stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Poliisiopisto 5: Tehtävä Miami Beach

| Poliisiopisto 5: Tehtävä Miami Beach> The Police Academy 5: Assignment Miami Beach |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansi
Ohjaaja:  Alan Myerson
Käsikirjoittaja:  Stephen Curwick Neal Israel
Tuottaja:  Paul Maslansky
Säveltäjä:  Robert Folk
Kuvaaja:  James Pergola
Leikkaaja:  Hubert C. de la Bouillerie
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   18. maaliskuuta 1988    1. heinäkuuta 1988
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  19 510 371 $
Edeltäjä:  Poliisiopisto 4: Korttelipoliisit
Seuraaja:  Poliisiopisto 6: Suuri rikosaalto
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poliisiopisto 5: Tehtävä Miami Beach on yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka sijoittuu yhdysvaltalaiseen poliisiopistoon. Elokuvan ohjasi Jim Drake ja sen pääosissa esiintyvät mm. Matt McCoy, George Gaynes, Bubba Smith, Michael Winslow, David Graf, Leslie Easterbrook ja G. W. Bailey. Elokuvassa esiintyvä Janet Jones on naimisissa jääkiekkoilija Wayne Gretzkyn kanssa.
Rooliluettelo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Bubba Smith   | … |   Moses Hightower    |
|   David Graf   | … |   Eugene Tackleberry   |
|   Michael Winslow   | … |   Larvell Jones   |
|   Leslie Easterbrook   | … |   Debbie Callahan   |
|   Marion Ramsey   | … |   Laverne Hooks   |
|   Lance Kinsey   | … |   Proctor   |
|   G. W. Bailey   | … |   Thaddeus Harris   |
|   Janet Jones   | … |   Kate Stratton   |
|   George Gaynes   | … |   Eric Lassard   |
|   Matt McCoy   | … |   Nick Lassard   |
|   Tab Thacker   | … |   Tommy "House" Conklin   |
|   René Auberjonois   | … |   Tony Stark   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Poliisiopisto 5 saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Pohjois-Savo (1932–1941)

| Pohjois-Savo |
| --- | --- |
 Pohjois-Savo oli runsaasti kuvitettu ja ulkoasultaan moderni sanomalehti, joka kiinnitti paljon huomiota urheiluun. Berliinin olympialaisten aikana julkaistun lisälehden etusivu.
Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Pohjois-Savon Paino Oy (Lauri Hallman)
Levikki:  enimmillään 11 146 (1935)
Perustettu:  1932
Lakkautettu:  1941
Päätoimittaja:  M. E. Juusela, Jyrki Mikkonen, Simo Puupponen ym.
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Kuopio
Ilmestymistiheys:  3–6 kertaa viikossa
Aiheesta muualla
Digitoituna kansalliskirjastossa
Pohjois-Savo oli Kuopiossa vuosina 1932–1941 ilmestynyt sanomalehti. Paikallinen liikemies Lauri Hallman perusti sen samannimisen edistyspuolueen lehden tilalle. Poliittisesti uusi Pohjois-Savo oli puolueisiin sitoutumaton.
Uuden Pohjois-Savon perustaminen ja lehden linja

Lauri Hallman oli edistyspuolueen Pohjois-Savon julkaisuyhtiön toinen pääomistaja ja sen suurimpia velkojia. Hän osti konkurssiin menneen yhtiön omaisuuden ja perusti sen tilalle Pohjois-Savon Paino Oy:n. Yhtiön osakkeet olivat Hallmanin yhtiöiden työntekijöiden nimissä, mutta todellisuudessa uusi Pohjois-Savo oli hänen itsensä omistama ja kustantama. Sen perustaminen liittyy Hallmanin riitaan Savo-lehden omistuksesta sekä näkemyseroihin edistyspuolueen puheenjohtajan Aimo Cajanderin kanssa. Omistajan tahdon toteuttajana julkaisuyhtiön toimitusjohtajan ja lehden toimittajan roolissa työskenteli yrittäjä Otto Piisinen, joka aikaisemmin oli ollut Savon Työmiehen päätoimittaja ja sosiaalidemokraattien kansanedustaja.
Hallmanin Pohjois-Savo oli alaotsikkonsa mukaan ”riippumaton, vapaamielinen talous- ja kulttuuripoliittinen sanomalehti”. Sen ohjelmakirjoituksissa etusijalla olivat talouselämän kysymykset ja sivistykselliset tavoitteet. Lehden talouspolitiikka perustui ajalleen tyypilliseen omavaraisuusajatteluun, jossa keskeisessä asemassa olivat maatalouden kehittäminen ja työttömyyden poistaminen. Poliittisesti riippumattomat sanomalehdet olivat tuolloin vielä harvinaisia, mutta täysin puolueeton ei Pohjois-Savokaan ollut, vaan se tuki hyvin valikoiden edistyspuolueen vaaliehdokkaita ja esiintyi välillä myös Suomen pienviljelijäin puolueen kannattajana. Muita tavoitteita olivat laillisuuden ja kansanvallan puolustaminen. Yleislinjaltaan lehti oli varsin liberaali ja pysytteli usein lähellä edistyspuoluetta. IKL:ään se suhtautui erittäin kielteisesti.
Toimitus ja lehden sisältö

