stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martin Provost
Palkinnot ja tunnustukset

César-palkintoehdokkaana parhaan ohjaajan palkinnon saajaksi elokuvasta Séraphine
Séraphine sai seitsemän César-palkintoa vuonna 2009:
Parhaan elokuvan César
Parhaan naispääosan César: Yolande Moreau
Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen César: Martin Provost ja Marc Abdelnour
Parhaan puvustuksen César: Madeline Fontainelle
Parhaan kuvauksen César: Laurent Brunet
Parhaan elokuvamusiikin César: Michael Galasso
Parhaan lavastuksen César: Thierry François
Aiheesta muualla

Allociné
IMDb
Marja Kurikka

Marja Kurikka on suomalainen dokumentaristi ja toimittaja. Hän on erikoistunut ohjelmissaan sosiaalisiin ongelmiin. Kurikka on opiskellut Lontoossa ja valmistunut Taiteiden maisteriksi.
Ohjauksia

Tosi tarina: Hakiksen jengi (2007)
Ykkösdokumentti: Pelaamisen varjo (2009)
Ykkösdokumentti: Linnan ruusut (2009)
Tosi tarina: Päihdeäiti Siru (2010)
Ykkösdokumentti: Eristetyt (2011)
Teiniäidit (2012-14)
Kartanon kasvatit (2014)
Dokumenttiprojekti: Ilman kotia (2016)
Dokumenttiprojekti: Pienet taistelijat (2016)
Mattilankosken mylly

Mattilankosken mylly huhtikuussa 2023.
Kuvassa on Vaalimaanjoessa tapahtuneeseen tukinuittoon osallistuneita uittomiehiä Mattilankoskella. Miesten takana näkyy myllyn kivinen suistepato ja Mattilankosken ylittävä maantiesilta. Sillan takana näkyy vasemmalla osa myllyrakennusta ja taustalla muita talousrakennuksia. Kuvan on otettu 17.6.1923.
Keväinen kuva Mattilankosken suistepadosta ja maantiesillasta. Taustalla näkyy valkoiseksi maalattu asuinrakennus sekä oikealla navettarakennus. Asuinrakennuksen edessä on sahausta odottavia tukkipuita. Kuva on otettu kosken pohjoisrannalta 29. huhtikuuta 1956.
Mattilankosken padon purkutyömaa sillalta ylävirtaan päin nähtynä kesällä 1958. Patomuutostyön yhteydessä sillan ylävirran puoleinen suistepadon osa poistettiin. Kuva on otettu 2. heinäkuuta 1958
Mattilankosken padon purkutyömaa padon yläpäästä alavirtaan päin nähtynä kesällä 1958. Taustalla näkyy Mattilankosken ylittävä maantiesilta ja sen takana oleva mylly- ja saharakennus. Kuva on otettu 2. heinäkuuta 1958.
Mattilankosken mylly on Mattilan kylässä Virolahden kunnan alueella Vaalimaanjoessa olevassa Mattilankoskessa oleva vesivoimalaitos. Koskella on pituutta noin 180 metriä, jonka jälkeen on vielä noin 80 metriä matalaa niva-aluetta. Myllyrakennus patolaitteineen sijaitsee kosken yli menevän paikallistien sillan alavirranpuolella, 100 metriä kosken niskan alapuolella. Venäjän rajalle myllyltä on jokiuomaa pitkin matkaa seitsemän kilometriä ja joen suistoon yhdeksän kilometriä. Vaalimaanjoki on mutkitteleva pienehkö joki, joka laskee Venäjän puolelle. Rapakivialueen kynnyskohdilla joki muodostaa pieniä koskia, joista Mattilankoski on kauneimpia.
Marian Smoluchowski

| Marian Smoluchowski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. toukokuuta 1872 Vorderbrühl, Itävalta
Kuollut: 5. syyskuuta 1917 (45 vuotta) Krakova, Puola
Kansalaisuus:   Puolalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Wienin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Joseph Stefan ja Franz S. Exner
Instituutti:  Lvivin yliopisto Jagellon yliopisto
Oppilaat:  Otton Nikodym
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  tilastollinen fysiikka Smoluchowskin yhtälö
Palkinnot:  Haitinger-palkinto
 Nimikirjoitus
Marian Ritter von Smolan Smoluchowski (28. toukokuuta 1872 – 5. syyskuuta 1917) oli puolalainen tieteilijä, joka teki mittavan työn tilastollisen fysiikan parissa. Smoluchowski oli myös vuorikiipeilijä.
Elämä

