stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NMR
Resonanssiehto

Magneettikentässä oleva atomiydin absorboi radiotaajuista sähkömagneettista säteilyä (RF-säteilyä) resonanssitaajuudella  \scriptstyle \nu , jonka suhde ytimen kohdalla vaikuttavaan magneettikentän voimakkuuteen  \scriptstyle B_{0} on:
missä  \scriptstyle \gamma  on atomiytimelle ominainen gyromagneettinen suhde.
Tavallisen vetyatomin ytimen (¹H) gyromagneettinen suhde on γ = 2π 42,58 MHz/T eli yhden teslan magneettikentässä vedyn ydinmagneettinen resonanssitaajuus on noin 42,58 MHz, hieman riippuen vety-ytimen kemiallisesta ympäristöstä.
Resonanssitaajuutta vastaava kulmataajuus on yhtä suuri kuin kyseisen ytimen Larmorin presession kulmataajuus.
Ydinmagneettisen resonanssin havaitseminen

Ydinmagneettinen resonanssi voidaan havaita kohdistamalla magneettikentässä olevaan näytteeseen tutkittavan ytimen resonanssitaajuutta vastaavaa radiotaajuista sähkömagneettista säteilyä. Tavallisimmin näytteeseen kohdistetaan lyhytkestoinen RF-pulssi, jonka ydin ensin absorboi ja sitten emittoi. Ytimen emittoima säteily havaitaan herkällä vastaanottimella. Ilmiö muistuttaa ääniraudan sointia iskun jälkeen.  Jos näytteessä on keskenään erilaisissa kemiallisessa tai fysikaalisessa ympäristöissä olevia ytimiä, niiden emittoimien signaalien taajuudet poikkeavat hieman toisistaan ja ne voidaan erottaa toisistaan Fourier-muunnoksen avulla.
Signaali voidaan vastaanottaa joko heti virityspulssin jälkeen tai joissakin sovelluksissa voidaan generoida ns. spin-kaiku.
NMR-spektroskopia

NMR-spektroskopia eli ydinmagneettinen resonanssispektroskopia perustuu siihen, että magneettisten atomiydinten energiatilat ja ydinten käyttäytyminen magneettikentässä riippuvat herkällä tavalla ydinten fysikaalis-kemiallisesta ympäristöstä ja nämä riippuvuudet näkyvät ydinmagneettisen resonanssisignaalin spektrissä mm. resonanssitaajuuden kemiallisena siirtymänä.
NMR on molekyylien rakennetutkimuksen perusväline. Se on ainoa menetelmä, jolla nesteeseen liuotetusta molekyylistä voidaan ratkaista sen rakenne ja myös sen kolmiulotteinen avaruusrakenne. NMR-menetelmässä mitattavasta yhdisteestä saadaan spektri, josta nähdään yhdisteen jokaisen atomin kemiallisesta ympäristöstä riippuva resonanssitaajuuden kemiallinen siirtymä ja signaalin intensiteetti (samanlaisten ytimien lukumäärä), sekä kytkeytyminen (saadaan tietoa muista läheisistä ytimistä ja molekyylin avaruusrakenteesta). Menetelmällä voidaan tutkia myös kiinteitä aineita tai kaasumaisia näytteitä. Rakenteen lisäksi NMR antaa tietoa molekyylien tai niiden osien liiketiloista.
Sovelluksia

