stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
19. lokakuuta
Kuolleita

1216 – Juhana Maaton, Englannin kuningas (s. 1166)
1745 – Jonathan Swift, englantilais-irlantilainen kirjailija (Gulliverin retket) (s. 1667)
1875 – Charles Wheatstone, brittiläinen tiedemies ja keksijä (Wheatstonen silta) (s. 1802)
1889 – Ludvig I, Portugalin kuningas (s. 1838)
1912 – Julius Maggi, sveitsiläinen elintarviketeollisuusyrittäjä (s. 1846)
1926 – Martti Rautanen, inkerinsuomalainen lähetyssaarnaaja (s. 1845)
1928 – Berthold Lasker, saksalainen shakkimestari (s. 1860)
1933 – Oskar Friman, suomalainen painija (olympiavoittaja) (s. 1893)
1937 – Ernest Rutherford, vuoden 1908 Nobelin kemianpalkinnon saanut uusiseelantilainen fyysikko (ydinfysiikan ”isä”) (Rutherfordin koe) (s. 1871)
1942 – Ants Laikmaa, virolainen taidemaalari (s. 1866)
1948 – A. R. Cederberg, suomalainen historiantutkija (s. 1885)
1964 – Aarne Härkönen, suomalainen diplomi-insinööri, yritysjohtaja ja vuorineuvos (s. 1900)
1972 – Sa’id ibn Taimur, Omanin sulttaani 1932–1970 (s. 1910)
1977 – Hanns Martin Schleyer, Saksan liittotasavallan työnantajaliiton johtaja (s. 1915)
1978 – Byron Elsworth Barr (”Gig Young”), yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1913)
1984 – Jerzy Popiełuszko, puolalainen katolinen pappi ja Solidaarisuus-liikkeen jäsen (murhattiin) (s. 1947)
1986 – Samora Machel, Mosambikin ensimmäinen presidentti (s. 1933)
1987 – Einar Gerhardsen, Norjan pääministeri (s. 1897)
1987 – Kullervo Linna, suomalainen muusikko ja kapellimestari ("Humppa-Veikot") (s. 1911)
1987 – Jacqueline du Pré, englantilainen sellisti (s. 1945)
1988 – Edward James House (”Son House”), yhdysvaltalainen blues-muusikko (s. 1902)
1988 – Sten Suvio, suomalainen nyrkkeilijä (olympiavoittaja) (s. 1911)
1989 – Matti Hakala, suomalainen arkkitehti (s. 1927)
1999 – Nataša Tšernjak (”Nathalie Sarraute”), venäläissyntyinen ranskalainen kirjailija (Tropismes) (s. 1900)
2002 – Nikolai Rukavišnikov, neuvostoliittolainen kosmonautti (s. 1932)
2003 – Alija Izetbegović, Bosnia ja Hertsegovinan presidentti (s. 1925)
2009 – Joseph Wiseman, kanadalainen näyttelijä (s. 1918)
2010 – Pertti Weckström, suomalainen näyttelijä ja lääkäri (s. 1933)
2012 – Fiorenzo Magni, italialainen kilpapyöräilijä (s. 1920)
2014 – John Holt, jamaikalainen reggaelaulaja (s. 1947)
2014 – Étienne Mourrut, ranskalainen poliitikko (s. 1939)
2015 – Terho Ovaska, suomalainen pilapiirtäjä (s. 1940)
2016 – Radu Câmpeanu, romanialainen poliitikko (s. 1922)
2017 – Umberto Lenzi, italialainen elokuvaohjaaja (s. 1931)
2018 – Osamu Shimomura, japanilainen orgaaninen kemisti ja meribiologi  (s. 1928)
2019 – Jerker A. Eriksson, suomalainen elokuvakriitikko ja Valtion elokuvatarkastamon puheenjohtaja (s. 1931)
2020 – Spencer Davis, walesilais-yhdysvaltalainen rockmuusikko (s. 1939)
2021 – Leslie Bricusse, brittiläinen säveltäjä ja sanoittaja (s. 1931)
2021 – Eero Kajosaari, suomalainen tekniikan tutkija (s. 1927)
2022 – Jorma Kalevi Nuppola, suomalainen iskelmälaulaja (s. 1946)
2023 – Lasse Berghagen, ruotsalainen laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä (s. 1945)
2024 – Heimo Iivonen, suomalainen kontra-amiraali (s. 1935)
Juhlapäiviä

