stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pjotr Suškin

Pjotr Suškin vuonna 1920.
Pjotr Petrovitš Suškin (ven. Пётр Петрович Сушкин, 8. helmikuuta 1868 Tula – 17. syyskuuta 1928 Kislovodsk) oli venäläinen lintutieteilijä.
Suškin oli akateemikko ja johti Neuvostoliiton tiedeakatemian lintutieteellistä osastoa Pietarissa vuosina 1921–1928. Hän työskenteli usealla lintutieteen alalla, kuten taksonomian, faunistiikan, soveltavan anatomian ja lintumaantieteen. Akateemikon arvon hän sai vuonna 1923. Hän julkaisi myös ihmislajin alkuperää käsitteleviä kirjoituksia ja tutki perhosia (Lepidoptera).
Suškin teki lukuisia tutkimusretkiä eri puolille Venäjää ja Keski-Aasiaa, kuten Baškortostaniin, Kazakstaniin, Kaukasukselle, Siperiaan ja Luoteis-Mongoliaan. Näillä retkillä hän keräsi valtavat kokoelmat ja muistiinpanot lintujen levinneisyydestä ja biologiasta. Analysoidessaan aineistoa hän kiinnitti erityistä huomiota taksonomian kehitykseen. Hänen työnsä petolintujen ja eräiden varpuslintuheimojen taksonomian selvittelyssä kuuluu lintujen lajinkehityksen ja taksonomian tutkimuksen tärkeimpiin töihin. Hänen tutkimuksensa Altain linnustosta (1938) on klassinen paikallisfaunistinen työ. Toinen tärkeä teos on postuumisti vuonna 1956 julkaistu Zoological regions of central Siberia and adjacent highland Asia and an attempt of a history of the recent fauna of Palaearctic Asia.
Suškinin johtokaudella lintutieteellisen osaston toiminta oli hyvin aktiivista. Hän koulutti useita nuoria tutkijoita ja saattoi museon kokoelmat ajan tasalle niin inventoinnin kuin varastoinnin kannalta ja kasvatti suuresti näytteiden määrää. Erityisen voimakkaasti kasvoivat luukokoelmat ja alkoholiin säilöttyjen näytteiden kokoelmat.
Suškin nimesi useita lintujen alalajeja, muun muassa vuorihempon ja 
pikkukäpylinnun.
Supersäieteoria

Supersäieteoria eli supersymmetrinen säieteoria on 1980-luvulla syntynyt teoria. Se on yritys selittää luonnon alkeishiukkaset ja perusvuorovaikutukset yhdellä fysikaalisella teorialla. Supersäieteoria mallintaa alkeishiukkaset pienenpienten supersymmetristen säikeiden värähtelyinä (yhden säikeen pituus on 10-35 metrin luokkaa). Tämän teorian mukaan värähdykset tapahtuisivat useassa eri ulottuvuudessa. Supersäieteorian eri muunnelmat ovat eräitä ehdokkaita fyysikoiden etsiessä kaikki fysikaaliset ilmiöt selittävää niin sanottua kaiken teoriaa, mutta ne ovat saaneet osakseen myös laajaa arvostelua, eniten sen vuoksi, ettei niiden antamia tuloksia kyetä testaamaan kokeellisesti.
Supersäieteoriassa esitellään myös uudenlainen hiukkanen, painovoimaa välittävä gravitoni. Supersäieteoria ottaa huomioon paljon muitakin hiukkasia, siksi sitä pidetään hyvänä ehdokkaana kaiken teoriaksi.
Tätä teoriaa tukevat tutkijat toivovat, että supersäieteoriasta löytyisi vastaus pimeään energiaan ja aineeseen. Kuitenkaan mitään ilmiöitä, jotka johtuisivat supersäieteoriasta, ei ole voitu kokeellisestikaan todistaa.
Kirjallisuutta

