stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirsti Rissanen

Kirsti Rissanen vuonna 2007.
Kirsti Kaarina Rissanen (ent. Ahola, o.s. Lahti; s. 18. joulukuuta 1943 Vesilahti) on suomalainen juristi ja virkamies. Hän toimi oikeusministeriön kansliapäällikkönä vuosina 1995–2007.
Rissanen väitteli oikeustieteen tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1979. Hän työskenteli Helsingin yliopiston kauppaoikeuden professorina vuodesta 1987 mutta oli virkavapaalla 1995–2005. Ennen yliopistouraansa Rissanen toimi muun muassa Helvi Sipilän asianajotoimiston avustavana lakimiehenä ja Marimekko Oy:n lakimiehenä. Rissanen ja Thomas Wilhelmsson loivat Helsingin yliopiston yhteydessä toimivan Kansainvälisen talousoikeuden instituutin, jonka johtajana Rissanen oli vuosina 1989–1994. Hän oli myös Valtion yhteiskuntatieteellisen toimikunnan puheenjohtaja vuosina 1992–1994.
Tasavallan presidentti Martti Ahtisaari nimitti sitoutumattoman Rissasen oikeusministeriön kansliapäälliköksi 5. tammikuuta 1995. Hänestä tuli Suomen ensimmäinen naispuolinen kansliapäällikkö.
Sivutoimisesti Rissanen on toiminut Kuluttaja­valitus­lauta­kunnan ja Vakuutus­lauta­kunnan puheenjohtajana, arvopaperikauppakomitean puheenjohtajana vuosina 1986–1989 sekä lukuisten toimikuntien puheenjohtajana ja jäsenenä. Nykyisin Rissanen toimii myös arvopaperiasioita ratkovan Arvopaperilautakunnan riippumattomana puheenjohtajana.
Suomen Lakimiesliitto on myöntänyt Rissaselle K. J. Ståhlberg -mitalin vuonna 2001. Rissanen on ollut Miina Sillanpään Seuran puheenjohtaja vuosina 2011–2017.
Kirsti Rissasen toinen puoliso vuodesta 1970 on asianajaja Pentti Rissanen. Kahdesta avioliitostaan Rissasella on viisi lasta, joista yksi on kuollut.
Jukka Rintala

Jukka Rintalan myymälä ja ateljee Fredrikinkadulla Helsingin Kampissa.
Jukka Antero Rintala (s. 9. huhtikuuta 1952 Pori) on suomalainen muotisuunnittelija.
Suomen tunnetuimpiin muotisuunnittelijoihin kuuluva Rintala on valmistunut Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1976. Hänet tunnetaan erityisesti tasavallan presidentin Itsenäisyyspäivän juhlavastaanoton kutsuvieraille suunnittelemistaan iltapuvuista. Rintalan mukaan suurin osa hänen suunnittelemistaan Linnan juhlien puvuista nähdään kuitenkin muiden kun julkisuudesta tunnettujen naisten yllä. Hän on suunnitellut paljon myös vaatetusteollisuudelle.
Rintalan ensimmäinen työpaikka oli Friitala, jonka jälkeen hän suunnitellut tuotteita muun muassa Marimekolle, Nansolle, Suomen Höyhenelle, Matexille, Karhu-Titanille, Furrytale Oy:lle, Carlinalle, Lipsanen Oy:lle ja Aarikalle. Rintala on suunnitellut myös sisustustekstiilejä, mattoja ja tapetteja, koruja ja lasiesineitä.
Marraskuussa 2006 tasavallan presidentti myönsi Rintalalle Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin. Jukka Rintalan pitkäaikainen työpari ja puoliso on visualisti Matti Vaskelainen.
Kirjallisuutta

Anttikoski, Riitta ym.: Jukka Rintala.  Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-16116-4
Paavilainen, Ulla-Maija: Jukka Rintala: Elämänviiva.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-40562-7
Sykkö, Sami (päätoim.): Muotitaiteilija — Modekonstnär — Fashion Artist Jukka Rintala.  (Didrichsenin taidemuseon julkaisuja, 65)  Helsinki:  Didrichsenin taidemuseo, 2017.  ISSN 2242-850X  ISBN 978-952-5567-52-6
Aiheesta muualla