Magneettikuvaus on yksi merkittävimmistä NMR-sovelluksista. Kuvantamista voidaan käyttää myös materiaalien ja esimerkiksi biologisten näytteiden rakenteen tutkimiseen. Magneettikuvauksen kontrasti eri kudosten välillä perustuu etupäässä protonitiheyteen, ydinten relaksaatioaikojen T1 ja T2 eroihin, sekä virtaukseen ja kemialliseen siirtymään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NMR Wikimedia Commonsissa
Nof HaGalil

| Nof HaGalil |
| --- | --- |
 Näkymä Nof HaGaliliin.
 vaakuna
 Nof HaGalil
 Koordinaatit: 32°43′N, 35°20′E 
Valtio:  Israel
Hallintoalue:  Pohjoinen
Perustettu:  1957
Väkiluku (2017):  40 596
 
 www.nazareth-illit.muni.il 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nof HaGalil (hepr. ‏נוף הגליל‎) eli entinen Nasaret Illit (hepr. ‏נצרת עילית‎, Natzrat Ilit) on kaupunki Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Vanhalta nimeltään Nasaret Illit eli Ylä-Nasaret sijaitsee Nasaretin vieressä, mutta arabienemmistöisestä Nasaretista poiketen kaupungin asukkaat ovat pääosin juutalaisia. Kaupungin nimi vaihdettiin uuteen äänestyksen jälkeen vuonna 2019. Kaupunki perustettiin vuonna 1957 ja vuoden 2017 lopussa sen asukasluku oli 40 596.
Historia

Juutalaiset valtasivat Nasaretin Israelin itsenäisyyssodan aikana vuonna 1948. Monista muista Palestiinan asutuskeskuksista poiketen suuri osa kaupungin arabiväestöstä jäi Nasaretiin. Nasaretin ja laajemmin Galilean suuren arabiväestön vastapainoksi päätettiin perustaa vuonna 1957 juutalainen kaupunki Nasaret Illit eli Ylä-Nasaret Nasaretin viereisille kukkuloille. Maa takavarikoitiin paikallisilta. Kaupungin aseman Nasaret Illit sai vuonna 1974.
Nasaret Illit sai uuden nimen Nof Hagalil vuonna 2019. Nimi vaihdettiin paikallisten äänestyksen mukaisesti, koska paikka sekoitettiin usein kuuluisampaan Nasaretin kaupunkiin.
Talous

Nof Hagalilissa toimii useita suuria yrityksiä ja useita teollisuuslaitoksia. Kaupungin teollisuuteen lukeutuvat esimerkiksi elintarvike-, tekstiili-, elektroniikka- ja terästeollisuus. Kaupunki työllistää myös monia nasaretilaisia.
Väestö

Nof Hagalilin asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 40 596. Kaupungin väestön valtaosa on juutalaisia. Vuonna 2012 arabit muodostivat virallisten lukujen mukaan 19,2 % väestöstä ja epävirallisten arvioiden mukaan jopa 30 %.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nasaret Illit Wikimedia Commonsissa
| n k  Israelin hallintoalueet ja kaupungit |
| --- | --- |
Jerusalem:  Jerusalem  Bet Shemesh 
Pohjoinen:  Afula  Akko  Beit She’an  Karmiel  Kirjat Shmona  Ma'alot-Tarshiha  Migdal HaEmek  Nahariya  Nasaret  Nof HaGalil  Sakhnin  Shaghur  Shefa-Amr  Tamra  Tiberias  Safed 
Haifa:  Baqa-Jatt  Hadera  Haifa  Or Aqiva  Kirjat Ata  Kirjat Bialik  Kirjat Motzkin  Kirjat Yam  Tirat Carmel  Umm al-Fahm 
Keski-Israel:  Hod HaSharon  Kfar Saba  Lod  Modi'in-Maccabim-Re'ut  Ness Ziona  Netanya  Petah Tikva  Qalansuwa  Ra'annana  Ramla  Rehovot  Rishon LeZion  Rosh HaAyin  Al-Tayyiba  Tira  Yavne  Yehud-Monosson 
Tel Aviv:  Tel Aviv  Bat Yam  Bnei Brak  Givatayim  Herzliyya  Holon  Kirjat Ono  Or Yehuda  Ramat Gan  Ramat HaSharon 
Eteläinen:  Arad  Ashdod  Askalon  Beersheba  Dimona  Eilat  Kirjat Gat  Kirjat Malakhi  Netivot  Ofakim  Rahat  Sderot 
Juudea ja Samaria:  Ariel  Betar Illit  Ma’ale Adumim  Modi’in Illit 
Nasaret Illitin kaupungintalo.
Nomadit
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nomadit Wikimedia Commonsissa
Nokkapanssarisimppu

