stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reino Hirvonen
Julkaisuja

The continental undulations of the geoid. Ph.D dissertation, Publications of the Finnish Geodestic Institute 19, Helsinki.1934
T. J. Kukkamäki, R. A. Hirvonen, The Finnish solar eclipse expeditions to the Gold Coast and Brazil 1947. Publications of the Finnish Geodetic Institute 44, Helsinki 1947
The motions of Moon and Sun at the solar eclipse of 1947 May 20th. Publications of the Finnish Geodetic Institute 40, Helsinki 1951.
New Theory of the Gravimetric Geodesy. Publications of the Isostatic Institute of the IAG, 32, Helsinki 1960.
On the statistical analysis of gravity anomalies. Publications of the Isostatic Institute of the IAG, 37, Helsinki 1962.
R. A. Hirvonen, H. Moritz. Practical computation of gravity at high altitudes. Report No. 27, Inst. Geod. Phot. Cart. Ohio State University 1963
Praktische Rechenformen für die dreidimensionale Geodäsie. Zeitschrift fuer Vermessungswesen 5, 145-151. 1964
Adjustments by Least Squares in Geodesy and Photogrammetry, Ungar, New York 1971.
Precise computation of the precession. Publications of the Finnish Geodetic Institute 80, Helsinki 1976
Kultahemppo

| Kultahemppo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Keltahempot Serinus
Laji::  pusillus
Kaksiosainen nimi
 Serinus pusillus  (Pallas, 1811) 
Katso myös
   Kultahemppo Wikispeciesissä   Kultahemppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultahempon muna
Kultahemppo (Serinus pusillus) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit

Kultahemppo on 11,5–12,5 senttimetriä pitkä. Sillä on musta pää ja kirkkaanpunainen otsa. Höyhenpuku on tiheän mustaviiruinen ja yläperä oranssinkeltainen. Sukupuolet ovat yleensä samannäköiset, mutta joillain naarailla pää, kaula ja rinta eivät ole niin mustat kuin koirailla. Myös otsan punainen laikku voi olla pienempi kuin koiraalla. Nuorilla yksilöillä pää on lähes kokonaan kanelinruskea.
Kultahempon kutsuääni on livertävä ja iloinen tvir'r'r'r. Ääni muistuttaa sitruunahempon ja syyrianhempon ääniä. Kultahempon laulu on pitkä ja kiihkeä sarja, johon kuuluu trillejä, nopeita viheltäviä ääniä sekä lyhyitä narskuttavia ääniä.
Levinneisyys

Kultahemppoja pesii hajanaisella alueella Turkista Länsi-Kiinaan ja Nepaliin asti. Kultahemppopopulaation kooksi on arvioitu 3,5–49,2 miljoonaa yksilöä. Arvio on kuitenkin hyvin varovainen.
Elinympäristö

Kultahemppo pesii vuoristoissa puurajan lähellä tai sen alapuolella seka- ja havumetsissä, usein veden läheisyydessä sekä vähäkasvustoisissa laaksoissa ja alppiruusua ja katajaa kasvavilla alppiniityillä. Talveksi kultahemppo siirtyy hieman alemmaksi.
Hispania citerior

| Hispania citerior Provincia Hispania citerior> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Hispania citeriorin (oranssilla) ja Hispania ulteriorin (vihreällä) provinssien alueet vuonna 197 eaa.
Valtio:  Rooman valtakunta
Nykyinen valtio/alue:  Espanja (Katalonia, Valencia, Baleaarit)
Perustettu:  197 eaa.
Lakkautettu:  n. 27 eaa.
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Tarraco
Hispania citerior (lat. Provincia Hispania citerior) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Hispaniassa nykyisen Espanjan alueella.
Maantiede

Hispania citeriorin provinssi eli ”Läheisempi Hispania” käsitti alun perin Katalonian ja Valencian rannikon Kaakkois- ja Itä-Espanjassa sekä Baleaarien saaret. Sen lounaispuolella nykyisen Etelä-Espanjan alueella sijaitsi Hispania ulteriorin provinssi eli ”Kaukaisempi Hispania". Myöhemmässä vaiheessa provinssi käsitti koko Hispanian itäpuolen, siinä missä Hispania ulterior käsitti eteläosan ja länsipuolen. Provinssin hallinnollinen keskus oli Tarraco, joka oli Rooman varhaisin tukikohta Hispaniassa.
Historia

