stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dmitri Sederholm
Ura

Dmitri Sederholm ylennettiin luutnantiksi ja määrättiin palvelukseen Henkivartioväen Tsarskoje Selon 2. tarkk’ampujapataljoonaan syksyllä 1894. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1900, kapteeniksi 1904 ja everstiksi 1910, jolloin hänet myös määrättiin mainitun pataljoonan komentajaksi. Sederholm osallistui pataljoonansa mukana Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905 ja komensi pataljoonaa myös ensimmäisen maailmansodan alussa. Kesällä 1915 hänet määrättiin 36. Orjolin, kenraalisotamarsalkka, Varsovan ruhtinas, kreivi Paskevitš-Erivanskin jalkaväkirykmentin komentajaksi, missä tehtävässä toimiessaan hänet ylennettiin kenraalimajuriksi joulukuussa 1916.
Sederholm osallistui Venäjän sisällissotaan valkoisten puolella Muurmannin rintamalla. Bolševikit ottivat hänet vangiksi maaliskuussa 1920. Sederholm lähetettiin Moskovaan, jossa hänet teloitettiin samana keväänä.
Ritarikunnat

Pyhän Stanislauksen ritarikunta kolmannen luokan risti (1897)
Pyhän Annan ritarikunta kolmannen luokan risti (1901)
Pyhän Stanislauksen ritarikunta toisen luokan risti (1902)
Pyhän Annan ritarikunta toisen luokan risti (1905)
Pyhän Vladimirin ritarikunta neljännen luokan risti (1911)
Pyhän Annan ritarikunta kolmannen luokan risti kruunulla (1915)
Pyhän Stanislauksen ritarikunta toisen luokan risti (1902)
Pyhän Vladimirin ritarikunta neljännen luokan risti kruunulla (1915)
Pyhän Vladimirin ritarikunta kolmannen luokan risti miekoin (1915)
Pyhän Annan ritarikunta toisen luokan risti miekoin (1917)
Kunnianosoitukset

Venäjän-Japanin sodan tumma pronssimitali (1906)
L’ultima fatica di Ercole

| L’ultima fatica di Ercole |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Emilio Graziani-Walter
Käsikirjoittaja:  Carlo Zangarini, Emilio Graziani-Walter
Pääosat:  Adolfo Trouché, Jolanda Yoldy, Emilio Graziani-Walter
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Walter Film
Ensi-ilta:  1918
Kesto:  noin 50 min.
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
L’ultima fatica di Ercole (”Herkuleen viimeinen urotyö”) on vuonna 1918 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Emilio Graziani-Walterin ohjaaman elokuvan pääosaa esittää Adolfo Trouché.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Adolfo Trouché  | … |  Ercole   |
|  Jolanda Yoldy  | … |  Micetta   |
|  Emilio Graziani-Walter  | … |     |
Tuotanto

Peplum-elokuvana pidetty L’ultima fatica di Ercole on usein mainittu antiikin mytologian Herkuleen ensiesiintymiseksi valkokankaalla. Todellisuudessa sen sekä Francesco Bertolinin vuonna 1922 ohjaaman Il trionfo di Ercoleen tapahtumat sijoittuvat 1900-luvulle.
Aikalaiskritiikin mukaan elokuva on niin huono, ettei sitä tulisi esittää yleisölle. Arvostelijan mukaan siinä ei ole lainkaan juonta, ja voimamiesrooleja esittänyt Trouché epäonnistuu täydellisesti Maciste-kopion roolissaan.
Aiheesta muualla

L’ultima fatica di Ercole Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Törmäys

