stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Einari Vidgrén
Tunnustukset

Einari Vidgrénille on myönnetty lukuisia ansiomerkkejä ja huomionosoituksia. Teollisuusneuvoksen arvonimen Vidgrén sai vuonna 1997.
Vuonna 1992 Kauppa- ja teollisuusministeriö myönsi Vidgrénille keksijäpalkinnon tunnustuksena pitkäjännitteisestä työstä metsäkoneiden kehittämisessä, ja Ponsselle myönnettiin Suomalaisen muotoilun kunniamaininta, Pro Finnish Design, metsäkoneiden muotoilusta.
Vuonna 2001 hän sai Suomen Metsäyhdistykseltä kultaisen ansiomerkin ”erityisistä, pitkäaikaisista ja vaikutuksiltaan valtakunnallisista ansioista Suomen metsäalan hyväksi”.
Vuonna 2005 Vidgrén sai Metsänhoitajaliiton ja Nordean jakaman Vuoden metsäteko-palkinnon. Perusteluissa mainittiin koneellisen puunkorjuun arvostusta edistävän säätiön perustaminen ja osallisuus tieteellisen erikoisrahaston perustamiseen.
Hänelle myönnettiin Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan kunniatohtorin arvo vuonna 2009.
Yksityiselämä

Vidgrénin perhe kuuluu Suomen pörssirikkaisiin noin 200 miljoonan euron yhteisomaisuudellaan (tilanne 2006). Vidgrénillä on neljä poikaa, joista kolme työskentelee Ponssella.
Vidgrén tunnettiin raviurheilun harrastajana ja hevosenomistajana, joka sijoitti lajiin huomattavia summia. Mäkelän kotitilan yhteydessä on muun muassa tallit ja harjoitusalueet. Hänen hevosensa menestyivät hyvin sekä kotimaassa että ulkomailla. Lisäksi hän oli piensijoittajana jääkiekkojoukkue KalPassa.
Aiheesta muualla

Einari Vidgrénin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Einari Vidgrén säätiö
Kirjallisuus

Heikkinen, Antti: Einari.  Helsinki:  WSOY, 2020.  ISBN 978-951-0-45285-1
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Vihersilmikkokolibri

| Vihersilmikkokolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Silmikkokolibrit Augastes
Laji::  scutatus
Kaksiosainen nimi
 Augastes scutatus  (Temminck, 1824) 

Alalajit
 A. s. ilseae  A. s. scutatus  A. s. soaresi 
Katso myös
   Vihersilmikkokolibri Wikispeciesissä   Vihersilmikkokolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vihersilmikkokolibri (Augastes scutatus) on kolibreihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Vihersilmikkokolibri voi kasvaa 8–10 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäkönsä perusteella. Koiraan pää ja selkä ovat vihreät. Silmien alapuolelta ja otsan poikki kulkee musta juova. Otsa ja kurkku ovat väriltään kimaltelevan vihreät. Rinnassa on valkoinen juova ja kurkku ja vatsa ovat väriltään siniset. Naaras on väritykseltään vaatimattomampi. Sen selkä ja pää ovat vihreät ja vatsa on harmahtava ja rinnassa on hieman valkoista.
Levinneisyys ja elinympäristö

Vihersilmikkokolibria tavataan Brasiliasta Minas Geraisin osavaltiosta. Lajin elinympäristö vaihtelee hieman alalajeittain. Nimialalaji A. s. scutatus elää kivikkoisilla ja heinikkoisilla alueilla, kun taas alalajia A. s. ilseae tavataan pääasiassa galleriametsistä. Linnun ravintoa on pääasiallisesti kukkien mesi. Vihersilmikkokolibrin pesimäkausi kestää todennäköisesti läpi vuoden. Vihersilmikkokolibrin kantaa uhkaa sopivan elinympäristön häviäminen.
Vietnamin politiikka

Vietnamin politiikkaa hallitsee Vietnamin kommunistinen puolue. Maa onkin sosialistinen yksipuoluevaltio. Presidentti on valtionpäämies ja pääministeri on hallituksenjohtaja.
Hallinto

