stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olli Seppänen
Kirjallisuutta

Hirvonen, Anna-Riikka: Olli Seppänen 1921-1968: Oulun taidemuseo 16.10.-26.12.1993.  (Oulun taidemuseon julkaisuja 23. Teksti: Anna-Riikka Hirvonen; toimitus: Marja Junttila; teoskuvat: Ilkka Soini; valokuvat: Erkki Virtanen. Perustuu Jyväskylän yliopiston Taidehistorian laitoksen pro gradu -työhön)  Oulu:  Oulun taidemuseo: Liitto, 1993.  ISBN 951-9234-37-3
Hirvonen, Anna-Riikka: Olli Seppäsen neittäväläiskuvat.  (Pro gradu -työ)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, taidehistorian laitos, 1994.
Aiheesta muualla

Olli Seppänen taiteilijamatrikkelissa
Oulun taidemuseo: Omakuvagalleria (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Serbian ruhtinaskunta

Serbian suuriruhtinaskunta, (serb. Кнежевина Србија, Kneževina Srbija) oli vuosina 1830–1882 olemassa ollut valtio. Se syntyi Osmanien valtakunnan vasallina Venäjän–Turkin sodan jälkeen 1830. Ruhtinaskunta käytännössä itsenäistyi 1867, mutta valtio tunnustettiin vasta Turkin sodan jälkeen 1878. Lopulta ruhtinaskunnasta muodostettiin Serbian kuningaskunta 1882.
Historia

Serbialaiset tekivät kaksi suurta kansannousua 1800-luvun alkupuolella Karađorđen ja Miloš Obrenovićin johdolla. Osmanit myöntyivät rauhaan serbien kanssa vuonna 1817, jolloin Obrenović sai ruhtinaan arvonimen ja määräysvaltaa serbien alueille.
Venäjän–Turkin sodan jälkeen 1830 osmanien oli myönnettävä autonominen asema Serbialle. Venäjän keisarikunta takasi Serbian suojeluksen, vaikka uusi valtio pysyikin osana Osmanien valtakuntaa. Vuonna 1833 ruhtinaskuntaan liitettiin lisää serbien asuttamia aluita.
Obrenović hallitsi uutta valtiota yksinvaltiaana, mikä johti kapinaan vuonna 1835 ja maan ensimmäisen perustuslain kirjoittamiseen. Venäjä ja Osmanien valtakunta pitivät perustuslakia liian liberaalina, joten se kumottiin nopeasti. Vuonna 1838 hyväksyttiin uusi perustuslaki, jolloin Serbiasta tuli perustuslaillinen monarkia.
Miloš Obrenović luopui kruunusta vuonna 1839 poikansa Milan Obrenović II:n hyväksi. Milan kuitenkin kuoli pian, joten Milošin toinen poika Mikael Obrenović nousi ruhtinaaksi. Mikael syrjäytettiin vuonna 1842 ja ruhtinaaksi valittiin Karađorđen poika Aleksanteri Karađorđević. Aleksanteri osoittautui heikoksi johtajaksi ja Serbian hallitus kutsui Milošin takaisin ruhtinaaksi vuonna 1858. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin ja Mikael Obrenović peri kruunun toistamiseen.
Vuonna 1867 Serbia saavutti käytännössä itsenäisyyden, kun osmanien sotilaat vedettiin pois maasta. Mikael salamurhattiin 1868 ja ruhtinaaksi valittiin Obrenović-suvun viimeinen elossa oleva mies, alaikäinen Milan Obrenović IV. Vuonna 1877 syttyi Osmanien valtakunnan ja Venäjän välille Turkin sota, jossa Serbia liittyi Venäjän puolelle. Sodan jälkeen 1878 kansainvälinen yhteisö tunnusti Serbian itsenäisyyden. Vuonna 1882 Serbiasta tuli kuningaskunta hallitsijanaan Milan I.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serbian ruhtinaskunta Wikimedia Commonsissa
Jevgenija Setšenova

