stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruskohelmipöllö

| Ruskohelmipöllö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Helmipöllöt Aegolius
Laji::  ridgwayi
Kaksiosainen nimi
 Aegolius ridgwayi  Alfaro, 1905 
Katso myös
   Ruskohelmipöllö Wikispeciesissä   Ruskohelmipöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskohelmipöllö (Aegolius ridgwayi) on pieni pöllö. Se pesii Keski-Amerikan ylängöillä Etelä-Meksikosta etelään Länsi-Panamaan, pääasiassa yli 2 500 metrin korkeudessa. Sitä on joskus pidetty samaan lajiin kuuluvana kuin amerikanhelmipöllö.
Tämä yölintu pesii avoimissa vuorimetsissä, sekä pilvimetsissä ylempänä tammialueella ja munii puunkoloon. Sen pääasiallisia saaliseläimiä ovat jyrsijät, päästäiset ja muut pikkunisäkkäät, mutta joskus myös linnut, lepakot ja hyönteiset.
Ruskohelmipöllö on pieni, pönäkkä, lyhytpyrstöinen ja leveäsiipinen pöllö, noin 18 cm pitkä ja painaa 80 g. Se on päältä tummanruskea, siivissä valkoiset merkit. Alapuoli on juovaton, ruskea ja tummenee kohti ylärintaa ja naamaa. Pää on suuri, silmät keltaiset, naamaa kiertää valkoinen reunus. Se lentää lepattaen ja ketterästi.
Ruskohelmipöllö ääntelee rytmikkäästi töräyttäen. Ilmoitukset linnusta alemmissa korkeuksissa johtuvat Anotheca-puusammakon samanlaisesta ääntelystä.
Tieteellinen lajinimi tulee Robert Ridgwaysta.
Lajilla on kolme alalajia:
Aegolius ridgwayi ridgwayi (Alfaro, 1905)
Aegolius ridgwayi rostratus (Griscom, 1930)
Aegolius ridgwayi tacanensis R. T. Moore, 1947
Turun kauppakamari

Turun kauppakamarin tilat sijaitsevat Turun keskustassa osoitteessa Puolalankatu 1.
Turun kauppakamari on Varsinais-Suomen alueella elinkeinoelämän edunvalvojana, kouluttajana ja asiantuntijana toimiva organisaatio. Se on yksi Suomen 19 kauppakamarista.
Turun kauppakamari on perustettu vuonna 1917. Sillä on yli 1 700 jäsentä.
Turun kauppakamarin tehtävänä on elinkeinoelämän toimintaedellytysten parantaminen ja yhteisten etujen valvominen. Kauppakamari pyrkii vaikuttamaan viranomaisiin ja lainsäädäntöön elinkeinoelämän etuja valvoen, kehittää markkinataloutta sekä edistää elinkeinoelämän ja viranomaisten välistä yhteistoimintaa. Kauppakamari järjestää myös ajankohtaiskoulutusta ja edistää ulkomaankauppaa sekä jäsentensä verkostoitumista.
Turun kauppakamarin palvelut

Kauppakamarilla on viranomaisasema erilaisten asiakirjojen myöntäjänä ja vahvistajana. Tällaisia asiakirjoja ovat esimerkiksi:
ulkomaankaupassa tarvittavat ATA carnet -tulliasiakirjat
CPD/China-Taiwan Carnet
Euroopan yhteisön yleiset alkuperätodistukset
kauppalaskut
suositukset vientiyrityksille
Full confidence -todistukset
Force majeure -todistukset
muut erityistodistukset
Muita palveluita:
juridisiin kysymyksiin, verotukseen ja työsuhteisiin liittyvä neuvonta
opastus ulkomaankaupan asiakirjoihin liittyvissä asioissa
taloushallinnon kansiot
ESCROW - lähdekoodin säilytys
nimeää hakemuksesta välimiehiä välimiesmenettelyyn
välittää Keskuskauppakamarin ansiomerkkejä ja Kansainvälisen kauppakamarin julkaisuja.
Turun kauppakamarin julkaisut

