stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pasadena Roof Orchestra
Orkesterin jäsenet

John Arthy (perustaja, kontrabasso, orkesterinjohtaja, sousaphone; 1969–1997)
Charlie Baker (laulu; 2002)
Clive Baker (trumpetti; n. 1976–84)
John Barron (banjo, kitara; n. 1977)
Malcolm Baxter (trumpetti; n. 1991–)
Peter Beresford (viulu; n. 1972–75)
Barrie Williams (viulu; n. 1975–78)
David Berry (kontrabasso, sousafoni, tuuba; n. 1998–)
John Bright (banjo; n. 1972–75)
Tom Colbert (piano; 1972)
Tony Cooke (trumpetti; n. 1969–75)
Louise Cookman (laulu; n. 2002)
David Ford (trumpetti; n. 1996–)
Robert Fowler (tenorisaksofoni, sopraanosaksofoni, klarinetti; n. 1987–)
Adrian Fry (vetopasuuna; n. 2011–)
Duncan Galloway (laulu; 1988–94 ja 2002–)
Keith Gemmell (alttosaksofoni, sopraanosaksofoni, klarinetti, laulu, sovittaja; n. 1983–97)
Josephine Gurr (klarinetti, alttosaksofoni; 1969–72)
Dan Hammerton (trumpetti; n. 1996–2002)
Michael Henry (trumpetti, kornetti, flyygelitorvi; 1978–90)
Michael Holmes (laulu, piano; n. 1987–91)
Ken Hughes (alttosaksofoni; n. 1972–75)
Bob Hunt (vetopasuuna; n. 1977 ja 1988)
Stan Iveson (piano; n. 1974)
Derek Jones (rummut; n. 1974)
Paul Jones (alttosaksofoni, klarinetti; n. 2002)
Steve Kaldestad (alttosaksofoni, baritonisaksofoni, klarinetti; 2002–07)
Andrew Kuc (banjo, kitara; n. 1999–02)
Sean Moyses (banjo, kitara; n. 1990)
James Langton (laulu, musikaalinen johto, (tuotanto), orkesterinjohtaja; 1996–2002)
Chris Macdonald (klarinetti, tenorisaksofoni; sovittaja; 1969–74)
David Manning (trumpetti; n. 1974)
Robin Merrill (laulu; 1979–88)
John "Pazz" Parry (laulusolisti; 1969–76 ainakin)
Clive Payne (tenorisaksofoni; n. 1974)
Nik Payton (alttosaksofoni, baritonisaksofoni, klarinetti; n. 1998–2002)
James Pearson (piano; 2002)
Dave Price (banjo; n. 1969–71)
Dai Pritchard (alttosaksofoni, klarinetti; n. 1981–)
Andy Pummel (alttosaksofoni, baritonisaksofoni, klarinetti, penny whistle, sovittaja; n. 1972–96)
Bob Renvoize (vetopasuuna, sovittaja; n. 1972–87)
Graham Roberts (tenoribanjo, kitara; 1990–99 ja 2007–)
Albert Sadler (banjo; n. 1972–75)
James Scannell (alttosaksofoni, klarinetti; 1997–2001)
Stephen Shaw, (laulutrio, vetopasuuna; n. 1989–2002)
Jake Spalding (trumpetti; 1969–73)
John Sutton (rummut, orkesterinjohtaja; n. 1985–2005)
Enrico Tomasso (trumpetti, kornetti, flyygelitorvi, laulu; n. 1987–93)
Simon Townley (piano, sovittaja, orkesterinjohtaja; 1992–)
Bill Triggs (banjo n. 1971–72)
Barry Tyler (lyömäsoittimet / rummut n. 1970)
Peter Warren (banjo, kitara; n. 1989)
Oliver Wilby (tenorisaksofoni, klarinetti; n. 2002–)
Diskografia > The Pasadena Roof Orchestra > Vinyylilevyt

The Pasadena Roof Orchestra (Transatlantic; 1974)
Good News (Transatlantic; 1975)
On Tour (1975; Saksassa äänitetty livealbumi)
Isn't It Romantic (Transatlantic; 1976)
The Show Must Go on (1977)
A Talking Picture (Transatlantic; 1978)
Anthology (Transatlantic; 1978)
Night Out (CBS; 1979)
Crazy Words, Crazy Tunes (Aves Records & Tapes; 1982)
Diskografia > The Pasadena Roof Orchestra > CD-levyt