Studio Jukka Rintalan kotisivut.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef
Rinneakebia

| Rinneakebia |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Akebiakasvit Lardizabalaceae
Suku::  Akebiat Akebia
Laji::  quinata
Kaksiosainen nimi
 Akebia quinata  (Thunb. ex Houtt.) Decne. 
Katso myös
   Rinneakebia Wikispeciesissä   Rinneakebia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rinneakebia eli kastanjaköynnös (Akebia quinata) on puuvartinen köynnöskasvi, joka kuuluu akebiakasvien (Lardizabalaceae) heimoon, ja jota viljellään koristekasvina. Lajia esiintyy luonnonvaraisena Kiinassa, Japanissa ja Koreassa.
Kuvia

Emikukka ja viisi hedekukkaa.
Hedelmä.
Lajin kuvaus.
Aiheesta muualla

ITIS: Akebia quinata (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Akebia quinata (englanniksi)
Flora of China: Akebia quinata (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Akebia quinata (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1482093  Wikispecies: Akebia quinata  AoFP: 4424  APA: 2519  APNI: 218067  BOLD: 403702  CoL: BDYW  EoL: 594926  EPPO: AKEQI  FNA: 200008288  FoC: 200008288  GBIF: 3033965  GISD: 188  GRIN: 2103  iNaturalist: 126249  IPA: 10090  IPNI: 106376-1  IRMNG: 10716875  ISC: 3933  ITIS: 18857  MichiganFlora: 1610  MoBotPF: 281651  NatureServe: 2.144361  NBN: NBNSYS0200001701  NCBI: 13331  NZOR: 1218a339-c5f1-472a-aaac-e6e8bba191a8  NZPCN: 2480  Observation.org: 195652  OBIS: 1492074  Open Tree of Life: 303954  PalDat: Akebia_quinata  PfaF: Akebia quinata  PFI: 1218  Plant List: kew-2627104  PLANTS: AKQU  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:106376-1  RHS: 747  Tropicos: 17700001  WFO: wfo-0000524888
Juhani Risku

Juhani Henrik Risku (s. 1956 Vaasa) on suomalainen arkkitehti, akustikko ja teollinen muotoilija. Vuosina 2001–2009 hän toimi omien sanojensa mukaan Nokian käyttöliittymämuotoilijana sekä muotoilu- ja innovaatiojohtajana. Sittemmin hän on tullut tunnetuksi Nokian strategian ankarana kriitikkona ja kärkevänä kirjoittajana monista muistakin aiheista.
Risku opiskeli arkkitehtiopintojensa ohella Alpo Halmeen toimistossa akustista suunnittelua 1981–1982 ja valmistui arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta 1986. Hän työskenteli 1980-luvun lopulla skenografian opettajana Tampereen yliopiston draamastudiolla ja on sittemmin suunnitellut lavastuksia ja puvustuksia moniin ammatti- ja harrastajateattereiden tuotantoihin. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Risku työskenteli Pariisissa toimistossaan Atelier Risku Architectes.
Vuonna 2010 Risku julkaisi Nokiaa kriittisesti käsittelevän kirjan Uusi Nokia – käsikirjoitus (Differ Books 2010, ISBN 9789526736914).
Aiheesta muualla

Juhani Riskun Kritiikkiblogi
Luise Rinser

| Luise Rinser |
| --- | --- |
 Luise Rinser
Henkilötiedot
Syntynyt: 1911 Pitzling, Saksa
Kuollut: 2002 (90–91 vuotta)
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Luise Rinser (1911 Pitzling, Saksa – 2002) oli saksalainen kirjailija. Rinser toimi vuoteen 1939 opettajana ja oli 1944–1945 vankilassa valtiopetoksesta. Hän asui myöhemmin Italiassa. Hän oli ensimmäisiä saksalaisia kirjailijoita, jotka käsittelivät Hitlerin juutalaisvainoja.
Suomennetut teokset

