stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Myllymäki (Ähtäri)

| Myllymäki |
| --- | --- |
 Myllymäki
 Koordinaatit: 62°31.286′N, 24°16.499′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Ähtäri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Postinumero:  63900
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Myllymäki on kylä ja taajama Ähtärissä. Kylässä risteävät valtatie 18 ja seututie 621. Kylässä on myös Myllymäen rautatieasema, joka sijaitsee Haapamäki–Seinäjoki-radan varrella. Matkaa Ähtärin keskustaan on noin 13 kilometriä.
Kylässä toimii 35 oppilaan kyläkoulu. Lähikauppa Tarmo palvelee niin ravintolana kuin kauppana.
Aiheesta muualla

Myllymäki Ähtärin kaupungin kotisivuilla
Myllymäen kylä
My Friend Dario

| ”My Friend Dario” Vitalic |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: OK Cowboy
 Julkaistu: 29. maaliskuuta 2005
 Formaatti: 12″, CD
 Tyylilaji: electronica, electroclash
 Levy-yhtiö: Different PIAS
My Friend Dario on ranskalaisen elektronisen musiikin artistin Vitalicin esikoisalbumin OK Cowboy ensimmäinen single. Se on Vitalicin ensimmäinen single, jossa hän käyttää ”Brigitte”-nimistä puhesynteesiohjelmaa. Myös OK Cowboyn toisessa kappaleessa ”No Fun” käytetään Brigitteä.
Formaatit

My Friend Dario (extended mix) – 4.38
My Friend Dario (Dima prefers new beat mix) – 5.30
My Friend Dario – 3.37
My Friend Dario (extended mix) – 4.38
My Friend Dario (Dima prefers new beat mix) – 5.30
Warm Leatherette (as heard on Radio 1)
Mirage (Camelin albumi)

| Mirage Camel |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : marraskuu 1973
 Julkaistu: 1. maaliskuuta 1974
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): David Hitchcock
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 37.47
 Levy-yhtiö:  Deram Records    Janus Records
Muut kannet
   Yhdysvaltain-painoksen kansikuva.
Listasijoitukset
  149. (1974)
Camelin muut julkaisut
| Camel 1973 | Mirage 1974 | The Snow Goose 1975 |
Mirage on brittiläisen Camel-yhtyeen toinen albumi, joka julkaistiin 1. maaliskuuta 1974. Albumi sisältää yhtyeen eräitä tunnetuimpia kappaleita. Hyvistä arvosteluista huolimatta albumi ei lyönyt yhtyettä vielä kaupallisesti läpi.
Alkuperäinen, Camel-savukeaskia mukaileva kansitaide, aiheutti oikeustoimien uhan Yhdysvalloissa, minkä vuoksi maan markkinoille suunniteltiin erilaiset kannet.
Taustaa ja albumin työstö

Vaikka yhtyeen esikoisalbumi Camel (1973) oli myynyt ensimmäisen vuoden aikana kohtalaiset 5 000 kappaletta, levy-yhtiö MCA Records ei halunnut julkaista yhtyeeltä enempää materiaalia. Camelin onneksi se oli edellisen puolentoista vuoden aikana ehtinyt saavuttaa nimeä Britannian-kiertueilla Wishbone Ash- ja Barclay James Harvest -yhtyeiden lämmitteljänä, ja esikoisalbumin kehuttu laatu paransi yhtyeen asemaa entisestään. Yhtyeen manageri Geoff Jukes ylläpiti luottamustaan yhtyeen sisällä, ja yhdessä bisneskumppaniensa kanssa hän kiinnitti Camelin omaan Gama Records -yhtiöönsä.
Viikkojen sisällä otettiin yhteys Genesis- ja Caravan-yhtyeiden levyjä tuottaneeseen tuottaja David Hitchcockiin, ja yhtye kutsuttiin Island Recordsin omistamaan Basing Street Studiosiin äänittämään materiaalia uutta albumia varten. Levytysten aikana tuottaja Geoff Jukesin Gama Records solmi pitkäaikaisen sopimuksen Decca Recordsin kanssa, jonka mukaan kyseinen yhtiö julkaisisi kaikki Gama Recordsin sekä siten samalla Camelin tuotokset. Levyn äänitykset saatiin kokoon marraskuun 1973 aikana. Suurinta osaa levyn materiaalista oli jo kokeiltu aiemmin live-esiintymisissä.
Musiikki