Turun kauppakamarin Vuosikirja ja kontaktit ilmestyy kerran vuodessa. Vuosikirja sisältää tietopaketin Varsinais-Suomen elinkeinoelämästä ja kauppakamarin toiminnasta ja siinä on lueteltu Turun kauppakamarin jäsenyritykset yhteystietoineen.
Turun kauppakamarin jäsen- ja sidosryhmälehti on nimeltään Kauppakamari.
WTC Turku

Turun kauppakamari toimii myös Turun World Trade Centerin taustaorganisaationa. Ulkomaankauppaa edistävä toiminta toteutetaan pääosin WTC Turun toimesta. Toimintamuotoja ovat kaikille avoimet tilaisuudet asiantuntijapuheenvuoroineen, WTC Turku Klubi, WTC Turku Partnerit, kansainvälisten delegaatioiden vastaanotto, verkkosivun Palveluhaku, sekä Akateeminen & WTC Turku Book Club. WTC:n palveluissa keskeisenä tekijänä ovat yhteistyö eri verkostojen ja organisaatioiden kanssa Suomessa ja maailmalla, sekä kokonaisvaltainen tiedonjakaminen eri kansainväliseen liiketoimintaan liittyvistä aiheista. WTC Turku sijaitsi vuoteen 2018 asti osoitteessa Veistämönaukio 1-3, josta se muutti vastavalmistuneeseen Vierailukeskus Jokeen.
Aiheesta muualla

Turun kauppakamarin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
World Trade Center Turku
Tiedote WTC Turun muutosta (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun World Trade Center heinäkuussa 2007.
Ruotzin waldacunnan laki

| Ruotzin waldacunnan laki> Sweriges rikes lag gillad och antagen på riksdagen åhr 1734.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kieli:  ruotsi
Suomennos
Suomentaja:  Samuel Johannis Forseen, Eric Johan Paléen
Julkaistu:  1759
Aiheesta muualla
Fennica
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ruotzin waldacunnan laki on vuonna 1759 julkaistu lakikirja, joka on suomennos ruotsinkielisestä laista.
Teos perustui vuoden 1734 lakiin.
Teos ei ollut virallinen lakikirja, sillä laki- ja hallintokieli oli ruotsi, mutta suomenkielinen lakikirja auttoi saamaan selkoa lain säännöksistä.
Teoksen toimittaja on Georg Salonius.
Suomentajat olivat Samuel Johannis Forseen ja Eric Johan Paléen.
Aiheesta muualla

Ruotsin valtakunnan vuoden 1734 laki: Esipuhe, Wahwistus, Privilegium
Ruotzin waldacunnan laki hywäxi luettu ja wastan otettu herrain päivillä wuonna 1734. Pränttijn annettu Georg Saloniuxelda/ Cuning. howrätin actuariuxelda omalla culutuxella, wuonna 1759 – Doria
Ruskolevytetra

| Ruskolevytetra |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Tetrakalat Characiformes
Heimo::  Tetrat Characidae
Alaheimo::  Piraijat Serrasalminae
Suku::  Myleus
Laji::  pacu
Kaksiosainen nimi
 Myleus pacu  (Jardine, 1841) 
Katso myös
   Ruskolevytetra Wikispeciesissä   Ruskolevytetra Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskolevytetra (Myleus pacu) on Amazonin joissa elävä, enintään 20 senttimetriä pitkä piraijoiden heimoon kuuluva tetrakalalaji. Se on sukua pelätylle punapiraijalle (Serrasalmus nattereri), mutta on erikoistunut syömään kasvisravintoa. Ruskolevytetrat syövät ajoittain myös siemeniä ja pähkinöitä, joita putoilee puista sadekaudella. Kuivankauden aikana se käyttää kaiken pähkinöistä saamansa vararavinnon.
Ruskolevätetraa tavataan Etelä-Amerikassa Guyanassa, Ranskan Guayanassa, Brasiliassa, Surinamessa ja Boliviassa.
Ruskolevytetra Myleus pacu tunnetaan monissa kielissä nimellä pacu, mutta suomalaisessa kalanimistössä pakut ovat saman heimon Colossoma- ja Piaractus-suvun kaloja.
Erkki Ruoslahti

