stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Evrostína

| Evrostína Ευρωστίνα |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Evrostína
 Koordinaatit: 38°4′21″N, 22°23′40″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Korinthia
Kunta:  Xylókastro-Evrostína
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  420502
Väkiluku (2011):  4 088
 – Kylä­yhdys­kunta:  750
 – Kylä:  36
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  200 09
Suuntanumero(t):  27430
Rekisterikilpi:  KR
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Evrostína (kreik. Ευρωστίνα) on Kreikan kylä sekä samanniminen Xylókastro-Evrostínan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ευρωστίνης, Dimotikí Enótita Evrostínis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Korinthian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 4 088 ja varsinaisen Evrostínan kylän väkiluku 36 (vuonna 2011).
Evrostínan kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan pohjoisosassa linnuntietä noin 50 kilometriä länsiluoteeseen Kórinthoksesta ja noin kuusi kilometriä sisämaahan Korintinlahden etelärannasta. Evrostínan kunnallisyksikkö käsittää Xylókastro-Evrostínan kunnan länsiosan. Evrostína oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Xylókastro-Evrostínan kunnaksi yhdessä Xylókastron kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Evrostínan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Chelydóreo | Chelydóreo | 32 |
| Chelydóreo | Mentourgiánika | 127 |
| Dervéni | Dervéni | 828 |
| Dervéni | Mávra Lithária | 34 |
| Dervéni | Petaloú | 218 |
| Ellinikó | Ellinikó | 69 |
| Evrostína Rozenón | Áno Aigialós | 136 |
| Evrostína Rozenón | Evrostína | 36 |
| Evrostína Rozenón | Koumariás | 61 |
| Evrostína Rozenón | Rozená | 517 |
| Kallithéa | Kallithéa | 232 |
| Kallithéa | Skoupaíika | 12 |
| Lygiá | Lygiá | 320 |
| Lykoporiá | Lykoporiá | 638 |
| Pýrgos | Pýrgos | 469 |
| Sarantápicho | Sarantapichiótika | 187 |
| Sarantápicho | Sarantápicho | 3 |
| Stómio | Stómio | 169 |
Yhteensä: 4 088
Ellivuori

Ellivuoren rinnettä. Taustalla Rautavesi.
Ellivuori on Sastamalan kaupungissa sijaitseva mäki ja vapaa-ajankeskus, jossa toimii muun muassa laskettelukeskus sekä hotelli.
Ellivuoren mäki

Ellivuoren mäki sijaitsee Rautavedessä suuressa Salonsaari-nimisessä saaressa. Sen huippu on 145 metriä merenpinnan ja noin 87 metriä ympäröivän järven vedenpinnan yläpuolella. Salonsaaressa on myös useita muita mäkiä, joista korkein on Ellivuoren länsipuolella kohoava 151 metrin korkuinen Pirunvuori.
Laskettelukeskus

Ellivuoren laskettelukeskuksen perustivat 1960-luvun alkupuolella urheiluseurat Vammalan seudun Voima, Karkun Karku ja Tampereen Pyrintö. Ensimmäinen paikalle valmistunut rakennus oli vuonna 1960 talkoovoimin rakennettu yhdistetty hiihtomaja ja tanssilava.  Ensimmäinen rinne ja hiihtohissi avattiin talvella 1964. Suunnitteilla oli alun perin myös hyppyrimäen rakentaminen, mutta tästä hankkeesta luovuttiin kustannussyistä.  Toinen hiihtohissi saatiin käyttöön vuonna 1968.  Nykyään laskettelurinteissä sijaitsee neljä isoa ankkurihissiä, jotka nostavat n. 5000 henkilöä tunnissa. Lastenrinteessä toimii sompahissi sekä Pinoccio-hissi.
Laskettelukeskuksen omisti sen toiminnan alkuaikoina perustajien muodostama säätiö, joka kuitenkin velkaantui ja ajautui konkurssiin 1970-luvulla.  Vuodesta 1981 lähtien laskettelukeskuksen, joka toimii nimellä Ellivuori Ski Center, on omistanut helsinkiläinen Riila Oy.  Laskettelukeskuksessa on kuusi valaistua ja lumetettua rinnettä. Vaikeusasteita rinteissä löytyy vihreästä mustaan.
Hotelli

