stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bulova

Bulova Accutron Spaceview’n kruunuton versio.
Bulova on yhdysvaltalainen kelloja valmistava yritys. Sen pääkonttori sijaitsee Woodsidessa, Queensissa, New Yorkissa.
Vuonna 1875 Joseph Bulova perusti jalokivikaupan nimeltä Bulova Company. 1911 Bulova alkoi myymään ja valmistamaan pöytä- sekä taskukelloja. Vuonna 1919 Bulova julkaisi miesten rannekellomalliston. Yrityksen nimi vaihtui Bulova Watch Company, Inc:ksi vuonna 1923.
Vuonna 1926 Bulova tuotti Yhdysvaltain ensimmäisen radiomainoksen. Kaksi vuotta myöhemmin Bulova julkaisi maailman ensimmäisen kelloradion. 1. heinäkuuta 1941 esitettiin NBC-yhtiön omistamalla WNBT-televisiokanavalla Bulovan mainos, joka kesti kymmenen sekuntia ja joka maksoi Biow-mainostoimistolle yhteensä yhdeksän dollaria. Kyseessä oli ensimmäinen Yhdysvaltain telehallintoviraston hyväksymä televisiomainos.
1960 NASA pyysi Bulovalta tietokoneisiinsa kelloa. Näin Bulovan kelloista tuli osa 46:tta eri Nasan tehtävää.
Myöhemmin NASA etsi Apollo-lentoja varten astronauteille sopivaa rannekelloa, vaihtoehtona olivat Bulova ja Omega. Kilpailun voitti sveitsiläisen Omegan valmistama Speedmaster, josta tuli virallinen kuukello.
Bulova liittyi osaksi Loews Corporationia vuonna 1979. Yrityksen nimi vaihtui Bulova Corporationiksi vuonna 1988.
Japanilainen Citizen osti Bulovan vuonna 2008.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bulova Wikimedia Commonsissa
Bulovan kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Indianapolis 500 1958

Indianapolis 500 1958 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 30. toukokuuta 1958 Indianapolis Motor Speedway -radalla. Kilpailun voitti Jimmy Bryan.
Tulokset

| Sija | Lähtöruutu | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 7 | 1 |  Jimmy Bryan | Epperly-Offenhauser | 200 | 3:44:14.2 | 8 |
| 2 | 25 | 99 |  George Amick | Epperly-Offenhauser | 200 | +0:27.63 | 6 |
| 3 | 8 | 9 |  Johnny Boyd | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | + 1:09.67 | 4 |
| 4 | 9 | 33 |  Tony Bettenhausen | Epperly-Offenhauser | 200 | + 1:34.81 | 3 |
| 5 | 20 | 2 |  Jim Rathmann | Epperly-Offenhauser | 200 | + 1:35.62 | 2 |
| 6 | 3 | 16 |  Jimmy Reece | Watson-Offenhauser | 200 | + 2:16.95 |   |
| 7 | 13 | 26 |  Don Freeland | Phillips-Offenhauser | 200 | + 2:21.06 |   |
| 8 | 19 | 44 |  Jud Larson | Watson-Offenhauser | 200 | + 5:34.02 |   |
| 9 | 26 | 61 |  Eddie Johnson | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | + 6:15.76 |   |
| 10 | 33 | 54 |  Bill Cheesbourg | Kurtis Kraft-Novi | 200 | + 8:03.59 |   |
| 11 | 21 | 52 |  Al Keller | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | + 9:14.20 |   |
| 12 | 6 | 45 |  Johnnie Parsons | Kurtis Kraft-Offenhauser | 200 | + 9:40.85 |   |
| 13 | 30 | 19 |  Johnnie Tolan | Kuzma-Offenhauser | 200 | + 9:52.24 |   |
| 14 | 17 | 65 |  Bob Christie | Kurtis Kraft-Offenhauser | 189 | Ulosajo |   |
| 15 | 32 | 59 |  Dempsey Wilson | Kuzma-Offenhauser | 151 | Fire |   |
| 16 | 12 | 29 |  A. J. Foyt | Kuzma-Offenhauser | 148 | Ulosajo |   |
| 17 | 31 | 77 |  Mike Magill | Kurtis Kraft-Offenhauser | 136 | Hylätty |   |
| 18 | 14 | 15 |  Paul Russo | Kurtis Kraft-Novi | 122 | Kaasu |   |
| 19 | 23 | 83 |  Shorty Templeman | Kurtis Kraft-Offenhauser | 116 | Jarrut |   |
| 20 | 11 | 8 |  Rodger Ward | Lesovsky-Offenhauser | 93 | Magneetto |   |
| 21 | 15 | 43 |  Billy Garrett | Kurtis Kraft-Offenhauser | 80 | Magneetto |   |
| 22 | 18 | 88 |  Eddie Sachs | Kuzma-Offenhauser | 68 | Voimansiirto |   |
| 23 | 22 | 7 |  Johnny Thomson | Kurtis Kraft-Offenhauser | 52 | Ohjaus |   |
| 24 | 29 | 89 |  Chuck Weyant | Dunn-Offenhauser | 38 | Onnettomuus |   |
| 25 | 10 | 25 |  Jack Turner | Lesovsky-Offenhauser | 21 | Polttoainepumppu |   |
| 26 | 4 | 14 |  Bob Veith | Kurtis Kraft-Offenhauser | 1 | Onnettomuus |   |
| 27 | 1 | 97 |  Dick Rathmann | Watson-Offenhauser | 0 | Onnettomuus |   |
| 28 | 2 | 5 |  Ed Elisian | Watson-Offenhauser | 0 | Onnettomuus |   |
| 29 | 5 | 4 |  Pat O'Connor | Kurtis Kraft-Offenhauser | 0 | Kohtalokas onnettomuus |   |
| 30 | 16 | 31 |  Paul Goldsmith | Kurtis Kraft-Offenhauser | 0 | Onnettomuus |   |
| 31 | 24 | 92 |  Jerry Unser | Kurtis Kraft-Offenhauser | 0 | Onnettomuus |   |
| 32 | 27 | 68 |  Len Sutton | Kurtis Kraft-Offenhauser | 0 | Onnettomuus |   |
| 33 | 28 | 57 |  Art Bisch | Kuzma-Offenhauser | 0 | Onnettomuus |   |
Muuta

