stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lewis Stone

| Lewis Stone |
| --- | --- |
 Lewis Stone vuonna 1923.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lewis Shepard Stone
Syntynyt: 15. marraskuuta 1879 Worcester, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 12. syyskuuta 1953 (73 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä käsikirjoittaja
Puoliso:  Margaret Langham (1907–1917) Florence Oakley (1920–1929) Hazel Elizabeth Wolf (1930–1953)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Lew Lewis S. Stone
Aktiivisena:  1912–1953
Merkittävät roolit:  Zendan vanki Isänmaan ystävä Kymmenen vuoden tuomio Grand Hotel Kuningatar Kristiina Andy Hardy -elokuvasarja
Palkinnot
 Walk of Fame, Hollywood (1960) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Lewis Shepard Stone (15. marraskuuta 1879 Worcester, Massachusetts, Yhdysvallat – 12. syyskuuta 1953 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja teatterinäyttelijä.
Lewisin kulta-aikaa oli 1920- ja 1930-luku, jolloin hän teki tunnetuimmat elokuvansa. Stonen tunnetuimpiin mykkäelokuviin lukeutuvat Zendan vanki (1922), Scaramouche (1923), Kadonnut maailma (1925) ja Isänmaan ystävä (1928), josta hän sai vuonna 1930 Oscar-ehdokkuuden parhaasta miespääosasta. Stone  siirtyi sujuvasti mykkäelokuvasta äänielokuvaan, ja hän jatkoi menestystään esimerkiksi elokuvissa Kymmenen vuoden tuomio (1930) Grand Hotel (1932), Punatukkainen Lilli (1932), Kuningatar Kristiina (1933), Matkalla Singaporeen (1935) sekä Andy Hardy -elokuvasarjassa (1937–1946).
Stone teki paljon yhteistyötä näyttelijöiden Wallace Beeryn ja Lionel Barrymoren sekä ohjaaja Clarence Brownin kanssa. Beeryn kanssa hän teki kolmetoista, Barrymoren kanssa yhdeksän ja ohjaaja Brownin kanssa kymmenen elokuvaa. Mickey Rooneyn kanssa Stone näytteli viidessätoista Andy Hardy -elokuvassa. Greta Garbon kanssa Stone teki seitsemän elokuvaa, enemmän kuin kukaan muu näyttelijä.
Nuoruus

Lewis Shepard Stone syntyi 15. marraskuuta 1879 Worcesterissa, Massachusettsissa Bertrand Stonen ja Philena Heald Ballin lapseksi. Nuoruudessaan Stone oli hyvä ratsastaja ja harrasti lisäksi nyrkkeilyä ja miekkailua. Stonen hiukset alkoivat harmaantua hänen ollessaan 20-vuotias.
Ura > Teatteriura Broadwaylla

Stone taisteli 19-vuotiaana Espanjan–Yhdysvaltain sodassa, jossa hän toimi yliupseerina. Sodan jälkeen Stone alkoi luoda uraa käsikirjoittajana, mutta aloitti pian näyttelemisen. Näytelmä Sidetracked teki hänestä tähden muutamassa kuukaudessa.
Stone sai vVuonna 1912 kuuluisuutta suosituissa näytelmissä The Girl of the Golden West ja The Bird of Paradise, jossa hän näytteli Laurette Taylorin kanssa. Näytelmä sai ensi-iltansa 8. tammikuuta Dalyn teatterissa, ja sitä esitettiin 112 kertaa. The Bird of Paradise tehtiin elokuvaksi vuosina 1932 ja 1951. Stone näytteli teatteriuransa aikana myös näytelmissä The Misleading Lady (1913–1914), Inside the Lines (1915), The Brat (1917) ja Where Poppies Bloom (1918), joka jäi hänen viimeiseksi teatteriroolikseen.
Ura > Mykkäelokuvan romantiikkamies