Elämän polttopiste (Mitte des Lebens), suom. Kyllikki Hämäläinen, Helsinki: Otava 1954 Sarja: Delfiini-kirjasto
Täydellinen ilo (Die vollkommene Freude), suom. Kyllikki Hämäläinen, Helsinki: Otava 1963 Sarja: Moderneja kirjailijoita
Juliane (Hochebene), suom. Kyllikki Hämäläinen, Helsinki: Otava 1968
Suihkukaivon taika, lastenkirja (Das Geheimnis des Brunnens), suom. Marja Kyrö, Helsinki: WSOY 1982 ISBN 951-0-11222-4 sidottu
Elämän polte (Mitte des Lebens), suom. Rauni Paalanen, Helsinki: Kirjapaja 1994 ISBN 951-625-277-X (aiempi suomennos: Elämän polttopiste)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luise Rinser Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Koulupojan päiväkirjat

Aleksanteri Ahola Pietarissa 16-vuotiaana. Valola-Säätiö
Koulupojan päiväkirjat ovat päiväkirjamuotoinen sarja kertomuksia suomalaissyntyisen taiteilija-kirjailija-kasvatustieteilijä Aleksanteri Ahola-Valon (1900–1997) elämästä, hänen lapsuus- ja nuoruusvuosistaan kansainvälisessä ja taiteelle ja valistustyölle suopeassa ympäristössä, joka oli nuoren Alikinselvennä kehitykselle ratkaisevaa.
| --- | --- |
Teokset: Koulupojan päiväkirjat
Julkaistut: I–IV, V, VI osien käännöksiä
Kirjoittaja: Aleksanteri Ahola-Valo
Kustantaja: Elpo ry
Julkaisuvuosi: 1990–2023
Aleksanteri Ahola-Valo aloitti päiväkirjojen kirjoittamisen ja piirtämisen jo 7-vuotiaana yksityisopettajansa kannustamana. Koulupojan päiväkirjat kertovat varhaiskypsän, monilahjakkaan, päämäärätietoisen, systemaattisen, sosiaalisen ja empaattisen lapsen ja nuoren kehityksen lapsuuden ja varhaisnuoruuden eri vaiheet hyvin yksityiskohtaisesti nähtynä ja eloisasti tulkittuna.
Päiväkirja monivuotisena sarjana on poikkeuksellinen dokumentti Inkerin pienestä huvilayhdyskunnasta Vyiritsasta ja siitä yhteiskunnallisesta tilanteesta, jossa lasten oikeuksia jo silloin puolustava ainutlaatuinen Lasten omatoimikoulu syntyi.
Päiväkirjasarjasta julkaistiin ensimmäiset käännökset 1990-luvulla. Ahola-Valo käänsi itse ensimmäiset kolme osaa ennen kuolemaansa.
Päiväkirjojen pohjalta on vuonna 2005 ilmestynyt Kaija Juurikkalan ohjaama elokuva Valo.
Päiväkirjat

Päiväkirjan kirjoittamiseen nuorta Alikia kannusti hänen yksityisopettajansa Lydmila Kužmina eli LyM, jota lyhennettä Alik käytti opettajastaan säästääkseen aikaa muistiin kirjoittaessaan. Myös isä kannusti poikaa päiväkirjan kirjoittamiseen, mutta äitipuoli piti sitä ja piirustamista turhanaikaisena ajan tuhlauksena. Kaikki pöydillä lojuvat paperit joutuivat armotta uunin sytykkeiksi, ja siksi Ali joutui piilottelemaan sekä kirjoituksiaan että piirroksiaan.
Päiväkirjat > Henkilöhistoria, omaelämäkerta vai muistelmat

