stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urheiluvuosi 1979
Paini

Maailmanmestaruuskilpailut 5.–12.5. San Diegossa, Yhdysvalloissa. Sekä kreikkalais-roomalaisessa painissa että vapaapainissa kilpailtiin kymmenessä painoluokassa. Neuvostoliitto voitti yhdeksän mestaruutta ja Unkari neljä. Raskaimman sarjan (yli 100 kg) mestaruudet menivät Bulgarian Aleksandăr Tomoville ja Neuvostoliiton Salman Hasimikoville.
Euroopan-mestaruuskilpailut 16.–22.4. Bukarestissa, Romaniassa. Neuvostoliitto voitti 11 mestaruutta, joista kahdeksan vapaapainista, ja Romania kolme, jotka kaikki kreikkalais-roomalaisesta painista.
Painonnosto

Maailmanmestaruuskilpailut 3.–11.11. Thessalonikissa, Kreikassa. Miehet kilpailivat kymmenessä painoluokassa. Neuvostoliitto voitti kuusi mestaruutta, Bulgaria kaksi sekä Kuuba ja Puola yhden. Bulgarian Janko Rusev nosti alle 67,5 kilon sarjassa yhteistuloksen maailmanennätyksen 332,5 kg. Raskaimman sarjan (yli 110 kg) mestaruuden voitti Neuvostoliiton Sultan Rahmanov.
Euroopan-mestaruuskilpailut 19.–27.5. Varnassa, Bulgariassa. Neuvostoliitto ja Bulgaria voittivat kymmenestä mestaruudesta kumpikin neljä. Viidessä sarjassa parannettiin yhteistuloksen maailmanennätystä ja kaikkiaan kisoissa tehtiin 15 maailmanennätystä. Raskaimman sarjan (yli 110 kg) mestaruuden voitti Itä-Saksan Gerd Bonk.
Pikaluistelu

Yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 10.–11.2. Oslossa, Norjassa. Miesten mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran yhdysvaltalainen Eric Heiden, joka oli nopein kaikilla neljällä matkalla ja teki yhteispisteiden maailmanennätyksen 162,973. Hänen siskonsa Beth Heiden voitti naisten maailmanmestaruuden oltuaan hänkin ykkönen kaikilla matkoilla.
Sprinttimaailmanmestaruuskilpailut 17.–18.2. Inzellissä, Länsi-Saksassa.  Miesten mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran yhdysvaltalainen Eric Heiden, joka oli nopein kaikilla neljällä matkalla. Naisten maailmanmestaruuden voitti yhdysvaltalainen Leah Mueller-Poulos, joka oli nopein molemmilla 500 metrin matkoilla hopeamitalisti Beth Heidenin oltua ykkönen 1 000 metrin matkoilla.
Miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 20.–21.1. Deventerissä, Alankomaissa. Mestaruuden voitti norjalainen Jan Egil Storholt, joka oli paras kolmella lyhimmällä matkalla.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Lentomäen maailmanmestaruuskilpailut 16.–18.3. Planicassa, Jugoslaviassa. Kultaa voitti itävaltalainen Armin Kogler, hopeaa sai itäsaksalainen Axel Zitzmann ja pronssille sijoittui puolalainen Pjotr Fijas.
Maastohiihdon maailmancupkaudella 1978–1979 miesten kokonaiskilpailun kolme parasta olivat norjalaiset Oddvar Brå ja Lars-Erik Eriksen sekä ruotsalainen Sven-Åke Lundbäck, ja naisten kokonaiskilpailun kärjessä olivat neuvostoliittolaiset Galina Kulakova, Raisa Smetanina, Zinaida Amosova ja Nina Rotševa.
Keski-Euroopan mäkiviikko 30.12.1978–6.1.1979 Saksassa ja Itävallassa. Kokonaiskilpailun voitti Suomen Pentti Kokkonen ennen Sveitsin Hansjörg Sumia ja Itä-Saksan Jochen Dannebergia. Kokkonen voitti kaksi osakilpailua sekä Neuvostoliiton Juri Ivanov ja Tšekkoslovakian Josef Samek yhden.
Pyöräily

Ratapyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 22.8.–2.9. Amsterdamissa, Alankomaissa. Ohjelmassa oli seitsemän miesamatöörien, kolme miesammattilaisten ja kaksi naisten lajia. Alankomaat voitti neljä kultamitalia ja Itä-Saksa kolme.
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 26.8. Valkenburgissa, Alankomaissa. Alankomaiden Jan Raas voitti miesammattilaisten ja hänen maannaisensa Petra de Bruin naisten mestaruuden. Miesamatöörien sarjassa Italian Gianni Giacomini voitti henkilökohtaisen maantieajon ja Itä-Saksa 100 kilometrin joukkueajon.
Italian ympäriajon voitti isäntämaan Giuseppe Saronni.
Ranskan ympäriajon voitti toisen peräkkäisen kerran isäntämaan Bernard Hinault.
Pöytätennis

Maailmanmestaruuskilpailut 25.4.–6.5. Pjongjangissa Pohjois-Koreassa. Kiina voitti neljä mestaruutta sekä Japani, Jugoslavia ja Unkari yhden. Kaksinpelin mestarit olivat Japanin Seiji Ono ja Kiinan Ge Xinai. Miesten joukkuemestaruuden voitti Unkari ja naisten Kiina.
Soutu

Maailmanmestaruuskilpailut 29.8.–9.9. Bledissä, Jugoslaviassa. Ohjelmassa oli 12 miesten luokkaa, joista neljä oli kevyitä luokkia ja kuusi naisten luokkaa. Kisojen menestynein maa oli yhdeksän kultaa voittanut Itä-Saksa. Miesten yksikön voitti Suomen Pertti Karppinen ja naisten yksikön Romanian Sanda Toma.
Suunnistus

Maailmanmestaruuskilpailut 1.–4.9. Tampereella, Suomessa. Miesten henkilökohtaisella matkalla Øyvin Thon johti norjalaiset kolmoisvoittoon ja naisten kilpailussa Outi Borgenström suomalaiset kaksoisvoittoon. Ruotsi voitti miesten ja Suomi naisten viestin, vaikka Borgenström jalkansa loukattuaan ei pystynyt osallistumaan kilpailuun.
Tiomila-viesti 5.–6.5. Södertäljessä, Ruotsissa. Ruotsalainen OK Ravinen voitti sekä miesten että naisten viestin.
Jukolan viesti 16.–17.6. Lapualla, Suomessa. Lyn voitti ensimmäisenä norjalaisseurana miesten Jukolan ja suomalainen Kalevan Rasti Venlojen viestin.
Taitoluistelu

Maailmanmestaruuskilpailut 13.–18.3. Wienissä, Itävallassa. Maailmanmestaruuden voittivat Neuvostoliiton Vladimir Kovalev, Yhdysvaltain Linda Fratianne, pariluistelussa Yhdysvaltain Tai Babilonia / Randy Gardner sekä jäätanssissa Neuvostoliiton Natalija Linitšuk / Gennadi Karponosov.
Euroopan-mestaruuskilpailut 28.1.–4.2. Zagrebissa, Jugoslaviassa. Mestaruuden voittivat Itä-Saksan Jan Hoffmann kolmannen peräkkäisen ja kaikkiaan neljännen kerran, Itä-Saksan Anett Pötzsch kolmannen peräkkäisen kerran, Neuvostoliiton Marina Tšerkasova / Sergei Šahrai sekä Neuvostoliiton Natalija Linitšuk / Gennadi Karponosov.
Tennis

Ranskan avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti ruotsalainen Björn Borg ja naisten yhdysvaltalainen Chris Evert-Lloyd.
Wimbledonin miesten kaksinpelin mestaruuden voitti Björn Borg ja naisten tšekkoslovakialainen Martina Navrátilová.
Yhdysvaltain avoimissa miesten kaksinpelin mestaruuden voitti yhdysvaltalainen John McEnroe. Naisten kaksinpelin voitti 16-vuotias yhdysvaltalainen Tracy Austin turnauksen kaikkien aikojen nuorimpana kaksinpelivoittajana.
Australian avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti argentiinalainen Guillermo Vilas ja naisten yhdysvaltalainen Barbara Jordan.
Yhdysvallat voitti sekä Davis Cupin että Federation Cupin.
Voimistelu

Telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 3.–12.12. Fort Worthissa Yhdysvalloissa. Ohjelmaan kuului kahdeksan miesten ja kuusi naisten lajia. Neuvostoliitto voitti viisi kultamitalia sekä Romania ja Yhdysvallat kolme. Neuvostoliiton Aleksandr Ditjatin voitti kultaa moniottelussa, renkailla, hypyssä ja joukkuekilpailussa. Hänen lisäkseen yhdysvaltalainen Kurt Thomas ylsi kahteen telinemestaruuteen, permannolla ja rekillä.
Telinevoimistelun naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 11.–12.5. Kööpenhaminassa, Tanskassa. Romanian Nadia Comăneci voitti kolme kultaa, ja loput kaksi mestaruutta menivät Neuvostoliittoon.
Telinevoimistelun miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 18.–19.5. Essenissä Länsi-Saksassa. Neuvostoliitto voitti viisi mestaruutta, joista Aleksandr Ditjatin ja Bogdan Makuts kumpikin kaksi. Myös Bulgarian Stojan Deltšev voitti kaksi kultaa, joista toisen kuusiottelussa.
Yleisurheilu

Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut 25.3. Limerickissä Irlannissa. Miesten mestaruuden voitti Irlannin John Treacy ja naisten nopein oli Norjan Grete Waitz.
Maailmancupin finaali 24.–26.8. Montrealissa Kanadassa. Miesten kilpailun voitti Yhdysvallat ennen Eurooppaa ja Itä-Saksaa, ja naisten kärkikolmikko oli Itä-Saksa, Neuvostoliitto ja Eurooppa.
Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 24.–25.2. Wienissä Itävallassa. Itä-Saksa voitti neljä kultamitalia sekä Neuvostoliitto ja Puola kolme.
Maailmanennätyksiä parannettiin useissa lajeissa: Italian Pietro Mennea juoksi 12.9. Méxicossa 200 metrillä ajan 19,72. Britti Sebastian Coe juoksi 5.7. Oslossa 800 metrillä ajan 1.42,4, 17.7. samassa paikassa maililla ajan 3.49,0 ja 15.8. Zürichissä 1 500 metrillä ajan 3.32,1. Yhdysvaltalainen Renaldo Nehemiah juoksi 14.4. San Joséssa 110 metrin aitajuoksun ennätyksen 13,16 ja paransi sitä 6.5. Westwoodissa aikaan 13,00. Bill Rodgers juoksi 21.2. Saratogassa 25 000 metrillä ajan 1.14.11,8. Itä-Saksan Marita Koch juoksi 3.6. Leipzigissa 200 metrillä ajan 22,02 ja paransi ennätystä 10.6. Karl-Marx-Stadtissa aikaan 21,71. Koch juoksi 400 metrillä 29.7. Potsdamissa ajan 48,89 ja 4.8. Torinossa Euroopan cupin finaalissa ajan 48,60. Euroopan cupin finaalissa maailmanennätystä paransi myös Itä-Saksan naisten viestijoukkue 4 × 100 metrillä aikaan 42,09 juostuaan 10.6. Karl-Marx-Stadtissa edellisen ennätyksen 42,10. Romanialainen Natalia Mărășescu paransi 27.1. Aucklandissa mailin juoksun ennätystään aikaan 4.22,1. Neuvostoliittolainen Marina Makejeva teki 27.7. Moskovan spartakiadeissa 400 metrin aitajuoksun ennätyksen 54,78. Itä-Saksan Ruth Fuchs teki 13.6. Dresdenissä keihäänheiton maailmanennätyksen 69,52.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 1979 Wikimedia Commonsissa
Janne Hast