| Nokkapanssarisimppu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Heimo::  Panssarisimput Peristediidae
Suku::  Peristedion
Laji::  liorhynchus
Kaksiosainen nimi
 Peristedion liorhynchus  (Günther, 1872) 
Katso myös
   Nokkapanssarisimppu Wikispeciesissä   Nokkapanssarisimppu Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nokkapanssarisimppu (Peristedion liorhynchus) on panssarisimppuihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan indopasifiselta merialueelta.
Koko ja ulkonäkö

Nokkapanssarisimppu voi kasvaa suurimmillaan 30–40 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on sukkulamainen ja suuri- ja leveäpäinen. Kuonossa on kaksi uloketta ja alaleuassa on viiksisäikeitä. Selkäeviä on kaksi. Kalan ruumista peittävät levymäiset luusuomut. Väriltään nokkapanssarisimppu on ruskehtavan punainen. Selkäevässä on tumma reuna ja rintaevä on raidallinen.
Levinneisyys ja elintavat

Nokkapanssarisimppua tavataan Intiasta Uuteen-Kaledoniaan ja Japaniin ulottuvalta alueelta. Laji liikkuu lähellä mutapohjaa 140–400 metrin syvyydessä.
Jouko Nordell

Jouko Mauri Nordell (9. lokakuuta 1935 – 1. lokakuuta 2018) oli suomalainen yritysjohtaja, joka nimitettiin isänsä Fjalar Nordellin jälkeen Salora Oy:n toimitusjohtajaksi vuonna 1974. Vuonna 1981 hän jätti toimitusjohtajan tehtävät niin sanotun Salora-jutun seurauksena.
Jimmie Noone

| Jimmie Noone |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1895
Kuollut: 19. huhtikuuta 1944 (48 vuotta)
Muusikko
Aktiivisena:  1913–1944
Tyylilajit:  Jazz
Soittimet:  Klarinetti
Levy-yhtiöt:  Vocalion 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jimmie Noone (23. huhtikuuta 1895 – 19. huhtikuuta 1944) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän soitti muun muassa Freddie Keppardin ja King Oliverin yhtyeessä ja johti 1920-luvulla omaa yhtyettään Chicagon Apex Clubilla. 1940-luvulla hän soitti Kid Oryn orkesterissa. Noone oli yksi jazzmusiikin merkittävimmistä klarinetisteista 1920-luvulla, mutta ei saavuttanut myöhemmällä urallaan vastaavaa menestystä.
Noone syntyi vuonna 1895 Cut-Offissa Louisianan osavaltiossa lähellä New Orleansia. Hän aloitti musiikin opettelun kitaralla ja vaihtoi teini-iässä klarinettiin, johon hän sai opetusta Lorenzo Tio Jr:lta ja Sidney Bechet’ltä. Hän soitti New Orleansissa Freddie Keppardin ja Buddy Petit’n yhtyeissä ja perusti lyhyeksi ajaksi myös oman yhtyeensä ennen muuttamistaan monien neworleansilaisten jazzmuusikoiden tavoin Chicagoon vuonna 1917.
Chicagossa Noone soitti Keppardin yhtyeessä, minkä jälkeen hän liittyi kahdeksi vuodeksi King Oliverin kokoonpanoon. Lopulta hän päätyi Doc Cooken yhtyeeseen, joka soitti Chicagon Dreamland-tanssisalissa. Hän soitti yhtyeessä vuosina 1920–1926 ja alkoi saada mainetta taitavana klarinetistina.
Noone perusti vuonna 1927 oman yhtyeen ja pääsi soittamaan vakituisesti Chicagon Apex Clubille. Hänen yhtyeessään soittivat muun muassa pianisti Earl Hines ja saksofonisti Joe Poston. Yhtyeessä ei ajalle epätyypillisesti ollut lainkaan trumpettia. Tänä aikana Noone nauhoitti yhtyeensä kanssa Vocalion-yhtiölle muun muassa kappaleen ”Four or Five Times” sekä oman tunnuskappaleensa ”Sweet Lorraine”. Vuonna 1928 hän säesti Louis Armstrongin kanssa studiossa laulaja Lillie Delk Christiania.
1930-luvun laman myötä Noonen menestys alkoi heikentyä, vaikka hän jatkoi esiintymistä ja hankki yhtyeeseensä muun muassa trumpetisti Charlie Shaversin ja nuoren laulajalupauksen Joe Williamsin. 1940-luvulla pitkään Chicagossa asunut Noone lähti yhtyeensä kanssa kiertueelle Omahaan, Nebraskaan ja Texasiin päätyen lopulta Los Angelesiin vuonna 1943. Siellä Noone päätti hajottaa yhtyeen ja liittyä Kid Oryn orkesteriin. Hän nauhoitti Oryn yhtyeessä, soitti radiossa ja esiintyi vuoden 1944 elokuvassa The Block Busters.
Jimmie Noone kuoli sydänkohtaukseen Los Angelesissa vuonna 1944, 48-vuotiaana. Hänen poikansa Jimmie Noone Jr. on soittanut 1980-luvulla klarinettia ja tenorisaksofonia The Cheathams -yhtyeessä.
Noonea pidetään yhtenä 1920-luvun jazzin tärkeimmistä klarinetisteista Sidney Bechet’n ja Johnny Doddsin ohella. Hänellä oli tärkeä vaikutus Benny Goodmaniin sekä useisiin muihin klarinetisteihin, mukaan lukien Irving Fazolaan, Jimmy Dorseyhin, Omer Simeoniin ja Darnell Howardiin.
Nokkosmerietanat