Nopein kierros: Tony Bettenhausen 1'02.370
Carlo Ellena

Carlo Ellena (s. 28. maaliskuuta 1938 Valperga) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Torinon arkkihiippakuntaan 29. kesäkuuta 1962 ja nimitettiin brasilialaisen Zé-Docan hiippakunnan johtoon 18. helmikuuta 2004. Piispaksi konsekroinnin suoritti 12. kesäkuuta Severino Poletto, jota avustivat Paulo Eduardo Andrade Ponte, Affonso Felippe Gregory, Walmir Alberto Valle ja Luís d'Andrea.
Bultei

| Bultei (Urtèi) |
| --- | --- |

 Sijainti Sassarin maakunnassa
 Bultei
 Koordinaatit: 40.457°0′0″N, 9.061°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Sassari
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  96,83 km²
Korkeus:  509 m
Väkiluku:  950
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  07010
Suuntanumero(t):    079
Rekisterikilpi:  SS
 
 http://www.comune.bultei.ss.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bultei (sardiksi Urtèi) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 950 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 96,83 neliökilometriä. Se sijaitsee 509 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bultei Wikimedia Commonsissa
Sassarin maakunta
Aggius | Aglientu | Alà dei Sardi | Alghero | Anela | Ardara | Arzachena | Badesi | Banari | Benetutti | Berchidda | Bessude | Bonnanaro | Bono | Bonorva | Bortigiadas | Borutta | Bottidda | Buddusò | Budoni | Bultei | Bulzi | Burgos | Calangianus | Cargeghe | Castelsardo | Cheremule | Chiaramonti | Codrongianos | Cossoine | Erula | Esporlatu | Florinas | Giave | Golfo Aranci | Illorai | Ittireddu | Ittiri | La Maddalena | Laerru | Loiri Porto San Paolo | Luogosanto | Luras | Mara | Martis | Monteleone Rocca Doria | Monti | Mores | Muros | Nughedu San Nicolò | Nule | Nulvi | Olbia | Olmedo | Oschiri | Osilo | Ossi | Ozieri | Padria | Padru | Palau | Pattada | Perfugas | Ploaghe | Porto Torres | Pozzomaggiore | Putifigari | Romana | San Teodoro | Sant’Antonio di Gallura | Santa Maria Coghinas | Santa Teresa Gallura | Sassari | Sedini | Semestene | Sennori | Siligo | Sorso | Stintino | Telti | Tempio Pausania | Tergu | Thiesi | Tissi | Torralba | Trinità d'Agultu e Vignola | Tula | Uri | Usini | Valledoria | Viddalba | Villanova Monteleone
Israel Kamakawiwoʻole

