stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mittaaminen

Mittaaminen eli mittaus on kohteen määrän eli kvantiteetin määrittämistä. Määrän rinnalla voidaan puhua paljouden tai suuruuden määrittämisestä. Mittaamisen kohteena on aina jokin ominaisuus kuten pituus, paino, lämpötila tms., jonka määrä halutaan saada selville. Mittaamisen lähtökohta on mittauksen tarkoituksen ymmärtäminen. On tiedettävä, mitä tietoa mittaamisella voidaan saada ja mihin tarkoitukseen tietoa voidaan käyttää. Mittaus käynnistetään valitsemalla kohteen mittaamiseen soveltuva mittayksikkö. Kun tämän suuruudeksi asetetaan yksi ja selvitetään kuinka monta kertaa tämä mittayksikkö sisältyy mittauskohteeseen, saadaan lopputuloksena mittaamisen kohteen mittaluku määrätyksi. Hyvään mittaamiseen kuuluu, että mittaajalla on realistinen käsitys mahdollisten mittausvirheiden suuruudesta.
Mittauksen tarkoitus on paremman ymmärryksen saaminen mittauksen kohteena olevasta asiasta tai ilmiöstä. Parempi ymmärrys johtaa oikeampiin johtopäätöksiin ja toimenpiteisiin. Mittaus on aina perusluonteeltaan objektiivista eli mittaajan arvoista riippumatonta ja sen yleiset säännöt kaikille tieteen aloille samanlaiset. Yleinen mittausteoria kuvaa ne mittaamisen säännöt ja kriteerit, jotka ovat yhteisiä mittaamiselle kaikilla tieteenaloilla.
Platina-Iridiumista valmistettu alkuperäinen metri. Tietokoneella tehty havainnekuva.
Mittaamisen terminologia

Mittauksen käytännöt ja termit eroavat jossain määrin eri tieteenaloilla, koska mittaamisen kohteet ovat erilaisia. Luonnon­tieteissä kiinnostuksen ja mittaamisen kohteina ovat fyysiset ilmiöt. Yhteis­kunta­tieteissä pääkohteena on ihmisten mielipiteet ja asenteet. Taloudessa mitataan määriä, hintoja ja arvoja. Koska mittaaminen on eriytynyt tieteenaloittain, on syntynyt samaa tarkoittavia termejä ja niiden paljous voi aiheuttaa sekaannusta. Oheinen kuva pyrkii selkeyttämään asiaa luokittelemalla mittaustermien synonyymit kolmeen luokkaan.
Mittauksen kohde tarkoittaa yleisesti asiaa tai ilmiötä, josta halutaan saada määrätietoja. Mittaussuure tarkoittaa samaa ja samalla ilmaisee, että sen suuruus on selvittämisen kohteena. Taloudellisessa toiminnassa ollaan kiinnostuneita menestystekijöistä, jotka sellaisenaan kertovat toiminnan menestyksestä tai tekijöistä, jotka johtavat menestykseen. Kun kiinnostuksen kohde on laaja, siitä pyritään saamaan ymmärrystä mittaamalla siihen liittyviä muuttujia.
Fyysisten ilmiöiden mittaamiseen käytetään usein mittalaitetta. Mittalaite (mittauslaite, mittausväline, mittari) on laite, jolla mittauksen tulokset kiinnostavista suureista saadaan esille. Mittari on alkuperäisen määrittelyn mukaan itsetoimiva fyysinen mittauslaite, kuten sähkömittari, jonka avulla sähkön kulutus mitataan. Mittarilla tarkoitetaan mittalaitteen lisäksi mittaa, mittayksikköä tai kaavamuotoilua, jonka avulla mittaaminen suoritetaan. Mittarilla tarkoitetaan niitä sääntöjä, joiden mukaisesti mittauksen kohteen jollekin ominaisuudelle määritetään sitä kuvaava mittaluku.
Mittaamisen tulos on yleisesti lukuarvo, josta käytetään nimityksiä mittaluku, suureen arvo, muuttujan arvo ja tunnusluvun arvo. Mitattavat muuttujat voidaan jakaa jatkuviin muuttujiin ja epäjatkuviin (diskreetti) muuttujiin. Jatkuvan muuttujan mittaluku on tyypillisesti desimaaliluku, kun taas epäjatkuvan muuttujan mittaluku on tyypillisesti kokonaisluku, esimerkiksi lukumäärä. Käytetystä mitta-asteikosta riippuu minkälaisia matemaattisia operaatioita mittauksen tuloksena saaduilla mittaluvuilla voidaan suorittaa.
Operationalisointi