| Nokkosmerietanat |
| --- | --- |
 Aeolidia loui
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Heterobranchia
Lahko::  Vapaakiduskotilot Nudibranchia
Heimo::  Nokkosmerietanat Aeolidiidae  Gray, 1827
Katso myös
   Nokkosmerietanat Wikispeciesissä   Nokkosmerietanat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nokkosmerietanat (Aeolidiidae) on vapaakiduskotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Nokkosmerietanat jaetaan 11 sukuun. Lajeja heimossa on 97-115. Nokkosmerietanat ovat kuorettomia ja ruumiinmuodoltaan pitkänomaisia ja leveitä tai kapeita. Ruumiissa on riveissä ulokkeita ja lajit ottavat ruumiiseensa ravinnostaan symbiooteiksi zooksantellileviä, ja jopa merivuokkojen poltinsoluja.
Elintavat

Nokkosmerietanoiden ravintoa ovat merivuokot.
Nokkakiikarikala

| Nokkakiikarikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Sillikuorekalat Argentiniformes
Heimo::  Kiikarikalat Opisthoproctidae
Suku::  Winteria
Laji::  telescopa
Kaksiosainen nimi
 Winteria telescopa  Brauer, 1901 
Katso myös
   Nokkakiikarikala Wikispeciesissä   Nokkakiikarikala Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Nokkakiikarikala (Winteria telescopa) on kiikarikaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö

Nokkakiikarikala voi kasvaa suurimmillaan noin 15 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen, tukevahko ja halkileikkaukseltaan pyöreä. Kuono työntyy eteenpäin. Kalan silmät ovat kookkaat ja teleskooppimaisten varsien päässä. Selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa. Nokkakiikarikala on väriltään sinertävän musta.
Levinneisyys ja elintavat

Nokkakiikarikalaa tavataan laajalta alueelta trooppisissa vesissä niin Atlantista, Intian valtamerestä kuin Tyynestämerestäkin. Laji liikkuu useimmiten 400–2 500 metrin syvyydessä. Kalan ravintoa ovat todennäköisesti äyriäiset.
Jussi Nordquist