Stone teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1914 pitkässä lännenelokuvassa The Bargain, joka valittiin 2010 ”kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä” elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Stonen ura keskeytyi ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin hänen piti lähteä palvelukseen. Sodan jälkeen Stone palasi takaisin valkokankaalle, mutta jätti teatterin taakse. Siihen aikaan hänellä oli jo valkoiset hiukset, ja Stone alkoi näytellä romanttisia rooleja, jotka sopivat hänen olemukseensa. Hänen ensimmäinen tunnettu mykkäelokuvaesiintymisensä oli First Nationalin vuoden 1920 Pohjolan samoilijat, joka on säilynyt tähän päivään asti. Elokuvassa hänellä on vastanäyttelijänä Lon Chaney. Stone käsikirjoitti mykkäelokuvan Man’s Desire (1919), jossa hänellä on myös pääosa.
Stone teki vuonna 1921 pääroolit elokuvissa Don’t Neglect Your Wife ja Kultainen paula. Seuraavana vuonna Stonella oli pääosa elokuvassa Zendan vanki (1922) Rudolf Rassendyllinä sekä elokuvassa Scaramouche (1923) Marquis de la Tour d'Azyrina, joissa hänen vastanäyttelijöinään olivat Alice Terry ja Ramón Novarro. Elokuvat kuvattiin uudelleen 1952, ja Stonella on sivuosa molemmissa uudelleenfilmatisoinneissa.
Stonesta tuli Metro-Goldwyn-Mayerin sopimusnäyttelijä vuonna 1924. Seuraavina vuosina MGM piti Stonen kiireisenä. Stonella on yksi pääosista sen ajan suurelokuvassa Kadonnut maailma (1925), jossa oli toisessa pääosassa Wallace Beery. Kadonnut maailma oli vuoden menestyneimpiä elokuvia, ja se valittiin vuonna 1998 National Film Registryyn. Stone näytteli myös mykkäelokuvissa Montmartren tanssijatar (1926), Valkoinen sheikki (1926), Timantti-kuume (1927) ja Kauniin Helenan yksityiselämä (1927). Vuonna 1928 Stone teki pääosan Ernst Lubitschin ohjaamassa draamassa Isänmaan ystävä, joka toi hänelle Oscar-ehdokkuuden vuonna 1930. Elokuva voitti yhden Oscarin ja oli lisäksi ehdokkaana parhaan elokuvan Oscariin. Elokuvassa hänen vastanäyttelijänään oli Emil Jannings. Vuonna 1928 Stone näytteli ensimmäistä kertaa Greta Garbon kanssa elokuvassa Kohtalokas nainen. Stone näytteli elokuvassa vanhempaa tohtoria, perheen ystävää, mutta pari vuotta myöhemmin vuonna 1930 Stone näytteli Garbon rakastajaa elokuvassa Romantiikka, joka sai kaksi Oscar-ehdokkuutta, parhaasta naispääosasta ja parhaasta ohjauksesta ja oli vuoden menestyneimpiä elokuvia. Stone jatkoi vuonna 1929 Garbon kanssa yhteistyötä elokuvassa Erämaan orkideat, ja teki ensimmäisen äänielokuvansa The Trial of Mary Dugan Norma Shearerin kanssa.
Ura > Huippuvuodet äänielokuvissa