Rooman valtakunta: Armilustrium Marsin kunniaksi.
Niue: Perustuslain päivä maan itsenäistymisen kunniaksi (itsehallinnossa Uuden-Seelannin liitännäisvaltiona) vuonna 1974.
Lauri Ahlgrén

Lauri Kalevi Ahlgrén (4. syyskuuta 1929 Karkku – 23. heinäkuuta 2021) oli suomalainen taidegraafikko, taidemaalari ja taidealan järjestövaikuttaja. Hän on tunnetuimpia informalismin edustajia Suomessa. Ahlgrénin värikkäät abstraktit litografiat muodostuvat selvärajaisista alueista ja liittyvät muotokieleltään sarjakuvamaailmaan.
Ahlgrén toimi Taide-lehden päätoimittajana 1960-luvun lopulla ja osan 1970-luvusta. Hän oli taiteilijaprofessori vuosina 1980–1985. Ahlgrénille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1969 ja professorin arvonimi vuonna 1997.
Ahlgrén menehtyi pitkäaikaiseen sairauteen 91-vuotiaana vuonna 2021.
Julkisia teoksia

Lauri Alhgrénin suunnittelemia jukisia teoksia ovat seuraavat:
lasimaalaus 1997, Tikkakosken kirkko
lasimosaiikki 1997, Vaasan hautausmaan pieni kappeli
lasimaalaus 1992, Sysmän Otamon siunauskappeli
lasimaalaus 1991, Savonlinnan tuomiokirkko
lasimaalaus 1990, Joutsenon kirkko
lasimaalaus 1989, Kiukaisten kirkko
seinämaalaus 1988, Aamulehti, Tampere
lasimaalaus 1987, Kemin kirkko
lasimaalaus 1987, Siilinjärven Toivala-Vuorela seurakuntakeskus
lasimaalaus 1983, Asikkalan kirkko
seinämaalaus 1983, Kainuun Keskusammattikoulu
lasimaalaus 1981, Keravan kirkko
seinämaalaus 1979, Järvenpään posti
lasimaalaus 1977, Oulun tuomiokirkko
seinämaalaus 1970, Hyvinkään vanhainkoti
seinämaalaus 1966, The Finnish School, Jerusalem
seinämaalaus 1963, Kuopion kaupunginteatteri: seinämaalaus 1960, Heinolan seminaari
alttarimaalaus 1959, Karkun rukoushuone
Aiheesta muualla

Lauri Ahlgrén Kansallisgallerian kokoelmissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Ahovahakas

| Ahovahakas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Hygrophoraceae
Suku::  Helovahakkaat Hygrocybe
Laji::  vitellina
Kaksiosainen nimi
 Hygrocybe vitellina  (Wulfen) P. Kumm.  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ahovahakas (Hygrocybe ceracea) on kupera tai laakealakkinen kirkkaankeltainen tai oranssi vahakaslaji. Sen jalka on lakin värinen. Malto on kellertävää, eikä sieni haise tai tuoksu miltään. Sientä pidetään syötävänä. Sen heltat ovat keltaiset. Sieni kasvaa lyhytruohoisilla niityillä ja laitumilla. Se on Suomessa melko yleinen. Sitä tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Laji muistuttaa jossain määrin keltavahakasta (Hygrophorus chlorophana).
Eljas Ahtonen

