stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anna Leska
Elämä

Anna Leska syntyi 11. marraskuuta 1910. Hänen veljensä oli lentäjänä ja myöhemmin Puolan kotiarmeijan tiedustelu-upseerina tunnetuksi tullut Kazimierz Leski. Leska hankki 18-vuotiaana lupakirjan purjelentokoneiden ja kuumailmapallojen lentämiseen Varsovan lentokerhossa, ja siirtyi moottorikäyttöisten koneiden pariin vuonna 1939. Kesäkuussa 1939 hän sai lupakirjan RWD 8 -koulukoneen lentämiseen. Saksan hyökättyä Puolaan syyskuussa 1939 Leska määrättiin sotilaspalvelukseen Puolan ilmavoimien esikuntalaivueeseen lentämään yhteyslentoja. Hän lensi myös RWD 13 -koneen toimituslennon, vaikka hänellä oli vain muutama tunti kokemusta yksin lentämisestä. Lopulta hän lensi RWD 13 -koneilla yhteensä 16 lentoa sotilastehtävissä.
Vielä syyskuussa 1939 Leska pakeni saksalaissotilaiden vartioimalta kentältä Puolan ilmavoimien koneella ja lensi Romaniaan, josta hän matkusti Ranskan kautta Englantiin. Siellä hän työskenteli aluksi Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien esikunnassa ja myöhemmin Air Ministryssä. Läpäistyään lentokokeen, joka oli tarkoitettu 250 tuntia lentäneille, hänet värvättiin liittoutuneiden sotilaslentokoneita siirtolentäneihin Air Transport Auxiliary -joukkoihin, vaikka hänen lentokokemuksensa oli vain kymmenesosa vaaditusta.
Leska aloitti siirtolennot Air Transport Auxiliaryn palveluksessa 10. helmikuuta 1941. Hän lensi ilmavoimien koneita tehtailta ja korjauspajoilta niitä käyttäneiden joukkojen kotikentille. Leska siirtolensi kaikkiaan 1 295 konetta, niiden joukossa 557 Supermarine Spitfire -hävittäjää. Hän lensi sodan aikana 93 eri konetyyppiä ja keräsi 1 241 lentotuntia. Kertoman mukaan hänellä oli toisinaan vaikeuksia saada koneita vastaanottavat mieslentäjät uskomaan, että hän oli lentänyt konetta itse. Leska nousi palveluksensa aikana first officeriksi ja toimi komentajana kahdeksan lentäjän ryhmälle.
Leska jatkoi Air Transport Auxiliaryn palveluksessa 31. lokakuuta 1945 asti. Sodan jälkeen hän jäi asumaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan aviomiehensä, kapteeni Mieczysław Daabin kanssa. He palasivat Puolaan vuonna 1977. Leska jatkoi ilmailun parissa myös vanhoilla päivillään ja oli mukana Varsovan veteraanilentäjien kerhon johtokunnassa.
Leska kuoli 87-vuotiaana 21. tammikuuta 1998. Hänet on haudattu Varsovaan Powązkin hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna Leska Wikimedia Commonsissa
Fun House

| Fun House The Stooges |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 7. heinäkuuta 1970
 Tuottaja(t): Don Gallucci
 Tyylilaji: protopunk, hard rock
 Kesto: 36.28
 Levy-yhtiö: Elektra
The Stoogesin muut julkaisut
| The Stooges 1969 | Fun House 1970 | Raw Power 1973 |
Fun House on yhdysvaltalaisen rockyhtye The Stoogesin 7. heinäkuuta 1970 julkaistu albumi. Alkuaan vaatimattomasti menestynyttä levyä pidetään nykyisin rock-klassikkona. Fun Housen musiikki edustaa eräänlaista raivokasta psykedeelisen rockin ja garage rockin välimuotoa.
Mukana on myös jazzvivahteita esimerkiksi kappaleissa ”1970” ja ”Fun House”.
Albumista julkaistiin vuonna 1999 boksi, joka sisälsi kaikki albumisessioiden demot. Albumista julkaistiin vuonna 2005 uusi versio, joka sisältää toisen levyn, jossa on muun muassa demoversioita albumin kappaleista. Samana vuonna se valittiin hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Kappaleet > A-puoli

Down on the Street – 3.43
Loose – 3.34
T.V. Eye – 4.17
Dirt – 7.03
Kappaleet > B-puoli

