stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Giedo van der Garde
Ura

Van der Garde on kilpaillut myös Formula 3 eurosarjassa vuosina 2004–2006, Formula Renault -sarjassa 2007–2008 ja Aasian GP2-sarjassa vuodesta 2009 lähtien. Van der Garde voitti vuonna 2008 Formula Renault -sarjan mestaruuden.
Van der Garde debytoi GP2-sarjassa kaudella 2009 ISportin tiimissä. Hän voitti kauden aikana kolme kilpailua ollen seitsemäs MM-sarjassa. Kaudella 2010 van der Garde kilpaili Barwa Addaxin tiimissä saavuttaen neljä palkintosijaa ja 39 pistettä sijoittuen jälleen seitsemänneksi. Van der Garde jatkoi Barwa Addaxilla myös kaudella 2011. Hän saavutti yhden paalupaikan ja keräsi 49 pistettä sijoittuen sarjan viidenneksi. Van der Garde jatkoi myös GP2-sarjassa Caterham-tallissa saavuttaen kaksi voittoa ja neljä muuta palkintosijaa. Hän keräsi 160 pistettä sijoittuen sarjan kuudenneksi.
Formula 1 -ura

Vuonna 2006 Van der Garde liittyi McLarenin nuorten kuljettajien ohjelmaan. Van der Garde on myös toiminut Super Agurin ja Spykerin testi- ja varakuljettajana. Garden oli tarkoitus ajaa Spykerin autoa Australian GP:n harjoituksissa, mutta FIA ei myöntänyt hänelle tarvittavaa superlisenssiä ajoissa.
Kaudella 2012 Van der Garde toimi F1-talli Caterhamin testi- ja varakuljettajana. Hän oli mukana Kiinan, Japanin, Korean, Intian, Abu Dhabin ja Brasilian perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa. Vuonna 2013 hänet julkistettiin Caterhamin toiseksi kilpakuljettajaksi tallikaverinaan Charles Pic. Hänestä tuli ensimmäinen hollantilainen F1-kuljettaja sitten Christijan Albersin ja kauden 2007 jälkeen. Belgian GP:n 2013 aika-ajossa van der Garde saavutti parhaan aika-ajosijoituksensa sijoittumalla neljänneksitoista. Kauden parhaaksi sijoitukseksi jäi Unkarin GP:n 14:s sija.
Kauden päätteeksi Van der Garde ei saanut jatkosopimusta Caterhamin kanssa ja hän siirtyi Sauberin testi- ja varakuljettajaksi kaudeksi 2014. Hän ajoi kauden aikana seitsemässä vapaissa harjoituksissa toista Sauberin autoa.
Maaliskuussa 2015 Van der Garde käynnisti oikeustoimet Sauberia vastaan tallin valittuaan kuljettajikseen Marcus Ericssonin ja Felipe Nasrin. Van der Garden mukaan hänellä oli voimassa oleva sopimus tallin kanssa kaudesta 2015 ja vei käsittelyn Australian oikeustuomioistuimeen, jossa päätös tehtiin 11. maaliskuuta, vain pari päivää ennen kauden avauskilpailua. Oikeuden päätöksen mukaan van der Garden tulisi saada ajaa Sauberilla. Sauber teki valituksen päätöksestä. Valitus kuitenkin hylättiin ja päätös Van der Garden osallistumisesta pysyi voimassa. 14. maaliskuuta, juuri ennen Australian GP:n aika-ajoja, Van der Garde luopui vaatimuksistaan kisata samana viikonloppuna. Neuvottelut Sauberin ja Van der Garden välillä sovun löytämiseksi kuitenkin jatkuivat. Lopulta kiista ratkesi ja Van der Garde pääsi sopuun Sauberin kanssa. Talli maksoi hänelle 15 miljoonan euron tuntuvat korvaukset ja sopimus tallin ja kuskin välillä purettiin.
Formula 1 -tulokset > Tulokset kilpailuttain

