Suomen ja Saksan lähentyminen 1940–1941
Ulkopoliittisten suhteiden taustaa > Suomen ja Saksan suhteet 1930-luvulla

1930-luvun puolessa välissä Suomi vahvisti puolueettomuuttaan ja pyrki Neuvostoliiton ja Saksan ympärille nousevien ulkopoliittisten blokkien sijaan suuntautumaan pohjoismaiseen yhteistyöhön.
Neuvostoliitto esitti 1930-luvun puolivälistä alkaen ulkopolitiikassaan Saksan vaikutusvallan kasvavan Suomessa ja muissa Pohjoismaissa. Saksan omat salaiset poliittiset arviot kertoivat asian kuitenkin olevan päinvastoin. Suomen osalta Svinhufvudin tappio vuoden 1937 presidentinvaaleissa, sekä ensimmäisen punamultahallituksen synty katkaisivat Saksan yhteydet Suomen politiikan korkeimpaan johtoon. Mannerheimin johdolla sotilasjohtokin suhtautui varauksellisesti Saksaan. Toukokuussa 1937 Holsti luovutti Ruotsin ulkoministerille Suomen yleisesikunnan laatiman ehdotuksen Suomen ja Ruotsin yhteistyöstä Ahvenanmaan sotilaalliseksi puolustamiseksi. Suomen ja Ruotsin välille solmittiin viisumivapaus ja toukokuussa 1938 Pohjoismaat allekirjoittivat yhteisen puolueettomuusjulistuksen. Todettuaan suhteiden huonon tilanteen Saksa käynnisti kesällä 1938 ulkopoliittisen hyökkäyksen syyttäen Suomen hallitusta epäaidosta, Saksaa syrjivästä puolueettomuudesta. Suomen reaktio tähän oli pohjoismaista suuntausta vetäneen ulkoministeri Rudolf Holstin ero, joka johtui osaltaan myös hänen saamastaan arvostelusta hitaasti kehittyneiden Ruotsin-suhteiden vuoksi.
Ulkoministeriksi Holstin tilalle noussut Eljas Erkko jatkoi pohjoismaista linjaa. Suunnitelma Ahvenanmaan puolustuksesta Ruotsin kanssa oli saatu valmiiksi heinäkuussa 1938, ja sopimus yhteistyöstä, Tukholman pöytäkirja, solmittiin tammikuussa 1939. Sopimus jäi vahvistumatta, koska Neuvostoliiton vastustuksen vuoksi Kansainliitto ei käsitellyt sitä. Kun Suomi kieltäytyi huhtikuussa 1939 Saksan tarjoamasta hyökkäämättömyyssopimuksesta, Saksa näki vaikutusvaltansa Suomessa varsin pienenä.
Elokuussa 1939 Saksa ja Neuvostoliitto solmivat hyökkäämättömyyssopimuksen, jonka salaisen lisäpöytäkirjan mukaan Suomi kuului Neuvostoliiton etupiiriin. Vaikka talvisodan sytyttyä Suomessa nähtiin Saksan julkinen apu mahdollisena, ei siihen todellisuudessa ollut perusteita, koska Saksa ei halunnut vaarantaa suhteitaan Neuvostoliiton kanssa. Silti Hitler antoi talvisodan alla salaisen erikoistehtävän eversti Joseph Veltjensille järjestää sotatarvikkeita Suomelle. Lokakuussa sovittiin, että Suomi saa Saksalta aseita Ruotsin kautta. Ruotsin lehdistö pääsi perille asiasta ja julkisti sen sensaationa, minkä johdosta Neuvostoliitto esitti Saksalle protestin, johon Saksa puolestaan vastasi ilmoittaen keskeyttäneensä toimitukset. Silti asekauppoja tehtiin vielä vuoden 1940 alussa. Veltjens sai toimitettua Suomeen tykkejä ja kranaatteja, joista varsinkin ilmatorjuntatykeillä oli suuri merkitys Suomen puolustukselle. Myöhemmin Hitler kielsi uudet asetoimitukset Suomelle.
Kaiken kaikkiaan Suomi oli Saksalle 1930-luvulla ulkopoliittisesti varsin merkityksetön, lähinnä suojamuuri, joka turvasi Saksan etuja Skandinaviassa. Saksan suurvaltapolitiikassa Suomi ei tuolloin näytellyt vielä minkäänlaista roolia. Suomen ulkopolitiikan painopiste puolestaan keskittyi 1930-luvulla länsivaltoihin, kääntyen vuosikymmenen lopulla Ruotsiin päin.