stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
A Certain Magical Index
Vastaanotto > Palkinnot

A Certain Magical Index light novel -sarja on sijoittunut takarajimashin-listan kymmenen parhaan joukkoon systemaattisesti vuodesta 2009 lähtien. Vuonna 2011 Sarja sai ensimmäisen sijan. Lopulta 2020 vuonna se siirrettiin kunniagalleriaan. Sarjan hahmot ovat saaneet hyviä sijoituksia takarajimashin toteuttamassa hahmojen listauksessa. Mikoto Misaka on voittanut ensimmäisen sijan yhdeksän kertaa kymmenessä vuodessa naishahmojen listassa ja Touma Kamijou kertaalleen vuonna 2011 mieshahmojen listassa.
Vastaanotto > Myynti

Light novel sarja on yksi Dengeki Bunko:n eniten myydyistä sarjoista. Vuonna 2010 sarjaa oltiin myyty 10 miljoonaa kappaletta ja täten oli ensimmäinen Dengeki Bunko:n sarja, joka ylitti 10 miljoonan kappaleen myynnin. Myöhemmin samana vuonna sarja nousi Japanin parhaiten myytyjen light novellien joukkoon viidennelle sijalle. Vuonna 2020 myynnit ylittivät 31 miljoonan kappaleen mukaan lukien mangat ja spin-offit.
Käännös suomeksi
Eskilsby och Snugga

| Eskilsby och Snugga |
| --- | --- |
 Eskilsbyn koulu
 Eskilsby och Snugga
 Koordinaatit: 57°36′44″N, 12°17′25″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Kunta:  Härryda
Väkiluku (2021):  260
Eskilsby och Snugga on taajama Härrydan kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 260 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eskilsby och Snugga Wikimedia Commonsissa
Polte veressä

| Polte veressä> Breathless |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jim McBride
Käsikirjoittaja:   L. M. Kit Carson  Jim McBride 
Perustuu:  Jean-Luc Godardin aikasempaan elokuvaan Viimeiseen hengenvetoon (1960)
Tuottaja:  Martin Erlichman
Säveltäjä:  Jack Nitzsche
Kuvaaja:  Richard H. Kline
Leikkaaja:   Robert Gaines  Carol Ann Oblath 
Tuotantosuunnittelija:  Richard Sylbert
Lavastaja:  Richard Sylbert
Pääosat:   Richard Gere  Valérie Kaprisky 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Breathless Associates  Miko Productions  Orion Pictures 
Levittäjä:  Orion Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1983
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Polte veressä (Breathless) on Jim McBriden ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1983. Se on uusintaversio Jean-Luc Godardin elokuvasta Viimeiseen hengenvetoon (1960). Uuden version pääosissa esiintyvät Richard Gere ja Valérie Kaprisky.
Mikael Fräntin mukaan uusi versio tuhoaa Godardin elokuvan ideat ja merkitykset.
Helena Ylänen sen sijaan toteaa, että Polte veressä on itsenäinen teos, joka ei kaipaa aiempaa elokuvaa rinnalleen. Yläsen mukaan McBriden versio on "puhdasverinen 1980-luvun elokuva". Richard Geren vapautuneen roolityön ansiosta elokuvan päähenkilö on viaton, lapsekas ja sähköinen – "hän ei tiedä pahuudesta mitään".
Roger Ebertin mukaan Polte veressä on tyyliharjoitus, josta puuttuvat sellaiset aidot inhimilliset huolenaiheet, joihin katsoja voisi samastua, mutta kuitenkin elokuva hallitsee tyylinsä, on hyvännäköinen ja hauska katsella, ja se ilmentää tiettyä sairaalloista huumoria.
Elokuva sai Suomessa 120 783 katsojaa.
Suomessa KAVI on arvioinut elokuvan olevan haitallinen alle 16-vuotiaille lapsille. Ison-Britannian BBFC on luokitellut elokuvan kielletyksi alle 15-vuotiailta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Gere  | … |  Jesse Lujack   |
|  Valérie Kaprisky  | … |  Monica Poiccard   |
|  William Tepper  | … |  Paul   |
|  John P. Ryan  | … |  luutnatti Parmentel   |
|  Art Metrano  | … |  Birnbaum   |
|  Robert Dunn  | … |  kersantti Enright   |
|  Garry Goodrow  | … |  Berrutti   |
|  James Hong  | … |  kauppias   |
|  Waldemar Kalinowski  | … |  Tolmatchoff   |
|  Jack Leustig  | … |  maantiepoliisi   |
|  Eugène Lourié  | … |  tohtori Boudreaux   |
|  Georg Olden  | … |  Kid   |
|  Lisa Persky  | … |  myyjätär   |
|  Miguel Pinero  | … |  Carlito   |
Lähde:
Valvonta

