stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alexander De Croo

| Alexander De Croo |
| --- | --- |
 Alexander De Croo vuonna 2021.
Belgian pääministeri
 1. lokakuuta 2020 - 3. helmikuuta 2025  
Monarkki:  Philippe
Edeltäjä:  Sophie Wilmès
Seuraaja:  Bart De Wever
Belgian valtiovarainministeri
 9. joulukuuta 2018 - 1. lokakuuta 2020  
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1975 (ikä 49) Vilvoorde, Belgia
Kansalaisuus:  Belgia
Vanhemmat:  Herman De Croo
Tiedot
Puolue:  Flaamilaiset liberaalit ja demokraatit
Aiheesta muualla
decroo.wilmes-ii.archive.belgium.be/en/biography
Alexander De Croo (s. 3. marraskuuta 1975 Vilvoorde) on belgialainen poliitikko, joka on toiminut vuodesta 2009 Flaamilaiset liberaalit ja demokraatit -puolueen puheenjohtajana. De Croo toimi Belgian pääministerinä 1. lokakuuta 2020 – 3. helmikuuta 2025.
Vuodesta 2012 vuoteen 2020 De Croo työskenteli Elio Di Rupon, Charles Michelin ja Sophie Wilmèsin hallituksissa Belgian varapääministerinä. Sinä aikana, kun hän toimi varapääministerinä, hän oli eläkeasioista vastaava ministeri vuosina 2012–2014, kehitysyhteistyöministeri vuosina 2014–2020 ja valtiovarainministeri vuosina 2018–2020.
1. lokakuuta 2020, yli vuosi vuoden 2019 liittovaltiovaalien jälkeen, De Croon hallitus muodostettiin korvaamaan Wilmèsin vähemmistöhallitus, ja De Croosta tuli pääministeri. Hallituksella oli yli 838 avustajaa palveluksessaan.
De Croo ilmoitti eroavansa pääministerin tehtävästä 9. kesäkuuta 2024 puolueensa tappion jälkeen vuoden 2024 liittovaltiovaaleissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexander De Croo Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Sophie Wilmès | Belgian pääministeri 2020–2025 | Seuraaja: Bart De Wever |
| n k Belgian pääministerit |
| --- | --- | --- |
:  de Gerlache  Lebeau  de Muelenaere  Goblet d'Alviella  de Theux de Meylandt  Lebeau  Nothomb  Van de Weyer  de Theux de Meylandt  Rogier  de Brouckère  de Decker  Rogier  Frère-Orban  d'Anethan  Malou  Frère-Orban  Malou  Beernaert  de Burlet  de Smet de Naeyer  Vandenpeereboom  de Smet de Naeyer  de Trooz  Schollaert  de Broqueville  Cooreman  Delacroix  Carton de Wiart  Theunis  Van de Vyvere  Poullet  Jaspar  Renkin  de Broqueville  Theunis  van Zeeland  Janson  Spaak  Pierlot  Van Acker  Spaak  Van Acker  Huysmans  Spaak  G. Eyskens  Duvieusart  Pholien  Van Houtte  Van Acker  G. Eyskens  Lefèvre  Harmel  Vanden Boeynants  G. Eyskens  Leburton  Tindemans  Vanden Boeynants  Martens  M. Eyskens  Martens  Dehaene  Verhofstadt  Leterme  Van Rompuy  Leterme  Di Rupo  Michel  Wilmès  De Croo  De Wever 
| n k Eurooppa-neuvosto |
| --- | --- |
  Costa (Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja)   Von der Leyen (Euroopan komission puheenjohtaja)   Kallas (Korkea edustaja)   Schoof   De Croo   Radev   Sánchez   Mitsotákis   Plenković   Christodoulídis   Harris   Meloni   Schallenberg   Siliņa   Nausėda   Frieden   Abela   Tusk   Montenegro   Macron   Johannis   Kristersson   Scholz   Fico   Golob   Orpo   Frederiksen   Fiala   Orbán   Michal 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef
Aurora Karamzin

Aurora Karamzin, Alexis Joseph Perignon 1853. Suomen kansallismuseon kokoelmat.
Eva Aurora Charlotta Demidov Karamzin (o.s. Stjernvall; 1. elokuuta 1808 Ulvila – 13. toukokuuta 1902 Helsinki) oli suomenruotsalainen sosiaali- ja diakoniatyön uranuurtaja Venäjän vallan ajan Suomessa. Hän oli ylhäistä sukua ja näkyvä seurapiirikaunotar Suomen suuriruhtinaskunnassa.
Suku ja lapsuus

