stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wikipedian kritiikki
Tekijänoikeusrikkeet

Ruotsin Wikipedia sai 10000 euron sakon julkaistuaan kuvia julkisista taideteoksista. Kuvat olivat Offentlig konst -sivustolta, jonne kansalaiset saivat laittaa itse kuvia. Nämä kuvat oli otettu käyttöön Wikipediassa.
Yhteisön vahingolliset toimintatavat > Valtataistelut

Varsinkin englanninkielisessä Wikipediassa valtataistelut artikkelin sisällöstä eivät ole harvinaisia. Valtataisteluissa, joita kutsutaan myös muokkaussodiksi tai "editointisodiksi" (engl. edit wars), artikkelia tarkkaileva toinen kirjoittaja poistaa uuden kirjoittajan tekstin tai sabotoi sitä, jotta hänen oma näkökulmansa jää näkyviin.
Valtataistelussa kirjoittajat saattavat poistaa jopa suuria tekstimääriä ja asiallisia viitteitä. Toiminnan seurauksena artikkelin näkökulma vääristyy ja tieto saattaa muuttua nopeastikin. Tämä on ongelmallista kaikkien käyttäjien kannalta, jotka näkevät sivulla erilaista tietoa eri päivinä, eivätkä välttämättä huomaa mikä on puolueettomasta näkökulmasta kirjoitettua sisältöä.
Valta-asetelmien seurauksena eri kirjoittajien tekstejä kohdellaan eri tavoin riippuen kirjoittajan statuksesta. Päätöstä ei tehdä tiedon perusteella. Englanninkielisessä Wikipediassa eniten muokkauksia tekevien editointeja poistettiin vain noin 1 %:n verran, kun taas kerran kuussa muokkaavien kirjoittajien lisäyksistä poistettiin 25 %. Kahdesta yhdeksään muokkausta kuukaudessa tekevien muokkauksia poistettiin Wikipedian alkuaikoina vain 5 % verran, mutta tämä luku oli noussut vuonna 2009 jo 15 %:iin.
Wikipediassa on suuri määrä erilaista tietoa, jolloin kysymys siitä, mikä on riittävän merkittävää Wikipediaan tulee olennaiseksi. Osa halua sisällyttää asioita kun taas toiset karsia. Aktiivinen asioiden poistaminen on johtanut Wikipedian kasvun hidastumiseen. Englanninkielisessä wikipediassa uusia sivuja luotiin vuonna 2007 vielä 2200 päivässä, kun kahden vuoden jälkeen 2009 uusia sivuja luotiin päivittäin vain noin 1300.
Vaikka kuka tahansa voi muokata Wikipediaa, siitä on tullut yhä useammin (varsinkin englanninkielisessä versiossa) ulossulkeva paikka, jossa valta ja hyväksytyt muokkaukset kerääntyvät muutamille "supermuokkaajille" ja uusia tulokkaita ei oteta helposti mukaan. Englanninkielistä Wikipediaa on kritisoitu siitä, että päätöksiä ei perustella aina hyvin ja ne tehdään sisäpiirissä.
Yhteisön vahingolliset toimintatavat > Wikipedian yhteisö ei huomioi sukupuolia

