stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gibson Guitar Corporation
Tunnettuja Gibsonin soittajia

B.B. King - Gibson ES-5, Gibson ES-335/Lucille
Scotty Moore - Gibson ES-295
Muddy Waters - Gibson Les Paul Gold Top ´52, Gibson SG Junior
Chuck Berry - Gibson ES-350TN, Gibson ES-335, Gibson ES-355
Jimi Hendrix (Jimi Hendrix Experience) - Gibson SG, Gibson Flying V
Eric Clapton - Gibson Les Paul, Gibson Firebird, Gibson SG, ES-335
Frank Zappa - Gibson Les Paul, Gibson SG
George Harrison (The Beatles) - Gibson J-160E, Gibson SG Standard, Gibson ES-345
Peter Green (Fleetwood Mac) - Gibson Les Paul
Albert King - Gibson Flying V
Jimmy Page (Led Zeppelin) - Gibson Les Paul, Gibson EDS 1275
Slash (Guns´N Roses)  Gibson Les Paul
Gary Moore - Gibson Les Paul
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ilkka Mattila: Legendaarinen Gibson hakeutui yrityssaneeraukseen Helsingin Sanomat.  21.5.2018. Arkistoitu 22.5.2015. Viitattu 25.5.2018.
About "Music Yo"
Gibson. Guitar.wikia.com
Gibson Musical Instruments (englanniksi)
Gibson Bass Guitars (englanniksi)
Gibson Les Paul Classic
Gibson Explorer
Chuck Berry käytti paljon Gibsonin kitaroita.
Viattomuuden aika (elokuva)

| Viattomuuden aika> The Age of Innocence |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Martin Scorsese
Käsikirjoittaja:   Martin Scorsese  Jay Cocks 
Perustuu:  Edith Whartonin romaaniin Viattomuuden aika
Tuottaja:  Barbara De Fina
Säveltäjä:  Elmer Bernstein
Kuvaaja:  Michael Ballhaus
Leikkaaja:  Thelma Schoonmaker
Tuotantosuunnittelija:  Dante Ferretti
Pukusuunnittelija:  Gabriella Pescucci
Pääosat:   Daniel Day-Lewis  Michelle Pfeiffer  Winona Ryder 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cappa Productions
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:   1993-8-3131. elokuuta 1993 (Venetsia)  1993-9-1717. syyskuuta 1993 (Yhdysvallat)  1993-11-1212. marraskuuta 1993 (Suomi)  
Kesto:  139 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  34 miljoonaa dollaria
Tuotto:  68 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viattomuuden aika (engl. The Age of Innocence) on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen historiallinen romanttinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Martin Scorsese. Se perustuu Edith Whartonin samannimiseen romaaniin, jonka ovat sovittaneet käsikirjoitukseksi Scorsese ja Jay Cocks. Pääosia esittävät Daniel Day-Lewis, Michelle Pfeiffer ja Winona Ryder.
Viattomuuden aika sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 31. elokuuta 1993. Suomen-ensi-iltansa se sai 12. marraskuuta 1993. Se sai positiivisen vastaanoton sekä parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon. Lisäksi se oli ehdolla neljään Oscar-palkintoon: paras naissivuosa (Ryder), paras sovitettu käsikirjoitus, paras lavastus ja paras musiikki.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Daniel Day-Lewis  | … |  Newland Archer   |
|  Michelle Pfeiffer  | … |  Ellen Olenska   |
|  Winona Ryder  | … |  May Welland   |
|  Miriam Margolyes  | … |  rouva Mingott   |
|  Geraldine Chaplin  | … |  rouva Welland   |
|  Michael Gough  | … |  Henry van der Luyden   |
|  Richard E. Grant  | … |  Larry Lefferts   |
|  Mary Beth Hurt  | … |  Regina Beaufort   |
|  Robert Sean Leonard  | … |  Ted Archer   |
|  Norman Lloyd  | … |  herra Letterblair   |
|  Alec McCowen  | … |  Sillerton Jackson   |
|  Siân Phillips  | … |  rouva Archer   |
|  Carolyn Farina  | … |  Janey Archer   |
|  Jonathan Pryce  | … |  Rivière   |
|  Alexis Smith  | … |  Louisa van der Luyden   |
|  Stuart Wilson  | … |  Julius Beaufort   |
|  June Squibb  | … |  rouva Mingottin piika   |
|  Joanne Woodward  | … |  kertoja   |
Scorsesen vanhemmat, Charles ja Catherine Scorsese sekä hänen tytär Domenica Cameron-Scorsese esiintyvät pienissä cameorooleissa.
Aiheesta muualla

