stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekka Puupää

Pekka Puupää sarjakuvaruudussa.
Pekka Puupää on suomalaisen sarjakuvapiirtäjän Ola Fogelbergin luoma hahmo, joka esiintyi vuosina 1925–1975 samannimisessä suositussa sarjakuvassa. Ola Fogelbergin eli Fogelin kuoltua vuonna 1952 sarjan piirtämistä jatkoi hänen tyttärensä Toto Fogelberg-Kaila. Sarjasta koottiin vuosina 1943–1976 yhteensä 34 albumia. Pekka Puupää on hyväntahtoinen mutta jokseenkin tyhmä miekkonen, jota muiden on helppo jymäyttää ja käyttää hyväkseen. Sarjan tärkeimmät sivuhenkilöt ovat Pekan pirttihirmuvaimo Justiina ja hänen ovela kaverinsa Pätkä. Tämä kolmikko esiintyi myös vuosina 1953–1960 kolmessatoista Suomen Filmiteollisuuden tuottamassa Pekka ja Pätkä -elokuvassa, joissa heitä näyttelivät Esa Pakarinen, Siiri Angerkoski ja Masa Niemi. Lisäksi 1980-luvulla ohjaaja Visa Mäkinen teki Pekka Puupäästä televisiosarjan ja kaksi elokuvaa.
Suomen sarjakuvaseuran vuosittain jakama Puupäähattu-palkinto perustuu Pekka Puupään tunnusomaiseen hattuun.
Sarjakuvan historia > Yleistä

Pekka Puupää ilmestyi edistysmielisen osuusliikkeen lehdissä, Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) julkaisemassa Kuluttajain Lehdessä vuosina 1925–1952 sekä Osuusliike Elannon Elanto-lehdessä vuosina 1927–1970. Viikoittain ilmestynyt Kuluttajain lehti oli noihin aikoihin Suomen suurilevikkisimpiä lehtiä. Ruotsinkielisessä osuuskauppalehdessä Konsumentbladetissa sarja ilmestyi nimellä Kalle Träskalle. Vuonna 1926 se ilmestyi myös lyhyen aikaa hollantilaisessa De Verbruiker -osuustoimintalehdessä nimellä Piet Bolhoofd. Koska Ola ”Fogeli” Fogelbergin äidinkieli oli ruotsi, Pekka Puupään suomenkielisen kieliasun tarkisti Kuluttajain Lehdessä Martti Larni ja sarjan myöhempinä vuosina Fogelbergin vaimo Laura sekä tytär Toto. Muuten Fogelberg ideoi ja piirsi kaiken itse. Hänellä oli tosin tapana kierrättää samoja vitsejä uudelleen vuosien varrella. Viikoittain ilmestyneitä Pekka Puupää -strippejä ehti Fogelin elinaikana kertyä noin 1 200.
Sarjakuvan historia > Sarjan alku

Ola Fogelberg oli työskennellyt jo vuosikymmenen Elannolle ja Kuluttajain Lehdelle sen perustamisesta vuonna 1916 alkaen, kun häntä keväällä 1925 pyydettiin kehittämään lehteen uusi sarjakuva. Ensimmäinen Pekka Puupää -strippi ilmestyi vappuaattona 30. huhtikuuta 1925, ja siinä kerrottiin, kuinka samanniminen hölmö maalaispoika saapuu Helsinkiin kyseisen lehden toimitukseen. Lehti lupasi vastaisuudessa kertoa hänen ”elämyksistään täällä murheenlaaksossa”. Justiina nähtiin ensi kerran 10. syyskuuta 1925: Suunniteltua vanhainpoikainveroa pelännyt Pekka istui puiston penkille kaulassaan ”Haluan naimisiin” -lappu, ja kolmesta paikalle ilmaantuneesta naisesta Justiina rotevimpana päihitti kaksi muuta.
Pätkällä oli aluksi vuosina 1929–1943 ilmestynyt oma sarjakuva Herra Pätkä kuudesti vuodessa ilmestyneessä Elannon henkilöstölehdessä Työtoverissa, mutta vuodesta 1931 hän esiintyi myös Kuluttajain Lehden Puupää-stripeissä. Pekka ja Pätkä vierailivat usein toistensa nimikkosarjoissa, joista kummassakin nähtiin useasti myös kolmas Fogelin luomus, Pölhö-Kustaa, jolla taas oli oma sarja Elanto-lehdessä vuosina 1927–1929. Pätkä korvasi Puupää-tarinoissa vähitellen Pölhö-Kustaan, joka nähtiin viimeisen kerran vuonna 1935.
Reino Hirvisepän mukaan esikuva Pekka Puupään olemukselle oli silloin tunnetun humoristin, Fogelbergin ikätoverin Ahti H. Einolan roolihahmo Gabriel Tossu, joka oli puujalkavitsejä laukonut laiha, kalpea ja pitkäkaulainen mies yllään liian lyhyt takki ja päässään kukalla koristettu korkea silinterihattu. Puupään hahmo lienee saanut innoitusta myös perinteisistä hölmöläistarinoista. Pekka Puupää -nimen on sanottu olleen peräisin jostain Jalmari Finnen tokaisusta Fogelbergille.
Sisältö ja tyyli

