stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Midsommarkransen

Midsommarkransenin rakennuskantaa.
Midsommarkransen (lempinimi Kransen) on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee Tukholman eteläosassa, ja kuuluu Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Aspuddenin, Liljeholmenin, Västbergan ja Hägerstensåsenin kaupunginosat. Midsommarkransenin kaupunginosa muodostettiin vuonna 1926.
Midsommarkransenin vanhat talot rakennutti vuosina 1910–1912 Tellusborgs fastighets AB -niminen yritys sosiaalisesta asuntotuotannosta kiinnostuneen pankkiiri Olof Aschbergin aloitteesta. Tarkoituksena oli luoda uudenaikainen asuinalue, jossa olisi halpoja ja hyviä asuntoja työläisille. Nämä talot ovat kolmikerroksisia ja käsittävät enimmäkseen yksiöitä. Alueen asemakaavan suunnitteli arkkitehti Per Olof Hallman. Ericsson rakennutti 1930–1940-luvuilla kaupunginosaan suuren tehdasalueensa, jonka tiloissa toimii nykyään taidekoulu Konstfack. Ericssonin tehtaiden yhteyteen rakennettiin 1940-luvulla asuinalue, joka tunnetaan nimellä LM-staden. Lisäksi entisen tehdasalueen läheisyyteen on rakennettu 2000-luvulla opiskelija-asuntoja.
Midsommarkransenissa asuu noin 8 080 ihmistä, ja se on pinta-alaltaan 0,98 neliökilometrin suuruinen. Kaupunginosaan avattiin Tukholman metron asema 5. huhtikuuta 1964. Se kuuluu metron punaiseen linjaan, ja oli valmistuttuaan Tukholman 54. metroasema. Asema sijaitsee noin 17 metriä maanpinnan alapuolella.
Miten miljoonia huijataan

| Miten miljoonia huijataan – suurpetkuttajien värikäs historia |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kari Nars
Kansitaiteilija:  Juri Patrikainen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  216
ISBN:  978-951-31-5049-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Miten miljoonia huijataan – suurpetkuttajien värikäs historia on vuonna 2009 ilmestynyt Kari Narsin kirjoittama kirja rahan huijaamisen historiasta.
Nars valottaa tapauskuvausten kautta ihmisten herkkäuskoisuuden ja ahneuden historiaa. Historiaan jäänyt esimerkki on kenraali Gregor MacGregor, joka perusti 1820-luvulla Etelä-Amerikkaan haamuvaltion Poyaisin tasavallan ja myi sieltä maata hyväuskoisille englantilaisille ja ranskalaisille. Toinen historiaan jäänyt huijaus on 1920-luvulla Eiffel-tornin myyminen romuna liikemiehelle. Tuore esimerkki taas on pyramidihuijauksesta tuomittu Bernard Madoff, jonka huijauksen kohteeksi joutuivat niin tuttavapiiri kuin hyväntekeväisyysjärjestötkin.
Mukana on myös kertomukset suomalaisesta pankinjohtajasta ja -huijarista Nils Idmanista sekä tutkinnan kohteena olevasta WinCapitasta, johon 10 000 suomalaista sijoitti rahojaan. Nars kysyy, miksi naiset eivät huijaa, ja on kehittänyt miesten käyttöön hajutestin.
Nars sai idean kirjaansa juuri WinCapitasta, jonka yhteydessä tuli usein esiin myös Idmanin nimi.
Hämmästellessään ihmisten sinisilmäisyyttä hän samalla rupesi miettimään, miten huijarit menettelevät.
Kauppatieteen tohtorina ja työuransa ansiosta Nars tuntee rahamaailman, ja rahan maailmassa liikkui edellinenkin teos Raha ja onni, jossa hän pohtii omistamisen ja onnellisuuden suhdetta. Tässä teoksessa Nars paneutuu tapausselostuksen ohella huijauksen taustoihin, menettelytapoihin ja niiden seurauksiin. Hän myös analysoi rikollisten luonnetta ja toteaa, että kyse on psykopaateista, joilta puuttuu omatunto mutta joilla on kyky hurmata uhrinsa.
Naiset eivät myöskään joudu huijausten kohteeksi yhtä herkästi kuin miehet, koska esittävät hankalia kysymyksiä. Nars varoittaa, että jos jokin tuntuu liian hyvältä ollakseen totta, se ei todennäköisesti olekaan totta:  kohtuuttoman suuri voittoprosentti ei ole totta.
Aiheesta muualla

