stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bromarvin vaakuna

Bromarvin vaakuna (1950–1976)
Aminoff-suvun vaakuna.
Bromarvin kunnanvaakuna on saanut aiheensa kunnan sijainnista, historiasta ja siellä voimakkaasti vaikuttaneesta Aminoffien suvusta. Vaakunan hirvi on myös Aminoffien sukuvaakunan aihe – suku on omistanut Riilahden kartanon 1730–luvulta alkaen. Keksit symbolisoivat kunnan sijaintia rannikolla, ja kranaatti viittaa alueen sotatapahtumiin, kuten Riilahden meritaisteluun vuonna 1714.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 28. kesäkuuta 1950. Vaakunan selitys on ”kilpi kulta-punakatkoinen; yläkentässä nouseva punainen saksanhirvi; alakentässä kaksi keksinterää ristissä, niiden yläkulmassa saatteena kranaatti; kaikki kultaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuonna 1977 Bromarvin liityttyä Tenholan kuntaan Hankoon liitettyä aivan eteläisintä osaa lukuun ottamatta.
Vaakuna muistuttaa teemaltaan ja sijoittelultaan myös von Nurmeksen suunnittelemaa Elimäen vaakunaa, joka vahvistettiin seuraavana vuonna.
Brescia

| Brescia (Comune di Brescia) |
| --- | --- |
 Brescia auringonlaskun aikaan.
 lippu:  vaakuna
 Brescia
 Koordinaatit: 45°32′N, 10°14′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Lombardia
Maakunta:  Brescia
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Emilio Del Bono (PD)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  90,34 km²
Korkeus:  101–863 m
Väkiluku (31.12.2015):  196 480
 – Väestötiheys:  2 175 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  25100
Suuntanumero(t):  030
 
 www.comune.brescia.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Brescia on vajaan 200 000 asukkaan kaupunki Lombardiassa Pohjois-Italiassa. Se on Lombardian toiseksi suurin kaupunki Milanon jälkeen.
Historiaa

Brescia oli ensin gallien kaupunki ja siitä tuli Rooman kaupunki nimeltään Brixia. Keskiajalla sen asema vaihteli itsenäisyydestä Milanon ja Venetsian hallintaan. Nykyinen vanhakaupunki on keskiajan ja renessanssin aikainen, mutta alueella on muistoja myös roomalaisajalta. Entisessä luostarissa toimii historiallinen museo Museo di Santa Giulia. Vanhankaupungin laidalla on korkea vuori, jossa sijaitsee keskiaikainen linna. Brescia omistaa kuuluisan käsikirjoituskokoelman nimeltä Biblioteca civica Queriniana.
Talous