Hiihtokeskuksen yhteydessä sijaitsee vuonna 1970 silloisen Karkun kunnan alueella toimintansa aloittanut Hotelli Ellivuori. Vammalan, Nokian ja Tampereen kaupungit perustivat Ellivuoren Loma Oy:n vuonna 1968, hotelli rakennettiin vuoden 1969 aikana ja se avasi ovensa helmikuussa 1970. Hotellin aloittaessa toimintansa siinä oli 150 kiinteää majoituspaikkaa, mutta kokonaisuudessaan pystyttiin majoittamaan yli 200 vierasta. Vuonna 1985 valmistui toistaiseksi viimeinen hotellin laajennus, jonka vihki silloinen kauppa- ja teollisuusministeri Seppo Lindblom. Nokian ja Tampereen myytyä osakkeensa hotelliyhtiön omistajaksi jäi Vammalan kaupunki, joka myi hotellin Kuntien eläkevakuutukselle 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa.
Hotelli Ellivuori hakeutui konkurssiin marraskuussa 2014. Tamperelainen yrittäjä Marko Mikkola osti tammikuussa 2015 kiinteistön tontteineen konkurssipesältä. Mikkola vuokrasi hotellikiinteistön Liekoranta Cateringin Saila ja Matti Valkeaniemelle, jotka pyörittivät niin ravintola- kuin hotellitoimintaakin. Syksyllä 2016 Hill Invest Group Oy otti vastuulleen ravintola- ja hotellitoiminnan. HIG:n omistajia ovat Leo Pitkänen, Reijo Angeria ja Marko Mikkola. Hotellihuoneet on remontoitu vuoden 2017 aikana ja myös ravintolasali ja keittiö on käynyt läpi suuria muutoksia.
Aivan hotellirinteiden vieressä toimii nykyisin myös ympärivuotinen caravan-alue, VuoriCaravan. Alueella on runsaasti toimintaa myös kesäaikana, mm. hyvä leikkikenttä, frisbeegolf sekä skeittiramppi, hyvät kalastusmahdollisuudet, uimaranta ja mm. savusauna.
Aiheesta muualla