Valvontakameroita.
Valvonta on käyttäytymisen, toiminnan tai muun muuttuvan tiedon seuranta, joka kohdistuu usein ihmisiin vaikuttamisen, käsittelyn, ohjauksen tai suojelun tarkoituksessa. Se voi käsittää seurantaa etäisyydeltä sähköisiä välineitä (kuten valvontakameroita) käyttäen tai sähköisesti välitetyn tiedon (kuten Internet-liikenteen tai puheluiden) sieppaamista. Se voi myös käsittää yksinkertaisia, suhteellisen matalan teknologian menetelmiä kuten henkilötiedustelua ja postin sieppaamista.
Valvonnasta on paljon hyötyä valtioille ja lainvalvontatahoille sosiaalisen kontrollin säilyttämisessä, uhkien tunnistamisessa ja seurannassa sekä rikosten estämisessä tai tutkinnassa. Valtioilla on nyt hallussaan ennennäkemätön kyky valvoa alamaistensa toimintaa erinäisten ohjelmien (esim. Total Information Awareness ja ADVISE), teknologioiden (esim. nopeat valvontatietokoneet ja biometriset ohjelmistot) ja lakien (esim. Communications Assistance for Law Enforcement Act) luomisen myötä.
Monet kansalaisoikeuksia ja yksityisyyttä puolustavat ryhmät (esim. Suomessa Electronic Frontier Finland; Yhdysvalloissa Electronic Frontier Foundation ja American Civil Liberties Union) ovat kuitenkin ilmaisseet huolen siitä, että kansalaisiin kohdistuvan valvonnan jatkuva kohottaminen voisi johtaa joukkovalvontayhteiskuntaan, jossa poliittiset ja/tai yksityiset vapaudet olisivat hyvin rajoitettuja (ellei täysin olemattomia). Tämänkaltaiset pelot ovat johtaneet lukuisiin oikeusjuttuihin (esim. Yhdysvalloissa Hepting v. AT&T).
Valvonnan menetelmiä > Tietokoneisiin ja -verkkoihin kohdistuva valvonta