Miragella Camel alkoi kehittää omaa, yksilöllistä tyyliään, johon kuuluivat muun muassa monimutkaiset rytmitykset. Uuden tyylin huipentumana levyllä on lukuisia osia sisältävä, lähes 13-minuuttinen ”Lady Fantasy”. Albumilla on huomattavaa myös kitaristi Andrew Latimerin huilunsoitto.
Albumin avaa nopeatempoinen, kosketinsoittaja Peter Bardensin kirjoittama ”Freefall”. Hän on tehnyt myös seuraavan kappaleen, ”Supertwisterin”. Sitä seuraa kitaristi Andrew Latimerin ensimmäinen levylle päätynyt pitkä sävellys, ”Nimrodel/The Procession/The White Rider”, joka sai vaikutteensa J. R. R. Tolkienin kirjasta Taru sormusten herrasta. Kappaleessa Latimerin on sanottu näyttäneen kykynsä niin kitaristina kuin huilistinakin. Kappale loi dramaattisen lopun Miragen ykköspuoliskolle. B-puolen aloittaa Latimerin ja Bardensin yhdessä kirjoittama ”Earthrise”, jota seuraa yksi Camelin tunnetuimmista kappaleista, ”Lady Fantasy”, jonka yhtye on tehnyt yhdessä. Kappale on sekoitus lukuisia musiikinlajeja.
Julkaisu ja vastaanotto

Mirage (suom. kangastus) ilmestyi Deccan alamerkki Deram Recordsin julkaisemana 1. maaliskuuta 1974. Albumi sai hyvän vastaanoton brittiläisiltä kriitikoilta. Esimerkiksi Beat Instrumental -lehti valitsi Miragen kuukauden levyksi kehuen albumia loistavaksi, ja kehuja antoi myös Sounds-lehti. Ylistyksistä huolimatta levy ei noussut Britanniassa listalle.
Yhtye vietti huhti- ja toukokuun kiertämällä Eurooppaa albumia promotoiden. Kiertueen aikana Camel-savukkeiden Yhdysvaltain-jaosto sai tietää Miragen kansikuvasta, joka oli mukaelma kyseisen savukemerkin askista. Yhtiö vaati oikeustoimilla uhaten levyn vetämistä pois markkinoilta. Yhdysvalloissa Miragen julkaiseminen kuului Janus Recordsille, joten kyseinen yhtiö suunnitteli hätäisesti uudet kannet ennen saattoa markkinoille. Kaikkialla muualla maailmassa käytettiin alkuperäistä kansikuvaa, sillä yhtyeen johtoporras oli sopinut Camel-savukkeen Euroopan-jaoston kanssa Camel-savukkeiden jakamisesta Miragen kansikuvalla ja kappalelistalla varustettuna. Savukeyhtiö oli niin innoissaan sopimuksesta rockyhtyeen kanssa, että ehdotti Miragen alkuperäisten kappaleiden vaihtamista teemoiltaan tupakka-aiheisiin kappaleisiin. Yhteistyö tupakkayhtiön kanssa meni lopulta niin pitkälle, että yhtyeen konserteissa mainostettiin ja jaettiin ilmaiseksi Camel-savukkeita, minkä lisäksi vahvistimet oli päällystetty Camel-kalvoilla.
Yhdysvalloissa levy nousi Billboard Hot 100 -listan sijalle 149. Tämän seurauksena yhtye suoritti seitsenviikkoisen Amerikan-kiertueen Whisbone Ashin lämmittelijänä. Kiertueen välissä seurasi sarja konsertteja Britanniassa, joista kaksi Lontoon kuuluisalla The Marquee Clubilla lokakuussa. Amerikan-kiertue päättyi Miamiin joulukuussa 1974, mutta hyvästä vastaanotosta johtuen yhtye jatkoi Yhdysvaltojen kiertämistä omatoimisesti.
Julkaisu ja vastaanotto > Arvostelut

