stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eino Polón
Sotien jälkeinen aika

Polón erosi sotien jälkeen armeijasta ja siirtyi sosiaalipäälliköksi Suomen Kumitehdas Oy:n tehtaille Nokialle, missä hän työskenteli vuoteen 1956 saakka. Hän toimi vuodesta 1966 alkaen Jääkäriliiton hallituksen jäsenenä ja kokosi yli 400 julkaisua Sota-arkiston Jääkärikirjastoon.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. lokakuuta 1916  Gruppenführer 22. lokakuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 16. toukokuuta 1919  Majuri 4. huhtikuuta 1940  Everstiluutnantti 9. joulukuuta 1941  Eversti 6. heinäkuuta 1944 |     |  Mannerheim-risti 2. lk.  Vapaudenristi 2. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jatkosodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Tyrjällä elokuussa 1941 Neuvostojoukkojen jälkeensä jättämää kalustoa.
Powerdown: Options and Actions for a Post-Carbon World

| Powerdown: Options and Actions for a Post-Carbon World |
| --- | --- |

Kieli:  englanti
Kustantaja:  New Society Publishers
Julkaistu:  2004
Sivumäärä:  288
ISBN:  978-0865715103
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Powerdown: Options and Actions for a Post-Carbon World on vuonna 2004 ilmestynyt Richard Heinbergin suomentamaton kirja, joka käsittelee öljyhuippua ja sen vaikutuksia maailmantalouteen. Koska teollisuusyhteiskunnat ovat riippuvaisia halvoista ja helposti saatavilla olevista fossiilisista polttoaineista, Heinberg olettaa öljyhuipun jälkeisen vaiheen maailmanhistoriassa muodostuvan todennäköisesti yhteiskunnallisesta ja taloudellisesta kaaoksesta, maailmankaupan häiriöistä, alenevasta keskimääräisestä elintasosta sekä sodista.
Heinberg hahmottelee neljä mahdollista strategiaa, joista jollakin valtiot todennäköisesti pyrkivät vastaamaan alenevan öljyntuotannon muodostamiin taloudellisiin haasteisiin:
Viimeinen jäljelle jäänyt voittaa (Last One Standing): Globaali kilpailu jäljellä olevista resursseista
Alasajo (Powerdown): Energian kulutuksen vähentäminen, resurssien säästäminen ja hallinta sekä väestömäärän alentaminen globaalilla yhteistyöllä
Kieltäminen (Denial): Odottaminen ja toivominen, että jokin ennaltanäkemätön elementti ratkaisee ongelman
Pelastusveneiden rakentaminen (Building Lifeboats): Paikallisten alueiden muuttaminen kestäviksi siltä varalta, että globaali taloudellinen projekti romahtaa ympäriltä. Strategia sisältää myös keskiaikaisten luostareiden tyyppiset sivistyksen säilytyspaikat.
Heinberg kuvailee neljää strategiaa yksityiskohtaisesti ja käy läpi myös nykyistä poliittista ja taloudellista tilannetta niiden valossa. Hän esimerkiksi arvelee Yhdysvaltojen aloittaneen Irakin sodan pyrkiäkseen saamaan jalansijaa OPEC-järjestössä, pelotellakseen Saudi-Arabiaa ja varmistaakseen, että Yhdysvaltain dollari säilyy edelleen kansainvälisen öljykaupan valuuttana. Tämä on Heinbergin mukaan malliesimerkki viimeinen jäljelle jäänyt voittaa -strategiasta.
Heinberg katsoo alasajon olevan suositeltavin neljästä strategiasta, mistä seuraa myös teoksen nimi Powerdown. Strategialla on yhtäläisyyksia degrowth-liikkeen mallin kanssa. Sen mukaisesti yhteiskunnat yksinkertaistavat itseään, pienentävät kulutustaan ja siirtyvät globalisaatiosta lokalisaatioon. Samalle ne kuitenkin, hieman ristiriitaisesti edelliseen nähden, kehittävät uusia globaaleja yhteistyö- ja hallintoelimiä huolehtimaan resurssi- sekä väestökysymyksistä. Heinberg arvioi strategian äärimmäisen vaikeaksi toteuttaa, mutta hän pitää sitä parhaana keinona ylläpitää toimivia yhteiskuntia öljyhuipun jälkeen.
Aiheesta muualla