| Eljas Ahtonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1829  Lauvuskylä 
Eljas Ahtonen, yleisemmin "Rimmin Uljaska" (s. n. 1822 Lauvus, Kuhmo, Suomen suuriruhtinaskunta – kevättalvi 1918 Kuhmo, Suomi) oli Kuhmon Rimmin kylän asukas, joka toimi Akseli Gallen-Kallelalle Väinämöisen mallina tämän maalatessa Aino-triptyykkiään.
Uljaska joutui muuttamaan kuusivuotiaana vanhempiensa kanssa Venäjälle, ja kun hän palasi Suomeen, hän oli jo avioitunut ja asettui Rimmille. Hän on kertonut kulkeneensa paljon, aina Viipurin läänissä asti. Rimmillä hän eleli kutakuinkin normaalia elämää viljelijänä sekä kotitarvekalastajana ja metsästämällä. Hänen kuitenkin väitetään hallinneen muun muassa verenseisauttamistaidon. Hänen vaimonsa oli Kontratan tytär Outi Vuokinsalmesta. Poikia heillä oli kaksi, Iivana ja Huotari Ahtonen. Hänet kohtasi Gallen-Kallelan lisäksi moni karelianisti kuten hänen "reiviksi" kutsumansa Louis  Sparre sekä Yrjö Blomstedt, Victor Sucksdorff, Rafael Engelberg ja Samuli Paulaharju, jolle vanha Uljaska kertoi toisin syntyneensä Sappovaarassa eli rajan takana. Uljaska ortodoksina pystyttiin poikkeuksellisesti hautaamaan Venäjän puolelle Akonlahden kalmismaalle, ja hän olikin viimeinen Suomen vienankarjalainen, jolle se onnistui - syvässä hangessa.
Kerrotaan, että Uljaska sai taiteilijoilta, ainakin Gallen-Kallelalta luonnoksia, jotka tuhoutuivat talvisodassa suomalaisten poltettua hänen asumansa karjalaistyyppisen talon.
Matti Aho (jääkiekkoilija)

| Matti Aho |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. tammikuuta 1983 (ikä 41) Halikko, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  177 cm
Paino:  84 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–2009
Seurat:  TPS (SM-liiga)   TuTo (Mestis)   Tappara (SM-liiga)   Kiekko-Vantaa (Mestis)   Växjö Lakers (Allsvenskan)   KooKoo (Mestis)
Matti Aho (s. 28. tammikuuta 1983 Halikko) on suomalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Aho oli hyökkääjä. Hän pelasi 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Turun Palloseurassa ja Tapparassa yhteensä 265 ottelua.
Aho oli perusvarma suorittaja ja karvaajan roolissa parhaimmillaan. Hyvä luistelutaito ja nopeus olivat hänen valttejaan, vaikkakin epätasaisuus otteluiden välillä yksi suurimmista heikkouksista.lähde? Kaudeksi 2008–2009 Aho siirtyi Tapparaan kolmen vuoden sopimuksella.
Tapparassa Aho ei saanut kunnolla peliaikaa, pelasi kolme ottelua Mestiksen Kiekko-Vantaassa ja lähti loppukaudella vuokralle Allsvenskanin Växjö Lakersiin. Seuraavalla kaudella Aho ei jatkanut Tapparassa ja teki Mestiksen KooKoon kanssa sopimuksen vasta tammikuussa 2010. Alkukauden hän oli pelaillut vain harrastesarjoissa. KooKoossa hän pelasi 19 runkosarja- ja pudotuspeliottelua ja teki niissä 11 pistettä. Seuraavana syksynä Aho teki sopimuksen TuTon kanssa.
Aiheesta muualla