Kaupunki on keskellä Italian kolmanneksi suurinta teollisuusaluetta. Metalliteollisuuden lisäksi merkittäviä työllistäjiä ovat rahoitussektori ja turismi.
Brescian vanha ja uusi katedraali.
Brescian linna.
Antiikin aikaista keramiikkaa Brescian Santa Giulia -museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brescia Wikimedia Commonsissa
Brescian maakunta
Acquafredda | Adro | Agnosine | Alfianello | Anfo | Angolo Terme | Artogne | Azzano Mella | Bagnolo Mella | Bagolino | Barbariga | Barghe | Bassano Bresciano | Bedizzole | Berlingo | Berzo Demo | Berzo Inferiore | Bienno | Bione | Borgo San Giacomo | Borgosatollo | Borno | Botticino | Bovegno | Bovezzo | Brandico | Braone | Breno | Brescia | Brione | Caino | Calcinato | Calvagese della Riviera | Calvisano | Capo di Ponte | Capovalle | Capriano del Colle | Capriolo | Carpenedolo | Castegnato | Castel Mella | Castelcovati | Castenedolo | Casto | Castrezzato | Cazzago San Martino | Cedegolo | Cellatica | Cerveno | Ceto | Cevo | Chiari | Cigole | Cimbergo | Cividate Camuno | Coccaglio | Collebeato | Collio | Cologne | Comezzano-Cizzago | Concesio | Corte Franca | Corteno Golgi | Corzano | Darfo Boario Terme | Dello | Desenzano del Garda | Edolo | Erbusco | Esine | Fiesse | Flero | Gambara | Gardone Riviera | Gardone Val Trompia | Gargnano | Gavardo | Ghedi | Gianico | Gottolengo | Gussago | Idro | Incudine | Irma | Iseo | Isorella | Lavenone | Leno | Limone sul Garda | Lodrino | Lograto | Lonato del Garda | Longhena | Losine | Lozio | Lumezzane | Maclodio | Magasa | Mairano | Malegno | Malonno | Manerba del Garda | Manerbio | Marcheno | Marmentino | Marone | Mazzano | Milzano | Moniga del Garda | Monno | Monte Isola | Monticelli Brusati | Montichiari | Montirone | Mura | Muscoline | Nave | Niardo | Nuvolento | Nuvolera | Odolo | Offlaga | Ome | Ono San Pietro | Orzinuovi | Orzivecchi | Ospitaletto | Ossimo | Padenghe sul Garda | Paderno Franciacorta | Paisco Loveno | Paitone | Palazzolo sull’Oglio | Paratico | Paspardo | Passirano | Pavone del Mella | Pertica Alta | Pertica Bassa | Pezzaze | Pian Camuno | Piancogno | Pisogne | Polaveno | Polpenazze del Garda | Pompiano | Poncarale | Ponte di Legno | Pontevico | Pontoglio | Pozzolengo | Pralboino | Preseglie | | Prevalle | Provaglio Val Sabbia | Provaglio d’Iseo | Puegnago sul Garda | Quinzano d’Oglio | Remedello | Rezzato | Roccafranca | Rodengo-Saiano | Roncadelle | Rovato | Roè Volciano | Rudiano | Sabbio Chiese | Sale Marasino | Salò | San Felice del Benaco | San Gervasio Bresciano | San Paolo | San Zeno Naviglio | Sarezzo | Saviore dell’Adamello | Sellero | Seniga | Serle | Sirmione | Soiano del Lago | Sonico | Sulzano | Tavernole sul Mella | Temù | Tignale | Torbole Casaglia | Toscolano-Maderno | Travagliato | Tremosine | Trenzano | Treviso Bresciano | Urago d’Oglio | Vallio Terme | Valvestino | Verolanuova | Verolavecchia | Vestone | Vezza d’Oglio | Villa Carcina | Villachiara | Villanuova sul Clisi | Vione | Visano | Vobarno | Zone
Britannian amiraliteetti

Lord High Admiralin lippu.
Kuva amiraliteetin toimitilasta vuodelta 1830.
Amiraliteetti oli Englannin ja sittemmin Yhdistyneen kuningaskunnan Kuninkaallisen laivaston (Royal Navy) toimintaa ohjannut esikunta. Alun perin amiraliteetin käskyvaltaa käytti yksi amiraali, Lord High Admiral. Sen tilalle tuli 1744–1762 esikunta (engl. Board of Admiralty), joka päätti laivaston toiminnasta.
Amiraliteetin valta siirrettiin 1. huhtikuuta 1964 uudelle toimielimelle, puolustusneuvoston amiraliteettilautakunnalle  (engl. The Admiralty Board of the Defence Council), joka muodostettiin maa-, meri- ja ilmavoimien esikunnan edustajista sekä puolustusministeriön edustajista. Se kokoontuu ainoastaan kahdesti vuodessa päättämään budjetista sekä pitkän aikavälin suunnittelusta. Päivittäisestä toiminnasta vastaa laivastoesikunta (engl. Navy Board).
Rakennukset

Lontoon keskustassa on useita amiraliteetille kuuluneita ja sen nimellä tunnettuja hallintorakennuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Britannian amiraliteetti Wikimedia Commonsissa
Helena (Euripides)

| Helena> Ἑλένη |
| --- | --- |
 Helena ja Menelaos. Vasemmalla Afrodite ja lentämässä Eros. Kuvitusta punakuviotekniikalla maalatussa attikalaisessa krateerissa. Menelaos-maalari, n. 450–440 eaa.
Kirjoittaja:  Euripides
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Theoklymenoksen palatsi Egyptissä Troijan sodan jälkeen
Kantaesitys:  n. 412 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Helena Teukros Menelaos Proteus kaksi sanansaattajaa Theonoe Theoklymenos palvelija Kastor Polydeukes
Kuoro:  kreikkalaisia orjanaisia
Helena (m.kreik. Ἑλένη, Helenē; lat. Helena) on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, jonka aiheena on Helenan ja Menelaoksen kohtaaminen Egyptissä Troijan sodan jälkeen.
Historia

