stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kulttielokuva

Kulttielokuva on elokuva, jonka pieni, vannoutunut joukko faneja on ottanut omakseen ja pitänyt sen suosiota yllä.
Kulttielokuvat ovat yleensä suurelle yleisölle tuntemattomia tai muuten vähälle huomiolle jääneitä, mutta vetoavat tiettyyn katsojaryhmään jonkin erityisen seikan vuoksi. Esimerkkejä kulttielokuvista ovat muun muassa Plan 9 from Outer Space, Pink Flamingos ja The Rocky Horror Picture Show -tieteismusikaali. Tyypillinen nykyajan taide- ja kulttiohjaaja ja -käsikirjoittaja on Roy Andersson. Yleensä kulttielokuviksi päätyy elokuvia, joilla on suhteellisen pieni budjetti tai jotka on kuvattu suurimmaksi osaksi omatekoisesti (kuten Peter Jacksonin esikoisohjaus Bad Taste). Usein myös elokuvan kieltäminen monissa maissa voi saada aikaan tällaisen ilmiön.lähde?
Kirjallisuutta

”Kulttielokuvien taivas” -teemanumero, Filmihullu 2/2016.
Vaughn, Michael: The Ultimate Guide to Strange Cinema. Atglen, PA : Schiffer, 2017. ISBN 9780764354281
Aiheesta muualla

Cult Films Filmsite.org. Viitattu 15.9.2013.
Top 50 Cult Movies by Entertainment Weekly 2003. Filmsite.org. Viitattu 15.9.2013.
Matti Kuiri

Matti Joeli Kuiri (30. huhtikuuta 1895 Tervola – 28. marraskuuta 1941) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri, joka taisteli jo ensimmäisessä maailmansodassa Saksan riveissä. Lisäksi hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä sekä talvisotaan. Hän menehtyi saamiinsa haavoihin jatkosodassa Maaselän Seesjärven rannassa 28. marraskuuta 1941.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pekka Kuiri ja Greta Pallari. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Eva Alice Henrikssonin kanssa. Hänen nuorempi veljensä oli jääkärieverstiluutnantti Auno Kuiri.
Opinnot

Kuiri kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Turun suomalaisessa lyseossa vuonna 1920. Hän kävi jääkärialipäällystölle järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja sotilaspedagogisen kurssin samana vuonna sekä Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929.
Jääkärikausi

Kuiri työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Kuiri saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ryhmän- ja puolijoukkueenjohtajaksi 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Kuiri siirrettiin sisällissodan jälkeen 6. heinäkuuta 1918 koulutusaliupseeriksi Kaartin jääkäripataljoonan 1. komppaniaan ja 17. tammikuuta 1919 Itämeren jalkaväkirykmentti l:een, josta muodostettiin myöhemmin Porin rykmentti. Hän toimi aluksi koulutusaliupseerina 7. komppaniassa, josta hänet määrättiin 1. heinäkuuta 1921 nuoremmaksi upseeriksi 5. komppaniaan ja 12. joulukuuta 1925 alkaen 1. komppanian varapäälliköksi sekä 12. maaliskuuta 1926 rykmentin jalkaväkitykkiupseeriksi. Aliupseerikoulun varajohtajaksi ja kaasusuojelu-upseeriksi hänet siirrettiin 1. elokuuta 1928, josta hänet siirrettiin 1. elokuuta 1930 alkaen 4:nnen ja 27. heinäkuuta 1932 alkaen l:en sekä 1. helmikuuta 1933 alkaen 2. komppanian päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota

Kuiri osallistui talvisotaan pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 14:ssä ja osallistui taisteluihin Honkaniemessä, Näykissä, Rasalahdella, Taperniemessä ja Summassa. Välirauhan aikana hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi ja koulutusupseeriksi 5. Prikaatiin.
Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Linnoituspataljoona 5:n komentajaksi, mistä hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 4:ään. Hän osallistui taisteluihin jatkosodassa Viipurinlahdella, Yläsommessa ja Itä-Karjalassa, missä hän haavoittui pahasti Karjalan Maaselässä käydyssä taistelussa Seesjärven rannalla 26. lokakuuta 1941. Hän menehtyi haavoihinsa vielä saman päivän aikana. Hänet haudattiin sukuhautaan Turkuun.
Luottamustoimet

