stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaupunkitaloustiede
Maan arvo

Tuotannontekijöistä maa ja luonnonvarat ovat sellaisia, joita ei voida tuottaa lisää. Lisäksi niille on ominaista paikkasidonnaisuus. Maa tuottaa taloudellisessa käytössä palveluvirran, jota voidaan myydä. Myyjä saa sitä vastaan tulovirran. Jos maanomistaja vuokraa maan, antaa hän vuokraajalle oikeuden palveluvirtaan ja perii korvaukseksi maanvuokraa.
Maanomistaja voi vuokraamisen vaihtoehtona luopua maastaan uuden omistajan hyväksi kertamaksua vastaan. Maan myynnissä maasta maksetaan normaalisti markkina-arvo, joka määräytyy sen mukaan mitä maasta saisi markkinavuokraa. Maanvuokran määräytymisestä puolestaan esitti klassisen teoriansa David Ricardo 1800-luvun alussa.
Oletetaan, että maan taloudellinen hyödyntäminen n vuoden kuluessa tuottaa B:n suuruisen vuositulon, mutta siihen liittyy C:n suuruinen vuosikustannus. Tällöin kyseisen maan markkinavuokra on R = B - C ja markkina-arvo voidaan laskea nykyarvon (engl. present value, PV) lausekkeella r:n ollessa vaihtoehtoisten sijoituskohteiden tuotto (esim. korkotaso):
Jos voidaan olettaa nettotulovirran jatkuvan samansuuruisena loputtomasti, nykyarvon yhtälöksi saadaan yksinkertaisesti
Kaupungissa maan arvoon vaikuttaa ratkaisevasti saavutettavuus ja etenkin etäisyys, matka-ajassa mitattuna, keskustasta. Jos muut tekijät eivät vaikuttaisi maan arvoon, markkinavuokraksi tulisi maasta saatava nettotulo vähennettynä sijainnin saavuttamisen kustannuksilla (ml. rahalliset ja aikakustannukset). Jos yritykset voivat sopeuttaa tuotantoaan siten että korvaavat maata sen kallistuessa muilla tuotannontekijöillä, muodostuu maanvuokran jakaumasta keskustaetäisyyden suhteen konveksi (ylöspäin kaartuva) lineaarisen sijaan. Tällöin nimittäin lähellä keskustaa sijaitsevat yritykset tarvitsevat vähemmän maata, koska ne voivat korvata osan kallista keskustatonttia muilla tuotannontekijöillä, ja tarvitessaan maata vähemmän ovat kykeneviä maksamaan siitä korkeamman neliöhinnan kuin mitä muuten olisivat.
Keith Floyd

Muistoreliefi Floydin lapsuudenkodin seinässä Somersetin Wiveliscombessa.
Keith Floyd (28. joulukuuta 1943 – 14. syyskuuta 2009) oli brittiläinen kokki, joka tuli tunnetuksi televisiosta ja kirjoittamillaan kirjoilla. Hän perusti myös useita ravintoloita.
Floyd syntyi Readingissa, sai yksityisopetusta, työskenteli nuorena Bristol Evening Postissa ja vietti kolme vuotta Britannian armeijassa. Hän avioitui ja erosi neljästi.
Floydin televisiosarjoissa tyylinä oli matkustaa eri puolilla maailmaa ja kokata yksinkertaista paikallista ruokaa usein ulkona auringossa. Floydin tavaramerkkejä olivat rusetti kaulassa ja viinilasi kädessä. Suomessakin 1990-luvun alkupuolelta lähtien nähtyjä Keith Floydin kokki- ja matkaohjelmia ovat Floyd matkalla pohjoiseen, Floyd Intiassa, Kauhamatka Aasiaan, Kauhamatka Afrikkaan, Kauhamatka Australiaan, Kauhamatka Espanjaan, Kauhamatka Italiaan, Kauhamatka Jenkkilään, Kauhamatka Kaukoitään ja Kauhamatka Välimerelle.
Vuonna 2004 Floyd sai sakot ja 32 kuukautta ajokieltoa kolaroituaan humalassa. Viimeisinä vuosinaan hän sai vakavia terveysvaivoja. Kesällä 2009 hän sairastui suolistosyöpään, johon hän sai leikkaushoitoa ja kemoterapiaa. Saman vuoden syyskuussa hän kuoli sydänkohtaukseen Bridportissa, Dorsetissa.
Suomennettuja teoksia