Törmäys on fysiikassa tapahtuma, jossa kaksi kappaletta vuoro­vaikuttavat keskenään lyhyen ajan niiden ulko­pintojen koskettaessa toisiaan.
Yleiskielessä törmäyksellä tarkoitetaan tavallisimmin tapahtumaa, jossa kappaleet osuvat toisiinsa suurella voimalla, usein tuhoisin seurauksin. Sellaisia ovat esimerkiksi auto- ja lento-onnettomuudet, joissa kulkuneuvo törmää toiseen kulku­neuvoon tai muuhun esteeseen, sekä taivaan­kappeiden törmäys­katastrofit eli impaktit. Termin tieteellinen merkitys ei kuitenkaan edellytä mitään voimien suuruus­luokasta. Niinpä törmäyksiä sanan fysikaalisessa mielessä ovat myös esimerkiksi seuraavat ilmiöt:
Kun hyönteinen laskeutuu kappaleen lehdelle, sen jalat törmäävät lehteen;
Kun kissa juoksee niityn poikki, joka askelella sen käpälät törmäävät maahan, ja samalla sen turkki törmää pystyssä oleviin kasveihin;
Kun nyrkkeilijä tekee iskun, hänen nyrkkinsä törmää vastustajan kehoon.
Yleistä

Törmäys on lyhyt­aikainen vuoro­vaikutus kahden tai saman­aikaisesti useamman kappaleen välillä, missä kappaleiden liiketila muuttuu niiden välisten voimien seurauksena. Törmäyksen aikaisten voimien vaikutuksesta kappaleiden nopeudet muuttuvat. Kaikissa törmäyksissä kokonaisliikemäärä säilyy, sillä törmäävät kappaleet antavat toisilleen yhtä suuret impulssit. Sen sijaan törmäykset voivat paljonkin erota toisistaan siinä, säilyykö myös liike-energia.  Sen mukaisesti törmäykset voidaan jakaa kolmeen tyyppiin:
kimmoinen törmäys
kimmoton törmäys
täysin kimmoton törmäys.
Kimmoisessa törmäyksessä säilyy liikemäärän lisäksi myös liike-energia. Kimmottomassakin törmäyksessä liikemäärä säilyy, liike-energia sen sijaan ei.
Kimmotonta törmäystä sanotaan toisinaan myös plastiseksi törmäykseksi. Täysin kimmoton eli täysin plastinen törmäys on kimmottoman törmäyksen rajatapaus, jossa kappaleet eivät enää törmäyksen jälkeen liiku toistensa suhteen eli niiden nopeus toistensa suhteen on nolla.
Törmäyssuoraksi kutsutaan suoraa, joka kulkee kappaleiden kosketuskohdan kautta ja on kohtisuorassa niitä tässä pisteessä sivuavaan tasoon nähden. Jos kappaleiden painopisteet ovat tällä suoralla, kyseessä on keskeinen, muussa tapauksessa epäkeskeinen törmäys. Jos kappaleet ennen törmäystä liikkuvat toistensa suhteen törmäys­suoran suuntaisesti, törmäys on suora, muussa tapauksessa vino.
Törmäyksen luonnetta kuvaa sen kimmoisuusaste,  restituutio­kerron eli sysäys­kerroin
e={\frac {|{\overrightarrow {u}}_{A}-{\overrightarrow {u}}-B|}{|{\overrightarrow {v}}_{A}-{\overrightarrow {v}}-B|}},
missä  {\overrightarrow {u}}_{A} ja  {\overrightarrow {u}}_{B} ovat kappaleiden nopeusvektorit törmäyksen jälkeen,  {\overrightarrow {v}}_{A} ja  {\overrightarrow {v}}_{B} niiden nopeusvektorit ennen törmäystä. Se on siis niiden nopeus toistensa suhteen törmäyksen jälkeen jaettuna vastaavalla nopeudella ennen törmäystä. Törmäyksen kimmoisuus­aste on yleensä nollan ja yhden välillä. Täysin kimmoisen törmäyksen kimmoisuus­aste on 1, täysin kimmottoman 0.
Yleistä > Kimmoinen ja kimmoton törmäys