Perustuslain mukaan Vietnamin korkeinta valtaa pitää hallussaan 498-jäseninen Kansalliskokous. Se tapaa kaksi kertaa vuodessa, ja se nimittää presidentin, pääministerin, hallituksen, korkeimman oikeuden tuomarit. Valtaa Vietnamissa valvoo kuitenkin kommunistinen puolue, jonka keskuskomitea nimittää viiden vuoden välein puoluekokouksessaan politbyroon. Politbyroo määrittelee Vietnamin yhteiskunnalliset ja taloudelliset tavoitteet sekä kommunistisen puolueen poliittisen suunnan.
Vietnamin presidentin rooli on lähinnä seremoniallinen, ja hänellä on vähemmän valtaa kuin kommunistisen puolueen johtajalla. Vietnamin kommunistinen järjestelmä poikkeaa Euroopassa ennen 1990-lukua käytetyistä järjestelmistä, sillä maassa on presidentti, pääministeri ja puoluejohtaja erikseen. Euroopassa puoluejohtajalla oli usein lisäksi joko presidentin tai pääministerin virka. Pääministeri johtaa hallitusta, johon kuuluu viisi apulaispääministeriä ja 22 ministeriöstöä. Vietnamin nykyinen perustuslaki on vuodelta 1992, ja se on maan neljäs.
Vietnamissa on yleinen äänioikeus kaikilla 18 vuotta täyttäneillä. Kansalliskokouksen vaalit järjestetään viiden vuoden välein. Vietnamissa on monen ehdokkaan vaalit, mutta virallisen ehdokkuuden saamiseksi on saatava isänmaan rintaman tuki. Noin 75 % kansalliskokouksen jäsenistä on puolueen jäseniä.
Vietnam jakautuu hallinnollisesti 58 maakuntaan (tỉnh) ja viiteen erilliseen maakuntatasoiseen kaupunkialueeseen (thành phố). Maakuntia hallitsee kansanneuvosto, joka puolestaan valitsee maakunnan kansankomitean, joka on maakuntahallinnon toimeenpaneva elin. Maakuntien hallinnot toimivat keskushallinnon alaisuudessa.
Oikeuslaitos

Oikeuslaitos perustuu Ranskan laeille, joita on sovellettu kommunistiseen käytäntöön. Korkeimman oikeuden johtaja johtaa vetoomustuomioistuinta, sotilasoikeuksia ja paikallisia tuomioistuimia. Hän vastaa oikeuslaitoksesta Kansalliskokoukselle.
Ulkosuhteet

Vietnamin sodan aikana Pohjois-Vietnamin kaksi merkittävintä liittolaista oli Neuvostoliitto ja Kiina. Suhteet naapurimaahan Kiinaan alkoivat kuitenkin heikentyä Kiinan kulttuurivallankumouksen aikana. Kiina tuki Kambodžan punakhmerejä ja aloitti Kiinan-Vietnamin sodan 1979, kun Vietnam oli valloittanut Kambodžan-Vietnamin sodan seurauksena Kambodžan.
Sota Kiinaa vastaan kesti valtion pohjoisissa maakunnissa kuukauden. Tämän jälkeen Vietnamin suhteet Neuvostoliittoon ja sen liittolaisiin SEV-valtioihin lähenivät entisestään. Vietnam sai 1980-luvun ajan taloudellista avustusta lähes kolme miljoonaa dollaria vuodessa Neuvostoliitolta ja SEV-mailta. Apu loppui Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen.
Vietnamin kansainväliset suhteet paranivat sen jälkeen, kun maa vetäytyi Kambodžasta vuonna 1989. Vuonna 1991 se solmi taloudelliset ja diplomaattiset suhteet monien ASEAN-maiden ja Länsi-Euroopan maiden kanssa. Samana vuonna Vietnam ja Kiina aloittivat yhteiset toimet suhteidensa parantamiseksi. Vietnam pyrki 1990-luvulla liittymään maailmanlaajuisiin diplomaattisiin ja talousverkostoihin. Se liittyi Maailmanpankkiin, Kansainväliseen valuuttarahastoon ja Aasian kehityspankkiin. Heinäkuussa 1995 Vietnam hyväksyttiin ASEANin jäseneksi.
Vietnamin ulkosuhteita hiertää edelleen kiista Etelä-Kiinan meren saaristoista, joiden alueella on mahdollisesti laajoja öljylähteitä. Vietnamilla, Kiinalla, Malesialla, Filippiineillä, Bruneilla ja Taiwanilla on omat vaatimuksensa Spratly- ja Paracelsaarien alueelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vietnamin politiikka Wikimedia Commonsissa
Kansalliskokouksen rakennus Hanoissa.
Vietnamin pääministeri Nguyễn Xuân Phúc vuonna 2017.
Vihreä teoria

