stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yrjö Ponto
Suomen sisällissota

Ponto astui Suomen Valkoisen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918. Hänet ylennettiin vääpeliksi sen jälkeen kun hän oli vannonut sotilasvalan ja allekirjoittanut palvelusitoumuksen. Hän saapui takaisin Suomeen 3. maaliskuuta 1918 höyrylaiva S/S Virgolla, joka oli tuomassa Suomeen aselastia sisällissotaa varten. Suomeen saavuttuaan hänet määrättiin vääpeliksi jääkäritykistön 3. Patteriin. Hän osallistui kyseisessä patterissa taisteluihin Kurussa, Muroleessa, Viljakkalassa ja Ylöjärvellä sekä Tampereella. Hänet siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen toimitetussa tykistön uudelleen järjestelyssä Jääkäritykistöprikaatin 3. jääkäripatteriston 5. patteriin ja osallistui sen riveissä Viipurin valloitukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika

Ponto siirrettiin sisällissodan jälkeen 8. kesäkuuta 1918 Karjalan 19. patterin päälliköksi ja edelleen sen mukana Suomen tykistökouluun Lappeenrantaan. Tykistökoulusta hänet siirrettiin 8.  lokakuuta 1918 alkaen Hämeen kenttätykistörykmentti 1:een ja edelleen 20. maaliskuuta 1919 alkaen jaosjohtajaksi kenttätykistörykmentti 3:n 7. patteriin Porajärvelle, missä hän osallistui siellä käytyihin taisteluihin. Hän erosi armeijasta 31. lokakuuta 1920. Armeijasta hän siirtyi 1. marraskuuta 1920 alkaen suojeluskuntajärjestön 10. patteriin ja samalla Suojeluskuntain yliesikunnan varikon päälliköksi Jyväskylään. Edelleen hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1921 alkaen Jyväskylän suojeluskuntapiirin asemestariksi ja 3. heinäkuuta 1922 alkaen piirin XI alueen päälliköksi. Jyväskylästä hänet siirtyi 1. maaliskuuta 1924 alkaen Karttulan suojeluskunnan paikallispäälliköksi ja 1. helmikuuta 1925 alkaen Kuopion (myöhemmin Pohjois-Savon) suojeluskuntapiirin IX alueen (muuttui 1. heinäkuuta 1928 XIII alueeksi) päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota

Ponto osallistui talvisotaan toimistopäällikkönä Kuopion sotilaspiirin esikunnassa. Välirauhan aikana hän palveli Pohjois-Savon suojeluskuntapiirin X alueen päällikkönä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin päälliköksi 261. Ilmatorjuntakonekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin vuonna 1943 komentajaksi Ilmatorjuntaosastoon 7. Divisioonaan ja edelleen kiväärikomppanianpäälliköksi Jalkaväenkoulutuskeskus 12:sta. Vuonna 1943 hänet siirrettiin ryhmänjohtajakurssin johtajaksi ja myöhemmin kiväärikomppanianpäälliköksi Jalkaväenkoulutuskeskus 3:een. Hän erosi armeijasta sotien jälkeen ja työskenteli sen jälkeen työnjohtajana Metsähallituksen metsätyömailla Siilinjärvellä vuoteen 1945 saakka, jolloin hän siirtyi Keski-Suomen Uittoyhdistyksen palvelukseen. Myöhemmin hän toimi vuodesta 1947 alkaen Henkivakuutusyhtiö Salaman piiritarkastajana vuoteen 1950 saakka. Hänet on haudattu Syvänniemelle Kuopioon.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vääpeli 7. helmikuuta 1918  Suojeluskuntaupseeri 23. joulukuuta 1921  Reservin vänrikki 30. syyskuuta 1928  Reservin luutnantti 13. toukokuuta 1932  Reservin kapteeni 1940 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Nick Pope

Nick Pope
Nicholas Pope (s. 19. syyskuuta 1965) on entinen Britannian puolustusministeriön virkamies. Hän vastasi vuodesta 1991 vuoteen 1994 Britannian puolustusvoimien suorittamista UFO-tutkimuksista, mistä työstä hänet parhaiten tunnetaan.
Virkaura > Britannian puolustusministeriö