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Caterham | AUS   | MAL   | CHN TD | BHR   | ESP   | MON   | CAN   | EUR   | GBR   | GER   | HUN   | BEL   | ITA   | SIN   | JPN TD | KOR TD | IND TD | ABU TD | USA   | BRA TD | – | – |
| 2013 | Caterham | AUS 18 | MAL 15 | CHN 18 | BHR 21 | ESP Kesk. | MON 15 | CAN Kesk. | GBR 18 | GER 18 | HUN 14 | BEL 16 | ITA 18 | SIN 16 | KOR 15 | JPN Kesk. | IND Kesk. | ABU 18 | USA 19 | BRA 18 |  | 0 | 22. |
| 2014 | Sauber | AUS   | MAL   | BHR TD | CHN TD | ESP TD | MON   | CAN   | AUT   | GBR TD | GER TD | HUN   | BEL TD | ITA TD | SIN   | JPN   | RUS   | USA   | BRA   | ABU   |  | – | – |
Formula 1 -tulokset > Merkkipaalut

| Nro | Merkkipaalu | Ajetut GP:t | Osakilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ensimmäinen kilpailu | 1 | Australian GP 2013 |
GP2-tulokset

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | iSport International | ESPFEA 7 | ESPSPR 4 | MONFEA NC | MONSPR 11 | TURFEA 15 | TURSPR 13 | GBRFEA Kesk. | GBRSPR 13 | GERFEA 12 | GERSPR Kesk. | HUNFEA 7 | HUNSPR 1 | EURFEA 14 | EURSPR Kesk. | BELFEA 6 | BELSPR 1 | ITAFEA 1 | ITASPR 6 | PORFEA Kesk. | PORSPR 6 |  |  |  |  | 34 | 7. |
| 2010 | Barwa Addax Team | ESPFEA 20 | ESPSPR 9 | MONFEA 6 | MONSPR 2 | TURFEA 4 | TURSPR 3 | EURFEA 4 | EURSPR 2 | GBRFEA 9 | GBRSPR 7 | GERFEA 12 | GERSPR 9 | HUNFEA 5 | HUNSPR 4 | BELFEA 9 | BELSPR 2 | ITAFEA Kesk. | ITASPR Kesk. | ABUFEA Kesk. | ABUSPR 19 |  |  |  |  | 39 | 7. |
| 2011 | Barwa Addax Team | TURFEA 4 | TURSPR 2 | ESPFEA 2 | ESPSPR Kesk. | MONFEA Kesk. | MONSPR 9 | EURFEA 2 | EURSPR 3 | GBRFEA 8 | GBRSPR 3 | GERFEA 6 | GERSPR Kesk. | HUNFEA 4 | HUNSPR 4 | BELFEA Kesk. | BELSPR 20 | ITAFEA 21 | ITASPR 13 |  |  |  |  |  |  | 49 | 5. |
| 2012 | Caterham Racing | MALFEA 9 | MALSPR 4 | BHR1FEA Kesk. | BHR1SPR 9 | BHR2FEA 3 | BHR2SPR 19 | ESPFEA 1 | ESPSPR 6 | MONFEA 3 | MONSPR 3 | EURFEA 11 | EURSPR 6 | GBRFEA 8 | GBRSPR 21† | GERFEA 5 | GERSPR 2 | HUNFEA 5 | HUNSPR 10 | BELFEA 5 | BELSPR 21 | ITAFEA Kesk. | ITASPR 10 | SINFEA 8 | SINSPR 1 | 160 | 6. |
GP2-tulokset > Aasian GP2

