stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Renamo

| Mosambikin kansallinen vastarintaliike Resistência Nacional Moçambicana |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1975
Johto:   Ossufo Momade 
Ideologia:  nationalismi konservatiiviliberalismi oikeistopopulismi
Poliittinen kirjo:  oikeisto
Toimisto:  Maputo
Kansanedustajia:  89 / 250
Kansainväliset jäsenyydet:  Centrist Democrat International
Nuorisojärjestö:  RENAMO - Liga da Juventude
Infobox OKNimi-testi OK: 
Renamo eli Mosambikin kansallinen vastarintaliike (port. Resistência Nacional Moçambicana) on mosambikilainen konservatiivinen ja antikommunistinen poliittinen puolue.
Se perustettiin Mosambikin itsenäistyttyä vuonna 1975 nimellä Movimento Nacional de Resistência (MNR) ja se toimi aluksi hallituksen vastaisena aseellisena järjestönä. Apartheid-ajan Etelä-Afrikka ja Ian Smithin johtama Rhodesia osallistuivat Renamon luomiseen, pyrkien käyttämään sitä sijaissotana hallitsevaa kommunistista Frelimo-puoluetta vastaan ja horjuttamaan maan sisäistä tilannetta terroristitoiminnan avulla. Rhodesian tukemana Renamo aloitti aseellisen kapinan Frelimon hallitusta vastaan vuonna 1977, mikä käynnisti Mosambikin sisällissodan.
Renamon ensimmäinen johtaja oli André Matsangaissa. Hänen kuoltuaan vuonna 1979 johtajaksi valittiin Afonso Dhlakama, joka toimi tehtävässä kuolemaansa vuonna 2018 asti. Hänen seuraajakseen valittiin Ossufo Momade.
Sisällissodan aikana Renamo oli vastuussa lukuisista siviilien tappamisista ja sieppauksista sekä julkisten tilojen ja yksityisomaisuuden tuhoamisesta Mosambikissa. Se suoritti myös iskuja Malawissa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Renamo sai aineellista ja poliittista tukea konservatiivisilta hallituksilta ja kannattajilta Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Renamo ja Frelimo solmivat Rooman rauhansopimuksen lokakuussa 1992, joka päätti Frelimon yksipuoluejärjestelmän ja käynnisti monipuolueiset demokraattiset vaalit. Vastineeksi Renamo lupasi luopua aseellisesta taistelusta ja harjoittaa toimintaansa poliittisin keinoin uuden vaalijärjestelmän puitteissa. Sodan päätyttyä Renamo keskittyi perustuslaillisten uudistusten ja vahvan kotimaisen yksityisen sektorin edistämiseen.
Renamo aloitti uudelleen aseellisen konfliktin Frelimo-hallitusta vastaan vuonna 2013 syyttäen hallitusta korruptiosta ja Frelimon virkamiesten tukemasta vaalipetoksesta. Ennen vuoden 2014 vaaleja pyrittiin rauhaan, mutta Renamo keskeytti vaalitulosten vastustamisen ja aseellinen konflikti jatkui. Vuonna 2017 puolueen johtaja Afonso Dhlakama solmi tulitauon ja aloitti rauhanneuvottelut hallituksen kanssa. Elokuussa 2019 solmittiin uusi rauhansopimus, joka käytännössä päätti kapinan.
Rauhansopimuksen vastustajista muodostui nopeasti hajaryhmä nimeltä Renamo Military Junta (RMJ), joka jatkoi pienimuotoista sissitoimintaa aina joulukuuhun 2021, jolloin viimeiset sen jäsenet antautuivat Mosambikin turvallisuusjoukoille.
Michel Mayor