Suurin osa tietokonevalvonnasta käsittää Internetissä tapahtuvaa tiedonlouhintaa ja tietoliikenneanalyysiä. Esimerkiksi Yhdysvalloissa Communications Assistance For Law Enforcement Act -laki vaatii, että kaikki puhelut ja internet-liikenne (sähköpostit, tietoliikenne, pikaviestintä, ym.) on oltava helposti saatavilla liittovaltion lainvalvontavirastojen esteettömälle reaaliaikaiselle valvonnalle.
Internetissä on liian paljon informaatiota, jotta tutkijat voisivat manuaalisesti mennä kaiken läpi. Tämän takia käytetään Internetiä automaattisesti valvovia tietokoneita, jotka käyvät läpi suurimman osan siepatusta Internet-liikenteestä. Tietokoneet tunnistavat ja ilmoittavat tutkijoille liikenteestä, jonka ajatellaan olevan mielenkiintoista. Tunnistukseen käytetään tiettyjä sanoja ja lauseita, tietyillä verkkosivuilla vierailuja tai epäilyttävien henkilöiden tai ryhmien kanssa tehtyä viestintää. IAO:n, NSA:n ja FBI:n kaltaiset tiedustelupalvelut ovat käyttäneet miljardeja dollareita vuodessa ostamaan, kehittämään, asentamaan ja käyttämään Carnivoren, NarusInsightin ja Echelonin kaltaisia järjestelmiä tämänkaltaisen datan sieppaamiseen ja analysoimiseen.
Tietokoneet voivat olla valvonnan kohteita niissä säilytetyn yksityisen tiedon takia. Jos joku kykenee asentamaan ohjelmistoja tietokonejärjestelmään, he voivat helposti päästä käsiksi tähän dataan. Tämän mahdollistavia ohjelmistoja voidaan asentaa paikallisesti tai etäältä. Toinen tapa suorittaa tietokonevalvontaa, tunnettu nimityksellä van Eck phreaking, käsittää tietokoneista emittoivan sähkömagneettisen säteilyn lukemisen jopa satojen metrien etäisyydeltä. NSA:lla on Pinwale -niminen tietokanta, johon se kerää suuria määriä sähköposteja sekä yhdysvaltalaisilta että ulkomaalaisilta.
Valvonnan menetelmiä > Puhelimiin kohdistuva valvonta

Puhelinlinjojen virallinen ja epävirallinen salakuuntelu on laajalle levinnyttä. Esimerkiksi Yhdysvalloissa Communications Assistance For Law Enforcement Act -laki vaatii, että kaikkien puheluiden ja VoIP-yhteydenpitojen on oltava helposti saatavilla liittovaltion lainvalvontavirastojen esteettömälle reaaliaikaiselle valvonnalle. Kaksi merkittävää yhdysvaltalaista tietoliikenneyhtiötä – AT&T ja Verizon – ovat allekirjoittaneet sopimuksen FBI:n kanssa. Sopimus vaatii, että yhtiöt säilyttävät asiakkaidensa teletunnistetiedot tietokannoissa, jotka ovat helposti saatavilla tiedustelupalveluille ja joissa on helppo suorittaa tiedonhakuja. Vastineeksi yhtiöt saavat 1,8 miljoonaa dollaria vuodessa. Vuosien 2003 ja 2005 välillä FBI lähetti yli 140 000 tiedonpyyntökirjettä, jotka vaativat tietoliikenneyhtiöitä luovuttamaan informaatiota asiakkaidensa puhelu- ja Internet-historiasta. Noin puolet näistä kirjeistä vaativat tietoja Yhdysvaltain kansalaisista.
Agentteja ei vaadita seuraamaan suurinta osaa puheluista. Puheentunnistusohjelmistot luovat siepatuista keskusteluista tietokoneluettavaa tekstiä, joka sitten prosessoidaan automatisoiduissa analysointiohjelmistoissa. Ohjelmistot etsivät tiettyjä sanoja ja lauseita ja päättävät onko tarpeellista, että agentti kuuntelee puhelua. Tämänkaltaisia ohjelmistoja on kehittänyt IAO-tiedustelupalvelu sekä Verintin ja Narusin kaltaiset yhtiöt.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Yhdysvalloissa olevilla lainvalvonta- ja tiedusteluvirastoilla on käytössä teknologia, jolla on mahdollista käynnistää kännykän mikrofoni etäältä. Kännykän haltijan läheisyydessä tapahtuvia keskusteluja on näin mahdollista kuunnella salaa.
Matkapuhelimia käytetään usein myös paikannustietojen keräämiseen. Matkapuhelimen sijainnin (ja siten myös laitteen haltijan) voi helposti määrittää silloinkin, kun puhelin ei ole käytössä. Tähän käytetään multilaterointi-nimistä tekniikkaa, jolla lasketaan kuinka pitkään kestää ennen kuin puhelimen lähettämät signaalit saavuttavat lähistöllä olevat matkapuhelintornit. Tämänkaltaisten tekniikoiden laillisuus on ollut kyseenalaistettua esimerkiksi Yhdysvalloissa, jossa on annettu erityistä huomiota kysymykselle tuomioistuinten määräysten tarpeellisuudesta. Sprint-tietoliikenneyhtiön tilastojen mukaan, Yhdysvaltain liittovaltion lainvalvontavirastot ovat vaatineet kyseisen yhtiön paikannustietoja kahdeksan miljoonaa kertaa vuodessa.
Helsingin Sanomien vuonna 2014 tekemän selvityksen mukaan Suomen poliisi pääsee käsiksi epäiltyjen puhelinkeskusteluihin ja teletietoihin hyvin ylimalkaisilla hakemuksilla. Selvitys koski eräitä Helsingin käräjäoikeudessa julkisiksi tulleita telepakkokeinopäätöksiä vuosilta 2010–2013.
Valvonnan menetelmiä > Sosiaalinen verkostoanalyysi