Wikipediaa on arvosteltu siitä, että sitä muokkaavat pääasiassa miehet miesnäkökulmasta. Vaikka Wikipedian lukijoista puolet on naisia, on muokkaajista enemmistö on miehiä. Yhdistyneiden kansakuntien yliopiston ja Wikimedia Foundationin yhteistutkimuksessa havaittiin, että Wikipedian muokaajista vain noin 13% on naisia. Tämä on johtanut siihen, että Wikipediassa on vähemmän tietoa naisille tärkeistä aiheista ja merkittävistä naisista.
On esitetty useita syitä naisten vähyyteen:
Varsinkin aiemmin muokkaaminen vaati erityistä teknistä osaamista, joka loi taitovinoumaa ja suosi tietotekniikan alalle kouluttautuneita, joista suurin osa on miehiä. Käyttöliittymä ei ollut aiemmin käyttäjäystävällinen. Sittemmin Wikipediaan on kehitetty visuaalinen muokkaustapa, joka helpottaa sivujen muokkaamista. Tämä uusi tapa on otettu käyttöön suomenkielisessä Wikipediassa, mutta ei englanninkielisessä.
Wikipediassa ei aiemmin toivotettu uusia ihmisiä tervetulleiksi, eikä sivusto ole ollut sosiaalinen.
Naiset tulevat Wikipediassa muita enemmän häirityiksi.
Takertuminen liiallisesti faktojen esittämiseen, kokonaiskuvan sijasta.
Vaikeiden, häiriköivien ja naisvihamielisten käyttäjien häirintään puuttumattomuus  ja heidän vaikutusvaltansa yhteisössä.
Artikkeleihin liittyvien keskustelusivujen kielenkäyttö on luontaantyötävää ja hyökkäävää
Jotkin naisvihamieliset käyttäjät vastustavat naisten osallistumista ja tekevät ilmapiiristä vihamielisen.
Wikipedian ilmapiiri on seksualisoitu naisia luontaantyöntävällä tavalla.
Ylipäänsä ilmapiiri ei rohkaise naisia ryhtymään muokkaajiksi.
2015 julkaistussa tietokonelingvistiikan tutkimuksessa havaittiin, että sisällössä usein mies on sukupuolen neutraali ja ainoastaan poikkeama tästä ilmaistaan eksplisiittisesti. Tämä on johtanut muun muassa siihen, että naisista kerrotaan miehiä enemmän sukupuolen, ihmissuhteiden ja perhesuhteiden kautta, kuin heidän tekojensa kautta. Tämä korostui erityisesti ennen 1900-lukua syntyneistä naisista kertovien artikkelien kohdalla.
Ainakin englanninkielisessä Wikipediassa naisia käsitteleviltä artikkeleilta on vaadittu enemmän kuin miehiin liittyviltä sivuilta, ettei niitä poisteta. Asia nousi julkisuuteen, kun lokakuussa 2018 maailmaa kohahdutti tieto, ettei wikipediassa ole lainkaan artikkelia Nobelin fysiikanpalkinnon voittaneesta Donna Stricklandista. Hänestä kirjoitettu englanninkielinen artikkeli oli poistettu.
Wikimedia Foundation on yrittänyt ratkaista ongelmaa muun muassa järjestämällä muokkaustapahtumia, joiden aiheena on ollut esimerkiksi naispuoliset australialaiset neurotieteilijät. Myös visuaalinen muokkain on otettu käyttöön suomenkielisessä Wikipediassa.
Yhteisön vahingolliset toimintatavat > Kirjoittajien pätevyyttä ei huomioida

Monet mielipiteitä herättävät aihealueet ovat monesti vääristyneitä sisällöltään tai epäneutraaleja tulkintatavaltaan. Kun asiantuntijat ja yliopistojen tutkijat ovat yrittäneet kirjoittaa oman alan asiantuntemusta sivuavaa artikkelia heidän tekemiä muokkauksia on kumottu. Monesti muokkausten kumoajat ovat olleet niitä, jotka itse ovat levittäneet väärää tietoa tai omia mielipiteitään.
Yhteisön vahingolliset toimintatavat > Wikipedian rahavarantojen ylikulutus

Wikipedian muokkaajien keskuudessa on esitetty kritiikkiä Wikipediaa ylläpitävän Wikimedia Foundationin kulujen kasvuun. Kulut ovat kymmenkertaistuneet viimeisen kymmenen vuoden aikana,selvennä ja osa aktiiveista on huolestunut toiminnan jatkuvuudesta.
Epäluulo länsimaisia toimijoita kohtaan