Aurora Karamzin syntyi Ulvilassa sijainneessa Saaren kartanossa. Hänen isänsä oli everstiluutnantti Carl Johan Stjernvall ja äiti Eva Gustava von Willebrand (1781–1844), jotka molemmat olivat aatelissukua. Eva Gustava oli Turun ja Porin läänin maaherran, Jokioisten suurkartanon omistaja Ernst Gustaf von Willebrandin ja Vendla Gustava von Wrightin (s. 1755) tytär. Hänen sisarensa oli Vendla Sofia Mannerheim. Auroran isä nimitettiin Viipurin läänin ensimmäiseksi maaherraksi vuonna 1812.
Isän kuoltua vuonna 1815, maaherran tehtävään nimitetystä valtioneuvos Carl Johan Walleenista tuli seuraavana vuonna myös Auroran isäpuoli. Auroran omilla vanhemmilla oli neljä aikuiseksi elänyttä lasta, Auroran lisäksi vanhempi veli Emil ja kaksi nuorempaa siskoa Emilie (Emelie) (1811–1846) ja Alexandra (Aline) (1812–1850). Äiti Eva ja isäpuoli Carl Walleen saivat viisi lasta, joista kolme poikaa eli aikuisiksi. Heistä velipuoli Vladimir Alfons oli kenraalimajuri ja kuvernööri. Sisar Alinesta tuli keisarinnan hovineito vuonna 1833 ja hän meni naimisiin Helsingissä vuonna 1839 Portugalin Pietarin suurlähettilään paroni José Maurício Correía Henriquesin kanssa. He olivat tavanneet toukokuussa 1838 kun Alinea, Emil-veljeä, Emilie-sisarta, äiti Evaa ja Emilien lapsia sekä lapsenhoitajia kuljettanut Nikolai-niminen höyrylaiva oli haaksirikkoutunut Travemünden edustalle. He olivat matkalla Saksaan kylpyläkaupunkiin tervehtimään Auroraa.
Aurora vietti 8-vuotiaasta lähtien useita vuosia Pietarissa tätinsä Minette (Wilhelmina Albertina) von Willebrandin (1782–1824) luona, joka oli naimisissa Suomen asiain komitean jäsenen valtioneuvos Adolf Fredrik von Willebrandin kanssa. Siellä hän oppi ylhäisötapoja ja puhumaan sujuvasti etenkin ranskaa. Aurora puhui äidinkielensä ruotsin lisäksi myös venäjää ja suomea, tosin ei virheettömästi. Saksalainen pedagogi mamselli Annette Harring vastasi hänen koulutuksestaan siitä lähtien kun Aurora palasi kotiin 12-vuotiaana.
Elämän loppupuoli ja hyväntekeväisyys