Hän hakeutui Yhdistyneen kuningaskunnan puolustusministeriön palvelukseen vuonna 1985.
Hän työskenteli ministeriössä vanhempana johtajana, joka edustaa virka-asteikolla keskijohtoa. Hän osallistui myös Afganistanin ja Irakin sotaan liittyvään työhön.
Virkaura > Britannian ufotutkimus

Vuosien 1991 ja 1994 välillä hänen päätehtävänsä Britannian puolustusministeriössä liittyivät Kuninkaallisten ilmavoimien merentakaisiin rutiinitoimintoihin ja ylilentolupia koskevaan diplomaattiseen paperisotaan.
Näiden virkatehtävien ohella hänen tehtävänsä oli vastata puolustusministeriön tietoon tulleiden ufotapauksien dokumentoimisesta ja tutkimisesta. Tässä toiminnassa Iso-Britannia sovelsi Yhdysvaltojen Projekti sinisen kirjan käytäntöjä. Vaikka useimmat Britannian puolustusministeriön tutkimat ufotapaukset kyettiin selvittämään tunnetuista kohteista tehtyinä virhehavaintoina, Popen mukaan noin 5% havainnoista jäi selittämättä.
Ufotutkimuksen ohella hän vastasi abduktioita, viljapeltokuvioita, karjansilpomista ja muita outoja ilmiöitä koskevista yhteydenotoista. Hänen työnsä UFOjen parissa toi hänelle lempinimen ”Britannian Fox Mulder” suositun tv-sarjan Salaiset kansiot päähenkilön mukaan.
Alkuun Pope oli skeptinen, mutta työnsä tuloksena hän alkoi uskomaan ufoilmiön todellisuuteen, kuin myös siihen, että ufoihin liittyy vakavia turvallisuus- sekä puolustuspoliittisia kysymyksiä. Hän tutki useita tapauksia joissa ufoja oli jäljitetty tutkalla, minkä seurauksena niiden perään oli lähetetty hävittäjiä. Hän tutustui myös siviililentokoneita koskeviin vaaratilanteisiin, joissa toisena osapuolena on ollut ufo. Tämä kaikki johti hänet siihen käsitykseen, että osassa näistä tapauksista ET-hypoteesia ei voida sulkea pois mahdollisena selityksenä.
Virkaura > Freelancer-journalisti ja ufoasiantuntija

Marraskuussa 2006 hän erosi tehtävistään puolustusministeriössä kritisoiden työnantajaansa ja maansa hallitusta ufotutkimustoiminnan alasajamisesta Hän jatkaa työtään ufotutkijana kirjailijana, toimittajana ja yksityisenä konsulttina.
Pope kirjoittaa kolumneja muun muassa Hot Gossip-nimiseen aikakauslehteen, jonka on perustanut ufoilmiöstä kiinnostunut liikenainen Georgina Bruni. Hän on esiintynyt julkisuudessa useilla kansainvälisillä tv-kanavilla ufoilmiön tiimoilta. Hän on luennoinut tieteellisissä konferensseissa, museoissa, sotilastukikohdissa ja Oxford Unionissa.
Julkaistua kirjallisuutta

Open Skies, Closed Minds (ISBN 0-440-23489-1) - Ensimmäinen julkaistu teos ja virallinen biografia.
The Uninvited (ISBN 0-440-23487-5) - kirja ufosieppauksista.
Operation Thunder Child (ISBN 0-684-82442-6 or ISBN 0-671-01835-3)
Operation Lightning Strike (ISBN 0-7432-0333-X)
Operation Thunder Child ja Operation Lightning Strike ovat science fiction -novelleja liittyen hänen työhönsä puolustusvoimissa.
You Can't Tell the People: The Cover-up of Britain's Roswell (alkusanat) - ISBN 0-283-06358-0
A Covert Agenda: British Government's UFO Top Secrets Exposed (johdanto) - ISBN 0-684-81937-6
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Hot Gossip Magazine
Analyysi tapauksesta, joka muutti Popen aiemmin skeptisen näkemyksen ufoista
Nick Pope Uuden Suomen uutisaineistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Polyteekkarifilmi

