stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ydinvoimala
Ydinvoimalat Suomessa

Suomessa on toiminnassa kaksi ydinvoimalaitosta ja kaikkiaan viisi ydinreaktoria. Niistä kolme sijaitsee Olkiluodossa ja kaksi Loviisassa. Olkiluodon voimalaitokset rakensi ruotsalainen Asea-Atom. Loviisan VVER-voimalaitokset rakennettiin puolestaan Suomen ja Neuvostoliiton väliseen clearing-kauppaan liittyen, ja Neuvostoliitossa käytettyihin vesijäähdytteisiin vastaaviin ydinvoimalaitoksiin pohjautuen. Olkiluodon kolmas ydinreaktori käynnistyi lopulta joulukuussa 2021 ranskalaisen Arevan rakentamana. Voimalaitoksen käyttöönotto piti alun perin tapahtua vuonna 2009. Pyhäjoen Hanhikivelle suunniteltiin 2010-luvulla 1 200 megawatin ydinvoimalaitosta, jonka rakentajaksi kaavailtiin venäläistä Rosatom-nimistä yritystä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta ydinvoimalat Wikimedia Commonsissa
Voimalaitokset
| --- | --- |
Vesivoimalaitos: Jokivoimalaitos |  Säännöstelyvoimalaitos |  Vuorovesivoimalaitos |  Aaltovoimalaitos |  Pumppuvoimalaitos 
Lämpövoimalaitos: Lauhdevoimalaitos |  Ydinvoimalaitos
Vastapainevoimalaitos: 
Kaasuturbiinivoimalaitos: Maakaasuvoimalaitos
Polttomoottorivoimalaitos: Dieselmoottorivoimalaitos
Tuulivoimalaitos: 
Aurinkolämpövoimalaitos: 
Polttokennovoimalaitos: 
Rahtilaiva NS Savannahin painevesireaktori. Ydinpolttoainetta ovat paineastian keskellä olevat vaaleat, suorakulmaiset niput. Astian yläpuolella on säätösauvakoneisto, jonka säätösauvat voidaan laskea reaktoriin reaktion säätämiseksi.
Ydinvoimalaitosta säädetään 70 %:n teholle nimellistehosta yön ajaksi. Muutos tapahtuu tavallisesti noin 5 %/min. Muissa voimalaitoksissa, vesivoimaa lukuun ottamatta, tehon muuttaminen on pääsääntöisesti hitaampaa.
Yashica

| Yashica |
| --- | --- |

Perustettu:  1949
Omistaja:  Kyocera
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yashica oli japanilainen kameravalmistaja.
Kameramalleja > TLR-kamerat

Pigeonflex (1953)
Yashimaflex (1953)
YashicaFlex (1953)
MolfoReflex (1953)
Yashicaflex A, AS I & II (1954)
Yashica C (1955)
Yashicaflex Rookie (1956)
Yashica B (1957)
Yashica LM (1957)
Yashica-Mat (1957)
Yashica A (1958),  D (1958)
Yashica 44 (1958)
Yashica 635 (1958)
Yashica Auto (1959)
Yashica Mat LM (1959)
Yashica 44LM (1959)
Yashica 44A (1960)
Yashica Mat EM (1964)
Yashica E (1964)
Yashica 24 (1965)
Yashica 12 (1967)
Yashica-Mat 124 (1968)
Yashica-Mat 124 G (1970)
Yashica-Mat 124 B (1975) Brazil
Kameramalleja > 35mm mittaetsinkamerat