Päiväkirjoissa ei ole varsinaista juonta. Alik on kuitenkin rakentanut henkilöhistoriallisesta aineksesta ja muistiinpanoistaan draamallisen kokonaisuuden, joka toimii kuten juonellinen kertomussarja. Vuosikymmenen mittaan kertyneistä päiväkirjavihkosista koostuu yhtenäinen kertomus yhden ihmisen kehittymisestä, kasvamisesta ja ajattelusta lapsesta aikuisuuden kynnykselle.
Päiväkirjat ovat henkilökohtaisia ja dokumentaarisia aikalais- ja henkilökuvauksia, joilla on voimakas paikallinen ja historiallinen henki. Niissä ja niiden kautta elää koko kylä vielä sata vuotta myöhemmin.
Niistä astuu esiin pieni kapinallinen, epäilijä ja vaihtoehtoisten ajatusmallien kehittäjä, joka ei suoraa päätä hyväksy ja omaksu vallitsevia vakiintuneita käsityksiä, normeja ja ajattelutapoja, vaan kyseenalaistaa niin kirkollisen kuin maallisenkin vallankäytön. Päiväkirjoissa on myös tunnustuskirjojen, eettisten ja filosofisten pohdintojen piirteitä. Erityisesti nuori Alik pohtii uskontoa ja uskonnollisuutta, oikean ja väärän problematiikkaa sekä sitä, mitä aito kristillisyys on.
Pikkuvanha poika opettaa koulutovereitaankin ajattelemaan omin aivoin ja sydämellä. Tätä ei ympäristö aina hyväksy, sillä ajan hengen mukaan lasten tottelevaisuutta ja kuuliaisuutta arvostettiin yli kaiken.
Fiktion ja faktan osuutta päiväkirjoissa on vaikea määritellä – siis sitä, kuinka paljon kirjoittaja käyttää mielikuvitustaan ja kirjallisia tyylikeinoja itsensä ilmaisussa. Paikoin teksti ja kuvaus tuntuvat paisutelluilta, yliampuvilta tai liioittelulta, hyvän ja pahan dramaattinen skaala vaikuttaa toisinaan enemmänkin tyylikeinolta kuin autenttiselta dokumentaatiolta. Nuori kirjoittaja terävöittää tekstiään stereotypistämällä henkilöitä ja näiden piirteitä.
Aivan varmaa kuitenkin on, että päiväkirjat ovat sinällään totta, kertojaminä Alikin totuus ja todenmukainen kuvaus hänen kokemusmaailmastaan ja ajattelumaailmastaan. Kirjat kertovat nuoresta, joka kykenee vaivalloisen päiväkirjojen – ja siten ajatustensa – salailun ohella raivaamaan itsellensä elintilan ja kasvualustan ja toimimaan hyvin varhaiskypsästi ja vastuullisesti asioissa, joissa sitä ei hänen ikäryhmältään ainakaan nykymittapuiden mukaan odottaisi.
Ali vastustaa ankarasti kaikkea väkivaltaa lasten ja aikuisten suhteissa. Kukaan ei voi oppia silloin kun pelkää, opettaa Alik ja kehittelee jo varhain oppiaan viisaasta rakkaudesta. Opettajan ja kasvattajan ammatti on hänen unelma-ammattinsa heti ensimmäisestä koulupäivästä alkaen.
Alik osallistuu osaltaan vastuuntuntoisesti perheen toimeentulon hankkimiseen. Hän nuohoaa työkseen ja kaupustelee marjoja, sieniä tai puutarhatuotteita rautatieasemalla ohikulkeville matkalaisille. Jossain vaiheessa hän käy vaihtokauppaa koulutovereidensa kanssa kuvistaan ja keksii lopulta käyttää kirjoitus- ja piirustustaitojaan mainoskilpien (ven. vuiveskojen) tekemiseen. Lisäksi hän suunnitteli koulun sisustusta pulpeteista kaappeihin, näyttämöön ja lopulta uuden koulun rakennukseen asti.
Päiväkirjat > Päiväkirjat itsekasvatuksen apuna

Ali teki, sitoi ja viivoitti ensimmäiset pienet vihkoset itse mistä tahansa paperista, jonka käsiinsä sai ja paneutui päiväkirjojen ylläpitoon tunnollisesti ja kaikella tarmollaan.
Päiväkirja oli Aleksanteri Ahola-Valolle itsekasvatuskeino, muistitekniikan ja kirjoitustekniikan kehittäjä ja oppimisen motivoinnin väline. Hän suositteli leikkikoulussa pitämällään valistustunnilla päiväkirjan pitämistä keinona, jonka avulla "näkee saavutukset", kehittää "omakäsitystä" ja "oppii puhumaan asiat selkeämmin".
Päiväkirjat > Päiväkirjat dokumentteina

