stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Knut Pipping (sosiologi)
Knut Pippingin väitöskirja Kompaniet som samhälle. Iakttagelser i ett finskt frontförband 1941-1944 > Epäviralliset sosiaaliset ryhmät sotilasorganisaatiossa

Knut Pipping esitti väitöskirjassaan Komppania pienoisyhteiskuntana havainnon, jonka mukaan sotilaat muodostavat sotilasorganisaatiossa epävirallisia sosiaalisia ryhmiä:
Arvoryhmät
Käytännössä kaksi ryhmää joista toisen muodostavat upseerit, toisen miehistö ja aliupseerit. Pippingin mukaan upseeri ei voi koskaan olla yhdenvertainen miehistön ja aliupseerien kanssa, vaikka hänellä olisi alaistensa täysi luottamus. Aliupseerit taas voivat olla yhdenvertaisia miehistön kanssa.
Sotilaalliset ryhmät
Sotilasorganisaation muodostamat ryhmät kuten jalkaväkiryhmä, tiedustelupartio tai torpedoveneen miehistö.
Paikalliset ryhmät
Sotilaan majapaikan mukaan syntyvät ryhmät. Pippingin mukaan sotilaat jotka majoittuvat esimerkiksi samaan korsuun, telttaan tai tupaan muodostavat oman sosiaalisen ryhmänsä, vaikka he eivät suorittaisi palvelustehtäviä yhdessä.
Ikäryhmät
Sotilaiden fyysisen iän tai tietyssä sotilasorganisaatiossa viettämän ajan mukaan muodostuvat ryhmät. Pippingin mukaan merkittävimmät ikäryhmät syntyvät sotilaskokemuksen perusteella. Pippingin mukaan tämä ilmeni parhaiten silloin kun tappioita kärsineitä komppanioita täydennettiin uusilla sotilailla. Silloin pitkään samassa joukossa palvelleet sotilaat muodostivat omia sosiaalisia ryhmiään.
Kotiseuturyhmät
Sotilaan asuinpaikan tai kotiseudun mukaan muodostuvat ryhmät. Pippingin mukaan näitä ryhmiä muodostui vain harvoin ja ne olivat melko merkityksettömiä.
Keittoporukat
Pippingin mukaan keittoporukka sosiaalinen ryhmä, jonka jäsenet jakavat keskenään kaikki tunteensa ja pitävät huolta toisistaan. Pippingin mukaan keittoporukka on epävirallisista sosiaalisista ryhmistä tärkein sotilaan selviytymisen kannalta. Pippingin mukaan sotilaat muodostavat keittoporukoita usein täysin tiedostamatta, koska keittoporukat muodostuvat mieleltään samantapaisista sotilaista. Pippingin mukaan sotilaan kuuluminen sotilaalliseen tai paikalliseen ryhmään vaikuttaa myös keittoporukoiden muodostumiseen.
Knut Pippingin väitöskirja Kompaniet som samhälle. Iakttagelser i ett finskt frontförband 1941-1944 > Havaintojen taustat