| Vihreä teoria |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ilmo Massa
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  209
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vihreä teoria: Ympäristö yhteiskuntateorioissa on vuonna 2009 ilmestynyt Ilmo Massan toimittama kirja. Teoksen julkaisi Gaudeamus. Kirja tarkastelee yhteiskuntatieteiden ympäristöteorioita.
Sisällys

Ilmo Massa: Yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen paradigmat ja keskeisimmät suuntaukset
Kari Väyrynen: Yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen tieteenteoreettisia ongelmia ja rajanylityksiä
Timo Järvikoski: Ympäristösosiologian teoriakamppailuja
Tuuli Hirvilammi & Ilmo Massa: Ympäristösosiaalipolitiikan lähtökohtia
Rauno Sairinen: Ympäristöhallinnan monet teoriat
Anja Nygren: Poliittinen ekologia
Kimmo Korteniemi: Paul Shepard ja ekologinen primitivismi
György Kovács: Joseph A. Schumpeter, ympäristöoptimismi ja teknologian sosiologia
Markku Oksanen: Bryan Norton ja ympäristöpragmatismi
Maria Åkerman: Hybridit ja ympäristön politiikka
Yrjö Haila: Ekososiaalinen näkökulma
Risto Eräsaari: Missä yhteiskunta muotoutuu?
Arho Toikka: Monimutkaiset sopeutuvat järjestelmät ja ympäristöongelmien synty
Aiheesta muualla

Juha Tuunainen: Ympäristö­yhteiskuntateorian ­moninainen­ olemus. Tieteessä tapahtuu 1/2010. (PDF)
Tuomo Alhojärvi: Läpiekologisoituneita fragmentteja[vanhentunut linkki]. Ympäristöasiantuntija 3/2009. (PDF, s. 22)
Vieljärvi

| Vieljärvi Ведлозеро, Vedlozero |
| --- | --- |
 Vieljärven kylää.
 Vieljärvi
 Koordinaatit: 61°34′8″N, 32°50′15″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Prääsän piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2 158,3 km²
Väkiluku (2018):  1 800
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vieljärven profeetta Elian kirkko.
Vieljärven kunta Prääsän piirin kartalla.
Vieljärvi (ven. Ве́длозеро, Vedlozero) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Prääsän kansallisessa piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven koillisrannalla 44 kilometriä Prääsästä länteen. Kylässä on 1 100 ja kunnassa 1 800 asukasta (vuonna 2018).
Maantiede ja asutus