Miten miljoonia huijataan Tammen sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Teoksen Miten miljoonia huijataan esittely ja Kari Nars Kirjavideolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Mesiherttalehti

| Mesiherttalehti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Päivikkikasvit Aizoaceae
Suku::  Herttalehdet Aptenia
Laji::  cordifolia
Kaksiosainen nimi
 Aptenia cordifolia  (L.f.) Schwant. 
Synonyymit
 Mesembryanthemum cordifolium L.f. 
Katso myös
   Mesiherttalehti Wikispeciesissä   Mesiherttalehti Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mesiherttalehti eli aptenia (Aptenia cordifolia) on päivikkikasveihin kuuluva ikivihreä kasvi.
Ulkonäkö

Mesiherttalehti on ikivihreä mehikasvi. Sen 60 cm pitkät varret kasvavat suikertaen maata pitkin niin että kasvusto muodostaa noin 25 cm korkeaa mattoa. Juuret ovat paksut ja mehevät. Lehdet ovat mehevät, litteät, sydämen- tai soikionmuotoiset ja kasvavat pareittain tai yksittäin. Kukat ovat punasävyiset, noin 15 mm leveät. Hedelmässä on neljä sastoa, jokaisessa yksi suuri mustanruskea siemen.
Levinneisyys

Mesiherttalehti on kotoisin Etelä-Afrikasta Itä-Kapin ja KwaZulu-Natalin rannikkoseuduilta. Sitä on kasvatettu muuallakin koristekasvina ja paikoin, kuten Kaliforniassa, se on levinnyt luontoon.
Käyttö

Mesiherttalehteä on käytetty tulehdusta hoitavana rohdoksena. Sitä kasvatetaan koristekasvina kivikkopuutarhoissa ja jyrkillä penkereillä sitomassa maata. Se kestää kuivuutta ja hiekkaista maaperää.
Mjasištšev M-50

Mjasištšev M-50
Mjasištšev M-50 (Nato-raportointinimi Bounder) oli neuvostoliittolainen strategisen ylisoonisen pommikoneen prototyyppi, jonka ensilento lennettiin 27. lokakuuta 1959. Koneita valmistettiin kaksi kappaletta, joista toinen, ensimmäisestä muun muassa miehistön määrässä ja voimalaitteissa eroava prototyyppi sai tunnuksen M-52. Kyseistä konetta ei ehditty koelentää ennen projektin peruuttamista. M-50 on esillä Moninon ilmailumuseossa, M-52 romutettiin 1970-luvulla.
Tekniset tiedot (M-50A)

miehistö : kaksi
pituus 57,5 m
kärkiväli 35,1 m
korkeus 8,3 m
siipipinta-ala 291 m²
tyhjäpaino 85 000 kg
lentopaino 175 000 kg
MTOW 200 000 kg
4 moottoria, 130 000 N Soloviev D-15 suihkumoottorit
suurin nopeus 1 950 km/h
matkalentonopeus 1 500 km/h
kantama 7 400 km
lakikorkeus 16 500 m
siipikuormitus 602 kg/m²
teho-massa-suhde 0,3
pommikuorma 30 000 kg
Aiheesta muualla

http://www.aviation.ru/Mya/#50 (Arkistoitu – Internet Archive)
M-50
Mitra (täsmennyssivu)