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jevgenija Setšenova vuoden 1950  Brysselin EM-kilpailuissa. |  Jevgenija Setšenova vuoden 1950  Brysselin EM-kilpailuissa. |  Jevgenija Setšenova vuoden 1950  Brysselin EM-kilpailuissa. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Naisten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1946 | 100 metriä |  |
|  Kultaa | Oslo 1946 | 200 metriä |  |
|  Hopeaa | Bryssel 1950 | 100 metriä |  |
|  Hopeaa | Bryssel 1950 | 200 metriä |  |
|  Pronssia | Oslo 1946 | 4×100 metriä |  |
|  Pronssia | Bryssel 1950 | 4×100 metriä |  |
Jevgenija Ivanovna Setšenova (ven. Евгения Ивановна Сеченова, 17. elokuuta 1918 Sevastopol – 25. kesäkuuta 1990 Moskova) oli neuvostoliittolainen pikajuoksija, joka voitti urallaan kuusi mitalia EM-kilpailuissa.
Setšenova oli vuoden 1946 Oslon EM-kilpailujen paras pikajuoksija. Hän voitti kultaa 100 metrillä ajalla 11,9 s ja 200 metrillä ajalla 25,4 s. Lisäksi hän sai pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa Neuvostoliiton joukkueen loppuaika oli 48,7 s. Setšenova juoksi ensimmäisen osuuden.
Lontoon 1948 olympialaisiin Neuvostoliitto ei vielä osallistunut. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän sijoittui kaukana Fanny Blankers-Koenin takana hopealle sekä 100 metrillä (12,3 s) että 200 metrillä (24,8 s). Viestissä, jossa Setšenova juoksi viimeisen osuuden, sijoittui Neuvostoliitto jälleen pronssille (47,5 s).
Helsingin 1952 olympialaisissa Setšenova ei päässyt henkilökohtaisilla matkoilla loppukilpailuun. Viestissä hän juoksi toisen osuuden ja Neuvostoliitto sijoittui neljänneksi ajalla 46,3 s.
Seres

Seres toimi Turun Rauhankatu 14:ssä vuosina 1937–1973, kunnes se muutti Auran kuntaan.
Tehdas-Osakeyhtiö Seres oli vuodesta 1917 Turussa ja vuodesta 1973 Aurassa toiminut makeistehdas, joka tunnetaan erityisesti Sisu-pastillin kehittäjänä ja ensimmäisenä valmistajana. Vuonna 1975 Sereksen perustajasuvut Kaukopaadet ja Ponkamot myivät yrityksen Rettigille, joka oli laajentunut makeisteollisuuteen muutamaa vuotta aiemmin ostamalla oululaisen Merijalin. Vuonna 1992 Seres ja Merijal siirtyivät makeisyhtiö Leafin omistukseen.
Historiaa

Seres perustettiin vuonna 1917 valmistamaan monenlaisia kotitalouksissa tarvittavia teknokemian tuotteita, kuten saapasrasvaa. Vuonna 1928 kehitetystä Sisu-pastillista tuli niin suosittu myyntiartikkeli, että muut tuotteet jäivät pian pois ja yritys keskittyi makeistuotantoon.
Seres toimi aluksi Turun Hämeenkadulla, myöhemmin Rauhankatu 14:ssä, kunnes muutti Auran kuntaan 1973. Aurassa samoissa tiloissa toimi sittemmin Leaf, kunnes Leafin uusi omistaja Cloetta sulki tehtaan vuoden 2012 lopussa.
Sisu-pastillin ohella Sereksen muita tuotteita olivat Pingo-salmiakki, Tessi-hedelmäpastillit, Veikkaus-pastillit, Cannes-maitosuklaa sekä Monpensier-hedelmäkaramellisekoitukset. Monpensier oli yleinen kauppanimi, jolla samanlaisia makeisia ovat valmistaneet monet muutkin suomalaiset makeistehtaat.
Aiheesta muualla

