stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bill Walsh

Bill Walsh vasemmalla.
William Ernest ”Bill” Walsh (30. marraskuuta 1931 – 30. heinäkuuta 2007) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän on tunnettu San Francisco 49ersin 1980-luvun menestyksen arkkitehtina sekä hyökkäyksen syöttöpelaamisen kehittäjänä. Walshin kehittämä hyökkäysjärjestelmä (West Coast offense) oli aikanaan vallankumouksellinen ja on yhä suosittu NFL:ssä.
Walsh syntyi Los Angelesissa ja kasvoi Kaliforniassa. Hän urheili yliopistotasolla amerikkalaisessa jalkapallossa sekä nyrkkeilijänä. Valmennusura alkoi high school -tasolta ja jatkui yliopistotasolla. NFL:ään hänet palkkasi Al Davis vuonna 1966 Oakland Raidersin apuvalmentajaksi. Sieltä hän siirtyi Cincinnati Bengalsiin vuonna 1968, jossa hän sai oppia legendaariselta Paul Brownilta. Vuonna 1975 Walshia ei nimetty Brownin seuraajaksi ja hän erosi hyökkäyksen koordinaattorin tehtävästä. Valmennettuaan vuoden San Diego Chargersin organisaatiossa Walsh sai ensimmäisen päävalmentajan pestinsä Stanfordin yliopistojoukkueesta. Kahden menestyksekkään vuoden jälkeen San Francisco 49ers palkkasi Walshin uudeksi päävalmentajakseen kaudelle 1979.
Walshin kaksi ensimmäistä kautta NFL:ssä olivat vaikeita, sillä voittoja kertyi yhteensä vain kahdeksan kappaletta. Walsh kuitenkin uusi joukkuetta voimakkaasti ja rakensi koko organisaation uudestaan. Hyökkäyksen johtajaksi draftattiin vuonna 1980 pelinrakentaja Joe Montana ja puolustuksen johtajaksi vuonna 1981 Ronnie Lott. Walshin kolmas kausi 49ersin peräsimessä sujuikin loistavasti ja päättyi Super Bowl -mestaruuteen. Loppuottelussa kaatui Cincinnati Bengals.
Walshin johdolla 49ersista kehittyi 1980-luvun menestysjoukkue, joka uusi mestaruutensa kausilla 1984 ja 1988. Lisäksi Walshin seuraaja George Seifert johdatti 49ersin mestariksi kausina 1989 ja 1994. Walshin apuvalmentajista kehittyi myös useita NFL:n menestysvalmentajia kuten: Seifert, Mike Holmgren, Mike Shanahan, Brian Billick ja Dennis Green.
Bill Walsh erosi 49ersin päävalmentajan tehtävästä 1988. Hän palasi kuitenkin organisaatioon vuonna 1999 toimitusjohtajaksi kolmen kauden ajaksi. Vuosina 2002-2004 hän toimi vielä konsultin roolissa. Vuosina 1992-1994 Walsh valmensi Stanfordin yliopistojoukkuetta. Bill Walsh kuoli leukemiaan 30. heinäkuuta 2007 kotonaan Woodsidessa, Kaliforniassa.
Walsh valittiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 1993.
Kirjallisuutta

Bill Walsh and Glenn Dickey, Building a Champion: On Football and the Making of the 49ers. St Martin's Press, 1990. (ISBN 0-312-04969-2).
Bill Walsh, Brian Billick and James A. Peterson, Finding the Winning Edge. Sports Publishing, 1998. (ISBN 1-571-67172-2).
Bill Walsh with Steve Jamison and Craig Walsh, The Score Takes Care of Itself: My Philosophy of Leadership. Penguin Group Publishing, 2009 (ISBN 978-1-59184-266-8).
Aiheesta muualla

Bill Walsh San Francisco Chroniclen verkkosivuilla
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Dennis Green | Stanford Cardinalin päävalmentaja 1992–1994 | Seuraaja: Tyrone Willingham |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Fred O'Connor | San Francisco 49ersin päävalmentaja 1979–1988 | Seuraaja: George Seifert |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jack Christiansen | Stanford Cardinalin päävalmentaja 1977–1978 | Seuraaja: Rod Dowhower |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Japani  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  SNAC  IdRef
Frans de Waal

