stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turo Flink
Elämä ja urheilu-ura > Valmennusura

Flink valmensi vuosina 1970–1981 Jämsänkosken Ilvestä kolmannessa ja toisessa divisioonassa. Vuosina 1982–1983 hän valmensi Äänekosken Huimaa ensimmäisessä divisioonassa. Flink valmensi myös Tampereen Ilvestä kaudet 1985–1986, jolloin Ilves saavutti SM-hopeaa. Vuosina 1987–1988 Flink valmensi Lahden Reipasta mestaruussarjassa. 1990-luvulla yhden syyskauden Flink valmensi Kontulan Urheilijoita 1. divisioonassa.
Elämä ja urheilu-ura > Työura

Flink toimi SPL:n liittokouluttajana vuosina 1975–2006. Hän toimi samanaikaisesti Keski-Suomen piirin piirikouluttajana. Hän oli myös organisoimassa Lahden Reippaalle nappulatoimintaa. Flink työskenteli Jämsänkoskella voimistelunopettajana. Myös hänen veljensä Jarmo Flink on ollut jalkapalloilija.
Flink kuoli 69-vuotiaana Jämsässä 17. joulukuuta 2012.
Saavutukset > Pelaajasaavutukset

Suomen mestaruus 1966 (KuPS), 1967 ja 1970 (Reipas)
SM-hopeaa 1964 (KuPS) ja 1968 (Reipas)
Saavutukset > Valmentajasaavutukset

SM-hopeaa 1985 (Tampereen Ilves)
Marc-Vivien Foé

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Marc-Vivien Foé
Syntymäaika: 1. toukokuuta 1975
Syntymäpaikka: Nkolo, Kamerun
Kuolinaika: 26. kesäkuuta 2003 (28 vuotta)
Kuolinpaikka: Lyon, Ranska
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 188 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1991–1994 1994–1998 1998–2000 2000–2002 2002–2003 | Canon Yaoundé Lens West Ham United Lyon → Manchester City Yhteensä |  ? (?) 85 (11) 38 (1) 43 (3) 35 (9) 201 (24) |
Maajoukkue
| 1993–2003 | Kamerun | 64 (8) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Kamerun.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kamerun.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kamerun.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Maa:   Kamerun> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Mali 2002 |  |  |
| Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  |  |
|  Hopeaa | Ranska 2003 |  |  |
Marc-Vivien Foé (1. toukokuuta 1975 Nkolo, Kamerun – 26. kesäkuuta 2003 Lyon, Ranska) oli kamerunilainen jalkapalloilija.
Peliura

Foé aloitti ammattilaisuransa Canon Yaoundén joukkueessa, joka pelaa Kamerunin pääsarjassa. Maajoukkueessa hän pelasi ensi kerran vuoden 1994 maailmanmestaruuskilpailuissa. MM-kilpailujen suoritustensa ansiosta hän sai sopimuksen RC Lensin kanssa. Lensissä Foé saavutti Ranskan pääsarjamestaruuden vuonna 1998. Manchester United oli tuolloin kiinnostunut hänestä, mutta hänen jalkansa murtui ja sopimus jäi tekemättä. Samasta syystä jäivät pelaamatta vuoden 1998 maailmanmestaruuskilpailut. Kuntouduttuaan hän siirtyi Valioliigaan West Ham Unitediin vuonna 1999.
Vuonna 2000 Foé siirtyi Lyoniin. Samana vuonna hän sairastui malariaan, mutta parani nopeasti ja voitti Ranskan liigacupin 2001 ja pääsarjamestaruuden 2002. Hän palasi Valioliigaan Lyonin lainattua hänet Manchester Cityyn 2002. Vuoden 2002 MM-kilpailuissa hän pelasi Kamerunin kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Kuolema

