stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ulvilan surma
Kritiikkiä

Asianajaja Markku Fredmanin mukaan tapauksessa kokonaisen perheen elämä on tuhottu. Kaksi ihmistä on ollut vuosikausia vankilassa syyttömänä. Hänen mukaansa tarvitaan tutkimusryhmän perusteellinen selvitys, jotta samat virheet eivät toistuisi.
Asianajaja Juha Mannerin mukaan Auerin saama seksuaalirikossyyte oli poikkeuksellisen älytön, sillä se perustui ainoastaan lasten kertomuksiin eikä mitään muita todellisia todisteita teoista löytynyt. Manner ja Milla Ollikainen kutsuvat kirjassaan Ulvilan surma (2024) Auerin seksuaalirikosjuttua suomalaiseksi satanic panic -tapaukseksi. Juha Manner kertoo kirjassa ajatelleensa heti syytteistä kuultuaan, että väitteet ovat täysin uskomattomia eivätkä voi pitää paikkaansa.
Syyttäjät ovat moittineet tapauksen esitutkintaa, sillä heidän mukaansa esitutkinta hoidettiin huonosti eikä tapahtumapaikkaa tutkittu kunnolla. Myös Vaasan hovioikeus arvosteli helmikuussa 2015 antamassaan päätöksessä teknistä rikostutkintaa, sillä asuntoa ei tutkittu perusteellisesti. Jos asunto olisi tutkittu paremmin, olisi voitu löytää murhan selvittämistä auttavia todisteita. Arvostelun takia sisäministeri Päivi Räsänen määräsi sisäministeriön poliisiosaston ja Poliisihallituksen käymään yhdessä läpi poliisin nykyistä esitutkintaprosessia, jotta vastaavat ongelmat voidaan tulevaisuudessa välttää. Toisaalta lakeja on jo muutettu Ulvilan surman jälkeen.
Elokuussa 2012 Auer teki tutkintapyynnön koskien Ulvilan surman esitutkintaa. Auerin mukaan häntä pidettiin vuodesta 2009 asti lähtökohtaisesti syyllisenä miehensä murhaan ja esitutkintamateriaalista jätettiin pois Auerin syyttömyyteen viittaavaa materiaalia. Auerin mukaan häntä kuulusteltiin esitutkintalain vastaisesti ja hänelle esitettiin väitteitä, jotka eivät pitäneet paikkaansa. Joulukuussa 2013 Länsi-Uudenmaan syyttäjänviraston apulaispäällikkö, kihlakunnansyyttäjä Tapio Mäkinen päätti, että asiassa ei toimiteta esitutkintaa, koska asiassa ei ole syytä epäillä rikosta. Päätöksen jälkeen Auerin puolustus jätti kantelun valtakunnansyyttäjälle ja vaati, että esitutkinta toimitetaan kihlakunnansyyttäjän päätöksestä huolimatta. Heinäkuussa 2014 apulaisvaltakunnansyyttäjänä Jorma Kalske kuitenkin totesi, että esitutkintaa ei käynnistetä.
Esitutkinnan aikana Auerin koti oli tilakuuntelun kohteena, mitä oikeusoppineet pitävät ongelmallisena, sillä lain mukaan lähisukulaisilla on oikeus kieltäytyä todistamasta.
Nelosen uutiset selvitti vuonna 2012, että kymmenet poliisit olivat yrittäneet päästä katsomaan Auerin esitutkintatietoja, mutta koska tiedot oli salattu, niihin ei ollut päästy käsiksi. Asiasta aloitettiin esitutkinta, koska pelkkä yritys katsella tietoja ilman virkaan kuuluvaa perustetta on lain vastaista. Vuonna 2016 55 poliisia vastaan eri puolella Suomea nostettiin syyte virkavelvollisuuden rikkomisesta. Auer ei itse vaatinut heiltä korvauksia.
Kirjallisuutta

