stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edvard Kääriä
Aiheesta muualla

Samuli Paulaharju: Ensimmäisiä hiihtomestareitamme, Suomen Urheilulehti, 4.12.1919, nro 48–50, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Oulun hiihdon 50-vuotisjuhlapäivä tänään, Aamulehti, 12.3.1939, nro 69, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
James Shigeta

James Shigeta (1961)
James Shigeta (17. kesäkuuta 1933 Honolulu, Havaiji – 28. heinäkuuta 2014) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Havaijilla syntynyt Shigeta oli sukutaustaltaan japanilainen. Hän opiskeli New Yorkin yliopistossa ja voitti vuonna 1960 Golden Globe -palkinnon.
Shigeta esiintyi lukuisissa elokuvissa, joiden joukossa oli Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli (1988). Hän oli myös Mulanista (1998) tunnettu ääninäyttelijä ja levyttänyt muusikko.
Aiheesta muualla

James Shigeta Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Egyptin vallankumous 2011

Mielenosoittajia 25. tammikuuta 2011.
Egyptin turvallisuusjoukkoja 25. tammikuuta 2011.
Pilapiirros, jossa poliisien pahoinpitelyyn kuollut Khaled Mohamed Saeed roikottaa maan presidenttiä Hosni Mubarakia.
Egyptin mielenosoitukset 2011 tai Egyptin kansannousu alkoivat Tunisian vallankumouksen jälkeen 25. tammikuuta 2011. Ajankohdan valitsivat egyptiläisen Facebook-ryhmän "Huhtikuun 6. päivän nuorisoliike" jäsenet. 
Mielenosoituksia ruokkivat Egyptin vallanpitäjien itsevaltaiset otteet sekä korruptio kuin myös laaja työttömyys, joka johtui muun muassa nuorten aikuisten suuresta lukumäärästä.
Egyptin terveysministeriön mukaan mielenosoituksissa kuoli 945 ihmistä ja 6500 loukkaantui. Mielenosoitukset olivat laajimmat presidentti Hosni Mubarakin kolmekymmentä vuotta kestäneen valtakauden aikana. Mielenosoitukset johtivat Hosni Mubarakin eroon virastaan 11. helmikuuta 2011 ja vallan siirtymiseen armeijalle.. Presidentinvaalit voitti Muslimiveljeskunnan ehdokas Mohammed Mursi. Egyptin demokratialiike alkoi vastustaa Mursia protestein. Mielenosoitukset muuttuivat
väkivaltaisiksi, minkä takia armeija kaappasi vallan 3. heinäkuuta 2013.
Tausta

Vuodesta 1981 Egyptiä hallitsi hätätilalain laajennettujen valtaoikeuksien turvin presidentti Hosni Mubarak. Mubarakilla oli sotilastausta. Viranomaiset pidättivät opposition edustajia mielivaltaisesti, ja oli
julkisesti tunnustamattomia pidätyskeskuksia.  Myöskään sananvapaus ei toteutunut, kun hallitus valvoi mediaa.
Korruptio yleistyi Mubarakin kaudella.
Parlamentti valitsi presidentin ja vastaehdokkaita presidentinvaaleihin sai asettaa vuodesta 2005. Mubarak voitti senkin vuoden vaalit.
Kun Palestiinan toinen intifada oli vuonna 2000, Egyptiin syntyi sitä tukeneita solidaarisuuskomiteoita. Näiden mielenosoituksissa näkyi paljon epäpoliittista nuorisoa.
Egyptissä alkoi toimia Kefayaksi kutsuttu oppositioliike vuonna 2004. Tämän järjestämä historiallinen 500–1000 hengen mielenosoitus oli Kairossa 12. joulukuuta 2004. Kefaya suunnitteli laajoja mielsnoituksia vuonna 2005 hätätilalain poistamiseksi. Kefayan aktivismi käynnisti muita oppositioryhmiä toimimaan.
Turvallisuusjoukot murskasivat myös oppositioaktivistien 6. huhtikuuta 2008 Al-Mahalla Al-Kubrassa järjestämät lakon ja protestit. Niissä työläiset ja opiskelija-aktivistit protestoivat hallintoa vastaan.
Vallankumousta ajanut Huhtikuun 6. päivän liike otti muun muassa mallia väkivallattoman vastarinnan aatteesta ja Serbian Otpor-liikkeestä. Hallitus taisteli ryhmää vastaan pidätyksin ja internet-hyökkäyksin. Tammikuussa 2009 liikkeellä oli 70 000 kannattajaa, joista suurin osa pääosin nuoria ja koulutettuja. Liike vaati sananvapautta ja arvosteli nepotismia ja huonoa taloutta.
Poliisi hakkasi 28-vuotiaan Khaled Mohamed Saeedin kuoliaaksi 6. kesäkuuta. Aktivistit muun muassa levittivät hakatun kuvia internetissä.
Saeedin kuolemasta nousi protesteja 25. kesäkuuta 2010 Aleksandriassa. Tämän hakanneet poliisit pidätettiin ja tuomittiin vasta lokakuussa 2011, vallankumouksen jälkeen.
Mubarakin ero, armeija valtaan

