stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ford Tempo
Ford Tempo I (1983–1987)

| Ford Tempo I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kanada  Yhdysvallat
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  1983–1987
Korimalli:  2-ovinen coupé 4-ovinen sedan
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Ford Fairmont
Seuraaja:  Ford Tempo II
Teknisesti samankaltaisia:  Ford Escort I Ford EXP Mercury Lynx Mercury Topaz I
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  2,0–2,3 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Ensimmäisen sukupolven Tempo esiteltiin vuonna 1983. Etuvetoisuutensa ansiosta autossa oli suuremmat sisätilat kuin takavetoisessa edeltäjässään Fairmontissa, vaikka ulkomitoiltaan Tempo olikin pienempi. Muotoilultaan malli edusti Fordin uutta tyylisuuntaa, joka näkyi myös myöhemmin esitellyssä Ford Tauruksessa.
Vuonna 1986 Tempoa uudistettiin keulan ja perän osalta muun muassa uusin ajovaloumpioin. Mallivalikoimaa täydennettiin nelivetoisella versiolla.
Ford Tempo II (1988–1994)

| Ford Tempo I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kanada  Yhdysvallat
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  1988–1994
Korimalli:  2-ovinen coupé 4-ovinen sedan
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Ford Tempo I
Seuraaja:  Ford Contour
Teknisesti samankaltaisia:  Ford Escort I Ford EXP Mercury Lynx Mercury Topaz II
Tekniset tiedot
Moottori:  R4 V6
Iskutilavuus:  2,3–3,0 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven Tempo esiteltiin vuonna 1988. Autoa oli päällisin puolin uudistettu, mutta se perustui edelleen samalle pohjalevylle kuin alkuperäinen malli.
Nelivetoinen versio poistui mallivuoden 1991 valikoimasta. Vuonna 1992 Tempo sai uuden etusäleikön sekä korinväriset puskurit ja kylkilistat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ford Tempo Wikimedia Commonsissa
Yhdysvalloissa myymä tai valmistama mallisto
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautot:  Fiesta  Focus  Fusion / Fusion Energi  Mustang  Taurus 
Nykyiset SUV:t, vanit ja hyötyajoneuvot:  EcoSport  Edge  Escape  Expedition  Explorer  Flex  F-sarja  Ranger  Super Duty  Transit  Transit Connect 
Tuotannosta poistuneet henkilöautot:  Quadricycle  A / AC  C  B  F  K  N / R / S  T  A (1927)  B / 18 / 40   48  1937 Ford  De Luxe Ford  1941 Ford  1949 Ford  1952 Ford  1955 Ford  1957 Ford  1960 Ford  300  Aspire  C-Max / C-Max Energi  Crown Victoria  Contour  Country Sedan  Country Squire  Crestline  Custom  Custom Deluxe  Customline  Deluxe  Elite  Escort  Think Neightbour  EXP  Fairlane  Fairmont  Falcon  Festiva  Five Hundred  Galaxie  Granada  GT  GT40  LTD  LTD II  Mainline  Maverick  Pinto  Probe  Shelby Mustang  Special  Standard  Station Wagon  Super Deluxe  Telstar  Tempo  Thunderbird  Torino  V8  XL 
Tuotannosta poistuneet SUV:t, vanit ja hyötyajoneuvot:  Trucks 1903-1919  Trucks 1920-1929  Trucks 1930-1939  Trucks 1940-1949  Trucks 1950-1959  Trucks 1960-1969  Trucks 1970-1979  Trucks 1980-1989  Trucks 1990-1999  Trucks 2000-2009  E  TT  AA  BB  F-sarja  B-sarja  C-sarja  L-sarja  M151 MUTT  Cargo  LCF  Courier  E-sarja  Econoline  Aerostar  Bronco  Bronco II  Escape Hybrid  Excursion  Freestar  Freestyle  Ranchero  Taurus X  Windstar 
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Coupé-korinen toisen sukupolven Ford Tempo.
Toisen sukupolven facelift-malli.
Luettelo kouluratsastuksen Suomen-mestareista