Kimmoinen törmäys on määritelmän mukaan törmäys, jossa kappaleiden yhteenlaskettu liike-energia säilyy. Sen kimmoisuusaste on 1. Todellisuudessa jokaisessa makroskooppisessa törmäyksessä muuttuu aina jonkin verran liike-energiaa kappaleiden sisäenergiaksi tai muiksi energian muodoiksi, minkä vuoksi täysin kimmoisia törmäyksiä ei niiden välillä esiinny. On kuitenkin tapauksia, joissa liike-energian häviö on niin pieni, että täysin kimmoista törmäystä voidaan pitää tilanteelle hyvänä likiarvona. Sellaisia ovat tyypillisesti esimerkiksi kahden kovan kuulan törmäykset. Tämä tekee mahdolliseksi laskea kappaleiden nopeudet törmäyksen jälkeen, kun tunnetaan niiden massat ja nopeudet ennen törmäystä.
Kineettisessä kaasuteoriassa oletetaan, että ideaalikaasun molekyylien väliset törmäykset samoin kuin niiden törmäykset astian seinään ovat täysin kimmoisia. Täysin kimmoisen törmäyksen lakeja voidaan soveltaa myös atomia pienempien hiukkasten vuorovaikutukseen, kun ne siroavat sähkömagneettisten voimien vaikutuksesta. Myös planeettojen ja satelliittien välisiin gravitaatiovuorovaikutuksiin voidaan usein soveltaa täysin kimmoisen törmäyksen lakeja tilanteissa, joissa satelliitti ohittaa planeetan jokseenkin läheltä kuitenkaan törmäämättä siihen.
Kimmottomassa törmäyksessä osa liike-energia muuttuu joksikin muuksi energian muodoksi. Osa siitä muuttuu lämmöksi, osa kuluu kappaleiden palautumattomiin muodonmuutoksiin. Kappaleiden yhteenlaskettu liikemäärä sen sijaan säilyy kimmottomassakin törmäyksessä.
Jokainen törmäys voidaan jakaa kahteen vaiheeseen. Asian tarkempi selvittäminen kuuluu lujuusopin alaan. Ensimmäisessä vaiheessa kappaleissa tapahtuu muodonmuutoksia, joiden aikana niiden nopeus toistensa suhteen pienenee nollaan. Tällöin kappaleiden liike-energia muuttuu kimmovoimia vastaan tehdyn työn vaikutuksesta potentiaalienergiaksi ja, elleivät ne ole konservatiivisia, osittain lämmöksi. Jälkimmäisen vaiheen aikana muodonmuutokset yleensä ainakin osittain palautuvat, ja ellei törmäys ole täysin kimmoton, potentiaalienergia muuttuu osittain takaisin liike-energiaksi. Jos kimmovoimat ovat konservatiivisia, törmäys on täysin kimmoinen.
Analyyttisesti ratkaistavissa olevia esimerkkitapauksia

Vain harvoissa erikoistapauksissa törmäyksiä koskevat probleemat voidaan ratkaista analyyttisesti. Useimmissa tapauksissa niiden ratkaisemiseksi on turvauduttava numeerisiin menetelmiin.
Analyyttisesti ratkaistavissa olevia esimerkkitapauksia > Suora kimmoinen törmäys

