stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maine (Loiren sivujoki)
Maantiede > Tulvat

Mainessa saattaa myös esiintyä huomattavia tulvia. Ei ole laskettu, kuinka usein virtaama hetkellisesti ylittää minkäkin arvon, mutta sen sijaan tunnetaan sarja vuorokautisia virtaamalukuja, jotka ylitetään keskimäärin kerran eri pituisina aikaväleinä. Niinpä eri suuruiset vuorokautiset virtaamat esiintyvät keskimäärin seuraavin väliajoin:
kerran 2 vuodessa: 810 m3
kerran 5 vuodessa: 1200 m3
kerran 10 vuodessa: 1400 m3
kerran 20 vuodessa: 1600 m3
kerran 50 vuodessa: 1900 m3.
Suurin hetkellinen mitattu virtaama on ollut joen tulviessa 29. tammikuuta 1995, jolloin se oli 1890 m3/s. Edellä oleva taulukko viittaa siihen, että näin suuria tulvia esiintyy keskimäärin noin kerran 50 vuodessa.
Maantiede > Sademäärä ja ominaisvirtaama

Maine on kohtalaisen runsasvetinen joki, mikä johtuu varsinkin sen Mayennen ja Sarthen valuma-alueiden pohjoisosista tuomasta vedestä. Sen valuma-alueen keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 190 mm, mikä on selvästi vähemmän kuin Ranskassa keskimäärin ja myös vähemmän kuin Loiren valuma-alueella keskimäärin. Tämä johtuu varsinkin Sarthen sivujoen Loirin valuma-alueen pienestä sademäärästä, 139 millimetriä vuodessa, kun vastaava luku Mayennen valuma-alueella on 297 ja Sarthenkin valuma-alueella 201 millimetriä vuodessa. Keskimäärin alueella sataa 6,0 litraa sekunnissa neliökilometriä kohti.
Sillat Mainen yli

Pont de Segré – rautatiesilta entisellä Segrén–Angers’n rataosalla ;
Viaduc de la Maine – vuonna 2008 valmistunut moottoritie A11:n silta Angers’ssa
Pont Jean-Moulin –valmistui vuonna 1989 ja johtaa Capucins'in ylängöltä Angers’n Saint-Sergen kaupunginosaan.
Pont Confluences – johtaa CHU:sta Saint-Sergeen vuodesta 2010 ja on vain jalankulkijoiden, pyöräilijöiden, raitiovaunujen ja hälytysajoneuvojen käytössä.
Pont de la Haute-Chaine – yhdistää Angers’n historialliset bulevardit joen oikeaan rantaan. Se valmistui vuonna 1838 ja rakennettiin uudelleen vuonna 1951.
Pont des Arts et Métiers – johtaa Angers’n keskustasta La Doutreen ja on toistaiseksi vain jalankulkijoiden ja pyöräilijöiden käytössä, mutta suunnitelmien mukaan sitä pitkin tulevat kulkemaan myös Angers’n uudet raitiolinjat B ja C. ;
Pont de Verdun – vanhin joen ylittävä silta, rakennettu jo 1000-luvulla, johtaa Angers’n keskustasta La Doutreen.
Pont de la Basse-Chaîne – valmistui 1962 ja sijaitsee lähellä Angers’n linnaa. ;
Pont de l'Atlantique – rakennettu 1973, johtaa Angers’n keskustasta kaupungin länsiosiin
Pont de Pruniers – johtaa Bouchemainesta Sainte-Gemmes-sur-Loireen ;
Pont ferroviaire de Bouchemaine – rautatiesilta Bouchemainesta Sainte-Gemmes-sur-Loireen ;
Pont de Bouchemaine – johtaa myös Bouchemainesta, Sainte-Gemmes-sur-Loireen.
Useita siltoja Mainen yli Angers’n pohjoispuolella.
Pont de Verdun.
Pont des Arts et Métiers.
Mainen ja Loiren yhtymäkohta