Greene, Brian (2006): Kosmoksen rakenne: Avaruus, aika ja todellisuus. Suom. Kimmo Pietiläinen. Helsinki: Terra Cognita, 2005. (Alkuteos: The Fabric of Cosmos: Space, Time and the Texture of Reality, 2004.) ISBN 952-5202-83-6
Greene, Brian (2000): Kätketyt ulottuvuudet: Supersäikeet, ajan halkeamat ja maailmanselityksen haaste. Suom. Mikko Vänttinen. Helsingissä: Otava, 2000. (Alkuteos: The Elegant Universe: Superstrings, Hidden Dimensions, and the Quest for the Ultimate Theory, 1999.) ISBN 951-31-1650-6
Aiheesta muualla

http://superstringtheory.com/ "Official String Theory Web Site"
Has string theory tied up better ideas in physics? Northwest Florida Daily News. Internet Archiven arkistokopio vuodelta 2006.
Marianne Miettinen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 13. kesäkuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: ,  Suomi
Seura
Seura:  Suomi TU19, TU20
Tehtävä: päävalmentaja
Valmennusura
2001–2004:  Suomi TU17 (apuvalmentaja)
2005–2007:  PuiU
2009:  Stattena IF
2010:  Åland United
2010:  Suomi B
2010–:  Suomi TU18, TU19, TU20

Marianne Miettinen (s. 13. kesäkuuta 1975) on suomalainen jalkapallovalmentaja, joka toimii Suomen alle 19- ja alle 20-vuotiaiden naisten jalkapallomaajoukkueiden päävalmentajana. Hän on suorittanut Euroopan jalkapalloliiton UEFA:n A-valmentajalisenssin vuonna 2002 ja Pro-lisenssin 2006. Suomen Palloliiton järjestämän jalkapallovalmentajakoulun Miettinen suoritti vuosina 2006–2007. Hän on työskennellyt myös Palloliiton koulutussihteerinä sekä julkaissut jalkapallovalmennukseen liittyvän kirjan. Syyskuussa 2018 Suomen Palloliitto valitsi Miettisen tyttöjen huippujalkapallopäälliköksi.
Pelaajaura

Miettinen on Tikkurilan Palloseuran kasvatti, joka omalla peliurallaan edusti pääsarjatasolla Helsingin Jalkapalloklubia sekä toista helsinkiläisseuraa Puistolan Urheilijoita. Hän siirtyi valmentajaksi lopetettuaan pelaajauransa 22-vuotiaana.
Valmennusura

Miettinen on toiminut muun muassa Puistolan Urheilijoiden sekä Åland Unitedin liigajoukkueiden päävalmentajana. Tammikuussa 2009 Miettinen teki sopimuksen Damallsvenskanissa pelanneen Stattena IF:n kanssa, ollen ensimmäinen suomalaisvalmentaja Ruotsin naisten pääsarjassa. Miettinen erosi kuitenkin tehtävästään kesken kauden joukkueen huonon menestyksen vuoksi. Tyttöjen eri ikäkausimaajoukkueita hän on valmentanut vuodesta 2010 lähtien ja Miettinen on ollut mukana myös naisten maajoukkueen valmennusryhmässä. Vuonna 2010 hän valmensi lisäksi naisten B-maajoukkuetta.
Suomen alle 19-vuotiaiden maajoukkue selvisi Miettisen johdolla välieriin vuonna 2013 Walesissa järjestetyissä EM-kilpailuissa ja saavutti samalla paikan vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-lopputurnaukseen.
Kommentaattori

Miettinen on toiminut vuodesta 2016 lähtien Yle Urheilun jalkapalloasiantuntijana. Miesten EM-kisoissa 2016 hän oli Ylen studiossa asiantuntijana. Miettinen sai paljon positiivista palautetta asiantuntevista kommenteistaan. Jotkut katsojat olivat puolestaan ärsyyntyneet siitä, että jalkapalloa kommentoimassa oli nainen. Miettinen itse ihmetteli kohua ja sanoi olevansa mielellään kaatamassa raja-aitoja ja hajottamassa lasikattoa. Miettinen toimii Ylen tv-kommentaattorina myös MM-kisoissa 2018 ,Qatarin MM-kisoissa 2022 sekä vuoden 2024 EM-kisoissa
Teokset