| Polyteekkarifilmi |
| --- | --- |
 Hera (Kirsti Suonio) ja Zeus (Emil Lindh).
Ohjaaja:  Adolf Lindroos Karl Fager
Käsikirjoittaja:  Viljo Castrén Rafael Roos
Tuottaja:  Viljo Castrén
Kuvaaja:  Kurt Jäger Rafael Roos
Leikkaaja:  Kurt Jäger Rafael Roos
Pääosat:  Rurik Ekroos Emil Lindh
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  25. toukokuuta 1924
Kesto:  69 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  190 000 mk
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Polyteekkarifilmi (Polytekarfilmen) on suomalainen mykkä dokumenttielokuva vuodelta 1924. Sen tekivät Helsingin polyteekkarit Suomi-Filmi Oy:n avustamina. Dokumentin alaotsikko on Tarina urheilusta, polyteekkareista ja Olympian jumalista, kahden "tupsuniekan" kertomana. Elokuvan oli määrä kerätä matkavaroja Pariisin olympialaisiin lähteville suomalaisurheilijoille.
Suomi-Filmi valmisti vuonna 1958 fiktioelokuvan, jonka nimi on niin ikään Polyteekkarifilmi. Polyteekkarimuseon tilaaman 26-minuuttisen mustavalkoisen mykkäelokuvan ohjasivat Ragnar Dunckers ja Rafael Roos.
Henkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rurik Ekroos  | … |  polyteekkari Kalle Rask   |
|  Emil Lindh  | … |  jumalten hallitsija Zeus   |
|  Kirsti Suonio  | … |  oikeuden jumalatar Hera   |
|  Edda von Bidder-Ehrnrooth  | … |  Pallas Athene   |
|  Jeanne Forsman-Sundman  | … |  Afrodite Nea   |
|  Aarne Leppänen  | … |  Hermes   |
|  Adolf Lindfors  | … |  Dionysos   |
|  Leo Golowin  | … |  Apollon   |
|  May Pihlgrén  | … |  Arthemis   |
|  Urho Seppälä  | … |  Ares   |
|  Otto Åkesson  | … |  johtaja Fleurtén-Lemmenheimo   |
|  Sven Relander  | … |  vanginvartija   |
|  Waldemar Wohlström  | … |  kerjäläinen   |
|  van Dhosa  | … |  Hefaistos   |
Sisältöseloste

Prologina ja erikoisuutena Polyteekkarifilmissä on urheilumontaasi. Elokuvaan on sijoitettu myös runsaasti "estotonta Suomi-mainontaa". Lisäksi siinä on näkymiä muun muassa teekkarihallituksen istunnosta ja teekkarien yleiskokouksesta. Polyteekkarifilmin näytelmäelokuvamuotoinen tarina on jaettu kuuteen osaan:
Naisväki syrjään: Teekkarit miettivät kokouksessaan, miten saada liike-elämä ja teollisuus tukemaan urheilua Yhdysvaltain mallin mukaan. Päätetään järjestää teekkarikulkue. Eräs teekkareista - Kalle Rask - paneutuu kulkueen järjestämiseen niin innokkaasti, että unohtaa tyttöystävänsä Nean tyystin.
Reklaamimetsästäjät sotapolulla: Vastavetona Nea näyttäytyy Esplanadin puistossa keskellä Helsinkiä uuden mielitiettynsä Maxin rinnalla. Mustasukkainen Kalle päättää voittaa Maxin Helsinki–Porvoo viestihiihdossa.
Olympon saleissa: Ylijumala Zeus lähettää Hermeksen ja Afroditen Suomeen.
Matka maahan: Hermes ja Afrodite laskeutuvat Helsinkiin. He joutuvat Seurahuoneelle, missä heidän vanhanaikaiset setelinsä eivät kelpaa maksuvälineiksi. Heitä epäillään rahanväärentäjiksi.
Seuraukset ovat yllättäviä: Johtaja Fleurtén-Lemmenheimo kidnappaa Afroditen, sillä tämä aikoo ottaa osaa samaan kauneuskilpailuun kuin johtajan morsian.
Polyteekkarien reklaamikulkue: Laskiaissunnuntaina järjestetään teekkarien kulkue Helsingin keskustassa. Olympialaisrahasto karttuu 350 000 markalla. Nea ja hänen ystävättärensä törmäävät Kalleen, joka on taintunut lumeen. Herättyään Kalle ymmärtää nähneensä unta Olympon jumalista.
Arvioinnit