Mitra voi tarkoittaa seuraavia asioita tai henkilöitä:
mitra,  piispan tai apotin päähine
Mitra Kaislaranta, suomalainen laulaja
Mitra, Mitra Kaislarannan albumi
La Mitra, panamalainen kaupunki
Volkswagen Mitra, Volkswagen Basistransporterista käytetty nimi
PS Mitra Kukar, indonesialainen jalkapalloseura
mitrakukat, kasvisuku
Mithra, muinaispersialainen, alkujaan intialainen jumala
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mitra”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Midstream-liiketoiminta

Midstream-liiketoiminta on öljy- ja kaasuteollisuuden osa-alue, johon kuuluu tuotantoketjun keskivaiheen toiminta, kuten varastointi, markkinointi ja kuljetus. Öljy- ja kaasuteollisuudessa käytetyn jaon mukaisesti midstreamin lisäksi muita osa-alueita ovat upstream- ja downstream-liiketoiminta. Yleistettäessä midstream usein yhdistetään downstream-toimintaan.
Midstream-liiketoimintaan osallistuvat yritykset voivat olla puhtaasti erikoistuneita kuljetusalan yrityksiä, jotka vastaavat öljyn kuljettamisesta eri liikennevälineillä. Etäisyydestä ja tuotteesta riippuen tuotteen siirtäminen hoidetaan esimerkiksi putkilla tai valtamerien halki kulkevilla tankkereilla. Varastointi on olennainen osa midstream-toimintaa. Koska öljy ja maakaasu ovat tärkeitä energiatuotteita, niiden varastoiminen takaa turvallisen tasaisen tarjonnan tuotannon ja kysynnän vaihtelun aiheuttamien katkojen aikana. Midstream-yrityksellä saattaa olla toimintaa tuotantoketjun alku- sekä loppupäässä. Esimerkiksi maakaasua jalostava laitos saattaa osaltaan puhdistaa raakakaasua epäpuhtauksista ja samalla myös valmistaa kaasunesteitä, joita se myy valmiina tuotteina.
Usptream, midstream ja downstream ovat liikekielen käsitteitä, joilla kuvataan tuottajayritysten osallistumista tuotantoketjun vaiheisiin. Raaka-aineita käsittelevä tuottaja harjoittaa upstream-liiketoimintaa ja esimerkiksi kuluttajalle päätyvän tuotteen valmistaja harjoittaa downstream-liiketoimintaa.
Lue myös

Öljynjalostus
Miten sydämet toimii?

| ”Miten sydämet toimii?” Anssi Kela |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Anssi Kela
 Julkaistu: huhtikuu 2013
 Tekijä(t): Anssi Kela
 Tuottaja(t): Anssi Kela
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 04.10
 Levy-yhtiö: Live Nation
Anssi Kelan muut singlet
| ”Levoton tyttö” 2013 | ”Miten sydämet toimii?” 2013 | ”Maitohapoilla” 2013 |
”Miten sydämet toimii?” on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Anssi Kelan kappale, joka julkaistiin singlenä huhtikuussa 2013. Kappale on toinen singlejulkaisu Kelan viidenneltä sooloalbumilta Anssi Kela.
Kappaleen sanoitukset pohjautuvat tositarinaan, jonka Kelan ystävä kertoi hänelle. Kertosäkeistöissä Kela halusi Foreigner-yhtyeen ”I Want to Know What Love Is” -kappaleen tavoin ”pohdiskella rakkauden olemusta: mitä se on, miksi se syntyy?” Kappaleen alkuperäinen versio oli Neil Young -henkinen balladi, jota Kela esitti taustayhtyeensä kanssa muutaman kerran vuonna 2011. Huhtikuussa 2012 Kela oli vieraana Tarinankertojat-klubilla, ja houseyhtyeen rumpali Anssi Nykänen ehdotti kappaleen nopeuttamista. Aloitettuaan viidennen albuminsa äänitykset Kela päätti laatia kappaleelle uuden sovituksen Paul Youngin ”Come Back and Stay” ja Duran Duranin ”Planet Earth” -kappaleiden hengessä. Samalla hän kirjoitti sanoitukset uudelleen huomattuaan rivien rytmityksessä olevan vikaa. Hän ei kuitenkaan ollut tyytyväinen lopputulokseen vaan päätti kirjoittaa sanat uudestaan vielä kerran. Saatuaan sanat valmiiksi hän totesi: ”ihan kivasta kappaleesta oli tullut selvää sinkkuainesta.”
Kappaleeseen kuvattiin Jukka Salon ohjaama musiikkivideo 17. huhtikuuta 2013 Helsingin On the Rocks -klubilla. Videon juoni seuraa kappaleen tarinaa, ja sillä esiintyy näyttelijä Iina Kuustonen. Suurin osa videosta on kuvattu Kelan näkökulmasta kiinnitettävällä kameratelineellä. Tietyissä kohtauksissa kuvaaja Toni Pasanen esittää Kelaa. Yhteensä videon kuvaukset kestivät 12 tuntia.
”Miten sydämet toimii?” nousi parhaimillaan Suomen radiosoittolistan toiseksi, ja latauslistan sijalle 30.
Kappaleet

