Tsentrobalt
Tsentrobaltin lakkauttaminen ja Suomen sisällissota

Lokakuun vallankumouksen jälkeen Tsentrobaltin puheenjohtaja Pavlo Dybenko siirtyi laivaston uuden vallan keskukseen Pietariin, ja hänen tilalleen Helsinkiin valittiin Nikolai Izmailov. Komitean vanhan johdon hajottua valittiin 27. marraskuuta uusi sitoutumaton puhemiehistö. Se vastusti avoimesti bolševikkien politiikkaa, koska se koki sen muita vasemmistopuolueita syrjiväksi. Joulukuun alussa bolševikit järjestivät Pietarissa suuren laivastokongressin, jossa he saivat keskitettyä kaiken vallan itselleen. Kokouksen päätöksen mukaan Tsentrobaltin tuli alistua uudelle hallitukselle. Dybenko saapui Helsinkiin 15. joulukuuta ilmoittamaan asiasta keskuskomitealle ja laivaneuvostoille. Dybenko puhdisti samalla Tsentrobaltin puheneuvoston ja nimitti tilalle omaa linjaansa ajavia bolševikkeja. Keskuskomiteaan jäi kuitenkin vahva anarkistien, SR-puolueen ja menševikkien muodostama oppositio. Myös yksittäisten laivojen miehistöt vastustivat bolševikkien antamia määräyksiä, koska väliaikaisen hallituksen syrjäyttämisen myötä ei enää pitänyt olla mitään ylempiä käskijöitä.
Neuvosto-Venäjä irrottautui ensimmäisestä maailmansodasta 15. joulukuuta 1917 voimaan astuneen aseleposopimuksen myötä ja 2. tammikuuta 1918 Tsentrobalt sai kansankomissaarien neuvoston määräyksen demobilisaatiosta. Yli 40 000 miestä oli jo aikaisemmin lähtenyt luvattomasti kotiin, ja seuraavien viikkojen aikana kotiutettiin suurin osa muista. Tämän yhteydessä Itämeren laivastosta lähti paljon bolševikkien, SR:n ja menševikkien kannattajia, mikä puolestaan lisäsi anarkistien vaikutusvaltaa jäljelle jääneissä laivoissa. Anarkistit ryhtyivat tukemaan sekä Suomen että Viron radikaaleja sosialisteja muun muassa jakamalla näille aseita. Helsingissä heidän haltuunsa jäi taistelulaiva Petropavlovsk, jossa liehuneet punaliput vaihdettiin anarkistien mustiin pääkallolippuihin. Sisäpoliittisesti kiristyneessä tilanteessa Suomen senaatin puheenjohtaja P. E. Svinhufvud neuvotteli 24. tammikuuta Tsentrobaltin johdon kanssa.
Suomen sisällissota syttyi 28. tammikuuta, ja valkoiset alkoivat riisua aseista ja vangita venäläisiä sotilaita eri puolilla maata. Heidän joukossaan oli myös Pohjanmaan rannikkokaupunkien merisotilaita. Samana päivänä Tsentrobaltissa järjestettiin uudet vaalit, jonka anarkistit voittivat. Tämän jälkeen Tsentrobalt määräsi 8. helmikuuta risteilijä Bajanin purjehtimaan kohti Vaasaa ja kukistamaan valkoisen senaatin sekä vapauttamaan vangitut merisotilaat, mutta aluksen laivakomitea kieltäytyi. Sisällissodan aikana anarkistimatruusit tukivat avoimesti punaisia, ja heitä oli jonkin verran mukana sotatoimissa. Taistelulaivoilta Poltava ja Respublika sekä telakalla olleelta hävittäjä Orfeilta koottiin 250 matruusin joukko, joka osallistui punaisten rinnalla Ruoveden taisteluun 13. helmikuuta.
Helmikuun 12. päivänä Leninin johtama Neuvosto-Venäjän hallitus teki päätöksen uuden Työläisten ja talonpoikain punaisen laivaston perustamisesta. Samalla perustettiin laivastoasiain kansainkomissariaatti, jonka kansainkomissaarin viran sai Pavlo Dybenko. Seuraavana päivänä hän hajotti Tsentrobaltin ja nimitti sen yksinvaltaiseksi pääkomissaariksi Nikolai Izmailovin. Tsentrobalt jatkoi toimintaansa vielä parin viikon ajan, kunnes bolševikit helmikuun lopulla kyllästyivät laivakomiteoiden kieltäytymisiin ja lakkauttivat sen. Näin vajaan vuoden mittainen demokraattinen kausi Venäjän Itämeren-laivastossa päättyi.
Tsentrobaltin lippu.
Taistelulaiva Petropavlovskin anarkistimatruuseja.