| Janne Hast> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1979
Ammatti:   muusikko  musiikkituottaja  äänisuunnittelija 
Muusikko
Taiteilijanimi:   Herra Hadji  Mac Hagis  Hzzzt 
Aktiivisena:  1990-luvulta
Tyylilajit:   hip hop  funk  rock  progressiivinen rock  free jazz  ambient 
Soittimet:   kosketinsoittimet  rummut  trumpetti 
Yhtyeet:   Tulenkantajat  Absoluuttinen Nollapiste  Dxxxa D & Nukkehallitus  Dxxxa D & The Boys  Jaakko Laitinen & Väärä Raha  Uoma  Cosmic Flow  Basamahas 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Janne Hast (s. 1979) on suomalainen muusikko, tuottaja ja äänisuunnittelija. Hän on soittanut kosketinsoittimia yhtyeissä Tulenkantajat, Absoluuttinen Nollapiste, Dxxxa D & Nukkehallitus ja Uoma sekä rumpuja Jaakko Laitinen & Väärä Raha -yhtyeessä. Koskettimien ja rumpujen lisäksi hän soittaa toisinaan trumpettia. Lisäksi hän on tuottanut mm. Dxxxa D:n ja Hannibal & Sopan levyjä. Hast on esiintynyt taiteilijanimillä Herra Hadji, Mac Hagis ja Hzzzt. Hast valmistui maisteriksi Teatterikorkeakoulun valo- ja äänisuunnittelun koulutusohjelmasta vuonna 2009. Hän sai vuonna 2017 Äänisade-palkinnon Svenska Teaternin äänisuunnittelusta. Muun muassa Ti-Ti Nallen kitarasäestäjänä tunnettu iskelmämuusikko Raimo Hast on Janne Hastin setä.
Aiheesta muualla

Janne Hast Discogs.com-sivustolla
| n k Absoluuttinen Nollapiste |
| --- | --- |
 Tommi Liimatta  Tomi Krutsin  Aki Lääkkölä  Aake Otsala   Janne Hast  Teemu Eskelinen  Jukka Leinonen  Matti Kettunen 
Studioalbumit:  Neulainen Jerkunen  Muovi antaa periksi  Simpukka-amppeli  Suljettu  Olos  Nimi muutettu  Seitsemäs sinetti  Mahlanjuoksuttaja  iiris  Musta hiekka  Pisara ja lammas 1 
Kokoelmat:  Olen pahoillani – Valitut teokset 1994–2000  Sortovuodet 1994–2004  Ei ilmestynyt & Neulainen Jerkunen  Rovaniemi 1993 
EP:t:  Ei ilmestynyt  Lihassa ja taivaassa  Demo 3 
DVD:t:  Arkistokuvaa 1992-2008 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Tahereh Mafi

| Tahereh Mafi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. marraskuuta 1988 Connecticut, Yhdysvallat 
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  Lasten- ja nuortenkirjallisuus
Pääteokset:  Shatter Me
Aiheesta muualla
[www.taherehbooks.com Kotisivut]
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tahereh Mafi (s. 9. marraskuuta 1988 ) on iranilais-yhdysvaltalainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi menestyneestä esikoisromaanistaan Shatter Me.  Mafi asuu Santa Monicassa Kaliforniassa ja on naimisissa lasten- ja nuortenkirjailija Ransom Riggsin kanssa.  Mafin teoksista on käännetty suomeksi Rakkaus suurempi kuin meri (A Very Large Expanse of Sea).
Teokset

The Juliette Chronicles -sarja
Shatter Me (2011)
Unravel Me (2013)
Ignite Me (2014)
Restore Me (2018)
Defy Me (2019)
Imagine Me (2020)
E-kirjat:
Destroy Me (2012)
Fracture Me (2013)
Unite Me (2014)
Believe Me (2021)
Muut teokset
Furthermore (2016)
Whichwood (2017)
A Very Large Expanse of Sea (2018)
Emil Pekkanen

