stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Snowdonia

Snowdonian sijainti Pohjois-Walesissa.
Llyn Llydaw -järvi.
Snowdonia (kymriksi Eryri) on kansallispuisto Gwyneddissä Pohjois-Walesissa. Snowdoniassa sijaitsee esimerkiksi Walesin korkein vuorenhuippu Snowdon. Kansallispuisto on Walesin ensimmäinen ja perustettu vuonna 1951.
Kansallispuiston alueella asuu noin 26 000 ihmistä.  Siellä käy noin neljä miljoonaa turistia vuodessa.
Kansallispuiston alueella on merkittävää maataloutta ja Trawsfynyddin ydinvoimala, joka on toistaiseksi suljettu. Alueen keskellä on puistoon kuulumaton neljän tuhannen asukkaan  Blaenau Ffestiniog ja sen liuskekivilouhos.
Kansallispuisto on vuodesta 2023 alkanut muuttaa nimistöään kokonaan kymrinkieliseksi. Samalla se on ottanut kymrinkielisen nimen viralliseksi nimekseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Snowdonia Wikimedia Commonsissa
Mary Soames

Mary Soames (2006)
Mary Soames (15. syyskuuta 1922 – 31. toukokuuta 2014) oli Winston Churchillin nuorin tytär, joka kirjoitti ja toimitti elämäkerrallisia teoksia vanhemmistaan. Laajin niistä on äidin, Clementine Churchillin elämäkerta, jonka ensimmäinen versio ilmestyi 1979 ja uusitut laitokset 2002 ja 2003.
Mary Churchill eli vaiherikkaan lapsuuden poliitikkoisänsä perheessä ja kävi sisäoppilaitosta. Toisen maailmansodan alkaessa hän oli 17-vuotias ja  liittyi naisten maanpuolustusjoukkoihin Women’s Volunteer Services ja myöhemmin  Auxiliary Territorial Service -ilmatorjuntajoukkoihin, joissa hän nousi aliupseeriksi.
Mary Soames oli naimisissa konservatiivipoliitikko, myöhemmin paroni Christopher Soamesin kanssa vuodesta 1947 tämän kuolemaan, vuoteen 1987 asti. Pariskunta asui vuosia ulkomailla ensin Pariisissa, missä Christopher Soames oli suurlähettiläänä, sitten Brysselissä, missä hän oli Euroopan komission varapuheenjohtajana, ja lopuksi Rhodesiassa maan itsenäistymiseen asti. Mary Soames hoiti diplomaatin puolison tehtäviä ja kirjoitti kirjoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mary Soames Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Sodegarami

Sodegarami  (jap. 袖搦, sodegarami, joskus myös jap. 錑, mojiri) oli japanilainen salkoase joka oli tarkoitettu pidätysvälineeksi poliisiviranomaisten käyttöön. Sodegaramissa pitkän varren päässä monihaarainen koukuilla varustettu tartuntapää. Käytössä sodegaramilla yritettiin saada ote pidätettävän vaatteista esimerkiksi kimonon laajoista hihoista tai liepeestä, kiertää ote nopeasti tiukaksi ja työntää tai vetää pidätettävä kumoon, jolloin häntä oli helpompi hallita ja riisua aseista. Sodegarami oli erityisesti Japanissa feodaaliajalla šogunaattia poliisijoukoissa kokopäiväisesti poliisitehtävissä toimivan komonon eli, samurailuokkaan kuulumattoman poliisiviranomaisen rikollisten pidätyksessä käyttämä väline.
Pidätys. ja salkoaseita ylhäältä alas: sasumata haarukkakeihäs, sodegarami hihaantarttuja, kaksi naginataa ja nagamaki
Vakavasti otettavan komonon pidätysaseet vasemmalta oikealle: tsukubō työntösauva, sodegarami hihaantarttuja ja sasumata haarukkakeihäs
Snihurivka