Uusi Suomi arvioi Polyteekkarifilmiä: "Emme erehtyne väittäessämme, että polyteekkarien kelpo filmi muodostuu menetykseltään yhdeksi tämän näytäntökauden suurimmista." Kovin menestyksellinen elokuva ei kuitenkaan ollut: se aiheutti ylioppilaskunnalle 125 000 markan tappion (noin 35 000 euroa vuoden 2006 rahassa). Seuraavan kerran teekkarit tekivät kokoillan elokuvan vasta 1960-luvun alussa. Se oli Risto Jarvan ja Jaakko Pakkasvirran Yö vai päivä (1962).
Huomioita

Elokuva kuvattiin talvella 1924 ympäri Helsinkiä, kuten Korkeavuorenkadun paloaseman tornissa. Unioninkadulla suurkirkon tienoilla kuvattiin puolestaan teekkarien reklaamikulkuetta.
Enemmistö Polyteekkarifilmin esiintyjistä oli teekkareita ja heidän tyttöystäviään. Ammattilaisurheilijoita elokuvassa edustivat tuolloin 27-vuotias juoksijalegenda Paavo Nurmi sekä pikaluistelija Clas Thunberg, ensimmäinen yleisurheilun suomalainen olympiavoittaja Verner Järvinen ja taitoluistelijapariskunta Ludovika ja Walter Jakobsson.
Käsikirjoittaja Viljo Castrénista tuli sittemmin Teknillisen korkeakoulun vesirakennuksen professori. Toinen käsikirjoittaja Rafael Roos taasen työskenteli kuvaajana omassa lyhytelokuvavalmistamossaan ja valokuvaamossaan Foto-Roosissa. Polyteekkarifilmin televisioesitysoikeus on Yleisradiolla.
Lähteet ja viitteet

Suomen kansallisfilmografia 1, ISBN 951-37-1901-4
Uusitalo, Kari: Kuvaus-kamera-käy!, Suomen elokuvatutkimuksen seura ry., 1994, ISBN 951-692-344-5, sivut 19 ja 357
Elonet
1 2 3 4  Kuvaus-kamera-käy!, sivu 19
↑  https://www.elonet.fi/fi/elokuva/113251
↑  http://www.tilastokeskus.fi/til/eki/2006/eki_2006_2007-01-17_tau_001.html
↑  https://www.elonet.fi/fi/elokuva/156792
↑  Suomen kansallisfilmografia 1, sivu 262
↑  Suomen kansallisfilmografia 1, sivu 259
Aiheesta muualla

Wildscreen.tv[vanhentunut linkki]
Polyteekkarifilmi, Suomen Kuvalehti, 17.05.1924, nro 20, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Porvoon kansallinen kaupunkipuisto

| Porvoon kansallinen kaupunkipuisto |
| --- | --- |
 Porvoojoen alajuoksu ja Porvoon tuomiokirkon seutu kuuluvat Porvoon kansalliseen kaupunkipuistoon.
Sijainti:  Porvoo
Pinta-ala:  noin 21 km2
Perustettu:  18.5.2010
Rakennuttaja:  Porvoon kaupunki
Kotisivut
Porvoon kansallinen kaupunkipuisto on yksi Suomen yhdeksästä kansallisesta kaupunkipuistosta.  Se perustettiin 18. toukokuuta 2010 ja on järjestyksessään viides Suomessa. Puisto oli yksi YK:n luonnon monimuotoisuuden teemavuoden ja Euroopan rakennusperintövuoden valtakunnallisista hankkeista.
Porvoonjoen ja Jokikadun välillä sijaitsevat rantamakasiinit Vanhassa Porvoossa kuuluvat kaupunkipuistoon.
Kaupunkipuiston maapinta-ala on hieman yli 1 100 hehtaaria ja siihen kuuluu vesialueita yli 1 000 hehtaaria. Alueeseen kuuluu muun muassa Porvoonjoen alajuoksua ympäristöineen (erimerkiksi Porvoon linnamäki ja Porvoon tuomiokirkko ympäristöineen)
Puistoon tutustumiseksi on laadittu yhteensä kahdeksan reittiä  ja se sisältää 22 merkittävää kohdetta , jotka kertovat keskiajan varhaisista asutusvaiheista aina Suomen valtion muotoutumiseen asti. Porvoon historiasta, kartanoista, kaupunkiluonnosta sekä vesialuiesta ja saaristosta. Puistossa voi liikkua kaduilla, kävely- ja pyöräteillä, jalkakäytävillä ja luontopoluilla, sekä meloen tai veneillen joella ja merellä.
Uudenmaan maakuntahallitus valitsi kaupunkipuiston vuoden 2015 Uusimaa-palkinnon saajaksi. Porvoon kaupunki sai palkinnoksi 2 000 euroa kaupunkipuiston kulttuuriperinnön sähköisen tietokannan ja esittelyreittien toteuttamiseen.
Reitit ja nähtävyydet