Jotkin valtiot ovat estäneet pääsyn Wikipediaan. Yleisesti estäneet valtiot ovat pitäneet jotakin tietosanakirjan sisällöstä sopimattomana kansalaisillensa tai nähneet sen sisällön olevan linkittynyt liiaksi länsimaiseen elämäntapaan ja ajatteluun.
Kiina esti Wikipedian kaikkiin kieliversioihin pääsyn vuonna 2019. Mandariinikiinankielinen versio on ollut estettynä jo vuodesta 2015. Kiinan sensuuri alkoi Taivaallisen rauhan aukion mielenosoituksen vuosipäivää edeltävinä päivinä.
Kiinan valtio on alkanut tekemään omaa Chinese Encylopaedia tietosanakirjaansa, jossa on 20000 valittua muokkaajaa. Tällä tavoin valtio haluaa säännellä paremmin mitä tietoa sen kansalaisille on nähtävissä.
Myös Venäjällä kriittisyys länsimaisia palveluita kohtaan kasvaa. Venäjän johdossa nähdään venäjänkielisen Wikipedian olevan yhteydessä länsimaalaisiin tiedustelupalveluihin. Valtio esti Wikipedian käytön päivän ajaksi 2015, jonka arveltiin johtuvan siitä, että valtio testaa sensuurijärjestelmää. Venäjän valtio on alkanut tekemään omaa valtiollista tietosanakirjaansa, Большая российская энциклопедия, Wikipedian vastineeksi.
Turkki kielsi Wikipedian vuonna 2017, ja sen pitäisi avautua oikeuden päätöksellä jälleen 2020. Turkki esti pääsyn, sillä Wikipediassa linkitettiin Turkin valtio terroristijärjestöihin. Oikeus katsoi Wikipedian kuuluvan sananvapauden piiriin, jonka vuoksi kielto oli kumottava.
Aiheesta muualla

Pekka Hyvärinen: Joko teillä wikittää? Aamulehti 15.1.2008.
Valtataistelun seurauksena tämä englanninkielinen artikkeli on kirjoitettu täysin uudestaan lyhyen aikavälin sisällä. Editointisodissa kirjoittajat kilpailevat keskenään kenen teksti on näkyvissä.
Kaavio[vanhentunut linkki] Wikipedian muokkaajarakenteesta: 90 prosenttia miehiä, yhdeksän prosenttia naisia ja yksi prosentti muunsukupuolisia.
Operaatio jalokivimeri

| Operaatio jalokivimeri Kaija Koo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1998
 Julkaistu: 1998
 Tuottaja(t): Markku Impiö ja Jesse Vainio
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 41.18
 Levy-yhtiö: Warner
Listasijoitukset
  Suomi: 1. (2 viikkoa, toukokuu 1998)
Kaija Koon muut julkaisut
| Unihiekkamyrsky 1997 | Operaatio jalokivimeri 1998 | Tinakenkätyttö 1999 |
Operaatio jalokivimeri on Kaija Koon viides albumi, joka ilmestyi vuonna 1998. Se ylitti 20 000 myydyn kappaleen rajan kahdessa viikossa ilmestymisestään.
Kappaleet

Vedet virtailee – 3.39
Minun tuulessa soi – 3.18
Operaatio jalokivimeri – 4.40
Maraton – 4.35
Päivät lentää – 3.55
Siipiveikko – 4.10
Kultainen ranta – 3.31
Valomerkin aikaan – 4.04
Savu hälvenee – 3.12
Kenelle kellot soi – 3.41
Hyviä öitä – 3.36
Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Markku Impiö, paitsi kappaleet 3, 4, 7, 8 ja 9 on sanoittanut myös Kaija Koo.
Muusikot