Auer, Anneli: Murhalesken muistelmat.  Helsinki:  Into, 2016.  ISBN 978-952-264-667-5
Noppari, Elina & Raittila, Pentti & Männikkö, Pirita: Syylliseksi kirjoitettu. Ulvilan surman uutisointia paperilla ja verkossa.  Tampere:  Tampereen yliopisto: COMET – Journalismin, viestinnän ja median tutkimuskeskus, 2015.  ISBN 978-951-44-9908-1  Teoksen verkkoversio (PDF).[vanhentunut linkki]
Lahdenmäki, Ari: Long Play 31: Taksikuski.  Long Play Media Oy, 2015.  ISBN 978-952-6686-31-8  Teoksen verkkoversio (PDF).[vanhentunut linkki]
Manner, Juha & Ollikainen, Milla: Ulvilan surma: juttu 2472. [Helsinki]: Into, 2024. ISBN 978-952-351-981-7
Berg, Niina: Totuus Ulvilan murhan hätäpuhelusta. BoD, 2024. ISBN: 978-952-807-228-7
Mäkinen, Rami & Rämö, Matti: Oikeusmurha: kuinka järjestelmä tuhosi Auerin perheen. Otava, 2025. ISBN: 978-951-1-48119-5
Aiheesta muualla

Vaasan hovioikeuden tuomio 19.2.2015.[vanhentunut linkki]
Ulvilan surma Ylen Elävässä arkistossa.
Aikajana näyttää pitkän prosessin vaiheet. Auerin asianajaja odotti tuomiota jännittyneenä Helsingin Sanomat. 11.12.2013. Arkistoitu 22.12.2015. Viitattu 12.1.2016.[vanhentunut linkki]
Anneli Auer radiossa Kultakuume-ohjelman haastattelussa. Yle 31.7.2014.
Anneli Auerin blogi oikeusmurhista.
Väinö Riikkilä

| Väinö Riikkilä |
| --- | --- |
 Väinö Riikkilä.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Väinö Ilmari Riikkilä
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1906 Loviisa
Kuollut: 6. syyskuuta 1969 (63 vuotta) Rauma
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Väinö Ilmari Riikkilä (10. kesäkuuta 1906 Loviisa – 6. syyskuuta 1969 Rauma) oli suomalainen nuortenkirjailija.
Lapsuus ja nuoruus

Riikkilällä ei ollut kansakoulun lisäksi kirjoittamiseen muuta koulutusta. Hän oli 12-vuotias, kun hän menetti sisällissodassa punaisten puolella toimineen isänsä loppuvuonna 1918. Perheen köyhyyden vuoksi hän joutui lapsena tekemään rankkaa työtä maatalossa ruokaa ja asuntoa vastaan. Tästä orjuutta muistuttavasta vaiheesta hän kirjoitti vasta muistelmissaan vuonna 1968. Tämä vaihe on ehkä hänen poikakirjoissaan nalkuttavien äitien ja sävyisien isien taustalla, sillä kirjojen sankarien ikäisenä hänellä ei ollut vanhempia lähellä, oli vain työ ja pako kansakoulun opin kautta kirjojen tarinoihin. Maatalon heitettyä hänet pois toisen pojan tekemän rikkomuksen takia hän löysi töitä uitolta ja sahoilta. Elämä helpottui, kun hänen äitinsä meni uudelleen naimisiin ja muutti Kotkaan, jolloin hän saattoi ottaa pojan luokseen.
Aikuisikä

Riikkilä teki töitä ja kirjoitti Karhulassa, jonka Suulisniemi on hänen poikakirjojensa maisema. Hänen kirjoituksiaan julkaistiin lehdissä vuodesta 1929 alkaen.  Helsinkiin muutettuaan hän sai tukea Helsingin työväenopiston kirjoittajapiirin ohjaajalta Z. Castrenilta ja Nuoren Voiman Liiton Ilmari Jäämaalta. Vuodesta 1948 alkaen hän harvoja kirjoittaja-apurahakausia lukuun ottamatta ansaitsi elantonsa Raumalla Rauma-Repolan konepajan varastonhoitajana. Hänen kirjojensa teemoja on työn tarkka kuvaus. Hän oli työskennellyt myös esimerkiksi maatyöläisenä, laivan lämmittäjänä, rakennustyöläisenä, yövartijana ja tanssimuusikkona. Riikkilän puoliso oli vuodesta 1933 Meeri Blomqvist. Perheeseen syntyi kaksi poikaa.
Kirjallinen tuotanto