Viattomuuden aika Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Viattomuuden aika Elonet.
| n k Martin Scorsese |
| --- | --- |
Filmografia
Elokuvat:  Kuka kolkuttaa ovelleni (1967)   Vapauden verinen laulu (1972)   Sudenpesä (1973)  Alice ei asu enää täällä (1974)   Taksikuski (1976)  New York, New York (1977)   Kuin raivo härkä (1980)   Koomikkojen kuningas (1983)   Illasta aamuun (1985)   Suuret setelit (1986)   Kristuksen viimeinen kiusaus (1988)   New York Stories (1989)   Mafiaveljet (1990)  Cape Fear (1991)   Viattomuuden aika (1993)   Casino (1995)  Kundun (1997)  Bringing Out the Dead (1999)   Gangs of New York (2002)   Lentäjä (2004)  The Departed (2006)   Suljettu saari (2010)   Hugo (2011)  The Wolf of Wall Street (2013)   Silence (2016)  
Dokumentit:  Street Scenes (1970)   Italianamerican (1974)  American Boy: A Profile of Steven Prince (1978)   The Last Waltz (1978)   A Personal Journey with Martin Scorsese Through American Movies (1995)   My Voyage to Italy (1999)   The Blues: Feel Like Going Home (2003)   No Direction Home (2005)   Shine a Light (2008)   A Letter to Elia (2010)   Public Speaking (2010)   George Harrison: Living in the Material World (2011)   The 50 Year Argument (2014)
Kapatuosia

| Kapatuosian linnavuori |
| --- | --- |
 Linnavuoren laella on näköalatorni, joka rakennettiin alun perin ilmavartioasemaksi jatkosodan aikana.
Sijainti
 Kapatuosian linnavuori
Koordinaatit:  61°3′19.2829″N, 25°25′52.5558″E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Hollola
Historia
Tyyppi:  Linnavuori
Huippukausi:  kivikausi, rautakausi, keskiaika
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kapatuosian linnavuori eli Kapatuosian linnamäki on Päijät-Hämeessä Hollolan kirkonkylässä sijaitseva keskiaikaisen suojalinnan paikka. Aikaisemmin Kapatuosian linnavuoresta on käytetty myös nimeä Kappadosian kukkula.
Linnavuori

Linnamäki sijaitsee noin 200 metriä Hollolan keskiaikaisen kivikirkon pohjoispuolella ja sen huippu kohoaa 56 metriä Vesijärveä korkeammalla. Mäki on selväpiirteinen pohjois-etelä-suuntainen moreeniharju, jonka huipulla on luontainen tasanne (60×30 metriä). Harju on Ensimmäisen Salpausselän aikainen. Mäen ympäristössä ja mäen huipun kautta kulkee kävelypolkuja. Polku johtaa huipulla sijaitsevalle näkötornille, joka rakennettiin 1900-luvun alkupuolella ja jota käytettiin ilmavartioasemana jatkosodan aikana. Tornista avautuu näkymä Vesijärvelle. Kapatuosianmäen arkeologisissa kaivauksissa on löydetty jäännöksiä puisista varustuksista ja rakennuksen perustus, joiden ikää ei ole pystytty määrittämään. Kaivauksien löytömateriaali tukee hyvin väitettä, jonka mukaan mäki olisi ollut ainakin keskiaikainen pakolinna.
Salpausselkä Geopark

Linnamäki on otettu mukaan Salpausselkä Geoparkiin suositeltaviin vierailukohteisiin. Perusteina on viime jääkauden loppuvaiheen jäätikköjokitoiminta, joka on muodostanut harjun noin 12 000 vuotta sitten. Lisäksi harjun laen näkötornista on laaja näkymä Vesijärvelle ja ympäristön kulttuurimaisemaan.
Tutkimuksia