Frans de Waal.
Franciscus Bernardus Maria ”Frans” de Waal (29. lokakuuta 1948 ’s-Hertogenbosch, Alankomaat – 14. maaliskuuta 2024) oli alankomaalais-yhdysvaltalainen psykologi, etologi ja kädellisten tutkija. Hän oli kädellisten käyttäytymisen professori Emoryn yliopistossa Atlantassa Yhdysvalloissa. De Waal kirjoitti lukuisia kirjoja kädellisten käyttäytymisestä, joista on suomennettu ainakin Hyväluontoinen : oikean ja väärän alkuperä ihmisessä ja muissa eläimissä (alkuteos Good natured : the origins of right and wrong in humans and other animals). Hänen tutkimuksensa keskittyi kädellisten sosiaaliseen käyttäytymiseen, kuten ristiriitojen ratkaisuun, yhteistyöhön ja ruuan jakamiseen.
Nuoruus ja opiskelu

De Waal oli jo nuorena kiinnostunut eläimistä, ja hän muun muassa kasvatti naakkoja ja kokosi pienen vesieläintarhan, jossa oli ämpäreissä ankeriaita ja muita kaloja. De Waalin lukion biologian opettaja oli varsin epäinnostava, joten hän oli jo valitsemassa matematiikkan tai fysiikan alan. Hänen äitinsä kuitenkin ohjasi hänet takaisin biologian pariin.
De Waal aloitti 1966 biologian opinnot Nijmegenin katolisessa yliopistossa. Monet koulutyöt liittyivät eläinten anatomian kuvaamiseen, ja ainoat eläinkontaktit olivat niiden aukileikkaamista. De Waal työskenteli opintojensa ohessa psykologian laboratoriossa, jossa hän teki kognitivisia testejä kahdelle nuorelle simpanssille. Hän tajusi laboratoriossa haluavansa työskennellä eläinten parissa.
De Waal valmistui 1970 biologian kandidaatiksi Nijmegenin yliopistosta, ja seuraavan tason hän suoritti Groningenin yliopistosta 1973. De Waal valmistui 1977 tohtoriksi Utrechtin yliopistosta. Väitöskirjaansa varten hän tutki makakien aggressiivista käytöstä ja liittoumia.
Ura

De Waal oli väitöskirjansa aineistoa varten tutkinut makakeja Arnhemin eläintarhassa, missä oli myös poikkeuksellisen iso 25 simpanssin yhteisö. De Waalia ennen kukaan ei ollut tutkinut vankeudessa elävää suurta simapanssiryhmää. Hän kirjoitti tutkimusesta teoksen Chimpanzee Politics (1982), jossa hän vertasi ihmisten politiikkaa simpanssien jutusteluun ja juonitteluun. De Waal irrottautui teoksessa pitkästä perinteestä, jossa ihmisten ominaisuuksia ei voitu käsitellä eläimillä.
De Waal suostui 1981 muuttamaan Yhdysvaltoihin ja aloittamaan työskentelyn Wisconsin-Madisonin yliopiston kansallisessa kädellistutkimuksen keskuksessa. Hän oli siellä alkujaan vierailevana tutkijana, mutta sai sittemmin virallisen paikan ja työskenteli keskuksessa vuoteen 1991.
De Waal siirtyi 1991 Emory-yliopistoon, missä hän työskenteli alkujaan psykologian laitoksen associate professorina ja Yerkesin kansallisen kädellistutkimuksen keskuksen tutkimusprofesorina. Psykologian laitoksen professoriksi hän nousi 1993, kädellisten käyttäytymisen professoriksi 1996 ja Yerkesin kädellistutkimuksen keskuksen johtajaksi 1997.
De Waal muutti Emory-yliopistossa tutkimustapaansa, sillä aiemmin hän oli tehnyt lähinnä havintotutkimusta mutta Yerkesin keskuksessa hän aloitti kokeellisen tutkimuksen. Hän pystytti laboratorion, jossa hän keskittyi kapusiiniapinoiden tutkimiseen. De Waal kiinnostui samalla myös apinoiden empatiakykyyn ja kirjoitti siitä vuonna 1996 julkaistun teoksen Hyväluontoinen. Siinä hän tuli johtopäätökseen, että ihmisapinat ja ihmiset ovat vain erityyppisiä apinoita ja että lajien välillä on vain pieniä eroja.
Kirjassaan Our Inner Ape (2005) De Waal kirjoitti ihmisten käyttäytymisestä kädellistutkijan näkökulmasta ja käytti simpanssien ja kääpiösimpanssien käyttäytymistä vertauskuvana ihmisen psykologialle. Aikakauslehti Time nimesi hänet yhdeksi vuoden 2007 sadasta vaikutusvaltaisimmasta ihmisestä.
De Waal työskenteli myös sosiaalipsykologian parissa ja kirjoitti artikkeleita Kalifornian yliopiston Greater Good Science Centerin julkaisemassa Greater Good -aikakauslehdessä. Hän kirjoitti myös kolumneja suosittuun alankomaalaiseen Psychologie-aikakauslehteen.
De Waalin teos Olemmeko riittävän älykkäät tunnistamaan, kuinka älykkäitä eläimet ovat? julkaistiin 2016 ja Mama’s Last Hug: Animal Emotions and What They Tell Us About Ourselves 2019. Samana vuonna hän myös eläköityi Emory-yliopistosta. De Waal jatkoi kuitenkin aktiivisena kirjoittamista ja piti puheita erilaisissa konferensseissa. Hän myös jatkoi kirjoittamista ja julkaisi 2022 teoksen Different: Gender Through the Eyes of a Primatologist.
De Waal oli yli 40 vuoden ajan naimisissa Catherine Marinin kanssa. He asuivat Georgian Stone Mountainissa, mutta heillä oli myös asunto Alankomaissa. De Waal kuoli maaliskuussa 2024 mahasyöpään.
Bibliografiaa > Kirjat > Suomennetut

