stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Józef Antoni Poniatowski

| Józef Antoni Poniatowski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. toukokuuta 1763  Wien 
Sotilashenkilö
Sotilasarvo:  
 Nimikirjoitus
Józef Antoni Poniatowski (7. toukokuuta 1763 – 19. lokakuuta 1813) oli puolalainen prinssi ja kuningas Stanislaus II Poniatowskin veli. Hän toimi maan asevoimien ylipäällikkönä ensimmäisen liittokunnan sodassa.
Venäjän keisarinna Katariina Suuri sai keväällä 1792 eurooppalaisilta liittolaismailtaan vapaat kädet Puolan suhteen. Itävalta ja Preussi olivat sitoneet joukkonsa muihin sotiin. Venäjä hajotti puolalaisten vastarintaa tukemalla maan tasavaltalaisia. Kuningas Stanislaus II Poniatowski varustautui puolustamaan maataan ja kruunuaan venäläisten hyökkäyksen varalta. Józef Antoni Poniatowski nimitettiin armeijan ylipäälliköksi, mutta joukkoja oli vain 50 00 miestä. Sotaa ei kestänyt kauaakaan, kun 24. heinäkuuta 1792 kuningas antoi käskyn sotatoimien lopettamisesta. Venäläiset valloittivat Varsovan ja Puolan tasavalta palautettiin. Nyt myös Preussi kiinnostui Puolan valtaamisesta, mikä johti Puolan toiseen jakoon 23. tammikuuta 1793.
Józef Poniatowski ei tyytynyt tilanteeseen vaan pakeni maasta vapauttaakseen Puolan. Vuonna 1794 hän osallistui Kościuszkon kansannousuun. Maanpako jatkui kansannousun epäonnistuttua, mutta vuonna 1798 Poniatowskin annettiin palata Puolaan. Vuonna 1806 Varsovan herttuakunnan perustamisen jälkeen Józef Poniatowski nimitettiin sotaministeriksi. Vuonna 1809 hän komensi 16 000 miehen armeijaa Itä-Puolan sodan aikana ja voitti suuremman ja kokeneemman Itävallan armeijan Raszynin taistelussa. Tätä seurasi eteneminen Galician alueelle. Konflikti päättyi Puolan voittoon, ja se antoi herttuakunnalle mahdollisuuden osittain palauttaa Puolan jaossa menetetyt alueet.
Poniatowski osallistui vapaaehtoisesti Ranskan Venäjän-sotaretkelle vuonna 1812. Hän haavoittui Moskovan taisteluissa. Hän työskenteli sittemmin Puolan armeijan elvyttämiseksi. Leipzigin taistelussa 1813 Poniatowski haavoittui ja hukkui Elster-jokeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Józef Antoni Poniatowski Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
William Ponty

William Ponty.
Amédée William Merlaud-Ponty (4. helmikuuta 1866 Rochefort-sur-Mer – 13. kesäkuuta 1915 Dakar) oli ranskalainen siirtomaavirkailija. Hän toimi Ylä-Senegalin ja Nigerin varakuvernöörinä vuosina 1904–1908 ja Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernöörinä vuosina 1908–1915.
William Ponty syntyi keskiluokkaiseen perheeseen ja valmistui juristiksi 22-vuotiaana. Hän aloitti harjoittelijana meriministeriön siirtomaaosastolla vuonna 1888 ja toimi Louis Archinardin sihteerinä tämän valloitusretkillä Ranskan Sudanissa vuosina 1890–1893. Vuonna 1894 Ponty nimitettiin Senegalin kansliapäälliköksi Saint-Louisiin. Vuonna 1896 hän toimi Joseph Gallienin alaisena hallintovirkailijana Madagaskarissa, mutta sai seuraavana vuonna pyynnöstään siirron Sudaniin Djennén piirin komendantiksi.
Ranskan Sudanin varakuvernöörin Edgard de Trentinian palattua Ranskaan vuonna 1899 Ponty toimi hänen sijaisenaan vuoteen 1904, jolloin hänet nimitettiin Ylä-Senegalin ja Nigerin varakuvernööriksi. Alueensa hyvin tuntenut virkamies oli vastuussa sotilashallinnon korvaamisesta siviilihallinnolla, taivutti puolelleen paikallisen eliitin, kehitti talouselämää ja taisteli orjuutta vastaan.
Vuonna 1908 Ponty nimitettiin Ernest Roumen jälkeen Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernööriksi Dakariin. Hän sai vastuulleen viiden ja myöhemmin kahdeksan siirtomaan muodostaman, pinta-alaltaan valtavan federaation, jossa oli noin 12 miljoonaa asukasta. Pontyn aikana rakennettiin rautateitä ja satamia, kehitettiin maanviljelyä, karjataloutta ja kaupankäyntiä sekä perustettiin kouluja, joista tunnetuin on hänen kuolemansa jälkeen uudelleen nimetty École normale William-Ponty. Katsomuksiltaan tasavaltalainen Ponty oli ”rotupolitiikassaan” paternalistinen ja pyrki saamaan afrikkalaiset tekemään yhteistyötä kotimaansa ja Ranskan hyödyksi. Hän oli myös Charles Manginin ohella yksi ensimmäiseen maailmansotaan osallistuneen Ranskan afrikkalaisarmeijan suunnittelijoista. Ponty kuoli kesken virkakautensa virtsamyrkytykseen.
Pop (Uzbekistan)

