Mona-Liisa Nousiainen
Urheilu-ura > Aikuisten arvokisaedustajaksi

Nousiainen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Kuopiossa marraskuussa 2001 perinteisen tyylin 10 kilometrillä. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai maaliskuussa 2002, kun hän sijoittui Tukholman kaupunkisprintissä perinteisellä tyylillä 14:nneksi. Kaudella 2002–2003 hän sijoittui normaalimatkoilla 27:nneksi marraskuussa Rukalla ja tammikuussa Otepäällä. Nuorten MM-kilpailujen jälkeen hän pääsi Oslon ja Drammenin sprintteihin ja oli jälkimmäisen karsinnassa toiseksi nopein mutta karsiutui alkuerissä ja päätyi lopputuloksissa 13:nneksi.
Kaudelle 2003–2004 Nousiainen valmistautui B-maajoukkue Ski Catsien ryhmässä. Marraskuussa hän sijoittui Rukan perinteisen tyylin 10 kilometrillä 16:nneksi, mutta se jäi tuon kauden maailmancupissa hänen parhaaksi sijoituksekseen. SM-kilpailuissa hän voitti Pirjo Mannisen kanssa sprinttiviestin ja saavutti pronssia 3 × 5 kilometrin viestissä, jossa kolmantena hiihti Hilla Rapo. Vuonna 2004 Nousiainen pääsi lukion jälkeisen välivuoden jälkeen opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan ja muutti Lahteen, jossa hänen poikaystävänsä, mäkihyppääjä Veli-Matti Lindström asui.
Kauden 2004–2005 alkupuolella Nousiainen sairasteli. SM-kilpailuissa hän saavutti perinteisen tyylin sprintissä hopeaa Virpi Kuitusen takana sekä voitti kultaa sprinttiviestissä Ounasvaaran Hiihtoseuran edustajana Pirjo Mannisen kanssa ja viikkoa myöhemmin yhdistelmähiihdossa. Kotimaan menestyksillään hän sai paikan ensimmäisiin aikuisten arvokilpailuihinsa, Oberstdorfin MM-kilpailuihin. Hän hiihti kauden ensimmäisen maailmancupkilpailunsa juuri ennen MM-kilpailuja Reit im Winklissä, jossa hän oli karsinnan kolmanneksi nopein ja lopputuloksissa 14:s. MM-kilpailuissa hän oli 900 metrin pituisen perinteisen tyylin sprintin karsinnassa kuudenneksi nopein ja ylsi kahden muun suomalaisen tavoin B-finaaliin, jonka myötä hän päätyi kokonaistuloksissa seitsemänneksi. Maaliskuun maailmancupkilpailuissa hän sijoittui Salpausselän sprintissä seitsemänneksi ja ylsi Drammenin sprintissä finaaliin, jossa hän sijoittui neljänneksi.
Nousiainen sijoittui lokakuussa 2005 Düsseldorfin vapaan tyylin sprintissä kahdeksanneksi, mutta se jäi hänen parhaaksi sijoituksekseen kauden 2005–2006 maailmancupissa, kun jouluinen kurkkukipukin heikensi kuntoa vielä kauas seuraavan vuoden puolelle. Torinon olympialaisiin häntä ei valittu. Maaliskuun alussa hän voitti jälleen Pirjo Mannisen parina sprinttiviestin Suomen-mestaruuden. Kauden päätteeksi Nousiainen vaihtoi valmentajaa, ja uudeksi valmentajaksi tuli Suomen maajoukkueen valmennustehtävät jättänyt Ismo Hämäläinen.
Kauden 2006–2007 maailmancupissa Nousiaisen parhaat saavutukset olivat kuudes sija Düsseldorfin vapaan tyylin sprintissä lokakuussa sekä perinteisellä tyylillä viides sija Rukalla marraskuussa, kahdeksas sija Otepäällä tammikuussa ja viides sija Drammenissa maaliskuussa. Hän kilpaili Sapporon MM-kilpailuissa perinteisen tyylin sprintissä ja oli karsinnan kolmanneksi nopein mutta jäi välieriin ja sijoittui lopputuloksissa 12:nneksi. Hänet valittiin viikkoa myöhemmin ohjelmassa olleeseen viestiin varahiihtäjäksi, joten hän jäi vielä sprintin jälkeen Sapporoon ja pääsi vapaa-ajallaan tutustumaan kaupunkiin kunnolla. SM-kilpailuissa Nousiainen voitti 3 × 5 kilometrin viestissä kultaa ja sai sprinttiviestissä hopeaa. Keväällä 2007 oli edessä muutto omaan kaksioon, kun suhde Veli-Matti Lindströmin kanssa päättyi. Kesällä 2007 hän siirtyi edustamaan Lahden Hiihtoseuraa.
Kaudella 2007–2008 rankka harjoittelu Ismo Hämäläisen johdolla aiheutti Nousiaiselle väsymystä kisakaudella, ja varsinkin normaalimatkat ja vapaan tyylin sprintit kulkivat aiempaa heikommin. Maailmancupissa kauden parhaat saavutukset olivat Otepään 11. sija helmikuussa ja Drammenin kuudes sija maaliskuussa. SM-kilpailuissa hän saavutti sprintissä hopeaa Pirjo Murasen (o.s. Manninen) takana. Kauden aikana alkoi suhde maajoukkuehiihtäjä Ville Nousiaisen kanssa.
Kaudelle 2008–2009 Nousiainen harjoitteli tuntimääräisesti aiempaa enemmän. Hän kulki Ismo Hämäläisen valmennuksessa olleen Saksan maajoukkueen leireillä mutta harjoitteli myös Magnar Dalenin vetämän Suomen maajoukkueen mukana. Ylikunnon myötä kauden tulokset jäivät aiempaa heikommiksi, ja keuhkokuume esti osallistumisen tammikuiseen sprintin SM-kilpailuun. Maailmancupissa paras sijoitus oli Rukan sprintissä marraskuussa saavutettu 15. sija. Vancouverin olympialaisten esikisoissa Nousiainen sijoittui sprintin karsinnassa 30:nneksi, ja se oli myös hänen loppusijoituksensa. Kauden päätteeksi Nousiaisen ja Hämäläisen valmennusyhteistyö päättyi.