Yashica 35
Yashica 35J
Yashica 35-f
Yashica Lynx
Yashica Minister D
Yashica Minister 700
Yashica Electro 35
Electro 35 CC
Electro 35 CCN
Electro 35 GSN
Electro 35 GTN
Yashica MG-1
Kameramalleja > 35mm SLR-kamerat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pentamatic  Pentamatic II  Penta J  J-5  Electro-X  Electro-AX  TL Electro  TL Super  FX-1  FX-2  FX-3  FX-3 Super  FX-3 Super 2000 |  FX-7  FX-7 Super  FX-8  FX-70  FX-80  FX-A  FX-D  FX-D SE  FX-103  FX-800 Super  FR  FR-I  FR-II |  107MP/TR-7000/Revue AC-7/DAEWOO 107MP  108MP/Revue AC-8/YODOBASHI CAMERA  109MP  200AF  210AF (vain Kyocera-nimellä)  230AF  270AF/230 Super  300AF  Dental Eye I  Dental Eye II  Dental Eye III/Medical Eye |
Kameramalleja > 35mm kompaktikamerat

Yashica Auto Focus
Yashica Auto Focus motor
Yashica Auto Focus motor D
Yashica Auto Focus Motor II
Yashica T
Yashica T2 / Kyocera T
Yashica T3 / Kyocera T Scope
Yashica T3 Super / Kyocera T Scope2
Yashica T4 / Kyocera Slim T
Yashica T4 (Safari Edition)
Yashica T4 Super / T5 / Kyocera T Proof
Yashica T-Zoom / T4 Zoom / Kyocera T-Zoom
Yashica MF-2
Yashica MF-2 super
Yashica MF-3
Yashica MF-3 super
Kameramalleja > Super 8mm -kaitafilmikamerat

Yashica U-Matic Super 8
Yashica Super YXL-1,1
Yashica Super YXL-100
Yashica Super-50
Yashica Super-40k
Kirjallisuutta

Reynolds, Clyde: The Contax RTS and Yashica SLR Bayonet and Screw Mount Book.  London:  Focal Press, 1978.  ISBN 0-240-50978-1
Heiberg, Milton: The Yashica Guide, A Modern Camera Guide Series Book.  New York:  Amphoto, 1979.  ISBN 0-8174-2151-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yashica Electro 35 & Classic Rangefinder site
Yashica Rangefinder Camera Resource site
List of Yashica lenses in lenses DB (Arkistoitu – Internet Archive)
Yashica Cameras Price Guide – Toteutuneita huutokauppahintoja.
JNC Datum Tech International, Limited – Yashica Global
Yashica Discussion Forum
Yashica Super 8 -kameroista Super 8 -wikissä
http://www.super8wiki.com/index.php?title=Category:Cameras&from=Yashica+Electro+8+Macro
Yashica Mat-124G
Yashica 35 Electro
Yashica MF-2 super
Yashica T AF-D
Ring Ring (kappale)