Suorassa kimmoisessa törmäyksessä säilyvät liikemäärä ja liike-energia. Koska kappaleiden nopeudet ovat samalla suoralla, niitä voidaan käsitellä skalaareina, jolloin kahdesta vastakkaisesta liikesuunnasta toinen katsotaan negatiiviseksi.
Oletetaan, että kappaleiden massat ovat m1 ja m2 ja nopeudet ennen törmäystä v1  ja v2. Nopeuksille törmäyksen jälkeen käytetään vastaavasti merkintöjä u1 ja u2. Kun kappaleiden massat ja nopeudet ennen törmäystä tunnetaan, niiden nopeudet törmäyksen jälkeen voidaan laskea säilymislakien avulla.
Liikemäärän säilymislaista saadaan:
m_{1}u_{1}+m_{2}u_{2}=m_{1}v_{1}+m_{2}v_{2},
mikä voidaan kirjoittaa myös muodossa
 m_{1}(u_{1}-v_{1})=-m_{2}(u_{2}-v_{2})
Toisaalta koska kimmoisessa törmäyksessä liike-energia säilyy, saadaan tästä:
 m_{1}u_{1}^{2}+m_{2}u_{2}^{2}=m_{1}v_{1}^{2}+m_{2}v_{2}^{2}
Siirtämällä jälkimmäisessä yhtälössä termejä toiselle puolelle saadaan edelleen:
 m_{1}(u_{1}^{2}-v_{1}^{2})=m_{2}(u_{2}^{2}-v_{2}^{2}).
Kun tämän molemmat puolet algebran sääntöjen mukaisesti jaetaan tekijöihin, saadaan:
 m_{1}(u_{1}+v_{1})(u_{1}-v_{1})=m_{2}(u_{2}+v_{2})(u_{2}-v_{2}).
Kun tämä ja edellä liikemäärän säilymislaista johdettu yhtälö jaetaan puolittain keskenään, saadaan
u_{1}+v_{1}=u_{2}+v_{2}
ja edelleen
 u_{1}-u_{2}=v_{2}-v_{1}
Suoran kimmoisen törmäyksen jälkeen kappaleiden nopeus toistensa suhteen on siis yhtä suuri kuin ennen törmäystä. Tällaisen törmäyksen kimmoisuusasteelle saadaan tästä arvo 1.
Analyyttisesti ratkaistavissa olevia esimerkkitapauksia > Biljardi

Törmäyksillä on keskeinen merkitys biljardissa ja muissa sitä muistuttavissa peleissä. Koska biljardipallojen törmäykset ovat lähes täysin kimmoisia ja koska ne vierivät pinnalla, jolla kitka on vähäinen, niiden liikettä käytetään usein havainnollistamaan Newtonin liikelakeja. Sen sijaan törmäykset eivät yleensä ole suoria. Kun kitkattomasti vierivä pallo törmää levossa olevaan palloon, jolla on sen kanssa yhtä suuri massa, pallojen liikesuuntien välinen kulma törmäyksen jälkeen on 90 astetta. Ammattimaiset biljardin pelaajat osaavat ottaa tämän huomioon, vaikka tarkkaan ottaen se pätisi vain, jos pallon ja pöydän välillä ei olisi lainkaan kitkaa.
Tämän osoittamiseksi tarkastellaan kahdessa ulottuvuudessa kahden kappaleen kimmoista törmäystä, kun niiden massat ovat m1 ja m2 ja nopeudet ennen törmäystä v1  ja v2. Tässä käsiteltävässä tapauksessa on lisäksi v2 = 0, eli toinen kappaleista oli ennen törmäystä levossa.  Pallojen nopeuksille törmäyksen jälkeen käytetään nytkin merkintöjä u1 ja u2.
Koska pallojen liikesuunnat törmäyksen jälkeen poikkeavat toisistaan, nopeuksia on käsiteltävä vektoreina. Kun toisen pallon alkunopeus on nolla, liikemäärän säilymislaista saadaan:
m1u1 = m1v1+ m2v2.
Vastaavasti liike-energian säilyminen merkitsee tässä tapauksessa, että:
(1/2)m1|v1|2 = (1/2)m1|u1|2 + (1/2)m2|u2|2.
Koska biljardissa molempien pallojen massa on yhtä suuri eli m1 = m2, saadaan edelleen: v1=u1+u2 ja |v1|2 = |u1|2+|u2|2.
Ottamalla tämän yhtälön molemmista puolista pistetulo itsensä kanssa saadaan:
|v1|2 = v1•v1 = |u1|2+|u2|2+2u1•u2.
Kun tätä verrataan jälkimmäiseen yhtälöön, saadaan:
u1•u2 = 0,
mikä merkitsee, että kappaleiden nopeusvektorit ja samalla liikkeet törmäyksen jälkeen ovat kohtisuorassa toisiinsa nähden, paitsi jos u1 on nollavektori. Näin tapahtuu, jos ja vain jos törmäys oli suora ja keskeinen.
Kun pallo törmää kimmoisesti pöydän reunaan, pätee vastaava sääntö kuin valon heijastuksessakin: pallon liikesuunnan ja reunan välinen kulma törmäyksen jälkeen ("heijatuskulma") on yhtä suuri kuin ennen törmäystä (tulokulma).
Analyyttisesti ratkaistavissa olevia esimerkkitapauksia > Täysin kimmoton törmäys