Markku Impiö – koskettimet, ohjelmointi
Jesse Vainio – rummut, ohjelmointi
Torsti Spoof – kitara kappaleissa 1, 3–6 ja 9–10
Vesa Anttila – kitara kappaleessa 7
Timo Tolonen – basso kappaleissa 3–4 ja 9–10
HKO:n jousiryhmä kappaleessa 4
Markku Johansson, kapellimestari ja sovitus
Heikki Hämäläinen, äänenjohtaja
Tuomas Ikonen
Katariina Jämsä-Pesonen
Satu Laine
Yrjö Lasonpalo
Kari Lindstedt
Jussi Pesonen
Mikko Pesonen
Mauri Pietikäinen
Heikki Vehmanen
Tuotanto

Äänitetty ja miksattu Kaijan ja Maken verstaalla
Kitaroiden ja rumpujen äänitys Music Makers -studiolla
Viulujen äänitys Finnvox-studiolla
Masterointi Polar-studioilla, Tukholmassa
Valokuvaus Michael Aston
Kannen suunnittelu Private Eye
Europium

Europiumia
Europium on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Eu (lat. europium) ja järjestysluku 63. Tämä harvinaisiin maametalleihin kuuluva alkuaine on niistä reaktiivisin. Puhtaana hopeanvalkoinen metallinen europium hapettuu nopeasti ilmassa tummaksi.
Europiumia käytetään europiumoksidina (Eu2O3) punaisena loisteaineena kuvaputkissa. Sitä lisätään myös katu­valojen elohopeahöyrylamppuihin luonnollisen värin aikaansaamiseksi. Monet europiumin isotoopit imevät voimakkaasti neutroneja, joten europiumilla voi olla käyttöä ydinreaktoreissa.
Europiumia ei ole puhtaana luonnossa mutta sitä löytyy gadoliniitista ja monatsiittihiekasta. Myös auringosta ja tietyistä tähdistä on spektriviivoista identifioitu europiumia. Europium on hyvin harvinainen aine, vain noin 5·10−8 % koko maailmankaikkeuden massasta rakentuu europiumista.
Europiumin keksimisen ansio annetaan yleensä ranskalaiselle Eugène-Anatole Demarçaylle, joka löysi sen spektroskooppisesti vuonna 1896 ja eristi ensimmäisenä 1901.
Ominaisuudet > Fysikaaliset ominaisuudet

Europium on puhtaana hopeanvalkoinen, venyvä metalli, jonka kovuus on samaa luokkaa lyijyn kanssa. Useat europiumin ominaisuudet johtuvat sen puolittain täyttyneestä uloimmasta elektronikuoresta. Europiumin tiheys on 5,2 g/cm3, mikä tekee siitä keveimmän alkuaineen lantanoidien joukossa. Sulamispiste on 1 099 K (826 °C), mikä on toiseksi alhaisin lantanoidille, ja kiehumispiste on 1 802 K (1 529 °C).
Europiumista tulee suprajohtavaa, kun sitä jäähdytetään alle 1,8 K lämpötilaan ja kompressoidaan yli 80 GPa paineeseen. Europium on voimakkaasti paramagneettinen aine yli 90 K (−183 °C) lämpötiloissa.
Ominaisuudet > Kemialliset ominaisuudet

Europium on harvinaisista maametalleista kaikista reaktiivisin. Se hapettuu nopeasti ilmassa, niin että senttimetriluokan kappale muuttuu kokonaan oksidiksi muutaman päivän aikana. Se reagoi veden kanssa kuten kalsium reaktioyhtälöllä:
Tästä hapettumisesta johtuen näytteet puhtaasta europiummetallista harvoin näyttävät kiiltävältä metallilta, vaikka ne olisi säilötty suojaavaan mineraaliöljyyn.
Muiden maametallien tavoin (lantaani on poikkeus) europium syttyy ilmassa noin 150–180 °C:n lämpötilassa, muodostaen europium(III)oksidia:
Europium esiintyy usein hapetusluvulla +3, mutta muodostaa myös hapetusluvun +2 yhdisteitä. Tämä on poikkeuksellista lantanoideille, sillä yleensä ne esiintyvät lähes yksinomaan +3 hapetusluvulla. +2 tilan elektronikonfiguraatio on 4f7 koska puoliksi täytetty f-kuori antaa sille lisää stabiilisuutta. Tästä ominaisuudesta johtuu myös "negatiivisena europium-anomaliana" tunnettu ilmiö, jolla tarkoitetaan europiumin vähäistä pitoisuutta (muihin lantanoideihin verrattuna) mineraaleissa kuten sen yleisemmissä malmeissa monatsiitissa ja bastnäsiitissa, verrattuna kondrittiseen runsauteen. Bastnäsiitin negatiivinen europium anomalia on vähäisempi kuin monatsiitin, ja tämän takia se on tärkein europiumin kaupallinen lähde nykyään.
Isotoopit