| Michel Mayor |
| --- | --- |
 Michel Mayor vuonna 2012
Henkilötiedot
Koko nimi:  Michel Gustave Édouard Mayor
Syntynyt: 12. tammikuuta 1942 Lausanne, Sveitsi
Kansalaisuus:  Sveitsi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Lausannen yliopisto
Instituutti:  Geneven yliopisto
Oppilaat:  Didier Queloz
Tutkimusalue:  astrofysiikka
Tunnetut työt:  ensimmäisen auringon kaltaista tähteä kiertävän eksoplaneetan löytäminen
Palkinnot:  Nobelin fysiikanpalkinto 2019
Aiheesta muualla
exoplanets.ch/team/faculty-members/michel-mayor
Michel Gustave Édouard Mayor (/miʃɛl majɔʁ/, s. 12. tammikuuta 1942) on sveitsiläinen astro­fyysikko ja Geneven yliopiston tähti­tieteen laitoksen professori emeritus.
Hän siirtyi virallisesti eläkkeelle vuonna 2007, mutta on jatkanut aktiivista tutkimustyötä Geneven yliopistossa. Hän sai vuonna 2019 Nobelin fysiikanpalkinnon yhdessä Jim Peeblesin ja Didier Quelozin kanssa, Hän on saanut myös vuoden 2010 Viktor Hambardzumyanin kansainvälisen palkinnon ja vuoden 2015 Kioton palkinnon.
Yhdessä Didier Quelozin kanssa hän löysi vuonna 1995 ensimmäisen auringon kaltaista tähteä, 51 Pegasia, kiertävän eksoplaneetan, 51 Pegasi b:n. Tämän saavutuksen perusteella hänelle myönnettiin vuoden 2019 Nobelin fysiikan­palkinto ”auringon kaltaista tähteä kiertävän ekso­planeetan löytämisestä”.
Ura

Mayor suoritti vuonna 1966 Lausannen yliopistossa tutkinnon fysiikassa ja väitteli tohtoriksi tähti­tieteestä Geneven yliopistossa vuonna 1971. Hänen väitös­kirjaansa liittyi tutkielma nimeltä ”Essay on the kinematical properties of stars in the solar vicinity: possible relation with the galactic spiral structure” (”Tutkielma tähtien kine­maatti­sista ominaisuuksista Auringon läheisyydessä: mahdollinen yhteys galaksien spiraalimaiseen rakenteeseen.” Hän toimi tutkijana Cambridgen yliopiston tähtitieteen laitoksella vuonna 1971. Sen jälkeen hän vietti sapattivuoden Euroopan eteläisessä observatoriossa pohjois-Chilessä sekä Havaijin yliopiston tähtitieteen laitoksella.
Vuosina 1971–1984 Mayor toimi tutkimus­apulaisena Geneven observatoriossa, joka on Geneven yliopiston tähti­tieteen laitoksen kotipaikka. Vuonna 1984 hänestä tuli yliopiston apulais­professori. Vuonna 1988 yliopisto nimitti hänet professoriksi, missä virassa hän toimi eläkkeelle siirtymiseensä saakka vuonna 2007. Mayor toimi Geneven observatorion johtajana vuosina 1998–2004. Nykyisin hän on Geneven yliopiston professori emeritus.
Palkintoja ja tunnustuksia

Mayorille on myönnetty seuraavat palkinnot:
1998: sveitsiläinen Marcel Benoistin palkinto tunnustukseksi hänen työstään ja sen merkityksestä ihmiselämälle
1998: Ranskan tähtitieteellisen yhdistyksen Jules Janssen -palkinto.
2000: Balzanin palkinto
2001: tähtitieteellisen kirjan palkinto
2004: Albert Einstein -mitali.
2005: tähtitieteen Shawin palkinto yhdessä amerikkalaisen astrofyysikko Geogrey Marcyn kanssa.
2011, yhdessä entisen oppilaansa Didier Quelozin kanssa: BVA Foundation Frontiers of Knowledge Awards uusien tähtitieteellisten havaintolaitteiden kehittämisestä ja kokeellisista tekniikoista, jotka olivat johtaneet Auringon kaltaisia tähtiä kiertävien planeettojen löytämiseen.
2015: Royal Astronomical Societyn kultamitali
2017: Wolfin fysiikanpalkinto
2019: Nobelin fysiikanpalkinto yhdessä Didier Quelozin ja kanssa eksoplaneetta 51 Pegasi b:n löytämisestä.
Vuonna 2004 Mayor nimitettiin Ranskan Kunnialegioonan ritariksi.
Kunniatohtorin arvon ovat Mayorille myöntäneet:
2001: Katholieke Universiteit Leuven, Belgia
2002: École polytechnique fédérale de Lausanne, Sveitsi
2006: Universidade Federal do Rio Grande do Norte, Brasilia
2007: Uppsalan yliopisto, Ruotsi
2008: Pariisin observatorio, Ranska
2009: Université Libre de Bruxelles, Belgia
2011: Provencen yliopisto, Marseille, Ranska
2014: Université Joseph Fourier, Grenoble, Ranska.
Sveitsiläisen harrastelijatähtitieteilijä Michel Oryn vuonna 2001 löytämä asteroidi sai nimen 125076 Michelmayor. Nimen valinnasta päätti Minor Planet Center 21. elokuuta 2013.
Osallistuminen ammatillisten järjestöjen toimintaan

