stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arthur Långfors

| Arthur Långfors |
| --- | --- |
 Arthur Långfors.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Arthur Isak Edvard Långfors
Syntynyt: 12. tammikuuta 1881 Rauma
Kuollut: 20. lokakuuta 1959 (78 vuotta) Helsinki
Arthur Isak Edvard Långfors (12. tammikuuta 1881 Rauma – 20. lokakuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen romanisti, professori, diplomaatti ja kriitikko. Hän toimi Helsingin yliopiston rehtorina vuosina 1945–1950.
Långfors tuli ylioppilaaksi 1898, filosofian kandidaatiksi 1903, filosofian lisensiaatiksi 1907 ja oli vuodesta 1908 romaanisten filologian dosenttina Helsingin yliopistossa. Hän  lähti 1918 diplomaatinuralle, oli Madridissa lähetystösihteerinä vuoteen 1925 asti ja sen jälkeen Pariisissa lähetystöneuvoksena ja asiainhoitajana.
Långfors toimi Helsingin yliopiston romaanisen filologian ylimääräisenä professorina 1925–1929, professorina 1929–1951. Historiallis-kielitieteellisen osaston dekaani hän oli 1932–1943, ja yliopiston rehtori 1945–1950. Hän hoiti rehtorinvirkaa Pariisissa École pratique des hautes étudesissa 1921, oli ranskalaisen yhdistyksen Société des anciens textes français puheenjohtaja kolme kaksivuotiskautta 1925–1940. Lehden Neuphilologische Mitteilungen päätoimittaja hän oli 1926–1950.
Långfors saavutti kansainvälisesti merkittävää mainetta ranskalaisen ja provencelaisen kirjallisuuden tekstikritiikin alalla. Hän sai kunniatohtorin arvon Pariisin, Glasgow'n ja Oslon yliopistoista.
Aiheesta muualla

Riikonen, H. K.: / Långfors, Arthur (1881–1959). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  4.5.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Arthur Långfors Historialliset humanistit -sivustolla.
Arthur Långfors 375 humanistia -sivustolla 10.4.2015. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Anthony Charteau

| Anthony Charteau |
| --- | --- |
 Anthony Charteau
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1979 (ikä 45)
Kansalaisuus:   Ranska
Pyöräilijä
Pituus:  174 cm
Paino:  66 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2001–2002 2003–2004 2005 2006–2007 2008–2009 2010 2011–2013:  Bonjour Brioches La Boulangère Bouygues Télécom Crédit Agricole Caisse d'Epargne Bbox Bouygues Télécom Team Europcar
Suurimmat voitot
 Ranskan ympäriajo, mäkikirikilpailu 2010 
 Tiedot päivitetty: 30. tammikuuta 2015 
Anthony Charteau (s. 4. kesäkuuta 1979 Nantes) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2001–2013. Hän aloitti ammattilaisuransa 2001–2005 ranskalaistallissa, tuolloisilta nimiltään Bonjour, Brioches La Boulangère ja Bouygues Télécom. Tämän jälkeen hän kilpaili Crédit Agricole -joukkueessa 2006–2007 ja Caisse d'Epargnessa 2008–2009, kunnes palasi alkuperäiseen talliinsa, joka vuonna 2010 oli nimeltään Bbox Bouygues Télécom ja vuodesta 2011 Team Europcar.
Vuoden 2010 Ranskan ympäriajossa Charteau voitti mäkikirikilpailun ennen Christophe Moreauta.
Saavutuksia

