stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herajoki

| Herajoki |
| --- | --- |
 Herajoki
 Koordinaatit: 60°42.359′N, 24°44.183′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Kanta-Häme
Kunta:  Riihimäki
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2015):  402
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
| Herajoki |
| --- | --- |
Kaupunki:  Riihimäki
Kaupunginosa nro:  25.
Herajoki on kylä ja kaupunginosa Riihimäellä. Alue sijaitsee valtatien 3 tuntumassa ja siellä sijaitsevat Würth Oy:n pääkonttori ja logistiikkakeskus sekä Valion tehdas. Alueen asukasluku oli vuonna 2015 noin 402. Alueella toimii myös Herajoen alakoulu.
Herajoen kylä on yksi Riihimäen kylistä, jotka mainitaan jo 1500-luvulta peräisin olevissa veroluetteloissa. Herajoella on vanhastaan sijainnut neljä taloa: Paakkola, Tupala, Laurila ja Parma eli Parmala. Laurila jaettiin 1750-luvulla Yli- ja Ali-Laurilaksi ja myös Tupala jaettiin kahtia 1700-luvulla. Paakkolan tila jaettiin vasta seurvaalla vuosisadalla, mutta vuodesta 1681 alkaen kestikievarina toiminut Parmala pysyi jakamattomana. Talo oli silloisen Hausjärven pitäjän vaurain verotalo 1720-luvulta 1800-luvun alkuun. Herajoen kylää vaurastutti myös sen sijainti Hämeenlinnasta Helsinkiin vievän talvitien varressa.
Herajoen alueelta tunnetaan myös runsaasti kivikautisia löytöjä. Alueen länsipuolella sijaitseva Penninmäki on Riihimäen ensimmäinen tunnettu kiinteä muinaisjäännös. Läheiseltä Silmäkenevalta, Laurilan tilan mailta löytyi helmikuussa 1928 kookas mäntypuinen muinaissuksi. Radiohiilimenetelmällä suksi on ajoitettu ajanlaskun vaihteeseen. Se kuuluu nykyään Riihimäen kaupunginmuseon esihistoriallisen huoneen näyttelyyn.
Kurkosjärvi

| Kurkosjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi, Hämeenkyrö
Koordinaatit:  61°37′45″N, 23°28′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Lavajärven valuma-alue (35.59)
Laskujoki:  oja Lavajärveen 
Järvinumero:  35.592.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  142 m 
Rantaviiva:  1,791 km 
Pinta-ala:  0,12699 km² 
Tilavuus:  0,000347 km³ 
Suurin syvyys:  8 m 
Valuma-alue:  3 km² 
 fiKurkosjärvi 
Kurkosjärvi  eli Kurkasjärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärven ja Hämeenkyrön rajalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen.
Maantieto

Järvi sijaitsee Ylöjärven kaupungin ja Hämeenkyrön kunnan rajalla Lavajärven kylän eteläpuolella. Siihen laskee Iso Kivijärven ja Vähä Kivijärven vedet Vähä Kivijärven laskuojaa myöten. Se on 550 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Järvi sijaitsee erämaassa suoalueen keskellä ja siihen laskee monia suo-ojia. Järven laskuoja yhtyy Kurkosuon ojaverkkoon ja virtaa 3,6 kilometriä lähes 50 metriä alempana olevaan Sorvajärveen. Järvessä on 20 metriä pitkä saari. Järvellä on maatila ja neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2773. Ylöjärven ja Hämeenkyrön välinen raja halkaisee järven puoliksi. Rajapyykki sijaitsee etelärannalla olevan mäen päällä.
Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1986, 1987, 1993 ja 2003. Vesi on ruskeaa ja humuspitoista. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan oli vuonna 1986 kesällä ja 1987 talvella heikkoa, jolloin vesi oli hapanta. Vuonna 1993 happamuustaso oli normaali. Vuonna 2003 vesi oli hapahkoa ja järven puskurikyky välttävällä tasolla. Veden ravinnepitoisuudet ovat lievästi reheville järville ominainen. Eritysesti forforipitoisuudet olivat kaksinkertaiset Iso Kivijärveen varrattuina, joten järven ympäristöstä aiheutuu järvelle ravinnekuormitusta. Vuonna 1987 oli järvessä kauttaaltaan hyvä happitilanne. Myös 1993 oli happitilanne hyvä. Nämä tilanteet johtuivat lämpövesikerrostumien sekoittumisista. Vuonna 2003 oli tilanne toinen. Vesi kerrostui järvessä lämpötilan mukaan ja pohjan tuntumassa alusvedessä happi kului lähes kokonaan. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Historiaa