Kaikki kankkusesta – mukana viiden päivän raitisteluohjelma, Gummerus 1993. ISBN 9512042398.
Floyd Välimerellä, Tammi 2001. ISBN 951-31-1982-3.
Aiheesta muualla

Keith Floydin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Muut:  SNAC
Keihäsmittari

| Keihäsmittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Kenttämittarit Larentiinae
Suku::  Rheumaptera
Laji::  hastata
Kaksiosainen nimi
 Rheumaptera hastata  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Keihäsmittari Wikispeciesissä   Keihäsmittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keihäsmittari (Rheumaptera hastata) on pohjoisen pallonpuoliskon alueella yleinen, päivällä lentävä perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Keihäsmittari on suurehko mittariperhoslaji. Sillä on voimakas, puhtaan mustavalkoinen siipikirjailu. Siipien pohjaväri on musta, mutta valkoinen on tavallisesti siipien hallitseva väri. Ulompi poikkiviiru on valkoinen, leveä ja sen keskellä saattaa olla mustia pisteitä. Etusiivissä ulommasta poikkiviirusta suuntautuu siiven ulkosyrjää kohti selkeä keihäänkärkeä muistuttava kuvio. Takasiivessä kuvio ei välttämättä ole yhtä selvä. Siiven tyviosan valkoinen viiru on keskivaiheiltaan leventynyt ja ainakin etusiivessä se yhtyy ulompaan poikkiviiruun. Siipiväli 34–38 mm. Lentävä yksilö näyttää vaalealta.
Lajista tavataan huomattavan usein yksilöitä, joilta puuttuu joko jompikumpi tai molemmat takasiivet.
Ilman tarkempaa tutkailua keihäsmittari muistuttaa kovasti pienempää sukulaistaan vasamamittaria (Rheumaptera subhastata) sekä muutamia raanumittarilajeja (suku Epirrhoe).
Levinneisyys ja lentoaika

Keihäsmittaria tavataan useina alalajeina koko Euroopasta Venäjän poikki Kanadaan ja Yhdysvaltojen itärannikolle ulottuvalla vyöhykkeellä. Suomessa se on yleinen koko maassa pohjoisinta Lappia myöten. Laji lentää kesäkuusta heinäkuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Keihäsmittari viihtyy valoisien metsien laidoilla ja aukkopaikoilla sekä pensaikkoisilla niityillä. Enimmäkseen päivällä lentävänä lajina se tulee harvoin valolle. Se lentää vilkkaasti ja ollessaan laskeutuneena kasvillisuuteen perhonen levittelee siipiään toistuvasti. Vaikka laji onkin yleinen, aikuisia perhosia tavataan yleensä vain yksitellen. Keihäsmittarin toukka elää koivuilla ja pajuilla sekä herukoilla, mustikoilla ja suomyrtillä. Joinakin vuosina lajia on varsin runsaasti, jolloin toukkia pidetään jopa koivun tuholaisena, joskaan vahingot eivät yleensä ole taloudellisesti merkittäviä. Toukka elää ympärilleen keräämänsä lehtikieppiä ja talvehtii maassa kotelona.
Ravintokasvi

Toukka elää erityisesti koivuilla (Betula) sekä pajuilla (Salix).
Aiheesta muualla

Pertti Pakkanen: Suomen Euphyia, Epirrhoe ja Rheumaptera -lajit
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1549034  ARKive: rheumaptera-hastata  BAMONA: Rheumaptera-hastata  BioLib: 52750  BOLD: 19102  CoL: 4S6DH  EoL: 297107  Fauna Europaea: 445179  Fauna Europaea (new): 2f83a435-5f58-45a0-a45d-f7e7da68b114  GBIF: 1977068  iNaturalist: 205039  IRMNG: 10621246  ITIS: 189232  LepIndex: 226776  LoB: 4678  MaBENA: RheumHasta  NatureServe: 2.116290  NBN: NBNSYS0000005867  NCBI: 691601  Observation.org: 9538  Open Tree of Life: 680568  Laji.fi: MX.61940 
Keihäsmittarin toukka amerikkalaisen koivun lehdellä.
Pitcairnsaaret