Kuiri toimi Porin rykmentin kunnianeuvoston varapuheenjohtajana vuosina 1929 ja 1932–1934 ja Turun kaupungin verotuslautakunnan jäsenenä vuosina 1936–1939.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 26. maaliskuuta 1918  Vääpeli 1. toukokuuta 1918  Vänrikki 15. kesäkuuta 1921  Luutnantti 16. toukokuuta 1923  Kapteeni 15. kesäkuuta 1928  Majuri 1940 |     |  Vapaudenristi 3. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Talvisodan muistomitali  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Kustaa Kujala

Kustaa Kujala (20. elokuuta 1894 Alajärvi – 12. tammikuuta 1963) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli Saksassa jääkärikoulutuksen saanut sotilas, joka taisteli jo ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla ja myöhemmin joukkueenjohtajana Suomen sisällissodassa. Maailmansotien aikana hän palveli aluksi huollossa, kunnes talvisodan jälkeen hänet siirrettiin pääasiallisesti sotavankeinhoitoon. Sotien jälkeen hänet tuomittiin Kenttätuomioistuimessa toimista sotavankien parissa.
Perhetausta

Kujalan vanhemmat olivat työnjohtaja Tuomas Kujala ja Anna Kustaava Mattinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Johanna Nelimarkan kanssa.
Opinnot

Kujala kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Viipurin reaalikoulussa vuonna 1925 ja osan seitsemättä luokkaa Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1927. Hän kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja suoritti kaasusuojelukurssin vuonna 1922. Reserviupseerikoulun hän kävi vuonna 1926 ja komppanianpäällikkökurssin vuonna 1935 sekä luutnanttikurssin vuonna Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1938. Kujala suoritti maailmansotien aikana komppanianpäälliköille tarkoitetun aseupseeri- ja kaasunsuojelukurssin.
Jääkärikausi

Kujala työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 16. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hänet siirrettiin 23. syyskuuta 1917 pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa järjestetylle rautatienrakennus- ja veturinkuljettajakursseille.
Suomen sisällissota

Kujala saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 8. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 30. maaliskuuta 1918 alkaen 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa ja rajaseudulla, missä hän haavoittui 13. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Kujala toimi sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina edelleen 4. Jääkärirykmentissä ja sen 2. komppaniassa. Rykmentistä muodostettiin myöhemmin Jääkäripataljoona 4. Jääkärirykmentistä hänet siirrettiin 6. heinäkuuta 1918 alkaen koulutusaliupseeriksi Kaartin jääkäripataljoonan 4. komppaniaan ja edelleen 15. huhtikuuta 1921 patterinvääpeliksi Jääkäritykistöön. Jääkäritykistöstä hänet siirrettiin 1. elokuuta 1921 komppanian vääpeliksi Viipurin rykmentin 2. komppaniaan, josta edelleen 1. elokuuta 1925 alkaen 6. Erillisen konekiväärikomppanian talousvääpeliksi. Reserviupseerikoulusta päästyään hänet määrättiin 1. joulukuuta 1926 alkaen nuoremmaksi upseeriksi rykmentin 1. konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 26. syyskuuta 1927 nuoremmaksi upseeriksi Keski-Suomen rykmentin 8:nteen ja 31. elokuuta 1928 alkaen 4. komppaniaan. Kujala erosi armeijasta ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön 16. huhtikuuta 1931 ja hänet sijoitettiin Raahen suojeluskuntapiirin 1. alueen päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota

Kujala osallistui talvisotaan 16. Ampumatarvikevarastokomppanian päällikkönä toimien välillä Työpataljoona Kujalan komentajana. Hän otti osaa sotatoimiin talvisodassa Karjalankannaksella.
Välirauhan aikana hän jatkoi entisessä tehtävässään, kunnes jatkosodan puhjettua hänet komennettiin aseupseeriksi Jalkaväkirykmentti 28:aan. Myöhemmin hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväenkoulutuskeskus 18:aan, mistä hänet siirrettiin edelleen Kuormastokomppanian päälliköksi Jalkaväenkoulutuskeskus 16:een. Vuonna 1942 hänet siirrettiin päällikön apulaiseksi Sotavankien järjestelyleiri 1:een, josta hänet siirrettiin edelleen Sotavankileiri 24 päälliköksi. Sotavankileiri 24:ssä hän palveli vuoteen 1943 saakka, jolloin hänet siirrettiin koulu-upseeriksi Sotavankileiri 6:een ja edelleen seuraavana vuonna apulaispäälliköksi Sotavankileiri 14:ään. Vihollisuuksien loputtua hän jatkoi apulaispäällikkönä sotavankeudesta palaavien suomalaisten leirillä. Sotien jälkeen hän jatkoi vielä hetken samassa tehtävässä, kunnes hänet kotiutettiin vuonna 1944.
Kujala tuomittiin sodan jälkeen vuonna 1946 Puolustusvoimain Pääesikunnan II Kenttätuomioistuimessa hänen toimistaan Sotavankileiri 24 päällikkönä. Tuomionsa kärsittyään hän toimi vielä jonkin aikaa Vakuutusyhtiö Suomen palveluksessa, mutta luopui tehtävästä terveydellisistä syistä. Hänet haudattiin Vaasaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 25. huhtikuuta 1918  Vääpeli 7. toukokuuta 1918  Reservin Vänrikki 26. marraskuuta 1926  Reservin luutnantti 10. heinäkuuta 1930  Kapteeni vuonna 1940 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1941)  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Sotavankeja käskynjaolla
Kuolleesta talosta

Kuolleesta talosta (tšek. Z mrtvého domu) on Leoš Janáčekin säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Hän kirjoitti itse libreton Fjodor Dostojevskin romaanin Muistelmia kuolleesta talosta pohjalta. Teos esitettiin ensi kertaa Kansallisteatterissa Brnossa 12. huhtikuuta 1930, kaksi vuotta Janáčekin kuoleman jälkeen. Ooppera oli säveltäjänsä viimeinen teos.
Kulkuyökkönen

| Kulkuyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Tarhayökköset Hadeninae
Tribus::  Kulkuyökköset Prodeniini
Suku::  Spodoptera
Laji::  exigua
Kaksiosainen nimi
 Spodoptera exigua  (Hübner, 1808) 
Synonyymit
 Laphygma exigua 
Katso myös
   Kulkuyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kulkuyökkönen (Spodoptera exigua) on Suomessa satunnaisesti tavattava yöperhonen. Sen on vaeltajalaji, joka voi aiheuttaa toukkavaiheessa runsaana esiintyessään huomattavia tuhoja viljelyskasveille.
Koko ja ulkonäkö

Etusiipien pohjaväri on harmaa ja himmeäkuvioinen. Poikkiviirut erottuvat heikosti, mutta rengastäplä on oranssinruskea ja myös munuaistäplä on reunoiltaan oranssinruskea. Takasiivet ovat valkoiset, hieman läpikuultavat ja helmiäisenhohtavat. Niissä on lisäksi musta reunajuova. Lepäävä perhonen pitää siipiään hieman rullamaisesti vartalon ympärille kierrettynä. Siipien kärkiväli 27–31 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Alun perin aasialainen perhonen, jota tavataan vaeltajalajina laajalti ympäri maailmaa. Levinneisyys ulottuu Afrikkaan ja Etelä-Eurooppaan ja kattaa loput Euroopasta, suurimman osan Aasiaa, Tyynenmeren saaret ja suuren osan Pohjois-Amerikkaa. Suomesta perhosia on tavattu silloin tällöin hajanaisesti etelärannikolta Oulun korkeudelle saakka. Havainnot keskittyvät kuitenkin etelärannikon tuntumaan. Suomen havainnot on tehty pääasiassa elokuussa. Vuonna 1964 Pohjois-Eurooppaan suuntautui Keski-Aasiasta vaellus, jonka yhteydessä lajista tavattiin Suomestakin toistatuhatta yksilöä.
Elinympäristö ja elintavat