Vanhassa pitäjänkartassa Ylöjärveltä 1840−1850-luvuilta Ylöjärven ja Hämeenkyrön välinen raja kulki samasta kohtaa kuin se tekee nykyäänkin. Järven nimeksi oli kirjoitettu Ylöjärven karttaan "Kurkostenjärvi"  ja Hämeenkyrön karttaan "Kurkosjärvi". Järven laskuojan luusua sijaitsi pohjoisrannalla ja se mutkitteli tiensä pohjoiseen ja laski nykyiseen tapaan Sorvijärveen. Laskuoja alkutaival on saattanut vuosien saatossa muuttua suon ojittamisen yhteydessä.
Koulutus Saksassa

Koulutus Saksassa koostuu yleissivistävästä ja ammatillisesta koulutuksesta sekä korkeakoulutuksesta.
Akateemiseen ja ammatilliseen tutkintoon johtavat koulupolut erkanevat toisistaan jo neljännen kouluvuoden jälkeen, vaikka putkesta toiseen siirtyminen on jossain määrin mahdollista.
Vuoden 2000 PISA-tulokset olivat Saksassa huonot. Saksan koulujärjestelmää on sen jälkeen uudistettu rajusti.  Seuraavan kymmenen vuoden aikana Pisa-tulokset paranivat, mutta sosiaaliset erot ja oppilaiden tausta näkyvät oppimistuloksissa edelleen. Sitä seuraavan kymmenen vuoden aikana tulokset laskivat. Digitaalisuus on Saksan koululaisten elämässä paljon vähemmän läsnä kuin esimerkiksi Suomessa, ja vaikka tämä jossain määrin parantaa keskittymistä, se oli suuri ongelma korona-ajan etäopetuksen käynnistämisessä.
Koulutus on osavaltioiden vastuulla, ja siinä on alueellisia eroja.
Koulutusjärjestelmä

Oppivelvollisuus alkaa kuusivuotiaana ja jatkuu joko yhdeksän kokopäiväistä kouluvuotta oppikoulussa (Gymnasium) tai kymmenen kouluvuotta muissa koulupoluissa. Tämän jälkeen on vielä velvollisuus opiskella ainakin osa-aikaisesti, esimerkiksi oppisopimuksella,  kolmen vuoden ajan.
Varhaiskasvatus ja perusaste

Varhaiskasvatus tai esiopetus ei ole Saksassa pakollista. Sitä järjestävät lähinnä yksityiset toimijat, kirkko ja vanhempainyhdistykset. Osavaltio ei kilpaile näiden kanssa, vaan tarjoaa päivähoitoa vain, jos yksityistä palveluntarjoajaa ei ole.
Osavaltiosta riippuen neljästä kuuteen vuotta kestävä peruskoulu on kaikille yhteinen, jonka jälkeen oppilas hakee koulumenestyksestä riippuen erityyppisiin koulutusputkiin. Opettaja antaa vanhemmille suosituksen, minkälainen koulutus hänen mielestään sopisi kullekin oppilaalle.
Toinen kouluaste

