stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heinz Guderian
Toisessa maailmansodassa > Hallinnolliset ja esikuntatehtävät sodan loppupuolella

Guderian kuitenkin kutsuttiin uudelleen palvelukseen; 1. maaliskuuta 1943 alkaen hän toimi panssarijoukkojen tarkastajana ja sai komentajan tehtäviä samana vuonna. Tällöin hän vaikutti panssarien kehittelyyn ja valmistukseen sekä panssarijoukkojen organisointiin.
21. heinäkuuta 1944 hänet nimitettiin maavoimien esikuntapäälliköksi Kurt Zeitzlerin seuraajana. Tämä tehtävä jatkui 28. maaliskuuta 1945 asti, kunnes Hitler määräsi hänet sairauslomalle erimielisyyksien takia. Guderian oli yrittänyt saada muodostetuksi Saksan ympärille puolustusrengasta, mutta Hitlerin mielestä se oli tuomittavaa vetäytymistä.
Sodan jälkeen

Guderian antautui yhdysvaltalaisille joukoille toukokuussa 1945 ja lähetettiin Nürnbergiin oikeudenkäyntiä varten, mutta kolme vuotta myöhemmin hänet vapautettiin ja seuraavina vuosina hän julkaisi lähinnä muistelmiaan ja muita artikkeleita. On huomattavaa, että ”salamasodan isää” ja Saksan panssariaseen luojaa ja kouluttajaa, sekä länsi- että itärintamalla, ei lopulta syytetty yhdestäkään sotarikoksesta.
Sodanjälkeisissä muistelmissaan Guderian kertoo lähettäneensä armeijaryhmän esikunnasta eteenpäin hänelle välitetyn käskyn, jonka mukaan itärintamalla siviilejä kohtaan vääryyksiin syyllistyneitä sotilaita ei saisi tuomita sotaväen rikoslain mukaan, vaan esimies saisi harkintansa mukaan rangaista tai jättää rankaisematta sotilaita. Vihaisena hän kuitenkin ilmoitti takaisin, ettei itse toteuta tämän luonteisia käskyjä, koska saksalaissotilaiden muuten erinomainen kurinalaisuus alkaisi murentua. Itärintaman komentajille yleensä kohtalokasta komissaarikäskyä, jonka mukaan komissaarit tuli kiinniottamisen jälkeen ampua ilman oikeudenkäyntiä, Guderian itse kieltää muistelmissaan edes nähneensä. Ei siksi, ettei sellaista olisi ollut, vaan hän epäili armeijaryhmässä arvatun jo etukäteen, miten hän sellaiseen käskyyn tulisi suhtautumaan, jos sellainen hänelle välitettäisiin.
Heinz Guderian kuoli 14. toukokuuta 1954 Schwangaussa, Saksan liittotasavallassa.
Lainauksia

»Es gibt keine verzweifelten Lagen, es gibt nur verzweifelte Menschen.»
eli suom.
»Ei ole epätoivoisia tilanteita, on vain epätoivoisia ihmisiä.»
»Nicht kleckern sondern klotzen.»
eli suom.
»Ei tipoittain vaan lorauksittain.»
(Panssariaseen käytöstä)
Kirjoja

Guderian, Heinz: Achtung—Panzer.  Sterling Press, Alkup. 1937.  ISBN 0-304-35285-3
Guderian, Heinz: Mit Den Panzern in Ost und West.  Volk & Reich Verlag, 1942.
Guderian, Heinz: Panzer Leader (alkup. Erinnerungen eines Soldaten).  Da Capo Press, New York, 1996 (alkup. 1956).  ISBN 0-306-80689-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tigerfibel Tiger I Information Center
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Kypäräpäiset kenraalit Guderian (vasemmalla) ja Reinhardt vuonna 1938.
Guderian (keskellä) 23. syyskuusta 1939 Brestissä puna-armeijan ja Wehrmachtin yhteisessä paraatissa juhlistamassa Puolan miehitystä
Tigerfibel-manuaalin kansi
Samuli Haapasalo

