stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaskisten sellutehdas
Historia > Tuotannon rajoitukset ja lopettaminen

5. marraskuuta 2008 Metsä-Botnia ilmoitti harkitsevansa Kaskisten sellutehtaan tuotannon rajoittamista toistaiseksi tai vaihtoehtoisesti tehtaan pysäyttämistä kokonaan vuoden 2009 aikana. Syyksi tehtaan lopettamiselle on arvioitu vaikeaa tilannetta puunhankinnassa. Tehtaalle oli tuotu Uruguaysta eukalyptusta hakkeena ja pitkänä puuna, mutta kalliiden rahtikustannusten vuoksi se osoittautui kannattamattomaksi.
14. tammikuuta 2009 Metsä-Botnia ilmoitti lopettavansa sellutehtaan toiminnan vuoden 2009 maaliskuun loppuun mennessä. Tehdas tuotti viimeiset sellupaalit perjantaiaamuna 13.3.2009 noin klo 5.30. Sulkemisen merkittävimmät syyt olivat sellun kysynnän väheneminen ja teknisesti elinkaarensa lopussa oleva tuotantolaitos.
Tehtaalla käytiin yt-neuvottelut. Kun tehdas lakkautettiin, Kaskisten työttömyysprosentti nousi arvioiden mukaan jopa 25–30:een. Kaupungissa oli tehtaan sulkemishetkellä 740 työikäistä henkilöä, joista 220 sai elantonsa sellutehtaasta.
Yhtiö jakoi irtisanomisilmoitukset lakkautusviikon aikana. Tehtaan 205 työntekijästä 56 sai työpaikan Botnian muilta tehtailta tai M-realin Kaskisten BCTMP-tehtaalta. 51 henkilöä jatkoi tehtaalla noin puolen vuoden ajan purku ja jälkihoitotehtävissä. Vuoden 2009 lopulla Metsä-Botnialta jäi ilman työtä noin 150 henkilöä.lähde?
Tehtaan lakkautuksella oli myös vaikutusta Länsi-Suomen puukauppaan. Tehtaanjohtaja Pertti Hietaniemen mukaan syynä on lehtikuitupuun saaminen loppuvuodesta 2009.selvennä
Kansanliike

Kansalaisliike nimeltä Kaskisten massaliike muodostui vastustamaan tehtaan lakkauttamista. Massaliikettä johti työryhmä, jossa oli jäsenenä muun muassa Jukka Heikkilä. Ajatuksen liikkeen perustamisesta sai työsuojeluvaltuutettu Jussi Sillanpää.
Liikkeen toimintaan osallistui kutsusta myös entinen kilpahiihtäjä ja kansanedustaja Juha Mieto.
Liike järjesti 30. marraskuuta 2008 Kaskisten urheiluhallissa avoimen tilaisuuden, johon yleisön lisäksi osallistuivat Toimihenkilöunionin puheenjohtaja Markku Palokangas, Länsi-Suomen Metsänomistajien Liiton puheenjohtaja Marko Mäki-Hakola.
Kaskisten sellutehtaan toiminnan jatkamista vaatineen verkkovetoomuksen oli 15. marraskuuta mennessä allekirjoittanut 2 500 henkilöä. Tempauksista huolimatta liike ei saavuttanut tavoitettaan, ja sellutehdas suljettiin suunnitelmien mukaan.
Kirjallisuutta

Lawast, Gustav & Pänkälä, Martti: Tahto toi tehtaan. Oy Metsä-Botnia Ab:n taustoja ja tapahtumia Etelä-Pohjanmaalla. Metsä-Botnia 1998. ISBN 952-91-0422-7.
Aiheesta muualla