Aviomies Andrei Karamzin kuoli 1854 taistelussa Krimin sodassa. Aurora Karamzinista tuli Helsingin kaupungissa merkittävä vaikuttaja, joka toimi Helsingin Rouvasväen yhdistyksessä ja rahoitti naisten työtupia, kouluja, lastenseimiä ja orpokoteja. Pietarissa ja Saksassa näkemiensä esimerkkien mukaisesti hän perusti vuonna 1867 Helsingin Diakonissalaitoksen.
Poika Paul Demidov (Pavel Pavlovitch Demidoff, 2. San Donaton ruhtinas (1839–1885) aiheutti Auroralle paljon huolta aikuisiässään päämäärättömän virkauransa ja tuhlailevan elämäntapansa vuoksi. Aurora muutti Pariisiin talvikausiksi 1863–1865 valvomaan poikaansa. Hän joutui Paulin valtavien pelivelkojen vuoksi vuonna 1865 myymään kuuluisan Le Grand Sancy -timantin 100 000 punnalla (noin kuusi miljoonaa puntaa vuoden 2017 valuutassa), jonka oli saanut mieheltään huomenlahjaksi. Lisäksi Demidov-yhtiöt alkoivat tuottaa huomattavasti vähemmän, kun maaorjuus lakkautettiin Venäjällä vuonna 1861 ja työläisille piti maksaa palkkoja. Aurora joutui antamaan huomenlahjaksi mieheltään saamat pähkinänkokoisista helmistä tehdyt nelinkertaiset helminauhansa pankille yhtiön miljoonan ruplan velkojen (noin 17,2 miljoonaa dollaria vuoden 2023 valuutassa) takaukseksi. (Helmet näkyvät Paulista ja Aurorasta tehdyssä muotokuvassa sekä Auroran muotokuvassa vuodelta 1853.) Myös Demidovin kaupunkipalatsi Pietarissa jouduttiin myymään vuonna 1875. Bolšaja Morskaja 43:ssa sijaitsevassa rakennuksessa on toiminut siitä lähtien Italian suurlähetystö.
Paulin ja ruhtinatar Jelena (Hélène) Petrovna Trubetskajan (1853–1917) tyttären Aurora Pavlovna Demidova di San Donaton (1873–1904) poika on Jugoslavian prinssi Paul (1893–1976). Hänen lapsenlapsensa on yhdysvaltalainen näyttelijä Catherine Oxenberg.
Aurora Karamzin myi isäpuolensa, Carl Johan Walleenin perikunnalta vuonna 1867 lunastamansa Hakasalmen huvilan vuonna 1896 Helsingin kaupungille. Kaupunki salli Karamzinin asua siellä tämän kuolemaan vuoteen 1902 asti. Huvila on sen jälkeen ollut museokäytössä ja vuonna 1912 talosta tuli Helsingin kaupunginmuseon näyttelytila.
Aurora Karamzin on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle kortteliin V4-29-2. Haudalle pystytettiin vuonna 1905 kuvanveistäjä Ville Vallgrenin toteuttama hautamuistomerkki, johon kuuluva jykevä marmoriveistos on hautausmaan suurin. Hautakivessä Karamzinin nimi on kirjoitettu ranskankielisessä asussa Aurore Karamzine.
Nimikkopaikkoja

Aurora Karamzinin vaikutuksesta kertoo se, että hänen mukaansa on nimetty monia kohteita pääkaupunkiseudulla. Lisäksi hänen syntymäkotinsa vieressä sijaitsevan Ulvilan keskiaikaisen kirkon puistossa on Karamzinin muistomerkki.
Nimikkopaikkoja > Pääkaupunkiseudulla sijaitsevia kohteita

Aurorankatu (Helsinki, Etu-Töölö)
Auroran sairaala (Helsinki)
Auroransilta (Helsinki)
Aurora-sali, Eduskunnan kirjasto (Helsinki)
Aurora-sali, Helsingin Diakonissalaitos
Karamzininranta (Helsinki, Kluuvi)
Auroranportti (tie, Espoo, Järvenperä)
Aurora Karamzinin puisto (Espoo)
Auroran päiväkoti (Espoo)
Auroran koulu (Espoo)
Aurora-koti (Espoo)
Auroran kappeli (Espoo)
Auroran vastaanottokoti (Espoo)
Karamzinin koulu (Espoo)
Lasten kulttuurikeskus Aurora (Espoo)
K-supermarket Aurora (Espoo)
Aurora Karamzinin muistokivi Träskändan kartanossa (Espoo)
Sukulaiset

Ernst Gustaf von Willebrand (1751–1809), Auroran isoisä
Carl Johan Stjernvall (1764–1815), Viipurin maaherra, Auroran isä
Eva Gustava von Willebrand Stjernvall Walleen (1781–1844), 1830-luku, Auroran äiti
Vapaaherra Carl Johan Walleen (1781–1867), Viipurin maaherra, Auroran isäpuoli
Emelie Stjernvall, kreivitär Musina-Puškina (1810–1846), Johan Erik Lindh 1930-luku (peilikuva alkuperäisestä), Auroran sisar
Alexandra (Aline) Stjernvall (1812-1851), hovineidon asussa 1834, Auroran sisar. Suomen kansallismuseon kokoelmat.
‎Alexandra (Aline) Stjernvall, Seisalin kreivitär (1812–1851), Auroran sisar
Emil Stjernvall-Walleen (1806–1890), ministerivaltiosihteeri, Auroran veli
Muuta kirjallisuutta