Operationalisointi tarkoittaa sellaisia määrittelyjä, joiden perusteella kiinnostuksen kohteesta voidaan mittaamalla saada määrätietoja. Luonnontieteissä mittaaminen on vakiintunutta ja siitä syystä käytettävissä on vakiintuneita mittayksiköitä. Yhteiskuntatieteissä ja taloudellisen toiminnan mittaamisessa kiinnostus kohdistuu usein asioihin tai ilmiöihin, joille ei ole olemassa valmista mittaria. Tällöin se pitää tapauskohtaisesti kehittää ja tätä prosessia kutsutaan operationalisoinniksi. Operationalisointi voi olla joskus hyvin vaikeaa, joskus jopa mahdotonta. Esimerkiksi väestön onnellisuuden tutkiminen edellyttää onnellisuuden käsitteen operationalisointia. Organisaatioiden johtaminen perustuu nykyään yleensä hajautettuun tulosvastuuseen. Tulosvastuun operationalisointia vaikeuttaa se, että tilanteen muuttumisen myötä operationalisointi on suoritettava yhä uudelleen. Väestön hyvinvoinnin käsitteen operationalisoimiseksi perustettiin kansainvälinen komitea, Stiglitzin komitea, joka 300-sivuisessa raportissaan pystyi vain hahmottamaan hyvinvoinnin mittaamisen periaatteita.
Hyvän mittaamisen kriteerit

Hyvä mittaamisen tärkein kriteeri on, että kohde on laadultaan tunnettu ja homogeeninen. Mikäli mittauskohde ei ole laadultaan homogeeninen, sisältyy mittaustuloksiin sekä määrän että laadun vaihtelua, mutta niiden suhde on epäselvä. Vain määrää voi mitata. Laatua ei koskaan voi suoraan mitata, mutta kylläkin määrämittausten perusteella voidaan tehdä päätelmiä laadusta. Esimerkiksi jonkin ominaisuuden määrä voidaan tulkita laaduksi kuten tulostimen tulostusnopeus, kuvan resoluutio, koneen teho jne. Laadusta voidaan myös tehdä päätelmiä jakamalla mittauskohde erilaisiin laatuluokkiin ja mittaamalla määriä näissä laatuluokissa
Mittaamisessa tunnistetaan seuraavat kolme päävaihetta.
Mittauksen määrittely eli sen merkityksen kertominen
Mittarin valinta tai kaavan muotoilu
Mittaaminen eli mittaustulosten tuottaminen
Hyvän mittaamisen ominaisuudet on määritelty yleisessä mittausteoriassa. Niistä tärkeimpiä ovat seuraavat viisi:
Mittauksen kohde ja sen tärkeys eli relevanssi
Mittarin validiteetti
Mittauksen luotettavuus eli reliabiliteetti
Mittauksen ymmärrettävyys
Mittauksen edullisuus
Mittaamisen hyvät ominaisuudet eivät aina toteudu täysimääräisesti, vaan tavoitteena on toteuttaa tasapainoinen mittaus, jossa ominaisuuksia on riittävästi. Se, mikä on riittävää, on tilannekohtaisesti pääteltävä.
Hyvän mittaamisen kriteerit > Mittauksen kohde ja sen tärkeys eli relevanssi

Ensimmäinen tehtävä mittauksen toteuttamisessa on mittauskohteen ja mittauksen tarkoituksen määrittely. Mittaamisen tarkoitus on määriteltävä selkeästi, jotta valittavan mittarin hyvyyttä tai huonoutta voidaan arvioida kriittisesti. Mittaamisen tarkoituksen määrittely kuvaa sen ilmiön, jota halutaan mitata. Pohdinta mittaustulosten relevanssista eli tärkeydestä on myös tärkeää. Mittaus on silloin relevanttia, kun siitä koituu hyötyä. Eli mittaamisen tulosta voidaan käyttää hyödyllisesti aiotussa tarkoituksessa.
Hyvän mittaamisen kriteerit > Validiteetti