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008–2009 | GFH Team iSport | CHNFEA 10 | CHNSPR DNS | DUBFEA 4 | DUBSPR C | BHR1FEA 7 | BHR1SPR 14 | QTAFEA 12 | QTASPR 8 | MALFEA 14 | MALSPR 10 | BHR2FEA 5 | BHR2SPR 7 | 11 | 12. |
| 2009–2010 | Barwa Addax Team | ABU1FEA   | ABU1SPR   | ABU2FEA Kesk. | ABU2SPR 19 | BHR1FEA   | BHR1SPR   | BHR2FEA   | BHR2SPR   |  |  |  |  | 0 | 34. |
| 2011 | Barwa Addax Team | ABUFEA 5 | ABUSPR 23 | ITAFEA 2 | ITASPR 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 16 | 3. |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Giedo van der Garde Twitterissä
Giedo van der Garde Facebookissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Álvaro Parente | Formula Renault 3.5 -mestari 2008 | Seuraaja: Bertrand Baguette |
Giedo van der Garde vuonna 2008 Renaultin ratissa.
van der Garde Caterhamin ratissa Malesiassa 2013.
Helmi Tulonen

Helmi Tulonen (s. 1998) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 19 maaottelua. Hänen kasvattajaseuransa on Salon Vilpas, ja hän on edustanut Korisliigassa Turun Rientoa ja helsinkiläistä Helmi Basketia. Ulkomailla hän on pelannut Yhdysvaltain yliopistosarjoissa, Saksassa ja kaudesta 2019–2020 alkaen Espanjassa. Hän on pituudeltaan 189-senttimetrinen.
Tulonen pelasi Korisliigassa ensimmäisen kerran Turun Riennon joukkueessa kaudella 2014–2015. Hän pelasi 13 ottelua noin 22,5 minuutin keskimääräisellä peliajalla ja teki ottelua kohden 7,7 pistettä sekä otti 5,2 levypalloa. Kaudella 2015–2016 Tulonen voitti alle 19-vuotiaiden Suomen-mestaruuden Helmi Capitalsin joukkueessa. Kaudella 2016–2017 hän edusti Korisliigassa Helmi Basketia ja pelasi 26 ottelua lähes 30 minuutin keskimääräisellä peliajalla. Hän teki tuolla kaudella 11,5 pistettä ja otti 6,2 levypalloa per ottelu.
Tulonen siirtyi ulkomaille vuonna 2017. Hän pelasi kauden 2017–2018 Yhdysvalloissa Duquesnen yliopiston Dukes-joukkueessa. Hän pelasi NCAA:ssa 32 ottelua vajaan 11 minuutin keskimääräisellä peliajalla. Hänen pistekeskiarvonsa oli 3,0 ja levypallokeskiarvonsa 1,8. Vuonna 2018 Tulonen palasi Eurooppaan. Hän pelasi kauden 2018–2019 Saksan Bundesliigassa Saarlouis Royalsin joukkueessa. Hän pelasi 20 ottelussa yli 24,5 minuutin keskimääräisellä peliajalla ja teki 6,8 pistettä sekä otti 3,3 levypalloa ottelua kohden. Joukkue putosi kauden päätteeksi 2. Bundesliigaan ja Tulonen siirtyi Espanjaan. Hänen ensimmäinen seuransa Espanjan kakkosliigassa oli Celta Vigo mutta kesken kauden hän siirtyi lanzarotelaiseen Magec Tiasiin. Kaudeksi 2020–2021 hän siirtyi samassa sarjassa pelaavaan GDKO Bizkaia Ibaizabaliin, jossa ennestään pelasi Suomen maajoukkuepelaajista Elina Koskimies.
Tulonen on pelannut alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa 23 ottelua, alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa 40 ottelua ja haastajamaajoukkueessa kahdeksan ottelua. Hän pelasi Napolissa vuonna 2019 järjestetyissä universiadeissa, joissa Suomen haastajamaajoukkue sijoittui yhdeksänneksi. Naisten maajoukkueessa Tulonen on pelannut 19 maaottelua, joista ensimmäisen marraskuussa 2015 Belgiaa vastaan ja viimeksi helmikuussa 2021 Ukrainaa vastaan.
Guled & Nasra