Toisella asteella linjat ovat Hauptschule, Realschule, Gymnasium tai edellä mainittujen yhdistelmä Gesamtschule.
Hauptschule on vähiten vaativa koulu: se täyttää oppivelvollisuuden mutta ei juuri valmenna jatko-opintoihin. Monet osavaltiot ovat luopuneet Hauptschuleista.
Realschule antaa yleissivistävää opetusta pohjaksi ammatillisiin opintoihin. Sieltä voidaan jatkaa joko ammattikouluun (Berufsfachschule, 2–3 vuotta) tai yritysten järjestämään oppisopimuskoulutukseen (Duales System, 2–4 vuotta).
Gymnasium johtaa ylioppilastutkintoon (Abitur) ja sieltä yliopistomaailmaan.
Gesamtschule yhdistää Realschulea ja Gymnasiumia, ja sieltä voi jatkaa joko ammattikouluun tai kahdeksi viimeiseksi vuodeksi Gymnasiumin puolelle valmistautumaan ylioppilaskirjoituksiin.
Kolmas kouluaste

Kolmannella asteella on yliopistojen (Universität) lisäksi ammattikorkeakouluja (Fachhochschule).
Saksassa toimii yli neljäsataa korkeakoulua. Suureen osaan koulutusohjelmia pääsee opiskelemaan ilman pääsykoetta tai koulutodistuksen arvosanoihin perustuvaa karsintaa.
Yleiskuva saksalaisesta koulutusjärjestelmästä.
Saksan koulutusjärjestelmä opintoputkina
Huhmarnummen koulu

| Huhmarnummen koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Pihtisillantie 303 03150 Huhmari
Tyyppi:  peruskoulu
Perustettu:  2006
Rehtori:  Jarno Huuhtanen
Luokat:  1–6
Verkkosivut
Huhmarnummen koulu on Vihdin Huhmarissa sijaitseva koulu, joka on perustettu vuonna 2006. Huhmarnummen koulu jatkoi Palajärven koulun toimintaa. Koulu sijaitsee Vanhan Turuntien ja Porintien läheisyydessä, noin 5 kilometriä Nummelasta. Koulun tiloissa toimii esiopetus ja päiväkoti.
Liikuntatilat

Huhmarnummen koulun liikuntatilat mahdollistavat muun muassa koripallon voimistelun harrastamisen. Liikuntasalin kokonaispinta-ala on 321 m². Liikuntasali voidaan jakaa kahteen osaan katosta laskeutuvilla väliseinillä. Talviliikuntaa varten Huhmarnummen koululla on luistelukenttä, jossa on kevyt kaukalo.
Ulkoliikuntaa varten Huhmarnummen koululla on Huhmarnummen pallokenttä, joka toimii kyläkenttänä. Pallokentän läheisyydessä ovat myös beachvolleykenttä, lentopallokenttä, tenniskentät sekä Huhmarin lähiliikuntapaikka.
I Wanna Be There

| ”I Wanna Be There” DubVision & ANML KNGDM |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 23. maaliskuuta 2021
 Tuottaja(t): DubVision
 Tyylilaji: progressiivinen house
 Kesto: 03.14
 Levy-yhtiö: Electronic Nature
DubVisionin muut singlet
| ”Stand By You” 2020 | ”I Wanna Be There” 2021 | ”I Should Be Loving You” 2021 |
ANML KNGDM:n muut singlet
| ”Down” 2020 | ”I Wanna Be There” 2021 | ”Little Too Much” 2021 |
I Wanna Be There on alankomaalaisen DJ-tuottajaduon DubVisionin ja DJ-tuottajaduon ANML KNGDM:n musiikkikappale. Sen julkaisi Electronic Nature digitaalisesti ladattavana singlenä 23. maaliskuuta 2021. Kappaleen ovat sanoittaneet Guy James Robin, Ivy Adara ja Lauren larue, joista Guy James Robin myös tuotti sen DubVisionin kanssa. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin Robbins Entertainmentin YouTube-kanavalla 22. syyskuuta 2021.
"I Wanna Be There" ei ole toistaiseksi päässyt singlelistoille, mutta Billboardin Dance/Mix Show Airplay -radiolistalla se oli kuitenkin parhaimmillaan soitetuin kappale.
Hopeasurffari