Matti Aho The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Viktor Ahven

Viktor Ahven (27. helmikuuta 1929 Salmi – 13. helmikuuta 2013) oli suomalainen painija. Hän edusti Suomea Rooman olympialaisissa 1960 kreikkalais-roomalaisen painin yli 87-kiloisten sarjassa ja sijoittui yhdeksänneksi. Hän edusti Suomessa huippuvuosinaan Kotkan Painimiehiä (KPM) sekä aiemmin muun muassa Ähtärin Vilpasta. Hän voitti vapaapainissa neljä Suomen-mestaruutta.
Ahven otteli Rooman olympialaisissa yli 87-kiloisten sarjassa vain kaksi ottelua ja hävisi molemmat pisteillä. Ensimmäisellä kierroksella hän hävisi puolalaiselle Lucjan Sosnowskille ja toisella kierroksella lopulta pronssia saavuttaneelle tšekkoslovakialaiselle Bohumil Kubátille.
Ahven voitti vapaapainissa SM-kultaa yli 87-kiloisten sarjassa vuosina 1960 ja 1961 sekä yli 97-kiloisissa vuosina 1962 ja 1964. Vuonna 1958 hän saavutti yli 87-kiloisissa hopeaa edellään Kalervo Rauhala ja vuonna 1950 alle 87-kiloisissa SM-pronssia mestaruuden mennessä Kelpo Gröndahlille. Kreikkalais-roomalaisessa painissa Ahven saavutti SM-hopeaa yli 97-kiloisten sarjassa vuosina 1962 ja 1963, joina vuosina mestaruuden voitti Taisto Kangasniemi.
Poliisien Euroopanmestaruuden Viktor (Vihtori) Ahven voitti vuonna 1964 ja Pohjoismaiden mestaruuden vuosina 1962 ja 1966. Maaotteluissa hän kamppaili vuosina 1958–1962 Ruotsia, Romaniaa ja Viroa vastaan yhteensä kahdeksan kertaa.
Ahven toimi piirin painijaoston varapuheenjohtajana, KPM:n puheenjohtajana ja Suomen järjestyspoliisiliiton hallituksessa. Hän sai Suomen Painiliiton hopeisen ansiomerkin ja teräsmiesmerkin. Ahven oli ammatiltaan vanhempi konstaapeli ja hänen kotikuntansa oli Kotka. Hänet valittiin vuoden poliisiksi 1980. Hän toimi myös Kotkan kaupunginvaltuutettuna.
Ahvenlampi (Paatene)

| Ahvenlampi Ахвенламби, Ahvenlambi Ahvenlambi |
| --- | --- |

 Ahvenlampi
 Koordinaatit: 63°24′0″N, 33°12′1″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kunta:  Paatene
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Väkiluku (2012):  210
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ahvenlampi (ven. А́хвенламби, Ahvenlambi; karjalaksi Ahvenlambi) on taajama Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen lammen rannalla 21 kilometriä Paatenesta luoteeseen. Taajamassa on 210 asukasta (vuonna 2012).
Ahvenlampi on perustettu metsätyöläisten asutukseksi vuonna 1953. Neuvostoaikana se kuului Paatenen kyläneuvostoon.
Taajama koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Sen palveluihin kuuluvat koulu, lääkintäasema ja kauppa.
Lauri Aho

| Lauri Aho |
| --- | --- |

Helsingin kaupunginjohtaja
 1956–1968  
Edeltäjä:  Eero Rydman
Seuraaja:  Teuvo Aura
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. heinäkuuta 1901 Pyhäjärvi Ul
Kuollut: 31. joulukuuta 1985 (84 vuotta) Helsinki
Arvonimi: ylipormestari (1960)
Tiedot
Puolue:  Kokoomus
Lauri Emil Aho (vuoteen 1906 Finér; 18. heinäkuuta 1901 Pyhäjärvi Ul – 31. joulukuuta 1985 Helsinki) oli ylipormestari ja Helsingin kaupunginjohtaja. Puoluetaustaltaan hän oli kokoomuslainen. Lauri Aho toimi Helsingin kaupunginjohtajana vuosina 1956–1968 kahdentoista vuoden ajan. Tätä ennen hän toimi sanomalehti Uuden Suomen päätoimittajana.
Lauri Aho oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän työskenteli Gummerus Oy:n kirjallisena johtajana vuosina 1931–1934, Uuden Suomen päätoimittajan apulaisena vuosina 1934–1937 ja päätoimittajana vuosina 1940–1956. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1946–1956, valtuuston puheenjohtaja vuosina 1953–1956 ja kaupunginhallituksen jäsen 1946–1952.
Lauri Ahon vanhin poika oli toimitusjohtaja Matti L. Aho.
Aiheesta muualla