Hispania tuli roomalaisten valtaan toisen puunilaissodan myötä. Hispania citeriorin provinssi perustettiin vuonna 197 eaa. samaan aikaan Hispania ulteriorin provinssin kanssa. Ne olivat Rooman ensimmäiset provinssit, jotka perustettiin kauemmaksi Italiasta, mikä on merkittävä vaihe Rooman kehittymisessä alueellisesta tekijästä välimerelliseksi imperiumiksi.
Karthagolaisvallan vaihtuminen alueella roomalaisvallaksi sai aikaan paljon kapinoita paikallisen iberialaisen väestön keskuudessa. Ajan kuluessa provinssin alue laajeni, ja lopulta Rooma sai koko Hispanian alueen valtaansa Augustuksen aikana 20-luvulla eaa. Hispania citeriorin provinssi nimettiin tämän jälkeen uudelleen Hispania Tarraconensiksen provinssiksi.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Länsi-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania Baetica | Baetica | Baetica | (Andalusia) |
| Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania Lusitania | Lusitania | Lusitania | (Portugali) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Tarraconensis | Tarraconensis | (Espanja pohjoinen) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Tarraconensis | Insulae Baleares | (Baleaarit) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Carthaginensis | Carthaginensis | (Espanja kaakkoinen) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Gallaecia | Gallaecia | (Galicia) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Kultabokombali

| Kultabokombali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Kädelliset Primates
Heimo::  Makit Lemuridae
Suku::  Bokombalit Hapalemur
Laji::  aureus
Kaksiosainen nimi
 Hapalemur aureus  Meier, Albignac, Peyriéras, Rumpler & Wright, 1987 
 Kultabokombalin levinneisyys
Katso myös
   Kultabokombali Wikispeciesissä   Kultabokombali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultabokombali (Hapalemur aureus) on makien heimoon kuuluva puoliapina, joka elää vain Madagaskarilla. Laji löydettiin vasta vuonna 1983. Se on IUCN:n luokituksen mukaan äärimmäisen uhanalainen. Yksilöitä lienee jäljellä noin tuhat.
Ulkonäkö ja koko

Kultabokombalilla on tummat, sydämenmuotoiset kasvot, joita reunustaa kellanoranssi parta. Muu osa turkista on oranssinruskea. Naaras on muuten samanlainen kuin uros, mutta sen selkä on hiukan harmahtavampi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kultabokombalit elävät Madagaskarin kaakkoisosien soistuvissa metsissä.
Elintavat

Kultabokombalit liikkuvat pienissä ryhmissä, joissa on kahdesta kuuteen jäsentä. Ne ovat aktiivisimpia aamulla ja illalla.
Ravinto

Kultabokombalit syövät ruokoja ja bambun versoja, mieluiten Cephalostachium viguieri -bambua.
Kultakruunutangara

| Kultakruunutangara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Korutangarat Iridosornis
Laji::  rufivertex
Kaksiosainen nimi
 Iridosornis rufivertex  (Lafresnaye, 1842) 
Alalajit
 I. r. caeruleoventris  I. r. ignicapillus  I. r. rufivertex  I. r. subsimilis 
Katso myös
   Kultakruunutangara Wikispeciesissä   Kultakruunutangara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultakruunutangara (Iridosornis rufivertex) on Etelä-Amerikassa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kultakruunutangara on noin 17 cm. Lajin selkä, rinta ja vatsa ovat väriltään hohtavan violetin siniset. Siivet ovat mustat ja reunoiltaan vihertävän siniset. Pää ja niska ovat väritykseltään mustat lukuun ottamatta oranssinkeltaista päälakea. Myös kultakruunutangaran alaperä on oranssinkeltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kultakruunutangaraa tavataan Andeilla Venezuelan läntisimmässä osassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perun pohjoisosassa. Linnun elinympäristöä ovat kosteiden ja lauhkeiden metsien reunamaiden pensaikot. Elinympäristöt sijaitsevat useimmiten 2 500–3 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Kultakruunutangarat elävät pareittain ja voivat liittyä sekaparviin.
Kukuljärvi

| Kukuljärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Uusimaa
Kunnat:  Loviisa (Ruotsinpyhtää)
Koordinaatit:  60°30′40″N, 26°26′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kymijoen alaosan alue (14.11)
Laskuoja:  suo-oja Petjärveen 
Järvinumero:  14.111.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  27 m  
Pituus:  830 m  
Leveys:  320 m  
Rantaviiva:  2,129 km  
Pinta-ala:  12,832 ha  
Saaria:  ei saaria  
 fiKukuljärvi 
Kukuljärvi , tai myös Skukulträsket , on Uudellamaalla Loviisassa, entisen Ruotsinpyhtään kunnan alueella, kirkonkylän lähellä sijaitseva erämaajärvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 13 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee Kukuljärvenkallion pohjoispuolella aivan sen rinteen juurella. Siinä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Järven rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Sen itäpuolelle tulee metsäautotie yhdystieltä 1792 ja toinen metsäautotie, joka ohittaa sen lounaispäässä, tulee samalta yhdystieltä Vähä Ahvenkoskelta. Metsäautoteitä yhdistää kävelypolku, joka seuraa järven etelärantoja. Järven ympäristö on luonnonsuojelualuetta.
Luontoarvoja

Järven ranta-alueet kuuluvat suojelualueeseen, mutta järven vesialuetta ei ole suojeltu. Alueen omistaa metsäyhtiö Tornator . Järvi on valuma-alueensa soista huolimatta vähäravinteinen ja sen kasvillisuus vähäistä.
Kukuljärven kallioisessa ja paikoin jyrkkärinteisessäkin ympäristössä kulkee noin kahdeksan kilometrin mittainen merkitty Kukuljärven vaellusreitti, jota ylläpitää Loviisan kaupunki. Reitin varressa järven koillisrannalla on taukolaavu sekä uimapaikka. Vaellusreitti alkaa entisen Ruotsinpyhtään kunnan keskustaajamasta urheilukentän kupeelta ja kulkee osan matkasta myös Kymijoen Ahvenkoskenhaaran vartta.lähde?
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 27,0 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme lyhyttä metsäojaa ja sen oma laskuoja lähtee järven lounaispäästä. Se virtaa Hevossuon kautta pohjoiseen ja laskee siellä Petjärveen.
Historiaa

Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 oli järvi piirretty näkyviin ja se oli nimetty ”Skokelträsk”. Järven laskuoja yhtyi alempana Ryttarjärven laskuojaan ja se laski kosken alle merenlahteen. Järvi oli myös tuolloin autio . Vuoden 1964 peruskartassa oli läntinen Hevossuo harvakseltaan ojitettu ja järven laskuoja muodosti sen johto-ojan. Seuraavassa vuoden 1980 kartassa oli järven länsipuolelle rakennettu tie, joka jatkui etelään päin kärrypolkuna. Koillisrantaan tuli polku, missä sijaitsi kartan mukaan uimaranta.
Järven pohjoispuolella sijaitsee niin sanottu Brannin luola, kivenlohkareiden muodostama suoja, jota paikallisten tarinoiden mukaan piti kesäasuntonaan 1900-luvun alulla lehmipaimen nimeltä Jaakko Bränn (tai Brandt). Luolalle johtaa Kukuljärven laavulta noin kilometrin mittainen polku.
Aiheesta muualla

Kukuljärven reitti ja Brannin luola Retkipaikka-sivustolla.
(14.1)
Hirsjärvi

Hirsjärvi.
Hirsjärven kartano.
Baddingin kioski Paratiisi.
Hirsjärvi on kylä, postinumeroalue (31460 Hirsjärvi) ja aiempi koulupiiri Somerolla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 157, mikä teki siitä väkiluvultaan Someron viidenneksitoista suurimman kylän.
Sijainti ja palvelut

Hirsjärvi  sijaitsee Paimionjoen vesistöön kuuluvaan Hirsjärven kahden puolen. Sen naapurikyliä ovat Kivisoja, Ylenjoki ja Ihamäki lännessä, Pajula pohjoisessa sekä entisen Somerniemen kunnan kylistä Palikainen ja Oinasjärvi idässä ja Kaskisto etelässä. Kylässä toimi vuosina 1902–1992 Hirsjärven koulu järven pohjoisrannalla. Järven etelärannalla Kääntelässä, Helsingintien (seututie 280) varrella oli posti ja aiemmin myös kauppa.
Historia ja kulttuuriympäristö