Täysin kimmottomassa törmäyksessä kimmoisuusaste on nolla. Törmäyksen jälkeen kappaleet ovat kiinni toisissaan ja niillä on sama nopeus. Tässäkin tapauksessa pätee liikemäärän säilymislaki:
missä v on molempien kappaleiden nopeus törmäyksen jälkeen. Se voidaan laskea kaavasta
Kappaleiden liike-energian vähennys on yhtä suuri kuin niiden yhteenlaskettu liike-energia ennen törmäystä kappaleiden yhdessä muodostaman systeemin massakeskipistekoordinaatistossa, sillä tässä koordinaatistossa niiden liike-energia törmäyksen jälkeen on  nolla. Tässä koordinaatistossa suurin osa liike-energiasta ennen törmäystä on sillä kappaleista, jolla on pienempi massa.  Jos tarkastellaan liikettä jonkin muun vertailujärjestelmän suhteen, liike-energia ei ainoastaan vähene vaan sitä myös siirtyy kappaleelta toiselle. Kappaleen liike-energiakin on nimittäin suhteellinen siinä mielessä, että se riippuu käytetystä vertailujärjestelmästä.
On olemassa myös tilanteita, joita voidaan käsitellä ikään kuin ne olisivat ajassa takaperin tapahtuvia kimmottomia törmäyksiä. Sellaisia ovat esimerkiksi ammusten ja työntövoimaa käyttävien rakettien laukaisut. Rakettien saamaa nopeutta kuvaa Tsiolkovskin laki.
Esimerkkejä numeerisesti analysoitavista törmäyksistä > Jalat ja maa

Eläimen, myös ihmisen liikkuessa joka askelella yksi tai usemapi sen jaloista törmää maahan. Nämä törmäykset ovat kimmottomia, sillä liike-energia ei säily. Yksi protetiikan keskeisistä tutkimusalueista on jalan ja maan välisten voimien kvantifiointi toisaalta normaalissa, toisaalta ontuvassa kävelyssä. Yleensä tämä kvantifiointi edellyttää, että koehenkilön on käveltävä alustalla, johon kiinniteyt laitteet mittaavat voimia ja tasapainoa, sekä tilanteen yksityiskohtaista kinemaattista ja dynaamista analysointia.
Törmäykset tutkimusmenetelmänä

Törmäyksiä voidaan käydä kokeellisena menetelmänä materiaalien ominaisuuksien ja muiden fysikaalisten ilmiöiden tutkimuksessa.
Törmäykset tutkimusmenetelmänä > Avaruustutkimus

Avaruusluotain tai sen osa voidaan tarkoituksella törmäyttää maahan tai muuhun taivaankappaleeseen mittausten suorittamiseksi, joiden tulokset lähetetään maahan ennen kuin luotain murskautuu. Tällaisella luotaimella voidaan myös kuljettaa laitteita, jotka lopulta suorittavat havaintoja luotaimen ulkopuolella.  Sellaisia ovat olleet esimerkiksi:
Apollo 13:n, Apollo 14:n, Apollo 15:n, Apollo 16:n ja Apollo 17:n lennoissa kolmannen vaiheen kantoraketti S-IVB ohjattiin törmäämään Kuuhun Kuun ytimen tutkimiseksi seismisillä mittauksilla.
Deep Impact
SMART-1 – Euroopan avaruusjärjestön ensimmäinen kuuluotain
Moon impact probe - Intian avaruustutkimusjärjestön luotain.
Törmäykset tutkimusmenetelmänä > Molekyylien törmäysten matemaattinen käsittely