| Erkki Ruoslahti |
| --- | --- |
 Ruoslahti 1960-luvun keskivaiheilla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. helmikuuta 1940 (ikä 85)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Nanopartikkeli
Palkinnot:  Japani-palkinto, Albert Lasker -palkinto
Erkki Ilmari Ruoslahti (s. 16. helmikuuta 1940 Helsinki) on suomalais-yhdysvaltalainen lääketieteen tutkija. Vuonna 2009 hänet valittiin tieteen akateemikoksi – poikkeuksellisesti ulkomaiseksi, joiden lukumäärää ei ole rajoitettu. Perusteena oli se, että hän on tehnyt uransa erityisesti Yhdysvalloissa ja hänellä on Yhdysvaltain kansalaisuus.
Ruoslahti muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1976 yhdessä tutkijapuolisonsa Eva Engvallin kanssa. Ruoslahti on erikoistunut syöpätutkimukseen. Hän työskentelee tutkimusjohtajana Burnham-instituutissa La Jollassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Ruoslahti on vaikuttanut aiemmin myös Helsingin yliopistossa. Hänet on palkittu työstään muun muassa Japani-palkinnolla (2005) ja Albert Lasker -palkinnolla lääketieteellisestä perustutkimustyöstä (2022).
Erkki Ruoslahden vanhemmat olivat diplomi-insinööri Ilmari Ruoslahti ja Aino Maria Vinblad.
Aiheesta muualla

Ruoslahti Burnham-instituutin sivustolla (englanniksi)
Nummela, Maria: Syöpätutkija Erkki Ruoslahti kuuluu tieteen parhaimmistoon Lääkärilehti.fi. 7.10.2022.
| n k Japani-palkinnon saajat |
| --- | --- |
1980-luku:  1985: Ephraim Katchalski-Katzir | John R. Pierce  1986: David Turnbull | Willem J. Kolff  1987: Theodore H. Maiman | Henry M. Beachell, Gurdev S. Khush  1988: Luc Montagnier, Robert C. Gallo | Donald Henderson, Isao Arita, Frank Fenner | Georges Vendryes   1989: Elias James Corey | Frank Sherwood Rowland  
1990-luku:  1990: William Jason Morgan, Dan McKenzie, Xavier Le Pichon | Marvin Minsky   1991: John Julian Wild | Jacques-Louis Lions   1992: Ernest John Christopher Polge | Gerhard Ertl   1993: Kary B. Mullis | Frank Press   1994: Arvid Carlsson | William Hayward Pickering   1995: Edward F. Knipling | Nick Holonyak   1996: Masao Ito | Charles K. Kao   1997: Joseph F. Engelberger, Hiroyuki Yoshikawa | Takashi Sugimura, Bruce N. Ames   1998: Jozef S. Schell, Marc C. E. Van Montagu | Leo Esaki   1999: Don C. Wiley, Jack L. Strominger | W. Wesley Peterson  
2000-luku:  2000: Kimishige Ishizaka | Ian L. McHarg   2001: Timothy R. Parsons | John B. Goodenough   2002: Andrzej K. Tarkowski, Anne McLaren | Tim Berners-Lee   2003: Seiji Ogawa | Benoît Mandelbrot, James A. Yorke   2004: John H. Lawton | Keith J. Sainsbury | Kenichi Honda, Akira Fujishima   2005: Erkki Ruoslahti, Masatoshi Takeichi | Makoto Nagao   2006: Akira Endo | John Houghton   2007: Peter Shaw Ashton | Peter Grünberg, Albert Fert   2008: Victor A. McKusick | Robert E. Kahn, Vinton Gray Cerf   2009: David E. Kuhl | Dennis L. Meadows  
2010-luku:  2010: Peter Vitousek | Shun’ichi Iwasaki   2011: Toshio Hirano, Tadamitsu Kishimoto | Kenneth Thompson, Dennis Ritchie   2012: Masato Sagawa | Janet Rowley, Brian Druker, Nicholas Lydon  2013: John Frederick Grassle | Jean M. J. Fréchet, C. Grant Willson   2014: C. David Allis | Yasuharu Suematsu   2015: Alain Fischer, Theodore Friedmann | Yutaka Takahasi   2016: Steven D. Tanksley | Hideo Hosono  2017: Adi Shamir | Emmanuelle Charpentier, Jennifer Doudna   2018: Akira Yoshino | Max Dale Cooper | Jacques Miller   2019: Yoshio Okamoto | Rattan Lal 
2020-luku:  2020: Robert G. Gallager | Svante Pääbo   2021:Martin A. Green | Bert Vogelstein | Robert Weinberg  2022:Katalin Karikó, Drew Weissman |Christopher Field   2023:Masataka Nakazawa, Kazuo Hagimoto | Gero Miesenböck, Karl Deisseroth   2024: Brian Hoskins, John Michael Wallace | Ronald M. Evans 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID  Scopus 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Samuel Berner