| Pop |
| --- | --- |
 Pop
 Koordinaatit: 40°52′34″N, 71°6′7″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Namanganin alue
Piiri:  Popin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2016):  26 900
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pop (ven. Пап, Pap) on kaupunki ja Popin piirin hallinnollinen keskus Namanganin alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Syrdarjajoen varrella 53 kilometriä Namanganista länteen. Kaupungissa oli 26 900 asukasta vuonna 2016.
Ajanlaskun alussa syntynyt Pop mainitaan 900-luvun lopulla kukoistavana kaupunkina. Sen kautta kulki yksi Silkkitien reiteistä.
Kaupunki on maatalousalueen keskus, jossa toimii myös teollisuutta. Sen kautta kulkee Namanganin ja Taškentin välinen maantie ja rautatie.
Popin lähellä sijaitsevat Kirq hujran ja Munchoqtepan arkeologiset löytöpaikat. Kaupungissa on arkeologinen museo.
Popliini

Popliini (ransk.) on tiukkaloiminen, tavallisesti merseroitu puuvillakangas (myös muita materiaaleja voidaan käyttää, kuten silkkiä tai villaa), jossa on hienoja ripsiraitoja. Popliinia valmistetaan ohuista keskipaksuihin laatuihin. Loimilankoja paksummasta kudelangasta muodostuu kankaan pintaan hentoja kohoraitoja - ripsiraitoja.
Eripaksuisia popliinikankaita käytetään paidoissa, päällystakeissa, housuissa, jakuissa jne.
Polygnotos (vaasimaalari)

| Polygnotos> Πολύγνωτος |
| --- | --- |
 Apollon surmaa Tityoksen. Yksityiskohta Polygnotoksen maalaamasta pelikestä, n. 450–440 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 400-luku eaa.
Kuollut: 400-luku eaa.?
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 450–420 eaa.
Taidesuuntaus:  punakuviokeramiikka
Polygnotos (m.kreik. Πολύγνωτος, Polygnōtos) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisella kaudella noin vuosina 450–420 eaa.
Polygnotos oli Niobidi-maalarin oppilas. Hänen signeerauksensa tunnetaan viidestä vaasista. Polygnotoksen huippukaudella noin 430 eaa. hänen vaasimaalauksensa osoittavat suoria vaikutteita klassisen kauden muusta taiteesta, kuten Parthenonin friiseistä. Vaasimaalari Polygnotosta ei tule sekoittaa taidemaalari Polygnotokseen.
Polygnotoksen ympärillä oli vaasimaalareiden ryhmä, jota kutsutaan Polygnotoksen ryhmäksi tai Polygnotos-ryhmäksi. Siihen luetaan muun muassa niin kutsutut Dinos-maalari, Hektor-maalari, Kleofon-maalari, Lykaon-maalari, Peleus-maalari, Coghill-maalari, Christie-maalari, Midas-maalari, Curti-maalari, Guglielmi-maalari, Epimedes-maalari, Pantoksena-maalari, Lewis-maalari ja Nausikaa-maalari. Näistä myös Lewis-maalari ja Nausikaa-maalari signeerasivat vaaseja Polygnotoksen nimellä. Siksi varsinaiseksi Polygnotokseksi tulkittua maalaria kutsutaan joskus selvyyden vuoksi nimityksellä Polygnotos I. Yksittäisiä maalareita ryhmän sisällä on usein hankala erottaa toisistaan. Ryhmän viimeiset jäsenet toimivat vielä aivan 400-luvun eaa. lopussa.
Ryhmän nimiin on laitettu yhteensä noin 700 eri vaasia. Ryhmä maalasi erityisesti suurikokoisia vaasityyppejä, kuten stamnoksia, krateereja, hydrioita, amforoita ja pelikejä. Ryhmän maalausten suosikkiaiheita olivat muun muassa amatsonomakhia ja kentauromakhia sekä sotilaan lähtö.
Teoksia

