Natsiufot
Väitteiden historiaa

Yhdysvaltalainen sanomalehti The Seattle Times julkaisi pian Kenneth Arnoldin ufohavainnon jälkeen 28. kesäkuuta 1947 artikkelin, jossa spekuloitiin Arnoldin näkemien ufojen ja natsien sodanaikaisen tekniikan yhteydellä.
Saksalainen vakooja Niels Christian Christiansen (oik. Josef Jacob Johannes Starziczny) väitti vuonna 1948 brasilialaisessa Diário da Noite -sanomalehdessä, että Arnoldin näkemät esineet olivat olleet saksalaisten kehittämiä miehittämättömiä ilma-aluksia. Hän myös väitti omistavansa aluksen suunnitelmat ja tarjoutui rakentamaan sellaisen Brasilialle kolmessa kuukaudessa 400 000 cruzeiron budjetilla. Vähitellen Christiansenin väitteet muuttuivat yhä lennokkaammiksi: hän esimerkiksi väitti, että kyse oli ilma-aluksen sijasta avaruusaluksesta, ja että sellaisen piirustukset olivat jo Neuvostoliiton käsissä. Myös jugoslavialainen Voislav Todorovic väitti vuonna 1954 Diário la Noitelle työskennelleensä viisi vuotta natsien lentävä lautanen -projektin parissa.
Ranskalaisen Henry Durrantin kirja Le Livre Noir Du Soucupes Volantes (suom. lentävien lautasten musta kirja) julkaistiin vuonna 1970. Durrant kirjoittaa, että natsi-Saksalla oli ufojen havainnointiin perehtynyt yksikkö nimeltä Sonderbüro-13, joka yritti salata Saksan lentävien lautasten olemassaolon tai avaruusolentojen läsnäolon Saksan taivaalla. Väite levisi myöhemmin myös muihin ufoaiheisiin teoksiin, kuten Timothy Goodin vuonna 1987 julkaistuun kirjaan Above Top Secret. Todellisuudessa Durrant oli kuitenkin keksinyt koko jutun, koska halusi kokeilla, kuinka moni kopioisi hänen väitteensä tarkistamatta sitä.
Chileen muuttanut saksalainen Willibald Mattern esitti vuonna 1974 julkaistussa teoksessaan UFO:s Unbekannten Flugbobjekt? Letzte Geheimwaffe des Dritten Reiches, että tuhannet natsiufot lentäisivät tulevaisuudessa etelänavalta maailmalle ja tekisivät Saksasta maailmanvallan. Kirjasta tuli Länsi-Saksassa pienimuotoinen myyntimenestys. Uusnatsi Ernst Zündelin Samisdat-kustantamo julkaisi teoksen englanninkielisen lyhennelmän. Zündel kirjoitti 1970-luvulla myös itse teoksia natsien, etelänavan, ufojen ja onton Maan välisestä yhteydestä ja mainosti vuonna 1978 lukijoilleen matkaa, jolla etsittäisiin natsiufojen tukikohtaa Etelämantereella.
Itävaltalaiset Norbert Jürgen-Ratthofer ja Ralf Ettl alkoivat 1990-luvun alussa kehittää uutta natsiufoihin liittyvää mytologista kokonaisuutta. Heidän mukaansa Saksan Vril-yhteisö sai yhteyden Aldebaranin tähtijärjestelmässä elävään vieraaseen sivilisaatioon, joka oli ollut yhteydessä myös muinaisten sumerilaisten kanssa. Aldebaranilla herrarotu asuu planeetalla nimeltä Sumi-Er ja ali-ihmiset planeetalla nimeltä Sumi-An. Vril-yhteisö lähetti vuonna 1945 Aldebarania kohti 900 000 kilometrin sekuntinopeudella lentävän aluksen, joka saapui sinne vuonna 1967. Aldebaranilta lähetettiin valtava avaruuslaivasto, jonka Jürgen-Ratthoferin ja Ettlin mukaan piti saapua vuosien 1992–2005 välisenä aikana ja aloittaa toinen maailmansota uudelleen.
2000-luvulla natsiufoista ovat kirjoittaneet Henry Stevens ja Joseph Farrell. Stevensin mukaan natsiufon prototyyppejä olisi rakennettu Prahassa 15 kappaletta, ja että yksi niistä olisi tehnyt koelennon 14. helmikuuta 1945 ja saavuttanut yli 2000 kilometrin tuntivauhdin.