stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomi 1950-luvulla
Muoti

Yhdysvalloista lähtöisin olleen nuorisokulttuurin syntymisen ohella 1950-luvulla syntyi myös nuorisomuoti, jolla nuoret halusivat erottua lapsista ja aikuisista. Etelä-Suomessa kukoisti vahvana lättähattukulttuuri, johon kuuluivat pojilla tummat puvut, lahkeista kavennetut housut, olkatoppaukset, litistetyt hatut, leveät solmiot ja teräväkärkiset nahkasaappaat, ”spittarit”. Hiukset kasvatettiin pitkiksi ja kammattiin usein Brylcreemillä taaksepäin. Farmarihousut eli farkut rantautuivat Suomeen, ja yleistyivät etenkin vuosikymmenen lopulla. Myös farkkutakit ja nahkatakit olivat yleisiä. Nuorten muotiin vaikutti rock and roll, eritoten Elvis Presley.lähde?
Tytöt ja naiset pukeutuivat edelleen yleensä hameeseen tai mekkoon. Ensimmäiset tyttöjen kauneudenhoitovälineet ja -aineet tulivat suomalaiskauppoihin 1950-luvulla. Tytöillä lättähattumuotiin kuuluivat mahdollisimman kapea hame, olkatoppaukset, kiilakantaiset kengät, räikeä huulipuna sekä villamyssyt, joiden myötä tyttöjen nimikkeeksi tuli "myssymissi". Vaihtoehtoisesti jotkut tytöt pitivät tiukkoja pitkiä housuja.lähde?
Viskoosista eli silloiselta nimeltään rayon-kuidusta valmistetut vaatteet olivat niin ikään muodikkaita. Myös ulsterit, villajumpperit ja hupulliset duffelitakit olivat yleinen näky katukuvassa. Takkeja ommeltiin usein kotona. Vuonna 1951 perustettu Marimekko valmisti alkuvuosinaan etenkin suosittuja, värikkäitä naisten kesävaatteita.lähde?
Vapaa-aika

Vapaa-ajan määrä oli aiempiin vuosikymmeniin verrattuna lisääntynyt, mutta lauantait olivat yhä työ- ja koulupäiviä. 1950-luvulla vietettiin paljon vapaa-aikaa ulkona, koska sisällä oli varsin vähän tekemistä. Lavatanssikulttuuri oli hyvin suosittua. Se oli tuolloin noussut uudelleen kukoistukseensa sodanaikaisen tanssikiellon kumoamisen jälkeen. Sotasukupolvi synnytti suomalaiskansallisen tangon.
Vuonna 1950 Helsinkiin avattiin Suomen ensimmäinen huvipuisto, Linnanmäki. Kari Mannerlan laatima lautapeliklassikko Afrikan tähti julkaistiin vuonna 1951.lähde?
Vapaa-ajan matkailu ulkomaille alkoi 1950-luvulla, tosin se oli vielä harvinaista, ja sitä harrastivat etenkin toimihenkilöt ja pitkistä lomista nauttivat opettajat. 1950-luvun etelänmatkat kestivät tyypillisesti useamman viikon, sillä liikennevälineet olivat paljon hitaampia kuin nykyaikana. Suosituimpia kohteita olivat Italian kaupungit sekä Espanjan aurinkorannat. Matkoilla oli usein mukana opas, jonka ansiosta kielimuuri ei ollut ongelma.
Urheilu