Riikkilän tuotanto koostuu viidestätoista kirjasta, joista kaksitoista on nuortenromaaneja. Tässä kirjallisuudenlajissa hän saavutti erittäin suositun aseman. Pertsa ja Kilu -tarinat ovat klassikkoja omassa genressään. Niissä on dekkarijuoni tarinaa kuljettamassa. Myös lasten vanhemmilla on merkittävä rooli kertomuksissa ja heidän kasvatustapansa tulee romaaneissa kuvatuksi.
Ensimmäinen kirja Pertsa ja Kilu valmistui 1948, mutta se ilmestyi vasta 1951. Kuuden Pertsa ja Kilu -kirjan kasvutarina on poikien siirtyminen kodista aivan sananmukaisestikin avarimmille vesille, ja haaveilu merimieheksi ryhtymisestä korvautui veneen hankkimisella ja ylipäätään vastuunotolla. 1970-luvulla Pertsa ja Kilu -kirjoista tehtiin Vili Auvisen ohjaama televisiosarja. Vuonna 2000 Taavi Vartia teki uuden televisiosarjan Pertsasta ja Kilusta, mutta se ei perustunut Riikkilän teksteihin.
Aikuisille suunnattuja romaaneja Riikkilä kirjoitti vain kaksi. Lisäksi hän kirjoitti omaelämäkerran ja kaksi näytelmää. Lehdissä hänen tarinoitaan on julkaistu runsaasti. Riikkilä sai sanomalehti Länsi-Suomen taidemitalin vuonna 1959. Lisäksi hän sai Valistuksen palkinnon ja Nuorten kirjan palkinnon.
Väinö Riikkilän nimikkoseura perustettiin Raumalle vuonna 1986. Ensimmäinen Pertsa ja Kilu -palkinto jaettiin 1996.
Teokset

Viimeiset kaanit, WSOY, 1951
Pertsa ja Kilu, WSOY, 1952
Saarelta nousi savua, WSOY, 1952
Lautalla yli Enonselän, WSOY, 1953
Pertsa ja Kilu merellä, WSOY, 1953
Pertsa ja Kilu kippareina, WSOY, 1955
Adventuren viimeinen lasti, WSOY, 1957
Mies ja tehdas, WSOY, 1957
Elämä alkaa kello kuusitoista, WSOY, 1958
Iikka ja Vili, WSOY, 1959
Punapää-Iikka, WSOY, 1960
Repa ja Väiski, WSOY, 1964
Aikamiehet ja papuusi, WSOY, 1965
Repa puskee sisulla, WSOY, 1966
Pojan muistelmat, WSOY, 1968
Laivatyttö: Näytelmä, 1961. Näytelmän toinen nimi oli Henkireikä, ja se kertoo siitä, että meri oli Riikkilälle henkireikä: vene ja laiva veivät ihmisen työstä toiseen maailmaan.
Ankkurivahti: Jälkeenjääneitä papereita, Väinö Riikkilä Seura, 1992
Kirjallisuutta

Riikkilä, Väinö: Ankkurivahti: Jälkeenjääneitä papereita. Toimittanut Jouko Grönholm. Väinö Riikkilä Seura, Uotila, 1992. ISBN 951-96462-0-5
Uola, Mikko: ”Riikkilä, Väinö (1906–1969)”, Suomen kansallisbiografia, osa 8, s. 281–282.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-449-5  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Väinö Riikkilä Seura.
Parkkinen, Jukka: Parhaat kamuni: Pertsa ja Kilu.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Saska Saarikoski

| Saska Saarikoski |
| --- | --- |
 Saarikoski vuonna 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jaakko Aleksi Saska Saarikoski
Syntynyt: 4. lokakuuta 1963 (ikä 61) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja
Vanhemmat:   Pentti Saarikoski  Leena Larjanko 
Puoliso:   Anja Snellman (1988–2005)  Laura Saarikoski (2007–) 
Toimittaja
Maa:   Suomi
Media:  lehdistö
Tutkinnot:  Sanoman toimittajakoulu (1986)
Aktiivisena:  1988–
Lehti:   Ylioppilaslehti (1988–1989)  Ydin (1990–1995)  Suomen Kuvalehti (1995–1998)  Helsingin Sanomat (1998–) 
Palkinnot
  Bonnierin Vuoden journalisti (2013)  
Jaakko Aleksi Saska Saarikoski (1997–2008 Snellman, s. 4. lokakuuta 1963 Helsinki) on suomalainen toimittaja.
Elämä ja ura

