikana ryhmän vieraista Isä Buffo, kamarineito ja Sylva Dietrich joutuvat Kreivi Draculan uhreiksi. Franz selvittää, että vampyyrin saa tapettua lyömällä puuseipään sydämeen. Kreivi Draculan nukkuessa hautaholvissa arkussaan Franz lyö puuseipään. Samaan aikaan Pierre Pasteau keksii valkosipulia sisältävän seerumin, jolla hän saa henkiin Kreivi Draculan uhreiksi joutuneet ryhmäläiset. Pasteaun pelastettua Franzin kanssa ryhmäläiset Kreivi Dracula saapuu hautaholviin, jolloin selviää että arkussa ollut Dracula, johon Franz iski puuseipään olikin vahakuva. Paikalle saapuu juopunut Frakenstein. Dracula vaatii Frakensteinia viemään ryhmäläiset vankilaan odottamaan kuolemaansa, kunnes Franz saa suostuteltua Frakensteinin olla tottelematta Draculaa. Lopulta Dracula ja Frankenstein aloittavat kaksinkamppailun, jonka yhteydessä Pasteau iskee valkosipuliseerumia sisältävän piikin Draculan kylkeen. Tämän seurauksena Dracula liikkuu peruuttaen arkkuunsa, ja kuolee. Elokuvan lopussa Franz kertoo tarinan mitä hänelle ja ryhmän muille jäsenille tapahtui.
Näyttelijät

| Pääosissa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Georg Dolivo  | … |  Kreivi Dracula (vampyyri), Franzin vanhin lapsi   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Petra Frey  | … |  kamarineito   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Ilkka Hemming  | … |  Isä Buffo   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Maija Lokka  | … |  Sylva Dietrich   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Martti Liimo  | … |  Frakenstein   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Risto Mäkelä  | … |  Sigismund Köllö, majatalon isäntä   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Ismo Sajakorpi  | … |  Franz Emmerich Strauss   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Matti Siitonen  | … |  Pierre Pasteau   |  |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

KenNetti: Lepakkolinna (arkistoitu sivu)
Lepakkolinnassa Georg Dolivon esittämä Kreivi Dracula pelästytti erityisesti nuorempia televisionkatsojia.
Harriet Nordlund

| Harriet Nordlund> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Gerd Harriet Linnéa Nordlund
Syntynyt: 20. syyskuuta 1954 Nautijaur, Jokimukka, Ruotsi
Kuollut: 19. huhtikuuta 2023 (68 vuotta) Ekerö, Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  kirjailija, näyttelijä, käsikirjoittaja
Puoliso:  Gustav Levin
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Palkinnot
 Biret Elle -muistopalkinto (2009) Såhkie-kunnianpalkinto (2016) Ubmejen Biejvieh -kunnianpalkinto (2016) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gerd Harriet Linnéa Nordlund (20. syyskuuta 1954 Nautijaur, Jokimukka, Ruotsi – 19. huhtikuuta 2023 Ekerö, Tukholma, Ruotsi) oli luulajansaamelainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja kirjailija. Nordlund oli myös yksi Dálvadis-teatterin perustajista, kun teatteri perustettiin vuonna 1971. Sen lisäksi hän toimi Beaivváš Sámi Našunálateáhterin teatterijohtajana vuosina 2003–2006.
Elämäkerta

Gerd Harriet Linnéa Nordlund syntyi 20. syyskuuta 1954 Nautijaurissa, Jokimukassa, Ruotsissa. Hänen vanhemmat olivat porosaamelaisia. Hän oli vain 7-vuotias, kun hänet lähetettiin asuntolakouluun Pohjois-Ruotsiin.
Nordlund alkoi kirjoittaa jo nuorena. Esimerkiksi hänen 15-vuotiaana kirjoittama dialogi Samtal med dig esitettiin Ruotsissa Sveriges Radio TV1:n televisiokanavalla vuonna 1969. 17-vuotiaana Nordlund muutti Tukholmaan opiskelemaan teatteritaidetta. Siellä hän kävi Valtion näyttämökoulua (ruots. Statens scenskola) vuosina 1973–1976.
1980-luvusta lähtien Harriet Nordlundin puoliso oli ruotsalainen näyttelijä Gustav Levin (s. 1952). Heille syntyi kaksi tytärtä: ensimmäinen vuonna 1982 ja toinen vuonna 1985.
Ura