| ”Ring Ring” Abba |
| --- | --- | --- |

Tanskan painoksen kansikuva
Singlen tiedot
 Albumilta: Ring Ring
 Julkaistu: 14. helmikuuta 1973
 Tuottaja(t): Benny Andersson, Björn Ulvaeus
 Tyylilaji: pop, poprock
 Kesto: 03.00
 Levy-yhtiö: Polar Music
ABBAn muut singlet
| ”He Is Your Brother” 1972 | ”Ring Ring” 1973 | ”Another Town, Another Train” 1973 |
”Ring Ring” on Abba-yhtyeen kappale ja järjestyksessään kolmas single vuodelta 1973. Alkuperäisen, ruotsinkielisen version kirjoittivat yhteistyössä Björn Ulvaeus, Benny Andersson sekä yhtyeen manageri Stig Anderson. Englanninkielisen version työstöön osallistuivat lisäksi Neil Sedaka ja Phil Cody.
Abba pyrki kappaleella Eurovision laulukilpailuun, mutta jäi Ruotsin karsinnoissa kolmanneksi huolimatta yhtyeen vankasta asemasta esikarsinnan ennakkosuosikkeina; heidän sijastaan Ruotsia lähti Eurovision laulukilpailuun edustamaan tuona vuonna yhtye nimeltä Nova and the Dolls. Yhtyeen asema tuon vuoden Ruotsin ennakkokarsinnan ennakkosuosikkina oli niin vankka, että siitä vastedes Ruotsin edustajat Eurovision laulukilpailuun valittiin tavallisesta kansasta koostuneiden alueraatien avulla asiantuntijaraadin sijaan.
Ruotsinkielisen singlen b-puoli oli ”Åh, Vilka Tider”. Vuonna 1973 ilmestyi myös englanninkielinen single, jonka b-puoli oli ”She’s My Kinda Girl”. Vuonna 1974 Abba julkaisi englanninkielisestä versiosta uudelleenmiksauksen, joka ei oleellisesti juuri eronnut edellisen vuoden julkaisusta muutoin kuin äänityksen parantelun osalta.
Vuonna 2009 kappale pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja televisio-ohjelmien klassikkoa.
Äänitystekniikan hallinnut Micke Tretow vaikutti oleellisesti "Ring Ringin" äänimaailmaan. Kappaleeseen luotiin Phil Spectorilta omaksuttu massivinen äänivalli. Spector käytti voimallisen äänitaustan loihtimiseen isoa orkesteria useine pianoineen ja kitaroineen, mutta ruotsalaiselle tuotannolle moinen olisi tullut liian kalliiksi. Tretow keksi saman vaikutelman luomiseksi menetelmän, jossa sama soitin äänitettiin useaan otteeseen. Andersson ja Ulvaeus tarttuivat Tretowin ideaan.
Tretow loi myös menetelmän, jossa hän soitti sähkökitaraa kahteen otteeseen. Toisella kerralla hän nosti nauhan kulkunopeutta siten, että äänimaailmaan saatiin hitunen epävireistä tunnelmaa. Tretow sovelsi samaa menetelmää koko nauhaan. "Ring Ringin" tausta nauhoitettiin kahdesti ja toisella kerralla Tretow muutti nauhurin nopeutta. Tuloksena oli ainutlaatuinen soundi.
Tretowin luomistyön tuloksena "Ring Ringin" basso- ja kitarariffit ja lyömäsoittimet jyrisivät Spector-tyylisesti. Teoksessa oli kaikki hitin ainekset. Myös Lyngstadin ja Fältskogin lauluosuudet miksattiin uudella tavalla, ne olivat lähes tulkoon instrumentteja muiden mukana. Aikalaiset kokivat niiden hukkuvan jopa liiaksi äänitaustaan.
Riemukaari

Triumfikaari (”riemukaari”) on suuri monumentaaliportti, jolla on juhlistettu muun muassa sotavoittoa. Kirkkoarkkitehtuurissa triumfikaari on kirkkosalin ja kuorin välinen holvikaari.
Antiikin Roomassa riemukaaria pystytettiin sotapäälliköiden urotöiden kunniaksi ja keisarien muistomerkeiksi. Riemukaari kehittyi umpinaisesta patsasjalustasta ja sen päällä oli veistosryhmiä. Riemukaareen liitetyissä reliefeissä ja teksteissä kerrottiin sen henkilön teoista, jonka kunniaksi muistomerkki oli pystytetty. Riemukaaret rakennettiin yleensä teiden tai katujen poikki, joten niihin holvattiin kulkuaukko. Myöhemmin riemukaariin lisättiin pienemmät kulkuaukot jalankulkijoille. Riemukaaren muoto säilyi romaanisten kirkkojen fasadeissa ja renessanssin profaanirakennusten julkisivuissa. Barokki ja empire ottivat riemukaareen uudestaan käyttöön sen alkuperäisessä muodossa, mutta yleensä ilman patsaita.
Tunnettuja triumfikaaria > Roomalaiskauden aikana rakennetut riemukaaret

