stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frans I (Sisilia)
Kuninkaana

Kun Frans tuli isänsä kuoleman myötä hallitsijaksi 4. tammikuuta 1825, hän irtisanoutui aiemmasta liberaalista politiikastaan. Hallitsijana hän tuki Itävallan konservatiivista politiikkaa ja osoittautui jopa taantumuksellisemmaksi kuin isänsä. Hän lakkautti kansalliskaartin, pyysi Itävallan armeijan joukkojen oleskelua Napolissa jatkettavan vuoteen 1827 ja tukahdutti markiisi Guglielmo del Carretton avulla vuonna 1828 Cilentossa puhjenneen kapinan. Hän osallistui vain vähän valtakuntansa hallitsemiseen jättäen sen suosikkiensa ja poliisiviranomaisten käsiin ja asui rakastajattariensa kanssa sotilaiden ympäröimänä jatkuvasti salamurhaa peläten.
Avioliitot ja lapset

Frans I oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli vuodesta 1796 keisari Leopold II:n tytär Maria Clementina, joka kuoli jo vuonna 1801. Seuraavana vuonna Frans avioitui Espanjan kuninkaan Kaarle IV:n  tyttären Maria Isabellan kanssa. Heille syntyi 12 lasta, joista Ferdinand II tuli kuninkaaksi isänsä jälkeen.
Fransin lapset ensimmäisestä avioliitosta:
Carolina (1798–1870), Berryn herttuatar, puoliso Ranskan prinssi Charles Ferdinand
Ferdinand (1800–1801), Noton herttua
Fransin lapset toisesta avioliitosta:
Luisa Carlotta (1804–1844), puoliso Espanjan infante Francisco de Paula
Maria Kristiina (María Cristina, 1806–1878), Espanjan kuningatar ja sijaishallitsija, puoliso kuningas Ferdinand VII
Ferdinand II (1810–1859), Molempain Sisiliain kuningas
Carlo Ferdinando (1811–1862), Capuan prinssi
Leopoldo Beniamino (1813–1860), Syrakusan kreivi
Maria Antonia (1814–1898), Toscanan suurherttuatar, puoliso suurherttua Leopold II
Antonio Pasquale (1816–1843), Leccen kreivi
Maria Amalia (1818–1857), puoliso Portugalin ja Espanjan infante Sebastião
Maria Carolina (1820–1861), puoliso Espanjan kruununtavoittelija Don Carlos
Teresa Cristina (1822–1889), Brasilian keisarinna, puoliso keisari Pedro II
Luigi Carlo (1824–1897), Aquilan kreivi, puoliso Brasilian prinsessa Januária
Francesco di Paola (1827–1892), Trapanin kreivi, puoliso Itävallan arkkiherttuatar Maria Isabellan
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frans I Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ferdinand I | Molempain Sisiliain kuningas 1825–1830 | Seuraaja: Ferdinand II |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Ruotsi  Vatikaani 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA  IdRef 
Fransin ensimmäinen puoliso Maria Clementina.
Toinen puoliso Maria Isabella.
Nikola Milenković

Nikola Milenković MM-kilpailujen 2018 ottelussa Brasiliaa vastaan.
Nikola Milenković (serb. Никола Миленковић; s. 12. lokakuuta 1997 Belgrad, Serbian tasavalta, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 195-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia. Hän pelasi Serbian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2018.
Milenković aloitti pääsarjauransa kotimaassaan Partizanin joukkueessa, jossa hän pelasi kahden kauden aikana 36 superliigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän voitti vuonna 2017 liigamestaruuden ja Serbian cupin, jonka loppuottelun ainoan maalin hän teki. Hän siirtyi italialaisseura Fiorentinaan kesällä 2017. Hän pelasi seitsemän kauden aikana Serie A:ssa 216 ottelua ja teki niissä 14 maalia. Hän pelasi Konferenssiliigassa kausilla 2022–2023 ja 2023–2024 yhteensä 18 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Fiorentina ylsi molempina kausina Konferenssiliigan loppuotteluun mutta hävisi sen molemmilla kerroilla. Hän siirtyi Englannin Valioliigan Nottinghamiin 12,3 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2024. Hän on pelannut marraskuun 2024 puoliväliin mennessä kymmenen valioliigaottelua.
Milenković on pelannut Serbian alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän oli vaihtopelaajana vuonna 2017 ja pelasi kaksi ottelua vuonna 2019. Hän pelasi Serbian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2018 ystävyysotteluissa Chileä ja Boliviaa vastaan. Heti tämän jälkeen hän pelasi MM-kilpailuissa 2018 täydet minuutit Serbian kaikissa kolmessa ottelussa. Saman peliurakan hän suoritti MM-kilpailuissa 2022. Hän pelasi täyden ajan Serbian kaikissa kolmessa ottelussa myös EM-kilpailuissa 2024. Hän on 16. marraskuuta 2024 mennessä pelannut 62 A-maaottelua, joissa hän on ollut 58 kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt A-maaotteluissaan kolme maalia: syyskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Portugalia, syyskuussa 2021 ystävyysottelussa Qataria ja kolme päivää edellisen jälkeen MM-karsintaottelussa Luxemburgia vastaan.
Stephen Chow Sau-yan