RichardHeinberg.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Teoksen abstrakti (Arkistoitu – Internet Archive) ASPOn sivuilla
Teoksen arvostelu PostCarbonCities.net -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Öljyhuippu
Porin Pyrintö

| Porin Pyrintö |
| --- | --- |

Perustettu:  1907
Paikkakunta:  Pori
Värit:           
Lajit:  · hiihto · nyrkkeily · pikaluistelu · sulkapallo · uinti · yleisurheilu
Puheenjohtaja:  Lari Haanpää
Porin Pyrintö on vuonna 1907 perustettu Työväen Urheiluliittoon kuuluva urheiluseura.
Seuran lajivalikoimassa ovat nykyään hiihto, pikaluistelu, sulkapallo, uinti, yleisurheilu ja nyrkkeily. Aikaisemmin seuran ohjelmaan on kuulunut myös palloilulajeja.
Seuran historiaa

Porin Pyrinnön ovat perustaneet vuonna 1907 Porin puuvillatehtaan työntekijät. Seuran alkuperäinen nimi oli Porin Puuvillatehtaan Voimistelu-ja Urheiluseura Yritys. Nimi muutettiin kuitenkin jo perustamisvuonna Porin Puuvillatehtaan Pyrinnöksi. Vuodesta 1911 lähtien seuraan saivat liittyä myös muut kuin tehtaan työntekijät. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1920.
Seura toimi alkuvuodet Suomen Valtakunnan Urheiluliiton alaisuudessa. Vuonna 1919 seura liittyi vasta perustettuun Työväen Urheiluliittoon. Samana vuonna Pyrintö oli mukana perustamassa TUL:n Satakunnan piiriä yhdessä kahden muun seuran kanssa.
Alkuvuosikymmeninä Pyrinnön toiminnassa olivat keskeisessä asemassa paini, yleisurheilu ja voimistelu. Erityisesti naisvoimistelu oli seurassa korkealla tasolla, ja Porin Pyrintö voitti TUL:n naisvoimistelumestaruuden vuonna 1950.
Tunnetuin Porin Pyrintöä edustanut urheilija on olympiakultaa Meksikossa 1968 voittanut painonnostaja Kaarlo Kangasniemi.
Vuonna 2007 ilmestyi Markku Honkasalon kirjoittama seuran satavuotishistoriikki.
Palloilulajit

Seuran menestynein joukkuelaji on ollut lentopallo. Porin Pyrintö voitti Suomen mestaruuden vuonna 1957. Kyseessä oli ensimmäinen vuosi, jolloin siitä pelattiin virallisesti. Pyrintö pelasi kahdella korkeimmalla sarjatasolla aina 1980-luvun alkuun saakka. Vuonna 1981 Mikko Alatalo levytti Pyrinnön lentopallojoukkueelle kannatuslaulun nimeltä PoPy pelaa.  Lentopallotoiminta loppui vuonna 1985, jolloin lentopallojaosto fuusioitui Porin Palloseuran kanssa muodostaen uuden Pori Lentis-nimisen seuran.
Seuran merkittävin lentopalloilija on 45 A-maaottelua Suomen lentopallomaajoukkueessa 1950- ja 1960-luvuilla pelannut Matti Lehtonen. Myös Kokoomuksen kansanedustajana myöhemmin tunnetuksi tullut Kalevi Lamminen on edustanut Pyrintöä SM-sarjassa.
Pyrintö on esiintynyt pääsarjatasolla myös vesi- ja koripallossa. Muita seuran ohjelmassa olleita palloilulajeja ovat jalkapallo ja pesäpallo.
Palloilulajit > Koripallo

| Porin Pyrintö |
| --- | --- |
Koko nimi:  Porin Pyrintö
Kaupunki:  Pori
SM-kausia:  1
Kultaa:  0
Hopeaa:  0
Pronssia:  0
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koripallossa Pyrintö esiintyi miesten SM-sarjassa kaudella 1952. Lasse Levolan valmennuksessa joukkue jäi yhdeksän joukkueen länsilohkossa toiseksi viimeiseksi, ja yhteistuloksissa se sijoittui 16:nneksi. Pyrinnön paras pisteidentekijä SM-sarjakaudella oli Pentti Sillanpää 10,6 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla.
Saavutukset palloilulajeissa