Yksi yleinen tapa harjoittaa valvontaa on rakentaa sosiaalisista verkoista karttoja, jotka perustuvat Facebookin, MySpacen ja Twitterin kaltaisista yhteisöpalveluista kerättyyn dataan ja teletunnistetietojen perusteella tehtyyn tietoliikenneanalyysiin. Näistä sosiaalisista verkostoista tehdyistä "kartoista" sitten louhitaan tietoa. Saatuun tietoon voi sisältyä henkilön kiinnostuksen kohteet, ystävyydet ja kytkökset, halut, uskomukset, mielipiteet ja harrastukset.
Monet DARPA:n, NSA:n ja DHS:n kaltaiset virastot ovat panostaneet voimakkaasti sosiaaliseen verkostoanalyysiin liittyvään tutkimustyöhön. Yhdysvaltain tiedusteluyhteisö uskoo, että suurin uhka Yhdysvalloille tulee hajautetuista, johtajattomista ja maantieteellisesti hajallisista terroristi-, ääri- ja toisinajattelijaryhmistä. Näiden kaltaiset uhat ovat helposti torjuttavissa löytämällä verkoston tärkeät solmut ja poistamalla ne. Tämän suorittamiseen tarvitaan yksityiskohtainen kartta verkostosta.
Northeastern University -yliopistossa nykyaikaista sosiaalista verkostoanalyysiä tutkinut Jason Ethier on sanonut IAO:n kehittämästä Scalable Social Network Analysis Program -hankkeesta näin:
»SSNA:n algoritmejä koskevan tutkimustyön tarkoituksena on laajentaa sosiaalisen verkostoanalyysin menetelmiä erottamaan mahdolliset terroristisolut tavallisista ihmisistä koostuvista ryhmistä ... Ollakseen menestyksekäs SSNA:n täytyy saada tietoa suurimman osan maailman ihmisten sosiaalisista vuorovaikutuksista. Koska [Yhdysvaltain] puolustusministeriö ei kykene helposti erottamaan rauhanomaisia kansalaisia terroristeista, sen täytyy kerätä dataa sekä viattomista siviileistä että mahdollisista terroristeista.» 
(Jason Ethier)
AT&T -tietoliikenneyhtiö kehitti Hancock -nimisen ohjelmointikielen, jolla on mahdollista seuloa valtavia teletunnistetietoja ja Internet-liikennetietoja sisältäviä tietokantoja. Seulonnan seurauksena voidaan tunnistaa "intressiyhteisöjä" – ryhmiä, jotka soittavat toisilleen usein tai vierailevat säännöllisesti tietyillä verkkosivuilla. AT&T kehitti järjestelmän alun perin "markkinointitutkimusta" varten. FBI on kuitenkin säännöllisesti vaatinut tämänkaltaista tietoa tietoliikenneyhtiöiltä ilman tuomioistuinten määräyksiä ja tallentanut kaiken heidän saaman datan omiin tietokantoihin, huolimatta siitä oliko saadusta tiedosta hyötyä tutkimuksissa.
Jotkut ihmiset uskovat, että yhteisöpalveluiden käyttö on "osallistuvan valvonnan" muoto, jolloin näiden verkkosivujen käyttäjät periaatteessa harjoittavat itsensä valvontaa julkaisemalla yksityisiä tietoja paikoissa, joissa yritykset ja valtiot voivat nähdä sen. Noin 20% työnantajista sanoivat vuonna 2008, että he käyttävät yhteisöpalveluita keräämään tietoa tulevista ja nykyisistä työntekijöistä.
Valvonnan menetelmiä > Biometrinen valvonta

