stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Siegfried Marcus
Jälkimaine

Marcusin nimissä oli 131 patenttia 15 eri maassa. Hän ei kuitenkaan koskaan hakenut patenttia ajoneuvolleen eikä väittänyt olevansa henkilö joka keksi auton. Marcusin muistokirjoituksessa hänen tärkeimmäksi keksinnökseen nimettiin hehkuva spriilamppu.
1920- ja 1930-luvuilla saksalaisissa ja itävaltalaisissa kouluissa opetettiin Marcusin keksineen bensiinikäyttöisen auton. Tilanne kuitenkin muuttui 1930-luvulla kansallissosialistien noustua valtaan ja Itävallan liityttyä Saksaan; Marcusin elämäntyö pyrittiin pyyhkimään järjestelmällisesti hänen juutalaistaustansa vuoksi. Hänen nimensä pyyhittiin koulukirjoista ja kunnia hänen keksinnöistään jaettiin muun muassa Wilhelm Maybachille ja Carl Benzille. Lähes kaikki Malchinin juutalaisyhteisön henkikirjatiedot sekä Siemensin dokumentit Marcusin ajalta ovat kadonneet. Wieniin museoitu toinen Marcusin auto määrättiin tuhottavaksi, mutta museon henkilökunta onnistui piilottamaan sen kellariin valeseinän taakse. Tietojen hävittäminen onnistui niin perusteellisesti, että useissa merkittävissä yhteyksissä Marcusta ei mainita nykyäänkään eräänä tärkeimmistä auto- ja polttomoottoritekniikan kehitykseen vaikuttaneista henkilöistä.
Wieniläinen sytytin.
Ensimmäinen Marcusin auto vuodelta 1870.
Toinen Marcusin auto vuodelta 1889.
Marcusin rintakuva Wienin teknillisen yliopiston vieressä.
Sininen enkeli (elokuva)

| Sininen enkeli> Der blaue Engel / The Blue Angel |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Josef von Sternberg
Käsikirjoittaja:  Robert Liebmann  Carl Zuckmayer Karl Vollmöller
Perustuu:  Heinrich Mannin 1905 romaaniin Professor Unrat, suomeksi Sininen enkeli (1981)
Tuottaja:  Erich Pommer
Säveltäjä:  Frederich Hollander
Kuvaaja:  Günther Rittau Hans Schneeberger
Leikkaaja:  Walter Klee Sam Winston
Tuotantosuunnittelija:  Otto Hunte
Lavastaja:  Otto Hunte Emil Hasler
Pääosat:  Emil Jannings Marlene Dietrich Kurt Gerron
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa
Tuotantoyhtiö:  UFA
Levittäjä:  Universum Film AG Netflix
Ensi-ilta:  31. maaliskuuta 1930 (Saksa) 29. elokuuta 1952 (Suomi)
Kesto:  106 minuuttia (saksankielinen) 95 minuuttia (englanninkielinen)
Alkuperäiskieli:  saksa / englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sininen enkeli (saks. Der Blaue Engel, engl. The Blue Angel) on Josef von Sternbergin ohjaama saksalainen elokuva vuodelta 1930. Se perustuu Heinrich Mannin vuonna 1905 ilmestyneeseen romaaniin Professor Unrat ('Professori Roska'), joka suomennettiin vasta vuonna 1981 nimellä Sininen enkeli, tunnetun elokuvan mukaan. Se oli naispääosaa esittäneen Marlene Dietrichin kansainvälinen läpimurtoelokuva. Dietrichin elokuvassa laulamasta kappaleesta "Ich bin von Kopf bis Fuß auf Liebe eingestellt" / "Falling in Love Again" tuli ikivihreä ja yksi Dietrichin tunnetuimmista lauluista.
Sininen enkeli kuvattiin samanaikaisesti sekä saksaksi että englanniksi.
Juoni

