stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Santa Maria in Aracoeli

Santa Maria in Aracoelin julkisivu ja portaikko.
Santa Maria in Aracoeli (lat. ara coeli, "taivaan alttari") on kirkko Capitoliumin kukkulalla Roomassa Piazza Venezian edustalla. Kirkon yksinkertainen tiilistä tehty julkisivu on 1200-luvulta ja fransiskaanimunkkien suunnittelema. Kirkko on rakennettu paikalle, jossa legendan mukaan Tiburin sibylla ennusti Jeesuksen syntymän keisari Augustukselle juuri ennen tämän kuolemaa, tästä nimi  ara filii coeli ("Jumalan pojan alttari).
Kirkolle johtaa näyttävä marmoriportaikko, joka on kaupunkilaisten lahja Jumalanäidille vuoden 1348 ruton päättymisen johdosta. Kirkko on tyypiltään basilika, johon sivulaivat on lisätty myöhemmin. Pylväät ovat peräisin antiikin temppeleiden ja keisaripalatsien raunioista. Sisätila päättyy kerjäläisveljeskuntien perinteen mukaiseen idän suunnassa olevaan suorapäätyiseen kuoriin ja kahteen sivukuoriin.
Kultakoristeinen ja meriaiheinen katto muistuttaa Lepanton meritaistelussa turkkilaisia vastaan saadusta voitosta vuonna 1571 ja on varakkaan roomalaisen lahjoitus. Taisteluun osallistui myös paavin rahoittama eskadroona. Pinturicchion noin vuonna 1485 maalaamat freskot esittävät Pyhää Bernardino Sienalaista (1380–1444), fransiskaanien kunnioittamaa saarnaajaa. Kirkossa on kuuluisa Jeesus-lasta esittävä ja ihmeitä tekevä kuvapatsas, Santo Bambino, joka on kadonneen edeltäjänsä jäljennös.
Historiaa

Kirkon paikalla oli antiikin aikaan Jupiterin puolison Juno Monetan temppeli (Templum Junonis). Legendan mukaan kukkulalle on haudattu  Pyhä Helena (noin 250 – noin 330), ensimmäisen kristillisen keisarin, Konstantinus Suuren äiti. Luiden kerrotaan lepäävän aedikulan kupolin alla.
Junon temppelin raunioille rakennettiin 500-luvulla kristillinen luostari, jonka paavi Innocentius IV antoi vuonna 1250 fransiskaaneille. Nämä alkoivat rakentaa paikalle nykyistä kirkkoa. Keskiajalla siitä tuli Rooman poliittisen elämän keskus.
O’Conor (suku)

suvun vaakuna
O’Conor on vanha irlantilainen päällikkösuku, jonka jäsenistä useat kantoivat Connaughtin kuninkaan arvonimeä. Yhdestä heistä, Rory (Roderic) O’Conorista, s. n. 1116, k. 1198, tuli Connachtin kuningas vuonna 1156 ja hänet julistettiin "koko Irlannin kuninkaaksi" vuonna 1166. Hänen katsotaan olevan tämän arvon viimeinen haltija. Taisteltuaan muutaman vuoden valloittaja Strongbow'n kanssa hän vuonna 1175 tunnusti Englannin kuninkaan Henrik II:n herrakseen ja vetäytyi myöhemmin luostariin. Rodericiin johti sukujuurensa diplomaatti Sir Nicholas O'Conor.
HMS Espiegle (J216)

| HMS Espiegle |
| --- | --- |
 HMS Espiegle

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Belfast
Kölinlasku:  5. helmikuuta 1942
Laskettu vesille:  12. elokuuta 1942
Palveluskäyttöön:  1. joulukuuta 1942
Loppuvaihe:  romutettu 1967
Tekniset tiedot
Uppouma:  850 t
Pituus:  68,58 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,82 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  2 000 shp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 4 (102 mm) Mk V -ilmatorjuntatykki 4 × Oerlikon 20 mm
HMS Espiegle (viirinumerot M216 ja J216) Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 15. marraskuuta 1940 Harland and Wolffin telakalta Belfastista, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1942 telakkanumerolla 1138. Se laskettiin vesille samana vuonna 12. elokuuta. ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 1. joulukuuta.
Palvelus

