stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aaron Haynes
Pelaajaura

Haynes pelasi yliopistokoripalloa Boisen osavaltionyliopistossa vuosina 2002–2004.
Loppukesästä 2004 Haynes siirtyi kesällä USBL-sarjaa pelattuaan Suomen pääsarjassa pelanneeseen Pyrbasketiin. Haynes sai olkapäävamman 17. marraskuuta ja oli sivussa tammikuuhun asti, minkä ajan häntä sijaisti Marcus Smallwood. Haynes pelasi kauden loppuun Pyrbasketissa ja teki viimeisessä runkosarjaottelussaan Äänekosken Huimaa vastaan 38 pistettä sekä otti 16 levypalloa. Hän pelasi kauden runkosarjan 18,1 pisteen ja 8,8 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla ja onnistui kolmen pisteen heitoissaan 47,4-prosenttisesti ollen runkosarjan kolmanneksi tarkin heittäjä kaaren takaa.
Kesän 2005 Haynes harjoitteli Portugalin pääsarjassa pelanneen Porton joukkueessa. Marraskuussa 2005 hän siirtyi Suomen I-divisioonassa pelanneeseen Forssan Koripoikiin. Haynes teki FoKoPossa 23,8 pistettä ja otti 12,6 levypalloa ottelua kohden.
Suomen jälkeen Haynes pelasi muun muassa Libanonissa, Ruotsissa, Yhdistyneissä Arabiemiraateissa, Qatarissa ja Etelä-Koreassa, missä hän on ollut sarjan tähtipelaajia.
Tilastot > Runkosarja

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | 2P % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004–2005 | Pyrbasket | Sparliiga | 28 | 55,8 % | 47,4 % | 69,2 % | 2,8 | 6,0 | 8,8 | 2,1 | 1,8 | 1,6 | 0,8 | 18,1 | 507 |
| Yhteensä | Yhteensä | Korisliiga | 28 | 55,8 % | 47,4 % | 69,2 % | 2,8 | 6,0 | 8,8 | 2,1 | 1,8 | 1,6 | 0,8 | 18,1 | 507 |
O = ottelut, 2p % = kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3p % = kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1p % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä
A Wop Bop A Loo Bop

| A Wop Bop A Loo Bop Vox |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : JJ-studio, Tampere
 Julkaistu: 1986
 Tuottaja(t): Juuso Nordlund & Vox
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö: Poko Records
Voxin muut julkaisut
| Long Play 1977 | A Wop Bop A Loo Bop 1986 |   |
A Wop Bop A Loo Bop on suomalaisen Vox-yhtyeen toinen ja viimeiseksi jäänyt albumi. Sen julkaisi Poko Rekords vuonna 1986.
Kappaleet > A-puoli

Desperado – 1.54
Automobile Song – 2.44
Basement Boogie – 3.02
Downbound Train/Suzie Q – 4.09
Kappaleet > B-puoli

I'm on the Road Again – 2.36
Mississippi Voodoo Man – 2.58
Go Johnny Go – 2.56
Got My Feet on the Ground – 3.46
Desperado (Basement Reprise) – 0.31
Kokoonpano

Timo Huovinen – kitarat ja laulu
Hannu Tervaharju – basso
Manu Ojanen – rummut
Eero Pekkonen – koskettimet ja taustalaulu (sessio)
Kokoonpano > Muut tekijät

Juuso Nordlund – tuottaja
Juuso Nordlund – äänittäjä
Seppo Pietikäinen – valokuvat
Kari Lahtinen – layout
A. Aallon Rytmiorkesteri (albumi)

| A>  Aallon Rytmiorkesteri A. Aallon Rytmiorkesteri |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syksy 1991 & kevät 1992
 Julkaistu: 1992
 Tuottaja(t): MTV-Musiikki
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 33.48
 Levy-yhtiö: MTV-Musiikki
A. Aallon Rytmiorkesterin muut julkaisut
|   | A. Aallon Rytmiorkesteri 1992 | Kuumia aaltoja 1994 |
A. Aallon Rytmiorkesteri on samannimisen suomalaisyhtyeen ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1992. Se on äänitetty syksyllä 1991 Kesärannassa MTV-MOBILElla sekä keväällä 1992 MTV:n musiikkistudioilla. Äänittäjänä on ollut Jorma Hämäläinen ja tuotantoyhtiönä MTV-Musiikki.
Kannen on suunnitellut Samuli Rauhala CLAYsta. Levyn saatesanat on allekirjoittanut Porissa 25. syyskuuta 1992 äänilevymoguliksikin itseään nimittävä Johnny-Kai Forssell. Niissä muun muassa kuvitteellinen rytmikitaristi arvuuttelee kevyeen sävyyn, onko yhtyeen johtohahmo Alvar vai Arvo Aalto.[lähde? ]
Kiitoksissa on mainittu Hämis, Ari, Kauppuri (in memoriam), Kape, Raittiusseura, Sytelä, Hjalmar, SeRoKa-team ja O. Lehtinen.
Kappaleet > A-puoli