26. kesäkuuta 2003 Foé lyyhistyi maahan keskiympyrässä 71. minuutilla Confederations Cupin välieräottelussa Kolumbiaa vastaan. Välittömästi aloitetuista elvytystoimista huolimatta Foé kuoli hieman myöhemmin sairaalassa. Ruumiinavauksessa todettiin, että hänellä oli sydänkammion laajentuma, joka aiheutti sydämenpysähdyksen. Lääkäreiden mukaan kyseessä oli synnynnäinen vika.
Foén kuolema sai aikaan lukuisia huomionosoituksia. Thierry Henry omisti omassa välieräottelussaan tekemänsä maalin Foélle kohottamalla sormensa kohti taivasta. Ehdotettiin, että Confederations Cup ja Stade Gerland, stadion jolla välieräottelu pelattiin, nimettäisiin Foén mukaan. Manchester Cityn manageri Kevin Keegan ilmoitti, että joukkue ei tule enää koskaan käyttämään Foén numeroa 23. Myös uuden City of Manchester Stadiumin nimeäminen Foén mukaan oli esillä. RC Lens on nimennyt kadun läheltä stadioniaan Foén mukaan.
Kukkamerta Maine Roadin stadionin edustalla Manchesterissa.
Fluoriboorihappo

| Fluoriboorihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  16872-11-0
PubChem CID:  28118
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HBF4
Moolimassa:  87,818 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön neste
Kiehumispiste:  130 °C (Hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Sekoittuu
Fluoriboorihappo (HBF4) on vahva epäorgaaninen happo. Yhdisteestä käytetään myös nimiä tetrafluoroboorihappo, tetrafluoriboorihappo, fluoboorihappo, boorifluorihappo ja vetytetrafluoroboraatti.
Ominaisuudet

Fluoriboorihappo on vahva happo, joka tunnetaan ainoastaan vesiliuoksen muodossa. Vesiliuoksessa se on protolysoitunut käytännöllisesti katsoen oksonium- ja tetrafluoroboraatti-ioneiksi. Vesiliuoksessa fluoriboorihappo osittain hydrolysoituu, jolloin muodostuu hydroksofluoriboorihappoa. Hydrolysoituminen voi jatkua edelleen, jolloin erilaisten hydroksifluoroboorihappojen jälkeen muodostuu boorihappoa ja vetyfluoridia.
Toisin kuin vetyfluoridi,  fluoriboorihappo ei kykene syövyttämään lasia.
Valmistus

Teollisesti fluoriboorihappoa valmistetaan vetyfluoridin ja boorihapon välisellä reaktiolla.
Fluoriboorihappoa muodostuu myös booritrifluoridin reagoidessa veden kanssa. Tällöin sivutuotteena muodostuu boorihappoa.
Käyttö

Fluoriboorihaposta voidaan käyttää valmistettaessa sen suoloja tetrafluoroboraatteja, desinfektoivana aineena ja sienten torjuntaan käytettävänä aineena.
Fluoriboorihapon ja boorihapon seosta käytetään pinnoitettaessa metalleja tinan ja lyijyn seoksella. Hapot parantavat pinnoitekylvyn sähkönjohtavuutta ja estävät lyijy-ionien lähteenä toimivaa lyijytetrafluoroboraattia hajoamasta lyijyfluoridiksi
Fluoriboorihappoa voidaan käyttää myös katalyyttinä. Fluoriboorihappoa voidaan käyttää valmistettaessa fluorattuja aromaattisia yhdisteitä niin kutsutulla Schiemann-reaktiolla. Fluoriboorihappo muodostaa diatsoniumsuolan kanssa niukkaliukoisen diatsoniumfluoroboraattisuolan, joka kuumennettaessa hajoaa muodostaen fluoratun aromaattisen yhdisteen eli aryylifluoridin.
Turvallisuus

Fluoriboorihappo on voimakkaasti syövyttävä yhdiste ja voi aiheuttaa vakaviakin syövytysvammoja joutuessaan kosketuksiin elimistön kanssa. Hengitettynä yhdiste aiheuttaa yskää ja hengityksen vaikeutumista. Nieltynä fluoriboorihappo aiheuttaa voimakkaita vatsakipuja ja jopa tajuttomuuden. Pitkäaikainen altistuminen aineelle voi aiheuttaa fluoroosin.
Folktribunen