Happy Feet (Pasadena Records, 1987; CD PRO 1)
...Steppin' Out (Pasadena Records, 1989; CD PRO 2; Englannissa äänitetty livealbumi)
42nd Street (1990)
Breakaway (Pasadena Records, 1991; CD PRO 3)
The Collection (Castle Music UK; 1992)
25th Anniversary Album (Pasadena Records, 1993; CD PRO 4)
Rhythm Is Our Business (Pasadena Records, 1996; CD PRO 5)
The Best of the Pasadena Roof Orchestra: Lullaby of Broadway (Castle/Pulse, 1997)
Home in Pasadena: Very Best of the Pasadena Roof Orchestra (Castle/Pulse, 1998)
Swing That Music!  (Pasadena Records, 1998; CD PRO 6)
30th Anniversary (Pasadena Records, 2001)
Here & Now (Pasadena Records, 2002; CD PRO 7)
Roots of Swing (Pasadena Records, 2008; CD PRO 8)
Licensed to Swing (2011; CD PRO 9)
Diskografia > The Pasadena Roof Orchestra > Singlet

Pennies from Heaven / Back in Your Own Backyard (1978; 7" single)
Paddlin' Madeline Home / Nagasaki (Island; 7" single)
Me and Jane in a Plane / Pasadena (Transatlantic; 7" single)
Looney Tunes / Nobody's Sweetheart (Reward Records; 7" single)
Diskografia > The Pasadena Roof Orchestra ja The Swing Sisters

Take Me Back (Emporio 627, 1993)
Sentimental Journey (MCI, 1993)
DVD-julkaisut

Vuonna 2003 Pasadena Roof Orchestra (vierailijoineen) julkaisi DVD:n 30-vuotisjuhlakonsertistaan Regent's Parkissa, Lontoossa. Tallenne on saatavana vain DVD2-formaattina.
Tämä DVD oli lajissaan ensimmäinen sellainen kaksipuolinen DVD-julkaisu, jonka toinen puoli on toteutettu nykyaikaisena värikuvana ja digitaalisena stereoäänityksenä ja kääntöpuoli vanhahtavana seepiavärisenä sekä autenttisena gramofonityylisenä monofonisena äänityksenä.
Elokuussa 2005 ilmestyi toinen DVD, Dance the Night Away, mutta vain DVD1-formaattina. Tällä tallenteella ei ollut orkesterin hyväksyntää ja se on äänitetty vuoden 1979 saksalaisesta tv-showsta.
Esiintymiset

PRO on esiintynyt useiden elokuvien ääniraidoilla, kuten The Comedian Harmonists (1997) ja Just a Gigolo (1979).
1. lokakuuta 1975 PRO esiintyi Twiggyn emännöimässä ja hänen itsensä mukaan nimetyssä BBC2:n varieeteeshow'ssa (toisen kauden ensimmäinen jakso). Ohjelmassa yhtye esitti Twiggyn kanssa kappaleen "Everything Stops for Tea".
1990-luvulla orkesteri esiintyi BBC Radio 2:n kuusiosaisen, kerrallaan puoli tuntia kestävän komediasarjan kahdessa jaksossa. Ideana oli, että orkesteri esitti itseään, vaikka sarja ajoittui 1930-luvulle. Jaksoissa yhtye matkaili maailmalla ja teki tyhjäksi konnien ja ilkeiden mestarismielien suunnitelmat samalla kun se ehti myös soittaa musiikkia. Duncan Galloway oli pääosassa, ja hänen tukenaan oli tunnettuja brittiläisiä radionäyttelijöitä ja koomikkoja, kuten June Whitfield ja Roy Hudd.
Aiheesta muualla

Pasadena Roof Orchestran viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
James Langton Pete Lewisin haastattelussa, Blues & Soul, heinäkuu 2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
Pasadena Roof Orchestran kaikki julkaisut
Käännös suomeksi
Alankomaiden parlamenttivaalit 1946

