stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frans Josef von Becker
Silmälääkäri ja sokeuden ehkäisijä

Frans Josef von Beckeristä tuli silmälääkäri osittain sattumalta. Hänen opiskelunsa Saksassa ajoittui ajanjaksoon, jolloin nykyaikainen silmätautioppi sarasti Berliinissä. Berliiniläinen fysiologi Hemlholtz oli vuonna 1852 keksinyt oftalmoskoopin eli silmäpeilin, jolla saattoi tutkia silmän sisäosia, ja oftalmologiasta innostunut lääkäri Albrecht von Graefe oli hieman tätä ennen avannut sittemmin opetuksestaan ja tutkimustyöstään kuuluisan yksityisen silmäsairaalansa niin ikään Berliiniin vuonna 1850. Silmätautioppi oli siksi ajankohtainen puheenaihe von Beckerin opiskellessa Saksassa, mikä pysyi hänen mielessään, kun kliinisen erikoisalan valinta tuli ajankohtaiseksi. Hän matkustikin vuosina 1857–1858 uudelleen Saksaan ja lisäksi Ranskaan ja Hollantiin, ja hän perehtyi silmätautien hoitoon von Graefen, Pariisissa Louis-Auguste Desmarresin ja Utrechtissa Franciscus Dondersin johdolla. Kirjeenvaihto von Graefen kanssa jatkui vuoteen 1870 eli hänen varhaiseen kuolemaansa asti. Opintomatkan ajalle ajoittui myös ensimmäinen kansainvälinen silmälääketieteen kongressi, joka järjestettiin Berliinissä vuonna 1857. Kongressissa suunniteltiin silmäklinikoiden perustamista eri puolille Eurooppaa soveltamaan uusia silmän tutkimus- ja hoitomenetelmiä käytäntöön. Tällainen ajatus houkutti von Beckeriä.
Palattuaan Suomeen von Becker ryhtyi pitämään silmälääkärin vastaanottoa ja myös hoitamaan avoinna ollutta kirurgian professuuria vuosina 1858–1859. Tuohon aikaan silmätautien hoito kuului kirurgian alaan, ja hän leikkasi lukuisia silmäpotilaita. Osoittaakseen pätevyytensä virkaan von Becker kirjoitti uuden väitöskirjan, jota ei kuitenkaan hyväksytty. Samaan aikaan vastavalmistunut lääketieteen lisensiaatti Jakob August Estlander, joka opiskeluaikanaan oli myös osallistunut Berliinin kansainväliseen silmäkongressiin 1857, pätevöityi ulkomailla ja laati väitöskirjan. Kun von Becker ja Estlander vuonna 1860 hakivat pysyvästi täytettäväksi tullutta kirurgian professuuria, Estlander tuli nimitetyksi.
Häviö virkavaalissa antoi von Beckerille aiheen ryhtyä ajamaan silmätautien alalle omaa klinikkaa. Hän teki kenraalikuvernööri von Bergille ehdotuksen silmätautien osaston perustamisesta Helsinkiin, koska sokeus oli Suomessa tavallisempaa kuin muissa Pohjoismaissa. Lääkintöhallitus ja Helsingin yliopiston konsistori eivät puoltaneet esitystä vedoten tulossa oleviin muihin uudistuksiin. Kenraalikuvernöörin käskystä tuomiokapituli järjesteti kuitenkin vuonna 1862 sokeiden laskennan. Vuonna 1865 von Becker otti sokeiden asian esille Finska Läkaresällskapetissa, joka perusti tarkempaa sokeiden laskentaa varten kolmijäsenisen komitean. Muut komitean jäsenet olivat Frans Johan Rabbe ja Gustaf Julius Strömborg. Vuonna 1868 valmistuneet tilastot osoittivat sokeuden olevan Suomessa pahimmillaan kymmenkertaista verrattuna Euroopan muihin maihin.
Oftalmologian ylimääräinen professori

