stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gang of Seven Animation

| Gang of Seven Animation |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  yksityinen
Perustettu:  2001
Perustaja:  Tom Tataranowicz
Toimiala:  televisio
Tuotteet:  animaatiot
Kotisivu:  g7animation.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gang of Seven Animation (tunnetaan myös nimellä G7 Animation) on vuonna 2001 Tom Tataranowiczin perustama animaatiostudio. Hän loi yhtiön, joka koostui 1980- ja 1990-luvulla mainetta animaatiosarjojen parissa saaneista; Deborah Zak, Leila Tilghman, Dennis Venizelos, Lou Scheimer, Bernie Wrightson, Bob Kline, Bob Schaefer, Rik Maki, Dick Sebast, Rich Arons ja Ed Wexler.
Tuotanto > Elokuvat

Son of the Mask (2005)
Riemukupla: Tankki täynnä (2005)
Never Say Macbeth (2007)
The Life & Adventures of Santa Claus (201?)
Tuotanto > Televisiosarjat

Lohikäärmeen merkki (2005–2008)
Marcel's Animal Friends (?)
Prätkähiiret (2006–2007)
Gerald Massey

Gerald Massey
Gerald Massey (1828—1907) oli brittiläinen runoilija ja harrastelijaegyptologi, joka esitti muun muassa teorian Horus-jumalan ja kristinuskon Jeesuksen välisistä yhtäläisyyksistä.
Gerald Logan

| Mitalit> Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lontoo 1908 | maahockey |  |
Gerald Logan (29. joulukuuta 1879 – 29. huhtikuuta 1951) oli brittiläinen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän pelasi Lontoon kesäolympialaisissa 1908 Englannin joukkueessa, joka voitti turnauksessa kultaa.
Gianni Amelio

Gianni Amelio vuonna 1992.
Gianni Amelio (s. 20. tammikuuta 1945 San Pietro di Magisano) on italialainen elokuvaohjaaja.
Amelio syntyi Calabriassa, mutta isä muutti Argentiinaan jo pian; poika vietti lapsuutensa lähinnä äitinsä ja isoäitinsä kasvattamana. Hän muutti Roomaan vuonna 1965 ja sai kriitikkojen suosion 1970-luvulla. Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 1982 esitetty Suoraan sydämeen oli kansainvälinen menestys.
Amelion myöhempiä elokuvia ovat Avoimet ovet (1990), Varastetut lapset (1991) ja Lamerica (1994). Hän kuului Cannesin elokuvajuhlien tuomaristoon vuonna 1995. Hän voitti vuonna 1998 teoksellaan Così ridevano (1998) Venetsian Kultaisen leijonan. Lisäksi hän on voittanut muun muassa useita Nastro d’argento -palkintoja, kolme European Film Awardia ja David di Donatellon sekä ollut ehdolla Kultaisen palmun saajaksi.
Helena Ylänen luonnehti Helsingin Sanomissa vuonna 1994 Gianni Ameliota kertojaääneltään teeskentelemättömäksi arkisten aiheiden kuvaajaksi, joka tyylinsä ja italialaisuutensa takia helposti leimataan neorealistiksi mutta on omasta mielestään vain realisti. Yläsen mielestä Amelio on demokraattinen ja antielitistinen elokuvantekijä, joka välttää tarinoissaan helppoja ratkaisuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gianni Amelio Wikimedia Commonsissa
Gianni Amelio Elonetissä.
Gianni Amelio Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Gerald Mohr