Aurora Karamzin. Aristokratian elämää. Espoon kaupunginmuseo. Otava 2006.
Aurora Karamzin ja vallan näyttämöt -näyttelyluettelo. Espoon kaupunginmuseo 2006.
Hero, Tiina: Kesäistä kartanoelämää Espoossa. Aurora Karamzinin arki ja juhla Träskändan kartanossa 1840–1869. Julkaisematon pro gradu -tutkielma. Helsingin yliopisto, historian laitos 2006.
Mikkanen, Raili: Aurora. Keisarinnan hovineito. Otava 1998.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aurora Karamzin – oppimateriaali peruskouluille (pdf) Espoon perinneseura ry
Paul Linder : Keisarihovin kaunein nainen. Aurora Karamsinin ihmeellinen elämäntarina, Helsingin Sanomat, 29.11.1936, nro 324, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Aurora Demidova 1830-luvun lopussa
Aurore Demidov, Karl Brjullov 1837. Kostantinin palatsi Strelna, Pietari. Myyty Sothebyn huutokaupassa Lontoossa 2007.
Aurora Demidova ja poikansa Paul (1839–1885). Laure Houssaye de Liomenil, s. Girard, 1840-luku. Demidovin suku myynyt Christien huutokaupassa New Yorkissa 2007. Auroran kaulassa ovat huomenlahjaksi saadut pähkinänkokoisista helmistä tehdyt kaulanauhat.
Aurora Karamzin 1890-luvulla
Hakasalmen huvila Helsingin keskustan tuntumassa Etu-Töölössä Töölönlahden suulla.
En tunne sinua vierelläni

| En tunne sinua vierelläni: Novelleja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Tiina Raevaara
Kansitaiteilija:  Timo Ketola
Kieli:  suomi
Genre:  surrealismi, fantasia
Kustantaja:  Teos
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  259
ISBN:  978-951-851-285-4

Edeltävä:  Eräänä päivänä tyhjä taivas
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
En tunne sinua vierelläni on Tiina Raevaaran vuonna 2010 ilmestynyt novellikokoelma. Teos sai vuoden 2011 Runeberg-palkinnon.
Sisältö

Gordonin tarina
Anobium pertinax
Kaivo
Matildan kuolema
Luojani, luomani
Perintö
Pilven Veikko keisarin syleilyssä
Sudenkorento
Pirunpääskyt
Karhunköynnös
Lumisade
Nälkä
Kiitos kaikesta!
Sääkset
Aiheesta muualla

Riikonen, Esko: Ihmismielen todellisuus hajoaa Tiina Raevaaran novelleissa. Uusimaa. 24.1.2011. Arkistoitu 30.4.2013.
Mervi Kantokorpi: Novellit haastavat ihmiskeskeisen ajattelun valtavirtaa (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 12.4.2010.
Paula Koskimäki: En tunne sinua vierelläni (Arkistoitu – Internet Archive). Savon sanomat 15.4.2010.
Ville Ropponen: Toiseuden turuilla. Kiiltomato.net 28.6.2010.
Pauli Tapio: Tajuntahirviöitä. Parnasso 2/2011.
Jaana Viskari: Aistivoimaista symboliikkaa ja toisia todellisuuksia (Arkistoitu – Internet Archive). Kouvolan sanomat 27.2.2011.
Luettelo Suomen merivoimien entisistä aluksista

Tämä on luettelo Suomen merivoimilla ennen käytössä olleista aluksista.
Panssarilaivat

Panssarilaiva Ilmarinen
Panssarilaiva Väinämöinen
Sukellusveneet

Vetehinen
Vesihiisi
Iku-Turso
Vesikko
Saukko
AG 12
AG 16
Sukellusveneet > Miinalaivat

Miinalaiva Louhi
Miinalaiva Pohjanmaa
T-veneet
Miinalaiva Loimu
Miinalaiva Lieska
Miinalaiva Paukku
Miinalaiva Pommi
Miinalaiva Miina
Miinalaiva Riilahti
Miinalaiva Ruotsinsalmi
Miinalaiva Keihässalmi
Miinalaiva Rautu
Miinalaiva Vilppula
Miinalaiva Sveaborg
Miinalaiva Porkkala
Miinalaiva Pukkio
Miinalaiva Pansio
Miinalaiva Baltic
Miinalaiva Frej
Miinalaiva Poseidon
Miinalaiva Suomi
Sukellusveneet > Miinanraivaajat