Alankomaissa järjestettiin parlamenttivaalit 16. toukokuuta 1946. Näissä vaaleissa valittiin ensimmäisen kamarin 50 jäsentä ja toisen kamarin 100 jäsentä. Ne olivat ensimmäiset vaalit toisen maailmansodan ja Alankomaiden miehityksen jälkeen. Edelliset parlamenttivaalit järjestettiin ennen sotaa 26. toukokuuta 1937.
Tulokset

Paikkamäärän muutosta verrataan tässä vuoden 1937 parlamenttivaaleihin.
| Puolue | Paikkamäärä | Paikkamäärän muutos |
| --- | --- | --- |
| Katolinen kansanpuolue | 17 | 1 |
| Työväenpuolue | 14 | 0 |
| Vastavallankumouksellinen puolue | 7 | 0 |
| Kristillishistoriallinen unioni | 5 | 1 |
Alankomaiden kommunistinen puolue: 4
| Vapauden puolue | 3 | 0 |
| Muut ryhmät | 0 | 4 |
| Kaikki yhteensä | 50 | 0 |
| Puolue | Äänimäärä | Ääniosuus | Paikkamäärä | Paikkamäärän muutos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Katolinen kansanpuolue | 1 466 582 | 30,81 % | 32 | 1 |
| Työväenpuolue | 1 347 940 | 28,31 % | 29 | 2 |
| Vastavallankumouksellinen puolue | 614 201 | 12,90 % | 13 | 4 |
| Alankomaiden kommunistinen puolue | 502 963 | 10,56 % | 10 | 7 |
| Kristillishistoriallinen unioni | 373 217 | 7,84 % | 8 | 0 |
| Vapauden puolue | 305 287 | 6,41 % | 6 | 2 |
| Reformoitu puolue | 101 759 | 2,14 % | 2 | 0 |
| Muut ryhmät | 48 762 | 1,02 % | 0 | 4 |
| Kaikki yhteensä | 4 760 711 | 100,00 % | 100 | 0 |
Seuraukset

Vaalien alla Alankomaiden pääministerinä toimi Työväenpuolueen Willem Schermerhorn. Vaalien jälkeen uudeksi pääministeriksi nimitettiin Katolisen kansanpuolueen Louis Beel, joka johti Katolisen kansanpuolueen ja Työväenpuolueen koalitiohallitusta.
Huomautuksia

↑  Alankomaiden kansallissosialistinen liike sai neljä paikkaa kumpaankin kamariin vuoden 1937 vaaleissa mutta ei osallistunut lainkaan vuoden 1946 vaaleihin.
USS Forrestalin tulipalo

USS Forrestalin tulipalo, kuvattuna USS Rupertukselta.
USS Forrestalin tulipalo tapahtui 29. kesäkuuta 1967. Siinä kuoli 134 merisotilasta, 161 loukkaantui ja useita lentokoneita tuhoutui sekä lentotukialus USS Forrestal vaurioitui pahoin. Alus oli ollut operaatio Rolling Thunderissa (suom. Jyrisevä Ukkonen) Tonkininlahdella Vietnamin sodassa.
Tulipalo