Tähdet meren yllä – 3.14
Strip-tease tanssija – 2.43
Minun mielessäni – 2.52
Hotelli Hiljainen – 2.10
Läähätän ja läkähdyn! – 2.03
Miljoonia unelmia – 3.55
Kappaleet > B-puoli

Rose Marie – 3.14
Yön tummuessa – 4.10
Matkamiehen mandoliini – 2.31
Sadenarkomaani – 3.02
Hiljainen yö – 3.54
Kappaleen "Strip-tease tanssija" on tehnyt Asko Raivio. Kappaleen "Läähätän ja läkähdyn" on säveltänyt J.M. Bridge ja suomalaiset sanat on tehnyt K. Tuomisaari. Muut kappaleet on säveltänyt Jouko Maijala ja sanoittanut Kari Savio. Kappaleiden oikeudet omistaa MANUS paitsi A2 Fazer Musiikki Oy ja A5 Sweden Music Ab.
Kokoonpano

Vesa Järvensivu – laulu
Mika Maijala – soolokitara, haitari ja huuliharppu
Jouko Maijala – rytmikitara
Jukka Tuominen – basso
Mikko Kaski – rummut, lyömäsoittimet
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Tumppu Kesälä – sähköurut ja Wurlitzer
Masi Luoma – haitari
Juha Björninen – kitara
Jukka Tuovinen – saksofoni
Antero Priha – trumpetti
Janne Murto – saksofoni
Ari Oinonen – urut ja harmoni
Aarhusin yliopisto

| Aarhusin yliopisto> Aarhus Universitet |
| --- | --- |

Motto:  Solidum petit in profundis
Perustettu:  1928
Tyyppi:  Julkinen
Rehtori:  Lauritz Broder Holm-Nielsen
Henkilökunta:  11 000
Opiskelijoita:  38 000
Sijainti:  Aarhus ja Herning,  Tanska
Yhteistyö:  EUA
Sivusto:  http://www.au.dk/
Yliopiston pääsisäänkäynti
Aarhusin yliopisto (tansk. Aarhus Universitet) on Tanskan toiseksi suurin yliopisto. Se toimii Aarhusin kaupungissa Jyllannin itärannikolla.
Aarhusin yliopisto on perustettu vuonna 1928. Nykyisin yliopistossa on noin 35 000 opiskelijaa. Siinä on kahdeksan tiedekuntaa vastaavaa yksikköä: humanistinen, lääketieteellinen, kauppa- ja oikeustieteellinen, teologinen, luonnontieteellinen ja maataloustieteellinen tiedekunta, liiketalouden koulu ja kansallinen ympäristöntutkimuslaitos.
Yliopiston kampusalueesta järjestettiin arkkitehtikilpailu, jonka voittivat vuonna 1931 nimekkäät tanskalaiset arkkitehdit Kay Fisker, C. F. Møller ja Poul Stegmann sekä maisema-arkkitehti C. Th. Sørensen. Kampussuunnitelma koostuu useista erilaisista rakennuksista, joita yhdistää keltaisen tiilen käyttö materiaalina. Ensimmäiset rakennukset aloitettiin 1932. C. F. Møllerin toimisto on jatkanut kampuksen laajentamista vuodesta 1942 aina 2000-luvulle. Vuonna 2006 yliopistoalue valittiin yhtenä 12 arkkitehtuurikohteesta Tanskan kulttuurikaanoniin.
Yliopistojen ranking-lista

Vuoden 2009 QS World University Rankings 2009 -listalla Aarhus oli maailman 63. paras yliopisto ja Skandinavian toinen 51:nneksi sijoittuneen Kööpenhaminan jälkeen.
QS World University Ranking
| Year | Sijaluku |
| --- | --- |
2005: 138
2006: 126
2007: 114
2008: 81
2009: 63
Vuoden 2010 Leiden University Ranking-listalla Aarhus oli maailman 55. paras yliopisto.
Alumni