Validiteetti tarkoittaa, missä määrin mittari mittaa sitä, mitä sen ajatellaan mitattavan. Validilta mittarilta edellytetään, että se kuvaa mahdollisimman hyvin eli harhattomasti sitä ilmiötä, jota halutaan mitata. Mittarin heikosta validiteetista johtuva mittausvirhe on systemaattinen. Se on kuin epätarkka ase, joka antaa systemaattisesti epätarkkoja osumia. Epätarkkuus toistuu niin kauan kuin samaa mittaria käytetään mittaamiseen.
Mittarin validiteettia arvioitaessa käytetään usein termejä alkuperäismitta ja sijaismitta. Tällöin kysymys on siitä, kuinka harhattomasti mittariksi valittu sijaismitta kuvaa mitattavan kohteen alkuperäismittaa. Alkuperäismitta on mittauskohteen täysin validi mittari. Alkuperäismitoilla voidaan yleensä mitata vain perussuureita kuten pituutta, massaa, pinta-alaa jne. Yleensä toiminnan mittaamisessa joudutaan käyttämään sijaismittoja, koska mitattavan kohteen alkuperämittoja ei ole käytettävissä kuin poikkeustapauksessa. Sijaismitta on terminä hyvä, koska se itsessään muistuttaa siitä, että mittarin validiteetti ei ole täydellinen. Mittarin validiteetista joudutaan usein käytännössä tinkimään, kun tavoitellaan yksinkertaisuutta ja ymmärrettävyyttä. Tästä syystä on tärkeää tapauskohtaisesti arvioida mittarin validiteettia kriittisesti.
Hyvän mittaamisen kriteerit > Luotettavuus eli reliabiliteetti

Mittausprosessin reliabiliteetti on sen luotettavuutta. Reliabiliteetti on mittaustapahtuman ominaisuus erotuksena mittarin ominaisuudesta. Luotettava mittaus tarkoittaa sovitun mukaista mittauksen toteutusta. Luotettavan mittauksen tuloksiin eivät vaikuta mittaamisen satunnaiset tekijät kuten mittaaja, mittausolosuhteet jne. Mittauksen epäluotettavuus aiheutuu mittaustapahtumaan liittyvistä satunnaisista häiriöistä ja vaihteluista. Mittaus on luotettavaa, jos samasta aineistosta suoritetut mittaukset antavat eri mittauskerroilla ja eri mittaajien suorittamana samat tulokset. Mittauksen luotettavuus voidaan varmistaa laatuajattelun mukaisesti hyvillä mittausohjeilla. Mittauksen luotettavuuden varmistamiseksi on tärkeää määritellä mittauksen toteutustapa niin yksikäsitteisesti, että toteutustapaa koskevien ohjeiden perusteella eri suorittajat saavat samasta aineistosta samat tulokset.
Hyvän mittaamisen kriteerit > Ymmärrettävyys

Mittausprosessin tulisi olla mahdollisimman yksinkertainen ja ymmärrettävissä oleva. Käytäntö on osoittanut, että mittaustuloksia ei käytetä, jos mittaustulosten käyttäjä ei ymmärrä niiden syntymekanismia.
Hyvän mittaamisen kriteerit > Edullisuus

Mittaaminen merkitsee aina kustannuksia. Hyvässä mittaamisessa hyödyt ovat kustannuksia suuremmat. Mittaus on väline välineiden joukossa ja sen on tuotettava lisäarvoa kuten kaikkien välineiden. Tämä kriteeri pätee kaikkiin välineisiin. Käytännössä mittauksen tuottaman arvon ja sen vaatiman uhrauksen osoittaminen on vaikeaa.
Mitattavien ominaisuuksien luonne

