Vilhelm I Paha
Kuningas

Vilhelm kruunattin Sisilian kuninkaaksi Palermon katedraalissa pääsiäisunnuntaina 4. huhtikuuta 1154.
Noustuaan valtaan Vilhelm säilytti hallinnon, joka oli ohjannut hänen isänsä valtaa hänen viimeisinä vuosinaan. Vain englantilainen Thomas Brun erotettiin, ja ministeri, kansleri Maione di Bari ylennettiin. Todellista valtaa valtakunnassa käytti aluksi Maione, alhaista syntyperää oleva mies, jonka arvonimi ammiratus ammiratorum (yliamiraali) oli valtakunnan korkein. Maione jatkoi Roger II:n politiikkaa sulkemalla aateliset pois hallinnosta ja mikä oli yksi keskiajan vihatuimmista hallitsijan antamista laeista ja pyrki myös rajoittamaan kaupunkien erivapauksia. Bysantin keisari Manuel I Komnenos ja keisari Fredrik I Barbarossa sekä paavi Hadrianus IV, joiden tunnustusta Vilhelm ei ollut vielä saanut, yllyttivät kuninkaanvaltaa vastaan aina hangoittelevia paroneja kapinaan.
Vilhelmin lisänimi "Paha" ei näytä ansaitulta ja ilmaisee aikalaiskronikoitsija Hugo Falcanduksen mukaan paroni-säädyn puolueellisuuden kuningasta ja sitä valtaa käyttävää ryhmittymää kohtaan, joiden johdateltavana hän oli.
Vuoden 1155 lopussa kreikkalaiset joukot saivat takaisin Barin, Tranin, Giovinazzon, Andrian ja Taranton ja alkoivat piirittää Brindisiä. Vilhelm ja hänen armeijansa rantautuivat niemimaalle ja tuhosivat Kreikan laivaston 4 alusta ja armeijan Brindisissä 28. toukokuuta 1156 ja valtasivat Barin takaisin. Paavi Hadrianus IV suostui sopimukseen Beneventossa, joka allekirjoitettiin 18. kesäkuuta 1156, missä hän luopui kapinallisten kumppanuudesta ja vahvisti Vilhelmin kuninkaana. Kesällä 1157 Vilhelm lähetti 164 aluksen laivaston ja 10 000 miestä valtaamaan Euboian ja Almiran. Vuonna 1158 Vilhelm teki rauhan kreikkalaisten kanssa.
Tämä diplomaattinen menestys oli luultavasti kansleri Maione di Barin ansiota, toisaalta Afrikan puoleiset alueet nykyisessä Tunisiassa, Algeriassa ja Libyassa menetettiin almohadeille. On mahdollista, että hän neuvoi luopumaan niistä valtakuntaa pohjoisesta uhkaavien vaarojen edessä. Vuonna 1156 Sfaxissa alkoi kapina, joka levisi nopeasti eikä sen tukahduttamiseksi tehty mitään. Vuonna 1159 amiraali Ahmed es-Sikeli (Pietari, Pietro) johti 160 aluksen ryöstöretkeä saraseenien hallussa olevia Baleaareja vastaan. Hän yritti vapauttaa piiritettyä Mahdiaa samalla laivastolla, mutta vetäytyi heti taisteluun osallistumisen jälkeen. Pietari ei menettänyt asemaansa, mutta Mahdiassa pysyneille kristityille ei lähetetty lisäapua ja kaupunki antautui 11. tammikuuta 1160, jolloin "Afrikkalaisen valtakunnan" aika päättyi.
Kansleri Maion politiikka johti yleiseen salaliittoon, ja marraskuussa 1160 Sisilian aatelisten johtaja Matteo Bonello murhasi Maion Palermossa. Paronit olivat kuitenkin pitkään suunnitelleet kuninkaan kukistamista. He halusivat heikon hallitsijan valtaistuimelle, ja he olivat suunnitelleet kuninkaan vanhinta poikaa, Apulian herttua Roger IV:tä mahdolliseksi seuraajaksi.
Maion salamurhan jälkeen kuninkaalliseen palatsiin hyökkäsi kaksi kuninkaan omaa sukulaista: avioton velipuoli Simon, jonka hän oli karkottanut Tarantosta hallituskautensa alkuvaiheessa, ja avioton veljenpoika kreivi Tancred di Lecce. Kuningas vangittiin koko perheensä kanssa, ja hänen henkensä säästyi Mandran kreivi Riccardon ansiosta. Sen jälkeen herttua Rogeria IV:ttä kuljetettiin kulkueessa pitkin katuja ja ilmoitettiin, että hänet kruunataan katedraalissa kolmen päivän päästä.
Yritys syrjäyttää hänet melkein onnistui, ja kapinoita puhkesi Sisiliassa ja mantereella. Palermon kuninkaallinen palatsi ryöstettiin aarteistaan, kuten suuren arabialaisen maantieteilijä al-Idrīsī hopeinen planisfääri, joka joutui pakenemaan Sisiliasta, kun saaren muslimit joutuivat väkijoukon hyökkäysten kohteiksi. Mutta Vilhelm tukahdutti häiriöt nopeasti. Hän määräsi ankaran rangaistuksen toisinajattelijoille, jotka eivät tällä kertaa saaneet apua ulkomailta.
Kuningas pysyi jonkin aikaa salaliittolaisten käsissä, jotka aikoivat murhata tai vain syrjäyttää hänet, mutta kansa ja armeija kokoontuivat hänen ympärilleen. Hän sai valtansa takaisin, murskasi sisilialaiset kapinalliset, sokaistutti aateliston johtaja Matteo Bonellon ja kukisti lyhyen sotaretken avulla loput regnoista eli valtakunnan äärialueista, kostaen näin kapinallisten tekemän Buteran kaupungin polttamisen. Kuninkaan poika Roger sai surmansa harhanuolesta, joka ammuttiin palatsia vastaan tehdyn kuninkaan vapauttamisen ensimmäisen hyökkäyksessä. Historioitsija Hugo Falcandus, joka näyttää olleen aina valmis mustamaalaamaan kuninkaallisia, sanoi kuninkaan potkineen "petollisen" poikansa kuoliaaksi.