| Snihurivka (Снігурівка) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Snihurivka
 Koordinaatit: 47.0700°N, 32.7908°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Mykolajivin alue
Piiri:  Baštankan piiri
Kaupungiksi:  1961
Hallinto:  
 – Pormestari:  Oleksandr Larchenko
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,58 km²
Väkiluku (2021):  12 307
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  57309
Suuntanumero(t):  +380-5162
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Snihurivka (ukr. Снігурівка) on kaupunki Ukrainan eteläisen Mykolajivin alueen itäosassa Baštankan piirissä. Dneprin oikeanpuoleinen sivujoki Inhulets rajaa kaupunkia idässä. Kaupungissa on vuoden 2021 alun arvion mukaan 12 307 asukasta.
Piirikeskus Baštanka sijaitsee maanteitse noin 60 kilometriä luoteeseen, aluekeskus Mykolajiv 68 kilometriä kaupungista länteen ja suurkaupunki Kryvyi Rih noin 140 kilometriä koilliseen. Dneprin alajuoksun satamakaupunki Herson on 53 kilometriä etelään.
Venäjän hyökkäyssodan alussa 25. helmikuuta 2022 Venäjän joukot tulittivat Snihurivkaa helikoptereista käsin. Myös myöhemmin samana keväänä Venäjä kohdisti vihollisuuksia kaupunkiin ja sen lähiympäristöön, pyrkien saamaan näitä alueita hallintaansa. Kaupungista etelään Hersoniin johtavia pieniäkin tieyhteyksiä miinoitettiin.
Kaupungin joutumisesta venäläisjoukkojen miehittämäksi uutisoitiin maaliskuun 28. päivänä.
Snihurivkan pääkatua (vulitsa Lenina; kuva vuodelta 2009).
Dneprin sivujoki Inhulets virtaa kaupungin kaakkoispuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Snihurivka Wikimedia Commonsissa
SMS Tegetthoff (1912)

| SMS Tegetthoff |
| --- | --- |
 SMS Tegetthoff ennen ensimmäistä maailmansotaa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Stabilimento Tecnico Triestino, Trieste
Kölinlasku:  24. syyskuuta 1910
Laskettu vesille:  21. maaliskuuta 1912
Palveluskäyttöön:  14. heinäkuuta 1913
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1924 Italiassa
Tekniset tiedot
Uppouma:  20 000 t (standardi)
Pituus:  152 m
Leveys:  27,9 m
Syväys:  8,7 m
Koneteho:  27 000 shp (20,134 MW)
Nopeus:  20,4 solmua
Miehistöä:  1 087
Aseistus
Aseistus:  12 × Skoda 30,5 cm/45 -tykkiä kolmoistorneissa 12 × 15 cm tykkiä 18 × 6,6 cm tykkiä 4 × 53 cm torpedoputkea
SMS Tegetthoff oli Itävalta-Unkarin laivaston Tegetthoff-luokan dreadnought-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Stabilimento Tecnico Triestinolta Triestestä, missä köli laskettiin 24. syyskuuta 1910. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1912 ja valmistui 21. heinäkuuta 1913. Alus nimettiin  1800-luvulla eläneen itävaltalaisen Lissan taistelua johtaneen amiraalin Wilhelm von Tegetthoffin mukaan.
Palvelus

Keväällä 1914 alus teki sisaraluksensa SMS Viribus Unitiksen kanssa koulutuspurjehduksen itäisellä Välimerellä. Ensimmäisen maailmansodan alettua alus oli vara-amiraali Njegovanin lippulaivana 1. taistelulaivueen 1. viirikössä, jonka mukana se osallistui Anconan pommitukseen toukokuussa 1915. Loppusodan se vietti Pulan satamassa, kunnes alus osallistui epäonniseen Otranton sulun purkuyritykseen kesäkuussa 1918. Sodan lopulla alus antautui Italiassa, jolle se luovutettiin 1919. Alus romutettiin 1924-1925 La Speziassa.
Sochás

| --- | --- |
Muut nimet:  Mikró (Μικρό)
Sijainti:  36°03′27″N, 26°24′16″E, Astypálaia Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,032 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sochás (kreik. Σοχάς) eli Mikró (Μικρό) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Egeanmeren kaakkoisosassa etelään Zaforásin eli Megálo Sofránon saaresta. Saaren pinta-ala on noin 0,032 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Sochás kuuluu Astypálaian kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se on osa merialueensa pienten saarten muodostamaa Natura-aluetta.
Sohjuvirta