Elokuva kertoo professori Immanuel Rathin (Emil Jannings) tarinan. Oppilaidensa avoimesti halveksuma Rath on opettajana saksalaisessa lukiossa.  Rathille selviää, että osa hänen oppilaista käy yökerhossa nimeltä Der Blaue Engel. Rath menee itse käymään yökerhoon, jossa hän rakastuu seksikkääseen kabaree-laulajattareen Lola-Lolaan (Dietrich). Rath taivuttelee Lolan menemään naimisiin kanssaan ja luopuu opettajan toimestaan. Rath liittyy Lolan kiertävään kabareehen ja ryhtyy esiintymään klovnina. Kun kabaree saapuu Rathin kotikaupunkiin, Rath suorittaa osuutensa show'sta vastustellen. Rathin esitys on fiasko, ja hän tulee täysin nöyryytetyksi. Samana iltana Rathille selviää, että Lolalla on suhde show'n akrobaatin kanssa. Rath karkaa yöhön, ja hänet löydetään myöhemmin vanhasta luokkahuoneestaan itsemurhan tehneenä.
Tuotanto > Esituotanto ja kuvaukset

Josef von Sternberg saapui Hollywoodista Berliiniin elokuussa 1929. UFAn Erich Pommer oli kutsunut von Sternbergin ohjaamaan Emil Janningsin seuraavan elokuvan. Janningsin ja von Sternbergin edellinen yhteistyö elokuvassa Viimeinen määräys (1928) oli tuonut Janningsille ensimmäistä kertaa jaetun parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. Von Sternberg hylkäsi kuitenkin oitis Rasputinista kertovan elokuvan. Jannings ehdotti pian Heinrich Mannin vuonna 1905 ilmestynyttä romaania Professor Unrat ("Professori Roska", vasta vuonna 1981 käännetty suomeksi nimellä Sininen enkeli), mikä sai kaikkien osapuolien hyväksynnän. Kuukauden kuluttua Mann antoi luvan sovittaa puolet romaanista. Sovittamatta jäi romaanin koko jälkipuolisko, jossa professori Rath kostaa yhteiskunnalle. Sen sijaan elokuvalle kirjoitettiin uusi, traaginen loppu. Käsikirjoittajaksi palkattiin Robert Liebmann. Von Sternbergin mukaan alkuteksteissä mainitut kaksi muuta käsikirjoittajaa Carl Zuckmayer ja Karl Vollmöller vain lainasivat nimensä, jotta vaikuttaisi siltä, että saksalaista romaania olisi ollut sovittamassa myös saksalaisia. Vollmöller on myöntänyt tämän, kun taas Zuckmayer on sanonut kirjoittaneensa käsikirjoitusta.
Sininen enkeli kuvattiin UFAn studioilla marras- ja joulukuussa 1929. Lola-Lolan rooliin oli jo palkattu Käthe Haack, kun von Sternberg tapasi Marlene Dietrichin, jolle rooli lopulta meni. Kuvausten aikana von Sternberg keskittyikin juuri Dietrichin hahmoon, vaikka elokuvan varsinainen päätähti oli Emil Jannings.
Elokuva kuvattiin samanaikaisesti sekä saksaksi että englanniksi. Äänielokuvan alkuvuosina käytäntö oli varsin yleinen, sillä jälkiäänitystekniikka oli vielä lapsenkengissään. Jos elokuvalle haluttiin taata kansainvälinen levitys, siitä tehtiin myös englanninkielinen versio. Elokuva leikattiin tammikuussa 1930, ja elokuva oli valmis helmikuussa 1930.
Tuotanto > Musiikki

Elokuvan alkuperäisen musiikin on säveltänyt Friedrich Hollaender ja sanoitukset tehnyt elokuvan käsikirjoittaja Robert Liebmann. Marlene Dietrichin ääniala oli rajallinen, ja Hollaender joutuikin säveltämään kappaleet vastaamaan Dietrichin laulukykyjä. Samalla syntyi Dietrichille tyypillinen laulutyyli, jota hän käytti pitkään jatkuneella laulajanurallaan. Dietrichin elokuvassa laulamasta kappaleesta ”Ich bin von Kopf bis Fuß auf Liebe eingestellt” / ”Falling in Love Again” tuli ikivihreä ja yksi hänen laulajanuransa tavaramerkkilauluista. Elokuvan laulut ovat:
”Ich bin die fesche Lola” (”I am the Naughty Lola”)
”Kinder, heut’ Abend, such’ ich mich was aus” (”A Regular Man”)
”Ich bin von Kopf bis Fuß auf Liebe eingestellt” (”Falling in Love Again”)
”Nimm dich in Acht vor blonden Frauen” (”Watch out for Blondes”).
Ensi-ilta