Vesikansa, Jyrki: / Aho, Lauri (1901–1985). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  22.2.1999. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Eero Rydman | Helsingin kaupunginjohtaja 1956–1968 | Seuraaja: Teuvo Aura |
| n k Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajat |
| --- | --- |
Liiton puheenjohtajat (1927–1964):  Eino B. Lehtinen (1927–1929)  Antti Soini (1930)  Jussi Teljo (1931)  Einar Inkeroinen (1931)  Lauri Aho (1932)  Antti Soini (1933)  Paavo Turtola (1934–1935)  Keijo Loimu (1936)  Niilo Elo (1937)  Eino Saari (1938–1951)  Erkki Laurila (1952–1953)  Eero Manner (1954–1956)  Erkki Kangasaho (1957–195)  Mikko Juva (1960–1962)  Yrjö Blomstedt (1963–1964) 
Hallituksen puheenjohtajat (1938–1964):  Eero Manner (1938–1939)  Olavi Rytkönen (1940–1941)  Eero Manner (1941–1945)  Tauno Nurmela (1945–1947)  Urpo Ratia (1947–1948)  Esko Similä (1948–1950)  Erkki Tynkkynen (1951–1952)  Pauli Leiwo (1953)  Martti Mutru (1954–1955)  Lauri Kärävä (1956–1957)  Hannu Kärkkäinen (1958–1959)  Pentti Mahlamäki (1960–1961)  Timo S. Kylliäinen (1962–1963)  Matti Niemistö (1964) 
Liiton puheenjohtajat (1965–):  Carl-Olaf Homén (1965)  Veikko Löyttyniemi (1966)  Jussi Tuori (1967)  Ulf Sundqvist (1968)  Kimmo Eskola (1969)  Pekka Puska (1970)  Seppo Härkönen (1971–1972)  Jorma Ollila (1973–1974)  Hannu Kemppainen (1975)  Kari Sulkko (1976–1977)  Jarmo Heimo (1978–1979)  Marjo Timonen (1980–1981)  Tapani Mäkinen (1982–1983)  Vesa Jussila (1984–1985)  Hilkka Mattila (1986–1987)  Ebba Dåhli (1988)  Katariina Poskiparta (1989)  Kristiina Hartikainen (1990)  Erja Salo (1991)  Ossi Leikola (1992)  Ari Mäkelä (1993)  Arto Hakkarainen (1994)  Aino Järvi (1995)  Janne Laine (1996)  Esa Iivonen (1997)  Jarkko Kotamäki (1998)  Heli Lantta (1999)  Tommi Himberg (2000)  Esa Perkiö (2001)  Elina Moisio (2002)  Tommi Laitio (2003)  Oskari Nokso-Koivisto (2004)  Arttu Laasonen (2005)  Ilkka Wennberg (2006)  Lasse Männistö (2007)  Tuomas Telkkä (2008)  Jussi Rauvola (2009)  Matti Parpala (2010)  Katri Korolainen-Virkajärvi (2011)  Jarno Lappalainen (2012)  Marina Lampinen (2013)  Piia Kuosmanen (2014)  Jari Järvenpää (2015)  Heikki Koponen (2016)  Riina Lumme (2017)  Miika Tiainen (2018)  Sanni Lehtinen (2019)  Tapio Hautamäki (2020)  Annika Nevanpää (2021)  Konstantin Kouzmitchev (2022)  Lotta Leinonen (2023) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Ahon koulu