https://www.porssitieto.fi/osake/lisaa/metsapohjm.shtml
Aleksanteri-sarkofagi

| Aleksanteri-sarkofagi |
| --- | --- |
 Aleksanteri-sarkofagi.
Nimi:  Aleksanteri-sarkofagi
Valmistumisvuosi:  n. 325–311 eaa.
Teostyyppi:  sarkofagi
Materiaali:  marmori
Sijainti:  Istanbulin arkeologinen museo, Istanbul, Turkki
Aleksanteri-sarkofagi on Sidonista löydetty antiikin aikainen sarkofagi. Sarkofagi on koristettu kuudella kohokuvalla jotka kuvaavat taistelua ja metsästystä. Kuvissa esiintyy sekä kreikkalaisia tai makedonialaisia ja persialaisia. Sarkofagi on tehty noin vuosina 325–311 eaa. Sen teetti ilmeisesti Sidonin viimeinen kuningas Abdalonymos. Sarkofagi löydettiin Sidonin nekropoliista, jossa oli myös muita sarkofageja. Kohokuvat esittävät melkein varmasti Abdalonymosta ja Aleksanteri Suurta.
Aleksanteri Suuri, luultavasi Issoksen taistelua kuvaavassa kuvassa.
Ennallistus Aleksanteri-sarkofagin värityksestä.
Metsästyskohtaus.
Kaksi metsästäjää tappavat peuran. Toisella on persialaiset vaatteet, kun toinen taas on pukeutunut kreikkalaisittain.
Metsästyskohtaus.
Lähde

Pollitt, Jerome Jordan: Art in the Hellenistic age, s. 38–40.  Cambridge University Press, 1986.  ISBN 9780521276726  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksanteri-sarkofagi Wikimedia Commonsissa
Alfred Kastari

Alfred Kastarinen myöh. Kastari (11. helmikuuta 1896 Kiuruvesi – 19. toukokuuta 1953) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat pienviljelijä Fredrik Kastarinen ja Stiina Pennanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Helmi Kaarin Amanda Tiilin kanssa.
Opinnot

Kastarinen kävi kansakoulun ja suoritti viidennen luokan Viipurin reaalikoulussa vuonna 1926. Asemestarikurssin hän suoritti vuonna 1920 ja  Bergmann-konepistoolikurssin vuonna 1922 sekä ampumatoimintakurssin vuonna 1924. Kastarinen teki vuonna 1925 vuoden mittaisen opintomatkan Viipuriin hoitaen samalla asemestarin tehtäviä. Suojeluskuntaupseerikurssin hän kävi vuonna 1926 ja  sotilasohjaajien aseteknillisen kurssin vuonna 1927. Reserviupseerikoulun hän kävi vuonna 1928 ja konekiväärikomppanianpäällikkökurssin vuonna 1929 sekä talvikokeilukurssin vuonna 1930. Luutnanttikurssi hän suoritti vuonna 1936 ja tykistöasekurssin vuonna 1937.
Jääkärikausi

Kastarinen työskenteli kauppa-apulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 23. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 22. marraskuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 18. joulukuuta 1917 ja toimi pioneeritöissä Vogeeseilla ensimmäisen maailmansodan päättymiseen saakka.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeinen aika

Kastarinen palasi takaisin Suomeen 10. tammikuuta 1919 ja astui Suomen armeijan palvelukseen Pohjois-Savon rykmenttiin 1. huhtikuuta 1919.  Armeijasta hän erosi 25. helmikuuta 1920 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen, missä hänet sijoitettiin 1. heinäkuuta 1920 alkaen  Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin asemestariksi, mistä tehtävästä hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1924 alkaen 2. sotilasohjaajaksi ja edelleen 16. huhtikuuta 1926 alkaen uudelleen asemestariksi ja 1. lokakuuta 1926 jälleen takaisin 2. sotilasohjaajaksi, missä tehtävässä hän viihtyi aina talvisotaan saakka. Kastarinen vaihtoi nimensä Kastariksi vuonna 1927.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Kastari osallistui aseupseerina Jalkaväkirykmentti 12:ssa ja otti osaa taisteluihin Länsi-Kannaksella ja Viipurinlahdella. Välirauhan aikana hän oli edelleen samassa tehtävässä lisäksi hän toimi myös rykmentin huoltopäällikkönä, kunnes hänet siirrettiin aseupseeriksi Tuusulan Sotilaspiirin esikuntaan. Jatkosodan puhjettua Kastari komennettiin Tuusulan Sotilaspiirin esikuntaan päälliköksi Komento- ja Järjestelytoimistoon, missä tehtävässä hän oli vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet siirrettiin Sotilaspiirin aseupseeriksi. Kastari sai sotien jälkeen vuonna 1949 syytteen osallisuudesta asekätkentään.
Sotien jälkeinen aika