Sputnikmusic:
Allmusic:
Kappaleet

| --- | --- |
 A-puoli Freefall – 5.52 (säv. Peter Bardens)  Supertwister – 3.18 (säv. Bardens)  Nimrodel/The Procession/The White Rider – 9.16 (säv. Andrew Latimer) B-puoli Earthrise – 6.40 (säv. Bardens, Latimer)  Lady Fantasy: Encounter/Smiles for You/Lady Fantasy – 12.43 (säv. Bardens, Latimer, Andy Ward, Doug Ferguson) :  Vuoden 2002 remasteroidun CD-version bonuskappaleet Supertwister – 3.14 (ennenjulkaisematon live, säv. Peter Bardens)  Mystic Queen – 6.09 (ennenjulkaisematon live, säv. Bardens)  Arubaluba – 7.44 (ennenjulkaisematon live, säv. Bardens)  Lady Fantasy: Encounter/Smiles for You/Lady Fantasy – 12.59 (ennenjulkaisematon, säv. Bardens, Doug Ferguson, Andrew Latimer, Andy Ward) Livekappaleet on äänitetty The Marquee Clubilla, Lontoossa 30. lokakuuta 1974.
Kokoonpano

Andy Ward – rummut, lyömäsoittimet
Peter Bardens – urut, piano, minimoog, mellotron, laulu
Andrew Latimer – kitarat, huilu, laulu
Doug Ferguson – bassokitara
Neuvosto-Venäjä

Neuvosto-Venäjä (ven. Советская Россия, Sovetskaja Rossija), virallisesti Venäjän sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta (lyhenne SFNT; ven. Российская Социалистическая Федеративная Советская Республика, Rossiiskaja sotsialistitseskaja federativnaja sovetskaja respublika), on nimitys bolševikkien hallitsemasta Venäjästä ennen Neuvostoliiton perustamista. Neuvosto-Venäjän voidaan katsoa syntyneen lokakuun vallankumouksessa 7. marraskuuta (J: 25. lokakuuta) 1917 ja lakanneen itsenäisenä valtiona olemasta Neuvostoliiton syntyessä 30. joulukuuta 1922. Neuvostoliitto muodostettiin Neuvosto-Venäjästä ja sen ympärille perustetuista pienemmistä neuvostotasavalloista.
Historia > Neuvostovaltion synty > Helmikuun vallankumous