Vuoden 1909 ensimmäisen numeron kansisivu.
Folktribunen oli Helsingissä vuosina 1907–1910 ilmestynyt ruotsinkielinen sosiaalidemokraattinen aikakauslehti.
Alaotsikolla socialdemokratisk månadsskrift ilmestynyt Folktribunen perustettiin Sosialistisen Aikakauslehden ruotsinkieliseksi vastineeksi. Sen julkaisija ja vastaava toimittaja oli Ivar Hörhammer. Toimituskuntaan kuuluivat Ture Janson, Georg W. Johansson ja Yrjö Sirola sekä myöhemmin K. H. Wiik ja Edvard Gylling. Folktribuneniin kirjoittivat myös Runar C. Öhman, Arvid Mörne, Gunnar Castrén ja Ola Castrén. Lehden tarkoituksena oli käsitellä ajankohtaisia taloudellisia ja sosiaalisia kysymyksiä sekä toimia suomen- ja ruotsinkielisen työväenliikkeen yhdyssiteenä. Sosialistiseen Aikakauslehteen verrattuna Folktribunenissa oli melko vähän teoreettisia artikkeleita, mutta sen sivuilla näkyivät ruotsinkielisen työväenliikkeen revisionistiset piirteet. Lehti julkaisi myös kaunokirjallisuutta sekä kirjallisuusarvosteluja ja kirjaesittelyjä. Levikki jäi alle tuhannen tilaajan ja ilmestyminen muuttui epäsäännölliseksi, kunnes lehti lakkasi vuoden 1910 syksyllä.
Aiheesta muualla

Folktribunen digitoituna kansalliskirjastossa
Focke-Wulf Fw 58 Weihe

| Focke-Wulf Fw 58 Weihe |
| --- | --- |

Tyyppi:  koulu- ja yhteyskone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Focke-Wulf
Ensilento:  kesä 1935
Esitelty:  1937
Valmistusmäärä:  ~2000 
Focke-Wulf Fw 58 Weihe oli Focke-Wulf-tehtaan pääsuunnittelijan Kurt Tankin Saksan ilmailuministeriön vaatimusten pohjalta suunnittelema koulu- ja yhteyslentokone. Tavoitteena olivat mahdollisimmat turvalliset lento-ominaisuudet. Koneen prototyyppi V-1 lensi ensilentonsa kesäkuussa 1935.
Kone oli yksi + kolmepaikkainen sekarakenteinen kaksimoottorikone. Siivet ja peräsimet olivat kevytmetallia, runko hitsattua teräsputkea puisine muotokaarineen ja rimoineen. Verhoilu oli kangasta.
Luftwaffe käytti konetta eri tehtävissä, kuten koulukoneena lentäjille, konekivääriampujille, tähtääjille ja radisteille. Konetta rakennettiin eri käyttötarkoituksiin, kuten kuljetuskoneeksi, yhteyskoneeksi, ambulanssiksi, tiedustelu- ja valokuvauskoneeksi, sääkoneeksi ja siviiliversiota tavalliseksi matkustajakoneeksi, yhteensä ainakin viittä eri versiota B, C, K, S ja W. Versio B oli tarkoitettu muun muassa pommituskoneen miehistön koulutukseen, joten siinä oli tähtäysharjoituksia varten läpinäkyvä nokka, kun taas C-versiossa se oli umpinainen. Kone oli Saksan lisäksi käytössä useissa maissa, muun muassa Argentiinassa, Brasiliassa, Bulgariassa, Alankomaissa, Itävallassa, Kiinassa, Kroatiassa, Romaniassa, Ruotsissa, Turkissa ja Unkarissa.
Focke-Wulf Fw 58 Weihe -konetta valmistettiin yhteensä noin 2 000 kappaletta, joista lisenssillä muun muassa Brasiliassa 25 B-2 -versiota ja Unkarissa joitakin kymmeniä.
Käyttö Suomessa