Kellokrateeri, n. 450–440 eaa.
Pelike, n. 450–440 eaa.
Stamnos, n. 450–420 eaa.
Pelike, n. 440–430 eaa.
Amatsoni ja kreikkalainen sotilas. Yksityiskohta edellisestä.
Kirjallisuutta

Matheson, Susan B.: Polygnotos and Vase Painting in Classical Athens.  (Wisconsin studies in classics)  University of Wisconsin Press, 1995.  ISBN 0299138704
Valeri Popentšenko

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Neuvostoliton olympiavoittaja Valeri Popentšenko onnitelee pronssimitalisteja eli Italian Franco Vallea ja Puolan Tadeusz Walasekia Tokion vuoden 1964 olympialaisten palkintojenjakotilaisuudessa. |  Neuvostoliton olympiavoittaja Valeri Popentšenko onnitelee pronssimitalisteja eli Italian Franco Vallea ja Puolan Tadeusz Walasekia Tokion vuoden 1964 olympialaisten palkintojenjakotilaisuudessa. |  Neuvostoliton olympiavoittaja Valeri Popentšenko onnitelee pronssimitalisteja eli Italian Franco Vallea ja Puolan Tadeusz Walasekia Tokion vuoden 1964 olympialaisten palkintojenjakotilaisuudessa. |  |
Maa:   Puola
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 75 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 1963 | 75 kg |  |
|  Kultaa | Itä-Berliini 1965 | 75 kg |  |
Valeri Vladimirovitš Popentšenko (ven. Валерий Владимирович Попенченко, 26. elokuuta 1937 Moskova – 15. helmikuuta 1975 Moskova) oli neuvostoliittolainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Popentšenko voitti Tokion 1964 olympialaisissa kultaa 75 kilogramman sarjassa. Hän voitti loppuottelussa saksalaisen Emil Schulzin kehätuomarin keskeytyksellä ensimmäisessä erässä ajassa 2.05. Hänet valittiin kisojen parhaaksi nyrkkeilijäksi.
Popentšenko voitti Euroopan-mestaruuden 75-kiloisten sarjassa Moskovassa 1963 ja Itä-Berliinissä 1965.
Suomen urheilu 1989

Suomen urheilu 1989 käsittelee vuoden 1989 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Marjo Matikainen | Hiihto |
| 2. | Marja-Liisa Kirvesniemi | Hiihto |
| 3. | Harri Kirvesniemi | Hiihto |
| 4. | Jari Puikkonen | Mäkihyppy |
| 5. | Naisten MM-viestihiihtojoukkue | Hiihto |
| 6. | Mäkihypyn MM-joukkue | Mäkihyppy |
| 7. | Matti Alamäki | Autourheilu |
| 8. | Jari Kurri | Jääkiekko |
| 9. | Ari-Pekka Nikkola | Mäkihyppy |
| 10. | Pauli Kiuru | Triathlon |
| 10. | Keijo Pehkonen | Paini |
Lähde: 
Miesten listalla kymmenen parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Harri Kirvesniemi | Hiihto |
| 2. | Jari Puikkonen | Mäkihyppy |
| 3. | Ari-Pekka Nikkola | Mäkihyppy |
| 4. | Matti Alamäki | Autourheilu |
| 5. | Jari Kurri | Jääkiekko |
| 6. | Matti Nykänen | Mäkihyppy |
| 7. | Ari Suhonen | Yleisurheilu |
| 8. | Keijo Pehkonen | Paini |
| 9. | Jorma Korhonen | Judo |
| 10. | Pauli Kiuru | Triathlon |
Lähde: 
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Marjo Matikainen | Hiihto |
| 2. | Marja-Liisa Kirvesniemi | Hiihto |
| 3. | Pirkko Määttä | Hiihto |
| 4. | Päivi Tikkanen | Yleisurheilu |
| 5. | Jaana Ronkainen | Judo |
| 6. | Ringa Ropo | Yleisurheilu |
Lähde: 
Joukkueiden listalla kolme parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Naisten viestihiihtojoukkue | Hiihto |
| 2. | Mäkihyppyjoukkue | Mäkihyppy |
| 3. | Miesten viestihiihtojoukkue | Hiihto |
Lähde: 
Vuoden valmentajaksi valittiin hiihtovalmentaja Pekka Vähäsöyrinki.
Ammunta