Kun mielenosoitukset olivat jatkuneet 18 päivää, presidentti Hosni Mubarak erosi virastaan. Varapresidentti Omar Suleiman ilmoitti televisiopuheessa noin kello 18.00, että presidentti Hosni Mubarak luopuu vallasta.
13. helmikuuta Egyptin televisio kertoi, että armeija on kumonnut perustuslain ja hajottanut parlamentin. Paluuta siviilihallintoon luvattiin puolen vuoden päästä tai kun Egyptissä saadaan järjestettyä vaalit.
19. maaliskuuta maassa järjestettiin kansanäänestys perustuslain muutoksista, joissa muun muassa rajattiin presidenttikaudet kahteen kuuden vuoden kauteen ja sovittiin uuden perustuslain laatimisesta vaalien jälkeen. Jopa 77 % äänestäneistä kannatti ehdotuksia.[lähde? ]
Kesäkuussa eräät järjestöt kuitenkin vaativat Tahrir-aukiolla uutta perustuslakia ennen parlamenttivaaleja ja uuden presidentin vaalia. Osaltaan kyse oli epäluottamuksesta hallitsevaa sotilasjunttaa kohtaan ja pelko islamistien hallitsemasta tulevasta parlamentista.
Lokakuun alkupuolella maassa oli levottomuuksia koptikristittyjen ja muslimien välillä. Kristityt osoittivat mieltään Tahrir-aukiolla Assuanissa tapahtunutta kirkon polttoa vastaan. Mellakoinneissa ja yhteenotoissa kristittyjen, armeijan ja islamistinuorten välillä televisioyhtiön ja haavoittuneita hoitavan sairaalan edessä kuoli 24.
20. marraskuuta 2011 armeija hajotti Tahrir-aukiolla uuden mielenosoituksen, jonka osallistujat vaativat siirtymistä siviilivaltaan. Ainakin 20 kuoli ja loukkaantuneita oli yli tuhat.
Kuukautta myöhemmin kaupungissa oli jälleen levottomuuksia, joissa kuoli kymmenisen. Egyptin kansallisarkisto poltettiin ja sen arvokkaat kokoelmat tuhoutuivat.
Vaalit

Egyptissä järjestettiin vaalit parlamentin alahuoneen jäsenten valitsemiseksi kolmessa vaiheessa 2011–2012:
ensimmäinen vaihe 28.–29. marraskuuta, toinen kierros 5.–6. joulukuuta
toinen vaihe 14.–15. joulukuuta, toinen kierros 21.–22. joulukuuta
kolmas vaihe 3.–4. tammikuuta, toinen kierros 10.–11. tammikuuta
Ensimmäisessä äänestyksessä eri islamistipuolueet saivat yli 65 % äänistä.
Ylähuoneen eli šura-neuvoston vaalit järjestettiin 29. tammikuuta 2012 myös kolmessa vaiheessa
Reaktioita

Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Ban Ki-moon sanoi 28. tammikuuta 2011 Davosissa järjestetyssä Maailman talousfoorumin kokouksessa, että Egyptin pitää kuunnella kansalaisiaan.
Yhdysvaltain presidentti Barack Obama puhui 29. tammikuuta 2011 noin 30 minuuttia kestävän puhelinkeskustelun Mubarakin kanssa. Puheessaan suurelle yleisölle Obama varoitti väkivaltaisuuksista ja muistutti, että Egypti on Yhdysvaltojen liittolainen, mutta jonka tulee kuunnella kansaansa ja suostua uudistuksiin. Myöhemmin Obama muistutti, että Mubarak oli luvannut hänelle uudistuksia.
Kiina oli sulkenut sanan "Egypti" käyttömahdollisuuden internet-palveluista kansalaisiltaan. Saudi-Arabian kuningas Abdullah bin Abdulaziz al-Saud antoi tukensa Mubarakille ja kritisoi mielenosoittajia. Israel lennätti kansalaisiaan, mukaan lukien diplomaattien perheet, pois Egyptistä. Maan pääministeri Benjamin Netanyahu määräsi hallituksensa pysymään vaiti Egyptin tilanteesta. Egyptin levottomuudet loivat polttoainepulaa Gazan eksklaaviin.
Vallankumouksen jälkeen

Vaalit nostivat kesällä 2012 valtaan Muslimiveljeskunnan ehdokkaan Mohammed Mursin. Egyptissä äänestettiin joulukuussa 2012 uusi perustuslaki, mutta ilman kansan enemmistön tukea, kun suurin osa ei äänestänyt.
Mubarakia vastustanut Tamarod-kapinaliike kääntyi vuonna 2012 Mursia vastaan ja järjesti mielenosoituksia. Tämä johtui siitä, että Mursi oli ottanut kaiken vallan itselleen ja islamilaisille,
mitä maallistuneet tahot vastustivat.
Mursin vastustajat olivat tyytymättömiä talouteen ja Egyptiä uhkavaan islamisaatioon demokratian kustannuksella. Armeija vastusti Mursia.
Mursin kannattajat järjestivät omia Muslimiveljeskuntaa tukevia mielenosoituksiaan. Muutamia Mursia vastustavia mielensoittajia kuoli, mikä muutti protestit väkivaltaisiksi.
Egyptin armeija kaappasi 3. heinäkuuta 2013 vallan ja syöksi Mursin pois vallasta yrittäen tällä tavoin rauhoittaa Mursia vastustavaa oppositiota. Mutta Mursin kannattajat jatkoivat mielenosoituksiaan pyrkien palauttamaan Mursin valtaan. Mursin kannattajien ja vastustajien välille puhkesi monina eri päivinä kerrallaan jopa kymmeniä tappaneita ja satoja haavoittaneita väkivaltaisuuksia. Väliaikaisena presidenttinä toimi perustuslakituomioistuimen puheenjohtaja Adil Mansour, joka oli armeijan ohjauksessa. Islamistien pääsy Egyptin johtoon oli estetty voimatoimin, ja heihin kohdistui pidätyksiä ja tappavaa väkivaltaa. Nämä asiat herättivät sekä Muslimiveljeskunnassa että salafistipuolue al-Nourssa vastareaktion. Poliisi tyhjensi väkivalloin muslimiveljeskunnan Kairon protestileirit puolentoista kuukauden jälkeen vallankaappauksesta. Taisteluissa kuoli kymmeniä poliiseja ja 600–2000 Muslimiveljeskuntaa tukevaa mielenosoittajaa. Muslimiveljeskunnan jäsenet hyökkäilivät rajusti Egyptin kristittyjen kimppuun, koska näiden johtaja tuki vallankaappaajia. Armeijan johtama väliaikaishallitus julisti 15. elokuuta 2013 maan poikkeustilaan, jonka aikana sotilailla oli tarvittaessa oikeus ampua kovilla protestoijia. Muslimiveljeskunta järjesti uusia protesteja uhmaten poikkeustilaa. Islamistien ja armeijan tukemien maallisten tahojen pelättiin ajautuvan pahenevaan väkivallan kierteeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Egyptin vallankumous 2011 Wikimedia Commonsissa
Espanja–Suomi-jalkapallomaaottelu 2013

