Vantaan historia
Historia > Venäjän vallan aika

Vantaan alueelta oli jo 1700-luvulla löydetty malmiesiintymiä, mutta vasta 1800-luvun alussa niitä alettiin hyödyntää perustamalla Wanda Bruk eli Vantaan Ruukki. Tämä raakamalmi ja sen työstäminen tekivät Helsingin pitäjästä muutamaksi vuosikymmeneksi Suomen merkittävimmän vuoriteollisuusalueen. Teollistumisen myötä Vantaan- ja Keravanjoet valjastettiin ja Vantaan- sekä Tikkurilankoskelle syntyi teollisuusyhdyskuntia. Vuosisadan alussa Vantaankoskella toimi maan merkittävimpiin kuulunut rautaruukki. Tikkurilankoskelle puolestaan perustettiin vernissatehdas, jonka pohjalta seudulle syntyi yhä nykyäänkin toiminnassa oleva Tikkurila Oy:n maalitehdas. Teollistumisesta huolimatta pääelinkeino Helsingin pitäjässä oli edelleen maatalous.
Helsingin pitäjän kehitykseen yhdeksi Suomen suurimmista kaupungeista vaikutti olennaisesti pääkaupungin siirto Turusta Helsinkiin. Vielä vuonna 1805 suuralueen hallintoyksiköistä Helsingin pitäjän asukasluku oli 4 840, Viaporin 4 606 ja Helsingin 4 337. Kuudenkymmenen vuoden kuluttua pitäjässä oli noin 7 000 asukasta, kun Helsingissä oli jo 23 000 asukasta.
Pitäjänkokous hyväksyi vuonna 1823 järjestyssäännöt, joissa lueteltiin rikkomukset ja niistä seuraavat rangaistukset. Järjestyssääntöjen laatiminen oli seurausta juurettoman irtolaisaineksen lisääntymisestä yhteiskunnassa. Pitäjänkokouksen ja pitäjäläisten panosta järjestyksenpidossa tarvittiin, koska huonotapaisen kansanosan valvonta ja kurissapitäminen ei onnistunut valtion viranomaisilta. Rikkomukset, joista ei voitu haastaa käräjille, käsiteltiin nimismiehen ilmoituksen perusteella pitäjänkokouksessa.
Kiinnostus kansanopetukseen kasvoi 1800-luvun alussa, jolloin alkeisopetus oli vielä pääosin kotiopetuksen varassa. Kirkkoherra Erik Crohnsin aloitteesta perustettiin Kirkonkylään vuonna 1825 koulu ja palkattiin vakinainen koulumestari.
Vuotta 1865 pidetään Vantaan historiassa merkittävänä, koska silloin säädettiin Suomen kunnallishallinto ja Helsingin pitäjästä tuli Helsingin maalaiskunta. Samalla seurakunta sai takaisin itsenäisen asemansa omana kirkkoherrakuntanaan. Malmin radanvarsikeskuksesta kehittyi maalaiskunnan hallinnollinen keskus.
Suomen ensimmäinen rautatie, Helsingistä Hämeenlinnaan, avattiin vuonna 1862, mikä mahdollisti radanvarsialueiden, kuten Tikkurilan, kehittymisen esikaupunkimaisiksi taajamiksi. Tikkurilaan rakennettu kivinen asemarakennus on nykyään ainoa alkuperäisessä asussaan säilynyt tiilinen asemarakennus. Aseman on suunnitellut Hämeen läänin lääninarkkitehti Carl Albert Edelfelt (1818–1869).
Suuret nälkävuodet supistivat asukaslukua 1300 henkilöllä ja vuosikymmenen ajan väestönkasvu oli hyvin hidasta. Vasta 1870-luvun lopussa saavutettiin uudelleen vuoden 1865 asukasluku. Kansakoulu aloitti toimintansa Kirkonkylässä 15. syyskuuta 1869, neljä vuotta suunniteltua myöhemmin. Opettajia oli kaksi, toinen tyttöjä ja toinen poikia varten.
Helsingin pitäjän kautta kulki 1800-luvun lopulla myös 4 huomattavaa maantietä: Hämeenlinnantie eli Hämeentie, Suuri Rantatie eli Kuninkaantie, Nurmijärventie sekä Porvoontie. Pohjoiseen suuntautuva Hämeentie risteytyi Kirkonkylän pohjoispuolella Kuninkaantien kanssa. Kuninkaantie puolestaan yhdisti Turun Viipuriin ja Pietariin. Luoteeseen suuntautuva Nurmijärventie alkoi Helsingistä Läntisen Viertotien jatkeena. Porvoontie yhdisti Hämeentien ja Kuninkaantien erkaantuen Hämeentiestä Viikin latokartanon ja Malminkylän välillä ja yhtyen Kuninkaantiehen Hakkilan itäosassa.
Suurin teollisuuslaitos Helsingin maalaiskunnassa 1800-luvun lopulla oli Arabian posliinitehdas. Sen tuotannon arvo oli suurempi kuin muiden kunnan alueella toimineiden teollisuuslaitosten tuotannon arvo yhteensä. Tehdas toimi Koskelan kylässä Helsingin kaupungin pohjoispuolella ja sai nimensä tehtaan paikalla sijainneen Arabia-nimisen huvilan mukaan.
Kasvava Helsingin kaupunki tarvitsi suuria määriä rakennustarvikkeita, joita sinne hankittiin Uudeltamaalta ja Hämeestä. Helsingin maalaiskuntaan perustetut tiilitehtaat sijaitsivat Tikkurilassa, Lauttasaaressa ja Kulosaaressa.
Pitäjänmäellä toimi J. K. Kröckellin perustama panimo, joka valmisti useita olutlaatuja, kuohuviiniä, sitruunasimaa ja Sorbus-nimistä alkoholitonta mehua. Panimon hevoset kuljettivat mallastuotteita sekä Helsinkiin että läheiselle rautatieasemalle, josta niiden matka jatkui Tampereelle asti. Pitäjänmäen panimo toimi vuoteen 1914 asti.
Suomessa tuli vuonna 1899 voimaan asetus taajaväkisistä yhdyskunnista. Parin seuraavan vuosikymmenen aikana Helsingin maalaiskunnan alueelle muodostettiin toistakymmentä taajaväkistä yhdyskuntaa. Näistä Huopalahti erosi omaksi kunnakseen vuonna 1920, Oulunkylä vuonna 1921 ja Kulosaari vuonna 1922. Tikkurilaa lukuun ottamatta kaikki taajaväkiset yhdyskunnat lakkautettiin vuoden 1946 alussa niiden siirtyessä osaksi Helsingin kaupunkia. Tikkurilan taajaväkinen yhdyskunta lakkautettiin muiden Suomessa vielä olleiden taajaväkisten yhdyskuntien mukana vuoden 1956 alussa.