Samuel Berner (s. Saksi – 10. elokuuta 1759 Siuntio) oli Suomessa 1700-luvulla vaikuttanut saksalaissyntyinen muurimestari ja arkkitehti, jonka suunnittelemia rakennuksia on useissa Suomen kaupungeissa. Häntä on pidetty Suomen rakennustaiteen historian ensimmäisenä varsinaisena arkkitehtina. Berner suunnitteli ja rakensi erityisesti kirkkoja sekä hallinto-, koulu- ja asuinrakennuksia.
Ura

Berner syntyi Saksissa tarkemmin tuntemattomana ajankohtana. Hän toimi muurarinkisällinä Tukholman kaupunginarkkitehdin alaisena, kun Turun maistraatti pyysi hänet toukokuussa 1732 rakentamaan uutta hovioikeuden presidentin taloa, sillä kaupungin omien muurimestarien ammattitaito ei siihen riittänyt. Työn valmistuttua Berneriltä tilattiin vielä samana vuonna piirustukset uuteen raatihuoneeseen. Hän myös toimi rakennushankkeen urakoitsijana heinäkuusta 1733, sillä maistraatti epäili kaupungin muurimestareiden kykyä selvitä tästäkään tehtävästä. Maistraatti hyväksyi raatihuoneen piirustukset Bernerin opinnäytteeksi ja hän kohosi kisällistä mestariksi. Berneristä tuli myös muurarien ammattikunnan oltermanni. Hän lupautui asettumaan kaupunkiin, mikäli saisi kuusi verovapaata vuotta. Maistraatti suostui tähän ja toukokuussa 1734 Berner vannoi sekä porvarin- että oltermanninvalan ja hänet nimettiin samassa yhteydessä Turun ensimmäiseksi kaupunginarkkitehdiksi.
Raatihuone valmistui vuonna 1736, minkä jälkeen Berner johti Turun tuomiokapitulin talon korjaustöitä ja vuonna 1738 tulipalossa vaurioituneen Turun tuomiokirkon tornin jälleenrakennusta, jota ei kuitenkaan saatu valmiiksi. Bernerin valitettua, ettei hänelle riittänyt Turussa tarpeeksi töitä, hänet nimettiin vuonna 1741 kruunun linnoitustöiden muurimestariksi. Hän kävi myös tekemässä töitä muissa kaupungeissa ja muun muassa johti pikkuvihan jälkeen vuonna 1746 Helsingin Ulrika Eleonoran kirkon sekä Tammisaaren kirkon jälleenrakennustöitä. Tämä haittasi vuorostaan Bernerin työtä Turussa, ja valitusten jälkeen hän anoi porvarinoikeuksiensa peruuttamista sekä muutti lopulta kaupungista vuonna 1748. Tämän jälkeen hän lienee asunut Helsingin kaupungissa tai Viaporin linnoituksessa työskennellessään kuninkaallisen linnoitustoimikunnan muurimestarina ja arkkitehtina. Berner kuitenkin erotettiin tästä virasta vuonna 1751, kun hänen johdollaan muurattu holvipilari Särkänlinnassa todettiin kelvottomaksi ja jouduttiin purkamaan.
Bernerille riitti tilaustöitä hänen kuolemaansa asti, ja hän sai takaisin työnsä linnoituskomission alaisuudessa vuonna 1755. Vuonna 1753 hän laati piirustukset Turun akatemian kirjastoa varten, mutta taloa ei koskaan rakennettu. Vuonna 1758 hän kieltäytyi tarjouksesta rakentaa uudelleen yhä keskeneräinen Turun tuomiokirkon torni vedoten ikäänsä ja siihen, että oli jo saanut Helsingin porvarisoikeudet. Bernerin viimeiseksi työksi jäi Kirkkonummen kirkon laajentaminen. Ollessaan matkalla Kirkkonummelta Suitian kartanoon hän putosi hevoskärryiltä ja kuoli saamiinsa vammoihin muutamaa päivää myöhemmin Suitiassa. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Töitä