Lääkintöhallituksen päätitehtööri Knut Felix von Willebrand asettui vuonna 1869 tukemaan von Beckerin ajatusta erillisestä silmäosastosta tekemällä sitä koskevan esityksen senaatille. Yliopiston konsistori ei nytkään puoltanut esitystä. Lääketieteellinen tiedekunta taas asetti etusijalle anatomian ja fysiologian professuurin jakamisen kahdeksi. Lopulta senaatti pyysi lääkintöhallitusta selvittämään, mitä sokeiden hyväksi voitiin tehdä. Lääkintöhallitus piti tärkeänä silmätautiopin professuurin perustamista. Tiedekunta vastusti edelleen hanketta, mutta se kuitenkin eteni, ja Aleksanteri II perusti 3. toukokuuta 1871 oftalmologian (silmätautiopin) ylimääräisen professuurin Helsingin yliopistoon sen vastustavasta kannasta huolimatta. Vaikka professuuri oli ylimääräinen, se oli pysyvä eli sisältyi yliopiston menosääntöön. Jo samana päivänä lääkintöhallitus esitti, että yliopiston vt. sijaiskansleri Casimir von Kothen nimittäisi väliaikaisesti tehtävään von Beckerin.
Yliopiston statuuttien mukaan väliaikainenkin nimitys oli konsistorin päätettävä asia. Kosnsitori oli kuitenkin kesälomalla, ja von Kothen esitti nimitystä omavaltaisesti suoraan yliopiston kanslerille, joka tuolloin oli perintöruhtinas Aleksander Aleksandrovits, tuleva suuriruhtinas Aleksanteri III. Aleksanteri määräsikin 14. kesäkuuta von Beckerin hoitamaan oftalmologian ylimääräistä professuuria. Kesäloman jälkeen konsistori lähetti vön Kothenille kirjeen, jossa huomautettiin laillisten muotojen sivuuttamisesta, ja eräät nuoremmat yliopiston opettajat lähettivät nimitystä moittivan adressin konsistorille. Protestit jäivät kuitenkin merkityksettömiksi. Vastauksessaan von Kothen selitti päätöksen olevan koko valtakunnan eikä vain yliopiston edun mukaisesti tehdyn. Venäjän valtakunnassa kiinnitettiin laajemminkin huomiota sokeuden vähentämiseen ja perustettiin muitakin silmäklinikoita. Casimir von Kothen ja von Becker olivat kumpikin aatelissäädyn edustajia valtiopäivillä, joten von Beckerin ansiot silmätautien alalla olivat oletettavasti von Kothenin tiedossa.
Von Becker erosi virasta vuonna 1885, jolloin hän sai valtioneuvoksen arvon.
Yksityiselämä

Frans Josef von Becker avioitui vuonna 1857 Johanna Karolina Ascholinin (k. 1887), Helsingin piirilääkärin Johan Ascholinin tyttären kanssa. Kuoltuaan ilman perillistä Frans Josef von Becker testamenttasi huomattavan osuuden omaisuudestaan sokeiden lasten oppilaitoksen perustamiseksi Helsinkiin.
Francisco Sá Carneiro

Francisco Sá Carneiron patsas Viseussa.
Francisco Manuel Lumbrales de Sá Carneiro (19. heinäkuuta 1934 Porto – 4. joulukuuta 1980 Loures) oli portugalilainen poliitikko, joka toimi Portugalin pääministerinä tammikuusta joulukuuhun 1980. Hän kuoli lento-onnettomuudessa virassa ollessaan.
Porton lentoasema on viralliselta nimeltään Francisco Sá Carneiron lentoasema.
Ura

Sá Carneiro oli ammatiltaan lakimies. Hänet valittiin Portugalin parlamenttiin ensi kerran Marcello Caetanon diktatuurin aikana vuonna 1969, mutta hän jätti paikkansa vuonna 1973. Huhtikuun 1974 neilikkavallankumouksen jälkeen hän oli salkuttomana ministerinä Adélino da Palma Carlosin johtamassa hallituksessa toukokuusta heinäkuuhun 1974. Sá Carneiro perusti pian vallankumouksen jälkeen demokraattisen kansanpuolueen (Partido Popular Democrático, PPD), joka vaihtoi myöhemmin nimekseen sosiaalidemokraattinen puolue (Partido Social Democrata, PSD). Puolue sai vuonna 1975 kansalliskokouksen vaaleissa 80 paikkaa ja kohosi maan toiseksi suurimmaksi puolueeksi. Vuonna 1979 PSD muodosti yhdessä demokraattisen keskustapuolueen ja monarkistisen kansanpuolueen kanssa keskustaoikeistolaisen koalition, demokraattisen allianssin, joka voitti joulukuun 1979 parlamenttivaalit. Sá Carneiro muodosti enemmistöhallituksen ja aloitti pääministerinä tammikuussa 1980.
Ura > Kuolema