Margareeta II – Tanskan kuningatar 1972–2024
Frederik X – Tanskan kuningas vuodesta 2024
Jens Christian Skou – tanskalainen kemisti ja yksi vuoden 1997 Nobelin kemianpalkinnon saajista
Anders Fogh Rasmussen – tanskalainen poliitikko, liberaalisen Venstre-puolueen puheenjohtaja ja maansa entinen pääministeri (2001-2009); Naton pääsihteeri
Dan Jørgensen – tanskalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja ministeri
Søren Gade – tanskalainen Venstre-puolueen poliitikko ja aiempi puolustusministeri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aarhusin yliopisto Wikimedia Commonsissa
Antero Vesa

| Antero Vesa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Antero Kalevi Vesa
Syntynyt: 4. elokuuta 1945 (ikä 79) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pituus:  192 cm
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1964–1966 1967–1968 1969–1970 1973–1976:   Tampereen Pyrintö  Tampereen Pyrintö  Tampereen Pyrintö  Pispalan Tarmo
Antero Kalevi Vesa (s. 4. elokuuta 1945 Tampere) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Pispalan Tarmon kasvatti Vesa edusti Tampereen Pyrintöä miesten SM-sarjassa vuosien 1964–1970 välisellä ajalla neljä kautta. Tarmossa hän pelasi pääsarjassa kolme kautta vuosina 1973–1976. Vuonna 1969 Vesa voitti Pyrinnössä Suomen cupin.
Aaron Hakala

| Aaron Hakala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. heinäkuuta 2004 (ikä 20) Kempele, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  181 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Jukurit
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  9
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  TPS (SML)
Aaron Jaakko Johannes Hakala (s. 11. heinäkuuta 2004 Kempele) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureita. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä tai keskushyökkääjä. Hän laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Hakala on Kiekko-Laserin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Oulun Kärppiin. Kaudella 2019–2020 Hakala oli tehoilla 21+28=49 C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä. Hän jakoi myös sisäisen maalipörssin voiton Manu Mäkelän kanssa. C-nuorten SM-sarjassa Hakala jakoi Kärppien sisäisen syöttöpörssin voiton Iivari Heikkisen kanssa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi sarjan parhaana pelaajana Teppo Numminen -palkinnolla ja parhaana hyökkääjänä Sami Kapanen -palkinnolla sekä valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2022–2023 Hakala teki vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen Turun Palloseuran kanssa. Hän aloitti kautensa seuran U20-joukkueessa, jossa Hakala pelasi suurimman osan kaudestaan. Hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies Viljami Marjalan jälkeen tehoilla 11+29=40. Hakala voitti kauden päätteeksi U20 SM-pronssia. Hän teki SM-liigadebyyttinsä 16. joulukuuta 2022 vieraissa KooKoota vastaan. Hakala merkittiin TPS:n nelosketjun oikeaan laitaan Viljami Marjalan ja Kasper Koskisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 8.54 minuuttia ja Hakala sai kakkossyöttöpisteen Marjalan tekemään avausmaaliin. Liigauransa avausmaalin hän teki kolmannessa ottelussaan 18. helmikuuta 2023 Porin Ässiä vastaan. Roni Mesikämmen valitsi Hakalan ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Kaikkiaan hän pelasi SM-liigassa kauden aikana kuusi runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2.
Kaudella 2023–2024 Hakala pelasi SM-liigassa neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi kautensa enimmäkseen TPS:n U20-joukkueessa, jonka paras pistemies ja syöttäjä Hakala oli runkosarjassa tehoilla 13+28=41. Pudotuspeleissä hän teki 12 ottelussa tehot 7+9=16, joilla Hakala voitti TPS:n sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin. TPS selvisi aina loppuottelusarjaan asti, mutta taipui Porin Ässille lopulta voitoin 3–1. Hakala voitti kauden päätteeksi näin ollen U20 SM-hopeaa.
Kaudeksi 2024–2025 Hakala siirtyi yksivuotisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Sopimukseen kuuluu myös optiot seuraavista kahdesta kaudesta.
Ura > Maajoukkueura