Waal, Frans de: Hyväluontoinen. Oikean ja väärän alkuperä ihmisessä ja muissa eläimissä.  ((Good Natured. The Origins of Right and Wrong in Humans and Other Animals, 1996.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra Cognita, 1998.  ISBN 952-5202-10-0
Waal, Frans de: Olemmeko riittävän älykkäät tunnistamaan, kuinka älykkäitä eläimet ovat?  ((Are We Smart Enough to Know How Smart Animals Are?, 2016.) Suomentanut Juha Pietiläinen)  Helsinki:  Terra Cognita, 2018.  ISBN 978-952-5697-87-2
Bibliografiaa > Kirjat > Englanniksi

Different: Gender Through the Eyes of a Primatologist, 2022. ISBN 9781324007104
Mama's Last Hug: Animal Emotions and What They Tell Us about Ourselves.  New York:  W.W. Norton, 2019.  ISBN 978-0-393-63506-5
Are We Smart Enough to Know How Smart Animals Are?, 2016. ISBN 978-0-393-24618-6
The Bonobo and the Atheist. In Search of Humanism Among the Primates.  New York:  W. W. Norton, 2013.  ISBN 978-0-393-07377-5
Primates and Philosophers, How Morality Evolved, 2006.
Our Inner Ape. New York: Riverhead Books, 2005.  ISBN 1-57322-312-3
The Complete Capuchin 2004.
Animal Social Complexity: Intelligence, Culture, and Individualized Societies (toimittanut yhdessä Peter L. Tyackin kanssa).  Cambridge: Harvard University Press, 2003.  ISBN 0-674-00929-0.
My Family Album, Thirty Years of Primate Photography 2003.
The Ape and the Sushi Master, Cultural reflections by a primatologist.  New York: Basic Books, 2001.  ISBN 0-465-04175-2
Chimpanzee Politics: Power and Sex among Apes.  Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2000.  ISBN 0-8018-6336-8.
Natural Conflict Resolution. 2000 (yhdessä Filippo Aurelin kanssa)
Bonobo: The Forgotten Ape.  Berkeley: University of California Press, 1997. ISBN 0-520-20535-9 (yhdessä Frans Lantingin kanssa)
Good Natured: The Origins of Right and Wrong in Humans and Other Animals.  Cambridge: Harvard University Press, 1996.  ISBN 0-674-35660-8
Peacemaking Among Primates.  Cambridge: Harvard University Press, 1989.  ISBN 0-674-65920-1
Chimpanzee Politics. Jonathan Cape, London 1982. ISBN 0-224-01874-4.
Bibliografiaa > Merkittäviä artikkeleita

