stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ohjelmiston testaaminen
Testiprosessi > Regressiotestaus

Regressiotestaus on muutetun järjestelmän tai komponentin uudelleentestausta.  Tarkoitus on saada varmuus siitä, että ohjelmistoon tehdyt muutokset eivät ole aiheuttaneet vahingossa virheitä ohjelmistolle.[31]. Mikäli virheitä löytyy, voidaan sanoa, että ohjelma on regressoitunut eli taantunut. Regressiotestaus tarkoittaa siis yksinkertaisesti ohjelmistoon tehdyn korjauksen tai muutoksen toimivuuden tarkastamista. [32]. Lisäksi regressiotestauksella halutaan saada selville, että järjestelmä edelleen täyttää ne vaatimukset, jotka sille on vaatimusmäärittelyssä asetettu. [31]
Regressiotestauksen tarkoitus on todentaa, että ohjelmistomuutosten jälkeenkin ohjelmisto toimii edelleen niiltä osin, kuin se on toiminut tähänkin asti. Ohjelmiston käyttäytyminen ei saisi muuttua muutoin kuin uusien ominaisuuksien osalta. Ohjelmistoon tehdyt muutokset eivät siis saa rikkoa olemassa olevia toimivia ominaisuuksia. [31]
Regressiotestaus pitäisi suorittaa aina sen jäkeen, kun ohjelmakoodiin on tehty uusia ominaisuuksia, parannuksia tai vanhoja ongelmia on korjattu. Se on hyvin aikaa vievää työtä testitapausten suuren määrän vuoksi. Tästä johtuen se on myös kallista. Regressiotestaus onkin hyvä kohde testiautomaatiolle, koska regressiotestauksessa joudutaan toistamaan samoja asioita hyvin moneen kertaan. [33]
Testiprosessi > Testauksen dokumentointi

Testauksen dokumentointi tarkoittaa testausprosessin ja siitä saatujen tulosten ja havaintojen dokumentoimista. Testauksen dokumentointi on tärkeä osa ohjelmistotestausta ja -kehitystä. Sen avulla pyritään selkeyttämään havaittujen virheiden, puutteiden ja parannusehdotusten jäljittämistä sekä helpottamaan tulevaisuudessa tehtävää ohjelmistotestausta. Selkeä dokumentaatio toimii viestintävälineenä sekä testaustiimin että eri sidosryhmien välillä ja auttaa helpommin ymmärtämään testauksen tulokset ja tarvittavat toimenpiteet. Dokumentointi on myös tärkeä osa laadunvarmistusta, sillä sen avulla pystytään osoittamaan, että kaikki testauksen vaiheet on suoritettu asianmukaisesti. Dokumenttien ja niiden sisältämien testien organisoinnissa käytetään tunnisteina ID:itä. Ainutlaatuisen ID:n avulla voidaan yksiselitteisesti viitata haluttuun dokumenttiin tai testiin. ID:n käyttäminen tekee dokumentista selkeämmin hallittavan.
Ohjelmistotestauksen dokumentointi voi sisältää näitä vaiheita ja elementtejä:
Testausstrategia ja -tavoitteet: Määritellään yleiset lähestymistavat ja tavoitteet testaukselle. Muodostetaan yleiskuva testausprosessista.
Testaussuunnitelma: Kuvataan käytössä olevat resurssit, aikataulu ja testauksen päämäärä yksityiskohtaisesti. Määritetään, miten ohjelmistoa testataan ja minkä takia.
Testausympäristön kuvaus ja testityökalut: Sisältää tiedot testausta varten käytettävistä ohjelmistoista, laitteistoista ja muista testausympäristöön liittyvistä tekijöistä.
Testitapaukset: Testitapaukset ovat kirjallisia kuvauksia erilaisista tilanteista, joita testataan. Ne sisältävät tarkat vaiheittaiset ohjeet, tarvittavat tiedot testin valmisteluun, annetut syötteet, odotetut lopputulokset ja muut tarvittavat tiedot testin onnistuneeseen suorittamiseen.
Testiraportit: Testitapauksen yhteydessä olevassa testiraportissa kerrotaan testin tulos, löydetyt virheet ja testin kattavuus.
Virheraportti: Kuvataan tarkemmin testiraportissa ilmennyt virhe, sen kuvaus, vakavuusaste ja muut oleelliset tiedot.
Riskiraportti: Kerrotaan ohjelmistosta löytyneistä riskeistä ja niiden vaikutuksesta. Arvioidaan ohjelmistoa kokonaisuutena ja sen valmiutta käyttöön.
Testiprosessi > Testaustyökalut