Mittauskohteena voi olla kvantitatiivisia eli määrällisiä ja kvalitatiivisia eli laadullisia ominaisuuksia. Kohteen kvalitatiiviset ja kvantitatiiviset ominaisuudet saavat erilaisen mittausratkaisun.
Esimerkiksi valmistusprosessin hyvyyttä voidaan kuvata valmisteisiin liitetyillä laatusanoilla virheetön ja virheellinen. Mittauksen kohteena ovat siis kvalitatiiviset eli laadulliset ominaisuudet virheettömyys ja virheellisyys. Mittaajan tehtävänä on selvittää kahden eri kvaliteetin paljous mittaamisen keinoin. Ratkaisu on luokittelu kahteen luokkaan ja sen jälkeen mitataan kvaliteetin paljous molemmissa luokissa. Oleellista tässä tapauksessa on, että mittaaja itse joutuu ratkaisemaan, miten käsite ”valmistusprosessin hyvyys” operationalisoidaan eli tehdään mitattavaksi suureeksi.
Kvantitatiivinen ominaisuus on sellainen, jolle on olemassa valmis käyttökelpoinen mittayksikkö tai -ratkaisu. Itse asiassa kvantitatiivinen ominaisuus on yleensä määritelty mitta­yksikön avulla. Edellisen esimerkin valmisteen ominaisuudet pituus, leveys, korkeus ja paino ovat kvantitatiivisia ominaisuuksia ja nämä kaikki on määritelty mittayksiköiden avulla. Kansainvälinen SI-järjestelmä on mittayksiköiden järjestelmä, jossa nimetään kvantitatiivinen ominaisuus ja annetaan sen mittayksikölle määrittely. Kvantitatiivisen ominaisuuden mittaamiseen on olemassa valmis vakiintunut mittayksikkö. Mittaajalta ei siis vaadita mitattavan käsitteen operationalisointia, kuten kvalitatiivisen ominaisuuden mittaamisessa on tilanne. Kvantitatiivista ominaisuutta mitataan yleisimmin suhdeasteikolla.
Mitta-asteikot

Mittauksessa on käytettävissä ilmaisu- ja suorituskyvyltään erilaisia mitta-asteikkoja. Mitta-asteikon ilmaisukyky tarkoittaa tapaa ja tarkkuutta, jolla tietoa mittauskohteesta saadaan. Mitta-asteikon suorituskyky kertoo siitä, minkälaisia matemaattisia operaatioita mittauksen tuloksena saatavilla mittaluvuilla voidaan suorittaa. Mitta-asteikot ovat siis ominaisuuksiltaan erilaisia. Seuraava taulukko kuvaa mitta-asteikkojen tärkeimpiä ominaisuuksia. Mitä enemmän ominaisuuksia siinä on, sitä enemmän se kykenee ilmaisemaan tietoa mitattavasta kohteesta.
| Mitta-asteikot | Luokittelu | Järjestys | Välimatka | Nollapiste |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Luokitteluasteikko | on | ei | ei | ei |
| Järjestysasteikko | on | on | ei | ei |
| Välimatka-asteikko | on | on | on | ei |
Suhdeasteikko: on
Mitta-asteikot > Luokitteluasteikko eli nominaaliasteikko

Tällä asteikolla mitattaessa kysymys on luokittelusta laatuerojen mukaan, sillä mittaustulokset luokitellaan ominaisuuksiensa mukaan yhteen toisensa poissulkevista luokista. (esimerkiksi nainen/mies tai moottoripyörä/polkupyörä/henkilöauto). Luokittelu­asteikosta käytetään myös nimitystä laatueroasteikko, mikä kuvaa asteikon perustarkoitusta luokitella laatuerojen mukaisiin luokkiin. Luokitteluasteikolla mitattaessa voidaan vain sanoa mihin luokkaan mittaustulos kuuluu ja mihin ei. Luokilla ei ole keskinäistä järjestystä eikä niiden välimatkaa tunneta. Mittaustuloksilla ei voi suorittaa matemaattisia operaatioita. Esimerkiksi asteikolla 1=mies ja 2=nainen saadaan selville kumpaankin luokkaan kuuluvien lukumäärät, mutta aineiston keskiarvolla ei ole käsitteellistä merkitystä.
Mitta-asteikot > Järjestysasteikko eli ordinaaliasteikko

Tällä asteikolla mitattaessa mittaustulokset (so. luokat) asetetaan järjestykseen jonkin ominaisuutensa mukaan. (esimerkiksi mineraalien kovuusluokka: pehmeä, normaali, kova tai sotilasarvot: kapteeni, majuri, everstiluutnantti, eversti). Järjestysasteikko on yksinkertaisimmillaan luokitteluasteikko, jossa luokkien välinen järjestys tunnetaan. Esimerkiksi Likert-asteikko muodossa 'täysin eri mieltä - jokseenkin eri mieltä - jokseenkin samaa mieltä - täysin samaa mieltä' on yksiselitteinen järjestysasteikko, jossa toiseen suuntaan samanmielisyys kasvaa ja toiseen vähenee.
Mitta-asteikot > Välimatka-asteikko eli intervalliasteikko