Saarikoski valmistui ylioppilaaksi vuonna 1983 ja kävi Sanoman toimittajakoulun 1986. Hän oli päätoimittaja Ylioppilaslehden 1988–1989 ja Ydin-lehdessä 1990–1995 sekä toimittajana Suomen Kuvalehdessä 1995–1998. Vuodesta 1998 Saarikoski on työskennellyt Helsingin Sanomien toimittajana. Vuosina 2005–2011 hän toimi Helsingin Sanomien kulttuuriosaston esimiehenä. Hän on toiminut myös Pressiklubi-keskusteluohjelman vaihtuvana journalistijäsenenä.
Yhdysvaltain presidentinvaalien 2016 aikaan Saarikoski asui Yhdysvalloissa Yhdysvaltain-kirjeenvaihtajana toimineen vaimonsa Laura Saarikosken kanssa. Samana vuonna Saarikosket julkaisivat Donald Trumpia ja vaaleja käsittelevän kirjan Trump – Mies kuin Amerikka. Saarikoski kommentoi edelleen Yhdysvaltain asioita ja Trumpia Helsingin Sanomissa.
Saarikoski nimitettiin Helsingin Sanomien pääkirjoitus- ja mielipidetoimituksen esihenkilöksi 10. elokuuta 2020 alkaen.
Tunnustukset

Vuonna 2011 Saarikoskelle myönnettiin Helsingin Sanomain Säätiön stipendi Reuters Institute for the Study of Journalismissa opiskeluun. Vuonna 2014 Saarikoski sai Bonnierin Vuoden journalisti -palkinnon vuodelta 2013. Hän sai samana vuonna myös Svenska folkskolans vännerin myöntämän Brobyggarprisetin (Sillanrakentajapalkinto) Päivä på svenska -tapahtuman ideoinnista. Saarikosken kirjoittama lastenkirja Meidän isä on hammaspeikko (2013) oli Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana.
Yksityiselämä

Saarikoski on kirjailija Pentti Saarikosken ja toimittaja Leena Larjangon poika. Saarikosken puoliso oli 1988–2005 kirjailija Anja Snellman (o.s. Kauranen). Naimisiin mennessään pari otti yhteiseksi sukunimekseen Snellmanin, joka on Saskan isän äidin tyttönimi. Vuodesta 2007 Saarikoski on ollut naimisissa toimittaja Laura Saarikosken (o.s. Pekonen) kanssa. Saarikoskella on neljä lasta, joista kaksi tytärtä Anja Snellmanin kanssa ja kaksi poikaa Laura Saarikosken kanssa. Saarikosken sisarpuoli on folkloristiikan tutkija Helena Saarikoski ja velipuoli taidemaalari Juri Saarikoski.
Teokset

Saarikoski, Saska (toim.): Teräsviljaa. Nuorten kirjoittajien proosaa Tammen ja City-lehden kilpailusta.  Helsinki:  Tammi, 1987.  ISBN 951-30-6607-X
Kauranen, Anja & Saarikoski, Saska: Kolmas kierros.  Helsinki, Porvoo, Juva:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19796-3
Saarikoski, Saska (toim.): Pidot koulussa. Yhtenäiskoulu 40.  Helsinki:  Yhtenäiskoulun vanhempain yhdistys, 1996.
Rehn, Elisabeth & Snellman, Saska (toim.): Kaikki on mahdollista: 90-luvun muistelmat.  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22336-0
Snellman, Saska (toim.): Danny.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24624-7
Saarikoski, Saska (toim.): Sanojen alamainen.  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 951-1-26124-X
Brands, Stars and Regular Hacks – a changing relationship between news institutions and journalists 2012. Reuters Institute for the Study of Journalism. (englanniksi)
Meidän isä on hammaspeikko.  (Kuvitus: Erika Kallasmaa)  Helsinki:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-26997-7
Dettmann ja johtamisen taito.  Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-40889-6
Saarikoski, Laura & Saarikoski, Saska: Trump – mies kuin Amerikka. Helsingin Sanomat. ISBN 9789525557817
Lauri – läheltä ja kaukaa.  HS-kirjat, 2018.  ISBN 978-952-5557-99-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saska Saarikoski Wikimedia Commonsissa
Saska Saarikoski Twitterissä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva 
Muut:  IdRef
Viivi (laulaja)

| Viivi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Viivi Mirette Korhonen
Syntynyt: 28. kesäkuuta 1999 (ikä 25) Turku
Muusikko
Taiteilijanimi:  Viivi
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  pop
Levy-yhtiöt:  Capitol Records, Warner Music Finland
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Viivi Mirette Korhonen (s. 28. kesäkuuta 1999 Turku) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka käyttää taiteilijanimenään etunimeään Viivi.
Viivi on tehnyt yhteistyötä muun muassa Robin Packalenin, JVG:n ja Anin kanssa. Hän julkaisi maaliskuussa 2022 esikoisalbuminsa Parisuhdehautausmaa. Viivi osallistui vuoden 2025 Uuden Musiikin Kilpailuun, jossa hän sijoittui kolmanneksi.
Elämä ja ura