Lentopallo
Suomen mestaruus 1957
SM-pronssia 1956 (epävirallinen), 1958, 1980
Suomen Cup-mestari 1973
Vesipallo
SM-pronssia 1990
Tunnettuja urheilijoita

Juhani Avellan, painonnosto
Kaarlo Kangasniemi, painonnosto
Kyllikki Naukkarinen, yleisurheilu (80 metrin aitajuoksu)
Arto Savonen, painonnosto
Pentti Snellman, yleisurheilu (pituushyppy)
Veijo Hakulinen, 3 A-maaottelua
Kari Koskelainen, 12 A-maaottelua
Kalevi Lamminen, 6 A-maaottelua
Matti Lehtonen, 45 A-maaottelua
Lasse Mattila, 11 A-maaottelua
Jouko Puntola, 21 A-maaottelua
Pasi Tuiskunen, 4 A-maaottelua
Kalle Vuorinen, 1 A-maaottelua
Ari Mäkitalo, 72 A-maaottelua ja 2 nuorten maaottelua
Veikko Hoffrén (moukarinheitto)
Lasse Malin (pikajuoksu)
Matti Malin (pikajuoksu)
Tuomas Seppänen (moukarinheitto)
Esa Wahlman (moukarinheitto)
Elina Gustafsson
Aiheesta muualla

Porin Pyrinnön kotisivut
| n k Lentopallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1957: Porin Pyrintö  1958: Järvensivun Kisa  1959: Järvensivun Kisa  1960: Kimmo  1961: Järvensivun Kisa  1962: Kimmo  1963: Rantaperkiön Isku  1963–64: Kimmo  1964–65: Käpylän Lentopalloilijat  1965–66: Käpylän Lentopalloilijat  1966–67: Johanneksen Pojat  1967–68: Johanneksen Pojat  1968–69: Luolajan Kajastus  1969–70: Luolajan Kajastus  1970–71: Luolajan Kajastus  1971–72: Luolajan Kajastus  1972–73: Karhulan Rateko  1973–74: Karhulan Rateko  1974–75: Pieksämäen NMKY  1975–76: Pieksämäen NMKY  1976–77: Pieksämäen NMKY  1977–78: Pieksämäen NMKY  1978–79: Pieksämäen NMKY  1979–80: Pieksämäen NMKY  1980–81: Pieksämäen NMKY  1981–82: Loimu -79  1982–83: Loimu -79  1983–84: Loimu -79  1984–85: Hesa  1985–86: Seinäjoen Maila-Jussit  1986–87: Seinäjoen Maila-Jussit  1987–88: Rantaperkiön Isku  1988–89: Varkauden Tarmo  1989–90: Raision Loimu  1990–91: KuPS-Volley  1991–92: KuPS-Volley  1992–93: KuPS-Volley  1993–94: KuPS-Volley  1994–95: KuPS-Volley  1995–96: KuPS-Volley  1996–97: Raision Loimu  1997–98: KuPS-Volley  1998–99: Keski-Savon Pateri  1999–00: KuPS-Volley  2000–01: Raision Loimu  2001–02: Tampereen Isku-Volley  2002–03: Perungan Pojat  2003–04: Pielaveden Sampo  2004–05: Pielaveden Sampo  2005–06: Tampereen Isku-Volley  2006–07: Rovaniemen Santasport  2007–08: Rovaniemen Santasport  2008–09: Pielaveden Sampo  2009–10: Sun Volley  2010–11: Team Lakkapää  2011–12: VaLePa  2012–13: Kokkolan Tiikerit  2013–14: VaLePa  2014–15: Kokkolan Tiikerit  2015–16: Kokkolan Tiikerit  2016–17: VaLePa  2017–18: VaLePa  2018–19: VaLePa  2019–20: Ei jaettu  2020–21: VaLePa  2021–22: VaLePa  2022–23: VaLePa  2023–24: Hurrikaani-Loimaa
Eugène Pottier