Vuonna 1929 valmistunut koulutalo on nyt yksityisasuntona.
Ahon koulu oli entisen Jalasjärven kunnan Jokipiissä vuosina 1924–1993 toiminut alakoulu.
Historiaa

Jokipiin ensimmäinen kansakoulu oli vuonna 1904 aloitettu Harrin koulu, jota kävivät myös Ahonkylän lapset. Omaa koulua Ahoon ryhdyttiin puuhaamaan vuonna 1924, ja koulunpito aloitettiin Ilmari Iso-Ahon talon tuvassa. Opettajan käytössä oli kaksi peräkamaria. Koulua kutsuttiin ensin Lapiolahden yläkansakouluksi, mutta nimi muutettiin vuonna 1927 Ahon kouluksi. Oma koulutalo vihittiin käyttöön huhtikuussa 1929, ja kouluruokaa alettiin tarjota uuden keittolan myötä syksystä 1936.
Ensimmäiseksi opettajaksi valittiin Hanna Hakkari, joka työskenteli Ahon koululla 40 vuotta, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1964. Hänen äitinsä Saimi toimi koulun vahtimestarina. He asuivat koululla ja osallistuivat kylän elämään aktiivisesti. Hanna Hakkari tunnettiin koulun puutarhan taitavasta hoitamisesta ja kylän sekakuorotoiminnasta.
Ahon koulun opettajaksi vuonna 1960 valittu Juho eli Jussi Autio ehti olla Hakkarin työtoverina muutaman vuoden ajan. Opettajapariskunta Marja-Leena (Maisa) ja Juho Autio asuivat ja opettivat Ahon koululla eläkevuosiinsa saakka. Kun koulunpito loppui vuonna 1993, heidän poikansa osti koulutalon Jalasjärven kunnalta ja remontoi sen perheensä kodiksi ja musiikkialan yrityksensä studiotiloiksi.
Aiakeion

| Aiakeion> Αἰάκειον |
| --- | --- |
Sijainti:  Aíginan kaupunki, Aígina, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°45′00″N, 23°25′23″E ?
Rakennustyyppi:  heroon
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aiakeion (m.kreik. Αἰάκειον) oli antiikin aikainen Aiakokselle omistettu heroon-pyhäkkö Aiginan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee antiikin Aiginan kaupungin arkeologisella alueella Aíginan kaupungin luoteispuolen rannikolla.
Aiakos oli aiginalainen heeros, joka oli kreikkalaisessa mytologiassa myrmidonien kuningas. Pausaniaan mukaan Aiakoksen kulttipaikka oli ulkoilmapyhäkkö, joka koostui valkoisesta marmorista tehdyllä muurilla ympäröidystä temenos-alueesta, jossa oli alttari sekä oliivipuita. Alttarin paikan uskottiin olevan Aiakoksen haudan. Lähellä oli myös Aiakoksen pojan Fokoksen hauta.
Aiakeionin tarkkaa sijaintipaikkaa ei tunneta. Pausaniaan mukaan se sijaitsi kaupungin näkyvimmällä paikalla lähellä satamaa. Usein pyhäkön on oletettu sijainneen lähellä Apollonin temppeliä. Nykyisin paikan lähellä on myös Aíginan arkeologinen museo. Toisaalta Pausaniaan perusteella Apollonin temppeli oli eri paikassa kuin temppeli, ja mahdollisesti kauempanakin. Pyhäkköön liittyi Aiakeia-juhla, johon liittyi muun muassa urheilukilpailut. Niiden palkintona oli krateeri. Voittajat luovuttivat seppeleensä pyhäkölle.
Herodotoksen mukaan myös Ateenan Agoralle perustettiin Aiakeion Delfoin oraakkelin kehotuksesta.
Aerosmith