Kivääri-, pistooli- ja haulikkolajien Euroopan-mestaruuskilpailuissa 4.–16.7. Zagrebissa, Jugoslaviassa Reijo Pärepalo voitti kultaa vapaapistooliammunnassa.
Autourheilu

Rallin maailmanmestaruussarjassa Juha Kankkunen sijoittui kokonaispisteissä kolmanneksi ja voitti Australian rallin. Pentti Airikkala voitti MM-sarjan päätösosakilpailuna ajetun RAC-rallin. Jyväskylän suurajot voitti ruotsalainen Mikael Ericsson.
Formula 1:n maailmanmestaruussarjassa Jyrki Järvilehto ajoi kaksi osakilpailua Onyx-tallin autolla.
Rallicrossin Euroopan-mestaruussarjassa Matti Alamäki voitti divisioona 2:ssa neljännen kerran Euroopan-mestaruuden.
Ilmailu

Purjelennon maailmanmestaruuskilpailuissa 14.–28.5. Wiener Neustadtissa, Itävallassa Markku Kuittinen saavutti vakioluokassa pronssia.
Jalkapallo

Jukka Vakkilan valmentama Suomen miesten maajoukkue pelasi 13 maaottelua. MM-karsintaottelua Alankomaita vastaan 31.5. Helsingin olympiastadionilla seurasi ennätyksellinen 46 217 hengen yleisö. Suomi hävisi ottelun 0–1. Neljästä MM-karsintaottelustaan Suomi voitti vain kotiottelun Walesia vastaan 6.9. Helsingissä lukemin 1–0. Vierasottelut päättyivät tappioon, Länsi-Saksaa vastaan maalein 6–1 ja Alankomaita vastaan 3–0. Suomi sijoittui kolmella pisteellään neljän joukkueen MM-karsintalohkossa kolmanneksi. Mika Lipponen teki Suomen molemmat MM-karsintamaalit ja kaikkiaan vuoden aikana kolme maaottelumaalia. Maajoukkue pelasi harjoitusmaaotteluita muun muassa tammikuussa Egyptissä, helmikuussa Maltalla sekä lokakuussa Trinidad ja Tobagossa, jossa Jari Litmanen pelasi Trinidad ja Tobagoa vastaan ensimmäiset maaottelunsa.
Suomen naisten maajoukkue pelasi kahdeksan virallista maaottelua. Kaj Österberg päätti pitkän päävalmentajauransa tammikuussa Kiinassa pelatussa turnauksessa voittoihin Filippiineistä ja Japanista, ja turnauksen loppupuolella päävalmentajana aloitti Jyrki Nieminen. Anne Parnila teki Filippiinejä vastaan kolme maalia. Myös Anu Toikka teki vuoden aikana kolme maalia. Euroopan-mestaruuskilpailujen karsinnoissa Suomi hävisi lokakuussa Varkaudessa Norjalle 0–1 ja pelasi marraskuussa vierasottelussa Englantia vastaan maalittoman tasapelin.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti lahtelainen Kuusysi, hopeaa sai Turun Palloseura ja pronssille sijoittui Rovaniemen Palloseura.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen PP-Futis, hopeaa sai saman kaupungin Herttoniemen Toverit ja pronssille sijoittui Helsingin Jalkapalloklubi.
Jousiammunta

Tauluammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 3.–10.7. Lausannessa, Sveitsissä Tomi Poikolainen saavutti pronssia. Miesten joukkuekilpailussa Suomi sijoittui neljänneksi.
Judo