Lähde: Cycling Archives
Arvo Järvinen

Arvo Valfrid Järvinen (27. heinäkuuta 1927 Halikko – 19. kesäkuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Järvisen vanhemmat olivat maanviljelijä Aarne Järvinen ja Impi Ilona Halonen ja puoliso vuodesta 1955 farmaseutti Liisi Birgitta Suuperko. Järvinen tuli ylioppilaaksi Salon yhteislyseosta 1948 ja valmistui sähköinsinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1954. Hän oli Halikon Sähkö Oy:n suunnitteluinsinööri 1954, Toiminimi Arsan teknillinen ja kaupallinen johtaja 1954–1955, Oy Fresta Ab:n myyntiedustaja 1955, myynti-insinööri 1955–1957 ja myyntipäällikkö ja prokuristi 1958–1969, Suomen Sähkötarvike Oy:n varatoimitusjohtaja Helsingissä 1969–1971, toimitusjohtaja 1971–1988 ja johtokunnan jäsen 1977–1988 sekä ABB Strömberg Oy:n markkinointijohtaja 1988–1992. Järvisellä oli myös useita liike-elämän, urheilun ja yhteiskunnallisia luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti (1949). Kauppaneuvoksen arvonimen Järvinen sai 1983.
Ari Behn

| Ari Behn |
| --- | --- |
 Ari Behn
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1972  Århus, Tanska
Kuollut: 25. joulukuuta 2019 (47 vuotta)  Lommedalen, Norja
Ammatti:  kirjailija, visuaalinen taiteilija
Vanhemmat:  Olav Bjørshol ja Marianne Rafaela Solberg
Puoliso:  Märtha Louise (2002–2017)
Lapset:   Maud Behn  Leah Behn  Emma Behn 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ari Mikael Behn (alkuaan Bjørshol, 30. syyskuuta 1972 Århus – 25. joulukuuta 2019 Lommedalen) oli norjalainen kirjailija.
Tausta

Ari Behnin isä oli Olav Bjørshol ja äiti Marianne Solberg Behn. Hän otti vuonna 1996 äidinäitinsä sukunimen Behn.
Ari Behn syntyi Århusissa Tanskassa ja kasvoi Englannissa, Pohjois-Norjassa ja Mossissa. Hänet kastettiin Kristiyhteisön kirkossa. Hän kävi koulua Steiner-koulussa ja opiskeli myöhemmin Oslon yliopistossa..
Avioliitto ja lapset

Behn meni 24. toukokuuta 2002 naimisiin prinsessa Märtha Louisen kanssa. Vihkiminen suoritettiin Nidasorin kirkossa Trondheimissa, ja kyseessä olivat toiset kuninkaalliset häät Norjassa vuoden sisällä (kruununprinssi Haakon oli mennyt naimisiin elokuussa 2001). Behn ei saanut avioliiton yhteydessä mitään kuninkaallisia titteleitä.
Yhdessä prinsessa Märtha Louisen kanssa Behnilla oli kolme lasta:
Maud Angelica (s. 2003)
Leah Isadora (s. 2005)
Emma Tallulah (s. 2008)
Ura kirjailijana

Behn saavutti menestystä jo ensimmäisellä kirjallaan, novellikokoelmalla Trist som faen (1999). Sittemmin ovat ilmestyneet romaanit Bakgård (2003), Entusiasme og raseri (2006) ja Vivian Seving etc. (2009) sekä novellikokoelmat Talent for lykke (2011) ja Tiger i hagen (2015). Lisäksi hän kirjoitti lehtiartikkeleita ja yhdessä Märtha Louisen kanssa kirjan Fra hjerte til hjerte (2002).
Ari Behn suunnitteli kristalli- ja posliiniastiaston "Peacock" (2007) Magnor Glassverkille. "Gud så deilig" -taideprojekti oli yhteistyö taiteilija Unni Askelandin kanssa. Maaliskuussa 2017 hän piti oman taiteensa myyntinäyttelyn.
Viimeiset vuodet

Norjan hovi ilmoitti elokuussa 2016, että Behn ja Märtha Louise ovat aloittaneet avioeroprosessin. Ero astui voimaan vuonna 2017. Behn alkoi myöhemmin seurustelemaan uudelleen ja oli kuollessaan parisuhteessa juristina työskentelevän Ebba Rysst Heilmanin kanssa.
Behn teki itsemurhan 25. joulukuuta 2019. Behn oli jo vuonna 2009 sanonut olevansa yksinäinen ja kokeneensa elämän vaikeaksi, minkä lisäksi hänen tiedettiin kärsineen alkoholismista ja masennuksesta. Hänen hautajaisensa järjestettiin tammikuussa 2020.
Kunnianosoitukset