1970 – 5.15 (tunnetaan myös nimellä ”I Feel Alright”)
Fun House – 7.47
L.A. Blues – 4.57
Vuoden 2005 uudelleenjulkaisun bonus-CD

T.V. Eye (otot 7. ja 8.)
Loose (demo)
Loose (2. otto)
Loose (22. otto)
Lost in the Future (1. otto)
Down on the Street (1. otto)
Down on the Street (8. otto)
Dirt (4. otto)
Slide (Slidin’ the Blues) (1. otto)
1970 (3. otto)
Fun House (2. otto)
Fun House (3. otto)
Down on the Street (Single mix)
1970 (Single mix)
Kokoonpano

Iggy Pop – laulu
Dave Alexander – bassokitara
Ron Asheton – kitara
Scott Asheton – rummut
Steve Mackay – saksofoni
Arvostelut

AllMusic:
Robert Christgau: A–
Pitchfork: 8.9/10
Antipatros (täsmennyssivu)

Antipatros (m.kreik. Ἀντίπατρος, ”kuin isä”; lat. Antipater) on ollut usean antiikin aikaisen henkilön nimi.
Hellenistiset johtajat

Antipatros (n. 397–319 eaa.), makedonialainen kenraali
Antipatros II (k. 279 eaa.), Makedonian kuningas
Antipatros Etesias, Makedonian kuningas vuonna 279 eaa.
Antipatros Derbeläinen
Hellenistiset johtajat > Herodeksen sukua

Antipatros Idumealainen (ensimmäinen vuosisata eaa.), Herodes Suuren isä
Antipatros (k. 4 eaa.), Herodes Suuren poika
Filosofeja

Antipatros Kyreneläinen, kyreneläinen filosofi
Antipatros Tarsoslainen, stoalainen filosofi
Antipatros Tyroslainen (ensimmäinen vuosisata eaa.), stoalainen filosofi
Antipatros Tyroslainen (k. 45 eaa.), stoalainen filosofi
Kirjailijoita

Antipatros Sidonlainen (100-luku eaa.), kirjailija
Antipatros Thessalonikelainen (ensimmäinen vuosisata eaa./jaa.), runoilija
Antipatros (ensimmäinen vuosisata eaa.), lääkäri
Ailios Antipatros eli Antipatros Hierapolislainen eli Aelius Antipater (100/200-luku), kirjailija ja kuvernööri
Lucius Coelius Antipater (100-luku eaa.), annalisti
Antipatros (100-luku), lääkäri
Muita

Antipatros (n. 460), Bostran piispa
Antipatros, Artemidoroksen mainitsema kirjailija
Antipatros Akanthoslainen, grammaatikko (Ptolem. Heph. ap. Phot. Cod. 190; Eustath. ad Hom. Od. xi. p. 453; Aristofanes Av. 1403.)
Antipatros, astrologi tai matemaatikko (Vitruvius ix. 7.)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Antipatros”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ghasem Haddadifar

Ghasem Haddadifar vuonna 2019.
Ghasem Haddadifar (pers. ‏قاسم حدادی‌فر‎, Qāsem Haddādi-Far; s. 12. heinäkuuta 1983 Isfahan) on iranilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 179-senttimetrinen. Hän pelasi koko seurauransa kotimaassaan pääasiassa Zob Ahanin joukkueessa sekä välillä lainalla Sanat Naftissa ja Tractor Sazissa. Hän pelasi Iranin A-maajoukkueessa 19 ottelua vuosina 2010–2014.
Haddadifar pelasi Iranin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran elokuussa 2010. Hän kuului Iranin joukkueeseen MM-kilpailuissa 2014 mutta ei päässyt turnauksessa kentälle.
Hallintovaliokunta