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 11.–14.5. Helsingissä Suomi saavutti judohistoriansa ensimmäiset Euroopan-mestaruudet. Jorma Korhonen voitti kultaa alle 71-kiloisten sarjassa, Juha Salonen avoimessa luokassa ja Jaana Ronkainen alle 52-kiloisissa. Anne Åkerblom saavutti hopeaa yli 72-kiloisten sarjassa ja Marjo Vilhola sijoittui pronssille alle 48-kiloisissa. Kisojen mitalitilastossa Suomi oli kolmas.
Jääkiekko

Maailmanmestaruuskilpailuissa 15.4.–1.5. Ruotsissa Suomi sijoittui alkusarjan ja putoamissarjan jälkeen kahdeksasta joukkueesta viidenneksi.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti Turun Palloseura, hopeaa sai jyväskyläläinen JyP HT ja pronssille sijoittui Tampereen Ilves.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Etelä-Vantaan Urheilijat, hopeaa sai Tampereen Ilves ja pronssille sijoittui Helsingin IFK.
Jääpallo

Maailmanmestaruuskilpailuissa 29.1.–5.2. Moskovassa, Neuvostoliitossa Suomi saavutti viiden joukkueen turnauksessa hopeaa hävittyään loppuottelussa isäntämaa Neuvostoliitolle 12–2.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Botnia-69, joka voitti loppuottelussa Oulun Luistinseuran kolmannella jatkoajalla 5–4. Pronssille sijoittui Helsingin IFK.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Jyväskylän Seudun Palloseura, joka voitti loppuottelussa Oulun Luistinseuran 4–2.
Karate

Naisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 3.–5.2. Pariisissa, Ranskassa Suomi voitti joukkuekilpailun. Mestarijoukkueeseen kuuluivat Sari Kauria, Sari Nybäck, Sari Laine ja Ritva Varelius.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Helsingin NMKY, hopeaa sai jyväskyläläinen Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat ja pronssille sijoittui helsinkiläinen Pantterit.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Forssan Alku, hopeaa sai Kotkan Työväen Palloilijat ja pronssille sijoittui lahtelainen Sampo-Basket.
Käsipallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti seitsemännen peräkkäisen kerran karjaalainen BK-46, hopeaa sai Helsingin IFK ja pronssille sijoittui helsinkiläinen Kiffen.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Åbo IFK, hopeaa sai Kiffen ja pronssille sijoittui toinen helsinkiläisseura Dicken.
Lentopallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Varkauden Tarmo, hopeaa sai tamperelainen Rantaperkiön Isku ja pronssille sijoittui kuopiolainen KuPS-Volley.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti neljännen peräkkäisen kerran Vaasan Vasama, hopeaa sai Euran Raiku ja pronssille sijoittui Haukiputaan Heitto.
Moottoripyöräily

Motocrossin MM-sarjan alle 250-kuutioisten luokassa Pekka Vehkonen saavutti hopeaa. Hän saavutti MM-hopeaa myös stadioncrossissa.
RR-ajon alle 125-kuutioisten MM-sarjassa Taru Rinne sijoittui 17:nneksi.
Moottoriveneily

Offshore 3 (1,3 l) -luokan maailmanmestaruuden voittivat Jan Hägglund ja Dick Kollin. Sami Pennanen voitti maailmanmestaruuden ja Juhani Niemi sijoittui hopealle S-550-luokassa.
Nyrkkeily

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 31.5.–3.6. Ateenassa, Kreikassa Kai Helenius saavutti pronssia alle 81-kiloisten sarjassa.
Paini