| Guled & Nasra |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Khadar Ayderus Ahmed
Käsikirjoittaja:  Khadar Ayderus Ahmed
Tuottaja:  Robin Boespflug Vonier Martin Hampel Misha Jaari Thanassis Karathanos Mark Lwoff Risto Nikkilä Stéphane Parthenay
Säveltäjä:  Andre Matthias
Kuvaaja:  Arttu Peltomaa
Leikkaaja:  Sebastian Thümler
Pääosat:  Omar Abdi Yasmin Warsame Kadar Abdoul-Aziz Ibrahim
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi Saksa Ranska
Tuotantoyhtiö:  Bufo Pyramide Productions Twenty Twenty Vision Filmproduktion
Ensi-ilta:  2021
Kesto:  82 minuuttia
Alkuperäiskieli:  somali
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Guled & Nasra on Khadar Ahmedin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-saksalais-ranskalaisena yhteistuotantona tehty draamaelokuva vuodelta 2021.
Kansainvälisesti elokuvaa on esitetty nimellä The Gravedigger’s Wife.
Elokuva on Ahmedin ensimmäinen pitkän näytelmäelokuvan ohjaus ja se kuvattiin Djiboutissa.
Guled & Nasra on ensimmäinen suomalaiselokuva, joka on kuvattu kokonaan Afrikan mantereella. Se on myös ensimmäinen somalinkielinen suomalaiselokuva. Sitä pidetään maailman ensimmäisenä kansainvälisenä ammattituotantona, jossa puhutaan somalin kieltä.
Elokuvan teemoja ovat rakkaus, ystävyys, perhe-elämä sekä uhrautuminen. Se kertoo haudankaivaja Guledista, jonka vaimo Nasra sairastuu munuaissairauteen. Guled pyrkii pelastamaan Nasran hengen ja päättää kerätä kokoon tarvittavat rahat leikkausta varten.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Omar Abdi   | … |   Guled   |
|  Yasmin Warsame  | … |   Nasra   |
|  Kadar Abdoul-Aziz Ibrahim  | … |   Mahad   |
|  Samaleh Ali Obsieh  | … |   Ali   |
|  Hamdi Ahmed Omar  | … |   Hassan   |
|  Awa Ali Nour  | … |   Zahra   |
|  Amina Ayanleh Omar  | … |   Nimco   |
|  Mouhoubo Osman Eleyeh  | … |   Anisa   |
|  Fardouza Moussa Egueh  | … |   Dr. Yahya   |
|  Faiza Ibrahim Aden  | … |   Sacdiya   |
|  Radiya Omar  | … |   Aisha   |
|  Saharla Ahmed Moussein  | … |   Safiya Mahd   |
Tuotanto