Luonnossa esiintyvä europium koostuu kahdesta isotoopista, 151Eu ja 153Eu, joista 153Eu on runsain (52,2%). Isotooppi 153Eu on stabiili, mutta 151Eu:n havaittiin vasta viime vuosina hajoavan alfahajoamisella puoliintumisajalla ⩾1,7·1018 vuotta tuottaen noin yhden alfahiukkasen kahdessa minuutissa jokaisessa kilossa luonnollista europiumia. Yhteensä 35 keinotekoista radioaktiivista isotooppia on tunnistettu. Näistä pysyvimmät ovat 150Eu puoliintumisajalla 36,9 vuotta, 152Eu puoliintumisajalla 13,516 vuotta ja 154Eu jonka puoliintumisaika on 8,593 vuotta. Kaikkien muiden radioisotooppien puoliintumisaika on enintään 4,7612 vuotta ja suurimman osan alle 12,2 sekuntia. Europiumilla on myös kahdeksan ydinisomeeria, joista pysyvimmät ovat 150mEu (puoliintumisaika 12,8 h), 152m1Eu (9,3116 h) ja 152m2Eu (96 minuuttia).
Pääasiallinen hajoamistyyppi isotoopeille, jotka ovat kevyempiä kuin 153Eu, on elektronisieppaus, ja raskaammille beetahajoaminen. Kevyempien ydinten kuin 153Eu hajoamisen päätuote ovat samariumin (Sm) eri isotoopit, ja raskaampien gadoliniumin (Gd) isotoopit.
Fissioreaktiot voivat tuottaa europiumia. Kuten muillakin lantanoideilla, useat isotoopeista ja etenkin sellaiset, joiden massaluku on pariton, tai joissa on vähän neutroneja, kuten 152Eu, voivat toimia neutronien sieppaajina.
Löytöhistoria

Vaikka europiumia on useissa harvinaisia maametalleja sisältävissä mineraaleissa, se eristettiin sangen myöhään 1800-luvun lopulla. Tämä johtui sen harvinaisuudesta ("europium anomalia") ja silloisten erottamistekniikoiden kehittymättömyydestä. William Crookes havaitsi ensimmäisenä spektriviivoja, jotka myöhemmin tunnistettiin kuuluvaksi europiumille.
Vuonna 1890 Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran valmisti samarium–gadoliniumseoksia, joissa oli myös silloin tuntemattomia spektriviivoja. Europiumin varsinaisena löytäjänä pidetään kuitenkin ranskalaista kemistiä Eugène-Anatole Demarçayta, joka esitti vuonna 1896, että kyseessä on uusi alkuaine ja joka pystyi eristämään tätä ainetta melko puhtaana 1901. Hän nimesi aineen maanosa Euroopan mukaan.
Europiumin tärkein sovellus, käyttö televisioputkien loisteaineena, keksittiin 1960-luvulla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Periodictable: Technical data for Europium (englanniksi)
Americanelements: Europium Technical and Safety Data (englanniksi)
Webmineral: Europium (Eu) Element Properties (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Europium (englanniksi)
Argonne National Laboratory: Radiological and Chemical Fact Sheets to Support Health Risk Analyses for Contaminated Areas, Europium sivut 22–23 (englanniksi) (pdf)
Luettelo europiumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Europium (englanniksi)
PeriodicTable: Europium (Eu) (englanniksi)
PubChem: Europium (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Europium (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Europium (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Europium (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Europium
Hapettunutta metallista europiumia
Oksidoitunutta europiumia, jonka pinnalla on myös keltaista europium(II)karbonaattia
Käännös suomeksi
Otava (saari)