Pekka Puupää ei ollut ensimmäinen suomalainen sarjakuva, mutta se oli ensimmäinen merkittävän suosion saanut sarjakuva ja samalla alansa tienraivaaja. Lisäksi osuusliikkeen mainostamisesta irtautuminen antoi sarjalle tilaisuuden kehittyä monipuolisemmaksi.
Sarjakuvan tapahtumat sijoittuvat lähes aina arkisiin tilanteisiin. Tavallisia juoniaiheita ovat Pekan epäonnistumiset eri ammateissa ja kotiaskareissa, omalaatuiset ratkaisut vastaan tuleviin ongelmiin sekä muut kommellukset, joihin hän tyhmyyttään ja hyväuskoisuuttaan joutuu. Tavanomaisessa vitsissä Pekkaa huijataan tai hän epäonnistuu yrittäessään olla itse ovela. Toinen kestoaihe ovat Pekan ja Pätkän yritykset livistää vaimoiltaan pelaamaan korttia ja rilluttelemaan. Yleensä Pätkä houkuttelee Pekan pahoille teille. Myös uusien keksintöjen aiheuttamat hupaisat tilanteet ovat toistuva aihe. Lisäksi yksi sarjan kestovitseistä on Pekan housujen katoaminen tai rikkoontuminen kiusallisissa tilanteissa.
Sarjassa oli toisinaan myös epärealistisempia ja yliampuvampia elementtejä varsinkin sen varhaisvuosina: esimerkiksi yhdessä vuoden 1925 stripissä Pekka nimitetään omasta pyynnöstään ministeriksi ja vuonna 1928 ilmestyneessä parin viikon tarinassa professorin ihmejuomaa nauttinut Pekka nuorenee ensin lapseksi ja kasvaa sitten jättiläiseksi. Toimittaja Ville Hännisen mukaan ”ajan mittaan meno laimeni perheturinoinniksi, mutta sarjan miltei kolmikymmenvuotinen kaari on yllättävän ehyt” eikä sen taso missään vaiheessa romahtanut.
Viikoittain ilmestynyt Pekka Puupää koostui lähes poikkeuksetta kuuden ruudun mittaisista sarjoista, jotka oli ladottu kahdelle riville. Sarjakuvassa ei ollut puhekuplia, vaan tekstit olivat ruutujen alla. Puhekuplien käyttö alkoi levitä suomalaisiin sarjakuviin amerikkalaisten esikuvien vaikutuksesta 1930-luvulla, mutta Fogelberg ei muuttanut tyyliään, joskin muutaman yksittäisen kerran hän piirsi strippeihin puhekuplia.
Sarjan hahmot

