Moskovan radio
Kylmä sota

Toisen maailmansodan jälkeen Moskovan radio ei juurikaan supistanut toimintaansa, toisin kuin sen läntiset kilpailijat Voice of America ja BBC. Kielivalikoima pysyi pääosin entisellään, ja tärkeimmät kohdealueet olivat Eurooppa, Amerikka, Lähi-Itä ja varsinkin Kiina. Erityistä huomiota kiinnitettiin englanninkielisiin lähetyksiin, ja kylmän sodan ja Korean sodan myötä Yhdysvalloista tuli aseman tärkein ideologinen vastustaja.
Moskovan radio muodosti kotimaan radiotoiminnasta erillisen organisaation vuosina 1949–1959 ja oli sen jälkeen osa Neuvostoliiton ministerineuvoston televisio- ja radiokomiteaa eli Gosteleradiota. Lähetyksistä Kiinaan ja muualle Kaukoitään vastasi vuodesta 1946 lähtien aina 2000-luvulle saakka radion ulkomaanpalvelun Habarovskin osasto. Moskovan radion yhteyteen kuului vuonna 1964 perustettu, kansalaisjärjestöjen nimissä toiminut radioasema Mir i progress (”Rauha ja edistys”). Neuvostoliiton osatasavaltojen radioilla oli omia ulkomaanlähetyksiä. Maasta käsin toimi ajoittain myös clandestine-asemia, joista pitkäikäisin oli Espanjan kommunistisen puolueen Radio España Independiente vuosina 1941–1977.
1960-luvulla Moskovan radio alkoi kiinnittää erityistä huomiota Afrikkaan, Aasiaan ja Latinalaiseen Amerikkaan. Se lähetti ohjelmia esimerkiksi ndebeleksi, šonaksi ja zuluksi, jotka eivät yleensä kuuluneet kansainvälisten radioasemien kielivalikoimaan. Eteläisen Afrikan lisäksi tärkeä kohdealue oli Intia, jonka kuuntelijoita tavoiteltiin englannin ohella 12 eri kielellä. Neuvostoliiton ja Kiinan välirikon jälkeen lähetyksiä oli eniten kiinaksi englanninkielisen maailmanpalvelun perustamiseen saakka vuonna 1978.
Lähetysten määrä vakiintui 1970-luvulla, joskin Portugalin neilikkavallankumous lisäsi voimakkaasti portugalinkielisiä ohjelmia vuosikymmenen puolivälissä. Paštun- ja darinkielisten lähetysten määrä kasvoi Neuvostoliiton hyökättyä Afganistaniin. Vuonna 1985 Moskovan radio välitti ohjelmaa 62 kielellä 192 tuntia vuorokaudessa.
Moskovan radion tehtävänä oli ”Suuren neuvostotietosanakirjan” mukaan levittää kommunistista ideologiaa sekä tietoa Neuvostoliitosta ja sen politiikasta, ”lujittaa työväenluokan kansainvälistä solidaarisuutta” ja ”toimia aseena taistelussa imperialismia ja uuskolonialismia vastaan sekä rauhan ja kansojen turvallisuuden, demokratian ja sosialismin puolesta”. Myöhemmän arvion mukaan se ”osallistui kylmän sodan ideologian ja viholliskuvan luomiseen sekä ideologisen ja poliittisen vastakkainasettelun vahvistamiseen”.
Aseman ohjelmat koostuivat etupäässä Neuvostoliiton, itäblokin ja muun maailman uutisista, poliittisista kommentaareista, neuvostoideologiaa ja maan elämää esittelevistä lyhyistä erikoisohjelmista, venäläisestä ja Neuvostoliiton muiden kansojen musiikista sekä kuuntelijakirjeiden pohjalta tehdyistä kirjelaatikko-ohjelmista. Ohjelmien sävy oli länsimaisen kuuntelijan näkökulmasta vanhanaikainen ja jäykkä, mihin vaikuttivat propagandistisuuden ja ideologisten ”mantrojen” toistamisen lisäksi suorien lähetysten puuttuminen, alkutekstiä kirjaimellisesti noudattaneet käännökset ja moninkertainen sensuuri.
Neuvostoliitto oli 1980-luvun puolivälissä ulkomaille suunnatun radiopropagandan tuntimäärällä mitattuna Yhdysvaltojen (Voice of America ja Radio Free Europe/Radio Liberty) jälkeen toisella sijalla maailmassa, edellä Kiinaa, Länsi-Saksaa ja Britanniaa. Moskovan radion kuuntelijamäärän on arvioitu olleen Voice of Americaa ja BBC:tä pienempi tai toisaalta Voice of Americaa suurempi, varsinkin kehitysmaissa. Kuulijakunta lienee koostunut etupäässä kommunisteista ja muista Neuvostoliiton ihailijoista sekä opiskelijoista ja yliopistoväestä. Yhteydenpidon välineenä toimivat kuuntelijakirjeet, joita asema sai 1970- ja 1980-luvuilla yli 300 000 vuodessa. Varsinkin kehitysmaissa perustettiin myös Moskovan radion kuuntelijakerhoja. Lähetysten vaikuttavuudesta voidaan olla montaa mieltä, mutta esimerkiksi Floridan yliopistossa tehty tutkimus kertoi, että niiden kuunteleminen paransi opiskelijoiden käsityksiä Neuvostoliitosta.
Neuvostoliiton maantieteellinen laajuus mahdollisti Moskovan radion keski- ja lyhytaaltolähettimien sijoittelun maan eri osiin parhaan mahdollisen kuuluvuuden saavuttamiseksi eri maanosissa. Käytettyjen taajuuksien ja lähetystehon määrällä mitattuna asema ohitti kaikki kilpailijansa. Muista kansainvälisistä radioasemista poiketen Moskovan radio ei juurikaan käyttänyt muihin maanosiin sijoitettuja relelähettimiä. Ainoat poikkeukset olivat keskiaaltoasema Itä-Saksassa ja releasemat Bulgariassa ja Kuubassa. Yksittäisiä ohjelmia toimitettiin myös nauhalla eri maissa radioitaviksi.
Lyhytaaltojen laaja käyttö Neuvostoliiton sisäisessä yleisradiotoiminnassa mahdollisti myös maahan suunnatut länsimaiset radiolähetykset. Niiden kuuntelua pyrittiin estämään radiohäirinnällä, joka alkoi laajamittaisesti vuonna 1948. Voice of American ja muiden läntisten asemien häirintä lopetettiin Radio Libertyä lukuun ottamatta vuonna 1963, mutta se alkoi uudelleen jo seuraavana vuonna. Voice of American, BBC:n ja Deutsche Wellen häirintä loppui Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin aattona vuonna 1973, mutta Israelin ulkomaanpalvelun häirintää lisättiin Jom kippur -sodan jälkeen. Voice of American, BBC:n ja Deutsche Wellen häirintä alkoi uudelleen Puolan tapahtumien jälkeen vuonna 1980. Kiinan venäjänkielisten lähetysten häirintä loppui vuonna 1986, BBC:n vuonna 1987, ja koko häirintälähettimien verkostoa ryhdyttiin purkamaan vuonna 1989.