| Gerald Mohr |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1914 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 9. marraskuuta 1968 Tukholma, Ruotsi
Puoliso:  Rita Deneau (1939–1957)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1935–1968
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Gerald Mohr (11. kesäkuuta 1914 New York, New York, Yhdysvallat – 9. marraskuuta 1968 Tukholma, Ruotsi) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Mohr opiskeli lääketiedettä Columbian yliopistossa. Mohrin ollessa sairaalassa toipumassa umpisuolileikkauksesta hänen radiossa työskennellyt huonetoverinsa ehdotti hänelle hakeutumista radioalalle. Mohr pääsi mukaan Orson Wellesin johtamaan Mercury Theatreen. Wellesin suosittelemana hän sai ensimmäisen merkittävän elokuvaroolinsa William Wellmanin ohjaamassa elokuvassa Dixie-Daisy ja murhamysteeri (1943). Toisen maailmansodan aikana Mohr palveli Yhdysvaltojen armeijan ilmavoimissa, ja palveluksesta palattuaan hän sai roolin elokuvassa Gilda. Vuosikymmenen lopulla Mohr ajautui B-luokan elokuviin, kun hän teki sopimuksen Lone Wolf -elokuviin. Hänen myöhempiin elokuviinsa kuuluvat muun muassa Invasion USA (1952), My World Dies Screaming (1958) ja Nuorten kapina (1960). Mohrin viimeiseksi elokuvaksi jäi 1968 ensi-iltansa saanut Funny Girl.
Mohrin tunnetuimpiin radiorooleihin kuuluu Philip Marlowe, jota hän esitti 1948–1951. Vierailijana Mohr esiintyi muun muassa kuunnelmasarjoissa Box 13, Escape, Lux Radio Theater ja Our Miss Brooks. Mohr esiintyi kaikkiaan yli 500 radio-ohjelmassa.
Mohr kuoli sydänkohtaukseen Tukholmassa televisiosarjan kuvausten aikana.
Féli Delacauw

Féli Petra Delacauw (s. 4. huhtikuuta 2002) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa 21. heinäkuuta 2022 mennessä kymmenen maaottelua.
Delacauw pelasi Belgian naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran helmikuussa 2021 Saksaa vastaan. EM-kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle alkulohko-otteluissa Ranskaa ja Italiaa vastaan.
Delacauw edusti kotimaassaan Gentiä. Hän siirtyi kesällä 2022 alankomaalaiseen Fortuna Sittardiin.
Gustaf Johannes Winter

Valtiopäivien 1904–1905 rauta­tie­valio­kunnan jäsenet Juuso Hedberg ja Gustaf Johannes Winter.
Gustaf Johannes Winter (13. helmikuuta 1868 Lappeenranta – 31. joulukuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Alho ja H. Vaahersalo.
Winterin vanhemmat olivat kaupunginlääkäri Edvard Winter ja Henrika Kristina Hällström. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin alkeisopistosta 1886, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1888, filosofian maisteriksi 1890, lääketieteen kandidaatiksi 1891 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1894. Winter toimi Sortavalan yleisen sairaalan ylilääkärinä 1895–1918. Suomen sisällissodan aikana Winter oli valkoisten Karjalan armeijan ylilääkärinä. Viimeksi hän toimi yksityislääkärinä Helsingissä vuodesta 1918 alkaen.
Winter oli Sortavalan kaupunginhallituksen jäsen 1910–1914. Hän on aloitteentekijänä, kun Sortavalaan alettiin suunnitella uutta piirisairaalaa 1898, ja osallistui myös ensimmäisten valtakunnallisten laulujuhlien järjestämiseen Sortavalan Vakkosalmen puistossa. Winter rakennutti vuonna 1909 Sortavalan lähelle Tarulinna-nimisen kansallisromanttista tyyliä edustaneen huvilan, jonka suunnitteli arkkitehti Eliel Saarinen.
Winter oli Sortavalan edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.
Viron vapaussodan aikana Winter toimi Viron Avustamisen Päätoimikunnan sairaanhoitoasiain toimikunnan puheenjohtajana ja sairaalan ylilääkärinä.
Winter oli naimisissa vuodesta 1894 Aina Johanna Cederbergin kanssa.
Teoksia > Omalla nimellä

Lisiä epilepsian operativiseen hoitoon: Kaulasympaticus-resektsionista essentielli epilepsiassa. Esitelmä. Eripainos Duodecimistä. Helsinki 1902.
Mitä muutoksia olisi toivottava n. k. yleisten siviilisairaalain lääkärien asemaan nähden: Alustus sairashuone-lääkärien kokouksessa Helsingissä syyskuun 16 päivänä. Helsinki 1903.
Sortavalan yleisestä sairastalosta: Angiotrypsian käyttämisestä kirurgisissa leikkauksissa. Eripainos Duodecimistä. Helsinki 1903.
Teoksia > Nimimerkillä H. Vaahersalo

Ceylon: Kuvauksia ja vaikutelmia tropiikin ihmesaarelta. Matkoja ja seikkailuja 5. Kirja, Helsinki 1925.
Heidi Piiroinen