| --- | --- |
 
Rooli:  Valiokunta
Valiokunta
Puheenjohtaja:  Mauri Peltokangas
Valiokunnan sihteeri:  Minna-Liisa Rinne
Puolueet:        kok. (4)       ps. (4)       sd. (4)       kesk. (2)       vihr. (1)       vas. (1)       r. (1) 
Hallinto
Sijainti:  Hallintovaliokunta 00102 Eduskunta
Verkkosivusto
 Valiokunnan verkkosivusto
n k 
Hallintovaliokunta (HaV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä julkisen sektorin hallintoon liittyviä asioita, esimerkiksi laatia mietintö valtioneuvoston tai kansanedustajien hallintoasioita koskevista lakiesityksistä. Valiokunnan käsittelemät aiheet kattavat julkisen sektorin hallinnon valtionhallinnosta kunta-asioihin sekä esimerkiksi poliisiasiat, rajavartiolaitosta koskevat asiat, pelastustoimen, väestöhallinnon, valtion henkilöstöpolitiikan, ulkomaalaisasiat ja kirkollisasiat.
Esimerkkejä hallintovaliokunnan käsittelemistä asioista:
Laki järjestyksenvalvojista
Passilaki
Laki ulkomaanedustuksen korvauksista
Laki poliisin säilyttämien henkilöiden kohtelusta
Ulkomaalaislaki
Laki Kainuun hallintokokeilusta
Valtioneuvoston selonteko keskus-, alue- ja paikallishallinnon toimivuudesta ja kehittämistarpeista - Parempaa palvelua, tehokkaampaa hallintoa
Valiokunnan jäsenet

Hallintovaliokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. Valiokunta kokoontuu neljä kertaa viikossa.
Valiokunnan jäsenet > Jäsenet vaalikaudella 2023–2027

| Jäsen | Jäsen | Puolue | Vaalipiiri |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Hänninen, JuhaJuha Hänninen | Kokoomus | Oulu |
|  | Kaunistola, MariMari Kaunistola | Kokoomus | Satakunta |
|  | Keto-Huovinen, PihlaPihla Keto-Huovinen | Kokoomus | Uusimaa |
|  | Zyskowicz, BenBen Zyskowicz | Kokoomus | Helsinki |
|  | Lehtinen, RamiRami Lehtinen | Perussuomalaiset | Häme |
|  | Nieminen, MiraMira Nieminen | Perussuomalaiset | Häme |
|  | Peltokangas, MauriMauri Peltokangas | Perussuomalaiset | Vaasa |
|  | Vigelius, JoakimJoakim Vigelius | Perussuomalaiset | Pirkanmaa |
|  | Heinäluoma, EveliinaEveliina Heinäluoma | SDP | Helsinki |
|  | Nikkanen, SakuSaku Nikkanen | SDP | Uusimaa |
|  | Peltonen, EemeliEemeli Peltonen | SDP | Pirkanmaa |
|  | Werning, PaulaPaula Werning | SDP | Kaakkois-Suomi |
|  | Honkonen, PetriPetri Honkonen | Keskusta | Keski-Suomi |
|  | Räsänen, HannaHanna Räsänen | Keskusta | Savo-Karjala |
|  | Alametsä, AlviinaAlviina Alametsä | Vihreät | Helsinki |
|  | Kontula, AnnaAnna Kontula | Vasemmistoliitto | Pirkanmaa |
|  | Ingo, ChristofferChristoffer Ingo | RKP | Vaasa |
Valiokunnan puheenjohtajat

| Puolue | Puolue | Puheenjohtaja | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Keskusta | Eino Siuruainen | 1991 |
|  | Keskusta | Kalevi Mattila | 1991–1992 |
|  | Keskusta | Matti Väistö | 1992–2007 |
|  | Keskusta | Tapani Tölli | 2007–2010 |
|  | Keskusta | Antti Rantakangas | 2010–2011 |
|  | Perussuomalaiset | Jussi Halla-aho | 2011–2012 |
|  | Perussuomalaiset | Pirkko Mattila | 2012–2015 |
|  | Keskusta | Esko Kiviranta | 2015 |
|  | Perussuomalaiset | Pirkko Mattila | 2015–2016 |
|  | Perussuomalaiset | Juho Eerola | 2016–2019 |
|  | Perussuomalaiset | Lulu Ranne | 2019 |
|  | Perussuomalaiset | Riikka Purra | 2019–2022 |
|  | Perussuomalaiset | Mari Rantanen | 2022–2023 |
|  | Perussuomalaiset | Mauri Peltokangas | 2023– |
Aiheesta muualla