Pippingin mukaan yksittäisen sotilaan koko elämän kenttäolosuhteissa keskittyi hänen oman komppaniansa ympärille. Oman komppanian sisällä syntyneillä epävirallisilla sosiaalisilla ryhmillä ja normeilla oli merkittävä vaikutus sotilaiden selviytymiseen sodan äärimmäisissä olosuhteissa. Pippingin käytti väitöskirjassaan esimerkkinä konekiväärikomppaniaa. Pataljoonan hyökätessä konekiväärikomppania yleensä hajautettiin erillisiksi konekivääriryhmiksi jotka tukivat jalkaväkijoukkueita. Pataljoonan puolustaessa konekiväärikomppania vastaavasti taisteli usein koottuna yhteen. Nämä kaksi vertailukohtaa antoivat Pippingille hyvät olosuhteet havainnoida sosiaalisten ryhmien käyttäytymistä eri tilanteissa.
Pippingin havaintojen mukaan sotilaiden sosiologiset suhteet muodostuvat kenttäolosuhteissa sen pohjalta, että jokaisen olisi helpompi kestää sodan äärimmäiset olosuhteet. Pippingin mukaan taistelusta elossa selviäminen tai pienien mukavuuksien aikaansaaminen oli usein kiinni sotilasta lähimpänä olevasta sosiologisesta ryhmästä. Pippingin mukaan tämä ilmiö näkyi esimerkiksi siten, että sotilaat pitivät erityisen hyvää huolta ryhmäkohtaisista aseista ja varusteista, kuten konepistooleista, valopistooleista, kirveistä ja sahoista, sillä niiden avulla oma ryhmä saattoi selvitä hengissä taistelusta tai sai aikaan jonkin pienen mukavuuden taistelun ulkopuolella. Toisinaan sotilaiden selviytyminen saattoi myös olla kiinni muista sosiologisista ryhmistä. Tästä esimerkkinä Pipping pitää panssarintorjuntamiehiä, joilla oli erikoisvälineet ja koulutus panssarivaunujen tuhoamiseen. Tavallinen jalkaväkitaistelija ei mahtanut panssarivaunuille juuri mitään, joten hänen henkensä saattoi olla kiinni panssarintohjuntamiesten rohkeasta toiminnasta. Pippingin mukaan tämä johti väistämättä siihen, että panssarintorjuntamiehet olivat sosiologisessa hierargiassa korkealle arvostettuja.
Knut Pippingin väitöskirja Kompaniet som samhälle. Iakttagelser i ett finskt frontförband 1941-1944 > Komppania pienoisyhteiskuntana väitöskirjan merkitys

Knut Pippingin teki väitöskirjassaan Komppania pienoisyhteiskuntana ensimmäisenä maailmassa tieteellisiä havaintoja sotilasorganisaatioissa muodostuvista epävirallisista sosiaalisista ryhmistä ja normeista. Pippingin väitöskirja herätti pian julkaisunsa jälkeen mielenkiintoa myös ulkomailla. Kylmän sodan aikana muun muassa Yhdysvalloissa tehtiin useita laajoja sotilassosiologian tutkimuksia, joissa Pipping väitöskirjan havainnot huomioitiin ja ne todettiin paikkaansapitäviksi. Suomen Puolustusvoimissa Komppania pienoisyhteiskuntana kirja on ollut, jo vuosikymmenten ajan, ammattisotilaiden ja varusmiesjohtajien lukemistossa. Knut Pippingin Komppania pienoisyhteiskuntana väitöskirjalla ollut vuosien saatossa merkittävä vaikutus suomalaisen sotilassosiologian, sotilaspedagogiikan, johtamisen ja sotataidon kehittämisessä.
Kirjallisuutta

Sundback, Susan – Rosenberg, Thomas – Rosenlew, Anne (toim.): Knut Pipping och etableringen av den moderna sociologin vid Åbo Akademi.  (Bidrag till kännedom av Finlands natur och folk, 203)  Helsingfors:  Finska Vetenskaps-Societeten, 2017.  ISSN 0067-8481  ISBN 978-951-653-418-6
Aiheesta muualla

Pipping, Knut hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Itävuori, Marita: "Maksimaalisen väärin ajoitettu mies". Loviisan Sanomat, 11.1.2019, s. 14–15.  Artikkelin verkkoversio.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Jussi Kujala (kansanedustaja)

| Jussi Kujala> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 2.2.1914–25.9.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Uusimaa
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1878 Pornainen
Kuollut: 1. heinäkuuta 1919 (40 vuotta) Helsinki
Ammatti:  työmies, toimittaja
Juho (Jussi) Ernst Kujala (synt. Törnroos, 29. elokuuta 1878 Pornainen – 1. heinäkuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1914–1918. Hänet tunnettiin myös kirjailijana ja kuplettirunoilijana. Kujala sai sisällissodan aikaisesta toiminnastaan pitkän vankeustuomion ja teki itsemurhan.
Elämä > Varhaiset vuodet