Vuoteen 1917 tultaessa ensimmäinen maailmansota oli maksanut Venäjän keisarikunnalle jo yli miljoonan ihmisen hengen. Sotaväsymys, raskaat tappiot ja tyytymättömyys kansasta vieraantuneeseen keisariin olivat sytykkeinä vallankumouksen syttymiselle. Talvi oli myös poikkeuksellisen ankara, elintarvikkeiden lisäksi suurimmissa teollisuuskeskuksissa alkoi olla pulaa lämmitykseen tarvittavasta polttoaineesta. Tyytymättömyys ajoi työläiset barrikadeille tammikuussa 1917. Lakkoilu kiihtyi ja huipentui helmikuun lopulla yleislakoksi. Keisari Nikolai II määräsi Pietarin sotilaspiirin päällikön lopettamaan levottomuudet kaikin käytettävissä olevin keinoin. Kasakat avasivat tulen kohti väkijoukkoa ja tilanne näytti hetkeksi rauhoittuvan. Tästä rohkaistuneena Nikolai hajotti duuman. Tilanteen rauhoittuminen osoittautui harhaksi, sillä Pietarin varuskunta nousi kapinaan ja siirtyi työväestön puolelle.
Tässä vaiheessa duuma kieltäytyi hajaantumasta ja yritti järjestäytyä tilanteen rauhoittavaksi voimaksi, sillä duumassa katsottiin että tämän tekisi muussa tapauksessa joku muu. Toiseksi erilliseksi valtaa tavoittelevaksi ryhmäksi nousi työväen- ja sotilasedustajien neuvosto. Sen johdossa olivat puheenjohtaja Nikolai Tšheidze ja varapuheenjohtaja Aleksandr Kerenski.
Nikolai II pakeni tilanteen kärjistyttyä Pietarista, mutta hänen matkansa katkesi jo Pihkovassa, missä kapinoivat rautatieläiset eivät suostuneet päästämään junaa läpi. Nikolain kenraalit totesivat keisarille, että tältä puuttui kansan tuki ja kehottivat tätä tekemään johtopäätöksensä. 2. maaliskuuta Nikolai II luovutti vallan veljelleen Mihail Aleksandrovitšille, mutta tämä kieltäytyi ottamasta valtaa vastaan. Nikolai II perheineen suljettiin Pietarin kupeessa sijainneeseen Tsarskoje Seloon. Romanov-dynastian 300 vuotta kestänyt itsevaltiuden aika oli päättynyt.
Historia > Sekasorron vuodet > Kohti sisällissotaa

Brest-Litovskin sopimusta puitiin bolševikkien puoluekokouksessa rauhansopimuksen solmimisen jälkeen. Leninin linja oli, että rauhanehtoihin oli taivuttava, jotta voitiin turvata juuri muodostuneen neuvostojen maan ensiaskeleet. Bolševikkien kanssa liitossa olleet vasemmistososialistivallankumoukselliset eivät jakaneet tätä näkemystä, vaan erosivat kansankomissaarien neuvostosta, joka jäi samalla yksin bolševikkien haltuun. Tämän eron myötä bolševikkien sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen nimi muutettiin muotoon Venäjän kommunistinen puolue (bolševikit). Maan hallinto siirrettiin samalla Moskovaan, sillä saksalaisten edettyä Narvajoelle asti, he olivat jo vaarallisen lähellä Pietaria. Välirikko vasemmistososialistivallankumouksellisten kanssa aiheutti sen, että bolševikit saivat heistä vaarallisen sisäpoliittisen uhan. Välienselvittely kehkeytyi aseelliseksi yhteenotoksi heinäkuussa 1918, kun vasemmistososialistivallankumoukselliset murhasivat Saksan suurlähettilään Wilhelm von Mirbachin, tavoitteenaan synnyttää sota Saksan ja bolševikkihallinnon välille. Vasemmistososialistivallankumouksellisten kapina saatiin kesän 1918 aikana tukahdutettua, minkä jälkeen maan kongressi oli kokonaisuudessaan bolševikkien kommunistipuolueen hallussa.
Rauhansopimuksen hyväksymisen jälkeisinä kuukausina Neuvosto-Venäjä ajautui yhä kasvavaan sekasortoon. Bolševikkeja vastustaneet oppositiovoimat alkoivat perustaa vastarintakeskuksia Siperiaan ja maan eteläosiin. Antikommunistiset joukot järjestäytyivät valkokaarteiksi, jotka pyrkivät syöksemään bolševikit vallasta. Lisäksi bolševikit joutuivat taistelemaan ulkomaiden interventiota vastaan. Venäjän entiset liittolaiset Ranska, Iso-Britannia ja Yhdysvallat eivät hyväksyneet Neuvosto-Venäjän kommunistista hallintoa ja antoivat tukensa Venäjän sisällissodassa bolševikkeja vastustaneille valkoisille. Ulkovaltojen sekaantumisen syy oli, että Venäjän irtaantuminen sodasta lisäsi niiden sotilaallista rasitusta, kun taas oikeistolaiset olivat taipuvaisia jatkamaan Saksan vastaista sotaa liittolaistensa rinnalla. Leninin hallinto ei myöskään katsonut olevansa vastuussa keisarivallan aikana otetuista ulkomaisista lainoista. Lisäksi Murmanskissa, Arkangelissa ja Vladivostokissa oli varastoituna runsaasti länsivaltojen toimittamaa sotamateriaalia, jonka ei haluttu joutuvan bolševikkien käsiin. Bolševikkien vallassapysymistaistelu alkoi muuttua sisällissodaksi.
Näitä uhkia torjumaan perustettiin vuoden 1918 alussa työläisten ja talonpoikien puna-armeija. Sen johtoon nimettiin Lev Trotski. Puna-armeijan perustamiseksi maahan määrättiin yleinen asevelvollisuus. Pätevän upseeriston värväämiseksi armeijaan hyväksyttiin vanhan keisarillisen armeijan upseereita. Vuoden 1918 lopulla puna-armeijaan kuului jo miljoona miestä.
Historia > Sekasorron vuodet > Bolševikkien talouspolitiikka