Kastari toimi sotien jälkeen aluksi samassa tehtävässä, mutta siirrettiin myöhemmin Asetoimiston päälliköksi Keskus Varikko 2:een. Armeijasta hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1945 ja siirtyi Kansallis Osakepankin (KOP) palvelukseen Keravalle, josta hänet nimitettiin vuonna 1946 saman pankin Kiukaisten haarakonttorin johtajaksi, ja hän toimi johtajana aina vuoteen 1953 saakka. Luottamustehtävässä hän toimi Uudenmaan ampumapiirin johtokunnan jäsenenä vuosina 1933–1946.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 1. huhtikuuta 1919  Vääpeli 25. helmikuuta 1920  Suojeskuntaupseeri 31. heinäkuuta 1926  Reservin vänrikki 20. syyskuuta 1928  Reservin luutnantti 28. huhtikuuta 1934  Kapteeni 1940 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
M.G.K:n miehiä (Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania) Riianlahdella syksyllä vuonna 1916 pomminkestävän korsunsa oviaukossa kuvattuna.
Karsinogeeni

Kansainvälisesti käytetty symboli karsinogeenisille, herkistäville, mutageenisille tai teratogeenisille aineille.
Karsinogeeni on aine, joka altistaa syövälle, eli syöpävaarallinen aine. Usein karsinogeenisuus perustuu mutageenisyyteen eli DNA:n vahingoittamiseen, ja moni karsinogeeni on myös teratogeeni.
Erilaisia karsinogeeneja

Karsinogeeni, jolle ihmiset altistuvat eniten, on hengitysilman happi. Se voi muuttua erilaisiksi vapaiksi radikaaleiksi, jotka aiheuttavat epäspesifistä vahinkoa soluille. Karsinogeeneja on sekä keinotekoisia että luonnollisia. Keinotekoisia karsinogeeneja on niin sivutuotteita, jätteitä ja saasteita kuin varsinaisia teollisuuskemikaaleja ja rakennusmateriaaleja. Esimerkiksi dioksiini on saastekarsinogeeni, alkoholi nautintoaine ja asbesti karsinogeeninen rakennusaine. Monet kasveissa ja sienissä olevat luonnolliset aineet ovat karsinogeenisia, esimerkiksi sienimyrkky aflatoksiini, jota tuottaa viljaa ja pähkinöitä homehduttava Aspergillus flavus. Ravinnosta lämpökäsittelyn vuoksi saatavia karsinogeeneja ovat mm. akryyliamidi ja nitrosoamiinit. Tämän lisäksi jotkut bakteerit ja virukset, kuten Helicobacter pylori ja hepatiitti B, ovat syöpää aiheuttavia. Ionisoiva säteily on myös karsinogeenista, minkä lisäksi monet säteilevät saasteet ovat raskasmetalleja, jotka kertyvät elimistöön.
Mutageenisuus syövän aiheuttajana

Mutageenit aiheuttavat syöpää vahingoittamalla DNA:ta. Solut pystyvät yleensä korjaaman aiheutuneen vahingon. Jos se ei onnistu, solu osaa tappaa itsensä, mutta joskus vahinko estää itsetuhomekanismia toimimasta tai käynnistää solun jakautumisen. Tällöin solun normaali jakautuminen häiriintyy, se alkaa jakautua hallitsemattomasti ja solu muuttuu syöpäsoluksi. Nopeasti jakautuvat solut eli ihon, vatsan limakalvon, rintarauhasen sekä munasarjojen tai kivesten solut ovat erityisen alttiitta karsinogeeneille, koska syöpä-DNA pystyy kopioitumaan nopeasti. Toisaalta ruoansulatuskanavan limakalvon nopea uusiutuminen on myös puolustusmekanismi syöpää vastaan, koska limakalvon uusiutuessa sen pintaan syntyneet syöpäsolut irtoavat.
Mutageenisuus syövän aiheuttajana > Epoksidimekanismi