Hakala edusti Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2021, jolloin hän voitti kultaa. Hakala valittiin myös alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2022 turnaukseen, mutta hän kuitenkin putosi lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä Hakala on pelannut 17 nuorten ja 12 poikien maaottelua.
Antero Varovainen ja onnenkivi

| Antero Varovainen ja onnenkivi |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Arto Halonen
Käsikirjoittaja:   Jukka Itkonen  Arto Halonen 
Tuottaja:  Arto Halonen
Säveltäjä:  Tuomas Kantelinen
Kuvaaja:  Tuomo Virtanen
Leikkaaja:  Armands Zacs
Lavastaja:  Teppo Järvinen
Pääosat:   Mikko Nousiainen  Emil Paloniemi  Maria Ylipää  Mikko Töyssy 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Art Films production AFP Oy
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:   2023-10-1313. lokakuuta 2023  
Kesto:  89 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 281 000 euroa (Suomen elokuvasäätiön osuus 800 000 euroa)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Antero Varovainen ja onnenkivi on Arto Halosen ohjaama koko perheen musikaalielokuva, joka tuli ensi-iltaan lokakuussa 2023.
Elokuvassa sarjakuvia ja vampyyrikertomuksia ahmiva Julius (Emil Paloniemi) tapaa kaupungin laitamilla hylätyssä talossa asuvan mansikkamehua juovan vampyyrin Antero Varovaisen (Mikko Nousiainen). Ystävykset yrittävät valmistaa onnenkiveä, jonka ohje on Varovaisen isoäidin salaisessa reseptikirjassa. Julius haluaa antaa kiven toisistaan etääntyneille vanhemmilleen, jotta he löytäisivät uudestaan yhteisen onnen.
Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Jukka Itkonen ja Arto Halonen, ja musiikin on säveltänyt Tuomas Kantelinen. Itkonen ja Halonen ovat kirjoittaneet myös Antero Varovainen ja onnenkivi -nimisen romaanin, joka julkaistiin elokuussa 2023.
Pääosan esittäjä Emil Paloniemi valittiin rooliin kahdeksansadan hakijan joukosta. Elokuva on kuvattu Latviassa ja Tampereella. Elokuvaa levitti elokuvateattereihin Nordisk Film Finland.
Aarikka

| Aarikka Oy |
| --- | --- |

Perustettu:  1954
Perustaja:  Kaija Aarikka Erkki Ruokonen
Toimitusjohtaja:  Riia Sandström
Avainhenkilöt:  Riia Sandström
Kotipaikka:  Helsinki
Tuotteet:  korut ja sisustus
Liikevaihto:  n. 2 milj. €
Henkilöstö:  20
Emoyhtiö:  Martinex Oy
Kotisivu:  www.aarikka.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aarikka Oy suomalainen koruihin ja sisustustuotteisiin erikoistunut perheyritys, jonka valmistamien tuotteiden päämateriaali on puu. Brändin myymälä sijaitsee Pohjoisesplanadilla. Toimitilat ovat Raisiossa emoyhtiö Martinexin yhteydessä. Martinex osti vuonna 2017 Aarikan perustaja Kaija Aarikan tyttäriltä.
Historia

Yrityksen perustivat vuonna 1954 nuoret taideteollisuusalan opiskelijat Kaija Aarikka (1929–2014) ja Erkki Ruokonen (1929–2009), kun Kaija Aarikan lopputyötään varten suunnittelemille puunapeille alkoi olla kysyntää. Ensimmäiset napit veistettiin käsin eksoottisista puulajeista. Tuotevalikoima laajeni nopeasti kotimaisista puulajeista valmistettuihin puukoruihin, joita varten kehiteltiin oma värjäysmenetelmä. Puun lisäksi Kaija Aarikka suunnitteli koruja hopeasta.
Aarikan tuotanto ja hallinto toimivat pitkään Helsingin Vallilan teollisuuskortteleissa. Vuonna 2022 sorvattujen tuotteiden valmistus siirtyi Virosta takaisin Suomeen Sievissä toimivalle Sorvi-Pojat-perheyritykselle, josta osat kuljetetaan maalattaviksi Helsinkiin. Aarikan tuotteita kootaan Pelastusarmeijan työpajoissa.
Ensimmäinen Aarikka-myymälä avattiin Helsingin Vanhalle kauppakujalle 1960 ja seuraava Bulevardille 1963. Fredrikinkadun liike oli erikoistunut kehittäviin puuleluihin, joiden valmistus aloitettiin 1968. Leluista muun muassa Pujo on palkittu useassa alan kansainvälisessä kilpailuissa. Laajimmillaan Aarikalla oli parisenkymmentä omaa liikettä koti- ja ulkomailla. 1990-luvun laman myötä osa näistä annettiin franchising-yrittäjien pyöritettäviksi.
Aarikan tunnetuin tuote on Kaija Aarikan vuonna 1973 puupalloista suunnittelema Pässi. Piensisustustuotteista suosituimpiin Aarikka-tuotteisiin ovat kuuluneet kynttilänjalat, lautapelit ja alumiinista valmistetut mobilet. Puun lisäksi koruja valmistetaan edelleen myös hopeasta. Joulukoristeet ja jouluseimet kuuluvat tuotevalikoimaan ympärivuoden. Yrityksen pääsuunnittelijana ja taiteellisena johtajana toiminut Kaija Aarikka on suunnitellut tuotteita myös muille yrityksille.
2000-luvun puolivälistä lähtien yrityksen taiteellisena johtajana on toiminut Kaija Aarikan tytär Pauliina Aarikka, joka aloitti Aarikan korumuotoilijana vuonna 1989.
Kirjallisuutta