Pekka Puupään hahmo on Fogelbergin oman luonnehdinnan mukaan yksinkertainen mutta hyväsydäminen ja avulias mies. Pekka joutuu usein kommelluksiin inhimillisten heikkouksiensa seurauksena ja hänellä on erilaisia paheita, mutta hän ei tee koskaan mitään moraalitonta. Pekka Puupään tunnuksena on aina kukalla varustettu hattu. Vuosien varrella hahmo muuttui hieman pitemmäksi ja laihemmaksi, mutta ulkonäkö säilyi muuten samana. Fogelin piirtäjäkaudella Pekka esiintyi sarjan jok’ikisessä stripissä. Kaksi muuta keskeistä hahmoa olivat Justiina ja Pätkä, jotka esiintyivät suuressa osassa stripeistä.
Jo vuonna 1925 Pekalle ja Justiinalle syntyi Puppu-niminen tyttölapsi, joka kuitenkin katosi sarjasta saman tien. Puupäillä oli 1930-luvun lopussa noin vuoden ajan myös Otto-niminen ottopoika, jonka he löysivät lastenkodista. Elokuussa 1947 Fogelberg loi heille KK:n edustajakokouksen pyynnöstä uuden lapsen, Pulu-nimisen pojan. Piirtäjä ei kuitenkaan ollut innostunut hahmosta ja käytti Pulua vain 17 stripissä. Toto Fogelberg-Kaila alkoi sittemmin käyttää Pulua uudelleen Pekan ja Justiinan poikana ja teki hänestä merkittävän ja itsenäisen hahmon.
Vakituisia sivuhenkilöitä ovat muun muassa rikas Perintötäti, jota Pekka ja Justiina yrittävät mielistellä erilaisin, tavallisesti katastrofiin päättynein tempuin, sekä paikallinen kartanonomistaja kreivi Pomppalinna. Perintötäti kuoli myöhemmin, ja Pekka ja Justiina odottivat tältä perintöä, mutta hän olikin lahjoittanut maallisen omaisuutensa pakanoille ja jättänyt Pekalle ja Justiinalle koiransa. Perintötäti esiintyi kuoleman jälkeenkin, ja nimeksi tuli myöhemmin Manta. Toisaalta Manta ei aina ole selvästi sukua Puupäille, koska toisinaan esiintyy Mantan sukulaisia, joita Puupäät eivät edes tunne.
Sarjan hahmot > Luettelo vakiohahmoista

Pekka Puupää
Justiina Puupää
Pätkä
Pulu Puupää
Pulun kaverit Eka ja Veka
Otto
Roskis-Riku (kovispoika)
Rouva Pätkä (sai myöhemmin etunimen Elviira)
Manta-täti, aikaisemmin vain ”perintötäti” (joissakin sarjoissa Manta ei ole selvästikään sukua Pekalle eikä Justiinalle)
Pölhö-Kustaa (usein pelkkä Pölhö)
Römppäskä
Pomppalinnan paroni (joskus kreivi)
Pomppalinnan paronitar (joskus kreivitär)
Mattilan isäntä
Mattilan emäntä
Neiti Sievänen (Söpönen, Pimunen ym. hahmoja on nähty, ulkonäkökin vaihtelee samannimisilläkin)
Nieminen (etunimi Alpertti)
Niemiskä
Niemisen Maija (edellisten lapsi)
Animaatio

Ola Fogelbergin tiedetään tehneen itse keväällä 1927 tarkastetun noin 13-minuuttisen animaation Vaimo on viisaampi kuin mies, jossa esiintyivät Pekka Puupää ja Justiina. Tarinan lopussa Justiina osoitti viisautensa tallettamalla Pekan perintörahat osuuskaupan säästökassaan. Vaimo on viisaampi kuin mies oli Suomen ensimmäisiä piirrosfilmejä. Siitä on säilynyt käsikirjoitus, mutta ainoa filmikopio tuhoutui ilmeisesti myöhemmin Elannon varaston tulipalossa.
Muut tulkinnat