Kujala syntyi Pornaisen Laukkoskella palvelijatar Anna Mathilda Törnroosin (1858−1888) aviottomana lapsena. Hänen isänsä huhuttiin olleen aatelinen valtiopäivämies. Anna Mathilda jätti lapsensa jo muutaman viikon ikäisenä vanhemmilleen Anders Kustaa ja Maria Törnroosille, joiden hoivissa Kujala kasvoi Laukkosken Metsäkipparin talossa. Hieman vartuttuaan Kujala työskenteli tilalla maatöissä ja oli myöhemmin renkinä eri puolilla kotipitäjäänsä. Kujala kävi ainoastaan kiertokoulua, mutta oppi luku- ja kirjoitustaidon itsenäisesti. Työväenaatteeseen hän tutusti lukemalla vanhoja Työmies-lehtiä ja liittyi Laukkosken työväenyhdistykseen vuonna 1904.
Lopetettuaan rengin työt vuonna 1907 Kujala muutti Porvooseen, josta käsin hän toimi sosialidemokraattisen puolueen Uudenmaan vaalipiirin puhujana ja toimitsijana. Vuonna 1913 Kujala perusti käsityöverstaan Tuusulan Järvenpääseen. Samana vuonna hänet valittiin ensimmäistä kertaa eduskuntaan. Kansanedustajantehtäviensä ohessa Kujala ehti ensimmäisen maailmansodan aikana työskentelemään linnoitustöissä vuosina 1914–1915 sekä Työläisen päätoimittajana Porvoossa 1916. Syksyllä 1917 hän osti perheelleen mäkituvan Järvenpäästä.
Kirjoittaessaan Kujala käytti ainakin nimimerkkejä ”J. K-la”, ”Laulajapoika” ja ”Korpivaeltaja”. Hän julkaisi omakustanteena erilaisia kertomuksia sekä kirjoitti yhteiskunnallisia kupletteja. Kujala on sanoittanut muun muassa Laukon torpparihäädöistä kertovan kappaleen Laulu Laukon häädöistä, jonka Sulo Vakkari esittää vuonna 1970 julkaistulla kokoelma-albumilla Työväen lauluja II. Lisäksi hän suomensi virolaisen Johannes Rahamägin ateistisen teoksen.
Elämä > Sisällissota ja kuolema

Sisällissodan alkaessa Kujalalle ei tarjottu virkaa kansanvaltuuskunnassa, joten hän palasi kotiinsa toimien hallinnollisissa tehtävissä muun muassa punaisten valitseman Tuusulan kunnallisneuvoston sihteerinä. Kujala kuului myös Tuusulan punakaartiin ja oli maalis-huhtikuussa vartiotehtävissä Järvenpään asemalla. Lisäksi hän kirjoitti sodan aikana aktiivisesti Työmieheen. Helsingin taistelun jälkeen Kujala vangittiin Järvenpäässä 21. huhtikuuta. Hänet toimitettiin Hyvinkään vankileirin kautta Suomenlinnan vankileirille ja sieltä edelleen heinäkuun lopussa muiden kansanedustajien tavoin Sörnäisten vankilaan. Lokakuussa 1918 Kujala sai valtiorikosoikeudelta kuolemanrangaistuksen, jonka perusteena oli muun muassa yli 60 kiihoitukseksi katsottua lehtikirjoitusta. Tammikuussa 1919 valtiorikosylioikeus muutti tuomion 12 vuoden kuritushuonerangaistukseksi.
Kujala kärsi tuomiotaan Sörnäisten kuritushuoneessa, jossa hän teki itsemurhan 1. heinäkuuta 1919 vastaisena yönä viiltämällä ranteensa auki. Samana yönä vankilassa kuoli myös kansanedustaja Taavetti Lapveteläinen. Kesällä 1918 tehdyissä kuulusteluissa Kujala kertoi jo pitemmän aikaa kärsineensä hermosairaudesta. Hänet haudattiin Tuusulaan Paijalan hautausmaalle. Lehtitietojen mukaan hautajaisiin osallistui tuhatkunta saattajaa. Tilaisuudessa puhui muun muassa entinen kansanedustaja Fiina Pietikäinen.
Perhe

Kujalan puoliso oli Maria Aurora Veckström, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1908. Pariskunnalla oli viisi lasta.
Teokset