Kupila, Sanna: Sisulla siitä selviää, teoksessa Kupila, Sanna: Sisua, siloa ja sinappia: merkkituotteita Turusta, s. 94–105.  Turku:  Turun maakuntamuseo, 2004.  ISBN 951-595-090-2
Serrano-luokka

| Serrano-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 107 t (kuiva) 1 453 t (kuormattu)
Pituus:  91,44 m
Leveys:  8,84 m
Syväys:  3,86 m
Koneteho:  28 000 hv (20,88 MW)
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  130
Aseistus
Meritorjunta:  3 x 4,7"/L45-tykkiä 6 x 21" torpedoputkea
Ilmatorjunta:  1 x 3" ilmatorjuntatykki
Serrano-luokka oli toisessa maailmansodassa palvellut Chilen laivaston hävittäjäluokka, johon kuului kuusi alusta. Alukset tilattiin John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista ja niiden tehtävänä oli parantaa maan kykyä suojata pitkää rantaviivaansa.
Alukset valmistuivat 1929, jolloin ne osoittautuivat liian heikosti valmistetuiksi operoidakseen Chilen etelärannikon myrskyisillä vesillä.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Serrano | John I. Thornycroft and Company, Woolston | 21. kesäkuuta 1927 | 25. tammikuuta 1928 | 18. joulukuuta 1928 | palveluksesta 29. syyskuuta 1966 |
| Orella | Thornycroft | 21. kesäkuuta 1927 | 8. maaliskuuta 1928 | 18. joulukuuta 1928 | palveluksesta 29. syyskuuta 1966 |
| Hyatt | Thornycroft | 23. syyskuuta 1927 | 21. heinäkuuta 1928 | 15. huhtikuuta 1929 | palveluksesta 30. tammikuuta 1963 |
| Aldea | Thornycroft | 8. maaliskuuta 1928 | 24. marraskuuta 1928 | 26. heinäkuuta 1929 | palveluksesta 12. helmikuuta 1958 |
| Videla | Thornycroft | 25. tammikuuta 1928 | 16. lokakuuta 1928 | 26. heinäkuuta 1929 | palveluksesta 12. helmikuuta 1958 |
| Riquelme | Thornycroft | 18. heinäkuuta 1927 | 21. toukokuuta 1928 | 15. huhtikuuta 1929 | palveluksesta 30. tammikuuta 1963 |
Uutiskuvanvuori

| Uutiskuuva> Natura 2000 -alue: FI0200186 |
| --- | --- |
 Näkymä Kirveenrauman sillalta itään. Kuvassa keskellä Uutiskuvanvuori.
Suojelun perusteet
Aluetyyppi:  SCI
Luontodirektiivin luontotyypit:  Runsaslajiset kuivat ja tuoreet niityt 25 %, Raviini- ja rinnelehdot 25 %, Silikaattikalliot 35 %
Suojeluohjelmat:  Lehtojensuojeluohjelma
Suojelutilanne:  ei suojeltu
Sijainti ja koko
Koordinaatit:  60°20′11.3″N, 022°00′14.8″E
Kunta:  Naantali
Kartta:  Varsinais-Suomen ELY-keskus
Pinta-ala:  4 ha
Suojellut lajit
Lintudirektiivin liite I:  ei ole suojeltu lintudirektiivin perusteella
Luontodirektiivin liitteen II lajit:  ei tiedossa
Sattirauman silta ja sen takana oleva Uutiskuvanvuori erottuu hyvin katsottaessa kuvanottopaikasta Röölästä.
Uutiskuvanvuori (myös nimellä Uutiskuuvanvuori ja Uutiskuuva) on Naantalin Rymättylässä Airismaan saarella sijaitseva 56,4 metriä korkea kahdeksan hehtaarin laajuinen graniittikallio. Uutiskuuvanvuorella on hyvin merkittäviä maisemallisia ja biologisia arvoja sekä merkittäviä geologisia arvoja. Kallioalueen kasvillisuus on monipuolinen ja edustava, ja kallionlaelta on hienot maisemat ympäristöön ja merelle Airistolle.
Kallioalueesta lehtojensuojeluohjelmaan kuuluu neljän hehtaarin luonnonsuojelu- ja Natura 2000 -alue, joka on suojeltu luonnonsuojelulailla. Uutiskuuva on SCI-alue eli natura-verkostoon luontodirektiivin perusteella liitetty alue. Uutiskuvanvuori on inventoitu luonnonarvoiltaan erittäin arvokkaaksi kallioalueeksi, ja se kuuluu Varsinais-Suomen maakuntakaavan arvokkaisiin kallioalueisiin.
Alueen kuvaus