Ottelun pelipaikka El Molinón
Suomen jalkapallomaajoukkue ja Espanjan jalkapallomaajoukkue kohtasivat karsintaottelussa vuoden 2014 MM-kilpailuihin kahdesti. Ensimmäinen ottelu käytiin Gijónissa, El Molinón-stadionilla 22. maaliskuuta 2013. Ottelua oli saapunut katsomaan paikan päälle 27 637 katsojaa. Ottelu päättyi yllättäen tasan 1-1.
Taustaa

Espanjan joukkue oli FIFA-rankingin ykkösenä ennen ottelua, kun taas Suomi oli vasta sijalla 87. Espanjaa pidettiin siis ennen ottelua selvänä ennakkosuosikkina. Ottelu pelattiin Gijónissa, Espanjassa, pelipaikkana oli Sporting Gijónin kotistadion El Molinón. Ottelun tuomitsi romanialainen Ovidiu Hațegan. Espanjan valmentajana toimi Vicente del Bosque ja Suomen valmentajana Mixu Paatelainen.
Ottelu

Ottelu oli ensimmäisen puoliajan jälkeen tilanteessa 0-0. Ensimmäisellä puoliajalla parhaimmat paikat osuivat Espanjalle. Kun toista puoliaikaa oli pelattu neljä minuuttia, Sergio Ramos puski David Silvan antaman kulmapotkun maaliin. Suomi tuli tasoihin reilut kymmenen minuuttia ennen peliajan päättymistä. Alexander Ring syötti keskelle Teemu Pukille, joka iski pallon lähietäisyydeltä ohi Victor Valdesin. Ottelu päättyi 1-1, vaikka pallonhallinta oli Espanjalle 67-33 ja laukaukset maalia kohti 6-1.
Ottelun jälkeen

Suomen yllättävää tasapeliä alettiin kutsua ottelun jälkeen Gijónin ihmeeksi. Idols-finalisti Ali Elkharam teki ottelusta samannimisen laulun. Teemu Pukin tasoitusmaali palkittiin vuoden 2014 Suomen urheilugaalassa vuoden sykähdyttävimpänä urheiluhetkenä.
Erkka Heinä

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1. marraskuuta 1981 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Salo, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 183 cm
Junioriseurat
1992–1995: Vilpas
1996: PeU
1997–1998: TPS
1999: SalPa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999 | SalPa | 4 | (0) |
| 2000–2001 | Vilpas | 20 | (0) |
| 2002–2003 | SalPa | 32 | (0) |
| 2003 | RoPS | 0 | (0) |
| 2004 | MaPS | 13 | (0) |
| 2005–2008 | TPV | 58 | (0) |
| 2009–2011 | Haka | 1 | (0) |
| 2009–2010 | → VaKP (laina) | 10 | (3) |
| 2009–2010 | → SalPa (laina) | 4 | (0) |
| 2011 | → SaTo (laina) | 1 | (1) |
| 2011 | → Ilves (laina) | 2 | (0) |
| 2012 | PS-44 | 9 | (1) |
| 2013 | I-Kissat | 15 | (1) |
| 2014 | SaTo | 8 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 177 | (7) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Erkka Heinä (s. 1. marraskuuta 1981 Salo) on uransa lopettanut suomalainen jalkapallomaalivahti.
Heinä lainattiin elokuussa 2011 Valkeakosken Hakasta Tampereen Ilvekseen kahden ottelun ajaksi. Ilves olisi ollut halukas jatkamaan lainasopimusta, mutta Haka ei siihen suostunut. Heinä pelasi ainoan Veikkausliigan ottelunsa lokakuussa 2011 Hakassa. Hän pääsi vaihdosta kentälle ottelussa Rovaniemen Palloseuraa vastaan Ville Kauppisen loukkaannuttua. Pelituntuman puutteesta kärsinyt Heinä sai kuitenkin itsekin etureisivamman samassa ottelussa. Joukkueen fysioterapeuttina ja maalivahtivalmentajana toiminut Heinä oli noussut kokoonpanoon, kun Saku Pesonen ja Markus Koljander olivat jo ennestään loukkaantuneina.
Erikasson