Kiiltävän kuoren alta : tosiperäinen kuvaus elämästä.  Porvoo:  tekijä, 1910.
Taistelun riehuessa : lausuttavia runoja.  Porvoo:  tekijä, 1910.
Pirttimäen Antti : elämäkerrallinen tosikuvaus.  Porvoo:  tekijä, 1911.
Piru : historiallinen katsaus pirun alkuperään, elämään ja toimintaan. Vironkielestä mukaili Juho Kujala.  Porvoo:  Osuuskunta Wisa, 1912.  Kirja digitoituna Projekti Lönnrotissa (PDF).
Rahamägi, Johannes: Piru : historiallinen katsaus pirun alkuperään, elämään ja toimintaan.  (2. korjattu painos)  Suomentanut Juho Kujala. Helsinki:  Tajunta Media, 2016.  ISBN 978-952-66574-5-5
Juho Lehmus

| Juho Lehmus |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 4.4.1917–6.4.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. joulukuuta 1858 Orivesi
Kuollut: 6. huhtikuuta 1918 (59 vuotta) Tampere
Ammatti:  suutari
Johannes (Juho) Lehmus (vuoteen 1906 Lindgren, 19. joulukuuta 1858 Orivesi – 6. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1917–1918. Tampereen taistelun yhteydessä ammuttu Lehmus oli yksi viidestä sisällissodan aikana teloitetusta istuvasta sosialidemokraattien kansanedustajasta.
Elämä

Oriveden Teerijoessa syntyneen Juho Lehmuksen vanhemmat olivat suutari Juha Kustaa Lindgren (1834-1897) ja Amanda Matintytär (1838-1899). Lehmus oli ammatiltaan suutari. Hän vaikutti työväenliikkeessä jo ennen sosialidemokraattisen puolueen perustamista. Lehmus perusti Oriveden suutareitten ammattiosaston ja vaihtoi ajatuksia verstaassaan reissumiehenä työskennelleen Eetu Salinin kanssa. Myöhemmin hän kiersi puolueen agitaattorina ympäri Pohjois-Hämettä ja työskenteli myös kenkätehtaalla. Lehmus toimi muun muassa Pappilankylän työväenyhdistyksen puheenjohtajana sekä Oriveden Työväen Osuuskaupan hallituksen puheenjohtajana. Lehmus valittiin kansanedustajaksi vuonna 1916 ja hän uusi paikkansa myös syksyn 1917 vaaleissa.
Sisällissodan aikana Lehmus toimi Oriveden vallankumousoikeuden puheenjohtajana Hugo Oksalan kanssa. Hän oli myös Oriveden toimeenpanevan komitean jäsen ja kiersi rintamalla puhujana. Valkoisten vallattua Oriveden Lehmus saapui pakolaisjoukon mukana Tampereelle. Kaupungin piirityksen aikana hän huolehti Orivedeltä saapuneiden pakolaisten ruokahuollosta. Taistelujen loppuvaiheessa Lehmus haki perheineen suojaa Hämeen Pohjan talon kellarista, josta hänet vangittiin 5. huhtikuuta. Lehmus kertoi valkoisille olevansa sosialidemokraattien kansanedustaja, jonka jälkeen hänet vietiin Tampereen tavara-aseman peltimakasiiniin ja ammuttiin seuraavana päivänä joukkoteloitusten yhteydessä paikalla olleiden orivesiläisten valkoisten kerrottua hänen olleen paikkakunnan pahin kiihottaja. Teloitettujen ruumit jätettiin lojumaan makasiinin seinustalle päiväkausiksi ennen kuin omaiset alkoivat korjaamaan niitä pois. Toisen kertomuksen mukaan valkoisten kenttäoikeus antoi Lehmukselle pikaisen kuolemantuomion ja hänet ammuttiin Tammelan sillan alla kolmen muun punaisen kanssa.
Perhe

Juho Lehmuksen puoliso oli Kristiinankaupungissa syntynyt Hedvig (Heta) Sofia Sjöblomin (1855-1938), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1880. Perheessä oli viisi kasvattilasta. Pitokokkina vuosikymmenet työskennellyt Heta Lehmus vaikutti myös aktiivisesti työväenliikkeessä ja kunnalliselämässä. Hän oli muun muassa Pappilankylän työväenyhdistyksen kunniajäsen.
Matti Latvala