Hallintovaliokunnan verkkosivu
Antti Kasvio

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Barcelona 1992 | 200 m vapaauinti |  |
| MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Rooma 1994 | 200 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Rooma 1994 | 400 m vapaauinti |  |
| MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Kultaa | Palma de Mallorca 1993 | 200 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Palma de Mallorca 1993 | 400 m vapaauinti |  |
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Sheffield 1993 | 200 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Sheffield 1993 | 400 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Wien 1995 | 200 m vapaauinti |  |
Antti Alexander Kasvio (s. 20. joulukuuta 1973 Espoo) on entinen suomalainen kilpauimari, maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Kasvio sijoittui 1994 Vuoden urheilija -äänestyksessä toiseksi Jani Sievisen jälkeen. Hän edusti Laaksolahden Viriä.
Ura

Vuonna 1990 Kasvio saavutti nuorten EM-kisoista yhteensä viisi mitalia. Euroopan mestaruuden hän voitti 100 ja 200 metrin vapaauinnissa. 1991 hän oli aikuisten EM-kisoissa 200 metrin vapaauinnissa seitsemäs. Barcelonan olympialaisissa 1992 Kasvio voitti pronssia 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.47,63 ja oli yhdeksäs 400 metrin vapaauinnissa. Pronssi oli Suomen ensimmäinen uinnin olympiamitali 72 vuoteen. Saman vuoden sprintti-EM-kilpailuissa Espoossa hän sai hopeaa 100 metrin sekauinnissa. 4 × 50 metrin sekauintiviestissä Suomi voitti kultaa.
Kasvio voitti Sheffieldin EM-kilpailuissa 1993 kultaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.47,11 ja 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.47,81. Palman lyhyen radan MM-kilpailuissa hän voitti samana vuonna kultaa 200 metrin vapaauinnissa ja hopeaa 400 metrin vapaauinnissa. Rooman pitkän radan MM-kilpailuissa 1994 hän voitti 200 metrin maailmanmestaruuden ajalla 1.47,32 ja oli samalla ensimmäinen suomalainen uinnin maailmanmestari. 400 metrin vapaauinnissa hän sai hopeaa ajalla 3.48,55. Wienin EM-kilpailuissa 1995 hän saavutti pronssia 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.49,24. Atlantan olympialaisissa 1996 hän oli 200 metrin vapaauinnissa alkuerissä neljästoista.
Uintiuransa jälkeen Kasvio on pelannut vesipalloa uintiseura Kuhissa SM-tasolla. Aktiiviaikoinaan hän piti hallussaan Suomen ennätyksiä kaikilla vapaauintimatkoilla 50 metristä 1 500 metriin. Nykyisin hänellä on hallussaan Suomen ennätykset 200–1 500 metrin vapaauintimatkoilla 25 metrin radalla ja 400 metrin vapaauinnissa 50 metrin radalla. Pitkän radan 200, 800 ja 1 500 metrin SE:t rikkoi Matias Koski 2010-luvulla.
Ennätykset > 50 metrin rata

| Matka | Aika | Paikka | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m vapaauinti | 50,68 | Espoo | 1991 |
| 200 m vapaauinti | 1.47,11 | Sheffield | 1993 |
| 400 m vapaauinti | 3.47,81 | Sheffield | 1993 |
| 800 metrin vapaauinti | 8.10,57 | Tampere | 1993 |
| 1 500 metrin vapaauinti | 15.24,69 | Tampere | 1993 |
Ennätykset > 25 metrin rata

| Matka | Aika | Paikka | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m vapaauinti | 48,22 | Tampere | 1998 |
| 200 m vapaauinti | 1.44,14 | Pariisi | 1992 |
| 400 m vapaauinti | 3.41,18 | Pariisi | 1992 |
| 800 metrin vapaauinti | 7.41,65 | Espoo | 1995 |
| 1 500 metrin vapaauinti | 14.46,80 | Kuopio | 1994 |
Perhe

Antti Kasvion isä oli uimari Matti Kasvio ja äiti on uimari Ulla Patrikka. Antti Kasvion isän puolen isovanhemmat olivat uimarit Taisto ja Mila Kasvio. Äidin puolen isovanhemmat Einari Patrikka ja Rauha Patrikka (o.s. Mäkinen) olivat Käkisalmen Uimareiden menestyneimpiä uintiurheilijoita 1930-luvun jälkipuoliskolla. Antti Kasvion tytär Louna voitti kesäkuussa 2021 ensimmäisen Suomen mestaruutensa 400 metrin sekauinnissa.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Kasvio kauhoi pronssia Barcelonassa
Miesten 200 metrin vapaauinnin pitkien ratojen maailmanmestarit
Miesten 400 metrin vapaauinnin pitkien ratojen Euroopan-mestarit
Karim Ansarifard