23. helmikuuta 2010 annetulla asetuksella Maine-et-Loiren departementtiin perustettiin maisemansuojelualue, jonka muodostavat Mainen ja Loiren yhtymäkohta ja sen rannat Angers’n, Béhuardin, Bouchemainen, Denéen, La Poissonnièren, Mûrs-Erignén, Rochefort-sur-Loiren, Sainte-Gemmes-sur-Loiren, Saint-Jean-de-la-Croix’n ja Savennièresin kunnissa.
Hallinto

Maine on yleinen vesiliikenteen kulkuväylä, jonka hallinta vuodesta 2008 lähtien kuuluu departementille. Tämän vuoksi se ei Ranskan vesistöjen järjestely- ja hallintokaavan (ransk. schéma d'aménagement et de gestion des eaux, SAGE') piiriin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Maine (affluent de la Loire)
Angers’n pohjoispuolella oleva kohta, jossa Mayenne ja Sarthe yhdistyvät Maineksi.
Mainen ja Loiren yhtymäkohta Bouchemainen kunnassa Maine-et-Loiren departementissa talvella Loiren ollessa jäässä.
Maine Angers’n alapuolella.
Käännös suomeksi
Kymó

Kymón saari Kreetalta nähtynä.
| --- | --- |
Muut nimet:  Kýmo (Κύμο), Kými (Κύμη), Koúmeli (Κούμελη), Kounéli (Κουνέλι), Chamilí (Χαμηλή)
Sijainti:  35°00′54″N, 26°11′58″E, Siteía Lasíthi, Kreeta Kreikka
Saariryhmä:  Kreetan saaret
Merialue:  Libyanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,028 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kymó (kreik. Κυμώ, myös Kýmo, Κύμο, Kými, Κύμη) eli Koúmeli (Κούμελη, myös Kounéli, Κουνέλι) eli Chamilí (Χαμηλή) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin ja sijaitsee Kreetan kaakkoisrannikolla Zíroksen Agía Eirínin kylän edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,028 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Kymó kuuluu Siteían kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
KY-maalari

| KY-maalari |
| --- | --- |
 KY-maalarin maalaama komastes-malja -tyypin kyliks, n. 575–565 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 600/500-luku eaa.
Kuollut: 500-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 575–565 eaa.
Taidesuuntaus:  mustakuviokeramiikka
KY-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 575–565 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta.
KY-maalari oli osa niin kutsuttua Komastes-ryhmää, joka teki erityisesti komastes-maljoina tunnettuja kyliksejä. Hänen tutkimuksessa käytetty nimityksensä on peräisin John Beazleyltä. Nimen ensimmäinen kirjain viittaa Komastes-ryhmään, ja toinen kirjain siihen, että hän vaikutti hieman myöhemmin kuin samaan ryhmään kuulunut KX-maalari. KY-maalari oli ryhmän tuotteliain maalari. Hän maalasi kylikseihin tyypillisesti kahden tai kolmen tanssijan ryhmiä.
Teoksia