Tämä on luettelo kouluratsastuksen Suomen mestareista.
Suomen mestarit 1949–2022 > Yksilökilpailu

| Vuosi | Ratsastaja | Hevonen |
| --- | --- | --- |
| 1949 | Yngwe Bützow | Mister X |
| 1950 | Jukka Kivikari | La Jana |
1951: ei kilpailtu
1952: ei kilpailtu
1953: ei kilpailtu
1954: ei kilpailtu
| 1955 | Nestori Lakka | Hillevi |
| 1956 | Kari Tolvanen | Lariina |
| 1957 | Jaakko Palin | Lariina |
| 1958 | Jaakko Palin | Lariina |
| 1959 | Maire Andersson-Blondyx | Asta II |
1960: ei kilpailtu
| 1961 | Jaakko Palin | Lariina |
| 1962 | Hertta Upari | Mixtura |
| 1963 | Hertta Upari | Mixtura |
| 1964 | Hertta Upari | Mixtura |
| 1965 | Jukka Roiha | Laos |
| 1966 | Silja Pursiainen | Asta II |
| 1967 | Tauno Tanttu | Salla |
| 1968 | Jukka Roiha | Laos |
| 1969 | Jukka Roiha | Laos |
| 1970 | Jukka Roiha | Laos |
| 1971 | Silja Pursiainen | Ben Hur |
| 1972 | Kyra Kyrklund | Kasper |
| 1973 | Silja Pursiainen | Ben Hur |
| 1974 | Silja Pursiainen-Eklund | Ben Hur |
| 1975 | Silja Pursiainen-Eklund | Ben Hur |
| 1976 | Kyra Kyrklund | Piccolo |
| 1977 | Kyra Kyrklund | Piccolo |
| 1978 | Kyra Kyrklund | Piccolo |
| 1979 | Kyra Kyrklund | Dingo |
| 1980 | Kyra Kyrklund | Dingo |
| 1981 | Leena Tammisalo | Esplanada |
| 1982 | Leena Tammisalo | Esplanada |
| 1983 | Kyra Kyrklund | Nør |
| 1984 | Leena Tammisalo | Esplanada |
| 1985 | Tutu Sohlberg | Frenchman |
| 1986 | Kyra Kyrklund | Matador II |
| 1987 | Kyra Kyrklund | Matador II |
| 1988 | Kyra Kyrklund | Matador II |
| 1989 | Kyra Kyrklund | Wonne |
| 1990 | Eva Holmström | Toscha |
| 1991 | Heidi Svanborg | Vancouver |
| 1992 | Leena Tammisalo | Walinde |
| 1993 | Maarit Raiskio | Ramsig |
| 1994 | Janne Bergh | Gala Mondiale |
| 1995 | Janne Bergh | Gala Mondiale |
| 1996 | Janne Bergh | Vividus |
| 1997 | Marko Björs | Vicont |
| 1998 | Tanja Ylikoski | Arkibal |
| 1999 | Janne Bergh | Chimkent |
| 2000 | Tanja Ylikoski | Arkibal |
| 2001 | Elisabet Ehrnrooth | Angard |
| 2002 | Tanja Ylikoski | Roi du Ballet |
| 2003 | Elisabet Ehrnrooth | Angard |
| 2004 | Terhi Stegars | M-Real St. Payano |
| 2005 | Terhi Stegars | M-Real St. Payano |
| 2006 | Niina Pölönen | Sans Soucis |
| 2007 | Niina Pölönen | Sans Soucis |
| 2008 | Pia Varjonen | Lester |
| 2009 | Maarit Raiskio | Znak |
| 2010 | Emma Kanerva | Sini Spirit |
| 2011 | Alexandra Malmström | MD Waterford |
| 2012 | Stella Hagelstam | Soroya II |
| 2013 | Stella Hagelstam | Soroya II |
| 2014 | Eevamaria Porthan-Broddell | Solos Lacan |
| 2015 | Eevamaria Porthan-Broddell | Solos Lacan |
| 2016 | Anna von Wendt | Denzel |
| 2017 | Stella Hagelstam | Pin Rock’s Foxfire Blitz |
| 2018 | Stella Hagelstam | New Hill Julitrea |
| 2019 | Elisabet Ehrnrooth | Bøgelys La-Ro |
| 2020 | Anna von Wendt | Sir fashion |
| 2021 | Stella Hagelstam | New Hill Julitrea |
| 2022 | Stella Hagelstam | Kom Fairy Tale |
Peugeot J5