Mayor järjesti Sveitsin astrofysiikan ja tähtitieteen yhdistyksen yhdeksän Saas-Fee -jatkokurssia. Vuosina 1985–1990 hän toimi Europhysics Newsin toimituksen jäsenenä.
Hän on toiminut myös seuraavissa tehtävissä:
1985–1987: Sveitsin edustaja Euroopan avaruusjärjestön (ESA) tähtitieteellisessä työryhmässä
1988–1991: Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin galaksisysteemien rakennetta ja dynamiikkaa tutkineen 33. komission puheenjohtaja
1990–1992: Euroopan eteläisen observatorion tieteellisen tekniikan komitean johtaja
1990–1993: Sveitsin astrofysiikan ja tähtitieteen yhdistyksen (SAAS) puheenjohtaja
1997–2003: IAU:n bioastronomian komission järjestelykomitean jäsen
2003–2007: Sveitsin edustaja Euroopan eteläisen observatorion (ESO) neuvostossa
2004: Euroopan tiedeakatemian jäsen
2006–2009: IAU:n eksoplaneettakomission puheenjohtaja
Lisäksi hän on ollut ulkomaisena jäsenenä Ranskan tiedeakatemiassa vuodesta 2003, Yhdysvaltojen National Academy of Sciencesissä vuodesta 2010 ja American Academy of Arts and Sciencesissä vuodesta 2010. Vuodesta 2008 lähtien hän on ollut myös Royal Astronomical Societyn kunniajäsen.
Didier Queloz ja Michel Mayor La Sillan observatoriossa (2012)
Käännös suomeksi
Medina (kaupunginosa)

Näkymä tunisialaisen Soussen kaupungin medinaan. Ylhäällä sijaitsee kasbah-nimellä kutsuttu linnoitus.
Medina (arab. مدينة عتيقة‎) on käsite, jolla tarkoitetaan vanhaakaupunkia arabien asuttamassa kaupungissa. Sana medina tulee arabian kielen kaupunkia tarkoittavasta sanasta al-madīnah. Käsitteen käyttö on yleistynyt niin länsimaalaisten oppineiden keskuudessa kuin länsimaalaisessa kielenkäytössä yleisestikin. Medinalla tarkoitetaan länsimaalaisessa käytössä Pohjois-Afrikassa ennen kolonialismia perustettua muurein ympäröityä kaupunkia. Käsitteen käytön ovat aloittaneet eurooppalaiset ja muut ovat omaksuneet sen käyttöönsä. Muun muassa englannin- ja italiankieliseen kielenkäyttöön medina vakiintui 1900-luvun alussa. Ranskankielisissä sanakirjoissa, joissa medina selitettiin ”vanhaksi arabikaupungiksi”, sana oli ollut tällöin jo vuosikymmeniä.
Portti marokkolaiseen Fèsin medinaan.
Historia

Usein ajatellaan, että eurooppalaiset siirtomaavallat käyttivät medina-käsitettä kolonialismin aikakaudella. Todellisuudessa ainoastaan ranskalaiset käyttivät käsitettä (ransk. la médina), mutta hekin vain kahdessa Pohjois-Afrikassa sijaitsevassa protektoraatissaan, Tunisiassa ja Marokossa. Yksi varhaisista ajankohdista, jolloin käsitettä tiedetään käytetyn, on Marokkoa koskeva teksti vuodelta 1885. Tekstin mukaan Marokossa medina oli muurein suljettu vanhakaupunki. Toisaalta jo tällöin käsitteen käytössä oli horjuntaa, sillä medinalla tarkoitettiin sekä yhtä kaupunginosaa kuin koko kaupunkiakin. Vuodelta 1899 peräisin olevassa Tunisin kaupunkia käsittelevässä tunisialaisessa hallituksen L’indicateur tunisien -julkaisussa medinalla tarkoitetaan kaupunkia, joka on sekä arabien asuttama että vanha. Julkaisussa tämän arabikaupungin todetaan sisältävän arabien, juutalaisten, maltalaisten ja sisilialaisten korttelit. Varhaisissa ranskalaisissa teksteissä medinalla tarkoitetaan sekä ”arabikaupunkia” että ”vanhaakaupunkia”, joka sisältää muslimien asuttaman korttelin lisäksi juutalaisten ja Välimereltä saapuneiden eurooppalaisten, kuten sisilialaisten ja maltalaisten korttelit. Juutalaisten korttelista käytetään nimitystä mellah.
Kolonialismin päätyttyä oli tavallista, että ihmiset muuttivat medinoista muurien ulkopuolelle eurooppalaisten aiemmin asuttamiin uudempiin kaupunginosiin. Samoin juutalaiset muuttivat ulkomaille. Medinoihin jääneet olivat köyhiä tai maaseudulta muuttaneita. Näin medinoista muodostui köyhiä alueita, ja aiemmin varakkaiden asuttamat talot ränsistyivät. Pohjoisafrikkalaiset kaupunkisuunnittelijat alkoivat 1970- ja 1980-luvuilla kiinnittää huomiota medinoihin ja niiden säilyttämiseen.
Medinoita