| Aerosmith |
| --- | --- |

 Aerosmith esiintymässä vuonna 2003.
Tiedot
Toiminnassa:  1970–
Tyylilaji:  hard rock, blues rock, heavy metal
Kotipaikka:   Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Steven Tyler,  laulu, piano, huuliharppu   Joe Perry,  kitara, laulu (1970–1979, 1984–)  Brad Whitford,  kitara (1971–1980, 1984–)  Tom Hamilton,  basso   Joey Kramer,  rummut, lyömäsoittimet  
Entiset jäsenet:  Ray Tabano,  kitara (1970–1971)  Jimmy Crespo,  kitara (1979–1984)  Rick Dufay,  kitara (1981–1984) 
Levy-yhtiö:  Columbia Records   Geffen Records   Mca Records   Sony BMG Music Entertainment  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Aerosmith on yhdysvaltalainen hard rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 1970 Massachusettsissa. Aerosmith on myynyt maailmanlaajuisesti yli 150 miljoonaa levyä.
Historia > Perustaminen (1969–1971)

Vuonna 1964 Steven Tyler perusti New Hampshiressa oman yhtyeensä, The Strangeursin, joka muutti myöhemmin nimensä Chain Reactioniksi. Samoihin aikoihin Joe Perry ja Tom Hamilton perustivat yhdessä oman yhtyeensä, Jam Bandin, joka soitti pääasiassa bluespainotteista musiikkia. Syyskuussa Hamilton ja Perry muuttivat Bostoniin, missä he tutustuivat rumpali Joey Krameriin, joka suositteli Steven Tyleria yhtyeen laulajaksi. Kramer oli aina halunnut soittaa Tylerin kanssa samassa yhtyeessä, muttei koskaan ollut kehdannut kysyä tätä omaan projektiinsa. Berklee College of Musicissa tuolloin opiskellut Kramer keskeytti opintonsa liittyäkseen Jam Bandin rumpaliksi. Chain Reaction ja Jam Band soittivat vuonna 1970 samalla klubikeikalla. Tyler piti Jam Bandin soitosta, ja ehdotti yhtyeiden yhdistämistä, jota harkittiin varsin pitkään. Tyler, joka oli soittanut yhtyeessä rumpuja ja laulanut taustoja, sanoi liittyvänsä yhtyeeseen mikäli saisi toimia yhtyeen keulakuvana ja laulajana. Muut jäsenet suostuivat ehdotukseen, ja yhtye oli koossa.
Yhtyeen jäsenet eivät kuitenkaan aloittaneet välitöntä soittoharjoittelua, vaan kuluttivat iltapäivänsä käyttämällä marihuanaa ja katsellen The Three Stoogesin uusintakierrosta televisiosta. Eräänä iltana Joey Kramer muisti nimen Aerosmith, sillä hän oli kirjoitellut sanoja opiskellessaan käytännössä jokaiseen vihkoon ja kirjaansa. Sanan hän oli muistanut kuunnellessaan Harry Nilssonin albumia Aerial Ballet. Nimen kuullessaan yhtyeen muut jäsenet olivat kuitenkin täysin ymmällään nimen alkuperäismerkityksestä, sillä he luulivat sen viittaavan Sinclair Lewisin novelliin ”Arrowsmith”, jonka heistä jokainen oli joutunut lukemaan opiskellessaan kielioppia high schoolissa. Nimeen päädyttiin vasta, kun ehdotukset The Bananas ja Spike Jones oli todettu kelvottomiksi.
Pian Ray Tabano, Steven Tylerin lapsuudenystävä, liittyi yhtyeen rytmikitaristiksi, ja täydennetyllä kokoonpanolla Aerosmith aloitti esiintymiset paikallisilla klubeilla. Ensimmäisen julkisen esiintymisensä Aerosmith teki Nipmuc Regional High Schoolin juhlasalissa vuonna 1970. Vuonna 1971 Tabano kuitenkin korvattiin Brad Whitfordilla, joka oli kotoisin Massachusettsissa sijaitsevasta Redingin kaupungista.
Historia > Levytyssopimus ja ensimmäiset albumit (1971–1975)