Alus lähti 6. kesäkuuta 1967 Norfolkin laivastotukikohdasta Virginiasta ensimmäiselle taistelumatkalleen. Alus saapui Yankee-alueelle 25. heinäkuuta aloittaen välittömästi taistelulennot. Aluksen lentokoneet lensivät neljän päivän aikana 150 taistelulentoa ilman tappioita.
Hieman ennen yhtätoista 29. heinäkuuta aluksen koneiden valmistautuessa päivän toiseen tehtävään F-4 Phantomin viiden tuuman Zuni Mk.32 -raketin moottori syttyi koneen sähköjärjestelmässä syntyneen jännitepiikin seurauksena. Raketti osui lentokannen toisella puolella olleen kapteeniluutnantti Fred Whiten A-4 Skyhawk -hävittäjäpommittajan 400 gallonan lisätankkiin, joka räjähti aloittaen tulipalon. Tuulen voimistama tulipalo levisi nopeasti. Neljän ja puolen eekkerin alue lentokannesta peittyi lentokoneista irronneista kappaleista miehistön yrittäessä poistaa paloalueelta pommeja ja muita ampumatarvikkeita heittämällä ne yli laidan.
Kapteeniluutnantti John McCainin A-4-koneen ripustimista putosi 1000 naulan pommi kannella riehuvan polttoainepalon keskelle. McCain kiipesi ohjaamosta ja siirtyi lentokoneen kiinteää tankkauspuomia pitkin turvaan. Lentäjät pakenivat liekkien saartamista koneistaan. Palon aikana lentokannella räjähti kaikkiaan seitsemän pommia. Lentokannen alapuolella ollut hangaari muuttui kuolemanloukuksi viidellekymmenelle miehistönjäsenelle palavan polttoaineen valuttua lentokannelta.
Lähellä olleet alukset tarjosivat apuaan sammutustöissä. Muun muassa vuotta aiemmin vastaavassa onnettomuudessa ollut USS Oriskany avusti sammutustöissä ja tarjosi mahdollisuutta loukkaantuneiden hoitamisessa. Saattaneet hävittäjät ruiskuttivat vettä palavalle kannelle. Palo saatiin kannella hallintaan noin tunnissa, mutta hangaarikannen palopesäkkeiden sammuttamiseen meni vielä kaksitoista tuntia.
Seuraukset

Liekkien sammuttua 134 miestä oli saanut surmansa ja lisäksi 60 miehistönjäsentä oli pahoin loukkaantunut. Lentotukialuksella tuhoutui 21 lentokonetta ja 41 vaurioitui. Forrestal matkasi Filippiinien kautta Norfolkiin, jonne se saapui 14. syyskuuta. Alus oli seitsemän kuukautta telakalla korjattavana, mikä maksoi 72 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Alus ei telakalta vapauduttuaan enää osallistunut Vietnamin sotaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
DANFS - USS Forrestal http://www.history.navy.mil/danfs/f3/forrestal.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.navy.mil/navydata/nav_legacy.asp?id=73 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://navysite.de/cvn/cv59.htm
http://www.uscarriers.net/cv59history.htm
Lentokoneiden asettelu lentokannella ennen palon alkua.
Sivula

Sivula on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Anna Sivula (s. 1964), kulttuuriperinnön tutkimuksen professori
Asko Sivula (1936–2014), kenraalimajuri
Jaakko Sivula (1932–2022), kielentutkija
Mika Sivula (s. 1978), Keskon aluejohtaja, Lohjan ent. kaupunginjohtaja
Pekka Sivula (1924–2018), arkkitehti
Urpo Sivula (s. 1988), lentopalloilija
Tijuana

| Tijuana |
| --- | --- |

 Tijuana
 Koordinaatit: 32°31′30″N, 117°02′0″W 
Valtio:  Meksiko
Osavaltio:  Baja California
Perustettu:  1889
Väkiluku (2020):  1 810 645
 
 www.tijuana.gob.mx 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tijuana ([tiˈxwana]) on Meksikon Baja Californian osavaltion suurin kaupunki ja koko maan toiseksi suurin kaupunki. Se sijaitsee Meksikon ja Yhdysvaltojen rajalla. Tijuana on maansa läntisin ja yksi pohjoisimmista kaupungeista, ja sitä kutsutaankin Meksikon nurkaksi. Vuonna 2020 kaupungissa oli 1,8 miljoonaa asukasta.
Kaupunki on perustettu vuonna 1889.
Tijuanassa on toiminut 1950-luvulta alkaen monia kansainvälisiä teollisuusyrityksiä kuten Panasonic ja Sony.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tijuana Wikimedia Commonsissa
Lana Pudar