Ellivuori Ski Centerin kotisivut
Ellivuori Resortin kotisivut
Suomen talviurheilukeskukset
| --- | --- |
Pohjois-Suomi:   Hetta Hiihtomaa (Enontekiö)  Iso-Syöte (Pudasjärvi)  Kallinkangas (Keminmaa)  Kirintövaara (Posio)  Levi (Kittilä)  Luosto (Sodankylä)  Olos (Muonio)  Ounasvaara (Rovaniemi)  Paljakka (Puolanka)  Pallas (Muonio)  Pyhä (Pelkosenniemi)  Ristivuori (Merijärvi)  Ruka (Kuusamo)  Ruskotunturi (Oulu)  Saariselkä (Inari)  Salla (Salla)  Saukkovaara (Ristijärvi)  Suomu (Kemijärvi)  Taivalvaara (Taivalkoski)  Ukkohalla (Hyrynsalmi)  Vuokatti (Sotkamo)  Ylläs (Kolari) 
Keski-Suomi:   Hasa (Juva)  Himos (Jämsä)  Häkärinteet (Hankasalmi)  Joupiska (Seinäjoki)  Juupavaara (Juupajoki)  Kasurila (Siilinjärvi)  Kaustinen (Kaustinen)  Kiuaskallio (Kurikka)  Koli (Lieksa)  Laajavuori (Jyväskylä)  Lakis (Vimpeli)  Lekotti (Savonlinna)  Louekallio (Sievi)  Maarianvaara (Kaavi)  Mustavaara (Kontiolahti)  Paavonrinteet (Saarijärvi)  Parra (Teuva)  Puijo (Kuopio)  Pukkivuori (Virrat)  Purnu (Hartola)  Pääskyvuori (Heinävesi)  Riihivuori (Muurame)  Ruunarinteet (Savonlinna)  Savivuori (Viitasaari)  Simpsiö (Lapua)  Tornimäki (Mikkeli)  Sotkanrinteet (Kauhajoki)  Tahko (Kuopio)  Varkaus Ski Center (Varkaus)  Vuorenmaa (Soini) 
Etelä-Suomi:   Alhovuori (Lohja)  Ellivuori (Sastamala)  Hiittenharju (Harjavalta)  Hirvensalo (Turku)  Jämi (Jämijärvi)  Granin mäki (Kauniainen)  Kalpalinna (Janakkala)  Klaukkalan tornikeskus (Nurmijärvi)  Kokonniemi (Porvoo)  Konka Ski (Rautjärvi)  Korkeakangas (Valkeakoski)  Meri-Teijo Ski (Salo)  Messilä (Hollola)  Mielakka (Kouvola)  Mustavuori (Tampere)  Myllymäki (Lappeenranta)  Peuramaa (Kirkkonummi)  Påminne (Raasepori)  FreeSki (Ruokolahti)  Ruosniemi (Pori)  Salomonkallio (Nakkila)  Sappee (Pälkäne)  Serena Ski (Espoo)  Solvalla-Swinghill (Espoo)  Sveitsi (Hyvinkää)  Talma Ski (Sipoo)  Uuperinrinteet (Hamina)  Vihti Ski Center (Vihti)
Erik Johan Synnerberg

Erik Johan Synnerberg (5. marraskuuta 1775 Turku – 12. toukokuuta 1845 Helsinki) oli suomalainen prokuraattorin apulainen, kihlakunnantuomari ja valtioneuvos.
Synnerbergin vanhemmat olivat Turun kunnallispormestari, laamanni Sven Fredrik Synnerberg 7853 (yo 1755, † 1804) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Lovisa Amalia Humble. Hän pääsi ylioppilaaksi 1789 ja suoritti Turun akatemiassa tuomarintutkinnon 1791. Hän sai laamannin arvonimen 1819.
Synnerberg oli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina 1793–1796, kanslistina 1796–1799 ja ylimääräisenä viskaalina 1799. Hän oli Turun kaupunginsihteerinä 1799–1805, maistraatinsihteerinä 1805–1808, vt. kunnallispormestarina 1808–1809 ja vakinaisena kunnallispormestarina 1809–1815. Tämän jälkeen Synnerberg oli Ahvenanmaan tuomiokunnan tuomarina 1816–1821, Hollolan tuomiokunnan tuomarina 1821–1845 ja samalla Turun hovioikeuden apujäsenenä 1816–1822, päätullijohtokunnan jäsenenä 1817–1821 ja senaatin prokuraattorin sijaisena 1822–1844. Hänestä tuli valtioneuvos vuonna 1838.
Synnerberg oli naimisissa vuodesta 1801 Sofia Elisabet Charlotta von Knorringin kanssa.
Eino Saari (teatteriohjaaja)