Stonelle ei tullut vaikeuksia siirtyä mykkäelokuvista äänielokuviin. Monien muiden mykkäelokuvanäyttelijöiden ura tuhoutui äänielokuvien tullessa.
Stonen rooli suuren menestyksen saaneessa vankilaelokuvassa Kymmenen vuoden tuomio (1930) edisti hänen uraansa. Kymmenen vuoden tuomio oli vuonna 1931 Oscar-ehdokkaana neljässä sarjassa ja sai kaksi palkintoa. Samana vuonna hän esiintyi toisessa MGM:n menestyselokuvassa Romantiikka Garbon kanssa. Menestyksen ansiosta Stone sai rooleja myös muissa menestyselokuvissa MGM:n suurien tähtien rinnalla: Pariisin taikuri (1931) John Gilbertin kanssa, Salaperäinen kerho (1931) Jean Harlow’n kanssa sekä Hänen syntinsä Helen Hayesin kanssa. Garbon kanssa yhteistyö jatkui vuonna 1931 elokuvissa Inspiraatio ja Mata Hari. Stone teki vuonna 1931 yhteensä kymmenen elokuvaa, jotka melkein kaikki menestyivät hyvin. Grand Hotelissa hän näytteli kuudennen kerran Garbon kanssa, Rakkaudenyössä Joan Crawfordin kanssa, Punatukkaisessa Lillissä Jean Harlow’n kanssa sekä Fu Manchun naamiossa Boris Karloffin kanssa.
Stone näytteli tohtori Otternschlagia elokuvassa Grand Hotel, jossa hänellä on kuuluisa repliikki elokuvan lopussa: ”Grand Hotel. Ihmisiä tulee. Ihmisiä menee. Mitään ei koskaan tapahdu.” Stone näytteli vuonna 1933 pääosaa Garbon kanssa elokuvassa Kuningatar Kristiina ja Bette Davisin kanssa elokuvassa Rikoksen varjossa.
Vuonna 1934 Stone näytteli kapteeni Smollettia Victor Flemingin ohjaamassa seikkailuelokuvassa Aarresaari. Jean Harlow’n kanssa yhteistyö jatkui draamakomediassa Vaarallinen nainen ja vuonna 1935 suuren yleisö- että arvostelumenestyksen saaneessa seikkailukomediassa Matkalla Singaporeen. Stonella on sivurooli myös musikaalielokuvassa Tähtilipun alla. Vuonna 1936 Stone näytteli viimeisen kerran Harlow’n kanssa draamaelokuvassa Lentäjän viimeinen urotyö.
Vuonna 1937 Stone sai roolin tuomari James Hardyna Mickey Rooneyn Andy Hardy -elokuvasarjassa. James Hardysta tuli Stonen tunnetuin rooli. Stone näytteli vuosina 1937–1946 tuomari Hardya viidessätoista Andy Hardy -elokuvassa. Vuonna 1937 ilmestyi ensimmäinen elokuva, Nuoruus ja hulluus. Tuomari Hardyn luonne elokuvissa oli ystävällinen, hengellinen ja oikeudenmukainen. Andy Hardy -elokuvia valmistui yhteensä 16, joista viimeinen vuonna 1958.
Andy Hardy -sarjan tunnetuimpia elokuvia ovat Andy Hardy, tyttöjen sankari (1938), Andy Hardy ja viattomuus (1940), Andy Hardyn yksityissihteeri (1941), Andy Hardy nauttii elämästä (1941) ja Andy Hardyn vaaleat huolet (1944). Stone teki tuomari Hardyn ohella muitakin rooleja toisiin elokuviin, kuten Arizonan kauhu (1937), Kersantti Kuubasta (1938) ja Kolme viisasta hullua (1946).
1940-luvun lopussa Stone teki tunnetut roolit elokuvissa Ratkaisun edessä (1948) ja Pelikuningas (1949). Ratkaisun edessä -elokuvassa Stonella olivat vastanäyttelijöinä Spencer Tracy ja Katharine Hepburn.
Ura > Loppuvuodet

1950-luvulla Stone näytteli ennen kuolemaansa vielä muutamissa elokuvissa, kuten kahdessa uudelleenfilmatisoinnissa Scaramouche – säilän sankari (1952) ja Zendan vanki (1952) omista elokuvistaan, jotka hän oli tehnyt 30 vuotta aiemmin Alice Terryn kanssa. Lisäksi hänellä on rooli antologiaelokuvassa It’s a Big Country (1951), jossa näyttelivät myös Ethel Barrymore, Gary Cooper, Van Johnson, Gene Kelly ja William Powell. 1950-luvulla Stone teki merkittäviä rooleja elokuviin Kaupungin avain (1950), Yöstä aamunkoittoon (1951) ja hänen viimeisekseen jäänyt Kaikki veljekset olivat urheita (1953). Hänellä olisi ollut Oliver Larrabeen rooli Humphrey Bogartin, Audrey Hepburnin ja William Holdenin kanssa elokuvassa Kaunis Sabrina, mutta hän ehti kuolla ennen kuvauksia. Oliver Larrabeen rooliin  valittiin Walter Hampden. Sabrina sai ensi-iltansa vuonna 1954.
Koko 41 vuotta kestäneen uransa aikana Lewis Stone näytteli lähes 200 elokuvassa – melkein kaikki MGM:n – ja seitsemässä näytelmässä.
Yksityiselämä ja kuolema > Yksityiselämä