| Hopeasurffari |
| --- | --- |
 Hopeasurffari, Galactuksen toinen sanansaattaja
Luoja(t):  Stan Lee & Jack Kirby
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Fantastic Four Vol. 1 #48
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Norrin Radd
Status:  Aktiivinen
Pituus:  192 cm
Paino:  102 kg
Ryhmäsidokset:  Puolustajat
Edelliset ryhmäsidokset:  Galactus
Voimat:  Kuolemattomuus, kosmisen voiman hallinta joka takaa valoa nopeamman lentonopeuden, haavoittumattomuuden ja kyvyn kanavoida kosmista energiaa lukuisten kykyjen kautta
Hopeasurffari (engl. Silver Surfer), esiintynyt Suomessa myös nimellä Hopeanhohtoinen Lainelautailija, on Marvelin sarjakuvahahmo, jonka loivat Jack Kirby ja Stan Lee. Hän esiintyi ensimmäisen kerran The Fantastic Four -lehden numerossa 48 vuonna 1966. Kertomuksessa Hopeasurffaaja esiteltiin hopeanhohtoisena tähtien välisenä surffaajana, jolla on läheinen kytkös jumalolentoa muistuttavaan Galactus-nimiseen planeettojensyöjään. Hopeasurffarin ensiesiintyminen Suomessa tapahtui Ihmesarjan numerossa 2 (1967).
Historia

Hopeasurffari on alkuperäisen tarinan alussa planeettoja ahmivan Galactuksen apulainen, jonka Galactus on lähettänyt tutkimaan avaruutta. Hopeasurffarin tehtävänä on etsiä uusia maailmoja isäntänsä syötäväksi. Galactusta riivaava kyltymätön energiantarve on tyydytettävissä vain imemällä energiaa elinvoimaisista planeetoista. Siksi ei ole ihme, että Hopeasurffari löytää lopulta myös maan ja kutsuu herraansa ahmimaan Telluksen voimaa itselleen.
Ihmeneloset yrittävät estää Galactuksen puuhat, ja tarinan edetessä myös Hopeasurffari kääntyy isäntäänsä vastaan. Hopeasurffari alkaa tuntea myötätuntoa ihmisiä kohtaan ja käy toivottomaan hyökkäykseen Galactusta kohden. Ihmeneloset pystyvät estämään Galactuksen toimet maan suhteen, mutta Hopeasurffarin kääntyminen niskoittelijaksi ei jää ilman Galactuksen rangaistusta. Hopeasurffari tuomitaan maan läheisyyteen, ja surffaus muualla kuin maan ilmakehässä estetään.
Hopeasurffarin ensimmäisten esiintymisten yhteydessä ei mainita mitään hänen taustastaan. Alun perin Hopeasurffari olikin vain Galactuksen kosmisen voiman ilmentymä ilman inhimillistä lähtökohtaa. Kun Hopeasurffari sai enemmän huomiota ja oman sarjakuvalehden, kehitti Stan Lee kosmiselle liitelijälle inhimillisen taustan. Hopeasurffarin alkuperäinen nimi olikin Norrin Radd ja hän asui ennen surffariksi tuloaan Zenn-La -planeetalla. Uuden tulkinnan mukaan Norrin suostui Galactuksen apuriksi pelastaakseen planeettansa sekä rakastettunsa, Shalla-Balin, tuholta. Radd sai Galactukselta kosmiset voimat sekä hopeisen lainelaudan, mutta menetti samalla mahdollisuuden palata omiensa pariin. Hopeasurffari oli yksi luojansa Stan Leen suosikkihahmoista ja Marvelin hahmoista kenties eniten aikuiseen yleisöön vetoava. Hopeasurffarin ensimmäisissä omissa tarinoissa hahmo esiintyy filosofisena pohdiskelijana, joka vieroksuu ihmissuvun riidanhaluisuutta ja ihmisten taipumusta vihaan kaikkea tuntematonta kohtaan. Surffari tuntee olevansa aito "alien" joukossamme, jota ei ymmärretä, mutta jonka on pakko olla lähellä maan asukkaita.
1980-luvun tarinoissa Hopeasurffari onnistui kiertämään Galactuksen tuomion, ja myöhemmissä seikkailuissa hänet on taas nähty vapaana kiitäjänä. Hopeasurffarista on tehty muun muassa piirrossarja ja Hopeasurffarista sekä Ihmenelosista kertova Hollywood-elokuva Fantastic Four: Hopeasurffari.
Voimat ja varusteet