Heidi Piiroinen (s. 1978 Tampere) on suomalainen valokuvaaja ja elokuvaohjaaja. Hän työskentelee lehtikuvaajana Helsingin Sanomissa ja hänet on palkittu useasti suomalaisessa Vuoden lehtikuvat -kuvajournalismikilpailussa.
Piiroisen ja toimittaja, kirjailija Kimmo Oksasen teos Ohikuljetut – Erään kerjäläisperheen tarina seuraa 10 vuoden ajan Romanian Transilvaniasta kotoisin olevan romanilaisperheen elämää Suomessa, Romaniassa, Kreikassa, Virossa ja Ranskassa.
Opiskelu

Piiroinen on opiskellut Turun taideakatemiassa taiteiden kandidaatiksi vuosina 1998-2002. Piiroinen on opiskellut myös Lahden muotoiluinstituutissa vuosina 2002-2004. Vuodesta 2015 alkaen Piiroinen opiskeli vuoden ajan Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Hän dokumentoi jokapäiväistä elämäänsä Kaliforniassa yksityisnäyttelyynsä Left Coast.
Palkinnot ja tunnustukset

Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 2019
PHMUSEUM 2019 Mobile Photo Prize winner
Vuoden kaunein kirja 2018
Vuoden lehtikuva vuosina 2009 ja 2013
Vuoden kansallinen reportaasi 2009
Teokset

Black Hole Mama 2016
Left Coast 2017
The Invisibles- Ohikuljetut – erään kerjäläisperheen tarina (WSOY) 2018
Losing Greenland
The End of Love 2019
Muslim Hipsters 2019
HMS Foxhound (H69)

| HMS Foxhound |
| --- | --- |
 HMS Foxhound

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Brown and Company, Clydebank
Kölinlasku:  21. elokuuta 1933
Laskettu vesille:  12. lokakuuta 1934
Palveluskäyttöön:  6. kesäkuuta 1935
Poistui palveluskäytöstä:  Kanadan laivastolle 8. helmikuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 427,5 t (standardi) 1 971,1 t (max)
Pituus:  100,3 m
Leveys:  10,1 m
Syväys:  3,3 m
Koneteho:  38 000 hv
Nopeus:  35,5 solmua (65,7 km/h)
Miehistöä:  145
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4,7" Mk XII -tykkiä CP Mk XVII -asennuksina 2 × nelipiippuista Vickers .50" Mk I -ilmatorjuntakonekivääriä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea 1 × kisko, jolla 20 syvyyspommia
HMS Foxhound (viirinumero H69) oli Britannian kuninkaallisen laivaston F-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus siirrettiin 1944 Kanadan laivastolle ja se nimettiin HMCS Qu'Appelleksi.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1932 laivasto-ohjelmassa John Brown and Companylta Clydebankista, missä köli laskettiin 21. elokuuta 1933. Alus laskettiin vesille 12. lokakuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 6. kesäkuuta 1935. Valmistuskustannukset olivat 247 234 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin F-luokan hävittäjistä muodostettuun Kotilaivaston 6. hävittäjälaivueeseen, joka numeroitiin toukokuussa 1939 uudelleen 8. hävittäjälaivueeksi. Marraskuusta 1936 tammikuuhun 1937 alus partioi Vigon ja Corunnan edustalla. Se siirrettiin 16. tammikuuta Sheernessin telakalle.
Alus vapautui 13. helmikuuta telakalta, minkä jälkeen se aloitti partioinnin Gibraltarilta sekä valvoi Biskajanlahden satamia toukokuusta kesäkuuhun. Alus palasi Biskajanlahdelle elokuussa, kunnes se siirrettiin 27. lokakuuta Chathamin telakalle. Alus vapautui 30. joulukuuta telakalta, minkä jälkeen se aloitti partioinnin Gibraltarin ja Oranin välillä. Alus palasi maaliskuussa 1938 kotivesille.
Alus kolaroi 22. syyskuuta matkalla Rosythistä Invergordoniin sukellusvene HMS Seahorsen kanssa. Alus kärsi vain lieviä vaurioita, mutta se joutui telakalle tarkastettavaksi. Vauriot korjattiin 10. marraskuuta - 12. joulukuuta Sheernessin telakalla.
Palvelus > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan alkaessa alus määrättiin laivueen mukana Kotilaivastoon suojaamaan raskaita pinta-aluksia. Se upotti 14. syyskuuta 1939 Irlannin luoteispuolella sisaralustensa HMS Faulknorin ja HMS Firedraken kanssa Saksan laivaston sukellusveneen U-39 syvyyspommein (58°32′N, 11°49′W). Alukset pelastivat merestä 43 sukellusveneen miehistönjäsentä.
Palvelus > Toinen maailmansota > 1940