Euroopan sotatoimien päätyttyä alus raivasi miinoja 12. raivaajalaivueessa Maltan ja Pohjois-Afrikan väliltä, kunnes se siirrettiin lokakuussa 1945 estämään laittomia siirtolaiskuljetuksia Palestiinaan. Alus oli tehtävässä vuoteen 1948, jolloin operaatio lakkautettiin. Alus palasi Britteinsaarille, missä se siirrettiin 1948 reserviin. Alus oli Hartlepoolissa eikä palannut palvelukseen, vaikka se muutettiinkin sukellusveneidentorjuntakykyiseksi saattajaksi. Alus myytiin 1966 romutettavaksi BISCo:lle, joka siirsi työn Arnott Youngille Dalmuiriin. Alus saapui maaliskuussa 1967 Dalmuiriin.
Koskikatu (Joensuu)

Carelicum Joensuun torin nurkalta talvipäivänä kuvattuna.
Koskikatua Kauppakadun kulmasta länteen päin. Vasemmalla oleva entinen Oma-Avun ravintolan rakennus purettiin 2010-luvulla.
Ahjon rakennus Joensuun taidemuseon pihasta katsottuna.
Joensuun pääkirjasto valmistui vuonna 1992.
Koskikatu on itä-länsisuuntainen katu Joensuun keskustassa. Se johtaa Elielinkujan päästä,  Rantakadulta Länsikadulle. Katu jatkuu Yliopistokatuna kohti Linnunlahtea ja Noljakkaa. Nimensä se on saanut sijaintinsa mukaan Pielisjoen koskista.
Kadun varren rakennuksia

Koskikadun varrella on eteläpuolella, joelta päin alkaen:
Taitokortteli ja Mustosen talo (1870)
Tavaratalo Carlson
Carelicum ja entinen Pohjois-Karjalan museo Hilma, jossa toimi myös Mukulakatu. Rakennus valmistui Pohjois-Karjalan Säästöpankin taloksi (Esa Malmivaara, 1985), 1990-luvulla kaupunki osti sen virastoja ja vuoteen 2023 toiminutta museota varten..
Joensuun kaupunginteatterin pienen näyttämön väistötila Carelicumin entisessä auditoriossa (2024-)
ravintola Mayhem (2024-)
Kekäleen talo (1970)
Osuuspankin asuin- ja liiketalo (2015); ennen paikalla Oma-Avun talo (1955), tunnettiin pizzeria Veronan talona.
pysäköintialue (Koulukadun kulma)
Pullapuoti
Joensuun kaupunginkirjasto (Tuomo Siitonen, 1992)
Useita asuinkerrostaloja
Koskikadun varrella on pohjoispuolella, joelta päin alkaen:
Vapaudenpuisto
Joensuun tori
Torin Helmi, liike- ja asuintalo, työvoimatoimisto (2003)
Taidekeskus  Ahjo ja Taidemuseo (Theodor Decker, 1894)
Joensuun lyseon lukion talo (1956), entinen tyttölyseo. Lyseon lukio muutti Tiedepuistoon 2021. Näyttämö-teatteri 2021-, Kirjan talo eli kirjailijayhdistys Ukrin toimitila 2024-. . Mukulakaupunki.
https://www.karjalainen.fi/paikalliset/8065178
Joensuun lyseon peruskoulu (Lahdelma & Mahlamäki, 2007)
Urheilutalo  (Unto Tupala, 1962)
Ystävyydenpuisto
Poikkikatuja ovat joelta päin luettuna Torikatu, Kauppakatu, joka on myös kävelykatu, Kirkkokatu, Koulukatu, Kalevankatu, Merimiehenkatu ja Sepänkatu.
Toriparkki

Lokakuussa 2018 avatun Toriparkin sisään- ja ulostuloväylät ovat Koskikadulla Mustosen kadun kohdalla.
Liikennevalot