Helsingin kesäolympialaiset 1952 ovat toistaiseksi ainoat Suomen isännöimät olympialaiset. Suomi sijoittui näiden olympialaisten mitalitaulukossa kahdeksanneksi saaden kuusi kultamitalia, kolme hopeamitalia ja 13 pronssimitalia. Kultamitalistit olivat painija Kelpo Gröndahl, nyrkkeilijä Pentti Hämäläinen, melojat Thorvald Strömberg, Kurt Wires, Yrjö Hietanen ja Sylvi Saimo. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 menestyneimpiä suomalaisia urheilijoita olivat ampuja Pentti Linnosvuo sekä painijat Rauno Mäkinen ja Kyösti Lehtonen.lähde?
Veikko Hakulinen oli vuosikymmenen menestynein suomalainen hiihtäjä, joka voitti kaksi olympiakultamitalia ja kolme MM-kultamitalia. Muita 1950-luvun menestyneitä hiihtäjiä olivat ainakin Heikki Hasu, Mirja Hietamies, Siiri Rantanen, Tapio Mäkelä, Sirkka Vilander ja Paavo Lonkila.lähde?
1950-luvun menestyneimpiä suomalaisia moottoriurheilijoita olivat ainakin Jyväskylän suurajot kolmesti voittanut Osmo Kalpala sekä Eläintarhanajot monta kertaa voittanut Curt Lincoln.lähde?
Kirjallisuus > Modernismi ja realismi

Perinteisen kerronnan rinnalle tuli 1950-luvulla modernismi. Tamperelaisten ja helsinkiläisten kirjailijoiden välille lohkesi jonkinmoinen railo, puhuttiin Tampereen realisteista ja Helsingin modernisteista. Eräs modernismin suomenkielisiä perusteoksia on Veijo Meren Manillaköysi (1957). Yhdessä Antti Hyryn, Paavo Rintalan ja Marja-Liisa Vartion kanssa Meri muodosti prosaistisukupolven, joka jakoi yhtenäiset kirjalliset ideaalit.
Nykyaikaisen suomalaisen lyriikan uranuurtaja Paavo Haavikko julkaisi ensimmäisen teoksensa Tiet etäisyyksiin vuonna 1951. Myöhemmin hän kirjoitti myös näytelmiä, kuunnelmia ja oopperalibrettoja ja kehittyi virtuoosiksi erotiikan, rakkauden ja kuoleman kuvaajana. Lauri Viidan Pispala-aiheinen romaani Moreeni ilmestyi vuonna 1950. Humoristina tunnettu Veikko Huovinen aloitti kirjailijanuransa vuonna 1952 romaanilla Havukka-ahon ajattelija. Jorma Korpelan niin ikään 1952 julkaistua Tohtori Finckelmania pidetään myös eräänä 1950-luvun parhaista romaaniteoksista.
Eeva-Liisa Manner julkaisi lyyristä modernismia edustavan runokokoelmansa Tämä matka vuonna 1956 ja kohosi sen myötä keskeiseksi modernistiksi. Lassi Nummi käsitteli teoksissaan Kaukoitää, rakkautta ja luontoa. Juha Mannerkorpi kuuluu niin ikään 1950-luvun merkittäviin kirjailijoihin.
Viihdekirjallisuuden nimiä oli muun muassa Aino Räsänen, joka jatkoi 1940-luvulla aloittamaansa Helena-romaanien sarjaa. Anni Polva aloitti suositun Tiina-sarjansa vuonna 1956. Sotakirjailijana profiloitunut Reino Lehväslaiho aloitti laajan tuotantonsa 1950-luvun lopulla.lähde? Helsingin Sanomien rikos- ja oikeustoimittajana työskennellyt Mauri Sariola aloitti mittavan kirjallisen uransa vuonna 1956 poliisiromaanilla Laukausten hinta, jossa hän esitteli lukijoille rikostarkastaja Olavi Susikosken.
Mika Waltari jatkoi historiallisten suurromaaniensa parissa; muun muassa Turms, kuolematon ja Feliks onnellinen julkaistiin 1950-luvulla.lähde?
Oikeusministeriö maaräsi syksyllä 1957 norjalaisen Agnar Myklen romaanin Laulu punaisesta rubiinista takavarikoitavaksi epäsiveelliseksi katsotun sisältönsä vuoksi. Seuranneessa oikeudenkäynnissä teoksen kustantaja tuomittiin sakkoihin ja menettämään rikoksen kautta saatu taloudellinen hyöty valtiolle. Tapaus on yksi viimeisistä, joissa jokin teos on Suomessa määrätty takavarikkoon.
Ulkopoliittisen ”suojasään” aikana 1950-luvun puolivälin jälkeen julkaistiin useita lähimenneisyyttä kriittisesti tarkastelleita tieto- ja muistelmakirjoja. Näitä olivat esimerkiksi Yrjö Soinin sotasyyllisyysoikeudenkäyntiä ruotinut Kuin Pietari hiilivalkealla, Arvo Tuomisen Sirpin ja vasaran tie, Kremlin kellot ja Maan alla ja päällä sekä Unto Parvilahden Berijan tarhat.
Kirjallisuus > Tuntematon sotilas