Vieljärven kunnan pinta-ala on 2 158,3 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Prääsän piirin Jessoilan ja idässä Nuosjärven kuntiin, etelässä Aunuksen piiriin sekä lännessä ja pohjoisessa Pitkärannan ja Suojärven piireihin. Kunnan pinta-alasta 88 % on metsää, 10 % vesistöjä, 1,3 % maatalousmaata ja 0,6 % asuinaluetta. Jokia ovat Vitelenjoki, Lummasjoki (ven. Lumbas), Naravoinen (Narvož), Kollaanjoki, Tulemajoki, Sonanjoki (Kavoža) ja Kainavoisenjoki (Kainovaža) ja järviä Vieljärvi, Vuohtjärvi, Tulemajärvi (Tulmozero), Kinälahden- eli Sinemusjärvi (Sinemuksa), Kainasjärvi, Nälmäjärvi ja Haapajärvi (Gabozero). Hyötykaivannaisiin kuuluvat sora, rakennuskivi, marmori, ilmeniitti, magnetiitti ja titaani.
Kuntaan kuuluu keskuskylän lisäksi 32 kylää ja asutusta: Akimisto (ven. Akimovo), Haukiniemi (Štšuknavolok), Hilkkoi (Gilkoža), Huutselkä (Gutselga), Jyrgilä (Jurgilitsa), Kaskesselkä (Kaskesselga), Kinnermä, Kinälahti, Kohtuselkä (Kohtuselga), Koivuselkä (taajama ja kylä), Kolatselkä, Kukkoila, Kukoinvaara, Lahti (Lahta), Lamboi (Tšornaja Lamba), Lamminniemi (Lambinavolok), Lamminselkä (Lambiselga), Lökkö (Kuttšezero), Majaiselkä (Majaselga), Mandere (Mandera), Nakoilampi (Repnoje Ozero), Palalahti (Palalahta), Pannila, Panninselkä (Panniselga), Pogoila, Puntšoila, Savinova, Simoi (Simanova Selga), Štekki (Štšekkila), Sissoinen (Syssoila) ja Telkkä (Hlebozero). Sadan–kahdensadan asukkaan keskuksia ovat Kinälahti, Koivuselän taajama, Savinova ja Kolatselkä. Kesäaikaan väkiluku nousee noin tuhannella hengellä.
Historia

Vieljärven nimi liittyy Vitelenjokeen ja saattaa perustua esisaamelaiseen nimitykseen. Järven rannalla sijaitsevia kyliä mainitaan vuosien 1496 ja 1563 verokirjoissa. Vieljärven ensimmäinen kirkko rakennettiin 1600-luvun vaihteessa. 1700-luvulle saakka seurakunta kuului Aunuksen pogostaan.
Vieljärven kunta eli volosti kuului myöhemmin Aunuksen kihlakuntaan. Se rajoittui pohjoisessa Säämäjärveen, idässä Pyhäjärveen, etelässä Kotkatjärveen ja Viteleen ja lännessä Tulemajärveen. Volosti koostui Vieljärven, Nuosjärven, Nälmäjärven, Pannilan, Savinovan ja Štekin kyläkunnista. Vuonna 1905 siellä oli 79 kylää ja 4 826 asukasta. Kunnantalo sijaitsi Joensuun (ven. Retšnoje ustje) kylässä.
Vieljärven volostista tuli vuonna 1920 osa Karjalan työkansan kommuunia ja vuonna 1923 Karjalan autonomista neuvostotasavaltaa. Savinovan kyläneuvosto liitettiin vuonna 1927 Säämäjärven piiriin, Štekin kyläneuvosto Pyhäjärven piiriin ja muu osa entisestä volostista Vitelen piiriin. Vuonna 1930 perustettiin Prääsän piiri ja vuonna 1935 uusi Vieljärven piiri, johon kuuluivat Vieljärven, Kinälahden, Kolatselän, Nälmäjärven, Palalahden, Pultšoin, Saarimäen (ven. Sarigora), Savinovan, Sissoisen, Štekin ja Tihverin kyläneuvostot. Niiden yli kymmenestä tuhannesta asukkaasta lähes kaikki (97,4 prosenttia vuonna 1933) olivat karjalaisia. Jatkosodan aikana alue oli suomalaisten miehittämä.
Vieljärven piiri yhdistettiin vuonna 1956 Prääsän piiriin lukuun ottamatta Tihverin kyläneuvostoa, joka liitettiin Aunuksen piiriin. Vieljärven kylään liitettiin vuonna 1957 Vieljärven pogosta (ven. Pogost), Joensuu, Jänöiselkä (Zajatšja Selga), Mellitšä (Melnitsa) ja kaksi Ruisniemen (Rožnavolok) kylää.
Nykyinen maalaiskunta on muodostettu vuonna 2004 aikaisemmista Vieljärven, Kinälahden, Kolatselän, Pultšoin ja Savinovan kylähallintoalueista.
Liikenne, talous ja palvelut