2006, "Self-recognition in an Asian elephant", PNAS, vol 103, no 45, 17053-17057 (englanniksi)
2001, "Do Humans Alone 'Feel Your Pain'?" (Chronicle.com, October 26 2001) (englanniksi)
1999, "The End of Nature Versus Nurture", Scientific American, vol 281, no 6, sivut 94-99 (englanniksi)
1995, "Bonobo Sex and Society", Scientific American, vol 272, no 3, sivut 82-88 (englanniksi)
Aiheesta muualla

Hyväluontoinen: Oikean ja väärän alkuperä ihmisessä ja muissa eläimissä -kirjan esittely kustantajan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Living Links Center, Frans de Waalin johtama keskus (englanniksi)
Emory.edu (Arkistoitu – Internet Archive) - 'Frans B. M. de Waal, C. H. Candler Professor of Primate Behavior', Emoryn yliopiston sivuilla (englanniksi)
AmericanScientist.org (Arkistoitu – Internet Archive) - 'The Bookshelf talks with Frans de Waal', American Scientist (2001) (englanniksi)
PNAS.org - 'Profile of Frans B. M. de Waal', Regina Nuzz, Proceedings of the National Academy of Sciences (PNAS) (englanniksi)
Greater Good -aikakauslehti (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  ORCID 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Västäräkki

| Västäräkki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Västäräkit Motacillidae
Suku::  Västäräkit Motacilla
Laji::  alba
Kaksiosainen nimi
 Motacilla alba  Linnaeus, 1758 

Alalajit
 Motacilla alba yarrellii  Motacilla alba alba  Motacilla alba dukhunensis  Motacilla alba alboides  Motacilla alba leucopsis  Motacilla alba ocularis  Motacilla alba lugens  Motacilla alba subpersonata  Motacilla alba baicalensis  Motacilla alba personata  Motacilla alba persica 
Katso myös
   Västäräkki Wikispeciesissä   Västäräkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Västäräkki kirjassa Nederlandsche Vogelen, Vol. 2 (1789)
Västäräkki (Motacilla alba) on västäräkkien heimoon kuuluva pitkäpyrstöinen varpuslintulaji.
Piirteet

Västäräkki on 16,5–19 senttimetriä pitkä ja painaa 18–23 grammaa. Koiras on naarasta hiukan kookkaampi.
Västäräkillä on harmaa selkä ja valkea vatsapuoli. Pyrstössä on mustaa ja valkoista, ja siivissä on leveä valkoinen juova tummalla pohjalla. Nokka ja koivet ovat mustat. Pään etuosa on valkoinen. Koiraan päälaen takaosa, kurkku ja kuvunseutu ovat mustat, naaralla harmaat tai mustanharmaat. Nuorten ja talvipukuisten västäräkkien pää on harmaa.
Västäräkin pyrstö on pitkä ja keikkuu lajille tyypillisesti kävelyn aikana.
Västäräkin ääni on lyhyt kaksitavuinen ”tsi-tsit” ja se ääntelee liikkuessaan jatkuvasti. Laulu on hiljaista rupattelevaa lavertelua, jota koiras esittää tavallisesti kivellä tai talon katolla, hieman muuta ympäristöä korkeammalla. Pedon tai ihmisen tullessa poikaspesän lähelle emot varoittelevat sydäntä särkevästi tsilputtaen.
Vanhin suomalainen rengastettu västäräkki on ollut 7 vuotta 11 kuukautta 14 päivää vanha. Euroopan vanhin oli 12 vuoden 3 kuukauden ikäinen brittiläinen lintu.
Motacilla alba
Västäräkin eng­lan­ti­lai­nen
a­la­la­ji (M. alba yarrellii)
Västäräkin man­ner­eu­roop­pa­lai­nen a­la­la­ji (M. alba alba)
Levinneisyys