Mikko Johannes ”Jussi” Nordquist (alk. Vahervuori, 27. toukokuuta 1917 Viipuri – 15. elokuuta 1989 Pori) oli suomalainen kilpa-ampuja.
Buenos Airesissa järjestetyissä vuoden 1949 MM-kilpailuissa hän kuului 300 metrin vapaakiväärin MM-kultaa voittaneeseen Suomen joukkueeseen sekä 300 metrin sotilaskiväärin hopeajoukkueeseen. Moskovan MM-kisoissa 1958 Nordquist voitti kultaa 50+100 metrin kiväärin makuuammunnassa. Vuonna 1960 Rooman olympialaisissa Nordquist osallistui 50 metrin pienoiskivääriammunnan makuukilpailuun, jossa hänen sijoituksensa oli 18.
Nordquistin vanhemmat olivat diplomi-insinööri, yritysjohtaja Viktor Mikko Nordquist ja Venla Lydia Hildén.
Nokkakalat (heimo)

| Nokkakalat |
| --- | --- |
 Nokkakala (Belone belone)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Nokkakalat Beloniformes
Heimo::  Nokkakalat  Belonidae  Bonaparte, 1832
Suvut
 Ablennes  Belone  Belonion  Petalichthys  Platybelone  Potamorrhaphis  Pseudotylosurus  Strongylura  Tylosurus  Xenentodon 
Katso myös
   Nokkakalat (heimo) Wikispeciesissä   Nokkakalat (heimo) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokkakalat (Belonidae) on nokkakalojen lahkoon kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan sekä suolaisista että makeista vesistä lämpimiltä ja lauhkeilta alueilta. Eräitä nokkakalalajeja pidetään toisinaan akvaariokaloina.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat nokkakalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu oligoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 10 sukua ja noin 34 lajia. Pienimmät makean veden lajit ovat korkeintaan 5–7 cm pitkiä, mutta suurimmat merissä elävät lajit voivat saavuttaa 1,5–2 metrin pituuden. Tyypillisiä piirteitä heimon kaloille ovat pitkulainen ruumis, ruumiin takaosassa lähellä pyrstöä sijaitseva selkäevä ja ohueksi nokaksi pidentyneet ylä- ja alaleuat. Molemmissa leuoissa on pieniä neulamaisia hampaita. Väritykseltään nokkakalalajit ovat tyypillisesti vatsastaan ja kyljistään hopeanharmaita ja selästään sinisiä tai vihreitä.
Levinneisyys ja elintavat

Suurin osa nokkakalalajeista on mereisiä ja niitä tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä lämpimistä ja lauhkeista vesistä. Makeassa vesissä eläviä nokkakalasukuja tavataan Etelä-Amerikasta ja Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta. Nokkakalalajit liikkuvat usein avovedessä lähellä veden pintaa suurinakin parvina. Heimon lajien ravintoa ovat pienemmät kalat, joita ne pyydystävät pitkällä nokallaan. Monet nokkakalalajit ovat hyviä ruokakaloja ja eräät myös kaupallisesti tärkeitä.
Lucien Nonguet

Lucien Nonguet (10. toukokuuta 1869 Poitiers – 22. kesäkuuta 1955 Fay-aux-Loges) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.
Pariisin teattereissa työskennellyt Nonguet siirtyi vuonna 1901 Pathé Frèresille, jossa hän toimi Ferdinand Zeccan apulaisena muun muassa Raamattu-elokuvassa La vie et la passion de Jésus Christ (1905). Nonguet ohjasi yksin etupäässä rekonstruoituja ”uutiselokuvia” (actualités) sekä historiallisia näytelmiä, joista merkittävimpiä ovat Épopée Napoléonéenne (1903) ja La révolution en Russie (1905). Hän teki myös komediaelokuvia varsinkin Max Linderin kanssa. Työskenneltyään välillä myös Éclairille Nonguet päätti elokuvauransa vuonna 1920.
Aiheesta muualla