Sinisen enkelin ensi-ilta oli Berliinissä 31. maaliskuuta 1930, ja elokuva sai kriitikoilta ihastuneen vastaanoton. Varietyn kriitikko moitti Saksan ensi-illan jälkeen elokuvan mahtipontista tempoa mutta kiitti Janningsin ja Dietrichin poikkeuksellista näyttelijäntyötä ja von Sternbergin hienovaraista ohjausta.
Sinisen enkelin eri versiot

Sinisen enkelin uusintaensi-iltaa varten 1947 elokuvasta leikattiin 90-minuuttinen versio. Lyhennetty versio korosti Dietrichin roolia Janningsin roolin kustannuksella. Alkuperäisistä negatiiveista tehty ja alkuperäisen pituinen kopio sai ensi-iltansa 13. heinäkuuta 2001.
Englanninkielisen version The Blue Angel pituus on 95 minuuttia. Erikieliset kohtaukset kuvattiin peräjälkeen, mutta niissä on muitakin eroja kuin kieli. Blue Angelin kuvaustapa oli erilainen, ja siinä on lähikuvia, joita ei ole saksankielisessä versiossa. Useissa arvioissa englanninkielistä versiota pidetään huonompana lähinnä näyttelijöiden puutteellisten englannin taitojen takia.
Arvostus

Sininen nenkeli on nykyään klassikkoelokuvan asemassa lähinnä siksi, että se aloitti Marlene Dietrichin kansainvälisen uran ja toisaalta siksi, että Lola-Lolan roolin vuoksi Dietrichistä tuli elokuvahistorian ikoni, joka on verrattavissa Charles Chaplinin kulkuriin ja Marilyn Monroeen Kesäleskessä. Dietrich ja von Sternberg tekivät yhdessä Hollywoodissa saman tien vielä kuusi elokuvaa. Kaikki nämä Dietrichin roolit olivat periaatteessa enemmän tai vähemmän toisintoja Dietrichin roolista Sinisessä enkelissä ja vain vahvistivat Dietrichin asemaa myös Hollywood-elokuvan ikonina.
Sinistä enkeliä pidetään myös varhaisen äänielokuvan mestariteoksena, koska siinä käytettiin ennennäkemättömällä tavalla ääntä tunnelman tiivistäjänä ja henkilöhahmojen luonnehdinnassa.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Sininen enkeli oli mukana yhdellätoista listalla.
Arvostus > Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Emil Jannings  | … |  Professori Emmanuel Rath   |
|  Marlene Dietrich  | … |  Lola-Lola   |
|  Kurt Gerron  | … |  Kiepert (taikuri)   |
|  Rosa Valetti  | … |  Guste (taikurin vaimo)   |
|  Hans Albers  | … |  Mazeppa (voimamies)   |
|  Reinhold Bernt  | … |  pelle   |
|  Eduard von Winterstein  | … |  rehtori   |
|  Hans Roth  | … |  vahtimestari   |
|  Rolf Müller  | … |  Angst, koululainen   |
|  Roland Varno  | … |  Lohmann, koululainen   |
|  Carl Balhaus  | … |  Ertzum, koululainen   |
|  Robert Klein-Lörk  | … |  Goldstaub, koululainen   |
Aiheesta muualla

Sininen enkeli Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Analyysi Sinisen enkelin rakenteesta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Steve Kordek

Steve Kordek (26. joulukuuta 1911 – 19. helmikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen liikemies, joka tunnetaan parhaiten flipperin (engl. pinball) keksijänä. Kordek kehitti yli sata flipperiä, joista viimeiseimmän hän suunnitteli 2003. Kordek työskenteli suunnittelijana muun muassa Goncolle, Williamsille ja Ballylle.[lähde? ]
Kordek kuoli 19. helmikuuta 2012 satavuotiaana.
Sininen talo