Västäräkki pesii laajalla alueella Aasiassa ja Euroopassa. Pieni kanta esiintyy myös Alaskan länsiosassa. Västäräkki talvehtii Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Etelä-Aasiassa. Lajia tavataan ympärivuotisesti Länsi- ja Etelä-Euroopassa sekä Korean niemimaalla ja Japanissa. Euroopan kannaksi arvioidaan 17–28 miljoonaa paria ja koko maailman kannaksi 135–221 miljoonaa paria. Lajin kanta on vakaa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Västäräkki pesii yleisesti koko Suomessa ja sen pesimäkannaksi arvioidaan 400 000–600 000 paria. Syysmuutto tapahtuu elo–lokakuussa ja kevätmuutto huhti–toukokuussa. Se talvehtii Lähi-idässä ja Koillis-Afrikassa. Suomessa västäräkki on luokiteltu vuodesta 2019 lähtien silmälläpidettäväksi lajiksi, koska lajin kanta on vähentynyt merkittävästi, mutta vähentymisen syy ei ole tiedossa. Ennen luokituksen muuttamista laji oli elinvoimainen.
Lisääntyminen

Västäräkin pesäpaikkojen kirjo on hyvin laaja. Se tekee pesänsä korsista ja sammalista, ja vuoraa sen villalla ja karvoilla. Naaras munii toukokuussa 2–7 munaa. Munat kuoriutuvat 10–15 vuorokauden kuluttua, ja pesästä poikaset lähtevät 11–16 vuorokautta myöhemmin.
Ravinto

Västäräkki syö hyönteisiä kuten sääskiä, päivänkorentoja, vaaksiaisia, kovakuoriaisia, sudenkorennon toukkia, perhostoukkia ja koita sekä muita selkärangattomia. Se voi syödä myös leivänmuruja ja ruoantähteitä.
Kansanperinteessä

Västäräkki on pidetty lintu kansanperinteessä; sen on sanottu tulevan kurkien selässä tai niiden siipien alla (kuten myös syksyllä pois muuttaessaan). Kautta Pohjolan on uskottu, että jos ensi kertaa keväällä västäräkin kohdatessaan se tulee suoraan vastaan ja sen mustan leukalapun näkee, on se tiennyt huonoa onnea ja vastoinkäymisiä. Sitä vastoin takaa päin nähty ensimmäinen västäräkki on ollut onnen ja ilon enne.
”Västäräkistä vähäsen” viittaa siihen, ettei enää ole pitkä aika kesään västäräkkihavainnon jälkeen. Hämeenkyrössä ”västäräkki voin sulaa, pääsky päivän lämmittää”. Kansanperinteessä on uskottu, että västäräkit talvehtivat kivikasoissa. Uskomus on lähtenyt siitä, että niitä on nähty hyvin pian sen jälkeen kun lumi on kiviröykkiöistä sulanut. Västäräkkien ilmaannuttua ei takatalvi ole kuitenkaan voinut enää yllättää, niin varma kevään merkki ”kallonpotkuttaja” on ollut. Tällä nimellä lintua on kutsuttu ainakin lounaisrannikolla, ja se on viitannut västäräkin tuloon suurin piirtein jäiden lähdön aikaan eli sen kuvaannolliseen kykyyn hajottaa jäät; ”kallo” tarkoittaa nimittäin rantajäätä.
Ympäri Suomea on pidetty selvänä, että mitä enemmän on västäräkkejä kynnön tai kylvön aikaan pellolla hyppelemässä, sitä parempi viljavuosi on tulossa. Sortavalassa lintua on kutsuttu jopa kylvättäjäksi. Nousiaisissa on puolestaan perunavuosi mennyt piloille, jos ei perunanistutuksen aikaan ole västäräkkejä pellolla ollut seurana. Lounais-Suomessa yksi västäräkin nimi on ollut kyntäjäinen, Karjalassa puolestaan vagolindu, jotka molemmat kielivät samasta asiasta. Kyntö- tai kylvötöitä seurailevaa västäräkkiä ei ole pitänyt mennä tappamaan; pahimmassa tapauksessa surmaajalta on kuollut pian härkä.
Merikarvialla puolestaan on kalavuosi ollut sitä parempi, mitä enemmän on västäräkkejä merenrannalla tepastellut. Ahvenanmaalla rannalla kirmaileva "västi" eli västäräkki on ollut oiva merkki onnistuneesta hylkeenpyyntireissusta, mutta merelle lentävä lintu on tarkoittanut, että on voinut jättää haaveet saaliista sikseen.
Kauhajoelta on peräisin toteamus, että jos joku on oikein nätti, iloinen ja vikkelä, sanotaan ”on kuin västäräkki”.
Symbolina