Olavi V syntymän 100-vuotismitali (Norja)
Kuningashuoneen 100-vuotismitali (Norja)
Kuningas Harald V:n hopeariemujuhlan mitali (Norja)
Alankomaiden kruunun ritarikunta (Alankomaat)
Lähde:
Ariègenajokoira

| Ariègenajokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  Suomessa ei yhtään rekisteröityä
Rodun syntyaika:  1900-luku
Alkuperäinen käyttö:  jäniksen, fasaanin, villisian ja metsäkauriin metsästys
Nykyinen käyttö:  pienriistan metsästys, seurakoira
Muita nimityksiä:  ariégeois, Ariege Hound, sabueso del Ariege, ariege’i hagijas
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.2 Keskikokoiset ajavat koirat #20
Ulkonäkö
Paino:  25–30 kg
Säkäkorkeus:  uros 52–58 cm; narttu 50–56 cm
Väritys:  valko-musta tan-merkein
Ariègenajokoira (ransk. ariégeois) on ranskalainen koirarotu. Vaikka se on rotuna suhteellisen uusi, on se ulkonäöltään ja toiminnaltaan ikivanhan pienigascognenajokoiran kaltainen. Vuonna 2018 se oli Ranskassa 14. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 15. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Ulkonäkö

Ariègenajokoira on keskikokoinen, kevytrakenteinen ja tyylikäs. Kallo on hieman kaareva ja otsapenger vähäinen. Silmät ovat ruskeat. Korvat ovat riippuvat, ohuet ja kiertyneet. Kuono on kallon kanssa samanpituinen ja joko suora tai hieman kyömy, kirsu suuri ja musta. Purenta on aina leikkaava. Kaula on pitkä, kevyt, hieman kaareutunut ja melko ohut. Rintakehä on pitkä ja keskileveä. Häntä on ohutkärkinen ja sapelinmuotoinen. Karvapeite on lyhyt ja tiheä. Pääväri on valkoinen, jossa on mustia läiskiä ja joskus myös mustaa pilkutusta. Silmien yläpuolella ja poskissa on tan-merkit. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 52–58 cm ja narttujen 50–56 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen

Tämä tasainen, iloinen, rakastettava, helposti koulutettava, lasten kanssa hyvin toimeentuleva ja muihin koiriin ystävällisesti suhtautuva metsästyskoira on onnistuneesti vaihtanut roolia ajuekoirasta kodin lemmikiksi. Se on kuitenkin ensisijaisesti metsästyskoira, ja käyttää tilaisuuden tullen hienoa hajuaistiaan ja soinnikasta, kaunista haukkuaan jänisten ja muun pienriistan ajamiseen. Sen pääasiallinen riista on jänis, mutta se soveltuu myös villisian ja metsäkauriin metsästykseen sekä fasaanien ylösajamiseen. Se voi työskennellä sekä yksittäin että ajueessa.
Alkuperä

Rodun syntypaikka on Lounais-Ranskan Ariège, joten se on tottunut elämään lämpimässä ilmastossa. Se on paikallisen jäniskoiran - joidenkin lähteiden mukaan chien d’artoisin[lähde? ], vaikkei se maantieteellisesti vaikutakaan kovin todennäköiseltä - ja joko isogascognenajokoiran ja/tai gascogne-saintongenajokoiran risteyttämisen tulos. Ariègenajokoira on hyväksytty Ranskassa vuonna 1912 ja FCI:ssä vuonna 1954, ja sitä tavataan harvoin Ranskan ulkopuolella.[lähde? ]
Ariégenajokoira näyttelyssä.
Armamar