Eino Saari (s. 1979) on suomalainen teatteriohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja ja kirjailija.
Hänen ohjaustöitään ovat muun muassa Kajaanin Harrastajateatterille ja Generaattorille tehdyt Mahnovitsina (2004, kirj. Esa Kirkkopelto), Uuden poliittisen teatterin tutkimusprojekti (2006–2007), Meidän sukupolvemme tarina (2010) sekä Radix (2011). Saari on työskennellyt vierailevana ohjaajana myös muun muassa nykytanssin tuotantoryhmä Roudassa ja Kajaanin kaupunginteatterissa. Vuonna 2017 sai ensi-illan Saaren kirjoittama ja ohjaama Vaara-kollektiivin ja Kajaanin kaupunginteatterin yhteistuotanto Miehen kosketus. Saaren ohjauksia on nähty myös mm. Tampereen Teatterikesässä.
Saari kuuluu vuonna 2014 perustetun vapaan ammattiteatterin Vaara-kollektiivin perustajajäseniin. Hän on ohjannut kollektiiville useita kiertue-esityksiä, lastenteatteria sekä dokumenttiteatteriesityksiä. Saari on työskennellyt kollektiivissa myös käsikirjoittajana ja tuottajana.
Teatterikeskus palkitsi Saaren vuonna 2009 Vuoden Teatteriteko -palkinnolla merkittävästä, yhteiskunnallisesti kantaa ottavasta teatterityöstä Kajaanissa.
Taiteen edistämiskeskuksen Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun taidetoimikunta palkitsi Saaren vuoden 2014 Taidepalkinnolla.
Suomen Teatterit ry. ja Suomen Assitej valitsivat Saaren ohjaaman, tuottaman ja yhdessä Janne Kinnusen kanssa kirjoittaman Tänään koulun jälkeen -esityksen Vuoden lasten- ja nuortenteatteripalkinnon 2019 saajaksi. Esitys on Kajaanin kaupunginteatterin ja Vaara-kollektiivin kautta aikain esitetyin ja katsotuin teos.
Eino Saaren esikoiskirja Miehen kosketus ilmestyi vuonna 2020 (Gummerus)  ja toinen kirja Kuuntelemisen taito vuonna 2024 (Into) .
Aiheesta muualla

Vaara-kollektiivi
Eric Viscaal

Eric Viscaal (s. 20. maaliskuuta 1968 Eindhoven, Alankomaat) on alankomaalainen entinen jalkapalloilija. Viscaalin pelipaikka oli hyökkääjä.
Viscaal aloitti uransa pikkuseura Tongelressa, josta hän siirtyi ensimmäiseen ammattilaisjoukkueeseensa, PSV Eindhoveniin, vuonna 1986. Kahden PSV-kauden jälkeen hän siirtyi naapurimaa Belgiaan, SK Beverenin joukkueeseen, jossa hänet valittiin heti debyyttikaudellaan maan pääsarjan parhaaksi nuoreksi pelaajaksi. Beverenin jälkeen Viscaal edusti Belgiassa vielä Lierse SK:ta ja AA Gentiä, kunnes siirtyi Sveitsin Grasshoppersiin ja sieltä pian takaisin kotimaahansa De Graafschapiin. Siellä hän pelasi neljä kokonaista kautta, kunnes muutti taas naapurimaan puolelle, tällä kertaa KV Mechelenin joukkueeseen. Viscaalin uran viimeiseksi seuraksi jäi Belgian 4. sarjatasolla pelaava Dilbeek Sport. Hän lopetti uransa vuonna 2003.
Alankomaiden maajoukkueessa Viscaal pelasi viisi ottelua.
Ammattilaisuran tilastot

1986-87 PSV Eindhoven (4 ottelua/0 maalia)
1987-88 PSV Eindhoven (20/8)
1988-89 SK Beveren (34/17)
1989-90 Lierse SK (29/14)
1990-91 AA Gent (31/12)
1991-92 AA Gent (32/15)
1992-93 AA Gent (31/12)
1993-94 AA Gent (30/14)
1994-95 AA Gent (29/4)
1995-96 Grasshoppers (13/7)
1995-96 De Graafschap (18/9)
1996-97 De Graafschap (31/9)
1997-98 De Graafschap (31/14)
1998-99 De Graafschap (32/10)
1999-00 De Graafschap (32/10)
2000-01 De Graafschap (21/4)
2000-01 KV Mechelen (8/1)
2001-02 KV Mechelen (29/5) (2. sarjataso)
2002-03 KV Mechelen (15/3)
Yhteensä: 365/145
Aiheesta muualla