Lucien Nonguet Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Arvid Nordin

Arvid Nordin
Arvid Oskar Nordin (3. elokuuta 1913 Närpiö – 26. syyskuuta 1997 Närpiö) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 102. Ryhmänjohtajana Jalkaväkirykmentti 61:ssä palvellut Nordin nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 6. marraskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä alikersantti.
Arvid Frithiof Nordqvist

Arvid Frithiof Nordqvist (24. kesäkuuta 1828 Helsingin pitäjä – 24. elokuuta 1889 Pernaja) oli suomalainen venäjän kielen professori ja sanomalehdentoimittaja.
Nordqvistin vanhemmat olivat Mikkelin kirkkoherra Arvid Gottfrid Nordqvist ja Amalia Gustava Landtman. Hän kävi Loviisan triviaalikoulun, Porvoon yläalkeiskoulun ja lukion ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1846. Nordqvist opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1850. Hän opiskeli venäjän kieltä Pietarin ja Moskovan yliopistoissa vuosina 1852–1857 ja 1860–1861. Nordqvist teki opintomatkoja Venäjän länsiosaan ja Itä-Eurooppaan vuosina 1865–1866.
Nordqvist työskenteli Behmin yksityiskoulun opettajana Viipurissa vuosina 1857–1860, Helsingin yliopiston venäjän kielen lehtorina vuodesta 1861 sekä Helsingin lyseon venäjänopettajana vuosina 1867–1868. Hänet nimitettiin yliopiston venäjän kielen professoriksi vuonna 1868. Vuosina 1870–1873 Nordqvist toimi myös koulutoimen ylihallituksen venäjän kielen ensimmäisenä tutkijana ja vuosina 1875–1884 Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon venäjänopettajana.
Nordqvist kirjoitteli sanoma- ja aikakauslehtiin ruotsiksi ja venäjäksi. Hän toimi suomen- ja ruotsinkielisen virallisen lehden päätoimittajana vuosina 1869–1872. Nordqvist ei yleensä osallistunut politiikkaan, mutta hänen julkaistuaan lehdessä artikkelin Suomen sodan sankarin Karl Wilhelm Malmin patsashankkeesta opiskelijat järjestivät hänen asuntonsa edessä mielenosoituksen, jonka johdosta lähes puolitoista sataa henkeä erotettiin määräajaksi yliopistosta ja koko ylioppilaskunta lakkautettiin.
Luettelo pikkuplaneetoista: 302001–303000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
302001:stä ja päättyen 303000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 280001–281000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
280001:stä ja päättyen 281000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Ingeborg Norell

Ingeborg Katarina Norell, o.s. Stenborg (s. 1727, ilmeisesti Porvoossa), oli käsityöläisvaimo ja ensimmäinen virallisesti palkittu naispuolinen suomalainen hengenpelastaja.
Norellin isä lienee ollut porvoolainen satulaseppä Hans Stenborg. Tenholan Germundin kylässä tapahtui 8. huhtikuuta 1780 onnettomuus, kun kaksivuotias tyttö putosi kaivoon ja hänen luultiin hukkuneen. Paikalle sattui 53-vuotias Norell, joka oli lukenut Collegium medicumin eli lääkintöhallituksen edeltäjän julkaisemaa almanakkaa, jossa oli hengenpelastusohjeet. Norell aloitti lapsen puhallus- ja hierontaelvytyksen, jota jatkettiin yli tunnin ajan muiden paikalla olleiden kanssa niin, että lopulta tyttö virkosi ja toipui onnettomuudesta täysin entiselleen. Kaksi vuotta myöhemmin 1782 maaherra Anders de Bruce ehdotti Norellille Isänmaallisen Seuran palkintoa ihmishengen pelastamisesta. Seuraavana vuonna hänelle myönnettiinkin palkintona kymmenen riikintaalaria.
Norellin puoliso oli vuodesta 1764 kultaseppä Carl Gustaf Norell, aiemmin Norelius (1738-1782). Hän oli ollut vaimonsa veljen, kultaseppä Jakob Stenborgin oppipoika. Carl Gustaf Norell oli vaimoaan yksitoista vuotta nuorempi, mutta kuoli vain 46-vuotiaana joulukuussa 1782. Perheeseen syntyneestä kolmesta lapsesta ainoa eloon jäänyt, poika Jakob Johan, oli tuolloin 12-vuotias. Norellit asuivat ensin Porvoossa ja sitten Haminassa vuoteen 1768. Miehensä kuoltua Norell lähti Tenholan rippikirjan mukaan Pohjaan, mutta ei näytä sinne silti päätyneen. Hänen myöhemmät vaiheensa eivät ole tiedossa.
Fredrik Nordback