Nimessä oleva 'välimatka' tai 'intervalli' viittaa siihen, että välimatka-asteikon muuttujan arvot, joiden erotus on vakio, ovat säännöllisen välimatkan päässä toisistaan. Siirryttäessä edellisestä seuraavaan asteikon pisteeseen, siirrytään aina täsmälleen saman verran. Mitattavalla suureella on siis vakiosuuruinen mittayksikkö. Tyypillistä välimatka-asteikolla mittaamista on lämpötilan mittaaminen (esimerkiksi Fahrenheit-asteikko ja Celsius-asteikko). Mittaustuloksilla voidaan suorittaa rajoitetusti matemaattisia operaatioita. Keskilämpötila on keskimääräinen lämpötila. Koska asteikon nollapiste on sopimuksenvarainen, ei asteikolla voi saada mittaustuloksia, jotka voitaisiin matemaattisesti suhteuttaa toisiinsa. Lämpötila 20 astetta verrattuna 10 asteeseen ei tarkoita, että lämpötila olisi kaksi kertaa suurempi. Tällainen mittaustulos on tulkittava kokemuksen perusteella.
Mitta-asteikot > Suhdeasteikko eli relatiiviasteikko

Suhdeasteikolla mitattaessa on mittayksiköiden lisäksi käytettävissä luonnollinen nollapiste (absoluuttinen nollapiste), jolloin päästään mittaustulosten määrällisten suhteiden matemaattiseen vertailuun. Asteikon nimi tulee tästä määrällisten suhteiden vertailtavuudesta. Jos esimerkiksi saamme kahden kappaleen painon mittauksessa tuloksiksi 10 kg ja 20 kg, voimme sanoa, että jälkimmäinen on kaksi kertaa painavampi. Suhdeasteikko on mitta-asteikoista suorituskykyisin. Sen tuottamilla mittaluvuilla voidaan suorittaa eri tarpeita palvelevia matemaattisia operaatioita. Mittalukujen erilaisuudella, järjestyksellä, yhteen- ja vähennyslaskulla, kerto- ja jakolaskulla on mielekäs tulkinta. Tärkeä esimerkki suhdeasteikolla mittaamisesta on lukumäärän laskeminen.
Mitta-asteikot > Logaritminen asteikko

Muutamia suureita mitataan vakiintunesti logaritmisella asteikolla. Tällainen suure on periaatteessa mitattavissa suhdeasteikollakin, mutta koska sen arvot saattavat olla hyvin eri suuruusluokkaa, käytetään suhdeasteikon mukaisen mittaluvun asemesta sen logaritmia. Samaan tapaan kuin intervalli­asteikolla, on tällöinkin jokin sopiva vertailu­kohta valittava nollapisteeksi. Esimerkkejä logaritmisesta asteikoista ovat äänen voimakkuuden mittaus desibeleinä, maanjäristysten voimakkuuden mittaamiseen käytetty Richterin asteikko sekä tähtien magnitudit.
Mittaaminen eri tieteenaloilla

Mittauksen käytännöt eroavat eri tieteenaloilla, koska mittaamisen kohteet ovat erilaisia. Luonnontieteissä kiinnostuksen ja mittaamisen kohteina ovat fyysiset ilmiöt ja mittaamiseen käytetään mittayksiköitä, jotka on sovittu kansainvälisessä SI-järjestelmässä. Yhteiskuntatieteissä pääkohteena on ihmisten mielipiteet ja asenteet. Taloudessa mitataan määriä, hintoja ja arvoja. Koska mittaaminen on eriytynyt tieteenaloittain, on niille ominaisia mittausratkaisuja tarkasteltava erikseen.
Mittaaminen luonnontieteessä
Mittaaminen taloustieteessä
Mittaaminen yhteiskuntatieteessä
Kirjallisuutta

Grönros, Jarmo ym.: Tiima, tiu, tynnyri: Miten ennen mitattiin: Suomalainen mittasanakirja.  (Toimitus: Juhani Kostet. Julkaisija: IS-Vet. 6. uudistettu painos. Turun maakuntamuseon julkaisuja 9)  Turku:  Turun museokeskus, 2010.  ISBN 978-951-595-152-6
Robinson, Andrew: Mittaamisen historia.  ((The story of measurement, 2007.) Suomentanut Veli-Pekka Ketola)  Helsinki:  Multikustannus, 2008.  ISBN 978-952-468-187-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
International vocabulary of metrology – Basic and general concepts and associated terms (VIM)  2008. JCGM.
KvantiMOTV (Kvantitatiivisten tutkimusmenetelmien oppimisympäristö) fsd.uta.fi.
MIKES
Mittaustermit.
Mittaamisen kriteerit
The Monkey Puzzle