Historialtaan Hirsjärvi on kartanokylä, joka on kokonaisuudessaan koostunut 1610–20-luvuilla perustetusta, alkujaan Munck-suvulle kuuluneesta Hirsjärven kartanosta. Hirsjärven kylän kanssa samaa jakokuntaa ovat olleet viereinen Kivisojan kylä Hirsjärven rannalla ja Ylenjoen kylä Hirsjärveen laskevan Virkaanjoen varrella. Vuonna 1691 kartano jaettiin kahteen osaan: Kartanoon ja Vanhalaan eli Söderkullaan. Näistä viimeksi mainittu jaettiin edelleen vuosina 1894–95, jolloin osien nimiksi tulivat Vanhala ja Söderkulla eli Seeteri. Kartanoista Hirsjärven ja Vanhalan taloskeskukset sijaitsevat järven pohjoispuolella, Seeteri järven eteläpuolella. Vuoteen 1840 Munck-suvulle kuuluneen Hirsjärven kartanon hyvin säilynyt miljöö on historiallisesti ja maisemallisesti erittäin merkittävä, ja Seeteri ja Vanhala ovat maisemallisesti ja historiallisesti merkittäviä. Kaksi ensin mainittua on merkitty myös seutukaavaan suojelukohteiksi, ja suojelukohde on myös Seeterin syytinkiasumukseksi 1800 luvulla erotettu maisemallisesti ja rakennushistoriallisesti merkittävä Viikin huvila.
Tunnettuja hirsjärveläisiä

Monien Munck-suvun jäsenten ohella tunnettuihin hirsjärveläisiin ovat kuuluneet Someron nimismiehenä ja kruununvoutina toiminut Söderkullan eli Vanhalan omistajan poika Adolf Wilhelm Lindeström (1819–1894), joka on tullut tunnetuksi Zachris Topeliuksen Finland framställdt i teckningar -teoksen yhtenä kuvittajana. Hirsjärven Söderkullassa eli Seeterissä syntyi myös myöhemmin Somerniemellä vaikuttanut taidemaalari Ingrid Söderström (1898–1974). Vuosina 1948–1970 Hirsjärvellä toimi kansakoulunopettajana lastenkirjailija Ester Ahokainen (1907–1989). 1900-luvun kenties kuuluisin hirsjärveläinen on laulaja Rauli "Badding" Somerjoki (1947–1987). Viime vuosikymmenten hirsjärveläisistä tunnettuja ovat muiden muassa Hirsjärven kylässä asunut graafikko Heikki Paakkanen ja Hirsjärven postinumeroalueella Palikaisten kylässä sijaitsevan Palikaisten kartanon isäntänä pitkään toiminut professori Johan Gullichsen.
Nähtävyydet ja matkailu

Kylän nähtävyyksistä kartanot ovat yksityiskäytössä. Muista nähtävyyksistä tunnetuin lienee Rauli Somerjoen muistokohteena kesäisin avoinna pidettävä Baddingin kioski Paratiisi, aiempi Somerjoen kioski, jonka tulevan laulajan vanhemmat perustivat 1960-luvun alussa lisänsion lähteeksi Helsingintien varteen. Alkuperäinen kioski oli toiminnassa vuosina 1962–1975 ja laulajan muistokohteeksi se avattiin vuonna 1997. Lähellä kioskia sijaitseva Seeterin kartano toimii maatilamatkailuyrityksenä.
Aiheesta muualla