Sohjuvirta (sohjovirta) on Lapin tuntureilla joskus esiintyvää lumisohjon virtausta alaspäin. Sohjuvirta kuljettaa kiviä ja saattaa kasata niitä päällekkäin jopa kuusikin kappaletta joskus sen näköisesti, kuin ihminen olisi pinonnut niitä. Suomessa sohjuvirtaa on huomattu esiintyvän toistuvasti muuan muassa Saanan pohjoispuolisen Skirhasjohkan jyrkässä kurussa, jonne syntyy talvella paksu lumikerros. Joinakin keväinä ilma lämpenee äkkiä ja sataa vettä. Silloin lumi muuttuu sohjoksi, joka virtaa alaspäin ja synnyttää monesti kivikohouman, jonka läpi virtaa joki.
Sohjanansuu

| Sohjanansuu Софьянга, Sofjanga |
| --- | --- |
 Sohjanansuu
 Koordinaatit: 65°52′14″N, 31°14′34″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Louhen piiri
Kunta:  Kiestinki
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sohjanansuu (ven. Софьянга, Sofjanga) on entinen kylä Karjalan tasavallan Louhen piirin Kiestingin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Tuoppajärvestä Pääjärveen virtaavan Sohjananjoen suussa 25 kilometriä Kiestingistä linnuntietä länteen.
1700-luvun alussa syntynyt Sohjanansuu oli Pääjärven eli myöhemmän Oulangan volostin vanhimpia kyliä. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa se muodosti lähikylineen Oulangan volostiin kuuluneen kyläkunnan, joka käsitti myös Laitasalmen (ven. Laidasalma) ja Miikkulanlahden (Nikolskaja Guba) kylät. Vuonna 1905 niissä oli 390 asukasta. Sohjanansuun kylässä oli 27 taloa ja 150 asukasta.
Neuvostoaikana perustettiin Kiestingin piirin Laitasalmen kyläneuvosto, jota myöhemmin kutsuttiin Sohjanan kyläneuvostoksi, koska sen keskuspaikka oli Sohjanansuussa. Siihen kuuluivat myös Kananaisen eli Tungjärven, Käpälin (ven. Kjabel) ja Pontšelensuun (Ust-Pontša) kylät, 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa syntynyt Sohjanankosken asutus sekä kaksi metsätyömaata. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 844 asukasta, joista vajaat 80 % oli karjalaisia ja loput etupäässä Sohjanankoskella ja Käpälissä asuneita suomalaisia ja venäläisiä. Sohjanansuussa oli 113 asukasta, jotka yhtä suomalaista lukuun ottamatta olivat kaikki karjalaisia.
Sohjanan kyläneuvoston keskus siirrettiin vuonna 1958 Sohjanankoskelle. Samalla siihen liitettiin Tuhkalan kyläneuvosto. Myöhemmin Sohjanansuu jäi Kumajoen säännöstelyaltaan vedenpinnan alle.
SNCASO SO.6000 Triton