Vieljärven ohi kulkee Sortavalan ja Prääsän välinen maantie. Lähin rautatieasema on 45 kilometrin päässä Jessoilassa.
Kunnan pääelinkeino on maa- ja metsätalous. Tärkeimmät yritykset ovat Vieljärven karjatila ja kalanviljelylaitos.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka ja joukko kauppoja. Eräitä palveluja on myös muissa kylissä.
Matkailu ja nähtävyydet

Kunnan matkailupontentiaali perustuu sen luontoon, historiallisiin nähtävyyksiin ja karjalaisiin perinteisiin. Vieljärven kylässä on järjestetty karjalan kielen kursseja ja Kinnermässä pidetään vuosittain karjalainen teatterifestivaali Nerokaššali. Kulttuuriperintökohteita ovat kivikautiset asuinpaikat, Julkkulan (ven. Pengiselga) ja Kinnermän 1700-luvulta peräisin olevat tsasounat, vanhat asuintalot ja talousrakennukset, Tulemajärven rautasulatto, karsikkometsät ja toisen maailmansodan hautapaikat. Kinnermän kylällä on historiallisen asutuksen status. Kylässä toimii vierasmaja.
Aiheesta muualla

Vieljärven kunnan sivusto (venäjäksi)
Itä-Karjalan entiset kunnat ja kaupungit
Man-sivut

Kuvakaappaus man-sivujen man-sivuista. Kaikki mahdolliset attribuutit ovat näkyvillä kohdassa "Synopsis". Lisätietoa kohdassa Attribuutit.
Manuaalisivut ovat Unix-käyttöjärjestelmien sähköisessä muodossa oleva manuaali. 
Unixin lisäksi Unixin kaltaiset käyttöjärjestelmät kuten BSD ja Linux käyttävät manuaalisivuja.
Manuaalisivuja luetaan tyypillisesti man-komennolla tekstipäätteessä komentoriviltä.
Manuaalisivut sisältävät paitsi käyttäjän komentojen dokumentoinnin, myös manuaalit järjestelmäkutsuista (sektio 2), aliohjelmakutsuista (sektio 3), konfiguraatiotiedostoista (sektio 5), standardeista (sektio 7) ja ylläpitokomennoista (sektio 8). Esimerkiksi /etc/resolv.conf-tiedostolla manuaalisivunsa, joka luetaan komennolla man resolv.conf.
Yleistä

Manuaalisivut ovat itse asiassa nroff-taitto-ohjelman dokumentteja, jotka man-komento muotoilee näytöllä esitettäväksi. Esimerkiksi Solariksessa on kuitenkin siirrytty käyttämään SGML-muotoa käyttöjärjestelmän dokumentaatiossa, vaikka man-ohjelma osaakin näyttää myös vanhanmalliset nroff-sivut.
Man-ohjelma käynnistää taitto-ohjelman, joka muotoilee sivun, tai ohjelma voi käyttää esikäsiteltyä cat-sivua. Tämän jälkeen man näyttää sivun käyttäjälle jollain sivutusohjelmalla (kuten more tai less). Dokumentin muotoilun raskauden vuoksi valmiiksi muotoillut dokumentin tallennetaan yleensä välimuistiin. Tähän käytetään yleensä catman-ohjelmaa, jonka toteuttaa ainakin GNU-projektin mandb -projekti.
OpenBSD-projektin yhteydessä on kehitetty mandoc-ohjelmisto, joka ei tarvitse nroff-taitto-ohjelmaa, vaan muotoilee manuaalit ilman sitä. mandoc tukee BSD:n mdoc-tyyppisiä manuaaleja, Linux-jakelujen käyttämiä man-makroja ja yleisesti manuaalisivuilla käytettyjä roff-makroja. Taittoon käytettyjä makroja tai fontteja tai tavutusta tai sivun tasausta se ei tue.
Manuaalisivuja hyödyntävät myös komennot apropos ja whatis.
Manuaalisivuja voi lukea myös eräillä muilla ohjelmilla kuten xman.
Haku

