stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarlo Kivekäs (kenraali)
Aiheesta muualla

Loikkanen, Jarmo: Suomalaiset maailman katolla – eli tuntematon kenraali ja sadan vuoden suuri peli. Suomen Sotilas 18.10.2017.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
| n k Suomen puolustusvoimain komentajat |
| --- | --- | --- |
| Suomen armeijan päällikkö (1919) |  Wilkman  Kivekäs  |  |
| Sotaväen päällikkö (1919–1939) |  Wilkama  Nenonen  Malmberg  Sihvo  Österman  |  |
| Tasavallan puolustusvoimain komentaja (1939–1945) |  Mannerheim  |  |
| Puolustusvoimain komentaja (1945–) |  Heinrichs (1945)  Lundqvist (1945–1946)  Sihvo (1946–1953)  Heiskanen (1953–1959)  Simelius (1959–1965)  Keinonen (1965–1969)  Leinonen (1969–1974)  Sutela (1974–1983)  Valtanen (1983–1990)  Klenberg (1990–1994)  Hägglund (1990–1994)  Kaskeala (2001–2009)  Puheloinen (2009–2014)  Lindberg (2014–2019)  Kivinen (2019–2024)  Jaakkola (2024–)  |  |
Punatähkät

| Punatähkät |
| --- | --- |
 Noropunatähkä (Liatris spicata)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Punatähkät Liatris  Gaertn. ex Schreb.
Katso myös
   Punatähkät Wikispeciesissä   Punatähkät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punatähkät (Liatris) on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Useita punatähkälajeja viljellään perennana. Punatähkien erikoisuus on tähkämäinen kukinto, jossa yksittäiset mykeröt aukenevat ylhäältä alaspäin.
Lajeja

Liatris aspera – isopunatähkä
Liatris graminifolia – heinäpunatähkä
Liatris pycnostachya – preeriapunatähkä
Liatris scariosa – vuoripunatähkä
Liatris spicata – noropunatähkä
Isopunatähkä.
Preeriapunatähkä.
Noropunatähkä.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Punatähkät (Liatris)
Suomen Lajitietokeskus: Punatähkät – Liatris
United States Department of Agriculture (USDA): Liatris (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1580155  Wikispecies: Liatris  BioLib: 111340  CoL: 62X3K  EoL: 38400  EPPO: 1LTSG  FNA: 118496  FoC: 118496  GBIF: 3104263  GRIN: 6808  iNaturalist: 48690  IPNI: 9826-1  IRMNG: 1341613  ITIS: 37906  NBN: NHMSYS0000460323  NCBI: 102782  NZOR: 400937e5-85b5-4a8c-a424-26728d9ae96b  Open Tree of Life: 509201  PLANTS: LIATR  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:325929-2  Tropicos: 40006364  VASCAN: 1339  WFO: wfo-4000021657  WoRMS: 1075455
Punastuvat morsiamemme

