stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maaninkavaara (kirja)

| Maaninkavaara |
| --- | --- |

Kirjailija:  Miika Nousiainen
Kansitaiteilija:  Markus Pyörälä
Genre:  romaani
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  351
ISBN:  978-951-1-22853-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maaninkavaara on Miika Nousiaisen vuonna 2009 ilmestynyt toinen romaani.
Maaninkavaara on lukijasta riippuen humoristinen tai tragikoominen romaani, jonka alussa isä Martti valmentaa pojastaan Jarkosta kestävyysjuoksun mestaria. Perhettä kohtaa kuitenkin suru, kun Jarkko katoaa ruotsinlaivalla. Martti ryhtyy valmentamaan tytärtä Heidiä, joka uhrautuu isänsä surun helpottamiseksi. Heidin mielen täyttävät kuitenkin kaverit ja poikaystävä. Koulun talonmiehenä työskentelevä isä ajaa Ladalla vieressä, kun tyttö juoksee koulumatkat, eikä juoksu ole mitään pehmoyhteiskunnan hölkkää. Valmennussuhteen kautta peilautuu Martin koko elämä, ihmissuhteet ja arvot ("maailmassa on yksi pätevä mittayksikkö: ratakierros").
Nousiaisen edellinen teos, Vadelmavenepakolainen, ilmestyi syksyllä 2009 ruotsiksi ja sai molemmin puolin lahtea kiinnostuneita lukijoita, varmaankin juuri aihepiirinsä vuoksi: päähenkilö on kansalaisuustranshenkilö Mikko Virtanen. Mutta samastuminen Virénin ja kumppaneiden jalanjäljissä maailmaan uppoutuneeseen umpisuomalaiseen Marttiin voi ruotsalaisille olla takkuisempaa. Nousiaisen mielestä suomalaisten olisi tulevaisuudessa hyvä ottaakin esimerkkiä heistä.
Tarina kulkee kahden kertojan, isän ja tyttären, kuvakulmina. Teatteri- ja tv-käsikirjoituksia tehnyt Nousiainen oli alkujaan suunnitellut päässä pyörinyttä Maaninkavaara-aihetta televisiosarjaksi.
Teosta on luonnehdittu perusproosan ohella arjesta uudelle tasolla nousevaksi jännittäväksi asetelmaksi, psykologiseksi luotaukseksi yksilöiden erilaisuuden korostamiselle. Nousiaisen oma kokemus juoksemisesta on taustana asiantuntevasti kirjoitetulle tekstille, mutta hän ei kuitenkaan uppoudu asianharrastajan tyyliin urheilukirjoittamiseen, vaan lukukokemus käy yhtä hyvin sillekin, jolle urheilu sinänsä on vierasta. Päähenkilö pudottelee ajatusten helmiä, huumorilla makeutettuna, tyylillisesti Hotakaista lähentyen. Lukupiirissään Kirsi Piha ihmettelee, miten nykymies osaa kirjoittaa miehestä itseironisemmin kuin nainen naisesta, vaikkakin havainnot ovat paikoin vähän kuluneita mutta aina naurattavia.
Kirjan motto "Run on and on/ Run on and on" on Iron Maidenin basistin Steve Harrisin kappaleesta The Loneliness of the Long Distance Runner albumilta Somewhere in Time.
Teos sai Kalevi Jäntin palkinnon 2009. Palkintolautakunnan mukaan "Maaninkavaara kuuluu suomalaisen urheiluhulluuden mainioihin muistomerkkeihin Juhani Peltosen Elmon rinnalle".
Sovitukset

Teoksesta on toteutettu näytelmäsovitus Suomen Kansallisteatterissa (2011), Rovaniemen Teatterissa (2012), Kuopion kaupunginteatterissa (2013) ja Tampereen Työväen Teatterissa (2015).
Kirjasta on suunnitteilla myös joko elokuva tai televisiosarja. Oikeudet on ostanut MRP Matila Röhr Productions Oy
Luulampi (Kouvola)

| Luulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°08′27″N, 26°58′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
Laskujoki:  joki 
Järvinumero:  14.982.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  78,2 m  
Pituus:  220 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  1,532 km  
Pinta-ala:  2,237 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLuulampi 
Luulampi  on Kymenlaaksossa Kouvolassa  Vekarajärven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 220 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Repoveden–Tihvetjärven valuma-alueella (14.98), jonka Naarajärven–Vääräojan valuma-alueeseen (14.982) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 78,2 metriä mpy.
Marie Hrachová