Lehden tomituksessa työskenteli kymmenen vuoden aikana kaikkiaan 25 toimittajaa, jotka vaihtuivat usein. Kerrallaan toimittajia oli neljästä viiteen, joista kaikki eivät tosin olleet päätoimisia. Päätoimittajina olivat ensin nimellisesti taloudenhoitaja Ilmari Leino ja hänen jälkeensä vuosina 1932–1935 Ari Korhonen, mutta todellisuudessa lehden toimitusta johti Otto Piisinen. Toimitussihteeriksi tuli vuonna 1934 Suomen Pienviljelijästä Martti Emanuel Juusela, joka seuraavana vuonna valittiin päätoimittajaksi. Vuosina 1938–1939 päätoimittajana työskenteli Jyrki Mikkonen, vuonna 1938 P. V. Palola ja K. H. Tolonen, vuosina 1939–1941 Simo Puupponen ja hänen asepalvelusaikanaan Yrjö Kuorikoski (1939–1940), Gunnar Kesti (1940) ja Johan Edvard Leppäkoski (1940). Viimeinen päätoimittaja vuonna 1941 oli Jalmari Martinmäki. Toimitussihteeriksi tuli vuonna 1938 Esko Saarinen, vuonna 1940 Mirja Huuhka ja hänen jälkeensä Jussi Saarinen. Pohjois-Savolla oli muista kuopiolaislehdistä poiketen myös urheilutoimittaja ja valokuvaaja Vilho Ronimus. Piisinen osallistui toimitustyöhön lehden koko ilmestymisen ajana laatien pääkirjoituksia ja poliittisia pakinoita.
Pohjois-Savo ilmestyi ensin kolmipäiväisenä, vuodesta 1933 lähtien nelipäiväisenä ja viimeisenä vuotenaan 1941 kuusipäiväisenä. Sen sivumäärä vaihteli kuudesta kahdeksaan. Lehti oli taitoltaan ja sisällöltään moderni, se käytti paljon valokuvia ja hankki vuonna 1933 kuvalaattalaitoksen ensimmäisenä lehtenä Kuopiossa. Pohjois-Savo kirjoitti paljon paikallisista aiheista, harjoitti tutkivaa journalismia ja teki henkilöön käyviä kohujuttuja ja paljastuksia, jotka herättivät suurta huomiota ja myös paheksuntaa. Lehdessä oli poikkeuksellisen paljon urheilua, ja olympialaisten aikana se ilmestyi kisatulosten takia seitsemänpäiväisenä. Uutisaineistoa saatiin Suomen tietotoimistolta ja ruotsalaiselta Bull’s Presstjänstiltä. Myöhemmin lehden taso laski ja se ryhtyi julkaisemaan paljon artikkelitoimistojen valmista aineistoa. Omistaja Hallman ei puuttunut suoraan lehden toimittamiseen, mutta käytti sitä toisinaan välineenä Kansallispankin ja muiden vastustajiensa ärsyttämiseen.
Kirjapaino ja talous