Nordlund työskenteli näyttelijänä monessa teatterissa, kuten Orionteaternissa, Turteaternissa, Uppsalan kaupunginteatterissa, Gottsunda Teaternissa, Norrbottensteaternissa, Tukholman kaupunginteatterissa, Dálvadis-teatterissa ja Beaivváš Sámi Našunálateáhterissa. Myöhemmin Nordlund työskenteli Gävlen kansanteatterissa. Keväällä 2009 hän aloitti työtä Jokimukan kulttuuri- ja vapaa-aikapäällikkönä.
Nordlund sovitti ainakin 14 näytelmää ja kirjoitti itse seitsemän. Vuosina 1971–1985 hän työskenteli Dálvadisteatterin taiteellisena johtajana ja vuosina 2003–2006 Beaivváš Sámi Našunálateáhterin teatterijohtajana. Näiden lisäksi Nordlund toimii myös juontajana elokuussa 1990 Ruotsin Sveriges Radio P1 Sommar-radio-ohjelmassa.
Palkintoja ja tunnustuksia

Vuonna 2009 Nordlund voiti Biret Elle -muistopalkinnon rajojen ylittävästä työstään, joka edisti saamelaiskulttuuria. Vuonna 2016 hän voitti samoista syistä sekä Såhkie-kunnianpalkinnon että Ubmejen Biejvieh -kunnianpalkinnon.
Vuonna 2017 Nordlund ja toinen saamelainen kirjailija, Ann-Helen Laestadius, olivat ehdolla Norrland-palkinnon saajiksi lasten- ja nuortenkirjallisuuden kategoriassa yhdessä Madeleine Bäckin, John Holmvallin ja Mirja Ungen kanssa. Palkinnon voitti Ann-Helen Laestadius kirjastaan Tio över ett.
Filmografia (valikoitu) > TV-sarjat tai -elokuvat

1975 – Långtradarchaufförens berättelser
1982 – Profeten i Pajala
1997 – Hästen och tranan
Filmografia (valikoitu) > Elokuvat

1991 – Önskas
1997 – Larmar och gör sig till
Käännös suomeksi
Chicago Bulls

| Chicago Bulls |
| --- | --- |

Konferenssi:  Itäinen
Divisioona:  Keskinen
Perustettu:  26. tammikuuta 1966
Historia:  Chicago Bulls 1966–
Areena:  United Center
Kotipaikka:  Chicago, Illinois
Värit:  punainen, musta          
Omistaja(t):  Jerry Reinsdorf
Toimitusjohtaja:  Mark Eversley
Päävalmentaja:  Billy Donovan
Yhteistyöseura:  Windy City Bulls
Mestaruudet:  6 (1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998)
Konferenssin mestaruudet:  6 (1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998)
Divisioonan mestaruudet:  9 (1975, 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998, 2011, 2012)
Kotisivu:  https://www.nba.com/bulls
Chicago Bulls on chicagolainen National Basketball Associationissa (NBA) pelaava koripalloseura. Bulls perustettiin vuonna 1966, ja se pelaa itäisen konferenssin keskisessä divisioonassa. Bulls pelaa kotiottelunsa United Centerissä.
Bullsin suurin menestyskausi ajoittuu 1990-luvulle, jolloin seura nosti NBA:n suosiota maailmanlaajuisesti. Kyseinen ajanjakso tunnetaan yhtenä NBA:n historian suurimmista dynastioista: Bulls voitti vuosien 1991–1998 välillä kuusi mestaruutta kahdessa kolmen peräkkäisen mestaruuden jaksossa. Kaikkia mestaruuksia olivat voittamassa Hall of Fame -jäsenet Michael Jordan, Scottie Pippen ja valmentaja Phil Jackson. Bulls on ainoa useamman NBA-mestaruuden voittanut seura joka ei ole hävinnyt finaalisarjassa kertaakaan.
Bulls voitti kaudella 1995–1996 72 runkosarjaottelua, mikä oli NBA:n ennätys, kunnes Golden State Warriors voitti yhden ottelun enemmän 20 vuotta myöhemmin. Bulls oli NBA-historian ensimmäinen yli 70 runkosarjavoittoa ottanut seura ja ainoa Warriorsin ennätykseen asti. Useat asiantuntijat ja analyytikot pitävät kauden 1995–1996 Bullsia yhtenä NBA:n historian parhaista joukkueista.
Michael Jordan ja Derrick Rose ovat kumpikin voittaneet Bulls-pelaajina NBA:n arvokkaimman pelaajan palkinnon, Jordan viidesti ja Rose kerran.
Bullsilla on ollut erityinen kilpailuasetelma Detroit Pistonsin, New York Knicksin ja Miami Heatin kanssa. Bulls–Pistons-kilpailuasetelma sai huomattavaa mediahuomiota 1980- ja 1990-lukujen taitteessa.
Seuran omistaa Jerry Reinsdorf. Chicago Bulls oli vuonna 2023 Forbesin listauksessa maailman 39. arvokkain urheiluseura 4,1 miljardin dollarin arvolla.
Historia