Man-ohjelma osaa näyttää oikean sivun vain jos käyttäjä tietää komennon nimen. Johonkin tiettyyn käyttötarkoitukseen oikean käskyn hakeminen ei voi olla ongelmallista. Jos käyttäjä ei tiedä, miltä man-sivulta aloittaisi halutun tiedon etsimisen, manuaalisivujen kuvauksista voi etsiä komennolla apropos:
$ apropos editor
 ed              ed (1)          - text editor
 edit            edit (1)        - text editor (variant of ex for casual users)
 ex              ex (1)          - text editor
 ld              ld (1)          - link-editor for object files
 ld              ld (1b)         - link editor, dynamic link editor
 ld_atexit       ld_support (3ext)   - link-editor support functions
...
Manuaalisivuja voi hyödyntää selvittämään eri komentojen ja ohjelmien tehtäviä. Näin voidaan tehdä komennolla  whatis ohjelma.
$ whatis cupsd
 cupsd (8)            - common unix printing system daemon
Manuaalisivujen rakenne

Manuaalisivut on muotoiltu kaikki samalla tavoin ja ne koostuvat kahdeksasta kappaleesta:
Name (Nimi ja tiedot)
Synopsis (Komennon käyttö)
Description (Kuvaus)
Options (Lisätietoa attribuuteista)
Files (Tiedostot)
See also (Sekalaista)
System administration commands and daemons (Järjestelmänhallinnan komennot ja taustaprosessit, eli daemonit)
Nämä voivat esiintyä eri nimillä ja osa niistä voi puuttuakin. Kuitenkin ym. rakenne on standardi.
Manuaalisivujen rakenne > Nimi ja tiedot

Sisältää yleiset komennot ja ohjelman lyhyen kuvauksen.
Manuaalisivujen rakenne > Komennon käyttö

Kertoo, mitä vipuja eli parametrejä (engl. argument) komennolle voi antaa. Hakasulkujen sisällä olevat osat ovat valinnaisia, kun taas kulmasuluissa olevat ollessa ja ilman sulkuja olevat osat ovat pakollisia. Pienillä ja isoilla kirjaimilla on merkitystä. Yleiset ohjeet ovat nämä:
[] viittaa kokonaisuuteen, joka voidaan jättää pois.
| viittaa siihen, ettei sen eri puolilla olevia attribuutteja voida käyttää vaihtoehtoisesti.
Attribuutit annetaan erityisellä syntaksilla, joka voi näyttää jotakuinkin tältä:
 '''man'''  ['''-c'''|'''-w'''|'''-tZ'''] ['''-H'''[<u>browser</u>]] ['''-T'''[<u>device</u>]] ['''-adhu7V'''] ['''-i'''|'''-I'''] ['''-m''' <u>system</u>[,...]] ['''-L''' <u>locale</u>] ['''-p''' <u>string</u>] ['''-C''' <u>file</u>]
| Rakenne | Selitys |
| --- | --- |
lihavoitu teksti: Kirjoita kuten se ohjeessa näytetään.
kursivoitu teksti: Korvaa asiaankuuluvalla attribuutilla.
[-abc]: Kaikki hakasulkeiden sisällä olevat attribuutit eivät ole pakollisia.
-a|-b: Putkella erotettuja -a:ta ja -b:tä ei voida käyttää yhtä aikaa. Voit käyttää vain toista.
argumentti ...: Attribuuttia voidaan käyttää uudestaan.
[lauseke]: Koko lauseke hakasulkeiden sisällä on käytettävissä uudestaan.
Jos ei muista komennon nimeä mutta tietää mitä se tekee, on useimmissa man versioissa valitsin -k, jonka avulla löytää asiasanoja komennoista: esimerkiksi man -k crypt antaa tuloksen kaikista komennoista yms., joilla on tekemistä kryptaamisen kanssa.
Manuaalisivujen rakenne > Kuvaus