Lehden kirjapaino ja toimitus sijaitsivat entisillä paikoillaan Kuopion Haapaniemenkadulla. Kirjapainossa oli vanha laakapainokone ja yksi Linotype-latomakone. Latominen ahtaissa tiloissa oli hankalaa, ja arkkipaperia käyttäneellä painokoneella lehti jouduttiin painamaan ensin toiselta puolen ja sitten kääntämään ja painamaan uudestaan toiselta puolen.
Pohjois-Savon markkinointi alkoi suurella mainoskampanjalla ja sen tilaushinta oli varsinkin asiamiehille poikkeuksellisen alhainen. Lehti ryhtyi levittäytymään tarmokkaasti koko silloisen Kuopion läänin alueelle. Vuonna 1934 perustettiin asioimistot Iisalmeen ja Varkauteen ja lisäksi lehdellä oli edustus myös Nurmeksessa. Pohjois-Karjalassa sen menestys tosin rajoittui muutamiin pohjoisimpiin kuntiin. Erityisesti Savon kanssa kilpailleen Pohjois-Savon levikki kohosi nopeasti ja oli vuoden 1935 lopussa sen oman ilmoituksen mukaan 11 146 kappaletta, yhtä suuri kuin Savon Sanomilla. Kilpailijat syyttivät lehteä tilaus- ja ilmoitushintojen polkemisesta, minkä takia se asetettiin Sanomalehden Kustantajain Liiton ilmoitustenvaihtoboikottiin. Liittoon kuulumattoman Pohjois-Savon ei Hallmanin tuen ansiosta tarvinnut juurikaan välittää liiketaloudellisista näkökohdista.
Lehden lopettaminen ja merkitys

1930-luvulla puhuttiin pitkään Pohjois-Savon laajentamisesta ja uuden toimitalon rakentamisesta. Sen julkaisuyhtiön talous oli kuitenkin suurista rahallisista uhrauksista huolimatta tappiollinen, ja vuoden 1941 lopussa Hallman päätti luopua lehden kustantamisesta. Hänen mukaansa se ei enää vastannut tarkoitustaan.
Puolueisiin sitoutumattoman lehden ansiona oli uuden journalistisen käsityksen levittäminen. Se kirjoitti ihmisiä  kiinnostavista asioista ja hylkäsi poliittisen valistamisen ja puhdasoppisuuden. Esimerkillään Pohjois-Savo vaikutti kilpailutilanteessa Kuopion muihin lehtiin ja pakotti sekä Savon että Savon Sanomat suuntautumaan entistä enemmän tiedonvälitykseen keskittyneen yleislehden suuntaan.
Aiheesta muualla

Pohjois-Savo digitoituna kansalliskirjastossa
Poliisiopisto 6: Suuri rikosaalto

| Poliisiopisto 6: Suuri rikosaalto> The Police Academy 6: City Under Siege |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansi
Ohjaaja:  Peter Bonerz
Käsikirjoittaja:  Stephen Curwick   Neal Israel   Pat Proft
Tuottaja:  Paul Maslansky
Säveltäjä:  Robert Folk
Kuvaaja:  Charles Rosher Jr.
Leikkaaja:  Hubert C. de la Bouillerie
Pääosat:  Bubba Smith   David Graf   Michael Winslow
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   1989-3-1010. maaliskuuta 1989 (Yhdysvallat)  1989-6-3030. kesäkuuta 1989 (Suomi)  
Kesto:  84 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Poliisiopisto 5: Tehtävä Miami Beach
Seuraaja:  Poliisiopisto 7: Moskovan keikka
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poliisiopisto 6: Suuri rikosaalto on yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka sijoittuu yhdysvaltalaiseen poliisiopistoon. Suuri rikosaalto on järjestyksessään kuudes ja toiseksi viimeinen Poliisiopisto-sarjan elokuva. Elokuvan ohjasi Peter Bonerz ja sen pääosissa esiintyvät muun muassa Lance Kinsey, George Gaynes, Bubba Smith, Michael Winslow, David Graf, Leslie Easterbrook ja G. W. Bailey.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bubba Smith  | … |  Moses Hightower   |
|  David Graf  | … |  Eugene Tackleberry   |
|  Michael Winslow  | … |  Larvell Jones   |
|  Leslie Easterbrook  | … |  Debbie Callahan   |
|  Marion Ramsey  | … |  Laverne Hooks   |
|  Lance Kinsey  | … |  Proctor   |
|  Matt McCoy  | … |  Nick Lassard   |
|  Bruce Mahler  | … |  Douglas Fackler   |
|  G. W. Bailey  | … |  Thaddeus Harris   |
|  George Gaynes  | … |  Eric Lassard   |
|  Kenneth Mars  | … |  Pormestari   |
|  Gerrit Graham  | … |  Ace   |
|  George R. Robertson  | … |  Henry Hurst   |
|  Daniel Ben Wilson  | … |  Tackleberry Jr.   |
|  Arthur Batanides  | … |  Hra. Kirkland   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Poliisiopisto 6 saa 1–5 tähden sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Poliisiopisto 4: Korttelipoliisit