Komastes-malja, n. 580–575 eaa.
Kyniska

Sophie de Rennevillen näkemys Kyniskasta vuodelta 1825.
Kyniska Spartalainen (m.kreik. Κυνίσκα, s. n. 440 eaa.) oli antiikin kreikkalainen spartalainen prinsessa. Hän on historian ensimmäinen nainen, joka on merkitty Olympian kisojen voittajaksi.
Kyniska oli kuningas Arkhidamos II:n tytär ja tätä seuranneiden kuninkaiden Agis II:n ja Agesilaoksen sisar. Hänen äitinsä nimi oli Eupoleia ja sisarensa Proauga. Naisten nimet viittaavat mahdollisesti hevosharrastukseen. Kyniskan itsensä nimi tarkoittaa ”Pientä koiraa”, mikä saattaa puolestaan viitata metsästysharrastukseen. Hänen isoisänsä Zeuksidamoksen lempinimi oli Kyniskos. Kyniskan nuoruudenharrastuksiin kuuluivat olympialajeista juoksu, pituushyppy, paini sekä kiekon- ja keihäänheitto.
Olympian kisojen voittajien luettelossa Kyniskan nimiin on kirjattu nelivaljakkoajojen voitto olympiadien 96. ja 97. eli vuosien 396 ja 392 eaa. kisoissa. Laji oli kisojen arvostetuin. Itse kisoihin saivat ottaa osaa urheilijoina vain miehet, mutta Kyniskan voitto oli mahdollinen, koska hevosvaljakkoajojen voittajaksi nimettiin ohjastajan sijasta valjakon omistaja, kyseisissä tapauksissa Kyniska. Kyniskalla on ollut mahdollisuus varustaa kallis valjakko kisoihin isältään perimänsä omaisuuden turvin sekä siksi, että spartalaiset naiset olivat monin tavoin muita kreikkalaisia itsenäisempiä. Pausaniaan mukaan Kyniskalla oli suuri halu voittaa kisat. Sekä antiikin lähteet että nykytutkijat ovat kuitenkin erimielisiä siitä, missä määrin hän oli todella itsenäinen toimija ja missä määrin toimi voittojen aikaan kuninkaana toimineen veljensä Agesilaoksen päämäärien ajamiseksi.
Kyniskan voittojen kunniaksi Olympiaan pystytettiin kaksi patsasta, joista toinen esitti itse Kyniskaa ja toinen hänen valjakkoaan ohjastajineen. Patsaat veisti Apelleas Megaralainen. Toisen patsaan jalustassa ollut piirtokirjoitus tunnetaan sekä arkeologisena löytönä että Kreikkalaisesta antologiasta. Siinä hän kertoo olevansa kuninkaiden tytär ja sisar ja ainoa nainen kreikkalaisista, joka sai kantaa kisojen voittajan seppelettä. Pausaniaan mukaan Spartassa oli Kyniskalle omistettu heroon. Se sijaitsi Platanistassa lähellä paikkaa, jossa spartalaiset nuoret urheilivat. Spartassa Kyniskan valjakko on saattanut osallistua paikallisen Hyakinthia-juhlan kilpailuihin. Muutoin Kyniskasta tiedetään vain vähän.
Myöhemmin Olympian kisojen voittajiksi merkittiin myös muita naisia, mutta kukaan heistä ei saavuttanut Kyniskan mainetta.
Kuusi ajatteluhattua

Kuusi ajatteluhattua tai ajattelun kuusi hattua on Edward de Bonon kehittämä ajattelun ja keskustelun apuväline. Hattuja käytetään yleensä ryhmätyössä, mutta sitä voi käyttää myös yksistään. Ajattelun hatut voisi suomalaisittain kääntää myös mietintämyssyiksi.
Taustaa

Useiden tutkimusten mukaanlähde? olemmeselvennä huonoja tekemään yhteistyötä ryhmissä. Länsimaista ajattelua hallitsee myös usein analyysi, tuomioselvennä ja argumentointi, jotka usein vaikeuttavat juuri luovaa ajattelua ideointivaiheessa. Hattutekniikan kehittäjän lääketieteen tohtori Edward de Bonon mukaan ongelma ajattelussa on sekavuus, koska yritämme ajatella liikaa kerralla. Tunteet, informaatio, logiikka, toiveet ja luovuus ovat kaikki mielessämme samanaikaisesti. Hattutekniikan avulla ryhmä keskittyy yhteen asiaan kerrallaan.
Hattutekniikan ideana on katsoa ongelmaa eri näkökulmista ja samalla ottaa eri rooleja. Kenelläkään ei siis ole vain yhtä tapaa ajatella/hattua, vaan rooli ja ajattelutapa valitaan tilanteen mukaan. Roolissa ollessaan ihminen sanoo mielipiteensä helpommin kuin omana itsenään.
Toteutus (rinnakkainen ajattelu)