Pitcairnsaaret (englanniksi Pitcairn Islands, pitcairniksi Pitkern Ailen) on neljästä saaresta (asuttu Pitcairn, asumattomat Oeno Island, Hendersoninsaari ja Ducie Island) koostuva saariryhmä eteläisellä Tyynellä valtamerellä, suurin piirtein Uuden-Seelannin ja Perun välisen matkan puolivälissä. Se on Britannian viimeinen siirtomaa Tyynellämerellä. Sen asukkaat ovat HMS Bountyn kapinallisten ja tahitilaisten jälkeläisiä. Pääsaaren (Pitcairnin) asutuksen syntyhistoriasta on tehty useita kirjoja ja elokuvia. Monen saarelaisen sukunimi on peräisin tuolta aikakaudelta.
Historia

Arkeologit ovat arvelleet, että Pitcairnilla olisi ollut polynesialaista asutusta vielä 1400-luvulla, mutta saari oli asumaton espanjalaisen Pedro Fernández de Quirósin käydessä siellä ensimmäisenä eurooppalaisena vuonna 1606. Saaren löysi englantilainen Philip Carteret vuonna 1767, ja saari nimettiin sen ensimmäiseksi nähneen aluksen miehistöön kuuluvan jäsenen mukaan.lähde?
HMS Bountyn kapinoitsijat ja heidän tahitilaiset kumppaninsa asettuivat saarelle 1790. Bountyn hylky löydettiin uudelleen vuonna 1957 National Geographic Societyn tutkimusmatkalla Bounty Bayn lahdesta. Ensimmäiset asukkaat elättivät itsensä kalastuksella ja maanviljelyllä. Elämä ei ollut kuitenkaan helppoa, ja saarelaisten keskinäiset välit alkoivat heiketä. Murhat, sairaudet ja alkoholismi veivät monia ennenaikaiseen hautaan. Johtohenkilöt John Adams ja Edward ”Ned” Young turvautuivat nyt Raamattuun ja ryhtyivät sen pohjalta luomaan rauhanomaista ihanneyhteisöä. Tahitilaiset kääntyivät kristinuskoon.lähde?
Vuonna 1808 amerikkalainen laiva löysi unohdetut saaret uudelleen. Bounty-laivan kapinallisista oli tällöin elossa enää yksi, joka armahdettiin. Britannia päätti ottaa saaret siirtomaakseen 1838, jolloin sille kirjoitettiin oma perustuslaki. Perustuslaki takaa äänioikeuden kaikille saaren vähintään 18 vuotta täyttäneille asukkaille. Saari oli myös yksi ensimmäisistä Britannian alaisista alueista, joka antoi äänioikeuden myös naisille..
1850-luvun puolivälissä saarella alkoi olla enemmän asukkaita kuin siellä pystyi elämään, joten saarelaiset pyysivät kuningatar Viktorialta apua. Hän tarjosi heille 3. toukokuuta 1856 Norfolkinsaarta, jonne koko saaren 193-henkinen asujaimisto suuntasikin. Puolitoista vuotta myöhemmin 17 heistä palasi Pitcairnille, ja viisi vuotta myöhemmin palasi 27 muuta.lähde?
Vuonna 1886 saarella vieraili adventisti John Tay, ja suurin osa saarelaisista kääntyi seitsemännen päivän adventismiin, joka on siitä lähtien ollut saaren valtauskonto.lähde?
Vuonna 1914 Panaman kanavan avaamisen jälkeen Pitcairn oli Uuteen-Seelantiin matkaavien risteilijöiden suosima pysähdyspaikka, jossa alkoi käydä laivoja viikoittain.
Saaren väkiluku oli suurimmillaan 233 vuonna 1937. Sen jälkeen asukkaita on muuttanut ulkomaille, erityisesti Uuteen-Seelantiin, ja nykyinen väkiluku on alle 60.
Seitsemän Pitcairnilla asuvaa ja kuusi sieltä pois muuttanutta miestä olivat syytettyinä 96 seksuaalirikoksesta nuoria tyttöjä kohtaan. Oikeudenkäynti pidettiin Uudessa-Seelannissa Britannian lakien mukaisesti vuonna 2004. Kuusi miehistä tuomittiin, mukaan lukien saaren päämies Shawn Christian. Syytetyt kiistivät Britannian lakien voimassaolon Pitcairnissa ja väittivät Pitcairnia itsenäiseksi valtioksi. Oikeus hylkäsi väitteen.
Politiikka