Sá Carneiro kuoli pienkoneen maahansyöksyssä kolme päivää ennen joulukuun 1980 presidentinvaaleja ollessaan lähdössä tukemansa ehdokkaan António Soares Carneiron kampanjatilaisuuteen. Pääministeriä kuljettanut Cessna 421 nousi ilmaan Lissabonin Portelan lentoasemalta, mutta putosi noin minuutin kuluttua Louresin Camaratessa, törmäsi kaksikerroksiseen taloon ja räjähti. Surmansa saivat kaikki kyydissä olleet seitsemän ihmistä: Sá Carneiro, hänen kumppaninsa Snu Abecassis, puolustusministeri Adelino Amaro da Costa ja tämän vaimo, pääministerin kansliapäällikkö sekä kaksi lentäjää.
Alkuperäisen onnettomuustutkinnan mukaan koneen putoaminen johtui teknisestä viasta ja lentäjän virheestä, mutta sitä on epäilty myös järjestetyksi. Vuonna 2004 tapausta selvittänyt virallinen komissio tuli siihen tulokseen, että koneen putoaminen johtui todennäköisesti sabotaasista, mutta näkemys ei ollut yksimielinen. Mahdollista tekijää ei ole saatu selville, mutta erilaisia teorioita on esitetty. Muun muassa äärioikeistolaisen CODECO-terroristijärjestön on väitetty sijoittaneen pommin koneeseen, koska puolustusministeri da Costa olisi aikonut paljastaa korkeiden armeijan upseerien tekemät salaiset asekaupat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Francisco Sá Carneiro Wikimedia Commonsissa
Firestone

Firestonen valmistamia renkaita.
Firestone Firehawk 700 195/55 R 15 (2017)
Firestone Tire and Rubber Company on yhdysvaltalainen rengasvalmistaja. Yritys valmistaa renkaita farmariautoihin, mönkijöihin, buggy-jeeppeihin ja monille muille automerkeille, kuten Fordille. Yrityksen perusti vuonna 1900 Harvey Firestone, joka pian ystävystyi Henry Fordin kanssa ja alkoi toimittaa renkaita Ford-malleihin. Yrityksen päämaja sijaitsee Nashvillessa, Tennesseessä. Vuonna 1988 yritys myytiin japanilaiselle rengasvalmistaja Bridgestonelle. Nykyään yritys toimittaa renkaat IndyCar-sarjoihin ja on Indy Lights -sarjan pääsponsori.
Aiheesta muualla

https://www.firestone.fi/
Jana Bobošíková

Jana Bobošíková
Jana Bobošíková (s. 29. elokuuta 1964 Praha) on tšekkiläinen poliitikko ja Euroopan parlamentin sitoutumaton jäsen vuosina 2004–2009. Hän syntyi ja opiskeli Prahassa. Hän on poliitikon uransa jälkeen toiminut television politiikka- ja talousohjelmien juontajana.
Francis Ngannou

| Francis Ngannou |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. syyskuuta 1986 (ikä 38) Batié, Kamerun
Kansalaisuus:   Kamerun  Ranska
Vapaaottelija
Lempinimi:  The Predator
Aktiivisena:  2013–
Pituus:  193 cm
Paino:  117 kg
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  nyrkkeily
Seura:  MMA Factory
Tilastot
Ottelut:  19
Voitot:  16
– tyrmäyksellä:  12
– luovutuksella:  4
Tappiot:  3
– päätöksellä:  3
Francis Zavier Ngannou (s. 5. syyskuuta 1986 Batié, Kamerun) on kamerunilais-ranskalainen raskaansarjan vapaaottelija. Hän otteli vuodesta 2015 alkaen UFCssa, jossa hän oli raskaansarjan mestari. Ngannou voitti mestaruuden maaliskuussa 2021 Stipe Miocicia vastaan käydyssä ottelussa. Tammikuussa 2023 hän ei uusinut sopimustaan ​​ja erosi siten organisaatiosta jättäen vyön tyhjäksi..
Vapaaottelu