Linnavuorella on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuosina 1962–1963 ja 1965 (Jouko Voionmaa) sekä vuosina 1998 (Hannu Takala) ja 1999 (Hannu Poutiainen). Kohde on tarkastettu vuosina 1962 (Pirkko-Liisa Lehtosalo), 1963 (Helmer Salmo), 1997 (Hannu Takala) ja 2004 (Antti Bilund).
Kaivauksien löytömateriaalina on yli 300 hopearahojen katkelmaa, joiden lyöntivuodet on onnistuttu sijoittamaan vuosille 700–1000 jaa. Muut löydöt ajoittuvat 1000-luvun lopulta vuoden 1200 tienoille ja 1500-luvulle sekä uuteen aikaan. Mäen huipulta löytyi myös mesoliittiseen kivikauteen ajoittuva liesi sekä runsaasti kvartsi-iskoksia, luunpalasia ja kymmenittäin viisto- ja poikkiteräisiä nuolenkärkiä. Kaikkia liesiä ei ole ajoitettu.
Historiaa

Mäen huippu on luontainen ja se lienee syntynyt samalle korkeudelle kuin Baltian jääjärven vedenpinta oli jääkauden jälkeen, kun mäki oli jääjärven saarena. Yoldiameren ranta on puolestaan sillä tasolla, missä serpentiinipolku alkaa ja missä sijaitsee ”Muinaislinna Lain suojaama” -kyltti. Ihmisen toiminta kivikaudella on ajoitettu karkeasti 6 000 eaa. ja jäännösten perusteella he metsästivät ainakin hirveä ja majavaa. Nimi ”Kapatuosia” viitannee Kappadokiaan, jolla on oleellinen rooli etenkin ortodoksisessa kristinuskossa. Tämä kuvastanee 1000-luvun alun tilannetta, jolloin idän kirkon vaikutus ulottui itäiseen Hämeeseen asti. Ortodoksit ovat saattaneet käyttää linnavuorta puolustusasemana länttä vastaan.
Kansantarun mukaan Hollolan Pyhän Marian kirkon rakensivat jättiläiset Hollo ja Martta. Kirkkoa yritettiin rakentaa Kapatuosian mäelle, mutta yöllä peruskivet vierivät alas mäkeä paikalle, millä ne nykyään ovat kirkon perustana. Edellisen kirkon, puisen kirkon, tuhosi Jalle-jättiläinen mustasukkaisuuksissaan Hollolle Martasta. Jallen ja Martan jo kuulutetut häät olivat peruuntuneet. Myrtynyt Jalle-jättiläinen muutti Hollolan kirkonkylältä Jaalaan hajoitettuaan puukirkon.
Hoitaminen, virkistys ja opastus

Hoitoalueen käsittää Kapatuosian linnamäki ja tavoitteena on saattaa alue opetus- ja nähtävyyskohteeksi sekä samalla tukea alueen suojelua. Mäen laella sijaitseva 1900-luvun alussa rakennettu näkötorni on peruskunnostettu 1998–1999. Torni on auki kesäisin matkailijoille, mutta sitä käyttävät myös lintuharrastajat havaintotornina. Tornin vierellä on opastetaulu. Mäen ympäri kiertää kyltein merkitty luontopolku. Näkötornia kunnostettiin myös 2016.
Maakuntakaava

Päijät-Hämeen liiton lakisääteisessä maakuntakaavassa on tunnuksella SM1 osoitettu Kapatuosianmäen muinaismuistoalue kuvauksella Hollolan kirkonkylässä sijaitseva muinaislinna, joka sijaitsee laajalla Kastari-Hatsina-Kutajoen kulttuuriympäristön tai maiseman vaalimisen kannalta tärkeällä alueella. Maakuntakaavamerkinnän SM1 pinta-alaksi on määritelty 6,6 hehtaaria.
Roope Salminen & Koirat

| Roope Salminen & Koirat |
| --- | --- |
 Roope Salminen & Koirat Ilosaarirockissa Joensuussa 2013.
Tiedot
Toiminnassa:  2010–
Tyylilaji:  hip hop pop
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  englanti suomi
Jäsenet:  Roope Salminen, laulu   Jon-Jon Geitel, laulu, saksofoni   Ossi Saarinen, koskettimet, laulu   Olli Äkräs, koskettimet, huilu, laulu   Urho Särkkä, basso, laulu   Robert Rasimus, kitara   Mikko Saarinen, rummut, kitara   Iivari Suosalo, perkussiot, rummut  
Levy-yhtiö:  Warner Music Finland (2014–)  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Roope Salminen & Koirat on suomalainen yhtye. Vuonna 2010 perustettu yhtye koottiin alun perin vain yhtä keikkaa varten. Yhtye otti osaa vuonna 2012 Yle TV2 -kanavalla esitettyyn Bilebändi 2012 -kilpailuun, jossa etsittiin vuoden parasta bilebändiä.
Yhtye solmi levytyssopimuksen Warner Music Finlandin kanssa maaliskuussa 2014. Esikoisalbuminsa Madafakin levy yhtye julkaisi 4. maaliskuuta 2016. Yhtye on kuvaillut esikoisalbuminsa olevan tyylilajiltaan ”hip hopia, jossa on pop-elementtejä”. Albumin ensimmäinen single ”Biisonit” julkaistiin 5. syyskuuta 2014. Albumillakin mukana oleva ”Madafakin darra” -single myi tuplaplatinaa marraskuussa 2016.
Jäsenet