| Armamar |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Armamar Portugalin kartalla
 Koordinaatit: 41°7′N, 7°41′W 
Valtio:  Portugali
Alue:  Norte
Ala-alue:  Douro
Piiri:  Viseu
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  João Paulo Fonseca
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  117,24 km²
Väkiluku (2011):  6 297
 – Väestötiheys:  54 as./km²
 
 www.cm-armamar.pt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Armamar on kunta Viseun piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 117,2 km² ja väkiluku noin 6 300.
Armamarin nykyinen pormestari on João Paulo Fonseca. Kunnan juhlapäivä on 24. kesäkuuta.
Freguesiat

Aldeias
Aricera
Armamar
Cimbres
Coura
Folgosa
Fontelo
Goujoim
Queimada
Queimadela
Santa Cruz
Santiago
Santo Adrião
São Cosmado
São Martinho das Chãs
São Romão
Tões
Vacalar
Vila Seca
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Armamar Wikimedia Commonsissa
Viseun piirin kunnat
Armamar
Carregal do Sal
Castro Daire
Cinfães
Lamego
Mangualde
Moimenta da Beira
Mortágua
Nelas
Oliveira de Frades
Penalva do Castelo
Penedono
Resende
Santa Comba Dão
São João da Pesqueira
São Pedro do Sul
Sátão
Sernancelhe
Tabuaço
Tarouca
Tondela
Vila Nova de Paiva
Viseu
Vouzela
Arvo Kanerva

Arvo Johannes Kanerva (27. toukokuuta 1902 Turku – 11. helmikuuta 1985) oli suomalainen jalkapalloilija.
Kanerva liittyi vuonna 1917 Turun Urheiluliittoon (TuUL), jossa pelasi uuden erikoisseuran Turun Palloseuran (TPS) perustamiseen (vuonna 1922) asti. Samana vuonna hän saavutti Puolustusvoimain mestaruuden Viipurin RTR:n joukkueessa. Vuosina 1924–1926 hän oli työmatkalla Yhdysvalloissa, mutta aloitti sieltä palattuaan jälleen harjoitukset. Hän voitti TPS:ssa Suomen mestaruuden 1928 ja hopeaa vuosina 1923, 1926 ja 1930. Kanerva toimi Turun Palloseuran kapteenina ja hän suunnitteli seuran ensimmäisen logon, joka otettiin käyttöön 1923.
Kanerva pelasi maajoukkueessa vuonna 1929 yhden maaottelun.
Kanerva sai SPL:n hopeisen ansiomerkin, Wilskman-mitalin, TUL:n ja SPL:n Turun piirien ansiomerkin, ensimmäisen luokan urheilumerkin, sekä TPS:n ansiomerkin ja muistomitalin. 1930-luvulla hän toimi 1. luokan jalkapalloerotuomarina, SPL:n aluevalmentajana ja luennoitsijana, TPS:n juniorivalmentajana, sittemmin SPL:n Turun piirin sihteerinä, sekä TuUL:n ja TPS:n johtokunnissa rahastonhoitajana. Kanerva harrasti yleisurheilua menestyksekkäästi Puolustusvoimien mestaruuskilpailuissa ja piirimestaruustasolla. Kanerva oli ammatiltaan kaivertaja. Hänen kotikuntansa oli Turku.
Ariègenseisoja

| Ariègenseisoja |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  Suomessa 1 (merkitty KoiraNet:n järjestelmässä ulkomaiseksi koiraksi)
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  kanalintujen metsästys (seisova lintukoira)
Nykyinen käyttö:  metsästys
Muita nimityksiä:  braque de l'Ariège, Ariege Pointer, Ariege Pointing Dog, Ariege-Vorstehhund, braco del Ariege, ariege’i linnukoer
FCI-luokitus:  ryhmä 7 Seisovat lintukoirat alaryhmä 1.1 Mannermaiset "braque"-tyyppiset #177
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 60–67 cm; narttu 56–65 cm
Väritys:  oranssivalkoinen, valko-oranssi (joko merkein tai täplityksin)
Ariègenseisoja (ransk. braque de l'Ariège) on ranskalainen koirarotu.
Ulkonäkö