Monet karsinogeeniset aineet pohjautuvat tyydyttymättömiin yhdisteisiin, joissa on kaksoissidos jäykässä siltamaisessa rakenteessa. Tämä johtuu siitä, että keho pyrkii poistamaan myrkyn hapettamalla ja hydrolysoimalla kaksoissidoksen vesiliukoiseksi hydroksyylipariksi (OH), jolloin syntyvä aine ei ole enää myrkky. Ongelma on välituotteessa: kaksoissidos hapettuu ensin epoksidisidokseksi (happi sitoutunut kahteen hiileen). Hydrolyysireaktiossa toinen epoksidin hiili--happi-sidoksista katkeaa, kun systeemiin lisätään vettä. Reaktio tuottaa näin hydroksyyliparin molempiin epoksidihiiliin. Jotkut epoksidit ovat kuitenkin suhteellisen vakaita eivätkä hydrolysoidu heti. Epoksidit vahingoittavat DNA:ta erittäin tehokkaasti. Se johtuu siitä, että ne ovat rasvaliukoisia, jolloin ne hakeutuvat keskelle DNA-ketjua (ns. interkalaatio), jossa DNA:n emäs hyökkää epoksidiryhmään ja muodostaa pysyvän sidoksen aromaatin kanssa.
Epoksidimekanismin kautta karsinogeenisia aineita ovat muun muassa sienimyrkky aflatoksiini ja teollisuuskemikaalit, bentseeni sekä monet epätäydellisessä palamisessa — esimerkiksi tupakkaa poltettaessa — syntyvät polysykliset aromaattiset hiilivedyt (PAH-yhdisteet). PAH-yhdisteisiin kuuluu yksi tupakansavun keskeisimmistä myrkyistä, bentso(a)pyreeni.
Muut karsinogeenit

On olemassa monia epäorgaanisia karsinogeenejä, kuten ilmankuivausaine kobolttikloridi ja mm. pohjavesissä esiintyvä arseeni. Radioaktiiviset aineet aiheuttavat elimistöön joutuessaan syöpää radioaktiivisuutensa takia.
Luonnolliset karsinogeenit

Myös tavallisessa ruoassa on sekä keinotekoisia että luonnollisia karsinogeeneja. Luonnollisia karsinogeenejä ovat kasvien itsesuojelumyrkyt ja muut luonnonkarsinogeenit, esimerkiksi sienien sisältämät hydratsiinit tai pähkinän homeiden tuottama aflatoksiini. Ihmisellä on runsaasti erityyppisiä puolustusmekanismeja näitä ja muitakin karsinogeeneja vastaan.
Karsinogeenit ravinnossa

Keinotekoisia eli ruoan lämpökäsittelyn tai paistamisen tuloksena syntyviä karsinogeeneja on paljon muun muassa palaneessa tai paistetussa ruoassa. Vähiten niitä on tuoreissa kasviksissa. Paistaminen aiheuttaa monenlaisia termisiä reaktioita, joista erityisesti epätäydellinen palaminen tuottaa karsinogeeneja. Yksi esimerkki on aminohappo asparagiinin, luonnollisen ravinteen sekä sokerien välinen reaktio, joka tuottaa akryyliamidia erityisesti tärkkelystä sisältäviin ruokiin, kuten leipiin, ranskanperunoihin ja sipseihin. Akryyliamidin on eläinkokeissa havaittu aiheuttavan syöpää, mutta tutkimukset sen karsinogeenisuudesta ihmisille ovat kesken. Kärventäminen, aivan kuten tupakan poltto, tuottaa tyydyttymättömiä yhdisteitä, jotka ovat karsinogeenisia yllä mainitun mekanismin mukaan. Lihaa, kalaa ja makkaroita paistettaessa ja varsinkin hiillostettaessa syntyy mutageenisia heterosyklisiä amiineja ja polyaromaattisia hiilivetyjä, jotka ovat suurina annoksina jyrsijöille karsinogeenisia. Elintarvikevirasto suositteleekin suosimaan keitettyjä ja haudutettuja ruokia.
Altistuminen karsinogeeneille työssä