Smoluchowski syntyi Vorderbrühlissa, lähellä Wieniä. Wienissä hän opiskeli fysiikkaa, jossa häntä opettivat muun muassa Joseph Stefan ja Franz S. Exner. Ludwig Boltzmann oli Smoluchowskin opiskeluajan töissä Münchenin yliopistossa. Boltzmannin palatessa Wienin yliopistoon vuonna 1894 oli Smoluchowski tuolloin armeijassa. Smoluchowskilla ja Boltzmannilla ei näyttäisi olleen minkäänlaisia yhteyksiä, vaikka Smoluchowskin työllä on paljon yhteistä Boltzmannin ideoiden kanssa. Smoluchowski opiskeli muutaman vuoden Pariisin, Glasgow’n ja Berliinin yliopistoista hän muutti Lviviin vuonna 1899, jossa hän sai paikan Lvivin yliopistossa.
Smoluchowski kuoli punatautiepidemiaan vuonna 1917. Smoluchowskin kunniaksi jaetaan Smoluchowski-palkintoa.
Työ

Smoluchowski työskenteli kineettisen kaasuteorian ja Brownin liikkeen parissa samaan aikaan Albert Einsteinin kanssa. Smoluchowski ehdotti yhtälöä, josta tuli stokastisen prosessin perusta.
Aiheesta muualla

http://kinga.cyf-kr.edu.pl/~ncadamcz/MS.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
McDonald Mariga

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: MacDonald Mariga Wanyama
Syntymäaika: 4. huhtikuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka:  Nairobi, Kenia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 188 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005–2006 2006–2008 2007–2008 2008–2010 2010– |  Enköping  Helsingborg →  Parma (laina)  Parma  Internazionale | 01 (0) 037 (6) 018 (0) 044 (3) 08 (1) |
Maajoukkue
| 2006– |  Kenia | 027 (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. syyskuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 23. toukokuuta 2010.
McDonald Mariga (s. 4. huhtikuuta 1987 Nairobi) on kenialainen jalkapalloilija, joka on pelannut muun muassa Serie A:ssa Internazionalen ja Parman joukkueissa sekä myös Ruotsissa ja Espanjassa. Mariga on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Marigan veli, Victor Wanyama, pelaa Englannin Valioliigan Tottenham Hotspurissa, ja on yksi Kenian maajoukkueen vakiopelaajista.
Ura

Marigan ura alkoi ruotsalaisessa Enköpingsissä, josta hän siirtyi Allsvenskanissa pelaavaan Helsingborgissa. Hän pelasi seurassa yhden kauden ajan ja oli siirtymässä Portsmouthiin, mutta sopimus peruttiin. Mariga siirtyi lopulta Serie A:ssa pelaavaan Parmaan lainasopimuksella. Ensimmäisellä kaudellaan Parmassa joukkue putosi Serie B:hen. Tästä huolimatta joukkue nousi heti seuraavaksi kaudeksi korkeimmalle sarjatasolle.
Seuraavan kauden hän aloitti taas Parmassa, mutta joutui yhdeksän ottelun jälkeen suurien siirtohuhujen keskelle. Hän oli siirtymässä englantilaiseen Manchester Cityyn, mutta siirtoajan viimeisenä päivänä hän siirtyikin Italian suurseura Inter Milanin riveihin. Mariga debytoi milanolaisseuran riveissä Italian cupin ensimmäisellä kierroksella Fiorentinaa vastaan. Mariga teki maaliskuussa 2010 ottelussa Chelseaa vastaan historiaa olemalla ensimmäinen kenialaispelaaja Mestareiden liigassa.
Mariga oli kauden päätteeksi voittamassa triplaa. Inter voitti Serie A:n mestaruuden neljättä kertaa peräkkäin ja päihitti myös Italian cupin finaalissa AS Roman. Joukkue eteni myös Mestarien liigan finaaliin Bayern Müncheniä vastaan ja voitti sen 2–0. Mariga pelasi kaudella seurassa 9 ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Mariga on pelannut Kenian maajoukkueessa vuodesta 2006 lähtien. Hän on pelannut maajoukkueessa 27 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia.
Saavutukset