| Poliisiopisto 4: Korttelipoliisit> Police Academy 4: Citizens on Patrol |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jim Drake
Käsikirjoittaja:  Gene Quintano
Tuottaja:  Paul Maslansky   Donald West
Säveltäjä:  Robert Folk
Kuvaaja:  Robert Saad
Leikkaaja:  David Rawlins
Lavastaja:  Rhiley Fuller
Pääosat:   Steve Guttenberg  Bubba Smith  Michael Winslow 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   1987-04-033. huhtikuuta 1987 (Yhdysvallat)  1987-07-1717. heinäkuuta 1987 (Suomi)  
Kesto:  88 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Poliisiopisto 3: Jatkokoulutuksessa
Seuraaja:  Poliisiopisto 5: Tehtävä Miami Beach
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poliisiopisto 4: Korttelipoliisit on yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka sijoittuu yhdysvaltalaiseen poliisiopistoon. Neljännen Poliisiopisto-elokuvan ohjasi Jim Drake ja sen pääosissa esiintyvät muun muassa Steve Guttenberg, George Gaynes, Bubba Smith, Michael Winslow, David Graf, Leslie Easterbrook ja G. W. Bailey. Elokuvassa vilahtaa myös muutamia huippurullalautailijoita kuten Tony Hawk.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steve Guttenberg  | … |  Carey Mahoney   |
|  Bubba Smith  | … |  Moses Hightower   |
|  Michael Winslow  | … |  Larvell Jones   |
|  David Graf  | … |  Eugene Tackleberry   |
|  Tim Kazurinsky  | … |  Sweetchuck   |
|  Sharon Stone  | … |  Claire Mattson   |
|  Leslie Easterbrook  | … |  Debbie Callahan   |
|  Marion Ramsey  | … |  Laverne Hooks   |
|  Lance Kinsey  | … |  Proctor   |
|  G. W. Bailey  | … |  Thaddeus Harris    |
|  Bobcat Goldthwait  | … |  Zed   |
|  George Gaynes  | … |  Eric Lassard   |
|  Derek McGrath  | … |  Butterworth   |
|  Scott Thomson  | … |  Chad Copeland   |
|  Billie Bird  | … |  Lois Feldman   |
|  David Spade  | … |  Kyle    |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Poliisiopisto 4 saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Polarimetri

Krüss Optronicin valmistama polarimetri
Polarimetri on laite, jota käytetään määrittämään optisesti aktiivisen yhdisteen kykyä kääntää tasopolarisoidun sähkömagneettisen säteilyn, tyypillisimmin näkyvän valon, polarisaatiosuuntaa. Polarimetri on hyvin yleisesti käytetty laite määritettäessä yhdisteiden ominaiskiertokykyä ja enantiomeerista puhtautta.
Polarimetrin rakenne

Polarimetri koostuu säteilynlähteestä, joka tuottaa monokromaattista valoa ja käytetyimpiä ovat natriumlamppu (589 nm) tai elohopealamppu (546 nm). Tarkimmissa laitteissa valonlähteenä käytetään laseria. Säteily johdetaan säteilynlähteestä polarisaattorille, joka tasopolarisoi valon. Tämän jälkeen valonsäde johdetaan tutkittavaa yhdistettä sisältävän näyteputken läpi detektorille, jossa valon värähtelysuunta analysoidaan ja mitataan. Valon polarisaation kiertyminen myötäpäivään on (+)-suunta ja kääntyminen vastapäivään on (-)-suunta. Detektorin ja näyteputken välillä voi olla Wollaston-prisma ja Faraday-muunnin.
Polarimetrin käyttökohteita