Vuosikymmenen tapaus oli tamperelaisen teollisuustyöntekijän Väinö Linnan kirjoittama Tuntematon sotilas, romaani jatkosodasta. Teoksen lukemisesta tuli lähes kansanliike. Jaakko Syrjä kertoo Tuntemattomasta: "Siinä olivat rinnan valtava lukemisprosessi ja ne merkitykset, jotka päivittyivät maailmankuvan rajun muodostumisprosessin yhteydessä. Siinä Väinölle kiteytyi ja selkiytyi kaikki se, mikä oli ollut välillä vähän sulamatontakin." Eino Kailan mukaan Tuntematon oli kuin Seitsemän veljestä sodassa. Juice Leskinen ei pitänyt Tuntematonta varsinaisesti sotaromaanina, vaan inhimillisenä teoksena, "jossa ihmisen käytös johtaa sotaan".
Tuntemattomasta sotilaasta tuli käsite. Sitä on luultu jopa dokumentiksi, vaikka Linna itse painotti, että vain paikannimet ovat todellisia. Teoksen hahmot ovat fiktiivisiä, mutta niillä on suhde historiallisiin henkilöihin. Romaanista on tehty sittemmin useita teatteri-, elokuva- ja radiosovituksia.
Linnan eeppinen romaanitrilogia Täällä Pohjantähden alla näki päivänvalon vuonna 1959, jolloin julkaistiin sarjan ensimmäinen osa.
Lehdistö

1950-luvun taitteessa Suomessa ilmestyi 874 aikakauslehteä, joista noin neljä viidesosaa oli suomenkielisiä. Paperipulan hellittäessä viikkolehdistö nousi kukoistukseensa. Sillä oli kansan viihdyttäjänä asema, joka sittemmin periytyi televisiolle. Aku Ankka -lehti rantautui Suomeen vuonna 1951 ja pääsi heti kansan suosioon. Yleistekninen aikakauslehti Tekniikan maailma perustettiin vuonna 1953.lähde?
Sanomalehtien levikki kasvoi 1950-luvulla. Puoluepoliittisesti sitoutuneita lehtiä ilmestyi runsaasti, mutta sitoutumattomien lehtien suosio kasvoi niiden kustannuksella. Sanomalehdistön suunta oli puoluesidonnaisuudesta sitoutumattomuuteen, esimerkiksi Helsingin Sanomat oli jättänyt edistyspuolueen jo 1932.
Radio