Italian pääsarjamestaruus: 2010
Italian cup: 2010
Mestarien liiga: 2010
Italian supercup: 2010
Michael Jacksonin palkinnot ja saavutukset

Michael Jackson vuonna 1988.
Michael Jackson aloitti musiikillisen uransa jo 5-vuotiaana vuonna 1964 ja keräsi elämänsä aikana lähemmäs 400 palkintoa.
Jackson teki myös useita saavutuksia/ennätyksiä mm. maailman myydyin albumi (Thriller), maailman menestynein musiikkivideo (Thriller), maailman pisin musiikkivideo (Ghosts), maailman kallein musiikkivideo (Scream), maailman myydyin New jack swing albumi (Dangerous) jne.
Vuonna 2006 Guinness World Records nimesi Jacksonin kaikkien aikojen menestyneimmäksi artistiksi. Jacksonin levyjä on myyty maailmanlaajuisesti yli 750 miljoonaa kappaletta, mikä tekee hänestä yhden eniten levyjä myyneistä artisteista.
Jackson on saanut lähemmäs 400 palkintoa, enemmän kuin yhdelläkään muulla artistilla.
Miku (jalkapalloilija)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Nicolás Ladislao Fedor Flores
Syntymäaika: 19. elokuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Caracas, Venezuela
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 185 senttimetriä
Paino: 70 kilogrammaa
Seura
Seura: Rayo Vallecano
Pelinumero: 7
Junioriseurat
1989–2001: Santo Tomás de Villanueva
2001–2004: Valencia
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2010 | Valencia | 2 | (0) |
| 2004–2005 | → Alcoyano (laina) | 21 | (5) |
| 2005–2006 | → Salamanca (laina) | 36 | (18) |
| 2006 | → Ciudad de Murcia (laina) | 8 | (0) |
| 2007 | Valencia B | 15 | (1) |
| 2007–2008 | → Gimnàstic (laina) | 29 | (2) |
| 2008–2009 | → Salamanca (laina) | 37 | (15) |
| 2010–2013 | Getafe | 92 | (26) |
| 2012–2013 | → Celtic | 11 | (2) |
| 2013–2014 | Al-Gharafa | 25 | (6) |
| 2015– | Rayo Vallecano | 22 | (8) |
Maajoukkue
| 2006– | Venezuela | 48 | (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. huhtikuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 7. helmikuuta 2015.
Nicolás Ladislao Fedor Flores eli Miku (s. 19. elokuuta 1985 Caracas, Venezuela) on venezuelalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä ja edustaa espanjalaista Rayo Vallecanoa.
Tausta

Mikun isänpuoleinen suku on unkarilainen, minkä vuoksi hänellä on myös Unkarin kansalaisuus. Hänen isovanhempansa päätyivät toista maailmansotaa paetessaan Venezuelaan, josta hänen äitinsä on kotoisin. Kutsumanimi Miku, joka on hänen siskonsa keksimä, tulee Nicolásin unkarinkielisestä muodosta Miklós.
Venezuelassa Miku pelasi jalkapalloa koulunsa Santo Tomás de Villanuevan joukkueissa. Perheellä oli tapana lomailla sukulaisten luona Suecassa Valencian maakunnassa Espanjassa, mitä kautta Miku päätyi paikallisen suurseuran Valencian junioreihin 2000-luvun alussa.
Seurajoukkueura

Miku pelasi vuosina 2004–2009 Valencian B-joukkueessa sekä lainalla useissa muissa joukkueissa Espanjan toiseksi ja kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Menestystä hän saavutti Salamancassa, jossa hän teki kahden kauden aikana sarjassa yhteensä 33 maalia. Kaudella 2005–2006 hänen maalinsa karsinnoissa ratkaisi Salamancan nousun Segunda Divisióniin.
Kaudeksi 2009–2010 Miku nousi Valencian edustusjoukkueeseen. 27. elokuuta 2009 hän teki hattutempun Eurooppa-liigan karsintaottelussa Stabækia vastaan. Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän debytoi 4. lokakuuta 2009 ottelussa Racingia vastaan. Kokonaisuudessaan Mikun peliaika Valenciassa jäi kuitenkin vähäiseksi, ja tammikuussa 2010 hän ja seura päättivät purkaa sopimuksensa.
Tammikuussa 2010 Miku teki 4½-vuotisen sopimuksen Getafen kanssa. Hän debytoi uudessa joukkueessaan 20. tammikuuta 2010 Copa del Reyn puolivälieräottelussa Mallorcaa vastaan ja teki ottelun 2–1-voittomaalin.
Maajoukkueura