Rinnakkaisessa ajattelussa koko ryhmä käyttää aina samaa ajattelutapaa yhtä aikaa. Tilaisuuden vetäjä valitsee käytettävät ajattelutyylit eli hatut etukäteen, tai joskus myös käynnissä olevan keskustelun sisällön välittömästi huomioon ottaen (sininen hattu).
Valkoinen hattu: "ajatellaan tätä objektiivisesti". Valkoinen kuvastaa faktoja ja lukuja. Faktoja ovat sekä varmistetut asiat että faktoiksi uskotut asiat, joiden alkuperä kuitenkin ilmoitetaan.
Punainen hattu: "Otetaan mukaan tunteet ja intuitio". Punainen hattu sallii tunneperäiset argumentit ilman perusteluja ja selityksiä.
Musta hattu: "Pohditaan tämän asian riskejä ja heikkoja kohtia". Musta hattu on looginen ja asiallinen ja pyrkii kertomaan miksi jokin ei toimi tai onnistu. Negatiiviset tunteet eivät kuulu tähän hattuun. Musta hattu on tärkeä, mutta liiallisesti käytettynä se voi tuhota luovan ajattelun.
Keltainen hattu: "Mietitään etuja". Keltaisen hatun aikana halutaan saada asiat tapahtumaan, edetään loogisesti ja käsitellään rakentavat ehdotukset ja visioidaan optimistista tulevaisuutta.
Vihreä hattu: "Kehitetään uusia ideoita, hullutellaan". Vihreällä hatulla liioitellaan ja unohdetaan perinteinen ajattelu. Voidaan käyttää huumoria ja villiä ajatustenjuoksua. Muistuttaa aivoriiheä.
Sininen hattu: "Pohditaanpa hiukan miten olemme tässä asiassa edenneet ja miten pääsemme haluttuun lopputulokseen". Sininen hattu tarkkailee ja ajattelee keskustelun kulkua, suunnittelee toimintaa ja ajankäyttöä, tekee yhteenvetoja ja johtopäätöksiä. Sininen tunnistaa, mitä väriä milloinkin tarvitaan ja siten liittyy erityisesti tilaisuuden vetäjän tehtäviin.
Käyttö

Hattuja voi käyttää:
1. Koko ryhmä käyttää saman väristä hattua yhtä aikaa (rinnakkainen ajattelu). Soveltuu etenkin kokouskäyttöön, valmistellaan etukäteen.
2. Yksin, oman ajattelun selkeyttämiseksi ja päätöksenteon tueksi. 3. Keskustelussa, jolloin ajattelu voidaan suunnata yhteen näkökulmaan kerrallaan tarpeen mukaan keskustelun edetessä.
Käytetään eri puolilla maailmaa erityisesti yritysmaailmassa ajattelun ja keskustelujen apuvälineenä. Toisaalta, se ei ole yhtä yleinen kuin esimerkiksi aivoriihi, tai Suomessa Tuplatiimi.
Esimerkki