Hopeasurffarin iho on kauttaaltaan hopeisen metallikalvon peittämä. Ihon lisäksi Galactus on muuttanut surffarin kehoa niin, että se kestää avaruusmatkailun rasitukset ja mahdollistaa liikkumisen avaruudessa melkein valon nopeudella. Hyperavaruudessa Hopeasurffari pystyy liikkumaan vieläkin nopeammin. Hopeasurffarin nopeus antaa mahdollisuuden myös liikkumiseen ajassa.
Hopeasurffarin kosmiset voimat ovat laajat. Hän kykenee imemään itseensä kosmista energiaa ja vapauttamaan sitä haluamallaan tavalla. Hän pystyy toimimaan pienoisjumalana muuttamalla energiaa materiaksi ja päinvastoin. Itsensä hän voi muuttaa puhtaaksi energiaksi tai vaikka häviävän pieneksi mikrokosmoksen olennoksi. Hopeasurffari kykenee nostamaan yli 100 tonnia ja kuuluu siksi Marvelin hahmojen superraskaaseen sarjaan.
Hopeasurffarin lauta on luotu samasta hopeanhohtoisesta ja kosmisesta materiaalista kuin surffarin iho. Lauta on mentaalisesti sidoksissa Hopeasurffariin ja toimii hänen ajatustensa käskyttämänä riippumatta siitä, onko surffaaja fyysisesti yhteydessä lautaan.
Muut versiot > Earth X

Earth X -sarjakuvien numerossa 12, Shalla-Balista oli Maassa-9997 tullut toinen Hopeasurffari rakastettunsa Norrin Raddin rinnalle alkuperäisen Galactuksen tuhouduttua. He molemmat palvelivat Franklin Richardsia, josta oli tullut uusi Galactus ja joka saapui Mustan Salaman pyynnöstä tuhoamaan Maassa olevaan celestiaalin siementä.
Hopeasurffari muissa medioissa > Elokuvat

Hopeasurffari esiintyy vuoden 2007 elokuvassa Fantastic Four: Hopeasurffari , jossa hahmon liikkeenkappausnäyttelijänä toimii Doug Jones ja ääninäyttelijänä Laurence Fishburne. Tämän version lauta toimi myös signaalina, joka houkutteli Galactuksen niille planeetoille, jotka Surffari valmisteli hänen ruuakseen. Kun Ihmeneloset saavat hänen varastetun lautansa myöhemmin takaisin Tohtori Doomilta ja Sue Storm (joka muistutti Surffaria omasta rakastetustaan) uhraa itsensä suojellakseen häntä Doomilta, Surffari käyttää voimiaan herättääkseen Suen takaisin henkiin ja kääntyy Galactusta vastaan, estäen Maan tuhoutumisen.
Hopeasurffarista oli alun perin tarkoitus tehdä myös spin-off -elokuva, joka kertoisi hahmon alkuperätarinan. Mutta projektin käsikirjoittajaksi palkattu J. Michael Straczynski ilmoitti vuonna 2009, ettei spin-off etene tuotantoon.
Hopeasurffari muissa medioissa > Elokuvat > Marvel Cinematic Universe