Karim Ansarifard MM-kilpailuissa 2018.
Karim Ansarifard (pers. ‏کریم انصاری‌فرد‎, Karim Ansāri-Fard; s. 3. huhtikuuta 1990 Ardabīl) on iranilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 186-senttimetrinen. Hän on pelannut seurajoukkueurallaan kotimaansa lisäksi Espanjassa, Kreikassa, Englannissa, Qatarissa ja Kyproksella. Hän on pelannut Iranin A-maajoukkueessa 104 ottelua, joissa hän on tehnyt 30 maalia.
Ansarifard edusti vuosina 2007–2014 Iranin pääsarjassa Saipaa, Persepolista ja Tractor Sazia. Hän oli liigan paras maalintekijä kausilla 2011–2012 ja 2013–2014 ja voitti Tractorin joukkueessa Iranin cupin vuonna 2014. Hän siirtyi vuonna 2014 espanjalaisseura Osasunaan, jossa hän pelasi seuraavalla kaudella 16 Segunda Divisiónin ottelua. Hän siirtyi vuonna 2015 Kreikkaan, jossa hän pelasi Panioniosin joukkueessa 1,5 kauden aikana 44 superliigaottelua ja teki niissä 14 maalia. Seuraavat 1,5 kautta hän edusti Olympiakosia, jossa hän pelasi 34 superliigaottelua ja teki niissä 18 maalia. Kaudella 2016–2017 hän voitti Olympiakosissa liigamestaruuden ja kaudella 2017–2018 hän oli 17 maalillaan liigan toiseksi paras maalintekijä.
Ansarifard edusti kaudella 2018–2019 englantilaisseura Nottingham Forestia ja pelasi mestaruussarjassa 12 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Kaudella 2019–2020 hän edusti Qatarissa Al-Sailiyaa. Hän palasi vuonna 2020 Kreikkaan ja pelasi AEK Ateenan joukkueessa kahden kauden aikana 63 superliigaottelua, joissa hän teki 17 maalia. Kaudella 2022–2023 Ansarifard voitti Omonian joukkueessa Kyproksen cupin ja teki loppuottelun ainoan maalin. Tammikuussa 2024 hän palasi vielä puoleksi vuodeksi Kreikkaan, tällä kertaa Aris Thessalonikin joukkueeseen, jossa hän pelasi 12 superliigaottelua ja teki niissä yhden maalin.
Ansarifard pelasi Iranin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Iranin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran heinäkuussa 2009 ystävyysottelussa Botswanaa vastaan. Hän tuli MM-kilpailuissa 2014 vaihdosta kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi kaksi ensimmäistä ottelua avauskokoonpanossa ja tuli vaihdosta kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa Portugalia ja teki siinä viime hetken tasoitusmaalin. MM-kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa ottelussa. Ansarifard on pelannut 104 A-maaottelua, viimeisimmät Aasian-mestaruuskilpailuissa tammi-helmikuussa 2024. Hän on tehnyt A-maaotteluissaan 30 maalia. Lokakuussa 2019 hän teki neljä maalia MM-karsintaottelussa Kambodžaa vastaan Iranin voittaessa maalein 14–0.
Operaatio Mersad

Operaatio Mersad oli iranilaisten vastahyökkäys Irakin tukeman Mojahedin-e Khalq -järjestön operaatio Forugh Javidan -nimen saanutta hyökkäystä vastaan Irakin–Iranin sodan aikana heinäkuussa 1988. Mojahedin-e Khalq oli iranilainen vasemmistolainen puolisotilaallinen järjestö, joka oli liittoutunut Irakin kanssa. Sen taistelijat aloittivat hyökkäyksen Iraniin Irakista 26. heinäkuuta 1988. Iranilaisten vastahyökkäys alkoi seuraavana päivänä, ja 28. heinäkuuta järjestön taistelijat oli ajettu takaisin suuria tappioita kärsineinä.
Operaatio Mersad jäi yhdeksi sodan viimeisistä suuremmista operaatioista. Maat aloittivat neuvottelut sodan päättämiseksi seuraavassa kuussa, ja 20. elokuuta julistettiin tulitauko.
Tausta