Reino Helismaa sanoitti ja Toivo Kärki sävelsi Pekka Puupäästä kertovan kappaleen ”Pekka Puupää”, jonka Esa Pakarinen levytti vuonna 1952. Sitä käytettiin seuraavana vuonna valmistuneen ensimmäisen elokuvan tunnussävelmänä. M. A. Numminen ja Jani Uhlenius ovat tehneet Pekka Puupäästä kertovan kappaleen ”Pekka Puupää on Suomen sankari”. Huumoriyhtye Lapinlahden linnut on puolestaan tehnyt kappaleen ”Pekka ja Justiina”.
Pekka Puupäästä on tehty useita näytelmiä. Turun ylioppilasteatteri esitti vuonna 1973 Olli Pellikan ja M. A. Nummisen laulunäytelmää Pekka Puupää eli elämää Savikylässä 1952, josta tehtiin myöhemmin useita eri sovituksia. Jouko Turkka ohjasi sen Kotkassa. Kristian Smeds teki vuonna 2003 Kajaanin teatterille modernin Pekka Puupää -näytelmän, jossa näyttelijä Juha Hurme esitti kaikki roolit. Yle esitti vuonna 1979 televisioelokuvana Nostoväkinäyttämö-nimisen ryhmän laulunäytelmän Pekka Puupää, jonka laulut julkaistiin samana vuonna myös äänilevynä. Pekkaa esitti tässä versiossa Matti Pukkila.
Pekka Puupäästä julkaistiin vuonna 1996 postimerkki.
Pekka Puupään ensiesiintyminen vuonna 1925.
Puupää-strippi, jossa on tyypillinen aihe eli Pekan housujen rikkoontuminen julkisella paikalla. Repliikit on puhekuplien sijasta sijoitettu ruutujen alle. Mukana on myös edistysmielisen osuusliikkeen mainontaa, sillä ensimmäisessä ruudussa Pätkä sanoo: ”Osta nyt OTK:n tahranpuhdistusnestettä.” Pekka ei noudata neuvoa ja joutuu kärsimään.
Justiina ojentaa Pekkaa.
Päijänteen sotilaslääni

Päijänteen sotilaslääni oli Lahden suojeluskuntapiirin ja Suur-Saimaan suojeluskuntapiirin käsittänyt sotilaslääni, jonka esikunta oli Mikkelissä. Keväällä 1941 sen alueella oli muun muassa Lahdessa Lahden suojeluskuntapiirin esikunta, II armeijakunnan esikunta, Huoltopataljoona 2, Huoltokoulu ja Ilmtatorjuntapatteristo 14. Huoltopataljoona 2:n osana Lahdessa oli myös Lääkintäkoulu. Myös Keskussotilassairaala 2 oli Lahdessa. Lahdessa oli keväällä 1941 myös Salpausselän sotilasläänin esikunta.
Päijänteen sotilasläänin suojeluskuntapiirit perustivat jatkosotaan 10. divisioonan joukot: kolme jalkaväkirykmenttiä, kevyen osaston, kenttätykistörykmentti 9:n, raskas patteristo 25:n, pioneeripataljoona 26:n ja viestipataljoona 29:n.
| Yksikkö | paikka | perustaja | kaaderikantajoukko |
| --- | --- | --- | --- |
| JR 1 | Lemin kunta | Suur-Saimaan suojelukuntapiiri | 1.Pr. |
| JR 22 | Lahden kaupunki Asikkalan kunta Heinolan kaupunki Sysmän kunta  | Lahden suojeluskuntapiiri | - |
| JR 43 | Mikkelin kaupunki Ristiinan kunta Mäntyharjun kunta Joutsan kunta  | Lahden suojelukuntapiiri Suur-Saimaan suojeluskuntapiiri | - |
| Kev.Os.12 | Hollolan kunta | Lahden suojeluskuntapiiri | - |
| KTR 9 | Mikkelin kaupunki Lahden kaupunki | Lahden suojeluskuntapiiri Suur-Saimaan suojelukuntapiiri | I Psto / 1.Pr. |
| Rask.Psto 25 | Nastolan kunta | Lahden suojeluskuntapiiri | - |
| Pion.P 26 | Hirvensalmen kunta - kokoontuminen Hirvensalmen suojeluskuntatalo perustaminen Kissakosken kansakoululla | Suur-Saimaan suojeluskuntapiiri | - |
| VP 29 | Mikkelin kaupunki | Suur-Saimaan suojeluskuntapiiri | - |
Lea Pyykkö

| Lea Pyykkö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1917 Ollila, Kivennapa
Kuollut: 24. toukokuuta 2009 (91 vuotta) Turku
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  suomentaja
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lea Kaarina Pyykkö o.s. Huuhtanen (18. kesäkuuta 1917 Ollila, Kivennapa – 24. toukokuuta 2009 Turku) oli venäläisen kirjallisuuden suomentaja. Hän oli aktiivinen Turun Kirjallisen Seuran jäsen, sihteeri ja myöhemmin puheenjohtaja. Martti Anhava epäili häntä haastattelussa nimimerkiksi, mutta Pyykön lapset kertoivat, että kyse on oikeasta nimestä.
Pyykkö opiskeli venäjää aikuisiällä. Tosin kotona hän kuuli sitä jonkin verran, ja kotipaikan murteessa oli paljon venäläisyyttä. Hän suomensi Fjodor Dostojevskin, Leo Tolstoin ja muiden venäläisten klassikoiden teoksia.
Suomennokset