Marie Hrachová (s. 12. marraskuuta 1963 Ostrava) on Tšekkoslovakiaa edustanut, 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa menestynyt pöytätennispelaaja. Hän saavutti sekanelinpelissä MM-hopeaa ja Euroopan-mestaruuden. Kaksinpelissä hän saavutti kahdesti EM-pronssia ja ylsi eurooppalaisittain harvinaisesti olympialaisissa välieriin Soulin olympialaisissa 1988. Hän osallistui toisen kerran olympialaisiin Barcelonassa 1992. Hrachová voitti Euroopan TOP 12 -turnauksen vuonna 1984.
Saavutukset > MM-mitalit

Sekanelinpeli
Hopeaa 1985 (parina Jindřich Panský)
Lähde:
Saavutukset > EM-mitalit

Naisten kaksinpeli
Pronssia 1984, 1992
Naisten nelinpeli
Hopeaa 1986 (parina Bettine Vriesekoop)
Pronssia 1984, 1988
Sekanelinpeli
Kultaa 1986 (parina Jindřich Panský)
Hopeaa 1984 (parina Jindřich Panský)
Naisten joukkuekilpailu
Hopeaa 1988, 1990
Lähde:
Luettelo Calder Cupin voittaneista pelaajista

Tämä Luettelo Calder Cupin voittaneista pelaajista. Jääkiekkopalkinto Calder Cupista on pelattu vuodesta 1937 lähtien. Se on AHL:n mestaruuspalkinto, joka annetaan pudotuspelit voittaneelle joukkueelle.
Luettelossa olevat ovat voittaneet palkinnon pelaajina. Valmentajina, tai muissa tehtävissä palkinnon voittaneita ei luetella tässä. Calder Cup -pokaalissa on kaiverrettuna kahdenkymmenen viimeisimmän voittajajoukkueen pelaajien ja johtoryhmän nimet.
Mako Komuro

Prinsessa Mako
Mako Komuro (jap. 小室 眞子, s. 23. lokakuuta 1991) on Japanin prinssi Fumihiton ja prinsessa Kikon ensimmäinen ja vanhin lapsi, sekä keisari Akihiton ja keisarinna Michikon vanhin lapsenlapsi.
Toukokuussa 2017 julkistettiin, että prinsessa Mako aikoo naida aatelittoman Kei Komuron. Avioliiton myötä prinsessa Makosta tuli kuningasperheen yhdeksäs naispuolinen jäsen, joka luopui kuninkaallisesta asemastaan naidakseen aatelittoman.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mako Komuro Wikimedia Commonsissa
Maxime Laheurte