Jalkapalloilun malliharjoituksia ympäri maailmaa, Kannustusvalmennus P&K, 2010. ISBN 978-952-51671-6-0.
Boris Mihailov (valokuvaaja)

| Boris Mihailov |
| --- | --- |
 Boris Mihailov vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. elokuuta 1938 Ukraina
Kansalaisuus:  ukrainalainen
Taiteilija
Ala:  valokuvaaja
Boris Andrijovytš Mihailov (ukr. Бори́с Андрі́йович Миха́йлов, s. 25. elokuuta 1938) on ukrainalainen taidevalokuvaaja ja taiteilija,  joka tunnetaan erityisesti ukrainalaisia syrjäytyneitä kuvaavista teoksistaan. Erilaisilla valokuvauksen tekniikoilla laajaa aihevalikoimaa käsitellyttä Mihailovia pidetään yhtenä tärkeimmistä aiemman Neuvostoliiton alueelta tulevista nykytaiteilijoista.
Mihailov työskenteli 1960-luvulla insinöörinä Neuvostoliitossa ja harrasti valokuvausta. Kun hän otti vaimostaan alastonkuvia, hänet erotettiin työstään. Mihailov päätti ryhtyä kokopäiväiseksi valokuvaajaksi, koska muuta työtä ei ollut tarjolla. Pitkän uransa aikana Mihailov on käyttänyt lukuisia eri tekniikoita. Vaikka hän on tunnetuin Ukrainan sosiaalista tilannetta kommentoivista kuvistaan, joissa pääosassa ovat alkoholistit, työttömät ja yhteiskunnasta syrjäytyneet, Mihailovin laajaan tuotantoon kuuluu myös löydetyistä kuvista koostuvia teoksia ja omakuvia. Mihailovin töitä on nähtävissä julkisesti esimerkiksi Helsingin Ateneumin taidemuseon, Lontoon Tate Galleryn ja New Yorkin Museum of Modern Artin kokoelmissa.
Palkintoja ja tunnustuksia

2000: Hasselblad-palkinto.
2001: Citibank-valokuvapalkinto (nykyisin Deutsche Börse -valokuvapalkinto).
Valikoituja julkaisuja

Boris Mikhailov. Stuttgart: Oktagon, 1995. ISBN 9783896110015.
At DUSK. Stuttgart: Oktagon, 1996. ISBN 3-927789-91-7.
Case History. Zürich: Scalo, 1999. ISBN 978-3908247098.
Boris Mikhailov: The Hasselblad Award 2000. Zürich: Scalo, 2001. ISBN 978-3908247425.
Boris Mikhailov. Phaidon 55 series. Lontoo: Phaidon, 2000. Salt Lake. 2002 ISBN 3-88243-815-0
Boris Mikhailov: A Retrospective. Zürich: Scalo, 2003. ISBN 978-3908247722.
Look at Me I Look at Water . . . or Perversion of Repose, Göttingen: Steidl, 2004. ISBN 978-3882439687.
Suzi Et Cetera. Köln: Walther König, 2007. ISBN 978-3865601131.
Yesterday's Sandwich. Lontoo: Phaidon, 2009. ISBN 978-0714848563.
Tea Coffee Cappuccino. Köln: Walther König, 2011. ISBN 978-3865608772.
Time is out of Joint. Berliini: Distanz, 2012. ISBN 978-3942405645.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Boris Mihailov (valokuvaaja) Wikimedia Commonsissa
Boris Mihailovin valokuvagalleria. www.artnet.com. (englanniksi)
ICA Quickfire: Boris Mikhailov. Youtube, 1:01:40. (englanniksi)
Keskustelu Boris Mihailovin kanssa. Moma.org. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  ADK  South Australia  ICIA (Israel)  Museum of Modern Art  Photographers' Identities 2  RKD Artists  Städel 2  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
| n k Hasselblad-palkinto |
| --- | --- |
1980-luku:  Lennart Nilsson (1980)  Ansel Adams (1981)  Henri Cartier-Bresson (1982)  Manuel Álvarez Bravo (1984)  Irving Penn (1985)  Ernst Haas (1986)  Hiroshi Hamaya (1987)  Édouard Boubat (1988)  Sebastião Salgado (1989) 
1990-luku:  William Klein (1990)  Richard Avedon (1991)  Josef Koudelka (1992)  Sune Jonsson (1993)  Susan Meiselas (1994)  Robert Häusser (1995)  Robert Frank (1996)  Christer Strömholm (1997)  William Eggleston (1998)  Cindy Sherman (1999) 
2000-luku:  Boris Mihailov (2000)  Hiroshi Sugimoto (2001)  Jeff Wall (2002)  Malick Sidibé (2003)  Bernd ja Hilla Becher (2004)  Lee Friedlander (2005)  David Goldblatt (2006)  Nan Goldin (2007)  Graciela Iturbide (2008)  Robert Adams (2009) 
2010-luku:  Sophie Calle (2010)  Walid Raad (2011)  Paul Graham (2012)  Joan Fontcuberta (2013)  Miyako Ishiuchi (2014)  Wolfgang Tillmans (2015)  Stan Douglas (2016)  Rineke Dijkstra (2017)  Oscar Muñoz (2018)  Daidō Moriyama (2019) 
2020-luku:  Alfredo Jaar (2020)  ei jaettu (2021)  Dayanita Singh (2022)  Carrie Mae Weems (2023)
Metso