| The Monkey Puzzle UFO |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Area 51 -studiot, Celle, Saksa
 Julkaistu: 25. syyskuuta 2006
 Tuottaja(t): Tommy Newton
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal, blues rock
 Kesto: 46.10
 Levy-yhtiö: SPV
UFOn muut studioalbumit
| You Are Here 2004 | The Monkey Puzzle 2006 | The Visitor 2009 |
The Monkey Puzzle on brittiläisen hard rock -yhtye UFOn kahdeksastoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2006. Albumilla yhtyeen alkuperäisrumpali Andy Parker teki paluun yhtyeeseen. Albumi jäi alkuperäisbasisti Pete Wayn viimeiseksi yhtyeessä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Vinnie Moore ja Phil Mogg, ellei toisin mainita.
Hard Being Me – 3.35 (säv. Pete Way,Vinnie Moore, Phil Mogg)
Heavenly Body – 3.52
Some Other Guy – 4.38
Who's Fooling Who? – 3.57 (säv. Way, Moore, Mogg)
Black and Blue – 5.29 (säv. Paul Raymond, Mogg)
Drink Too Much – 4.40
World Cruise – 3.29
Down by the River – 3.18
Good Bye You – 4.40
Rolling Man – 4.24
Kingston Town – 4.08 (säv. Raymond, Mogg)
Kokoonpano

Phil Mogg – laulu
Vinnie Moore – kitara
Paul Raymond – kosketinsoittimet, kitara
Pete Way – basso
Andy Parker – rummut
Arvostelut

Allmusic:
Mongoliankirvinen

| Mongoliankirvinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Västäräkit Motacillidae
Suku::  Kirviset Anthus
Laji::  godlewskii
Kaksiosainen nimi
 Anthus godlewskii  (Taczanowski, 1876) 
Katso myös
   Mongoliankirvinen Wikispeciesissä   Mongoliankirvinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mongoliankirvinen (Anthus godlewskii) on västäräkkien heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi Władysław Taczanowski vuonna 1876.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 15½–17 cm ja paino 25–29 g. Ulkonäöltään se muistuttaa suuresti isokirvistä ollen kuitenkin hieman pienempi ja lyhytpyrstöisempi. Myös koivet ovat hieman lyhyemmät, samoin takavarpaan kynsi. Selkäpuolella on enemmän tummaa viirutusta ja alapuoli tavallisesti ruskehtavampi kuin isokirvisellä. Myös muita vähäisiä värieroja on. Äänet muistuttavat sekä iso- että nummikirvisen ääniä. Koiras laulaa laululennossa. Sukupuolet ovat saman värisiä.
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato kesällä, nuorilla osittainen.
Esiintyminen

Lisääntymisalue on Keski-Aasiassa Etelä-Siperiasta Mongoliaan, Mantšuriaan ja Tiibetiin. Se on muuttolintu, joka talvehtii Intiassa ja Sri Lankalla. Syysmuutolla laji harhautuu toisinaan Eurooppaan saakka, ja se on tavattu Suomessa ainakin 16 kertaa, ensimmäisen kerran 10. lokakuuta 1974 Lemlandin Lågskärillä ja viimeksi 13.–27. marraskuuta 2005 Lumijoella.
Elinympäristö

Mongoliankirvisen elinympäristöä ovat avomaat: kuivat, kivikkoiset arot ja vuorenrinteet.
Lisääntyminen

Linnun pesä on maassa ja munia on 3–5. Naaras hautoo 12–14 päivää.
Ravinto

Mongoliankirvinen ruokailee maassa syöden pääasiassa hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia sekä siemeniä.
Davey Moore