SO.6000 Tritonin kolmas prototyyppi  ilmailumuseossa Le Bourgetissa
SNCASO SO.6000 Triton oli ensimmäinen ranskalainen suihkulentokone.
Lucien Seranty aloitti koneen kehityksen salaa vuonna 1943. Suunnittelu perustui saksalaiseen Junkers Jumo 004B -moottoriin, joka oli käytettävissä ainakin sodan jälkeen. Koska Ranskan teollisuus toimi yhteistyössä Saksan sotatalouden kanssa, moottoritiedot ovat voineet olla käytettävissä jo lentokoneen esisuunnittelun aikana.
SO.6000 J no. 1 lensi ensi kerran 11. marraskuuta 1946. Sen voimalaite kehitti 9 000 newtonin työntövoiman. Moottori vaihdettiin Rolls-Royce Nene 100-suihkumoottoriin, joka tuotti 11 700 newtonia.
Kaikkiaan koneesta rakennettiin kaksi J-versiota ja kolme N. Tämä yksipaikkainen aseistamaton kone oli selkeästi koelentokone.
Tekniset tiedot

Kärkiväli: 9,16 m
Pituus: 10,41 m
Korkeus: 3,12 m
Siipipinta-ala: 14 m²
Massa: 4 485 kg max
Tekniset tiedot > Suorituskyky

Suurin nopeus: 920 km/h
SKDL:n Varsinais-Suomen piirijärjestö

| Suomen Kansan Demokraattisen Liiton  Varsinais-Suomen piirijärjestö |
| --- | --- |

Alue:  Varsinais-Suomi, Turun läänin eteläinen vaalipiiri
SKDL:n Varsinais-Suomen piirijärjestö (vuoteen 1974 Turun piirijärjestö) oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton aluejärjestö, joka ohjasi puolueen toimintaa Turun läänin eteläisessä vaalipiirissä. SKDL oli vaalipiirin suurin puolue vaaleissa 1945–1962 ja 1975, jolloin se sai 4–5 kansanedustajaa. Vuosina 1966–1987 parlamentissa oli 3–4 SKDL:n varsinaissuomalaista edustajaa. Piirijärjestön poliittinen toiminta lopetettiin 1990-luvun alussa, kun se yhdistettiin Varsinais-Suomen Vasemmistoliittoon. Piirin toimisto sijaitsi Turussa.
SKDL:n Varsinais-Suomen piirijärjestö teki läheistä yhteistyötä Suomen Kommunistisen Puolueen Turun piirijärjestön kanssa. 1960-luvun puolivälissä järjestöjen välit kuitenkin viilenivät kommunistien keskinäisen riitelyn alettua. SKDL:n piiriä hallitsivat uudistusmieliset kommunistit, mutta SKP:n piiri oli oppositiokommunistien hallinnassa. 1980-luvun puolivälissä SKP erotti Turun piirijärjestön ja perusti tilalle enemmistölinjaa tukeneen SKP:n Varsinais-Suomen piirijärjestön.
Piirijärjestö julkaisi sanomalehteä Uusi Päivä vuosina 1945–1969. Vuodesta 1950 alkaen piirijärjestö oli myös Uuden Päivän kustantaja, ja piirin sanomalehtijaosto hoiti aiemmin yhtiöhallitukselle kuuluneita tehtäviä. Lehti tuotti jatkuvasti tappiota, ja ongelma kärjistyi 1960-luvun lopussa SKP:n Turun piirijärjestön irtauduttua uudistusmielistä linjaa vetäneestä lehdestä. UP lakkautettiin, ja seuraajaksi perustettiin harvemmin ilmestynyt Varsinais-Suomen Työväki (1969–1973).
Historia