| Metso |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Alaheimo::  Metsäkanat Tetraonidae
Suku::  Metsot Tetrao
Laji::  urogallus
Kaksiosainen nimi
 Tetrao urogallus  Linnaeus, 1758 

Alalajit
 T. urogallus aquitanicus  T. urogallus major  T. urogallus rudolfi  T. urogallus urogallus  T. urogallus karelicus  T. urogallus lonnbergi  T. urogallus pleskei  T. urogallus obsoletus  T. urogallus volgensis  T. urogallus uralensis 
Katso myös
   Metso Wikispeciesissä   Metso Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Metso (Tetrao urogallus) on metsäkanalintu. Suomen kanalinnuista se on suurin. Metsosta on luokiteltu 11 alalajia, joista Suomessa esiintyy kolme: pohjolan metso (Tetrao urogallus urogallus) Pohjois-Suomessa, karjalanmetso (Tetrao urogallus karelicus) Keski-Suomessa ja saksanmetso (Tetrao urogallus major) etelässä. Joissain yhteyksissä sanalla ”metso” viitataan ainoastaan koiraslintuun. Vanhaa koirasta kutsutaan usein ”ukkometsoksi” tai ”homenokaksi” ja naarasta ”koppeloksi”.
Nimi

Historiallisia nimiä ovat olleet  metzäs, metzo, mehto, mettäs (Ganander, 1787), metto (koiras) ja koppelo (naaras) (Nylander, 1849).  Tieteellinen sukunimi Tetrao tulee kreikan todennäköisesti teertä tarkoittaneesta sanasta tetraōn. Lajinimi urogallos tulee mahdollisesti latinan sanoista urus (villi härkä) ja gallus (kukko).
Koko ja ulkonäkö

Koirasmetso on väritykseltään mustan-, ruskean- ja harmaankirjava. Silmän päällä on punainen ”pilkka” ja kainalosta löytyy valkoinen täplä. Naaras on ruskeankirjava, sen rinta on punertava ja selässä saattaa olla valkeita täpliä. Naarasmetso sekoitetaan usein naarasteereen. Paino vaihtelee naaraan 1,9 kg:sta koiraan noin 4,0 kilogrammaan. Ensimmäisen vuoden syksyllä nuorten kukkojen paino on keskimäärin 2,9 kg.
Pituus

Naaras on pituudeltaan noin 65,5 cm ja sen siipien kärkiväli on noin 87 cm. Koiras on noin 90 cm pitkä ja siipien kärkiväli noin 125 cm.
Ääni

Soidinpaikoilla koiraat päästävät hiovia ja napsauttelevia ääniä. Ääni jakautuu kolmeen osaan: ensimmäiseksi metsokoiras naksauttelee nokallaan kiihtyvästi, mikä päättyy matalaan kulaukseen, jonka jälkeen puukon hiomista muistuttava ääni lopettaa soidinlaulun. Joskus, erityisesti ollessaan kiihtynyt, koiras voi päästää ääntä, joka kuulostaa hieman kuin sanottaisiin ”krök-kä-u”. Koppelon ääni on matalaa kotkotusta. Lentoonlähtö maasta on kömpelö, siiven iskut raskaat ja voimakkaat.
Vanhin suomalainen rengastettu metso on ollut 6 vuotta 2 kuukautta 24 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut vähintään 9 vuoden 4 kuukauden ikäinen ruotsalainen metso.
Levinneisyys