| Israel Kamakawiwo'ole> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. toukokuuta 1959
Kuollut: 26. kesäkuuta 1997 (38 vuotta)
Ammatti:  muusikko, laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Iz 
Tyylilajit:  havaijilainen, reggae, jazz
Soittimet:  ukulele
Yhtyeet:  Makaha Sons of Ni'ihau
Levy-yhtiöt:  The Mountain Apple Co
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.izhawaii.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Israel ”Iz” Kamakawiwo'ole (20. toukokuuta 1959 – 26. kesäkuuta 1997) oli havaijilainen ukulelen soittaja ja laulaja. Hän nousi Havaijin ulkopuolella julkisuuteen Facing Future -albuminsa myötä vuonna 1993. Albumi sisälsi medleyn Over the Rainbow/What a Wonderful World. Kamakawiwo'ole kuoli 38-vuotiaana kesäkuussa 1997 ylipainon aiheuttamiin ongelmiin.
Elämäkerta > Varhainen elämä

Israel Kamakawiwo'ole syntyi 20. toukokuuta 1959 Kuakinin sairaalassa Honolulussa. Hänen äitinsä oli Evangeline Leinani Kamakawiwo'ole ja isä Henry Kalei'aloha Naniwa. Israelin setä Moe Keale oli tunnettu muusikko. Setä ja äiti opettivat Israelin soittamaan ukulelea jo kuusivuotiaana. Elämänsä ensimmäiset kymmenen vuotta Israel eli Palolo Valleyssä O'ahulla. Sen jälkeen hän muutti perheensä mukana Makahaan. Israel esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti noin 9–11-vuotiaana, kun hän ja hänen veljensä Skippy esiintyivät eri yhtyeiden kanssa turisteille baarissa, jossa poikien vanhemmat työskentelivät.
Veljensä kanssa Israel perusti myös Makaha Sons of Ni'ihau -nimisen yhtyeen, jossa oli heidän lisäkseen Jerome Koko, Louis Kauakahi ja Sam Gray. Yhtye levytti viisi albumia, joista ensimmäinen oli vuonna 1976 julkaistu No Kristo. Tyyliltään yhtye edusti perinteistä havaijilaista tyyliä. Jo tuolloin Israel ja hänen veljensä olivat huomattavan ylipainoisia. Israelin veli Skippy kuoli ylipainon aiheuttamiin terveysongelmiin vuonna 1982, mutta yhtye jatkoi tästä huolimatta toimintaansa tullen myöhemmin kuuluisaksi Havaijilla.
Elämäkerta > Nousu tunnetuksi

Musiikkinäytteet
Israelin kuuluisin kappale .
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Vuonna 1988 Israel äänitti Milan Bertosan honolululaisella studiolla kappaleen ”Somewhere Over the Rainbow”, jolla hän nousi myöhemmin kuuluisuuteen. Studiossa Bertosa antoi kopion äänityksestä Israelille ja varastoi alkuperäisen. Vuonna 1990 Israel levytti ensimmäisen levynsä Ka 'Ano'i, josta tuli vuoden 1990 suosituin havaijilainen albumi. Vuonna 1993 ilmestyi hänen toinen albuminsa Facing Future The Mountain Apple Co:n kustantamana. Julkaisun aikoihin Israel oli jo yli 200- tai jopa 300-kiloinen. Facing Futurea seurasivat levytykset E Ala E (1995) ja N Dis Life (1996). Molemmat julkaisut myivät hyvin.
Elämäkerta > Kuolema

Israel kuoli veljensä ja monen muun perheenjäsenensä tapaan ylipainon aiheuttamiin terveyshaittoihin 26. kesäkuuta 1997. Häneltä jäi vaimo Marlene Ku'upua Ah Lo Kamakawiwo'ole ja tytär Ku'upua Ah Lo Kamakawiwo'ole.
Juuri ennen Israelin kuolemaa hänen kappaleestaan ”Somewhere Over the Rainbow” alkoi tulla kuuluisa. Israelin hautajaisiin osallistui 10 000 ihmistä. Ne pidettiin Hawaiin Capitolin pihamaalla. Capitolilla oli ennen Israelia pidetty vain kahden henkilön hautajaiset, kuvernööri John A. Burnsin ja senaattori Spark Matsunagan. Toimituksen jälkeen Israelin ruumis tuhkattiin ja tuhka levitettiin Waianaen rannikolle.
Kuoleman jälkeen