Bernerin töitä ovat muun muassa seuraavat:
Turun vanha raatihuone, 1734–1736
Piikkiön kirkko 1748–1755
Komendantintalo, Loviisa (rakennustöiden johto), 1755
Porvoon tuomiokapitulin talo (alkuaan Porvoon kymnaasin talo), 1758–1759
Berneriä on yleisesti arvailtu myös muun muassa Helsingissä sijaitsevan Sederholmin talon suunnittelijaksi.
Turun Riento (koripallo)

| Turun Riento |
| --- | --- |

Perustettu:  2. huhtikuuta 1906 1942 (koripallojaosto)
Areena:  Nunnavuoren palloiluhalli
Kotipaikka:  Turku, Suomi
Värit:  valkoinen, vihreä          
SM-mitalit
Hopeaa:  1 (1946)
Pronssia:  1 (1968)
Naisten SM-mitalit
Kultaa:  1 (1990)
Hopeaa:  1 (1960)
Pronssia:  4 (1961, 1964, 1987, 1993)
Kotisivu:  http://www.turunriennonkoripallo.net/
Turun Riento on turkulainen, vuonna 1906 perustettu urheiluseura, jonka lajivalikoimaan koripallo otettiin vuonna 1942. Riennon miehet voittivat SM-hopeaa 1946 ja naiset voittivat 1960-luvun aikana yhden hopean ja kaksi pronssia. Naiskoripallo päätettiin kuitenkin lopetettaa vuonna 1964 taloudellisista syistä. Kausi 1964–1965 jäikin Riennon naisten viimeiseksi koripallokaudeksi yli vuosikymmenen ajaksi. Riennon miehet voittivat vielä pronssia 1968 ja hopeaa 1971, mutta putosivat seuraavana vuonna mestaruussarjasta. Miesten koripallotoiminta loppui kokonaan 1995 ja poikien harrestetoiminta hiipui pois 2000-luvun puolivälissä. Nykyään turkulaisesta mieskoripallosta huolehtii naapuriseura Turun NMKY. Riennon miehet pelasivat korkeimmalla sarjatasolla yhteensä 15 kautta.
Naiskoripallo jatkui Riennossa 1976 ja nousu SM-sarjaan koitti pari vuotta myöhemmin kaudeksi 1978–1979. Kautta 1984–1985 lukuun ottamatta Riento pelasi SM-sarjassa yhtäjaksoisesti kevääseen 1994 saakka. Riento voitti kahdesti pronssia vuosina 1987 sekä 1993. Seuran historian ainoan Suomen mestaruuden naiset voittivat 1990 ja cup-mestaruuden 1992. Kauden 1993–1994 jälkeen edustusjoukkue putosi usean vuoden ajaksi mestaruussarjasta, pelaten korkeimmalla sarjatasolla kausina 2003–2004 sekä 2004–2005, mutta pudoten toisen kauden jälkeen takaisin I-divisioonaan. Riento nousi jälleen takaisin SM-sarjaan kaudeksi 2012–2013. Tällä kertaa Riento pelasi korkeimmalla sarjatasolla kolmen kauden ajan, mutta kauden 2014–2015 runkosarjassa viimeiseksi jäänyt joukkue putosi kauden jälkeen jälleen I-divisioonaan.
Seuran joukkue Riennon Tiikerit pelaa Pyörätuolikoripallon SM-sarjaa.