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Maxime Laheurte 2016 |  Maxime Laheurte 2016 |  Maxime Laheurte 2016 |  |
Maa:   Ranska
Yhdistetty
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Val di Fiemme 2013 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Falun 2015 | joukkuekilpailu |  |
Maxime Laheurte (s. 20. toukokuuta 1985) on ranskalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä.
Laheurte debytoi aikuisten arvokilpailuissa Sapporon MM-kisoissa 2007, jossa hän sijoittui sprintissä kymmenenneksi, normaalikilpailuissa yhdeksänneksitoista ja oli Ranskan kuudenneksi sijoittuneen viestijoukkueen jäsen. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa 35:s ja joukkuekilpailussa neljäs. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 38:nneksi ja joukkuekilpailussa neljänneksi. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa 16:s ja joukkuekilpailussa viides sekä suurmäen kilpailussa 21:s ja joukkuekilpailussa neljäs. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa 15:s ja suurmäessä 25:s. Normaalimäen joukkuekilpailusta Laheurte voitti kultaa yhdessä Ranskan joukkueen kanssa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 17:nneksi, suurmäen vastaavassa 27:nneksi ja joukkuekilpailussa neljänneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sai joukkuekilpailussa pronssia. Suurmäen Gundersen-kilpailussa hän oli neljästoista ja normaalimäen vastaavassa kilpailussa kuudestoista. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli parisprintissä viides. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 11:nneksi ja suurmäen vastaavassa kilpailussa 14:nneksi.
Maailmancupissa Laheurte on kilpaillut kaudesta 2004–2005 lähtien, hän tosin nousi vasta kauden puolivälissä mukaan A-maajoukkueeseen B-maailmancupista. Hänen ensimmäinen kilpailunsa oli 29. tammikuuta 2005 Sapporossa järjestetty yhteislähtö, jossa hän sijoittui kahdenneksikymmenenneksi. Palkintokorokkeelle Laheurte on hiihtänyt kaksi kertaa; hän oli kolmas kaudella 2006–2007 Lillehammerin sprintissä ja Ramsaun yhteislähdössä. Hän sijoittui kauden loppupisteissä viidenneksitoista.
Laheurte lopetti uransa yhdistetyn hiihtäjänä keväällä 2019.
Laheurte kävi Suomessa harjoittelemassa syksyllä vuonna 2012. Kyseessä oli vastavierailu suomalaisten nuorten vierailulle Ranskassa heinäkuussa 2012.
Laheurte edusti Douanes Geradmer -seuraa.
Maxime Lestienne

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 17. kesäkuuta 1992 (ikä 32) 
Syntymäpaikka: Mouscron, Belgia
Pelipaikka: laituri
Pituus: 176 senttimetriä
Seura
Seura: Rubin Kazan
Pelinumero: 10
Junioriseurat
1996–2009: Mouscron
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2010 | Mouscron | 20 | (3) |
| 2010–2014 | Club Brugge | 27 | (3) |
| 2015-2016 | PSV Eindhoven (laina) | 14 | (1) |
| 2016- | Rubin Kazan | 5 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 47 | (7) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21.lokakuuta 2016.
Maxime Lestienne (s. 17. kesäkuuta 1992 Mouscron, Belgia) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laituri. Hän edustaa belgialaista Club Bruggea.
Lestinne aloitti jalkapallon pelaamisen RE Mouscronissa vuonna 1996. Seuran edustusjoukkueeseen hän nousi vuonna 2008. Mouscronin ajauduttua konkurssiin Lestienne siirtyi ilmaisella siirrolla Club Bruggeen 6. tammikuuta 2010, josta hän siirtyi PSV Eindhoveniin ja vuonna 2016 Rubin Kazaniin.
Thomas Gage (dominikaani)

Thomas Gage (1602–1656) oli dominikaanimunkki. Hänen matkansa Amerikan mantereella päättyi paluuseen Englantiin ja uskontokunnan vaihtumiseen. Thomas Gage oli ollut isänsä tahdosta oppilaana Pohjois-Ranskassa sijaitsevassa Pyhän Omerin englantilaisessa jesuiittojen oppilaitoksessa vuodesta 1615 lähtien. Vuonna 1620 Gage siirtyi jatkamaan opintojaan Kastiliassa sijaitsevassa Valladolidin San Gregorion yliopistossa. Viiden opiskeluvuoden jälkeen Gage oli kuitenkin saanut tarpeekseen yliopiston riitaisesta ilmapiiristä ja siellä vallitsevista karuista elinolosuhteista. Gage päätti vaihtaa sääntökuntaa. Vuoden 1625 alussa hänestä tuli Jerezissä sijaitsevan dominikaaniluostarin munkki. Samana vuonna Gage oli jo mukana Uuteen Espanjaan lähtevässä dominikaanien seurueessa, jonka tarkoituksena oli matkustaa Meksikon kautta Filippiineille.
Thomas Gage, joka kirjoitti matkastaan Uuteen Maailmaan teoksen The English-American his Travail by sea and Land: or, a New Survey of the West India's (London: R. Cotes, 1648), oli henkilö, jonka ei toivottu päätyvän Espanjan valloittamiin maihin. Sevillan Casa de Contrataciónin tehtävänä oli valvoa ja estää ulkomaalaisten matkustamien Uuteen maailmaan. Gagen lähtö onnistui munkkitovereiden avustamana.
Thomas Gage saapuu San Juán de Ulúaan