Oletetaan, että molekyylien liikemäärät, pyörimismäärät ja sisäiset momentit voidaan ilmaista joukolla muuttujia { pi }, joita on kaikkiaan r kappaletta. Molekyylin tila voidaan tällöin kuvata lausekkeella  δwi = δp1δp2δp3 ... δpr. Tällaisia jonoja on useita, jotka vastaavat eri tiloja; kutakin määritettyä tilaa vastaa jokin indeksin arvo i. Kahden törmäävän molekyylin muodostaman systeemin tilaa kuvaa tällöin pari (i, j). Tällaista järjestettyä paria sanotaan toisinaan tilan konstellaatioksi.
Tekemättä suurta virhettä voidaan yleensä olettaa, että kahden molekyylin vaikutus toisiinsa on merkityksettömän pieni, ellei niiden massakeskipisteiden välinen etäisyys ole pienempi kuin kriittinen etäisyys b.  Törmäys siis alkaa, kun molekyylien massakeskipisteiden välinen etäisyys alittaa tämän arvon, ja päättyy, kun se jälleen saavuttaa tämän arvon. Tämän mallin mukaan törmäystä kuvaa täydellisesti matriisi  {\begin{pmatrix}i&j\\k&l\end{pmatrix}}, jossa konstellaatio (i, j) kuvaa tilannetta ennen törmäystä, konstellaatio (k, l) taas tilannetta törmäyksen jälkeen.
Tätä merkitätapaa voidaan käyttää statistisessa mekaniikassa esimerkiksi Boltzmannin H-teoreeman todistamiseen.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Collision
Deflektio on törmäys, jossa kappale törmää tasopintaan, esimerkiksi seinään. Jos kappaleen liike-energia törmäyksen jälkeen on yhtä suuri kuin sitä ennen, kyseessä on kimmoinen törmäys, mussa tapauksessa kimmoton. Diagrammista ei voi päätellä, onko siinä kuvattu törmäys kimmoinen vai kimmoton, koska siitä eivät käy ilmi kappaleen nopeudet. Se kuitenkin voidaan päätellä, että ainakaan kyseessä ei ole täysin kimmoton törmäys, koska siinä tapauksessa kappale olisi jäänyt kiinni seinään.
Kimmoisessa törmäyksessä kokonaisliike-energia ja liikemäärä pysyvät vakioina.
Käännös suomeksi
Star Trek: Avaruusmatka

| Star Trek: Avaruusmatka> Star Trek: The Motion Picture |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Wise
Käsikirjoittaja:  Harold Livingston Alan Dean Foster (tarina) Gene Roddenberry (televisiosarja)
Tuottaja:  Gene Roddenberry
Säveltäjä:  Jerry Goldsmith
Kuvaaja:  Richard H. Kline
Leikkaaja:  Todd C. Ramsay
Pääosat:  William Shatner Leonard Nimoy DeForest Kelley
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  7. joulukuuta 1979 Suomi: 28. maaliskuuta 1980
Kesto:  132 min (1979), 136 min (2000)
Alkuperäiskieli:  englanti, klingon, vulkanus
Seuraaja:  Star Trek II: Khanin viha
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Star Trek: Avaruusmatka (Star Trek: The Motion Picture) on Robert Wisen ohjaama ensimmäinen Star Trek -televisiosarjaan pohjautuva elokuva vuodelta 1979.
Juoni