Kreikkalais-roomalaisen painin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 5.–7.5. Oulussa Keijo Pehkonen voitti kultaa alle 57-kiloisten sarjassa ja Ismo Kamesaki saavutti hopeaa alle 52-kiloisissa.
Pesäpallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Alajärven Ankkurit, hopeaa sai Imatran Pallo-Veikot ja pronssille sijoittui Hyvinkään Tahko.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Jyväskylän Kiri, hopeaa sai liperiläinen Viinijärven Urheilijat ja pronssille sijoittui Ikaalisten Tarmo.
Naisten Itä–Länsi-ottelun 22.7. Viinijärvellä voitti Itä juoksuin 8–5.
Miesten Itä–Länsi-ottelun 13.8. Imatralla voitti Itä juoksuin 5–3.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Maailmanmestaruuskilpailuissa 17.–26.2 Lahdessa Suomi oli mitalitilaston ykkönen kuudella kulta-, viidellä hopea- ja neljällä pronssimitalilla. Naisten perinteisen tyylin hiihtomatkoilla Suomi otti kaksi kolmoisvoittoa: 10 kilometrillä kärjessä olivat Marja-Liisa Kirvesniemi, Pirkko Määttä ja Marjo Matikainen, ja 15 kilometrillä järjestys oli Matikainen, Kirvesniemi ja Määttä. Naiset voittivat myös viestin, jossa neljäntenä lenkkinä oli Jaana Savolainen. Vapaan hiihtotavan matkoilla Matikainen sai hopeaa ja pronssia. Harri Kirvesniemi voitti kultaa miesten perinteisen tyylin 15 kilometrin hiihdossa sekä saavutti hopeaa Aki Karvosen, Kari Ristasen ja Jari Räsäsen kanssa viestissä. Suurmäen kilpailussa Jari Puikkonen voitti kultaa ja Matti Nykänen saavutti pronssia. Normaalimäessä Ari-Pekka Nikkola sijoittui hopealle. Joukkuemäessä Suomi voitti kultaa, ja joukkueeseen kuului Nikkolan, Puikkosen ja Nykäsen lisäksi Risto Laakkonen. Yhdistetyssä paras suomalainen oli kuudenneksi sijoittunut Jyri Pelkonen. Kisoihin osallistui 31 maata ja 359 urheilijaa. Maksaneita katsojia oli 460 000.
Keski-Euroopan mäkiviikolla 1988–1989 Risto Laakkonen voitti kokonaiskilpailun ja Matti Nykänen oli jaetulla toisella sijalla. Nykänen voitti Garmisch-Partenkirchenin osakilpailun.
Suunnistus

Maailmanmestaruuskilpailuissa 16.–20.8. Skövdessä, Ruotsissa Suomi saavutti pronssia sekä miesten että naisten viestissä. Miesten viestijoukkueeseen kuuluivat Keijo Parkkinen, Ari Kattainen, Peter Ivars ja Reijo Mattinen sekä naisten joukkueeseen Marja Liisa Portin, Ulla Mänttäri, Annika Viilo ja Eija Koskivaara. Henkilökohtaisilla matkoilla Eija Koskivaara sijoittui viidenneksi ja Peter Ivars kuudenneksi.
Jukolan viestissä 17.–18.6. Joutsenossa Helsingin NMKY voitti Venlojen viestin. Miesten viestissä voitto meni Norjaan ja Angelniemen Ankkuri sijoittui toiseksi.
Triathlon

Havaijin Ironman-kilpailussa 15.10. Pauli Kiuru sijoittui viidenneksi.
Voimanosto

Maailmanmestaruuskilpailuissa 13.–17.11. Sydneyssä, Kanadassa Jarmo Virtanen nosti maailmanmestaruuksiensa määrän viiteen voittamalla kultaa alle 82,5-kiloisten sarjassa, Kyösti Vilmi voitti alle 125-kiloisten sarjan ja Anna-Liisa Prinkkala oli paras alle 44-kiloisissa.
Yleisurheilu

Sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa 3.–5.3. Budapestissa, Unkarissa Ringa Ropo sijoittui pituushypyssä neljänneksi ja Janne Ronkainen kuulantyönnössä kahdeksanneksi.
Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 18.–19.2. Haagissa, Alankomaissa Sisko Hanhijoki saavutti pronssia 60 metrin juoksussa ja Ringa Ropo pituushypyssä. Hanhijoki sijoittui kuudenneksi 200 metrillä kuten myös Jarmo Kärnä pituushypyssä. Kahdeksanneksi sijoittuivat  Juha Kivi pituushypyssä ja Janne Ronkainen kuulantyönnössä.
Jarmo Kärnä sivusi 4.6. Riiassa, Latviassa yli 23 vuotta vanhaa pituushypyn Suomen-ennätystä 816. Otteluiden Euroopan cupissa 15.–16.7. Helmondissa, Alankomaissa Petri Keskitalo teki kymmenottelussa Suomen-ennätyksen 8 170 ja Satu Ruotsalainen seitsenottelussa 6 224. Ari Suhonen juoksi 16.8. GP-kilpailuissa Zürichissä, Sveitsissä 800 metrin Suomen-ennätyksen 1.44,10, ja Suomi–Ruotsi-maaottelussa 20.8. Tukholmassa Ringa Ropo teki pituushypyn Suomen-ennätyksen 682 ja Asta Ovaska kuulantyönnön 18,57. Ropo oli parantanut pituuden ennätystä jo 29.6. Helsingin Maailmankisoissa (676) ja 18.8. Länsi-Berliinin GP-kisoissa (677). Päivi Tikkanen paransi Suomen-ennätystä 5 000 metrin juoksussa 27.8. Lohjalla aikaan 15,15,76, 3 000 metrin Suomen-ennätystä 29.8. Tampereella aikaan 8.43,50 ja maratonin epävirallista Suomen-ennätystä 1.10. Länsi-Berliinissä aikaan 2.28.45.
Pontuksen kaivanto