Miku on pelannut Venezuelan maajoukkueessa vuodesta 2006 lähtien. Vuoden 2010 MM-kilpailuiden karsinnoissa hän pelasi kuudessa ottelussa ja teki kolme maalia.
Aiheesta muualla

Mikun sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Merilapiosammalet

| Merilapiosammalet |
| --- | --- |
 Merilapiosammalen (Hennediella heimii) itiöpesäke.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit
Ryhmä::  Sammalet
Kaari::  Lehtisammalet
Luokka::  Bryopsida
Alaluokka::  Dicranidae
Lahko::  Dicranales
Heimo::  Pottiaceae
Suku::  Merilapiosammalet Hennediella  Paris
Katso myös
   Merilapiosammalet Wikispeciesissä   Merilapiosammalet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merilapiosammalet (Hennediella) on lehtisammalsuku, joka kuuluu toukosammalten heimoon. Suvussa on 22 lajia. Suomessa kasvaa merilapiosammal (Hennediella heimii) lounaisosassa maata.
Mikuláš Konopka

| Mitalit> Maa:   Slovakia.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Slovakia.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Slovakia.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Maa:   Slovakia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Birmingham 2007 | kuulantyöntö |  |
Mikuláš Konopka (s. 23. tammikuuta 1979 Rimavská Sobota) on slovakialainen entinen kuulantyöntäjä.
Konopkan ennätys kuulantyönnössä on 20,66 metriä, jonka hän työnsi Ostravassa vuonna 2001. Hallissa Konopkan ennätys on vuoden 2007 sisäratojen EM-kisoissa työnnetty 21,57 metriä, joka on samalla Slovakian halliennätys. Konopka voitti kyseisistä kisoista kultamitalin.
Konopka sijoittui Ateenan olympialaisissa 2004 kymmenenneksi. Madridin sisäratojen EM-kilpailuissa 2005 hän oli kuudes ja saman vuoden Helsingin MM-kisoissa yhdestoista. Vuonna 1997 hän sai junioreiden EM-hopeaa ja 1998 hän voitti juniorien maailmanmestaruuden.
Doping

Konopka voitti sisäratojen EM-pronssia vuonna 2002, mutta jäi kiinni dopingista ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Toukokuussa 2008 Konopka jäi toisen kerran kiinni dopingista. Näin ollen hänelle langetettiin elinikäinen kilpailukielto.
Marja Korhonen

| Marja Korhonen |
| --- | --- |
 Marja Korhonen ja Helge Herala perheineen vuonna 1958.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Marja Kyllikki Korhonen
Syntynyt: 16. helmikuuta 1924 Helsinki
Kuollut: 18. kesäkuuta 2014 (90 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Vanhemmat:  Jaakko Korhonen   Heidi Blåfield
Puoliso:  Helge Herala (vih. )
Lapset:   Heidi Herala  Jarkko Herala  Turo Herala 
Sukulaiset:  Niina Herala
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Marja Kyllikki Korhonen (16. helmikuuta 1924 Helsinki – 18. kesäkuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki pitkän teatteri­uran ohella merkittävän työn elo­kuva- ja televisio­näyttelijänä.
Lapsuus ja nuoruus

Marja Korhosen vanhemmat olivat näyttelijät Jaakko Korhonen ja Heidi Blåfield. Korhonen ja hänen pari vuotta nuorempi sisarensa Heidi Elina Korhonen olivat orpoja. Vanhemmat olivat eronneet vuonna 1929. Heidän äitinsä Heidi Blåfield kuoli angiina­myrkytykseen 1931 ja Jaakko Korhonen kuoli vuonna 1935 saatuaan sarkooman polveen näyttämöllä tapahtuneen loukkaantumisen seurauksena. Marja ja Heidi Korhonen muuttivat äitinsä vanhempien hoteisiin Mänttään. Mäntässä tytöt leikkivät usein teatteria, mutta nuori Korhonen ei halunnut esiintyä koulussa. Hän valmistui keskikoulusta keväällä 1939.
Keskikoulun jälkeen Korhonen opiskeli Porvoon naisopistossa ja valmistui yli­oppilaaksi vuonna 1943. Toisen maailmansodan aikana hän kuului Lotta Svärd -järjestöön. Hän jatkoi opintojaan Teatteri­koulun ensimmäisellä vuosikurssilla 1943–1945. Tällöin hän koki joutuvansa elämään niin voimakkaasti kuuluisien vanhempiensa varjossa, että vaihtoi nimensä Marja Koros­kariksi. Näyttelijä Aku Korhonen toivoi hänen kuitenkin palauttavan itselleen ”hyvän Korhosen nimen”. Marja Korhonen ja Aku Korhonen eivät olleet sukua toisilleen. Marja Korhonen soitti kirkko­herran­virastoon ja vaihtoi takaisin entisen nimensä.
Ura