Bolševikkien suurena haasteena oli myös maan taloustilanne. Tilanteen parantamiseksi Leninin hallinto teki vuonna 1918 useita sosialistisia uudistuksia, joita kutsutaan sotakommunismiksi. Tähän sisältyivät laajamittaiset kansallistamistoimet ja maatalouden pakko-otot. Sotakommunismin tulokset olivat täysin päinvastaiset. Teollisuustuotanto laski edelleen. Inflaatio teki ruplasta käytännössä arvottoman ja työntekijät saivat osan palkastaan luontoissuorituksina. Maataloustuotanto laski, koska maanviljelijöiltä takavarikoitiin kaikki, jonka katsottiin menevän yli heidän oman tarpeensa. Tämä johti siihen, että maanviljelijöillä ei enää ollut intressiä tuottaa viljaa yli oman tarpeensa ja osa pelloista jäi kylvämättä.
Sotakommunismin politiikka tuli lopulliseen umpikujaan keväällä 1921. Nälästä ja kylmästä kärsineet talonpojat ja työläiset ryhtyivät avoimeen vastarintaan ja myös Pietarissa nähtiin nälkämellakoita. Merkittävin kapina syntyi Kronstadtin laivastotukikohdassa, jossa matruusit nousivat bolševikkeja vastaan. Hallitus reagoi julmasti ja Trotskin johtamassa operaatiossa marsalkka Tuhatševski johti joukkoja meren jään yli kapinallisia vastaan. Satoja miehiä kuoli ja jälkeenpäin teloitettiin vielä satoja. Noin 8 000 kapinallista pakeni jään yli Suomeen.
Kronstadtin kapina kukistettiin, mutta se sai aikaan sen että Lenin luopui sotakommunismin politiikasta. Sen korvaajaksi hän esitti teoriansa valtionkapitalismista. Tämä toimi periaatteena uudesta NEP-talouspolitiikasta (Novaja ekonomitšeskaja politika). Uusi talouspolitiikka salli rajatun määrän yksityisyritteliäisyyttä. Sen mukaan talonpojat saivat pitää yksityisiä palstoja ja kasvattaa ruokaa voittoa saadakseen. Raskas teollisuus taas pysyi valtion hallinnassa. Poliittista vapautta NEP-politiikka ei tuonut. Päinvastoin uusi politiikka muistutti kilpailevien puolueiden sosialistivallankumouksellisten ja menševikkien ohjelmaa. Näissä olosuhteissa näiden poliittisten tahojen laillinen toiminta kiellettiin.
Historia > Neuvostotasavaltojen liiton synty > Bolševikkien vallankaappausstrategia