Ngannou aloitti vapaaottelun Euroopassa 2013. Hän otteli aluksi ranskalaisessa 100% Fight -organisaatiossa vuosina 2013–2014 neljän ottelun verran. Ngannou voitti ensimmäisen ottelunsa 30. marraskuuta 2013 Rachid Benzinaa vastaan, jonka hän voitti suoralla käsilukolla. Toisen ottelunsa Ngannou hävisi tuomariäänin Zoumana Cissea vastaan. Ngannou otteli kaksi viimeistä otteluaan Ranskassa samana päivänä huhtikuussa 2014. Hän voitti ensin Bilal Tahtahin tyrmäyksellä ja Nicolas Specqin käsitriangelikuristuksella.
Vapaaottelu > UFC

Ngannou allekirjoitti moniotteluisen sopimuksen UFC:n kanssa elokuussa 2015. Hän otteli ensimmäisen ottelunsa Luis Henriqueta vastaan joulukuussa 2015, jonka hän voitti toisen erän tyrmäyksellä.
Ngannou ottelu kolmesti vuonna 2016, kohdaten ensiksi huhtikuussa Curtis Blaydesia vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä lääkärin keskeyttämänä toisessa erässä. Heinäkuussa Ngannou kohtasi Bojan Mihajlovićin, jonka hän voitti myös teknisellä tyrmäyksellä, tällä kertaa lyönnein ensimmäisessä erässä. Joulukuussa Ngannou otteli Anthony Hamiltonia vastaan, jonka hän voitti kimuralla ensimmäisessä erässä. Ngannou ansaitsi voitosta Illan suoritus bonuksen.
Seuraavana vuonna Ngannou kohtasi entisen UFC:n raskaansarjan mestarin Andrei Arlovskin, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Hänet palkittiin myös Illan suoritus bonuksella. Joulukuussa Ngannou kohtasi vielä Alistair Overeemin. UFC 218 -tapahtumassa käyty kamppailu päättyi tyrmäyksellä ensimmäisen erän alussa.
Vapaaottelu > UFC > Haastaminen mestaruudesta ja uusi nousu (2018–2020)

Kuuden ottelun voittoputken jälkeen Ngannou pääsi ottelemaan UFC:n raskaansarjan mestaruudesta Stipe Miocicia vastaan, joka puolusti mestaruuttaan kolmatta kertaa. Kamppailu käytiin 20. tammikuuta 2018 UFC 220 -tapahtumassa. Ngannou hävisi mestaruuskamppailun tuomariäänin (50–44, 50–44, 50–44). Ngannou hävisi erityisesti ottelun loppua kohden pisteissä kunnon loputtua, eikä hän näin kyennyt estämään Miocicin alasvientejä ja painia.
Mestaruusottelun jälkeen Ngannou kohtasi UFC:ssä  eniten tyrmäysvoittoja raskaassasarjassa tehneen Derrick Lewisin. Heinäkuussa 2018 käyty kamppailu päättyi tappioon tuomariäänin (29–28, 29–28, 30–27). Ottelua pidetään UFC historian yhdestä tylsimmistä otteluista, kun molemmat ottelijat eivät olleet aktiivisia ottelun aikana. Ngannou itse kertoi mestaruustappion vielä vaikuttaneen hänen henkiseen keskittymiseen, eikä saanut itsestään parempaa suoritusta esille. Ngannou kohtasi vielä marraskuussa Curtis Blaydesin UFC Fight Night: Blaydes vs. Ngannou 2 -tapahtumassa. Ngannou oli voittanut kaksikon ensimmäisen ottelun lääkärin keskeytyksestä. Toisessa ottelussa Ngannou tyrmäsi Bladesin 45 sekunnissa ja ansaitsi Illan suoritusbonuksen.
Ngannou kohtasi 2019 kaksi vastustajaa, jotka olivat molemmat entisiä UFC:n raskaansarjan mestareita. Aluksi helmikuussa hän kohtasi Cain Velasquezin, joka palasi pitkän loukkaantumistauon jälkeen takaisin häkkiin. Ngannou voitti ottelun 26 sekunnissa uransa kolmannessa pääottelussa,  UFC on ESPN: Ngannou vs. Velasquez -tapahtumassa. Kesäkuussa Ngannou kohtasi Junior dos Santosin UFC on ESPN: Ngannou vs. dos Santos -tapahtumassa, jossa hän edellisen ottelun tapaan voitti kamppailun ensimmäisen erän alussa. Ngannou palkittiin tyrmäyksestään illan suoritusbonuksella.
Ngannou palasi häkkiin toukokuussa 2020 Jairzinho Rozenstruikia vastaan UFC 249 -tapahtumassa. Rozenstruik oli ennen ottelua voittanut kaikki neljä UFC-otteluaan. Ngannou voitti kamppailun tyrmäyksellä 20 sekunnissa ja ansaitsi illan suoritusbonuksen.
Vapaaottelu > UFC > Raskaansarjan mestaruus (2021–)