Roope Salminen – laulu
Jon-Jon Geitel – laulu, saksofoni
Ossi Saarinen – koskettimet, laulu
Olli Äkräs – koskettimet, huilu, laulu
Robert Rasimus – kitara
Urho Särkkä – basso, laulu
Mikko Saarinen – rummut, kitara
Iivari Suosalo – perkussiot, rummut
Jäsenet > Entiset jäsenet

Juhana Kiiski – perkussiot (2010–2013)
Diskografia > Albumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Madafakin levy |  Julkaistu: 4. maaliskuuta 2016  Formaatti: CD, LP, digitaalinen lataus  Levy-yhtiö: Warner Music Finland | 1  |  |
| Koiran vuosi |  Julkaistu: 25. lokakuuta 2019  Formaatti: CD, LP, digitaalinen lataus  Levy-yhtiö: Warner Music Finland | 12  |  |
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Single | Singlelista | Latauslista | Radiolista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | ”Biisonit” | – | 18  | 39  | Madafakin levy |
| 2015 | ”Reissumies” | – | 5  | 36  | Madafakin levy |
| 2015 | ”Madafakin darra” (feat. Ida Paul) | 1  | 1  | 1  | Madafakin levy |
| 2015 | ”Pilkun jälkeen” | 14  | 2  | 31  | Madafakin levy |
| 2015 | ”Tähdet kohdallaan” | 17  | 6  | 63  | Madafakin levy |
| 2016 | ”Voodoo” (feat. Anna Abreu) | 6  | 4  | 39  | Madafakin levy |
| 2016 | ”Läikytä” | – | – | – | Madafakin levy |
| 2016 | ”Snadi” | 1  | 1  | 44  | Koiran vuosi |
| 2016 | ”Sinulle mutsi” | 6  | 4  | 58  |  |
| 2016 | ”Vilmasen Iinan bileet” | 17  | 8  | – |  |
| 2017 | ”Tanssi se ulos” (mukana Ellinoora) | 11  | 2  | 6  | Koiran vuosi |
| 2018 | ”Kusipää” | 12  | 6  | – | Koiran vuosi |
| 2018 | ”Nannanaa” (feat. Pyhimys) | – | 5  | – | Koiran vuosi |
| 2018 | ”Joku päivä töitä teen” (feat. Pepe Willberg) | – | – | 31  |  |
| 2019 | ”Pidä pää ylhääl” (feat. Reeta) | 4  | – | – | Koiran vuosi |
| 2019 | ”Karavaani” | 11  | 3  | 28  | Koiran vuosi |
| 2022 | ”Sen pituinen se” (feat. Kiki) | 2  | – | 4  |  |
| 2022 | ”Vituiks män” (feat. Teflon Brothers & Stig) | – | – | 6  |  |
| 2023 | ”Pisamat” | 47  | – | – |  |
| 2023 | ”Tapoit mut” (feat. Yks Kaisa) | – | – | – |  |
| 2023 | ”Mitä meille jää” | – | – | 27  |  |
| 2024 | ”Alright” | – | – | 27  |  |
| 2024 | ”Kakskytä milliä” | – | – | 40  | Vain elämää |
Diskografia > Musiikkivideot

Biisonit (2014 – ohj. Miro Laiho)
Reissumies (2015 – ohj. Miro Laiho)
Madafakin darra (2015 – ohj. Miro Laiho)
Sinulle mutsi (2016 – ohj. Taito Kawata & Tom Hakala)
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivut
Miro Nalli

| Miro Nalli> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. tammikuuta 1999 (ikä 25) Sahalahti, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Napalmi
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  IPK
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  27
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  KOOVEE (Mestis) Ilves (SML) Sport (SML) RoKi (Mestis)
Miro Nalli (s. 28. tammikuuta 1999 Sahalahti) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Nalli osaa pelata myös keskellä.
Muuta