Uutiskuvanvuori on jyrkkärinteinen kallioalue, joka sijaitsee Airismaan pohjoisosassa rajautuen Rengonraumaan ja Uutiskuvanlahteen. Kallion juurella sijaitsee muutamia taloja, peltoja ja pieni tie. Sen rinteillä tavataan muun muassa harvinaisia luontotyyppejä, kuten rinne- ja raviinilehtoja. Uutiskuuvan suojelualue koostuu luontodirektiivin luontotyypeistä: runsaslajiset kuivat ja tuoreet niityt 25 %; raviini- ja rinnelehdot 25 % ja silikaattikalliot 35 %. Alueella on merkitystä näköala- ja retkeilykohteena, ja 56,4 metriä korkealta kallion huipulta avautuu komeat näkymät ympäristöön ja merelle Airistoon. Kalliolle järjestetään opastettuja retkiä.
Vesi- ja ympäristöhallituksen vuoden 1995 julkaisussa Luonnon- ja maisemansuojelun kannalta arvokkaat kallioalueet Turun ja Porin läänissä Uutiskuvanvuori sai inventoinnin, valtakunnallisesti merkittävän kallioalueen suojelurajauksen. Kallioalueen maisemallisia ja biologisia arvoja pidetään hyvin merkittävänä, ja geologisia arvoja merkittävänä. Uutiskuvanvuori arvoluokka eli luonnon- ja maiseman suojelullinen merkitys on 2, eli kyseessä on luonnonarvoiltaan erittäin arvokas kallioalue.
Alueen kuvaus > Geologia

Uutiskuvanvuori on geologisilta arvoiltaan merkittävä ja jyrkästi merestä 56,4 metrin korkeuteen nousevana graniittikalliona se erottuu voimakkaasti ympäröivästä maisemasta. Lakiosa on varsin kapea ja porrasmaisesti kumpuileva sekä kallioperän rakoilun myötä harvan kuutiorakoillutta. Pohjois- ja etelärinteillä on jyrkänteitä, jotka ovat massiivisia ja porrasmaisia. Etelärinteellä on myös suurta louhikkoa ja alaosan jyrkässä rinteessä on lohkareikkoa.
Alueen kuvaus > Kasvillisuus