Kertoo tarkennetun kuvauksen ohjelmasta syventyen sen toimintaan, ominaisuuksiin ja erityispiirteisiin.
Manuaalisivujen rakenne > Tiedostot

Unix-käyttöjärjestelmien konfiguraatiotiedostot ovat usein tekstimuodossa ja niitä pitää muokata tekstieditorilla.
Manuaalisivujen rakenne > Sekalaista

Näyttää muut man-sivut, joita voidaan hyödyntää komennon kanssa ja ovat samankaltaisia tai välttämättömiä komennon toiminnan kannalta sekä man-sivut, jotka ovat esiintyneet kyseisillä man-sivuilla.
Manuaalisivujen rakenne > Järjestelmänhallinnan komennot ja daemonit

Sisältää tietoa järjestelmänhallinnollisista komennoista ja taustalla toimivista prosesseista, daemoneista.
Aiheesta muualla

man.splitbrain.org (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
linuxmanpages.com (englanniksi)
Online man pages, 30+ käyttöjärjestelmiä, kuten AIX, HP-UX, IRIX, Xenix, BSD, Linux...  (englanniksi)
Kuvakaappaus X Window Systemiä käyttävästä xman-ohjelmasta, joka esittää man-sivua.
Amerikan Samoa

| Amerikan Samoa Amerika Sāmoa American Samoa |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Valtio:   Yhdysvallat
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  territorio
 – hallinnollinen keskus:  Pago Pago
 – Kuvernööri:  Lemanu Peleti Mauga
Pinta-ala:  199 km²
 – sisävesi:  0 km² 
Väkiluku (2020):  49 710
 – väestötiheys:  249,8 as./km²
Kielet:  samoa (90,6 %) englanti (2,9 %) tonga (2,4%)
BKT (2016):  658 miljoonaa USD (PPP) 
 – asukasta kohti:  11 200 USD
 
Verkkosivu
Amerikan Samoa on Yhdysvaltain territorio Polynesiassa eteläisellä Tyynellämerellä Samoan saaristossa. Territoriossa asuu alle 50 000 ihmistä, sen pinta-ala on 199 neliökilometriä ja sen pääkaupunki on Pago Pago. Amerikan Samoa sijaitsee trooppisella vyöhykkeellä ja siellä on ympäri vuoden keskimäärin 28 °C lämmintä. Asukkaista suurin osa on alkuperäistä Tyynenmeren saarten väestöä, ja suurimman osan äidinkieli on samoa, mutta useimmat osaavat myös englantia. Perinteinen samoalainen kulttuuri, fa‘a Sāmoa, vaikuttaa koko Samoan saaristossa. Laajennetun perheenselvennä perinne elää, ja perheillä on johtajat. Samoalaiset ovat hyvin uskonnollisia.
Amerikan Samoalla on ollut ihmisasutusta noin 800 eaa. lähtien. Eurooppalaiset löysivät saaret vuonna 1722. Lähetystyö aloitettiin vuonna 1830, ja sillä oli suuri vaikutus samoalaiseen kulttuuriin. 1800- ja 1900-luvun taitteessa Samoan saaristo jaettiin Saksan ja Yhdysvaltain kesken. Saksan alue on nykyisin itsenäinen Samoa. Amerikan Samoa oli aluksi Yhdysvaltain asevoimien hallussa ja siirtyi siviilihallintoon 1950-luvulla. Territoriolla on oma hallintonsa, johon kuuluu kuvernööri ja kaksikamarinen parlamentti, jotka valitaan vaaleilla. Territoriolla on oma edustaja Yhdysvaltain kongressissa. Amerikan Samoassa syntyneet eivät kuitenkaan ole Yhdysvaltain kansalaisia. Amerikan Samoan talous nojaa Yhdysvaltain tukeen ja tonnikalan jalostusteollisuudelle.