Päävalmentajat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Reijo Tenhunen (1978–1983)  Vesa Toivonen (1983–1984) |  |  Ilkka Ostela (1985–1988)  Paavo Koskivaara (1988–1989)  Ilkka Ostela (1989–1990)  Tapani Karppinen (1990–1991)  Humu Jürisson (1991–1992)  Ilkka Ostela (1992–1993)  Esa Rosman (1993–1994) |  |  Lars Ekström (1999–2003)  Ray Ailus (2003–2004)  Arto Matikainen (2004)  Pieti Poikola (2004–2005)  Jussi Räikkä (2005–2008)  Juha Ruohonen (2008–2013)  Jukka Valpola (2013–2015) |
Aiheesta muualla

Turun Riennon Koripallon kotisivut
| n k Naisten koripallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1944: Helsingin Tarmo  1945: Eiran Kisa-Veikot  1946: Eiran Kisa-Veikot  1947: Ei pelattu  1948: Helsingin Tarmo  1949: Eiran Kisa-Veikot  1950: Tampereen Pyrintö  1951: Porin Veto  1952: Lahden Koripalloilijat  1953: Tampereen Pyrintö  1954: Helsingin Tarmo  1955: Tampereen Pyrintö  1956: Helsingin Visa  1957: Tampereen Pyrintö  1958: Tampereen Pyrintö  1959: Helsingin Visa  1960: Helsingin Työväen Uimarit  1961: Helsingin Työväen Uimarit  1962: Helsingin Työväen Uimarit  1962–63 Helsingin Työväen Uimarit  1963–64 Helsingin Työväen Uimarit  1964–65 Helsingin Työväen Uimarit  1965–66 Lahden Sampo  1966–67 Helsingin Kisa-Toverit  1967–68 Työväen Maila-Pojat  1968–69 Lahden Sampo  1969–70 Lahden Sampo  1970–71 Jyväskylän Kiri  1971–72 Nokian Urheilijat  1972–73 Jyväskylän Kiri  1973–74 Nokian Urheilijat  1974–75 Nokian Urheilijat  1975–76 NoU Stars  1976–77 Lahden Sampo  1977–78 Nokian Urheilijat  1978–79 Nokian Urheilijat  1979–80 Nokian Urheilijat  1980–81 Nokian Urheilijat  1981–82 Lahden Sampo  1982–83 Tampereen Pyrintö  1983–84 Tampereen Pyrintö  1984–85 Sampo-Basket  1985–86 Tampereen Pyrintö  1986–87 Sampo-Basket  1987–88 Sampo-Basket  1988–89 Forssan Alku  1989–90 Turun Riento  1990–91 Pussihukat  1991–92 Pussihukat  1992–93 Forssan Alku  1993–94 Forssan Alku  1994–95 Forssan Alku  1995–96 Forssan Alku  1996–97 Forssan Alku  1997–98 Forssan Alku  1998–99 Forssan Alku  1999–00 Pantterit  2000–01 Pantterit  2001–02 Pantterit  2002–03 Äänekosken Huima  2003–04 Pantterit  2004–05 BC Nokia  2005–06 Pantterit  2006–07 Peli-Karhut  2007–08 Peli-Karhut  2008–09 Espoo Team  2009–10 Catz Lappeenranta  2010–11 Peli-Karhut  2011–12 Catz Lappeenranta  2012–13 Catz Lappeenranta  2013–14 Catz Lappeenranta  2014–15 Catz Lappeenranta  2015–16 Catz Lappeenranta  2016–17 Hyvinkään Ponteva  2017–18 Peli-Karhut  2018–19 Peli-Karhut  2019–20 Ei pelattu  2020–21 Peli-Karhut  2021–22 Peli-Karhut  2022–23 Peli-Karhut
Arnulf Øverland