Saure, Salme: Aarikka: Oman maan mansikka.  Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-17799-0.
Sievänen-Allen, Ritva: ”Kaija Aarikka: Suomalaisen korun muotoilija”, Suomalaisia vaikuttajanaisia: Kohti vuotta 2000, s. 11–20.  (Toimittaneet Ritva Sievänen-Allen ja Karmela Bélinki)  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22607-6.
Aiheesta muualla

Aarikan verkkosivu
Aarikan liike Grönqvistin talossa Helsingin Pohjoisesplanadilla.
Kagamisato Kiyoji

Kagamisato Kiyoji vuonna 1955
Kagamisato Kiyoji (鏡里 喜代治, かがみさと きよじ, s. 20. huhtikuuta 1923, Tonai, Sannohe-machi (三戸町), Sannohe-gun (三戸郡), Aomori-ken (青森県), Japani, k. 29. helmikuuta 2004), sittemmin valmentajanimeltään Tatsutagawa Kiyoji (立田川 喜代治) oli ammattisumopainin historian 42. suurmestari (yokozuna). Kagamisato, oikealta nimeltään Kiyoji Okuyama (喜世治 奥山), syntyi Sannohen kunnassa, pohjoisessa Aomorin prefektuurissa.
Lapsuus ja nuoruus

Kagamisaton perhe asui pienessä maalaiskylässä Honshun saaren pohjoisosassa. Hänen isänsä menehtyi hänen ollessaan vielä lapsi ja hän sinnitteli äitinsä kanssa viljellen pientä maatilkkua. Vanhempien veljien ja sisaren muutettua toisaalle, vielä varsin nuori Kiyoji rehki parhaansa mukaan auttaakseen äitiään. Ankara nuoruus kasvatti hänestä velvollisuudentuntoisen ja vaatimattoman. Hän ei koskaan pyrkinyt kiinnittämään huomiota itseensä eikä salaillut kuuluisaksi tultuaan tuntemaansa epäluuloa lehtimiehiä kohtaan. Vaikenemiseen saattoi olla syynä myös vahva Pohjois-Japanin murre, jota tokiolaisten oli vaikea ymmärtää.kenen mukaan?
Suoranaisesta aliravitsemuksesta huolimatta Kiyoji oli jo teini-ikäisenä tuolloisia aikuisia japanilaismiehiä isokokoisempi ja hänet tunnettiin hyvin kokonsa ansiosta jo paikallisesti, vaikka sittemmin pituuskasvu tyrehtyikin pysähtyen 174 senttiin. Tuolloinen mestari Kagamiiwa kuuli Moriokassa, Iwaten prefektuurissa, jūngyō-kiertueella ollessaan paikallisesta, isokokoisesta teinistä ja päätti lähettää sanansaattajansa vierailemaan tämän luona.
Kuopuksensa lähettäminen kauas pääkaupunkiin ja epävarmaan tulevaisuuteen oli kuitenkin liian pelottava ajatus leskirouvalle eikä hän halunnut poikansa olevan missään tekemisissä ōzumōn kanssa. Kiyoji itsekin oli pelannut vain koripalloa. Sanansaattaja lähti turhautuneena jättäen äidille ja pojalle heidän elämäntilanteeseensa nähden kohtuullisen suuren summan rahaa, jotta nämä sen turvin voisivat matkustaa Tokioon Kagamiiwaa tapaamaan mikäli muuttaisivat mielensä. Vaikeasta elämäntilanteestaan johtuen äiti oli pakotettu käyttämään rahat itsensä ja poikansa elatukseen, mutta voimakkaasti velvollisuudentuntoisina molemmat kokivat tehtäväkseen maksaa rahat takaisin tilaisuuden tullen. Kolme vuotta säästettyään heillä vihdoin oli riittävästi rahaa lähteäkseen Tokioon.
Tällä välin Kagamiiwa oli lopettanut aktiiviuransa ja ottanut Kumegawa-tallin johtoonsa. Hän tarvitsi uusia lupaavia oppilaita talliinsa ja kohteli vieraitaan pohjoisesta kunnioituksella, joka liikutti syvästi Kagamisaton äitiä. Aistiessaan äitinsä kiitollisuudenvelan oyakataa kohtaan nuorukainen lupasi liittyä talliin välittömästi, johon osapuolet sitten suostuivatkin. Tammikuussa 1941 tuolloin 17-vuotias Kagamisato aloitti ōzumōuransa. Hän oli 173-senttinen ja 78-kiloinen.
Aktiiviura > Aladivisioonavaihe