Pakolaishallitusten perustaminen oli poliittinen osa bolševikkien strategiaa Venäjän sisällissodassa. Niillä pyrittiin legitimoimaan sotilaallisia valloituksia ja perustelemaan vallankumoussotaa, joka aseellisena toimena kutakin laillisesti valittua hallitusta vastaan oli aina laiton. Sisällissodan toinen osapuoli eli keisarille uskolliset valkoiset kenraalit taas perustivat valloitetuille alueille väliaikaisia hallituksia.
Puna-armeijan komentaja Mihail Tuhatševski esitti kirjeessään Kominternin johtaja Grigori Zinovjeville Puolan sodan aikana 18. heinäkuuta 1920 ajatuksen, jonka mukaan Kommunistisesta internationaalista tulisi muodostaa todellinen sotilaallinen kansainvälisen vallankumouksen esikunta. Tuhatševskin ajatus hylättiin, koska niin huomattavan vallan keskittäminen Kominternin käsiin nähtiin riskinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neuvosto-Venäjä Wikimedia Commonsissa
Vallankumouksellisia Pietarissa 1917.
Bolševikkien puoluekokous 1920. Pöydän äärellä vasemmalta myötäpäivään Enukidze, Kalinin, Buharin, Tomski, Laševitš, Kamenev, Preobraženski, Serebrjakov, Lenin ja Rykov.
Trotski, Lenin ja Kamenev vuonna 1919.
Bolševikkien hallitsemat alueet. Sininen: 1918. Keltainen: 1919. Punainen: 1921.
Bolševismin vastaisen Siperian armeijan sotilaita vuonna 1919.
Wrangelin laivasto vetäytyy Krimiltä ja pakenee Turkkiin.
Puna-armeija valtasi Tbilisin vuonna 1921.
Uutisfilmi vuodelta 1918.
My Favorite Husband

| My Favorite Husband |
| --- | --- |
Vuosi:  1948–1951
Tekijä(t):  Lucille Ball
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
My Favorite Husband oli yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota esitettiin CBS:n radioverkossa 1948–1951. Sarjan televisioversiota CBS esitti 1953–1955. Sarjan radioversion toisessa pääroolissa oli Lucille Ball, ja se toimi pohjana Ballin televisiosarjalle I Love Lucy.
Radiosarja perustui Isabel Scott Rorickin romaaniin Mr. and Mrs. Cugat. Lucille Ball esitti Liz Cugatia ja Richard Denning hänen aviomiestään George Cugatia. Piakkoin pariskunnan sukunimi muutettiin kuitenkin Cooperiksi, sekaannuksen välttämiseksi orkesterinjohtaja Xavier Cugatin kanssa. Gale Gordon esitti George Cooperin esimiestä Mr. Atterburya. Sarjan tuottaja oli Jess Oppenheimer ja käsikirjoituksesta vastasivat Madelyn Pugh Davis ja Bob Carroll, Jr. Oppenheimer ja käsikirjoittajat olivat myöhemmin luomassa vuonna 1951 alkanutta televisiosarjaa I Love Lucy.
My Favorite Husbandin televisioversiossa päärooleissa olivat Barry Nelson ja Joan Caulfield, joista jälkimmäinen korvattiin vuonna 1955 Vanessa Brownilla.
Aiheesta muualla

Radiosarjan jaksoja MP3-muodossa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Myllynkivikaulus