Alus saattoi 4. tammikuuta 1940 miinaan ajaneen taistelulaiva HMS Nelsonin Loch Ewestä Portsmouthiin. Se pelasti 11. helmikuuta ruotsalaisen rahtilaivan Oranian miehistön Shetlannista lounaaseen.
Alus määrättiin 8. huhtikuuta Kotilaivastossa tukemaan Norjan taisteluita. Alus osallistui Narvikiin toiseen taisteluun, jossa se upotti HMS Cossackin kanssa Saksan laivaston hävittäjän Z12 Erich Giesen. Alus määrättiin 1. toukokuuta saattamaan taistelulaiva HMS Warspite Gibraltarille. Se suojasi 8. toukokuuta risteilijöitä HMS Glasgow ja HMS Berwick, jotka kuljettivat merijalkaväkeä Islantiin. Tehtävästä vapauduttuaan alus oli Islannissa jonkin aikaa levossa.
Alus suojasi 5. kesäkuuta taisteluristeilijöitä HMS Renownin ja HMS Repulsen, kun ne etsivät kahta ilmoitettua Saksan laivaston alusta Färsaarten ja Islannin väliseltä merialueelta. Etsintä keskeytettiin 8. kesäkuuta ja osasto määrättiin palaamaan Scapa Flowhun, jossa Foxhound määrättiin siirtymään laivueen mukana Force H:hon.
Operaatio Catapultissa alus suojasi 2. heinäkuuta 8. ja 13. hävittäjälaivueiden kanssa lentotukialus HMS Ark Royalia, taistelulaivoja HMS Resolutionia ja HMS Valiantia sekä risteilijöitä HMS Arethusaa ja HMS Enterpriseä Oranin edustalle, jossa seuraavana päivänä joko neuvottelemalla saamaan Ranskan laivaston komentaja luovuttamaan aluksensa tai tuhoamaan ne. Seuranneessa taistelussa Oranissa ollut Ranskan laivasto tuhoutuu lähes kokonaan. Alus suojasi 6. heinäkuuta vaurioituneen Ranskan laivaston taistelulaivan Dunkerquen lopulliseksi tuhoamiseksi tehtyä operaatio Leveriä.
Alus suojasi 8.heinäkuuta operaatio MA5:ssä 8. ja 13. Hävittäjälaivueiden kanssa Force H:n raskaita pinta-aluksia hyökättäessä Cagliarille Sardiniassa (operaatio MA5). Operaatio kuitenkin peruutettiin, kun alukset joutuivat Majorcan eteläpuolella ilmahyökkäykseen. Se oli 31. heinäkuuta operaatio Crushissa suojaamassa hyökkäystä Cagliarille. Alus siirrettiin 4. elokuuta Force H:hon mukana Britteinsaarille. Alus siirrettiin huollettavaksi Sheernessin telakalle, josta se palasi palvelukseen lokakuussa Gibraltarille Force H:hon.
Alus suojasi 9. marraskuuta operaatio Crackissä hyökkäystä Cagliarille. Se suojasi 15. marraskuuta hyökkäystä Algherolle, kun HMS Argus toimitti operaatio Whitessa lentokoneita Maltalle. Alus liitettiin 20. marraskuuta Gibraltarilta Länsi-Afrikkaan menevään saattueeseen. Alus joutui 29. marraskuuta jäämään propulsiojärjestelmässä ilmenneiden ongelmien vuoksi Takoradiin, mistä se palasi joulukuussa Gibraltarille.
Palvelus > Toinen maailmansota > 1941