Samuli Hannu Antero Haapasalo (s. 3. syyskuuta 1952 Kouvola) on toiminut Keskuskauppakamarin johtajana vuodesta 2014. Hän on koulutukseltaan varatuomari. Hän harrastaa mm. lintuluontokuvausta.
Haapasalo toimi Finavian pääjohtajana 2005–2009 ja toimitusjohtajana 2010–2011. Haapasalon eron syyksi uutisoitiin, se että hän ja Finavian omistajaohjauksesta vastaava liikenneministeriön neuvotteleva virkamies Mika Mäkilä tulleet toimeen. Mäkilää ärsytti omatoimisen Haapasalon tyyli hoitaa asioita Mäkilän ohi suoraan ministerin kanssa. Lisäksi Haapasalo pyrki nostamaan ilmavoimien maksamia lentokenttämaksuja lähemmäksi kaupallisten lentoyhtiöiden maksamia maksuja. Mäkilä kiisti uutisoidut väitteet.
Aiemmin Haapasalo on työskennellyt muun muassa VR:llä, liikenneministeriön liiketoiminta- ja omistajaohjausyksikön päällikkönä (hallitusneuvos) vuosina 1992−2000 sekä liikenne- ja viestintäministeriön osastopäällikkönä ja ylijohtajana vuosina 2000−2005.
Aikaisempia hallitusjäsenyyksiä

Finavia 1991−1993 ja 1994−1996
Autorekisterikeskus
VR-Yhtymä Oy
Suomen Autokatsastus Oy
Finnair Oyj
Suomen Posti Oyj
Markku Haapasalmi

| Markku Haapasalmi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. helmikuuta 1953 Nurmo
Kuollut: 30. toukokuuta 2012 Nurmo
Pesäpalloilija
Seura:   Nurmon Jymy  Vähänkyrön Viesti  Seinäjoen Maila-Jussit  Peräseinäjoen Toive  Koskenkorvan Urheilijat 
Markku Haapasalmi (9. helmikuuta 1953 Nurmo – 30. toukokuuta 2012 Nurmo) oli suomalainen pesäpalloilija. Hän saavutti yhden SM-hopean ja kolme SM-pronssia.
Haapasalmi edusti pesäpallossa Nurmon Jymyä, Vähänkyrön Viestiä, Seinäjoen Maila-Jusseja, Peräseinäjoen Toivetta sekä Koskenkorvan Urheilijoita. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 1987.
Markku Haapasalmi pelasi viisi Itä–Länsi-ottelua sekä neljä Liitto–Lehdistö-ottelua. Vuoden 1979 Itä–Länsi-ottelussa hänet valittiin kentän parhaaksi pelaajaksi.
Haapasalmi pelasi myös yhden Etelä-Pohjanmaa – Muu Suomi -ottelun sekä kolme Mestarit – Muu Suomi -ottelua.lähde?
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-hopea: 1982
3 SM-pronssia: 1979, 1980, 1981
5 Itä-Länsi-ottelua: 1977, 1978, 1979, 1980, 1981
4 Liitto-Lehdistö-ottelua: 1977, 1979, 1980, 1981
Vuoden eteläpohjalainen miespesäpalloilija:1979 ja 1981
Hadza

| Hadza |
| --- | --- |
Muu nimi:  hatsa
Tiedot
Alue:   Tansania
Puhujia:  1 000 (2017)
ISO 639-3:  hts
 Ohje 
Hadza on Tansanian hadzojen puhuma uhanalainen kieli, jota puhui vuonna 2008 äidinkielenään 975 ihmistä. Hadza ja sandawe luokitellaan usein khoisankielten kielikuntaan, mutta afrikantutkijoiden keskuudessa ei ole yksimielisyyttä siitä, ovatko ne sukua muille khoisankielille tai toisilleen. Osa kielitieteilijöistä pitää hadzaa ja sandawea isolaattikielinä.
Bentsiilihappo

| Bentsiilihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-hydroksi-2,2-difenyylietikkahappo
CAS-numero:  76-93-7
PubChem CID:  6463
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)C(C2=CC=CC=C2)(C(=O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C14H12O3
Moolimassa:  228,236 g/mol
Sulamispiste:  151 °C
Kiehumispiste:  180 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,08 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,41 g/l (25 °C)
Bentsiilihappo (C14H12O3) on hydroksihappoihin kuuluva eli sekä karboksyyli- että hydroksyyliryhmän sisältävä orgaaninen yhdiste. Ainetta voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa lääkeaineita.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bentsiilihappo on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee heikosti kylmään veteen, mutta paremmin kuumaan. Myös etanoli ja dietyylieetteri liuottavat yhdisteen. Bentsiilihappo on muiden karboksyylihappojen tavoin heikko happo ja sen pKa-arvo on 3,06. Kuumennettaessa yhdistettä vetyjodidin ja punaisen fosforin kanssa etikkahappoliuoksessa se reagoi muodostaen difenyylietikkahappoa. Kromihappo hapettaa bentsiilihapon bentsofenoniksi.
Valmistus ja käyttö