Matti Latvala (11. toukokuuta 1868 Vimpeli – 5. heinäkuuta 1964 Espoo) oli suomalainen maanviljelijä, Maalaisliiton kansanedustaja ja kirjailija.
Latvalan vanhemmat olivat talollinen Heikki Latvala ja Maria Heikkilä. Hän kävi kansakoulun ja toimi kolmen vuoden ajan tarkk'ampujapataljoonan koulutusaliupseerina Vaasassa ja Kruununkylän reservikomppaniassa. Latvalalla oli kauppa ja saha- sekä myllyliike Vetelissä, hän kävi myös kolme kertaa Yhdysvalloissa. Vuodesta 1911 alkaen aina 1920-luvulle saakka Latvala toimi maanviljelijänä Vimpelissä. Hän esiintyi lisäksi nuorisoseuraliikkeen puhujana.
Latvala osallistui neljän poikansa kanssa Suomen sisällissotaan valkoisten puolella Suomen Tasavallan Vartiostossa ja Seinäjoen Krenatööripataljoonassa jonka upseerit ja alipäällystö koostuivat lähinnä jääkäreistä ja entisen Suomen sotaväen upseereista ja aliupseereista. Latvala kirjoitti myöhemmin aiheesta muistelmateoksen.
Latvala oli Maalaisliiton kansanedustajana 1909–1917 ja 1919–1922 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän toimi myös Vimpelin kuntakokouksen puheenjohtajana.
Matti Latvala oli naimisissa vuodesta 1889 Anna Mäkelän kanssa.
Teoksia

Krenatöörien retki : muistelmia Seinäjoen pataljoonan Etelän retkeltä.   Gummerus 1921
Aiheesta muualla

"Karvaan palkan maailmalta saa...". Vanha kaartilainen, aktivisti ja vapaussodan rintamamies Matti Latvala kertoo elämästään "kaksinkertaisen virkatoverinsa" Jalmari Saulin muistiinmerkitsemänä, Hakkapeliitta, 23.02.1937, nro 8, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Maalaisliiton kansanedustajat
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1909–1910 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (14):  Alkio  Heikkinen  Kallio  Karhi  Kiiskinen  Laitinen  Latvala  Leinola  Leinonen  Lohi  Poutiainen  Pykälä  Tuunanen  Raatikainen 
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1910–1911 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (17):  Alkio  Hatva  Heikkinen  Kakriainen  Kallio  Karhi  Junes  Lahdensuo  Latvala  Leinola  Leinonen  Lohi  Oranen  Poutiainen  Pykälä  Relander  Saalasti 
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1911–1914 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (16):  Alkio  Hatva  Junes  Kallio  Karhi  Kiuru  Lahdensuo  Latvala  Leinola  Lohi  Oranen  Poutiainen  Pulkkinen  Pykälä  Relander  Saalasti 
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1914–1917 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (18):  Jäykkä  Kallio  Kiuru  Kokko  Lahdensuo  Latvala  Lohi  Luopajärvi  Leinonen  Nurmela  Partanen  Pehkonen  Poutiainen  Pulkkinen  Pykälä (1914–1915†)  Saalasti  Saarelainen  Tulikoura 
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1919–1922 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (42):  Alkio  Arhama  Elovaara  Hanhisalo (1921–1922)  Hatva  J. Heikkinen  P. Heikkinen  Joukahainen  Junes  Juutilainen  Kallio  Kokko  Koivuranta  Kukkonen  Kärki  Lahdensuo (1921–1922)  Latvala  B. Leppälä  J. Leppälä  Liakka  Lohi  Loppi  Loukko  Luopajärvi (1919–1920)  Malmi (1921–1922)  Manner  Mero (1920–1922)  Niskanen  Niukkanen  Oja  Peura (1920–1922)  Perälä  A. Pesonen  Y. Pesonen  Pilkka  Pitkänen  Raatikainen  Ryynänen  Relander (1919–1920)  Saarelainen  Salovaara  Selander  Takkula  Taskinen  Vesterinen  Wuorimaa (1919–1921) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta
Hemmi Lindqvist

| Hemmi Lindqvist |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 21.7.1951–21.7.1958, 20.2.1962–4.4.1966  
Ryhmä/puolue:  SKDL
Vaalipiiri:  Hämeen läänin eteläinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1895 Iitti
Kuollut: 3. joulukuuta 1979 (84 vuotta) Iitti
Ammatti:  piirisihteeri
Juho Hemming (Hemmi) Lindqvist (12. kesäkuuta 1895 Iitti – 3. joulukuuta 1979 Iitti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1951–1958 ja 1962–1966. Kielletyssä SKP:ssä vaikuttanut Lindqvist oli poliittisen toimintansa vuoksi vankilassa yli 10 vuoden ajan. Hän vaikutti 1920-luvulla myös teatterinäyttelijänä.
Elämä