Erillinen Pataljoona 4 sai vuoden 1943 lopussa saksalaisilta käyttöönsä yhden Fw 58 B -koneen, jonka saksalainen tunnus oli NH+OI. Sen nouti Saksasta lentomestari Martti Paasonen. Kone oli pataljoonankomentajan yhteyskoneena sijoituspaikkanaan Mikkeli ja Rissala. Valtion lentokonetehdas asensi koneeseen talvella 1943–1944 sukset. Aselevon tultua kone jäi ilmavoimien käyttöön valvontakomission harhauttamiseksi siviilitunnuksella OH-PMS, luetteloissa se oli FH-1. Venäläissotilaat tuhosivat koneen Malmilla todennäköisesti talven 1944–1945 aikana.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 4
Pituus: &&&&&&&&&&&&&014.010000014,10 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&021.&&&&0021 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.02000004,20 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&047.&&&&0047 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02400.&&&&002 400 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&02913.&&&&002 913 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Argus AS 10 C -käännettyä V8-moottoria; &&&&&&&&&&&&0180.&&&&00180 kW (&&&&&&&&&&&&0240.&&&&00240 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0256.&&&&00256 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0676.&&&&00676 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&05400.&&&&005 400 m
Aseistus
3 × MG-15-konekivääriä nokassa ja matkustamon takana
Aiheesta muualla

The Warbirds Resource Group: Focke-Wulf Fw 58 Weihe
P 6 - Focke Wulf Fw 58C-2 “Weihe” (1938-1959) (Arkistoitu – Internet Archive)
LuftArchiv.de: Focke-Wulf Fw 58
Lexikon der Wehrmacht: Focke-Wulf Fw 58 »Weihe«
Fw.58 Weihe
Focke Wulf Fw 58
Floridanhylje

| Floridanhylje |
| --- | --- |
 Floridanhylje New Yorkin akvaariokeskuksessa noin vuonna 1910
Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Caniformia
Heimo::  Varsinaiset hylkeet Phocidae
Suku::  Munkkihylkeet Monachus
Laji::  tropicalis
Kaksiosainen nimi
 Monachus tropicalis  (Gray, 1850) 
Katso myös
   Floridanhylje Wikispeciesissä   Floridanhylje Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Floridanhylje (Monachus tropicalis) on todennäköisesti sukupuuttoon kuollut hyljelaji, joka eli Karibianmerellä ja Meksikonlahdella.
Koko ja ulkonäkö

Floridanhyljeuros oli noin 2,2–2,4 metriä pitkä ja se painoi jopa 200 kg. Yleisväriltään hylkeet olivat ruskeita ja vatsasta kellertävän vaaleita. Koiraat olivat naaraita hieman kookkaampia. Kuuttien arvellaan syntyneen noin metrin mittaisina ja painaneen vajaat 20 kg.
Elintavat

Floridanhyljeet viettivät suurimman osan ajastaan vedessä. Ne lepäilivät ja lisääntyivät suojaisilla kallioilla ja hiekkarannoilla. Hylkeet söivät äyriäisiä, tursaita, ankeriaita ja mahdollisesti koralliriutan kaloja. Muiden hylkeiden tapaan floridanhylje oli hidas liikkumaan maalla. Lajilta puuttui ihmispelko ja se päästi ihmisen melko lähelle, joten se oli helppo tappaa. Lajin elintavoista tiedetään varsin vähän, koska sitä ei ehditty tutkia kunnolla ennen sen häviämistä. Kuutit syntyivät todennäköisesti joulukuussa, koska jotkut siihen aikaan tapetut naaraat Yucatánilla kantoivat lähes syntymisvalmiita sikiöitä. Floridanhylkeen uskotaan eläneen keskimäärin noin 20-vuotiaaksi.
Historia

Kristoffer Kolumbus näki matkallaan floridanhylkeitä vuonna 1494 ja kutsui niitä merisusiksi.
Häviäminen

Floridanhylkeiden kanta oli vielä elinvoimainen joitain vuosisatoja sitten, mutta se romahti pyynnin vuoksi 1900-lukuun mennessä. Floridanhylkeitä saatettiin saada saaliksi kerralla jopa sata yksilöä. Viimeinen havainto hylkeestä Yhdysvalloissa oli vuonna 1932 Texasista. Viimeinen varmistettu havainto floridanhylkeestä tehtiin 1952, jolloin pieni hyljeryhmä nähtiin Jamaikalla lähellä Seranilla Bankia. Tämän jälkeen lajista ei ole tehty varmistettuja havaintoja.
Aiheesta muualla

