Cadillac Seville
Sukupolvet > Neljäs sukupolvi (1992–1997)

Kolmannen Seville-sukupolven ja koko General Motors-yhtymän arvostus kärsi merkittäviä kolhuja uppiniskaisen ellei ylpeän toimitusjohtaja (CEO) Roger Smith`n aikakaudella (1.1.1981-31.7.1990, johtokunnan jäsen huhtikuuhun 1992 asti). Smith ryhtyi järjestämään ja asemoimaan GM-divisioonia l. automerkkejä harkitsemattomasti siten, että brändien erottelu muuttui aiempaa vähemmän selkeäksi. Kulmikas ja yksinvaltias Roger Smith joutuisi sittemmin Michael Mooren vuoden 1989 pilkkaelokuvan Roger and Me kohteeksi. 1990-luvulle tultaessa ajan trendeistä jälkeen jääneen merkin tahriintunut slogan Standard of the World aiheutti yleisössä silmien pyörittelyä ellei jopa hallitsemattomia naurukohtauksia. Etenkin Cadillac Eldorado ja Seville kärsivät maineen rapistumista, sillä niiden muotoilu ei erottunut riittävästi samaa E-pohjalevyä käyttävistä malleista Buick Riviera- ja Oldsmobile Toronado. Myös mainittujen mallien tuotantopaikka, mittavasti uudistettu Hamtramck-tehdas kärsi suuresti käynnistysvaiheen ongelmista : Eldoradon vuosimyynti luhistui 66 %, ja Sevillen myynti 23 % verrattuna kolmannen sukupolven kyttyräselkä-Sevilleen, samalla kun japanilaisten loistoautojen valmistajien (esimerkiksi Hondan premium-merkki Acura vuodesta 1986 ja Toyotan premium-merkki Lexus vuodesta 1989) markkinaosuus kasvoi merkittävästi. Smithin siirtyminen eläkkeelle oli tärkeä askelma kohti vuosimallina 1992 julkaistua, ällistyttävää neljännen sukupolven Seville-mallia.
Kehtteillä oleva, täydellisesti uudistettu Seville-sukupolvi kulki kehittelynsä aikana Greyhound-nimellä, ja viittasi nimensä mukaisesti nopeaan ja jäntevään koirarotuun. Myös iso Eldorado-sukupolvi koki samanaikaisen muodonmuutoksen, joskaan jumbo-kokoinen 2-ovinen coupémalli ei enää puhutellut ostajia verrattuna uudistettuun neljännen sukupolven Sevilleen. Jäljemmän korin yksityiskohtia oli lainattu Cadillac Allantén muotokielestä: kori oli 13,1 tuumaa pidempi ja 2,4 tuumaa leveämpi, sen mittasuhteet sekä yleisilme olivat eurooppalaisten kilpailijoiden tavoin jänteviä. Sisustusta oli samoin siloteltu: sisustuksen nahka oli notkeaa, ja koristelistat olivat muovijäljitelmän sijaan aitoa afrikkalaista Zebrano-viilua. Takapenkin mitat olivat kasvaneet, ja vaikka ensi vuoden 1992 Seville sai vielä tyytyä 4,9-litraiseen 200 hevosvoiman työntötanko-moottoriin alumiini-lohkolla ja valurautaisilla kansilla sen kiihdytysaika 0-60 mph oli kohentunut 2 sekunnilla. Lehdistö suitsutti uutuusmallia: esimerkiksi Motor Trend-autolehti valitsi sen vuoden 1992 autoksi, ja yleisön innostus ilmeni myyntimäärän 75 % ponnahdukseen verrattuna Roger Smith-kauden edeltäjään. Vuosimalli 1993 korvasi taka-akseliston joustimet tukivarsilla, ja urheilullisen STS-malliversion (Seville Touring Sedan) moottori vaihtui uuteen alumiiniseen, ällistyttävään 4,6-litraiseen Northstar:iin neliventtiilikansilla. STS varustettiin myös elektronisesti ajotilanteeseen mukautuvalla Road-Sensing Suspension -alustalla. Myös loisteliaampi SLS-versio autosta (Seville Luxury Sedan) sai uuden Northstar-V8:n, joskin SLS-moottoriversiossa oli painotettu huipputehon sijaan laajempaa vääntöä. Neljännen sukupolven muotoilu vaikuttaa yhä tuoreelta (2017 ). Hehkutetun Northstar-V8:n sittemmin korjatut ongelmat kuten sylinterikansien pinnapulttien löystyminen, siten jäähdytysveden vuotaminen sylintereihin, ja tästä seuraava moottoririkko paljastuisivat vasta myöhemmin. Neljännen sukupolven Seville oli ensi askel valmistajan paluumatkalla kohti vanhaa Standard of the World -statusta. Neljännen sukupolven Cadillac Sevillen esittelyvideo mainitsee ja havainnollistaa 4. sukupolven hyvät puolet, mutta mainitsee myös monissa muissa arvosteluissa kritisoidut, 4. sukupolven Sevillen harmittavat viat ja toimintahäiriöt l. epätyydyttävän luotettavuuden.