Chicago Bullsin perusti Dick Klein vuonna 1966 ja joukkue osallistui ensimmäiseen kauteensa NBA:ssa 1966–1967. Joukkueen valmentajana toimi Johnny Kerr ja nimekkäimpinä pelaajina olivat Guy Rodgers ja Bob Boozer. Runkosarjan päätteeksi Bulls eteni pudotuspeleihin heti ensimmäisellä kaudellaan. Pudotuspeleissä he kuitenkin hävisivät ensimmäisellä kierroksella St. Louis Hawksille voitoin 3–0. Kauden päätteeksi Bullsin valmentaja Kerr palkittiin vuoden valmentajaksi. Kolmannella kaudella Bullsin menestys jäi hieman heikommaksi, kun joukkue jäi juuri pudotuspelien ulkopuolelle. Kauden puolen välin jälkeen kannattajien kiinnostus laski ja yleisömäärä oli vain 891.  Lisäksi osa otteluista pelattiin Kansas Cityssä. Klein jätti toimitusjohtajan paikan ja palkkasi 76ersin liiketoiminnanjohtajan Pat Williamsin uudeksi toimitusjohtajaksi vuonna 1969. Williams uudisti Bullsin kokoonpanoa tuotuaan joukkueeseen Chet Walkerin ja loi joukkueelle maskotin Benny the Bull. Williamsin ja uuden päävalmentajan Dick Mottan myötä Bulls eteni pudotuspeleihin neljä kautta peräkkäin ja heidän yleisömäärä kasvoi yli kymmeneen tuhanteen.
Historia > 1970-luku ja lopun romahdus