Caribbean Monk Seal (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q600654  Wikispecies: Neomonachus tropicalis  ADW: Monachus_tropicalis  BioLib: 2211  CoL: 43ZLY  GBIF: 5219377  IRMNG: 10199004  ITIS: 180660  MSW: 14001053  Open Tree of Life: 3612943  Paleobiology Database: 80791  SeaLifeBase: 69570  Species+: 6763  WoRMS: 255020
HMS Folke

| HMS Folke |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Motala varv, Norrköping
Laskettu vesille:  13. toukokuuta 1875
Palveluskäyttöön:  7. syyskuuta 1875
Poistui palveluskäytöstä:  1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  451 t (tyhjä) 460 t (kuormattu)
Pituus:  39,79 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,02 m
Syväys:  2,52 m
Koneteho:  155 hv
Nopeus:  8 solmua
Miehistöä:  42
Aseistus
Aseistus:  1 x 240 mm/L20,5 M/69 -kanuuna
HMS Folke oli alun perin saaristotykistölle (ruots. Kungliga Skärgårdsartilleriet) suunniteltu ja sen Ruotsin laivastoon liittämisen jälkeen 1872 alkaen laivaston vuonna 1875 vesillelaskettu monitori. Ruotsissa alus luokiteltiin 3. luokan panssarilaivaksi (ruots. Pansarbåtar af 3:e klassen ja vuodesta 1895 alkaen ruots. 3:e klass pansarbåt).
Valmistus

Alus tilattiin Motalan telakalta Norrköpingistä ja se laskettiin vesille 13. toukokuuta 1875. Alus otettiin palvelukseen neljä kuukautta myöhemmin 7. syyskuuta.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1919. Se muutettiin siirrettäväksi sukellusvenemiehistöjen lämmittelypaikaksi vuonna 1924. Alus myytiin 1942 Lidingön uudelle telakalle, joka muutti sen merikelpoiseksi proomuksi tukholmalaiselle Transportbolagetille. Uusi omistaja nimesi aluksen TB384 Lidingöksi.
RN Folgore (1886)

| RN Folgore |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia
Laskettu vesille:  29. syyskuuta 1886
Palveluskäyttöön:  16. helmikuuta 1887
Loppuvaihe:  romutettavaksi 12. huhtikuuta 1900
Tekniset tiedot
Uppouma:  364 t
Pituus:  56,70 m
Leveys:  6,31 m
Syväys:  2,15 m
Koneteho:  2 150 ihp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  57-70
Aseistus
Aseistus:  2 × 57 mm/43 tykkiä 4 × 37 mm/25 tykkiä 3 × 14" torpedoputkea
RN Folgore (ital. Regia Nave Folgore) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Folgore-luokan torpedoristeilijä.
Valmistus

Benedetto Brinin suunnittelema alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1886 ja se liitettiin laivastoon 16. helmikuuta 1887.
Palvelus

Alus vaurioitui kolaroidessaan 5. heinäkuuta 1889 Kaprin edustalla Bausanin kanssa, minkä vuoksi se siirrettiin reserviin. Alusta ei koskaan saatu kunnostettua ja se myytiin romutettavaksi 12. huhtikuuta 1900.
Forbin-luokka (risteilijä)

| Forbin-luokka |
| --- | --- |
 Piirros luokan aluksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 935 t (suunniteltu)
Pituus:  95,00 m (vesiraja)
Leveys:  9,00 m
Syväys:  5,23 m
Koneteho:  2-akselinen HC, 6-sylinteriset kattilat, 5 800 ihp
Nopeus:  20-20,5 solmua
Miehistöä:  199
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 140 mm/30 Mle 1884 -tykkiä 3 × 47 mm/40 Hotchkiss Mle 1885 -tykki 4× 37 mm Hotchkiss Mle 1885 -tykkiä 4 × 14" torpedoputkea 150 miinaa
Forbin-luokka oli Ranskan laivaston kolmen aluksen muodostama panssarikansiristeilijäluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Forbin | Arsenal de Rochefort | toukokuu 1886 | 14. tammikuuta 1888 | helmikuu 1889 | muutettu hiililaivaksi 1913 |
| Coëtlogon | Chantiers de Penhoët | 1887 | 3. joulukuuta 1888 | elokuu 1894 | poistettu 1906 |
| Surcouf | Arsenal de Cherbourg | toukokuu 1886 | lokakuu 1888 | 1890 | poistettu 1921 |
Kansainvälinen valuuttarahasto