Viscaal Fussballdatenin tietokannassa
Viscaal Voetbal Internationalin sivuilla
Tietoja Viscaalista
Viscaalin maaottelut (Arkistoitu – Internet Archive)
Alankomaiden joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1992
1 van Breukelen |
2 van Aerle |
3 van Tiggelen |
4 Koeman |
5 Blind |
6 Wouters |
7 Bergkamp |
8 Rijkaard |
9 van Basten |
10 Gullit |
11 van ’t Schip |
12 Kieft |
13 Menzo |
14 Witschge |
15 Winter |
16 Bosz |
17 de Boer |
18 Jonk |
19 Viscaal |
20 Roy |
Valmentaja Michels
Erik Johan Örnhielm

Erik Johan Örnhielm  (1. huhtikuuta 1766 Adriansnäs, Ruotsi – 17. elokuuta 1836 Selkeen kartano) oli ruotsalaissyntyinen sotilas ja valtiopäivämies.
Örnhielmin vanhemmat olivat Claes Erik Örnhielm and Gertrud Catarina Johansdotter Olofsson. Örnhielmin puoliso oli  Kristina Fredrika Weissman. Örnhielm oli laivastossa kersantti 1782 ja vänrikki 1784. Örnhielm osallistui Kustaa III:n sotaan 1788–1790 ja yleni luutnantiksi kesäkuussa 1790. Palveltuaan luutnanttina aatelislippuerykmentissä vuodesta 1795 hän erosi sotapalveluksesta ratsumestarina 1802 ja asettui asumaan Suomeen.  Örnhielm oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.
Erik Johan Wennerqvist

Erik Johan Wennerqvist.
Erik Johan Wennerqvist (14. joulukuuta 1800 Turku – 28. syyskuuta 1872 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut muurari- ja rakennusmestari, joka suunnitteli myös rakennuksia itse. Tampereen kaupungin historiankirjoittaja Väinö Voionmaa ja rakennusmestari Heikki Tiitola luonnehtivat myöhemmin Wennerqvistiä ”Tampereen rakennusmestarien ja rakennusurakoitsijain suojeluspyhimykseksi”.
Wennerqvist suoritti mestarinäytteensä Turussa vuonna 1828. Hän toimi turkulaisen muurarimestari Stephan Träskelinin apulaisena, ja hän saapui Tampereelle sen jälkeen kun Träskelin oli saanut Finlaysonin uuden kuusikerroksisen tehdasrakennuksen ”Kuusvooninkisen” muurausurakan. Kuusvooninkinen rakennettiin vuosina 1836–1837 Wennerqvistin toimiessa töiden johtajana. Rakennuksen muuraukseen käytettiin noin 400 000–500 000 tiiltä, ja myös rakennuksessa käytettyjen Fiskarsin valamien 90 valurautapylvään ja tehtaan voimanlähteenä toimineen valurautaisen vesirattaan osien paikallesaanti vaati suuren työn.
Töiden valmistuttua Wennerqvist jäi asumaan Tampereelle, ja hän sai kaupungin maistraatilta vuonna 1838 oikeuden rakennustoiminnan harjoittamiseen. Wennerqvist suunnitteli ja rakensi vuosina 1838–1870 Finlaysonille toistakymmentä rakennusta. Hän suunnitteli myös vuonna 1867 Puuvillatehtaankatu 3:een valmistuneen Tampereen ensimmäisen posti- ja lennätintalon. Finlaysonin ohella Wennerqvist suunnitteli ja urakoi rakennuksia yksityisille talonomistajille. Vuonna 1848 hän perusti fajanssitehtaan, jossa valmistettiin uunikaakeleita. Tämä tehdas ei kuitenkaan toiminut pitkään. Wennerqvist johti myös Frenckellin paperitehtaan rakennustöitä 1840-luvulla. Hän oli pitkään ainoa rakennuspiirustuksia laatinut henkilö Tampereella.
Fanny Stenroth