Kulkuyökkönen on elää ilmeisesti pääasiallisesti aroilla ja vaeltaneetkin yksilöt näyttävät välttelevän metsiä ja suosivan avoimia ympäristöjä. Laji lentää ilmeisesti vain yöllä ja käyttää ilmavirtoja apuna pitkillä lentomatkoilla. Perhonen tulee valolle, mutta huonosti syötille. Kehitys munasta aikuiseksi kestää huoneenlämmössä noin kuukauden.
Naaras tuottaa 300–600 munaa, jotka se munii 50–150 munan ryhmiksi, usein lehtien alapinnoille lähelle kukintoja. Toukkavaiheita on viisi ja toukan väritys muuttuu jonkin verran vaiheiden aikana. Täysikasvuinen toukka koteloituu maaperään suunsa eritteellä vuorattuun onkaloon. Laji ei kykene vaipumaan diapaussiin eikä siksi myöskään talvehtimaan alueilla, joilla talvi tappaa ravintokasvit.
Lämpimän ilmaston alueilla kulkuyökkönen on huomattava maatalouden tuholainen, jonka toukat tekevät vahinkoa viljely- ja puutarhakasveille sekä hedelmille.
Lajilla elää monia loispistiäisiä ja -kärpäsiä. Myös muutamat petoluteet saalistavat erityisesti nuoria toukkia. Lajia voidaan torjua myrkytyksillä ja feromonipyydysten avulla.
Ravintokasvi

Toukka elää syöden useiden eri kasvilajien lehtiä ja hedelmiä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kulkuyökkönen (Spodoptera exigua)
Suomen Perhoset: Kulkuyökkönen
Perhostutkijainseura: Kulkuyökkönen (Spodoptera exigua) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Spodoptera exigua (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Species Spodoptera exigua - Small Mottled Willow (englanniksi)
Plantwise: Beet armyworm (Spodoptera exigua) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Spodoptera exigua, (beet armyworm) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Spodoptera exigua, the Beet armyworm (englanniksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
valistusvideo lajin tuhoista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q310344  Wikispecies: Spodoptera exigua  AFD: Spodoptera_exigua  AfroMoths: SPODEXIG  BAMONA: Spodoptera-exigua  BioLib: 53787  BOLD: 20996  BugGuide: 81674  CoL: 93P7L  EoL: 533393  EPPO: LAPHEG  EUNIS: 310146  Fauna Europaea: 447199  Fauna Europaea (new): 7e9f8b19-7432-4b15-ae79-edf70d963b82  GBIF: 5109890  iNaturalist: 231425  IRMNG: 11152111  ITIS: 117471  LepIndex: 269224  LoB: 4825  MaBENA: SpodoExigu  NatureServe: 2.114333  NBN: NHMSYS0021144565  NCBI: 7107  Observation.org: 9862  Open Tree of Life: 742362  Laji.fi: MX.62568
Kunnallisvaalit 1980