| Peugeot J5 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Peugeot
Konserni:  PSA Peugeot Citroën
Valmistusvuodet:  1981–1994
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi lava-auto
Seuraaja:  Peugeot Boxer
Teknisesti samankaltaisia:  Alfa Romeo AR6 Citroën C25 Fiat Ducato I Talbot Express
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,8–2,5 l
Teho:  69–95 hv
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali
Peugeot J5 on Peugeot’n vuosina 1981–1994 valmistama pakettiautomalli. Se on tekniikaltaan ja ulkonäöltään lähes identtinen sisarmalliensa Fiat Ducaton, Citroën C25:n ja Alfa Romeo AR6:n kanssa. Isossa-Britanniassa autoa myytiin myös Talbot Express -nimisenä. Peugeot J5 menestyi hyvin kotimaassaan Ranskassa, mutta jäi muualla hieman sisarmalliensa varjoon, muun muassa Fiatin vahvempien hyötyajoneuvojen markkinointiverkostojen vuoksi. Sisarmalliensa tavoin malli oli kuitenkin erityisen suosittu matkailuautojen alustana. lähde? Sukupolven vaihtuessa vuonna 1994 mallinimeksi vaihdettiin Peugeot Boxer.
Facelift-mallin Peugeot J5.
J5:n bensiinimoottorit olivat kahdeksanventtillisiä kaasutinmoottoreita ja perustuivat työntötankotekniikkaan. Tarjolla oli 1,8- (69 hv) ja 2,0-litraiset (78/84/86 hv) versiot. 84-hevosvoimainen oli varustettu katalysaattorilla. Dieselmoottorit olivat kahdeksanventtiilisiä SOHC-moottoreita. Pienempi oli 1,9-litrainen vapaasti hengittävä (69 hv) ja suurempi 2,5-litrainen turbolla (95 hv) tai ilman (73 hv). Voimansiirtona kaikkien moottorien yhteydessä oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto. lähde?
Facelift-mallin Peugeot J5 -matkailuauto.
Peugeot J5 sisarmalleineen sai vuonna 1990 pienen kasvojenkohotuksen, jossa ajovalot ja etusäleikkö vaihdettiin uusiin. lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peugeot J5 Wikimedia Commonsissa
Peugeot’n automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:  108  208  301  308  408  508  2008  3008  5008  Rifter  Traveller 
Nykyiset hyötyajoneuvot:  Partner  Expert  Boxer  Pick Up  Landtrek 
Entiset mallit:  104  106  107  1007  201  202  203  204  205  206  207  301  302  304  305  306  307  309  401  402  403  404  405  406  407  504  505  601  604  605  607  806  807  4007  4008  Bipper  RCZ  Hoggar  iOn  D3  D4  J5  J7  J9
Viron europarlamenttivaalit 2024

Viron europarlamenttivaalit 2024 järjestettiin 9. kesäkuuta 2024, ja ne oliivat osa vuoden 2024 europarlamenttivaaleja koko unionin alueella. Vaaleissa valittiin 7 europarlamentaarikkoa kaudeksi 2024–2029.
Äänioikeus ja ehdokasasettelu

Äänioikeus vaaleissa on sellaisilla henkilöillä, jotka täyttävät seuraavat ehdot:
vähintään 18-vuotias vaalipäivään mennessä
Viron kansalainen
on merkitty Virossa asuvaksi maan väestörekisteriin
ei ole erikseen menettänyt äänioikeuttaan esim. vajaavaltaisuuden tai suorittamattoman vankeusrangaistuksen takia
Toisten EU-maiden kansalaiset voivat rekisteröityä äänestäjiksi Virossa, mikäli heillä on maassa vakituinen ja väestörekisteriin merkitty osoite eivätkä he ole erikseen menettäneet äänioikeuttaan kotimaassaan tai Virossa. Rekisteröityminen on tehtävä viimeistään 30 päivää ennen vaaleja.
Ehdokkaaksi saavat asettua sellaiset henkilöt, jotka ovat vähintään 21-vuotiaita ja joilla on äänioikeus Virossa. Puolustusvoimien aktiivisessa palveluksessa olevat henkilöt eivät voi olla ehdolla.
Istuva pääministeri Kaja Kallas on kertonut, ettei aio asettua ehdolle vaaleissa.
Tulokset