Gage kuvaa syyskuun 12 päivänä 1625 tapahtunutta espanjalaisen laivaston saapumista San Juan de Ulúaan, joka tosin oli saanut kaupunkioikeudet 1615, ja oli siitä lähtien virallisesti ollut Veracruzin Kaupunki:
”Heti maihin astuttuamme huomasimme hyvin juhlalliset valmistelut tapahtumaa varten. Koko kaupunki oli kokoontunut rantaan, siellä olivat valmiudessaan kaikki papit, mukaan luettuina katedraalin papit, kaikkien luostareiden veljeskunnat (joita olivat dominikaanit, fransiskaanit, mercedaarit ja jesuiitat) ristiensä takana seisten, valmiina ohjaamaan  uuden varakuninkaan juhlakulkueen katedraalikirkkoon. Papit ja jesuiitat olivat nopeimmat astumaan maihin, samoin suuri Don, Cerralvon markiisi vaimonsa kanssa. Jotkut tulijoista suutelivat pyhänä pitämäänsä maata, koska intiaanit, jotka aikaisemmin olivat palvelleet epäjumaliaan ja uhranneet paholaiselle, oli saatu käännytetyiksi kristinuskoon. Toiset laskeutuivat polvilleen rukoillakseen lyhyesti Neitsyt Mariaa, toiset taas niitä pyhimyksiä, joita pitivät parhaina. Ja jotkut asettuivat  oikeille paikoilleen ja niihin asemiin, jotka heille oli kulkueessa omissa säännöissään määrätty.”
Thomas Gage kertoo, miten dominikaanit viipyivät vain kaksi päivää San Juan de Ulúassa. Heidän matkansa kävi entisen Veracruzin (nykyinen Antigua) kautta kohden vuoristossa sijaitsevaa Jalapaa ja sieltä edelleen Meksikon Kaupunkiin. Thomas Gage jätti Filippiineille matkaavan dominikaanien joukon.
Gagen kuvaukset matkastaan

Gagen matka Uudessa Maailmassa, ja eläminen Antigua Guatemalassa kesti kaksitoista vuotta. Palattuaan monien vaiheiden jälkeen takaisin Englantiin hän kuvaa vaiheitaan eloisasti vuonna 1645 Lontoossa ilmestyneessä teoksessaan, joka nykyisin tunnetaan parhaiten J. Eric S. Thompsonin toimittamana nimellä Thomas Gage's Travels in the New World. Englantilaiset ja yleensäkin protestanttinen maailma pitivät aikoinaan Thomas Gagen teosta eräänlaisena aikansa latinalaisen Amerikan hakuteoksena. Protestantit eivät juuri luottaneet espanjalaisten omiin kirjoituksiin, paitsi sellaisiin, jotka antoivat epäedullisen kuvan konkistadoreista ja espanjalaisista yleensäkin.
Kotimaahansa Englantiin palattuaan Gage kääntyi fanaattiseksi protestantiksi

Gagen antaman todistuksen perusteella hänen entinen 
koulutoverinsa, Isä Thomas Holland, hirtettiin joulukuussa 1642. Katolilaisuus sai kaksi muutakin marttyyria Gagen toiminnan vuoksi. Isä Arthur Bell, fransiskaani, tuomittiin kuolemaan 1643 syyllistyttyään Gagen omien sukulaisten luona paavilliseen toimintaan. Jesuiitta Peter Wright, joka oli Thomasin veljen Georgen hyvä ystävä, menetti henkensä 1651, koska oli toimittanut messun.
Gagen matkakuvaus valmistelee Englannin suuruutta