Levinneisyysalue ulottuu Euroopan havumetsäalueilta Siperian taigan keskiosiin saakka. Erillinen esiintymä sijaitsee Skotlannissa, Kaledonian ylängöllä. Suomessa metsoa tavataan koko maassa ja siten myös joillain Suomen Natura 2000 -alueilla, mutta sen kannat ovat taantumassa. Metsokannat ovat tiheimmillään Kuhmon, Lieksan, Joensuun ja Ilomantsin seuduilla, koska niillä on paljon erämaita. Metso tarvitsee laajoja metsäalueita elinympäristökseen, joten metsien voimaperäiset hakkuut ja myös tiheä metsäautotieverkosto heikentävät elinoloja. Suomen pesivä parimäärä, jos nyt metson kohdalla voidaan edes puhua pareista, on 150 000–250 000 paria. Vuosittainen kannan vaihtelu on suurta ja yhdenmukaista alueitten kesken. Metsoja metsästetään Suomessa vuosittain noin 25 000–50 000 yksilöä.
Elinympäristö

Tyypillinen metson elinympäristö on vaihteleva havu- tai sekametsä kankaineen ja rämeineen. Metsoa on pidetty vanhojen metsien lajina, mutta viime aikoina tätä käsitystä on jouduttu tarkistamaan. Metso kelpuuttaa soidinpaikakseen jo 30–40-vuotiaat mäntymetsät. Metso ei ole soidinmetsänsä suhteen erityisen vaatelias, sillä soidinpaikkaan voi sisältyä pienialaisia taimikoita ja aukkojakin. Laajat avohakkuut ovat tuhonneet entisiä soidinkunnaita, ja tuskin monikaan soidinpaikka sijaitsee samalla paikalla kuin vuosikymmeniä sitten. Soidinpaikat voivat kuitenkin siirtyä, ja uuden soidinpaikan syntyminenkin on yleistä. Tähän vaaditaan vähintään noin 50 hehtaarin yhtenäinen metsäalue. Elinvoimainen metsokanta edellyttää soidinpaikan ympäristössä lisäksi useiden neliökilometrien laajuisen melko yhtenäisen metsäalueen. Metsonmetsien hakkuuohjeissa tällä alueella pitäisi olla vähintään puolet metsolle kelvollista metsää. Soidinpaikkojen välimatka on keskimäärin noin kaksi kilometriä, mikä vaikuttaa uuden soidinpaikan syntymiseen. Se on myös hyvä vinkki soidinpaikkojen kartoittajalle. Vuosina 2005–2007 metsokanta on vahvistunut selvästi etenkin keskisessä Suomessa. Tähän vaikuttaa osaltaan laaja-alaisten nuorten metsien varttuminen metsolle soveliaiksi.
Lisääntyminen

Metson näyttävä ryhmäsoidin tapahtuu maalis–toukokuussa, aamuvarhaisella tai iltamyöhällä. Soitimelle kokoonnutaan vuodesta toiseen samalle paikalle, mutta soidinkeskus saattaa siirtyä johtajakukon kuoltua. Kullakin kukolla on oma soidinreviiri, joka on parin hehtaarin suuruinen alue. Sen ympärillä on noin kilometrin päähän ulottuva päiväreviiri, jolla kukot oleskelevat aktiivisen soitimen ulkopuolella. Soitimen vahvin metso pitää hallussa soitimen keskeisintä osaa, ja se myös pääsee parittelemaan useimmin. Muninta alkaa muutaman päivän kuluttua parittelusta. Koppelo munii 6–9 munaa maassa olevaan pesään. Haudonta kestää 24–27 vrk. Poikaset kuoriutuvat yleensä kesäkuun parin ensimmäisen viikon aikana. Poikaset poistuvat pesästä kohta kuivuttuuan. Koppelo ohjaa poikasia sopiville ruokamaille, mutta ei ruoki niitä. Ensimmäisinä viikkoina poikasten ravintona ovat hyönteiset. Poikasten selviytymisen kannalta on oleellista, että sää olisi parin ensimmäisen viikon aikana kohtalaisen lämmin ja vähäsateinen, jotta hyönteisiä olisi riittävästi tarjolla, eikä poikasten tarvitsisi yhtenään lämmitellä emon suojissa.
Metson elinalueiden pirstoutuminen hakkuiden seurauksena ja harva metsokanta on johtanut joissakin tapauksissa tilanteeseen, jossa metsokoiraille ei aina löydy soidinkumppaneita. Jotkut yksinäiset metsot ovat tulleet aggressiivisiksi myös ihmistä kohtaan, ja ne tunnetaan ”hulluina metsoina”.
Myös teerikukon ja koppelon on mahdollista risteytyä, ja tällöin syntyy korpimetso tai korpikoppelo. Ukkometson ja naarasteeren risteytymät taas ovat todella harvinaisia johtuen lintujen kokoerosta.
Metsot ovat soitimella myös kevät-kesäisin.
Ravinto