Otava
Röölän rantaa Otavan etelärannalla. Vasemmalta oikealle: Ravintola Röölänranta, Röölän kesäkauppa ja asuinkerrostalo sekä Boyfoodin rakennus.
| --- | --- |
Sijainti:  60°25′N, 021°54′E, Naantali Varsinais-Suomi  Suomi
Merialue:  Saaristomeri
Korkein kohta:  59,7 m
Pinta-ala:  105 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Otavan saari sijaitsee Saaristomeren sisäosassa Naantalin edustalla. Saaren pinta-ala on 105 km² ja se on Suomen merialueen viidenneksi suurin saari. Saari kuuluu nykyään kokonaan Naantalin kaupunkiin. Aiemmin se oli jakautuneena Rymättylän ja Merimaskun kesken, suurimman osan siitä kuuluessa Rymättylään.
Otavasta on maantieyhteys Särkänsalmen sillan kautta Naantaliin ja Kirkonsalmen sillan kautta Maskuun ja Velkualle. Etelässä pääsee kahden sillan kautta Nimettömän ja Airismaan saarille sekä Hämmärönsalmen lossille.
Rymättylän keskiaikainen kirkko on Otavan saaren keskellä ja Merimaskun puukirkko saaren pohjoisosassa. Saari on ollut asuttuna kauan, ehkä jo kivikaudelta saakka.
Otavan maaperä on kallioista ja luonto pääosin karua. Viljavat maat on muokattu pelloiksi jo satoja vuosia sitten. Merimaskun ja Rymättylän entisellä rajalla kohoaa laakea Villivuori 59,7 metrin korkeuteen ja siellä on maakunnallisesti arvokas Villivuoren luonnonsuojelualue.
Otavalla on noin 15 järveä (pohjoisesta lukien): Köylijärvi, Taattistenjärvi, Leikkistenjärvi, Leiklahdenjärvi, Paskaperänjärvi, Ylttistenjärvi, Vilujärvi, Kuralanjärvi, Tiskari, Riiaistenjärvi, Paskalahti, Taka-Paskalahti, Kirkkojärvi, Riittiönjärvi sekä umpeenkasvava Lyhtyjärvi.
Luonnonmaan ja Otavan välillä on Kotkanaukolla ilmajohtolinja, jonka sähköverkkoyhtiö Caruna aikoo korvata uudella 540-metrisellä 20 kilovoltin sähkökaapelilla, joka sijoitetaan merenpohjaan Särkänsalmen sillan eteläpuolelle. Samalla paikalla on myös teleoperaattori DNA:n merikaapeli. Ilmajohtolinja puretaan merikaapelin valmistuttua.
M/T Tupavuori

M/T Tupavuori saapuu Teijolle purettavaksi 10. lokakuuta 1959.
M/T Tupavuori oli Neste Oy:n omistama säiliölaiva, joka räjähti vuonna 1958 Nesteen Naantalin jalostamon laiturissa.
Tupavuori rakennettiin Hollannissa Van der Giessen & Zonen’s Scheepswervenin telakalla Rotterdamin lähellä, ja se luovutettiin tilaajalle 12. tammikuuta 1954. Tupavuori oli valmistuessaan Suomen kauppalaivaston suurin alus.
Nesteen Naantalin öljynjalostamo aloitti 26. kesäkuuta 1957 toimintansa, kun tankkeri Tupavuori toi jalostamon laituriin 14 940 tonnin maaöljylastin Novorossijskista.
Tupavuori räjähti Naantalin jalostamon laiturissa 5. lokakuuta 1958, jolloin kolme ihmistä sai surmansa paineaallossa. Aluksen tankit olivat räjähdyshetkellä tyhjiä. Räjähdyksen jälkeen kallistunut alus nostettiin pystyyn ja vietiin romutettavaksi.
Tekniset tiedot