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lana Pudar vuonna 2022. |  Lana Pudar vuonna 2022. |  Lana Pudar vuonna 2022. |  |
Maa:   Bosnia ja Hertsegovina
Naisten uinti
| MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Pronssia | Doha 2024 | 200 m perhosuinti |  |
| MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Pronssia | Abu Dhabi 2021 | 200 m perhosuinti |  |
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Rooma 2022 | 200 m perhosuinti |  |
|  Hopeaa | Belgrad 2024 | 200 m perhosuinti |  |
|  Pronssia | Rooma 2022 | 100 m perhosuinti |  |
| EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Pronssia | Otopeni 2023 | 200 m perhosuinti |  |
Lana Pudar (s. 19. tammikuuta 2006 Mostar, Hertsegovina) on bosniahertsegovinalainen uimari. Hän edustaa mostarilaista Orka Swim Clubia.
Pudar saavutti nuorten EM-kilpailuissa 2021 kultaa 100 metrin perhosuinnissa ajalla 57,56 sekä hopeaa 50 ja 200 metrin perhosuinneissa. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 100 metrin perhosuinnissa 19:nneksi. Kazanin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2021 hän oli 200 metrin perhosuinnissa viides ja 100 metrin perhosuinnissa kuudes. Saman vuoden Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti 200 metrin perhosuinnissa pronssia ajalla 2.04,88. Kyseessä oli Bosnia ja Hertsegovinan ensimmäinen uinnin aikuisten sarjan arvokisamitali. Samojen kisojen 100 metrin perhosuinnissa hän oli seitsemäs.
Pudar sijoittui Budapestin MM-kilpailuissa 2022 kuudenneksi 200 metrin perhosuinnissa ja kahdeksanneksi 100 metrin perhosuinnissa. Saman kesän nuorten EM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 50 ja 200 metrin perhosuinnissa sekä hopeaa 100 metrin perhosuinnissa. Kuukautta myöhemmin hän voitti Roomassa Euroopan-mestaruuden 200 metrin perhosuinnissa ajalla 2.06,81 ja sai 100 metrin perhosuinnissa pronssia ajalla 57,27. Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa 2022 hän oli 200 metrin perhosuinnissa viides. Hän voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 50, 100 ja 200 metrin perhosuinneissa 2023. Saman vuoden Fukuokan MM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrin perhosuinnissa neljänneksi. Nuorten MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti kultaa 100 ja 200 metrin perhosuinnissa sekä hopeaa 50 metrin perhosuinnissa. Vuoden päätteeksi hän sai Otopenin lyhyen radan EM-kilpailuissa pronssia 200 metrin perhosuinnissa. Hän saavutti Dohan MM-kilpailuissa 2024 niin ikään pronssia 200 metrin perhosuinnissa ajalla 2.07,92. Saman vuoden Belgradin EM-kilpailuissa hän sai 200 metrin perhosuinnissa hopeaa. Pariisin olympialaisissa hän oli 200 metrin perhosuinnissa kahdestoista.
Payne

Payne on voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sukunimi

Alexander Payne (s. 1961), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
Cameron Payne (s. 1994), yhdysvaltalainen koripalloilija
David Payne (s. 1982), yhdysvaltalainen aitajuoksija
Deena Payne (s. 1954), brittiläinen näyttelijä
Dougie Payne (s. 1972), brittiläinen basisti
Eila Payne (s. 1934), suomalainen kirjailija
James Spriggs Payne (1819–1882), Liberian presidentti 1868–1870 ja 1876–1878
John Payne (1912–1989), yhdysvaltalainen näyttelijä
John Payne, Asia-yhtyeen laulaja
John Payne, kanadalainen ääninäyttelijä
John Payne, englantilainen marttyyrinä kuollut katolinen pappi
John Howard Payne (1791–1852), yhdysvaltalainen teatterinäyttelijä ja näytelmäkirjailija
Joshua Payne  yhdysvaltalainen baritoni
Keri-Anne Payne (s. 1987), brittiläinen uimari
Kherington Payne (s. 1990), yhdysvaltalainen tanssija
Liam Payne (1993–2024), brittiläinen muusikko
Marise Payne (s. 1964), australialainen poliitikko ja ministeri
Marita Payne (s. 1960), kanadalainen olympiavoittaja
Martha Payne (s. 2002), NeverSeconds -blogin pitäjä
Nathan Payne (1837–1885), Clevelandin pormestari
Steve Payne (s. 1958), kanadalainen jääkiekkoilija
Tom Payne (s. 1982), englantilainen näyttelijä
Virginia Payne (1909–1977), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä
Tietokonepeli