Piirijärjestön perustava kokous pidettiin 14.–15. huhtikuuta 1945 Turun työväenyhdistyksen talossa. Kokouksen 44 osanottajaa edustivat 25 yhdistystä. Kokous päätti muodostaa piiriin nais-, ruotsalais-, siirtoväen ja talonpoikaisjaostot. Piirin äänenkannattaja Uuden Päivän ensimmäinen näytenumero ilmestyi 20 000 kappaleen painoksena vappuna 1945.
Kevään 1946 piirikokouksessa oli edustettuna 55 perusjärjestöä. Loppuvuonna 1946 piirin alueella oli yhteensä noin 160 SKDL:n järjestöihin (SKDL, SKP, EST, SNDL, SYP) kuulunutta yhdistystä, joihin kuului noin 18 000 jäsentä. Vuoden 1948 piirikokoukseen osallistui 164 edustajaa 121 perusjärjestöstä. Vuonna 1950 järjestöjä oli paikalla 97 ja edustajia 132. Turun piirijärjestöön kuuluivat myös ahvenanmaalaiset osastot. Vuoden 1959 piirikokoukseen otti osaa 102 edustajaa 98 yhdistyksestä.
Vaalit > Eduskuntavaalit

Vuonna 1945 SKDL oli vaaliliitossa 0,6 prosenttia äänistä saaneen Pienviljelijäin puolueen kanssa. Vuonna 1966 SKDL oli vaaliliitossa 2,2 prosenttia äänistä keränneen Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton kanssa. TPSL:n ainoa ehdokas Vappu Heinonen oli vaaliliiton kolmanneksi suosituin ehdokas ja valittiin eduskuntaan. SKDL menetti vaalipiirin suurimman puolueen aseman SDP:lle. Puolueet liittoutuivat myös seuraavissa vaaleissa 1970, jolloin Heinonen jäi listan sijalle seitsemän ja SKDL sai takaisin neljännen paikkansa ääniosuuden laskusta huolimatta. Vaaleissa 1972 SKDL:n ja TPSL:n vaaliliiton paikat menivät kansandemokraateille.
Vuonna 1975 SKDL nousi jälleen suurimmaksi puolueeksi, mutta vaaleissa 1979 puolue jäi sekä sosialidemokraattien että kokoomuksen taakse. Vuosina 1975 ja 1979 SKDL oli vaaliliitossa Sosialistisen Työväenpuolueen kanssa. Vaaleissa 1987 SKDL:n kanssa kilpaili puolueesta erotettujen muodostama Demokraattinen Vaihtoehto, joka sai 5,6 prosenttia äänistä.
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1945 | 5 | 39 201 | 28,0 % |  |
| 1948 | 4 | 37 910 | 25,3 % |  |
| 1951 | 4 | 38 453 | 24,4 % |  |
| 1954 | 4 | 42 027 | 24,5 % |  |
| 1958 | 5 | 41 908 | 25,8 % |  |
| 1962 | 4 | 48 973 | 24,9 % |  |
| 1966 | 3 | 48 820 | 24,2 % |  |
| 1970 | 4 | 42 909 | 20,2 % |  |
| 1972 | 3 | 44 454 | 20,4 % |  |
| 1975 | 4 | 50 552 | 21,8 % |  |
| 1979 | 3 | 47 863 | 19,5 % |  |
| 1983 | 3 | 37 540 | 14,9 % |  |
| 1987 | 2 | 24 281 | 9,9 % |  |
Vaalit > Presidentinvaalit

SKDL oli vaalipiirin suurin puolue presidentinvaaleissa 1950 ja 1956.
| Vuosi | Valitsija- miehet | Äänet | Äänet |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950 | 6 | 32 683 | 23,8 % |  |
| 1956 | 6 | 35 329 | 22,6 % |  |
| 1962 | 6 | 44 152 | 23,3 % |  |
| 1968 | 5 | 37 084 | 21,7 % |  |
| 1978 | 5 | 40 958 | 19,7 % |  |
| 1982 | 3 | 32 172 | 12,0 % |  |
Vaalit > Kunnallisvaalit

SKDL:llä oli enemmistö valtuustopaikoista Maarian kunnassa 1940-luvun lopussa ja 1950-luvulla.
| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1964 | 246 | 44 912 | 24,9 % |  |
| 1968 | 167 | 38 126 | 20,3 % |  |
| 1972 | 161 | 41 760 | 20,0 % |  |
| 1976 | 189 | 46 887 | 20,3 % |  |
| 1980 | 168 | 43 351 | 18,4 % |  |
| 1984 | 136 | 36 403 | 15,8 % |  |
| 1988 | 97 | 23 490 | 10,2 % |  |
Kansanedustajat