Ohjelmistojen testauksessa käytetään apuna useita erilaisia työkaluja. Näistä työkaluista yleensä suuri osa ovat samoja, joita käytetään myös varsinaisessa ohjelmiston tuotannossa. Kuitenkin myös on työkaluja, jotka ovat erikseen suunniteltu juuri ohjelmiston testaamista varten. Tällaisia ovat esimerkiksi muistivuotoja etsivät työkalut tai täysin yksikkötestaukseen keskittyvät työkalut, kuten Valgrind ja JUnit.
Tärkeimmät työkalut testaajille ovat kommunikaatiovälineet ja integroidut tuotantoympäristöt (IDE), sillä nämä mahdollistavat muun muassa testauksen sujuvuuden ja kyvyn kommunikoida testauksen etenemiseen liittyen. Testaukseen liittyvät työkalut ja niiden tarkoitus on tärkeää dokumentoida testaukseen liittyvään dokumentointiin, sillä näin voidaan varmentaa testauksen jäljitettävyyttä.
Dokumentoinnin ja raportoinnin tueksi on myös kehitetty työkaluja, joiden avulla virheitä pystytään raportoimaan tehokkaasti ja selkeästi, jolloin niiden korjausprosessi on myös tehokkaampaa. Tällaiset työkalut tarjoavat esimerkiksi valmiit pohjat virheiden merkitsemiseen ja priorisointiin sekä tilan, jossa kaikki testaamiseen ja virheiden raportointiin liittyvä ohjelmistotestaajan ja ohjelmistokehittäjän kommunikaatio voidaan hoitaa sujuvasti. Edellä mainittu kommunikaatio tulee myös näissä automaattisesti dokumentoiduksi, jolloin ohjelmiston tuotanto- ja testausprosessi on mahdollisimman vaivatonta.
Myös testaukseen liittyvät työkalut ovat jatkuvasti kehityksen ja testauksen alla, sillä ohjelmistojen tuotanto kiihtyy ja kehittyy jatkuvasti, jolloin niin testauksen, kuin siihen liittyvien työkalujenkin on kehityttävä mukana.
Testiprosessi > Esimerkki testauksen kulusta

Vaikka testaamisesta on useita variaatioita eri organisaatioissa, on olemassa kuitenkin tyypillinen testisykli.:
Vaatimusanalyysi: Testaaminen tulisi aloittaa vaatimuksien keräysvaiheessa ohjelmistokehityksen kehitysvaiheista. Suunnitteluvaiheessa testaajat työskentelevät kehittäjien kanssa selvittääkseen, mitkä asiat ovat testattavissa ja millä parametreilla ne toimivat.
Testaamisen suunnittelu: Koska useita toimenpiteitä tarvitaan testien läpiviemiseen, myös testaussuunnitelma on tehtävä.
Testien kehittäminen: Testimenetelmät, testiskenaariot, testitapaukset, testidata , testiskriptit tarvitaan ohjelmiston testaamiseen.
Testien ajo: Testaajat suorittavat testit ohjelmistolle ja raportoivat mahdolliset virheet kehitysryhmälle.
Testien raportointi: Kun testaaminen on suoritettu, testaajat tuottavat kaaviot ja tekevät loppuraportin heidän testisuorituksestaan ja ilmoittavat, voidaanko ohjelmisto julkaista.
Testituloksien analysointi: eli virheanalyysi; sen tekee tehdään kehitysryhmä usein yhdessä asiakkaan kanssa, jotta saadaan selville, miten virheet käsitellään, korjataan, hylätään tai lykätään myöhempään ajankohtaan.
Vikojen uudelleen testaus: Kun vika on käsitelty kehitysryhmässä, testaajat toistavat testin.
Regressiotestaus: Yleisesti mukana on myös alitestausta suorittava testausohjelma integroitua uutta, muokattua tai korjattua ohjelmistoa varten. Testaaminen suoritetaan, jotta uusimmat komponentit eivät aiheuta vikoja muualla ohjelmistossa ja ohjelmisto toimii edelleen kokonaisuudessaan oikein.
Testaamisen lopettaminen: Kun testaaminen on saatu loppuun, suoritetut toiminnot, kuten ulos tulevan datan kaappaus, tulokset, lokit ja kaikki dokumentit liittyen projektiin arkistoidaan myöhempiä projekteja varten.
Testiprosessi > Ohjelmistotestauksen onnistuneisuuden mittaaminen