Valituiksi tulivat
Jüri Ratas Isänmaa
Riho Terras Isänmaa
Marina Kaljurand Sosiaalidemokraattinen puolue
Sven Mikser Sosiaalidemokraattinen puolue
Urmas Paet Viron reformipuolue
Jaak Madison Viron konservatiivinen kansanpuolue
Jana Toom Viron keskustapuolue
M4 (karbiini)

| M4 karbiini |
| --- | --- |

Tyyppi:  Karbiini
Valmistaja:  Colt
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Valmistusvuodet:  1994–
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  5,56 x 45 mm
Aseen pituus:  757 mm (tukki sisässä), 838 mm (tukki ulosvedettynä)
Piipun pituus:  368,3 mm
Paino (tyhjänä):  2,52 kg
Lipas:  kaksirivinen tankolipas (Stanag)
Kapasiteetti:  20 tai 30 patruunaa
Ammuksen lähtönopeus:  905 m/s
Tulinopeus (laukausta/min):  700–950 l/m
Yhdysvaltain maavoimien sotilas ampuu M4A1-rynnäkkökiväärillä. Rungon päälle on kiinnitetty ACOG-tähtäin.
SOPMOD M4 Kit, mukaanlukien M203 kranaatinheitin.
M4 on yhdysvaltalaisen M16-rynnäkkökiväärin karbiiniversio. Se kehitettiin korvaamaan Colt CAR-15- ja XM-177-karbiinit. Yhdysvaltain asevoimat otti M4:n käyttöön vuonna 1994. M4 on lukuisien eri maiden erikoisjoukkojen käytössä oleva moderni rynnäkkökivääri.
Ominaisuudet

Aseen toiminta perustuu suorakaasusysteemiin, joka tarkoittaa sitä, ettei aseessa ole erillistä kaasumäntärakennetta, vaan kaasunpaine johdetaan piipussa olevan reiän kautta rungon sisälle johtavaan putkeen, joka taas johtaa kaasunpaineen lukonkuljettimessa olevaan, kaasuputken suun ympärille tulevaan ulokkeeseen. Tällä tavoin aseen paino on saatu supistettua minimiin, mutta toisaalta aseen sisälle johtuvat ruutikaasut lisäävät aseen puhdistustarvetta.
M4-rynnäkkökiväärin runko on valmistettu alumiinista muottiin takomalla ja tako-aihiosta koneistamalla; tällä aseen runko on saatu paitsi mahdollisimman kevyeksi, myös erittäin lujaksi. M4-kivääreissä on tyypillisesti kovakromattu piippu ja patruunapesä piipun kulutuskestävyyden lisäämiseksi. Kovakromaus vähentää rihlojen kulumista ja kosteissa olosuhteissa patruunan juuttumista kiinni patruunapesään.
M4 on varustettu lukonpidättäjällä, joka jättää aseen lukon auki lippaan tyhjentyessä, mikä nopeuttaa lippaanvaihtoa. Hyvästä ergonomiasta voidaan mainita muun muassa peukalolla käytettävä tulenvalitsin ja lippaan salvan sijoitus liipasinsormella käytettäväksi. Aseessa on neljään eri kohtaan lukittava rekyylijousen suojaputken päällä liukuva teleskooppitukki; uudemmissa aseissa neliasentoinen olkatuki on korvattu kuusiasentoisella.
Aseesta on kiinteä kantokahvaisen lisäksi ns. ”flat top” -runkoinen malli, jossa rungon päällä on Picatinny-kiinnityskisko kantokahvaa, takatähtäintä tai muuta ko. kiinnityksellä varustettua tähtäintä varten. Aseen perustaistelutähtäimet muodostuvat avotähtäimistä, jotka ovat pikasäädettävissä 100–600 metriin. Tähtäimissä on lisäksi tuulikorjauksen pikasäätö. Perustaistelutähtäimissä on ghost ring -tähtäin taisteluammuntaan ja pienempi diopteritähtäin tarkempaa ampumista ajatellen. Vaikka aseen tähtäimet sinällään ovatkin pitkän kehitystyön tulos, varustetaan kiväärit yleensä Aimpoint M2- tai ACOG-tähtäimillä. M4A1:een on saatavilla niin sanottu SOPMOD M4 Kit. Tähän erikoisjoukkojen malliin voidaan asentaa lukuisia erilaisia tähtäimiä ja muita lisävarusteita. M4 onkin tunnettu hyvästä modulaarisuudestaan ja ergonomisuudestaan.
Versiot