| Stephen Chow Sau-yan S> I. |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1959 (ikä 65) Hongkong, Kiina
Ammatti:  titulaaripiispa
Muut tiedot
Aktiivisena:  1994-
Järjestö:  katolinen kirkko
Stephen Chow Sau-yan S.I. (kiin.: 周守仁; Jyutping: Zau1 Sau2jan4; s. 7. elokuuta 1959 Hongkong) on kiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Hongkongin hiippakuntaan John Baptist Wu Cheng-chung 16. heinäkuuta 1994. Hänet nimitettiin Hongkongin hiippakunnan johtoon 17. toukokuuta 2021.
Mike Johnson

| Mike Johnson |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva vuodelta 2024.
Yhdysvaltain edustajainhuoneen 56. puhemies
 25. lokakuuta 2023 –  
Edeltäjä:  Kevin McCarthy
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Louisianan 4. vaalipiiristä 
 3. tammikuuta 2017 –  
Edeltäjä:  John Fleming
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. tammikuuta 1972 (ikä 52) Shreveport, Louisiana, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen
Lapset:  4
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Tutkinnot:  Louisianan osavaltionyliopisto
Uskonto:  evankelikalismi
 Nimikirjoitus
    
Mike Johnson (s. 30. tammikuuta 1972 Shreveport, Louisiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka on toiminut Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemiehenä lokakuusta 2023 lähtien.
Tausta

Johnson syntyi Shreveportissa, Louisianan kolmanneksi suurimmassa kaupungissa, vuonna 1972. Hänellä on kolme nuorempaa sisarusta, ja Johnsonin isä työskenteli palomiehenä, kunnes sai vakavia palovammoja.
Koulutukseltaan Johnson on juristi ja erikoistunut perustuslakioikeuteen. Valmistuttuaan juristiksi Louisianan osavaltionyliopistosta, hän työskenteli alalla lähes 20 vuotta.
Poliittinen ura

Johnson on toiminut Louisianan edustajainhuoneessa vuodesta 2015 lähtien, kunnes hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Osavaltion edustajainhuoneessa hän toimi muun muassa lakivaliokunnassa. Vuonna 2015 hän myös pani alulle lakialoitteen, jonka katsottiin syrjivän osavaltion seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvia asukkaita.
Ensimmäistä kertaa edustajainhuoneeseen Johnson valittiin vuoden 2016 vaaleissa. Hänen vaalipiirinsä sijaitsee Louisianan luoteisosissa ja on vankasti kallellaan republikaaneja kohden.
Poliittinen ura > Edustajainhuoneen puhemiehenä