Jyrkällä etelään viettävällä louhikkoisella jyrkänteenalusrinteellä sijaitsee tuore lehto, jossa kasvaa kymmeniä vanhoja sekä nuoria vuorijalavia. Jalava kasvaa valtapuulajina länsiosassa lehtoa, mutta itäosassa mänty on yleisempi. Jyrkänteen yläosassa kasvaa hieman myös koivua. Alueella kasvaa myös kymmenkunta nuorehkoa tammea ja muutamia kuusia. Harvassa pensaskerroksessa esiintyy tuomea ja taikinanmarjaa sekä itäpäädyssä katajaa. Kenttäkerroksen muodostavat laajoja yhtenäisiä kasvustoja kasvattavat nuokkuhelmikkä ja lehto-orvokki. Muita alueella esiintyviä vaateliaita putkilokasveja ovat maarianverijuuri, nurmilaukka ja kevätesikko.
Samalla rinteellä lehdon itäpuolella sijaitsee keto- ja niittyalue. Niitty on päässyt kasvamaan umpeen, mutta ruusupensaiden ja katajien väleissä esiintyy silti vielä lajistoltaan monimuotoista ja melko matalaa niittylajistoa. Ylärinteellä on pieniä ketokuvioita kuivien laikkujen ja louhikoiden vierillä. Kedoilla kasvaa muun muassa huopakeltanoa ja yhdessä louhikossa liuskaraunioista. Niittyalueen runsaita lajeja ovat sikoangervo, nuokkukohokki, metsäapila, mäkiminttu ja ahdekaunokki. Lisäksi paikalla kasvaa muun muassa mäkikaura, mäkikuisma, ketoneilikka, harjuhäränsilmä, nurmilaukka, pölkkyruoho, kurjenkello, törrösara ja keltamatara. Rinnelehdon länsipuolella ja niittyalueen yläpuolisessa rinteessä on monin paikoin louhikkoinen, kenttäkerrokseltaan osin lehtomainen männikkö. Mereen rajautuvalla jyrkällä pohjoisrinteellä on paljon karun alustan sammalkasvustoja sekä kallionraoissa kasvavia lajeja. Loivemmilla kohdilla kasvaa rahkasammalia muodostaen valurahkoja. Jyrkänteiden hieman harvinaisempaa sammallajistoa ovat isosahasammal ja suonikielisammal.
Kallion lakiosat ovat kuivaa ja karua kalliomännikköä, jossa ei näy käsittelyn merkkejä. Alueella kasvaa paikoin kalliohatikkaa, mutta muuten kasvillisuus on melko tavanomaista. Kallioiden välisissä painanteissa on soistumia. Karuilla lakiosilla tavataan poronjäkälää ja napajäkälöitä. Myös niittylaikut tällä alueella ovat niukkaravinteisia.
Muita kallioalueella tavattavia kasveja ovat heinäratamo, käärmeenpistonyrtti, aholeinikki, keihäsvuohennokka ja kevätsara, sekä sammallajeista muun muassa ojasykerösammal ja etelänpartasammal.
Alueen kuvaus > Muinaisjäännökset

Uutiskuuvalla on arveltu olevan ryssänuuneja. Lounais- ja Etelä-Suomen rannikolla sijaitsevien ryssänuunien arvellaan olleen tilapäisiä kalankuivatusuuneja tai venäläisten sotilasleiripaikkojen uunirakenteiden jäännöksiä. Uutiskuvan ryssänuunit mainittiin vuonna 1887 ilmestyneessä teoksessa Muinaismuistoja Mynämäen kihlakunnasta, jonka on kirjoittanut Juho Sjöros. A. M. Tallgrenin kirjoittamassa Varsinais-Suomen historia I -kirjassa on myös maininta Uutiskuvan luodon ryssänuuneista. Aluetta ei kuitenkaan pystytty tarkastamaan vuoden 1963 inventoinneissa, koska maanomistaja kielsi alueella liikkumisen. Kohdetta ei myöskään tarkastettu vuoden 2005 inventoinnissa.
Aiheesta muualla

Uutiskuuva (FI0200186) NATURA 2000 – Standard data form. European Environment Agency. (englanniksi)
Jaramo, Kimmo: Uutiskuvanvuorella Rymättylässä kaislatuuli.blogspot.fi.  13.8.2017. Google Inc.
Naantalin luonnonsuojelualueet
| --- | --- |
Manner:  Murikon pähkinäpensaslehto • Vengan jalopuumetsikkö ja pähkinäpensaslehto • Haanvuoren jalopuumetsikkö
Luonnonmaa:  Tamminiemen luonnonsuojelualue • Upalingon pähkinäpensaslehto • Kirstilän lehmusmetsikkö • Kirstilän tammimetsikkö • Villan tammireunus • Kunnaisten jalopuumetsikkö • Riihiluodon luonnonsuojelualue
Lapila:  Lammen jalopuumetsikkö • Ruuhimäen pähkinäpensaslehto • Ruuhimäen jalopuumetsikkö • Lapilan keskiosan jalopuumetsiköt
Merimasku:  Villivuoren luonnonsuojelualue
Rymättylä:  Härmistön luonnonsuojelualue • Pakinaisten saaristo
Huom! Ruotsalaisen lehdon luonnonsuojelualue, Pähkinäistenmaan luonnonsuojelualue ja Pakinaisten-Seilin saariston luonnonsuojelualue on sisällytetty laajempaan kokonaisuuten Pakinaisten saaristo.
Serio (1753)