Yleisvaikutelma on tyylikäs ja hienostunut. Pää on pitkä ja kulmikas. Kallo on lyhyt, hieman kaareva ja hieman kuonoa pidempi. Otsapenger on vain hieman korostunut. Silmät ovat hieman soikeat ja väriltään joko tummat meripihkat tai ruskeat (karvapeitteen väriin sointuen). Korvat ovat riippuvat, pitkät, melko ohuet ja kiertyvät. Kuono on suora ja pitkä. Kirsun väritys sointuu karvapeitteen väriin, vaihdellen vaaleanpunaisesta punertavaan lihanväriseen ja vaaleanruskeaan; se ei koskaan saa olla musta. Huulet ovat selkeästi riippuvat. Purenta voi olla leikkaava tai tasapurenta. Ylälinja on etuosassa lähes tulkoon suora, lantion kohdalla hieman kaareutuva. Runko on vahva ja vankka, muttei raskas. Rintakehä on syvä ja leveä, selkä suora ja pitkähkö. Vatsaviiva on hieman ylösvetäytynyt. Kuivaraajaisuus selkeästi erottuvin ääriviivoin on toivottavaa. Häntä on tyvestä vahva ja kapenee kärkeä kohti. Ranskassa se on perinteisesti typistetty 4/10:aan alkuperäisestä pituudesta. Karvapeite on lyhyt, kiiltävä ja pinnanmyötäinen. Pohjaväri on valkoinen, jossa on yleensä oransseja ja toisinaan ruskeita laikkuja tai täpliä. Jotkin yksilöt ovat lähes tulkoon kokonaan valkoisia, ainoastaan pienin kellanruskein tai ruskein pilkuin täplittyneitä. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 60–67 cm ja narttujen 56–65 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on mukautuvainen, kestävä ja helppo kouluttaa.
Alkuperä

1800-luvulla vanhoja ranskalaisia seisojia risteytettiin oranssivalkoisten eteläranskalaisten seisojien kanssa. Lopputuloksena syntyi nykyinen ariègenseisojana tunnettu rotu, jota alettiin populaaton vähennyttyä elvyttämään vuonna 1990.
Ariègenseisoja vuodelta 1915.
Anthony Collins

Anthony Vincent Collins (s. 3. syyskuuta 1893 Hastings East Sussex – 11. joulukuuta 1963 Los Angeles Kalifornia) oli brittiläinen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli kolmena peräkkäisenä vuotena (1940–1942) ehdokkaana parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi elokuvista Nurse Edith Cavell, Irene ja Sunny. Collins levytti varsinkin Jean Sibeliuksen ja Edward Elgarin musiikkia.
Collins aloitti viulunsoiton ja säveltämisen opiskelun Royal College of Musicissa vuonna 1920. Vuonna 1925 hän liittyi alttoviulunsoittajaksi Lontoon sinfoniaorkesteriin ja soitti myös Covent Gardenissa. Myöhemmin hänestä tuli Lontoon sinfoniaorkesterin ensimmäinen alttoviulisti ja myös johtaja. 1930-luvun loppupuolella Collins omistautui säveltämiselle ja orkesterinjohtamiselle, hankkien kokemusta Carl Rosa Opera Companyssä ja Sadler's Wells Theatressa. Siirryttyään vuonna 1939 Yhdysvaltoihin hän jatkoi siellä elokuvamusiikin säveltämistä. Vuonna 1950 Decca-yhtiö kutsui Collinsin levyttämään Sibeliuksen sinfoniat Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa ja äänitykset tapahtuivat helmikuun 1952 ja kesäkuun 1955 välillä. Hän oli ensimmäinen brittiläinen kapellimestari, joka levytti kaikki Sibeliuksen sinfoniat. Sen lisäksi hän levytti muita Sibeliuksen teoksia HMV-merkille Royal Philharmonic Orchestran kanssa vuonna 1957.
Aiheesta muualla