Johnson valittiin edustajainhuoneen puhemieheksi 25. lokakuuta 2023 äänin 220–209, kun aikaisempi puhemies Kevin McCarthy äänestettiin ulos tehtävästään 3. lokakuuta 2023. Ennen Johnsonia kolme eri republikaanipoliitikkoa yritti nousta puhemieheksi. Johnson on ensimmäinen Louisianasta tuleva puhemies.
Noustessaan puhemieheksi Johnson oli melko tuntematon jopa omiensa keskuudessa: republikaaneja edustava senaattori Mitt Romney kertoi tietävänsä "melko vähän hänestä – – [tulee] olemaan mielenkiintoista nähdä, miten edustajainhuone toimii, jos he valitsevat puhemiehen, jolla ei ole kokemusta puoluejohdossa tai valiokunnissa".
Maaliskuun 2024 lopulla republikaanien Marjorie Taylor Greene uhkasi tehdä aloitteen puhemiehen poistamisesta, koska ei ollut tyytyväinen Johnsonin tekemään yhteistyöhön demokraattien kanssa 1,2 biljoonan dollarin arvoisen lisäbudjetin. Kaksikko tapasi aiheen tiimoilta 10. huhtikuuta, jolloin Greenen mukaan ratkaisuun ei päästy, mutta hän ei myöskään asettanut mitään takarajaa sille, koska esittelisi virallisesti aloitteensa edustajainhuoneelle.
Poliittinen ura > Poliittisia kantoja

Johnsonia pidetään Donald Trumpin liittolaisena. Johnson on toiminut Trumpin puolustustiimissä ensimmäisessä virkasyytemenettelyssä Donald Trumpia vastaan, ja hankkeessa, jossa yritettiin kumota Joe Bidenin vaalivoitto presidentinvaaleissa 2020.
Johnson vastustaa abortteja ja samaa sukupuolta olevien avioliittoa.
Johnsonin mukaan Yhdysvaltain tulisi lopettaa aseavun toimittaminen Ukrainaan.
Johnson kannattaa aseavun toimittamista Ukrainalle. Johnsonin tuki mahdollisti osaltaan 60 miljardin dollarin apupaketin läpimenon Ukrainalle republikaanienemmistöisessä edustajainhuoneessa. Tukipaketti hyväksyttiin  huhtikuussa 2024 äänin 311–112.
Yksityiselämä

Johnson on ollut naimisissa vuodesta 1999 ja hänellä on neljä lasta. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Johnson edustaa evankelikalismia. Johnson kertoi vuonna 2022 käyttävänsä Covenant Eyes -nimistä sovellusta, joka käy läpi muun muassa hänen kännykkänsä pornon ja muun ei-toivotun materiaalin varalta. Ohjelma lähettää tämän jälkeen raportin henkilön valitsemalle vastuuparille, joka Johnsonin tapauksessa oli hänen tuolloin 17-vuotias poikansa. Johnson myös kertoi, että mikäli ohjelma havaitsee jotain ei-toivottua, vastuupari saa saman tien siitä ilmoituksen. Johnson itse toimii poikansa vastuuparina saman ohjelman kautta.
Aiheesta muualla

Johnsonin edustajainhuonesivut (englanniksi)
Kolapähkinä

Kolapähkinät ovat koolapuiden siemeniä.
Cola acuminata kukintavaiheessa, piirros (Köhler, Lääkinnälliset kasvit).
Cola acuminata hedelmät, piirros (Köhler, Lääkinnälliset kasvit).
Kolapähkinät eli gurupähkinät ovat ruokana ja perinteisen kulttuurisesti käytettäviä kahden koolapuulajin (Cola) siemeniä. Niitä saadaan koolapuusta (Cola acuminata) ja lajista Cola nitida, jotka kasvavat luontaisesti Saharan eteläpuolisessa Afrikassa etenkin sen läntisissä ja keskisissä osissa, sademetsämäisen kuumankosteilla tai myös korkean pintaveden maan alueilla. Siemeninä kolapähkinät eivät nimestään huolimatta ole kasvitieteellisesti pähkinöitä.
Käyttö

Kolapähkinät sisältävät keskimäärin 2,8 prosenttia kofeiinia, mikä on suhteellisesti enemmän kuin kahvipavuissa. Kolapähkinät sisältävät myös keskimäärin 0,05 prosenttia teobromiinia.
Kolapähkinöitä käytetään useiden ruokien ja juomien valmistusaineena ja ne antavat hieman kirpeän, makean, miellyttävän maun. Niistä myös erotetaan kofeiinia teollisesti. Kolapähkinöitä on aiemmin viety suuria määriä Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan niiden mukaan nimettyjen kolajuomien maustamiseen. Monissa kolajuomissa, kuten Coca-Colassa, ei kuitenkaan enää nykyään käytetä aitoa kolapähkinää.
Kolapähkinöiden merkittävimmät tuottajamaat ovat Nigeria (yli puolet maailmantuotannosta), Norsunluurannikko, Kamerun, Ghana ja Sierra Leone.
Kolapähkinöitä on käytetty ammoisista ajoista lähtien ja niitä mm. pureskellaan varsinkin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa sellaisenaan suun raikastamiseksi ja niiden piristävän vaikutuksen vuoksi. Kolapähkinöiden pureskelua yhdessä on pidetty teen- ja kahvinjuontiin verrattavana sosiaalisena tapahtumana. Lisäksi niitä on käytetty yhteisöjen seremoniallisissa menoissa ja uskonnollisissa menoissa ja annettu lahjoiksi yhteisöissä tai vieraille.
Aiheesta muualla