Liikennevalot ovat Rantakadun ja Koulukadun risteyksissä. Koulukatu on etuajo-oikeutettu katu. Syksyllä 2024 Länsikadun risteykseen, jossa oli liikennevalot, valmistui liikenneympyrä.
Pyörätiet

Kadun pohjoislaidalla kulkee koko matkalla pyörätie. Eteläpuolella pyörätie on merkitty vain kahden korttelin matkalle eli Merimiehenkadun ja Länsikadun välille.
Energia Algeriassa

Energia Algeriassa käsittelee Algerian energian tuotantoon, jakeluun ja kulutukseen liittyviä asioita. Algeria on OPEC jäsen.
Öljy ja maakaasu kuuluvat merkittävimpiin Algerian luonnonvaroihin ja vientituotteisiin. Ne tuottavat noin kolmanneksen maan bruttokansantuotteesta.
Neljä putkilinjaa kuljettaa öljyä Algerian öljykentiltä Välimeren satamiin vietäväksi ulkomaille laivoilla. Kolme merenalaista putkilinjaa kuljettaa maakaasua Välimeren poikki Eurooppaan. Maakaasuputki Tunisiasta Sisiliaan ja edelleen Napoliin Italiaan valmistui vuonna 1981, mikä lisäsi merkittävästi Algerian maakaasun myyntiä Eurooppaan. Vuonna 1996 toinen putki alkoi toimittaa Espanjalle Algerian kaasua Marokon kautta, ja Portugali liitettiin järjestelmään vuonna 1997; putki suljettiin vuoden 2021 lopulla. MEDGAZ, suora maakaasuputki Algeriasta Espanjaan, aloitti toimintansa vuonna 2011. Öljyvarantojen odotetaan loppuvan 2000-luvun ensimmäisellä puoliskolla, joten maakaasusta tulee tärkeämpi vientituote kuin öljy.
Energiankulutus asukasta kohti vuonna 2022 oli 58,5 miljoonaa BTU:ta, maailman 195 valtion joukoossa 83. suurinta.
Öljy

Algeria tuottaa päivässä 1,4 miljoonaa barrelia raakaöljyä, ja kuluttaa jalostettua öljyä noin 428 000 barrelia päivässä. Sen tunnetut öljyvarat ovat 12 miljardia barrelia (2021).
Maakaasu

Algeria tuottaa vuodessa noin sata miljardia kuutiometriä maakaasua, josta noin puolet menee kotimaiseen kulutukseen, puolet vientiin.
Kivihiili

Vuonna 2022 Algeria poltti 167 tuhatta tonnia hiiltä ja tuotti lähes kaiken ulkomailta. Sen jäljellä olevat tunnetut hiilivarat ovat 223 miljoonaa tonnia.
Historiaa

Algeria oli vuonna 2008 7. suurin maakaasun tuottaja (82  mrd. kuutiota, 2,6 % maailman tuotannosta) ja 5. suurin maakaasun viejä (58  mrd. kuutiota). Vuonna 2009 Algeria oli määrällisesti 5. merkittävin maakaasun viejämaa Venäjän, Norjan, Kanadan ja Qatarin jälkeen.
Energiantuotanto, tuonti ja  hiilidioksidipäästöt

| Energia Algeriassa> . | Energia Algeriassa> Väestö.milj.as. | Energia Algeriassa> Prim. energia.TWh | Energia Algeriassa> Tuotanto.TWh | Energia Algeriassa> Vienti.TWh | Energia Algeriassa> Sähkö.TWh | Energia Algeriassa> CO2-päästö.Mt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | 32,4 | 383 | 1 927 | 1 539 | 26,3 | 77,8 |
| 2007 | 33,9 | 429 | 1 911 | 1 482 | 30,6 | 85,7 |
| 2008 | 34,4 | 431 | 1 885 | 1 439 | 32,9 | 88,1 |
| Kasvu | 6,2 % | 12,7 % | -2,2 % | -6,4 % | 25,1 % | 13,2 % |
 Mtoe = 11,63 TWh
FitzJames