M4 MWS (Modular Weapon System) on RAS-kiskoa (Rail Adapter System) varten muokattu malli
M4A1 on täysautomaattinen versio perus M4-karbiinista, joka on tarkoitettu erikoisjoukkojen käyttöön. Se on käytössä lähes kaikissa Yhdysvaltain erikoisjoukoissa
Mark 18 CWBR on käytännössä M4A1-kivääri, jonka piippuosa on vaihdettu 262 mm:n pituiseen CQBR-piippuun. Näin varustettu kivääri on vastine vanhemmille lyhytpiippuisille Colt Commando -kivääreille.
Enhanced M4 on malli, jolla Colt osallistui kilpailuun, jossa etsittiin seuraajaa Yhdysvaltain maavoimien M4-karbiinille. Malli tunnetaan myös nimellä Colt APC (Advanced Piston Carbine). Kilpailu keskeytettiin ennen voittajan selviämistä.
M4 Commando on lyhyellä 292 mm:n pituisella piipulla varustettu versio. Alun perin Colt valmisti näitä erinäisistä jäljelle jääneistä varaosista, joten sen ulkonäkö vaihteli. Aiemmin ase tunnettiin nimellä M16A2 Commando.
Armwest LLC M4 on asesuunnittelija Jim Sullivanin suunnittelema versio, jossa kiinnitettiin huomiota alkuperäisen aseen heikkouksiin pyrkien parantamaan version toimivuutta. Version tulinopeus on huomattavasti alhaisempi kuin alkuperäisessä kiväärissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta M4 (karbiini) Wikimedia Commonsissa
Jorma Wallasvaara

Jorma Wallasvaara 1960-luvun lopulla.
Jorma Elon Wallasvaara (5. toukokuuta 1929 Turku – 1. marraskuuta 2006 Lieto) oli suomalainen yrittäjä ja keksijä. Wallasvaara oli Suomen ensimmäisiä innovatiisia ja kansainvälistä arvostusta saaneita high tech -yrittäjiä. 
Wallasvaara perusti Turkuun 1950 Wallac Oyn, jonka myi 1970 ruotsalaisella LKB-konsernille. Tämän jälkeen Wallasvaara perusti venelämmittimiä kehittävän ja valmistavan Wallas-Marin Oy:n.
Henkilöhistoriaa

Wallasvaaran teknillistieteellistä innostusta tuettiin hänen kodissaan. Wallasvaaran ensimmäinen kaupallinen tuote oli hänen 14-vuotiaana kehittämänsä akvaariolämmitin. Kyllästyttyään koulunkäyntiin Wallasvaara muutti 16-vuotiaana Ruotsiin, jossa hän pääsi tekstiiliteollisuuden palvelukseen. Ruotsin-aikanaan Wallasvaara kehitti kosteudensäätäjän tekstiiliteollisuuden käyttöön.
Palattuaan Suomeen vuonna 1950 Wallasvaara perusti Wallac Oy:n. Yrityksen tuotantoa olivat muun muassa viljasiilojen kosteus- ja lämpömittarit sekä radioaktiivisuutta mittaavat laitteet.
Vuonna 1970 Wallasvaara myi yrityksensä LKB-konsernille ja vetäytyi aktiivityöelämästä omistautuen harrastuksilleen. Kuitenkin Wallasvaaran veneilyharrastus johti valopetroolikäyttöisen venelämmittimen kehittämiseen ja sittemmin Wallas-Marin Oy:n perustamiseen.
Wallasvaaran näkemyksellisyys ja kekseliäisyys kasvattivat ja tukivat Turun seudulla high tech -yrittäjyyden kasvua ja osaltaan johtivat Data-City- ja Bio-City -yrityspuistojen syntymiseen, jotka myöhemmin laajenivat Turku Science Parkiksi.
Aiheesta muualla

Muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Peikin Ratsastuskoulu

Peikin Ratsastuskoulu on kilparatsastaja Peik Andersinin vuonna 1992 perustama ratsastuskoulu. Ratsastuskoulukäytössä on noin 36 hevosta ja ponia. Ratsastuksenopettajia on kuusi.
Ratsastuskouluntoiminnan lisäksi Peikin tallilla järjestetään kilpailu- sekä seuratoimintaa. Toiminnasta vastaa Kauniaisten ratsastajat ry (KRG), joka on rekisteröity vuonna 1998 Suomen Ratsastajainliitoon jäsenseuraksi. Jäseniä on lähes 400, ja heille järjestetään kilpailuja, luentoja sekä erilaisia tapahtumia. Kauniaisten ratsastajat ry:n puheenjohtaja on Outi Nummi.
Koulu sijaitsee Espoossa Sepänkylässä.
Joutsen (veturi)