Elokuva on kansainvälinen tuotanto. Sen ohjaaja ja käsikirjoittaja Khadar Ayderus Ahmed on somalitaustainen, mutta asuu Suomessa. Näyttelijät ovat syntyisin Somaliasta, mutta Abdi asuu Suomessa ja Warsame Kanadassa.
Tuotantoon on tullut rahaa Saksasta ja Ranskasta. Tuotannon päävastuullinen on suomalainen elokuvayhtiö Bufo.
Kuvauksen ja lavastuksen päävastuulliset ovat Suomesta. Leikkaaja ja säveltäjä ovat saksalaisia. Äänisuunnittelijat ja miksaajat ovat Saksasta ja Suomesta. Puvustaja tuli ranskalaisen rahoituksen kautta.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Elokuva valittiin vuoden 2021 Cannesin elokuvajuhlien Kriitikoiden viikko -esityssarjaan ensimmäisenä suomalaisena pitkänä elokuvana.
Afrikkalaisilla elokuvajulilla Nigerian Lagosissa elokuva sai viisi Afrikan elokuva-akatemian palkintoa. Se sai parhaan elokuvan palkinnon. Lisäksi Omar Abdi palkittiin parhaana miesnäyttelijänä, Nadine Otsobogo-Boucher sai palkinnon parhaasta maskeeraussuunnittelusta ja Antti Nikkinen lavastuksesta. Se sai myös Ousmane Sembene -palkinnon, joka myönnetään parhaalle afrikkalaisella kielellä puhutulle elokuvalle.
Toronton elokuvajuhlilla sille myönnettiin elokuvataiteen monimuotoisuutta edistävä Amplify Voices Award.
Se palkittiin Afrikan suurimman elokuvafestivaalin Fespacon pääpalkinnolla, 30 000 euron arvoisella Golden Stallion -palkinnolla.
Se valittiin Somalian ehdokkaaksi tavoittelemaan Oscar-palkintoa ei-englanninkielisten elokuvien sarjassa. Se oli Somalian ensimmäinen Oscar-ehdokas. Se ei kuitenkaan päässyt kilpailussa loppupeleihin saakka.
Se valittiin ehdolle Jussi-palkinnon saajaksi yhdeksässä kategoriassa: paras elokuva, ohjaus, naispääosa, miespääosa, käsikirjoitus, musiikki, lavastussuunnittelu, pukusuunnittelu ja maskeeraussuunnittelu. Se voitti palkinnoista kaksi: musiikista palkittiin Andre Matthias ja pukusuunnittelusta Anu Gould.
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Leena Virtanen: 
Hufvudstadsbladet Sara Ehnholm Hielm: 
Episodi Marta Bałaga:
Hellisøyn majakka

| --- | --- |
Sijainti:  Fedje Norja
Sijaintipaikka:  Hellisøy (d) 
| --- | --- |
Korkeus:  32,3  m 
Materiaali:  torni: valurauta, perustus: graniitti 
Väri:  Punainen 
Luokitus:  kulttuuriomaisuus 
| --- | --- |
Valmistunut:  1855 
Automatisoitu:  1992 
| --- | --- |
Valon korkeus:  46,5  m 
Valoteho:  960 000 kandela 
Valonkanto:  34,8  km 
Valon ominaisuudet:  FFl W 30s 
Tutka:  O 
| --- | --- |
ARLHS:  NOR022 
Admiralty:  B4134 
NGA:  115-4176 
Norsk fyrliste:  200000 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hellisøyn majakka (norj. Hellisøy fyr) on Fedjen kunnassa Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1855, automatisoitiin 1988 ja jätettiin miehittämättömäksi 1992.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hellisøyn majakka Wikimedia Commonsissa
Heimo Palander

Heimo Palander vuonna 1964.
Heimo Herman Palander (12. heinäkuuta 1928 Karstula – 27. tammikuuta 2011 Tampere) oli suomalainen elokuvaaja, tv-ohjaaja ja filmituotantopäällikkö.
Palander aloitti uransa vuonna 1944 Suomen Filmiteollisuuden laboratoriossa. Hän kuvasi aluksi matkailuaiheisia lyhytelokuvia sekä elokuvien alkutekstejä. Palander oli 1952–1959 työssä Kansan Elokuva -yhtiössä, nimi vuodesta 1955 Allotria-Filmi, jossa hän teki lyhyt- ja mainoselokuvia sekä Ajan kuvastin -uutiskatsausfilmejä. Palander toimi kuvaajana, leikkaajana, ohjaajana ja selostajana. Vuonna 1955 hän kuvasi ja leikkasi Ossi Skurnikin kanssa elokuvan Kesäyön lapset. Vuonna 1959 Palander siirtyi Mainos-TV:hen, jossa hän ohjasi muun muassa Me Tammelat-, TV-tanssiaiset- ja Pekka Lipposen seikkailut -televisiosarjoja. Palander sai vuonna 1958 Jussi-palkinnon parhaasta lyhytelokuvasta yhdessä Ulf Bäckströmin kanssa, palkittu elokuva oli Perämeren hylkeenpyytäjät.
Palander oli TV 2:ssa pääohjaajana ja myöhemmin filmituotannon päällikkönä vuodesta 1965 alkaen. Hän toimi myös Taideteollisen oppilaitoksen kamerataiteen osastolla tv-tuotannon opettajana 1960-luvulla. Vuonna 1966 Palander vastasi Kansallisteatterissa nauhoitetun, Eino Kaliman ohjaaman Anton Tšehovin Lokki-näytelmän televisio-ohjauksesta, ja 1968 hän oli Vaasan Oopperayhdistyksen esittämän Giuseppe Verdin oopperan Aida tv-ohjaajana.
Henk Bouwman