Saarilla Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan valtaa edustaa Pitcairnin kuvernööri, jona toimii Britannian Uuden-Seelannin lähettiläs (engl. High Commissioner). Elokuusta 2022 alkaen kuvernöörinä on toiminut Iona Thomas.
Käytännössä saarella valtaa pitää kymmenhenkinen saarineuvosto ja sen puheenjohtaja, josta käytetään arvonimeä pormestari. Pormestari valitaan kolmen vuoden väleinlähde?.
Samaa sukupuolta olevat parit saavat mennä naimisiin Pitcairnilla.
Maantiede

Pitcairn sijaitsee noin 2 170 kilometriä eteläkaakkoon Tahitista. Etäisyys Uuteen-Seelantiin on 5 310 kilometriä ja Panamaan 6 600 kilometriä.
Pitcairnsaaret koostuvat neljästä saaresta, joista yksi, Pitcairn, on asuttu. Muut saaret ovat Oeno Island, Henderson Island ja Ducie Island. Pitcairn ja Henderson ovat tulivuoripohjaisia, Ducie on koralliatolli. Ainoastaan Pitcairnille pääsee veneellä Bounty Bayn kautta.
Talous

Pitcairnilla kasvaa runsaasti hedelmiä ja vihanneksia, kuten sitruunaa, sokeriruokoa, vesimelonia, banaania, jamssia, ananaksia ja papuja. Elannon yhdyskunnalle tuovat kalastus, viljely omiin tarpeisiin ja käsityöt. Rahatuloa saadaan postimerkkien ja hunajan myynnistä ohikulkeville laivoille. Paikallisen hunajan sanotaan olleen kuningatar Elisabet II:n suosiossa. Kauppaa hankaloittaa saarten etäinen sijainti: siellä ei ole lentokenttää eikä satamaa, vaan ohi kulkeville laivoille täytyy mennä veneellä. Muutamat risteilyalukset tekevät parin tunnin pysähdyksen saarella, jolloin turistit pääsevät maihin.
Saarella ei kerätä veroja. Sen sijaan kaikkien fyysisesti kykenevien saarten aikuisten oletetaan osallistuvan tarpeen vaatiessa julkisiin töihin, esimerkiksi teiden ja julkisten rakennusten kunnostukseen sekä vierailevien laivojen rahdin purkuun.
Väestöjakauma

Suurin osa Pitcairnin asukkaista on Bountyn kapinan jälkeläisiä, minkä näkee myös heidän sukunimistään. Suurin osa saarelaisista on seitsemännen päivän adventisteja ja kuuluu adventtikirkkoon. Tästä syystä monet saarelaiset viettävät lepopäivää lauantaisin. Saarella puhutaan pitcairnin kieltä, joka on 1700-luvun englannin ja tahitin pohjalta syntynyt kreolikieli.
Saarella syntyi ensimmäinen lapsi 17 vuoteen syyskuussa 2003. Pitcairn on pyrkinyt houkuttelemaan saarelle asukkaiksi nuoria pariskuntia, mutta tulokset ovat olleet laihoja. Saarille muuttavalta henkilöltä vaaditaan 30 000 dollarin säästöjä sekä riittävästi varallisuutta rakentaa itselleen talo. Vuoteen 2020 mennessä kyselyitä saarelle muuttamisesta oli tullut 700, mutta tästä huolimatta yhtään maahanmuuttoprosessia ei ollut käynnistetty.
Kulttuuri

Pitcairnin kulttuuri on kielen tapaan sekoitus brittiläisiä ja tahitilaisia vaikutteita. Seitsemännen päivän adventistien lähetystyö 1890-luvulla on vaikuttanut vahvasti Pitcairnin kulttuuriin, vaikka vain harva saarelainen harjoittaa nykyisin uskontoa aktiivisesti. Uskonnollislähtöisiä sääntöjä, jotka kielsivät alkoholin käytön, tanssimisen ja julkisen kiintymyksen osoittamisen saarella on sittemmin väljennetty, eikä alkoholinkäyttöä varten enää tarvitse hankkia lisenssejä. Saarella on yksi lisensoitu kahvila ja baari, ja alkoholijuomia ja tupakkaa saa ostaa virallisesta kaupasta. Huolimatta seitsemännen päivän adventilaisuuden dominoivasta asemasta, Pitcairnsaarilla on uskonnonvapaus.
Kulttuuri > Juhlapäivät