Päästyään Teatteri­koulusta Marja Korhonen näytteli kaksi vuotta Porin Teatterissa ja siirtyi Turun kaupunginteatteriin vuosiksi 1947–1955. Turun aikana hän tapasi tulevan miehensä Helge Heralan. Nuori­pari muutti Helsinkiin vuonna 1955 ja näytteli Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa 1955–1959 ja uudelleen 1961–1963. Kansan­teatterissa Korhonen näytteli muun muassa Niska­vuoren nuorta emäntää vuonna 1957. Sekä Korhonen että Herala siirtyivät Suomen Kansallisteatteriin 1963. Korhonen ryhtyi vapaaksi näyttelijäksi seitsemän­toista Kansallisteatterin vuoden jälkeen 1980. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1979.
Korhonen opetti improvisaatiota Teatteri­koulussa tuntio­pettajana vuodesta 1965. Hän oli koulussa erilaisissa työ­suhteissa vuoteen 1998 asti. Kansallis­teatterin kautensa jälkeen hän perusti oman improvisaatio­koulun ja antoi sille nimen Ämmä K. – omien nimi­kirjaimiensa mukaisesti.
Teatterin lisäksi Korhonen on näytellyt useissa elo­kuva­rooleissa. Vuonna 1951 valmistui kaksi elo­kuvaa, joissa Korhosella on merkittävä rooli: Rovaniemen markkinoilla ja Sadan miekan mies. Korhonen oli taitava koomikko, ja hän näytteli merkittävämpien filmi­roolien ohella lukuisia sivuosia elo­kuvissa neljä vuosi­kymmentä. Hänet muistetaan hyvin myös televisio­sarjasta Ilkamat. Radioteatterin puolella hän tuli tunnetuksi muun muassa lasten­kuunnelma Noita Nokinenän pää­roolista.
Yksityiselämä

Korhosen aviopuoliso oli näyttelijä Helge Herala. Heillä oli kolme lasta: Jarkko, Turo ja Heidi Herala, joka on myös näyttelijä. Esikois­poika Jarkko kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1974. Heidän pojan­tyttärensä Niina Herala on malli ja juontaja.
Sairastuttuaan Alzheimerin tautiin Korhonen muutti helsinkiläiseen Riista­vuoren palvelu­kotiin miehensä kanssa, jolta oli amputoitu jalat diabeteksen takia. Ennen sairastumistaan Korhonen oli seurannut aktiivisesti tyttärensä näyttelijän­työtä. Herala sen sijaan oli teatteri­katsomossa viimeisiin vuosiinsa saakka. Helge Herala kuoli helmi­kuussa 2010. Korhonen on haudattu miehensä Helgen ja poikansa Jarkon viereen Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin.
Valikoitu filmografia

Sadan miekan mies (1951)
Rovaniemen markkinoilla (1951)
Ilkamat (1970)
Aiheesta muualla

Himberg, Petra: Marja Korhonen halusi elää nyt ja huomenna, ei eilen Yle Elävä arkisto.  5.11.2014 (päivitetty 8.12.2017).
Mikuláš Dzurinda
Aiheesta muualla