Bulls oli kaudella 1970–1971 lähellä jo päästä pudotuspelin ensimmäiseltä kierrokselta jatkoon, kun se hävisi Los Angeles Lakersille otteluvoitoin 4–3. Kauden päätteeksi valmentaja Motta palkittiin kauden parhaana valmentajana. Sama toistui myös kauden  1972–1973 pudotuspeleissä, jossa Bulls kohtasi jälleen Lakersin.Williams jätti toimitusjohtajan paikkansa ja siirtyi Atlantaan vuonna 1973. Valmentaja Motta otti nyt valmennuksen lisäksi vastuun myös toimitusjohtajan tehtävistä. Bullsin menestys jatkui hieman paremmin kaudella 1973–1974, kun joukkue sijoittui läntisessä konferenssissa toiseksi. Bulls eteni Norm Van Lierin, Jerry Sloanin ja Bob Loven johdolla myös ensimmäistä kertaa jatkoon ensimmäiseltä kierrokselta voitettuaan Detroit Pistonsin otteluvoitoin 4–3. Bullsin matka kuitenkin päättyi toisella kierroksella konferenssien finaaleihin, jossa se hävisi Milwaukee Bucksille suoraan 4–0. Bulls toisti edellisen kauden tuloksen kaudella 1974–1975, jossa se tällä kertaa hävisi pudotuspeleissä Golden Satelle.
Valmentaja Dick Mottan aikakausi tuli kuitenkin päätökseen kaudella 1975–1976, kun Bulls jäi runkosarjassa läntisessä konferenssissa viimeiseksi voitettuaan vain 24 ottelua 82:sta. Kauden jälkeen Mottan tilalle palkattiin Ed Badger. Hänen johdollaan Bulls eteni avauskaudellaan pudotuspeleihin, jossa se kuitenkin hävisi jo ensimmäisellä kierroksella. Toisella kaudella Bulls jäi pudotuspelien ulkopuolelle ja Badgerin pesti päättyi kyseiseen kauteen. Sittemmin Bullsia kävivät valmentamassa Larry Costello ja Scotty Robertson vuosien 1978–1979 välisenä aikana, mutta Bulls ei selvinnyt pudotuspeleihin.
Historia > 1980-luku

Pelaajauransa vuonna 1976 lopettanut Jerry Sloan nousi Bullsin päävalmentajaksi kaudella 1979–1980, oltuaan edelliskauden apuvalmentajana. Sloanin johdolla Bulls menestyi jo paremmin kaudella 1980–1981. Dallas Mavericksin liityttyä NBA:han, neljä joukkuetta vaihtoi konferenssia. Tämän myötä Bulls siirtyi itäiseen konferenssiin. Artis Gilmoren johdolla Bulls selvisi pudotuspeleihin, jossa se eteni välieriin pudotettuaan ensin New York Knicksin otteluvoitoin 2–0. Bulls kuitenkin hävisi Boston Celticsille 4–0. Sloanin seuraava kausi valmentajana meni kehnosti, kun Bulls jäi runkosarjassa itäisen konferenssin lohkossa kolmanneksi viimeiseksi. Loppukaudesta Sloania korvasivat Phil Johnson ja Rod Thorn. Sittemmin Bullsin menestys oli vaatimaton jäätyä ilman pudotuspelipaikkaa.
Historia > Michael Jordanin aikakausi

Kevin Loughery nousi Bullsin valmentajaksi kaudella 1983–1984, mutta ei kyennyt avauskaudellaan viemään joukkuetta pudotuspeleihin. Bullsin menestys oli kuitenkin saamassa uuden käänteen, kun 1984 varaustilaisuudessa he saivat kolmannen varausvuoron Houston Rocketsin ja Portland Trail Blazersin jälkeen. Houston valitsi Hakeem Olajuwonin ja Portland Sam Bowien. Bulls sitä vastoin varasi Michael Jordanin. Avauskausi oli Bullsille kohtalainen, sillä se pääsi pudotuspeleihin, mutta hävisi jo pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Milwaukeelle 3–1. Sitä vastoin Jordan pelasi vakuuttavan kauden tulokkaana. Hän johti joukkuettaan neljässä eri tilastoissa (pisteet, syötöt, levypallot ja riistot). Hänet äänestettiin myös kauden jälkeen vuoden tulokkaaksi.
Kaudeksi 1985–1986 Bullsia uudistettiin uuden omistajan Jerry Reinsdorfin ja toimitusjohtaja Jerry Krausen myötä. He päättivät rakentaa joukkueen Jordanin ympärille ja korvasivat valmentaja Lougheryn Stan Albeckilla. Vaihdos ei kuitenkaan tuottanut kaivattua tulosta ja Albeck sai lähteä ensimmäisen kauden jälkeen. Tilalle tullut Doug Collins onnistui luotsaamaan Bullsin hieman parempaan menestykseen toisella kaudellaan 1987–1988. Bulls oli hankkinut vuoden 1987 varaustilaisuudessa Horace Grantin ja Scottie Pippenin pelioikeudet Seattlelta. Uudella kolmikolla Bulls sijoittui itäisen konferenssin lohkossa kolmanneksi. Pudotuspeleissä se selvitti tiensä toiselle kierrokselle välieriin, voitettuaan ensin Clevelandin 3–2, mutta hävisi sittemmin Detroitille 1–4. Jordan palkittiin kauden päätteeksi arvokkaimmaksi pelaajaksi sekä vuoden puolustuspelaajaksi. Hänestä tuli samalla ensimmäinen pelaaja NBA:ssa, joka on voittanut pistetilaston ja parhaan puolustajan –palkinnon samana kautena.
Bullsin NBA-mestaruudet
| Vuosi | Vastustaja | Tulos | Valmentaja | Finaalien MVP |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 | Los Angeles Lakers | 4–1 | Phil Jackson | Michael Jordan |
| 1992 | Portland Trail Blazers | 4–2 | Phil Jackson | Michael Jordan |
| 1993 | Phoenix Suns | 4–2 | Phil Jackson | Michael Jordan |
| 1996 | Seattle SuperSonics | 4–2 | Phil Jackson | Michael Jordan |
| 1997 | Utah Jazz | 4–2 | Phil Jackson | Michael Jordan |
| 1998 | Utah Jazz | 4–2 | Phil Jackson | Michael Jordan |
Historia > Pudotuspelejä ja Derrick Rose (2008–2016)