Ngannou pääsi haastamaan toista kertaa raskaansarjan mestaruudesta 27. maaliskuuta 2021. Hän kohtasi uusintaottelussa Stipe Miocicin, jolle hän hävisi kaksikon välisen ensimmäisen kamppailun. Ottelu käytiin UFC 260 -tapahtumassa, jossa Ngannou voitti kamppailun tyrmäyksellä toisen erän alussa. Hänet palkittiin voiton myötä illan suoritusbonuksella ja samalla hänestä tuli ensimmäinen afrikkalainen UFC:n raskaansarjan mestari.
Saavutukset > Vapaaottelu

UFC
Raskaansarjan mestaruus (kerran)
Ensimmäinen kamerunilainen mestari
Illan suoritus (kuudesti)
Filipstad

| Filipstad |
| --- | --- |
 Filipstadin kirkko.
 Filipstad
 Koordinaatit: 59°43′N, 14°10′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Värmlannin lääni
Maakunta:  Värmlanti
Kunta:  Filipstadin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  6,51 km²
Väkiluku:  6 022
 – Väestötiheys:  925,0 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Filipstad on samannimisen Filipstadin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Värmlannin läänissä ja Värmlannin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 6 022 asukasta.
Filipstadista tuli ensimmäisen kerran kaupunki vuonna 1611, mutta se menetti kaupunginoikeutensa vuoden 1694 tulipalon jälkeen. Toiset kaupunginoikeutensa Filipstad menetti 1970-luvun alun kuntauudistukseen myötä.
Media

Paikallislehti Filipstads Tidning ilmestyy kahdesti viikossa.
Väestönkehitys

| Filipstadin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 7 258 | 7 258 |
| 1965 | 1965 |    | 7 362 | 7 362 |
| 1970 | 1970 |    | 7 420 | 7 420 |
| 1975 | 1975 |    | 7 835 | 7 835 |
| 1980 | 1980 |    | 7 620 | 7 620 |
| 1990 | 1990 |    | 7 098 | 7 098 |
| 1995 | 1995 |    | 6 951 | 6 951 |
| 2000 | 2000 |    | 6 307 | 6 307 |
| 2005 | 2005 |    | 6 177 | 6 177 |
| 2010 | 2010 |    | 6 022 | 6 022 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Värmlannin läänin kuntien keskustaajamat
F.A.M.E.

| F> A.M.E. Chris Brown |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2010–2011
 Julkaistu: 18. maaliskuuta 2011 (katso julkaisuhistoria)
 Tuottaja(t): Alle Benassi, Afrojack, Brian Kennedy, Bigg D, Benny Benassi, Chris Brown (vastaava), DJ Frank E, Diplo, Free School, H Money, Jroc, Kevin McCall, Mark Pitts (vastaava), Polow da Don, Ra Charm, Tha Bizness, Team Breezy (vastaava), The Messengers, The Stereotypes, The Underdogs, Timbaland, Timothy Bloom, Tina Davis (vastaava)
 Tyylilaji: R&B, pop, hip hop
 Kesto: 53.53
 Levy-yhtiö: Jive
Chris Brownin muut julkaisut
| Graffiti 2009 | F.A.M.E. 2011 | Fortune 2012 |
F.A.M.E. on R&B-artisti Chris Brownin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin Jive Recordsin kautta maaliskuussa 2011.
Albumi sijoittui Yhdysvaltain Billboard 200 -listan kärkeen, kun sitä myytiin 270 000 kappaletta sen ilmestymisviikolla. Chris Brown aloittaa F.A.M.E. Tour -kiertueen Australiassa huhtikuussa 2011.
Taustaa