Pääministerin sivusto (englanniksi)
Matt Murphy

Matt Murphy
Matt ”Guitar” Murphy (29. joulukuuta 1929 Sunflower, Mississippi, Yhdysvallat – 15. kesäkuuta 2018 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kitaristi. Hän oli Blues Brothersin jäsen vuodesta 1978 ja oli sen alkuperäisjäsen. Hän esiintyi myös Blues Brothers -elokuvissa The Blues Brothers ja Blues Brothers 2000.
Matt Moulson

| Matt Moulson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. marraskuuta 1983 (ikä 40) Toronto, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  92 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  Cornellin yliopisto (NCAA) Manchester Monarchs (AHL) Los Angeles Kings (NHL) New York Islanders (NHL) Minnesota Wild (NHL) Buffalo Sabres (NHL) Ontario Reign (AHL) Hershey Bears (AHL)
NHL-varaus:  263. varaus, 2003 Pittsburgh Penguins
Matthew Keith Moulson (s. 1. marraskuuta 1983 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hänen vahvuuksinaan pidetään kovaa työntekemistä ja laukausta.
Muuta

Moulsonin pikkuveli Chris pelaa Cornellin yliopistojoukkueessa. Matt Moulson on naimisissa Alicia Backmanin kanssa, jonka sisko Jaclyn on naimisissa Los Angeles Kingsin maalivahti Jonathan Quickin kanssa.
Moulson on pelannut myös haavipalloa eli lacrossea. NLL-joukkue Rochester Knighthawks varasi hänet neljännellä kierroksella vuonna 2003.
Merikanto-laulukilpailu

Merikanto-laulukilpailu on Taidekeskus Salmelassa Mäntyharjulla järjestettävä laulukilpailu. Merikanto-laulukilpailun tavoitteena on lisätä Oskar ja Aarre Merikannon tuotannon tuntemusta ja arvostusta ja samalla löytää nuoria lahjakkaita laulajia ja tarjota heille näkyvyyttä. Kilpailu on tarkoitettu lupaaville, jo esiintymiskypsyyttä omaaville, nuorille laulajille.
Merikanto-laulukilpailuun voivat osallistua kilpailuvuonna 34 vuotta täyttävät tai sitä nuoremmat Suomen kansalaiset. Kilpailu on kolmieräinen: tuomaristo suorittaa keväällä karsinnan lähetetyistä ääninäytteistä ja välierä sekä loppukilpailu järjestetään kesällä Mäntyharjun kirkossa.
Ensimmäisessä laulukilpailussa 2001 sijoittuivat Tommi Hakala, Mari Palo ja Helena Juntunen. Tuomaristoon kuuluivat Heljä Angervo, Taru Valjakka, Esa Ruuttunen, Gustav Djupsjöbacka sekä puheenjohtajana toimi Aarno Cronvall.
Toisessa Merikanto-laulukilpailussa 2005 sijoittuivat Essi Luttinen, Jussi Ziegler ja Ilona Jokinen. Tuomaristoon kuuluivat Monica Groop ja Jorma Hynninen, Gustav Djupsjöbacka ja Aarno Cronvall.
Kolmannessa Merikanto-laulukilpailussa 2009 sijoittuivat Maija Skille, Jussi Merikanto sekä Hedvig Paulig. Tuomaristoon kuuluivat Gabriel Suovanen, Cynthia Makris, Gustav Djupsjöbacka ja Aarno Cronvall.
Neljännen Merikanto-laulukilpailun 2015 tuomaristoon kuuluivat oopperalaulajat Essi Luttinen ja Jaakko Ryhänen, professori Gustav Djupsjöbacka ja Aarno Cronvall.
Vuoden 2022 Merikanto-laulukilpailun tuomaristoon kuuluivat Aarno Cronvall, Gustav Djupsjöbacka, Mari Palo, Matti Salminen ja Juha Uusitalo.
Merikanto-laulukilpailu järjestetään 4–6 vuoden välein.
Voittajat