Miinanraivaaja Ajonpää
Miinanraivaaja Kallanpää
Miinanraivaaja Purunpää
Miinanraivaaja Vahterpää
Miinanraivaaja Tammenpää
Miinanraivaaja Katanpää
Miinanraivaaja SM 1
Miinanraivaaja SM 2
Miinanraivaaja SM 3
Miinanraivaaja SM 4
Miinanraivaaja Ahven
Miinanraivaaja Kiiski
Miinanraivaaja Muikku
Miinanraivaaja Särki
Miinanraivaaja Kuore
Miinanraivaaja Lahna
Miinanraivaaja Kuha
Miinanraivaaja Salakka
Miinanraivaaja Siika
Miinanraivaaja Harjus
Miinanraivaaja Säynäs
Miinanraivaaja Karppi
Miinanraivaaja Kuha 7
Miinanraivaaja Kuha 8
Miinanraivaaja Kuha 9
Miinanraivaaja Kuha 10
Miinanraivaaja Kuha 11
Miinanraivaaja Kuha 12
Miinanraivaaja Kuha 13
Miinanraivaaja Kuha 14
Miinanraivaaja Kuha 15
Miinanraivaaja Kuha 16
Miinanraivaaja Kuha 17
Miinanraivaaja Kuha 18
Miinanraivaaja Kuha 19
Miinanraivaaja Kuha 20
Miinanraivaaja Kuha 22
Miinanraivaaja Kuha 23
Miinanraivaaja Kuha 24
Miinanraivaaja Kuha 25
Miinanraivaaja Kuha 26
Miinanraivaaja A-1
Miinanraivaaja A-5
Miinanraivaaja DR-1
Miinanraivaaja DR-2
Miinanraivaaja DR-3
Miinanraivaaja DR-4
Miinanraivaaja DR-5
Miinanraivaaja DR-6
Miinanraivaaja DR-7
Miinanraivaaja DR-8
Miinanraivaaja DR-9
Miinanraivaaja DR-10
Miinanraivaaja DR-11
Miinanraivaaja DR-12
Miinanraivaaja DR-13
Miinanraivaaja DR-14
Miinanraivaaja DR-15
Miinanraivaaja DR-16
Miinanraivaaja DR-17
Miinanraivaaja DR-18
Tykkiveneet

Tykkivene Klas Horn
Tykkivene Matti Kurki
Tykkivene Hämeenmaa
Tykkivene Uusimaa
Tykkivene Karjala (1918)
Tykkivene Turunmaa (1916)
Tykkivene Aunus
Tykkivene Giljak
Tykkivene Karjala
Tykkivene Turunmaa
Aputykkivene Aunus
Aputykkivene Tampere
Aputykkivene Viena
Vartiotykkivene 1
Fregatit

Fregatti Hämeenmaa
Fregatti Uusimaa
Saattajat

Saattaja Aura I
Saattaja Aura II
Saattaja Uisko
Saattaja Turku (Nykyinen S/S Ukkopekka)
Saattaja Tursas
Saattaja Viipuri (761)
Saattaja 762
Ohjusveneet

Ohjusvene Tuima
Ohjusvene Tuisku
Ohjusvene Tuuli
Ohjusvene Tyrsky
Ohjuslautta Isku
ohjusvene Helsinki
ohjusvene Turku
ohjusvene Oulu
ohjusvene Kotka
Torpedoveneet

Torpedovene S1
Torpedovene S2
Torpedovene S3
Torpedovene S4
Torpedovene S5
Torpedovene S6
Torpedovene C1
Torpedovene C2
Torpedovene C3
Torpedovene C4
Torpedovene Minosets 214
Torpedovene Minosets 218
Torpedovene Minosets 220
Torpedovene Minosets 222
Moottoritorpedoveneet