| Erikasson |
| --- | --- |
Syntynyt:  29. toukokuuta 1999
Kuollut:  26. marraskuuta 2022 (23 vuotta)
Sukupuoli:  ori
Rotu:  suomenhevonen
Synnyinmaa:  Suomi
Isä:  Tähti-Vokker
Emä:  Erika
Autoennätys:  20,2aly
Tasoitusennätys:  23,0ke
Voittosumma:  560 064,00 €
Päivitetty:  27.2.2014
Erikasson (29. toukokuuta 1999 Hattula – 26. marraskuuta 2022) oli vuosien 2012 ja 2013 Ravikuninkuuden voittanut suomenhevosravuri. Sen kasvattaja oli Riikka-Liisa Tolonen ja oriin omistivat Helena Tuikka ja Jaakko Varjonen.
Ura

Erikasson kilpaili urallaan yhteensä 142 kertaa, joista voittoja oli 71. Vuonna 2002 kilpailu-uransa aloittanutta oritta ohjasti sen jokaisessa startissa Harri Koivunen. Hevonen saavutti kahden Ravikuninkuuden lisäksi useita muita suurkilpailuvoittoja, muun muassa Olympia-ajon voiton 2 100 metrin suomenennätysajalla 21,2 vuonna 2010. Kylmäveristen PM-kilpailussa 2012 Erikasson sijoittui toiseksi ruotsalaisen Hallsta Lotuksen jälkeen . Samana vuonna se sijoittui toiseksi myös Suurmestaruus-ajossa Bokerin jälkeen.
Urallaan useista jalkavaivoista kärsinyt ori pääsi osallistumaan Kuninkuuskilpailuun vain kolmasti (2009, 2012 ja 2013). Molemmat ravikuninkuutensa se saavutti historiallisesti voittamatta kumpanakaan vuotena yhtään osalähtöä.
Erikasson jätti yli 230 jälkeläistä, joista menestyneimpiä ovat olleet Lissun Eerikki, Morison ja Veeran Poika.
Suurkilpailuvoitot

Ravikuningas (2012, 2013)
Karjalainen-ajo (2009, 2010)
Erkon Pokaali (2009, 2013)
Pelimanni-ajo (2008, 2009, 2010)
Killerin Kimara (2008, 2010)
Vilperi-ajo (2008)
Isokenkä (2009)
Olympia-ajo (2010)
Tähtisprintteri (2010)
Iridescent