Polarimetria käytetään määrittämään optisesti aktiivisten yhdisteiden ominaiskiertokykyä [α]. Tämä arvo on yhtä suuri kuin polarimetrillä havaittu kiertokulma α jaettuna näytteen konsentraatiolla ja näyteputken pituudella.
Polarimetri on erityisen käytetty laite tuotettaessa sokereita bioteknisesti ja näissä tapauksissa laitetta kutsutaan usein sakkarometriksi. Polarimetria käytetään esimerkiksi bioreaktoriin syötettävän melassin sokerikonsentraation määrittämiseen. Polarimetria voidaan käyttää myös selluloosapitoisuuden määrittämiseen, mutta tällöin liuos ei saa olla samea.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Polarimetri Wikimedia Commonsissa
Polarimetrin rakenne. Polarimetrissä käytetään valonlähteenä tasopolaroitua valoa eli valoa, joka värähtelee vain yhdessä suunnassa. Tasopolaroitu valo saadaan polarisaattorin avulla  Tasopolaroidun valon kulkiessa optisesti aktiivisen aineen tai sen liuoksen läpi, valon säde törmää kiraalisiin molekyyleihin, jolloin säteilyn värähtelytason suunta muuttuu. Polarimetriputkeen katsomalla todetaan kierron arvo asteina ja onko se positiivinen (+, myötäpäivään, dextrorotatory) vai negatiivinen (-, vastapäivään, levorotatory).
Polybutyleenitereftalaatti

poly(butyleenitereftalaatin) rakenne
Polybutyleenitereftalaatti (PBT) on polyesteri, joka alun perin kehitettiin tekstiilimateriaaliksi, mutta josta tuli tärkeämpi teknisenä muovina ja runsaasti kiteytyvänä ruiskuvalupolymeerinä. Kokolattiamattoja valmistetaan PBT:stä sen hyvän puristuskimmoisuuden vuoksi.
Polybuteenitereftelaatti valmistetaan tereftaalihaposta ja 1,4–butaanidiolista.
J. R. Whinfield and J. T. Dickson keksivät poly(butyleenitereftalaatin) toisen maailmansodan alussa 1941 Englannissa, samoihin aikoihin kuin tunnetumman ja laajimmin käytetyn polyesterin poly(etyleenitereftalaatin) (PET). PBT:stä he käyttivät mallinimeä 4GT, PET:stä mallinimeä 2GT.
Aiheesta muualla

Valuatlas: Termoplastiset polyesterit: Polyeteenitereftelaatti (PET) ja polybuteenitereftelaatti (PBT), Sanna Nykänen, Tampereen teknillinen yliopisto (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Jayne Mansfield

| Jayne Mansfield |
| --- | --- |
 Mansfield elokuvan Houkuttelevat huulet (1957) mainoskuvassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1933 Bryn Mawr, Pennsylvania
Kuollut: 29. kesäkuuta 1967 (34 vuotta) Slidell, Louisiana
Ammatti:  näyttelijä, malli, laulaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1953–1967
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Jayne Mansfield (synt. Vera Jayne Palmer, 19. huhtikuuta 1933 Bryn Mawr, Pennsylvania – 29. kesäkuuta 1967 Slidell, Louisiana) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, malli ja viihdyttäjä, joka esiintyi 1950- ja 1960-luvulla elokuvissa ja televisiossa sekä teatterin ja yökerhojen lavalla.
Mansfieldin elokuvaura oli melko lyhyt, eikä hän ollut koskaan Yhdysvaltain suosituimpia näyttelijöitä. Julkkiksena ja seksisymbolina hän oli kuitenkin hyvin näkyvä, ja hän pyrki itsekin pitämään nimensä ja kuvansa julkisuudessa mahdollisimman paljon.
Elämä ja ura > Nuoruus