Bentsiilihappoa voidaan valmistaa bentsiilistä emäksisissä olosuhteissa toisiintumisreaktiolla. Tämän toisiintumisreaktion raportoi ensimmäisen kerran Justus von Liebig vuonna 1838 ja reaktiota kutsutaan bentsiilihappotoisiintumiseksi.
Bentsiilihaposta voidaan valmistaa bentsilaattiestereitä, joita käytetään lääkeaineiden valmistuksessa. Yhdistettä muodostuu kemiallisena aseena käytettävän 3-kinuklidinyylibentsilaatin aineenvaihduntatuotteena ja elimistön bentsiilihappopitoisuuden tutkimusta voidaan käyttää osoittamaan kyseisen kemiallisen aseen käyttö.
Bengalin nälänhätä (1943)

Bengalilaisia nälänhädän aikaan vuonna 1943.
Bengalin nälänhätä vuonna 1943 oli yksi lukuisista nälänhädistä, joita esiintyi brittien hallitsemassa Bengalissa. Sen seurauksena arviolta 3 miljoonaa ihmistä kuoli nälkään ja aliravitsemukseen.
Taustaa

Vuonna 1942 Japani miehitti maailman suurimman riisin viejän Burman, ja britit pelkäsivät japanilaisten hyökkäävän seuraavaksi Intiaan Bengalin kautta. Ruokaa vietiin alueelta muualle varastoihin, jotta japanilaiset eivät pääsisi siihen käsiksi. Myös veneitä takavarikoitiin paikallisilta kalastajilta, mikä osaltaan pahensi ravintotilannetta.
Taloustieteen nobelisti Amartya Senin mukaan Bengalissa ei kuitenkaan ollut pulaa riisistä vuonna 1943: riisiä oli jopa hieman enemmän kuin vuonna 1941, jolloin ei ollut nälänhätää. Tämän seurauksena viranomaisten varautuminen nälkäongelmaan oli heikkoa: näennäisesti kohtalaisen hyvän sadon jälkeen katastrofi tuli tavallaan yllätyksenä.
Senin mukaan nälänhädän pääsyyt olivat ruokapulaa koskevissa huhuissa, jotka aiheuttivat liiallista varastointia, ja sota-ajan inflaatiossa, joka teki riisivarastoista erinomaisia sijoituskohteita. Riisin hinta oli kaksinkertaistunut edellisenä vuonna, ja monien riisinviljelyyn ja armeijaan suoranaisesti liittymättömien alojen reaalipalkat olivat laskeneet kahdella kolmanneksella vuodesta 1940. Ruokaa oli tarpeeksi, mutta miljoonilla ihmisillä ei ollut rahaa ostaa sitä.
Hallinnon toimenpiteet

Bengalin brittihallinto reagoi tilanteeseen hitaasti ja tehottomasti. He eivät suostuneet pysäyttämään riisin ja viljan vientiä Bengalista eivätkä takavarikoineet keinottelijoiden varastoja ruoan jakamiseksi köyhille. Churchill vastasi kenraalikuvernööri Wavellin avunpyyntöön kysymällä, että jos ruokaa on niin vähän, niin ”miksei Gandhi ole jo kuollut?” Lopulta vuoden 1944 puolivälissä Churchill pyysi tukea Yhdysvalloilta, mutta vastaus oli kielteinen. Tämän jälkeen brittihallitus suostui viemään 450 000 tonnia viljaa Bengaliin, ruoan hinta laski ja nälänhätä päättyi.
Bengalin nälänhätä intialaisessa kulttuurissa