Lewis Stone oli naimisissa kolme kertaa. Ensimmäisen liiton hän solmi Margaret Langhamin kanssa vuonna 1907. Avioliitto päättyi Langhamin kuolemaan kesäkuussa 1917.
Stone meni vihille näyttelijä Florence Oakleyn (oikealta nimeltään Florence Pryor, 1881–1956) kanssa vuonna 1920. He saivat kaksi tytärtä, Virginian ja Barbaran. Heidän avioliittonsa päättyi eroon vuonna 1929.
Stonen kolmas vaimo oli Hazel Elizabeth Wolf. He olivat naimisissa 23 vuotta, vuodesta 1930 aina Stonen kuolemaan saakka.
Yksityiselämä ja kuolema > Kuolema

Stone kuoli sydänkohtaukseen lauantai-iltana 12. syyskuuta vuonna 1953 yritettyään ajaa takaa puutarhassaan riehuneita nuoria.
Stonen hautajaiset pidettiin keskiviikkona 16. syyskuuta hänen kotonaan. Hänen hautajaisiinsa osallistuivat muiden muassa MGM:n johtaja Louis B. Mayer, Jack Cummings, Robert Young, Stonen agentti Fred Fralick, Mickey Rooney, Louis Calhern, Donald Crisp, Otto Kruger, Marjorie Rambeau, Mervyn LeRoy ja Frank Lloyd. Stone vietiin Rosedale-hautausmaalle Los Angelesiin, jossa hänet tuhkattiin. Stonen tuhkat haudattiin Kensico-hautausmaalle Valhallaan, New Yorkiin. Myös Stonen ensimmäinen vaimo Margaret ja Stonen kaksi tytärtä on haudattu Kensicoon.
Muuta

Stone pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan näyttelijänä, jolla oli kaikkien aikojen pisin sopimus yhden studion kanssa. Stone teki sopimuksen vasta perustetun MGM:n kanssa vuonna 1924 ja näytteli studion elokuvissa 29 vuoden ajan aina kuolemaansa asti.
Stone sai 8. helmikuuta 1960 elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle Hollywoodiin osoitteeseen 6526 Hollywood Boulevard.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lewis Stone Wikimedia Commonsissa
Lewis Stone Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lewis Stone Elonetissä.
Lewis Stone NNDB:ssä (englanniksi)
Lewis Stone Internet Broadway Databasessa (englanniksi)
Stone Find a Gravessa (englanniksi)
Lewis Stone Hollywood Walk of Famen sivuilla (englanniksi)
Stone The New York Timesin sivustoilla (englanniksi)
According to the Code (1916)
Stone Bessie Loven kanssa elokuvassa Kadonnut maailma (1925)
Lipophrys

| Lipophrys |
| --- | --- |
 Limakala (Lipophrys pholis
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Blennioidei
Heimo::  Luikerot Blenniidae
Suku::  Lipophrys  Gill, 1896
Lajit
 Katso teksti 
Katso myös
   Lipophrys Wikispeciesissä   Lipophrys Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lipophrys on luikeroiden heimoon kuuluva kalasuku. Theodore Gill kuvasi suvun tieteelle vuonna 1896.
Lajit

Sukuun kuuluu ainakin seuraavat 3 lajia:
Lipophrys heuvelmansi (Charousset, 1986)
Lipophrys pholis (Linnaeus, 1758) – Limakala
Lipophrys trigloides (Valenciennes, 1836)
Loituma Girl