Julia Garner tulee näyttelemään Marvel Cinematic Universen elokuvassa The Fantastic Four: First Steps (2025) Shalla-Balin versiota Hopeasurffarista.
Hopeasurffari muissa medioissa > Videopelit

Marvel: Ultimate Alliancessa Hopeasurffarin saa käyttöön voittamalla pelin kaikki keräiltävät Comic Book -tehtävät. Toisin kuin kaikilla muilla pelin hahmoilla, Hopeasurffarilla on vain yksi ainoa puku.
Henry Brooks Adams

Henry Brooks Adams
Henry Brooks Adams (16. helmikuuta 1838 Boston, Yhdysvallat –  27. toukokuuta 1918 Washington D.C, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen historioitsija.
Adams tunnettiin elinaikanaan parhaiten historioitsijana ja vaikutusvaltaisen Adams-suvun jäsenenä. Kuolemansa jälkeen hänet tunnustettiin yhdysvaltalaisen kirjallisuuden merkittäväksi hahmoksi. Hänen maineensa perustuu pääasiassa postuumisti julkaistuun omaelämäkerralliseen kirjaan The Education of Henry Adams (1918), joka sai Pulitzer-palkinnon ja oli myyntimenestys.
Ura

Henry Brooks Adams oli Charles Francis Adamsin poika ja presidentti John Quincy Adamsin pojanpoika. Hän valmistui Harvardista vuonna 1858 ja toimi vuosina 1861-1868 isänsä yksityissihteerinä tämän ollessa Yhdysvaltain suurlähettiläs Lontoossa. Vuosina 1870-1877 hän oli Harvardin historian apulaisprofessori ja vuosina 1870-1876 North American Review -lehden päätoimittaja. Hänen katsotaan olleen ensimmäinen, joka piti akateemista seminaaria Yhdysvaltojen historiasta. Hänen suuri teoksensa History of the United States (1801-1817) (julkaistu yhdeksässä niteessä 1889-1891) käsittelee presidenttien Jeffersonin ja Madisonin hallintoa. Se on erityisen merkittävä Yhdysvaltojen diplomaattisia suhteita kyseisenä ajanjaksona käsittelevän kuvauksensa ja puolueettomuutensa vuoksi. Adams julkaisi myös teokset Life of Albert Gallatin (1879), John Randolph (1882) American Statesmen Series -julkaisussa ja Historical Essays (1891). Lisäksi Adams toimitti Documents Relating to New England Federalism (1877) ja Writings of Albert Gallatin (1879). Yhteistyössä vanhemman veljensä Charles Francis Adams Jr:n kanssa hän julkaisi teoksen Chapters of Erie and Other Essays (1871) ja teoksen Essays in Anglo-Saxon Law (1876). Hänen vanhempi veljensä John Quincy Adams II (1833-1894) oli ehdolla Yhdysvaltain varapresidentiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henry Brooks Adams Wikimedia Commonsissa
I Walk the Line (kappale)