FitzJames on ranskalainen ja espanjalainen  herttuallinen suku, joka polveutuu Englannin kuninkaan Jaakko II:n ja Lady Arabella Churchillin aviottomasta pojasta Berwickin herttua James FitzJamesistä. Se on Stuartin kuningassuvun avioton haara. Espanjassa se sai myöhemmin myös Alban herttuan arvon. Suvun jäsenistä mainittakoon Édouard de Fitz-James, herttua, valtiomies, Berwickin herttuan pojanpoika, s. 1776 Versaillesissa, k. 1838 Rouenin lähellä. Ranskalainen sukuhaara sammui vuonna 1967.
Vaskikirjat

| Vaskikirjat |
| --- | --- |

Perustettu:  2007
Toimitusjohtaja:  Erkka Leppänen
Kotipaikka:  Tampere
Kotisivu:  www.vaskikirjat.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vaskikirjat on Erkka Leppäsen vuonna 2007 Tampereella perustama pienkustantamo, jonka erikoisalueena on fantasiakirjallisuus ja muu spekulatiivinen fiktio. Vuosina 2011–2013 kustantamon omisti Pekka Halonen ja se toimi Oulussa. Toukokuussa 2013 Vaskikirjat palasi jälleen Erkka Leppäsen omistukseen.
Vaskikirjojen päämääränä oli julkaista erityisesti suomentamattomia fantasiakirjallisuuden klassikoita. Käännöskirjojen lisäksi Vaskikirjat on julkaissut myös teoksia suomalaisilta kirjailijoilta kuten Pekka Halosen Peuraheimo (2008), Anni Nupposen Nainen ja kuningas (2009) ja Putoavan tähden prinsessa (2013), M. G. Soikkelin Kuninkaantekijät (2010) ja Neljän miekan tanssi (2020), Katri Alatalon Mustien ruusujen maa -sarja (2012, 2013 ja 2014), sekä eri tekijöiden Praedor-sarjakuvien maailmaan sijoittuvia romaaneja ja novellikokoelmia.
Vaskikirjojen julkaisema Richard Mathesonin Olen legenda voitti Tähtivaeltaja-palkinnon vuonna 2008. Lordi Dunsanyn Haltiamaan kuninkaantytär oli samana vuonna Tähtifantasia-palkintoehdokkaana. Vuonna 2009 Vaskikirjojen julkaisema Ellen Kushnerin Thomas Riiminiekka voitti Tähtifantasia-palkinnon. Myös Robert Silverbergin Kuningas Gilgameš oli ehdokkaana. Vuonna 2010 Michael Moorcockin Katso ihmistä! oli Tähtivaeltaja-ehdokkaana. Vuonna 2016 Ursula K. Le Guinin Haikaran silmä oli Tähtivaeltaja-ehdokkaana. Tähtifantasia-ehdokkaina on ollut myös Francis Marion Crawfordin kauhukokoelma Ajattomat aaveet (2017), Le Guinin Ikuisen hämärän maa (2018), ja T.H. Whiten Muinainen ja tuleva kuningas (2019).
Aiheesta muualla

Vaskikirjojen kotisivu.
Erkka Leppäsen haastattelu Risingshadow-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive).
Erkka Leppänen: Vaskikirjojen historiikki 2007–2010 kustannusjohtajan näkökulmasta (Arkistoitu – Internet Archive). Illusionisti.net 1.1.2011.
Juri Timonen: Fandomista kustantajaksi – Erkka Leppänen (Arkistoitu – Internet Archive). Illusionisti.net 1.1.2011.
Logo