Metso on siemensyöjä. Metson ravintoon kuuluvat kesällä puiden silmut ja lehdet, loppukesällä ja syksyllä marjat. Talvella metsot syövät männyn neulasia tai taimien silmuja. ”Hakoessaan” silmuja metsot suosivat vahingoittuneita puita. Niiden neulasissa on nimittäin vähemmän hartsiaineita, jotka vaikeuttavat ruoansulatusta. Metsot suosivat samoja puita talvesta toiseen, ja puut on helppo tunnistaa niiden harsuuntuneesta latvasta. Metso ”syö” myös kiviä, joita se tarvitsee ruuansulatuksessaan muun muassa ruuan jauhantaan kivipiirassa.
Metso kulttuurissa

Metso on Keski-Suomen maakunta- ja vaakunalintu. Metso esiintyi vuosina 1993–2002 käytössä olleen 10 markan kolikon kääntöpuolella.
Ferdinand von Wrightin Taistelevat metsot (1886) on yksi Suomen taiteen kultakauden tunnetuimmista maalauksista.
Tampereen kaupungin pääkirjasto tunnetaan myös nimellä Metso.
Kuvia

Naarasmetso
”Hullu metso”
Kirjallisuutta

Helle, Pekka; Lindén, Harto; Aarnio, Martti & Timonen, Kalervo: Metso ja metsien käsittely.  Helsinki:  Metsähallitus, 1999.  ISBN 952-446-080-7
Luhta, Jorma, Metsola, Maahenki, 2001, ISBN 978-952-5652-25-3 (Vuoden luontokirja 2001)
Veikko Rissanen. Homenokka. Otava 1978.
Markus Varesvuo ja Pertti Koskimies: Metson suku – Suomen kanalinnut.  Docendo, 2015.  ISBN 978-952-291-164-3
Aiheesta muualla

Laji.fi: Metso (Tetrao urogallus)
iNaturalist: Metso (Tetrao urogallus)
Metso (Arkistoitu – Internet Archive) Luontokuvaaja Janne Heimonen -kuvagalleriassa
Metso Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Metso (Tetrao urogallus)
ITIS: Tetrao urogallus (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Tetrao urogallus (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Tetrao urogallus, western capercaillie (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q129059  Wikispecies: Tetrao urogallus  ADW: Tetrao_urogallus  Avibase: C3221EE24B948F50  BioLib: 8559  BirdLife: 22679487  BOLD: 52495  BOW: wescap1  BTO: bob3350  CoL: 55QS7  eBird: wescap1  EURING: 3350  Fauna Europaea: 96460  Fauna Europaea (new): 196c0dc1-92ed-4e59-87d3-498a5e2cec86  GBIF: 2473577  IBC: western-capercaillie-tetrao-urogallus  iNaturalist: 1026  IRMNG: 10214740  ITIS: 553893  IUCN: 22679487  NBN: NHMSYS0000530659  NCBI: 100830  Observation.org: 70403  Open Tree of Life: 484331  Paleobiology Database: 369189  Paleobiology Database: 369189  TSA: 17593  Xeno-canto: Tetrao-urogallus  ZooBank: F973F77F-FCB8-4D54-A087-C570625D206B  Laji.fi: MX.26928 
Tetrao urogallus
Metson munia.
Ferdinand von Wright, Taistelevat metsot, 1886.
Miellekartta

Käsin piirretty miellekartta
Miellekartta tai mind map tai ajatuskartta on ideointia ja asioiden jäsentämistä varten suunniteltu esitysmuoto, jonka nykyaikaisen muodon luojana ja popularisoijana pidetään englantilaista Tony Buzania (1974).
Miellekartan tarkoitus ja hyödyt