Nikolai Leskov: Naurua ja surua; Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth.  Suomentanut Lea Pyykkö, Juhani Konkka. Ex libris, 1972.
Fjodor Dostojevski: Muistelmia kuolleesta talosta. 1.  Suomentanut Lea Pyykkö. Ex libris, 1973.  (Suuret venäläiset kertojat)
Fjodor Dostojevski: Muistelmia kuolleesta talosta. 2.  Suomentanut Lea Pyykkö. Ex libris, 1973.  (Suuret venäläiset kertojat)
Nikolai Leskov: Lumottu vaeltaja, Naurua ja surua. Suom. ja esipuheen kirjoittanut Lea Pyykkö. Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth. Suom. Juhani Konkka. Karisto, 1974 ISBN 951-23-0783-9 (Kotien suurromaanit)
Fjodor Dostojevski: Karamazovin veljekset osa 1.  Suomentanut ja esipuheen kirjoittanut Lea Pyykkö. Karisto, 1976.  ISBN 951-23-0974-2  (Kotien suurromaanit)
Fjodor Dostojevski: Karamazovin veljekset osa 2.  Suomentanut ja esipuheen kirjoittanut Lea Pyykkö. Karisto, 1976.  ISBN 951-23-0975-0 (Kotien suurromaanit.)
Leo Tolstoi: Ylösnousemus.  Suomentanut ja esipuheen kirjoittanut Lea Pyykkö. Karisto, 1976.  (Kotien suurromaanit.)
Georgi Sviridov: Viimeiseen mieheen.  Suomentanut Lea Pyykkö. Karisto, 1977.  ISBN 951-23-1075-9
Leo Tolstoi: Anna Karenina 1.  Suomentanut ja esipuheen kirjoittanut Lea Pyykkö. Karisto, 1979.  ISBN 951-23-1294-8  (Kotien suurromaanit.)
Leo Tolstoi: Anna Karenina 2.  Suomentanut Lea Pyykkö. Karisto, 1979.  ISBN 951-23-1295-6  (Kotien suurromaanit)
Fjodor Dostojevski: Idiootti 1.  Suomentanut ja esipuheen kirjoittanut Lea Pyykkö. Karisto, 1979.  ISBN 951-23-1282-4  (Kotien suurromaanit.)
Fjodor Dostojevski: Idiootti 2.  Suomentanut ja esipuheen kirjoittanut Lea Pyykkö. Karisto, 1979.  ISBN 951-23-1283-2  (Kotien suurromaanit.)
Valentin Katajev: Unohduksen ruoho.  Suomentanut Lea Pyykkö. Karisto, 1980.  ISBN 951-23-1614-5  (Neuvostokirjallisuutta.)
Fjodor Dostojevski: Riivaajat 1.  Suomentanut Lea Pyykkö. Karisto, 1982.  ISBN 951-23-1890-3
Fjodor Dostojevski: Riivaajat 2.  Suomentanut Lea Pyykkö. Karisto, 1982.  ISBN 951-23-1891-1
Ivan Bunin: Arsenjevin elämä.  Suomentanut Lea Pyykkö. Karisto, 1984.  ISBN 951-23-1907-1
Valentin Katajev: Timanttikruununi.  Suomentanut Lea Pyykkö. Karisto, 1986.  ISBN 951-23-2259-5
PZL M-4 Tarpan