Afrikkanet: Cola nitida - koolapuu
Kolapähkinöitä torilla Ouagadougoussa.
Raahen sataman tuulivoimapuisto

| Raahen sataman tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Raahe
Koordinaatit:  64°39′22″N, 24°23′28″E
Valmistunut:  2014 
Omistaja:  Raahen Tuulienergia Oy
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  0 m 
Tuulivoimalat:  2 × Nordex N117 (3 MW) 
Kapasiteetti:  6 MW  
Vuosituotanto:  noin 20 GWh 
 fiRaahen sataman tuulivoimapuisto 
Raahen sataman tuulivoimapuisto on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen  Lapaluodon satamassa sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 2 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 6 megawattia ja vuosituotanto on noin 20 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakentanut ja sen omistaa Raahen Tuulienergia Oy, joka on Raahen Energian tytäryhtiö.
Yleistä

Raahen satamassa on ulapalta suojaava ja noin kilometrin pituinen keinotekoinen niemi (Kirsholma?). Niemen länsirannassa sijaitsee noin puolen kilometrin välimatkalla kaksi tuulivoimalaa. Niihin antavat voimaa Elkonredin yli puhaltavat tuulet. Niemen ympäri kulkee tie, joka on samalla voimaloiden huoltotie.
Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Nordexin valmistamaa N117-mallia, jonka tuuliturbiinin halkaisija 116,8 metriä ja jonka kapasiteetti on 3,0 megawattia.
Alueella sijaitsee yhteensä 11 tuulivoimalaitosta, joten yhdeksän eteläisintä voimalaa ei sisälly tähän tuulivoimapuistoon. Niistä viisi on Bonus B82- ja loput ovat Siemens SWT-2.3-101-mallia ja kuuluvat Kuljunniemen tuulivoimapuistoon, jonka omistaja on Suomen Hyötytuuli Oy.
Historiaa

Tuulivoimalaitokset valmistuivat ja kytkettiin sähköverkkoon helmikuussa 2014.
Raahen Energia osti marraskuussa 2020 Bridgehead Production Ltd Oy:n osakkeet ja omisti tuulivoimapuiston tämän jälkeen kokonaan itse.
Pan Yuliang

| Pan Yuliang |
| --- | --- |
 Omakuva vuodelta 1924
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. kesäkuuta 1895 Yangzhou, Kiina
Kuollut: 22. heinäkuuta 1977 (82 vuotta)
Ammatti:  kuvataiteilija
Pan Yuliang (kiin.: 潘玉良; pinyin: Pān Yùliáng; 14. kesäkuuta 1895 Yangzhou, Kiina – 22. heinäkuuta 1977 Pariisi, Ranska) oli kiinalainen kuvataiteilija, joka oli ensimmäinen kiinalaisnainen, joka opiskeli Shanghain taidekoulussa. Hän tuli tunnetuksi erityisesti alastonaiheistaan, jossa hän yhdisteli kiinalaista ja länsimaista tyyliä. Hänen alastonkuvansa eivät saaneet Kiinassa arvostusta, sillä alastonaiheita pidettiin tabuna.
Nuoruus ja opiskelu