Eugène Pottier.
Pottierin hauta Père-Lachaisen hautausmaalla Pariisissa.
Eugène Pottier (4. lokakuuta 1816 Pariisi – 6. marraskuuta 1887 Pariisi) oli ranskalainen vallankumouksellinen sosialisti ja runoilija. Hän on sanoittanut työväenlaulun ”Kansainvälinen” (L'Internationale).
Työläistaustainen Pottier kirjoitti ja julkaisi ensimmäiset runonsa teini-ikäisenä vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen aikana. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa La Jeune Muse sai Pierre-Jean de Bérangerilta myönteisen arvostelun. Pottier kannatti nuorena ensin vallankumouksellista babeuvismia, sittemmin Charles Fourierin utopistista sosialismia. Hän kannatti vuoden 1848 helmikuun vallankumousta, vastusti Ranskan toista keisarikuntaa ja liittyi ensimmäiseen internationaaliin. Pariisin kommuunin aikana 1871 Pottier kuului useisiin kommuunin komiteoihin ja kansalliskaartin keskuskomiteaan sekä osallistui katutaisteluihin. Kommuunin kukistuttua hän piileskeli jonkin aikaa maan alla Pariisissa, ja tuolloin, heinäkuussa 1871, hän kirjoitti sanat sosialistiseen taistelulauluun ”Kansainväliseen”. Pian hän pakeni Englannin kautta Yhdysvaltoihin. Ranskassa hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan toiminnastaan kommuunissa. Tuomio kumottiin myöhemmin yleisellä armahduksella.lähde?
Pottier julkaisi Yhdysvalloissa työväenliikkeestä ja Pariisin kommuunista kolme poliittista runoelmaa. Hän palasi Ranskaan vuonna 1880 ja liittyi työväenpuolueen jäseneksi. Laulaja Gustave Nadaudin taloudellisella tuella hän julkaisi vuonna 1884 poliittisen laulukokoelman Quel est le fou, joka toi hänelle laajempaa mainetta. Pottier kuoli 71-vuotiaana vuonna 1887. Vähän ennen hänen kuolemaansa ilmestyi toinen laulukokoelma, joka sisältää hänen tunnetuimmat ja parhaat tekstinsä. Seuraavana vuonna belgialainen työläismuusikko Pierre Degeyter sävelsi ”Kansainvälisen” lauluksi, minkä jälkeen se kohosi vähitellen tunnetuksi ja päätyi lopulta koko kansainvälisen sosialistisen liikkeen tunnuslauluksi.
Pottier on haudattu Pariisin Père-Lachaisen hautausmaalle.
Suomennettu runo

Runo "Kansainvälinen" on julkaistu suomeksi muun muassa teoksissa:
Työväen laulukirja, Helsinki: F-Kustannus 2007. ISBN 978-952-461-124-4 (sis. nuotit ym.)
Yhdeksän sarjaa lyriikkaa, toim. Aarne Salminen, Viljo Tervonen, Helsinki: Weilin + Göös 1969 (6. p. 1974)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eugène Pottier Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Eugène Pottier on Wikiaineistossa (vuoden 1905 suomennos)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Potsdamin konferenssi