PZL M-4 Tarpan oli puolalainen WSK-Mielecin toteuttama koulukoneen prototyyppi, joka lensi 7. syyskuuta 1961.
M-4 Tarpan
M-4 suunniteltiin Puolan ilmailuseuran pyynnöstä, koska sen tehtaalta tilaama edellinen prototyyppi PZL M-2 oli epäonnistunut. M-4 koneesta tuli liian raskas (noin 150 kg ylipainoa), joka johti toisen muutetun prototyypin rakentamiseen vuonna 1964. Koneesta tuli tämän jälkeen liian kallis eikä koneen kehitelmäkään PZL WN-6 onnistunut. Vuonna 1965 molemmat M-4-prototyypit muunnettiin yksipaikkaisiksi taitolentokoneiksi.
Jälkimmäinen prototyyppi (SP-PAK) on Puolan ilmailumuseossa Krakovassa.
Aiheesta muualla

Janusz Babiejczuk, Jerzy Grzegorzewski: Polski przemysł lotniczy 1945-1973, Warsaw 1973 (Polish language)
Marian Krzyżan: Samoloty w muzeach polskich, WKiŁ, Warsaw 1983, ISBN 83-206-0432-X (Polish language)
Koisasiipi

| Koisasiipi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Alaheimo::  Keltasiivet Lithosiinae
Suku::  Cybosia
Laji::  mesomella
Kaksiosainen nimi
 Cybosia mesomella  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Koisasiipi Wikispeciesissä   Koisasiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koisasiipi (Cybosia mesomella) on siilikkäisiin kuuluva, erittäin yleinen keskikesän yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Sukupuolet ovat hieman erinäköiset, mutta siipien väri vaihtelee hieman yksilöittäin. Koiraan etusiivet ovat yleensä hopean- tai kellanvalkoiset. Siiven etureuna ja ulkosyrjä ovat keltaiset. Naaraat ovat väritykseltään selvästi keltaisempia ja harmaanoranssi muodostaa siiven pohjavärin. Siiven etureunan kirkkaammin oranssi väri erottuu silti tällöinkin muun siiven värityksestä. Molemmilla sukupuolilla on likimain siiven puolivälin kohdalla kaksi selvästi erottuvaa mustaa pistettä, toinen lähellä siiven etu- ja toinen takareunaa. Perhosen tyypillisessä lepoasennossa toinen siipi peittää osittain toista, joten lepäävällä perhosella pisteistä yksi on piilossa. Pisteiden koko vaihtelee ja joiltakin yksilöiltä ne saattavat puuttua kokonaan. Takasiivet ovat pohjaväriltään vaaleankeltaiset, mutta suurelta osin mustanharmaan kehnän värittämät. Lajin tunnusomaisena piirteenä takasiiven ulkoreunasta suuntautuu vaalea kiila kohti siiven keskiosaa. Takasiipien ulkoreunat ovat oranssinkeltaiset. Perhosen ruumis on tummanharmaa, oranssia päätä ja keskiruumiin etuosaa lukuun ottamatta. Keskiruumiissa on kaksi oranssia pitkittäisjuovaa ja takaruumiissa oranssi poikittaisjuovitus. Siipiväli 24–31 mm.
Toukka on helposti tunnistettava. Se on tummanharmaa ja täysikasvuisena noin 25 mm pitkä. Toukkaa tiheänä peitteenä peittävät lyhyet karvat ovat voimakkaasti litistyneitä ja muistuttavat suomuja.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajia tavataan Pohjois-Espanjasta Euroopan poikki Turkkiin, Keski-Aasiaan ja Siperiaan. Suomessa koisasiipeä tavataan erittäin yleisenä aina Etelä-Lappiin saakka. Perhosen lentoaika on kesäkuun loppupuoliskolta elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Koisasiipeä tavataan jokseenkin kaikenlaisilla, riittävän kosteilla paikoilla niityltä metsiin ja soille. Esiintymispaikoillaan se on usein runsas. Perhoset ovat aktiivisia auringonlaskusta pitkälle yöhön, mutta lähtevät häirittyinä lentoon päivälläkin. Koiraat tulevat helposti valolle, naaraat harvemmin.
Naaras munii ravintokasvin tai jäkäläkasvuston alapinnoille. Toukat ovat yöaktiivisia ja viettävät hyvin piilottelevaa elämää, niitä tavataan luonnossa vain harvoin. Kotelo sijaitsee maassa, löyhän kotelokopan sisällä. Toukka luo nahkansa 12 kertaa, kun muut siilikkäät vain 4–6 kertaa. Ei tiedetä mikä merkitys nahanluontien suurella määrällä on.
Ravintokasvi