Euripideen Helenan kantaesitys oli noin vuonna 412 eaa., jolloin se esitettiin Ateenan vuotuisten Dionysia-juhlien näytelmäkilpailuissa. Näytelmä kirjoitettiin peloponnesolaissodan aikana vuosi Ateenan epäonnistuneen Sisilian sotaretken jälkeen. Samoihin aikoihin Euripides kirjoitti myös tragedian Ifigeneia taurien mailla, jossa on joitakin yhtymäkohtia näytelmän kanssa.
Sisältö

Näytelmän tapahtumapaikkana on Theoklymenoksen palatsi Egyptissä. Tragedia koostuu 1 692 runosäkeestä.
Sisältö > Tausta

Herodotos esitti Historiateoksessaan noin 30 vuotta ennen näytelmän esittämistä, ettei Helena todellisuudessa koskaan päätynyt Troijaan, vaan olikin sen sijaan Egyptissä koko Troijan sodan ajan. Stesikhoros esitti saman ajatuksen Helenan ylistyksessään nimeltä Palinode, joka pyrki puhdistamaan Helenan mainetta. Euripideen Helena kertoo aiheesta muunnelman, jonka mukaan Helena päätyi jumalten toimesta Egyptiin sen sijaan, että olisi lähtenyt Pariksen eli Aleksandroksen kanssa Troijaan. Se Helena, joka karkasi Pariksen kanssa, petti aviomiehensä Menelaoksen ja kotimaansa ja sai aikaan kymmenvuotisen sodan, olikin vain aidon Helenan näköinen harhakuva (eidolon). Sen jälkeen kun Afrodite oli luvannut Parikselle maailman kauneimman naisen Helenan, jos Paris valitsisi hänet voittajaksi niin kutsutussa Pariksen tuomiossa, Hera määräsi Hermeen korvaamaan Helenan, Pariksen oletetun palkinnon, tällä näköiskuvalla. Todellinen Helana riutui siis Egyptissä samaan aikaan kun kreikkalaiset ja troijalaiset sotivat hänestä ja kirosivat hänen oletettua uskottomuuttaan.
Sodan päättymisestä on kulunut jo seitsemän vuotta. Koska sota kesti kymmenen vuotta, Helena oli siis ollut Egyptissä jo 17 vuotta. Egyptin kuningas Proteus, joka oli suojellut Helenaa, on kuollut. Kuninkaaksi on noussut hänen poikansa Theoklymenos, joka on mieltynyt kreikkalaisten surmaamiseen ja haluaa naida Helenan. Helena pysyy kuitenkin edelleen uskollisena miehelleen Menelaokselle.
Sisältö > Juoni