| L |
| --- | --- |
 Neuvostovalmisteinen L-sarjan veturi L-2196 vm. 1953 Haapamäen höyryveturipuistossa
Perustiedot
Tyyppi:  höyryveturi
Valmistaja:  Kolomnan, Brjanskin ja Luganskin tehtaat
Lukumäärä:  4 200
Valmistusvuodet:  1945–1955
Lempinimi:  Joutsen, tulee venäjän alkukirjaimesta L
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  85 km/h
Paino:  170 t
Korkeus:  4 873 mm
Suurin akselipaino:  18 t
Pyörän halkaisija:  1 500 mm
Moottorin teho:  2 200 hv
L (kyrillisillä merkeillä Л), lempinimeltään Lebed eli Joutsen, on neuvostoliittolainen tavaraliikennekäyttöön tarkoitettujen, raskaiden höyryvetureiden sarja. Prototyyppi valmistui 1945 Kolomnan veturitehtaalla.
Nimettiin aluksi P-sarjaksi (Pobeda, 'voitto'), mutta nimettiin lopulta L-sarjaksi suunnittelijan L. S. Lebedjanskin kunniaksi. L-luokan vetureita pidetään edistyneimpinä entisessä Neuvostoliitossa rakennettuina höyryvetureina. Veturi oli varustettu mekaanisella hiilensyöttölaiteella eli stokerilla.
Haapamäen höyryveturipuistoon tuotiin 1980-luvulla ystävyyskaupunkitoiminnan myötä näytille L-veturi. Siellä se ehti olla esillä vuoteen 2024 asti, jolloin se romutettiin osana epäselvissä olosuhteissa tapahtunutta kaluston hävittämisen sarjaa. Haapamäen veturi oli jossain vaiheessa muutettu öljypolttoiseksi. Kyseinen yksilö eli L-2196 oli ennen romutustaan Suomen suurin museoveturi.
Tyyppiä rakennettiin kaiken kaikkiaan 4 200 kappaletta Kolomnan, Brjanskin ja Luganskin veturitehtailla vuosina 1945–1955. Veturi oli käytössä Venäjän rautateillä vuoteen 1975 asti.
Veturin pyörästöjärjestys on 2-10-0 ja suurin sallittu nopeus 85 km/h. Veturin massa on 170 tonnia.
Keskustalli

Keskustalli perustettiin 1929 Helsinkiin Kampin kentälle.
Keskustalli on Helsingin Ruskeasuolla Keskuspuiston laidalla toimiva vuonna 1929 toimintansa aloittanut Suomen vanhin ratsastuskoulu.
Se toimii yhteistyössä ympärilleen vuonna 1930 perustetun Helsingin Ratsastajat ry:n kanssa. Tallin toiminta siirtyi Ruskeasuon ratsastushallille, kun maneesi ja tallirakennukset valmistuivat vuonna 1940. Sotien aikana koulun toiminta keskeytettiin, sillä hevoset otettiin sotatoimiin.
Koululla on opetus- ja valmennuskäytössä 30 hevosta sekä ponia ja yhteensä 300 vakituista ratsastajaa. Keskustalli toimi alkuun Kampin kentällä Helsingin keskustassa. Sen perustajiin kuului K. O. Andersson-Blondyx, joka johti koulua kuolemaansa vuoteen 1958 asti. Hänen jälkeensä tallia johti vuoteen 1979 Maire Andersson-Blondyx. Heidän tyttärensä Piiu Paloheimo on vastannut tallin toiminnasta vuodesta 1979 yhdessä Pertti Paloheimon kanssa.
Tallin kasvatteja ovat muun muassa olympiaratsastajat Christopher Wegelius, Kyra Kyrklund, Jenny Eriksson ja Wilhelm (R. W.) Stewen
Holden Commodore (2013)

| Holden Commodore VF |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Australia
Valmistaja:  Holden
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  2013–2017
Muut nimet:  Chevrolet SS Holden Calais Holden Ute Vauxhall VXR8
Korimalli:  2-ovinen lava-auto 4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  E-segmentti
Edeltäjä:  Holden Commodore (VE)
Seuraaja:  Holden Commodore (ZB)
Teknisesti samankaltaisia:  Chevrolet Camaro V Holden Caprice (WM/WN)
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  GM Zeta
Moottori:  V6 V8
Iskutilavuus:  3,0–6,2 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti
Holden Commodore VF on Holden Commodoren neljännen sukupolven mallin uudistettu versio, jota valmistettiin vuosina 2013–2017. Mallisarjaan kuuluivat myös ylellisempi Holden Calais sekä kaksiovinen avolavamalli Holden Ute. Yhdysvalloissa Commodorea myytiin nimellä Chevrolet SS ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa nimellä Vauxhall VXR8.
Holden Commodore VF (2013–2017)