Ohjelmistoa testattaessa mitataan esimerkiksi ohjelman oikeellisuutta, oikeudenmukaisuutta, käytettävyyttä, luotettavuutta, turvallisuutta, tehokkuutta ja muokattavuutta. Kuitenkin on tärkeää mitata myös ohjelmistotestauksen onnistuneisuutta. Jos ohjelmistotestauksen onnistuneisuutta ei mitata, on hankala tietää onko testaus ollut riittävää tai hyödyllistä taloudellisesta ja käytännön näkökulmasta. Yleisin tapa mitata sitä on keräämällä dataa. Datasta voidaan nähdä esimerkiksi kuinka suuri osa koodista on testattu, kuinka pitkän aikaa testien ajaminen on vienyt ja kuinka paljon virheitä koodista on testauksen avulla onnistuttu löytämään.
Automatisoitu testaaminen

Ohjelmistotestauksessa, testauksen automatisointi tarkoittaa ohjelmistopohjaista testausta, joka toimii erillään varsinaisesta testattavasta ohjelmistosta. Tällaisen ohjelmiston toiminta perustuu suoritettavien testien hallintaan ja todellisen lopputuloksen vertaukseen odotetun lopputuloksen kanssa. Testausautomaatio voi automatisoida osan toistuvista mutta välttämättömistä tehtävistä jo olemassa olevasta testausprosessista, tai suorittaa lisätestausta joka olisi hankala suorittaa manuaalisesti. Testausautomaatio on keskeisesti huomioitava seikka jatkuvan toimituksen ja jatkuvan testauksen näkökulmasta.
Testauksen automatisointi on oleellinen asia nykypäivän ohjelmistokehitystä, sekä laadunvarmistusta. Sen lisäksi, että testauksen automatisointi vähentää ihmisen tekemän työn määrää, tuo automatisoitu testaaminen myös kustannussäästöjä, jolloin käytössä olevia resursseja voidaan jakaa tehokkaammin. Testauksen automatisointi nopeuttaa myös ohjelmiston testausprosessia merkittävästi, jolloin ohjelmistojen toimitus on nopeampaa. Parhaiten automatisoitu testaaminen sopeutuu toistuviin, yksinkertaisiin testitapauksiin, kuten yksikkötestaukseen, sillä yksikkötestejä suoritetaan usein monia kertoja päivässä kehityksen aikana.
Testauksen automatisointi ei kuitenkaan sovi kaikkiin tilanteisiin. Esimerkiksi käyttöliittymän käytettävyystestaus ja muut käyttäjäkokemukseen liittyvät testaukset ovat sellaisia tapauksia, johon tarvitaan ihminen suorittamaan testit. Lisäksi pienemmissä ohjelmistoprojektteissa automaatio ei välttämättä ole oikea ratkaisu, sillä automaation rakentaminen vie aikaa ja resursseja. Testauksen automaatio tuo kustannussäästöjä vasta pidemmällä aikatähtäimellä, jolloin pienemmissä projekteissa voi olla järkevämpää keskittyä manuaaliseen testaukseen.
Testauksen automatisointi vaatii huolellista suunnittelua ja ylläpitoa. Kuitenkin oikein toteutettuna testauksen automatisointi voi parantaa merkittävästi ohjelmiston laatua, sekä nopeuttaa toimitusaikoja.
Automatisoitu testaaminen > Yleisiä lähestymistapoja