Israelin kuoleman jälkeen julkaistiin albumit IZ In Concert: The Man and His Music (1998), Alone In IZ World (2001) ja Wonderful World (2007). Israelin vuonna 1993 levyttämä albumi Facing Future sai vuonna 2002 RIAA:n Gold-sertifikaatin, johon vaaditaan 500 000 myytyä levyä. Sertifikaatti oli ensimmäinen havaijilaisen levy-yhtiön tuottamalle levylle myönnetyistä. Vuonna 2005 sama albumi sai myös Platinum-sertifikaatin sen myytyä 1 000 000 kappaletta. Myöhemmin myös Alone In IZ World sai Gold-sertifikaatin. Vuonna 2000 Israelin musiikkia käytettiin elokuvassa Elämän edessä ja vuonna 2004 elokuvassa Aina eka kerta. Vuonna 2000 kirjailija Dean Koontz kirjoitti Israelille kunnianosoituksen kirjassaan From The Corner of His Eye ja myöhemmin vuonna 2001 julkaistussa kirjassa One Door Away From Heaven.
Diskografia

Facing Future (1993)
E Ala E  (1995)
N Dis Life (1996)
IZ in Concert (1998)
Alone in IZ World (2001)
Wonderful World (2007)
Iriver

iriver (aikaisemmin iRiver, kokonaan iriver Limited), ReignComin tytäryhtiö, on elektroniikkatuotteita valmistava yritys, joka perustettiin 1999 ja jonka pääkonttori sijaitsee Soulissa Etelä-Koreassa. Yhtiö on tunnettu valmistamistaan kiintolevyllisistä tai flash-muistillisista musiikkisoittimista. iriverin tuotteet sisältävät usein USB-massamuistin, FM-radion ja äänen tallennusmahdollisuuden. iriverin ensimmäinen tuote oli iMP-100 vuonna 2000. Se oli kannettava CD-soitin, joka pystyi tallentamaan MP3-tiedostoja CD:lle. Nykyiset iHP-100 (nykyään H100) soittimet (100, 120 ja 140) voivat toistaa MP3-, WMA-, Ogg Vorbis- ja WAV-musiikkitiedostoja. Myös tekstitiedostojen katselu on mahdollista. Mallit H300-sarjasta (320 ja 340) pystyvät toistamaan MP3-, WMV-, Ogg-, WAV-äänitiedostoja sekä AVI-videotiedostoja ja ne pystyvät näyttämään JPEG- ja BMP-kuvatiedostoja.
Tuotteet

iriverin Euroopasta saatavat tuotteet huhtikuussa 2006 (pieniä puutteita saattaa esiintyä listassa):
Tuotteet > Kovalevylliset mp3-soittimet

iriver H10-sarja: 5 GB, 6 GB, 20 GB, saatavana punaisen, hopeisen mustan tai tummansinisen värisenä, 16-bittinen värinäyttö sekä radion äänitysmahdollisuus.
iriver H300-sarja, mahdollisuus kuvien siirtämiseen suoraan digitaalisista kameroista sekä toistamaan Xvid-videoita värinäytöltä.
Tuotteet > Flash-muistilla toimivat soittimet

T10 series: (256 MB, 512 MB, 1 GB).
T20 series: (256 MB, 512 MB, 1 GB).
T30 series: (256 MB, 512 MB, 1 GB). Ensimmäinen iriverin soitin, joka käyttää AAA-paristoja. Vaatii Windows XP:n toimiakseen firmwarepäivitysten vuoksi.
H10jr.: (512 MB, 1 GB). Pienempi mutta muuten samanlainen kuin kovalevyllinen H10.
Tuotteet > Kannettavat mediasoittimet

iriver on kehittänyt myös neljä mallia kannettavista mediasoittimista (ääni ja kuva), jotka pystyvät toistamaan useita digitaalisia videoformaatteja sekä sen lisäksi toistamaan ääntä ja näyttämään still-kuvia:
iriver clix ja clix2 (2GB, 4GB, 8GB).
PMP-100 ("Portable Media Player") sarja: PMP-120 (20 GB) ja PMP-140 (40 GB).
PMC-100 ("Portable Media Center").
iriver U10-sarjan Flash-soittimet (512 MB, 1 GB, 2 GB).
iriver G10, jota kehitetään parhaillaan toistamaan digitaalista musiikkia, videoita ja pelejä. G10 tulee saataville 4 tai 8 GB kovalevyllä olemalla alle puolet Sonyn PSP:stä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
iriverin virallinen kotisivu (englanniksi)
iriver H10
Carlo Costigliolo

| Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Maa:   Italia> .Miesten voimistelu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | joukkuekilpailu |  |
Gian Carlo Costigliolo (10. elokuuta 1893 Genova – 16. joulukuuta 1968 Genova) oli italialainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana voittamassa kultaa joukkuekilpailussa. Samaan joukkueeseen kuului hänen veljensä Luigi Costigliolo.
Lopetettuaan kilpailun Costigliolo siirtyi valmennustehtäviin ja toimi lisäksi tuomarina kesäolympialaisissa 1932, 1936 ja 1956.
Claes Borgström

| Claes Borgström |
| --- | --- |
 Borgström vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. heinäkuuta 1944
Kuollut: 15. toukokuuta 2020 (75 vuotta)
Ammatti:  juristi
Claes Borgström (21. heinäkuuta 1944 – 15. toukokuuta 2020) oli ruotsalainen juristi, poliitikko ja Ruotsin tasa-arvovaltuutettu vuosina 2000–2007. Hänet tunnettiin myös Sture Bergwallin puolustusasianajajana sekä Julian Assangea raiskauksesta syyttäneiden naisten oikeusavustajana. Borgström kuului Sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, kunnes vuonna 2013 siirtyi Vasemmistopuolueeseen. Borgströmillä oli yhteinen asianajotoimisto entisen oikeusministerin Thomas Bodströmin kanssa vuosina 2007–2014.
Borgström menehtyi koronaviruksen aiheuttamaan tautiin toukokuussa 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Claes Borgström Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Lena Svenaeus | Ruotsin tasa-arvovaltuutettu 2000–2007 | Seuraaja: Anne-Marie Bergström |
Carlo Costly

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Carlo Yaír Costly Molina
Syntymäaika: 17. heinäkuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: San Pedro Sula, Honduras
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 190 cm
Seura
Seura: Real España
Pelinumero: 13
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2002–2003 | Monarcas Morelia |  |  |
| 2003–2004 | Académicos Guadalajara |  |  |
| 2004–2006 | UNAM |  |  |
| 2006–2007 | Platense | 19 | (10) |
| 2007–2010 | Bełchatów | 59 | (14) |
| 2009 | → Birmingham City (laina) | 8 | (0) |
| 2010 | Vaslui | 13 | (4) |
| 2011–2012 | Atlas | 11 | (2) |
| 2011 | → Houston Dynamo (laina) | 11 | (1) |
| 2012–2013 | Veria | 25 | (6) |
| 2013 | Guizhou Zhicheng | 11 | (7) |
| 2014– | Real España | 11 | (6) |
| Yhteensä | Yhteensä | 168 | (50) |
Maajoukkue
| 2007– | Honduras | 72 | (32) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. kesäkuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24. kesäkuuta 2014.
Carlo Yaír Costly Molina (s. 17. heinäkuuta 1982 San Pedro Sula, Honduras) on hondurasilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Costly edustaa hondurasilaista Real Españaa.
Carlo Crivelli

| Carlo Crivelli> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1430–1435
Kuollut: 1495–1500
Kansalaisuus:  italialainen
Taiteilija
Taidesuuntaus:  Renessanssin taide
 Nimikirjoitus
Carlo Crivelli: Pyhä Stefanos.
Carlo Crivelli (n. 1430–1435 – n. 1495–1500) oli renessanssiajan italialainen taidemaalari. Hän oli alkujaan kotoisin Venetsiasta, ja edustaa 1400-luvun venetsialaista maalaustaidetta. Vähemmän tunnettu kollega Vittorio Crivelli oli hänen veljensä.
Crivelli sai vaikutteita erityisesti Mantegnalta, mutta silti hänen taiteessaan on venetsialaiseen tapaan arkaaisia piirteitä. Crivellin kaikissa maalauksissa on selkeä bysanttilainen ilme; esimerkiksi henkilökuvat ovat liikkumattomia kuin ikonissa. Maalauksissa on käytetty paljon myös kultaa, jalokiviä, pitsiä ja ornamentteja, mikä antaa teoksille ylellisyyttä ja upeutta.
Crivelli kuului venetsialaiseen koulukuntaan. Hänen maalaustapansa oli omaperäinen, tavoitteli loisteliaisuutta. Saadakseen maalauksiinsa mahdollisimman illusorisen todellisuudentunnun hän käytti niissä muun muassa runsaasti kultaa ja käsitteli niitä joskus jopa korkokuvien tapaan. Crivelli oli itsenäinen ja hienostunut taiteilija. Hän osasi tuoda madonnoissaan ja pyhimyksissään esille vaihtelevia tunnelmia, hiljaista, salaperäistä haaveilua ja hellämielisyyttä, mutta myös raivoisaa tuskaa, kiihkeää intohimoa ja loistavaa riemua. Hänen parhaat teoksensa ovat Englannissa ja Milanon Brera-museossa.
Carlo Crivelli: Kristus Öljymäellä.
Ceija Stojka