| Serio |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reales Astilleros, Guarnizo
Kölinlasku:  joulukuu 1752
Laskettu vesille:  joulukuu 1753
Palveluskäyttöön:  1755
Poistui palveluskäytöstä:  1800
Loppuvaihe:  romutettu 1805
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 691 t
Pituus:  38,78 m
Leveys:  10,62 m
Miehistöä:  839
Aseistus
Aseistus:  68 tykkiä
Serio oli Espanjan laivaston vuonna 1754 vesille laskettu Serio-luokan kaksikantinen 68-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Guernizosta, missä köli laskettiin joulukuussa 1752. Alus laskettiin vesille joulukuussa 1753 ja otettiin palvelukseen 1755.
Palvelus

Seitsenvuotisessa sodassa alus kuljetti helmikuussa 1761 Ferrolista Dichoson kanssa joukkoja Vercruziin, mistä se palasi saattueen mukana Cádiziin 24. kesäkuuta 1764. Saattueen muut alukset olivat Dichoso, fregatit Industria ja Esmeralda sekä kolme kauppa-alusta, jotka kuljettivat 1,2  miljoonan peson arvosta tavaraa.
Kesäkuussa 1779 alus lähti Cádizista Luis de Córdoban laivaston mukana liittyäkseen Orvilliersin laivastoon, joka oli ensimmäisellä Englannin kanaalin sotaretkellä. Vuonna 1782 alus oli Córdoban laivaston mukana Gibraltarille ja Algecirasiin tehdyillä sotaretkillä. Se oli 21. lokakuuta 1782 Cape Spartelin taistelualueella osallistumatta varsinaiseen taisteluun.
Alus sijoitettiin reserviin 15. joulukuuta 1790 Ferrolissa, jolloin se osallistui 1790-1800 vain joihinkin partiomatkoihin ja saattuetehtäviin. Sen aseistus poistettiin 25. elokuuta 1800. Alus poistettiin alusluettelosta 1805.
Sesonkhosis

| Sesonkhosis> Σεσόνχοσις.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  romaani
Julkaistu:  1. vuosisata/100-luku jaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sesonkhosis (m.kreik. Σεσόνχοσις, lat. Sesonchosis) oli antiikin kreikkalainen romaani. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia.
Romaanin säilyneet katkelmat on ajoitettu noin ensimmäiselle vuosisadalle tai 100-luvulle jaa. Kirjoittajaa on arveltu joksikin yläluokkaiseksi, hellenisoituneeksi egyptiläiseksi, ja myös sen yleisöä pääosin egyptiläiseksi. Tätä tukee myös se, että kaikki romaanin säilyneet katkelmat ovat Oksyrhynkhoksen papyruksia.
Romaani sijoittuu juoneltaan egyptiläiseen ympäristöön. Romaanin päähenkilö Sesonkhosis on faarao, joka tunnetaan Herodotoksen Historiateoksesta nimellä Sesostris (mahdollisesti Senusret III). Romaani on saattanut kertoa hänen koko elämäkertansa. Näin romaani poikkeaa luonteeltaan merkittävästi tyypillisistä kreikkalaisista romaaneista, jotka olivat ennen kaikkea rakkausromaaneja, joiden päähenkilöt olivat kuvitteellisia. Toisaalta romaanin kuvaukset eivät liity egyptiläiseen maailmaan vaan muistuttavat enemmän muita kreikkalaisia romaaneja. Kirjoittaja on ilmeisesti halunnut kirjoittaa kreikkalaisen romaanin, jossa henkilöhahmot olisivat egyptiläisiä, ja sovittanut historiallisen aineiston kreikkalais-roomalaisen Egyptin maailmaan.
Kirjallisuutta