Gagen matkakuvausta voidaan pitää paljastusteoksena, jossa valmistellaan Britannian imperiumin suuruutta Espanjan kustannuksella. Oliver Cromwell halusi Gagen Länsi-Intian saarille suuntautuvalle valloitusretkelle, koska oletti Gagen tietävän paljon noista seuduista, vaikka Gagen tiedot koskivat etupäässä Meksikoa ja Guatemalaa. Hispaniolan valloitusyritys epäonnistui surkeasti, vaikka Gage oli Lontoossa vuonna 1648 julkaistussa kirjassaan todistanut espanjalaisten olevan rappeutuneita ja täysin taistelukyvyttömiä, Espanjan siirtomaiden väestön vain odottaessa englantilaisten saapumista ja vapautumista espanjalaisten ikeestä. Gage kuoli Jamaikalla 1656.
Gagen teoksen eräänä johtoajatuksena oli vähätellä espanjalaisten hallintoa Uudessa Maailmassa

Thomas Gage käyttää Bartolomé de las Casasin ja ilmeisesti myös Girolamo Benzonin kirjoituksia aseena yrityksissään saada Englanti valloittamaan osia Uudesta Mantereesta. Gagen teoksen eräänä johtoajatuksena oli kuvata Meksikon ja Keski-Amerikan olot Englannin väliintulolle suotuisina. Hän on harmissaan siitä, että Englanti oli lyönyt laimin tilaisuutensa löytää Amerikan ensimmäisenä. Gage perustelee toimiaan Las Casasin aikaansaamalla espanjalaisvastaisella Musta legenda -mielialalla, joka oikeuttaisi englantilaiset toimimaan espanjalaisia vastaan samalla tavoin kuin nämä olivat toimineet intiaaneja vastaan.
Gagen kirje Sir Thomas Fairfaxille, Englannin ja Walesin sotavoimien komentajalle

Englantiin palattuaan Gage osoittaa kirjeen Sir Thomas Fairfaxille, Cameronin lordille, Englannin ja Walesin sotavoimien komentajalle:
”Oikeus omistaa nuo maat kuuluu ilman muuta niiden alkuperäisille asukkaille, jotka voivat omasta halustaan vapaaehtoisesti kutsua englantilaiset suojelijoikseen riippumatta siitä kenellä heihin on omistusoikeus. Tuon omistusoikeuden he voivat siirtää tai luovuttaa toisille. Otettakoon huomioon se epäinhimillinen teurastus, johon intiaanit aikoinaan syyllistyivät uhratessaan niin paljon järjellisiä olentoja kirotuille epäjumalilleen, josta espanjalaiset saivat riittävän syyn riistää näiltä heidän maansa. Tuota samaa perustetta voidaan vielä paremmalla syyllä käyttää espanjalaisia itseään vastaan, koska he ovat uhranneet niin monta miljoonaa intiaania barbaariselle julmuuden epäjumalalleen niin, että monet väkirikkaat saaret ja laajat alueet mannermaata ovat sen johdosta muuttuneet asumattomiksi kuten Bartolomé de las Casas, espanjalainen Uudessa Maailmassa sijaitsevan Chiapasin piispa on painetuilla teksteillään todistanut olevan. Mutta jotta tämän luontoinen keskustelu päättyisi ja koska Jumala on antanut maan ihmislasten asuttavaksi, ja koska tuossa maanosassa on monia maita, joita eivät vielä ole sen paremmin espanjalaiset kuin intiaanitkaan asuttaneet, niin miksi minun maanmieheni englantilaiset olisivat estettyjä käyttämään hyödykseen sitä minkä Jumala alusta alkaen on määrännyt ihmiskunnan siunaukseksi?
Mutta en häiritse teidän Korkeuttanne enemmillä tähän asiaan liittyvillä tosiasioilla, vaan tarjoan itseäni ja kaikkia heikkoja avujani (millaisia ne sitten ovatkin) käytettäviksi maani hyväksi”.
Manfred Kuschmann