Fanny Carolina Johanna Stenroth (25. heinäkuuta 1867 Valkeala – 17. huhtikuuta 1953 Heinola) oli suomalainen seminaarin opettaja ja näytelmäkirjailija.
Stenrothin vanhemmat olivat kappalainen Carl Gustaf Stenroth ja tämän toinen vaimo Adelaide Carolina Rosalie Colliander. Stenroth kävi tyttökoulun 1884, professori Georg Aspin voimisteluopiston 1886, J. Arvedsonin sairasvoimisteluopiston Tukholmassa 1891. Hän teki opintomatkat Ruotsiin ja Norjaan 1907, Ruotsiin, Keski-Eurooppaan ja Italiaan 1910.
Stenroth oli Jyväskylän suomalaisen tyttökoulun voimistelunopettaja 1888–1902, Heinolan seminaarin terveysopin ja voimistelunopettaja 1902–1934. Jyväskylän kuuromykkäinkoulun tuntiopettaja 1897–1902, liikuntakasvatuskurssin johtaja kuusi kertaa vuosina 1907–1917. Hän oli Heinolan kaupungin terveyshallinnon lautakunnan jäsen vuoteen 1925, Heinolan NMKY:n puheenjohtaja vuodesta 1906, Mannerheimin Lastensuojeluliiton Heinolan osaston puheenjohtaja vuodesta 1935.
Teoksia

Kansakoulun voimistelukaavoja. Otava 1910
Kansakoulun voimisteluopetuksen edistämisestä. Otava 1916
Voimistelukaavoja naisvoimistelua varten. Otava 1917
Lapsivoimistelua: voimistelun käsikirja alkuopetusta varten: 1 osa. Otava 1919, 2. painos 1922, 3. painos 1926
Laululeikkejä lapsille ja nuorisolle; toim. Fanny Stenroth. Otava 1921
Kansakoulun voimistelua: ylemmän maalaiskansakoulun ohjelmisto. Otava 1923, 2. painos 1929
Laululeikkejä 2 ja vuorokeskusteluja lapsille ja nuorille; toim. Fanny Stenroth. Otava 1924
Koulujuhlien ohjelmistoa: kaksitoista vuorokeskustelua leikkeineen. Otava 1926, 2. painos 1933
Koulujuhlien ohjelmistoa 2: pieniä satunäytelmiä leikkeineen. Otava 1928
Laululeikkejä lapsille ja nuorille: valikoima entisiä ja uusia; toim. Fanny Stenroth. Otava 1930
Koulujuhlien ohjelmistoa 3 : pieniä satunäytelmiä laululeikkeineen. Otava 1931
Alakansakoulun voimistelua ja leikkiä: Lapsivoimistelua -teoksen uusittu laitos. Otava 1936
Joulutiukunen : joulu- ja muita satunäytelmiä sekä kuusijuhlien joulupukkiyllätyksiä. Otava 1937
European Hot 100

European Hot 100 on eurooppalainen singlejen suosiota mittaava lista, jota julkaisee viikoittain Billboard. Ensimmäisen kerran lista julkaistiin maaliskuussa 1987. Lista perustuu eri valtioiden musiikkimyyntiin yhteensä 15 Euroopan maassa: Alankomaat, Belgia (Flanderi ja Vallonia erikseen), Britannia, Espanja, Irlanti, Italia, Itävalta, Norja, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi, Sveitsi, Tanska ja Unkari.
Aiheesta muualla