Sesonchosis. Teoksessa Reardon, B. P. (toim.): Collected Ancient Greek Novels, s. 951–953.  (Second Edition (First Edition 1989))  Berkeley:  University of California Press, 2008.  ISBN 9780520256552
Sesonchosis. Teoksessa Stephens, Susan A. & Winkler, John J.: Ancient Greek Novels: The Fragments: Introduction, Text, Translation, and Commentary, s. 246–266.  (Princeton Legacy Library)  Princeton University Press, 2014.  ISBN 1400863384
Antiikin kreikkalaiset romaanit
| --- | --- |
Varsinaiset säilyneet romaanit:  Dafnis ja Khloe · Efesoslainen kertomus · Etiopialainen kertomus · Kallirhoe · Leukippe ja Kleitofon
Muuta proosafiktiota:  Aleksanteri-romaani · Apollonios Tyroslainen · Babylonialainen kertomus · Foinikialainen kertomus · Herpyllis · Iolaos · Kalligone · Khione · Metiokhos ja Parthenope · Miletoslainen kertomus · Ninos ja Semiramis · Sesonkhosis · Thulen takaiset ihmeet · Tinufis · Tosi tarina
Serapeion (Aleksandria)

| Serapeion> Σεραπεῖον |
| --- | --- |
 Serapeionin raunioita.
Sijainti:  Antiikin Aleksandria, muinainen Egypti (nyk. Aleksandria, Al-Iskandariyya, Egypti)
Koordinaatit:  31°10′55″N, 29°53′49″E
Rakennustyyppi:  temppeli
Valmistumisvuosi:  200-luku eaa.
Suunnittelija:  Parmaniskos
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Serapeion (m.kreik. Σεραπεῖον/Σεραπιεῖον, Serapeīon/Serapieion, myös Σαραπεῖον/Σαραπιεῖον, Sarapeion/Sarapieion; lat. Serapeum) eli Serapiksen temppeli oli antiikin aikainen temppeli Aleksandriassa Egyptissä.
Historia

Serapeion eli Serapiksen temppeli sijaitsi kaupungin lounaisosassa egyptiläiskaupunginosassa. Se rakennettiin toisen tiedon mukaan Ptolemaios I:n tai Ptolemaios II:n aikana, toisen tiedon mukaan Ptolemaios III:n aikana. Temppelin arkkitehdiksi mainitaan Parmaniskos.
Serapiksen kultti oli egyptiläinen, mutta luonteeltaan hyvin kreikkalaistyyppinen. Se luotiin Ptolemaiosten aikana hellenistisen ja egyptiläisen kulttuurin tarkoitukselliseksi yhteensulauttamiseksi. Kultti sai alkunsa Memfiistä, jossa palvottiin egyptiläistä häränhahmoista jumalaa nimeltä Osarapis (Osiris + Apis, ”Apis josta tulee kuoltuaan Osiris”). 300-luvulla eaa. tämä häränhahmoinen jumala muuntui antropomorfiseksi eli ihmisenmuotoiseksi jumalaksi, jonka kultti levisi ympäri kreikkalaista maailmaa. Uuden Serapiksen kultin muovaamisessa olivat keskeisessä roolissa kaksi pappia ja teologia, kreikkalainen Timotheos Eleusislainen ja egyptiläinen Manetho.
Kultista tuli hellenistisellä kaudella hyvin suosittu. Sitä suosivat erityisesti kauppiaat, jotka uskoivat, että Serapis ja hänen sisarensa Isis suojasivat heitä pitkien matkojen vaaroilta. Serapiksen ja Isiksen pyhäkköjä alettiin pystyttää 200-luvulla eaa. ympäri itäisen Välimeren aluetta, erityisesti satamakaupunkeihin. Myöhemmin näiden kahden ”egyptiläisen” jumalan kultti levisi Italiaan. Serapiksen patsaat esittävät tämän yleensä istumassa valtaistuimella valtikka kädessään, mutta joskus hänet esitetään seisovana. Hänen vierellään on Haadeen kolmipäinen vartija Kerberos. Tämä tarkoittaa, että Serapis nähtiin manalan jumalana ja rikkaana Plutonin tavoin. Siksi hänellä on usein kädessään myös runsaudensarvi.
Serapeion luettiin joskus maailman ihmeiden joukkoon. Rakennus tuhottiin vuonna 390 jaa. Aleksandrian patriarkan Theofiloksen johdolla keisari Theodosiuksen pakanauskonnon kieltäneiden määräysten toteuttamiseksi. Sen paikalle rakennettiin kirkko.
Rakennus ja löydökset