Korhonen syntyi Turussa ja varttui lapsuutensa Joroisten Kuvansissa. Sen lisäksi hän asui hetken Sveitsissä. Ylioppilaaksi hän on kirjoittanut Sibelius-lukiosta. Hän on voittanut SM-pronssia jääpallosta.
Korhonen kilpaili vuonna 2009 Lasten laulukilpailu Karusellissa sijoittuen toiseksi. Seuraavana vuonna hän voitti kilpailun. Vuonna 2013 Korhonen kilpaili The Voice Kids -ohjelman ensimmäisellä tuotantokaudella Elastisen tiimissä sijoittuen kilpailussa toiseksi. Hän on osallistunut myös Staraoke-ohjelmaan.
Elämä ja ura > Levytyssopimus ja esikoisalbumi (2017–2022)

Korhonen solmi levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa vuonna 2017. Ensimmäisen singlensä ”Sä päätit tän” hän julkaisi helmikuussa 2020. Toinen single ”Lauseet on vaan lauseita” julkaistiin kesäkuussa 2020. Joulukuussa 2020 julkaistu ”Lääke”-kappale nousi tammikuussa 2021, kuusi viikkoa julkaisunsa jälkeen, suoraan Suomen virallisen singlelistan kolmannelle sijalle, pysyen samalla sijalla kolmen viikon ajan. Maaliskuussa 2021 singlen suoratoistoluvut ylittivät kahden miljoonan rajan saavuttaen kultalevyn. Sittemmin single on ylittänyt platinalevyrajan. Kesällä 2021 julkaistu ”USA”-single on myös ylittänyt platinalevyrajan ja nousi parhaimmillaan radiolistan kolmannelle sijalle. Viivin esikoisalbumi Parisuhdehautausmaa julkaistiin 11. maaliskuuta 2022.
Toukokuussa 2022 järjestettävässä Emma-gaalassa Viivi oli ehdolla viidessä kategoriassa: Vuoden musiikkivideo (Hyväuskoinen), Vuoden pop (”Lääke”, ”USA”, ”Hyväuskoinen”), Vuoden biisi (”USA”), Vuoden tulokas ja yleisöäänestyksellä valittavassa Vuoden artisti -kategoriassa.
Vuonna 2021 Viivi teki ensimmäisen ääniroolinsa antaessaan äänensä Spirit – Kesyttämätön -animaatioelokuvan päähahmolle Lucky Prescottille.
Elämä ja ura > Uuden Musiikin Kilpailu (2022–)

Korhonen julkaisi marraskuussa 2022 Robin Packalenin kanssa singlen ”Ihana Kipu”. Hän julkaisi toukokuussa 2023 JVG:n kanssa yhteistyössä singlen ”Mitä näil korteil saa?”. Viivi julkaisi maaliskuussa 2024 singlen ”Kävi mitä kävi sul on mut”. Hän teki kesäkuussa yhteistyötä Anin kanssa, ja he julkaisivat yhteissinglen ”Lupaa et sä lähet”. Kahden kuukauden kuluttua hän julkaisi singlen ”Viel yhen kerran”.
Viivi osallistui vuoden 2025 Uuden Musiikin Kilpailuun singlellään ”Aina”. Kilpailukappaleen virallinen musiikkivideo julkaistiin 13. tammikuuta Uuden Muusikin Kilpailun virallisella Youtube-kanavalla. Viivi sai 8. helmikuuta pidetyssä finaalissa 38 pistettä ammattilaisraadeilta ja sata yleisöltä. Hän sai saman verran yhteispisteitä Nelli Matulan kanssa, mutta yleisöpisteiden suurempi painoarvo nosti Viivin tämän yläpuolelle, kaikkiaan kolmannelle sijalle.
Diskografia > Albumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Parisuhdehautausmaa |  Julkaistu: 11. maaliskuuta 2022  Formaatti: digitaalinen  Levy-yhtiö: Capitol | 1 |  |
Diskografia > Singlet