Testausautomaatioon liittyen on olemassa monia lähestymistapoja, alle on listattu näistä yleisimmät ja laajimmin käytössä olevat:
Graafisen käyttöliittymän testaus (Graphical user interface testing). Testauskehys, joka generoi käyttöliittymätapahtumia, kuten näppäinten painalluksia ja hiiren klikkauksia, ja arvioi tuloksia käyttöliittymässä, validoidakseen että havaittu ohjelman käyttäytyminen on oikeanlaista.
API vetoinen testaus (API driven testing). Testauskehys, joka käyttää ohjelmistokäyttöliittymää sovellukseen validoidakseen sovelluksen käyttäytymisen testatessa. Tyypillisesti API vetoinen testaus ohittaa sovelluksen käyttäjäkäyttöliittymän täysin. Sen avulla voidaan myös testata julkisia liitäntöjä luokille, moduuleita tai kirjastoja testataan useilla syöteargumenteilla sen varmistamiseksi, että palautetut tulokset ovat oikein.
Automatisoitu testaaminen > Mallipohjainen testaus

Yksi tapa luoda testitapauksia automaattisesti on mallipohjainen testaus (Model-based Testing) käyttämällä järjestelmän mallia testitapausten muodostamisessa. Joissain tapauksissa, mallipohjainen testaus lähestymistapa mahdollistaa ei-teknisten käyttäjien luoda automatisoituja liiketoiminta testitapauksia puhtaalla englanninkielellä, siten että minkäänlaista ohjelmointia ei tarvita näiden kokoamiseksi useammalle käyttöliittymälle, selaimelle tai älylaitteelle.
Testaamisen lopettaminen

Lähtökohtaisesti testausta ja ohjelmiston kehittämistä ei pitäisi lopettaa koskaan, koska ohjelmisto on pidettävä toimintakykyisenä. Ohjelmistojen on mukauduttava erilaisiin muutoksiin. Ohjelmistosta ei koskaan saada täydellistä ja kaikkia mahdollisia vikoja ei voida ikinä löytää. Ohjelmiston tulee kuitenkin täyttää tietyt sen vaatimuksiin asetetut kriteerit ennen kuin se voidaan julkaista. Yleisesti ohjelmisto julkaistaan, kun testit osoittavat näiden kriteerien täyttyvän. Testaus voidaan lopettaa myös monesta muusta syystä. Esimerkiksi projekti voidaan lakkauttaa, jos sille ei ole enää käyttöä tai sille ei enää löydy rahoitusta.
Siihen, milloin ohjelmiston testaus on valmis, vaikuttaa olennaisesti kolme tekijää: Aika, budjetti ja haluttu laatu. Jos aikaa on rajallisesti, ehditään tekemään vain tietty määrä testejä, mikä vaikuttaa negatiivisesti ohjelmiston laatuun. Ohjelmistosta voi tällöin jäädä löytämättä oleellisia vikoja. Tämä ongelma voidaan ratkaista kasvattamalla budjettia, jolloin voidaan esimerkiksi palkata lisää testaajia, jotta testejä tulee tehtyä tarpeeksi. Vastaavasti, kun budjettia leikataan, ei saada tehtyä yhtä paljon testejä. Tällöin voidaan joustaa testausajasta venyttämällä sitä, jolloin saadaan tehtyä tarvittavat testit. Mikäli tässä tilanteessa testausaikaa ei voida venyttää, ohjelmiston laatu on heikompi. Kaikkia kolmea tekijää on siis usein mahdotonta optimoida. Vain ⅔ -osaa ohjelmistojen tuotantoprosesseista saadaan suoritettua ajallaan. Yleensä siis joustetaan ajassa, jotta saadaan haluttu ohjelmisto halutulla budjetilla. Testausta suunniteltaessa on aina tärkeää huomioida, ettei se välttämättä suju suunnitelmien mukaan.
Testaamisen kiistanalaisuus