| ”I Walk the Line” Johnny Cash |
| --- | --- | --- |

Vuoden 1957 brittipainoksen keskiö.
Singlen tiedot
 Albumilta: With His Hot and Blue Guitar
 Julkaistu: 1956
 Tyylilaji: country, rockabilly
 Kesto: 02.45
 Levy-yhtiö: Sun
Listasijoitukset
 Billboard Hot Country Singles: 1.  Billboard Hot 100: 17.
Johnny Cashin muut singlet
| ”Folsom Prison Blues” 1955 | ”I Walk the Line” 1956 | ”There You Go” 1956 |
I Walk the Line on Johnny Cashin vuonna 1956 kirjoittama ja nauhoittama kappale. Se oli ensimmäinen hänen kappaleistaan, joka pääsi Billboardin Hot Country Singles -listan ykköseksi. Se pysyi listoilla 43 viikon ajan ja sitä myytiin yli 2 miljoonaa kappaletta. ”I Walk the Line” on myös seuraavana vuonna ilmestyneen With His Hot and Blue Guitar -albumin single.
Tapio Rautavaara levytti vuonna 1962 käännösversion kappaleesta nimellä ”Yölinjalla”. Kappale merkittiin aluksi Rautavaaran nimiin. Jussi Raittisen mukaan Rautavaara vain mukaili Cashin melodiaa, mutta olennaisesti kyseessä olisi eri melodia. Pitkän kiistelyn jälkeen Teosto kuitenkin merkitsi vuonna 2008 kappaleen Cashin nimiin. Rautavaara levytti myös vuonna 1970 Cashin vankila-aiheisen kappaleen San Quentin nimellä ”Kiven sisällä”.
Henry Bucher

| Henry Bucher |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Henry Bertram Bucher
Syntynyt: 9. helmikuuta 1864 Kristiania, Norja
Kuollut: 29. lokakuuta 1944 (80 vuotta) Oslo, Norja
Ammatti:  arkkitehti
Arkkitehti
Koulutus:  Norwegian National Academy of Craft and Art Industry (käännä suomeksi)
Merkittävät työt:  Permanenten, Sjåstadin kirkko, Victoria Hotel, Stavanger (käännä suomeksi), Fredrikstad tollbod, Liabygdan kirkko, Q12010118, Åsin kirkko, Raufossin kirkko ja Kappin kirkko
Palkinnot
 Vasa-ritarikunta 
Henry Bertram Bucher (9. helmikuuta 1864 Kristiania – 29. lokakuuta 1944 Oslo) oli norjalainen arkkitehti.
Töitä

Permanenten, Bergen (1896)
Sjåstadin kirkko (1896)
Riddervolds gate 2, Oslo (1890)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henry Bucher Wikimedia Commonsissa
Helsinginkatu

| Helsinginkatu> Helsingegatan |
| --- | --- |
 Helsinginkatu on puistokatu Kurvista Kaarlenkadun risteykseen.
Maa:   Suomi
Tieluokka:  katu
Pituus:  2,1 km
Alkupiste:  Hämeentie
Päätepiste:  Mannerheimintie (2,1 km)
Päällyste:  asfaltti
Kaistaluku:  pääosin nelikaistainen
Helsinginkatu (ruots. Helsingegatan, stadin slangilla Hesari, joka on myös Helsingin Sanomista käytetty lempinimi) on noin kahden kilometrin mittainen itä–länsi-suuntainen katu Helsingin kantakaupungissa. Se johtaa Hämeentieltä Mannerheimintielle. Katu erottaa Kallion ja Alppiharjun kaupunginosat toisistaan; pääradan alikäytävän länsipuolella oleva osa katua on kuitenkin Taka-Töölön alueella. Kadun tyyppi on Hämeentieltä Sturenkadun risteykseen asti alueellinen kokoojakatu ja Sturenkadusta länteen pääkatu.
Kadun itäosa on noin 30 metriä leveä puistokatu, jossa on rakennuksia molemmin puolin. Puistokatuosuuden ja rautatien alikäytävän välissä rakennuksia on Urheilutaloa lukuun ottamatta vain kadun eteläreunalla. Rautatien länsipuolella katu kulkee Töölönlahden rantaa pitkin eikä sen varrella ole muita rakennuksia kuin Suomen Kansallisooppera ja -baletti ja ravintola Töölönranta. Helsinginkatu on valaistu vaijereihin ripustetuilla valaisimilla ja päällystetty asfaltilla koko matkaltaan. Helsinginkatua pitkin kulkee myös kadun päästä päähän ulottuva raitiotie.
Kadun nimi ei viittaa Helsingin kaupunkiin eikä myöskään Helsinginkoskeen vaan Helsingin pitäjään, nykyiseen Vantaan kaupunkiin.
Historia