Coca-Colan logo
Logo eli tunnuskuvio on yritystä, yhteisöä, tuotetta tai muuta sellaista edustava graafinen tunnus. Yrityksen tai liikelaitoksen logoa kutsutaan liikemerkiksi.
Logoa käytetään yleensä toiminimestä, tavaramerkistä tai brändistä. Logo perustuu usein olemassa olevaan kirjaintyyppiin, mutta sitä on usein muokattu edelleen muokkaamalla kirjainten ulkonäköä, sijoittelua ja suhteellista kokoa.
Logo on organisaation tärkein tunnus. Sitä käytetään käyntikorteissa, papereissa ja mainosmateriaaleissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Logoja Wikimedia Commonsissa
Typografia
| --- | --- |
Typografit ja kirjainmuotoilijat:   Jonathan Barnbrook  Saul Bass  Ed Benguiat  Morris Fuller Benton  Neville Brody  Frederic Goudy  Claude Garamond  Eric Gill  Tomi Haaparanta  Nicolas Jenson  Edward Johnston  Donald Knuth  Rudolf Koch  Sami Kortemäki  Zuzana Ličko  William Morris  Stanley Morison  Jan Tschichold  Carol Twombly  Wolfgang Weingart  Hermann Zapf  Gudrun Zapf-von Hesse 
Kirjaintyylit ja -lajit:   Anfangi  Antiikva  Arial  Baskerville  ITC New Baskerville  Calibri  Comic Sans  Egyptienne  Fraktuura  Garamond  Gill Sans  Helvetica  Palatino  Times Roman  Unsiaali  Verdana 
Merkit:   Alduksen lehti ❦  Asteriski *  Ät-merkki @  Englannin punta £  Ampersandi &  Jokerimerkki  Kappaleen merkki ¶  Luetelmamerkki  Luettelo matemaattisista merkeistä  Plus-miinusmerkki ±  Promille ‰  Prosentti %  Pykälämerkki §  Risti †  Ristikkomerkki #  Rub el Hizb ۞  Tekijänoikeusmerkki ©  Tilde ~  Valuuttamerkki ¤  Yläpuolinen indeksointipilkku 
Suuntaukset:   Amerikan uusi aalto  Dekonstruktivismi  Postmodernismi  Sveitsiläinen tyyli 
Muut aiheet:   Aakkoslaji  CamelCase  Glyyfi  Goottilaiset kirjaintyypit  Kapiteeli  Kirjain  Kirjaintyyppi  Kursiivi  Ligatuuri  Logo  Lorem ipsum  Orpo- ja leskirivit  Painokirjaimet  Sans-serif  Serif  TrueType  Web Open Font Format  X-korkeus  Yliviivaus  Ylleviivaus  Ylä- ja alaindeksi
Energia Iranissa

Iranin öljykentät.
Energia Iranissa kuvaa Iranin energian tuotantoa ja kulututusta. Iranin energiapolitiikka kuvaa energian ja sähköntuotannon politiikkaa, mukaan lukien energiantuotannon toimijat ja eri näkemykset.
Öljyn tuotanto ja jalostus on Iranin tärkein talouden ala, vaikka maakaasun tuotanto on yhä tärkeämpää.
Energiankulutus asukasta kohti vuonna 2022 oli 152,5 miljoonaa BTU:ta, maailman 195 valtion joukossa 25. suurinta.
Iran oli raakaöljyn ja öljytuotteiden kolmanneksi suurin viejämaa Saudi-Arabian ja Venäjän jälkeen vuonna 2008. Iranin vienti oli 124 Mt vuonna 2008 oli 31 % Saudi-Arabian viennistä 403 Mt.
Öljy

Iran tuottaa päivässä lähes neljä miljoonaa barrelia raakaöljyä, ja kuluttaa jalostettua öljyä noin 2aksi miljoonaa barrelia päivässä. Sen tunnetut öljyvarat ovat 208 miljardia barrelia (2021).
Valtionyhtiö National Iranian Oil Company (NIOC) tuottaa öljyä vientiin ja kotimaiseen kulutukseen. Öljy siirretään putkilinjaa pitkin Persianlahdella sijaitsevan Khārkin saaren terminaaliin ja sieltä säiliöaluksiin. Iranin tärkein jalostuslaitos Ābādānissa vaurioitui Irakin–Iranin sodassa mutta toimii taas. NIOCilla on jalostamot myös Eṣfahānissa, Shīrāzissa, Lāvānin saarella, Teherānissa ja Tabrīzissa.
Maakaasu