Toukokuussa 1942 tallin omistussuhteet muuttuivat radikaalisti. Kumegawa päätti yhdistää tallinsa osaksi nykyisen Tokitsukaze-tallin edeltäjää, Futabayama-dōjōa. Tuolloin oli vielä mahdollista, että aktiiviuraansa yhä jatkava ottelija (nimai-kansatsu, 二枚鑑札) perusti oman tallinsa, jota tällöin ei kutsuttu tavanomaiseen tapaan nimellä heya (部屋, talli; kirjaimellisesti huone) vaan dōjō (道場). Dōjōn omistaja oli suurmestari Futabayama Sadaji, joka oli aikalaistensa palvoma ja yhä tänäkin päivänä monien mielestä 1900-luvun ellei koko ōzumōn historian kaikkien aikojen suurin rikishi. Kagamisaton lisäksi siirtyivät tuleva maegashira Kiryugawa ja tuleva sekiwake Fudoiwa. Lähes uransa alusta asti Kagamisato sai siis nauttia parhaasta mahdollisesta opista, joka lajin piirissä oli saatavilla.
Kagamisato oli jo ehtinyt osoittaa lupaavia otteita voittaessaan viitosdivisioonan mestaruuden tammikuussa 1942. Vuotta myöhemmin vuorossa oli nelosdivisioonan mestaruus. On huomattava, että tuolloin turnauksia järjestettiin vain kahdesti vuodessa. Toukokuuksi 1943 Kagamisato oli ylennetty jo kolmosdivisioonaan, mutta juuri ennen turnauksen alkua hänen oikea polvensa vioittui Fudoiwaa vastaan käydyssä harjoitusottelussa. Kagamisato otteli ankarissa kivuissa kolme voittoa ja viisi tappiota pudoten arvoasteikossa alemmas.
Vamma oli ilmeisen vakava ja pian kävi selväksi, että se oli otettava huomioon vastaisuudessa. Kagamisato päätyikin vaihtamaan pääasiallista ottelutyyliään vimmaisesta tsupparista (突っ張り, vastustajan kasvoihin ja ylävartaloon kohdistuvat, vuorotellen molemmin käsin tapahtuvat, nopeat ja voimakkaat työnnöt avokämmenin) suurempaa harkintaa edellyttävään migiyotsuun (右四つ), joka perustui yläpuolisen otteen saamiseen vastustajan vyöstä vasemmalla kädellä, jonka Kagamisato tunsi oikeaansa vahvemmaksi, jota hän taas käytti otteeseen vastustajan vyön etuosan oikealta puolelta.
Toisen maailmansodan lähestyessä loppuaan Japanin armeija värväsi riveihinsä sekitoria alempiarvoiset rikishit Kagamisato mukaan lukien. Syyskuussa 1944 hänet sijoitettiin 69. rykmenttiin Aomorin Hiratsukaan. Siellä palvellessaan hän kuuli radiosta kuinka sekiwake Azumafuji voitti Futabayaman marraskuun turnauksessa. Hän oli menettänyt huomattavasti painoaan eikä hänen tulevaisuutensa vaikuttanut missään suhteessa lupaavalta. Osoittaakseen kiitollisuuttaan Futabayamaa kohtaan hän lupasi itselleen tekevänsä kaikkensa, jotta vielä joskus voittaisi Azumafujin Futabayaman puolesta, jonka uran loppu jo häämötti.
Kagamisato vapautettiin palveluksesta ennen sodan päättymistä ja hän palasi Ryogokuun, Tokion kaupunginosaan, jossa ōzumōyhteisö perinteisesti asui lähellä Jōsetsukan-stadionia. Palopommit olivat polttaneet Tokion lähes tuhkaksi eikä kesäkuun 1945 turnausta voitu järjestää normaalisti. Kagamisato saavutti lyhennetyssä ja yleisöltä suljetussa turnauksessa kolme voittoa ja kaksi tappiota kolmosdivisioonan toiseksi korkeimmalla sijalla varmistaen täten nousun ensimmäistä kertaa kakkosdivisioonaan ja sekitorin arvoon.
Aktiiviura > Sekitori-vaihe > Kakkosdivisioona (Jūryō)