Alus suojasi 7. tammikuuta 1941 operaatio Excessiä. Se suojasi 31. tammikuuta operaatio Picketissä Dirson patoa vastaan hyökännyttä osastoa. Alus lähti 6. helmikuuta Force H:n mukana Atlantille Gibraltarilta länteen saattueessa HG53. Yöllä osasto aloitti paluumatkan Välimerelle. Osasto pommitti 9. helmikuuta operaatio Grogissa Genovan satamaa, jossa neljä alusta upposi ja 18 muuta vaurioitui. Samalla Ark Royalin lentokoneet iskivät Livornoon ja La Spezian satamiin. Merellä ollut Italian laivasto pyrki taistelukosketukseen, mutta huono sää esti yhteenoton. Osasto palasi 11. helmikuuta Gibraltarille.
Alus suojasi 25. maaliskuuta Luoteisen reitin alueella HMS Eclipsen kanssa saattuetta WS7, mistä ne erkanivat 28. maaliskuuta liittyäkseen Force H:hon Gibraltarilla. Foxhound lähti 30. maaliskuuta risteilijä HMS Sheffieldin sekä 8. hävittäjälaivueen kanssa pysäyttääkseen Vichyn Ranskan laivaston saattueen, jota ei kuitenkaan kohdattu. Paluumatkalla osasto joutui Vichyn Ranskan ilmavoimien hyökkäykseen. Alus määrättiin HMS Duncanin kanssa suojaamaan saattuetta WS7, johon ne liittyivät 1. huhtikuuta. Alukset erkanivat 4. huhtikuuta saattueesta saavuttuaan Freetowniin.
Alus etsi 6. huhtikuuta muiden Force H:n alusten kanssa ilmoitettuja saksalaisia kaappareita. Seuraavana päivänä alus liittyi Duncanin ja HMS Videtten kanssa uudelleen saattueeseen WS7. Se pelasti samana päivänä merestä kolme rahtilaiva Umonan eloonjäänyttä (07°25′N, 13°55′W). Saksan laivaston sukellusvene U-124 oli 30. maaliskuuta upottanut aluksen 90 merimailia Freetownista luoteeseen. Se erosi 9. huhtikuuta saattueesta palatakseen Gibraltarille.
Alus upotti 18. kesäkuuta sisaralustensa kanssa sukellusvene U-138:n syvyyspommein Cadizista länteen (36°04′N, 07°29′W). Se pysäytti 23. kesäkuuta 8. laivueen kanssa Saksan laivaston huoltoalus Alstertorin (41°22′N, 13°10′W), jonka miehistö upotti aluksensa ennen valtausta. Laivue pelasti merestä saksalaisaluksen miehistön ja toimitti sen sotavankeina Gibraltarille. Foxhound suojasi 30. kesäkuuta HMS Fearlessin ja HMS Legionin kanssa lentotukialus HMS Furiousia ja risteilijä HMS Hermionea toimitettaessa lentokonetäydennystä Maltalle operaatio Railway II:ssa.
Alus suojasi 21. heinäkuuta huoltosaattueetta Maltalle, jonne saavuttaessa 25. heinäkuuta se oli miinanraivaajana. Alus siirrettiin operaation päätyttyä huollettavaksi. Se oli edelleen huollossa, kun alus määrättiin Välimeren laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Marraskuussa alus aloitti huollon jälkeiset koeajot. Alus liitettiin 9. joulukuuta Clydessä HMS Gurkhan ja HMAS Nestorin kanssa saattueeseen WS14, mistä se erkani 13. joulukuuta siirtyäkseen laivueeseensa.
Alus oli sukellusveneentorjuntatehtävissä Gibraltarin edustalla varmistaakseen saattue HG76:n turvallisen saapumisen. Alus upotti HMS Croomen,  Gurkhan ja Nestorin kanssa sukellusvene U-127:n (36°28′N, 9°12′W), josta ei löydetty eloonjääneitä.
Palvelus > Toinen maailmansota > 1942