Monet taiteilijat, kirjailijat ja elokuvaohjaajat ovat yrittäneet kuvata nälänhädän mittasuhteita teoksissaan. Tunnettu bengalilainen taidemaalari Zainul Abedin oli yksi ensimmäisistä nälän dokumentoijista kuvillaan kuolleista ja kuolevista. Elokuva Dharti Ke Lal, K. A. Abbasin esikoisohjaus vuodelta 1946, kertoo yhden perheen tarinan nälänhädän keskellä.
Satyajit Rayn ohjaama Kaukainen jyrinä (Ashani Sanket) voitti Berliinin elokuvajuhlilla Kultaisen karhun vuonna 1973. Mrinal Sen on käsitellyt nälänhätää muun muassa elokuvissaan Calcutta 71 ja Akaler Sandhane.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bengalin vuoden 1943 nälänhätä Wikimedia Commonsissa
Anneli Haaranen

| Asta Anneli Haaranen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. joulukuuta 1934 Helsinki
Kuollut: 12. joulukuuta 2020 (85 vuotta) Espoo
Kansalaisuus:  suomalainen
Uran tiedot
Laji:  selkäuinti
Asta Anneli Haaranen (myöh. Klemetti, 18. joulukuuta 1934 Helsinki – 12. joulukuuta 2020 Espoo) oli suomalainen uinnin olympiaedustaja.
Haaranen kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, joissa hän karsiutui 100 metrin selkäuinnin ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Hän saavutti Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hopeaa 100 metrin selkäuinnissa 1951 ja 1953 sekä pronssia 1955. Viestissä hän saavutti kolme PM-pronssia. Suomen mestaruuden hän voitti 100 metrin selkäuinnissa vuosina 1950–1954 ja 400 metrin vapaauinnissa vuonna 1955 sekä lisäksi viestimestaruuksia. Suomen-ennätyksiä hän ui selkäuintien lisäksi 200 metrin vapaauinnissa. Seuratasolla hän edusti Helsingfors Simsällskapia. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Ankka”.
Urheilu-uransa jälkeen Haaranen väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi.
Henkilökohtaiset ennätykset (lyhyt rata)

200 metrin vapaauinti 2.40,5
100 metrin selkäuinti 1.19,0
200 metrin selkäuinti 2.52,3
Bentoniitti

Bentoniitti on luonnon savea, jonka oleellisimpana osana on montmorilloniittisavi. Se pystyy absorboimaan suuria määriä vettä ja suotuisissa oloissa laajenemaan sen seurauksena tilavuudeltaan jopa kymmenkertaiseksi. Bentoniittia esiintyy yleisesti ympäri maailmaa, mutta Suomessa sitä tavataan vain vähäisissä määrin. Suomessa käytetty bentoniitti tuodaan muualta, kuten Yhdysvalloista tai Euroopan eteläosista.
Bentoniitin sulamispiste on yli 1 200 °C, tiheys 2,5 g/cm3 ja CAS-numero 1302-78-9.
Bentoniitin kemiallinen kaava on Al2O3.4(SiO2).H2O ja moolimassa 360,31 g/mol.
Bentoniitti rakentamisessa

Bentoniittia käytetään yleisesti rakentamisessa ja ympäristötekniikassa. Esimerkiksi betonin valumuottien tiivistykseen käytetään usein bentoniittia tai bentoniittilietettä. Sitä käytetään myös rakennusmateriaalien, kuten tiilien ja betonin vedeneristyskyvyn parantamiseen. Ympäristötekniikassa sitä käytetään esimerkiksi kaatopaikoilla estämään myrkkyjen ja tiestöllä pohjavesialueilla öljyn imeytyminen pohjaveteen.
Bentoniitti muussa teollisuudessa

Hyvän vedensitomiskykynsä takia bentoniittia käytetään usein lisänä kissanhiekkavalmisteissa ja kotiviinin valmistuksessa kirkasteena. Elintarviketeollisuus puolestaan käyttää sitä paakkuuntumisenestoaineena E-koodilla E558. EU:ssa se poistettiin sallittujen lisäaineiden luettelosta 31.5.2013. Siihen mennessä se oli ollut sallittu käytettäväksi värien kantaja-aineena. Rehuteollisuudessa sitä käytetään sideaineena. Erään yhdysvaltalaisen bentoniitintoimittajan mukaan, rehuun lisättynä se sitoo elimistössä erilaisia myrkkyjä, nopeuttaa villan kasvua lampailla ja parantaa munatuotantoa kanaloissa. Sillä ei ole todettu olevan lisäaineena vahingollisia sivuvaikutuksia.
Bentoniitissa voi olla myös maaperän haitallisia aineita. Vuonna 2016 Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA varoitti sisäisestikin nautittavaksi tarkoitetun bentoniittituotteen korkeasta lyijypitoisuudesta. FDA:n mukaan terveysvaikutteisena markkinoitu tuote voi aiheuttaa lyijymyrkytyksen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bentoniittin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Bentonite (englanniksi)
ChemBlink: Bentonite (englanniksi)
What is Bentonite? And Montmorillonite? (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Bentoniittiseoksen lisäystä Sémillon-viiniin kirkastusta varten
Carl Hagenbeck