Biometrinen valvonta viittaa mihin tahansa teknologiaan, joka mittaa ja analysoi ihmisten fyysisiä ja/tai käytöksellisiä ominaisuuksia todentamisen, tunnistamisen tai seulonnan tarkoituksessa. Esimerkkejä fyysisistä ominaisuuksista ovat sormenjäljet, DNA ja kasvojen piirteet. Esimerkkejä suurimmaksi osaksi käytöksellisistä ominaisuuksista ovat askellaji (ihmisen kävelytyyli) ja ääni.
Kasvojen tunnistamisessa käytetään ihmisten kasvojen piirteiden ainutlaatuista kokoonpanoa heidän tunnistamiseen, yleensä valvontakameran kuvaamasta videosta. Yhdysvaltain DHS ja DARPA ovat panostaneet voimakkaasti kasvojen tunnistamiseen liittyvään tutkimustyöhön. DARPA:n Information Processing Techniques Office -yksikön Human Identification at a Distance (HumanID) -niminen ohjelma kehitti teknologioita, jotka kykenivät tunnistamaan henkilön 150 m:n etäisyydeltä kasvojen piirteiden perusteella.
Affektiiviseen tietojenkäsittelyyn perustuvassa käytöksellisessä biometriikassa käytetään tietokoneita tunnistamaan ihmisen tunnetilan heidän ilmeen, puheen nopeuden, äänensävyn ja -korkeuden, ryhdin ja muiden käytöksellisten ominaisuuksien perusteella. Näin voidaan tehdä esimerkiksi katsomaan vaikuttaako henkilö "epäilyttävältä" (ympärille vilkuilu, "jännittyneet" tai "vihaiset" ilmeet, käsien heiluttaminen, ym.).
Populaarikulttuurissa > Kirjallisuudessa

George Orwellin teoksessa Vuonna 1984 kuvataan kuvitteellinen totalitaristinen valvontayhteiskunta, jossa on (nykyisissä mittakaavoissa) hyvin yksinkertainen joukkovalvontajärjestelmä. Kirjassa kuvailtu järjestelmä koostuu agenteista, ilmiantajista sekä kaksisuuntaisista "telenäytöistä", jotka ovat ihmisten kodeissa. Joukkovalvontaa edistäviä teknologioita kutsutaan kirjan vaikutuksen takia "Orwellimaisiksi" silloin kun niiden ajatellaan olevan ongelmallisia.
Orjattaresi -kirjassa, samoin kuin siihen perustuvassa elokuvassa, kuvataan kuvitteellinen totalitaristinen kristitty teokratia, jossa kaikkia kansalaisia pidetään jatkuvan valvonnan alla.
Miehet jotka vihaavat naisia -kirjassa freelancerina toimiva Lisbeth Salander käyttää tietokoneita ja muita yleisiä valvontamenetelmiä kaivamaan tietoja ihmisistä.
Populaarikulttuurissa > Elokuvissa ja televisiosarjoissa