Potsdamin konferenssi heinäkuussa 1945. Stalin, Truman ja Churchill juuri ennen konferenssin avausta.
Potsdamin konferenssi, (virall. Berliinin konferenssi) oli neuvottelu Saksassa toisen maailmansodan päätteeksi 17. heinäkuuta – 2. elokuuta 1945. Siellä tehtiin Potsdamin sopimus, jossa määriteltiin Saksan uudet rajat. Kokoukseen osallistuivat sodan voittaneet liittoutuneet, joita edustivat jokaisen kolmen valtion päämiehet.
Konferenssi järjestettiin raunioituneen Berliinin sijasta naapurikaupungissa Potsdamissa sijaitsevassa, sodan hävitykseltä säästyneessä Cecilienhofin palatsissa. Yhdysvaltoja konferenssissa edusti huhtikuussa 1945 menehtyneen Franklin D. Rooseveltin sijasta uusi presidentti Harry S. Truman, jonka asenne Neuvostoliittoa kohtaan oli huomattavasti Rooseveltia viileämpi. Myös Yhdistyneen kuningaskunnan edustaja vaihtui, sillä Britanniassa pidettiin konferenssin aikana ensimmäiset sodanjälkeiset parlamenttivaalit, joissa konservatiivipuolue kärsi tappion, Winston Churchill menetti pääministerin paikan ja uudeksi pääministeriksi tuli työväenpuolueen Clement Attlee.
Pete Poskiparta

Pete Poskiparta SDP:n vappujuhlassa vuonna 2009.
Pete Poskiparta (s. 1977 Uusikaupunki) on suomalainen taikuri, joka on erikoistunut mentalismiin.
Ura

Poskiparta on esiintynyt myös Yhdysvalloissa, Espanjassa, Ruotsissa, Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Virossa. Hän on tehnyt omaa Pete Poskiparran Katutaikaa -televisio-ohjelmaa Turku TV:lle sekä esiintynyt useissa eri televisio-ohjelmissa, kuten Älä katso, Katso pois, Mitä ihmettä , Kestääkö kantti, Huips, Suomen Las Vegas ja Jim Salabim Taikashow. Poskiparta on lisäksi tehnyt Taikuutta radiossa -ohjelmaa sekä paikallisradioille että valtakunnalliselle Radio Novalle ja Radio Suomipopille. Hän on myös selostanut jääkiekkoa ja koripalloa Auran Aalloilla vuosina 1997–2002.
Poskiparta on alallaan ollut myös mukana eri yhdistyksissä ja järjestöissä, toimien muun muassa Suomen Taikurit ry:n varapuheenjohtajana sekä Esiintyvät Taiteilijat ry:n puheenjohtajana. Hän on ollut perustamassa Taikaweb-taikurisivustoa ja oli lähes kymmenen vuotta sivuston päätoimittaja. Poskiparta on lisäksi julkaissut Katutaikaa-DVD:n vuonna 2004 sekä Ihmeitä : Taikuutta & Mentalismia -kirjan vuonna 2010.
Poskiparta on ateisti ja skeptikko.
Poskiparta on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Hänet valittiin tammikuussa 2015 Vuoden taikuriksi ja hänet palkittiin kansainvälisen Psychic Entertainers Associationin myöntämällä Dunninger Memorial Awardilla New Orleansissa kesäkuussa 2019.
Saavutuksia

Ravintolataikuuden Suomen mestari 2002
Suomen Taikuri 2003
Näyttämötaikuuden Suomen mestari 2003
Close-up taikuuden suomenmestaruushopeaa 2003
Timo Tuomivaara -palkinto 2007
Taikurimestari Emeritus Reijo Salminen Trofee 2013
Vuoden Taikuri 2014
Dunninger Memorial Award 2019
Kirjat

Poskiparta, Pete & Ahonen, Jose: Huijauksen anatomia: Kuinka meitä huijataan? Helsinki: Readme.fi, 2018. ISBN 978-952-321-686-0
Poskiparta, Pete: Arjen mentalisti. Mielentaitojen kirja. 2017. Readme.fi.
Poskiparta, Pete: Ihmeitä.  (Alanimeke kannessa: Mentalismia & taikuutta)  Turku:  Tmi Pete Poskiparta, 2010.
Aiheesta muualla

Kotisivut.
Potku (Utajärvi)

Potkuntietä Sarviselän kohdalta länteen.
Potku on pieni Sanginkylään kuuluva sivukylä Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa.
Sijainti ja yhteydet