Iitin Myllylässä syntyneen Lindqvistin vanhemmat olivat torppari Juho Lindqvist (s. 1867) ja Ida Maria Salonen (s. 1871). Kansakoulua käytyään Lindqvist työskenteli sekatyömiehenä ja rautatieläisenä. Sisällissodan aikana hän toimi muun muassa Mankalan aseman komissaarina ja jäi valkoisten vangiksi toukokuun alussa. Riihimäen vankileirille päätynyt Lindqvist sai 6 vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksestaa, mutta hänet armahdettiin jo 1919.
Vapauduttuaan Lindqvist työskenteli sahatyömiehenä vuoteen 1924, jolloin hän siirtyi näyttelijäksi Lahden Työväen Teatteriin. Lindqvist oli mukana kommunistisessa liikkeessä toimien Sosialistisen nuorisoliiton sekä Sosialistisen Työväen ja Pienviljelijäin Vaalijärjestön piirisihteerinä. Viranomaisten puututtua SNL:n toimintaan Lindqvist sai helmikuussa 1927 yli vuoden pituisen tuomion valtiopetoksen valmistelusta. Marraskuussa 1930 Lindqvist sai jälleen 4 vuoden kuritushuonerangaistuksen. Samassa yhteydessä tuomittiin muun muassa entinen kansanedustaja Väinö Hannula. Lindqvist kärsi rangaistustaan Tammisaaren pakkotyölaitoksessa, jossa hän osallistui kesän 1933 nälkälakkoon. Lehtitietojen mukaan Lindqvist oli erittäin huonossa kunnossa.
Vapautumisensa jälkeen Lindqvist johti Lahdessa toiminutta kommunistien maanalaista opiskeluryhmää ja lähti syksyllä 1935 Neuvostoliittoon opiskellakseen Moskovan Lenin-koulussa. Hän palasi Suomeen puolentoista vuoden kuluttua ja sai syyskuussa 1939 lähes neljän vuoden tuomion valtiopetoksen valmistelusta. Rangaistuksen päätyttyä hän oli jatkosodan loppuun turvasäilössä.
Lokakuussa 1944 Lindström osallistui Helsingissä pidettyyn salaiseen kokoukseen, jossa SKP käynnisti laillisen toimintaansa. Vuodesta 1945 lähtien Lindvist toimi SKP:n Lahden piirin piirisihteerinä, kunnes hänet vuonna 1951 valittiin kansanedustajaksi. Lindqvist oli myös Iitin kunnanvaltuuston ja Lahden kaupunginhallituksen jäsen sekä toimi Lahden kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosien 1950, 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa.
Esa Lepola

Esa Olavi Lepola (25. syyskuuta 1948 Helsinki – 17. heinäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen, 1960-luvulla menestynyt uimari.
Lepola karsiutui Tokion 1964 olympialaisissa 1 500 metrin vapaauinnin alkuerissä. Hänellä oli tuolloin ikää 16 vuotta ja 20 päivää, mikä teki hänestä Suomen siihen mennessä kaikkien aikojen nuorimman olympiaurheilijan (ennätyksen rikkoi sittemmin Hannu Manninen osallistumalla 15 vuoden ja 307 päivän iässä Lillehammerin 1994 talviolympialaisten yhdistettyyn) sekä edelleen nuorimman miespuolisen kesäolympiaedustajan. EM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä kahdeksanneksi. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti 1 500 metrin vapaauinnissa hopeaa vuonna 1965.
Helsingin Työväen Uimareita edustanut Lepola voitti 12 Suomen mestaruutta vuosina 1965–1968. Hän paransi Suomen ennätyksiä kahdeksan kertaa ja edusti Suomea seitsemässä maaottelussa.
Määrätietoisen harjoittelun Lepola aloitti vuonna 1961 ja nousi nopeasti 1960-luvun suomalaisten uimarien kärkiryhmään. Merkittävä osuus tähän oli hänen isällään Erkki Lepolalla, joka toimi hänen valmentajanaan. Vuonna 1963 Lepola oli Dortmundin nuorisokilpailuissa (epäviralliset nuorten EM-uinnit) hopealla 100, 200 ja 400 metrin vapaauinnissa. Siirryttyään yleiseen sarjaan Lepola menestyi erityisesti pitkien matkojen vapaauinnissa. Hän saavutti Suomen mestaruuden 400 metrillä vuosina 1965 ja 1967 sekä 1 500 metrillä vuosina 1964 ja 1965. Lepola saavutti lisäksi kymmeniä kärkisijoja Työväen Urheiluseurojen Keskusliiton, Suomen Akateemisen Urheiluliiton, Suomen Oppikoulujen Urheiluliiton ja Puolustusvoimien uinneissa
Lepola kouluttautui juristiksi ja työskenteli muun muassa Sosiaali- ja terveysministeriössä vuosina 1977–1986. Lepolan kotikunta oli Helsinki.
Henkilökohtaiset ennätykset 50 metrin radalla