Helena saa Kreikasta maanpakoon lähetetyltä Teukrokselta tiedon, ettei Menelaos koskaan palannut Troijasta Kreikkaan sodan jälkeen, vaan häntä pidetään kuolleena. Tämä tekisi Helenasta vapaan menemään uusiin naimisiin. Helena pyytää neuvoa ennustajatar Theonoelta, Theoklymenoksen sisarelta, saadakseen selville Menelaoksen kohtalon.
Helenan pelot hälvenevät, kun Egyptiin saapuu muukalainen, joka osoittautuu Menelaokseksi itsekseen. Pitkään erossa olleet Menelaos ja Helena tunnistavat toisensa. Menelaos ei aluksi usko, että kyseessä on oikea Helena, sillä hän on piilottanut Troijasta tuomansa Helenan luolaan. Nainen, jonka kanssa hän haaksirikkoutui Egyptiin, oli kuitenkin vain Helenan näköinen harhakuva. Ennen kuin Troijan sota edes alkoi, Athene ja Hera olivat korvanneet oikean Helenan tällä harhakuvalla. Eräs Menelaoksen merimiehistä saapuu ja kertoo, että väärä Helena on kadonnut ilmaan.
Parin ongelmaksi jää, kuinka paeta Egyptistä. Kaikki muut luulevat edelleen Menelaoksen kuolleen. Siksi Helena kertoo Theoklymenokselle, että muukalainen oli sanansaattaja, joka toi tiedon siitä, että hänen miehensä oli todella kuollut hukkumalla. Hän kertoo kuninkaalle, että menisi naimisiin tämän kanssa heti sen jälkeen kun on suorittanut merellä rituaaliset hautajaiset, jotka vapauttaisivat hänet hänen ensimmäisestä avioliittolupauksestaan. Kuningas suostuu tähän. Helena ja Menelaos käyttävät tilaisuutta hyväkseen ja pakenevat veneellä, joka oli annettu heille hautajaisrituaalia varten.
Theoklymenos on raivoissaan saatuaan tietää huijauksesta, ja lähes surmaa sisarensa Theonoen, koska tämä ei ollut kertonut Menelaoksen olevan yhä elossa. Surmatyön kuitenkin estävät paikalle ilmestyvät puolijumalat Kastor ja Polydeukes, jotka ovat Helenan veljiä ja Zeuksen poikia.
Tulkintoja

Näytelmä ei ole juoneltaan erityisen traaginen, sillä traagiset tapahtumat ovat vain lähellä toteutumistaan. Siksi näytelmää on kuvattu ennemmin ”romanttiseksi melodraamaksi”. Siinä on kuitenkin monia tragedioille tyypillisiä tekijöitä, kuten henkilövaihdos (oikean ja väärän Helenan välillä), henkilöyden tunnistaminen ja verityön uhka. Lisäksi traagisena voidaan pitää myös havaintoa koko pitkän sodan täydellisestä turhuudesta, sillä sen alkusyy perustui väärinkäsitykseen. Erään ehdotuksen mukaan näytelmä olisi tarkoitettu ateenalaisille varoitukseksi siitä, ettei tule ryhtyä sotaan turhaan, mikä voisi viitata Sisilian sotaretkeen.
Samalla näytelmässä on joitakin komedioille tyypillisiä piirteitä. Menelaos ja varsinkin Theoklymenos esitetään koomisessa valossa. Lisäksi näytelmässä esiintyy kaksi orjaa moraaliltaan korkeina hahmoina, jotka vesittävät herrojensa Menelaoksen ja Theoklymenoksen auktoriteettia, mikä on harvinaista tragedioille.
Näytelmän loppuosa huijauksineen ja pakoineen muistuttaa Ifigeneia taurien mailla -näytelmän päätöstä. Aivan lopussa on Euripideelle tyypillinen deus ex machina -ratkaisu.
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia ja käännöksiä

Euripides: Helena. Teoksessa Euripidis fabulae.  (Vol. III (Helena, Phoenissae, Orestes, Bacchae, Iphigenia Aulidensis, Rhesus) Toim. James Diggle. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1994.  ISBN 978-0-19-814595-0  Kreikankielinen alkuteksti.
Euripides: Helen. Teoksessa Euripides: Helen. Phoenician Women. Orestes.  (Edited and translated by David Kovacs. Loeb Classical Library 11)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 2002.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Ambrose, John William: Euripides' Helen: Commentary.  (Bryn Mawr Greek commentaries)  Thomas Library, Bryn Mawr College, 1992.  ISBN 9780929524757
Marshall, C. W.: The Structure and Performance of Euripides' Helen.  Cambridge University Press, 2014.  ISBN 9781107073753
Verrall, A. W.: Essays on Four Plays of Euripides.  Cambridge University Press, 2014.  ISBN 9781107683129
Aiheesta muualla