Aimo Aaltonen 1945–1962
Paavo Aitio 1951–1977
Heli Astala 1979–1990→Vas.
Joel Hongisto 1978–1979
Anna-Liisa Jokinen 1970–1990→Vas.
Jalmari Kulmala 1945–1948
Aimo Laiho 1962–1970
Ensio Laine 1968–1986→Deva
Arto Merisaari 1975–1978
Vihtori Metsäranta 1945–1947
Judit Nederström-Lundén 1951–1966
Anna Nevalainen 1945–1954
Mauri Perkonoja 1947–1951
Eino Roine 1945–1951, 1954–1962, 1962–1966
Pekka Silander 1966–1968
Oili Suomi 1970–1972, 1977–1979
Inkeri Virtanen 1958–1962
Puheenjohtajat

Albin Kårlund 1945–1946
Väinö Wiik 1946–194x
Rikhard Kanerva 1949–195x
Markus Kaisla 195x–1962
Arvi Rapo 1962–19xx
Arto Merisaari
Piirisihteerit

Alvar Lundén 1945–1951
Toivo Forss 195x–195x
Aimo Haapanen 195x–195x
Erkki Tabell 195x–19xx
Aarre Isaksson
Paramesvara

Paramesvara eli islamilaiselta nimeltään Iskandar Shah (1344–1424) oli Tumasikin eli Singapuran kuningas noin 1399–1401 ja Malakan sulttaanikunnan perustaja (noin vuonna 1401) ja sen ensimmäinen sulttaani kuolemaansa asti 1424.
Paramesvara oli aatelinen, mahdollisesti kuningas tai prinssi, Majapahitin Palembangista, josta hän pakeni Singapuraan vuoden 1388 tienoilla. Muutaman vuoden hän kaappasi vallan Singapurassa, mutta joutui pian pakenemaan Malakaan, jonne hän perusti hindulais-buddhalaisen kuningaskunnan. Paramesvara kääntyi islamiin 1414 ja otti uudeksi nimekseen Iskandar Shah.  Samalla kuningaskunnasta tuli Malakan sulttaanikunta.
Soanlahti (kylä)

Soanlahti (ven. Соанлахти) on Loimolan maalaiskuntaan kuuluva kylä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kunnan länsiosassa Jänisjärven itärannalla vajaa 30 kilometriä Loimolan keskuskylästä länteen. Soanlahti sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja se oli Suomelle kuuluessaan Soanlahden kunnan kirkonkylä.
Kylä Suomen aikana

Suomelle kuuluessaan Soanlahden kylä sijaitsi Soanlahdenn kunnan eteläosassa Suistamon ja Värtsilän välisen maantien varrella. Varsinaisen kirkonkylän keskustan lisäksi kylään kuuluivat myös Hartikanvaara, Laaja, Lehtomäki, Pohjoispää, Polvivaara, Prolavaara, Päätyy, Suvipää ja Ypäkkö -nimiset kylänosat kirkonkylän ympäristöstä, jotka kuitenkin yleensä luettiin omaksi kylikseen.
Kirkonkylässä sijaitsivat Soanlahden kunnantalo ja kotitalouskoulu sekä Soanlahden luterilainen kirkko ja Soanlahden ortodoksinen kirkko. Pankkitoimintaa kirkonkylässä edustivat Soanlahden säästöpankki ja osuuskassa. Kylässä oli myös OTK:n ja SOK:n osuuskaupat sekä useita yksityiskauppoja. Yhdistystoimintaa edustivat nuorisoseurantalo ja suojeluskuntatalo.
Sobinka