Nalli harrasti lapsena myös sählyä.
Lapin jääkäripataljoona

| Lapin Jääkäripataljoona |
| --- | --- |
 Lapin Jääkäripataljoonan, entisen Jääkäripataljoona 1:n lippu
Toiminnassa:  1921–
Valtio:  Suomi
Puolustushaarat:  Suomen maavoimat
Aselajit:  jalkaväki
Rooli:  Arktinen koulutus
Osa joukkoa:  Jääkäriprikaati
Tukikohta:  Sodankylä
Kalusto:  Bandvagn 206, Leopard 2A4
Marssi:  Jääkärimarssi
Sodat ja taistelut:  Rajajoki-Terijoki, Taipale, Kollaa, Lemetti, Ilomantsi 
Vuosipäivät:  Joutselän taistelu 11.3.1555
Ansiomerkit:  Vapaudenristi 
Yksi LapJP:n kasarmirakennuksista kesällä 1997
Lapin Jääkäripataljoona (LAPJP) on Sodankylässä toimivan Jääkäriprikaatin joukkoyksikkö. Pataljoonan aiemmat nimet ovat olleet Pohjanmaan Jääkäripataljoona, 1930- luvun jälkipuoliskolla ja sotavuosina Jääkäripataljoona 1 ja alkujaan Polkupyöräpataljoona 1.
Vuoden 2017 alusta LAPJP:hen on kuulunut komentajan ja esikunnan lisäksi viisi perusyksikköä: 1. jääkäri-, 2. jääkäri-, 3. jääkäri-, tuki- ja huoltokomppania. Perusyksiköissä koulutetaan varusmiehiä ja reserviläisiä sodan ajan organisaation mukaisiin tiedustelu-, jääkäri-, panssarintorjunta-, kranaatinheitin- ja huoltojoukkoihin. Nykyaikaisen välineistön ja tehokkaan aseistuksen rinnalla hiihto- ja erämiestaidot ovat pataljoonassa arvossaan.
Historia > Alku

Lapin Jääkäripataljoonan historiaa voidaan katsoa taaksepäin aina 3.3.1918 perustettuun 2. Krenatöörirykmenttiin saakka. Rykmentti osallistui sisällissodassa muun muassa Tampereen taisteluihin. Rykmentistä muodostettiin alkukesästä 1918 vartiopataljoona, joka sai 19.7.1918 nimekseen Viipurin Vartiopataljoona. Syksyllä 1918 Karjalan Kannaksen rajavartiointia organisoitiin uudelleen. Ylipäällikön päiväkäskyllä 61/ 19.9.1918 muodostettiin Viipurin Vartiopataljoonasta seitsemän komppaniaa käsittänyt Terijoen Rajavartiopataljoona, joka aloitti toimintansa 3.10.1918. Pataljoonan tehtävänä oli koko Kannaksen rajavartiointi aikana, jolloin Suomi ja Neuvosto-Venäjä olivat vielä sotatilassa keskenään. Organisaatio ei osoittautunut toimivaksi, ja rajavartioinnin tehostamiseksi Tasavallan Presidentti allekirjoitti 17.1.1920 Käkisalmen läänin Rykmentin perustamiskäskyn. Terijoen Rajavartiopataljoona muodosti kokonaan rykmentin ensimmäisen pataljoonan ja osan toisesta ja kolmannesta pataljoonasta.
Tarton rauhansopimus allekirjoitettiin Suomen ja Neuvosto-Venäjän välillä 14.10.1920 ja se astui voimaan vuoden lopussa. Rauhan tultua Käkisalmen läänin Rykmentti oli täyttänyt tehtävänsä ja se hajotettiin 20.4.1921. Sen ensimmäisestä pataljoonasta muodostettiin samalla päivämäärällä Polkupyöräpataljoona 1 ja toisesta Polkupyöräpataljoona 2 kolmannen pataljoonan hajotessa muihin joukko-osastoihin.
Polkupyöräpataljoona 1:n perustamista on vuosikymmeniä pidetty nykyisen Lapin Jääkäripataljoonan syntyhetkenä, vaikka pataljoonan historia onkin kolme vuotta vanhempi. Valinta on sinällään looginen, sillä tuosta hetkestä alkoi ensin PPP1:n ja myöhemmin JP1:n, PohmJP:n ja lopulta LapJP:n vuoteen 1979 saakka ulottunut taival itsenäisenä joukko-osastona.
Historia > Terijoen aika