| Emil Pekkanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1894
Kuollut: 1962
Ammatti:  juristi
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:   Venäjä 1917  Suomi 1918, 1939–1944   Viro 1919    Inkeri 1919–1920
Komentajuudet:  Länsi-Inkerin rykmentti Heimopataljoona 3  Sotavankien järjestelyleiri n:o 2
Taistelut ja sodat:  Suomen sisällissota Viron vapaussota Inkerin vapaussota Talvisota Jatkosota
Sotilasarvo:  majuri
Kunniamerkit:  Vapaussodan muistomitali, Viron vapaudenristi II/3, Inkerin Valkoisen Muurin urhoollisuusristi
Joukko-osasto:  Karjalan 1. rykmentti, I Suomalainen Vapaajoukko, Pohjan Pojat, Länsi-Inkerin rykmentti,Heimopataljoona 3
Emil Pekkanen (21. kesäkuuta 1894, Inkeri – 1962) oli varatuomari ja heimoaktivisti. Hänen vanhempansa olivat Johannes Pekkanen ja Karoliina Pekkanen. Hän oli naimisissa Alfhild Pekkasen (o.s. Forstadius) kanssa. Pekkanen toimi Inkerin Liiton johtokunnassa.
Venäjän armeijassa Pekkanen palveli 731. Komarówin rykmentissä luutnanttina. Suomen sisällissodassa hän kuului Georg Elfvengrenin komentamaan Karjalan 1. rykmenttiin ja osallistui taisteluihin Raudun rintamalla.
Viron vapaussodassa

Emil Pekkanen palveli Viron vapausodassa I Suomalainen Vapaajoukossa ja Pohjan pojissa ratsuväen kapteenina. Toukokuun 1919 ja kesäkuun 1920 välisenä aikana Pekkanen johti inkeriläisistä koottua Länsi-Inkerin rykmenttiä.
Jatkosodassa

Pekkanen määrättiin Sotavankileiri 6:n päälliköksi Viipuriin lokakuussa 1941. Lokakuussa 1942 hän siirtyi Sotavankileiri 42:n päälliköksi. Hän tuli hyvin toimeen sotavankien kanssa ja hänet ylennettiinkin kapteeniksi ja määrättiin kasaamaan sotavangeista Heimopataljoona 3. Inkeriläisiä, kuten Pekkanen itsekin oli, oli pataljoonan kokoonpanosta noin 40 %.
Pekkanen komensi Heimopataljoona 3:a 16.11.1942–29.1.1943. Pataljoonan miehistö oli pääosin suomalaisten sotavangeiksi jääneitä, puna-armeijassa palvelleita, aunuksen-, tverin-, ja vienankarjalaisia sekä inkeriläisiä ja vepsäläisiä sotilaita. Pataljoonassa palveli myös suomalaisia, siperiansuomalaisia, amerikansuomalaisia, ainakin yksi ruotsinsuomalainen (mahdollisesti länsipohjalainen, sillä hän oli kotoisin Haaparannalta), ainakin yksi virolainen ja ainakin yksi saamelainen. Pataljoonan vahvuuteen määrättiin suomalainen runkomiehistö, 119 upseeria, aliupseeria ja miestä.
Pekkanen toimi 5.6.1943 – 5.11.1943  Sotavankien järjestelyleiri n:o 2:n päällikkönä. Toukokuussa 1943 leirin tuleva komentaja Pekkanen luovutti päämajalle kenraalimajuri Selim Isaksonin kanssa tekemänsä selostuksen, jossa kuvattiin sotavankikomppanioiden tekemät vankisurmat ja niiden peittelemiseksi tehdyt pöytäkirjaväärennökset. Selvityksessä syytettiin Eero Neroa vähintään 51 sotavangin ampumisesta. Tekaistujen lääkäritodistusten perusteella Neron katsottiin kuitenkin tehneen tekonsa täyttä ymmärrystä vailla ja yleisesikunnan päällikkö kenraali Erik Heinrichs määräsi tutkintavangitun Neron vapautettavaksi. Tutkimus oli armeijan maineen kannalta kiusallinen. Juttua ei viety sotaylioikeuteen. Pekkasen itsensä juttu oli kuitenkin leimannut, kun hän saapui Naarajärvelle.
Syyskuussa 1943 Suomen sodanjohto uudisti sotavankiasoita käsitteleviä instanssejaan. Tämän yhteydessä sotavankileirit tarkastettiin. Tarkastuksessa kävi ilmi, että Pekkanen oli käyttänyt yhtä sotavankia neljä kertaa metsästysretkellä ja kerran lainannut sotavangille haulikkoa. Tämän seurauksena hänen vapautettiin leirin komentajuudesta. Virkatien rikkomuksen takia hänet määrättiin 10 päivän arestiin. Lokakuussa 1944 Pekkasen lausuntoja käytettiin liittoutuneiden valvontakomission materiaaleina. Vuonna 1947 korkein oikeus tuomitsi Sulo Malmin sakkoihin asiakirjojen hävittämisestä. Yleisesikunnan päällikkö Heinrichs ei joutunut vastuuseen.
Syömälakot