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bouwman vuonna 1956. |  Bouwman vuonna 1956. |  Bouwman vuonna 1956. |  |
Maa:   Alankomaat
Miesten maahockey
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 |  |  |
Henricus Nicolaas ”Henk” Bouwman (30. kesäkuuta 1926 Amsterdam – 27. joulukuuta 1995 Baarn) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Bouwman kuului Alankomaiden olympiapronssijoukkueeseen Lontoossa 1948. Hänen Roderick-poikansa pelasi myös maahockeya olympiatasolla.
Helmi Selin

Helmi Maria Selin (3. heinäkuuta 1874 Pori – 20. kesäkuuta 1918 Pitkäniemen sairaala) oli suomalainen kirjailija.
Selinin vanhemmat olivat oppikoulun lehtori Edvard Viktor Selin ja Maria Amalia Rosenberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Porin lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa.
Helmi Selinin kirjallinen tuotanto koostuu pääosin uskonnollisista teksteistä. Hän kirjoitti sanat lauluun Sydämellä Jeesuksen, jonka sävelsi Yrjö Karanko.
Selin vietti viimeiset elinvuotensa Pitkänniemen mielisairaalassa, jossa hän myös kuoli.
Teoksia

Johan Ludvig Runeberg : esitelmä. Kansantajuisia esitelmiä toimittaneet Länsisuomalaiset ylioppilaat ; 7:mäs vihko. Länsisuomalaisten esitelmätoimikunta, Turku 1899
Oluttehtailijan tytär. Raittiuden ystävien vuorokeskusteluja n:o 13. Raittiuden ystävät, Helsinki 1905
Miekka ja rauha. Roneliuksen kirjakauppa, Pori 1907
Mark. 16: 15. Evankeliumi kaikille luoduille. Karjalan kirjakauppa, Sortavala 1909
Sananen lasten vanhemmille ja kasvattajille. Kustannusliike Säde, Kauvatsa 1910
Haltiain ja Ihmisten Viimeinen Liitto

Haltiain ja Ihmisten Viimeinen Liitto on haltioiden ja ihmisten välillä solmittu liitto J.R.R. Tolkienin fantasiakirjasarjassa Taru Sormusten Herrasta. Se perustettiin vuonna 3430 Toista Aikaa Mustaa Ruhtinasta Sauronia vastaan.
Sauron oli taistellut haltioiden kanssa Keski-Maan herruudesta jo 1200 vuotta. Hän pelkäsi että hänen vihatut vihollisensa, dúnedain, perustaisi suuren ja mahtavan kuningaskunnan – Arnorin ja Gondorin – joten Sauron hyökkäsi Gondoriin vuonna 3429 Toista Aikaa. Vastaukseksi Elendil, dúnedainin Korkea Kuningas, muodosti liiton Gil-galadin, Noldorin Korkean Kuninkaan, kanssa Sauronia vastaan.
Nämä kaksi valtakuntaa kokosivat armeijansa Arnoriin ja marssivat Sauronin linnoitukselle. Vuonna 3434 Toista Aikaa Sauronin armeija voitettiin Dagorladin taistelussa, vallattiin Morannanon Mordorissa ja piiritettiin Mustan Ruhtinaan linnoitus Barad-dûr. Piiritys kesti seitsemän vuotta jolloin Anárion lyötiin, ja piiritys päättyi Sauronin liityttyä taisteluun, jolloin Elendil ja Gil-galad menehtyivät.
Lopulta Isildur, kuninkaan vanhempi poika, leikkasi Valtasormuksen Sauronin kädestä Narsilin jäänteillä. Menetettyään Sormuksen Sauronin henki pakeni eikä voinut ottaa fyysistä muotoa Keski-Maassa tuhansiin vuosiin. Sauronin voiton ja Elendilin ja Gil-galadin kuolemien vuoksi Viimeinen Liitto purkautui.
Helsinki Help