| Punastuvat morsiamemme> Our Blushing Brides |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Harry Beaumont
Käsikirjoittaja:  Bess Meredyth John Howard Lawson Edwin Justus Mayer Helen Meinardi
Tuottaja:  Harry Beaumont
Säveltäjä:  Irving Berlin
Kuvaaja:  Merritt B. Gerstad
Leikkaaja:  George Hively
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Pukusuunnittelija:  Adrian
Lavastaja:  Cedric Gibbons
Pääosat:  Joan Crawford Anita Page Dorothy Sebastian Robert Montgomery
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   19. heinäkuuta 1930  14. syyskuuta 1931
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  337 000 USD
Tuotto:  1 211 000 USD
Edeltäjä:  Puolineitseitä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punastuvat morsiamemme (engl. Our Blushing Brides) on vuonna 1930 ensi-iltansa saanut Harry Beaumontin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford, Robert Montgomery, Anita Page ja Dorothy Sebastian. Metro-Goldwyn-Mayer oli elokuvan tuotantoyhtiö ja jakelija.
Punastuvat morsiamemme käsikirjoittivat Bess Meredyth, John Howard Lawson, Edwin Justus Mayer ja Helen Meinardi. Elokuva kuvattiin MGM:n studioilla Kalifornian Culver Cityssä 337 000 dollarin budjetilla. Elokuvasta on 102-, 99- ja 74-minuuttiset versiot.
Punastuvat morsiamemme sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 19. heinäkuuta vuonna 1930 ja Suomessa 14. syyskuuta vuonna 1931. Punastuvat morsiamemme oli sekä taloudellinen että kriittinen menestys; elokuva tuotti yhteensä 1 211 000 dollaria, joista 874 000 dollaria Yhdysvalloissa. Joan Crawford oli sen ajan yksi tuottavammista näyttelijöistä ja MGM:n suurin kassamagneetti.
Punastuvat morsiamemme on elokuvien Tanssivat tyttäremme (1928) ja Puolineitseitä (1929) jatko-osa. Tanssivat tyttäremme -elokuvassa näyttelivät myös Joan Crawford, Anita Page ja Dorothy Sebastian. Puolineitseissä Sebastian ei ollut mukana, mutta palasi kolmanteen osaan. Kaksi edellistä elokuvaa ovat mykkäelokuvia, kun taas Punastuvat morsiamemme on äänielokuva.
Punastuvat morsiamemme on Crawfordin neljäs äänielokuva, mutta hän on tehnyt kymmeniä mykkäelokuvia. Elokuvassa Crawford näyttelee Gerryä, myyjätärtä, joka on rakastunut tavaratalon perijään. Gerry työskentelee tässä tavaratalossa, joka sijaitsee New Yorkissa. Gerryn kaksi muuta ystävätärtä ja huonetoveria Connie (Page) ja Franky (Sebastian) yrittävät myös hurmata rikkaita miehiä.
Punastuvat morsiamemme -elokuvan aikaan MGM alkoi kehitellä Joan Crawfordille "hienostunutta" imagoa, eikä jatkaa Crawfordin mykkäelokuvakauden "flapper"-tyttöimagoa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joan Crawford  | … |  Geraldine "Gerry" / "Jerry" March   |
|  Anita Page  | … |  Connie Blair   |
|  Dorothy Sebastian  | … |  Francine "Franky" Daniels   |
|  Robert Montgomery  | … |  Tony Jardine   |
|  Raymond Hackett  | … |  David Jardine   |
|  John Miljan  | … |  Martin W. "Marty" Sanderson   |
|  Hedda Hopper  | … |  Lansing Ross-Weaver   |
|  Albert Conti  | … |  Monsieur Pantoise   |
|  Edward Brophy  | … |  Joseph Munsey   |
|  Robert Emmett O'Connor  | … |  Etsivä   |
|  Martha Sleeper  | … |  Evelyn Woodforth   |
|  Gwen Lee  | … |  Neiti Dardinelle   |
|  Mary Doran  | … |  Eloise   |
Aiheesta muualla

Punastuvat morsiamemme Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Punastuvat morsiamemme Elonet.
Punastuvat morsiamemme AllMoviessa. (englanniksi)
Punastuvat morsiamemme TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Punastuvat morsiamemme Legendary Joan Crawford.comissa (englanniksi)
Punastuvat morsiamemme Joancrawfordbest.comissa (englanniksi)
Punaluri

| Punaluri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Punalurit Eos
Laji::  bornea
Kaksiosainen nimi
 Eos bornea  (Linnaeus, 1758) 
Alalajit
 Eos bornea bornea  Eos bornea cyanonothus  Eos bornea rothschildi  Eos bornea bernsteini 
Katso myös
   Punaluri Wikispeciesissä   Punaluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punaluri (Eos bornea) on punalurien sukuun kuuluva papukaijalintu. Lajista käytetään myös nimeä Eos rubra .
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 31 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään punainen. Käsisulat ja kyynärsulkien kärjet ovat mustat. Isojen peitinhöyhenten reunat ovat sinimustat, alimmat tertiaalit ja pyrstön alapeitinhöyhenet siniset. Pyrstö on yläpuolelta punaruskea ja alapuolelta himmeän punainen. Nokka on oranssinpunainen, iiris punainen ja koivet tummanharmaat.
Nuoret linnut ovat himmeämmän punaisia, korvan peitinhöyhenet ovat joskus heikosti sinertävät, pyrstön alapeitinhöyhenet ovat punaiset ja vatsahöyhenet sinireunaiset. Hyvin nuoren linnun nokka on mustahko. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen

Punaluri esiintyy Indonesian kaakkoisnurkassa Amboinan, Saparuan, Burun, Ceramin, Ceramlautin sekä Watubela ja Kai saarilla. Neljä tunnettua alalajia elävät eri saarilla. Alalajien rothschildi ja bernsteini välinen ero on häilyvä, sillä välimuotoja esiintyy.
Punalurin esiintymisalue on 20 000–50 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Punalurit elävät metsissä, erityisesti mangrovemetsissä, aina 1 250 metrin korkeuteen saakka.
Lisääntyminen

Ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä sijaitsee korkealla puunkolossa. Pesintää tapahtuu ainakin marras-joulukuussa. Vankeudessa pesinyt naaras muni 2 munaa ja poikaset lähtivät pesästä 7 ja 9 viikon ikäisinä.
Ravinto

Punalurit liikkuvat meluisissa parvissa, joissa on tavallisesti vähintään 20 yksilöä, ja ne ruokailevat enimmäkseen puiden (muun muassa Erythrina ja Eugenia lajien) latvuksissa. Ne syövät kukkia, siitepölyä, mettä, hedelmiä ja hyönteisiä, ja niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.
Esa Puolamäki

Esa Puolamäki on suomalainen kauppatieteilijä. Hän toimii laskentatoimen ja rahoituksen yliopistonlehtorina Turun kauppakorkeakoulun Porin yksikössä. Elokuusta 2011 lähtien hän on toiminut Porin yksikön johtajana.
Puolamäki kirjoitti ylioppilaaksi Riihikedon lukiosta vuonna 1975. Hän valmistui ekonomiksi Uppsalan yliopistosta vuonna 1979, kauppatieteiden maisteriksi Vaasan korkeakoulusta 1984 ja Turun kauppakorkeakoulusta lisensiaatiksi 1998 sekä tohtoriksi 2004. Hän on työskennellyt myös Electroluxilla, Saab-Valmetilla ja Outokumpu Poricopperilla.
Puolamäki on toiminut TuKKK:n Porin yksikössä myös määräaikaisena professorina.
Julkaisuja

Puolamäki, Esa: Strateginen johdon laskentatoimi globalisoituvassa liiketoiminnassa. Turun kauppakorkeakoulu 1998 (lisensiaatintyö). ISBN 951-738-926-4.
Puolamäki, Esa: Strategic Management Accounting Constructions in Organisations. A Structuration Analysis of Two Divisional Strategy Processes. Turun kauppakorkeakoulu 2004 (väitöskirja). ISBN 951-564-190-X.
Puolamäki, Esa: Strateginen johdon laskentatoimi – kasvuyrityksen liiketoiminnan ohjausmenetelmät. Tietosanoma 2007. ISBN 978-951-885-262-2.
Puolamäki, Esa & Ruusunen, Pentti: Strategiset investoinnit – johtaminen, prosessit ja talouden ohjaus. Tietosanoma 2009. ISBN 978-951-885-291-2.
Puolan ortodoksinen kirkko

| Polski Autokefaliczny Kościół Prawosławny Puolan autokefalinen ortodoksinen kirkko |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  Ortodoksinen
Hallinto:  Autokefalinen kirkkokunta ekumeenisen patriarkaatin tunnustamana vuodesta 1924 ja Venäjän ortodoksisen kirkon tunnustamana vuodesta 1948
Johtaja:  Varsovan arkkipiispa ja koko Puolan metropoliitta Sawa
Toiminta-alue:  Puola, muutama seurakunta Brasiliassa
Perustaja:  Kyrillos ja Methodios
Hiippakuntia:  8
Seurakuntia:  500
Jäseniä:  600 000 - 700 000
Aiheesta muualla
http://www.orthodox.pl/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ortodoksinen kirkko Hajnowkassa.
Puolan ortodoksinen kirkko sai autokefalian Konstantinopolin ekumeeniselta patriarkaatilta vuonna 1924. Kirkkoa johtaa Varsovan ja koko Puolan metropoliitta Sawa apunaan viisi hiippakuntapiispaa ja kaksi apulaispiispaa. Kirkon alaisuudessa toimii kolme munkkiluostaria ja kaksi nunnaluostaria, ja siihen kuuluu vajaa miljoona jäsentä.
Punanaamiokaija

| Punanaamiokaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Punahuppukaijat Geoffroyus
Laji::  geoffroyi
Kaksiosainen nimi
 Geoffroyus geoffroyi  Bechstein, 1811 
Katso myös
   Punanaamiokaija Wikispeciesissä   Punanaamiokaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punanaamiokaija (Geoffroyus geoffroyi) on hyvin monimuotoinen oseanialainen kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Punanaamiokaija on noin 21 cm pitkä ja painaa noin 135–180 g. Lajista tunnetaan 15 alalajia ja muotojen välillä on värieroja. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, tummempi selkäpuolelta ja siipien yläpeitinhöyhenistä. Siipien alapeitinhöyhenet ovat siniset, pyrstön alapinta keltainen ja yläpinta kellanvihreä ja siiven keskimmäisissä peitinhöyhenissä on punaruskeaa kuviontia. Koiraan naama ja kurkku ovat punaiset ja päälaki sinertävä, naaraan naama on oliivinvihreä ja pää ruskea. Koiraan ylänokka on korallinpunainen ja alanokka ruskeanharmaa, naaraan nokka kokonaan ruskeanharmaa. Iiris on vaaleankeltainen ja jalat vihertävänharmaat. Nuoren linnun pää on vihreä, kurkku ja posket ruskearaitaiset ja nokka ruskeanharmaa.
Laji on äänekäs ja ruokailupuita etsivät pikku parvet ovat meluisia ja näkyviä.
Esiintyminen

Punanaamiokaija elää Papua-Uusi-Guineassa, Indonesian itäisessä saaristossa ja pieni populaatio myös Australian koilliskolkassa Cape Yorkin niemimaalla. Sen populaatio on kooltaan yli miljoona yksilöä ja elinympäristön ala 100 000–1 000 000 neliökilometriä.
Elinympäristö

Laji elää yleisenä monen tyyppisissä metsissä, puutarhoissa ja puustoisilla savanneilla alle 800 m:n korkeudella merenpinnasta.
Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on puun kolossa usein hyvin korkealla. Naaras munii 2–4 munaa.
Ravinto

Punanaamiokaija syö hedelmiä, siemeniä, pähkinöitä, marjoja, kukkia ja niiden nuppuja sekä mahdollisesti hyönteisiä ja niiden toukkia.
Eila Kivikk’aho

| Eila Kivikk’aho |
| --- | --- |
 Eila Kivikk’aho vuonna 1940.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. helmikuuta 1921 Sortavalan maalaiskunta
Kuollut: 21. kesäkuuta 2004 (83 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Tyylilajit:  runous
Palkinnot
 Eino Leinon palkinto 1976, Aleksis Kiven palkinto 1981 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eila Sylvia Kivikk’aho (oik. Sammalkorpi, o.s. Lamberg; 8. helmikuuta 1921 Sortavalan maalaiskunta – 21. kesäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja suomentaja.
Henkilöhistoria