Vuonna 1948 Suomessa tilastoitiin 164 radiovastaanotinta tuhatta asukasta kohden. Pitkille, keskipitkille ja lyhyille aalloille varatut taajuusalueet alkoivat ruuhkautua. Ratkaisu oli ultralyhyet aallot. ULA-lähetykset aloitettiin 1951 ja vuosikymmenen kuluessa Suomeen rakennettiin ULA-asemaverkosto. Sen myötä radiolähetysten kuuluvuus parani olennaisesti. Radiolähetysten vastaanottaminen vaati erityisen luvan: Miljoonas radiolupa lunastettiin vuonna 1955, ja tällöin Suomessa oli noin 240 radiolupaa jokaista tuhatta asukasta kohti.  Vuonna 1955 radioluvan hinta oli 1 080 markkaa (vuoden 2021 rahassa 38,50 euroa). Kuuntelulupien lukumäärä kohosi runsaaseen kahteen miljoonaan ennen kuin käytännöstä luovuttiin vuonna 1977.
Yleisradion pääjohtajana toimi melko näkymättömäksi jäänyt Einar Sundström koko vuosikymmenen ajan. Radion ohjelmistosta vastasi ohjelmajohtaja Jussi Koskiluoma, jonka kaudella radio vältti ottamasta kantaa politiikkaan. Koskiluoma linjasi, että radion välittämän viihteen tuli olla korkeatasoista; tällöin sopivuus määräytyi keskiluokkaisten arvojen mukaan. Koskiluoman ja muiden radioviihteen portinvartijoiden silmätikkuna oli kevyt musiikki ja varsinkin kotimainen iskelmä, jota ei sopinut soittaa kuin hyvin säännöstellysti. Toinen Koskiluoman tiukan valvonnan kohde oli ulkomaiden ja ensisijaisesti Neuvostoliiton käsittely ohjelmistossa. Tähän linjaan sopi uutistoiminnan jättäminen Suomen Tietotoimiston vastuulle.
Suosittuja radio-ohjelmia olivat muun muassa Metsäradio, joka jatkuu edelleen, Pienoisparlamentti sekä Niilo Tarvajärven juontamat Tervetuloa aamukahville ja Lauantaisauna. Kuunnelmaillaksi vakiintui maanantai. Hella Wuolijoki oli puolestaan perustanut Radioteatterin vuonna 1948, sen kuusitoistahenkiseen näyttelijäkuntaan kuului muun muassa Kauko Käyhkö. Markus-setä jatkoi 1926 aloittamaansa Lastentuntiaan aina vuoteen 1956. Seuraavien vuosikymmenten legenda Spede Pasanen aloitteli uraansa radiossa 1950-luvun lopussa. Speden ensimmäinen oma ohjelma oli keväällä 1959 muutamana sunnuntaiaamuna lähetetty Aamutuimaan. Aune Haarlan ja Antero Alpolan käsikirjoittaman radiohupailun Kankkulan kaivolla ensimmäinen jakso esitettiin radiossa kesällä 1958.lähde? Kuunnelmasarja Suomisen perhe poistui ohjelmistosta 20 vuoden ja noin 400 jakson jälkeen vuonna 1958. Elsa Soinin kuoltua vuonna 1952 Seere Salminen oli kirjoittanut kuunnelmaa yksin.
Vuonna 1953 perustetun Radion viihdeorkesterin kapellimestariksi kiinnitettiin monipuolinen musiikkimies George de Godzinsky. Hänen johdollaan taltioitiin kantanauhoille suuri määrä suomalaista ja kansainvälistä viihdemusiikkia, ja nämä nauhoitteet ovat soineet radiossa vielä vuosikymmeniä myöhemminkin.
Televisio

Suomen ensimmäinen julkinen televisiolähetys lähetettiin toukokuussa 1955, hankkeen takana oli Radioinsinööriseura. Tekniikan edistämissäätiö alkoi tukea orastavaa televisiotoimintaa vuonna 1956, jolloin TES TV -niminen kanava aloitti lähetyksensä pääkaupunkiseudulla. Tallinnan television lähetyksiä oli voinut seurata Suomen etelärannikolla jo vuoden 1955 alussa.
Yleisradio aloitti koelähetyksensä vuonna 1956; tammikuussa 1958 aloitettiin säännöllinen televisiolähetystoiminta. Lähetykset olivat suoria, sillä ensimmäisen kuvanauhoittimensa Yleisradio otti käyttöön vasta 1960.lähde?
Televisiolaitetta kutsuttiin alkuun näköradioksi. Television mukana olohuoneisiin tuli kuuluttajatar, vuoden 1953 Suomen neito Teija Sopanen. Keväällä 1957 televisiouransa aloittanutta Sopasta tultiin katsomaan vaikka naapureiden televisiosta. Lapsille piti selventää, että television täti ei ollut laitteen sisällä vangittuna. Varhaiset televisiolähetykset katkesivat tuon tuostakin teknisiin ongelmiin, ja Sopasen työnä oli kertoa katsojia rauhoittavasti, että pian lähetystä päästään jatkamaan. Toinen näköradion mukanaan tuoma kaunotar ja tuleva kiintotähti oli Lenita Airisto, joka aloitti televisiotoimittajan työnsä elokuussa 1957. Lastenohjelmistaan ja piirroksistaan tunnettu Kylli-täti debytoi televisiossa syksyllä 1957.
Musiikki > Taidemusiikki