| Kansainvälinen valuuttarahasto> International Monetary Fund |
| --- | --- |

 Kansainvälisen valuuttarahaston päämaja Washington DC:ssä Yhdysvalloissa.
Perustettu:  27. joulukuuta 1945
Tyyppi:  Yhdistyneiden kansakuntien erityisjärjestö
Toimiala:  rahoitusjärjestelmä
Päämaja:  Washington DC, Yhdysvallat
Jäsenet:  190 jäsenvaltiota
Pääjohtaja:  Kristalina Georgieva
Kattojärjestö:  Yhdistyneet kansakunnat
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kansainvälinen valuuttarahasto (engl. International Monetary Fund, IMF) on kansainvälinen järjestö, joka valvoo maailmanlaajuista rahoitusjärjestelmää tarkkailemalla ulkomaisia vaihtokursseja ja maksutaseita, ja antaa pyydettäessä teknistä ja taloudellista apua. Sen tavoite on loiventaa kansainvälisen finanssijärjestelmän markkinahäiriöitä ja tukea tilapäisiin rahoitusvaikeuksiin joutuneita jäsenvaltioita. Kansainvälinen valuuttarahasto perustettiin 27. joulukuuta 1945.
Kansainvälisen valuuttarahaston jäsenmäärä on kasvanut vuosikymmenten aikana ja siihen kuuluu nykyään 190 jäsenmaata. Suomi on ollut Kansainvälisen valuuttarahaston jäsen vuodesta 1948 lähtien.
Käytännöksi on muodostunut, että Kansainvälisen valuuttarahaston pääjohtaja on eurooppalainen ja Maailmanpankin pääjohtaja vastaavasti yhdysvaltalainen. Ylintä valtaa järjestössä käyttävät jäsenmaita edustavat valtiovarainministerit. Suurinta valtaa Kansainvälisessä valuuttarahastossa käyttävät vauraat länsimaat, koska äänivalta perustuu maan rahoitusosuuteen järjestössä.lähde?
Kansainvälisen valuuttarahaston pääjohtaja on ollut lokakuusta 2019 entinen EU-komissaari Kristalina Georgieva.
Kansainvälisen valuuttarahaston tehtävät

Kansainvälinen valuuttarahasto sekoitetaan usein sen sisarjärjestöön Maailmanpankkiin. Järjestöjen erona on se, että Kansainvälinen valuuttarahasto pitää kirjaa sen jäsenvaltioiden maksutaseista eli periaatteessa siitä, kuinka paljon kukin on velkaa toiselle. Maailmanpankki myöntää pidempiaikaisia lainoja yleisempiin tarkoituksiin. Kansainvälinen valuuttarahasto toimii investointipankkina lähinnä lainaajien ja lainanantajien välikätenä. Se myy joukkovelkakirjoja yhtiöille, yksilöille ja välillä valtioille ja myöntää lainoja niitä tarvitseville valtioille.lähde?
Kansainvälisen valuuttarahaston tehtävä on toimia maailman finanssijärjestelmässä eräänlaisena pelastajana maalle, joka on ajautunut finanssikriisiin. Kansainvälinen valuuttarahasto voi antaa lainaa tilanteessa, jossa valtion on käytännössä mahdotonta saada lainaa muualta.selvennä 1980-luvun alusta alkaen Kansainvälinen valuuttarahasto on Maailmanpankin kanssa ajanut valtioiden toteutettavaksi rakennesopeutusohjelmia, jotka ovat lainaehtojen muodossa tarjottavia makrotalouspoliittisia paketteja. Niiden tarkoituksena on ollut ”vakauttaa kohdemaan talous kasvukelpoiseksi”. Kansainvälisen valuuttarahaston tarkkailutehtäviin kuuluu myös raporttien ja politiikkasuositusten tekeminen kaikista jäsenmaista.lähde?
Historiaa