| Riemukaari | Riemukaari | Rakennettu | Kaupunki | Valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Sergiusten riemukaari | 30 eaa. | Pula |  Kroatia |
|  | Tituksen riemukaari | 82  jaa. | Rooma |  Italia |
|  | Septimius Severuksen riemukaari | 202 jaa. | Rooma |  Italia |
|  | Gallienuksen riemukaari | 262 jaa. | Rooma |  Italia |
|  | Konstantinuksen riemukaari | 315 jaa. | Rooma |  Italia |
Tunnettuja triumfikaaria > Roomalaiskauden jälkeen rakennetut riemukaaret

| Riemukaari | Riemukaari | Rakennettu | Kaupunki | Valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Porte Saint-Denis | 1672 | Pariisi |  Ranska |
|  | Porte du Peyrou | 1693 | Montpellier |  Ranska |
|  | Puerta de Alcalá | 1778 | Madrid |  Espanja |
|  | Brandenburgin portti | 1791 | Berliini |  Saksa |
|  | Arc de Triomphe du Carrousel | 1808 | Pariisi |  Ranska |
|  | Narvan riemukaari | 1814 | Pietari |  Venäjä |
|  | Wellington Arch | 1830 | Lontoo |  Britannia |
|  | Marble Arch | 1833 | Lontoo |  Britannia |
|  | Moskovan riemukaari | 1834 | Moskova |  Venäjä |
|  | Arc de Triomphe | 1836 | Pariisi |  Ranska |
|  | Moskovan riemukaari | 1838 | Pietari |  Venäjä |
|  | Porte d’Aix | 1839 | Marseilles |  Ranska |
|  | Admiralty Arch | 1912 | Lontoo |  Britannia |
|  | Bolzanon voiton monumentti | 1928 | Bolzano |  Italia |
|  | India Gate | 1931 | New Delhi |  Intia |
|  | Pjongjangin riemukaari | 1982 | Pjongjang |  Pohjois-Korea |
|  | Siegestor | 1958 | München |  Saksa |
|  | Patuxai | 1969 | Vientiane |  Laos |
|  | Voiton kaari | 1989 | Bagdad |  Irak |
|  | Arch 22 | 1994 | Banjul |  Gambia |
|  | Yhdistymisen riemukaari | 2001 | Pjongjang |  Pohjois-Korea |
|  | Millennium Gate | 2008 | Atlanta |  Yhdysvallat |
Triumfikaari kuvataiteessa

Albrecht Dürerin teos Keisari Maksimilianin riemukaari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Triumfikaari Wikimedia Commonsissa
Riitaoja

Olavi Ahonen Riitaojan roolissa vuoden 1955 Tuntemattomassa sotilaassa.
Riitaoja on fiktiivinen hahmo Väinö Linnan romaanissa Tuntematon sotilas. Hän on ammuslaatikoita kantava pelokas sotamies, joka kaatuu romaanin alkupuolella.
Riitaojan näyttelijät

Riitaojaa esitti vuonna 1955 Edvin Laineen versiossa Olavi Ahonen ja 1985 Rauni Mollbergin versiossa Hannu Kivioja.
Pyynikin kesäteatterin Tuntemattomassa sotilaassa Lauri Komulainen ja Olavi Ahonen ovat olleet Riitaojan roolissa. Rauni Mollberg mainitsi Tuntematon sotilas -romaanin hahmoista juuri Riitaojan häntä eniten koskettaneeksi ja hänelle läheisimmäksi. Vuoden 2017 Aku Louhimiehen versiossa Riitaojaa näytteli Eino Heiskanen.
Rikkinuppiseitikki

| Rikkinuppiseitikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Cortinariaceae
Suku::  Calonarius
Laji::  meinhardii
Kaksiosainen nimi
 Calonarius meinhardii  (Bon) Niskanen & Liimat. 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rikkinuppiseitikki (Calonarius meinhardii, syn. Cortinarius meinhardii) on harvinainen kalkkipitoisten kuusilehtojen sieni, jota on pidetty toisinaan myrkyllisenäkin. Sitä tavataan Skandinavian kalkkialueilla muun muassa Etelä- ja Keski-Suomessa. Sieni lienee joskus sekoitettu keltavalmuskaan.
Lakki on limapintainen, viitisen senttiä leveä ja puolipallomainen. Koko sieni on keltaisenruskea. Jalassa on selkeä nuppi tyvessä kuten muillakin nuppiseitikeillä. Sienen tuoksua on verrattu kamferiin, mutta maku on mieto.
Kyseessä on vaarantunut, uhanalainen laji, jota ei ole syytä käyttää ruokasienenä.
Aiheesta muualla

Suomen sieniopas ISBN 951-0-30359-3
Valokuva The Phlegmacium Website
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q11890770  BioLib: 912909  CoL: 6B5Y4  GBIF: 3349122  iNaturalist: 989306  IndexFungorum: 129610  IUCN: 147851191  MycoBank: 129610  NatureServe: 2.1151848  NCBI: 222039  Open Tree of Life: 448656  SpeciesFungorum: 129610  Laji.fi: MX.72201
Rinnesuo

Rinnesuo on ohutturpeinen aapasuo. Sitä tavataan vaarojen ja tunturien kosteilla rinteillä. Rinnesoita muodostuu rinteille, joilla valuu vettä lähteestä tai runsaiden sateiden seurauksena puroina. Suomessa rinnesoita tavataan etenkin Kuusamossa ja Itä-Lapissa. Rinnesoiden syntyä edistää suuri kosteus viileässä ilmastossa. Rinnesuot ovat yleensä kasvien kannalta melko ravinteikkaita, koska ravinteita valuu ylärinteiltä valuvesien mukana. Turvekerros on yleensä ohut, alle metrinen. Rinnesoilla kasvaa lähinnä ruskosammalta ja saraa.
Alberto da Ripa

Alberto da Ripa (myös Albert de Rippe; n. 1480 tai n. 1500 Mantova – 1551 Pariisi) oli italialainen luutisti ja säveltäjä.
Ripa työskenteli Mantovassa kardinaali Ercole Gonzagan palveluksessa. Vuodesta 1529 hän toimi luutistina Ranskan hovissa, vuodesta 1533 valet de chambre du roi -arvonimellä. Ripan johdolla opiskellut Guillaume Morlaye julkaisi Ripan kuoltua kuusiosaisen Tablature de luth -kokoelman opettajansa sävellyksistä.
Kari Riipinen

Kari Riipinen (taiteilijanimi Riipinen, s. 9. lokakuuta 1952 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija ja valokuvaaja.
Riipinen opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa 1974–1976. Hän on myös julkaissut musiikkia ja runoja. Vuodesta 1977 lähtien Riipinen on suunnitellut satoja levynkansia muun muassa Tuomari Nurmiolle, Pelle Miljoonalle, Hanoi Rocksille, Hectorille ja Dave Lindholmille, julisteita, etikettejä, mainoksia ja kirjankansia. Suurin osa Riipisen teoksista on valokuvia. Hän on pitänyt kymmeniä näyttelyitä. Teoksia on muun muassa Helsingin kaupungin taidemuseossa ja Suomen valokuvataiteen museossa.
Riipinen teki vuonna 1984 levyn Itäistä pituutta. Levyllä soitti ja avusti moni suomi-rockin kärkinimistä, kuten Pelle Miljoona, Edward Vesala, Tuomari Nurmio, Dave Lindholm ja Jimi Sumén. Hän on ohjannut ja kuvannut Pelle Miljoonan Berliinin matkasta kertovan lyhytelokuvan Matkalla Tuntemattomaan.
Riipinen on saanut valokuvataiteen apurahan sekä laatutuen.
Levynkansia