Kokouksessa mietitään pikkujouluja, joissa kaikilla olisi hauskaa ikään, sukupuoleen ja seksuaaliseen suuntautumiseen katsomatta. Arvioidaan tehtyä ehdotusta:
Valkoisen hatun kanssa lähdetään miettimään asiaa puhtaan tiedon kannalta, esimerkiksi montako henkilöä osallistuu pikkujouluihin. Kerätään yhdessä pöytään tiedetyt faktat ja mietitään miten saadaan puuttuva tieto. 
Punaista hattua käyttämällä jokainen tuo esiin tuntemuksensa ehdotukseen liittyen, ilman perusteluja.
Keltaisen hatun kanssa ryhmä yrittää löytää kaikkien ideoiden parhaat puolet ja pyrkii yhdistelemään niitä yhdeksi toimivaksi kokonaisuudeksi. Miksi juhla voisi onnistua, mitä hyvää ja hauskaa ehdotuksessa on?
Otetaan musta hattu päähän ja mietitään yhdessä miksi juhlat voisivat mennä pieleen. Ryhmä on kriittinen, haluaa välttää virheitä, olla varovainen ja pysyä maan pinnalla ehdotuksissa.
Otettaessa käyttöön vihreä hattu ryhmä keksii jonkin täysin uuden, luovan tavan viettää pikkujouluja. Vihreällä hatulla ideoidaan vapaasti ja pyritään korjaamaan mustan hatun löytämät epäonnistumisen riskit.
Sininen hattu pitää homman kasassa, kertoo käytettävät hatut, huolehtii, että ryhmä pitäytyy sovitussa hatussa, pyytää summaamaan lopputulemia ja toimii johtajana keskustelussa.
Hattuja käytetään tarvittava määrä sopivassa järjestyksessä niin että asiasta saadaan mahdollisimman laaja näkökulma ja päätöksenteko on helpompaa.
Aiheesta muualla

De Bono Groupin kuvaus menetelmästä (Arkistoitu – Internet Archive)
De Bonon luento aiheesta YouTubessa
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

De Bono, Edward: Kuusi ajatteluhattua.  Helsinki: MARK kustannus, 1990.  ISBN 952-9569-01-7
De Bono, Edward: Six Thinking Hats.  Toronto, Ontario:MICA Management Resources, 1985.  ISBN 0-316-17831-4
Kymen Sanomat (Hamina)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Kymen Sanomat oli Haminassa vuosina 1916–1991 ilmestynyt sanomalehti. Vuoteen 1954 saakka sen nimenä oli Maaseutu.
Maaseutu perustettiin maalaisliiton Kymenlaakson ja Lounais-Karjalan paikallislehdeksi. Se syntyi kun puolueen kannattajat ostivat kotkalaisen Kyminlaakson julkaisuoikeudet ja viranomaisten lakkauttaman Haminan Sanomat -lehden kirjapainon. Maaseudun levikki ohitti kokoomuslaisen Haminan Lehden, joka kuitenkin piti hallussaan lehtien ilmestymiskaupunkia. Maaseudun yhtiö osti Haminan Lehden kesällä 1940, mutta jatkoi sen julkaisemista kaupunkilaislukijoille vuoteen 1957 saakka. Keskustalainen Kymen Sanomat kilpaili kotkalaisten Etelä-Suomen ja Eteenpäin-lehden kanssa, jotka yhdistettiin vuonna 1988 Kotkan Sanomiksi. Haminalaislehti liitettiin vuonna 1991 Kotkan Sanomiin, jonka nimeksi vaihdettiin Kymen Sanomat.
Lehti ilmestyi aluksi kolmesti, vuodesta 1953 lähtien kuudesti ja vuodesta 1981 seitsemän kertaa viikossa, mutta palasi vuonna 1986 kuusipäiväisyyteen. Sen levikki oli 1940-luvulla 6 000–8 000 kappaletta ja kohosi 1960-luvulla yli 11 000 kappaleeseen, mutta ei sen jälkeen juurikaan pystynyt kasvamaan. Päätoimittajina työskentelivät Vilkku Joukahainen (1916–1920), Toivo Helojärvi (1920–1926), Erland Haapaniemi (1927–1962), Paavo Hirvikallio (1962–1963), Viljo Laitinen (1963–1969), Seppo Sarlund (1970–1971), Esko Suikkanen (1972–1982) ja Juhani Harju (1982–).
Aiheesta muualla

Maaseutu digitoituna kansalliskirjastossa
Kymi (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu tammikuun 4. päivältä 1893.
Kymi oli Kotkassa vuonna 1893 ilmestynyt sanomalehti.
Otto Järveläinen perusti Kymin Kotkan suomenmielisten lehdeksi. Kahdesti viikossa ilmestynyt lehti osoittautui taloudellisesti kannattamattomaksi ja se jouduttiin lopettamaan jo kolmen kuukauden jälkeen.
Aiheesta muualla