Marokossa on 31 medinaa, joissa asui vuoden 2004 väestönlaskennassa yhteensä 722 005 asukasta. Medinoista väkiluvultaan kymmenen suurinta sijaitsevat Marrakechissa (188 241 asukasta), Fèsissä (117 059 as.), Meknesissä (47 069 as.), Casablancassa (47 063 as.), Saléssa (34 372 as.), Tétouanissa (28 271 as.), Taroudantissa (27 697 as.), Rabatissa (26 423 as.), Oujdassa (25 736 as.) ja Tiznitissä (19 990 as.). Väkiluvultaan pienin medina sijaitsee Demnatessa (1 416 as.). Fèsin medinaa pidetään maailman suurimpana.
Marokon medinoista Essaouiran, Fèsin, Marrakechin, Meknesin, Rabatin ja Tétouanin medinat kuuluvat Unescon maailmanperintöluetteloon. Tunisiassa maailmanperintöluetteloon kuuluvat Kairouanin, Soussen ja Tunisin medinat. Algerian pääkaupungin Algerin vanhankaupungin Kasbah sisältyy myös maailmanperintöluetteloon.
Aiheesta muualla

Artikkeli Fèsin medinasta (englanniksi)
Marokkolaisen Essaouiran kaupungin muurein ympäröity medina on Unescon maailmanperintökohde.
Medinan harjanteen taistelu

Medinan harjanteen taistelu oli Persianlahden sodan aikana käyty taistelu 27. helmikuuta 1991 Yhdysvaltojen 1. panssaridivisioonan osaston ja Irakin tasavaltalaiskaartin Medina-divisioonan välillä niin sanotulla Medinan harjanteella lähellä Irakin Basran kaupunkia. Taistelu päättyi Yhdysvaltojen selvään voittoon teknisen ylivoiman ja paremman koulutuksen ansioista. Itse sota päättyi seuraavana päivänä.
Tausta

Maahyökkäys Irakin asevoimia vastaan Persianlahden sodassa oli alkanut 24. huhtikuuta 1991. Irakin vastaisen liittouman suunnitelmana oli hyökätä kahdessa suunnassa siten, että Irakin joukot maan miehittämässä Kuwaitissa eristettäisiin. Hyökkäys etelässä sitoisi Kuwaitissa olleet joukot samalla, kun toinen hyökkäys kaartaisi Länsi-Irakin kautta puolustajien selustaan.
Yhdysvaltojen 1. panssaridivisioonan osastoa Länsi-Irakin hyökkäyksen aikana johtanut eversti Montgomery Meigs johti noin 200 erityyppisen ajoneuvon joukkoa kohti Medinan harjannetta lähellä Irakin Basran kaupunkia. Joukkoihin kuului esimerkiksi M1 Abrams-taistelupanssarivaunuja ja M2 Bradley-rynnäkköpanssarivaunuja. Medinan harjannetta puolusti useita kilometrejä pitkällä puolustusasemalla Irakin Tasavaltalaiskaartin Medina-divisioona, jonka käytössä oli T-72 -taisteupanssarivaunuja, vanhempia T-62 ja T-55 -vaunuja, sekä BMP-1 -rynnäkköpanssarivaunuja.
Irakilaiset puolustajat olivat ryhmittäytyneet harjanteen taakse ja tarkoituksena oli kohdistaa tuli yhdysvaltalaisiin näiden ajaessa harjanteen yli. Yhdysvaltalaiset olivat kuitenkin kalustonsa puolesta selvästi irakilaisia teknisesti edellä. M1 Abrams-vaunujen kantama oli T-72 -vaunuja huomattavasti pidempi, eivätkä T-72 -vaunut pystyneet läpäisemään niiden panssarointia aina edes osuessaan. Irakilaisilta puuttuivat myös lämpötähtäimet, jollaisia oli yhdysvaltalaisissa vaunuissa.
Taistelu