Moottoritorpedovene Sisu
Moottoritorpedovene Hurja
Moottoritorpedovene Isku
Moottoritorpedovene Syöksy
Moottoritorpedovene Vasama
Moottoritorpedovene Nuoli
Moottoritorpedovene Vinha
Moottoritorpedovene Raju
Moottoritorpedovene Vihuri
Moottoritorpedovene Viima
Moottoritorpedovene V3
Vartiovene Vasama I
Vartiovene Vasama II
Vartiovene Turja
Moottoritorpedovene Hyöky
Moottoritorpedovene Hirmu
Moottoritorpedovene Hurja (H 3)
Moottoritorpedovene Hyrsky
Moottoritorpedovene Häijy
Moottoritorpedovene Jylhä
Moottoritorpedovene Jyry
Moottoritorpedovene Jyske
Moottoritorpedovene Jymy
Moottoritorpedovene Tarmo
Moottoritorpedovene Taisto
Moottoritorpedovene Tyrsky
Moottoritorpedovene Tuima
Moottoritorpedovene Tuisku
Moottoritorpedovene Tuuli
Moottoritorpedovene Taisto 7
Moottoritorpedovene Taisto 8
Vartiovene Rymättylä
Vartiovene Rihtniemi
Vartiovene Ruissalo
Vartiovene Raisio
Vartiovene Röyttä
Vartiomoottorivene 1
Vartiomoottorivene 2
Vartiomoottorivene 3
Vartiomoottorivene 4
Vartiomoottorivene 5
Vartiomoottorivene 6
Vartiomoottorivene 7
Vartiomoottorivene 8
Vartiomoottorivene 9
Vartiomoottorivene 10
Vartiomoottorivene 11
Vartiomoottorivene 12
Vartiomoottorivene 13
Vartiomoottorivene 14
Vartiomoottorivene 15
Vartiomoottorivene 16
Vartiomoottorivene 17
Vartiomoottorivene 18
Vartiomoottorivene 19
Vartiomoottorivene 20
Vartiomoottorivene 101
Vartiomoottorivene 102
Vartiomoottorivene 103
Vartiomoottorivene 104
Moottoritykkivene Nuoli 1
Moottoritykkivene Nuoli 2
Moottoritykkivene Nuoli 3
Moottoritykkivene Nuoli 4
Moottoritykkivene Nuoli 5
Moottoritykkivene Nuoli 6
Moottoritykkivene Nuoli 7
Moottoritykkivene Nuoli 8
Moottoritykkivene Nuoli 9
Moottoritykkivene Nuoli 10
Moottoritykkivene Nuoli 11
Moottoritykkivene Nuoli 12
Moottoritykkivene Nuoli 13
Moottoritorpedoveneet > Ilmatyynyalukset

ITA Tuuli
Koululaivat

Suomen Joutsen
Koululaiva Matti Kurki
Kuljetusalukset

kuljetusalus Vahakari
MLA Valas
Kala 1
Kala 2
Kala 3
Kala 4
Kala 5
Kala 6
Kampela 1
Kampela 2
emäalus Mursu
Yhteysalukset

Sunila II
Moottorivene Ahvola
Yhteysalus Augustin Ehrensvärd
Yhteysalus Axel von Fersen
Yhteysalus Fabian Wrede
Yhteysalus Wilhelm Carpelan
Valvonta-alukset

Valvonta-alus Kustaanmiekka
Aseistetut Merenkulkulaitoksen alukset

Kelirikkoalus Aallokas
Jäänmurtaja Apu
Jäänmurtaja Jääkarhu
Jäänmurtaja Murtaja
Jäänmurtaja Tarmo
Jäänmurtaja Sampo
Jäänmurtaja Sisu
Jäänmurtaja Voima
Jäänmurtaja Wäinämöinen
Vappu Suomessa

Opiskelijoita Kauppatorilla vappuaattona, Helsinki 2016.
Vappu Suomessa on yleinen vapaapäivä. Suomessa vapunpäivää aattopäivineen vietetään työväen, ylioppilaiden ja kevään karnevaalijuhlana. Vuodesta 1979 lähtien vappu on ollut Suomessa virallinen liputuspäivä, suomalaisen työn päivä.
Vapun juhlinta