Zhang Yuliang syntyi 1895 Kiinassa. Hän jäi orvoksi 1903, kun hänen äitinsä kuoli. Hänen isänsä oli kuollut jo aiemmin. Zhangin sedästä tuli hänen huoltajansa. Setä myi kuitenkin hänet 1904 bordelliin. Toisten lähteiden mukaan Zhang oli bordellin palvelija, ja toisten mukaan hänet olisi pakotettu prostituutioon. Zhang oli 18-vuotias, kun arvovaltainen virkamies Pan Zhanhua osti hänen vapauden ja otti hänet jalkavaimokseen. Hän alkoi tuolloin myös käyttää nimeä Pan Yuliang.
Panin opetti maalaamaan hänen naapurinsa Yong He. Hänen miehensä ystäviin kuului Shanghain taidekoulun johtaja Liu Haisu, joka kiinnostui Panin töistä. Koulu tunnettiin avantgardesta ja länsimaisten tekniikoiden opettamisesta sekä elävien mallien maalamisesta. Panista tuli 1918 koulun ensimmäinen naisopiskelija, hän valmistui sieltä 1921. Pan erikoistui opiskeluaikana alastonaiheisiin, jotka olivat aikanaan tabuja Kiinassa. Häneen suhtauduttiin vihamielisesti, kun hän harjoitteli julkisissa kylpylöissä. Hän käytti myös itseään alastonmallina.
Ura

Pan jatkoi valmistuttuaan opintoja Euroopassa monien aikansa kiinalaisten tavoin. Kiinassa ei ollut tuolloin riittäviä opetusresursseja. Euroopassa Pan pyrki kehittämään öljymaalaustaitojaan ja oppimaan kuvanveistoa. Ensin hän opiskeli Lyonin taidekoulussa, ja vuodesta 1923 Pariisissa ja vuodesta 1925 Roomassa. Liu Haisu kutsui Panin vuonna 1928 takaisin Kiinaan. Tämä aloitti tämän jälkeen Shanghain taidekoulun opettajana. Hänestä tuli myöhemmin länsimaisen maalaustaiteen osaston johtaja.
Pan ei Kiinassa saanut naisena arvostusta, vaikka hän oli opiskellut ulkomailla. Häntä kuitenkin muistettiin myöhemmin omistautuneena ja tukevana opettajana, joka innotti taiteelliseen vapauteen ja tutkimaan taiteen uusia ilmaisukeinoja. Pan joutui Kiinassa kohtaamaan myös oman menneisyytensä, sillä bordelliajan stigma säilyi. Erästä hänen teostaan vandalisoitiin vuoden 1936 näyttelyssä. Teosta viillettiin, ja sen viereen seinään kirjoitettiin ”prostituoidun oodi asiakkaalleen”.
Pan palasi 1937 Pariisiiin ja työsti seuraavien viiden vuoden aikana monia huomattavia öljymaalauksia. Hän pyrki teoksissaan yhdistämään länsimaisen muotokuvamaalauksen perinnettä fauvismiin ja kiinalaiseen kalligrafiaan. Pan alkoi tehdä myös veistoksia, joista tunnetuin on taiteilija Zhang Daqianin rintakuva vuodelta 1956.
Panin töitä oli esillä pariisilaisten salonkien lisäksi Japanissa ja Englannissa. Pariisin kaupungin kultamitalin hän voitti 1959, ja Ranskan valtio hankki monia hänen teoksiaan kokoelmiinsa. Pan piti kuitenkin myös kiinni itsenäisen taiteilijan asemastaan eikä suostunut antamaan teoksiaan gallerioihin. Hän eli siksi viimeiset vuotensa köyhyydessä.
Pan jatkoi uraansa aivan loppuun asti, ja hän kuoli heinäkuussa 1977. Hän toivoi, että hänen teoksensa lähetettäisiin kuolemansa jälkeen kotiseudulle Anhuihin. Suurin osa niistä siirrettiinkin 1984, ja niitä säilytetään Hefeissä Anhuin museossa.
Tyyli ja teemat