Anthony Collins Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Arvi Leponiemi

| Arvi Leponiemi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. heinäkuuta 1926 Jämijärvi
Kuollut: 1. huhtikuuta 2002 (75 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kansantaloustieteen professori, kauppakorkeakoulun rehtori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto (FK 1949 ), Helsingin yliopisto (VTL 1961, VTT 1966)
Instituutti:  Helsingin kauppakorkeakoulu
Palkinnot:  Suomalaisen tiedeakatemian jäsen (1982-), SVR K, SL K, Mm 1941–1945
Arvi Kalevi Leponiemi (18. heinäkuuta 1926 Jämijärvi – 1. huhtikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän toimi muun muassa Helsingin kauppakorkeakoulu kansantaloustieteen professorina (1969–1991) ja rehtorina (1981–1990).
Leponiemi tuli ylioppilaaksi Kankaanpään yhteislyseosta (1946). Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi (1949) ja Helsingin yliopistosta valtiotieteen lisensiaatiksi (1961) ja tohtoriksi (1966). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1966) oli empiirinen tutkimus kansantaloustieteen alalta ja käsitteli rahan kysyntää ja tarjontaa Yhdysvalloissa, Englannissa ja Suomessa vuosina 1949-1962. Työ oli otsikoitu On the demand and supply of money : the evidence from the quarterly time series in the United States, the United Kingdom and Finland 1949-1962. Osana jatko-opintojaan hän teki opintomatkoja Englantiin (1954), Hollantiin (1958) ja Yhdysvaltoihin (1962–1963, Pennsylvanian yliopisto). Helsingin kauppakorkeakoulun ekonometrian dosentti hän oli vuosina 1968–1969.
Leponiemi työskenteli Turun yliopiston tiedotussihteerinä (1949–1950) ja Turun Sanomien toimittajana (1949–1950). Hän oli Kansallisen edistyspuolueen (Suomen kansanpuolueen) tiedotussihteeri (1950–1951), sitten Helsingin Sanomien ja Ilta-Sanomien toimittaja (1951–1955). Osuuskassajärjestön tiedotuspäällikkönä hän toimi vuosina 1955–1961 ja tämän jälkeen Kyösti Haatajan rahaston tutkijana ja sihteerinä (1961–1966) sekä tutkimustoimiston johtajana (1967–1968). Leponiemi  oli Helsingin kauppakorkeakoulun virkaatekevä professori 1966–1968 ja Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan kansantaloustieteen apulaisprofessori 1968–1969 sekä toimi virkaatekevänä apulaisprofessorina vielä vuodet 1969–1974.  Vuodesta 1969 hän oli Helsingin kauppakorkeakoulun professori. Hänen tutkimusalaansa olivat makrotalous ja ekonometriset mallit.
Leponiemelle myönnettiin useita tunnustuksia toiminnastaan. Hän sai muun muassa Jatkosodan muistomitalin, kutsuttiin Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi (1982), palkittiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ja Suomen Leijonan ritarikunnan komentajan arvoilla (SVR K, SL K). Artti Pohjanheimo maalasi hänestä muotokuvan Helsingin kauppakorkeakoululle (1991).
Julkaisut

Johdatus makrotaloustieteeseen 1972.
Aiheesta muualla

Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
Asessorin naishuolet

Asessorin naishuolet viittaa seuraaviin:
Asessorin naishuolet, Agapetuksen romaani vuodelta 1935
Asessorin naishuolet, Toivo Särkän ja Yrjö Nortan ohjaama elokuva vuodelta 1937
Asessorin naishuolet, Lasse Pöystin ohjaama elokuva vuodelta 1958
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Asessorin naishuolet”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aurel Dermek

Aurel Dermek (25. heinäkuuta 1925 – 15. huhtikuuta 1989 Bratislava, Slovakia) oli slovakialainen sienitieteilijä.
Julkaisut