Temppelin rakenteista tiedetään vain vähän, koska varsinkaan sen ylemmistä osista ei ole säilynyt juuri mitään. Temppelin alapuolella oli maanalaisia osia, jotka oli tarkoitettu Serapiksen mysteerikultille. Jumalan kulttikuva oli puinen ja päällystetty monentyyppisillä jalometalleilla ja jalokivillä.
Temppelin paikka tunnistettiin kaivauksissa Diocletianuksen pylvään eli niin kutsutun ”Pompeiuksen pylvään” paikalla vuonna 1944. Samalla löytyi 20 temppelin perustamislaattaa, joihin oli kirjoitettu sekä hieroglyfeillä että kreikaksi muun muassa tieto, että Serapeionin olisi rakentanut Ptolemaios III. Samalla löydettiin myös Harpokrateelle omistetun temppelin paikka Serapeionin koillispuolelta. Sen oli rakentanut Ptolemaios IV. ”Pompeiuksen pylväs” ei ollut osa temppeliä.
Vuonna 1895 paikalta löydettiin mustasta dioriittigraniitista tehty patsas, joka esitti Serapista inkarnoituneena Apis-häräksi, auringonkehrälevy sarviensa välissä. Siihen liittyneessä pylväässä olleen piirtokirjoituksen mukaan veistos on Hadrianuksen ajalta. Härkäpatsas on nykyisin Aleksandrian Kreikkalais-roomalaisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serapeion Wikimedia Commonsissa
Serapeionin raunioita.
Serapeionin raunioista löydetty Apis-härkäpatsas Hadrianuksen ajalta n. 117–138 jaa. Kreikkalais-roomalainen museo.
Sermylia

| Sermylia> Σερμυλία.Sijainti |
| --- | --- |
 Sermylia
Koordinaatit:  40°15′36″N, 23°31′05″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ormýlia, Polýgyros, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Khalkidike(?), Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sermylia (m.kreik. Σερμυλία, myös Σερμύλη, Sermylē) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Polýgyroksen kunnan alueella lähellä Ormýlian kaupunkia.
Maantiede

Sermylian kaupunki sijaitsi nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Galepsoksen ja Mekybernan kaupunkien välillä Sithonian niemen juuressa, hieman sisämaahan Toronenlahden (nyk. Kassándranlahti) pohjukasta. Lahti tunnettiin antiikin aikana joskus myös Sermylianlahtena (Σερμυλικός κόλπος, Sermylikos kolpos, lat. Sermylicus sinus). Seutu ei antiikin aikana välttämättä kuulunut Khalkidiken alueeseen, joka ei käsittänyt koko niemimaata, mutta josta niemimaa on saanut nykyisen nimensä. Kaupunki sijoitetaan matalalle kukkulalle, joka sijaitsee noin kolme kilometriä etelään nykyisestä Ormýliasta.
Sermylian kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Sermyliaia (Σερμυλιαία). Sen kooksi on arvioitu alle 100 ja ehkä jopa alle 25 neliökilometriä.