Myllynkivikaulus, 1588.
Myllynkivikaulus on pyöreä, poimutettu röyhelökaulus, jollaista käytettiin Euroopassa erityisesti 1500-luvun jälkipuoliskolla. Yksi muodin suunnannäyttäjistä oli kuningatar Elisabet I. Myllynkivikauluksia käyttivät sekä naiset että miehet.
Kauluksen laatu kertoi kantajansa statuksesta. Aristokraatit teettivät kauluksensa hienosta pellavasta. Ne koristeltiin pitseillä, kullalla, hopealla ja silkillä. Köyhät suosivat halpoja materiaaleja.
Kaulukset olivat irrallisia vaatekappaleita, jotka voitiin pestä, tärkätä ja muotoilla riippumatta muusta asusta. Ryhdikkään, kiekkomaisen röyhelön muotoiluun käytettiin erityistä puikkomaista silitysrautaa. Röyhelö pidettiin kasassa sadoilla nuppineuloilla.
Muodin alkaessa kaulukset olivat maltillisen kokoisia, mutta äärimmillään noin 30 senttiä leveitä. Niiden kannattelemiseen tarvittiin rautalankainen tukirakenne. Yhteen kaulukseen saatettiin käyttää viisi metriä materiaalia.
Käyttö nykyään

Myllynkivikaulus kuuluu Tanskan evankelis-luterilaisen kirkon pappien työasuun. Asuste kuului myös Norjan luterilaisen kirkon pappien asuun vuoteen 1980 asti, vaikkakin jotkin konservatiiviset papit käyttävät niitä edelleen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaulus kertoo kaiken
Piispa Erik Norman Svendsen, n. 1999
Myoklonusepilepsia

Myoklonusepilepsia on peittyvästi periytyvä oireyhtymä, jonka aiheuttaa kromosomin 21 geenivirhe.
Taudinkuvaan kuuluu tahatonta lihasnyintää ja epileptisyyttä. Syndrooma on synnynnäinen ja alkaa oireilla tavallisesti 6–13-vuotiaasta. Oireet ovat joillakin niin voimakkaita, että joudutaan turvautumaan liikuntavammaisten apuvälineisiin.
Jos vanhemmilla on yksi myoklonusepileptikkolapsi, heillä on noin 25 % riski saada toinen. Oireisto lyhentää potilaansa elinajanodotetta. Tavalliseen myoklonukseen ei kuulu epilepsiaa.
Aiheesta muualla

Reetta Kälviäinen: Nuoruusiän myoklonusepilepsia, Epilepsialiitto(pdf) (Arkistoitu – Internet Archive)
Myllymäki (Hämeenlinna)

Myllymäen sijainti Hämeenlinnassa.
Näköalaa Myllymäeltä tammikuussa 2012.
Myllymäki on Hämeenlinnan kaupungin 7. kaupunginosa, joka sijaitsee keskustan lounaispuolella. Myllymäki rajoittuu koillisessa keskustaan (3. kaupunginosa Hämeensaari), pohjoisessa Kaurialaan, lännessä Hattelmalaan, etelässä Kankaantaustaan ja idässä moottoritiehen sekä Vanajaveteen. Vuonna 2014 valmistunut moottoritien kate laajentaa keskustaa liittäen sen kiinteämmin Myllymäkeen.
Kaupunginosan pohjoisin nurkka on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö Suomen kasarmit, joka on 1880-luvulla perustettu kaupunkikasarmi.
Myllymäen laella sijaitsee nykyään kansalaisopisto nimeltään Vanajaveden opisto. Kaupunginosassa sijaitsee myös Myllymäen koulu. Lisäksi Myllymäessä on kallioon louhittu luola, joka on varustettu väestösuojaksi ja on normaalisti kamppailulajien harjoitustilana. Kalliojyrkänteen laella, Toivontien päässä on näköalapaikka yli kaupunkikeskustan.
Kuuluisia myllymäkeläisiä

Kirsi Ojansuu-Kaunisto, poliitikko (asukkaana v. 1983–)
Aleksi Rantanen, näyttelijä
Timo Roos, poliitikko (asukkaana v. 2003–2023)
Aiheesta muualla

Myllymäen kaupunginosa Hämeenlinnan kaupungin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Myllymäen kallioluola Liikuntaopas.netissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kushin-Kan (Arkistoitu – Internet Archive)
Mina Laamo

| Mina Laamo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1978
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Mina Laamo (s. 1978) on suomalainen dokumentaaristen elokuvien ohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Koulutus ja ura