Forsell, Lars: Somero, Hirsjärvi, vanhempi tiluskartta ja selitys. Hämeen lääni, Somero, H 70 4/1-2.  (Maanmittaushallitus, Maanmittaushallituksen uudistusarkisto, maakirjakartat) Kansallisarkisto, 1692.  Kartan verkkoversio Jyväskylän yliopiston julkaisuarkistossa (jpg) (viitattu 20.6.2011)
| n k Somero |
| --- | --- |
Taajamat:  Someron keskustaajama 
Rekisterikyliä Somerolla:  Harju  Hirsjärvi  Häntälä  Härkälä  Ihamäki  Jaatila  Joensuu  Jurvala  Kerkola  Kimala  Kivisoja  Kultela  Kärilä  Lahti  Lammi  Lautela  Ollila  Pajula  Paltta  Pappila  Pitkäjärvi  Pusula  Pyöli  Rautela  Ruunala  Ryhtä  Saarentaka  Sillanpää  Sylvänä  Syvänoja  Talvisilta  Terttilä  Viluksela  Ylenjoki 
Kulmakuntia Somerolla:  Isoniittu  Kauraketo  Koisthuhta  Laitiainen  Lehtimäenkulma  Palojoki  Uusi-Kaskisto 
Rekisterikyliä Somerniemellä:  Härjänlahti  Härjänoja  Jakkula  Kaskisto  Keltiäinen  Kopila  Mäyrämäki  Oinasjärvi  Palikainen  Salkola  Suojoki  Vesanoja  Viuvala
Hitsuke tōzoku aratame-kata

Hitsuke tōzoku aratame-kata oli Japanissa feodaaliajalla shōgunaattia palvelevien poliisivoimien erikoisjoukko jolla oli tavallisia poliisiviranomaisia laajemmat toimeenpanovaltuudet ja myös tuomiovaltaa. Hitsuke tōzoku aratame-kata joukot olivat myös vastuussa Edon linnan puolustamisesta. Sekä Hitsuke tōzoku aratame-kata yorikit että Hitsuke tōzoku aratame-kata dōshinit olivat erityisesti valikoituja ja koulutettuja tehtäviinsä. Heillä oli myös laajempi partiointivaltuutus ja lievempi raportointivelvollisuus kuin machi-bugyō-shō partioilla.
Hirvelä

Hirvelä  on kylä Kiikalassa Salossa. Kylä sijaitsee Kiikalan läntisessä osassa ja rajautuu lännessä Kiikalan Kärkelän, etelässä Kiikalan Rekijoen, idässä Someron Lautelan ja Terttilän, pohjoisessa Someron Ihamäen, Harjun ja Härkälän sekä luoteessa Someron Talvisillan kyliin.
Luonto

Kylä rajoittuu etelässä Uskelanjoen sivujokeen Terttilänjokeen, ja kylän pohjoisosissa sen takamaiden halki virtaa Uskelanjoen sivujoki Rekijoki. Rekijoen varsilla kylän alueelle ulottuu Rekijokilaakson Natura 2000 -suojelualue.
Historia

Hirvelä on yhdessä läheisen Rekijoen kanssa ollut yksi Kiikalan suurimmista kylistä ja tämän perusteella sitä on pidetty myös yhtenä vanhimmista. Kylän vanhoja taloja ovat Anttila (jaettu vuonna 1772 Yli- ja Ali-Anttilaan), Heikkilä (jaettu 1769 Ali- ja Yli-Heikkilään), Kämi, Marttila (jaettu 1773 Yli- ja Ali-Marttilaan), Nikula, Uotila ja Vanhaseppä.
Liikenne

Kylän kautta kulkevat kantatieltä 52 Perttelistä yhdystielle 2410 Somerolla johtava yhdystie 2403 sekä tästä erkaneva paikallistietasoinen yhdystie Hirveläntie, josta edelleen erkanee paikallistietasoinen yhdystie Vähä-Hirvelän tie.
Palvelujen kehitys

1900-luvun alussa Hirvelä kuului ensin Kärkelän koulupiiriin, kunnes kylään perustettiin Hirvelän ja kylän takamaille sen pohjoisosaan Uuden-Hirvelän kansakoulut 1920-luvulla. Vuonna 1966 Hirvelän koulu lakkautettiin ja sen oppilat siirtyivät Kärkelän kouluun. 2000-luvulla myös Uuden-Hirvelän koulu lakkautettiin, ja koulua Hirvelästä ja lähikylistä käytiin Rekijoen koulussa, kunnes Rekijoen koulu vuonna 2014 lakkautettiin.
Vielä vuonna 1980 Hirvelän palveluihin kuuluivat posti ja kauppa, ja kauppa oli myös Uudessa-Hirvelässä. 2000-luvulla näitä ei enää ole ollut.
Jakov Kulnev