Ohjelmistotestausta koskee joitakin merkittäviä kiistoja, joita käsitellään alla:
Agile vs. perinteinen
Tulisiko testaajien oppia työskentelemään epävarmuuden ja jatkuvat muutoksen olosuhteissa vai pitäisikö heidän pyrkiä prosessin "kypsyyteen"? Ketterä testausliike on kasvattanut suosiotaan kaupallisissa piireissä vuodesta 2006 lähtien, kun taas hallituksen ja armeijan ohjelmistotoimittajat käyttävät ketterän menetelmän lisäksi myös perinteisiä testimalleja, kuten vesiputous-mallia.
Manuaalinen vs. automatisoitu testaus
Jotkut kirjoittajatkenen mukaan? uskovat, että testiautomaatio on kallista suhteessa sen arvoon, että sitä pitäisi käyttää säästeliäästi. Testiautomaatiota voidaan siten pitää tapana löytää ja toteuttaa vaatimukset. Pääsääntöisesti mitä suurempi järjestelmä ja mitä suurempi monimutkaisuus, sitä suurempi ROI on testiautomaatiossa. Myös työkaluihin ja osaamiseen tehdyt investoinnit voidaan jaksottaa useisiin projekteihin, joissa organisaation sisäinen tiedonjako on oikealla tasolla.
Onko ISO 29119 -ohjelmistotestausstandardin olemassaolo perusteltua?
Kontekstivetoisen ohjelmistotestauskoulun riveistä on muodostunut merkittävää vastustusta ISO 29119 -standardista. Ammattimaiset testausyhdistykset, kuten International Society for Software Testing, ovat yrittäneet saada standardin vedetyksi pois käytöstä.
Joidenkin tieteenharjoittajat mielestä testauskenttä ei ole valmis sertifiointiin
Mikään nyt tarjolla oleva sertifiointi ei itse asiassa vaadi hakijaa osoittamaan kykyään testata ohjelmistoja. Mikään sertifiointi ei perustu yleisesti hyväksyttyyn tietoon. Sertifiointi itsessään ei voi mitata yksilön tuottavuutta, taitoa tai käytännön tietoa, eikä voi taata heidän pätevyyttään tai ammattimaisuuttaan testaajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ohjelmiston testaaminen Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Staraoke

| Staraoke |
| --- | --- |

Kestoaika:  15 minuuttia
Pääosissa:  Kana
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  ranska
Verkko:  MTV3 MTV3 Juniori
Esitetty:  25. lokakuuta 2003 – 8. tammikuuta 2011
Tuotantokausia:  10 
Jaksoja:  100
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Intervisio
Staraoke on Intervisio oy:n kehittämä ja tuottama lasten laulukilpailuohjelma, jota on esitetty alun perin MTV3-kanavalla ja sittemmin MTV3 Juniorilla 2003–2011. Kilpailijoiden ikäraja oli 7–12 vuotta. Ikärajaa nostettiin neljännellä tuotantokaudella 8–13:een. Ohjelmaa juonsi pop- ja rap-artisti Kana, joka myös esitti ohjelman tunnuskappaleen.
Ohjelma perustui Staraoke-PC-peleihin, joita oli myynnissäkin. Sittemmin peli on julkaistu myös iPhonelle ja iPadille.
Staraoke on Suomen menestyneimpiä ohjelmaformaatteja maailmalla. Se on myyty Englantiin, Ranskaan, Saksaan, Italiaan, Espanjaan, Puolaan, Ruotsiin ja Unkariin. Formaatti voitti 8. huhtikuuta 2008 Emmy-palkinnon parhaana interaktiivisena ohjelmana. Se on ensimmäinen suomalainen ohjelma, joka on voittanut kyseisen palkinnon.
Ohjelman kolmannen tuotantokauden voitti Diandra Flores, joka voitti sittemmin Suomen Idolsin vuonna 2012.
Staraokea esitetään kuudessa maassa Cartoon Network -kanavalla. Ohjelmassa on melkein sama idea kuin suomalaisessa, mutta jaksoissa on kaksi kahden hengen joukkuetta. Lisäksi on kaksi soolokierrosta sekä yksi duettokierros. Hävinnyt joukkue saa ohjelman lopuksi niskaansa suuret määrät erivärisiä nesteitä.selvennä Pelihahmoina on Cartoon Networkilla esitettävien sarjojen hahmoja, kuten Tehotytöt ja Scooby Doo.
Volta a la Comunitat Valenciana