Arnulf Øverlandin muotokuva. Postikortti Norjan kansalliskirjaston kokoelmassa
Ole Peter Arnulf Øverland (27. huhtikuuta 1889 – 25. maaliskuuta 1968) oli norjalainen runoilija ja taiteilija. Hänet tunnetaan pääasiassa runostaan, joka inspiroi Norjan vastarintaliikettä Norjan Saksan miehityksen aikana toisessa maailmansodassa.
Øverland oli Norjan akatemian puheenjohtaja vuodesta 1953.
Elämäkerta

Øverland syntyi Kristiansundissa ja kasvoi Bergenissä. Hänen vanhempansa olivat Peter Anton Øverland (1852–1906) ja Hanna Hage (1854–1939). Hänen isänsä varhainen kuolema jätti perheen taloudellisesti stressaavaan tilanteeseen. Hän pääsi opiskelemaan Bergenin katedraalikoulussa ja vuonna 1904 Kristianian katedraalikoulussa. Hän valmistui vuonna 1907 ja opiskeli jonkin aikaa filologiaa Kristianian yliopistossa .
Øverland julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa vuonna 1911. Øverlandista tuli kommunismin kannattaja 1920-luvun alussa ja hänestä tuli Mot Dagin jäsen. Hän toimi myös Norjan opiskelijaseuran puheenjohtajana vuosina 1923-28. Hän muutti kantaansa vuonna 1937 osittain ilmaisuna erimielisyyteen käynnissä olevista Moskovan oikeudenkäynneistä . Hän oli innokas natsismin vastustaja ja kirjoitti vuonna 1936 runon " Du må ikke sove ", joka painettiin Samtiden-lehdessä. Se päättyy: Jeg tenkte: Nu er det noget som hender. Vår tid er forbi - Europa brenner. ("Ajattelin: Jotain tapahtuu. Aikakautemme on ohi - Eurooppa on tulessa!" ). Todennäköisesti runon kuuluisin rivi on Du må ikke tåle så inderlig vel den urett som ikke rammer deg selv!  ("Et saa kestää niin hyvin vääryyttä, joka ei vaikuta sinuun itse!" )
Norjan Saksan miehityksen aikana vuonna 1940 toisessa maailmansodassa hän kirjoitti inspiroidakseen Norjan vastarintaliikettä. Hän kirjoitti sarjan salaisesti levitettyjä runosarjoja, jotka johtivat sekä hänen että tulevan vaimonsa Margrete Aamot Øverlandin pidättämiseen vuonna 1941. Arnulf Øverland pidettiin ensin Grinin vankileirillä ennen siirtämistä Sachsenhausenin keskitysleirille Saksaan. Hän vietti neljän vuoden vankeuden Norjan vapautumiseen vuonna 1945. Hänen runonsa kerättiin myöhemmin Vi overlever altissa ja julkaistiin vuonna 1945.
Øverlandilla oli tärkeä rooli norjan kielitaistelussa sodanjälkeisenä aikana. Hänestä tuli huomattava tuki norjankieliselle Riksmål-konservatiiviselle kirjalliselle muodolle. Hän oli Riksmålsforbundet ( Riksmålia tukevan organisaation) presidentti vuosina 1947–1956. Lisäksi Øverland noudatti traditionistista kirjoitustyyliä kritisoimalla modernistista runoutta useaan otteeseen. Hänen puheensa Tungetale fra parnasset, joka julkaistiin Arbeiderbladetissa vuonna 1954, aloitti ns. Glossolalia-keskustelun.lähde?
Yksityiselämä