Pontuksen kaivannon muistomerkki
Pontuksen kaivanto, Pontuksen kaivannot (tunnettu paikallisesti Pontuksen kanavana) on noin puoli kilometriä pitkä uoma Lappeenrannan Mälkiän ja Laihian kaupunginosien alueella. Se oli yritys rakentaa kanava Saimaalta Suomenvedenpohjaan, joka on Viipurinlahden äärimmäinen perukka ja osa Itämerta. Rakennustyötä tehtiin vuosina 1607–1608, ja niitä johti amiraali Pentti Severinpoika Juusten. Rakennustyö keskeytyi, kun hän kuoli. Pontuksen kaivannon osia on vieläkin nähtävänä Lauritsalassa.
Kesken jäänyt kaivanto sai jatkoa, kun varsinainen Saimaan kanava rakennettiin vuosina 1845–1856 lähelle Mälkiän sulkua.
Ensimmäisen kerran työt Saimaan yhdistämiseksi Juustilanjokeen ja sitä kautta kulkuväylän avaamiseksi Suomenlahteen aloitettiin 1500-luvun alkuvuosina. Liikenneongelmaa yritti ratkaista Olavinlinnan päälliköksi vuonna 1499 nimitetty Eerik Tuurenpoika Bielke. Tämä niin sanottu vanha kaivanto sijaitsi Pontuksen kaivannosta jonkin verran etelään nykyisen Saimaan kanavan paikalla ja jäi nykyistä kanavaa rakennettaessa sen alle. Nämäkin rakennustyöt kuitenkin keskeytyivät mm. maan kallioisuudesta johtuen.
Pontuksen kaivannossa sijaitsee siitä kertovan muistomerkin lisäksi myös vuoden 1918 sisällissodan aikana kaivannossa teloitetun Jooseppi Muston hauta.
Kirjallisuutta

Paaskoski, Jyrki: Viipuriin ja maailmalle. Saimaan kanavan historia, s. 13-21.  Helsinki:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-17933-0
Ponte Vecchio

Ponte Vecchio
Ponte Vecchio on keskiaikainen Arno-joen ylittävä silta Firenzessä Italiassa. Se yhdistää Arno-joen rannat kapeimmalta kohdalta. Paikalla on ollut silta roomalaisten ajoista lähtien. Nykyisen sillan suunnittelivat Neri di Fioravante ja Taddeo Gaddi ja se rakennettiin vuosina 1335–1345. Silta on suosittu nähtävyys, koska sillä on molemmin puolin paljon myymälöitä, etenkin kultasepänliikkeitä.
Historia

Ponte Vecchio, "Vanha silta", on nimensä mukaisesti Firenzen vanhin silta ja ainoa, jota ei räjäytetty toisen maailmansodan aikana. Sillalla työskentelivät alkuaikoina teurastajat, nahkurit ja sepät, mutta hajun ja metelin vuoksi heidät häädettiin vuonna 1593. Tilalle tulivat kultasepät, joita sillalla edelleenkin pitää kauppaansa useita. Keskellä siltaa on myös Firenzen kuuluisimman kultasepän Benvenuto Cellinin (1500–1571) rintakuva.
Katutason yläpuolella kulkee Vasarin käytävä ("Corridoio Vasariano"), joka rakennettiin vuonna 1565 Palazzo Vecchion ja Palazzo Pittin välille. Sitä pitkin valtaapitävät Medicit pääsivät kulkemaan paikasta toiseen joutumatta laskeutumaan rahvaan joukkoon. Käytävällä on kuuluisien taiteilijoiden kuten Rembrandtin ja Rubensin omakuvia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ponte Vecchio Wikimedia Commonsissa
Livekuvaa Ponte Vecchiolta