Miten sydämet toimii? – 4.10
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen latauslista: 30 
Radiosoittolista: 2
Michael Steele (muusikko)

| Michael Steele |
| --- | --- |
 Michael Steele vuonna 2003.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Susan Thomas
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1955 (ikä 69)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  rock 
Soittimet:  kitara, basso
Yhtyeet:  The Runaways, The Bangles
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michael Steele (oikealta nimeltään Susan Thomas; s. 2. kesäkuuta 1955) on yhdysvaltalainen muusikko ja säveltäjä. Hän on esiintynyt kitaristina, basistina ja laulajana. Steele oli yksi The Runaways -yhtyeen perustajajäsenistä ja kuului vuosina 1983–2005 The Bangles -yhtyeeseen. The Runawaysissa hän käytti nimeä Micki Steele.
Ura > The Runaways

Steele kuului The Runawaysin alkuperäismiehitykseen Joan Jettin ja Sandy Westin kanssa, mutta erosi tai erotettiin ennen esikoisalbumin äänitystä. Eron syynä olivat musiikilliset ja henkilökohtaiset skismat yhtyeen tuottajan Kim Fowleyn kanssa. Steeleä kuullaan Runawaysin riveissä vuonna 1993 julkaistulla Born to be Bad -albumilla, joka on koottu vuoden 1975 demonauhoituksista. Useimmissa tämän albumin raidoista Steele soittaa bassoa ja laulaa melodiaa, ja lisäksi sanoitukset ja sovitukset on merkitty Steele, Jett, Fowley -yhteistyöksi.
Ura > The Bangles

Vaikka Steele kiinnitettiin The Banglesiin alun perin vain rivibasistiksi korvaamaan Annette Zilinskas, hän osallistui Different Light -albumista lähtien merkittävästi yhtyeen sävellys-, sanoitus- ja sovitustyöhön sekä lauluosuuksiin.
Diskografia > Albumit

| Julkaistu | Yhtye | Nimike |
| --- | --- | --- |
| 1993 (äänitetty 1975) | The Runaways | Born To Be Bad  |
| 1984 | The Bangles | All Over the Place  |
| 1986 | The Bangles | Different Light  |
| 1988 | The Bangles | Everything  |
| 1990 | The Bangles | Greatest Hits  |
| 2003 | The Bangles | Doll Revolution  |
Mjasištšev M-55

Mjasištšev M-55 (Nato-koodi Mystic) on korkealla lentävä neuvostoliittolainen tiedustelulentokone, joka kehitettiin Mjasištšev M-17-koneesta.
M-17

M-17-koneen suunnittelu alkoi vuonna 1978, jolloin Yhdysvallat edelleen – satelliittitekniikan käytöstä huolimatta – lähetti tiedustelupalloja Neuvostoliiton yli. Tarkoitus oli, että M-17-kone voisi ampua pallot alas. Koneen ensilento tapahtui 26. toukokuuta 1982. 28. maaliskuuta 1990 M-17 ohjaajanaan Vladimir Arkhipenko teki edelleen voimassa olevan 16–20-tonnisten lentokoneiden lakikorkeusennätyksen: 21 830 metriä. M-17-kone on saavuttanut 12 Fédération Aéronautique Internationalen maailmanennätystä, joita viisi on edelleen voimassa.
M-55