Bounty Day (Bounty-päivä), vietetään Bountyn polttamisen ja siteiden kotimaahan katkaisemisen kunniaksi vuosittain 23. tammikuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pitcairn Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Pitcairn Wikimatkoissa
Adamstown
Pitcairnin kartta
Adamstownin kirkko
Pirkkolan liikuntapuisto

Pirkkolan liikuntapuisto on Helsingin keskuspuistossa sijaitseva liikuntapaikkojen keskittymä, johon kuuluu palloilu- ja uimahalli, kuntosali sekä useita eri lajeille tarkoitettuja urheilukenttiä. Se rajoittuu lännessä Hämeenlinnanväylään, pohjoisessa Kehä I:een, idässä Pirkkolaan ja Länsi-Pakilaan ja etelässä Pirkkolantiehen.
Pirkkolan liikuntapuisto on olennainen osa Helsingin Keskuspuistoa, jonne sijoittuvat liikuntapuiston rakennukset palloilu- ja urheilukenttineen ja ulkoilureitteineen. Metsämaastoisen liikuntapuiston pinta-ala on 66 hehtaaria.
Historia

Liikuntapuistosta järjestetyn suunnittelukilpailun voitti vuonna 1959 Kaija ja Heikki Sirenin ehdotus Sammakkomies. Rakentamisen aloittaminen kuitenkin viivästyi, sillä Helsingin kaupunki toivoi Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen sijoittuvan myös alueelle, jolloin valtio olisi osallistunut rakennuskustannuksiin. Kun laitos kuitenkin 1967 päätettiin siirtää Jyväskylän yliopistoon, oli kaupungin rakennettava liikuntapuisto yksin. Kentät valmistuivat 1965–1967 ja uima- ja palloiluhalli 1968. Se oli lähtölaukaus liikuntapuistojen kehittämiselle, joka oli 1960-luvulta lähtien keskeistä Helsingin liikuntapaikkarakentamisessa. Uima- ja palloiluhallin mittavat perusparannukset valmistuivat vuoden 2002 lopussa, minkä jälkeen uimahalli soveltui nyt myös liikuntaesteisille. Julkisivuremontti valmistui 2010.
Pirkkolan urheilupuiston liikuntamahdollisuudet > Ulkoliikuntatilat > Ulkoilu ja lenkkeily

Kuntoradat: kivituhka 3 050 m, pururata 2 930 m (talvisin latu)
Useita eripituisia ulkoiluteitä läpi Keskuspuiston
Reittien varrella voimailupaikkoja
Rullaluistelurata
Pirkkolan urheilupuiston liikuntamahdollisuudet > Ulkoliikuntatilat > Urheilukentät

Yleisurheilukenttä: 6 juoksurataa (tiilimurska), korkeushyppy, pituushyppy- ja heittopaikat.
2 tekonurmipohjaista jalkapallokenttää
Nurmipohjainen jalkapallokenttä
Hiekkapohjainen ulkolentopallokenttä
Talvisin yleisurheilukenttä ja hiekkakentät ovat luisteluratoina
Hiekkakentät ovat valaistuja
Kentän pukusuojat ovat ulkoilijoiden sekä kentän varanneiden käytössä. Suihkumahdollisuus.
Pirkkolan urheilupuiston liikuntamahdollisuudet > Ulkoliikuntatilat > Kenttien kunto- ja voimailusalit

Kuntosali kenttien pukusuojarakennuksessa
Voimailusali kenttien pukusuojarakennuksessa
Pirkkolan urheilupuiston liikuntamahdollisuudet > Ulkoliikuntatilat > Lasten uimalammikko Plotti

Sijaitsee jäähallin vieressä Pirkkolantien puolella.
Hiekkapohjainen uimaranta, veden syvyys noin 1,0-1,5 m
Kesäkaudella uimavalvonta joka päivä klo 10–18
Pukusuojat, suihkut, wc:t
Kioski
Pirkkolan urheilupuiston liikuntamahdollisuudet > Sisäliikuntatilat > Uimahalli