| ”Iridescent” Linkin Park |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: A Thousand Suns
 Julkaistu: 27. toukokuuta 2011
 Formaatti: CD, digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Rick Rubin, Mike Shinoda
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 04.56 (albumi-versio) 03:59 (remix-versio) 
 Levy-yhtiö: Warner Bros.
Linkin Parkin muut singlet
| ”Burning in the Skies” 2011 | ”Iridescent” 2011 | ”Burn It Down” 2012 |
Iridescent on Linkin Parkin neljännen studioalbumin, A Thousand Suns neljäs single, joka julkaistiin toukokuussa 2011. Musiikkivideon kappaleeseen on ohjannut Joe Hahn. "Iridescent" on myös Transformers: Kuun pimeä puoli -elokuvan teemakappale.
Transformers-elokuvaa varten kappaleesta on tehty myös lyhyempi versio. Mike Shinoda sanoi, että yhteistyö alkoi siitä, kun Transformersin ohjaaja Michael Bay soitti hänelle, ja kysyi yhtyeen mahdollisuutta jatkaa Transformersin teemakappaleen tekemistä. Yhdessä he päättivät, että "Iridescent" voisi olla sopiva kappale elokuvaan, koska se on ollut yhtyeen keikoilla fanien suosikkikappale.
Elokuvan säveltäjä Steve Jablonsky, joka on pitkäaikainen yhtyeen fani, hyväksyi kappalevalinnan, sanomalla, että laulu sopii hyvin elokuvan tarinaan. Sekä Shinoda että Jablonsky olivat sitä mieltä, että kappale on sopiva valinta elokuvaan, koska elokuvaa on mainostettu "vakavammaksi" kuin edellidet elokuvat.
Kappaleeseen tehty musiikkivideo julkaistiin 3. kesäkuuta 2011.
Kappalelista

Digitaalinen single:
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Iridescent (Transformers: Dark of the Moon Mix) | 3.59 |  |  |  |  |  |  |  |
CD, UK iTunes single
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Iridescent (Transformers: Dark of the Moon Mix) | 3.59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | New Divide | 4.29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | What I've Done | 3.25 |  |  |  |  |  |  |  |
Promotional US CD single
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Iridescent (Transformers: Dark of the Moon Mix) | 3.59 |  |  |  |  |  |  |  |
Listasijoitukset

Single debytoi Billboardin Alternative Songs -listan sijalla 31. Parhaimmillaan se on ollut listan sijalla 21. Billboard Hot 100 -listalla single on ollut parhaimmillaan sijalla 81.
| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Australian singlelista: 39
Britannian singlelista: 93
Sveitsin singlelista: 69
US Billboard Hot 100: 81
US Billboard Alternative Songs: 21
Isosveitsinpaimenkoira

| Isosveitsinpaimenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Sveitsi 
Määrä:  Suomessa rekisteröity 203 (Vuonna 2021)
Rodun syntyaika:  vanha
Alkuperäinen käyttö:  vahtikoira, vetokoira 
Nykyinen käyttö:  seurakoira, vetokoira, suojelukoira, vahtikoira, perhekoira  
Elinikä:  noin 8–11 vuotta
Muita nimityksiä:  grosse, Grosser Schweizer Sennenhund, Great Swiss Mountain Dog, grand bouvier suisse, grande bovaro svizzero, gran boyero suizo, suur šveitsi alpi karjakoer, "lyhytkarvainen berninpaimenkoira"
FCI-luokitus:  ryhmä 2 Pinserin ja snautserin tyyppiset, molossikoirat ja sveitsinpaimenkoirat alaryhmä 3 Sveitsinpaimenkoirat #58
Ulkonäkö
Paino:  uros 50–64 kg, narttu 48–54 kg
Säkäkorkeus:  uros 65–72cm, narttu 60–68 cm 
Väritys:  musta-ruskea-valkoinen (tricolor)
Isosveitsinpaimenkoira (saks. Grosser Schweizer Sennenhund, ransk. grand bouvier suisse, ital. grande bovaro svizzero) on sveitsiläinen koirarotu, nimensä mukaisesti sveitsinpaimenkoirista kookkain. Rodun alkuperäinen käyttötarkoitus oli toimia vahti- ja vetokoirana, mutta nykyisin se on myös seura-, suojelu- ja perhekoira.
Ulkonäkö