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Manfred Kuschmann vuonna 1974. |  Manfred Kuschmann vuonna 1974. |  Manfred Kuschmann vuonna 1974. |  |
Maa:   Itä-Saksa
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1974 | 10 000 m |  |
|  Hopeaa | Rooma 1974 | 5 000 m |  |
Manfred Klaus Kuschmann (25. heinäkuuta 1950 Coswig – 13. helmikuuta 2002 Halle) oli saksalainen yleisurheilija, joka kilpaili kestävyysjuoksussa. Hän edusti maajoukkuetasolla Itä-Saksaa. Kuschmann voitti kultaa 10 000 metriltä Rooman EM-kisoissa 1974 ja hopeaa 5 000 metriltä samoista kisoista.
Maaningan työväentalo

| Sointula |
| --- | --- |
Osoite:  Kirkkopuistontie 10, 71750 Kuopio
Sijainti:  Kirkonkylä, Maaninka
Valmistumisvuosi:  1911
Purkuvuosi:  1970
Rakennuttaja:  Maaningan Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Korkeus:  4 metriä
Kerrosluku:  1-2
Kerrosala:  267,5 neliömetriä
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maaningan työväentalo Sointula oli Maaningan kunnan (vuodesta 2015 osa Kuopiota) kirkonkylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Maaningan kirkonkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo valmistui rantatontille vuonna 1911, ja sen nimeksi annettiin Sointula. 1920-luvulla yhdistyksen sisällä oli riitoja työväenliikkeen sosialidemokraattisen ja kommunistisen suuntauksen kesken. Yhdistys ilmeisesti kuitenkin oli sosialidemokraattinen. Vuonna 1932 yhdistys kuitenkin lakkautettiin kommunistilakien nojalla, ja Sointula päätyi IKL:n Maaningan osaston haltuun vuosiksi 1932–1945. Jo ennen lakkautusta taloa kohtaan oli tehty ilkivaltaa: keväällä 1930 talon ikkunat, lamput ja irtaimistoa rikottiin.
Vuonna 1934 rekisteröitiin Maaningan kirkonkylän sosialidemokraattinen yhdistys, joka sai vuonna 1945 lunastaa talon takaisin valtion kautta. Talo peruskorjattiin saman tien, ja avustusta korjauksia varten saatiin myös Maaningan kunnalta. Sointula myytiin myöhemmin yksityishenkilölle kesähuvilaksi. Vuonna 1970 se purettiin ja tilalle rakennettiin Sointuranta -niminen rivitalo. Tontti on kuitenkin edelleen Kuopion sosialidemokraattien hallussa.
Toimintaa työväentalolla

Työväentalolle oli Maaningalla tarvetta, sillä Pihtisalmessa vaikutti satojen työläisten yhteisö. Pihtisalmella oli ainakin höyrysaha, joka ilmeisesti työllisti paljon. Sointulan salissa esitettiin näytelmiä kiertävine näyttelijöineen, järjestettiin tansseja, iltamia ja näytettiin elokuvia. Siellä pidettiin myös Kallan osuuskauppajuhlia. Supistettu jatkokoulukin toimi muutamia vuosia Sointulassa. Työväentalo oli nuorison parissa suosittu ajanviettopaikka.
Rakennus

Talon pinta-ala oli 267,5 neliömetriä, ja lisäksi siinä oli kellaritilaa hieman yli 13 neliömetriä. Juhlasalissa oli istumapaikat 165 hengelle sekä näyttämö. Talossa oli myös ravintola, kaksi keittiötä, kaksi asuinhuonetta (toisen lähteen mukaan asuntoja oli neljä), neljä varastoa ja kaksi wc:tä. Talo oli noin neljä metriä korkea ja osin kaksikerroksinen. Vuoden 1945 peruskorjauksen yhteydessä talon vesikatto uusittiin, ulkovuoraukseksi vaihdettiin pystylaudoitus, lattioihin laitettiin niin sanottu rossipohja ja jalusta tuettiin betonipaaluilla.
Manfred Kurzer