Yhdysvaltalaiset olivat saapuneet Medinan harjanteelle 27. helmikuuta ja harjanteelle noustuaan he käyttivät huonoissa näköolosuhteissa lämpötähtäimiään irakilaisten ajoneuvojen paikantamiseen. Irakilaiset yrittivät vastata tuleen kohdistamalla oman tulensa M1 Abrams -vaunujen suuliekkeihin, mutta tämä osoittautui täysin riittämättömäksi. Samaan aikaan yhdysvaltalaiset saivat ilmatukea A-10 Thunderbolt-maataistelukoneilta ja AH-64 Apache-taisteluhelikoptereilta, sekä tulitukea M270 MLRS-raketinheittimiltä. Yksi lentokoneista menetettiin irakilaisten ZSU-23-4-ilmatorjuntapanssarivaunujen tulessa. Noin kolme tuntia kestäneen taistelun jälkeen yhdysvaltalaiset olivat saavuttaneet selvän voiton irakilaisista.
Seuraukset

Yhdysvaltojen selvä voitto taistelussa oli pitkälti ylivertaisen teknologian ja koulutuksen ansiota. Edellä mainittujen seikkojen lisäksi irakilaiset olivat epäonnistuneet useammalla tavalla omissa puolustusvalmisteluissaan. Vihollisen saapumista oli odotettu, mutta silti irakilaisilla ei ollut vihollisen saapumista odottavia tarkkailijoita. Monet irakilaisten ajoneuvojen miehistöistä olivat olleet ruokailemassa. Monet panssarivaunut olivat puolustusasemissa siten, että vain niiden tornit olivat näkyvillä. Tosin sen sijaan että vaunuille olisi kaivettu asemat maahan, niiden ympärille oli vain työnnetty hiekkavallit. Hiekkavallit olivat taas riittämättömiä pysäyttämään yhdysvaltalaisten vaunujen laukaukset, jotka menivät vallin läpi tuhoten sen takana olleet vaunut. Irakilaisten on arvioitu menettäneen noin 91 panssarivaunua ja 73 muuta ajoneuvoa tuhoutuneina. Yhdysvallat menetti neljä M1 Abrams -vaunua, jotka voitiin kuitenkin vielä korjata. Miehistön tappioina Yhdysvallat kärsi yhden kaatuneena ja 30 haavoittuneina. Persianlahden sota päättyi päivän Medinan harjanteen taistelun jälkeen.
Muodostelmassa eteneviä M1 Abrams-panssarivaunuja ennen taistelua.
Meja (nimi)

| Meja |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  20. heinäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  pohjoismainen nimi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Meja on pohjoismainen naisen etunimi. Se on uudehko ruotsalaisperäinen nimi, joka on tullut käyttöön 1900-luvulla.
Meja-nimen etymologisesta taustasta ei ole varmaa tietoa. Suomessa on jo ennen Mejaa ollut käytössä harvinainen nimi Meija, joka on yhdistetty Merjaan sekä Reija- ja Seija-tyyppisiin nimiin. Ruotsissa on puolestaan tunnettu nimi Mejt, joka pohjautuu Margaretan muunnelmiin Marit ja Margit.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2020 mennessä tilastoitu noin 90–100 Meja-nimistä naista tai tyttöä. Heistä suurin osa on syntynyt 2000- tai 2010-luvulla.  Nimen yleistymiseen on luultavasti vaikuttanut pop-artisti Meja.
Vuodesta 2020 alkaen Mejalla on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa kalenterissa 20. heinäkuuta.
Tunnettuja Meja-nimisiä