Alun perin koritunnuksella VE tunnettu neljännen sukupolven Commodorelle tehtiin vuonna 2013 perusteellinen kasvojenkohotus, jonka yhteydessä koritunnukseksi vaihtui VF. Suurimmat ulkonäölliset muutokset olivat uudelleenmuotoillut ajovalot ja puskurit, lisäksi sedaniin tuli uudet, aiempaa leveämmät takavalot. Sisusta oli uudistettu täysin, sillä kojelauta ja ohjauspyörä olivat kokonaan uusia. Kaikissa malleissa oli vakiovarusteena kahdeksantuumainen kosketusnäyttö kojelaudan keskellä. Monet sisustuksen komponentit ja painikkeet oli lainattu muista General Motorsin malleista, joten ne olivat samoja kuin esimerkiksi monissa Opel-malleissa. Ulkonäön yksityiskohdissa oli joitain eroavaisuuksia eri malliversioiden välillä. Aiemman perusmalli Omegan sekä osittain myös paremmin varustellun Berlinan korvasi Evoke, joka oli nyt malliston edullisin versio. Calais oli ylellisempänä markkinoitu versio, jonka mallinimessä ei ollut viittausta muuhun Commodore-mallistoon. Commodore SV6 ja SS puolestaan edustivat malliston urheilullisempaa päätä.
Syyskuussa 2015 esiteltiin uudistuneet mallivuoden 2016 autot. Uudistettuun mallisarjaan viitataan yleensä VF II -nimellä. Ulkonäköön tehtiin pieniä muutoksia, esimerkiksi farmarimalliin tuli uudet LED-takavalot. V8-moottori kasvoi 6,0-litraisesta 6,2-litraiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holden Commodore (2013) Wikimedia Commonsissa
Holden Commodore VF Sportwagon SV6 Storm
Holden Ute VF SV6
Holden Commodore VF II SV6
Holden Calais VF II
Hamina Bastioni Horse Festival

Kansainvälistä esteratsastusta Hamina Bastionissa.
Hamina Bastioni Horse Festival on Haminassa kahden vuoden välein järjestettävä kansainvälinen hevosurheilutapahtuma. Tapahtuman näyttämönä toimii Euroopan suurin telttakatos Bastionin historiallisten linnoitusmuurien ympäröimällä areenalla. Kilpailuohjelma keskittyy kansainvälisiin este- ja kouluratsastusluokkiin. Tapahtuman yleisönäytöksissä on myös runsasta oheisohjelmaa, kuten hevosaiheisia shownäytöksiä ja puhtaita viihdenäytöksiä.
Hamina Bastioni Horse Festivalin pääkilpailu on esteratsastuksen kansainvälisen Nations Cup -joukkuekilpailun Suomen osakilpailu. Haminassa Suomen joukkue voittikin historiallisesti ensi kertaa Nations Cupin osakilpailun vuonna 2005.
Historia

Hamina Bastioni Horse Festival on järjestetty kahden vuoden välein vuodesta 2003 alkaen. Suomen Nations Cup -osakilpailu järjestettiin aiemmin Helsingissä Laakson ratsastusstadionilla.
Aiheesta muualla

Hamina Bastioni Horse Festivalin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Savonlinna Opera Games

Savonlinna Opera Games (järjestävän seuran käyttämä kirjoitusasu Savonlinna OperaGames) on kansallinen, kolmipäiväinen esteratsastuskilpailu, joka järjestetään vuosittain heinäkuun alussa Savonlinnassa. Kilpailu on järjestetty vuodesta 1993 alkaen. Sen järjestää ratsastusseura Savonlinnan Ratsastajat Vuohimäen ratsastuskeskuksen alueella. Vuosittain tapahtumaan osallistuu noin 150 ratsastajaa ja 200 hevosta.
Nimikkokilpailuluokka Opera Games on estekorkeudeltaan 140 senttimetriä.