| Jakov Petrovitš Kulnev |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1763
Kuollut: 1812
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Venäjä
Palvelusvuodet:  1785–1812
Taistelut ja sodat:  Yppäri 1808   Siikajoki 1808   Ruona ja Salmi 1808   Oravainen 1808   Yppäri ja Viirtee 1808   Grisslehamn 1809
Sotilasarvo:  Kenraali
Jakov Petrovitš Kulnev (ven. Я́ков Петро́вич Ку́льнев, 5. elokuuta (J: 25. heinäkuuta) 1763 Ludza nykyisen Latvian alueella – 1. elokuuta (J: 20. heinäkuuta) 1812) oli venäläinen kenraalimajuri. Hän oli mukana Suomen sodassa vuosina 1808–1809. Suomen sodan aikana Kulnev keräsi mainetta aloitekykyisenä ja rohkeana etujoukon johtajana. Hän on ainoa venäläinen, jolle on omistettu oma nimikkoruno J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoissa.
Elämäkerta

Jakov Kulnevin isä oli vähävarainen aatelinen, joka sotapalveluksesta erottuaan toimi Ludzan kaupunginpäällikkönä. Hänen äitinsä oli katolinen saksalainen. Kulnev opiskeli veljensä Ivanin kanssa maavoimien sotakoulussa ja valmistui vuonna 1785 luutnantiksi. Hän osallistui Turkin ja Puolan vastaisiin sotatoimiin. Vuonna 1807 everstiluutnantiksi kohonneen Kulnevin johtajama Grodnon rykmentti osallistui venäläisten ja Napoleonin armeijan välisiin taisteluihin Itä-Preussissa. Jo tuolloin Kulnev tuli tunnetuksi rohkeana, päättäväisenä ja toimeliaana upseerina.
Elämäkerta > Suomen sota

Kulnev oli Suomen sodan alussa everstiluutnantti, husaarirykmentin komentaja ja suhteellisen tuntematon sotapäällikkö. Suomen sodan aikana hänet ylennettiin everstiksi ja sittemmin saman sodan kestäessä kenraalimajuriksi.
Hän johti huhtikuussa 1808 venäläisten kärkijoukkoa, joka ahdisteli perääntyvää Ruotsin armeijaa. Kulnev komensi joukkoja Yppärin (16. huhtikuuta) ja Siikajoen (18. huhtikuuta) taisteluissa. Taistelut olivat Ruotsin armeijan pääjoukon ensimmäiset sodassa. Syyskuun 1808 alussa Kulnev komensi venäläisiä joukkoja Ruonan ja Salmen taistelussa. Hän komensi Oravaisten taistelussa 14. syyskuuta Venäjän armeijan yhtä kolmannesta, ja johti venäläisten toimia taistelun alkuvaiheessa. Kulnev komensi venäläisiä Yppärin ja Viirteen taisteluissa marraskuussa 1808. Kulnev komensi myös osastoa, joka hyökkäsi venäläisten valtaamalta Ahvenanmaalta maaliskuussa 1809 Ruotsiin Grisslehamniin.
Kulnev on yksi Suomen sodan synnyttämistä legendoista. Hän eteni lähes aina venäläisten armeijan edellä komentaen kärkijoukkoa ja oli valpas tiedustelija.
Elämäkerta > Myöhempi ura ja kuolema

Vuonna 1810 Kulnev osallistui turkkilaisten kanssa Šumenin ja Batinin luona käytyihin taisteluihin. Venäjän isänmaallisen sodan alkuvaiheessa hänen joukkonsa suojasivat Pietarin suuntaa ja saavuttivat menestystä Kljastitsyn taistelussa 31. elokuuta 1812. Taistelua seuranneena päivänä Kulnevin etujoukot törmäsivät Nicolas Charles Oudinotin pääjoukkoihin ja joutuivat vetäytymään Drissajoen taakse. Vetäytymisen aikana vihollisen tykinkuula repi irti Kulnevin molemmat jalat ja hän kuoli välittömästi lähellä Kljastitsyn kylää. Kljastitsyn kylä sijaitsee nykyisen Valko-Venäjän Vitebskin alueen Rossonyn piirissä.
Kulnev haudattiin aluksi Sivošinon kylän lähelle. Vuonna 1831 hänen jäännöksensä siirrettiin Rēzeknen kihlakunnassa sijainneeseen Ilsenbergin kartanoon.