Douglas DC-8
Käyttö Suomessa

Suomessa eri DC-8 versioita ovat käyttäneet Finnair, Kar-Air ja Spear Air. Viimeiset DC-8 koneet poistuivat Suomen ilma-alusrekisteristä 1980-luvun puolivälissä. lähde? Suomen posti on julkaissut 1. marraskuuta 1963 DC-8-aiheisen postimerkin. lähde?
Finnair, DC-8-62CF ja DC-8-62
Kar-Air, 1 kpl DC-8-51 ja 1 kpl DC-8-62
Spear Air, 2 kpl DC-8-32 (OH-SOA ja OH-SOB)
1960-luvulle tultaessa suihkukoneteknologia oli kehittynyt niin nopeasti, että Finnairille oli kannattavaa aloittaa varsinainen oma Atlantin ylittävä suihkukoneliikenne. Kone-ehdokkaita tarkoitukseen oli kaksi, B707-300 ja DC-8, joista Finnair päätyi SAS:in esimerkkiä seuraten marraskuussa 1966 tilaamaan kaksi DC-8-62CF:ää. Myöhemmin tilattiin vielä kolmas DC-8-yksilö. Koneiden hankinta mahdollisti ensi kertaa mm. välilaskuttomat Pohjois-Amerikan lennot. Ensimmäinen DC-8, OH-LFR, joka myöhemmin rekisteröitiin uudelleen OH-LFT:ksi sekaannusten välttämiseksi yhtiön Convair OH-LRF:n kanssa, saapui Suomeen 8. helmikuuta 1969, päällikkönä DC-8-ryhmäpäällikkö, projektivastuulentäjä Per-Erik "Erkki"  Ehanti, perämiehinä Kyösti Karhila ja Jarl Arnkil sekä koulutettavina kapteenit Mauri Maunula ja Veikko Pekkola. Seuraavat koneet lennettiin Suomeen maaliskuussa 1969 (OH-LFS, kapteeni Ehanti, perämies Arnkil, rekisteritunnukseksi vaihtui OH-LFV sekaannusten välttämiseksi Caravelle OH-LSF:n kanssa) ja joulukuussa 1970 (OH-LFY). OH-LFR/LFT aloitti matkustajalennot maaliskuun lopulla 1969 charter-asussa 185 matkustajapaikalla Las Palmasin reitillä, jonne nyt voitiin operoida välilaskutta. Liikenne uudella lippulaivareitillä AY101 (myöh. AY005) New Yorkiin alkoi 15. toukokuuta 1969, aluksi välilaskullisena Kööpenhaminan ja Amsterdamin kautta, suorana 1975 alkaen. Niin kutsutun MNPS-navigointilaitemäärityksen (Minimum Navigation Performance Specifications, suunnistustarkkuuden vähimmäisvaatimukset) tultua voimaan samana vuonna, OH-LFT ylitti 21. lokakuuta 1969 ensimmäisenä liikennelentokoneena Atlantin ilman suunnistajaa inertiasuunnistuslaitteiden (Delco Carousel) ja lyhytaaltoradioiden avulla. Pakollisiksi inertiasuunnistuslaitteet tulivat Atlantilla 1977 (MNPS tuli pysyväksi ja laajennettiin koskemaan kaikkia Atlantin lentoja) alkaen, ja  lisähuomautuksena mainittakoon, että suurimmassa osassa Atlantin ilmatilaa on edellytetty myös GPS-laitteita vuodesta 2016, jolloin vanhat MNPS-määräykset poistuivat käytöstä. DC-8 työllisti myös Finnairin koulutusorganisaatiota: tammi-toukokuun 1969 aikana tyyppiin koulutettiin 400 teknikkoa ja 33 lentäjää. Kar-Airin ainoa oma DC-8, OH-KDM, toimitettiin 20. kesäkuuta 1972. Merkittävin ero Finnairin laivastoon oli, ettei inertiasuunnistuslaitteita alkuvaiheessa ollut.
OH-LFT lensi viimeisen Finnair-lentonsa marraskuussa 1981 reitillä Helsinki-Las Palmas-Helsinki, josta se päätyi Ranskan ilmavoimien (1981-2004) ja Air Transport International-yhtiön (2005-2013) kautta vuonna 2015 Samaritan's Purse-järjestölle, jonka lääkintäkoneena lentää edelleen rekisteritunnuksella N782SP. 2020-luvulla koneella on lennetty muun muassa avustuslentoja Ukrainaan. OH-LFV puolestaan vaihdettiin DC-10:n tultua käyttöön 1975 Ranskasta ostettuun matkustaja-DC-8:aan OH-LFZ, ja Ranskaan päätyi myös OH-LFY kuusi vuotta myöhemmin. DC-8:lla operoitiin myös  huhtikuussa 1976 Seura-lehden lukijamatka maailman ympäri, Erkki Ehannin toimiessa päällikkönä. Se oli yhtiön historian ensimmäinen suihkukoneella lennetty maailman ympäri-lento.
Kokonaan DC-8 poistui Finnairilta 1984 ja sen kokonaan omistamalta Kar-Airilta 1987 (tosin koneella lennettiin vuodet 1985-87 vain tilauslentoja, muun muassa presidentti Koiviston valtiovierailu Intiaan).  Suomen jätti viimeisenä OH-LFZ, joka siirrettiin ensin Kar-Airille ja myytiin Yhdysvaltoihin vuonna 1987. Yhtiöt tekivät jo 1960-luvulta yhteistyötä DC-8-operoinnissa, ja valtaosa Kar-Airin DC-8-lentäjistä päätyi Finnairille. Kar-Airin OH-KDM myytiin helmikuussa 1985 AirXport-yhtiölle, joka romutti sen Brysselin lentoasemalla toukokuussa 1986. Spear Airin DC-8-operointi tapahtui niin ikään Finnairin eläkeläisten turvin. Tilauslentojen osalta konetyypin suorin korvaaja oli Airbus A300, joka poistui Finnairilta lopullisesti vasta vuonna 2004. Suomen Ilmailumuseossa on näyttelyesineenä (ei lentokuntoisena) Finnairin käyttämä DC-8-lentosimulaattori.