Sobinka (ven. Со́бинка) on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazmajoen rannalla 37 kilometriä Vladimirista lounaaseen. Kaupunki on Sobinkan piirin keskus. Kolmen kilometrin päässä sijaitsee Moskovan ja Nižni Novgorodin välisen rautatien Undolin asema. Asukkaita on 19 700 henkeä (vuonna 2008).
1800-luvun puolivälissä Sobinkan kylään rakennettuun suuri tekstiilitehdas. Vuonna 1939 tehtaan asutustaajamasta tuli kaupunki. Huomattavin yritys on yhä tekstiilitehdas Sobiteks.
Aiheesta muualla

Sobinkan kaupungin sivusto (venäjäksi)
Socratis et Socraticorum Reliquiae

Socratis et Socraticorum Reliquiae on Gabriele Giannantonin toimittama teos, joka kokoaa yhteen antiikin ajalta säilyneet viittaukset Sokrateehen ja sokraatikkoihin. Giannantoni luettelee yhteensä noin seitsemänkymmentä sokraatikkoa.
Sokraatikoilta säilyneet tekstit ovat luonteeltaan hyvin katkelmallisia, eikä niitä ollut tutkittu yhtä laajalti ennen Giannantonin monumentaalista teosta. Teokseen ei kuitenkaan ole otettu mukaan Platonin ja Ksenofonin teoksia, joita on säilynyt muihin lähteisiin verrattuna paljon.
Teoksen ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1983 nimellä Socraticorum Reliquiae. Vuonna 1990 julkaistuun laajennettuun versioon Socratis et Socraticorum Reliquiae lisättiin Sokratesta koskeva todistusaineisto sekä Aiskhineelta säilyneet katkelmat.
Teoksen neljä osaa jakautuvat seuraavasti:
I: Sokrates-todistusaineisto sekä fragmentit, mm. Eukleides, megaralaiset, Faidon, Menedemos
II: Kyreneläiset, kyynikot, Aiskhines ja muut sokraatikot
III: Bibliografia ja hakemisto
IV: Bibliografiset yms. huomautukset
Kirjallisuutta

Giannantoni, Gabriele: Socraticorum Reliquiae.  Napoli:  Bibliopolis, 1983-1985.
Giannantoni, Gabriele: Socratis et Socraticorum Reliquiae.  (4 osaa. Collana Elenchos, XVIII)  Napoli:  Bibliopolis, 1990-1991.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Parachutes

| Parachutes Coldplay |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : marraskuu 1999 – toukokuu 2000
 Julkaistu: 10. heinäkuuta 2000 (Britannia) 7. marraskuuta 2000 (Yhdysvallat)
 Tuottaja(t): Coldplay Ken Nelson Chris Allison (vain kappale 8)
 Tyylilaji: vaihtoehtorock, poprock
 Kesto: 41.42
 Levy-yhtiö: Capitol Records, Parlophone
Coldplayn muut julkaisut
|   | Parachutes 2000 | A Rush of Blood to the Head 2002 |
Singlet albumilta Parachutes
 ”Shiver” Julkaistu: 6. maaliskuuta 2000  ”Yellow” Julkaistu: 26. kesäkuuta 2000  ”Trouble” Julkaistu: 23. lokakuuta 2000  ”Don’t Panic” Julkaistu: 19. maaliskuuta 2001
Parachutes on englantilaisen rock-yhtyeen Coldplayn ensialbumi, joka julkaistiin 10. heinäkuuta 2000 Britanniassa ja 7. marraskuuta Yhdysvalloissa. Albumilta julkaistiin neljä singleä, ”Shiver”, ”Yellow”, ”Trouble” ja ”Don’t Panic”.
Parachutes saavutti suosiota sekä kaupallisesti että kriitikkojen parissa. Se nousi nopeasti Britannian albumilistalla sijalle yksi, jossa se pysyi 33 viikkoa. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti yli viisi miljoonaa kappaletta, ja Britanniassa se on myynyt seitsemänkertaista platinaa. Yhdysvalloissa se on myynyt kaksinkertaista platinaa. Albumi sai vuonna 2002 Grammy-palkinnon vaihtoehtomusiikin sarjassa.
Tausta