Miellekarttaa voi käyttää opiskeltavan asian havainnollistamiseen, asian rakenteiden ja yhteyksien selkeyttämiseen, muistiinpanojen tekemiseen tai ideointiin. Miellekarttojen käyttäjien mielestä muistiinpanojen tekeminen tällä tavoin parantaa asioiden ymmärtämistä ja suuren asiakokonaisuuksien hahmottamista. Miellekarttaa tehdessä asiakokonaisuuden pystyy myös tiivistämään tehokkaasti, ja sitä luettaessa asiat palauttamaan mieliin helposti. Miellekarttoja käyttävien opiskelijoiden on myös todettu onnistuvan valintakokeissaan keskimäärin muita paremmin.
Tony Buzanin mukaan miellekartat ovat tehokkaita, koska ne eivät aiheuta ”hypnoosinkaltaista transsia” kuten muut muistiinpanotekniikat. Hänen mielestään miellekartan tekijä hyödyntää molempia aivopuoliskojaan tasapuolisesti ja käyttää aivojaan ja intuitiotaan tehokkaammin. Jotkut ovat kuitenkin pitäneet tällaisia ylisanoja markkinointipuheena.
Tutkimuksen mukaan käsitekartat tuottavat laadukkaampaa ajattelua kuin miellekartat, mutta eivät raskautensa takia sovi kaikkiin tilanteisiin (esimerkiksi asioiden mieleenpalauttaminen koetilanteessa).
Miellekartan tekeminen

Tyhjän paperin keskelle kirjoitetaan tai piirretään kartan pääasia eli avainsana, ja siihen liittyvät alakohdat piirretään haarautumaan siitä pensasmaisesti, muodostaen taas uusia alakohtia. Nämä alakohdat yhdistetään ylä- ja alakohtiinsa viivoilla ja muilla piirroselementeillä. Miellekartoissa on suotavaa käyttää rohkeasti värejä, erilaisia muotoja ja piirroksia. Kartan visuaalisen monimuotoisuuden tarkoitus on havainnollistaa asioiden keskinäisiä suhteita ja myös auttaa muistamaan miellekartta paremmin vahvojen visuaalisten mielleyhtymien kautta.
Miellekartan tekeminen > Tony Buzanin ohjeet miellekartan tekoon (lyhennetty)

Piirrä keskelle kuva pääsanasta vähintään kolmella värillä.
Käytä kuvia, symboleja, koodeja ja ulottuvuuksia kaikkialla kartassa.
Kirjoita avainsanoja pienillä tai isoilla kirjaimilla.
Jokainen kuva tai sana kuuluisi olla yhdellä rivillä.
Sanoja yhdistävät viivat tulee yhdistää toisiinsa kartan keskustasta alkaen. Keskustan viivat ovat paksumpia ja orgaanisempia, ja laidoilla kapeampia.
Viivojen tulee olla yhtä paksuja kuin niihin liittyvä kuva tai sana.
Käytä paljon värejä luodaksesi visuaalisia ärsykkeitä ja ryhmitelläksesi sanoja.
Luo oma tyylisi.
Korosta ja osoita yhteyksiä sanojen välillä.
Muista hierarkkisuus ja käytä haarojen erottamiseen sijaintia, numerointia tai erilaisia ääriviivoja.
Miellekarttaohjelmia

Tietokoneille on tehty ohjelmia, joilla voi tehdä miellekarttoja. Näitä ovat muun muassa ilmaiset FreeMind ja CmapTools (myös käsitekartoille). Ilmaisia selainpohjaisia miellekarttaohjelmia ovat mm. MindMeister, Mindomo, Mind42, Popplet ja Bubbl.us. Älypuhelimelle löytyy erilaisia sovelluksia. iPhone-puhelimissa toimivia sovelluksia ovat mm. Mindly ja MindNode.
Muuta

Mind Map on myös rekisteröity tavaramerkki.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oulun yliopiston Verkostovatti-hanke: Miellekartan laatiminen tekstistä[vanhentunut linkki]
Tietokoneohjelman avulla luotu miellekartta, joka ohjeistaa miellekartan tekoon.
Suorasuusulkukotilo

| Suorasuusulkukotilo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Keuhkokotilot Pulmonata
Lahko::  Maakeuhkokotilot Stylommatophora
Heimo::  Sulkukotilot Clausiliidae
Suku::  Cochlodina
Laji::  orthostoma
Kaksiosainen nimi
 Cochlodina orthostoma  Menke, 1828 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suorasuusulkukotilo (Cochlodina orthostoma) on Suomessa erittäin harvinainen ja uhanalainen kotilolaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU) ja on erityisesti suojeltava.