Loituma Girl (tunnetaan myös nimellä Leekspin) on internet-meeminä tunnettu Flash-animaatio, jonka musiikkina on käytetty suomalaisen Loituma-kvartetin debyyttialbumillaan Things of Beauty esittämää versiota Ievan polkka -laulusta. Animaatio ilmestyi internetiin huhtikuun 2006 lopulla ja siitä tuli nopeasti suosittu. Loituma Girl koostuu neljästä kuvasta, joissa Bleach-animen hahmo Orihime Inoue pyörittää pillisipulia tai purjoa, ja sen taustalla soi 27 sekunnin mittainen kohta laulusta. Meemiin sisältyvä osa kappaleesta on Hanni-Mari Autereen improvisaatiota, jonka sanat ovat täysin satunnaisia.
Johanna Kujala

Johanna Kujala (s. 1963)  on suomalainen kauppatieteilijä. Hän toimii yrityksen johtamisen professorina sekä tutkimuksen varadekaanina Tampereen yliopistossa. Hän tutkii sidosryhmäyhteistyötä ja -arvonluontia sekä yritysvastuuta ja -kestävyyttä ja johtaa RESPMAN-tutkimusryhmää.
Teokset

Stakeholder Engagement in a Sustainable Circular Economy: Theoretical and Practical Perspectives (2023). Toimittajat: Kujala, J., Heikkinen, A. & Blomberg, A. (2023), Palgrave Macmillan.
Helander, Nina, Kujala, Johanna, Lainema, Kirsi & Pennanen, Miia 2013. Avaimia asiakasläheisyyteen - Uudistuva verkostomainen palveluliiketoiminta. Tampere: Tampere University Press.
Kujala, Johanna, Myllykangas, Päivi & Sauer Erika (eds.) 2012. Kokemus johtaa! Tampere: Tampere University Press.
Kujala, Johanna & Kuvaja, Sari 2002. Välittävä johtaminen. Sidosryhmät eettisen liiketoiminnan kirittäjinä. (Minding management. Stakeholders as driving force for ethical business.) Helsinki: Talentum.
Linnatuuli

Linnatuuli vuonna 2009.
Linnatuuli on valtatie 3:n päälle rakennettu liikenneasema, joka sijaitsee Janakkalassa noin 20 kilometriä Hämeenlinnasta etelään. Linnatuuli on valmistunut vuonna 1992 ja se on ensimmäinen tien päälle rakennettu liikenneasema Suomessa.
Liikenneasemalla on matkailuneuvonta, Motorest-ravintola, Subway- ja Hesburger-pikaruokaravintolat, K-Market, pankkiautomaatti ja linja-autonkuljettajille ja matkanjärjestäjille oma klubitila.
Linnatuulen lähistöllä on Kernaalanjärvi ja Hakoisten linnavuori.
Javier Cercas

Javier Cercas (2019)
Javier Cercas (s. 1962 Ibahernando, Cáceresin maakunta, Espanja) on espanjalainen kirjailija. Hän on toiminut espanjalaisen kirjallisuuden professorina Gironan yliopistossa vuodesta 1989, sekä työskennellyt 1980-luvulla kaksi vuotta luennoitsijana Illinoisin yliopistossa Urbana-Champaignissa, Yhdysvalloissa. Cercas myös kirjoittaa usein Espanjan laajalevikkisimpiin sanomalehtiin kuuluvan El Paísin katalaaninkieliseen painokseen ja sunnuntailiitteeseen.
Cercasin ensimmäinen teos oli vuonna 1987 julkaistu novellikokoelma El móvil, mutta kuuluisuuteen hän nousi vasta vuoden 2001 menestysromaanillaan Soldados de Salamina. Espanjan sisällissotaan liittyvä romaani ilmestyi suomeksi nimellä Salamiin soturit vuonna 2003. Romaanista on myös tehty elokuvafilmatisointi, joka sai kahdeksan Goya-ehdokkuutta ja palkittiin parhaasta kuvauksesta. La velocidad de la luz suomennettiin vuonna 2007 nimellä Valon nopeus.
Teokset

El móvil (1987)
La obra literaria de Gonzalo Suárez (1994)
El inquilino (1989)
El vientre de la ballena (1997)
Una buena temporada (1998)
Relatos reales (2000)
Salamiin soturit (Soldados de Salamina, 2001)
Valon nopeus (La velocidad de la luz, 2005)
Aiheesta muualla