Sima on tärkeimpiä suomalaisen vapun tunnusmerkkejä. Simaa nautitaan koko perheen juhlajuomana, ja sitä on helppo valmistaa myös kotona. Kuohuviini ja samppanja ovat niin ikään yleisiä vapun juhlajuomia. Vappulounas kuuluu monien ohjelmaan. Vappuun kuuluvia ruokalajeja ovat muun muassa tippaleivät, munkit, nakit ja perunasalaatti. Vappuna voidaan käydä vieraisilla, tehdä kävelyretki kaupungille tai aloittaa mökkikausi.
Vappuna ja vapunaattona paikat ovat erityisesti kesän vieton aloittavien teekkareiden sekä muiden opiskelijoiden valloittamia. Monet ylioppilastutkinnon suorittaneet ihmiset, niin nuorempi kuin vanhempikin polvi, pitävät valkoista ylioppilaslakkia päässään. Teekkareilla tosin on päässään teekkarilakki ylioppilaslakin sijasta. Insinööreillä ja insinööriopiskelijoilla voi olla päässään insinöörilakki. Tradenomeilla ja tradenomiopiskelijoilla voi olla päässään tradenomilakki sekä merkonomeilla merkonomilakki.
Alkoholin käyttö ei suorasti näy tutkimustilastoissa, mutta vappuaattona alkoholin myynti kasvaa tavalliseen maanantaipäivään verrattuna jopa kolminkertaiseksi muiden vappuviikon päivien ollessa myös poikkeuksellisen vilkkaita. Vappu on alkoholimyynnin suhteen Suomessa kolmanneksi vilkkain juhlapyhä joulun ja juhannuksen jälkeen.
Kaupunkien toreilla, kävelykaduilla ja puistokäytävillä on vapun aikaan ja varsinkin vapunaattona (30. huhtikuuta) karnevaalitavaraa myyviä kojuja ja vappuilmapallojen kauppiaita. Lapsille ja muille juhlijoille ostetaan usein juhlaan kuuluvia asioita kuten naamareita ja vappuhuiskia. Myös serpentiini kuuluu vappuun.
Useat orkesterit pitävät vuosittain vapunpäivän iltapäivänä perinteisen vappumatinean nimellä tunnetun konsertin.
Vappukukkia, pieniä rintaneuloja, on myyty Suomessa vuodesta 1908 alkaen lastensuojelutyön tukemiseksi. Yleisesti myynti aloitetaan jo huhtikuussa, mutta sitä jatketaan myös vapunpäivänä.
Työväenliikkeen vappu Suomessa

Suomen ensimmäisen työväen vapunvieton järjesti heti vuonna 1890 Helsingin Kirjatyöntekijäin Yhdistys. 1900-luvun taitteessa osa Suomen työväenliikkeen toimijoista kannatti perinteisiä työläisten kävelyretkiä kesäkuun ensimmäisenä sunnuntaina, koska kansainvälistä toukokuun ensimmäistä pidettiin liian kylmänä ulkotapahtumiin. Tämä kanta jäi kuitenkin vähemmistöön.
Työväenliikkeen hajautumisesta johtuen useiden vuosikymmenien ajan sosiaalidemokraatit ja kommunistit järjestivät omat vappumarssinsa ja vappujuhlansa. Esimerkiksi Helsingissä kommunistien vappumarssireitti kulki Hakaniemen torilta Rautatientorin ja Esplanadin kautta Senaatintorille, sosiaalidemokraattien sitä vastoin Rautatientorilta lähinnä Mannerheimintietä pitkin Stadionin edessä olevalle aukiolle tai sen vieressä olevalle Mäntymäelle. 1970-luvulla vappumarsseilla saattoi olla jopa kymmeniätuhansia osallistujia.
Myöhemmin, 1980-luvulta lähtien, myös porvarilliset puolueet ovat ottaneet tavakseen kokoontua vappuna julkiselle paikalle tilaisuuteen, jossa pidetään poliittisia puheita. Näihin puhetilaisuuksiin ei kuitenkaan liity marssia.
Vapun sää

Vappusää vaihtelee vuosittain. Kolme neljästä vapusta on Suomessa poutaisia, ja joka toinen on hyvin aurinkoinen. Päivälämpötilat vappuina vaihtelevat Etelä-Suomen 5–20 °C:n ja Lapin 0–15 °C:n välillä. Tavallisin päivälämpötila on etelässä noin 11–12 °C ja Lapissa noin 5–6 °C.ref name="Ilmatieteenlaitos"/> Helsingissä modernin mittaushistorian lämpimin vappu on ollut vuonna 1998, jolloin lämpöä mitattiin vappuaattona 18,9 °C ja vappupäivänä 19,3 °C. Kylmintä puolestaan on ollut vuonna 1852, jolloin vappuaattona mitattiin –8,0 °C ja vappupäivänä –7,0 °C.
Lunta tai räntää sataa Etelä-Suomessa vain kerran kymmenenä vappuna ja silloinkin tavallisesti öisin. Lapissa lumisateet ovat sen sijaan tavallinen näky vapun tienoilla, joskin päivisin sade muuttuu usein rännäksi tai vedeksi. Yhtenäisemmän lumipeitteen raja kulkee normaalisti vapun tienoilla Pohjois-Karjalan pohjoisosasta Perämeren pohjukkaan.
Kirjallisuutta

Vilkuna, Kustaa: Vuotuinen ajantieto. Vanhoista merkkipäivistä sekä kansanomaisesta talous- ja sääkalenterista enteineen.  (24. painos (1. laitos 1950))  Helsingissä:  Otava, 2007.  ISBN 951-1-12544-3