Εὐριπίδης: Ἑλένη. Wikisource. (muinaiskreikaksi)
Euripides: Helen. Wikisource. (englanniksi)
Euripides: Helen. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Euripides: Helen. Perseus. (englanniksi)
Euripideen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet:  Alkestis · Andromakhe · Bakkhantit · Elektra · Foinikian naiset · Hekabe · Helena · Herakleen lapset · Herakles · Hippolytos · Ifigeneia Auliissa · Ifigeneia taurien mailla · Ion · Kyklooppi · Medeia · Orestes · Troijan naiset · Turvananojat · (Rhesos)
Kadonneita ja katkelmallisia:  Aiolos
Helena ja Menelaos. Wilhelm Tischbeinin maalaus, 1816.
Brighton Beach Memoirs

| Brighton Beach Memoirs |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gene Saks
Käsikirjoittaja:  Neil Simon
Perustuu:  Simonin näytelmään
Säveltäjä:  Michael Small
Kuvaaja:  John Bailey
Leikkaaja:  Carol Littleton
Pääosat:   Blythe Danner  Bob Dishy  Judith Ivey  Jonathan Silverman 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Rastar Productions
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:  1986
Kesto:  109 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Brighton Beach Memoirs (tv-esityksessä Muistoja rannikolta) on Gene Saksin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1986. Elokuvan käsikirjoituksen on tehnyt Neil Simon oman samannimisen näytelmänsä pohjalta (näytelmää on esitetty  suomeksi nimillä Muistojani rannikolta, Villi nuoruuteni ja Brighton Beach Memories). Se on ensimmäinen Simonin nuoruusmuistoihin perustuvasta näytelmätrilogiasta, jonka muutkin osat on tehty elokuviksi: Elämäni kesä (Biloxi Blues, 1988) ja Sukumme on toista maata (Lost in Yonkers, 1993).
Juoni

Juutalaispoika Eugene varttuu Brooklynin Brighton Beachissä 1930-luvun lamavuosina, tutustuu seksuaalisuuteen ja yrittää löytää omaa identiteettiään. Kestämistä on myös omassa perheessä: isoveli Stanleyssä, äidissä ja isässä sekä äidin sisko Blanchessa, joka leskeksi jäätyään tulee Eugenen perheen kotiin asumaan kahden tyttärensä kanssa.
Elokuvassa rikotaan usein niin sanottu neljäs seinä ja puhutaan suoraan kameralle eli yleisölle.
Vastaanotto

Chicago Sun-Timesin Roger Ebert ei pitänyt elokuvasta juurikaan, ja piti pääsyynä taitavan teatteriohjaajan Gene Saksin kömpelyyttä elokuvaohjaajana. Myöskään pääosaan valittu Jonathan Silverman ei Ebertin mielestä onnistu niin kuin Matthew Broderick teatteriversiossa. Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Brighton Beach Memoirs Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Brighton Beach Memoirs Elonet.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Brighton Beach Memoirs (film)
Käännös suomeksi
Helkama Jopo

| Jopo |
| --- | --- |

Tuotetyyppi:  polkupyörä
Omistaja:  Helkama
Alkuperämaa:   Suomi
Perustettu:  1964
Kotisivu:  Jopo.fi (suomeksi) Jopobikes.com (englanniksi)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltainen taittuvarunkoinen Jopo Mobil.
Jopo on suomalaisen Helkama-yhtiön 1960-luvulla kehittämä polkupyöräbrändi, joka oli tuotannossa alun perin vuosina 1964–1975. Idean isä oli konsuli Eero Helkama. Vastuu teknisestä toteutuksesta oli tehtaanjohtaja DI Erkki Rahikaisella, ja teollinen muotoilija Eero Rislakki suunnitteli tietojen mukaan muun muassa heijastimen, irrotettavan etulampun ja värit. Nimi tulee sanoista JOkaisen POlkupyörä. Omaperäinen runkorakenne muodostui kahdesta muotoon leikatusta ja prässätystä teräslevystä, jotka oli liitetty yhteen. Perusmallissa oli 22-tuumaiset pyörät. Satulan ja ohjaustangon korkeudessa oli suuret säätövarat eikä säätämiseen tarvittu työkaluja, joten pyörä sopi hyvin monen kokoisille ajajille.
Vuonna 2000 Helkama-yhtiö toi markkinoille uuden Jopon, joka on hitsattu perinteisistä putkista ja jolla ei siten ole enää rakenteellista yhteyttä alkuperäiseen Jopoon.
Mallit