Tarinassa Maata lähestyy uhkaava vieras voima, joka tuhoaa tieltään kaikkea, jopa pelättyjen klingonien aluksia. Maan pelastamiselle on niukalti vaihtoehtoja. USS Enterprisen vanha miehistö kootaan jälleen yhteen, ja amiraaliksi kohonnut James T. Kirk palaa komentoon kolmen vuoden tauon jälkeen.
Paljon on muuttunut: hoitaja Chapel (Barrett) on nykyisin lääkäri; tohtori McCoy on entisenlainen vastarannan kiiski ja suostuu tulemaan matkaan vasta pitkän maanittelun jälkeen – haukkuen kaiken uuden varustuksen pataluhaksi.
Samoin Mr. Spock tulee mukaan varsin myöhään: hän on ollut kotiplaneetallaan opiskelemassa kolinahria eli Surakin filosofian syvintä ydintä. Telepaattinen yhteys Maata lähestyvään uhkaan saa hänet kuitenkin kieltäytymään ottamasta vastaan opiskelunsa huippua, täydellisen loogisuuden tunnusta, jota hän on niin kovin tavoitellut; Spock päättää hylätä opintonsa ja palata Enterpriselle.
Mitä lähemmäs Enterprise miehistöineen uhkaa pääsee, sitä enemmän se paljastaa itsestään. Se kaappaa navigaattori Ilian ja palauttaa tämän keinotekoisena kopiona Enterpriselle tutkimaan alusta ja sen miehistöä. "Ilia" kertoo olevansa V'Gerin yhteyshenkilö. Lopulta käy ilmi, että tuhoajan ytimessä onkin Maasta aikoinaan avaruuteen lähetetty Voyager 6-luotain. Monivaiheisen kulkunsa aikana laite on kokenut suuria mullistuksia. Niiden jäljiltä sille on kehittynyt tietoisuus ja siitä on muokkaantunut eräänlainen suuri lapsi, joka etsii vastauksia olemassaololleen tuhoisin tavoin.
Joidenkin kriitikoiden mukaan tarinan ydin on saatu Arthur C. Clarken romaanista Uhka avaruudesta (1972).lähde?
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  William Shatner  | … |  kapteeni James T. Kirk   |
|  Leonard Nimoy  | … |  vulkanuslainen tiedeupseeri Mr. Spock   |
|  DeForest Kelley  | … |  tohtori Dr. Leonard ”Bones” McCoy   |
|  James Doohan  | … |  konepäällikkö Montgomery ”Scotty” Scott   |
|  George Takei  | … |  ruorimies Hikaru Sulu   |
|  Majel Barrett  | … |  lääkäri Christine Chapel   |
|  Walter Koenig  | … |  aseupseeri Pavel Chekov   |
|  Nichelle Nichols  | … |  kommunikaatioupseeri Nyota Uhura   |
|  Persis Khambatta  | … |  navigaattori Ilia   |
|  Stephen Collins  | … |  komentaja Willard Decker   |
|  Mark Lenard  | … |   klingon-kapteeni   |
|  Grace Lee Whitney  | … |  kaukosiirrin-operaattori Janice Rand   |
Oscar-ehdokkuudet

Paras musiikki: Jerry Goldsmith
Parhaat erikoistehosteet: Douglas Trumbull, John Dykstra, Richard Yuricich, Robert Swarthe, David K. Stewart, Grant McCune
Paras lavastus: Harold Michelson, Joseph R. Jennings, Leon Harris, John Vallone, Linda DeScenna
Aiheesta muualla

Star Trek: Avaruusmatka Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hiilen kiertokulku

Hiilidioksin kierto
Hiilen kiertokulku
Hiilidioksidipäästöt
Hiilidioksidin geologinen varastointi
Hiilinielu
Hiilidioksidin talteenotto
Hiilivuoto
Hiilijalanjälki
Hiilidioksidiekvivalentti
Hiilen kiertoa kuvaava kaavio
Hiilen kiertokulku tarkoittaa hiilen biogeokemiallista kiertoa ilmakehän, vesistöjen ja maaperän välillä. Myös kasvit ja eläimet ovat mukana hiilen kiertokulussa.
Suuria määriä hiiltä on sitoutunut valtameriin ja sen kerrostumien metaaniklatraattiin. Syvälle valtamereen on liuenneina hiiliyhdisteitä, joita on hieman vähemmän pintavesissä. Ilmakehässä hiiltä on muun muassa hiilidioksidissa ja leijuvassa pölyssäkin. Maan sisässä hiiltä on muun muassa kivihiilessä.
Kuvaus