Iranin valtavat maakaasuvarat muodostavat yli kymmenesosan maailman kokonaisvarannoista. Kaasua tuotetaan  Elburs-vuoristossa ja Khorasanissa. Uusia kaasukenttiä on löydetty ja niiden hyödyntäminen on aloitettu Persianlahdella lähellä ʿAsalūyehia, offshore-alueella Kaspianmeren alueella, ja varsinkin avomerellä ja rannikolla Iranin eteläosassa. Etelä-Parsin kenttä jälkimmäisellä alueella on yksi maailman rikkaimmista. Maan keräily- ja jakelulinjat kulkevat Teheraniin, Kashaniin, Eṣfahāniin, Šīrāziin, Mašhadiin, Ahvāziin ja Alborzin teollisuuskaupunkiin lähellä Qazvinia. Lisää kaasulinjoja on rakenteilla.
Nykyisin (2022) Iran tuottaa vuodessa noin 260 miljardia kuutiometriä maakaasua, josta noin 90 prosenttia menee kotimaiseen kulutukseen, mutta vientiin jää silti 20 miljardia kuutiometriä vuodessa.
Sähkö

Iranin sähköntuotantokapasiteetista 93.5% perustuu fossiilisiin polttoaineisiin, 1.7% ydinvoimaan, 0.2% aurinkoenergiaan, 0.2% tuulivoimaan ja 4.4% vesivoimaan.
Iranin ydinohjelma on ollut pitkään kansainvälisen mielenkiinnon kohteena. Bušehrin laitoksen ensimmäinen yksikkö valmistui vuonna 2011. Kahden muun yksikön rakentaminen aloitettiin vuonna 2016 Venäjän tuella, tarkoitus oli saada ne valmiiksi noin kymmenessä vuodessa.
Energiantuotanto, tuonti ja hiilidioksidipäästöt

| Energia Iranissa> . | Energia Iranissa> Väestö.milj.as. | Energia Iranissa> Prim. energiaselvennä.TWh | Energia Iranissa> Tuotanto.TWh | Energia Iranissa> Vienti.TWh | Energia Iranissa> Sähköselvennä.TWh | Energia Iranissa> CO2-päästö.Mt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | 67,0 | 1 696 | 3 233 | 1 530 | 137 | 369 |
| 2007 | 71,0 | 2 151 | 3 757 | 1 602 | 165 | 466 |
| 2008 | 72,0 | 2 350 | 3 801 | 1 429 | 174 | 505 |
| Kasvu | 7,5 % | 38,5 % | 17,6 % | -6,6 % | 27,0 % | 36,9 % |
 Mtoe = 11,63 TWh
Päästöt

Hiilidioksidipäästöt lisääntyivät vuonna 2008 vuoteen 2004 verrattuna noin 37 %. IEA:n vuositilaston perusteella Iranin hiilidioksidipäästöt ja sähkön käyttö olivat vuonna 2008 väestömäärään suhteutettuna lähes kaksinkertaiset Irakiin verrattuna, suuremmat kuin Egyptissä ja Algeriassa, mutta alle puolet Saudi-Arabiaan verrattuna.
EEP-ohjelma

EEP-ohjelman logossa on sarvikuono.
EEP-ohjelma (EAZA Ex-situ Programme) on Euroopan eläintarha- ja akvaariojärjestön eli EAZA:n luoma ohjelma eläinlajien suojeluun niiden luonnollisten elinalueiden ulkopuolella eli eläintarhoissa. Työllä mahdollistetaan myös luontoonpalautushankkeita. Ensimmäiset EEP-suojeluohjelmat on aloitettu vuonna 1985, ja nykyisin ohjelmaan kuuluu yli 400 eläinlajia.
Lähes poikkeuksetta kaikki EAZA:n jäseneläintarhat osallistuvat EEP-ohjelmaan. Suomessa on kolme järjestön jäseneksi lukeutuvaa eläintarhaa: Korkeasaaren eläintarha, Ähtärin eläinpuisto ja Ranuan eläinpuisto. Vuoden 2023 tiedon mukaan Korkeasaaressa on yli 35 ohjelmaan kuuluvaa eläinlaja, Ähtärissä ja Ranualla kummassakin noin 10 lajia.
Ohjelmaan kuuluvia Suomen luonnossa eläviä lajeja ovat ahma, saukko, ilves, metsäpeura, tunturipöllö ja viirupöllö. Lisäksi ohjelmaan kuuluu Suomen luonnosta jo hävinnyt vesikko.  Karhu kuuluu vielä vanhanmalliseen ESB-ohjelmaan.
EEP-ohjelman vastine amerikkalaisissa eläintarhoissa on nimeltään Species Survival Plan eli SSP. Eurooppalaisten ja amerikkalaisten suojeluohjelmien koordinaattorit tekevät yhteistyötä, ja eläimiä siirretään joskus myös mannerten välillä.
Lajikoordinaattori