| Nimi | Vuosi | Listasijoitukset> Single-lista | Listasijoitukset> Radio- lista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ”Sä päätit tän” | 2020 | – | – | Parisuhdehautausmaa |
| ”Lauseet on vaan lauseita" Mukana AHTI | 2020 | – | – | Parisuhdehautausmaa |
| ”Lääke” | 2020 | 3 | 20 | Parisuhdehautausmaa |
| ”USA” | 2021 | 7 | 3 | Parisuhdehautausmaa |
| ”Hyväuskoinen” | 2021 | 2 | 2 | Parisuhdehautausmaa |
| ”Ihana kipu” (Viivi × Robin Packalen) | 2022 | 1 | 1 |  |
| ”Mitä näil korteil saa?” (Viivi feat. JVG) | 2023 | 5 | 1 |  |
| ”Kävi mitä kävi sul on mut” | 2024 | 13 | 23 |  |
| ”Lupaa et sä lähet” (ANI, Viivi) | 2024 | 8 | 27 |  |
| ”Viel yhen kerran” | 2024 | 7 | 34 |  |
| ”Aina” | 2025 | 3 | 30 |  |
Diskografia > Muut listasijoitukset

| Nimi | Vuosi | Listasijoitukset> Singlelista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- |
| ”Viimeistä kertaa” | 2022 | 6 | Parisuhdehautausmaa |
Diskografia > Musiikkivideot

USA (ohj. Konsta Vihavainen & Lisa Nikula)
Hyväuskoinen (ohj. Sam Farage)
Dani Olmo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Dani Olmo edustamassa RB Leipzigiä vuonna 2022.
Henkilötiedot
Koko nimi: Daniel Olmo Carvajal
Syntymäaika: 7. toukokuuta 1998 (ikä 26)
Syntymäpaikka: Terrassa, Espanja
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: FC Barcelona
Junioriseurat
: Espanyol
: FC Barcelona
: Dinamo Zagreb
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015–2017 | Dinamo Zagreb II | 25 | (3) |
| 2015–2020 | Dinamo Zagreb | 80 | (20) |
| 2020–2024 | RB Leipzig | 107 | (17) |
Maajoukkue
| 2018–2019 | Espanja U21 | 14 | (6) |
| 2019– | Espanja | 39 | (11) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. heinäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19. heinäkuuta 2024.
| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Espanja> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Saksa 2024 |  |  |
Daniel "Dani" Olmo Carvajal (s. 7. toukokuuta 1998 Terrassa) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Barcelonaa. Hän on Euroopan-mestari vuodelta 2024.
Seurajoukkueura

Olmo siirtyi FC Barcelonan junioreista Kroatian Dinamo Zagrebiin vuonna 2014. Hän pelasi Kroatian ykkösliigassa 80 ottelua ja teki niissä 20 maalia. Hän voitti Kroatian-mestaruuden 2015, 2016, 2018 ja 2019 sekä Kroatian cupin 2015, 2016 ja 2018. Tammikuussa 2020 hän siirtyi saksalaisseura RB Leipzigiin, jossa hän pelasi kauden 2019–2020 loppupuoliskolla Bundesliigassa 12 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 32 bundesliigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Seuraavan kauden 19 liigaottelussa hän viimeisteli kolme maalia. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 23 bundesliigaottelua, joissa teki kaksi maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 21 bundesliigaottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän voitti Saksan cupin 2022 ja 2023.
Mestarien liigassa Olmo on pelannut Zagrebin joukkueessa kuusi ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja Leipzigissa 18 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi Zagrebin joukkueessa kymmenen ottelua ja teki niissä kaksi maalia sekä Leipzigissa kuusi ottelua.
Maajoukkueura