Jean Sibelius oli kansallinen monumentti, jonka sävelteoksiin liittyviä arvoja ei hevin kyseenalaistettu. Toisen maailmansodan jälkeistä taidemusiikkia määrittää ensisijaisesti suhde säveltaiteelliseen modernismiin. Einar Englund oli tehnyt pesäeroa Suomen taidemusiikkia hallinneeseen sibeliaaniseen perinteeseen jo 1940-luvulla ja häntä pidettiin aikalaisarvioissa sinfonisen tradition uudistajana. 1950-luvulla haluttiin ottaa vielä enemmän etäisyyttä kansallisena pidettyyn musiikkityyliin modernististen sävellystekniikoiden avulla. Samalla tultiin uudistaneeksi taidemusiikkia ja siihen liittyvää kulttuuria aina rakenteita myöten.
Suursota oli katkaissut yhteyksiä muualle Eurooppaan ja ne alkoivat elpyä 1950-luvulle tultaessa. Vaikutteita alettiin jälleen omaksua suomalaisen tradition lisäksi ulkomaisista säveltaiteen virtauksista. Modernismin toisen aallon tärkein sävellysmenetelmä oli sarjallisuus ja sen alalaji dodekafonia eli kaksitoistasäveljärjestelmä.
Vuonna 1949 oli perustettu Nykymusiikki ry, joka profiloitui uusien suuntausten lipunkantajana. Sen perustajia olivat muun muassa Erik Bergman, Joonas Kokkonen, Aarre Merikanto ja Erik Tawaststjerna. He olivat jo vakiintuneita tekijöitä 1950-luvulla; vuosikymmenen uusia nimiä oli muun muassa Einojuhani Rautavaara, joka haki kaksitoistasäveltekniikasta ratkaisua suurten muotokokonaisuuksien rakennustyöhön. Hänen varhaiskautensa keskeisiä saavutuksia on Kaivos-ooppera (1957–1960/1962).
Elokuvat > Rillumarei

1950-luvun ilmiö oli niin sanottu rillumarei, kevyen, kaikkea vakavuutta ja tekosyvällisyyttä kaihtava populaarikulttuurin ilmentymä, joka ulottui iltamiin, elokuviin, musiikkikappaleisiin ja kuunnelmiin. Pilkan kohteina olivat modernismi, "Helsingin herrat" ja teennäisyys. Rillumarein keskeiset henkilöt olivat Reino Helismaa, Toivo Kärki ja Esa Pakarinen. Elokuvataiteessa rillumarein merkkiteoksia ovat Rovaniemen markkinoilla (1951) ja Lentävä kalakukko (1953).lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ylen elävä arkisto
Marimekon muotinäytös 1957, Yle.fi
Teija Sopasen kuulutuksia, Yle.fi
Presidentti Paasikivi.
1950-luku oli viimeinen suurten joukkokokoontumisten vuosikymmen Suomessa.lähde? Mannerheimin hautajaiset 4. helmikuuta 1951 keräsivät yli 100 000 osanottajaa.
1950-luvulla noin kolmannes Suomen väestöstä asui kaupungeissa. Kuvassa vuonna 1953 valmistunut Asuntoyhteistalo Helsingin Laaksossa.
Viiden markan kolikko vuodelta 1955.
Launokorven liikenteen Sisu linja-auto vuonna 1954 ja kuljettaja Elis Hovi poikineen.
Helsinki-Vantaan lentoasema aloitti toimintansa vuonna 1952. Kuvassa lentoaseman ensimmäinen, sittemmin purettu terminaalirakennus, joka oli käytössä vuoteen 1969 asti.
Helsingin Kulttuuritalo (Alvar Aalto, 1958) toukokuussa 2013.
1950-luvulla rakennettiin paljon kouluja. Kuvassa arkkitehti Matti Heikuran suunnittelema Kastellin koulun vanhempi rakennus (ent. Oulunsuun kansakoulu) Oulussa vuodelta 1955.
Kilta otettiin tuotantoon 1953.
Einontalon esittelylehtinen vuodelta 1959.
Jääkaapit alkoivat yleistyä 1950-luvulla.
Stockmannin Boutique’n muotinäytös Helsingissä vuonna 1959.
Kilpamelojat Yrjö Hietanen (vasemmalla) ja Kurt Wires (oikealla) Helsingin kesäolympialaisissa.
Mika Waltari, Väinö Linna, Edvin Laine ja Lauri Viljanen Itsenäisyyspäivän vastaanotolla 1956.
1950-luvulla uutiset ja musiikki kuunneltiin putkiradioista. Transistoriradio tuli markkinoille vuosikymmenen lopulla - radion kuuntelu ei ollut enää paikkaan sidottua.
Teija Sopanen
Einojuhani Rautavaara 1950-luvulla.
Laila Kinnunen ja Alpo Pohja vuonna 1958.
Jussi-gaala vuonna 1952.
Aikakautensa suosituimpia suomalaisia viihdenikkareita: Pakarinen, Helismaa ja Ikävalko.
György Moldova