Päivittäiset muistiinpanot kertovat Alikin mielenliikkeistä, tunteista ja tekemisistä ja ansiotyöstään nuohoojana ja myöhemmin erinäisissä tehtävissä. Hän kertoo myös yksityiskohtaisesti ahdistavasta päiväkirjojen piilottelusta ja lukuharrastuksen salaamisesta, ihmissuhteista, varhain kuolleen äidin kaipuusta, varhaiserotiikasta, oman itsen löytämisestä ja opinnoista sekä koulussa että yksityisopetuksessa.
Kertoessaan omasta elämisestään, kyläläisistä ja kodistaan Ali tuli samalla tallentaneeksi kansatieteellistä tietoa inkeriläisen kylän ja yhteiskunnan muutoksesta – tietoa, joka nyttemmin on saavuttamattomissa.
Kirjallisen dokumentoinnin lisäksi Ali toteutti taiteellisia lahjojaan kuvittamalla päiväkirjaan eri tapahtumia, henkilöitä ja omia rakennus- ja huonekalusuunnitelmiaan. Ali kävi isänsä kanssa muun muassa taiteilija Ilja Repinin opissa. Kodin ja etenkin isän valistuneisuutta osoittaa myös se, että Pekka Ahola osti samalla Pietarin-matkalla Alille neljä piirustuksen opaskirjaa.
Hän ymmärsi jo varhain päiväkirjojensa arvon historiankirjoituksena, aikalaiskuvana ja dokumenttina ja oletti, että ilman muuta hänen päiväkirjansa tullaan lukemaan joskus ja että nimenomaan hänen lapsensa tulevat lukemaan ne ja oppimaan niistä.
Päiväkirjat > Salaperäinen harrastus

Ali piilotteli päiväkirjojaan paitsi äitipuolensa siivousvimmalta, myös kaikkialla urkkivilta viranomaisilta. Vasta 10-vuotiaana hän tajusi, että hänen alkoholinvastainen päiväkirjakirjoittelunsa saattaisi johtaa vapauden tai peräti hengen menettämiseen. "Se on puoli onnettomuuttasi, jos päiväkirjasi joutuvat salaisten santarmien käsiin", varoitteli LyM. Aikakausi ei suosinut yksinajattelijoita tai yhteiskunnallista vastahankaisuutta ja kriittisyyttä. Myös leikkikoulun oli suojauduttava ja "ruvettava näyttämään ulospäin keisarille uskolliselta ja koulu tehtävä vallankumouksellisia auttavaksi. Urkinta ulottui siis myös lapsiin, sillä koulutuksen mukanaan tuoma lasten ja nuorten kapinointi ja kriittisyys nähtiin perherakenteiden, perhearvojen ja yhteiskuntarakenteiden höltymisenä ja oli siksi pelottavaa ja tuomittavaa. Toisaalta lapset saattoivat viattomuuksissaan paljastaa aikuisten salaisuuksia.
Alin päiväkirjojen piilopaikat olivat mitä kekseliäimpiä. Hän piilotteli niitä kellareiden kivijaloissa, vinteissä, jopa naapureiden rakennuksissa ja metsässä puun juurella – lasipurkissa sateen ja kosteuden suojassa. Metsä oli hankalin paikka, sillä lumen tultua ja maan jäädyttyä päiväkirjojen kuntoa ei päässyt tarkistamaan. Päiväkirjoja hän onnistui kuitenkin kuljettamaan mukanaan läpi vaiheikkaan elämän. Paettuaan Suomeen 1930-luvulla hän käytti lapsena oppimaansa piilottelumenetelmää eli säilytti niitä Helsingin Ruskeasuolla maitotonkissa muun tärkeän omaisuutensa joukossa. Vuonna 1984 ne löytyivät hänen laajasta arkistostaan.
Miljöö

Taiteilija Aleksanteri Ahola-Valo vietti lapsuutensa Pietarissa ja Viiritsan (ven. Vyiritsa) huvilayhdyskunnassa Koprinan seurakunnassa Inkerinmaalla Pietarin eteläpuolella. Huvilayhteisön väestö oli suurimmaksi osaksi Pietarin älymystöä ja varakasta väestöä, jotka olivat alttiita uusille aatteille ja kokeiluille.
Aleksanteri Ahola-Valon päiväkirjamuistiinpanot liittyvät tämän huvilayhteisön elämään ja vaiheisiin yhteiskunnallisen murroksen aikana. Viiritsa oli vain 50 km junamatkan päässä Pietarin kansainvälisestä kaupungista ja siis sanomalehtien ja myöhemmin puhelimen kautta muiden yhteiskunnallisten vaikutteiden lähellä.
Ahola-Valon kasvuaika Inkerissä sijoittui voimakkaaseen 1900-luvun alun valistusliikkeen aikaan, poliittisen ja sosiaalisen sekä uskonnollisen liikehdinnän murros- ja muutosvaiheeseen sekä Venäjällä että Suomessa. Näitä liikkeitä olivat muun muassa naisasialiike, partioliike, raittiusliike, hygienialiike, työväenliike, marxismi, leninismi sekä herännäisliike ja laestadiolaisliike, jotka vaikuttivat sekä luterilaisissa että ortodoksisissa kirkoissa ja seurakunnissa.
Miljöö > Koti ja perhe