Pekkasen palattua siviiliin vuoden 1945 alussa hänen vanhemman hallitussihteerin virkansa valtiovarainministeriössä lakkautettiin. Nuoremman hallitussihteerin virka ei Pekkaselle kelvannut. Hänet asetettiin lakkautuspalkalle. Tapaus sai Suomessa suurta julkisuutta kesällä 1951, kun hän ryhtyi syömälakkoon. Hän joutui lakkautuspalkalle vastustettuaan vanhemman hallitussihteerin virkansa muuttamista nuoremman hallitussihteerin viraksi ja protestoi pitämällä 29. kesäkuuta alkaen syömälakkoa kaikkiaan 32 vuorokautta, kunnes asiaa tutkimaan asetettiin toimikunta. Vielä viikkoa aiemmin oikeusministeri Teuvo Aura ilmoitti tiedotustilaisuudessa, ettei hallitus muuta päätöksiään, koska rikollisetkin voisivat painostaa vaatimuksiaan syömälakolla. Toimikunnan Pekkaselle myönteisestä lausumasta huolimatta valtio ei korjannut Pekkasen kärsimää vääryyttä ennen kuin Pekkanen piti keväällä 1952 uuden, viiden viikon syömälakon, jonka jälkeen hänelle myönnettiin entistä tointa vastaava eläke.
Cardigan (kappale)

| ”Cardigan” Taylor Swift |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Folklore
 Äänitetty : 2020
 Studio : Kitty Committee (Los Angeles, Kalifornia)   Long Pond (Hudson Valley, New York)
 Julkaistu: 24. heinäkuuta 2020
 Formaatti: digitaalinen, suoratoisto, lp, cd
 Tekijä(t): Taylor Swift, Aaron Dessner
 Tuottaja(t): Aaron Dessner
 Tyylilaji: folk, indie rock, soft rock
 Kesto: 03.59
 Levy-yhtiö: Republic Records
Listasijoitukset
  1.    1.
Taylor Swiftin muut singlet
| ”The Man” 2020 | ”Cardigan” 2020 | ”Exile” 2020 |
Cardigan on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale vuodelta 2020. Kappaleen ovat säveltäneet Swift ja Aaron Dessner. Dessner toimii myös kappaleen tuottajana. ”Cardigan” on ensimmäinen single Swiftin albumilta Swiftin studioalbumilta Folklore. Kappale julkaistiin albumin kanssa samaan aikaan 24. heinäkuuta 2020.
"Cardigan" nousi Yhdysvalloissa suoraan singlelistan kärkeen. Swiftistä tuli samalla ensimmäinen artisti, joka sai albumi- ja singlelistan ykkössijat ensimmäisellä viikolla.
Taustaa

Aaron Dessner sävelsi kappaleen instrumentaalisen taustamusiikikin yksin. Kappaletta ei oltu alunperin tarkoitettu Swiftin albumille. Dessner lähetti kappaleen Swiftille, kun tämä pyysi Dessneriä tekemään kanssaan musiikkia koronapandemian alkuvaiheessa. Swift kirjoitti kappaleeseen sanat ja laulumelodian.
Kappale on genreltään folkmusiikkia. Siinä on piirteitä myös  indie rock -musiikista. Swiftin mukaan kappaleen sanat kertovat menetystä rakkaudesta. Kappale on osa kolmen laulun kokonaisuutta, jotka kertovat nuorten kolmoisdraamasta eri osapuolten näkökulmasta. Muut kappaleet ovat ”August” ja ”Betty”
Kappaleen alkuperäinen versio julkaistiin Swiftin albumilla Folklore 24. heinäkuuta 2020. ”Cardigan” on albumin ensimmäinen single. Kappaleeseen on kuvattu Swiftin ohjaama musiikkivideo. Kappaleesta on julkaistu singlenä myös toinen versio "Cardigan" (Cabin in the Candlelight Version).
Kaupallinen menestys