Jayne Mansfield (syntymänimeltään Vera Jayne Palmer) syntyi vuonna 1933 Bryn Mawrissa Pennsylvaniassa. Hänen isänsä oli lakimies ja äitinsä oli entinen opettaja. Perhe muutti Phillipsburgiin New Jerseyyn. Isä kuoli kun Jayne oli vasta kolmivuotias, ja hänen äitinsä mentyä uudelleen naimisiin vuonna 1939 perhe muutti Dallasiin Texasiin.
Mansfield sai klassisen musiikin viulu- ja pianokoulutuksen. Hän opiskeli viulunsoittoa muun muassa maineikkaan Southern Methodist Universityn konservatoriossa. Myöhempinä vuosina, kun Mansfield oli jo maailmankuulu elokuvatähti ja julkisuuden henkilö, hän soitti ajoittain pianoa ja viulua esimerkiksi televisio-ohjelmissa.
Mansfield meni ensimmäisen kerran naimisiin vuonna 1950 ja otti käyttöön miehensä sukunimen. Samana vuonna hän valmistui lukiosta ja synnytti tyttären. 1950-luvun alkuvuosina Mansfield ja hänen miehensä näyttelivät dallasilaisissa teattereissa. Vuonna 1954 he muuttivat Hollywoodiin, jotta Jaynesta voisi tulla elokuvatähti. Ennen ensimmäisiä roolejaan hän sai elantonsa myymällä karkkia elokuvateatterissa ja poseeraamalla mallina.
Elämä ja ura > Ura

Mansfieldin ensimmäinen rooli oli televisio-ohjelmassa An Angel Went A.W.O.L. (1954). Seuraavana vuonna hän sai ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvassa Female Jungle. Hän alkoi käyttää pinkkiä väriä tunnusvärinään julkisuudessa. Toivottua julkisuutta hän sai myös siitä, kun hänen liian pieni uimapukunsa petti elokuvan Underwater! (1955) lehdistötilaisuudessa. Vuoden 1955 aikana Mansfield oli Warner Brosin sopimusnäyttelijä, ja hän sai pieniä rooleja useassa elokuvassa. Samalla hänen ensimmäinen avioliittonsa kariutui, ja pariskunta erosi vuonna 1956.
Mansfieldin ensimmäinen elokuvasopimus jäi lyhytaikaiseksi. Sen jälkeen hän esiintyi independent-elokuvassa Murto yössä (1957), muutamassa televisiosarjassa ja Broadway-näytelmässä Will Success Spoil Rock Hunter (1956), jonka roolistaan tyhmänä ja seksikkäänä blondina hän sai palkintoja. Menestyksensä ansiosta Mansfield näkyi puolen vuoden aikana noin 2 500 lehtikuvassa, ja hänestä kirjoitettiin lehtiin 122 000 riviä.
Twentieth Century Fox teki Mansfieldin kanssa sopimuksen ja aikoi tehdä hänestä uuden Marilyn Monroen. Mansfield esitti hölmön blondin roolia komedioissa Minkäpä tyttö sille voi (1956) ja Houkuttelevat huulet (Will Success Spoil Rock Hunter?, 1957). John Steinbeckin romaaniin perustuvassa elokuvassa Oikutteleva bussi (1957) hän oli dramaattisessa roolissa. Mansfield esiintyi myös monessa television varieteeshow’ssa.
Mansfieldin toinen avioliitto oli Mr. Universumin Mickey Hargitayn kanssa (1959–1963). Hargitay esiintyi vaimonsa rinnalla ahkerasti julkisuudessa ja Las Vegasin lavalla.
Kun Mansfieldin tähti oli kääntynyt laskuun, elokuvayhtiö lainasi hänet vuonna 1959 pienen budjetin eurooppalaisiin elokuviin. Televisiossa Mansfieldin suosio kuitenkin säilyi ennallaan. Vuosina 1962–1964 lehdet kirjoittelivat paljon Mansfieldin avio-ongelmista ja avioerosta sekä hänen riidoistaan kolmannen aviomiehensä Matt Cimberin kanssa. Myös sitä seurannut suhde asianajaja Sam Brodyn kanssa oli vaikea ja väkivaltainen.
Vuonna 1966 Mansfield näytteli vielä kahdessa pienen budjetin amerikkalaiselokuvassa The Fat Spy ja The Las Vegas Hillbillys sekä esiintyi yökerhojen ja teatterien lavoilla ja television keskusteluohjelmissa. Hän kävi myös Vietnamissa esiintymässä amerikkalaisjoukoille.
Mansfield kuoli auto-onnettomuudessa ollessaan esiintymismatkalla Louisianassa vuonna 1967. Onnettomuus sattui U.S. Route 90 -moottoritiellä lähellä Slidellin kaupunkia, kun auto törmäsi mutkaisella tiellä rekan perävaunuun. Onnettomuudessa kuolivat myös autonkuljettaja ja Mansfieldin asianajaja ja seuralainen Samuel Brody, mutta auton takapenkillä matkustaneet Mansfieldin lapset, Miklós, Zoltán ja Mariska, selvisivät vähäisin vammoin. Kaikkiaan Mansfieldillä oli viisi lasta.
Mansfield sai vuonna 1956 Theatre World -palkinnon ja vuonna 1957 naistulokkaan Golden Globe -palkinnon.
Esiintymiset Suomessa