Pekka Ahola avioitui kolme kertaa ja perheen vaiheet pienten lasten kanssa olivat vaikeat. Perhe hajosi ensimmäistä kertaa Ida-Mariannan, poikien äidin kuoltua. Alik oli silloin vain 2-vuotias, mutta jo omien sanojensa mukaan jo ”itsetajuinen” eli hän muistaa joitakin tuon ajan tapahtumia hyvin selkeästi.
Alikin viiritsalainen koti oli lähes keskiluokkainen, ainakin hyvin toimeentuleva. Kodissa oli luettavana sanomalehtiä ja kirjoja ja siellä seurattiin maailmantapahtumia hyvin tarkoin. Nälästä Ali ei ainakaan jatkuvasti kerro päiväkirjoissaan, vaan nurisee Anna kakkosen "raskaita" ruokia, jotka heikentävät ajattelukykyä. Isä ansaitsi nuohoojana kohtuullisesti, mutta ajan tavan mukaan Ali joutui jo lapsena tuomaan oman osansa perheen elatukseen.
He asuivat ainakin alkuvuosina melko väljästi. Alilla oli jopa oma huone, mikä ei ollut kovinkaan yleistä tavallisissa perheissä siihen aikaan. Koti oli siisti.
Varhaislapsuuden kokemukset ja usein vaihtuvat elinympäristöt vaikuttivat Ahola-Valon monilahjakkaan persoonan ja ajattelun kehittymiseen ja elämän valintoihin. Hän oli herkkä ja hänen lapsen maailmansa kehittyi hyvin mustavalkoiseksi. Alikilla oli päiväkirjojen perusteella taipumus nähdä sekä asiat että ihmiset äärimuodoissaan: joko hyvänä tai pahana, tyhmänä tai viisaana, halveksittavana tai ihannoituna, vihattuna tai rakastettuna. Hänestä tuli varhain "pikku vanhus" ja kapinallinen, joka kantoi huolta sekä perheestään, lähimmäisistään, kylän elämänmenosta ja maailman tulevaisuudesta.
Kokemukset eivät kuitenkaan murtaneet hänen itseluottamustaan, vaan hän pyrki murtamaan vähäisenkin väkivallan ilmenemisen ainoalla lapselle mahdollisella tavalla: uhmaten ja kieltäytyen hyväksymästä sitä ja lähtemällä karkumatkalle! Aholoiden kodissa riideltiin ja taisteltiin, mutta kyettiin myös sopimaan ja keskustelemaan.
Tiedonhaluisena poikana Alik kerran laski, kuinka paljon turhaa aikaa menee riitelyyn vuodessa. Hän sai tulokseksi, että jos on viikossa 3–4 riitaa ja joka riitaan menee häiriöaikaa 4 tuntia niin vuodessa se tekee 52×4 eli 208 tuntia häiriöaikaa, jonka voisi käyttää tuottoisamminkin.
Kahdeksanvuotias järjestyksenkaipuinen ja tunnollinen Alik purki tuskaansa elämän vaikeuksissa päiväkirjan lisäksi sekä kuvin että runoin.
Miljöö > Koulut > Semstvon virallinen koulu