| György Moldova |
| --- | --- |
 György Moldova
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1934 Budapest, Unkari
Kuollut: 4. kesäkuuta 2022 (88 vuotta)
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: unkari
Tuotannon kieli: unkari
Aiheesta muualla
www.moldova.hu
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
György Moldova (12. maaliskuuta 1934 Budapest, Unkari – 4. kesäkuuta 2022) oli unkarilainen kirjailija. Hän yhdisteli tarinoissaan totta ja absurdia. Romaanissa Musta enkeli (1964) hän käsitteli Unkarin vuoden 1956 kansannousua. Historiallisessa romaanissa Neljäkymmentä uskollista (1973) aiheena ovat 1600-luvun tapahtumat.
Moldovan tunnetuimpia teoksia olivat hänen journalistiset romaanit ja sosiografiset teokset. Niitä varten hän keräsi tarkasti materiaalia ja saattoi toisinaan tutkia kuukausia tiettyä aluetta. Moldova on saanut myös kritiikkiä, erityisesti János Kádárin elämäkerrastaan. Moldova tunnettiin vasemmistosympatioistaan, ja hän kutsui Kádária muun muassa ”proletariaatin pyhimykseksi” ja jätti tämän politiikan ikävämmät puolet huomiotta.
Suomennetut teokset

Musta enkeli (Sötét angyal, 1964), suom. Olavi Metsistö, Otava 1967 Sarja: Lukurengas
Neljäkymmentä uskollista (Negyven prédikátor, 1973), suom. Taisto Nieminen, Kirjapaja 1978 ISBN 951-621-200-X
Lyömätön yksitoistikko, teoksissa:
Maailma uutena, suom. ja toim. Hannu Launonen, WSOY 1973 ISBN 951-0-05629-4
Teemana tänään. 5. Meidän joukko; toim. Pirjo Viksten ym., WSOY 1975 ISBN 951-0-06703-2
Sukukansojen novelleja, toim. Juha Rikama ja Marja-Leena Tuurna, WSOY 1985 ISBN 951-0-12781-7
"Lyömätön yksitoistikko" (A verhetetlen tizenegy), suom. Hannu Launonen; Helsinki: Yleisradio 1979
"Éberling, unkarilainen isä" (Éberling, a magyar apa), suom. Maria ja Raimo Virtanen; Helsinki: Yleisradio 1981
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta György Moldova Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
László Moholy-Nagy