Isosveitsinpaimenkoira on vankka, lihaksikas ja vahvaluustoinen koira. Sillä on kolmivärinen turkki. Se on liikkuvainen ja kestävä huolimatta koostaan ja painostaan. Sukupuoleen liittyvät erot uroksen ja nartun välillä ovat selvät.
”Isosveitsinpaimenkoiran turkki ei ehkä ole niin kaunis kuin bernin pitkä, kiiltävä turkki, mutta grosse on arkipäiviä eikä sunnuntaita varten. Ja onhan viikossa edelleenkin kuusi arkipäivää ja vain yksi sunnuntai.” (Moritz Magron)
Luonne

Isosveitsinpaimenkoira on erinomainen seura- ja perhekoira leppoisan luonteensa vuoksi. Ne ovat valppaita, pelottomia, itsevarmoja ja sopeutuvaisia. Grosset ovat uskollisia perhejeenjäsenille ja hyväntahtoisia tutuille ihmisille. Rotu ei sovellu tarhakoiraksi.
Rotu on melko itsepäinen, joten se ei ole helpoin mahdollinen koulutettava. Se soveltuu kuitenkin monipuolisesti harrastamiseen, kuten esimerkiksi paimennukseen, tokoon, agilityyn tai jäljetykseen.
Alkuperä

Sveitsin Kennelklubin (SKG) 25-vuotisjuhlanäyttelyssä vuonna 1908 kaksi ”lyhytkarvaista berninpaimenkoiraa” tuotiin ensimmäisen kerran professori A. Heimin arvosteltavaksi. Tämä huomattava sveitsinpaimenkoirien kehittäjä tunnisti esitetyissä koirissa vanhan, sukupuuttoon kuolleeksi luullun rodun.
Isosveitsinpaimenkoira polveutuu niin sanotuista teurastajien koirista, jotka olivat laajalle Keski-Eurooppaan levinneitä vahvoja, kolmivärisiä, joskus musta-ruskeita tai keltaisia koiria. Niitä käytettiin vetokoirina, vahteina sekä karjan kuljettamisessa ja ne olivat suosittuja teurastajien, maanviljelijöiden ja karjakauppiaiden keskuudessa. SKG tunnusti rodun 1909. Rodulle perustettiin vuonna 1912 oma rotujärjestö, der Klub für Grosse Schweizer Sennenhunde.  FCI julkaisi vuonna 1939 ensimmäisen rotumääritelmän.
Isoveitsinpaimenkoiria käytettiin muun muassa Sveitsin armeijassa veto- ja kantokoirina toisen maailmansodan aikana.
Suomen ensimmäinen isosveitsinpaimenkoira tuotiin Ruotsista vuonna 1976.
Terveys ja turkinhoito

Isosveitsinpaimenkoirilla esiintyviä sairauksia ja häiriöitä ovat esimerkiksi lonkka- ja kyynärnivelen kasvuhäiriö, olkanivelen osteokondroosi (OCD) sekä vatsalaukun kiertymä.
Rodulla esiintyy muun muassa myös epilepsiaa sekä erilaisia silmäsairauksia.
Isosveitsinpaimenkoiralla on lyhyt, säänkestävä turkki ja tiheä aluskarva. Aluskarva suojaa hyvin kylmältä ja kostealta. Turkin hoitaminen on erittäin helppoa: pesu ja harjaus tarvittaessa riittää. Karvanlähtöaikaan turkkia suositellaan harjattavaksi päivittäin karvan vaihtumisen nopeuttamiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isosveitsinpaimenkoira Wikimedia Commonsissa
Rodun kantaisä Barri von Herzogbuchsee, josta huomaa miten keskeinen rotutyyppi ei ole juurikaan muuttunut.
Inuvialuitit

Inuvialuitopas.
Inuvialuitit ovat Kanadan pohjoisosissa elävä inuittikansa. Heitä elää ainakin vuonna 1984 perustetun Inuvialuitin alueella, jossa inuvialuit-yhteisöjä on kuusi. Vuonna 2015 alueella asui arviolta 3300 inuvialuitia. Inuvialuitit puhuvat inuvialuktunin kieltä, joka jakautuu kolmeen alueelliseen murteeseen.
Asuinalue