Semstvossa toimi valtion virallinen kaksivuotinen koulu, kun Ali hakeutui sinne opiskelemaan. Ensimmäisten vuosien kokemukset muokkasivat voimakkaasti sekä pojan käsitystä kasvattajista, opettajista että uskonnosta.
Ensimmäinen opettaja – Vera-opettaja – toimi vain yhden vuoden; tällöinkin hänen sairaalloisuutensa vuoksi lapset saivat usein tulla keskenään toimeen miten kykenivät. Alik osasi lukea jo ennen kouluun menoaan ja hänet oli siirretty yhden luokan yli toiselle luokalle.
Iso-Mariksi kutsuttu opettaja ehti hänkin opettaa vain lukuvuoden verran, mutta jätti lempeällä, valitushenkisellä, virikkeellisellä ja epäautoritaarisella opetustavallaan lähtemättömän positiivisen mielikuvan sekä Alikin että kylän muiden lasten mieliin.
Hän oli ottanut koulun ylimääräiseen opetusohjelmaan muun muassa välituntiliikunnan ja ennen varsinaisia tunteja pidettävän valistustunnin, joilla käsiteltiin asioita terveydenhoidosta tähtitieteeseen. Hän kohteli lapsia kuin vertaisiaan, ystävällisesti, toverillisesti ja lapsen kykyjä arvostaen.
Opinhaluisen Alekin lukuhaluja Iso-Mari tuki antamalla ylimääräistä luettavaa. Iso-Marin tilalle tulleet opettajat sen sijaan pitäytyivät virallisessa opetusohjelmassa. Virallinen Semstvon koulu tarjosi opinahjon lukemisen, kirjoittamisen ja laskennon lisäksi vain uskonnollista tietoa.
Erityisen vaikuttava on ollut Alikin ensikosketus uskonnolliseen opetukseen. Lempeän Iso-Marin hyväntahtoisuuden vastakohtana Alik kertoo autoritäärisestä ja suvaitsemattomasta papista, joka vaati uskontunnustusten ja muiden tekstien ulkoa opettelua kirkkoslaavin kielellä, jota kieltä Alik ei tietenkään osannut. Pappi siirsi hänet kirkkoslaavin osamaattomuudesta takaisin alemmalle luokalle, mikä loukkasi syvästi opille ahneen pojan itsetuntoa. Pohja uskovaisuuden arvostelulle oli syntynyt. Tästä lähtien papisto edusti hänelle ”ulkokullaisuutta” ja teennäistä kristillisyyttä.
Ensimmäisestä miespuolisesta pappis-opettajastaan Alille jäi elinikäinen kammo tai trauma. Papilla oli tapana rangaista oppimattomuudesta varta vasten kasvattamillaan kynsipihdeillä, jotka lapsen silmissä tietenkin olivat valtavat!
Miljöö > Koulut > Yksityisopettaja Lydmila Kužmina eli LyM

Tärkeä henkilö Aleksanteri Ahola-Valon kasvuaikana oli opettaja Ljudmila Dmitrijevna Kužmina. Alik lyhensi hänen nimensä LyMiksi säästääkseen aikaa päiväkirjaa kirjoittaessaan.
Lydmila Kužmina oli lääkäri ja kuului vuosisadan vaihteen venäläisiin intellektuelleihin, laajalti oppineeseen ja sivistyneeseen polveen, joka joutui Alin isän tavoin elämään maansisäisessä karkotuksessa. Alikin isä johdatti tiedonhaluisen poikansa LyMin oppiin.
AIik perehtyi hänen johdollaan ajan uusimpaan kirjallisuuteen ja tieteen virtauksiin. Ali sai perehtyä niin kehitysoppiin kuin myös kehitysoptimistiseen ajattelutapaan. Alik perehtyi kasvitieteeseen, maantietoon, uskontojen syntyyn, ihmisen ja maapallon varhaishistoriaan ja erinäisiin kieliin kuin myös kasvatustieteeseen, psykologiaan ja lääketieteeseen, joka erityisesti kiinnosti Alikia LyMin opetuksessa hän luki Rousseaun, Pestalozzin, Baden-Powellin kasvatusideologiasta ja tolstoilaisesta yhteiskuntanäkemyksestä ja positivismin kehitysideologiasta.
Kužminoilla Ali perehtyi myös hyviin käytöstapoihin ja oppi keskustelemaan hienostuneesti. Näistä tavoista hänelle oli myöhemmin hyvin paljon hyötyä. LyM keskusteli Alikin kaikista hankkeista, kannusti ja opasti opintojen lisäksi lasten koulun toiminnan suunnittelussa, orpokodin perustamisessa. Kužminoiden kiintymyksestä Aliin kertoo se, että heillä oli aina "Alin oma huone" valmiina odottamassa joko opiskelemaan tai yöpymään.