Vuoden 2008 varaustilaisuudessa Bulls sai ensimmäisen varausvuoron, johon sillä oli vain 1,7 prosentin todennäköisyys, yksi historian pienimmistä. Bulls käytti varauksensa pelintekijä Derrick Roseen, joka oli seuran tunnetuimpia pelaajia seuraavat kahdeksan kautta.
Kaudeksi 2010–2011 Bullsin päävalmentajaksi siirtyi Tom Thibodeau, joka valmensi seuraa seuraavat viisi kautta. Thibodeaun johdolla Bulls voitti kaudella 2010–2011 62 runkosarjaottelua, eniten koko sarjassa, ja Rose valittiin kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi historian nuorimpana. Thibodeau valittiin NBA:n vuoden valmentajaksi seuran yllettyä ensimmäiseen divisioonamestaruuteensa ja vähintään 50 runkosarjavoiton kauteen sitten Jordanin aikakauden. Itäisen konferenssin loppuotteluissa Bulls hävisi kuitenkin LeBron Jamesin tähdittämälle Miami Heatille 1–4-otteluvoitoin.
Vuonna 2011 Bulls varasi Jimmy Butlerin.
Vuonna 2015 Bullsin päävalmentajana aloitti Fred Hoiberg.
Historia > Uudelleenrakennusvaihe (2017–)

Kesällä 2017 Bulls teki pelaajakaupan, jossa se muun muassa luopui Jimmy Butlerista ja sai tilalle muun muassa Kris Dunnin ja tuoreeltaan varatun Lauri Markkasen. Ennen kauden alkua Bullsin nimipelaajista lähtivät myös muun muassa Rajon Rondo ja Dwyane Wade sekä kauden aikana Nikola Mirotić. Vuoden 2018 varaustilaisuudessa Bulls rakensi joukkuettaan varaamalla Wendell Carterin. Joulukuussa 2018 Hoiberg irtisanottiin, ja päävalmentajana aloitti Jim Boylen, jonka valmennusratkaisut aiheuttivat joukkueessa nopeasti eripuraa.
Bulls teki kesän 2020 aikana suuria, odotettuja muutoksia johtoportaaseensa ja valmennukseensa muun muassa palkkaamalla uudeksi urheilutoimenjohtajakseen Artūras Karnišovasin. Päävalmentajaksi astui Billy Donovan.
Pelaajat > Jäädytetyt numerot