Carl Hagenbeck
Carl Hagenbeck (10. kesäkuuta 1844 – 14. huhtikuuta 1913) oli saksalainen eläinkauppias. Hän perusti Hampuriin Tierpark Hagenbeck nimisen eläintarhan vuonna 1907. Se oli ensimmäinen eläintarha, missä eläimet eivät olleet häkeissä, vaan luonnonmukaisemmassa ympäristössä.
Hadrianus II

| Hadrianus II |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 792 Rooma
Kuollut: 14. joulukuuta 872 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  14. joulukuuta 867
Paavius päättyi:  14. joulukuuta 872
Edeltäjä:  Nikolaus I
Seuraaja:  Marinus I
Hadrianus II (792–872) oli paavina 14. joulukuuta 867 – marras-joulukuulle 872. Hän oli arvostetun roomalaisperheen vesa, josta tuli paavi varsin kypsällä iällä. Ennen paaviksi tuloaan hän oli naimisissa, ja vaimo ja tytär olivat vielä elossa Hadrianuksen valinnan aikaan. He joutuivat kuitenkin Hadrianuksen vastustajan surmaamiksi.
Hadrianus osallistui edustajiensa välityksellä Konstantinopolin neljänteen kirkolliskokoukseen, jossa Konstantinopolin patriarkka Fotioksen tuomittiin nousseen laittomasti patriarkaksi.
Hadrianus III

| Hadrianus III |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Rooma
Kuollut: 885 San Cesario sul Panaro
Paavi
Paavius alkoi:  17. toukokuuta 884
Paavius päättyi:  elo-syyskuu 885
Edeltäjä:  Marinus I
Seuraaja:  Stefanus V
Hadrianus III syntyi Roomassa, kuoli elo-syyskuussa 885 lähellä San Cesario sul Panaroa (Modena) oli paavina 17. toukokuuta 884 – elo-syyskuuhun 885. Hadrianuksen valtakausi oli ongelmallista aikaa. Pian virkaan astumisensa jälkeen hän matkusti säätyläispäiville Wormsiin nykyisen Saksan alueelle frankkien kuninkaan Kaarle Paksun luo keskustelemaan saraseenien aiheuttamasta uhkasta ja frankkien vallanperimyksestä. Hän kuoli paluumatkalla lähellä Modenaa, ja hänet haudattiin Nonantolaan.
Axel Haglund

Axel Matias Haglund (16. joulukuuta 1884 Helsinki – 21. helmikuuta 1948 Riihimäki) oli suomalainen soudun olympiaedustaja. Hän kilpaili Tukholman olympialaisissa 1912, jossa hän karsiutui yksikössä ensimmäisellä kierroksella hävittyään sittemmin pronssia saavuttaneelle Kanadan Everard Butlerille.
Belgian merivoimat

| Belgian asevoimien laivasto osasto |
| --- | --- |
 Belgian laivastolippu
Toiminnassa:  1831-1865 Marine Royale 1917-1927 Corps of Destroyers and Sailors 1939-1940 Naval Corps 1940-1946 Britannian kuninkaallisen laivaston belgialaiset yksiköt 1946-2002 Belgian laivasto 2002 alkaen nykyinen
Valtio:  Belgia
Aselajit:  Merivoimat
Osa joukkoa:  Belgian asevoimat
Koko:  1600 henkilöä 2 fregattia, 6 miinantorjunta-alusta 6 tukilaivaa
Tukikohta:  Zeebrügge, Brüges, Ostend, Antwerpen
Kalusto:  Karel Doorman -luokan fregatit Tripartite-luokan miinantorjunta-alukset
Komentajat
Nykyinen komentaja:  kontra-amiraali Jean-Paul Robyns
Belgian laivasto on Belgian asevoimien osasto, eikä varsinainen puolustushaara.
Laivasto-osasto vuodesta 2002