”Cardigan” nousi Yhdysvalloissa suoraan singlelistan kärkeen. Albumi Folklore nousi samalla viikolla albumilistan ykköseksi. Swiftistä tuli näin ensimmäinen artisti, joka sai Yhdysvaltojen albumi- ja singlelistan ykkössijat ensimmäisellä viikolla. Kappale nousi listaykköseksi myös Australiassa.
Live-esitykset

Swift, Dessner ja Folklore-albumin toinen tuottaja Jack Antonoff esittivät kappaleen livenä Swiftin Folklore: The Long Pond Studio Sessions -livealbumilla. Esitys julkaistiin livealbumina ja videojulkaisuna marraskuussa 2020. Vuoden 2021 Grammy-gaalassa he esittivät kolmen kappaleen medleyn, johon kuuluivat kappaleet ”Cardigan”, ”August” ja ”Willow”.
”Cardigan” on mukana Swiftin kiertueella The Eras Tour (2023–2024). Esitys leikattiin pois kiertueen konserttielokuvan Taylor Swift: The Eras Tour teatteriversiosta. Se on kuitenkin mukana elokuvan pidemmässä versiossa, joka myytiin yksinoikeudella Disney+-palvelulle.
Singlen kappaleet

| Cardigan (CD, vinyyli) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Cardigan | Taylor Swift, Aaron Dessner | 3.48 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Song Writing Memo |  | 4.33 |  |  |  |  |  |  |
| Cardigan (Cabin in the Candlelight Version) (CD, vinyyli) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Cardigan (Cabin in the Candlelight Version) | Taylor Swift, Aaron Dessner | 3.48 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Cardigan | Swift, Dessner | 4.00 |  |  |  |  |  |  |
| Cardigan (Cabin in the Candlelight Version) (digitaalinen single) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Cardigan (Cabin in the Candlelight Version) | Taylor Swift, Aaron Dessner | 3.48 |  |  |  |  |  |  |
Listasijoitukset

| Maa ja lista | Korkein sija |
| --- | --- |
 Alankomaat (Single Top 100): 57
 Australia (ARIA Charts): 1
 Espanja (PROMUSICAE): 66
 Irlanti (IRMA): 4
 Islanti (Plötutíðindi): 26
 Iso-Britannia (Britannian singlelista): 6
 Itävalta (Ö3 Austria Top 40): 46
 Japani (Billboard Japan Hot 100) : 94
 Kanada (Canadian Hot 100): 3
 Kreikka (ulkomaiset singlet): 26
 Kroatia (HRT, radiosoitto): 27
 Liettua (AGATA): 17
 Malesia (RIM): 2
 Norja (VG-lista): 27
 Portugali (AFP, 2023): 21
 Ruotsi (Sverigetopplistan): 31
 Saksa (Gfk, Offizielle Top 100): 67
 Singapore (RIAS, Top Digital, 2023): 2
 Skotlanti (OCC): 16
 Slovakia (Singles Digitál Top 100): 45
 Sveitsi (Hitparade): 51
 Tanska (Hitlisten): 19
 Tsekki (Singles Digital Top 100): 29
 Unkari (Mahasz, suoratoisto): 29
 Uusi-Seelanti (Recorded Music NZ) : 2
 Viro: 15
 Yhdysvallat (Billboard Hot 100): 1
Myyntipalkinnot

| Maa | Sertifikaatti | Myöntäjä |
| --- | --- | --- |
|  Australia  | 5x platinaa | Australian Recording Industry Association |
|  Brasilia | timanttilevy | Pro-Música Brasil |
|  Espanja | platinaa | Productores de Música de España |
|  Iso-Britannia | platinaa | British Phonographic Industry |
|  Italia | kultaa | Federazione Industria Musicale Italiana |
|  Kanada | 2x platinaa | Music Canada |
|  Norja | kultaa | IFPI Norge |
|  Portugali | 5x platinaa | Associação Fonográfica Portuguesa |
|  Puola | platinaa | Związek Producentów Audio Video |
|  Ranska | kultaa | Syndicat National de l’Édition Phonographique |
|  Tanska (suoratoisto) | kultaa | IFPI Danmark |
|  Uusi-Seelanti | platinaa | Recorded Music NZ |
|  Yhdysvallat  | platinaa | Recording Industry Association of America |