Brittiläinen tuottaja Ken Nelson tuotti Parachutesin kappaleista yhtä lukuun ottamatta kaikki. Hän tutustui Coldplayhyn managerinsa Peten kautta, joka oli antanut Nelsonille yhtyeen ensimmäisen singlen. Nelson on väittänyt, että heti kun hän kuuli yhtyeen laulajan Chris Martinin äänen kappaleessa ”Bigger Stronger”, hän tajusi, että ”siinä oli jotakin erityistä”. Nelsonille ehdotettiin työtä Coldplayn ollessa esiintymässä Liverpoolissa englantilaisen indie rock -yhtyeen Gomezin kanssa. Nelson oli aikaisemmin tuottanut Gomezin debyyttialbumin, Bring It On.
Coldplay aloitti albumin tekemisen vuonna 1999. He tekivät The Blue Room -EP:n brittiläisen tuottajan Chris Allisonin kanssa, mutta eivät pitäneet lopputuloksesta. Yhtye halusi enemmän valtaa, ja Nelsonin ajatus ”yhtyeiden auttamista tajuamaan omat ideansa, mieluummin kuin että hän tyrkyttäisi omaa näkemystään siitä, miltä hän haluaisi sen kuulostavan”, sai heidät valitsemaan hänet Allisonin sijasta. Nelsonin mukaan albumin tuottivat yhdessä hän ja Coldplay.
Äänittäminen ja tuotanto

Coldplay suunnitteli äänittävänsä Parachutesin kahdessa viikossa. Kiertueet ja muut esiintymiset kuitenkin jakoivat äänityssessiot kahteen osaan: syyskuuhun 1999 ja huhti-toukokuuhun 2000. Yhtye aloitti albumin äänittämisen Rockfield-studioilla Walesissa, Matrix-studioilla ja Wessex Sound -studioilla, vaikka pääosa Parachutesin kappaleista on äänitetty Parr Street -studioilla Liverpoolissa. Coldplay työskenteli kolmessa studiohuoneessa Parr Streetissa ja äänitti suuren osan albumista yhdessä näistä huoneista: Projektistudiossa, jota tuottaja Ken Nelson kuvaili lähinnä demontekotilaksi". Myös Chris Allisonin tuottama kappale ”High Speed”, joka äänitettiin aikaisemmin Orinico-studioilla Lontoossa, sisällytettiin albumille. Albumin miksasi yhdysvaltalainen Michael Brauer New Yorkissa. Coldplayn levy-yhtiö Parlophone oli alun perin suunnitellut palkkaavansa eri miksaajan kappaleille, jotka oli valittu singleiksi, mutta loppujen lopuksi Brauer miksasi kaikki.
Coldplayn konsertissa, jossa Nelsonille ehdotettiin albumin tuottamista, Nelson oli huomannut, että yhtyeen esitys oli "turhan hermostunutta [...] niin että he vain riensivät kappaleet läpi, eikä kuuntelemisesta tahtonut tulla mitään". Niinpä Nelson soitattikin yhtyeellä studiossa kaikki albumin kappaleet ja kertoi, miten ja millä tempolla kappaleet pitäisi konserteissa soittaa.
Albumin kannessa on yhtyeen kertakäyttöisellä Kodak-kameralla ottama kuva karttapallosta. Karttapallo on ostettu W H Smith -vähittäiskaupasta kymmenellä punnalla, ja pallo näkyy myös kappaleiden ”Shiver” ja ”Don’t Panic” musiikkivideoilla. Yhtye on myös pitänyt palloa mukanaan kiertueillaan. Albumi omistettiin yhtyeen rumpalin Will Championin äidille Sara Championille, joka kuoli syöpään vuonna 2000.