Kunnallisvaalit järjestettiin Suomessa 19.– 20. lokakuuta 1980. Vuoden 1976 kunnallisvaalien jälkeen kuntien lukumäärä oli vähentynyt kolmella ja nyt vaalit toimitettiin 445 kunnassa. Vuoden 1981 alussa Nummen ja Pusulan kunnat yhdistettiin uudeksi Nummi-Pusulan kunnaksi sekä Keikyän ja Kiikan kunnat uudeksi Äetsän kunnaksi, joten syksyn 1980 vaaleissa valittiin valtuutetut uusien kuntien valtuustoihin. Lisäksi samassa yhteydessä liitettiin Lokalahden kunta Uuteenkaupunkiin. Suuren yleisön keskuudessa synnytti monenlaisia mielipiteitä ehkä tunnetuimmaksi noussut vaalilause "Vain mäntti jättää äänestämättä", jolla haluttiin kannustaa varsinkin nuoria vaaliuurnille. Tietokoneiden lakkoilun vuoksi lopullista vaalitulosta jouduttiin odottamaan poikkeuksellisen kauan. Vaalien suurimmat voittajat olivat Kokoomus ja Suomen Maaseudun Puolue. Suurimmat häviäjät puolestaan olivat Liberaalinen Kansanpuolue, joka menetti lähes kolmanneksen valtuustopaikoistaan, ja Suomen Kansan Demokraattinen Liitto.
Edellisten vaalien tapaan Velkuan kunnassa vaalitoimitusta ei järjestetty koska ehdokkaita oli yhtä paljon kuin valittavia joten kaikki ehdokkaat tulivat valituiksi.
Tulokset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| äänestysaktiivisuus | 78,1% | −0,4 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| puolue | valtuutetut | valtuutetut | äänet | äänet | äänet | äänet |
| puolue | valtuutetut | valtuutetut | lukumäärä | lukumäärä | osuus | osuus |
| Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 2 820 | +85 | 699 280 | +33 648 | 25,50% | +0,7 |
| Kansallinen Kokoomus | 2 373 | +326 | 628 950 | +67 829 | 22,94% | +2,0 |
| Suomen keskusta | 3 889 | −47 | 513 362 | +18 939 | 18,72% | +0,3 |
| Suomen Kansan Demokraattinen Liitto | 1 835 | −215 | 456 177 | −38 743 | 16,64% | −1,8 |
| Ruotsalainen kansanpuolue | 676 | +3 | 128 308 | +2 119 | 4,68% | −0,0 |
| Suomen kristillinen liitto | 333 | +11 | 100 800 | +15 008 | 3,68% | +0,5 |
| Liberaalinen kansanpuolue | 203 | −125 | 88 086 | −39 664 | 3,21% | −1,6 |
| Suomen Maaseudun Puolue | 348 | +103 | 83 265 | +27 174 | 3,04% | +1,0 |
| Perustuslaillinen oikeistopuolue | 8 | −6 | 13 478 | −9 598 | 0,49% | −0,4 |
| Suomen kansan yhtenäisyyden puolue | 12 | −46 | 3 265 | −9 551 | 0,12% | −0,4 |
| Muut | 280 | −46 | 26 914 | −3 714 | 0,98% | −0,2 |
| Yhteensä | 12 777 | +38 | 2 741 885 | +59 641 | 100% |  |
Lähde: Tilastokeskus 1981
Aiheesta muualla

Doria.fi − Kunnallisvaalit 1980 tilastokeskuksen julkaisu
Kukouri

Fort Slavan restauroitua osaa.
Kukouri on pieni linnakesaari Kotkassa Kotkansaaren edustalla. Saarella sijaitsee venäläiseen Ruotsinsalmen merilinnoitukseen kuuluvan Fort Slavan (Fort la Gloire, Kunnian linnake) rauniot. Saari on nykyisin suosittu retkeilykohde ja siellä on venelaituri, mutta ei palveluita.
Fort Slavan rakentaminen ja arkkitehtuuri