Kirjailijanimellä Eila Kivikk’aho tunnettu Eila Lamberg syntyi Sortavalan maalaiskunnassa vuonna 1921. Hänen vanhempansa olivat suutari Juho Lamberg ja ompelija Ida Maria Laukkanen. Kivikk’aho sai jo kotonaan kirjallisia vaikutteita. Perheessä harrastettiin myös musiikkia, ja Kivikk’aho kertoi myöhemmin kotona kuulemiensa melodioiden ja rytmien olleen tärkeitä hänen kirjalliselle työlleen. Perheen ilmapiirissä näkyi myös äidin puolelta tullut renqvistiläinen rukoilevaisuus.
Kivikk’aho kävi Sortavalan tyttökoulun ja tuli sen jatkoluokilta ylioppilaaksi 1940. Lukiossa hän tutustui muun muassa Saima Harmajan, Uuno Kailaan ja Otto Mannisen runouteen sekä V. A. Koskenniemen esseistiikkaan. Kivikk’aho joutui Sortavalasta evakkoon ja muutti ensin Poriin, mistä hän jatkoi matkaansa Lahteen ja Helsinkiin. Hän työskenteli erilaisissa toimistotehtävissä Sortavalassa, Porissa, Lahdessa, Helsingissä sekä Porin kaupunginkirjastossa ja Sirkka-lehdessä.
Kivikk’aho oli keväällä 1944 työvelvollisena Otto Mannisen luona. Hän kirjoitti tuolloin puhtaaksi Mannisen suomentamia Molièren Luulosairasta ja J. L. Runebergin Salamiin kuninkaita.
Kivikk’ahon ensimmäinen runokokoelma oli vuonna 1942 julkaistu Sinikallio, missä oli mukana muun muassa kotiseudun kaipuun kuvauksena pidetty Nocturno. Kivikk’aho julkaisi sen jälkeen harvakseltaan kokoelmia. Viuhkalaulu ilmestyi vuonna 1945, Niityltä pois 1951, Venelaulu 1952 ja Parvi 1961. Parvi-teoksessa Kivikk’aho otti kantaa muun muassa uuteen sukupolveen ja sotakäsityksiin. Kivikk’ahon vuonna 1975 ilmestyneessä Kootuissa runoissa oli myös ennen julkaisematonta tuotantoa. Ruusukvartsi-kokoelma (1995) puolestaan sisälsi etupäässä haikuja ja tankoja.
Kivikk’aho eli varsin syrjäänvetäytyneesti, mutta hän jatkoi uraansa suomentajana. Hän käänsi erityisesti lastenkirjallisuutta, ja hän suomensi kaikkiaan yli 50 teosta. Kivikk’aho käänsi muun muassa Astrid Lindgrenin, Maria Gripen, Thorbjørn Egnerin, Åke Holmbergin ja Elsa Beskowin tuotantoa sekä satukokoelmia. Kivikk’aho suomensi myös valikoiman Osip Mandelštamin runoja.
Kivikk’aho oli vuodesta 1948 naimisissa arkkitehti Risto Sammalkorven kanssa. He saivat kolme lasta, Tarleenan, Ilkan ja Annun. Tarleena Sammalkorpi toimi Yleisradion kulttuuritoimittajana.
Kirjallinen tuotanto > Tyyli ja teemat

Kivikk’aho oli runoilijana perinteisten runoilijoiden ja 1950-luvun modernistien välimaastossa. Toisessa kokoelmassaan Viuhkalaulu Kivikk’aho hämmensi kriitikoita, sillä hän irtautui ajalleen ominaisesta runotyylistä vapaarytmisyyteen. Samalla Kivikk’ahon tyyliin tuli mukaan jo tankoja, haikuja ja niiden muunnelmia. Tankasta tuli käytännössä hänen keskeisin ilmaisumuotonsa vuoden 1951 kokoelmassa Niityltä pois. Sen runot olivat usein kaksijakoisia ja riimiteltyjä. Ne alkoivat dynaamisella kuvalla, jota seurasi äkillinen käänne tai vastakohta.
Kivikk’ahon tuotannossa oli koko sen ajan mukana kodistaan mukanaan tuoma laulullisuus, ja esimerkiksi vuonna 1952 ilmestyneessä Venelaulussa oli perinnepohjaisia runoja. Tuomas Anhavan mukaan: "Toisaalta Kivikk’aho on aito laulaja: avoin, välitön, naivi, toisaalta miettivä, suhteita tajuava ja rakentava."
Kivikk’ahoa pidetään evakkorunoilijana, ja hänestä tuli heti ensimmäisessä kokoelmassaan karjalaisevakkojen ääni. Hän kirjoitti runoissaan menneisyyden kaipuusta. Kivikk’aho myös viittasi usein runoissaan luovutettuun Karjalaan.
Kirjallinen tuotanto > Runoteokset

Sinikallio, 1942
Viuhkalaulu, 1945
Niityltä pois, 1951
Venelaulu, 1952
Parvi, 1961
Ruusukvartsi, 1995
Kootut runot: runot ja lyriikan suomennoksia 1942–2000, WSOY: 2001 ISBN 951-0-25584-X, sisältää Eila Pennasen artikkelin ja kokoelmat:  Sinikallio, Viuhkalaulu, Niityltä pois, Venelaulu, Runoja ennen vuotta 1959, Parvi, Runoja 1961–1975, Ruusukvartsi sekä suomennoksia
Kirjallinen tuotanto > Palkinnot