1. Tommi Hakala, baritoni

2. Mari Palo, sopraano

3. Helena Juntunen, sopraano
1. Essi Luttinen, mezzosopraano

2. Jussi Ziegler, baritoni

3. Ilona Jokinen, sopraano
1. Maija Skille, mezzosopraano

2. Jussi Merikanto, bassobaritoni

3. Hedvig Paulig, sopraano
1. Hannakaisa Nyrönen, sopraano

2. Niina Laitinen, sopraano

3. Joonas Asikainen, baritoni
1. Kristian Lindroos, bassobaritoni

2. Maria Turunen, sopraano

3. Toni Hintsala, baritoni
Messaad

| Messaad مسعد, Masʿad |
| --- | --- |

 Messaad
 Koordinaatit: 34°9′15″N, 3°29′32″E 
Valtio:  Algeria
Maakunta:  Djelfa
Piirikunta:  Messaad
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  147,76 km²
Väkiluku (2017):  131 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Messaad (arab. مسعد‎, Masʿad) on kaupunki ja piirikunnan keskus Djelfan maakunnssa Algeriassa. Se sijaitsee Atlasvuorten ja Saharan reunalla 70 kilometriä Djelfasta etelään. Messaadin kunnassa oli arviolta 131 300 asukasta vuonna 2017.
Messaadin kunnan pinta-ala on 147,76 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Moudjebaran, idässä ja kaakossa Selmanan ja lounaassa ja lännessä Deldoulin kuntiin.
Messaad on perusteilla olevan maakunnan hallinnollinen keskus. Maakunta käsittää kaksi piirikuntaa ja kahdeksan kuntaa. Sen pinta-ala on 15 530 neliökilometriä. Asukkaita on lähes 350 000.
Messaadista on maantieyhteydet Djelfaan, Laghouatiin, Bou Saadaan ja Touggourtiin. Kaupungissa on elintarvike-, rakennustarvike-, tekstiili-, nahka- ja kemian teollisuutta.
Paikallisia nähtävyyksiä ovat roomalaisen Castellum Dimmidin rauniot ja seudun kalliopiirrokset.
Merikapteeni

Merikapteeni
Merikapteeni on kansipäällystön tutkinto merenkulkualalla. Merikapteeni (AMK) on ammattikorkeakoulututkinto, jonka laajuus on 270 opintopistettä. Tutkintoaika on 4,5 vuotta.
Pelkkä merikapteenin (AMK) tutkinto ei vielä anna pätevyyttä kansipäällystötehtäviin laivassa. Kansipäällystön pätevyyksistä on säädetty IMO:n alaisessa kansainvälisessä STCW-sopimuksessa (International Convention on Standards of Training, Certification and Watchkeeping for Seafarers). Tehtäviin pätevöityminen edellyttää meripalvelua. Pätevöitymistä helpottaa se, että merikapteeni (AMK) -koulutuksessa suoritetaan miehistö- ja vahtiperämiespätevyyksien teoriaosuudet. Täyteen merikapteenin pätevyyteen pätevöidyttäessä suoritetaan ensin
vahtimiehen pätevyys – kaksi kuukautta meripalvelua
vahtiperämiehen pätevyys – 12 kuukautta ohjattua harjoittelua tai vahtimieheltä 36 kuukautta meripalvelua
Pätevötymisen voi suorittaa pitämällä kaksi välivuotta opinnoista maissa. Merikapteeniksi (AMK) valmistumisen jälkeen voi pätevöityä yliperämieheksi, mikä edellyttää vahtiperämiehen pätevyyttä ja lisäksi 12 kuukautta meripalvelua vahtiperämiehenä. Merikapteeniksi pätevöityminen edellyttää merikapteenitutkintoa ja 36 kuukautta palvelua vahtiperämiehenä tai 24 kuukautta vahtiperämiehenä, joista 12 kuukautta yliperämiehenä. Käytännössä merikapteeniksi pätevöityminen kestää kauemmin kuin miniminä olevat 36 kuukautta, sillä osa ajasta kuluu maissa lomilla tai työttömänä. Läheskään kaikki merikapteenit (AMK) eivät koskaan pätevöidy merikapteeneiksi.
Merikapteenin pätevyyskirja oikeuttaa kaikkiin kansipäällystön tehtäviin kaikissa aluksissa kaikkialla maailmassa (pois lukien kalastusalukset), sekä erilaisiin maaorganisaatioiden hallinto- ja koulutustehtäviin. Pätevyys on voimassa viisi vuotta kerrallaan, ja sinä aikana pätevyyden säilyttämiseksi on palveltava vähintään vuosi merellä tai vastaavissa tehtävissä.
Suomessa on myös tarjottu yliopistojen täydennyskoulutuksena kaupallispainotteista ”diplomimerikapteenin” tutkintoa, jota mikään tutkintoasetus ei nykyään tunne. Aiemmin diplomimerikapteeni (ruots. diplomsjökapten) oli merikapteenia ylempi tutkinto, jota edellytettiin merenkulkuhallinnon ylempiin virkoihin.
Isossa-Britanniassa maan kaikki merikapteenit kuuluvat automaattisesti sotalaivaston reserviin eli Royal Naval Reserveen (RNR); tavallisin arvo on kapteeniluutnantti.