Fort Slava kuuluu Ruotsinsalmen merilinnoituksen uloimpiin linnakkeisiin. Saaren linnoittaminen alkoi Kustaa III:n sodan jälkeen vuonna 1792 ja linnake valmistui 1794. Eräiden viimeistelytöiden osalta työt jatkuivat vuoteen 1796.
Ensimmäisena rakennusvuonna pientä hiekkariuttaa laajennettiin ensin maa- ja kivitäytteellä, jotta linnoitukselle saatiin riittävän vahva perustus. Toisena rakennusvuonna saarelle kuljetettiin rakennusmateriaalit ja laskettiin perusta. Linnakkeen erikoisuutena on sen täysin pyöreä pohjamuoto, mikä on Suomessa ainoa laatuaan. Bomarsundin linnoituksen pohjamuoto on myös pyöreähkö. Linnakkeen holvimaisesti katettu kehärakenne on halkaisijaltaan 75 metriä. Linnake koostui kahdestakymmenestä kahdesta holvatusta kasematista. Yksi kasemateista oli tarkoitettu ammusvarastoksi, muut puolustuskäyttöön. Ammusvarastoa lukuun ottamatta jokaisessa kasematissa oli kaksi tykkiaukkoa 36 naulan tykkiä varten. Kaikkiaan linnoituksessa oli 44 tykkiä. Joka toisessa holvissa oli seinällä eristetty, lämmitettävä majoitustila sisäpihan puolella. Kaikkien kasemattien lattiat oli kivetty, mutta majoitustiloissa oli kiveýksen päällä lautalattia. Kasemattien holvien katoissa oli suuria ilmanvaihtokanavia ruudinsavun poistumisteinä. Linnoituksen vahvan katon ulommaisella reunalla oli avoin, maanpeitteinen ampumakäytävä rintasuojineen keveitä tykkejä ja kiväärimiehiä varten. Myöhemmin vuonna 1835 ampumataso katettiin peltikatolla. Fort Slavan sisään kuljettiin itäpuolen uusklassista tyyliä edustavasta portista, jota kehystivät rustikoidut pilasterit ja päätykolmio. Portin yhteydessä oli vartiohuone, muonavarasto ja keittiö. Saaren keskellä oli makean veden kaivo. Linnoituksen portin edessä oli typistetyn nuolen muotoinen, hirsirakenteinen laituri. Linnoituksen muurit oli alun perin rapattu ja maalattu vaalenpunaisella värillä.
Merialue Fort Slavasta itään Kuutsalon saareen suuntaan oli tarkoitettu Venäjän avomerilaivaston ankkuripaikaksi. Tämä alue oli suojattu linnoituksen ja Kuutsalon Halssinsaaren väliin sijoitetulla puomilla. Rautapiikeillä vahvistettu puomi oli rakennettu 3–5 tukin nipuista ja oli toista kilometriä pitkä. Puomi oli ankkuroitu kahteen kivitäytteiseen puuarkkuun.
Fort Slavan käyttö

Suomen sodan jälkeen Ruotsinsalmen merilinnoitukset menettivät sotilaallista merkitystään ja ne ajettiin vähitellen alas. 1830-luvun lopulla merilinnoinnoituksesta ainoastaan Fort Slava oli enää suoraan sotilasviranomaisten alaisuudessa. Linnakkeessa oli pieni venäläinen vartiosto. Fort Slavan menetettyä sotilaallista merkitystä se toimi vankilana. Vangeista tunnetuimmat ovat viisi dekabristikapinallista, jotka tuotiin saarelle Pietarista 17.8.1826: everstiluutnantti Matvej Ivanovitš Muravjov-Apostol, kapteeni ja kirjailija Aleksandr Aleksandrovitš Bestužev, kapteeni Aleksej Ivanovitš Tjuttšev, kapteeni Ivan Dmitrijevitš Jakuškin sekä luutnantti Anton Petrovitš Arbuzov. Kaikki viisi olivat vangittuina saarella lokakuun 1827 loppuun saakka, jolloin heidät siirrettiin edelleen Siperiaan kärsimään rangaistustaan. Vangeilla olisi ollut mahdollisuus jäädä Fort Slavaan, mutta kaikki valitsivat mieluummin Siperian. Vangeista kapteeni Ivan Jakuškin kirjoitti myöhemmin vankilansa oloista muistelmissaan.
Fort Slavan muista vangeista ei ole tarkempaa tietoa, mutta ilmeisesti vankeja oli saarella ajoittain. Vielä 1840-luvulla kasematteja kunnostettiin vankilakyttöön.
Fort Slavan tuho