Tammikuussa 1942 alus liittyi Aleksandriassa laivueeseensa tehtävänään saattueiden suojaaminen. Alus suojasi 16. tammikuuta Aleksandriasta Maltalle matkannutta saattuetta MW8B operaatiossa MF3. Parin seuraavan kuukauden aikana se suojasi useita saattueita Port Saidista Maltalle.
Huhtikuussa alus siirrettiin Itäiseen laivastoon Intian valtamerelle. Alus liittyi toukokuussa laivastoon suojaamaan Intian valtamerellä matkaavia saattueita. Kesäkuusta syyskuuhun se oli Simonstowniin sijoitettuna suojaamassa Etelä-Atlantilla ja Intian valtamerellä matkaavia saattueita. Loppuvuodeksi alus siirrettiin Hyväntoivonniemen ympäristössä lisääntyneen sukellusvenetoiminnan vuoksi Kapkaupunkiin.
Palvelus > Toinen maailmansota > 1943

Alus liitettiin 24. maaliskuuta 1942 Freetownissa Hyväntoivonniemen kiertämiseksi saattueeseen WS27, mistä se erkani kaksi päivää myöhemmin Kapkaupungin edustalla. Alus liittyi vielä samana päivänä uudelleen saattueeseen Durbanin edustalla. Se erkani 1. huhtikuuta saattueesta saavuttuaan Aden]iin. Alus palasi takaisin liittyäkseen saattueeseen WS28, johon se liittyi 11. huhtikuuta Kapkaupungin edustalla ja erkani 14. huhtikuuta saavuttuaan Durbaniin.
Toukokuussa alus valittiin muutettavaksi pitkänkantamansaattajaksi, jolloin sukellusveneentorjunta-aseistus oli tarkoitus täydentää. Alus aloitti matkan kotimaahan, mutta se määrättiin paluumatkalla Gibraltarille saattueen suojaustehtäviin. Alus liitettiin 25. toukokuuta Freetowniin matkanneesseen saattueeseen WS30, josta se erkani 29. toukokuuta palaten Gibraltarille. Alus pysyi Gibraltarilla, jossa se liitettiin 26. kesäkuuta Freetowniin matkanneeseen saattueeseen WS31. Alus erkani 4. heinäkuuta saattueesta käydäkseen täydentämässä varastonsa. Alus palasi 6. heinäkuuta saattueeseen, jonka se suojasi Kapkaupunkiin. HMS Rapid vapautti 12. heinäkuuta aluksen tehtävästä, jolloin se erkani saattueesta aloittaen itsenäisen paluumatkan Gibraltarille. Elokuussa alus siirrettiin Britteinsaarille, jossa se sijoitettiin muutostöitä varten Humberin telakalle.
Palvelus > Toinen maailmansota > 1944

Tammikuussa 1944 Foxhoundin siirto Kanadan laivastolle hyväksyttiin. Alus poistettiin palveluksesta 8. helmikuuta 1944. Samana päivänä se luovutettiin Kanadan laivastolle, joka otti sen palvelukseen nimellä HMCS Qu'Appelle. Alus liitettiin osastoon, joka muodostui Kanadan laivaston River-luokan hävittäjistä. Alus poistettiin palveluksesta 27. toukokuuta 1946.
Päälliköt

Aluksen päälliköinä olivat:
Philip Henry Hadow 7. joulukuuta 1937 - 26. tammikuuta 1940
Geoffrey Hendley Peters 26. tammikuuta 1940 - 26. heinäkuuta 1942
Cecil John Wynne-Edwards, DSC 26. heinäkuuta 1942 - 8. helmikuuta 1944
Harmiini

| --- | --- |

Harmiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
7-Metoksi-1-metyyli-9H-pyrido[3,4-b]indoli
Tunnisteet
CAS-numero: 442-51-3
ATC-koodi:  ?
PubChem CID: 5280953
DrugBank: DB07919
Kemialliset tiedot
Kaava: C13H12N2O 
Moolimassa: 212.25 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 261 °C 
Liukoisuus veteen: niukkaliukoinen veteen, etanoliin, kloroformiin ja dietyylieetteriin
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Harmiini  on beetakarboliini ja harmala-alkaloidi. Sitä on monissa kasveissa, eritoten pilviharmikissa ja amazoninajahuaskaliaanissa. Harmiini on MAO-estäjä. Se estää ihmisten monoamiinioksidaasi A:ta (MAO-A) reversibeelisti. Harmiini ei estä monoamiinioksidaasi B:tä (MAO-B). Harmiini tunnetaan myös nimillä banisteriini, telepatiini, leukoharmiini ja yageiini. Suomessa harmiini on luokiteltu laittomaksi huumeeksi.
Käyttö