Vuonna 2002 Belgian hallitus teki päätöksen muodostaa yhtenäiset puolustusvoimat, jolloin laivasto puolustushaarana lakkasi olemasta. Belgian laivastosta muodostettiin Belgian puolustusvoimien laivasto-osasto (Naton terminologiala COMOPSNAV), jota kutsutaan lyhyesti laivastoksi.
Hallitus päätti 20. heinäkuuta 2005 ostaa Alankomaista kaksi M-luokan fregattia, joilla korvattaisiin Wielingen-luokan jäljellä olleet alukset Wielingen ja Westdiep. Poistettavia aluksia tarjottiin Bulgarialle, joka lunasti ne lokakuussa.
Laivasto-osasto vuodesta 2002 > Kalusto

Karel Doorman -luokan fregatit
F930 Leopold I ex-Hr. Ms. Karel Doorman
F931 Louise-Marie ex-Hr. Ms. Willem van der Zaan
Aster-luokan miinantorjunta-alukset
M915 Aster
M916 Bellis
M917 Crocus
M921 Lobelia
M923 Narcis
M924 Primula
Partioveneet
P902 Liberation
Apualukset
A950 Valcke, ensivarastolaiva
A958 Zenobe Gramme, purjekoululaiva
A960 Godetia, esikunta- ja huoltolaiva
A962 Belgica, valtamerten tutkimusalus
A963 Stern, ensivarastolaiva
A983 Quatour, kuninkaallinen jahti
A995 Spich
A996 Albatros, ensivarastolaiva
A997 Spin, satama-alus
A998 Werl
A999 Barbara
Historia

Belgian laivasto perustettiin 1831 nimellä Marine Royale ja se on sen jälkeen toiminut erilaisissa kokoonpanoissa. Maan itsenäistyttyä vuoden 1830 vallankumouksen jälkeen Alankomaiden laivasto-osasto sulki Scheldtin suun. Uhan poistamiseksi Belgian hallitus tilasi kaksi prikanteenia, jotka nimettiin Congressiksi ja Les Quatre Journeesiksi. Marsalkka Etienne Gerardin johtamien Ranskan maavoimien vallattua Antwerpenin linnoituksen 1832 luovutettiin haltuun saadut tykkiveneet Belgialle. Belgian hallitus osti 1840 kuunari Louise Marien ja 1845 priki Duc de Brabantin. Vuonna 1865 Belgia luopui laivaston ylläpidosta ja siirtyi minimalistiseen laivastopolitiikkaan, mutta sillä oli edelleen 1900 19 kappaletta lähinnä yhteysaluksiksi sopivaa (kauppa)alusta. Nämä olivat valmistuneet vuosina 1870-1896 ja niiden uppoumat olivat 192-798 tonniin ja nopeudet 13-21 solmuun. Alusten päällikköinä toimivat laivastoupseerit ja ne olivat laivastoministeriön alaisuudessa. Lisäksi palveluksessa oli Antwerpenissa 1865 valmistettu 684 tonnin kalastuksenvalvonta-alus Ville d'Anvers.
Historia > Ensimmäinen maailmansota

Laivastopolitiikan seurauksena ensimmäisen maailmansodan syttyessä maalla ei ollut lainkaan laivastoa. Kongon Kirujärvelle perustettiin sodan aikana laivasto-osasto, johon kuuluivat tykkivene Paul Renkin ja motorisoituja partioveneitä. Tanganjika järvellä otettiin käyttöön joulukuussa 1915 torpedovene Netta ja Niilillä partioi Vankerkhoven.
Historia > Maailmansotien välillä

Belgia hallitus totesi sodan jälkeen laivaston tarpeen maan suojelemiseksi. Laivastokomissio perustettiin 1919 ja marraskuussa Britannia esitteli maalle U-91:n U-112:n käyttöönottoa. Veneet hinattiin Antwerpeniin, jossa ne romutettiin 1920-1921. Britanniasta ostettiin 19. huhtikuuta 1920 Flower-luokan sluuppi HMS Zinnia, jonka tehtäväksi määrättiin kalastusalueiden valvonta. Maan satamiin löytyi hylättyinä neljätoista Saksan keisarillisen laivaston torpedovenettä, joista A14, A12, A4, A5, A8, A9, A11, A16 ja A20 olivat 109 tonnin aluksia sekä A30, A40, A42, A43, jotka olivat 230 tonnin aluksia.  Alukset liitettiin laivastoon , jolloin ne samalla numeroitiin uudelleen A1PC-A9PC ja A21PC-A25PC. Lisäksi satamista löytyi 23 moottorivenettä, jotka liitettiin laivastoon nimillä V1-17 ja V21-25. Laivaston tukikohtina toimivat Zeebrugge, Ostend, Brüges, Ghent ja Antwerpen.
Historia > Toinen maailmansota