Pan teki uransa aikana yli 4 000 taideteosta. Hänen teoksiinsa kuuluu maalauksia, piirrustuksia, veistoksia ja grafiikkaa.
Panin töistä yli puolet on ei-valkoisten naisten alastonkuvia. Länsimaisessa taiteessa on taidehistorioitsija Phyllis Teon mukaan valkoinen nainen esitetty usein kauneuden ja nauseuden kautta, kun taas ei-valkoinen nainen on kuvastanut usein turmeltuneisuutta, sairaalloisuutta ja alempiarvoisuutta. Panin työt puolestaan kuvaavat alastomuutta intiimisti.
Panin lähestysmistapaa alastontöihin on pidetty ainutlaatuisena, sillä hän käytti niissä kiinalaista hienoa viivaa ja fauvistista värin ja tilan vapautta. Eräs kiinalaisen uuden kulttuurin liikkeen keskushahmoja Chen Duxiu totesi 1937 Panin töiden nousevan eurooppalaisen öljymaalauksen ja veistostaiteen hengestä samaanaikaan säilyttämällä kiinalaisen hienon viivan tekniikan.
Pan Yuliangin valokuva
Omakuva vuodelta 1936
Veistetty omakuva
Nimetön, 1930
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pan Yuliang Wikimedia Commonsissa
Panyulin.org (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Pacita Abad

| Pacita Abad |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. lokakuuta 1946 Basco, Filippiinit
Kuollut: 7. joulukuuta 2004 (58 vuotta) Singapore
Ammatti:  taiteilija
Taiteilija
Aktiivisena:  1971–2004
Ala:  maalaustaide
Taidesuuntaus:  feministinen taide
Aiheesta muualla
www.pacitaabad.com
Pacita Abad (5. lokakuuta 1946 Basco, Filippiinit – 7. joulukuuta 2004 Singapore) oli filippiiniläis-yhdysvaltalainen taidemaalari, joka yhdisti teoksissaan tekniikoita eri maiden kulttuureista. Hän käytti monia erilaisia pohjamateriaaleja ja hyödynsi tilkkutäkkimäistä trapunto-tekniikkaa. Abadin teoksia ei arvostettu hänen elinaikanaan, mutta hänen monivivahteiset työnsä ovat herättäneet uutta kiinnostusta 2020-luvulta alkaen.
Nuoruus ja opiskelu

Pacita Abad syntyi 1946 Filippiineillä. Hänen kotinsa oli Etelä-Kiinan merellä syrjäisellä Batanesin saariryhmällä. Pacita oli viidenneksi vanhin vanhempiensa viidestätoista lapsesta. Hänen isänsä Jorge Abad valittiin 1949 itsenäistyneen saarivaltion parlamenttiin, ja perhe muutti Bascosta Manilaan. Jorgesta tuli 1962 ministeri Diosdado Macapagalin hallitukseen, ja Pacitan äiti valittiin myös parlamenttiin.
Pacita Abadin tarkoitus oli jatkaa vanhempiensa perässä politiikkaan. Hän opiskeli Filippiinien yliopistossa, josta hän suoritti 1968 alemman korkeakoulututkinnon politiikan tutkimuksesta. Hän jatkoi sen jälkeen opiskeluja oikeustieteellisessä ja oli vuonna 1969 mukana isänsä vaalikampanjassa. Perhe joutui epäsuosioon vastustettuaan Ferdinand Marcosin toimia, ja Abadin vanhemmat suostuttelivat tyttärensä jatkamaan opiskelujaan Madridissa.
Abad vieraili Yhdysvalloissa ja päättikin jäädä sinne opiskelemaan. Opiskelupaikkaa odotellessaan hän muun muassa kävi Lone Mountain Collegessa Aasian historian tutkinnon. Hän myös meni 1971 naimisiin taiteilija George Kleimanin kanssa. He asuivat ateljeessa San Franciscon hippiliikkeen keskuksessa Haight-Ashburyssä. Lyhyen liiton aikana Kleiman tutustutti myös Abadin taiteeseen.
Ura