Vuonna 2019 Suomessa karsinogeeneille altistui työssään 20 500 henkilöä. Altistuneista henkilöistä 82% oli miehiä. Altistumisten määrä on ollut nousussa 2010-luvulla, mikä selittyy pääasiassa Pohjois-Suomen kaivosteollisuuden työntekijämäärien lisääntymisellä. Yleisimmät altisteet ovat kromi- ja nikkeliyhdisteitä, joille altistutaan suurelta osin hitsaustyössä. Altistumisia on eri ammateissa paljon myös polysyklisille aromaattisille hiilivedyille, asbestille, bentseenille ja arseenille. Karsinogeeneille altistutaan yleisimmin teollisuuden, rakentamisen, julkisen hallinnon ja maanpuolustuksen sekä kaivosteollisuuden toimialoilla. Työntekijöiden lukumäärään suhteutettuna altistumisia on eniten kaivosteollisuudessa.
Kirjallisuutta

Clyde, Greeves, Warren, Wothers. Organic Chemistry.
Best, Ben. Cancer Death – Causes & Prevention.
Pfeifer, Gerd. How does cigarette smoke induce cancer? (Arkistoitu – Internet Archive).
Syöpäjärjestöt.
Health Canada: Acrylamide and Food.
Eugene Garfield. Man-Made And Natural Carcinogens – Putting The Risks In Perspective. Veterinary and Human Toxicology, 31 (6) p. 589–590, 1989. Garfield.library.upenn.edu Arkistoitu 15.12.2012
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karsinogeeni Wikimedia Commonsissa
bentseeni → epoksidi (bentseenioksidi) → dioli (3,5-sykloheksadieeni-1,2-dioli)

Bentseenin myrkynpoisto. Hapettumisen [O] katalysoi entsyymi maksassa.
Apollon Lykeios

| Apollon Lykeios |
| --- | --- |
 Apollon Lykeioksen roomalainen kopio, 1. vuosisata–100-luku jaa., Louvre.
Nimi:  Apollon Lykeios
Tekijä:  Praksiteles
Valmistumisvuosi:  n. 370–360 eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Materiaali:  pronssi
Korkeus:  216  cm
Apollon Lykeios (m.kreik. Ἀπόλλων Λύκειος, Apollōn Lykeios) oli Praksiteleen veistämä Apollon-jumalaa esittävä antiikin kreikkalainen pronssiveistos ja siitä alkunsa saanut veistostyyppi. Alkuperäinen veistos, joka on kadonnut, veistettiin myöhäisellä klassisella kaudella noin vuonna 370–360 eaa. Tyypistä on säilynyt useita myöhempiä esimerkkejä, kuten roomalaisaikaisia marmorikopioita.
Apollon Lykeios -tyyppinen norsunluinen pienoispatsas, 200-luku jaa.
Veistos esittää Apollonin alastomana nuorukaisena, joka lepuuttaa oikeaa kättään pään päällä. Jumala nojaa pylvääseen ja hänen vasemmassa kädessään on jousi. Lukianoksen mukaan alkuperäinen veistos oli sijoitettu Lykeionin gymnasioniin Ateenassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apollon Lykeios Wikimedia Commonsissa
Kartastokoordinaattijärjestelmä

Kartastokoordinaattijärjestelmä (lyh. KKJ / kkj) on Suomeen määritelty geodeettinen datumi ja joukko siihen pohjautuvia Suomen kansallisia koordinaattijärjestelmiä, jotka otettiin käyttöön vuonna 1970. Geodesian näkökulmasta KKJ on yhdistetty terrestrinen vertausjärjestelmä ja terrestrinen vertauskehys, joihin on liitetty vertausellipsoidi ja karttaprojektiot.
KKJ:n tasokoordinaattijärjestelmät olivat käytössä suomalaisissa maasto- ja merikartoilla. KKJ oli käytössä merikartoituksessa vuoteen 2003 asti ja maastokartoituksessa vuoteen 2005. Maanmittauslaitos luopui KKJ:stä tietopalvelu- ja tuotantosovelluksissa vuonna 2010 ja sen tuki lakkasi vuoden 2012 lopussa.
Geodeettinen datumi