Elämää vanhassa kaupungissa. Kävelyreitillä tutustutaan tunnettuihin ja vähemmän tunnettuihin porvoolaisiin, sekä eri säätyjen ja ammattikuntien asumiseen.
Kauppaa ja teollisuutta Porvoossa. Porvoo syntyi kaupankäynnin ansiosta. Kaupungissa on toiminut olkihattutehdas, lelupaja ja panimo.
Näsinmäen monet kasvot. Näsinmäki on ollut matkailunähtävyys jo satoja vuosia ja Näsin hautausmaan mullassa makaavat kaikki Porvoon kulttuurihistorian merkkihenkilöt.  Näsinmäki muodostui Porvoon evankelis-luterilaisen seurakunnan uudeksi hautausmaaksi 1789, jolloin John Holm lahjoitti maan tähän tarkoitukseen. Näsinmäkeen ovat haudattuina mm. J. L. Runeberg ja hänen puolisonsa Fredrika Runeberg, Suomen sodan aikaiset Anders Wilhelm ja Carl Gustaf Ramsay, joiden hautojen lähellä ovat Ulla Möllersvärdin Eugen Schaumanin, Gabriel Linsenin, Johan Knutsonin, Porvoon hiippakunnan piispa Frans Ludvig Schaumanin, Johannes Askolinin, Oskar Simolinin, Werner Söderströmin, Ville Vallgrenin ja Jari Hemmerin haudat.
Hamarin sahakylän jäljillä. Porvoon Höyrysaha oli aikansa suurteollisuutta.
Gammelbackan hävinnyt kartano. Gammelbackan lähiö peittää alleen palan suomalaista kartanohistoriaa ja metsässä voi edelleen nähdä kartanon puiston piirteitä.
Luontohelmiä kivenheiton päässä keskustasta. Porvoota ympäröi kaunis merenranta- ja metsäluonto.
Edelfeltin taidetta Porvoon maisemissa. Albert Edelfelt on ikuistanut Porvoon näkymiä.
Porvoon rantojen historiaa. Veneellä pääsee tutustumaan Porvoon saaristoon ja historiaan merellisestä näkökulmasta.
Merkittävimmät kohteet ovat Björkholmenin luotsiasema, Ekudden, Empirekorttelit, Gammelbackan kartanon puistometsä, Haikkoo ja lennätinvuori, Haikkoonselkä ja Barlastholmen saaret, Hamarin kylä ja sahasaaret, Joonanmäen ulkoilumetsä, Kokonniemi, Linnamäkien ja Maarin alue, Näsinmäen hautausmaa, Porvoon rantojen historia, Rautatieaseman seutu, Ruskis, Sikosaari, Stensbölen suojelualueet, Tarinoita kansallisesta kaupunkipuistosta, Vanha Porvoo sekä Villa Wilhelmsberg.
Kansallisesti arvokkaita paikkoja ovat mm. keskiaikainen Linnamäki, Vanha Porvoo, Näsinmäen hautausmaa ja empireajan umpikorttelit.
Luonnon monimuotoisuuden kannalta arvokkaita pakkoja on Porvoonjoen suiston lintulahdella ja Stensbölen luonnonsuojelualueilla.
Kaupunkilaisille tärkeitä ovat jokirannan puistovyöhyke sekä rantapromenadi kahviloineen.
Jo 1800-luvulla tunnettuja puistometsiä ja näköalapaikkoja ovat Näsin puistometsä, Kokonniemen kansanpuisto, Joonaanmäki, Gammelbackan kartanon entinen puisto ja Tornivuori sekä Lennätinvuori Haikkoossa.
Kulttuurihistoriallisesti merkittäviä kohteita ovat Haikon kartano, Edelfeltin ateljeemuseo, Villa Wilhelmsberg sekä Stensbölen kartanoa ympäröivä kulttuurimaisema.
Porin urheilukeskus