Harmiini on MAO-estäjä. Se estää ihmisten monoamiinioksidaasi A:ta (MAO-A) reversibeelisti. Harmiini ei estä monoamiinioksidaasi B:tä (MAO-B). MAO-A hajottaa hermostossa serotoniinia, joten harmiinin tai sitä sisältävien kasvien yliannostus voi aiheuttaa hengenvaarallisen serotoniinioireyhtymän.
Harmiinia on paljon amazoninajahuaskaliaanissa, joka on MAO-estäjiensä takia keskeinen ainesosa psykedeelisiä hallusinaatioita aiheuttavassa ayahuascajuomassa. Toinen juoman tärkeä ainesosa on dimetyylitryptamiinia (DMT) sisältävä shamaanikahvikki. DMT on juoman hallusinaatiot aiheuttava ainesosa, mutta nieltynä se hajoaa liian nopeasti päihdyttääkseen, ellei sitä niellä harmiinin tai vastaavanlaisten MAO-A-estäjien kanssa.
Harmiinia on käytetty Parkinsonin taudin hoitoon eri maissa 1920-luvulta 1950-luvulle asti, mutta se korvattiin tehokkaammilla lääkkeillä. Harmiinia on tutkittu masennuslääkkeenä, mutta sitä ei ole koskaan käytetty lääketieteessä tässä tarkoituksessa.
Harmiinia voidaan käyttää pH-indikaattorina sen fluoresoivan vaikutuksen vuoksi. Jos mitattavassa liuoksessa on harmiinia ja sen pH-arvo nousee, harmiini fluoresoi vähemmän.
Historia

J. Fritzche nimesi ja eristi harmiinin ensimmäisenä. Hän eristi sen pilviharmikin siementen akanoista vuonna 1848. Toinen tutkija, Göebel, oli eristänyt rakenteellisesti samanlaisen harmaliinin jo vuonna 1837 samasta kasvilajista. Harmiinin farmakologiaa ei juurikaan tutkittu ennen vuotta 1895. Harmiinin ja harmaliinin rakenteet selvittivät vuonna 1927 Richard Helmuth Fredrick Manske ja kollegat.
Vuonna 1905 kolumbialainen naturalisti ja kemisti Rafael Zerda-Bayón ehdotti nimeä "telepatiini" tuolloin vielä tuntemattomalle ayahuascajuoman hallusinogeeniselle ainesosalle. Telepatiini tulee sanasta "telepatia", sillä Zerda-Bayón uskoi tämän ayahuascajuoman ainesosan aiheuttavan telepaattisia näkyjä. Vuonna 1923 kolumbialainen kemisti Guillermo Fischer-Cárdenas eristi harmiinin amazoninajahuaskaliaanista, joka on tärkeä ayahuascajuoman ainesosa. Hän nimesi aineen telepatiiniksi. Tämä oli kuitenkin vain kunnianosoitus Zerda-Bayónia kohtaan, sillä Fischer-Cárdenas havaitsi telepatiinilla olevan vain lieviä ei-hallusinogeenisia vaikutuksia ihmisissä. Vuonna 1925 Bogotan yliopiston professori Barriga Villalba eristi harmiinia amazoninajahuaskaliaanista. Hän antoi sille nimen "yajéine", joka kirjoitetaan joissain teksteissä muodossa "yageine" (yageiini).
Vuonna 1927 Hoffman-La Rochelle työskennellyt kemisti F. Elger eristi harmiinin amazoninajahuaskaliaanista. Professori Robert Robinsonin avustuksella Elger osoitti harmiinin, joka oli eritetty jo vuonna 1848, olevan identtinen telepatiinin ja yajéine-aineen kanssa. Vuonna 1928 saksalainen farmakologi Louis Lewin eristi harmiinin amazoninajahuaskaliaanista ja nimesi sen banisteriiniksi ("banisterine", tämä tulee Banisteriopsis caapi -kasvin nimestä). Lewinin eristämä "uusi" aine osoittautui kuitenkin pian samaksi kuin jo aiemmin eristetty harmiini.
Aiheesta muualla

HMDB: Harmine (englanniksi)
FooDB: Harmine (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
KEGG: Harmine (englanniksi)
ChemBlink: Harmine (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Harmine (englanniksi)