Polkupyöräpataljoona 1:n kotipaikka oli Terijoen pitäjä Karjalan Kannaksella Neuvostoliiton vastaisella rajalla. Ensimmäisinä kasarmeina toimivat Kellomäen huvilat ja kukin komppania eli yksikkötaloudessa, eli niillä kullakin oli omat varus-, ase- ja muonavarastonsa. Komppanioiden ensimmäiset päälliköt olivat kaikki jääkäriupseereita: 1K:ssa jääkäriluutnantti Merisalo-Forsman, 2K:ssa jääkärikapteeni Leander ja 3K:ssa jääkärikapteeni Kuokkanen. Myöhemmin perustetussa 4K:ssa ensimmäinen päällikkö oli luutnantti Winter. Aliupseereista tunnettuja olivat jääkärivääpeli Ikonen, joka palveli pataljoonassa lääkintäaliupseerina koko uransa, sekä ylikersantti Nissinen, joka oli armeijamme ensimmäisiä kanta-aliupseereita, jolla ei ollut jääkäritaustaa.
Pataljoona sai oman lipun armeijan lippujuhlassa 16.5.1923. Lippu oli kevyiden joukkojen kaksikielekkeistä mallia ja tuossa vaiheessa pohjaväriltään hopeanharmaa. Kellomäeltä pataljoona muutti Terijoelle, kun sinne valmistui uudet kasarmit syksystä 1924 alkaen.
Varusmiesten palvelusaika oli 1920-luvulla puolitoista vuotta ja alokkaat saapuivat palvelukseen aluksi kaksi kertaa vuodessa. Omat ongelmansa olivat tuolloinkin, osa alokkaista oli luku- ja kirjoitustaidottomia. Saapumiseräjärjestelmää pidettiin valmiuden kannalta huonona sillä pataljoona kuului jatkuvassa valmiudessa oleviin suojajoukkoihin. Ensin siirryttiin neljän vuotuisen saapumiserän käyttöön. Sekään ei ollut hyvä ja 1930-luvun alussa muutettiin kolmen saapumiserän järjestelmään. Tämä oli käytössä talvisotaan saakka. Vanhin saapumiserä ja johtajiksi koulutetut miehittivät avaintehtävät, toiseksi vanhin saapumiserä seuraavaksi vaativimmat tehtävät ja nuorimmat toimivat ”ammusten kantajina”.
Mukana oli tuolloinkin aimo annos kokeilutoimintaa. Vuotuisilla kesäleireillä ja talvisotaharjoituksissa pataljoona suoritti lukuisia hyvin mittavia maastomarsseja hiihtäen tai pyöräillen. Myös erilaisia maastomajoitteita kokeiltiin ja testattiin. Oikeat menetelmät marsseihin, manöövereihin ja maastossa olemiseen löydettiin osin kantapään kautta.
Operatiivisesti päivämäärä 24.4.1936 oli merkittävä, sillä tuolloin Polkupyöräpataljoona 1 liitettiin Ratsuväkiprikaatiin. Tuon yhtymän mukana pataljoona kulki läpi raskaat sotavuodet niin talvi- kuin jatkosodassakin. Vain vajaata kuukauttamyöhemmin, 16.5.1938, Polkupyöräpataljoona 1 sai muiden polkupyöräpataljoonien tavoin vaalittavikseen Jääkäreiden perinteet. Samalla se sai uuden nimen, Jääkäripataljoona 1. Harjoituksissa ja erilaisissa koulutustarkastuksissa pataljoona menestyi niin hyvin, että se sai luvan kiinnittää Vapaudenristin nauhoineen lippuunsa sotaväen lippujuhlan päivänä 16.5.1938. Vapaudenristi kiinnitettiin juhlallisin menoin tuolloin vihreäpohjaiseksi uusittuun lippuun 6.12.1938.
Historia > Rajakaste