Nykyisen Helsinginkadun kohdalle kaavailtiin puistokatua ensimmäisen kerran vuonna 1887. Silloin kadun paikalla oli kostea painanne, jota käytettiin viljelysmaana. Vuonna 1902 vahvistettiin asemakaava, jonka mukaan Helsinginkatua ryhdyttiin hiljalleen rakentamaan. Tontit kadun varrella mitoitettiin suurille vuokrataloille, suurin osa bulevardi-osuuden tonteista myytiin 1920-luvulla ja rakennettiin nopeaan tahtiin. Mallia otettiin esimerkiksi tanskalaisesta paljaspintaisesta punatiiliarkkitehtuurista. Vuokra-asunnoista tuli pieniä ja maantasokerroksiin rakennettiin näyteikkunallisia liiketiloja. Puuistutukset saivat odottaa 1970-luvun lopulle asti. Helsinginkadun kerrostaloja on saneerattu laajalti 2000-luvulla.
Vuoteen 1969 saakka Helsinginkatu ulottui tämän nimisenä vain Hämeentieltä rautatien alikulkukäytävään. Sen nykyinen loppuosa oli osa Eläintarhantietä, joka ulottui Hakaniementorin luoteiskulmasta Mannerheimintielle saakka ja ylitti rautatien siltaa myöten noin puoli kilometriä Helsingin­kadun ali­kulku­käytävästä etelään. Töölönlahden koillisrannan ja rautatien välissä Eläintarhantie kuitenkin teki noin 90 asteen mutkan niin, että sen loppuosa oli Helsinginkadun suoranaisena jatkeena. Kun tuolloin rautatielle rakennettiin lisäraiteita, purettiin radan ylittänyt Eläin­tarhan­tien silta, ja tämä nimi jätettiin vain radan itäpuolella Kalliossa olevalle osalle tietä. Entisen Eläintarhantien keskiosa puretulta sillalta Helsinginkadun päähän sai ympärillä olevan huvila-alueen mukaan nimen Linnunlauluntie, ja loppuosa muutettiin nimeltäänkin Helsinginkadun jatkeeksi.
Profiili > Puistokatua Kurvista Kaarlenkadun risteykseen

Katunumeroinnin mukaisesti Helsinginkatu alkaa Hämeentieltä Kurvista, Sörnäisten metroaseman luota, ja kulkee länsilounaaseen Mannerheimintielle. Parittomat katunumerot ovat Helsinginkadun pohjoisreunalla. Itäinen puolen kilometrin osuus kadusta on leveää puistokatua eli bulevardia. Helsinginkadun alkupäässä sijaitsee kolmionmuotoinen pohjoiseen avautuva Vaasanpuistikko, kansan suussa Piritori. Hieman Vaasanpuistikosta länteen kadun eteläpuolella on puoliympyränmuotoinen Harjutorin puistoaukio. Aukiosta länteen niin ikään kadun eteläreunalla on Aadolfinrinteen puistikko kaksine kaarevine portaikkoineen, jotka nousevat Aadolfin­kadulle Torkkelin­mäen pienalueeseen Yhteis­kunnallisen korkea­koulun entisen pää­rakennuksen, Franzénian eteen, jossa toimii nykyään päiväkoti. Fleminginkadun ja Helsinginkadun neliristeys on valo-ohjattu, ja sen koilliskulma avautuu pieneksi betonikivetyksi aukioksi. Fleminginkadun ja Kaarlenkadun välisellä osuudella kulkee numero 9:n raitiovaunu. Puistokatuosuus päättyy Kaarlenkadun risteykseen. Risteyksessä on pieni asfalttipäällysteinen aukio, jonka reunalla on muun muassa anniskelupaikkoja, niistä kuuluisimpana ravintola Roskapankki.