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Chicago Bullsin jäädytetyt numerot ja kunnioitetut henkilöt
| Nro | Henkilö | Pelipaikka/Toimi | Ajanjakso |  |
| 4 | Jerry Sloan | G/SF | 1966–1976 |  |
| 10 | Bob Love | F | 1968–1976 |  |
| 23 | Michael Jordan | SG | 1984–1993, 1995–1998 |  |
| 33 | Scottie Pippen | SF | 1987–1998, 2003–2004 |  |
| — | Phil Jackson | Valmentaja | 1987–1989 (apuvalmentaja) 1989–1998 (päävalmentaja) |  |
| — | Johnny Kerr | Valmentaja Liiketoimintajohtaja Selostaja | 1966–1968 (päävalmentaja) 1973–1975 (liiketoimintajohtaja) 1977–2009 (selostaja) |  |
| — | Jerry Krause | General Manager | 1985–2003 |  |
Pelaajat > Pelaajatilastot

Bullsin tilastohistorian kymmenen parasta NBA:n runkosarjassa. Kursivoidut pelaajat ovat aktiivipelaajia. Tilastot päivitetty 3. heinäkuuta 2018.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut
NBA 2023–2024
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Atlantin | Keskinen | Kaakkoinen | Luoteinen | Tyynenmeren | Lounainen |
| Boston Celtics | Chicago Bulls | Atlanta Hawks | Denver Nuggets | Golden State Warriors | Dallas Mavericks |
| Brooklyn Nets | Cleveland Cavaliers | Charlotte Hornets | Minnesota Timberwolves | Los Angeles Clippers | Houston Rockets |
| New York Knicks | Detroit Pistons | Miami Heat | Oklahoma City Thunder | Los Angeles Lakers | Memphis Grizzlies |
| Philadelphia 76ers | Indiana Pacers | Orlando Magic | Portland Trail Blazers | Phoenix Suns | New Orleans Pelicans |
| Toronto Raptors | Milwaukee Bucks | Washington Wizards | Utah Jazz | Sacramento Kings | San Antonio Spurs |
Tapahtumat: Tähdistöviikonloppu (Tähdistöottelu (MVP)) ·  Rookie Challenge ·  Shooting Stars Competition ·  Skills Challenge ·  Donkkikilpailu ·  Kolmen pisteen heittokilpailu) ·  Varaustilaisuus ·  Loppuottelut (MVP) ·  Pudotuspelit ·  NBA:n kesäliiga
Muut: NBA 50 ·  Ennätykset ·  G-League ·  Europe Live Tour ·  Larry O'Brien Championship Trophy ·  NBA TV ·  NBA Salary Cap ·  WNBA
Bullsin joukkue kaudella 1969–1970.
Michael Jordan, koripallohistorian ikonisimpia pelaajia ja Bullsin menestyskauden avaintekijöitä.
Harvey Pekar

Harvey Pekar.
Harvey Lawrence Pekar (8. lokakuuta 1939 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat – 12. heinäkuuta 2010 Cleveland) oli yhdysvaltalainen underground-sarjakuvien käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten omaelämäkerrallisesta American Splendor -sarjasta.
American Splendor

Pekarin ystävyys Robert Crumbin kanssa johti American Splendorin syntyyn. Sarjakuvasta tehtiin myöhemmin myös samanniminen elokuva. Heistä tuli ystäviä jazzin kautta, ja Crumb oli ensimmäinen piirtäjä, joka piirsi American Splendoria. Sarjakuva dokumentoi Pekarin jokapäiväistä elämää Clevelandissa. Pekar työskenteli virkailijana veteraanisairaalassa eläkepäiviinsä asti kuuluisuutta saatuaankin.
American Splendoria on vuosien varrella piirtänyt moni sarjakuvataiteilija. Pisimpään sen parissa työskennelleitä ja tunnetuimpia ovat muun muassa Crumb, Gary Dumm, Greg Budgett, Spain Rodriguez, Joe Zabel, Gerry Shamray, Frank Stack, Marc Zingarelli ja Joe Sacco. American Splendorin elokuvaversio tuli elokuvateattereihin 2003. Elokuvassa Pekaria esitti Paul Giamatti, ja Pekar esiintyi siinä myös itse. Hän kirjoitti elokuvakokemuksistaan kirjassa American Splendor: Our Movie Year.
Media