Riipisen ensimmäinen levynkansi oli Kalevalan levyyn Abraham's Blue Refrain vuodelta 1977. Riipisen kansia on esimerkiksi seuraavissa levyissä:
Dave Lindholm: Vanha & uusi romanssi
Meillä menee lujaa
Pelle Miljoona & 1980: Näyttämökuvia
Hanoi Rocks: I Want You
Ratsia: Elämän syke
Se: Pahaa unta?
Bluesounds: On
Pelle Miljoona & Avoimet Ovet: Rakkaudesta elämään
Anssi Tikanmäki: Maisemakuvia Suomesta
Pelle Miljoona Oy: Matkalla tuntemattomaan
Hanoi Rocks: Self Destruction Blues
Pelle Miljoona Oy: Radio Kebab
Pelle Miljoona: Jos...
Rauli "Badding" Somerjoki: Tähdet, tähdet
Meatballs: Meet the Meatballs
Eini: Eini
Miljoonaliiga: Enkeltenkaupungissa...
Pelle Miljoona & Linnunlaulu: Tule kotiin Johnny
Pelle Miljoona & Linnunlaulu: Sadepäivän ihmisiä
Pelle Miljoona: Stoori – vuodet 1978–82
Yari: Apinoiden planeetta
Pelle Miljoona: Kaikki muuttuu
Pelle Miljoona & Rockers: ABC
Wigwam: Light Ages
Kirjallisuutta

Walter De Camp: Riipinen Interview, Aquarian, 1996, ISBN 951-8975-43-4
Risto Vuorimies: Hirvi, älä tule tielle ja muita suomalaisia vinyylilevynkansia, Johnny Kniga 2008, ISBN 978-951-0-33876-6,  Sivut 174–203.
Aiheesta muualla

Kari Riipinen Elonetissä.
Kari Riipinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Taiteilija Kari Riipinen: Minun elämässäni moni asia on ollut rikki Yle. 24.11.2017.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Y Kant Tori Read

| Y Kant Tori Read |
| --- | --- |
 Brad Cobb, Matt Sorum, Tori Amos ja Steve Caton
Tiedot
Toiminnassa:  1986–1988
Tyylilaji:  synthpop, rock
Kotipaikka:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Tori Amos, laulu, piano, koskettimet   Steve Caton, kitara   Brad Cobb, basso   Steve Farris, basso   Matt Sorum, rummut  
Levy-yhtiö:  Atlantic Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Y Kant Tori Read oli yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin 1980-luvun loppupuolella toiminut yhtye.
Historiaa

Amos perusti Y Kant Tori Read -yhtyeen vuonna 1986. Yhtyeeseen kuuluivat alun perin kitaristi Steve Caton, basisti Brad Cobb ja myöhemmin Guns N’ Roses - ja Velvet Revolver -yhtyeissä vaikuttanut Matt Sorum. Yhtyeen albumilla soittivat myös Steve Farris ja Paulinho da Costa. Y Kant Tori Read työskenteli muun muassa tuottaja Joe Chiccarellin ja lauluntekijä Kim Bullardin kanssa. Yhtyeen nimi Y Kant Tori Read (”why can’t Tori read”, suom. ”miksei Tori voi lukea”) tulee siitä, että Amos erotettiin nuorena Peabodyn musiikkikoulusta, koska hän ei halunnut lukea nuotteja vaan soittaa korvakuulolta.
Yhtye julkaisi albumin Y Kant Tori Read vuonna 1988. Albumilta julkaistiin singlet ”The Big Picture” ja ”Cool On Your Island”. Kappaleesta ”The Big Picture” tehtiin musiikkivideo. Albumi ei menestynyt kaupallisesti ja yhtye hajosi pian sen julkaisemisen jälkeen.
Levy-yhtiö Atlantic Records halusi kuitenkin pitää Amosin listoillaan sooloartistina. Hän julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Little Earthquakesin vuonna 1992. Amosin saavutettua menestystä sooloartistina monet kuuntelijat kiinnostuivat Y Kant Tori Readin musiikista. Yhtyeen albumista ja singleistä tuli keräilyharvinaisuuksia, koska Amos kieltäytyi julkaisemasta niitä uudelleen.
Liveversio kappaleesta ”Cool on Your Island” julkaistiin vuonna 2005 musiikkiboksilla The Original Bootlegs.
Yhtyeen albumi julkaistiin viimein uudelleen vuonna 2017 ja lisättiin samalla myös streaming-palveluihin. Uusi julkaisu on remasteroitu versio albumista.
Diskografia > Albumit