Soldados de Salamina Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Jeffrey Swann

Jeffrey Swann (s. 24. marraskuuta 1951 Williams, Arizona) on yhdysvaltalainen pianisti.
Swann aloitti pianonsoiton 4-vuotiaana ja opiskeli Alexander Uninskyn johdolla Dallasin Southern Methodist Universityssa. Hän sai Juilliard Schoolista kandidaatin, maisterin ja tohtorin arvot. Siellä hänen opettajiaan olivat Beveridge Webster ja Adele Marcus. Swann sai toisen palkinnon Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa vuonna 1972 ja ensipalkinnon Milanon Dino Ciani -kilpailussa. Hän suoritti myös sävellysopintoja Darius Milhaud'n johdolla Aspenin musiikkijuhlilla, joiden yhteydessä sai ensipalkinnon.
Swann on esiintynyt kotimaansa lisäksi laajalti Euroopan kaupungeissa. Hänen ohjelmistonsa on vaihdellut Johann Sebastian Bachista Pierre Bouleziin ja kattanut esimerkiksi kaikki Ludwig van Beethovenin pianosonaatit. Swann on järjestänyt usein teemakonsertteja ja täydentänyt esityksiään sanallisilla esityksillä ja kuvituksilla. Hän on osoittanut erityistä kiinnostusta aikansa musiikkia kohtaan; hän on esimerkiksi kantaesittänyt Charles Wuorisen toisen pianosonaatin Washington DC:n Kennedy Centerissä ja levyttänyt Music & Arts -yhtiölle moderneja teoksia, kuten Boulez'n kolmannen pianosonaatin. Levytyksiä Swann on tehnyt myös Deutsche Grammophonille ja useille muille levy-yhtiöille.
Swannista tuli vuonna 2007 Dino Ciani -festivaalin ja -akatemian taiteellinen johtaja. Vuosina 2013–2017 hän toimi Pisan Scuola Normale Superioren konserttien taiteellisena johtajana.
Luettelo Pyhärannan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Pyhärannan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pyhärannan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hevospatsas (Hevoskärry) | Ihoden asema, Rauman valtatie 204 | Ihode | 60.9769°N, 21.592°E | Väre, ReinoReino Väre | 1969 |  |  |
| Muualle haudattujen muistomerkki | Kirkon edusta, pohjoispuoli; Kirkkopolku 7-9 (karttalinkki likimääräinen) |  | 60.9471°N, 21.4415°E | Paavilainen, ReijoReijo Paavilainen |  |  |  |
| Sankaripatsas | Pyhärannan kirkon sankarihautausmaa, Kirkkopolku 7-9 |  | 60.9468°N, 21.4409°E | Rosola, YrjöYrjö Rosola | 1948 |  |  |
| Sotaan lähteneiden muistokivi | Suojala, Suojalantie 9 |  | 60.9523°N, 21.4354°E |  | 2011 |  |   |
Johanna Konta

| Johanna Konta |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1991 (ikä 33)
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Tennispelaaja
Pituus:  180 cm
Paino:  70 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2008–
Palkintorahat:  10 008 175 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  4. (17.7.2017)
Turnausvoittoja:  3
Voitot/tappiot:  395–243
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  välierät (2016)
Ranskan avoimet:  välierät (2019)
Wimbledon:  välierät (2017)
Yhdysvaltain avoimet:  4. kierros (2015, 2016)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  88. (1.8.2016)
Voitot/tappiot:  80–80
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Johanna Konta (s. 17. toukokuuta 1991 Sydney, Australia) on englantilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla neljä heinäkuussa 2017. Konta syntyi Australiassa unkarilaisille vanhemmilleen, Gaborille ja Gabriellalle. He muuttivat Englantiin vuonna 2005, ja Konta sai maan kansalaisuuden vuonna 2012. Hän puhuu sekä unkaria että englantia.
Vuonna 2012 Konta pelasi Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Wimbledonissa saatuaan villin kortin. Myös Yhdysvaltain avoimissa hän pelasi pääsarjassa, ja eteni toiselle kierrokselle voitettuaan Tímea Babosin. Vuoden 2015 Yhdysvaltain avoimissa Konta eteni neljännelle kierrokselle, jossa hävisi Petra Kvitoválle. Australian avoimissa 2016 Konta eteni sijoittamattoma pelaajana ensimmäisenä brittinaisena 33 vuoteen Grand Slam -turnauksen välieriin. Hän selviytyi välieriin myös Wimbledonin turnauksessa 2017.
Vuonna 2019 Konta selviytyi Ranskan avointen välierään ensimmäisenä brittinaisena sitten vuoden 1983.
Aiheesta muualla