KKJ:n geodeettinen datumi on kaksiulotteinen. Aluksi määritettiin 202 yhteistä pistettä Helsingin järjestelmän ja ED50 välille. Tämän jälkeen sekä Helsingin järjestelmän että ED50 koordinaatit konvertoitiin yksiin tasokoordinaattijärjestelmiin. Kummassakin karttaprojektio oli Gauss-Krüger ja keskimeridiaani 27 astetta. Seuraavana määritettiin yhteisten pisteiden kautta neliparametrinen yhdenmuotoisuusmuunnos. Tätä muunnosta käyttäen I-luokan kolmiopisteille laskettiin ED50-koordinaateista KKJ-koordinaatit.
KKJ:n vertausellipsoidi on Kansainvälinen ellipsoidi 1924, joka tunnetaan myös Hayfordin ellipsoidina.
Tasokoordinaattijärjestelmät ja karttaprojektiot

Tasokoordinaattijärjestelmien karttaprojektio on maastokartoissa Gauss-Krüger-projektio ja merikartoissa Mercatorin projektio.
Maastokarttojen osalta on kuusi tasokoordinaattijärjestelmää, joista käytetään nimityksiä KKJ0, KKJ1, KKJ2, KKJ3, KKJ4 ja KKJ5. Nimessä oleva numero viittaa projektiokaistaan, joita on kuusi. Näiden keskimeridiaanit ovat 18°, 21°, 24°, 27° 30° ja 33° itäistä pituutta. Kukin on kolme astetta leveä siten, että kaista ulottuu 1,5 asteen etäisyydelle keskimeridiaanista. KKJ0 ja KKJ5 ovat harvoin käytettyjä, koska muut kattavat koko maan lukuun ottamatta vain läntistä Ahvenanmaata ja aivan itäisintä Ilomantsin kolkkaa.
Itäkoordinaattien osalta kullakin kaistalla on oma valeitä (väärä itä / itäsiirtymä). Näillä vältetään negatiiviset koordinaatit ja pystytään koordinaattiarvosta päättelemään mistä tasokoordinaattijärjestelmästä on kyse. Itäkoordinaatti muodostetaan laskemalla aluksi etäisyys keskimeridiaanista lyhyintä tietä. Jos piste on keskimeridiaania idempänä, koordinaatti on positiivinen, muuten negatiivinen. Tämän jälkeen itäkoordinaattiin lisätään 500 000 metriä ja syntyvän kuusinumeroisen luvun eteen vielä kaistan numero. Voidaankin ajatella, että kaistan 1 valeitä on 1 500 000 metriä, kaistan 2 valeitä 2 500 000 metriä jne. Pohjoiskoordinaatti on sen keskimeridiaanin pisteen etäisyys päiväntasaajasta, joka on lähinnä kohdepistettä. Pohjoiskoordinaatin arvo on siis päiväntasaajalla nolla. KKJ-tasokoordinaatit ilmoitetaan usein pohjois- ja itäkoordinaattina, kyseisessä järjestyksessä ja metreinä. Vastaavasti niiden tunnisteena on kirjaimet P ja I.
Tasokoordinaattijärjestelmät ja karttaprojektiot > Peruskoordinaatisto ja yhtenäiskoordinaatisto

Käsitteet "peruskoordinaatisto" ja "yhtenäiskoordinaatisto" ovat käytössä vain KKJ:n yhteydessä. Käsitteellä "peruskoordinaatisto" ilmaistaan se, että tasokoordinaattijärjestelmistä on käytössä kaikki kuusi: KKJ0-KKJ5.
"yhtenäiskoordinaatistossa" (YKJ) koko Suomi kuvataan yhdelle tasokoordinaattijärjestelmälle. Karttaprojektio on Gauss-Krüger, keskimeridiaani on 27 astetta ja valeitä on 3 500 000 metriä. KKJ3:n koordinaatit yhtyvät siis YKJ-koordinaatteihin ja ovat samanmuotoisia.
Peruskoordinaatisto on monessa tehtävässä hankala, koska projektiokaistojen saumakohdissa koordinaatistot eivät ole yhdensuuntaisia. Tämän takia tehtäviin, joissa ei tarvita niin suurta tarkkuutta kuin peruskoordinaatistoa käyttämällä on mahdollista päästä, voidaan käyttää YKJ:ta.
Tasokoordinaattijärjestelmät ja karttaprojektiot > Esimerkki tasokoordinaateista