Ennen Aerosmith-nimen vakiintumista ja yhtyeen täydentymistä toisella kitaristilla vuonna 1971 yhtye oli jo saavuttanut paikallisilla esiintymisillään jonkin verran suosiota. Vuonna 1972 yhtye solmi promootiosopimuksen Frank Connellyn kanssa, ja samalla he saivat myös managereikseen David Krebsin ja Steve Leberin. Leber ja Krebs myös kutsuivat Clive Davisin, levy-yhtiö Columbia Recordsin johtajan, katsomaan yhtyeen esiintymistä Max’s Kansas City -yökerholle New Yorkiin. Aerosmithin ei olisi edes tuona iltana pitänyt soittaa, mutta he saivat lunastettua esiintymisajan näyttääkseen kykynsä Davisille, joka suostui tekemään sopimuksen yhtyeen kanssa. Aerosmith allekirjoitti vuoden 1972 puolivaiheilla levytyssopimuksen Columbia Recordsin kanssa, ja debyyttialbumi Aerosmith julkaistiin tammikuussa 1973. Albumi oli pääasiassa suoraviivaista, bluesvaikutteista rockia, ja loikin pohjatyötä yhtyeelle tavaramerkiksi muodostuneesta musiikkityylistä. Albumilta julkaistiin kaksi singleä, Mama Kin ja Dream On, joista jälkimmäinen saavutti korkeamman listasijoituksen ollen kuitenkin vasta sijalla 59. Billboard Hot 100 -singlelistalla. Suuremmaksi hitiksi se nousikin vasta vuonna 1976 uudelleenjulkaisun muodossa.
Vaikka Mama Kin ei saavuttanut suosiota singlen muodossa, se sai paljon soittoaikaa rockradioasemilla ja siitä muodostui yksi Aerosmithin konserttien vakiokappaleista. RIAA myönsi yhtyeelle albumista kultalevyn, kun se ylitti puolen miljoonan myydyn äänitteen rajan 11. syyskuuta 1975. Tuplaplatinastatuksen albumi sai vuonna 1986 ylittäessään kolmen miljoonan myydyn kappaleen rajan.
Maaliskuussa 1974 kiertueen jälkeen julkaistiin yhtyeen toinen studioalbumi Get Your Wings. Yhdysvalloissa albumi saavutti kultarajan 18. huhtikuuta 1976, ja kolminkertaiseen platinamyyntiin se ylsi vuonna 2001. Albumi tuotti rockradioon hitit Same Old Song And Dance ja Train Kept A-Rollin', joka oli alun perin Tiny Bradshawin kappale. Lisäksi albumi tuotti myös fanien suosikeiksi muodostuneet kappaleet S.O.S. (Too Bad), Seasons of Wither ja Lord of the Thighs.
Yhtyeen lopullinen läpimurto tapahtui vuonna 1975 studioalbumin Toys in the Attic myötä. Aerosmith nousi kansainväliseksi tähdeksi musiikkialalla ja oli kova haastaja Led Zeppelinin ja The Rolling Stonesin kaltaisille rockjäteille. Alun perin Aerosmithin ei kuitenkaan uskottu saavuttavan Rolling Stonesin kaltaista menestystä, ja toisinaan fyysisestä samankaltaisuudestaan tunnistetut vokalistit Steven Tyler ja Rolling Stonesin Mick Jagger kokivat pilkkaa niin medialta kuin muultakin musiikkialan vaikuttajilta. Toys in the Attic osoitti kuitenkin väitteet perättömiksi saadessaan valtaisan suosion, ja sen singlet Sweet Emotion, Walk This Way ja Dream On, joka julkaistiin uudelleen, saavuttivat suosiota niin rockradiossa kuin listoilla. Sweet Emotion nappasi yhtyeen historian ensimmäisen listapaikan Top 40 -osastolla, Walk This Way sai radiosoittoa mutta nousi suurempaan suosioon vasta 1977, ja Dream On nousi listalla kuudennelle sijalle.