Max Payne -tietokonepelisarja
Elokuva

Max Payne (elokuva) tietokonepeliin perustuva elokuva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Payne”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Iago Aspas

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Iago Aspas Juncal
Syntymäaika: 1. elokuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Moaña, Espanja
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 176 senttimetriä
Seura
Seura: Celta
Pelinumero: 10
Junioriseurat
1995–2006: Celta
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2009 | Celta B | 84 | (11) |
| 2008–2013 | Celta | 137 | (46) |
| 2013–2015 | Liverpool | 14 | (0) |
| 2014–2015 | → Sevilla (laina) | 16 | (2) |
| 2015 | Sevilla | 0 | (0) |
| 2015– | Celta | 316 | (145) |
Maajoukkue
| 2016– | Espanja | 20 | (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 8. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 8. elokuuta 2023.
Iago Aspas Juncal (s. 1. elokuuta 1987 Moaña, Pontevedra, Galicia, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Celtaa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura

Aspas pelasi vuosina 2006–2009 Celta Vigon reservijoukkueessa Celta Vigo B:ssä. Pelaamissaan 84:ssä Segunda División B:n ottelussa hän teki 11 maalia. Kaudella 2007–2008 Aspas pelasi myös yhden ottelun Celta Vigon edustusjoukkueessa Segunda Divisiónissa. Seuraavalla kaudella otteluja edustusjoukkueessa kertyi kolme, joissa hän teki kaksi maalia.
Aspas jatkoi seuraavina vuosina Celta Vigon edustusjoukkueessa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi 36 ottelua tehden viisi maalia ja seuraavalla kaudella 28 ottelua tehden neljä maalia. Kaudella 2011–2012 Aspas teki pelaamissaan 35 ottelussa 23 maalia ja Celta Vigo nousi kauden päätteeksi Primera Divisióniin.
Aspas pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 18. elokuuta 2012 Málagaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki kolmannessa ottelussaan 1. syyskuuta 2012 Osasunan verkkoon.
14. heinäkuuta 2014 Aspas siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella Sevillaan. Kauden jälkeen Sevillalla on mahdollisuus tehdä siirrosta pysyvä 6 miljoonalla eurolla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Iago Aspas BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Iago Aspas Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
Celta Vigo – Primera División
1 Marchesín |
2 Mallo |
3 Mingueza |
4 Núñez |
5 Óscar |
6 Suárez |
7 Pérez |
8 Beltrán |
9 Paciência |
10 Aspas |
11 Cervi |
13 Villar |
14 Tapia |
15 Aidoo |
16 Baeza |
17 Galán |
19 Swedberg |
20 Kevin |
21 Solari |
22 Mina |
23 de la Torre |
Valmentaja Coudet
Espanjan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 De Gea |
2 Carvajal |
3 Piqué |
4 Nacho |
5 Busquets |
6 Iniesta |
7 Saúl |
8 Koke |
9 Rodrigo |
10 Thiago |
11 Vázquez |
12 Odriozola |
13 Arrizabalaga |
14 Azpilicueta |
15 Ramos |
16 Monreal |
17 Aspas |
18 Alba |
19 Costa |
20 Asensio |
21 Silva |
22 Isco |
23 Reina |
Valmentaja Hierro
Dani Alves

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Daniel Alves da Silva
Syntymäaika: 6. toukokuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Juazeiro, Brasilia
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 172 cm
Seura
Seura: –
Junioriseurat
1996–1998: Juazeiro Social Clube
1998–2001: Bahia
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001–2002 | Bahia | 25 | (2) |
| 2002–2008 | Sevilla | 175 | (11) |
| 2008–2016 | Barcelona | 247 | (14) |
| 2016–2017 | Juventus | 19 | (2) |
| 2017–2019 | Paris Saint-Germain | 48 | (2) |
| 2019–2021 | São Paulo | 76 | (8) |
| 2021–2022 | Barcelona | 14 | (1) |
| 2022–2023 | Pumas | 13 | (0) |
Maajoukkue
| 2003 | Brasilia U20 | 7 | (0) |
| 2021 | Brasilia U23 / olympia | 7 | (0) |
| 2006– | Brasilia | 126 | (8) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. tammikuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. tammikuuta 2023.
| Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Brasilia> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2020 |  |  |
| Copa América  | Copa América  | Copa América  |  |
|  Kultaa | Venezuela 2007 |  |  |
|  Kultaa | Brasilia 2019 |  |  |
| Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  |  |
|  Kultaa | Etelä-Afrikka 2009 |  |  |
|  Kultaa | Brasilia 2013 |  |  |
Daniel ”Dani” Alves da Silva (s. 6. toukokuuta 1983 Juazeiro) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi meksikolaista Pumasia, josta sai kuitenkin potkut tammikuussa 2023 epäillyn raiskauksen vuoksi. Pelipaikaltaan Alves on oikea laitapuolustaja, mutta kykenee pelaamaan myös oikeana laitalinkkinä. Hän on tehnyt pitkän uran myös Brasilian jalkapallomaajoukkueessa sekä espanjalaisessa FC Barcelonassa. Hänelle on myönnetty myös Espanjan kansalaisuus.
Seurajoukkueura