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 2004 | 10 m olympiakivääri |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 1990 | 10 m liikkuvamaali |  |
|  Kultaa | Milano 1994 | 10 m olympiakivääri |  |
|  Kultaa | Lahti 2002 | 10 m olympiakivääri, joukkue |  |
|  Hopeaa | Moskova 1990 | 50 m liikkuvamaali |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1998 | 10 m olympiakivääri, joukkue |  |
|  Pronssia | Moskova 1990 | 50 m liikkuvamaali, sekajuoksut |  |
|  Pronssia | Milano 1994 | 50 m villikarju, joukkue |  |
Manfred Kurzer (s. 10. tammikuuta 1970 Berliini) on saksalainen ampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Kurzer voitti Ateenassa 2004 olympikultaa 10 m olympiakiväärillä tuloksella 682,4 (590 + 92,4). Lisäksi hän on voittanut kaksi henkilökohtaista MM-kultaa 10 m liikkuvassamaalissa Moskovassa 1990 ja Milanossa 1994, sekä joukkuemestaruuden samassa lajissa Lahdessa 2002. Lisäksi hänellä on useita himmeämpiä MM-mitaleja.
Tienhaara (albumi)

| Tienhaara Folkswagen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammi–huhtikuu 2007 Ylämyllyn JJ Voice -studio
 Julkaistu: 17. toukokuuta 2007
 Tyylilaji: folk rock
 Kesto: 47.10
 Levy-yhtiö: Pilfink
Folkswagenin muut julkaisut
| Kosmonautti (EP) 2006 | Tienhaara 2007 | Kyläkaupan rappusilla 2008 |
Singlet albumilta Tienhaara
 ”Vapauteen” Julkaistu: 2007
Tienhaara on suomalaisen Folkswagen-yhtyeen kolmas albumi, joka julkaistiin 17. toukokuuta 2007.
Kappaleet

Pitkärannan yö (Säv. & san. Timo Munne)
Volodja tahtoo lentää (Säv. & san. Suonna Kononen)
Vapauteen (- Lennelda priiks -) (Säv. Vjatsheslav Kobrin & Riho Sibul, san. Ott Arder, suom. san. Suonna Kononen)
Tarusa (Säv. Vladimir Krasnovski, san. Nikolai Zabolotski)
Kirje Veikolle (Säv. & san. Timo Munne)
Laulu huoneesta numero 11 (Säv. & san. Timo Munne & Suonna Kononen)
Kelton pojat (- Murka -) (Säv. & san. trad.)
Julia (Säv. Jari Lappalainen, san. Timo Munne)
Joensuun syksyt (Säv. & san. Suonna Kononen)
Valon ja varjojen tanssi (Säv. & san. Suonna Kononen)
Holoda, holoda (Säv. & san. Vladimir Vysotski)
Aski tupakkaa (- Patshka sigaret -) (Säv. & san. Viktor Tsoi, suom. san. Timo Munne)
CCCP (Säv. Jari Lappalainen, san. Timo Munne)
Kokoonpano > Yhtye

Timo Munne – laulu
Suonna Kononen – sähkö- ja akustiset kitarat, laulu, huuliharppu (5, 8), mandoliini (2), urut (2), piano (9)
Joonas Ojajärvi – sähkö- ja kontrabassot, mandoliini (5, 7), taustalaulu
Jari Lappalainen – rummut ja lyömäsoittimet, mandoliini (4, 13), bouzouki (7), kellopeli (2, 6), balalaikka (13)
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Arttu Kunnasto – haitari (4, 7, 13), taustalaulu (6)
Jarmo Kähkönen – taustalaulu (12)
Jari-Jukka Nippala – taustalaulu (6)
Ossi Perälä – klarinetti (13), taustalaulu (6)
Ilkka Vartiainen – pedal steel -kitara (1, 5, 8)
Arvostelut

Desibeli.net:
Aiheesta muualla

Tienhaara discogs.com -sivustolla
Marie Belloc Lowndes

| Marie Belloc Lowndes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. elokuuta 1868 Marylebone, Lontoo, Iso-Britannia
Kuollut: 14. marraskuuta 1947 (79 vuotta) Hampshire, Iso-Britannia
Kansalaisuus:  englantilainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  The Heart of Penelope
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Marie Belloc Lowndes (5. elokuuta 1868 Marylebone, Lontoo – 14. marraskuuta 1947 Hampshire) oli englantilainen kirjailija. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa The Lodger, jonka pohjalta Alfred Hitchcock teki elokuvan Vuokralainen (1926). Lowndesin veli oli kirjailija ja poliitikko Hilaire Belloc ja isänisä Joseph Priestley.