Krimin sodan alkaessa Fort Slava laitettiin puolustuskuntoon vuonna 1854. Kasematteihin sijoitettiin 42 tykkiä ja ampumatasanteen päälle rakennettu peltikatto purettiin ja tasanne kunnostettiin. Huhtikuussa 1854 linnakkeessa oli upseereita ja miehistöä kaikkiaan 242 henkeä. Syksyllä 1854 Fort Slava kuitenkin päätettiin tyhjentään sotaväestä ja jätettiin tyhjilleen.
Seuraavana kesänä 15.6.1855 brittiläinen laivasto-osasto rantautui saareen ja poltti kaikki puurakenteet laituria myöten. Heinäkuun 21. päivänä höyryfregatti HMS Arrogantin johtama 14 aluksen laivasto-osasto palasi saarelle ja tuhosi linnakkeen lopullisesti räjäyttämällä. Kirjallisuudessa räjäytyspäiväksi on usein virheellisesti mainittu 26.7. tai 27.7., mutta aikaisempi tuhoamispäivä perustuu HMS Arrogantin kapteenin Hastings Reginald Yelvertonin antamaan raporttiin.
Krimin sodan jälkeen Fort Slavaa ei enää korjattu, ja rauniot saivat jäädä rappeutumaan. Tuhoutumista lisäsi se, että lähiseutujen asukkaan kuljettivat saarelta pois käyttökelpoista materiaalia kuten tiiliä. Jäljellä olevat rauniot suojeltiin muinaismuistona vuonna 1899.
Linnoituksen restaurointi

Museovirasto käynnisti linnoituksen tutkimisen ja osittaisen esiinkaivamisen vuosina 1968–1971. Tutkimuksia ja linnoituksen restaurointia jatkettiin uudelleen vuosina 1988–1993. Restauroinnissa suurin osa linnoituksesta jätettiin koskemattomaksi, mutta osa muurista rekonstruoitiin alkuperäisen rakenteen mukaisesti ja katettiin puisella katoksella, joka kuvaa rakennuksen alkuperäistä hahmoa ja suojaa sitä.  Linnakkeen ampuma-aukkoja muurattiin uudelleen Pietarin merisotahistorian keskusarkistosta löytyneiden alkuperäispiirustusten mukaan.
Aiheesta muualla

Ruotsinsalmen merilinnoitus 22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 10.6.2018.
Fort Slava – Ruotsinsalmen vartija -verkkoluento 10.3.2021. Merikeskus Vellamo. Viitattu 29.3.2021.
Fort Slavan raunioita.
Kunnallisvaalit 1984

Kunnallisvaalien 1984 varsinaiset vaalipäivät olivat 21.-22.10.1984 Vaalien äänestysaktiivisuus jäi yli neljä prosenttiyksikköä heikommaksi kuin vuonna 1980.
Vaalit järjestettiin kaikkiaan 445 kunnassa, joista vain 45 jäi tulosten nojalla vasemmistoenemmistöisiksi. Vaalien suhteellisesti suurin voittaja oli Suomen Maaseudun Puolue, joka miltei kaksinkertaisti valtuustopaikkojensa määrän. Keskustan ja Liberaalisen Kansanpuolueen yhteenliittymä sai vaaleissa annetuista äänistä vain noin 20 prosenttia, mutta valtuustopaikoista liki kolmanneksen. Vihreä liike teki näyttävän läpimurron päästessään kymmenien kuntien valtuustoihin runsaalla sadalla paikallaan. Suurin häviäjä oli vuoden 1980 vaalien tavoin Suomen Kansan Demokraattinen Liitto.
Vuoden 1985 alussa ei tapahtunut yhtään kokonaisen kunnan littämistä toiseen kuntaan, mutta kuitenkin muutama osaliitos, esimerkiksi Mikkelin kaupunki sai laajoja maaseutualueita Mikkelin maalaiskunnalta.