Kymi digitoituna kansalliskirjastossa
Kyminlaakso

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu elokuun 4. päivältä 1906.
Kyminlaakso oli Kotkassa vuosina 1906–1916 ilmestynyt sanomalehti.
Lehti oli Kotkan ja sen ympäristön nuorsuomalaisten äänenkannattaja. Taloudellisten vaikeuksien takia sen julkaisuoikeudet myytiin lakkautetun Haminan Sanomien kirjapainon ostaneille maalaisliittolaisille, jotka ryhtyivät julkaisemaan Haminassa Maaseutu-nimistä lehteä.
Kyminlaakso ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1907 lähtien kahdesti ja vuonna 1916 kolmesti viikossa. Sen päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Verneri Vesterdahl (vast. toim. 1906–1907), Ferdinand Hallio (1907–1908), J. Suomalainen (1908–1911), J. A. Teirikari (vast. toim. 1911–1915) ja Mikael Palmroth-Vasunta (1916).
Aiheesta muualla

Kyminlaakso digitoituna kansalliskirjastossa
Kykeon

Arsinoen tyttären väitetään sekoittavan kykeonia Nestorille tässä vuodelta 490 eaa. peräisin olevassa Tondo-maalauksessa.
Kykeon (kreik. κυκεών, ”sekoitettu”) oli juoma, jota antiikin kreikkalaiset nauttivat kohokohtana Eleusiin mysteeriseremonioissaan. Siihen on viitattu useaan otteeseen antiikin kirjallisuudessa.
Koostumus

Kykeonin oletetaan koostuneen vedestä ja torajyvätartunnan saaneesta ohrasta. Juoman päihdyttävän vaikutuksen on arveltu perustuvan torajyväsienen psykoaktiivisuuteen tai valmistuksessa tapahtuneeseen käymiseen.
Viittaukset kirjallisuudessa

Kykeoniin tiedetään viitattavan Homeroksen, Aristofaneen ja Plutarkhoksen teksteissä sekä homeerisessa Demeterille osoitetussa hymnissä. Homeros kuvailee juomaa elvyttäväksi ja huumaavaksi runoelmissaan Ilias ja Odysseia, kun taas Aristofaneen näytelmissä Lysistrate ja Rauha sen kerrotaan toimivan lääkkeenä nymfomaniaan. Plutarkhoksen teoskokoelma Moralian kertomuksissa siihen viitataan poliittisessa yhteydessä. Hymnissä kykeonia kuvataan muun muassa kuolemattomuuden juomaksi.
Kymenlaakson maakunnan kuntien vaakunat

| --- | --- |
: Kymenlaakson maakunta Katkoisen kilven sinisessä yläkentässä hyppäävä kultavaruksinen lohi; hopeisessa alakentässä reunoihin asti ulottuva hopeinen verkko
| Vaakuna | Kunnan nimi, vaakunan kuvaus, suunnittelija ja vahvistamispäivä |
| --- | --- |
: Hamina Sinisessä kentässä hopeinen, alainen, aaltokoroinen hirsi, jolla ui kultainen vene, sen yläpuolella kultainen, purppuravuorinen kuninkaankruunu. Gustaf von Numers vanhan vaakunan pohjalta, 3. toukokuuta 1952 (ollut välillä pois käytöstä vuosina 2003–2012)
: Kotka Sinisessä kentässä kultainen luonnollinen kotka siivet koholla, seisoen ristikkäin olevalla ankkurilla ja Merkuriuksen sauvalla, jotka molemmat ovat hopeisia. Olof Eriksson, 19. syyskuuta 1957
: Kouvola Mustalla kilvellä hopeinen aaltokoroinen tyviö ja kultainen liljapäinen, kuusipuolainen sideruusuke. Tapani Talari, 1. tammikuuta 2009
: Miehikkälä Punaisessa kentässä hopeinen kaksoispolviorsi. Tapio Vallioja, 3. joulukuuta 1957
: Pyhtää Mustassa kentässä kaksi hopeista punavaruksista lohta ristikkäin, saatteena kussakin kulmassa hopeinen kreikkalainen risti. Ahti Hammar, 14. syyskuuta 1951
: Virolahti Kulta-apilakylvöisessä punaisessa kentässä paaluittainen hopea-ankkuri. Olof Eriksson, 11. heinäkuuta 1951
Käytöstä poistuneet tai lakkautettujen kuntien vaakunat