M-17:n rooli tiedustelupallojen metsästäjänä Neuvostoliiton ilmavoimissa päättyi vuonna 1987. Raskaampi kaksimoottorinen M-55 Geophysica sai tämän roolin, ensimmäinen M-55 lensi vuonna 1988. Vuonna 1994 tiedustelukoneen valmistus päättyi, koneita oli valmistettu vain viisi kappaletta.
21. syyskuuta 1993 M-55 ohjaajanaan Viktor Vasenkov lensi 21 360 metrin korkeuteen ja tämä on painoluokan ennätys edelleen. M-55 saavutti 15 FAI:n ennätystä, joista yhtään ei ole ylitetty.
Osa M-55 Geophysica-koneista on edelleen tutkimuskäytössä. Niillä on muun muassa tutkittu vuosina 1996–1997 Arktiksen stratosfääriä.
Irlantilaisen Qucomhaps-yhtiö  (Arkistoitu – Internet Archive) on pohtinut M-55-koneenkäyttöä tietoliikennelinkkinä Kaakkois-Aasiassa.
Aiheesta muualla

Manufacturers Web site (Arkistoitu – Internet Archive)
Aviation.ru (Arkistoitu – Internet Archive)
Flugzeuginfo.net (M-17/M-55 Specifications)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Michael Stearns

Michael Stearns on johtava yhdysvaltalainen ambient-muusikko, elokuvasäveltäjä sekä äänisuunnittelija. Hän on tuottanut musiikkia niin elokuviin, dokumenttiohjelmiin, mainoksiin kuin huvipuistolaitteisiinkin. Hän on syntynyt vuonna 1948 ja kasvanut Tucsonin kaupungissa Arizonassa.
Stearns käytti uransa alkuaikoina usein Serge Modular -syntetisaattoria, mikä toi hänen musiikkiinsa heleän ja melko "kosmisen" soinnun. 1980-luvun lopussa musiikki alkoi muistuttaa Steve Roachin tyyliä. Stearnsin musiikki sisältää luonnon ja ihmisen ääniä, mutta se voi olla myös melodisempaa.
Diskografia > Sooloalbumit

Desert Moon Walk (1977)
Ancient Leaves (1978)
Sustaining Cylinders (1978)
Morning Jewel (1979)
Planetary Unfolding (1981)
Light Play (1983)
Lyra Sound Constellation (1983)
M'ocean (1984)
Chronos (soundtrack, 1984)
Plunge (1986)
Floating Whispers (1987)
Encounter (1988)
Sacred Site (1993)
The Lost World (1995)
The Light in the Trees (1996)
Collected Ambient and Textural Works 1977-1987 (1996)
Collected Thematic Works 1977-1987 (1996)
Within (2000)
Spirits of the Voyage (2000)
The Middle of Time (2000)
The Storm (2001)
Diskografia > Yhteistyöalbumit

Desert Solitaire (Steve Roachin ja Kevin Brahenyn kanssa, 1989)
Singing Stones (Ron Sunsingerin kanssa, 1994)
Kiva (Steve Roachin ja Ron Sunsingerin kanssa, 1995)
Sorcerer (Ron Sunsingerin kanssa, 2000)
Sacred Pool (Carolyn Congerin kanssa, 2001)
Vision Quest (Carolyn Congerin kanssa, 2001)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Dali, The Endless Enigma (1990)
Baraka (soundtrack, (1992)
Deep Space (1994)
Musique Mechanique (1995)
Storm of Drones (1996)
Celestial Journey (1996)
Songs of the Spirit (1997)
Trance Planet 4 (1998)
Soundscape Gallery 2 (1998)
Mouzáki