Irakin–Iranin sota oli vuonna 1988 lopuillaan. Irakilaiset olivat heinäkuussa ryhtyneet operaatioihin, joiden tavoitteena oli vallata alueita Iranilta maan painostamiseksi. 22. heinäkuuta oli käynnistetty operaatio Tawakalna ala Allah 4, joka osoittautui menestyksekkääksi. Irakilaiset etenivät noin 50 kilometriä ja ottivat 8 000 vankia. He olivat samalla vallanneet Qasr-e Širinin ja avanneet tien kohti Kermanšahin kaupunkia. Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Javier Pérez de Cuéllar oli kutsunut sodan osapuolet neuvotteluihin New Yorkissa, mutta neuvottelut kariutuivat irakilaisten menestyksistä huolimatta iranilaisten vastahakoisuuteen. Iranilaiset eivät halunneet neuvotella suoraan irakilaisten edustajien kanssa, sillä he pitivät Saddam Husseinin hallintoa laittomana.
Saddamilla oli vielä yksi keino painostaa Irania edelleen. Iranilainen vasemmistolainen Mojahedin-e Khalq -organisaatio eli MKO oli karkotettu Iranista Iranin vallankumouksen jälkimainingeissa ja se oli siirtynyt Ranskan kautta Irakiin. Järjestöstä oli ulkomailla muodostunut puolisotilaallinen kultti, joka teki yhteistyötä Irakin Baath-hallinnon kanssa. Irakissa Iranin uskottiin heikentyneen merkittävästi aikaisempien irakilaisten operaatioiden onnistumisen myötä. Masud Rajavin johtama Mojahedin-e Khalq sai Saddamilta henkilökohtaisen määräyksen aloittaa hyökkäys Iraniin. Saddamin motivaatiot hyökkäykselle eivät ole täysin selvät. Toisaalta hyökkäyksen uskottiin onnistuvan irakilaisten hyökkäysten tapaisesti ja sen toivottiin johtavan avoimeen kapinaan Iranissa. On toisaalta myös mahdollista, että Saddam halusi itse asiassa päästä eroon MKO:sta antamalla sen tuhoutua hyökkäyksessä, jolloin järjestö ei olisi tiellä maan yrittäessä normalisoida suhteitaan Iraniin tulevaisuudessa.
Hyökkäys

Mojahedin-e Khalq ilmoitti hyökkäyksensä alusta 26. heinäkuuta. Järjestön hyökkäyksestään käyttämä nimi oli operaatio Forugh Javidan. Järjestön taistelijat etenivät operaation ensimmäisen vuorokauden aikana kohtaamatta suurempaa vastarintaa. Heidän onnistui vallata Karandin ja Eslam Abad Gharbin kaupungit tiellä kohti operaation tavoitteina olleita Kermanšahia ja Hamadania, josta taistelijat jatkaisivat järjestön mukaan edelleen Teherania. Etenevät taistelijat saivat aluksi haltuunsa suuren määrän sotasaalista ja ottivat runsaasti vankeja. Hyökkäystä vastassa ollut Iranin vallankumouskaartin 27. divisioona kärsi suuret tappiot.
Mojahedin-e Khalqin hyökkäys tyrehtyi taistelijoiden edetessä kohti Hamadania iranilaisten ryhdyttyä 27. heinäkuuta vastahyökkäykseen, jolle iranilaiset antoivat nimen operaatio Mersad. Vastahyökkäystä varten oli koottu suuri 11 divisioonaa ja useita itsenäisiä prikaateja käsittänyt iranilainen armeija. Joukkoja johtivat kenraalit Ali Šahbazi ja Ali Širazi, jotka olivat vastahyökkäystä varten joutuneet käyttämään myös viimeiset panssarivaununsa ja mekanisoidut osastonsa. Hyökkääjät työnnettiin onnistuneesti takaisin lähtöasemiinsa samalla, kun pakenevat yksiköt kutsuivat turhaan tukea Irakin ilmavoimilta. Taistelut olivat päättyneet 28. heinäkuuta mennessä.
Seuraukset