Toukka elää pääasiassa jäkälillä, mutta syö myös syysmaitiaista (Scorzoneroides autumnalis) sekä juolukkaa (Vaccinium uliginosum).
Aiheesta muualla

Harri Puranen: Koisasiipi
Keskisuomalainen (Arkistoitu – Internet Archive)
lepiforum.de (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q217767  Wikispecies: Cybosia mesomella  ADW: Cybosia_mesomella  BioLib: 54801  BOLD: 86374  EPPO: CYBSME  EUNIS: 309278  Fauna Europaea: 446942  Fauna Europaea (new): a60f41e9-0cec-4608-9964-b94021444355  GBIF: 1804906  iNaturalist: 465058  IRMNG: 10624254  LepIndex: 37043  LoB: 5137  MaBENA: CybosMesom  NBN: NBNSYS0000006126  NCBI: 987918  Observation.org: 8343  Open Tree of Life: 837085  Laji.fi: MX.62216
Koivuvaaran näköalapaikka

Koivuvaaran näköalapaikka on nähtävyys Valtimon Pajukoskella. Se sijaitsee Mustajärven viereisellä vaaralla, n. 5 km Valtimon kirkonkylältä Pajukoskelle päin. Näköalapaikalle on 300 metrin kipuaminen jyrkkää vaaranrinnettä. Ylhäältä avautuu kaunis valtimolainen kylä- ja järvimaisema Valtimon suurimmalle järvelle, Haapajärvelle päin. Alhaalla näkyvän Mustajärven erottaa varsinaisesta Haapajärvestä Liuhanniemi, johon niemenkärkeen saatiin mm. ajettua ennen vanhaa Valtimolla koteläimiä verottanut susi satimeen.
Pyykkölän koulu

Pyykkölän koulu oli Suomussalmen Kerälän kylässä vuosina 1925–1995 toiminut kyläkoulu, aluksi kansakoulu ja vuodesta 1972 lähtien peruskoulun alakoulu.
Historiaa

Suomussalmen Kerälässä koulutoiminta alkoi 22 alakansakoululaisen voimin Pyykkösen talosta vuokratussa pirtissä vuonna 1925, ensimmäisenä väliaikaisena opettajana kiertokoulunopettaja Kaarlo Haapamäki Ala-Vuokin kylästä. Vuonna 1928 ala- ja yläluokkia kävi yhteensä jo 53 koululaista, joista 15–20 pitkämatkalaista majoittui koulun oppilasasuntolassa. Uusi koulurakennus valmistui 1932, jolloin oppilaita oli 67 mutta opettajia yhä vain yksi. Vuonna 1935 saatiin toinenkin opettaja.
1950-luvulla oppilasmäärä kasvoi niin, että koulun remontoinnin ohella rakennettiin lisärakennus. Vuonna 1957 opettajiksi tulivat Kati ja Jukka Perälä. Muiden kyläkoulujen tapaan oppilasmäärä alkoi alentua 1960-luvulla, ja 1990-luvulle tultaessa Pyykkölän koulua kävi enää alle 20 oppilasta. Koulu lakkautettiin 1995, ja oppilaat jaettiin Sakaran ja Jumaliskylän kouluihin.
Kirjallisuutta

Heikkinen, Reijo: Kasvatus ja koulutus Kainuussa : Kainuun koulutusjärjestelmän kehitys syyskuuhun 1945 mennessä. Väitöskirja, Kajaanin opettajankoulutuslaitos, Oulun yliopisto, 1995. ISBN 952-90-6419-5.
Vester, Lippo (toim.): Pirttikoulusta luokattomaan lukioon : Suomussalmen koululaitos 1895–1995. Suomussalmen koulutuslautakunta, 1996. ISBN 951-9390-24-3.
Pyrkijä

Nykyinen Pyrkijä logo
Pyrkijä mopon logo 1960-luvulta.
Pyrkijä on suomalainen tuotemerkki, jolla valmistettiin aluksi muovi- ja metallituotteita. Myöhemmin siirryttiin erilaisiin metallisiin tuotteisiin sekä polkupyöriin ja mopoihin. Nykyisin Pyrkijä-merkillä myydään sähköskoottereita, sähkömopoja sekä sähköpolkupyöriä.