| Vaakuna | Kunnan nimi, vaakunan käytössäoloaika, kuvaus, suunnittelija ja vahvistamispäivä |
| --- | --- |
: Anjala (1952–1974) Sinisessä kentässä kolme tyvestä nousevaa hopeista valakättä. Olof Eriksson, 29. lokakuuta 1952
: Anjalankoski  (1975–2008) Mustassa kentässä kaksi hopeasippua ristikkäin, niiden alakulmassa hopea-sininen lähde. Jaska Hänninen, 1. tammikuuta 1975 (ottanut käyttöön Sippolan vaakunan)
: Elimäki (1951–2008) Katkoisen kilven hopeisessa yläkentässä esiin nouseva, musta, kruunupää ratsuhevonen, jonka kruunu, varukset ja valjaat ovat kultaa, punaisessa alakentässä kaksi päivätyökapulaa kaateisina ristissä ja niiden yläkulmassa neliapila; kaikki hopeaa. Gustaf von Numers, 18. tammikuuta 1951
: Haapasaari (1957–1973) Sinisessä kentässä kolme hopeapuikkaria alatusten. Kimmo Kara, 11. joulukuuta 1957
: Jaala (1968–2008) Sinisessä kentässä pystyssä kultatynnyri, josta nousee kolme hopeista lohenpyrstöä. Ahti Hammar, 19. maaliskuuta 1968
: Karhula (1955–1976) Hopeakentässä selätysten kaksi mustaa, punavaruksista karhua, kummallakin etukäpälässä musta vasara. Ahti Hammar, 10. marraskuuta 1955
: Kouvola (1952–2008) Mustassa kentässä hopeinen vinoristi, jossa kaksi punalehtistä avainta ristissä. Gustaf von Numers, 1. helmikuuta 1952
: Kuusankoski (1952–2008) Punaisessa kentässä on hopeinen kuusi, jossa kolme kultakäpyä asetettuina 1+2. Olof Eriksson,  11. helmikuuta  1952
: Kymi (1952–1976) Mustassa kentässä pystyssä hyppäävä hopeinen lohi, sen yläpuolella kultakruunu. Ahti Hammar, 30. toukokuuta 1952
: Sippola (1957–1974) Mustassa kentässä kaksi hopeasippua ristikkäin, niiden alakulmassa hopea-sininen lähde. Jaska Hänninen, 12. maaliskuuta 1957
: Valkeala (1952–2008)  Mustassa kentässä tyvestä nouseva hopeinen kolmikielekkeinen liekki. Olof Eriksson, 30. toukokuuta 1952
: Vehkalahti (1951–2002) (toiminut tämän jälkeen Haminan kaupungin vaakunana 2003–2012) Sinisessä kentässä kultainen suovehka, jonka hedelmäterttu punainen ja tämän suojus hopeinen. Carolus Lindberg, 21. huhtikuuta 1951
Kymmenen laulua

| Kymmenen laulua Kaija Kärkinen & Ile Kallio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2002
 Julkaistu: 2002
 Tuottaja(t): ?
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 41.76
 Levy-yhtiö: Audiovox Records
Listasijoitukset
  Suomi: 39. (syyskuu 2002)
Kaija Kärkisen & Ile Kallion muut julkaisut
| En voi unohtaa 2001 | Kymmenen laulua 2002 | Kuka saa kyyneleet 2004 |
Kymmenen laulua on suomalaisen Kaija Kärkinen & Ile Kallio -duon kaikkiaan 8. albumi. Se julkaistiin vuonna 2002.
Kappaleet