Mouzáki (kreik. Μουζάκι) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Mouzáki, kylä ja kunta Kardítsan alueyksikössä Thessalian alueella
Mouzáki, kylä Zákynthoksen saarella Jooniansaarten alueella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mouzáki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Move4

Entinen A Ahlströmin Varkauden tehtaiden Move4-veturi Jokioisten asemalla
Move4 on suomalainen kapearaiteinen teollisuusveturi. Sen suunnitteli ja rakensi Valmet lentokonetehdas.
Veturityyppi tuli tuotantoon vuonna 1948; se on kaksiakselinen dieselveturi, jonka erikoisuutena on vaihdettava raideleveys. Veturi suunniteltiin jo alun perin niin, että sitä voi käyttää kaikilla raideleveyksillä välillä 600 - 750 mm. Tämä on toteutettu suunnittelemalla akselinkannattimet sivusuunnissa siirrettäviksi, jolloin raideleveyttä muutetaan vaihtamalla akselit. Veturin molemmat akselit vetävät; moottorin voima siirretään kardaaniakselilla taka-akselille, josta edelleen etuakselille ketjuvedon avulla.
Vetureita valmistui yhteensä 18 kappaletta; lisäksi yksi, Move4N, rakennettiin leveäraiteisena; se rakennettiin tilaustyönä Paloheimo Oy:n Riihimäen sahalle.
Veturit menivät eri teollisuuslaitoksille; prototyyppikappaleen osti VR kapearaiteisten työmaaratojensa veturiksi korvaamaan aiempia höyryvetureita. Tämä veturi on Jokioisten museorautatien hallussa ajokuntoisena; siihen on asennettu alkuperäistä hiukan tehokkaampi moottori sekä nykyaikaistettu käynnistys hehkutuksineen.  Veturi onkin jonkin verran muita yksilöitä nopeampi.
Prototyyppikappaleen erikoisuus ovat erityisten pidennysten päähän asennetut keskuspuskimet. Muissa yksilöissä on alustan päissä olevat tappityyppiset kiinnittimet, joihin voidaan asentaa useammankin tyyppisiä puskimia tai työkoneita, lähinnä lumiauroja.
Useimmat jäljellä olevat Move4 -veturit ovat Museorautatien hallussa; prototyypin lisäksi  ajokuntoisia ovat entinen A. Ahlström Osakeyhtiön  Varkauden tehtaiden kakkosveturi sekä rajallisemmin Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n Olkkolan sahan veturi numero 1 ; sen voimansiirtoakseli kaipaa uusimista. Sisarveturi on varastoitu, koska siitä puuttuvat akselit; tässä varastoidussa yksilössä ovat säilyneet alkuperäisen omistajan tunnukset. Tunnusten palauttamista myös ykkösveturiin on harkittu epävirallisella tasolla; tätä veturia käytettiin 1970 - 1980 -luvuilla runsaasti työveturina - olipa se satunnaisesti yhden viikon ajan ainoa ajokuntoinen veturi, kun kaikki muut sattuivat vikaantumaan yhtaikaisesti.
Lisäksi Humppilan varikolla on entinen Kuusankosken–Voikan rautatien veturi numero 13; se siirtyi 1960-luvulla Asko Oy:n Forssan sahalle, josta se luovutettiin vuonna 1983 Museorautatielle. Veturi on maalattu keltaiseksi teollisuusveturien tapaan; se poikkeaa muista siten, että siinä on ns. sekamoottori eli moottorissa on sekä bensiinille sopiva kaasutin että dieselruiskutuspumppu. Veturi on lähes ajokuntoinen; se kaipaa vain perushuollon ja joidenkin osien uusinnan.
Ainoa leveäraiteinen Move4, Riihimäen sahan Move4N, kutsumanimeltään Luppe, siirrettiin vuonna 1999 Humppilan varikolle, kun sen talli Hyvinkään Nopossa purettiin.
Yksi Move4 on jäähdytysalan museossa Ylöjärvellä;  yksityisomistuksessa Lammilla ollut toinen samanlainen veturi lahjoitettiin Museorautatielle syksyllä 2017 ja siirrettiin Minkiölle; tämä veturi on myös ajokuntoinen, kaipaa vain kesällä -18 täyshuoltoa koska on seissyt kylmillään useita vuosia.
Mino-Kamo