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 20. maaliskuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Hanko, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 182 cm
Junioriseurat
1984–1992: HIK
1993: TPS
1994–1995: HIK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995–2011 | Örebro | 302 | (28) |
Maajoukkue
| 1995–1997 | Suomi U17 | 11 | (2) |
| 1997–2001 | Suomi U21 | 27 | (1) |
| 2003–2005 | Suomi | 7 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Fredrik Nordback (s. 20. maaliskuuta 1979 Hanko) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut jalkapalloilija, joka edusti koko ammattilaisuransa ajan ruotsalaista Örebro SK:ta. Nordback siirtyi Örebron riveihin jo vuonna 1995, ja debyyttinsä seurassa hän teki kaksi vuotta myöhemmin. Hän pelasi Allsvenskanissa yli 200 ottelua ja Superettanissa yli 50 ottelua. Nordback lopetti ammattilaisuransa vuonna 2011 tappiollisen Ruotsin cupin ottelun jälkeen.
Suomen A-maajoukkueessa Nordback esiintyi seitsemän kertaa, ja lisäksi hän pelasi 27 alle 21-vuotiaiden maaottelua ja 11 poikamaaottelua.
Aiheesta muualla

Nordback Örebron sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Nokka

Nokan muoto kertoo linnun ravinnosta.
A. Variksen nokka soveltuu kaikkiruokaisille linnuille.
B. Pieni, terävä hyönteissyöjän nokka.
C. Siemeniä syövien lintujen nokka on jykevä.
D. Käpylinnun ristinokka soveltuu hyvin käpyjen suomujen aukaisuun.
E. Pitkä ja käyrä nokka on sopeutunut meden imemiseen.
F. Tukaanin nokka soveltuu hyvin hedelmien syömiseen.
G. Tikkojen nokka.
H. Pelikaanin nokka.
I. Saksinokat hankkivat ravintonsa veden pinnalta.
J. Pitkä ylöspäin käyrä nokka on kätevä veden pinnalta tapahtuvaan ravinnonottoon.
K. Pitkä, alaspäin käyrä nokka on hyvä pohjan tonkimiseen.
L. Flamingon nokka soveltuu ravinnon siivilöimiseen.
M. Kuningaskalastajalla on pitkä terävä nokka.
N. Koskeloiden nokka.
O. Korppikotkien nokka soveltuu hyvin haaskojen syömiseen.
P. Petolinnun nokka.
Nokka on linnun leukaluiden päälle ja jatkeeksi kasvanut kokonaan tai osittain sarveistunut ihon muodostuma. Lintujen lisäksi myös vesinokkaeläimillä, kalmareilla ja mustekaloilla on nokka.
Linnut käyttävät nokkaansa ravinnon pyydystämiseen, siementen kuorimiseen ja rikkomiseen sekä saaliseläinten palotteluun. Helteellä linnut jäähdyttelevät itseään nokan kautta.
Kehitys

Nokka oli jo lintuja edeltäneillä liskolinnuilla. Niiden nokassa tosin oli hampaita, joita yhdelläkään linnulla ei enää ole.