1980-luvulla Pekarin menestys sarjakuva-alalla johti kahdeksaan vierailuun Late Night with David Lettermanissä. Hänen esittämänsä kritiikki NBC:n omistajatahoa General Electriciä kohtaan aiheutti kuitenkin sen, ettei häntä enää kutsuttu ohjelmavieraaksi. Pekar toimi myös freelancer-jazz- ja kirjallisuuskriitikkona. Hän voitti useita palkintoja esseistään, joita on julkaistu esimerkiksi radiossa.
Yksityiselämä

Pekar oli naimisissa Karen Delaneyn kanssa vuosina 1960-1972. Hänen kolmas vaimonsa Joyce Brabner on myös sarjakuvien kirjoittaja. Pekar ja Brabner kirjoittivat yhteistyönä kirjan Our Cancer Year, joka kertoo Pekarin taistelusta lymfoomaa vastaan. Kirjan kuvitti Frank Stack.
Pekar asui Clevelandissa vaimonsa ja tyttärensä kanssa kuolemaansa 12. heinäkuuta 2010 saakka.
Teokset

More American Splendor (1987)
The New American Splendor Anthology (1991)
Our Cancer Year (1994)
American Splendor Presents: Bob & Harv's Comics (1996, suom. Bob & Harv -sarjakuvia.  Suomentanut Suom. Jukka Heiskanen. Like, 1997.  ISBN 951-578-486-7 )
American Splendor: Unsung Hero (2003)
American Splendor: The Life and Times of Harvey Pekar  (2003)
American Splendor: Our Movie Year (2004)
Best of American Splendor  (2005)
The Quitter (2005)
Ego & Hubris: The Michael Malice Story (2006)
Macedonia (2006)
American Splendor: Another Day (2007)
Students for a Democratic Society: A Graphic History (2008)
Aiheesta muualla

The Pekar Project (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz  Museum of Modern Art 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Christmas, with Love

| Christmas, with Love Leona Lewis |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2013
 Julkaistu: 29. marraskuuta 2013
 Tuottaja(t): Ash Hoves, Richard Stannard, Leona Lewis
 Tyylilaji: pop, r&b, soul, joulu
 Kesto: 32.46
 Levy-yhtiö: Syco / RCA
Leona Lewisin muut studioalbumit
| Glassheart 2012 | Christmas, with Love 2013 | I Am 2015 |
Singlet albumilta Christmas, with Love
 ”One More Sleep” Julkaistu: 5. marraskuuta 2013
Christmas, with Love on englantilaisen laulaja-lauluntekijän Leona Lewisin joulualbumi ja neljäs studioalbumi. Sen julkaisivat Syco Music ja RCA Records 29. marraskuuta 2013. Albumin työstäminen alkoi helmikuussa 2013, ja sen tuottivat Richard Stannard, Ash Howes sekä Lewis itse. Christmas, with Love sisältää seitsemän tunnettua joululaulua ja kolme uutta kappaletta.
Arvostelut albumista olivat pääasiassa myönteisiä, ja niissä kaikissa kehuttiin sen kolmea uutta kappaletta. Albumia muun muassa kehuttiin ”yhdeksi parhaista nykyajan joulualbumeista”. Julkaisuviikollaan Christmas, with Love ylsi sijalle 25 Britannian albumilistalla, ja se on julkaisuviikollaan Lewisin huonoiten sijoittunut albumi. Seuraavalla viikolla albumi nousi sijalle 13, joka oli sen korkein sijoitus.
Albumin single ”One More Sleep” julkaistiin 5. marraskuuta. Lewis markkinoi singleä useissa eri tilaisuuksissa ja single sijoittui kolmannelle sijalle Britannian singlelistalla. ”One More Sleep” on Lewisin menestynein kappale vuoden 2009 jälkeen, jolloin hänen toisen studioalbuminsa single ”Happy” oli singlelistan toisena.