Johanna Konta WTA:n sivuilla (englanniksi)
Johanna Konta ITF:n sivuilla (englanniksi)
Javier Calleja

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Javier Calleja Revilla
Syntymäaika: 12. toukokuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka: Madrid, Espanja
Pelipaikka: laitalinkki
Pituus: 171 senttimetriä
Seura
Seura: Alavés
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
: Real Madrid
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1998–1999 | Alcalá |  ? | (?) |
| 1999–2006 | Villarreal | 124 | (9) |
| 1999–2000 | → Onda (laina) | 29 | (17) |
| 2006–2009 | Málaga | 104 | (5) |
| 2009–2012 | Osasuna | 46 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 303 | (32) |
Valmennusura
2012–2017: Villarreal (jun.)
2017: Villarreal B
2017–2018: Villarreal
2019–2020: Villarreal
2021: Alavés
2022–: Levante
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Javier Calleja Revilla (s. 12. toukokuuta 1978 Madrid, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän on toiminut lokakuusta 2022 lähtien Levanten päävalmentajana. Calleja oli pelipaikaltaan vasen laitalinkki, jossa hän pelasi hyökkäävässä sekä puolustavassa roolissa.
Ura

Calleja on Real Madridin junioriakatemian kasvatti. Häntä ei kuitenkaan koskaan nostettu edustusjoukkueeseen ja niin hän teki ammattilaisurallaan ensiesiintymisen Alcalán riveissä. Sieltä Calleja siirtyi Villarrealiin, mutta vietti muutaman kuukauden reservijoukkueessa ennen kuin hän siirtyi edustusjoukkueeseen.
Ensiesiintymisensä hän teki Villarrealissa kaudella 1999–2000, kun se pelasi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kauden jälkeen joukkue nousi pääsarjaan. Ensimmäisinä kausinaan Villarrealissa hän oli hyvin tärkeä osa sitä, esimerkiksi kaudella 2001–2002 hän pelasi 35 ottelua ja teki niissä neljä maalia.
5. huhtikuuta 2005 Calleja vaihdettiin vaihdosta kentälle viime hetkillä ja hän pääsi laukomaan rangaistuspotkun kotiottelussa Barcelonaa vastaan. Ottelu päättyi 2–0-kotivoittoon ja Calleja omisti rangaistuspotkusta tehdyn maalin edesmenneelle äidilleen, joka oli kuollut vain tunteja ennen ottelua. Seuraavina kolmena kautena hänen peliaikansa väheni, muun muassa Santi Cazorlan tultua joukkueeseen ja Callejan kärsittyä kaksi vakavaa polvivammaa. Hän pelasi kolmen kauden aikana vain 25 ottelua.
Vuonna 2006 hän siirtyi Málagaan. Callejan tultua joukkueeseen, hän nousi heti avauskokoonpanoon. Toisella kaudellaan Málagassa hän pelasi 38 ottelua ja kauden jälkeen Málaga palasi pääsarjaan kahden vuoden tauon jälkeen.
Kauden 2008–2009 aikana Calleja pelasi lähinnä vasemman laitapuolustajan paikkaa, joukkuetoveri Adriano Rossaton vakavan loukkaantumisen jälkeen. Kauden jälkeen Calleja ilmoitti jättävänsä Málagan.
Kesäkuussa 2009 hän siirtyi Osasunaan 2+1-vuotisella sopimuksella.
Aiheesta muualla

Javier Callejan tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Javier Callejan tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)