Uima-altaat (3 kpl)
Iso allas 25 x 16 m, syvyys 1,5–4,0
Hyppytelineet 1 m, 3 m, 5 m
Opetusallas 16 x 7 m, syvyys 1,3–1,6 m
Vesiliukumäki, invahissi
Vesivoimistelua, uimakouluja
Lasten allas 9 x 7 m, syvyys 0,30–0,90 m
Altaiden katsomotilat 500 henkilölle
Kesäisin käytössä aurinkoterassi
Invasauna
Solarium
Kokoustilat
Pöytätennispöydät
Kahvila
Pirkkolan urheilupuiston liikuntamahdollisuudet > Sisäliikuntatilat > Kuntosali

Uimahallin kuntosali
Pirkkolan urheilupuiston liikuntamahdollisuudet > Sisäliikuntatilat > Palloiluhalli

Käsipallo
Futsal
Koripallo
Voimistelu
Lentopallo
Kentän koko 40 x 20m
Katsomotilat 500 henkilölle
Pirkkolan urheilupuiston liikuntamahdollisuudet > Jäähallit 1 ja 2

Jääkiekko
Taitoluistelu
Kaukalopallo
Ringette
Halli 1:ssä katsomotilat 1 100 henkilölle
Halli 2 harjoituskäytössä sekä yleisöluistelua
Kioski
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pirkkolan liikuntapuisto Wikimedia Commonsissa
Yleisurheilukenttä
Tekonurmipohjainen jalkapallokenttä
Uima- ja palloiluhalli
Jäähallit
Eliisa Pitkäsalo

| Eliisa Pitkäsalo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1968 Pietarsaari
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Tampereen yliopisto  Turun yliopisto   Jyväskylän yliopisto
Tutkimusalue:  audiovisuaalisuus  monikielisyys  monimediaisuus  multimodaalisuus  kääntäminen  kuvan ja sanan vuorovaikutus  tekstintutkimus  viestintä     kaunokirjallisuus   sarjakuvat
Eliisa Pitkäsalo (s. 1968 Pietarsaari) on suomalainen kääntämisen ja kirjallisuuden tutkija,  Tampereen yliopiston monikielisen viestinnän ja käännöstieteen sekä kääntäjän suomen opintojen yliopisto-opettaja ja  Turun yliopiston monikielisen käännösviestinnän dosentti.  Hän on myös Multimodality in Translation and Interpreting (MULTI) -tutkimusryhmän jäsen ja yhteyshenkilö.
Opinnot ja ura

Eliisa Pitkäsalo valmistui vuonna 1998 filosofian maisteriksi  Jyväskylän yliopistosta  pääaineenaan yleinen kirjallisuus. Sen jälkeen hän työskenteli useita vuosia suomen kielen, kirjallisuuden ja kulttuurin tuntiopettajana, lehtorina ja yliopistonlehtorina Nyugat-magyarországi Egyetem Savaria Egyetemi Központ -yliopistossa (lyhenne NymE SEK, ennen Berzsenyi Dániel Fӧiskola) Szombathelyssä Unkarissa. Tänä aikana Pitkäsalo toimi myös vastuuhenkilönä useissa suomen ja unkarin kieltä sekä suomalaista ja unkarilaista kirjallisuutta ja kulttuuria tarkastelevissa konferensseissa, käänsi unkarilaista  kaunokirjallisuutta, ohjasi käännöshankkeita ja toimitti erilaisia unkariksi käännettyjä suomalaisia teoksia sekä  lyriikkaa ja  novellistiikkaa  esittelevät kaksikieliset valikoimateokset.
Vuonna 2009 Pitkäsalo väitteli filosofian  tohtoriksi nykykulttuurin tutkimuksen oppiaineesta Jyväskylän yliopistosta.  Väitöskirjan aiheena oli  kalevalaiset henkilöhahmot  Johanna Sinisalon romaanissa  Sankarit. Väitöskirja julkaistiin vuonna 2011 muokattuna versiona nimellä Kalevalaiset sankarit nykymaailman menossa: tutkimus Johanna Sinisalon kirjasta Sankarit. Pitkäsalo on aktiivinen tutkija ja on julkaissut runsaasti artikkeleita useilta eri tutkimusalueilta. Tällä hetkellä hän tutkii  sarjakuvan  lukukokemusta sekä oikeudellisten tekstien  visualisoimista ja  saavutettavuutta.
Vuodesta 2011 alkaen Pitkäsalo on työskennellyt Tampereen yliopistossa monikielisen viestinnän ja käännöstieteen suomen opintojen vastaavana yliopisto-opettajana. Vuonna 2017 hän vastaanotti monikielisen käännösviestinnän dosentuurin Turun yliopistosta. Pitkäsalo on ollut myös useiden konferenssien ja symposiumien järjestelijätoimikunnissa, toiminut  suomi toisena ja vieraana kielenä kurssien kouluttajana ja johtajana. Hän vierailee säännöllisesti tutkijan ja opettajan roolissa suomalaisissa ja eurooppalaisissa yliopistoissa. Lisäksi hän edistää työllään Suomen ja Unkarin välistä kieli- ja kulttuuriyhteistyötä.
Jäsenyydet