Maauimala
Porin urheilukeskus on kaupungin ylläpitämä urheilukeskus Porissa. Se sijaitsee noin kilometrin päässä Porin keskustasta Isomäen kaupunginosassa. Urheilukeskuksen välittömässä läheisyydessä sijaitsee Porin metsä, joka on noin 300 hehtaarin suuruinen virkistys- ja ulkoilualue. Urheilukeskus ja Porin metsä ovat osa vuonna 2002 perustettua Porin kansallista kaupunkipuistoa.
Historia

Ensimmäinen Porin urheilukeskuksen alueelle rakennettu liikuntapaikka oli vuonna 1910 valmistunut Tiilimäen urheilukenttä. Talvisin kenttä oli pikaluistelijoiden ja jääpalloilijoiden käytössä. Kenttä toimi Porin pääurheilukenttänä vain parinkymmenen vuoden ajan, kunnes lähemmäksi keskustaa rakennettiin Herralahden kenttä.
Urheilukeskuksen varsinainen kehitys alkoi, kun maauimala valmistui Isomäkeen vuonna 1957. Seuraavaksi alueelle rakennettiin golfkenttä vuonna 1963. Tämän jälkeen valmistuivat tekojää vuonna 1964 ja Porin stadion 1965. Tekojää katettiin vuonna 1971 nykyisinkin käytössä olevaksi jäähalliksi. Halli remontoitiin vuosina 2014–2016 ja nykyisin se on nimeltään Isomäki Areena.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Stadion

Porin stadion on vuonna 1966 valmistunut yleisurheilu- ja jalkapallostadion. Sen katsojakapasiteetti on noin 12 000, josta 4 094 on katettuja paikkoja. Stadionilla on järjestetty muun muassa kolmet Kalevan kisat sekä pelattu useita miesten ja naisten jalkapallomaajoukkueen otteluita. FC Jazz, Porin Palloilijat ja NiceFutis ovat käyttäneet stadionia kotikenttänään.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Jäähalli

Isomäki Areena (tunnetaan myös nimellä Isomäen jäähalli) on Isomäessä sijaitseva jäähalli. Se valmistui alun perin tekojääradaksi vuonna 1964, mutta sittemmin katettiin 1971. Halliin mahtuu 6 350 katsojaa. Areena toimii SM-liigajoukkue Porin Ässien kotiareenana.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Maauimala

Porin maauimala on vuonna 1957 valmistunut, arkkitehti Yrjö Lindegrenin suunnittelema uimalaitos. Suojeltu maauimala peruskorjattiin vuosina 2002–2005.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Tekojäärata

Porin tekojäärata on vuonna 1985 rakennettu tekojää, joka oli valmistuessaan Suomen kolmas iso tekojäärata. Yleisöluistelijoiden lisäksi kenttää käyttävät jääpalloseura Narukerä sekä pikaluistelijat. Kesäaikaan tekojään paikalla on tenniskenttiä.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Karhuhalli

Karhuhalli on vuonna 1992 valmistunut urheiluhalli. Hallissa on kumirouhetekonurmi ja juoksurata sekä yleisurheilun kenttälajien suoritus- ja harjoituspaikkoja. Hallin katsomoissa on tilaa 500 katsojalle. Karhuhallissa on pelattu myös yksi Veikkausliigan ottelu ja se on toiminut TUL Cupin lopputurnauksen pelipaikkana 1993. Lisäksi hallissa on pelattu pesäpallon halli-SM -turnaus. Urheilutapahtumien lisäksi Karhuhalli toimii erilaisten messujen ja konserttien pitopaikkana.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Pesäpallostadion

Porin pesäpallostadion on urheilukeskuksessa sijaitseva pesäpallostadion. Se toimii naisten Superpesis-seura Porin Pesäkarhujen kotikenttänä.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Porin metsä

Porin metsä on 300 hehtaarin kokoinen ulkoilu- ja virkistysalue. Metsän halki kulkee muun muassa 3,5 kilometrin pituinen valaistu ulkoilureitti ja 7 kilometrin mittainen valaisematon maastolenkki, sekä useita muita kaupungin ylläpitämiä polkuja. Talvisin Porin metsässä on hiihtolatuja.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Keinonurmi