Rajakaste sai alkunsa vuonna 1926 upseerikokelas Antero Rautavaaran esittäessä ideansa AUK:n johtajalle, tulisieluiselle polkupyörämiehelle, ”Poika Reitolana” tunnetulle kapteeni K. Breitholzille. ”Poika” innostui ajatuksesta ja myi sen pataljoonan tuolloiselle komentajalle. Jokainen halukas vietiin Joutselkään, Jäppisen sillan luo, jossa hänet Veriojan suussa kastettiin arvokkain menoin täysiveriseksi rajasissiksi. Veriojan nimen taustalla oli legenda Joutselän taistelun 11.3.1555 ajalta, jolloin veri kuulemma virtasi tätä ojaa pitkin Rajajokeen. Rajakaste päättyi pyhään valaan ja kukin valanvannoja sai rajakastetodistuksen. Todistuksen teksti kuului mm. seuraavasti: ”Edessä idän orjuus tai kuolo, takana koti ja synnyinmaa. Jääkäri, paikallas seiso! Sinuun luottavi kansa ja maa.” ja edelleen ” …on ottanut vastaan rajakasteen Kivennavan Joutselässä, Rajajoen rannalla. Täten hänet on vihitty täysiveriseksi rajasissiksi, joka ymmärtää esi-isien sankarimaineen velvoituksen siten, että vainolainen pääsee Suomeen vasta jääkärin haudan yli. Valtakunnan rajalla, päiväys…”. Rajakastetodistuksen numero 1 sai itse oikeutetusti kokelasvääpeli (nykyisin upseerikokelas) Antero Rautavaara. Pataljoonan komentajan vaihtuessa vanha komentaja kävi kastamassa seuraajansa: ”…rajasissinä kastan Sinut rajasissien komentajaksi…”
Historia > Vaasan aika

Sodan jälkeen yleinen mielipide ja poliittiset tuulet eivät olleet armeijalle myönteisiä. Lisäksi vaasalaiset olivat tottuneet ruotsinkieliseen joukko-osastoon. Suhtautuminen suomenkieliseen Jääkäripataljoona 1:een oli aluksi viileätä. Vähitellen suhteet kuitenkin lämpenivät väestön oppiessa tuntemaan pataljoonan ympäristöön suuntautuneiden harjoitus-, vala- ja juhlatilaisuuksien myötä. Jääkäri kuului Vaasan katukuvaan ja pataljoona oli osa Vaasaa.
Sosiaaliset olot olivat vaikeita. Kasarmit olivat tyylikkäitä mutta pahoin ränsistyneitä. Henkilökunnan asunnoista oli huutava pula ja henkilökunnan palkkataso huono. Suurin osa perheellisistä joutui tekemään iltaisin toista työtä, koska palkka ei muuten riittänyt.
Koulutusolosuhteetkaan eivät olleet helpot. Kouluttajista oli pula ja varusmiehiä käytettiin polttopuu-, metsä- ja uittotöissä. Nämä komennukset vaikeuttivat koulutusta suuresti. Harjoitusalueille oli pitkä matka läpi kaupungin ja harjoituspaikat olivat pääosin yksityisomistuksessa. Kaivautuminen oli kielletty. Tyypillinen Vaasan ympäristö on kallioista ja louhikkoista, jossa jääkärikoulutuksen mielekäs järjestäminen on vaikeaa.
Koulutus alkoi tehostua 1940-luvun lopulla. Vuonna 1947 Jääkäripataljoona 1 osallistui ensimmäisen kerran Rovajärven leirialueella pidettyyn ampumaleiriin. Suurempia sotaharjoituksia alettiin jälleen järjestämään 1950-luvun alussa ja niin pataljoona pääsi harjoittelemaan tilanteen mukaista toimintaa Lapissa ja ympäri Pohjanmaata. Linnoitusharjoituksiakin päästiin pitämään, kun pataljoona hankki seitsemän hehtaarin alueen Pohjanlahden rannalta. Vuonna 1953 pataljoona sai vielä panssarivaunujoukkueen elävöittämään harjoittelua. Pitkät ja vaativat marssit, fyysisesti vaativat sotaharjoitukset sekä monet urheilukilpailut rytmittivät pataljoonan elämää.
Jääkäripataljoona 1:n kunniakas nimi siirtyi historiaan kun pataljoona otti käyttöön maakunnallisen nimen vuoden 1957 alussa. Pohjanmaan Jääkäripataljoonan viettäessä 36-vuotispäiväänsä se sai Vaasan suomalaisten naisten lahjoittamana yksikköviirit. Viirien tunnukset liittyivät pataljoonan historiaan. Nämä viirit on myöhemmin kerran uusittu (6.12.1991). Kaikki viirit olivat väritykseltään samanlaisia, keltavihreitä.