Naše huby (1967)
Hríbovité huby (1974)
Poznávajme huby (1974)
Atlas našich húb (1977)
Malý atlas húb (1980)
Aurvandil

Aurvandil on skandinaavisessa mytologiassa jättiläinen ja näkijätär Gróan aviomies.
Thor heitti Aurvandilin jäätyneen varpaan taivaalle, jossa se muuttui kirkkaaksi tähdeksi.
Kun Thorin ja Hrungnir-jättiläisen välisessä taistelussa Thorin päähän oli uponnut kivensirpale, tarjoutui Gróa poistamaan sen ja lauloi loitsunsa Thorin pään yllä, kunnes kivi alkoi irrota. Kun Thor ajatteli toiveikkaasti, että sirpale poistetaan, hän halusi palkita Gróan loitsuistaan. Hän kertoi Gróalle, että oli kahlannut pohjoisesta Élivágarin yli ja kantanut Gróan aviomiehen Aurvandilin selässään olevassa korissa Jotunheimista. Yksi Aurvandilin varpaista oli juuttunut koriin ja jäätynyt kiinni. Thor katkaisi varpaan ja heitti sen taivaalle, missä siitä tuli tähti nimeltä Aurvandilin varvas. Hän lisäsi, että ei menisi kauan kun Aurvandil palaisi kotiin. Gróa oli niin iloinen miehensä paluusta, että unohti loitsunsa. Niinpä kivensirpale jäi Thorin otsaan.
Aurela Gaçe

| Aurela Gaçe |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1974 (ikä 49) Llakatundi, Albania
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Laulukielet:  albania
Aktiivisena:  1982–
Tyylilajit:  Popmusiikki
Aiheesta muualla
www.aurelagace.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Aurela Gaçe (s. 16. lokakuuta 1974 Llakatundi, Albania) on albanialainen laulaja. Gaçe on voittanut Festivali i Këngësin kolme kertaa vuosina 1999, 2001 ja 2010. Gaçe edusti Albaniaa vuoden 2011 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan Feel the Passion. Esitys ei päässyt kilpailun semifinaalista finaaliin.
Diskografia > Singlet

Hape Veten (2007)
Mu thane syte (2009)
Jehonë (2009)
Bosh (2009)
Origjinale (2010)
Aurèsvuoret

Sijainti

Aurèsvuoret on vuoristo, joka sijaitsee Pohjois-Afrikassa, Algerian ja Tunisian alueella. Vuoristo on Atlasvuorien itäisin osa. Vuoriston korkein huippu on Algerian puolella sijaitseva Djebel Chélia, joka nousee 2328 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Berberiheimot ovat useasti historian aikana paenneet valloittajia Aurèsvuorille.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Märketin majakka

Märketin majakka
| --- | --- |
Sijainti:  Hammarland Suomi
Sijaintipaikka:  Märket 
Vesistö:  Ahvenanrauma 
| --- | --- |
Arkkitehti:  Georg Schreck 
Materiaali:  tiili ja graniitti 
Värit:  Valkoinen, punainen, punainen 
| --- | --- |
Valmistunut:  1885 
Otettu käyttöön:  10. marraskuuta 1885 
Sähköistetty:  1955 
Automatisoitu:  1977 
| --- | --- |
Valon korkeus:  16,0  m 
Valonkanto:  15,7  km 
Valon ominaisuudet:  Fl W 5s 
| --- | --- |
ARLHS:  MAR001 
Admiralty:  C4472 
List of Lights:  10849 
MarineTraffic:  1000005967 
NGA:  116-16792 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Märketin majakka valmistui vuonna 1885 Suomen ja Ruotsin rajaluoto Märketille, Ahvenanmerellä. Kolmikerroksisen majakkarakennuksen on suunnitellut arkkitehti Georg Schreck. Majakalla toimi majakkahenkilökunta sen valmistumisvuodesta vuoteen 1977 saakka.