Tyyppi: yksikantinen moottoritankkeri
Lippuvaltio:  Suomi
Pituus: 159,20 metriä
Leveys: 19,85 metriä
Syväys: 8,78 metriä
Bruttovetoisuus: 10 214 tonnia
Nettovetoisuus: 5 580 tonnia
Kuollut paino: 15 225 tonnia
Nopeus: 14 solmua
Päämoottori: Diesel 2 SA 9-sylinterinen MAN K9Z 70/120 4 100 kW / 5 540 hv
Aiheesta muualla

Räjähdys! – Tankkeri Tupavuori tuhoutui 50 vuotta sitten. Laiva, 2008, nro 4.  Helsinki:  Suomen Laivahistoriallinen Yhdistys ry. ISSN 1457-3059
M/t Tupavuori. Suomen merenkulku, 1954, nro 4, s. 107.
Tupavuoren pelastustyö. Suomen merenkulku, 1959, nro 10, s. 257.
Unto Wiitala -palkinto

Unto Wiitala -palkinto on palkinto jääkiekon SM-liigan kauden parhaalle erotuomarille. Palkinnon saajan valitsee Liigan erotuomarikoulutusryhmä. Palkinnon nimi on kunnianosoitus jääkiekkomaalivahti ja erotuomari Unto Wiitalalle.
Palkinnon saajat

| Kausi | Erotuomari | Lähde |
| --- | --- | --- |
| 1967–68 | Sakari Sillankorva |  |
| 1968–69 | Sakari Sillankorva (2.) |  |
| 1969–70 | Sakari Sillankorva (3.) |  |
| 1970–71 | Pentti Isotalo |  |
| 1971–72 | Unto Wiitala |  |
| 1972–73 | Unto Wiitala (2.) |  |
| 1973–74 | Unto Wiitala (3.) |  |
| 1974–75 | Unto Wiitala (4.) |  |
| 1975–76 | Raimo Sepponen |  |
| 1976–77 | Raimo Sepponen (2.) |  |
| 1977–78 | Karl-Gustav Kaisla |  |
| 1978–79 | Pertti Juhola |  |
| 1979–80 | Karl-Gustav Kaisla (2.) |  |
| 1980–81 | Antti Koskinen |  |
| 1981–82 | Raimo Sepponen (3.) |  |
| 1982–83 | Seppo Mäkelä |  |
| 1983–84 | Seppo Mäkelä (2.) |  |
| 1984–85 | Pertti Juhola (2.) |  |
| 1985–86 | Antti Koskinen (2.) |  |
| 1986–87 | Pertti Juhola (3.) |  |
| 1987–88 | Seppo Mäkelä (3.) |  |
| 1988–89 | Seppo Mäkelä (4.) |  |
| 1989–90 | Karl-Gustav Kaisla (3.) |  |
| 1990–91 | Seppo Mäkelä (5.) |  |
| 1991–92 | Seppo Mäkelä (6.) |  |
| 1992–93 | Seppo Mäkelä (7.) |  |
| 1993–94 | Kari Nieminen |  |
| 1994–95 | Rami Savolainen |  |
| 1995–96 | Seppo Mäkelä (8.) |  |
| 1996–97 | Seppo Mäkelä (9.) |  |
| 1997–98 | Seppo Mäkelä (10.) |  |
| 1998–99 | Pekka Haajanen |  |
| 1999–00 | Marko Lepaus |  |
| 2000–01 | Markku Kruus |  |
| 2001–02 | Markku Kruus (2.) |  |
| 2002–03 | Jari Levonen |  |
| 2003–04 | Timo Favorin |  |
| 2004–05 | Jari Levonen (2.) |  |
| 2005–06 | Markku Kruus (3.) |  |
| 2006–07 | Timo Favorin (2.) |  |
| 2007–08 | Timo Favorin (3.) |  |
| 2008–09 | Jari Levonen (3.) |  |
| 2009–10 | Jari Levonen (4.) |  |
| 2010–11 | Jari Levonen (5.) ja Antti Boman |  |
| 2011–12 | Jari Levonen (6.) |  |
| 2012–13 | Aleksi Rantala |  |
| 2013–14 | Jari Levonen (7.) ja Jukka Hakkarainen |  |
| 2014–15 | Stefan Fonselius |  |
| 2015–16 | Stefan Fonselius (2.) |  |
| 2016–17 | Timo Favorin (4.) |  |
| 2017–18 | Aleksi Rantala (2.) |  |
| 2018–19 | Stefan Fonselius (3.) |  |
| 2019–20 | Mikko Kaukokari |  |
| 2020–21 | Lassi Heikkinen |  |
| 2021–22 | Joonas Kova |  |
| 2022–23 | Mikko Kaukokari (2.) |  |
| 2023–24 | Joonas Kova (2.) |  |
Tähtipyörä

