Kainuun murre
Piirteet ja erot

Kainuun murre eroaa muista savolaismurteista omalla ht vastikkeellaan ts:lle (esim. mehtä ja ohta yleiskielisten metsä ja otsa sijaan). Kainuun alueella myös sanojen pitkät a:t ja ä:t vokaalit saavat tyypillisesti diftongin, (esim. peä ja moa yleiskielisten pää ja maa sijaan) mutta Vaalassa ja Koillismaalla ilmiö on oikeastaan harvinainen.
Erityisesti länsisuomalaiset ihmettelevät Kainuun murteen -pi loppua, joka esiintyy verbeissä, joilla on yksitavuinen sanavartalo (esim. käöpi tai syöpi yleiskielisten käy ja syö sijaan), mutta ilmiö esiintyy muissakin savolaismurteissa. Kainuun murteessa esiintyy myös diftonginreduktiota, jolloin kaikki i-, u- ja y- loppuiset diftongit ääntyvät väljempinä lukuun ottamatta pariääntiöitä ui, yi, iu ja iy. Siten Kainuussa ei sanota köyhä poika laulaa kauniisti vaan köyhä poeka laolaa kaoniisti.
Muista savolaismurteista erottavia piirteitä ovat jälkitavujen a- ja ä-loppuisien vokaaliyhtymien edustumat sekä monikkotyyppi akkoella, lampiilla ja kantoesta. Jälkitavujen yhtymät -aa ja -ää esiintyvät Kainuun murteissa usein muodossa -oa tai -eä, esimerkiksi kalloa (kalaa), ruvetkoa (ruvetkaa) ja leipeä (leipää). Yhtymät -oa, -öä, -ea ja -eä esiintyvät kirjoitettuna näennäisesti yleiskielisessä asussa, mutta murretta puhuttaessa ero on nähtävissä: kainuulaiset muodot eivät äänny kolmi- vaan kaksitavuisina, esimerkiksi kor-kea ja kok-koan (yleiskielessä kor-ke-a ja kok-ko-an). Kolmannessa yhtymäryhmässä -ua, -yä, -ia ja -iä on alueellista variaatiota, mutta yleisimmin esiintyy muotoja -uo, -yö ja -ie, kuten esimerkeistä piippuo (piippua), soapi kyssyä (saa kysyä), poekie (poikia) ja soapi kärsie (saa kärsiä) näkyy.
Kainuun murteesta voidaan myös havaita erilaista astevaihtelua, mitä muissa suomen kielen murteissa taikka kirjakielessä ei ole. Esimerkiksi sanoissa ”talo” ja ”poro” ei ole suomen kielessä astevaihtelua missään sijamuodossa, kaikista suomen sanoista puhumattakaan illatiivi- ja komitatiivi-muotoisissa sanoissa taloon, taloineen ja poroon, poroineen mutta Kainuun murteessa taas on talloon, talloineen sekä porroon, porroineen. Mielenkiintoinen puoli myös Kainuun murteessa on astevaihtelu sanoissa ”juna” ja ”savi”, jotka ovat illatiivissa junnaan ja savveen, mutta puolestaan komitatiivissa ne taipuvat samoin kuin suomessakin eli junineen ja savineen.
Muita Kainuun murteiden piirteitä ovat muun muassa partitiivityyppi emäntätä ja kivikkota, monikon 1. persoonan muodot tulemma tai myö tullaan, monikon 2. persoonan muodot työ tuletta, joillakin alueilla myös työ tulija (te tulitte). Lisäksi alueesta riippuen preesensin monikon 3. persoonan muodot ovat joko tyyppiä antavat tai antaat (he antavat).
Kaikissa savolaismurteissa Kainuun murretta lukuun ottamatta häviää -i -sanaloppu (karjalainen asu ol, nuol ja kainuulainen oli, nuoli). Tämä ilmiö voi olla myös yksi esimerkki siitä, kuinka Kainuun sijainti Oulun läänissä on vaikuttanut tähän ja muihin Kainuun murteen ilmiöihin.
Esimerkiksi pohjoispohjalaiset sanat nää ja tekkiin (yleiskielellisesti sinä ja tein) on vakiintunut nuorten puhumaan Kainuun murteeseen, eikä ole enää poikkeavaa törmätä niihin kuullessaan kainuulaisten nuorten puhetta. Sen sijaan vanhempi väestö ei käytä noita ilmaisuja, vaan puhuu vahvempaa murretta.