Albumin ensimmäinen single "Yeah 3x" julkaistiin 25. lokakuuta 2010. Kappale on tyyliltään dancepopia ja sen on tuottanut yhdysvaltalainen DJ Frank E. Single sijoittui kymmenen kärkeen mm. Uuden-Seelannin, Britannian, Sveitsin ja Tanskan listoilla. Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla single sijoittui sijalle 15. Single sai kriitikoilta hyvää palautetta. Sen sanottiin tuovan klubitunnelmaa. Ilmestyessään "Yeah 3x" aiheutti myös hämminkiä. Kappaleen melodia nimittäin mukailee huomattavasti skotlantilaisen elektronisen musiikin artistin Calvin Harrisin kappaleen "I'm Not Alone" melodiaa. Albumin toinen single "Look at Me Now" julkaistiin 1. helmikuuta 2011. Singlellä vierailevat Busta Rhymes ja Lil Wayne. Single sijoittui Billboard Hot 100 -listan 6. sijalle. Kappale "Beautiful People" julkaistiin 11. maaliskuuta 2011 albumin kolmantena singlenä. Sillä vierailee ja sen tuotannosta vastaa italialainen house DJ Benny Benassi. Single onkin ihan mukavasti päässyt maailmanlaajuiseen suosioon. Albumin neljäs single "She Ain't You" julkaistiin 28. maaliskuuta 2011.
Singlet

"Yeah 3x" (julkaistu 25. lokakuuta 2010)
"Look at Me Now" (julkaistu 1. helmikuuta 2011)
"Beautiful People" (julkaistu 11. maaliskuuta 2011)
"She Ain't You" (julkaistu 28. maaliskuuta 2011)
"Strip"  (julkaistu 16. joulukuuta 2011)
Listasijoitukset

| Lista (2011) | Sija |
| --- | --- |
Australian Albums Chart: 3
Australian Urban Albums Chart: 1
Belgian Albums Chart (Flanders): 33
Belgian Albums Chart (Wallonia): 51
Canadian Albums Chart: 6
Danish Albums Chart: 33
Dutch Albums Chart: 16
French Albums Chart: 44
Irish Albums Chart: 8
New Zealand Albums Chart: 7
Scottish Albums Chart: 18
Swiss Albums Chart: 34
UK Albums Chart: 10
UK R&B Albums Chart: 1
US Billboard 200: 1
US R&B/Hip-Hop Albums: 1
Julkaisuhistoria

| Maa | Julkaistu | Formaatti | Versio | Levy-yhtiö |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Australia | 18. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Deluxe | Sony Music |
|  Irlanti | 18. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Deluxe | Sony Music |
|  Ruotsi | 18. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Deluxe | Sony Music |
|  Belgia | 18. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Standard, Deluxe | Sony Music |
|  Norja | 18. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Standard, Deluxe | Sony Music |
|  Alankomaat | 18. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Standard, Deluxe | Sony Music |
|  Ranska | 21. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Standard, Deluxe | Sony Music |
|  Suomi | 21. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Standard, Deluxe | Sony Music |
|  Uusi-Seelanti | 21. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Deluxe | Sony Music |
|  Britannia | 21. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Standard, Deluxe | RCA Records |
|  Yhdysvallat | 22. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Standard, Deluxe | Jive Records |
|  Kanada | 22. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Standard, Deluxe | Sony Music |
|  Italia | 22. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Standard, Deluxe | Sony Music |
|  Espanja | 22. maaliskuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Standard, Deluxe | Sony Music |
|  Japani | 6. huhtikuuta 2011 | CD, digitaalinen lataus | Deluxe | Sony Music |
Françoise Barré-Sinoussi

| Françoise Barré-Sinoussi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1947 Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Pasteur-instituutti
Tutkimusalue:  virologia
Palkinnot:  Kuningas Faisalin lääketieteen palkinto (1993),  Nobelin lääketieteen palkinto (2008)
Françoise Barré-Sinoussi (s. 30. heinäkuuta 1947 Pariisi, Ranska) on ranskalainen virologi, joka johtaa Pasteur-instituutin Unité de Régulation des Infections Rétrovirales -yksikköä.
Barré-Sinoussi on tehnyt perustavaa työtä HI-viruksen tutkimuksessa. Vuonna 2008 hän sai yhdessä Luc Montagnierin kanssa Nobelin lääketieteen palkinnon ansioistaan HI-viruksen löytämisessä.
Aiheesta muualla