Billboard.com
Eurometri

Eurometri on Suomen Eurooppaliike -yhdistyksen vuonna 1995 perustama lehti, jonka tavoitteena on Eurooppa-tietouden lisääminen ja Suomen EU-jäsenyyden tukeminen. Eurometri ilmestyy tabloid-formaatissa 3–4 kertaa vuodessa. Lehden painos on ollut keskimäärin noin 100 000 kappaletta.
Lehti on ollut useille suomalaisille europarlamentaarikoille yksi kanava viestiä, useat EU-parlamentin jäsenet kolumnoivat säännöllisesti Eurometrissä. EU-parlamenttivaalien yhteydessä lehdestä on otettu keskimääräistä suurempia painoksia ja siinä on julkaistu runsaasti eri puolueiden ja niiden ehdokkaiden kirjoituksia ja vaalimainoksia. Poliittisen sisällön lisäksi lehdessä kerrottaan laajasti suomalaisen talouselämän ja EU-lobbaajien tavoitteista.
Lehteä on tukenut muun muassa Suomen ulkoasiainministeriö kehitysyhteistyön tiedotusmäärärahoistaan. Lehden päätoimittajana toimi 1995-2005 Matti Niiranen ja vuodesta 2006 alkaen Pauli Kivipensas. Lehdestä on ilmestynyt myös muutama englanninkielinen versio.
Evelyn Ashford

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Evelyn Ashford vuonna 1984. |  Evelyn Ashford vuonna 1984. |  Evelyn Ashford vuonna 1984. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 100 m |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 4 × 100 m |  |
|  Kultaa | Soul 1988 | 4 × 100 m |  |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | 4 × 100 m |  |
|  Hopeaa | Soul 1988 | 100 m |  |
Evelyn Ashford (s. 15. huhtikuuta 1957 Shreveport, Louisiana) on yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän voitti 100 metrin juoksun olympiakultaa Los Angelesissä 1984.
Hän tuli viidenneksi sadan metrin juoksussa jo 1976 olympialaisissa 19-vuotiaana. Hän olisi ollut yksi ennakkosuosikeista 1980 olympialaisissa, mutta Yhdysvallat boikotoi Moskovan kisoja. Vuonna 1983 hän juoksi 100 metrillä ME-ajan 10,79 Colorado Springissä ja oli suosikki voittamaan 100 metrin maailmanmestaruuden yleisurheilun ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa Helsingissä. Ashford oli välierissä nopeampi kuin lopullinen voittaja Itä-Saksan Marlies Göhr. Loppukilpailussa Evelyn Ashford reväytti reitensä kesken juoksun ja keskeytti. Vuonna 1984 puolestaan itäsaksalaiset boikotoivat kisoja ja Ashford voitti kultaa olympiaennätysajalla 10,97. Hän oli ankkuriosuuden juoksija 4 × 100 metrin viestinjuoksussa ja voitti toisen kultamitalin. Samana vuonna Zurichissa hän juoksi ME-ajan 10,76 voittaen Marlies Göhrin. Vuonna 1988 hän oli Yhdysvaltain joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisissa. Ashford saavutti olympiahopeaa 100 metrin juoksussa. Ashford juoksi ankkuriosuuden 4 × 100 metrin viestinjuoksussa ja voitti olympiakultaa. Barcelonan olympiakisoissa 1992 Ashford voitti olympiakultaa 4 × 100 metrin viestinjuoksussa.
European Launcher Development Organisation

European Launcher Development Organisation (ELDO) oli eurooppalainen valtioiden välinen organisaatio, joka perustettiin 1960-luvun alkupuolella kehittämään Länsi-Euroopalle oma kantoraketti, Europa. Sen toiminta itsenäisenä päättyi vuonna 1975, kun se yhdistettiin ESRO:n kanssa Euroopan avaruusjärjestöksi.
Toiminta