Hauhon kirkon tapulin peruskoordinaatiston suorakulmaiset koordinaatit ovat 6784859P ja 2530205I. Itäkoordinaatista nähdään, että tasokoordinaattijärjestelmä on KKJ2. Tapuliin siis päästään kulkemalla päiväntasaajalta suorassa maan pinnan mukaisessa linjassa 6 784 859 metriä pohjoiseen KKJ2:n keskimeridiaania pitkin, kääntymällä 90 astetta kohti itää ja etenemällä jälleen suoraan 30 205 metriä. Tapulille saavuttaessa kulkusuunta on kiertynyt leveyspiiriltä aavistuksen kohti etelää.
Hauhon kirkon tapulin YKJ-koordinaatit ovat 6787177P ja 3368770I.
Maantieteelliset koordinaatit

KKJ:n yhteydessä voidaan käyttää maantieteellisiä koordinaatteja, jotka ilmaisevat asteina pituuden Greenwichin nollameridiaanista ja leveyden päiväntasaajasta. Esimerkiksi Hauhon kirkon tapulin maantieteelliset KKJ-koordinaatit ovat 61 astetta 10,27 minuuttia pohjoista leveyttä (61°10,27'N) ja 24 astetta 33,67 minuuttia itäistä pituutta (24°33,67'E). Maantieteelliset koordinaatit eivät riipu siitä, millä projektiokaistalla kohde sijaitsee.
Koordinaatit painetuilla maastokartoilla

Maastokartoilla peruskoordinaatisto on merkitty mustalla ruudutuksella ja yhtenäiskoordinaatisto on merkitty punaisella ruudutuksella.
Napapohjoinen ja karttapohjoinen

Gauss-Krüger-projektiossa kartan reunan kanssa yhdensuuntainen pystysuora viiva ei ole pohjois–eteläsuuntainen kuin keskimeridiaanin kohdalla, eli karttapohjoinen ja napapohjoinen eivät yhdy. Vastaavasti perus- ja yhtenäiskoordinaatisto eivät ole pohjois–eteläsuuntaisia kuin keskimeridiaanin kohdalla. Peruskoordinaatiston poikkeama on verraten pieni, mutta yhtenäiskoordinaatiston suunta Länsi-Suomessa poikkeaa varsin paljon napapohjoisesta.
Erot WGS 84- ja EUREF-FIN-koordinaattijärjestelmiin

KKJ- ja WGS 84 -järjestelmien maantieteellisten koordinaattien poikkeaman suuruus vaihtelee eri osissa maata. Pohjois–eteläsuunnassa poikkeama on Saaristomerellä lähes 0 ja se kasvaa kohti koillista. Inarijärven koillispuolella KKJ-koordinaatti on noin 70 metriä pohjoisempana kuin sama WGS 84 -koordinaatti.
Itä-länsisuunnassa poikkeama on noin 160–180 metriä; pienin Kaakkois-Suomessa ja kasvaen kohti luodetta. KKJ-koordinaatit ovat lännempänä kuin samat maantieteelliset WGS 84 -koordinaatit.
Hauhon kirkon tapulin WGS 84 -koordinaatit ovat 61°10,83'N ja 24°33,48'E.
Kirjallisuutta

Niemelä, Osmo: Maasto ja kartta – Kartanvalmistajan ja kartankäyttäjän käsikirja, 2004. ISBN 951-593-872-4
Projektiokaistat
Hauhon kirkon tapulin suorakulmaiset koordinaatit perus- ja yhtenäiskoordinaatistossa