Abad sai 1973 täyden stipendin Berkeleyn yliopiston oikeustieteelliseen, mutta hän viivästytti sinne menemistään ja lähti matkustelemaan ympäri maailmaa Jack Garrityn kanssa. Abad palasi seuraavana vuonna Kaliforniaan. Hän päätti tuolloin jättää opintonsa ja ryhtyä taidemaalariksi.
Abad oli taiteilijana pitkälti itseoppinut, mutta hän myös opiskeli vuonna 1975 maalaustaidetta taiteen ja muotoilun Corcoran-koulussa ja vuonna 1977 Art Students League of New Yorkissa.
Abad vieraili elämänsä aikana yli 80 valtiossa, ja hän sai myös paljon vaikutteita eri maiden kulttuureista. Tämän seurauksena hänen tyylinsä oli jatkuvassa muutoksessa. Abad aloitti yhteiskunnallisilla tai poliittisilla maalauksilla, jotka olivat pääosin esittäviä. Hän siirtyi myöhemmin abstrakteihin aiheisiin, joihin hän sai materiaalia matkoiltaan.
Abad käytti taiteessaan useita erilaisia alustoja. Hän käsitteli muun muassa kanvastia, paperia, kaarnaa, metallia, keramiikkaa ja lasia. Hän tunnetaan erityisesti trapunto-tilkkutekniikasta, jossa maalausalusta luodaan ompeleilla ja täytteillä. Abad loi näin teoksistaan kolmiulotteisia ja veistoksellisia. Hän käytti puhtaita värejä sekä erilaisia materiaaleja, kuten kankaita, peilejä, helmiä, simpukankuoria ja muovisia nappeja.
Abad teki yli 3 500 taideteosta uransa aikana. Hänen viimeisimpiä töitään oli 55-metrinen silta Singaporeen. Sen hän peitti tuhansilla monivärisillä ympäröillä. Hän kärsi sitä tehdessään keuhkosyövästä, johon hän myös kuoli 2004.
Kuolemanjälkeinen tunnustus

Abad ei saanut juurikaan tunnustusta elinaikanaan, ja hänen töitään pidettiin naiiveina, lapsellisina ja etnisinä. Kuraattori Victoria Sungin mukaan Abadia pidettiin aikanaan käsityöläisenä taidemaailman laitamilla. Yhdysvaltain taidekeskuksissa arvostettiin 1980- ja 1990-luvuilla erityisesti käsitetaidetta ja huoliteltua minimalismia. Abadin teokset eivät ollenkaan vastanneet aikansa muotivirtauksia.
Abad on 2020-luvulla saanut aiempaa selvempää tunnustusta. Walker-taidekeskus ja Abadin perikunta järjestivät 2024 MoMA PS1:ssä ensimmäisen retrospektiivin Abadin taiteeseen. Hänen töitään on 2020-luvulla hankittu myös merkittäviin taidelaitoksiin, kuten Tate Moderniin ja Guggenheim Abu Dhabiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pacita Abad Wikimedia Commonsissa
Pacitaabad.com (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Abadin maalaama silta Singaporessa.
Keisei-rautatiet

| Keisei-rautatiet> 京成電鉄株式会社.Keisei Electric Railway Co., Ltd. |
| --- | --- |

Perustiedot
 Keisei-rautateiden linjakartta
Valtio:  Japani
Toiminta-alue:  Kantō
Perustettu:  30. kesäkuuta 1909
Rataverkko
Verkoston pituus:  152,3 km
Kotisivu
Keisein AE-sarjan juna
Keisein 3000-sarjan juna
Keisei-rautatiet (jap. 京成電鉄株式会社, Keisei dentetsu kabushikigaisha) on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Suur-Tokion alueella Tokion metropolissa ja Chiban prefektuurissa. Se luetaan suurten yksityisten rautatieyhtiöiden (ōte-shitetsu) joukkoon. Keisein päälinja yhdistää Tokion Naritan kaupunkiin, mistä yhtiö on saanut nimensä: kei (京) viittaa Tokioon (東京), sei (成) Naritaan (成田). Yhtiön rautatielinjojen yhteispituus on 152,3 kilometriä ja sillä on käytössään 69 asemaa. Keisei on osa Keisei Groupia, jonka muut yritykset toimivat muun muassa liikenteen, kiinteistönvälityksen ja vapaa-ajan palveluiden parissa.
Yhtiöllä on vuoden 2024 tietojen mukaan 1 851 työntekijää. Sen pääkonttori sijaitsee Chiban prefektuurin Ichikawan kaupungissa.
Historia

Keisei-rautatiet perustettiin vuonna 1909, ja se aloitti liikennöinnin Tokion itäosissa marraskuussa 1912. Naritaan johtava linja valmistui vuonna 1930. Tokion päässä Uenoon saakka linjaa jatkettiin kolme vuotta myöhemmin. Pikajuna Skyliner aloitti liikennöinnin Uenon ja Naritan välillä vuonna 1973, ja se alkoi palvella Naritan kansainvälistä lentoasemaa vuonna 1978.