Huhtikuussa 1960 Iso-Britannia peruutti Blue Streak-ydinohjuksen tuotannon. Ohjus oli ilmeisesti kehitetty täysin valmiiksi, mutta Eisenhowerin hallinto painosti Englantia luopumaan omasta ydinohjuksesta ja kehottaen Englantia tilaamaan Polaris-ohjuksia Yhdysvalloista sen sijaan. Englanti teki näin. Se pyrki kuitenkin saamaan Euroopan maita ylläpitämään ko. ohjuksensa tuotannon kantoraketin 1. vaiheena.
Englannin aloitteen hyväksyivät Belgia, Ranska, Saksa, Italia, Alankomaat  ja Australia, joka oli ulkojäsen. Ohjuksen koelentoalue rakennettiin Australiaan.
ELDO aloitti Europa-kantoraketin kehitystyön jo vuonna 1962, mutta juridisesti organisaatio alkoi toimia vasta vuonna 1964.
Ranska toimitti oman luotainrakettinsa 1. vaiheen Europan 2. vaiheeksi.  Saksa pyrki kehittämään raketin kolmannen vaiheen. Italialle jäi nokkakartiot ja testisatelliittien valmistus.
10 laukaisua tehtiin Woomerasta, Australiasta. Niiden tunnus oli F (Flight, lento).
1964 - 1965 - laukaisut F1 - F3, vain Blue Streak
1966 - 1967 - laukaisut F4 - F6/1 & F6/2
1967 - 1970 - laukaisut F7 - F9
Lentoa F10 ei ollut. Vuonna 1966 tehtiin päätös siirtää laukaisukeskus Kourouhun, Etelä-Amerikkaan. Lento F11 tehtiin Guyanan avaruuskeskuksesta vuonna 1971.
Vuonna 1974 ELDO ja European Space Research Organisation (ESRO) fuusioituivat ja muodostivat Euroopan avaruusjärjestön.
Erik Johan Tammelin

Erik (Erkki) Johan Tammelin (sukunimi myöh. Tammio; 5. elokuuta 1861 Hämeenlinna – 15. heinäkuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori ja kouluneuvos.
Tammelinin vanhemmat olivat kirvesmies Erik Johan Tammelin ja Maria Sulander. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1880 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1884, maisteriksi 1886, lisensiaatiksi 1889 ja tohtoriksi 1890. Tammelin oli kouluhallituksen palveluksessa kouluneuvoksena ja osastopäällikkönä vuodesta 1918.
Erkki Tammelin oli naimisissa vuodesta 1892 Eva Alina Silanderin kanssa.
Teoksia

Nimellä Erik Johan Tammelin:
De participiis priscæ latinitatis quæstiones syntacticæ, väitöskirja. Helsingfors 1889
Piirteitä Indian kirjallisuuden historiasta, teoksessa Kertomus Oulun suomalaisesta lyseosta lukuvuotena 1890-1891. Oulun uusi kirjapaino, Oulu 1891
F sharp

Logo
F# on funktionaalinen, vahvasti tyypittävä, moniparadigmainen, imperatiivinen ja olio-pohjainen ohjelmointikieli. Kieli kehitettiin vuonna 2005.
F#-kielen on kehittänyt F# Software Foundation yhdessä Microsoftin ja vapaaehtoisten kanssa. Avoimen lähdekoodin kääntäjä F#-kielellä on saatavilla F# Software Foundationilta.
Enkeliperhoangervo

| Enkeliperhoangervo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Perhoangervot Gillenia
Laji::  trifoliata
Kaksiosainen nimi
 Gillenia trifoliata  (L.) Moench 
Synonyymit
 Porteranthus trifoliatus (L.) Britton  Spiraea trifoliata L. 
Katso myös
   Enkeliperhoangervo Wikispeciesissä   Enkeliperhoangervo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Enkeliperhoangervo eli perhoangervo (Gillenia trifoliata) on ruusukasvien heimoon ja perhoangervojen sukuun kuuluva kasvilaji, jonka luontainen levinneisyysalue ulottuu Kanadan Ontariosta Yhdysvaltain Georgian osavaltioon.