Potku sijaitsee Potkunjoen varrella, noin yhdeksän kilometriä eteläkaakkoon Sanginkylästä ja noin 20 kilometriä itäkoilliseen Utajärven keskustaajamasta. Kylä kuuluu Sanginkylän koulupiiriin. Potkulle lähtee maantie Yli-Utoksen suuntaan  seututieltä 837 risteävältä tieltä. Potkuntie, joka päättyy Potkun taloon, on noin 8,5 km pitkä ja viivasuora. Tie ylittää Utosjoen Aution kylän kohdalla. Potkuntie jatkuu Henttulan tienä joen yli, mutta siltä ei ole jatkoyhteyttä pohjoiseen Yli-Utokselle päin eikä myöskään itään ja etelään, jossa iso Säippäsuo erottaa Potkun Utajärven  Naamankylästä.
Asutus ja elinkeinot

Potku on Sanginkylän Utosjokivarren alueen vanhoja asuinpaikkoja. Potkun eli Ojanperän talo oli pitkään autio, samoin kuin muutamat muut asuinpaikat, ja siitä on ehkä naapurikylä Autio saanut nimensäkin. Potkulla on nykyään yhä muutamia asuttuja taloja, joissa harrastetaan maataloutta, sekä matkan varrella Pelkosen lomamökit Autionkylässä. Jokivarressa on kesämökkejä, mutta sekin on asumaton Potkuntien päästä Ala-Potkunjärvelle saakka, ellei Vaalan Paatinjärven asutusta Otermalla oteta huomioon.
Porkkalanniemi

Rantamaisemaa Porkkalanniemessä
Porkkalanniemen kallioista rantaa lähellä merivartioasemaa.
Porkkala lentokoneesta kuvattuna
Porkkalanniemen silokalliorantaa
Porkkalanniemen kalliorantaa
Porkkalanniemi (ruots. Porkala udd) on niemi Suomenlahden kapeimmassa kohdassa, Länsi-Uudellamaalla Kirkkonummella. Pienin etäisyys Viron pohjoisrannikolle on 36 kilometriä.
Historia

Venäjän vallan aikana Porkkalanniemi tuli strategisesti tärkeäksi sijainniltaan. Suurin tykistökantama Venäjän rannikkotykistöllä oli noin 30 km. Pietari Suuren merilinnoituksen suunnitelmat Suomenlahden rannikkopuolustamisesta esitettiin Venäjän keisarille Nikolai II:lle ennen ensimmäistä maailmansotaa. Ensimmäinen maailmansota ja Suomen itsenäistyminen estivät suunnitelman täysmittaisen toteutumisen.
Porkkalanniemen sijainti tuli Suomelle merkittäväksi turvallisuuspoliittiseksi asiaksi toisen maailmansodan jälkeen. Neuvostoliitto vaati Porkkalanniemen ja sen läheisyydessä olevan alueen luovuttamista rauhanneuvotteluissa ja saikin Moskovan välirauhan päätöksellä 50 vuodeksi käyttöönsä Porkkalan vuokra-alueen. Siihen kuuluivat Porkkalanniemen lisäksi Upinniemi, niemien edustalla olevaa saaristoa sekä manneraluetta niemien pohjois- ja länsipuolelta.  Vuokra-aikana Porkkalanniemeen rakennettiin Friggesbyn lentokenttä. Alue kuitenkin palautettiin Suomelle jo vuonna 1956. Taustalla olivat Hruštšovin poliittiset tavoitteet: atomiaseiden aikakaudella tukikohdalla Porkkalassa ei enää ollut erityistä merkitystä, mutta ystävälliset välit kapitalistisen Suomen kanssa voisivat toimia esimerkkinä muille Euroopan maille. Palautus antoi myös voimakkaan myönteisen sysäyksen kautensa juuri aloittaneen Kekkosen presidenttiydelle.
Maantiede > Yleistä