Gattaca-elokuvassa kuvataan kuvitteellinen yhteiskunta, joka käyttää biometristä valvontaa erottamaan geenitekniikan kautta luodut "ensiarvoiset" ihmiset geneettisesti luonnollisista "toisarvoisista" ihmisistä.
Minority Report -elokuvassa kuvitteellisen yhteiskunnan poliisi- ja tiedusteluvirastot käyttävät SWAT-operaatioissa MAV-lennokkeja valvontatarkoituksessa.
Sopranos-televisiosarjassa kuvataan toistuvasti FBI:n käyttämiä valvontamenetelmiä.
THX 1138-elokuvassa kuvataan kuvitteellinen yhteiskunta, jossa ihmisiä seurataan valvontakameroilla minne tahansa he menevät.
Muiden elämä -elokuvassa kuvataan Saksan demokraattisen tasavallan salaisen poliisin, Stasin, agenttien harjoittamaa valvontaa Itä-Berliinissä.
Keskustelu -elokuvassa kuvataan useita salakuuntelumenetelmiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valvonta Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Surveillance
Valvontakamera Cairnsissa, Australiassa.
Miljoonittain tämänkaltaisia valvontakameroita on asennettu monessa maassa. Niitä tarkkailevat nykyään tietokoneohjelmistot ihmisten sijasta.
Yhdysvaltain viranomaisten käyttämä Contropin valmistama valvontakamera.
Graafi Facebook -yhteisöpalvelun käyttäjien välisistä suhteista. Sosiaalinen verkostoanalyysi mahdollistaa tietojen yksityiskohtaisen keräämisen ihmisten ystävistä, perheistä ja muista yhteyshenkilöistä. Koska käyttäjät ovat itse tehneet suuren osan tästä informaatiosta julkiseksi, sitä pidetään eräänlaisena julkisiin lähteisiin perustuvana tiedusteluna.
Sormenjälkien skannaamista osana Yhdysvaltain rajanylitystä.
Käännös suomeksi
Ahlgrens Bilar

Ahlgrens Bilar -makeisia.
Ahlgrens Bilar on ruotsalaisen Fredrik Ahlgrenin kehittämä makeinen. Ahlgrens Bilar kuuluu Cloetta-konsernin tuotteisiin. Ahlgrens Bilarit ovat auton muotoisia vaahtokarkkeja, ja niitä myydään viittä erilaista vaihtoehtoa: Original, Saltlakrits, Sursockrade, Choco ja Lakritsdäck (suom. Lakritsirenkaat).
Ahlgrens Bilar sai alkunsa vuonna 1953, jolloin ne tulivat markkinoille Ahlgrens Bilar Original -pusseissa. Ne sisältävät kolmea erilaista makuvaihtoehtoa. Bilar-karkit tulivat myyntiin Suomessa kesällä 2011.
MTV3 palkitsi kesä–heinäkuussa kanavalla esitetyistä mainoksista Bilar-mainoksen ”Kuukauden parhaat sekunnit” -palkinnolla. Bilar-makeisten Suomen-lanseeraus nimettiin AdProfit-kilpailussa vuoden 2011 kampanjaksi. Vuoden huiput -kilpailussa 2012 Bilar-makeisten mainonta sai kaksi hopeahuippua.
Anna Tulusto

Anna Tulusto
Anna Tulusto (s. 1973 Helsinki) on suomalainen toimittaja. Tuluston erityisala toimittajana on kirjallisuus ja hän tekee ohjelmia Yleisradion televisio- ja radiokanaville. Tulusto oli yksi Ultra Bra -yhtyeen perustajajäsenistä ja laulajista 1994–1998.
Elämä ja ura