Olmo on pelannut Espanjan nuorisomaajoukkueissa ja voitti alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2019. Hän teki EM-turnauksessa kolme maalia: alkulohkossa Belgiaa ja välierässä Ranskaa vastaan sekä loppuottelussa voittomaalin Saksaa vastaan.
Olmo pelasi Espanjan miesten maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2019 Maltaa vastaan ja teki tässä ottelussa maalin. Toisen maaottelumaalinsa hän teki maaliskuussa 2021 Georgiaa vastaan ja kolmannen kolme päivää myöhemmin Kosovoa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi avauskokoonpanossa kaksi Espanjan kolmesta alkulohko-ottelusta. Neljännesvälierässä Kroatiaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle ja syötti joukkueensa molemmat jatkoaikamaalit. Puolivälierässä Sveitsiä vastaan hän tuli vaihdosta ja onnistui maalinteossa rangaistuspotkukilpailussa. Tappiollisessa välierässä Italiaa vastaan hän oli avauskokoonpanossa ja epäonnistui rangaistuspotkukilpailussa.
Maaliskuussa 2022 Olmo teki maalin ystävyysottelussa Albaniaa vastaan. MM-kilpailuissa 2022 hän oli avauksessa Espanjan kaikissa neljässä ottelussa ja teki maalin Costa Ricaa vastaan. Kuudennen maaottelumaalinsa hän teki EM-karsintaottelussa Norjaa vastaan maaliskuussa 2023, seitsemännen EM-karsintaottelussa Georgiaa vastaan syyskuussa 2023 ja kahdeksannen ystävyysottelussa Brasiliaa vastaan maaliskuussa 2024. Hän joutui loukkaantumisen vuoksi jättämään tuon Georgia-ottelun kesken, ja hänen tilalleen vaihdettiin ensimmäiseen miesten maaotteluunsa 16-vuotias Lamine Yamal. Vammat pitivät Olmon poissa lopuista viidestä EM-karsintaottelusta.
EM-kilpailuissa 2024 Olmo voitti mestaruuden ja pelasi kuusi ottelua. Hän tuli vaihdosta kentälle ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Kroatiaa vastaan ja pelasi avauskokoonpanossa jatkoonpääsyn kannalta merkityksettömässä viimeisessä alkulohko-ottelussa Albaniaa vastaan, jossa hän syötti ottelun ainoan maalin. Hän tuli vaihdosta kentälle neljännesvälieräottelussa Georgiaa vastaan ja teki joukkueensa neljännen maalin. Puolivälierässä Saksaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle jo 8. peliminuutilla loukkantuneen Pedrin tilalle ja teki joukkueensa ensimmäisen maalin sekä syötti 2–1-voittomaalin. Välierässä Ranskaa vastaan hän pelasi avauskokoonpanossa ja teki 2–1-voittomaalin 25. peliminuutilla. Loppuottelussa Englantia vastaan hän pelasi täydet minuutit.
Olmo on pelannut EM-kilpailujen 2024 loppuun mennessä 39 A-maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia.
Pau Cubarsí

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Pau Cubarsí Paredes
Syntymäaika: 22. tammikuuta 2007 (ikä 18)
Syntymäpaikka: Bescanó, Espanja, Espanja
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 184 cm 
Seura
Seura: Barcelona
Pelinumero: 2
Junioriseurat
2014–2018: Girona
2018-2024: FC Barcelona
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2023-2024 | Barcelona B | 9 | (0) |
| 2024– | Barcelona | 55 | (0) |
Maajoukkue
| 2021–2022 | Espanja U15 | 6 | (1) |
| 2022 | Espanja U16 | 4 | (1) |
| 2022–2023 | Espanja U17 | 18 | (0) |
| 2024- |  Espanja U21 | 2 | (0) |
| 2024– | Espanja U23 | 5 | (0) |
| 2024– | Espanja | 5 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. tammikuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24. tammikuuta 2025.
| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Espanja> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 2024 |  |  |
Pau Cubarsí Paredes (s. 22 tammikuuta 2007) on espanjalainen jalkapalloilija, joka pelaa keskuspuolustajana FC Barcelonassa ja Espanjan jalkapallomaajoukkueessa. Hän on tunnettu hänen puolustustaidoistaan, peliälykkyydestään ja peliä avaavista syötöistään. Häntä pidetään yhtenä maailman parhaista nuorista puolustajista.
Varhainen ja henkilökohtainen elämä

Pau Cubarsí Paredes on kotoisin Bescanósta, Gironasta, Kataloniasta.
Cubarsí puhuu katalaania. Pelatessaan Espanjan olympialaisissa 2024 hän kertoi osallistuvansa haastatteluihin harvoin, koska hän on asunut koko elämänsä Kataloniassa, eikä osaa puhua kunnollista espanjaa.