Saksan hyökättyä Belgiaan 10. toukokuuta 1940 he nopeasti valtasivat laivaston käytössä olleen kaluston.
Britteinsaarilla perustettiin 1941 Section Belge de la Royal Navy, joka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston alaisuudessa palvellut Vapaan  Belgian laivasto. Se muodosti 1946 itsenäisen Belgian laivaston nimellä Force Navale.
Historia > Sodan jälkeen

Toisen maailmansodan Belgian merivoimiin kuului ainoastaan kaksi alusta, jotka oli saatu palautettua saksalaisilta. Kumpikaan aluksista ei ollut kunnossa. Artevelde ei kyennyt purjehtimaan avomerellä omin voimin ja Jan Breydel saksalaisten tekemästä modernisoinnista huolimatta oli iältään yli kolmekymmentä vuotta.
Vuonna 1947 merivoimiin liitettiin Yhdysvaltain laivastolta ostettu fregatti, mutta vasta Britanniasta 1949-1953 hankitut kuusi Algerine-luokan miinanraivaajaa palauttivat merivoimien toimintakyvyn. Natoon liittyminen kasvatti merivoimien merkitystä ja yhteistyön lisääntyessä merivoimien vastuu Pohjanmeren, Kanaalin ja läntisen kulkureitin valvonnassa lisääntyi. Yhdysvallat rahoitti MDAP-ohjelman puitteissa suuren määrän miinanraivaajia ja vuonna 1960 merivoimilla oli kaikkiaan 47 miinanraivaajaa, joiden tukena oli kaksi emälaivaa. Tällöin neljä edelleen palveluksessa ollutta Algerine-luokan alusta siirrettiin partiointitehtäviin.
Merivoimien kokoonpano säilyi seuraavat pari vuosikymmentä lähes muuttumattomana. Emälaivat korvattiin kahdella uudella tarkoitukseen rakennetulla aluksella 1966-1967 ja Algerine-luokan alukset Wielingen-luokan fregateilla 1970-luvulla.
1970-luvun lopulla puurunkoiset miinanraivaajat tarvitsivat pikaisesti korvaavia aluksia.
Aiheesta muualla

mil.be - Laivaston palveluksessa oleva kalusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Belgian laivaston Karel Doorman -luokan fregatti F930 Leopold I
Belgian laivaston Tripartite-luokan miinantorjunta-alus M924 Primula
Belgian laivaston A960 Godetia
Raimo Hagström

Raimo Hagström (s. 1. marraskuuta 1934) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Hagström edusti urallaan 1952–1966 Vasa IFK:ta, Helsingin Palloseuraa ja FC Sportia. Hän voitti Suomen mestaruuden VIFK:ssa 1953. Kaikkiaan Hagström pelasi kahdeksan kauden aikana 99 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Maajoukkueessa Hagström pelasi neljä maaottelua vuonna 1956.
Bruno Habārovs

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bruno Habārovs Rooman olympialaisissa 1960. |  Bruno Habārovs Rooman olympialaisissa 1960. |  Bruno Habārovs Rooman olympialaisissa 1960. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | kalpa |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | kalvan joukkuekilpailu |  |
Bruno Habārovs (30. huhtikuuta 1939 Riika – 29. elokuuta 1994 Riika) oli latvialainen, Neuvostoliittoa edustanut miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aseenaan oli kalpa.
Bruno Habārovs voitti kalpamiekkailun henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Budapestissa 1959. Seuraavana vuonna Rooman olympialaisissa hän saavutti pronssia niin henkilökohtaisessa kilpailussa kuin joukkuekilpailussakin. Hän osallistui vielä Tokion 1964 olympialaisiin mutta ilman suurempaa menestystä.
Saavutukset

Olympiapronssia kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 1960
Olympiapronssia kalvan joukkuekilpailussa 1960
MM-kultaa kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 1959