Anna Tulusto kirjoitti ylioppilaaksi Kallion lukiosta vuonna 1992 samaan aikaan muun muassa Anni Sinnemäen ja Maija Vilkkumaan kanssa. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa venäjän kieltä ja kirjallisuutta ja valmistui maisteriksi vuonna 2003.
Vuonna 2000-2010 hän kirjoitti kolumneja Metro-lehteen.
Tulusto on ollut Ylen toimittaja vuodesta 2001. Hän on toimittanut ja juontanut Ylellä mm. Kirjamaa-nimistä kirjallisuusohjelmaa Yle Teemalle vuosina 2007-2010 ja radioon monia kulttuuriohjelmia, viimeisimpinä Lukupiiri Tulusto & Kylmälä -nimistä kirjallisuuspodcastia ja Luomiskertomus-kirjallisuusohjelmaa. Tammikuusta 2018 vuoden 2020 loppuun Tulusto oli Ylen aamu-tv:n Aamun kirjan toimittaja. Vuoden 2024 alusta Tulusto on toimittanut ja juontanut Ylellä Kulttuuricocktail Kirjat -tv-ohjelmaa.
Vuosina 2008-2011 Anna Tulusto myös juonsi Nuoren Voiman Liiton Prosak-kirjallisuusklubeja.
Ultra Bran jäsen Tulusto oli alusta alkaen, vuodesta 1994 vuoteen 1998, jolloin hän jäi yhtyeestä pois aluksi äitiyslomalle, mutta ei sittemmin enää palannut.
Tulusto oli Vasemmistoliiton ehdokkaana eduskuntavaaleissa 1999. Syyskuusta 2011 lokakuuhun 2012 hän työskenteli kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäen viestintä- ja kulttuuriasioista vastaavana erityisavustajana.
Tulusto on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa. Hänen entinen puolisonsa ja lasten isä on käsikirjoittaja Aleksi Bardy. Tuluston isä on aikakauslehti Hymyn entinen päätoimittaja Esko Tulusto ja äiti erityisopettaja ja tietokirjailija Riitta Tulusto.
Manon Lescaut (Puccini)

Manon Lescaut on kolmas Giacomo Puccinin säveltämä ooppera, ja se sai ensi-iltansa Teatro Regiossa, Torinossa 1. helmikuuta 1893.
Edgarin jälkeen Puccini halusi löytää aiheen, jolla hän vakiinnuttaisi maineensa oopperasäveltäjänä. Puccinia viehätti Tosca. Kesti kuitenkin vielä kuusi vuotta ennen kuin hän pystyi käyttämään aihetta.
Kustantaja Giulio Ricordi suositteli ensimmäiseksi dramatistiksi Giuseppe Giacosaa (1847-1906). Ensitapaaminen ei onnistunut. Seuraava libretisti oli Ruggiero Leoncavallo (1858-1919), joka oli tehnyt libreton Abbé Prévostin romaanista Manon Lescaut. Leoncavallo ja Puccini eivät pystyneet sopimaan tärkeimmistä avainkohdista. Tämän jälkeen librettoa tehtiin Mario Pragan ja Domenico Olivan kansa. Yhteistyö päättyi, koska Pragan ja Olivan alkuperäisestä nelinäytöksisestä oopperasta kokonainen toinen näytös jätettiin pois. Seuraavaksi jatkoi Luigi Illica uudistamalla Pragan ja Olivan librettoa. Hän teki muun muassa uuden kolmannen näytöksen (Laivaannousun).  Librettoa muuttelivat myös eri vaiheissa Giulio Ricordi ja itse säveltäjä. Lopulta libretto valmistui kesäkuussa 1892, ja sen jälkeen keskusteltiin oikeuksista. Giacosan välitysehdotus hyväksyttiin, eikä kenenkään nimeä laitettu painettuun librettoon. Libretistin kohdalle olisi pitänyt kirjoittaa seitsemän nimeä: Leoncavallo, Praga, Oliva, Illica, Giacosa, Ricordi ja Puccini. Libretistejä oli itse asiassa vielä kahdeksaskin. Puccini pyysi Giuseppe Adamilta tekstiä vuoden 1922 Manonin neljännen näytöksen Sola, perduta, abbandonata aariaan, jolla hän muutti alkuperäisen aarian tekstiä.
Puccini sai Manon Lescaut'n valmiiksi lokakuussa 1892.
Ensi-illassa teoksen johti Alessandro Pomé, Manonina oli Cesira Ferrani (1863-1943) ja Giuseppe Gremonini oli Des Grieux. 'Manon Lescaut oli menestys heti alusta alkaen. Librettoon jäi ensimmäisen ja toisen näytöksen väliin pimeä kohta, koska Oliva/Pragan toinen näytös poistettiin. Ensimmäisessä näytöksessä rakastavaiset Manon ja Des Grieux pakenevat yhdessä, ja toinen näytös alkaa, kun Manon on Geronten asunnossa. Tämä ei haitannut, ja Giacomo Puccini oli yhdessä yössä noussut oopperasäveltäjien raskaaseen sarjaan. Manon Lescaut ensimmäisen näytöksen loppuun tehtiin pieni muutos, ja uuden version ensi-ilta oli 7. helmikuuta 1894 Teatro alla Scalassa.
Hahmot > Pääroolit