Porkkalanniemi on myös tunnettu lintualue. Sen eteläkärki on maailmallakin tunnettu lintujentarkkailupaikka Pampskatan. Alueella on majakka, merivartioasema ja Rönnskärin lintuasema. Alue oli yksi neljästä ensimmäisestä Suomen kansallispuistosta vuonna 1938, mutta puistoa ei ole perustettu uudelleen Porkkalan palautuksen jälkeen.
Niemen kärjessä on myös kesäisin suosittu uimapaikka – ranta tosin edellyttää ehdottomasti uimataitoa.
Porkkalanniemellä sijaitsee joitakin maankohoamisen myötä syntyneitä järviä, kuten Sommarvägsträsket ja Vintervägsträsket.
Maantiede > Porkkalan kansallispuisto

Porkkalanniemelle ollaan suunnittelemassa kansallispuistoa. Metsähallituksella on neljä laajuudeltaan erilaista vaihtoehtoa kansallispuiston kooksi. Laajimmassa vaihtoehdossa puistossa olisi 1 200 hehtaaria maa-alueita ja 13 500 hehtaaria vesialueita. Mukana olisivat tällöin muun muassa Saltfjärdenin kosteikko sekä Finnträskin metsä. Laajuudeltaan pienimmässä vaihtoehdossa suojeltaisiin 255 hehtaaria maa-alueita ja 13 000 hehtaaria vesialueita. Metsähallituksen selvityksen mukaan pesimälinnustoltaan Porkkalan suojelualueet olisivat edustavimpia koko Suomessa. Lisäksi Porkkalan tulevan kansallispuiston erikoisuutena olisi, että samalla alueella voisi tarkkailla sekä saaristo-, kosteikko- että erämaalajeja. Kansallispuiston perustaminen tullee ajankohtaiseksi aikaisintaan vuonna 2017.
Kirjallisuutta

Björkman, Sten ym.:  Käännekohta : Porkkala ja Espoo 1944–1956. Espoon kaupunginmuseo, 2006. ISBN 951-857-486-3.
Brunila, Kai: Porkala är vårt : en återblick i ord och bild. Helsingfors : Schildt, 1955.
Brunila, Kai (toim.): Porkkalan kohtalot. Alkuteos Porkalas öde, suom. Pekka Silvast. Kirkkonummen kunta, 1986. ISBN 951-99713-3-5.
Lindberg, Ann-Mari:  Uudisraivaajaelämää Porkkalassa ennen ja jälkeen vuokra-ajan. Alkuteos Nybyggarliv : om tiden före och efter Porkalaparentesen, suom. Marja Kyrö. Tammi, 2005. ISBN 951-31-3238-2.
Selén, Lena:  Porkkala : ennen, jälkeen ja Parenteesin aikaan. Degerbynseudun kylätoimikunnan yhdistys, 2000. ISBN 952-91-2212-8.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porkkala Wikimedia Commonsissa
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit: Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat: Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat: Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt: Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet: Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan: Hanko
osin: Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 : Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Viekijärven kirkko

| Viekijärven kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kannelkoskentie 10a, Vieki, Lieksa
Koordinaatit:  63°28′59″N, 029°37′16″E
Seurakunta:  Pielisjärven seurakunta, Viekijärven seurakunta (1947-1999), Lieksan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1911
Suunnittelija:  A. E. Ollilainen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  lähes 1000
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Viekijärven kirkko on Lieksan seurakunnan kirkko Viekin kylässä Lieksassa. Vuonna 1911 valmistuneen puukirkon on suunnitellut rakennusmestari A. E. Ollilainen. Ollilainen suunnitteli kirkon A.F. Sjöströmin suunnitteleman Kurkijoen kirkon pohjalta. Alttaritaulun on maalannut Hilja Karola vuonna 1945 ja kirkko sai urut vuonna 1941.
Viekijärven kirkko on yksi Lieksan Vaskiviikon konserttipaikoista.
Viekijärven kirkon kirkkosalia talvella 2022.
Viekijärven kirkon sakasti talvella 2022.
Viekijärven alueella oli vuosina 1947-1999 myös oma seurakunta nimellä Viekijärven seurakunta, joka yhdistyi Pielisjärven seurakunnan kanssa Lieksan seurakunnaksi 1999.