Vuonna 1918 Øverland oli naimisissa laulaja Hildur Arntzenin (1888-1957) kanssa. He erosivat vuonna 1939. Vuonna 1940 hän meni naimisiin Bartholine Eufemia Legangerin (1903-1995) kanssa. He erosivat pian sen jälkeen, ja virallisesti vuonna 1945. Øverland oli naimisissa toimittaja Margrete Aamot Øverlandin (1913-1978) kanssa kesäkuussa 1945. Vuonna 1946 Norjan parlamentti järjesti Arnulf ja Margrete Aamot Øverland asumaan Grotteniin. Hän asui siellä kuolemaansa saakka 1968 ja hänen vaimonsa asui siellä vielä kymmenen vuotta kuolemaansa asti 1978.
Arnulf Øverland haudattiin Vår Frelsers gravlundiin Osloon. Joseph Grimeland suunnitteli Arnulf Øverlandin rintakuvan (pronssi, 1970) hänen hautapaikalleen.
Kuuluisia lainauksia

" "Monoteistisen" uskonnon pitäisi olla riittävä kolmen jumalan kanssa."
”Mitä on sanottavaa kirkosta, joka lupaa uskoville iankaikkisen pelastuksen, mutta tuomitsee samalla ei-uskovat, kaikki eriajattelijat, iankaikkiseen piinaan helvetissä? - Jos sen kirkon on ehdottomasti puhuttava rakkaudesta, sen on tehtävä se hyvin hiljaa.”
Suomennettuja runoja

Ihmisen elämä, suom. Anja Samooja, teoksessa: Luode ja vuoksi: runoja, Helsinki: Otava 1947
Illan tullessa (I kveldingen), suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa
Runo kuolemasta: Pöydälle lamppu valon luo (En dikt om døden: Ved bordet er min lampe tendt ), suom. Aale Tynni, julkaisussa: Parnasso 1955; nro 6 ja teoksessa: Tuhat laulujen vuotta, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, WSOY 2004 ISBN 951-0-29121-8
Runo kuolemasta: Raoista maljan säröisen (En dikt om døden: Dog risler fra det brustne kar), suom. Aale Tynni, julkaisussa: Parnasso 1955; nro 6 ja teoksessa: Tuhat laulujen vuotta
Runo kuolemasta: Vihertää metsä, nurmikin… (En dikt om døden: Nu spirer plen, nu grønnes trær..), suom. Aale Tynni, julkaisussa: Parnasso 1955; nro 6 ja teoksessa: Tuhat laulujen vuotta
Vankilanpihassa, suom. Anja Samooja, teoksessa: Anja Samooja, teoksessa: Luode ja vuoksi: runoja, Helsinki: Otava 1947
Teoksia

Den ensomme fest (1911)
Berget det blå (1927)
En Hustavle (1929)
Den røde front (1937)
Vi overlever alt (1945)
Sverdet bak døren (1956)
Livets minutter (1965)
Palkinnot

Gyldendalin rahasto (1935)
Dobloug-palkinto (1951)
Mads Wiel Nygaards legat (1961)