Manon Lescaut – sopraano
Renato des Grieux – tenori
Lescaut, kersantti – baritoni
Hahmot > Sivurooleja

Geronte di Ravoir – basso
Edmondo, opiskelija – tenori
Majatalonpitäjä – basso
Tanssimestari – tenori
Muusikko – mezzosopraano
Yövahti – tenori
Merikapteeni – basso
Kersantti – basso
Tunnettuja aarioita ja kohtauksia

"Donna non vidi mai" (des Grieux)
"In quelle trine morbide" (Manon)
"Vieni! Colle tua braccia stringi Manon che t’ama" (Manon ja Des Grieux)
"INTERMEZZO"
"No! Pazzo son!" (des Grieux)
"Sola, perduta, abbandonata" (Manon)
Ooppera > Tapahtumapaikka ja -aika sekä oopperan kesto

Oopperan tapahtumat sijoittuvat Amiensiin, Pariisiin, Le Havreen ja New Orleansiin 1700-luvun jälkipuoliskolle.
I näytös 35 min, II näytös 40 min, III näytös 25 min ja IV näytös 20 min. Yhteensä 2 tuntia)
Ensi-iltamiehitys

Manon Lescaut 1.2.1893 Teatro Regio, Torino
Kapellimestari 	Alessandro Pomé
Manon Lescaut –   	Cesira Ferrani
Lescaut –  	Achille Moro
Renato Des Grieux –	Giuseppe Cremonini
Geronte –   	Alessandro Polonini
Edmondo –  	Roberto Ramini
Muusikko –  	Elvira Ceresoli
Tanssimestari –  	Roberto Ramini
Yövahti –  	Roberto Ramini
Myöhempinä vuosina Manonin kuuluisia esittäjiä ovat olleet mm. Renata Tebaldi, Licia Albanese, Mirella Freni ja Kiri Te Kanawa. Des Grieuxin roolissa on nähty mm. Beniamino Gigli, Jussi Björling sekä Placido Domingo.
Aiheesta muualla

Manon Lescaut libretto italiaksi
Agía Dynatí

Agía Dynatí -vuorta ja sen tuulipuistoa.
| --- | --- |
Sijainti:  Sámi, Kefaloniá, Jooniansaaret, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  1 131 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Agía Dynatí (kreik. Αγία Δυνατή) on vuori Kefalonián saarella Kreikassa. Se on saaren toiseksi korkein vuori ja sen korkeus on 1 131 metriä. Vuori sijaitsee saaren pohjoisissa keskiosissa linnuntietä noin kahdeksan kilometriä länteen Sámin kylästä. Vuoren nimen alkuperä on epäselvä, sillä kirkko ei tunne sen nimistä pyhää (Agía).