In conversation with… Françoise Barré-Sinoussi (by Patrick Strudwick, 20 min, 26 May 2014) (englanniksi) (mosaicscience.com)
Professor Francoise Barre Sinoussi. Laureate of the 1993 KFP Prize for Medicine (kingfaisalprize.org)
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Behring  1902: Ross  1903: Finsen  1904: Pavlov  1905: Koch  1906: Golgi, Ramón y Cajal  1907: Laveran  1908: Metšnikov, Ehrlich  1909: Kocher  1910: Kossel  1911: Gullstrand  1912: Carrel  1913: Richet 1914: Bárány  1919: Bordet  1920: Krogh  1922: Hill, Meyerhof  1923: Banting, Macleod 1924: Einthoven
1926–1950:  1926: Fibiger  1927: Wagner-Jauregg  1928: Nicolle  1929: Eijkman, Hopkins  1930: Landsteiner  1931: Warburg  1932: Sherrington, Adrian  1933: Morgan  1934: Whipple, Minot, Murphy  1935: Spemann  1936: Dale, Loewi  1937: Szent-Györgyi  1938: Heymans  1939: Domagk  1943: Dam, Doisy  1944: Erlanger, Gasser  1945: Fleming, Chain, Florey  1946: Muller  1947: C. Cori, G. Cori, Houssay  1948: Müller  1949: Hess, Moniz 1950: Kendall, Reichstein, Hench
1951–1975:  1951: Theiler  1952: Waksman  1953: Krebs, Lipmann  1954: Enders, Weller, Robbins  1955: Theorell  1956: Cournand, Forssmann, Richards  1957: Bovet  1958: Beadle, Tatum, Lederberg  1959: Ochoa, Kornberg  1960: Burnet, Medawar  1961: Békésy  1962: Crick, Watson, Wilkins  1963: Eccles, Hodgkin, Huxley  1964: Bloch, Lynen  1965: Jacob, Lwoff, Monod  1966: Rous, Huggins  1967: Granit, Hartline, Wald  1968: Holley, Khorana, Nirenberg  1969: Delbrück, Hershey, Luria  1970: Katz, Euler, Axelrod  1971: Sutherland  1972: Edelman, Porter  1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen  1974: Claude, Duve, Palade  1975: Baltimore, Dulbecco, Temin
1976–2000:  1976: Blumberg, Gajdusek 1977: Guillemin, Schally, Yalow  1978: Arber, Nathans, Smith  1979: Cormack, Hounsfield  1980: Benacerraf, Dausset, Snell  1981: Sperry, Hubel, Wiesel  1982: Bergström, Samuelsson, Vane  1983: McClintock  1984: Jerne, Köhler, Milstein  1985: Brown, Goldstein  1986: Cohen, Levi-Montalcini  1987: Tonegawa  1988: Black, Elion, Hitchings  1989: Bishop, Varmus  1990: Murray, Thomas  1991: Neher, Sakmann  1992: Fischer, Krebs  1993: Roberts, Sharp  1994: Gilman, Rodbell  1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus  1996: Doherty, Zinkernagel  1997: Prusiner  1998: Furchgott, Ignarro, Murad  1999: Blobel  2000: Carlsson, Greengard, Kandel
2001–:  2001: Hartwell, Hunt, Nurse  2002: Brenner, Horvitz, Sulston  2003: Lauterbur, Mansfield  2004: Axel, Buck  2005: Marshall, Warren 2006: Fire, Mello 2007: Capecchi, Evans, Smithies 2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier 2009: Blackburn, Greider, Szostak 2010: Edwards 2011: Beutler, Hoffmann, Steinman 2012: Gurdon, Yamanaka 2013: Rothman, Schekman, Südhof 2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser 2015: Campbell, Ōmura, Tu 2016: Ōsumi 2017: Hall, Rosbash, Young 2018: Allison, Honjo 2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza 2020: Alter, Houghton, Rice 2021: Julius, Patapoutian 2022: Pääbo 2023: Karikó, Weissman 2024: Ambros, Ruvkun