Rakkaudesta rakkauteen - 4.44
Jos sä menet pois - 5.04
Liisa lähtee nyt - 4.42
Kaunotar katoaa - 3.51
Hei beibi (sitten kun) - 4.12
Koodinimi Irmeli - 4.28
Tänäkin yönä - 3.50
Kadonneet pojat - 4.29
Äiti kuu - 4.07
Uskon niin - 4.09
Kvartäärikausi

| Kvartäärikauden jako> kausi | Kvartäärikauden jako> epookki | Kvartäärikauden jako> vaihe | Kvartäärikauden jako> Ikä (mvs) |
| --- | --- | --- | --- |
| Kvartääri | holoseeni | Meghalayan | 0.0042–0 |
| Kvartääri | holoseeni | Northgrippian | 0.0082–0.0042 |
| Kvartääri | holoseeni | Greenlandian | 0.0117–0.0082 |
| Kvartääri | pleistoseeni | Taranto (myöhäis) | 0,0117–0,126 |
| Kvartääri | pleistoseeni | Joonia (keski) | 0,126–0,781 |
| Kvartääri | pleistoseeni | Calabria | 0,781–1,806 |
| Kvartääri | pleistoseeni | Gela | 1,806–2,588 |
| Neogeeni | plioseeni | Piacenza | vanhempi |
Kvartäärikauden jako ICS:n mukaan tammikuussa 2013.
Kvartäärikausi on nykyinen geologinen kausi sekä viimeinen kenotsooisen maailmankauden kolmesta kaudesta. Kvartäärikauden alku ja edeltäneen neogeenikauden loppu määritellään Maan ilmaston kautta, joka muuttui kausien vaihteessa hyvin hitaasti viilenevästä hyvin epävakaaksi, mikä merkitsi lämpenemis- ja viilenemisjaksojen vuorottelemista. Kvartäärikausi alkoi vuoden 2013 arvioiden mukaan noin 2,588 miljoonaa vuotta sitten ja se jaetaan yleensä kahteen epookkiin, varhaisempaan pleistoseeniin ja myöhäisempään holoseeniin. Eläinkunta oli kvartäärikauden alkaessa melko nykymuotoinen, mutta useita eläinlajeja on kuollut sukupuuttoon sen aikana. Mantereet ovat sijainneet koko kauden ajan suurin piirtein nykyisillä paikoillaan.
Kvartäärikauden ajallinen määritelmä on muuttunut aiheesta käydyn pitkän keskustelun jälkeen. Kauden katsottiin aiemmin alkaneen 1,8 tai 1,6 miljoonaa vuotta sitten. Geologinen yhteisö siirsi vuonna 2009 kvartäärin ja sen epookin pleistoseenin alkukohdan 2,588 miljoonaan vuoteen, jolloin Maan ilmasto kylmeni huomattavasti.
Jääkausiaika

100 000 vuoden välein toistuvat suuret jääkaudet alkoivat noin 870 000 vuotta sitten. Niiden uskotaan jatkuvan vielä kymmeniä miljoonia vuosia. Toistaiseksi viimeisin jääkausi oli Veiksel, jonka päättyminen luetaan pleistoseenin ja holoseenin rajaksi. Muita tunnettuja kvartäärikauden jääkausia ovat Günz, Elster ja Saale. Veikselin aikana kasvanut mannerjäätikkö sekä sen sulamisen aiheuttamat virtaukset muovasivat kivennäismaalajeja, jotka jäivät osittain holoseenin aikana muodostuneiden eloperäisten maalajien peittoon.