Jokaisella EEP-lajilla on oma lajikoordinaattori, joka kerää tietoa lajista ja ylläpitää yksilöistä kantakirjaa. Koordinaattori valmistelee myös yhdessä eläintarhojen edustajista nimetyn lajikomitean kanssa lajinsa eläimille lisääntymissuositukset eli mitkä yksilöt saavat lisääntyä keskennään milloinkin, ja suosittelee mihin eläintarhoihin näitä syntyneitä yksilöitä tulisi siirtää jatkamaan omaa sukuaan.
Lajikoordinaattori > Suomalaiset lajikoordinaattorit

Leif Blomqvist alkoi pitämään lumileopardien kantakirjaa vuonna 1976 toimiessaan Korkeasaaren eläintarhan intendenttinä, ja alkoi toimia lajin koordinaattorina kun sille perustettiin EEP-ohjelma vuonna 1987. Blomqvist toimi lumileopardien lajikoordinaattorina aina 2000-luvulle asti, sittemmin myös työskennellessään ruotsalaisessa eläintarhassa Nordens Arkissa.  Blomqvist perusti myös metsäpeurojen ESB-kantakirjan vuonna 1997. Korkeasaaren tutkimuskoordinaattori Kirsi Pynnönen-Oudman oli perustamassa vuonna 2021 tunturipöllöjen EEP-ohjelmaa.
Nykyisin Korkeasaaren eläintarhan eläintenhoidon johtaja Nina Trontti toimii markhorien, kuraattori Hanna-Maija Lahtinen metsäpeurojen, ja kuraattori Ville Vepsäläinen tunturipöllöjen lajikoordinaattorina EEP-ohjelmissa. Lisäksi Korkeasaari toimii monessa lajikoordinaattoireiden työtä tukevassa lajikomiteassa.
Ohjelman vanha nimi

Alun perin lyhenne EEP tuli sanoista European Endangered species Programme, eurooppalainen uhanalaisten eläinten suojeluohjelma. Sen lisäksi joistain lajeista pidettiin yllä ESB-kantakirjaa (European Studbook). Nämä termit yhdistettiin kuitenkin vuodesta 2019 alkaen vaiheittain saman EAZA Ex-situ Programme -nimen alle. Nykyisin kaikki EEP-ohjelmaan kuuluvista eläinlajeista eivät siis ole uhanalaisia, mutta osa elinvoimaisista lajeista vaatii muutoin tarhasuojeluun panostamista: esimerkiksi niiden osapopulaatio voi olla uhanalainen.
Eurooppalaisten eläintarhojen metsäpeurakantoja hallinnoidaan Suomesta käsin. Kuvassa metsäpeuroja alankomaisessa eläintarhassa.
Feokromosytooma