Ceija Stojka
Ceija Stojka (1933 Kraubath an der Mur – 2013 Wien) oli itävaltalainen taidemaalari, piirtäjä, kirjailija ja muusikko. Hän selviytyi lapsena holokaustista ja kuvasi tätä kokemusta luovassa työssään.
Stojka syntyi romaneihin kuuluneen hevoskauppiasperheen kuudesta lapsesta viidentenä. Hänet siirrettiin lapsena Auschwitziin ja sieltä Ravensbrückin keskitysleirille. Vuonna 1945 hänet vapautettiin Bergen-Belsenin keskitysleiriltä. Stojkan kirja Wir leben im Verborgenen – Erinnerungen einer Rom-Zigeunerin (1988) oli yksi ensimmäisistä romanin kirjoittamista holokaustiaiheisista muistelmateoksista. Stojka julkaisi myös kolme muuta kirjaa, joihin kuului Reisende auf dieser Welt (1992).
Stojka maalasi 1980-luvulta lähtien itseoppineena. Hänen teoksiaan otettiin näyttelyihin Itävallassa, Saksassa, Ranskassa, Espanjassa, Yhdysvalloissa ja Japanissa. Hän kuvasi taiteen keinoin paitsi kokemuksiaan vainosta, myös romanien elämää ennen holokaustia. Stojka äänitti albumin Me Diklem Suno. Hän kuului lovariheimoon.
James Mason (uusnatsi)

James Mason (s. 1952) on yhdysvaltalainen uusnatsi. Hän julkaisi 1980-luvulla totaaliseen sotaan ja terrorismiin kannustaneita esseitä, jotka myöhemmin julkaistiin kirjassa Siege. Mason jäi vuosikymmenten saatossa pitkälti unohduksiin, mutta hänen kirjoituksensa palasivat uusnatsien suosioon 2010-luvulla. Siege vaikutti vahvasti Atomwaffen Divisioniin, jonka jäsenet pitävät itseään rotusotaan valmistautuvina sotilaina. Kun vuonna 2015 Siege julkaistiin uudelleen netissä, sen ympärille muodostui niin kutsuttu "Siege-kulttuuri" – alakulttuuri, jonka muodostaa kirjalle omistettujen keskustelu- ja chatryhmien sekä podcastien kokonaisuus.
Tausta ja varhainen toiminta

Mason varttui Ohiossa ja liittyi vuonna 1966 George Lincoln Rockwellin American Nazi Partyn nuorisojärjestöön. Vuonna 1968 hänellä oli kurinpidollisia ongelmia koulussa, joten hän alkoi suunnitella rehtorin ja muun henkilökunnan murhaamista. Mason soitti American Nazi Partyn toimistoon; hän puhui William Luther Piercen kanssa, ja Pierce kehotti häntä mieluummin tulemaan töihin puoluetoimistolle kuin toteuttamaan murha-aikeensa. Mason aloitti työskentelyn puoluetoimistossa Virginian Alexandriassa, jossa hän oppi kirjanpainotaidon. Vuonna 1970 hän sai puolueen täysjäsenyyden ja palasi Chillicotheen Ohioon, jossa asui 1990-luvun alkupuolelle asti. Mason vietti kuusi kuukautta työsiirtolassa Cincinnatissa käytettyään vuonna 1973 pippurisumutetta afroamerikkalaisia teini-ikäisiä, muun muassa 14-vuotiasta tyttöä vastaan. Tämä oli ensimmäinen hänen monista rikostuomioistaan. Masonin ajatteluun vaikuttivat voimakkaimmin Rockwell, Pierce ja Joseph Tommasi. Vuonna 1976 hän liittyi Tommasin perustamaan aseellista vallankumousta ajaneeseen National Socialist Liberation Frontiin. 1970-luvun lopussa Mason koetti yhdistää erinäisiä uusnatsiliikkeitä, mutta tämä ei onnistunut uusnatsien ollessa keskenään riitaisia. Vuosina 1978–1980 Mason toimi National Socialist White Worker's Partyssa ja toimitti sen The Stormer -lehteä.
1980–1990-lukujen toiminta, Siege ja vankeus