Mansfield vieraili Suomessa lokakuussa 1963 ja esiintyi Suomen Television ensimmäisessä Miss Skandinavia -lähetyksessä. Jo maahan saapuessaan hän tarvitsi poliisisaattueen päästäkseen liikkumaan miespuolisten ihailijoidensa keskellä Helsinki-Vantaan lentoasemalla. Epävirallisten tietojen mukaan Mansfield peri esiintymisestään Svenska Teaternissa Helsingissä liki 40 000 markan (vuoden 2005 rahassa noin 90 000 euron) palkkion.
Elämäkertaelokuva

Vuonna 1980 valmistui Mansfieldin elämänvaiheista kertova televisioelokuva The Jayne Mansfield Story, jossa tähteä näyttelee Loni Anderson ja hänen ensimmäistä aviomiestään Arnold Schwarzenegger.
Filmografia > Elokuvat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| 1955 | Female Jungle | Female Jungle | Candy Price |
| 1955 | Rytmin kiihkoa | Pete Kelly's Blues | Savuketyttö |
| 1955 | Syytön mies murhattu | Illegal | Angel O'Hara |
| 1955 | Friscon alamaailma | Hell on Frisco Bay | Marion tanssipari yökerhossa |
| 1956 | Minkäpä tyttö sille voi | The Girl Can't Help It | Jerri Jordan |
| 1957 | Oikutteleva bussi | The Wayward Bus | Camille Oakes |
| 1957 | Murto yössä | The Burglar | Gladden |
| 1957 | Houkuttelevat huulet | Will Success Spoil Rock Hunter? | Rita Marlowe |
| 1957 | Laivasto riemulomalla | Kiss Them for Me | Alice Kratzner |
| 1958 | Sheriffi vastoin tahtoaan | The Sheriff of Fractured Jaw | Kate |
| 1960 | Liian kuumaa tavaraa | Too Hot to Handle | Midnight Franklin |
| 1960 | Vaalea paholainen | The Challenge | Billy |
| 1960 | Herkules ja rakkauden kuningatar | Gli amori di Ercole | Kuningatar Deianira / Hippolyta |
| 1961 | Gangstereiden vallassa | The George Raft Story | Lisa Lang |
| 1962 | Ateenan kaunotar | It Happened in Athens | Eleni Costa |
| 1963 | Heimweh nach St. Pauli | Heimweh nach St. Pauli | Evelyne |
| 1963 | Promises! Promises! | Promises! Promises! | Sandy Brooks |
| 1964 | L'amore primitivo | L'amore primitivo | Tohtori Jane |
| 1964 | Rynnästyttö ja huijariagentti | Panic Button | Angela |
| 1964 | Dog Eat Dog | Dog Eat Dog | Darlene |
| 1966 | The Las Vegas Hillbillys | The Las Vegas Hillbillys | Tawny |
| 1966 | The Fat Spy | The Fat Spy | Junior Wellington |
| 1967 | Ukkomiehen käsikirja | A Guide for the Married Man | Teknillinen neuvoja (cameo) |
| 1968 | Single Room Furnished | Single Room Furnished | Johnnie / Mae / Eileen |
Filmografia > Lyhytelokuvat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| 1957 | Screen Snapshots: The Walter Winchell Party | Screen Snapshots: The Walter Winchell Party | Omana itsenään |
| 1957 | Hollywood Glamour on Ice | Hollywood Glamour on Ice | Omana itsenään |
| 1958 | Screen Snapshots: Salute to Hollywood | Screen Snapshots: Salute to Hollywood | Omana itsenään |