Valtion kirjallisuuspalkinto 1951, 1961, 1971 ja 1976
Pro Finlandia 1969
Valtion kääntäjäpalkinto 1970 ja 1979
Eino Leinon palkinto 1976
WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 1976
Suuren suomalaisen kirjakerhon palkinto 1979
Aleksis Kiven palkinto 1981
Suomen kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1987
Eeva-Liisa Manner -runopalkinto 1997
Aiheesta muualla

Eila Kivikk’ahon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Eila Kivikk’ahon sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Nilla Kjellsdotter

Nilla Kjellsdotter (oik. Pernilla Österberg; s. 16. heinäkuuta 1987 Uusikaarlepyy) on suomenruotsalainen rikoskirjailija. Hänen romaaniensa päähenkilö on vaasalainen rikospoliisi Mija Wadö. Suomeksi hänen teoksiaan on julkaissut Gummerus.
Storytel myönsi äänikirjalle Kivipuiston tyttö keväällä 2023 Suuren äänikirjapalkinnon. Kjellsdotterin Murhia Pohjanmaalla -sarjan kahta ensimmäistä osaa on myyty suomeksi ja ruotsiksi yli 100 000 kappaletta.
Kjellsdotter asuu Oravaisissa.
Teoksia

I rättvisans blod. Boklund Publishing (omakustanne), 2020. ISBN 978-952-7320-10-5
Flickan i Stenparken. Norstedts, 2022. ISBN 978-91-1-311948-9
Himmelsgården. Norstedts, 2023. ISBN 978-91-1-311950-2
Kivipuiston tyttö.  ((Flickan i Stenparken, 2022.) Suomentanut Anna Heroja)  Helsinki:  Gummerus, 2022.  ISBN 978-951-24-2820-5
Taivaankartano.  ((Himmelsgården, 2023.) Suomentanut Anna Heroja)  Helsinki:  Gummerus, 2023.  ISBN 978-951-24-2821-2
Psykoanalyysi

Psykoanalyysin perustaja Sigmund Freud noin vuonna 1905.
Psykoanalyysi (saks. Psychoanalyse < kreik. ψυχή ’sielu’ + άνάλυσις ’erittely’) on psykologinen teoria. Sitä alkoi kehittää itävaltalainen neurologi Sigmund Freud 1900-luvun alussa. Psykoanalyysi perustuu persoonallisuusteoriaan, joka tarkastelee erityisesti ihmisen tiedostamatonta eli ei-tietoisia psyykkisiä prosesseja ja jossa varhaisen vuorovaikutuksen ja lapsuuden kokemusten merkitystä ihmisen kehitykselle pidetään tärkeänä. Psykoanalyysiin pohjautuvat myös useat syvyyspsykologian koulukunnat.
Psykoanalyysissa psykoanalyytikko auttaa potilasta ymmärtämään mielenterveyden häiriöiden taustalla piileviä mielensisäisiä ristiriitoja, minkä tarkoituksena on helpottaa potilaan estoja ja ahdistusta. Mielensisäiset konfliktit paljastuvat tulkitsemalla ja empaattisesti kuvaamalla potilaan mielleyhtymiä, tunteensiirtoa, unia ja niin sanottuja virhe- ja oiretoimintoja. Apuna voidaan käyttää myös huomion kiinnittämistä potilaalle ominaisiin käyttäytymiseen tai hänen lihasjännityksiinsä.
Historia > Freud ja psykoanalyysin synty