Operaatio Mersad päättyi iranilaisten voittoon. Hyökkäyksessä Iraniin oli kaatunut tuhansia Mojahedin-e Khalqin jäseniä. Järjestö itse tosin väitti vain uudelleenjärjestäytyvänsä uusia hyökkäyksiä varten. Iran syytti hyökkäyksestä irakilaisia, joiden varsinaisia joukkoja ei hyökkäykseen kuitenkaan osallistunut. Iran taipui joka tapauksessa lopulta neuvotteluihin irakilaisten kanssa 6. elokuuta, ja sodan yhteenotot päättyivät tulitaukoon 20. elokuuta.
Mojahedin-e Khalqin taistelijoita.
Kaatuneita Mojahedin-e Khalqin taistelijoita.
Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta

Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta on yksi Helsingin yliopiston 11 tiedekunnasta. Se on Suomen suurin ja vanhin teologinen tiedekunta ja yksi Turun akatemiaan vuonna 1640 perustetusta neljästä kantatiedekunnasta.
Teologisessa tiedekunnassa on perustutkinto-opiskelijoita noin 1 200 ja väitöskirjatutkijoita 200. Tiedekunnan dekaanina toimii professori Antti Räsänen ja varadekaaneina toimivat professori Jutta Jokiranta, yliopistonlehtori Pekka Kärkkäinen ja professori Auli Vähäkangas.
Tiedekunnassa toimii yksi tutkimuksen huippuyksikkö Muinaisen Lähi-idän imperiumit (Suomen Akatemian huippuyksikkönä 2018–2025), joka toimii teologisen tiedekunnan lisäksi humanistisessa tiedekunnassa. Aikaisempia huippuyksiköitä ovat professori Martti Nissisen johtama Pyhät tekstit ja traditiot muutoksessa (2014–2019) ja professori Risto Saarisen johtama Järki ja uskonnollinen hyväksyminen (2014–2019). Akatemiaprofessori Simo Knuuttila johti Filosofisen psykologian, moraalin ja politiikan tutkimuksen tutkimusyksikköä (2008–2013). Aikaisempia huippuyksikköjä ovat olleet muun muassa akatemiaprofessori Heikki Räisäsen johtama eksegetiikan alaa tutkinut Varhaisen juutalaisen ja kristillisen ideologian muotoutumisen tutkimusyksikkö (huippuyksikkönä 2000–2005) sekä Knuuttilan johtama antiikin, keskiajan ja uuden ajan alun aatehistoriaa tutkinut Mielen historian tutkimusyksikkö (huippuyksikkönä 2002–2007).
Maailmanlaajuinen QS World University by Subject -vertailu arvioi vuonna 2023 Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan sijalle 22 teologian ja uskonnontutkimuksen alalta. Vuonna 2022 teologinen tiedekunta saavutti samassa vertailussa sijan 20.
Osastot

Teologisessa tiedekunnassa on viisi osastoa:
Eksegetiikka
Kirkkohistoria
Käytännöllinen teologia
Systemaattinen teologia
Uskontotiede
Henkilöitä

milloin?
Anneli Aejmelaeus, Vanhan testamentin eksegetiikan professori
Lars Aejmelaeus, eksegetiikan emeritusprofessori
Kaarlo Arffman, kirkkohistorian emeritusprofessori
Ismo Dunderberg, Uuden testamentin eksegetiikan professori
Jaana Hallamaa, sosiaalietiikan professori
Markku Heikkilä, käytännöllisen teologian emeritusprofessori
Simo Heininen, yleisen kirkkohistorian emeritusprofessori
Eila Helander, kirkkososiologian professori
Jyrki Knuutila, käytännöllisen teologian professori (ma.)
Simo Knuuttila, teologisen etiikan ja uskonnonfilosofian professori
Heikki Kotila, käytännöllisen teologian professori (k. 2010)
Aila Lauha, kirkkohistorian, erityisesti uusimman ajan kirkkohistorian, professori 1998-2019
Antti Marjanen, gnostilaisuuden ja varhaiskristillisen kirjallisuuden professori
Martti Nissinen, Raamatun ja muinaisitämaisen kirjallisuuden professori
Miikka Ruokanen, dogmatiikan professori
Heikki Räisänen, Uuden testamentin eksegetiikan dosentti
Risto Saarinen, ekumeniikan professori
Jouko Sihvo, kirkkososiologian professori 1989–1996
Raija Sollamo, Raamatun alkukielten professori emerita
Jouko Talonen, kirkkohistorian professori
Kirsi Tirri, uskonnonpedagogiikan professori
Reijo Työrinoja, vs. teologisen etiikan ynnä uskonnonfilosofian professori, systemaattisen teologian professori