100 metrin vapaauinti: 57,5
200 metrin vapaauinti: 2.05,0
400 metrin vapaauinti: 4.25,8
1 500 metrin vapaauinti: 18.04,6
Harras Kyttä

| Harras Kyttä |
| --- | --- |

Suomen sisäasiainministeri
 Sukselaisen I hallitus 27.5.1957–2.9.1957 Kuuskosken hallitus 26.4.1958–28.7.1958  
Edeltäjä:  Vilho Väyrynen Urho Kiukas
Seuraaja:  Urho Kiukas Atte Pakkanen
Turun kaupunginjohtaja
 1.11.1961–1.11.1963  
Edeltäjä:  Kalervo Pellinen
Seuraaja:  Väinö J. Leino
Kansanedustaja
 21.7.1951–14.9.1964  
Ryhmä/puolue:  Suomen kansanpuolueen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Turun läänin eteläinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1912 Helsinki
Kuollut: 12. maaliskuuta 1985 (72 vuotta) Helsinki
Puoliso:  Heli Annikki Vallila
Tiedot
Puolue:  Suomen Kansanpuolue
Koulutus:  ylempi oikeustutkinto (1935) varatuomari (1938)
Harras Vilhelm Johannes Kyttä (25. kesäkuuta 1912 Helsinki – 12. maaliskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen hovioikeudenneuvos, sisäasiainministeri ja Turun kaupunginjohtaja. Hän kuului Suomen Kansanpuolueeseen ja toimi Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1951–1964. Kyttä oli Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvos 1957–1961 ja sen jälkeen vuosina 1961–1963 kahden vuoden ajan Turun kaupunginjohtajana. Vuosina 1964–1971 Kyttä toimi vakuutusyhtiö Tarmon toimitusjohtajana.
Kyttä syntyi Helsingissä vuonna 1912, mutta muutti pian perheensä mukana Viipuriin. Hänen isänsä, maaherra Wilho Kyttä, oli tuolloin saanut viran Viipurin hovioikeuden notaarina. Suoritettuaan ylioppilastutkinnon Viipurin klassillisessa lyseossa Kyttä aloitti lainopin opinnot Helsingin yliopistossa. Oikeustutkinnon suorittamisen jälkeen hän kirjoittautui vuonna 1935 Turun hovioikeuteen auskultantiksi. Hänen isänsä Wilho Kyttä toimi tuolloin Turun ja Porin läänin maaherrana. Turun hovioikeudessa Kytän ura eteni vuoteen 1957 mennessä ylimääräisestä virkamiehestä hovioikeudenneuvokseksi.
1950-luvun alusta lähtien Kyttä osallistui aktiivisesti kansalliseen politiikkaan, ja Suomen Kansanpuolueen kansanedustajaksi hänet valittiin vuoden 1951 eduskuntavaaleissa. Turun kaupunginvaltuuston jäsen hän oli vuodesta 1954 vuoteen 1961, jolloin hänet valittiin Turun kaupunginjohtajaksi. Samana vuonna Kyttä valittiin myös Kansanpuolueen puheenjohtajaksi. Ennen valintaansa kaupunginjohtajaksi Kyttä oli valtioneuvoston jäsen kahteen otteeseen. Molemmilla kerroilla Kyttä oli sisäasiainministeri, ensin V. J. Sukselaisen vähemmistöhallituksessa ja myöhemmin Reino Kuuskosken virkamieshallituksessa.
Kyttä kuoli 12. maaliskuuta 1985 ja hänet haudattiin Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.