| Mino-Kamo (美濃加茂市) |
| --- | --- |
 Näkymä Mino-Kamoon, Kisojoki
 lippu:  symboli
 Mino-Kamon sijainti Gifun prefektuurissa
 Mino-Kamo
 Koordinaatit: 35°26′25″N, 137°00′56″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Tōkai
Prefektuuri:  Gifun prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  74,81 km²
Väkiluku (05/2020):  57 354
 – Väestötiheys:  766,7 as./km²
 
 http://www.city.minokamo.gifu.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mino-Kamo (jap. 美濃加茂市, Mino-Kamo-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Gifun prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Kiso- ja Hidajokien yhtymäkohdassa. Kaupungin keskusta on rakentunut Kisojoen varrelle Ōtan altaan pohjoisosaan. Mino-Kamossa on 57 354 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 74,81 neliökilometriä.
Nykyisen Mino-Kamon kaupungin keskustan muodostava Mino-Ōta kehittyi Edo-kaudella vilkkaan Nakasendō-tien varren postiasemana (shukuba) ja Kisojoen ylityspaikkana. Meiji-kaudella siitä tuli rautateiden risteysasema ja se alkoi kaupungistua. Mino-Kamon kaupunki perustettiin vuonna 1954 liittämällä yhteen Ōtan ja Kobin maaseutukaupungit sekä viisi muuta kuntaa. Kaupunkiin on sijoittunut muun muassa koneenosien valmistusta. Läheisillä kukkuloilla viljellään kakeja ja omenapäärynöitä.
Mino-Kamon rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Shōgen-jin zenbuddhalainen temppeli ja Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi valittu Ōtan postiaseman majatalo, entinen Hayashi-suvun asuintalo. Osa kaupungin alueesta kuuluu Hidan–Kisogawan puolikansallispuistoon. Mino-Kamoa palvelevat JR Tōkain Takayama-päälinja ja Taita-linja sekä Nagaragawa-rautatien Etsumi-nan-linja.
Kuvia

Seiryū-Satoyaman puistoa
Vanha Ōta-wakihonjin, Hayashi-suvun asuintalo
Ōta-juku Nakasendōn museo
Mino-Ōtan rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mino-Kamo Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Montrealin kellotorni

Montrealin kellotorni
Montrealin kellotorni (engl. Montreal Clock Tower), joskus myös nimellä The Sailors’ Memorial Clock (suom. Merimiesten muistokello), on kellotorni Montrealin kaupungissa Quebecin provinssissa Kanadassa. Kaupungin vanhalla satama-alueella sijaitsevaa tornia alettiin rakentaa vuonna 1919, ja se valmistui vuonna 1922.
Montrealin kellotornin on suunnitellut samasta kaupungista lähtöisin ollut insinööri Paul Leclaire. Kellotorni rakennettiin muistoksi ensimmäisessä maailmansodassa kuolleille kanadalaisille merimiehille. Tornin kellomekanismi on kopio Lontoon Big Benin kellosta.
Kellotorni on 45 metriä korkea ja se on avoinna yleisölle päivittäin kello 11–19. Ylös kellotorniin johtaa 192 porrasaskelmaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Montrealin kellotorni Wikimedia Commonsissa
Miss Turku

Miss Turku on Turussa vuosittain järjestettävä kauneuskilpailu, jonka järjestäjänä toimii turkulainen mallitoimisto Fashion Team. Kilpailu on järjestetty vuodesta 1989 lähtien. Kilpailun ensimmäinen voittaja oli Nina Björkfelt. Muun muassa Lola Wallinkoski, Jenni Dahlman, Saija Palin, Ellen Jokikunnas, Tanja Karpela ja Minna Kuukka ovat aloittaneet uransa Miss Turku -kilpailusta.