| Volta a la Comunitat Valenciana> Tiedot |
| --- | --- |
Ajankohta:  helmikuu
Alue:   Valencia
Paikalliset nimet:  Volta a la Comunitat Valenciana (valenciaksi), Vuelta a la Comunidad Valenciana (espanjaksi)
Laji:  maantiepyöräily
Kilpailu:  UCI ProSeries (miehet) /  UCI Women's ProSeries (naiset)
Tyyppi:  etappikilpailu (miehet) / yhden päivän kilpailu (naiset)
Historia
Ensimmäinen:  miehet 1929, naiset 2019
Kilpailuja yht.:  76 (2025)
Ensimmäinen voittaja:  Miehet:  Salvador Cardona Naiset:  Lotte Kopecky
Eniten voittoja:  Miehet:  Alejandro Valverde (3) Naiset:  Marta Bastianelli (2)
Viimeisin voittaja:  Miehet (2025):  Santiago Buitrago Naiset (2025):  Linda Zanetti
Volta a la Comunitat Valenciana (valencian kielellä, esp. Vuelta a la Comunidad Valenciana) on maantiepyöräilykilpailu, joka järjestetään Valencian itsehallintoalueella Espanjassa helmikuussa. Miehillä kyseessä on etappikilpailu, naisilla yhden päivän kilpailu. Miesten on järjestetty vuodesta 1929 lähtien, aivan kaikkina vuosina kilpailua ei tosin ole käyty. Kilpailun nimi on aikojen saatossa muuttunut useamman kerran. Miesten kilpailu on kuulunut vuodesta 2020 lähtien UCI ProSeries -tasolle, eli sen yläpuolella ovat vain UCI World Tour -tason kilpailut.. Naisten kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2019. Se on kuulunut vuodesta 2025 lähtien UCI Women's ProSeries -tasolle kategorialuokituksella 1. Pro.
Naisten kilpailun kolme parasta

Lähde: Pro Cycling Stats
| Vuosi | Voittaja | Toinen | Kolmas |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 |  Lotte Kopecky |  Alice Barnes |  Nguyễn Thị Thật |
| 2020 |  Marta Bastianelli |  Barbara Guarischi |  Teniel Campbell |
| 2021 |  Chiara Consonni |  Barbara Guarischi |  Elodie Le Bail |
| 2022 |  Marta Bastianelli |  Ilaria Sanguineti |  Kathrin Schweinberger |
| 2023 |  Floortje Mackaij |  Liane Lippert |  Nikola Nosková |
| 2024 |  Cédrine Kerbaol |  Marit Raaijmakers |  Federica Piergiovanni |
| 2025 |  Linda Zanetti |  |  |
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1939

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1939 käytiin 21. toukokuuta Lohjalla Lohjanharjun alueella. Kilpailujen järjestäjänä toimi Lohjan Urheilijat.
Tulokset

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet 12 km | Kauko Pekuri, Helsingin Poliisi-Voimailijat | Matti Laihoranta, Helsingin Kisa-Veikot | Matti Järvinen, Hyvinkään Tahko |
| joukkueet | Helsingin Kisa-Veikot Matti Laihoranta   Veikko Tuominen   Emil Kukkonen | Hyvinkään Tahko Matti Järvinen Eino Minkkinen  Snell | Tampereen Urheilijat -38 Kalervo Paukkunen   M.Hanhinen   Eero Santala |
Työttömyyskassa

Ammattiliittojen jäsenistä valtaosa on myös työttömyyskassan jäseniä.
Työttömyyskassa on Suomessa vapaaehtoinen osa työttömyysvakuutusta, jonka kautta voi saada ansiosidonnaista työttömyyspäivärahaa. Kassojen tarkoitus on ansioturvan ja siihen liittyvien ylläpitokorvausten järjestäminen kassan jäsenille. Niiden jäseninä voi olla joko palkkatyöntekijöitä (palkansaajakassa) tai yrittäjiä (yrittäjäkassa).
Tehtävät ja toimintaperiaatteet