Kasvit ottavat ilmasta hiilidioksidia ja muuttavat sen biomassaksi, jossa on hiilivetyjä. Osa biomassasta joutuu eläinten syömäksi ja hajoaa. Eläimet hengittävät ilmakehään hiilidioksidia ja päästävät mädäntyessään metaania CH4. Hiilidioksidi ja metaani ovat molemmat kasvihuonekaasuja, jotka vaikuttavat maapallon ilmastoon.
Hiiltä kivettyy kivihiileksi maatuneesta kasvibiomassasta. Kivettynyt hiili pysyy kallioperässä hyvin pitkään, jopa miljardeja vuosia. Joet kuljettavat hiiltä mereen. Meren mannerlaatat liikkuvat magmaksi mantereen alle. Hiiltä muuttuu kalsiumkarbonaatiksi CaCO3 muun muassa meren kalkkieläimissä. Tulivuorenpurkaukset vapauttavat hajonneesta karbonaatista irronnutta hiilidioksidia CO2.
Maapallossa on hiiltä noin 140 000 kertaa se määrä mitä elävissä eliöissä. Melkoinen osa Maan hiilestä sitoutuu kalkkikiveen CaCO3 meren eliöiden toiminnan tuloksena. Hiili tulee ilmakehän hiilidioksidista. Monien silikaattikivien rapautuminen karbonaateiksi kuluttaa hiilidioksidia. Joet kuljettavat liuenneita hiiliyhdisteitä meriin. Arvellaan, että ilmakehässä on hiiltä hiilidioksidissa rapautumista varten 10 000 vuodeksi. Tulivuoret purkavat uutta hiilidioksidia tilalle. Merenpohjan kerrostumiin vajonnut hiili palaa kiertoon viimeistään noin 200 miljoonassa vuodessa, koska vajoaa viimeistään tässä ajassa mannerlaatan alle, jossa hiili kaasuuntuu ja tulee kaasuna ulos.lähde?
Hiilen kiertokulku ja kasvihuoneilmiö

Ilmakehässä on hiilidioksidina ja muina hiiliyhdisteinä 750 gigatonnia hiiltä. Hiilidioksidia on ilmakehän tilavuudesta 383 miljoonasosaa (ppm) (eli 0,000383). Fossiilisista polttoaineista ja sementin valmistuksesta vapautuu 30 gigatonnia ja sademetsän hakkuista 5,5 gigatonnia hiiltä vuodessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiilen kiertokulku Wikimedia Commonsissa
Umpiointi

Lasipurkeissa umpioituja elintarvikkeita.
Umpiointi on elintarvikkeen säilömistä kuumennuksen ja ilmatiiviin astian avulla. Umpiointia voidaan käyttää kotioloissa etenkin hedelmien, marjojen ja sienten säilöntään.
Umpiointi aloitetaan kuumentamalla elintarviketta hitaasti vesihauteessa säilytysastiassa, jonka kansi on suljettu tiiviisti. Vesihauteen lämpötila on 80–100 celsiusastetta, ja kuumennus kestää 20 minuutista runsaaseen tuntiin. Kuumennus tuhoaa elintarvikkeen pieneliötoiminnan ja parantaa siten sen säilyvyyttä. Samalla vesihöyry työntää astiasta ilman pois. Kuumennuksen jälkeen astia jäähdytetään, jolloin astian sisältö pienenee jäähtyessään. Syntyvä alipaine sulkee astian ilmatiiviiksi ja estää uusien mikrobien pääsyn säilykkeeseen. Pikaumpioinnissa tölkki tai pullo vain täytetään piripintaan kuumalla sisällöllä ja suljetaan välittömästi twist-off-kannella tai kumituppilolla.
Umpiointiin käytetään nykyisin usein lasitölkkejä. Aikaisemmin siihen on käytetty kumirenkailla ja jousilla varustettuja umpiotölkkejä sekä erityistä umpiokattilaa.