Meja Anna Pernilla Kullersten (s. 1969), Meja,  ruotsalainen poplaulaja ja säveltäjä
Heinrich Otto Meisner

| Heinrich Otto Meisner> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1890 Berliini, Saksan keisarikunta
Kuollut: 26. marraskuuta 1976 (86 vuotta) Potsdam, Saksan demokraattinen tasavalta
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  arkistonhoito
Heinrich Otto Meisner (1. huhtikuuta 1890, Berliini, Saksan keisarikunta - 26. marraskuuta 1976, Potsdam, Saksan demokraattinen tasavalta) oli saksalainen historioitsija ja arkistonhoitaja.
Arkistoteoreetikkona

Meisner oli vuosina 1936-1940 Preussin valtionarkiston seulontakomission jäsen. Sen tehtävänä oli kehittää arvonmäärityksen yleisiä ohjeita. Meisner oli yksi niistä aikansa merkittävimmistä arkistoalan vaikuttajista, joka oli mukana komiteassa, toiset kaksi olivat Herman Meinert sekä Wilhelm Rohr.
Meisner vaati, että aiemman summittaisen arvioinnin mukaisesta arvonmäärityksestä oli siirryttävä rationaalisten kriteerien käyttämiseen. Hän asetti arvonmäärityksen kriteereiksi asiakirjojen iän siten, että oli olemassa rajavuosi, jota vanhempia asiakirjoja ei seulottaisi, asiakirjojen sisältö sekä niiden tuottaneen viranomaisen asema hallinnon hierarkiassa. Karl Otto Müller oli vuonna 1926 kehittänyt hallinnollis-hierarkkisen kriteerin määrittämällä keskushallinnon sekä aluehallinnon asiakirjat paikallishallinnon asiakirjoja arvokkaammiksi. Meisner täydensi Müllerin kriteerejä ajatuksella, että aluehallinnon asiakirjojen arvoon vaikuttaisi ne tuottaneen viranomaisen päätöksenteon itsenäisyys.
Meisner myös loi käytännön, jonka mukaan merkittäviin arkistosiirtoihin liittyvät arvonmäärityksen ratkaisut perusteluineen tuli raportoida motiivikertomuksissa (saks. Motivenberichten). Tämän tavoitteena oli ohjata sekä yhtenäistää Preussin valtionarkiston arkistopiirissä toimivien viranomaisten suorittamaa arvonmääritystä. Näitä motiivikertomuksia on pidetty varhaisena esimerkkinä yrityksestä tehdä arvonmäärityksestä läpinäkyvämpää sekä tehdä arvonmäärityspolitiikasta julkista.
Mehiläismonnit

| Mehiläismonnit |
| --- | --- |
 Pseudopimelodus mangurus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Mehiläismonnit  Pseudopimelodidae  Lundberg, Bornbusch & Mago-Leccia, 1991
Suvut
 Batrochoglanis  Cephalosilurus  Lophiosilurus  Microglanis  Pseudopimelodus 
Katso myös
   Mehiläismonnit Wikispeciesissä   Mehiläismonnit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mehiläismonnit (Pseudopimelodidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Amerikasta. Eräitä heimon lajeja pidetään akvaariokaloina.
Lajit ja anatomia

Mehiläismonnien heimoon kuuluu 5 sukua ja lähteestä riippuen 26–29 lajia. Aikaisemmin heimon lajit sijoitettiin antennimonnien (Pimelodidae) heimoon alaheimona Pseudopimeloninae. Heimon kalat ovat kooltaan pieniä tai keskikokoisia ja pituudeltaan noin 5–40 cm. Tyypillisiä mehiläismonnilajien piirteitä ovat pienet silmät, suuri ja leveä suu sekä kuonon 3 lyhyttä viiksisäieparia. Eräiden mehiläismonnien ruumis on ruskeantäplikäs.
Levinneisyys ja elintavat

Mehiläismonneja tavataan laajalta alueelta Etelä-Amerikasta. Mehiläismonnien elintavat ovat huonosti tunnettuja. Yksi tunnetuimmista on krottimonni (Lophiosilurus alexandri), joka krottien tavoin elää liikkumattomana pohjalla ja hyökkää yllättäen saaliin kimppuun. Batrochoglanis- ja Microglanis-sukujen lajit ovat suosittuja akvaarioharrastajien keskuudessa.
Benni McCarthy