Työttömyyskassojen tehtävät määritellään työttömyyskassalaissa. Työttömyyskassan tarkoituksena on työttömyysturvalaissa (1290/2002) tarkoitetun ansioturvan ja muiden työttömyysturvalaissa tarkoitettujen etuuksien ja korvausten järjestäminen jäsenilleen.
Työttömyyskassaan voivat lain mukaan kuulua 17-67-vuotiaat henkilöt. Osaan työttömyyskassoista voi liittyä vain tietyllä ammattialalla toimivat tai tietyn koulutuksen saaneet. Osaan kassoista voi liittyä kuka vain alasta riippumatta. Ammattiliittoon kuuluminen ei saa olla jäsenyyden ehto. Henkilö voi olla vain yhden kassan jäsen kerrallaan.
Työttömyyskassan kuuluminen on Suomessa vapaaehtoista. Suomi yhdessä Ruotsin, Tanskan ja Islannin kanssa ovat harvoja maita, joissa ansiosidonnainen työttömyysvakuutus on vapaaehtoinen.
Työttömyyskassojen yhteistoimintaelimenä toimii Työttömyyskassojen yhteisjärjestö (TYJ). Työttömyyskassojen valvonta kuuluu Finanssivalvonnalle.
Työttömyyskassat rahoittavat ansiopäivärahasta vain pienen osan, 5,5 prosenttia. Valtio rahoittaa joitain poikkeuksia lukuun ottamatta ansiopäivärahan perusosan. Loppuosa rahoitetaan työllisyysrahastosta eli työnantajien ja kassojen jäsenten maksamilla työttömyysvakuutusmaksuilla. Valtio ei rahoita lisäpäiviltä tai lomautusajalta maksettavaa etuutta, vaan Työllisyysrahaston osuus näistä menoista on 94,5 prosenttia.
Yrittäjien ansiopäivärahaa ei rahoiteta työttömyysvakuutusmaksuilla, vaan yrittäjien työttömyyskassa maksaa ansio-osan kokonaan itse. Vuonna 2023 ansiopäivärahakulut olivat 1,9 miljardia euroa.
Määrä ja jäsenet

Vuonna 2025 Suomessa on 13 työttömyyskassaa, joista 12 on palkansaajien työttömyyskassoja ja yksi yrittäjien työttömyyskassa.
Kassojen lukumäärä on laskenut voimakkaasti edeltävän 30 vuoden aikana, koska kassat ovat yhdistyneet toisiinsa. Vuoden 2022 alussa työttömyyskassoja oli vielä 18 kappaletta.. Vuonna 1989 Suomessa oli yhteensä 71 työttömyyskassaa.
Määrä ja jäsenet > Jäsenmäärä

Työttömyyskassoilla oli vuoden 2023 lopussa kaikkiaan 1 943 881 jäsentä. Suurin työttömyyskassa oli Yleinen työttömyyskassa (YTK), johon kuului runsaat 525 000 jäsentä. YTK:n jäsenmäärä on kasvanut vuosi vuodelta. Seuraavaksi suurimmilla kassoilla on huomattavasti vähemmän jäseniä. Korkeasti koulutettujen työttömyyskassalla (KOKO) oli vuonna 2023 noin 250 000 jäsentä, Avoimella työttömyyskassalla (A-kassa) noin 230 000 jäsentä ja Terveydenhuoltoalan työttömyyskassalla noin 140 000 jäsentä.
Työttömyyskassaan kuuluvien suomalaisten lukumäärä on pysynyt varsin samalla tasolla viimeisten vuosikymmenten ajan. Noin 15 prosenttia palkansaajista ei kuulu työttömyyskassaan. Erään arvion mukaan työttömyyskassojen ulkopuolella on selvästi yli 300 000 palkansaajaa. Kassoihin kuulumattomilla on vähemmän koulutusta ja heidän kotitalouksiensa tulot ovat pienempiä.
Historiaa

Suomen ensimmäinen työttömyyskassa, Kirjaltajaliiton työttömyyskassa, aloitti toimintansa vuonna 1895. Tämän jälkeen oli tapana, että ammattiliitot perustivat omat työttömyyskassat jäsenilleen.  Vuonna 1917 voimaan tuli työttömyyskassoja koskeva asetus, jossa määriteltiin ensimmäisen kerran ehdot työttömyysavustuksien saamiseen. Alkujaan harvat palkansaajista olivat kassojen jäseniä ja kassoihin kuului lähinnä ammattityöläisiä. Avustukset olivat pieniä ja eri kassat maksoivat erisuuruisia korvauksia. Vuonna 1935 kassoja oli yhteensä 10 kappaletta.
Eduskunta hyväksyi työttömyyskassalain vuonna 1960 sen jälkeen, kun yleisestä työttömyysvakuutuksesta ei oltu päästy sopuun. Ansiopäivärahan maksaminen alkoi vuonna 1985.