Helsingin kaupungin matkailu- ja kongressitoimiston vihreäasuiset Helsinki Help -turistineuvojat antavat turistineuvontaa Helsingin kaduilla käyskenteleville turisteille kesäkuukausina.
Helpit liikkuvat keskustassa päivittäin matkailijoiden suosimilla alueilla, vastaten asiakkaiden kysymyksiin useilla kielillä. Kansainvälistä kiitostakin saanut Helsinki Help -hanke aloitettiin vuonna 1994.
Kesän 2013 aikana Helpit palvelivat yhteensä 150 000 asiakasta. He puhuvat yhteensä 14 kieltä.
Heino 2 (28 seiner grossen Erfolge)

| Heino 2 (28 seiner grossen Erfolge) Heino |
| --- | --- | --- |

Heino 2 (28 seiner grossen Erfolge)
Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: LP-levy
 Tyylilaji: schlager
 Levy-yhtiö: EMI
Heino muut julkaisut
| Seine großen Erfolge 5 1975 | Heino 2 (28 seiner grossen Erfolge) 1975 | Great Hits, No. 5 1975 |
Heino 2 (28 seiner grossen Erfolge) on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1975.
Kappaleet

Tampico
Blau blüht der Enzian
Polenmädchen
La Montanara
Hoch drob'n auf dem Berg
Edelweiß
Hejo, spann den Wagen an
Bruder Jacob
Ich bin ein freier Wildbretschütz
Es blies ein Jäger wohl in sein Horn
Im Wald und auf der Heide
Auf, auf zum fröhlichen Jagen
Das einsame Glöcklein
Brüder, Na Sdrowje
O, Annemarie
Uns scheint der Mond so hell
Heut noch sind wir hier zu Haus
Schön ist die Jugend
Wandern, ach wandern
Das Wandern ist des Müllers Lust
Wer recht in Freuden wandern will
Am Brunnen vor dem Tore
Ännchen von Tharau
Schneewalzer
Das Kufsteinlied
In Junkers Kneipe
Rosamunde
Überall
Henio Żytomirski

| Henio Żytomirski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1933 Lublin, Puola
Kuollut: 9. marraskuuta 1942 (9 vuotta) Majdanekin keskitysleiri, Puola
Vanhemmat:  Szmuel Żytomirski Sara Żytomirski
Henio Żytomirski (25. maaliskuuta 1933 Lublin, Puola – 9. marraskuuta 1942 Majdanekin keskitysleiri, Puola) oli puolanjuutalainen lapsi. Hänet murhattiin yhdeksänvuotiaana Majdanekissa, joka oli yksi kansallissosialistien perustamista tuhoamisleireistä. Henion muistoa kunnioitetaan Puolassa projektilla, jonka nimenä on Kirjeitä Heniolle. Se järjestetään Puolan kouluissa vuosittain 19. huhtikuuta.
Henion vanhemmat olivat Szmuel ja Sara Żytomirski. Henion oli määrä aloittaa koulunkäynti 1. syyskuuta 1939 eli samana päivänä kun Saksan joukot hyökkäsivät Puolaan. Hän ei käynyt koulua päivääkään. Żytomirskin perhe siirrettiin gettoon vuonna 1941 ja sieltä edelleen Majdanekin keskitysleiriin, jossa Henio murhattiin todennäköisesti 1942. Myös Szmuel Żytomirski murhattiin samalla leirillä.
Israelilainen taiteilija Neta Żytomirska-Avidar, joka on eräs Henion serkuista, toi vuonna 2007 Lubliniin valokuva-albumin, jossa on kuvia Henion elämästä 1930-luvulla. Albumin viimeisessä kuvassa Henio on kuusivuotias, ja se valittiin Henion Facebook-tilin profiilikuvaksi. Tilillä on Henion nimissä kirjoitettuja tekstejä, ja sitä on kritisoitu faktan ja fiktion sekoittamisesta sekä holokaustin trivialisoinnista.
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Henk Badings