Feokromosytooma tietokonetomografiassa
Noradrenaliinin kemiallinen rakenne
Adrenaliinin kemiallinen rakenne
Feokromosytooma on lisämunuaisytimen tai muualla sympaattisessa hermostossa sijaitseva kasvain. Se saa alkunsa kromaffiinisesta solukosta. Jos feokromosytooma sijaitsee lisämunuaisytimen ulkopuolella, sitä kutsutaan paraganglioomaksi tai lisämunuaisen ulkopuoliseksi feokromosytoomaksi. Se on 90 prosentissa tapauksista hyvänlaatuinen kasvain. Pahanlaatuisia tapauksista on 10 prosenttia, ja puolet niistä, joilla on pahanlaatuinen kasvain, kuolee viiden vuoden sisällä taudin toteamisesta, mutta osa voi elää pitkäänkin. Feokromosytooma tuottaa, varastoi, metaboloi ja erittää noradrenaliinia ja adrenaliinia ja usein myös muita hormoneja ja peptidejä kuten dopamiinia ja kromograniini A:ta.
Feokromosytooma on yhtä yleinen miehillä ja naisilla. Sitä esiintyy kaiken ikäisillä. Yli 60-vuotiailla feokromosytooma esiintyy lähes aina lisämunuaisytimessä, mutta nuoremmilla usein muualla sympaattisessa hermostossa. Paraganglioomat ovat lisämunuaisytimen kasvaimia todennäköisemmin pahanlaatuisia.
Noradrenaliinia erittyy yleensä enemmän kuin adrenaliinia. Oireena on kohtauksettainen verenpaineen nousu tai pysyvämpi nousu. Pelkkää adrenaliinia erittävät feokromosytoomat ovat harvinaisia. Lisämunuaisen ulkopuoliset feokromosytoomat erittävät etupäässä noradrenaliinia lukuun ottamatta Zuckerkandlin elimessä olevaa kasvainta. Verenpaine voi olla hyvin korkea lyhyen aikaa (esimerkiksi 280/160) jopa niin, että se saattaa uhata henkeä. Riskinä on muun muassa aivoverenvuoto, munuaisvaurio tai hypertensiivinen enkefalopatia.
Kohtaukseen liittyy usein niin sanottu "klassinen kolmikko" sydämentykytys, hikoilu ja päänsärky. Feokromosytooma voi aiheuttaa äkkikuoleman varsinkin, jos sitä ei diagnosoida oikein vaan hoidetaan esimerkiksi paniikkihäiriönä.
Etiologia > Perinnölliset sairaudet

Noin 25 prosentissä tapauksista feokromosytooma periytyy ja liittyy MEN2-oireyhtymään, tyypin 1 neurofibromatoosiin tai von Hippel-Lindaun oireyhtymään. Ennen ajateltiin, että ainoastaan 10 prosenttia on perinnöllisiä, mutta on huomattu, että luku on todellisuudessa korkeampi.
Etiologia > Perinnölliset sairaudet > Multippeli endokriininen neoplasia (MEN) -oireyhtymät

Feokromosytooma voi esiintyä osana multippeli endokriininen neoplasia -oireyhtymää, joka on harvinainen umpirauhasten monikasvaintautioireyhtymä. Siinä kasvaimia esiintyy useammassa umpirauhaselimessä samanaikaisesti. MEN-oireyhtymät jaetaan kahteen alaryhmään, 1 ja 2. Lisäksi MEN 2:lla on kaksi alaryhmää, MEN-2A ja MEN-2B. MEN-2A:ssa feokromosytoomaa esiintyy 40–50 %:ssa tapauksista ja vastaavasti MEN-2B:ssä feokromosytooman esiintyvyys on 50 %.
Tässä taudissa feokromosytooma erittää usein enemmän adrenaliinia kuin noradrenaliinia. MEN-oireyhtymässä feokromosytoomat ovat harvemmin pahanlaatuisia kuin ei-perinnölliset kasvaimet, mutta pahanlaatuisuustodennäköisyys vaihtelee suvun mukaan. Jos suvussa on pahanlaatuisia feokromosytoomia, voidaan harkita ennalta ehkäisevää lisämunuaisten poistoa, mutta silloin joudutaan elinikäiseen kortikosteroidikorvaushoitoon.
Etiologia > Perinnölliset sairaudet > Tyypin 1 neurofibromatoosi

Tyypin 1 neurofibromatoosiin liittyy noin 0,1–5,7 prosentin riski sairastua feokromosytoomaan.