Jopoja on ollut monenlaisia:
Jopo
Jopomobil (taittuva runko)
Jopomatic (taittuva runko, 2-vaihteinen vaihdenapa, rumpujarru etupyörässä, valaisimet, ohjauslukko)
Jopotango (taittuva runko)
Jopo Tour (7-vaihteinen )
Tupla-Jopo (tandem)
Kuntojopo (kuntopyörä)
Isojopo 26"
Postijopo
Jopotour
Jopochopper
Rahtijopo
Jopocross
Joporodeo (Rodeotyyppinen ohjain, pitkä istuin, niskatuki, 3-vaihteinen, rumpujarru etupyörässä)
Jopojunior 14" (3–7-vuotiaille, apupyörät)
Joponen (3–7-vuotiaille, apupyörät)
Jopo Cruiser 26"
Jopo Jumbo
Nykyisin mallistoon kuuluu tavallisen Jopon lisäksi 3. sukupolven 3-vaihteinen Jopo³ sekä 16- ja 12-tuumaiset lastenmallit. Keväällä 2010 markkinoille tuli kaksivärinen Jopo Duudsonit -erikoismalli sekä sähköavusteinen Jopo Electro.
Kaudelle 2012 Helkama Velox toi markkinoille isojopon, 38 vuoden tauon jälkeen. Yhtiön mukaan 26" renkain varustetulle isojopolle oli selkeä kysyntä. Isojopo on varustettu SRAMin 2-vaihteisella automaatti-takanavalla.
Tunturi valmisti kilpailevaa mallia nimellä ”Poni”, joka muistutti Jopoa olemukseltaan, mutta sen runko oli kuitenkin teräsputkista yhteen hitsattu toisin kuin alkuperäinen Jopo. Tunturi on myös tuonut uuden version Ponista markkinoille 2010.
Värit

Alun perin Jopoja sai vain sinertävänharmaana ja vaaleantiilenpunaisena, mutta varsin pian tuli neljä uutta väriä: valkoinen, keltainen, vihreä,kullanvärinen ja metallihohto musta
Myöhemmin valikoimaan tuli muitakin värejä, kuten vaaleanvihreä, oranssi, tummanvihreä, vaaleankeltainen, violetti ja tummansininen. Tässä mielessä Jopo edusti 1960-luvun suomalaista muotoilu-/merkkitavara-ajattelua, kuten Hai-kumisaappaat tai 2000-luvun eriväriset vaihdettavat matkapuhelimien kuoret.
Uusi erilainen Jopo

Helkama Velox alkoi valmistaa uutta, retrohenkistä Jopoa vuonna 2000. Uusi Jopo ei ole kuitenkaan rungoltaan samanlainen kuin alkuperäinen Jopo, mutta sen ajogeometria on täsmälleen sama kuin alkuperäisenkin.
Jopo-mallistoon kuuluu myös 16-tuumainen lasten Jopo ja keväällä lanseerattava 12-tuumainen irrotettavilla apupyörillä varustettu lasten Jopo.
Jopo on Suomen suosituin yksittäinen polkupyörämalli, jonka suosio on kasvanut koko 2000-luvun ajan. Jopolla on omat faniryhmänsä esimerkiksi IRC-galleriassa ja Facebookissa (Jopo Bicycle).
Jopo³

Vuonna 2009 markkinoille tuli uusi kolmannen sukupolven kolmivaihteinen Jopo. Jopo³ valmistetaan mustan, valkoisen, ruskean, ja turkoosin värisenä. Jopo³:ssa on sama, ergonominen ajoasento kuin normaalissa Jopossakin, mutta vaativammalle käyttäjälle löytyy myös kolme vaihdetta.
Jopo Electro

Sähköavusteinen Jopo Electro tuli pyöräliikkeisiin keväällä 2010. Jopo Electro on tarjolla turkoosin ja punaisen värisinä versioina. Jopo Electro ei ole varsinainen taittopyörä, mutta siinä on muutamia kuljetusta ja säilytystä helpottavia ratkaisuja, kuten taittuvat polkimet, pikasäädettävä ja -käännettävä ohjain sekä suuri istuimen säätövara. Tämän vuoksi Jopo Electroa on helppo kuljettaa mukana ruuhkaisten Keski-Euroopan kaupunkien julkisissa liikennevälineissä sekä vaikka matkailuautossa tai veneessä. Jopo Electro esiteltiin EuroBike-messuilla syyskuussa 2009, ja se sai varsin hyvän vastaanoton.
Kirjallisuutta