Kansainvälisen valuuttarahaston ja muun Bretton Woodsin järjestelmän (Maailmanpankki sekä Maailman kauppajärjestö) perustamisessa Britannian pääneuvottelijana toimi taloustieteilijä John Maynard Keynes. Hän yritti turhaan saada neuvotteluissa läpi erilaisia uraauurtavia ratkaisuja, kuten kansainvälistä rahayksikköä, bancoria. Neuvotteluiden taustaongelmana oli, että ennen toista maailmansotaa valtiot olivat hoitaneet ulkomaanvaluutan vaihtoon liittyviä ongelmia keinoin, jotka nähtiin haitallisena kansainväliselle kaupalle. Tarkoituksena oli luoda järjestelmä, jossa vaihtotaseeseen ja valuuttakursseihin liittyvä politiikka ei häiritsisi kauppaa. Kansainväliseen valuuttarahastoon kuuluvat maat joutuivat muodollisesti kysymään siltä lupaa devalvaatioon, joka kuitenkin saatiin yleensä ongelmitta.lähde?
Keynesiläisen talouspolitiikan mukaisesti Kansainvälisen valuuttarahaston tarkoitus oli tarjota rahaa maille, jotka tarvitsivat sitä laskusuhdanteessa elvytyspolitiikan tarpeisiin. Keynes ei itse ollut nähnyt kansainvälisiä finanssimarkkinoita taloudellisesti toivottavana, vaan suhtautui niiden mahdollisuuksiin hyvin skeptisesti. Vuosikymmenien kuluessa, etenkin 1970-luvun alusta lähtien valtiot ovat kuitenkin liberalisoineet finanssijärjestelmänsä, mistä on seurannut valtavien kansainvälisten finanssimarkkinoiden nousu. 1980-luvulta eteenpäin Kansainvälinen valuuttarahaston toimintaan on vaikuttanut länsimaissa ja erityisesti Yhdysvalloissa voimistunut uusliberalistinen, Washingtonin konsensuksen, mukainen talouspolitiikka.lähde?
Vuonna 2018 Kansainvälinen valuuttarahasto antoi historiansa suurimman lainan Argentiinalle, kooltaan 50 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Pääjohtajat

| Pääjohtaja | Virkakausi | Maa |
| --- | --- | --- |
| Camille Gutt | 6. toukokuuta 1946 – 5. toukokuuta 1951 |  Belgia |
| Ivar Rooth | 3. elokuuta 1951 – 3. lokakuuta 1956 |  Ruotsi |
| Per Jacobsson | 21. marraskuuta 1956 – 5. toukokuuta 1963 |  Ruotsi |
| Pierre-Paul Schweitzer | 1. syyskuuta 1963 – 31. elokuuta 1973 |  Ranska |
| Johannes Witteveen | 1. syyskuuta 1973 – 16. kesäkuuta 1978 |  Alankomaat |
| Jacques de Larosière | 17. kesäkuuta 1978 – 15. tammikuuta 1987 |  Ranska |
| Michel Camdessus | 16. tammikuuta 1987 – 14. helmikuuta 2000 |  Ranska |
| Horst Köhler | 1. toukokuuta 2000 – 4. maaliskuuta 2004 |  Saksa |
| Rodrigo Rato | 7. kesäkuuta 2004 – 31. lokakuuta 2007 |  Espanja |
| Dominique Strauss-Kahn | 1. marraskuuta 2007 – 18. toukokuuta 2011 |  Ranska |
| Christine Lagarde | 5. heinäkuuta 2011 – 12. syyskuuta 2019 |  Ranska |
| Kristalina Georgieva | 1. lokakuuta 2019 – |  Bulgaria |
Tutkimustoiminta

Kansainvälinen valuuttarahasto harjoittaa tutkimustoimintaa. Se on tutkimuksissaan todennut muiden muassa vuonna 2014, että laajamittainenkaan tuloerojen tasaminen ei ole vahingollista talouskasvulle. Kansainvälinen valuuttarahasto on myös tutkimuksessaan osoittanut valumaefektin paikkansapitämättömäksi vuonna 2015.
Poliittiset kannanotot

Vuonna 2017 Kansainvälinen valuuttarahasto on vaatinut finanssipolitiikkaa joka tarttuu eriarvoistumiskehitykseen.