Västäräkki on valittu Latvian kansallislinnuksi sekä Pirkanmaan maakuntalinnuksi.
Nimi

Motacilla on keskiajan latinaa ja tulee osista motare ("liikkua") ja -cilla, joka on diminutiivipääte. Nimi tulee antiikin kreikan sanasta muttex, joka oli Heysychiuksen mainitsema lintu. Ornitologisessa nimistössä -cilla alettiin västäräkin perusteella virheellisesti ymmärtää sanaksi "pyrstö", minkä takia merikotkan lajinimeksi annettiin albicilla, jonka katsottiin tarkoittavan valkopyrstöistä. Lajinimi alba on latinaa ja tarkoittaa valkoista.
K.E. Kivirikon mukaan linnulla oli 1900-luvun alussa ainakin seuraavia kansanomaisia nimiä: västi, västä, pästäräkki, pästärikki, päistärikko, riukuhäntä, liinapeippo, toukolintu ja kyntäjäinen. Västäräkin italiankielinen nimi ballerina tarkoittaa "tanssijatarta".
Kirjallisuutta

Hildén, Olavi 1983: Paljonko västäräkkejä pesii maanteittemme varsilla? – Lintumies 2.1983 s. 90–91. LYL.
Leinonen, Matti. Västäräkistä vähäsen. Kirjayhtymä. 1980. ISBN 951-26-1863-X.
Magnusson, Arno 1977: Underligt beteende hos sädesärla Motacilla alba. – Lintumies 3.1977 s. 98–99. LYL.
Tast, Johan 1982: Västäräkki, Motacilla alba ahdisteli samalla ikkunalaudalla pesivää harmaasieppoa, Muscicapa striata. – Lintumies 2.1982 s. 98. LYL.
Aiheesta muualla

Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Motacilla alba (TSN 178476) itis.gov. Viitattu 23.4.2020. (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25399  Wikispecies: Motacilla alba  ABA: whiwag  ADW: Motacilla_alba  AFD: Motacilla_(Motacilla)_alba  Avibase: 400E032C4624AA36  BioLib: 8850  BirdLife: 22718348  BOLD: 9652  BOW: whiwag  BTO: bob10200  CoL: 44G99  eBird: whiwag  EoL: 17102239  EPPO: MOTAAL  EURING: 10200  Fauna Europaea: 97427  Fauna Europaea (new): d546d276-82c9-4500-a2a5-db322060415c  Featherbase: alba  GBIF: 9687165  GNAB: white-wagtail  iNaturalist: 13695  IRMNG: 11349217  ITIS: 178476  IUCN: 22718348  NatureServe: 2.796910  NBN: NHMSYS0000530493  NCBI: 45807  Observation.org: 202  Paleobiology Database: 369353  Paleobiology Database: 369353  TSA: 10972  WoRMS: 232066  Xeno-canto: Motacilla-alba  Laji.fi: MX.32183 
Kuvassa vasemmalla käen (Cuculus canorus canorus) muna ja oikealla västäräkin (Motacilla alba) munia.
Veijo Wartiovaara

Veijo Kalervo Wartiovaara (25. marraskuuta 1907 Helsinki – 16. heinäkuuta 2002) oli suomalainen kasvifysiologi. Hän oli Helsingin yliopiston yliopiston dosentti 1948–1962 ja professori vuodesta 1962 opetusalanaan kasvifysiologia ja -anatomia. Hänen tutkimuskohteenaan oli erityisesti kasvisolujen läpäisevyys..
Hellmuth Walter

Hellmuth Walter (26. elokuuta 1900, Wedel lähellä Hampuria – 16. joulukuuta 1980 Yhdysvalloissa) oli saksalainen insinööri, joka kehitti nesterakettimoottorin lentokonekäyttöön ja kehitti myös sukellusvenettä.
Elämäkerta