Ensimmäisessä sodanjälkeisessä turnauksessa marraskuussa 1945 Kagamisato saavutti läntisen jūryō 11:n arvossa seitsemän voittoa ja kolme tappiota. Yksi voitoista tuli hänen pitkäaikaista vastustajaansa Tochinishikiä vastaan, josta myös oli seuraavalla vuosikymmenellä tuleva suurmestari. Turnaus oli samalla viimeinen Tokitsukaze-tallin johtoon siirtyvälle Futabayamalle, joka keisarillisen Japanin sotilaallisen mahdin ja maskuliinisen voiman ruumiillistumana tiesi hetkensä viimeistään nyt tulleen koko maan tultua täydellisesti nöyryytetyksi ja merentakaisten muukalaisten kukistamaksi.
Koska Kagamisato oli nyt sekitori ja täten oikeutettu pitämään koristeellista, esiliinaa muistuttavaa vaatetta, keshomawashia, ennen ottelujen alkua tapahtuvassa seremoniassa, lahjoitti Futabayama hänelle yhden vain kolmesta sodassa säilyneestä keshomawashistaan. Ele liikutti maalaispoikaa niin syvästi, että hän jatkoi säälimätöntä harjoitusrääkkiään entistä vakuuttuneempana siitä, että halusi seurata mestarinsa Tokitsukazen viitoittamaa sumōdon tietä loppuun asti.
Aktiiviura > Sekitori-vaihe > Ykkösdivisioona (Makuuchi) > Hiramaku

Kagamisato nousi nopeasti läpi kakkosdivisioonan debytoiden ykkösessä kesäkuussa 1947. Muutaman vuoden muista maegashiroista oli hänelle vielä vastusta, mutta lokakuussa 1949 ylimmän maegashiran eli itäisen maegashira hitton arvossa hän saavutti erinomaisen tuloksen; kaksitoista voittoa ja vain kolme tappiota. Vain turnausvoittajalla, mestari Chiyonoyamalla, oli yksi voitto enemmän. Toisen kärsimistään tappioista hän koki nimenomaan Kagamisatolle.
Kagamisato palkittiin sekä erinomaisista otteista jaettavalla shukun-shō- (殊勲賞) että esimerkillisestä taisteluhengestä jaettavalla kantō-shō (敢闘賞) -palkinnoilla. Kolmea erilaista sanshō (三賞) -palkintoa (kolmas on teknisestä taituruudesta jaettava ginō-shō (技能賞)) oli alettu jakaa turnauksissa mestareita alempiarvoisille ottelijoille marraskuusta 1947 lähtien. Vaikka sittemmin on myönnetty joillekin rikisheille jopa kaikki kolme palkintoa samassa turnauksessa, oli Kagamisato ensimmäinen, joka sai samassa turnauksessa kaksi palkintoa. Kagamisatolle oli kuitenkin epäilemättä sykähdyttävintä hänen neljännen turnauspäivän voittonsa suurmestari Azumafujista eli miehestä, jolle kärsimästään tappiosta hänen shishōnsa uran loppuvaihe oli alkanut. Kagamisato oli lunastanut itselleen lähes viisi vuotta aiemmin antamansa lupauksen.