Psykoanalyysi alkoi muotoutua, kun hysteerisiä naispotilaita tutkinut Josef Breuer kertoi Freudille, kuinka menneisyyden traumoista kertominen oli helpottanut hysteerisiä oireita. 1950-luvulla terapeutit väittivät parantaneensa psykoanalyysin avulla myös skitsofrenia- ja epilepsiapotilaita.
Freud sovelsi Breuerin hoitotyötä omaan persoonallisuusteoriaansa, ja näin sai psykoanalyysi alkunsa. Psykoanalyysi syntyi terapiatyön ja käytännön hoitokokemuksen pohjalta. Freud kuvasi tiedostamattomien prosessien vaikutusta ihmisen toimintaan. Ennen Freudia koko ”tiedostamaton” (saks. das Unbewusste) ja mielen tiedostamattomien osien ja prosessien käsittely ja tutkiminen olivat jääneet vähälle, ja ne käsitettiin lähinnä muistivarastoksi, josta muistot ja tunteet satunnaisesti tulivat esiin.
Freudin alkuperäisen psykoanalyysin mukaan lapsuus on persoonallisuuden kehityksen kannalta kriittisin vaihe. Freud järkytti viktoriaanisen ajan ihmisiä väittämällä, että pienikin lapsi pyrkii seksuaaliseen mielihyvään. Freud tosin määritteli seksuaalisuuden paljon laajemmin (psykoseksuaalinen käsitys): hänen mukaansa seksuaalisuus on sellaista toimintaa, joka tuottaa ruumiillista mielihyvää, ei pelkästään sukupuolielinten välityksellä saatavaa mielihyvää. Freudilaisen käsityksen mukaan lapsen seksuaalisuuden ilmentyminen näyttäytyy muun muassa hellyyden osoituksissa ja hellyyden osoitusten hakemisessa.
Freud jatkoi psykoanalyyttisen teorian kehittämistä elämänsä loppuun asti. Tämän jälkeen hänen tyttärensä Anna Freud ja monet muut psykologit jatkoivat teorian kehittelyä eri suuntiin.
Historia > Psykoanalyyttisen terapian kehitys

Psykoanalyysin syntyessä vallitsevin psykologian oppisuunta oli behaviorismi, joka keskittyy ulkoiseen käyttäytymiseen ja jonka mukaan ihmisen toiminta on ulkoapäin ohjattavissa. Psykoanalyysi on suurelta osin behaviorismin vastakohta, sillä siinä ihminen on sisältäpäin ohjautuva ja tiedostamattomien prosessien merkitys on suuri.
Varsinaisen psykoanalyysin ohella psykoanalyyttisen teorian ja kokemuksen tietoja hyödynnetään myös psykoterapiassa, jolloin voidaan puhua joko psykoanalyyttisesta tai psykodynaamisesta terapiasta. Termien erot ovat lähinnä vivahteissa. Psykoanalyysi on dynaaminen näkemys persoonallisuudesta. Sillä tarkoitetaan, että ihmisen mielessä vaikuttavat erilaiset voimat, kuten vietit ja halut, joiden voimasuhteet ovat koko ajan muuttuvia eli dynaamisia. Psykoanalyyttisen persoonallisuusteorian rinnalle syntyi monia hoitomuotoja, jotka kaikki pohjaavat yhteen perusajatukseen: siihen että käsittelemättömät menneisyyden traumat (vuorovaikutuksen häiriöt) ovat jääneet tai muuttuneet jostakin tärkeästä syystä tiedostamattomiksi. Tiedostamattomina ne aiheuttavat oireita, joita voidaan kutsua myös mielen häiriöiksi.
Psykoanalyyttisen menetelmän tärkeimmiksi keinoiksi tulivat muun muassa vapaa assosiaatio ja unien tulkinta, joita käyttämällä muistoja pyrittiin palauttamaan tietoisuuteen ja siten helpottamaan oireita. Myöhemmin psykoanalyysissä on katsottu, että pelkkä tietoisuuteen palauttaminen ei riitä, vaan tärkeintä on tietoisuuteen tulleiden tunteiden ja ajatusten työstäminen psykoanalyytikon kanssa.
Tiettyjen psykoanalyyttisten koulukuntien piirissä on katsottu, että näiden keinojen lisäksi psykoanalyytikon on tarjottava analysoitavalle myös empatiaa ja ymmärtämystä. Freud ei kuitenkaan katsonut sitä tarpeelliseksi, sillä ymmärtäminen ei hänen mukaansa vie hoitoa eteenpäin. Vastaavasti ajatellaan myös lacanilaisessa psykoanalyysissa. Empaattista ja ymmärtäväistä otetta hyödynnetään nykyisin myös psykoanalyysista kehittyneissä psykoterapioissa.