La Violencia
Rojas

Gómez sai marraskuussa 1951 sydänkohtauksen, ja maata johti seuraavien parin vuoden ajan käytännössä Roberto Urdaneta Arbeláez, joka seurasi kuitenkin Gómezin linjaa. Maltilliset konservatiivit ottivat tukensa pois Gomezilta, koska näkivät tämän rajoittavan demokratiaa. Gómez hyökkäsi heitäkin vastaan.Maltillisilla konservatiiveilla oli hyvät välit maan armeijaan, ja Gómez epäilikin häntä vastaan suunnattuja juonia. Niinpä Gómez yritti erottaa kenraali Gustavo Rojas Pinillan, mutta Urdaneta ei suostunut tähän. Kun Gomez yritti palata toimistoonsa kesäkuussa 1953, Rojas kappasi vallan. Sekä konservatiivit että liberaalit tukivat kaappausta, jolloin pahin väkivalta laantui pariksi vuodeksi. Rojas tarjosi rauhaa sisseille, joita kutsuttiin pilkkanimellä bandoleros. Kommunistisisseillä oli hallussaan vuoden 1953 tienoilla kokonaisia maakuntia ja tuhansia miehiä aseissa. Rojas antoi armahduksen kaikille väkivaltaisille ryhmille.
Kun suuri osa sissijohtajista oli antautunut, jäljelle jäi vain radikaaliliberaalien ja kommunistien ryhmiä. Ne asemiesten ryhmät, jotka eivät antautuneet, käyttivät olojen rauhoittumista valmistautuakseen sodan alkamiseen uudelleen. Rojas pysyi neutraalina ja koetti pysäyttää taistelut maaseudulla erottamalla taistelevat osapuolet toisistaan. Armeija hyökkäsi täydellä teholla ja pyrki hävittämään loput sissit. Se ei onnistunut, ja sota näytti jatkuvan loputtomiin. Rojasin hallitsessa maata kaupunkien talous sujui, kun maaseudulla taisteltiin. Rojas rakennutti muun muassa lentokenttiä, halpatavarataloja ja maahan ilmestyi hänen kaudellaan televisio ja halvat radiovastaanottimet. Slummeihin alettiin vetää sähköjä ja vesijohtoja.
Sodan lähetessä loppuaan ilmestyi entistä näkymämpiä aseistettuja ryhmiä, jotka esiintyivät poliittisina sisseinä ja vaativat veroa tai suojelurahaa. Nämä olivat kuitenkin yleensä poliittisia sissiryhmiä pienempiä ja elinkelvottomampia, koska niillä ei ollut niitä huoltavia tukijoita. Toisaalta niitä oli pienen koon takia vaikeampi paikallistaa soluttamalla.
Maaseudun väkivalta alkoi nousta uudestaan vuoden 1953 lopussa.Sota jatkui muun muassa sen takia, että tavallinen maaseudun kansa halusi yhä tappaa ja ryöstää vastustajiaan. Hallitus ei halunnut reformeja, vaan luotti painostukseen sensuroiden sekä liberaalien että konservatiivien lehtiä. Hallituksen joukot vangitsivat ja tappoivat siviilejä pienestäkin syystä.
Sota heikkeni hetkeksi, mutta vielä vuonna 1955 Rojas aloitti massiivisen hyökkäyksen maaseudulla, missä sissien valta oli taas kasvanut. Hallituksen joukkojen keinot olivat muuttuneet raaemmiksi ja he käyttivät poltetun maan taktiikkaa. Liberaalit ja konservatiivit pelkäsivät Rojasin johtaman armeijan luovan Argentiinan peronistisen tyylisen diktatuurin.
Rojas suosi muutamia suurliikemiehiä, mikä ärsytti toisia liikemiehiä. Rojas myös kannatti perinteistä suurmaataloutta teollisuuden ja kaupan kustannuksella. Rojas aikoi myös ottaa tiedotusvälineet valvontaansa ja perustaa oman puolueen. Kaiken lisäksi hän halusi itselleen työläisten ääniä näitä suosivalla politiikalla. Niinpä porvarilliset liberaalit ja konservatiivit liittoutuivat keskenään Rojasia vastaan. Häntä syytettiin myös valtion varojen kavalluksesta.