Unkarin tiedeakatemian julkisyhteisön jäsen 2016–
Kulttuurintutkimuksen seura
Suomen kognitiivisen kielentutkimuksen yhdistys FICLA
Nykysuomen seura
Julkaisut ja toimitteet (valikoima)

Oittinen, Riitta & Eliisa Pitkäsalo. Creating Characters in Visual Narration: Comics and Picturebooks in the Hands of the Translator. Teoksessa Hanne Juntunen, Kirsi Sandberg & Kübra Kocabaş (toim.) In Search of Meaning – Literary, Linguistic, and Translational Approaches to Communication. Tampere Studies in Language, Translation and Literature, Series A5. Tampere: University of Tampere. 101–126. 2018.
Pitkäsalo, Eliisa & Antonio Donato Sciacovelli. ”L`orologio della città di K.” Teoksessa Cinzia Franchi & Antonio Donato Sciacovelli (toim.) Letteratura ungherese, letterature ungheresi. SANGUE E ORO – Collana di studi ungheresi/2. Padova. 253–278. 2018.
Pitkäsalo, Eliisa. Images without words. Focus group as a method of experiencing comics. Teoksessa Catalina Jimenez Hurtado, Anne Ketola & Tiina Tuominen (toim.) Methods for the Study of Multimodality in Translation, edited by. Linguistica Antverpiensia - Themes in Translation Studies 17/2018. 2018.
Pitkäsalo, Eliisa. Ääniä ja liikettä elokuvan ja sarjakuvan hybrideissä. In Nicole Keng, Anita Nuopponen & Daniel Rellstab (toim.) Ääniä, Röster, Voices, Stimmen. VAKKI Publications 8. Vaasa: University of Vaasa. 169–180. 2017.
Pitkäsalo, Eliisa. Conveying Nonverbal Messages in Translated Comics. Teoksessa Sándor Maticsák & László Keresztes (toim.) Folia Uralica Debreceniensia 23. Debrecen: A Debrecen Egyetemi Kiadó. 233–243. 2017.
Pitkäsalo Eliisa & Isolahti Nina (toim.) Kääntäminen, tulkkaus ja multimodaalisuus: Menetelmiä monimuotoisten viestien tutkimiseen. Tampere Studies in Language, Translation and Literature B B3.  Tampere: Tampereen yliopisto 2016. ISBN 978-952-03-0113-2.
Pitkäsalo Eliisa & Pusztay János (toim.) Kaukovertailuja VII. Suomalais-unkarilaisen kontrastiivisen konferenssin esitelmät. Specimina Fennica XVIII. Savariae 2015 ISBN 978-963-9871-59-5.
Pitkäsalo Eliisa & Pusztay János (toim.) Kaukovertailuja VI. Suomalais-unkarilaisen kontrastiivisen konferenssin esitelmät. Specimina Fennica XVII. Savariae 2008.
Pitkäsalo Eliisa (toim.) A képzelet tájai - Mielen maastoja. Valikoima uusinta suomalaista lyriikkaa. Szombathely: BDF 2002. ISBN 963-9290-80-7.
Pitkäsalo Eliisa (toim.) Mókuskerék - Oravanpyörä. Valikoima uusinta suomalaista novellistiikkaa. Szombathely: BDF 2002. ISBN 963-9290-79-3.
Käännökset (valikoima)

Pusztay János (toim.) Kaksitoista kauneinta unkarilaista runoa (A 12 legszebb magyar vers). Badacsonytomaj: NH - Collegium Fenno-Ugricum 2012.