Helkama, Iris (toim.): Jopo. Miten Joposta tuli jopo – jokaisen polkupyörä.  Jyväskylä:  Atena, 2007.  ISBN 978-951-796-458-6
Aiheesta muualla

Jopo.fi. Valmistajan tuotesivut.
Putkirunkoinen, entisestään jyrkemmin alas kiinnittyvällä runkopalkilla varustettu Jopo korvasi alkuperäisen mallin.
HMS Britannia (1682)

| HMS Britannia |
| --- | --- |
 Isaac Sailmakerin (n. 1633-1721) teos HMS Britannia

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  kesäkuu 1679
Laskettu vesille:  28. kesäkuuta 1682
Palveluskäyttöön:  helmikuu 1691
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1749
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 620 13/94 bm
Pituus:  51,03 m (tykkikansi) 44,5 m (köli)
Leveys:  14,43 m
Syväys:  5,98 m
Miehistöä:  780
Aseistus
Aseistus:  100 tykkiä
HMS Britannia oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1682 vesillelaskettu 100-tykkinen kolmikantinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 5. maaliskuuta 1678 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Phineas Pett junior vuoden 1680 loppuun ja sen jälkeen Robert Lee. Sen köli laskettiin kesäkuussa 1679 ja alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1682, minkä jälkeen se makasi ankkurissa. Alus takiloitiin ja varustettiin Chathamissa erityistehtävään 1684–1688, minkä kustannukset olivat 2 315 puntaa rungosta, 2 138 puntaa takiloinnista ja varastoista.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1691 amiraali Sir Edward Russellin lippulaivaksi päällikkönään John Fletcher. Se osallistui 19.–24. toukokuuta 1692 Barfleurin taisteluun. Alus poistettiin palveluksesta joulukuussa 1695.
Alus palautettiin palvelukseen helmikuussa 1696 amiraali lordi John Berkeleyn lippulaivana ja Fletcherin ollessa edelleen aluksen päällikkönä. Alus partioi Ranskan rannikolla, kunnes se poistettiin palveluksesta lokakuussa 1697.
Aluksella tehtiin muutostöitä 1700–1701 ja se palautettiin palvelukseen tammikuussa 1702 amiraali Russellin (nyt Oxfordin jaarli) lippulaivana päällikkönään John Leake. Alus poistettiin palveluksesta kesäkuussa. Se palautettiin palvelukseen helmikuussa 1705 amiraali Sir Cloudisley Shovellin lippulaivana päällikkönään John Norris. Alus osallistui vuonna 1705 Barcelonaan tehtyyn hyökkäykseen ja se poistettiin palveluksesta elokuussa 1707, minkä jälkeen alus makasi ankkurissa vuoteen 1709.
Elokuussa 1714 alus todettiin palveluskelvottomaksi ja se määrättiin 1715 purettavaksi ja uudelleen rakennettavaksi Woolwichin telakalle. Alus laskettiin vesille 30. lokakuuta 1719 100-tykkisenä ensimmäisen luokan linjalaivana, jonka tykkikannen pituus oli kasvatettu 53,19 metriin ja leveys 15,29 metriin. Koon kasvatus lisäsi syväyksen 6,12 metriin.
Alus siirrettiin satamapalvelukseen 1745 ja se romutettiin 1749.
Hjalmar Bronikowsky

Hjalmar Fredrik Bronikowsky (15. lokakuuta 1858 Tammisaari – 1. kesäkuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen hovioikeudenneuvos.
Hänen vanhempansa olivat kunnallispormestari Fredrik Edgar Leonard Bronikowsky ja Josefa Terese Björkbom. Hän suoritti oikeustutkinnon vuonna 1885 ja sai varatuomarin arvon 1887. Bronikowsky toimi hovioikeudenneuvoksena Turun hovioikeudessa vuosina 1917–1928.
Hän sai Suomessa ainutkertaisen varapresidentin arvonimen vuonna 1928.