Tähtipyörä on Vaasassa 1910-luvulla perustettu suomalainen polkupyörävalmistaja. Yritys toimi alun perin nimellä Rautakauppa Osakeyhtiö Teräs, ja se aloitti pyörien valmistuksen vuonna 1912. Vuonna 1980 nimi muutettiin Pohjanpyöräksi, ja vuonna 1987 nykyiseksi Tähtipyöräksi. Sulvalla, Vaasan naapurikunnassa Mustasaaressa toimiva yritys on Helkaman ohella ainut Suomessa pyöriä kokoonpaneva polkupyörävalmistaja Tunturin siirrettyä tuotantonsa ulkomaille. Tähtipyörä pyrkii olemaan suomalainen vaihtoehto Kaukoidässä valmistetuille halpapyörille, ja se käyttää mahdollisimman paljon kotimaisten alihankintayhtiöiden tuotteita.
Aiheesta muualla

Tähtipyörän verkkosivut
Pohjankartanon koulu

| Pohjankartanon koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Karjasilta, Oulu
Tyyppi:  peruskoulu
Perustettu:  1967
Rehtori:  Ilpo Hettula
Luokat:  7–9
Verkkosivut
Koulun keskusaula.
Pohjankartanon koulu on Oulun Karjasillan kaupunginosassa toimiva perusasteen oppilaitos. Koulu on perusasteen yläkoulu, jossa annetaan opetusta vuosiluokille 7–9. Oppilaita koulussa on yli 500. Pohjankartanossa nämä luokat voi lisäksi käydä musiikkipainotteisella linjalla. Koulussa on mahdollista käydä myös lisäopetuksen 10. vuosiluokka. Opettajia koulussa on 47.
Koulu toimii arkkitehti Kari Virran suunnittelemassa Pohjankartanon monitoimitalossa, joka on valmistunut vuonna 1967. Samassa rakennuksessa sijaitsevat myös Madetojan musiikkilukio, Oulu-opisto ja Karjasillan kirjasto. Musiikkiluokille otetaan oppilaita kaikkialta Oulusta. Koulun rehtori on Ilpo Hettula. Koulun aulatiloissa on monia uusia opetusteknisiä ratkaisuja.
Aiheesta muualla

Pohjankartanon koulun verkkosivut
Soikkeli, Anu: Pohjankartanon koulu. Rakennushistoriallinen selvitys.  Oulu:  Arkkitehdit Sarlin+Sopanen Oy & Studio Puisto Oy, 2016.  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 6.3.2023).