Vuonna 1980 Mason pyrki elvyttämään National Socialist Liberation Frontin toimintaa. Hän alkoi toimittaa sen Siege-uutiskirjettä. Vuonna 1981 National Socialist Liberation Frontin johtajaksi valittiin Karl Hand. Mason kuitenkin luopui ajatuksesta pyrkiä vaikuttamaan laillisesti toimivan puolueen kautta ja kiinnostui ilman keskitettyä johtoa toimivan vastarinnan mahdollisuuksista. Hän alkoi käydä kirjeenvaihtoa Charles Mansonin ja hänen seuraajiensa kanssa. Mason alkoi ylistää Mansonia Siege-uutiskirjeessä, mikä aiheutti muissa uusnatseissa halveksuntaa häntä kohtaan. Mason lähti National Socialist Liberation Frontista kiistan seurauksena vuonna 1982 ja perusti oman Universal Order -ryhmänsä. Siege oli jatkossa sen virallinen julkaisu. Mason jatkoi sen sivuilla Charles Mansonin ylistämistä. Hän piti valkoisia liian hyvinvoivina ja aivopestyinä, jotta he ryhtyisivät kansallissosialismin kannattajiksi. Hänen mukaansa valtaa pitivät uusnatsien viholliset eikä uusnatseilla siten olisi valtaannousun mahdollisuutta ennen Yhdysvaltain demokratian ja hallinnon täydellistä romahtamista. Näin Mason päätyi ajattelemaan, että murhat ja muu väkivalta olisivat tarpeen yhteiskunnan vakauden horjuttamisessa. Hän kehui myös mustien nationalistien ja kommunistien harjoittamaa väkivaltaa, koska uskoi kaaoksen tarjoavan uusnatseille tilaisuuden valkoisten laajaan mobilisointiin sekä valtaannousuun. Mason suositteli sattumanvaraisia väkivaltaisia hyökkäyksiä ja virkamiehiin kohdistettavien salamurhien aaltoa. Hän arvioi, että keskitysleirejä ei Yhdysvalloissa edes tarvittaisi, sillä hänen aatetoverinsa olisivat ainoat Yhdysvaltain romahduksesta selviytyvät.
Masonin ajatusten saama tuki jäi vähäiseksi jopa uusnatsien keskuudessa. Hän lopetti Siegen julkaisemisen vuonna 1986. Siege sai kuitenkin osakseen huomiota tietyiltä muusikoilta, kuten Boyd Ricelta ja Michael Moynihanilta. Moynihan otti yhteyttä Masoniin ja julkaisi vuonna 1992 Masonin Siegeen kirjoittamat tekstit samannimisessä kirjassa. Kirja toi Masonille uutta huomiota, ja ensimmäinen painos myytiin loppuun.
Vuonna 1991 tai 1992 Mason suoritti 30 päivän vankeustuomion tunnustettuaan alaikäisen laittoman hyödyntämisen alastonmateriaalissa. Uhri oli 15-vuotias. Vapauduttuaan Mason muutti Coloradoon. Hänet pidätettiin siellä epäiltynä kahdesta lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Ollessaan vapaana takuita vastaan toukokuussa 1994 Mason uhkasi ampuma-aseella entistä 16-vuotiasta tyttöystäväänsä ja latinomiestä, jonka kanssa tyttö oli ryhtynyt seurustelemaan. Masonin syyte hyväksikäytöstä hylättiin, mutta hänet tuomittiin vakavasta uhkauksesta kolmeksi vuodeksi vankeuteen. Mason aloitti vankeusrangaistuksen suorittamisen toukokuussa 1995. Hän oli välillä jälleen vapaana, mutta joutui takaisin vankilaan, josta hänet vapautettiin elokuussa 1999.