Mina Laamo on valmistunut taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston elokuva- ja lavastustaiteen dokumentaarisen elokuvan pääaineesta 2015 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 2012 pääaineina yleinen kirjallisuustiede ja sukupuolentutkimus.
Laamo tunnetaan elokuvasta Matka minuksi (75', Becoming Me), jota esitettiin elokuvateattereissa 2015. Elokuvan ranskan- ja saksankieliset versiot (52’, ​Le Voyage vers moi / ​Die Reise zu Mir​) esitettiin Euroopassa ARTE-tv-kanavalla kesällä 2015. Laamo on kirjoittanut elokuvasta ja elokuvan tekemisen kokemuksellisuudesta.
Omien elokuvien (käsikirjoitus ja ohjaus) lisäksi Laamo on työskennellyt tuottajana ja tuotantopäällikkönä. Mina Laamon ja Pia Andellin dokumentaarinen installaatio Four Trick Pony oli esillä Turun taidemuseossa 27.11.2020–21.3.2021. Monikanavainen videoinstallaatio Four Trick Pony on poeettinen tutkielma elämän kertomuksellisuuden harhaanjohtavuudesta.
Mina Laamon elokuvan Surunkesyttäjät ensi-ilta oli Suomen elokuvateattereissa 25. helmikuuta 2022. Elokuvan kansainvälinen ensi-ilta oli Thessalonikin dokumenttielokuvafestivaaleilla maaliskuussa 2022.
Filmografia > Ohjaukset

Tuholaiset, 2007.
Matka minuksi, 2014.
Four Trick Pony, 2020.
Surunkesyttäjät, 2022.
Aiheesta muualla

Mina Laamo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Yle Puhe Mina Laamon haastattelu Yle Puheen Aamussa
Musta kivi (novelli)

| Musta kivi> The Black Stone |
| --- | --- |
 Weird Talesissa julkaistun novellin ensiaukeama.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Robert E. Howard
Kuvittaja:  Joseph Doolin
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu, Cthulhu-tarusto
Julkaistu:  Weird Tales, marraskuu 1931
Ulkoasu:  pulp-lehti
Sivumäärä:  12
Suomennos
Suomentaja:  Ulla Selkälä ja Ilkka Äärelä
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  Musta kivi, 1995
Ulkoasu:  taskukirja, antologia
Sivumäärä:  19

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Musta kivi on teksasilaisen pulp-kirjailija Robert E. Howardin kosminen kauhunovelli, joka julkaistiin Weird Talesin marraskuun 1931 numerossa. Suomennos ilmestyi antologiassa Musta kivi vuonna 1995.
Kirjoittaminen ja julkaisu

Robert E. Howard aloitti kirjeenvaihdon H. P. Lovecraftin kanssa vuonna 1930 ja kirjoitti ”Mustan kiven” pian sen jälkeen. Vuoden loppuun mennessä hän oli jo saanut sen myytyä pulp-lehti Weird Talesille. Novelli ilmestyi marraskuun 1931 numerossa.
”Mustassa kivessä” on monia Howardille ominaisia teemoja: vuosituhansien halki periytyvät ”rotumuistot” (engl. racial memories), unohdetut kansat ja ihmisrodut sekä sivistyneen ihmisen taantuminen barbarismiin. Howard esittelee myös käsitystään siitä, kuinka kansanperinne syntyy ja muuttuu ajan myötä. Cthulhu-tarustolle tyypillisiä aineksia ovat kuvitteellisen kirjallisuuden pikkutarkka kuvailu sekä oppinut päähenkilö, jonka ainoa motivaatio on tiedonjano, ja joka joutuu katumaan uteliaisuuttaan. Novellissa on vaikutteita myös Arthur Machenilta.