Alves aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Bahian riveissä vuonna 2001 ja voitti samana vuonna Bahian osavaltiomestaruuden. Vuonna 2002 hän siirtyi espanjalaiseen Sevillaan, jossa hän voitti kahdesti UEFA Cupin sekä kertaalleen UEFA Super Cupin, Copa del Reyn ja Espanjan supercupin.
Elokuussa 2007 Alves kertoi tahtovansa siirtoa Sevillasta, koska on mielestään voittanut kaiken seurassa. Vahvimmin Sevillassa loistanutta brasilialaista oli hankkimassa Chelsea, joka oli valmis pulittamaan Alvesista yli 30 miljoonaa euroa. Siirto ei kuitenkaan toteutunut spekuloinneista huolimatta.
Alves pelasi Sevillassa vuosina 2002–2008 kaikkiaan 175 Primera Divisiónin ottelua, joissa hän teki 11 maalia ja antoi 17 maalisyöttöä. Mestarien liigan kahdeksassa ottelussa hän teki kaksi ja syötti kolme maalia. UEFA-cupissa hän pelasi 26 ottelua, joissa hän viimeisteli kaksi ja alusti seitsemän maalia.
Alves päätti solmia aluksi kauden 2008–2009 kattavan sopimuksen FC Barcelonan kanssa. Hän pelasi Barcelonassa lopulta vuoteen 2016 saakka kaikkiaan 247 Espanjan pääsarjaottelua, joissa teki 14 ja syötti 67 maalia. Espanjan-mestaruuden hän voitti kuusi kertaa. Mestarien liigassa hän pelasi 80 ottelua, joissa viimeisteli viisi maalia ja antoi 19 maalisyöttöä. Hän voitti Mestarien liigan 2009, 2011 ja 2015 ja oli kahdessa viimeksi mainitussa finaalissa avauskokoonpanossa. Espanjan cupin hän voitti Barcelonassa neljä kertaa ja seurajoukkueiden maailmanmestaruuden kolmesti.
Alves siirtyi kesällä 2016 ilmaissiirrolla Juventukseen, jossa pelasi ainoalla kaudellaan 19 Serie A -ottelua, joissa teki kaksi ja syötti kolme maalia. Juventus voitti sekä liiga- että cupmestaruuden. Mestarien liigassa Alves teki Juventukselle 12 ottelussa kolme maalia ja antoi neljä maalisyöttöä.
Kesällä 2017 Alves siirtyi ilmaiseksi Paris Saint-Germainiin, jossa saavutti avauskaudellaan kansallisen triplamestaruuden ja seuraavallakin kaudella liigamestaruuden. Hän pelasi PSG:ssä 48 Ligue 1:n ottelua, joissa teki kaksi ja syötti 14 maalia. Mestarien liigan 11 ottelussa hän viimeisteli kaksi maalia.
Alves siirtyi São Pauloon ilmaissiirrolla kesällä 2019 ja voitti São Paulon osavaltiomestaruuden 2021. Hän palasi marraskuussa 2021 Barcelonaan, ja pelasi loppukauden aikana 14 liigaottelua, joissa teki yhden ja syötti kolme maalia. Kesällä 2022 hän siirtyi Pumasiin.