Suomen Kristillisdemokraattien historia
Arvopohjainen yleispuolue > Westerholmin kausi (1973–1982)

Vuonna 1973 SKL:n puheenjohtajaksi valittiin Raino Westerholm, joka hoiti tehtävää vuoteen 1982 asti. Ajanjaksolla merkittäväksi kysymykseksi muodostui tammikuun 1973 poikkeuslaki presidentti Urho Kekkosen toimikauden pidentämiseksi. SKL:n kansanedustajat vastustivat poikkeuslakia ja pysyivät kannassa johdonmukaisina. Poikkeuslain vastustus ja nouseva kekkosvastaisuus kärjistyivät vuoden 1978 presidentinvaaleissa, jolloin Westerholm haastoi Kekkosen. Ulkopoliittisissa linjoissa SKL korosti idänsuhteiden pysyvyyttä ja siten jatkumoa Kekkosen linjalle. Westerholmin vaaleja on pidetty onnistumisena, sillä hän keräsi vaaleissa lähes kolminkertaisen kannatuksen suhteessa SKL:n normaalikannatukseen.
Vuoden 1975 eduskuntavaaleissa SKL sai vaalivoitolla yhdeksän edustajaa. Vaalikauden aikana puolueen kansanedustaja Olavi Majlander sai surmansa Rissalan lentoturmassa lokakuussa 1978. Yhdeksän edustajaa valittiin myös seuraavissa vuoden 1979 eduskuntavaaleissa. Vaalivoittojen myötä myös Kristityn Vastuu alkoi ilmestyä tiheämpään tahtiin ja osaltaan teki SKL:n politiikkaa tunnetuksi. Vuoden 1979 eduskuntavaalien jälkeen SKL:n edustajat kutsuttiin Harri Holkerin aloittamiin hallitustunnusteluihin.  Presidentti Kekkonen ei kuitenkaan nimittänyt kokoomuslaista Holkeria hallituksen vetäjäksi. Vuoden 1981 presidentinvaaleihin SDP tiedusteli SKL:n halua liittyä Koiviston kampanjan tueksi. Aloite kuitenkin torjuttiin Westerholmin tavattua Koiviston. SKL päätyi lähtemään vaaleihin omalla ehdokkaalla, mutta puolueen äänimäärä romahti 1,9 %:iin. Vaalit olivat ensimmäiset Kekkosen ajanjakson jälkeen, eikä tulos ollut ennalta selvä. Edellisvaalien kaltaisia protestiääniä ei nähty enää samalla tavalla järkevinä.
Ajanjaksolla jatkuneessa ohjelmatyössä korostuivat edelleen sosiaali- ja perhepoliittiset painotukset. SKL:n politiikka kohdistui erityisesti vasemmistolaisuutta vastaan, joiden kanssa puolue ei halunnut myöskään solmia vaaliliittoja. Protestipainotteisuuden asemasta SKL kuitenkin ryhtyi korostamaan yhteistyökykyään. SKL:lle tyypillisiä teemoja olivat ympäristöön ja kehitysyhteistyöhön liittyvät linjaukset. Erityispiirteenä periaateohjelmassa korostui kristillisestä sionismista kumpuava ulkosuhteiden vaaliminen Israelin valtioon. Ohjelmatyön myötä SKL:n poliittinen linja on tasapainoitellut eurooppalaistyylisen yleisarvopuolueen ja voimakkaan uskosta kumpuavan linjan välillä. Vuonna 1978 puheenjohtaja Westerholm julkaisi kirjan Kristilliseen yhteiskuntaan, jossa hän kuvasi seikkaperäisesti SKL:n ideologiaa ja politiikkaa. Kristillisen politiikan tarvetta korostettiin kristittyjen yhteiskunnallisella vastuulla, koska yhteiskunnan tärkeistä asioista ei päätetty ainoastaan kodeissa ja kirkoissa.
Presidentinvaaleissa koettujen poliittisten takaiskujen myötä SKL jäi ilman valitsijamiehiä ja näytti siltä, että myös puolueen omat äänestäjät olivat valuneet äänestämään muiden puolueiden ehdokkaita. Vuonna 1982 SMP tarjosi SKL:lle valtakunnallista vaaliliittoa, jota puheenjohtaja Westerholm kannatti. Puoluehallitus ei kuitenkaan hyväksynyt koko maan kattavaa sopimusta ja neuvotteluyhteydet SMP:n suuntaan heikkenivät. Puolueella oli 1980-luvun alussa noin 20 000 jäsentä.