Vuonna 1923 hän päätti opintonsa Technische Universität Berlin -yliopistossa. Sen jälkeen hän meni suunnittelemaan turbiineja hampurilaiseen Vulkan-yhtiöön.
Vuodesta 1930 alkaen hän toimi kieliläisessä Germania-yhtiössä. Hän kehitteli kaasuturbiinia sukellusveneen moottoriksi; tästä kehittyi Walter-voimalaite. Hän kehitti Heinkelin tehtaalle nesteajoainetta käyttävän rakettimoottorin sen He 176 -koekoneeseen. Tästä kehitettiin myöhemmin voimalaite Me 163 -rakettihävittäjään. Hän kehitti myös lentoonlähdössä lisätyöntövoimaa kehittäviä moottoreita pommikoneisiin. Rakettimoottoria käytettiin myös torpedoissa.
Sodan jälkeen Walter siirtyi vuonna 1946 joidenkin insinööriensä kanssa Englantiin jatkamaan Walter-rakettimoottorin kehitystä. Vuonna 1950 hän sai palata Saksaan, josta muutti 1951 Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1956 hän perusti Kieliin yhtiön nimeltä Hellmuth Walter GmbH. Se kehitti siviilisukellusveneen vuoteen 1967 mennessä.
Aiheesta muualla

Karl G. Strecker: "Vom Walter-U-Boot zum Waffelautomaten", Köster Berlin 2001, ISBN 3-89574-438-7
Hellmuth Walter-sivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC 
Walterin perustaman yhtiön toisen maailmansodan aikainen rakettimoottori
Aby Warburg

Aby Warburg vuoden 1900 tienoilla.
Abraham Moritz ”Aby” Warburg (13. kesäkuuta 1866 – 26. lokakuuta 1929) oli merkittävä taidehistorioitsija ja kulttuuriteoreetikko. Hän syntyi Saksan Hampurissa, mutta vaikutti myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Warburg opiskeli saksalaiseen tapaan Bonnin yliopiston ohella muun muassa Firenzen ja Strasbourgin yliopistoissa. Warburgin väitöskirja Botticellin teoksista Venuksen syntymä ja Kevät sovelsi jo samansuuntaisia ikonologisia ja ikonografisia menetelmiä kuin hän kehitti myöhemmällä urallaan.
Francesco del Cossan maalaama fresko, jota Warburg tulkitsi historialähteiden ja intialaisen astrologian avulla. Tunnettu fresko vuosilta 1469–1470 sijaitsee Palazzo Schifanoiassa Ferrarassa, Italiassa. Kuvan yläosassa maaliskuuta hallitseva Minerva-jumalatar istuu triumfivaunuissa. Keskimmäisessä kuvassa huhtikuu ja alinna toukokuu.
Warburg ei tyytynyt puhtaasti tyylilliseen lähestymistapaan. Hän kehitti käytäntöjä kuvien aiheiden tunnistamiseen ja luokittelemiseen. Käytännöt olivat tarpeen, kun hän tutki 1400-luvun italialaisia seinämaalauksia Palazzo Schifanoiassa Ferrarassa. Erikoiset kuukausiaiheiset kuvat eivät auenneet siihen asti käytössä olleilla taiteentutkimuksen menetelmillä. Warburg etsi käsiinsä taidehistorian tutkimukselle uudentyyppisiä lähteitä, ja löysi vanhasta intialaisesta astrologiasta vihjeitä kuvan arvoituksiin. Warburg käytti lähteinään muun muassa kirjeitä ja sopimuksia. Hän etsi myös juhlajärjestelyjen sekä pukujen historiaa.
Warburg tutki ja kokosi aineistoa laidasta laitaan. Hän muun muassa matkusti Yhdysvaltoihin tutkimaan hopi-intiaaneja ja keräsi myös harvinaisia kirjoja mitä erilaisimmista aiheista varsinaisen tutkimuskirjallisuuden ohella. Warburgin tausta varakkaan pankkiiriperheen lapsena antoi mahdollisuuksia keskittyä häntä kiinnostaviin asioihin. Vuonna 1913 hän palkkasi nuoren taidehistorioitsija Fritz Saxlin kirjastonsa ja sen esineiden hoitajaksi. Warburg suunnitteli tekevänsä kirjastosta tutkimusinstituutin, mutta ensimmäinen maailmansota katkaisi aikeet.
Natsien noustua valtaan Saksassa toiminta siirrettiin Lontooseen. Sinne perustettiin The Warburg Institute, josta tuli tärkeä tutkimuskeskus. Wienistä Lontooseen muuttanut Ernst Gombrich toimi pitkään Warburg Instituten johtajana.
Warburg sai seuraajia, kuten Erwin Panofsky, ja puhutaan myös ikonologisesti suuntautuneesta Warburg-koulukunnasta.