Y Kant Tori Read (1988)
Diskografia > Singlet

The Big Picture (1988)
Cool On Your Island (1988)
Ritva-Hillevi Rissanen

Hilkka Ritva-Hillevi Rissanen (Jantsch; s. 27. marraskuuta 1947 Helsinki) on suomalais-saksalainen pianisti.
Rissanen opiskeli Sibelius-Akatemiassa muiden muassa Margaret Kilpisen ja Rolf Bergrothin johdolla. Hän suoritti diplominsa vuonna 1968. Rissanen täydensi opintojaan Yhdysvalloissa Gary Graffmanin (1968–1970) ja Rosina Lhévinnen (1970–1972) johdolla. Hän suoritti loppututkinnon Juilliard School of Musicissa vuonna 1972. Rissanen voitti Helsingin ja Tukholman välisen nuorison musiikkikilpailun (1966) ja Philadelphian Janney-kilpailun (1968). Hän opetti musiikkiopistoissa Riihimäessä ja Lahdessa. Lisäksi hän oli varapuheenjohtajana Musiikkioppilaitosten opettajain liitossa.
Rissanen muutti vuonna 1977 Baijeriin. Hän aloitti työskentelyn Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnbergissä, mutta jatkoi konsertoimista opetustyön ohella. Rissanen on esiintynyt sooloresitalistina, kamarimuusikkona ja orkesterien solistina. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut eri aikakausien soolopianoteoksia sekä konserttoja muun muassa Franz Lisztiltä, Wolfgang Amadeus Mozartilta ja Béla Bartókilta. Rissanen otti toisen avioliittonsa myötä käyttöön myös sukunimen Jantsch. Hänellä on lapsia.
Yleinen virtausmalli

Kaavakuva numeerisen ilmakehämallin kolmiulotteisesta laskentapisteiden verkosta ja mallin kuvaamista fysikaalisista prosesseista.
Yleinen virtausmalli (engl. General Circulation model, GCM) on sään, ilmaston ja merien tutkimiseen käytetty laskennallinen työkalu. Virtausmallit diskretisoivat fluidien liikeyhtälöt ja integroivat näitä eteenpäin ajassa. Voimakkaasti yksinkertaistaen tämä tarkoittaa, että ilmakehä jaetaan pieniin paloihin ja sitten lasketaan jokaiselle palaselle erikseen mitä liikeyhtälöt ennustavat tietyn ajan kuluessa tapahtuvaksi. Ilmastotutkimuksessa näitä malleja kutsutaan myös globaaleiksi ilmastomalleiksi.
Ilmakehävirtausmallit mallintavat ilmastoa ja huomioivat meren reunaehtoina. Yhdistetyt ilmakehä-merimallit  yhdistävät ilmakehämalliin myös merimallin ja pyrkivät laskemaan mahdollisimmat monet prosessit suoraan. Näihin malleihin lukeutuvat muun muassa HadCM3, EdGCM ja ARPEGE-Climat. Näitä malleja kehitetään jatkuvasti eri puolilla maailmaa.
Yhdistetyt mallit

Virtausmalleihin voidaan yhdistää fluididynamiikan yhtälöiden lisäksi tarvittaessa myös muita esimerkiksi kemiallisia ja jopa biologisia yhtälöitä. Eräs tapa, jolla yleisiä virtausmalleja pyritään laajentamaan on tekemällä niistä niin sanottuja maajärjestelmän malleja (Earth system models), jotka sisältävät alimallit muun muassa myös ilmakehäkemialle ja hiilikierrolle.Tällainen järjestely mahdollistaa järjestelmien välisten vuorovaikutusten paremman huomioinnin.
Mallien rakenne