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 12. marraskuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Kapkaupunki, Etelä-Afrikka
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 183 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1997 1997 1998–1999 1999–2003 2001–2002(lainalla) 2003–2006 2006–2010 2010–2011 2011–2013 | Stars Ajax (farmi) Ajax Celta Vigo Porto Porto Blackburn West Ham United FC Orlando Pirates | 49 (39)  7 (3) 36 (21) 65 (10) 11 (12) 75 (34) 109 (37) 11 (0) 31 (10) |
Maajoukkue
| 1997–2012 |  Etelä-Afrikka | 80 (32) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. toukokuuta 2007.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 8. syyskuuta 2012.
| Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Maa:   Etelä-Afrikka> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Burkina Faso 1998 | Jalkapallo |  |
Benedict Saul McCarthy (s. 12. marraskuuta 1977 Kapkaupunki) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Kapkaupungista Amsterdamiin

McCarthy aloitti ammattilaisuransa kapkaupunkilaisessa Seven Starsissa 18-vuotiaana. Debyyttikaudellaan hän teki 27 maalia 29:ssä ottelussa. Kahden Stars kauden aikana hän teki yhteensä 39 maalia 49:ssä pelaamassaan ottelussa. Hurjien maalimääriensä ansiosta McCarthy pääsi Alankomaalaisen huippujoukkueen Ajaxin farmijoukkueeseen Ajax Cape Towniin.
Vuonna 1997 McCarthy esiintyi vakuuttavasti Afrikan nuorten Cupissa ja alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa. Hyvät esitykset kisoissa veivät Bennin Amsterdamiin Ajax:iin. Debyyttikaudellaan Ajaxissa Benni teki 9 maalia ja auttoi joukkueen liiga -ja cupmestaruuteen. Menestyksekkään kauden 1998–1999 jälkeen McCarthy myytiin Espanjaan Celta Vigoon kuudella miljoonalla eurolla. Siirtosumma oli kallein eteläafrikkalaisesta jalkapalloilijasta maksettu summa.
Espanja

Vaikka McCarthya pidettiin yhtenä Afrikan parhaimmista pelaajista, ei hän pystynyt vakuuttamaan Celta Vigon valmentaja Víctor Fernándezia ja peliaikaa ei tullut säännöllisesti. Kahden huonosti menneen kauden jälkeen McCarthy lainattiin portugalilaiseen FC Portoon.
Afrikan mestaruuskilpailujen jälkeen, joissa Etelä-Afrikka jäi puolivälieriin, palasi McCarthy Portoon ja auttoi kahdellatoista maalillaan joukkueen kolmannelle sijalle liigassa. Hyvän kauden jälkeen, pieneksi yllätykseksi Porto ei päättänytkään ostaa McCarthya itselleen ja Benni palasi takaisin Espanjaan.
Vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailuissa McCarthy pelasi Etelä-Afrikan joukkueen kaikki kolme ottelua avauskokoonpanossa ja teki maalin Espanjaa vastaan.
Kaudella 2002–2003 Celtassa McCarthy kulutti pääasiassa vaihtopenkkiä ja tuli peliin yleensä vaihtopelaajana. Kauden päätteeksi FC Porto osti viimein McCarthyn 3,5 miljoonalla eurolla.
FC Porto

Palatessaan Portoon, McCarthy löysi peli-ilonsa uudestaan ja pelasi hyvän kauden tehden 20 maalia 23:ssa pelaamassaan ottelussa. Porton valmentajan José Mourinhon johdolla joukkue voitti Portugalin liigan, supercupin ja Mestarien liigan mestaruuden. Mestarien liigassa McCarthy teki kaksi tärkeää maalia Manchester Unitedia vastaan 2. kierroksella.
Seuraavalla kaudella Porton valmentajaksi tuli entinen Celta valmentaja Fernandez, kun Mourinho meni valmentamaan Englannin Valioliiga -joukkue Chelseaa.
25. heinäkuuta 2006 kolmen Porto vuoden ja 34:n maalin jälkeen Blackburn Rovers osti hyökkääjän 2,5 miljoonalla punnalla
[vanhentunut linkki].
Blackburn Rovers

Debyyttiottelunsa Blackburnissa McCarthy teki 23. elokuuta 2006 ottelussa Evertonia vastaan. Heti ensimmäisellä kaudellaan Valioliigassa (2006–2007) McCarthy teki Blackburnin paidassa 18 maalia ja oli osumillaan koko Valioliigan toiseksi paras maalintekijä Chelsean Didier Drogban (20 maalia) jälkeen.