László Moholy-Nagy
László Moholy-Nagy [ˈlaːsloː ˈmoholiˌnɒɟ] (20. heinäkuuta 1895 Bácsborsód, Itävalta-Unkari – 24. marraskuuta 1946 Chicago, Yhdysvallat) oli unkarilainen taidemaalari, muotoilija ja valokuvaaja. Hän toimi professorina Bauhaus-koulussa.lähde?
Elämä

Moholy-Nagy syntyi unkarinjuutalaiseen perheeseen, ja oli alkuperäiseltä nimeltään László Weisz. Hän vaihtoi saksanjuutalaisen sukunimensä unkarilaisen enonsa nimeen Nagy, ja lisäsi siihen myöhemmin liitteen Moholy kotikaupunkinsa Moholin mukaan. Hän opiskeli lakia Budapestissa ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Sen jälkeen hän oli Wienissä, missä sai ensimmäisen kosketuksensa konstruktivismiin El Lissitzkyn, Naum Gabon ja Kazimir Malevitšin näyttelyissä.lähde?
Vuonna 1923 Moholy-Nagy pestattiin Bauhausiin peruskurssien opettajaksi Johannes Ittenin seuraajaksi. Hän toi koulun linjaa lähemmäksi sen alkuperäisiä aatteita, muotoilun ja taiteen yhdistämistä. Bauhausissa työskennellessään Moholy-Nagy loi myös tunnetuimmat omat työnsä muotoilijana; hänen suositun valaisimensa lisenssimaksut pelastivat koulun rahatilanteen.
Bauhausin sulkemisen jälkeen Moholy-Nagy siirtyi Hollantiin ja sieltä Lontooseen 1935.lähde? Vuonna 1937 Moholy-Nagy kutsuttiin New Bauhausin johtajaksi Chicagoon, ja hän muutti Yhdysvaltoihin.
László Moholy-Nagy kuoli leukemiaan Chicagossa vuonna 1946. Budapestissa sijaitseva Moholy-Nagyn taideyliopisto on nimetty hänen mukaansa.lähde?
Alvar Aalto koki Moholy-Nagyn valokuvat tärkeiksi arkkitehtuurin modernismin edistäjiksi.
Suomennettu artikkeli

Valokuvaus, Julkaisussa: Kuvista sanoin: ajatuksia valokuvasta. 2, koonnut Martti Lintunen. Helsinki: Suomen valokuvataiteen museon säätiö 1984 ISBN 951-9086-23-4
Kirjallisuutta

Hannu Vanhanen, Unkarilaisten valokuvaajien odysseia. Tampereen museot ja Valokuvakeskus Nykyaika, 2009, ISBN 978-951-609-438-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta László Moholy-Nagy Wikimedia Commonsissa
Unkarilaiset mestarit Brassaï, Capa, Kertész, Moholy-Nagy, Munkácsi, näyttely ja kuvia, Valokuvakeskus Nykyaika
Moholy-Nagy-säätiö (linkkejä teoskuviin)
Moholy-Nagyn valokuvia (Arkistoitu – Internet Archive) (George Eastman House)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  South Australia  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Moholy-Nagyn öljyvärityö
 Keltainen risti Q.7.
Narges Mohammadi

| Narges Mohammadi> نرگس محمدی |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Narges Mohammadi pers. نرگس محمدی
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1972 (ikä 52) Zanjan, Iran
Kansalaisuus:  Iran
Muut tiedot
Tunnustukset:  Nobelin rauhanpalkinto (2023)
Narges Mohammadi (pers. ‏نرگس محمدی‎; s. 21. huhtikuuta 1972) on iranilainen ihmisoikeusaktivisti ja vuoden 2023 Nobelin rauhanpalkinnon saaja.
Palkintoja ja huomionosoituksia

Nobelin rauhanpalkinto vuonna 2023
Olof Palme -palkinto vuonna 2023
Unescon Guillermo Canon maailman lehdistövapauden palkinto 2023
BBC valitsi Mohammadin vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women -ohjelmasarjassa.
Kirjoja

Muhammadī, Nargis & Rezanezhad, Amir: White Torture: Interviews with Iranian Women Prisoners. London: Oneworld, 2022. ISBN 9780861545506