Henk Badings
Henk Badings (17. tammikuuta 1907 Bandung, Jaava – 26. heinäkuuta 1987 Vijlen, Alankomaat) oli alankomaalainen säveltäjä.
Badings syntyi Alankomaiden hallinnassa olleella Jaavalla ja oli aikuisena kiinnostunut mikrotonaalisuudesta lapsena kuulemansa indonesialaisen musiikin ansiosta. Hän valmistui vuonna 1931 Delftin teknologian yliopistosta ja aloitti uran insinöörin töiden sekä geologian parissa, mutta omistautui sitten kuitenkin säveltämiselle. Hän oli opiskellut sävellystä yksityisesti Willem Pijperin johdolla ja saanut ensimmäisen sinfoniansa kantaesitetyksi jo vuonna 1930. Badingsin vastaanottamien tilausten määrä nousi 1930-luvulla ja 1940-luvun alkupuolella, ja vuodesta 1935 hän myös opetti. Vuonna 1942 hän korvasi Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa johtajan, jonka natsimiehittäjät olivat poistaneet juutalaisena virastaan. Tämän johdosta Badingsin toimintaa tutkittiin ja hän oli sensuurin kohteena, kunnes sai vuonna 1947 luvan jatkaa julkista toimintaansa säveltäjänä sekä opettajana. Toisen maailmansodan jälkeen huomattavaa suosiota Euroopassa saavutti Badingsin kolmas sinfonia (1943).
Badings perusti elektronisen musiikin studion Eindhovenissa vuonna 1956. Hän oli kiinnostunut myös radio-oopperasta; vuosina 1954–1960 hän tekikin kuusi oopperaa, joista kolme radioon. Näistä Oreste (1954) toi säveltäjälle Prix Italian ja tuli BBC:n lähettämäksi. Vuoteen 1960 mennessä Badings oli saavuttanut kansainvälisesti johtavan alankomaalaissäveltäjän maineen. Hän teki esimerkiksi töitä tilauksiin Isosta-Britanniasta ja Yhdysvalloista. Jälkimmäisessä maassa hänellä oli pitkäaikaisena yhteistyökumppaninaan Robert Austin Boudreaun johtama American Wind Orchestra. Hän sai myös työpaikan Stuttgartin musiikkiyliopistosta.
1960-luvun lopussa Badingsin natsikytkökset alkoivat herättää uutta mielenkiintoa, ja hänen esitettiin olleen laajemmin tekemisissä miehityshallinnon kanssa kuin oli aikoinaan myöntänyt. Kotimaassa tämä haittasi Badingsin uraa merkittävästi ja pysyvästi, sillä hänen musiikkiaan ei esitetty maan radiossa ja se katosi myös konserttisalien ohjelmista. Hän sai kaikesta huolimatta jatkaa opettamista; hänen johdollaan opiskeli esimerkiksi Ton de Leeuw. Alankomaissa Badings on jäänyt vähälle huomiolle; syntymän satavuotisjuhlavuosi (2007) ei saanut merkittävää näkyvyyttä.
Badingsin tuotantoon kuuluu oopperoiden ja sinfonioiden ohella esimerkiksi Capriccio sooloviululle ja kahdelle ääninauhalle (1959), josta tuli merkittävä elektroakustisen musiikin alalla. Badings myös kehitti oman 31-nuottisen mikrotonaalisen systeeminsä.