Inuvialuitien alkuperäistä asuinaluetta on ollut läntisen Kanadan arktiset rannikkoseudut Bartersaarelta Bathursin niemimaalle. Lisäksi heitä asui Mackenziejoen suistoalueella.
Elintavat

Inuvialuitien perinteinen elintapa mukailee vuodenaikojen kiertoa metsästyksen ja keräilyn osalta: keväällä ja syksyllä on hanhien, myskihärkien ja karibujen metsästyskausi, kesällä inuvialuitit kalastavat ja metsästävät valaita, ja talvella karibun metsästyskausi jatkuu ja jääkarhun ja hylkeen metsästys alkaa. Syksyisin inuvialuitit ovat keräilleet marjoja ja säilöneet niitä tulevan vuoden varalle. Ympäristön tunteminen ja selviytymistaidot ovat tärkeinä pidettyjä taitoja myös modernissa inuvialuit-kulttuurissa.
Inuvialuitien suurin asutuskeskittymä oli Mackenzien suistossa. Joen suussa oli Kitigaaryuitin kylä. Siellä inuvialuitit metsästivät kesäisin maitovalaita, jotka kerääntyivät syömään matalaan estuaariin. Paikka oli valaille hankala, ja metsästäjät pystyivät ajamaan niitä joen särkille. Maitovalaita metsästettiin 200 pyytäjän ryhmissä, ja yhden pyynnin aikana saatettiin tappaa useita satoja valaita.
Talvisin inuvialuitit asuivat pienemmissä talvikylissä, joissa oli vain muutamia taloja. Niitä rakennettiin ajopuutukeista ja vuorattiin turpeella. Yhdessä talossa saattoi elää kuusi perhettä.
Perinteisesti inuvialuitit valmistivat kaikki vaatteensa karibun- ja hylkeennahoista, mutta vuosien saatossa he siirtyivät ostamaan vaatteensa kaupasta. Myös modernit inuvialuitit saattavat kuitenkin koristella takkinsa suden, ahman ja ketun turkiksilla tai tehdä saappaita tai lapasia eläinten turkiksista. He saattavat kuitenkin ostaa saappaat ja lapaset myös kaupasta.
Inuvialuitien kulttuurissa perinteisesti arvostettuja luonteenpiirteitä ovat uteliaisuus, kärsivällisyys, kiltteys ja kekseliäisyys. Arvostettu yhteisön jäsen olisi osaava, vastuullinen ja luotettava, mutta toisaalta vaatimaton.
Historia

Inuvialuitit ovat asuttaneet Luoteisterritorioiden luoteisrannikkoa ainakin 1300-luvulta saakka. He irtautuivat Thulen kulttuurista noin vuonna 1000, kun kulttuurin edustajat alkoivat liikkua Alaskasta itään. Inuvialuitit säilyttivät myös läheisen yhteyden Alaskan inupiateihin.
Mackenzien suiston inuvialuitit osallistuivat 1800-luvulla eurooppalaiseen turkiskauppaan. He kävivät ensin kauppaa Alaskan venäläisten kauppapaikkojen kanssa ja myöhemmin suoraan suiston alueelle perustettujen tukikohtien kanssa.
Inuvialuitit joutuivat 1800-luvulla kosketuksiin myös amerikkalaisten valaanpyytäjien kanssa. Inuvialuittien määrä romahti 1800-luvulla tautiepidemioiden takia, ja he menettivät myös alueitansa Alaskan inuiteille ja eurooppalaisille. Inuvialuitit ovat sittemmin muuttaneet kyliin. Heitä asuu Sachs Harbourissa, Inuvikissa, Tuktoyaktukissa ja Paulatukissa.
Inuvialuit-yhteisöt Kanadan kartalla.