Stadionin vieressä sijaitseva lämmitettävä keinonurmi valmistui vuonna 2009. Lämmitys tapahtuu kaukolämmön paluuenergialla. Porin Palloilijat on käyttänyt tekonurmea kotikenttänään vuodesta 2012 asti. Keinonurmella on myös maalit amerikkalaista jalkapalloa varten ja se toimii Pori Bearsin kotikenttänä.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Jalkapallokentät

Urheilukeskuksessa sijaitsee kaksi nurmipintaista kenttää sekä kaksi hiekkakentää. Hiekkakentät ovat jalkapallon ohella myös pesäpallokäytössä.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Harjoitusjäähalli

Harjoitusjäähalli on vuonna 1990 valmistunut, juniorijääkiekkoilijoiden käytössä oleva jäähalli.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Astora Areena

Astora Areena on vuonna 2011 valmistunut Porin Ässien omistama jäähalli, joka on seuran omien juniorien käytössä. Halli tunnetaan myös Patajunnuareenan nimellä.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Jääkiekkokaukalo

Harjoitusjäähallin vieressä sijaitsee myös yksittäinen jääkiekkokaukalo.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Tennishalli

Tennishalli valmistui vuonna 1984. Hallissa on kolme tennis- ja viisi sulkapallokenttää.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Tenniskentät

Maauimalan vieressä sijaitsee kaksi tennikseen käytettävää ulkokenttää.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Koripallokenttä

Isomäki Areenan lähettyvillä sijaitsee asfalttipintainen koripallokenttä.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Ampumarata

Katinkurun ampumarata sijaitsee Porin metsän etelälaidalla Pinomäessä. Ampumarata on 12,5 hehtaarin kokoinen Satakunnan Ampujien rakentama alue, jossa on useita eri urheiluammuntaan tarkoitettuja ratoja. Katinkurussa on muun muassa 25 metrin pistoolirata, 50 metrin pienoiskiväärirata sekä useita haulikkoratoja. Katinkurusta lähtee useita ulkoilureittejä muuhun Isomäkeen.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Jousiampumarata

Porin metsän itälaidalla lentokentän vieressä sijaitsee jousiammuntahalli sekä ulkorata. Jousiampumaradan omistaa Porin Jousiampujat.
Urheilukeskuksen liikuntapaikat > Ratsastustalli

Porin metsän länsilaidalla Valtatie 8:n vieressä on yksityinen ratsastustalli. Lisäksi metsässä kulkee Pinomäkeen johtava ratsastusreitti.
Muita rakennuksia > Isomäen leirintäalue

Isomäen leirintäalue sijaitsee jäähallin ja maauimalan välittömässä läheisyydessä. Leirintäalue on avoinna vain Pori Jazzin ja muiden suurten kesätapahtumien aikana.
Muita rakennuksia > Kesäteatteri

Vuosina 1961–2011 Isomäen jäähallin tuntumassa toiminut Vihreä Teatteri on yksi Suomen vanhimmista kesäteattereista. Vuodesta 2012 lähtien teatteri jatkaa Kirjurinluodossa.
Entisiä liikuntapaikkoja > Tiilimäen urheilukenttä

Tiilimäen urheilukenttä oli vuodesta 1910 aina 1960-luvun alkuun käytössä ollut urheilukenttä. Kentän paikalla on 1960-luvulta lähtien sijainnut huoltoasema.
Entisiä liikuntapaikkoja > Golfkenttä

Ensimmäinen golfkenttä sijaitsi alueella vuosina 1954–1963 lentokentän läheisyydessä. Vuonna 1963 avattiin uusi kenttä nykyisen Karhuhallin tuntumaan. Kenttä oli käytössä vuoteen 1983 asti, jolloin se jäi osittain Porin läntisen ohikulkutien rakennustöiden alle.
Entisiä liikuntapaikkoja > Hevoskenttä

Porin hevoskentän nimella tunnettu ravirata sijaitsi nykyisen Satakunnan keskussairaalan ja Porin lentoaseman välissä. Se joutui lopettamaan toimintansa jatkosodan alussa, kun saksalaiset joukot pidensivät lentokentän kiitoteitä.
Aiheesta muualla

Porin stadion (Arkistoitu – Internet Archive)
Urheilukeskus Pori-tiedossa
Porin stadion
Isomäki Areena
Tekojäärata, taustalla harjoitusjäähalli.
Karhuhalli
Astora Areena