| Davey Moore |
| --- | --- |
 Olli Mäki ja Davey Moore vuonna 1962.
Henkilötiedot
Koko nimi:  David S. Moore
Syntynyt: 1. marraskuuta 1933 Lexington, Kentucky
Kuollut: 25. maaliskuuta 1963 Los Angeles, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Springfield Rifle
Pituus:  159  cm
Ammattilaistilastot
Ottelut:  68
Voitot:  59
– tyrmäysvoitot:  30
Tappiot:  7
Ratkaisemattomat:  1
Ei tuomiota/ mitätöity:  1
David S. ”Davey” Moore (1. marraskuuta 1933 Lexington – 25. maaliskuuta 1963 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä, joka oli höyhensarjan maailmanmestari maaliskuusta 1959 maaliskuuhun 1963.
Moore puolusti mestaruuttaan suomalaista Olli Mäkeä vastaan Helsingin Olympiastadionilla elokuussa 1962 voittaen tämän toisessa erässä.
Seuraavana vuonna Moore hävisi tyrmäyksellä Sugar Ramosille ja vaipui koomaan. Hän kuoli sairaalassa Los Angelesissa neljän päivän kuluttua. Ottelu herätti keskustelua siitä, olisiko tuomarin pitänyt keskeyttää ottelu aikaisemmin. Bob Dylan teki tapahtumasta laulun ”Who killed Davey Moore?”.
Davey Moore tunnetaan myös nimellä ”musta nukuttaja”.
Monmouth-luokka (risteilijä)

| Monmouth-luokka |
| --- | --- |
 Monmouth-luokan alus

Tekniset tiedot
Uppouma:  9800 tonnia
Pituus:  141,27 m (kokonaispituus)
Leveys:  20,12 m
Syväys:  7,62 m
Koneteho:  22000 hv
Nopeus:  23 solmua
Miehistöä:  678
Aseistus
Meritorjunta:  14 × QF 6" Mk VII -tykkiä 10 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykkiä 3 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
Monmouth-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston kymmenen aluksen muodostama panssariristeilijäluokka. Luokan alukset laskettiin vesille 1900 - 1903 ja ne oli suunniteltu nimenomaan kauppamerenkulun suojaamiseen. Alukset suunnitteli Sir William White. Toisinaan luokkaa nimitetään County-luokaksi, koska alusten nimet olivat piirikuntien nimiä.
Suunnittelu

Luokan alukset suunniteltiin kilpailutilanteessa, jossa muiden valtioiden panssariristeilijöiden määrä lisääntyi. Kaksi ensimmäistä' HMS Kent ja HMS Essex, hankittiin osana vuosien 1898-1899 laivasto-ohjelman täydentämistä. HMS Bedford ja HMS Monmouth tilattiin osana vuosien 1899-1900 laivasto-ohjelmaa ja loput alukset osana vuosien 1900-1901 laivasto-ohjelmaa. Alusten tuli olla ensimmäisen luokan risteilijöitä, joiden nopeus olisi sama kuin Drake-luokalla. Niiden tuli olla samalla pienempiä ja siten halvempia valmistaa sekä kyetä operoimaan pienemmällä miehistöllä, jolloin niitä voitaisiin valmistaa useampia. Tavoite saavutettiin keventämällä panssarointia ja aseistusta, jolloin alusten uppouma laski alle 9800 tonnin. Aluksia kuitenkin kritisoitiin tehtyjen säästöjen vuoksi, koska ne laskivat merkittävästi alusten taisteluarvoa.
Suunnittelu > Suoja ja aseistus

Alusten panssarointi vastasi Cressy-luokan panssarointia, mutta se oli paikoin ohuempi. Panssarivyö oli nelituumainen (10 cm) ja sen pituus oli 242 jalkaa ja sen korkeus keskilaivassa oli 11,5 jalkaa. Panssarivyö jatkui kahden tuuman kylkipanssarina aluksen laitaan saakka. Panssarikansi oli vyönpituudelta 2,5 tuumaa väliseinien kohdalla ja muuten 0,75 tuumaa. Pääkansi oli vyönpituudelta 1,25 tuumaa paksua panssaria.
Tykkitornien ja niiden runkojen panssarointi oli viisi tuumaa ja kasemattien 4-2 tuumaa. Kranaattihissit oli suojattu kahden tuuman panssarikerroksella ja tulenjohtotorni kymmentuumaisella panssaroinnilla. Alusten vedenpitävien osastojen seinät olivat viisituumaiset.
Neljä kuuden tuuman tykkiä oli asetettu kaksoistorneihin etu- ja puolikannelle. Kahdeksan kuusituumaista asennettiin kaksikerroksisiin kasematteihin aluksen kylkiin sekä etu- että takamaston kohdalle ja loput kaksi kylkiin keskelle alusta yksittäisiin kasematteihin. Tykkitornit olivat sähkötoimisia ja niitä pidettiin suunnittelun parhaina tuotoksina, vaikka niiden vaihteistot osoittautuivat epäluotettaviksi.