Kolmiulotteinen yleinen virtausmalli diskretisoi fluidien liikeyhtälöt mallin hilassa ja integroi niitä eteenpäin ajassa. Mallit myös parametrisoivat prosesseja, jotka saattavat olla merkittäviä mallin tuloksissa, mutta joiden skaala on merkittävästi pienempi kuin mallin hilakoko.
Minimaalinen virtausmalli koostuu ytimestä, joka kuvaa mallin fysikaalisten muuttujien dynaamisia suhteita toisiinsa. Käytännössä tämä voi tapahtua lähtien liikkeelle fysikaalisista liikeyhtälöistä ja säilymislaeista. Virtausmallissa määritellyistä perusmuuttujista voidaan edelleen päätellä lukuisia muita muuttujia, joita voidaan verrata tehtyihin havaintoihin.
Ilmakehämallissa yhtälöjen reunaehdoiksi annetaan maan ja meren vuorovaikutus ilmakehän kanssa. Tyypillisesti ilmakehämallin kuvaamat fysikaaliset muuttujat ovat paine, ilman virtausnopeudet eri korkeuksilla, lämpötila ja ilman kosteus. Malleissa on yleensä myös säteilykoodi, joka käsittelee muun muassa valon eri aallonpituuksien käyttäytymistä sekä muun muassa konvektion ja pilvipeitteen parametrisoinnit.
Merimallissa lasketut muuttujat ovat toiset. Tyypillisesti lasketaan esimerkiksi veden suolaisuus. Merimallit huomioivat reunaehtoinaan ilmakehäpakotteet ja saattavat sisältää useita erilaisia lisäosia, esimerkiksi merijäämalleja.
Yhdistetyt ilmakehä-merimallit yhdistävät edellä esitellyt mallityypit. Tällöin vesi-ilma rajapinnalle ei tarvitse määritellä reunaehtoja. Tällaiset mallit ovat pohjana esimerkiksi IPCC:n esittämille ilmastoennusteille. Mallit ovat hyvin monimutkaisia ja niitä kehitetään jatkuvasti eteenpäin.
Mallien rakenne > Mallihilat

Liikeyhtälöiden diskretisointi voidaan tehdä eri tavalla. Erilaiset diskretisointimahdollisuudet johtavat mallien erilaisiin ominaisuuksiin esimerkiksi laskennallisen vakauden suhteen. Ilmakehämallien tyypillinen resoluutio vaihtelee välillä 1–5 astetta. Esimerkiksi Hadley Centerin HadAM3-malli käyttää 2,4 leveysasteen ja 3,75 pituusasteen hilaa, josta seuraa 73 kertaa 96 mallihila. Vertikaalisuunnassa mallissa on 19 tasoa.
Mallien rakenne > Korjaukset ja parametrisoinnit

Varhaiset yhdistetyt virtausmallit vaativat joskus vuokorjauksia, jotta ne kykenivät saavuttamaan stabiileja tuloksia. Näistä korjauksista on kuitenkin pyritty luopumaan niitten epäfysikaalisuuden takia. Osa IPCC:n käyttämistä malleista sisältää vuokorjauksia.
Konvektioilmiö, jossa lämmin ilma nousee ylöspäin, on joiltain osin osoittautunut monimutkaiseksi ongelmaksi malleille. Aina 1950-luvulta lähtien konvektio on jouduttu parametrisoimaan, koska ilmiön mittakaava on tyypillisesti mallihilan mittakaavaa huomattavasti pienempi. Myös pilvien käyttäytymistä ei tunneta vielä kovin yksityiskohtaisesti ja sekin joudutaan parametrisoimaan.