Sininen talo voi tarkoittaa seuraavia:
Taloja

Sininen talo, Etelä-Korean presidentin virka-asunto
Sininen talo, talo Suomenlinnassa Helsingissä (entiseltä väriltään sininen)
Sininen talo, Samuli Paulaharjun kotitalo Tuirassa, Oulussa
Sininen talo, huolintaliike Wikeström & Krogiukssen toimitalo Turussa (purettu)
Sininen talo, Erik Bryggmanin suunnittelema entinen suojeluskuntatalo Salossa (nykyään juhlasali ja näyttelytila)
”Sininen talo”, Méxicossa toimivan Frida Kahlo -museon ja Kahlon kotitalon kutsumanimi
Sininen huvila eli Eläintarhan huvila 11, talo Helsingin Linnunlaulussa
Kuvitteellisia taloja

Sininen talo, kuvitteellinen rakennus, jossa television lastenohjelman hahmo Sinisen talon nalle asuu
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Maison bleue”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Terroripommitus

Tokio palaa: Yhdysvaltain ilmavoimien palopommihyökkäys 26. toukokuuta 1945.
Terroripommitus on ilmapommitusstrategia, jonka tarkoitus on tuhota siviilikohteita ja siviilejä. Tavoitteena on vihollisen taistelutahdon murtaminen ja sekasorron aiheuttaminen siviiliväestön keskuudessa.
Historia

Lähes kaikki nykyaikaiset ilmasodankäynnin muodot kehittyivät ensimmäisen maailmansodan aikana.
Historia > Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäinen terroripommituksen suorittivat saksalaiset zeppelin-ilmalaivat Englannin rannikolla 9. tammikuuta 1915. Iskussa kuoli neljä siviiliä, 16 haavoittui ja aineellisen tuhon määräksi arvioitiin 7 740 puntaa. Huolimatta vähiin jääneestä tuhosta yleisö ja media reagoivat tapahtumaan voimakkaasti. Lisää iskuja kuitenkin seurasi ja sodan loppuun mennessä terroripommitus oli vaatinut 557 henkeä, haavoittaen 1 358 ihmistä.
Historia > Espanjan sisällissota

Francisco Francon johtamien kansallismielisten kapinallisten puolella taistelleet saksalaiseen Legion Condor -osastoon kuuluneet pommikoneet pommittivat Guernican kaupunkia 1937. 9 000 asukkaasta kuoli noin 1 600 ja noin 70 prosenttia rakennuksista tuhoutui.
Historia > Kiinan–Japanin sota (1937–1945)

Toisen Kiinan–Japanin sodan aikana Japani pommitti Kiinan väliaikaista pääkaupunkia Chongqingia yli viiden vuoden ajan. Chongqingin pommituksissa kuoli kymmeniä tuhansia ja koska Japani käytti runsaasti palopommeja kaupunki kärsi valtavia tuhoja.
Toinen maailmansota > Luftwaffen pommitukset

Saksan hyökätessä Puolaan vuonna 1939 Luftwaffe pommitti useita siviilikohteita, kuten Wieluńia, Frampolia ja Varsovaa.
Saksalaisten hyökättyä Alankomaihin toukokuussa 1940 Rotterdamia pommitettiin raskaasti 14. toukokuuta 1940, minkä tarkoituksena oli pakottaa Alankomaat rauhaan.
Myöhemmin suuren pommitusoperaation aikana, joka Britanniassa tunnettiin nimellä the Blitz, Luftwaffe pommitti Lontoota ja muita suuria kaupunkeja syyskuun 1940 ja toukokuun 1941 välisenä aikana.
Kun Luftwaffe kärsi huomattavia tappioita saksalaiset pyrkivät turvautumaan V-1- ja V-2-raketteihin, joita suunnattiin englantilaisia kaupunkeja kohti.
Toinen maailmansota > Liittoutuneiden pommitukset

Myös länsiliittoutuneet pommittivat siviilikohteita. Huolimatta Neuvostoliitolle annetuista lupauksista liittoutuneet olivat haluttomia muodostamaan todellista suurta rintamaa ennen vuotta 1944. Tällöin etenkin Winston Churchill halusi korvata rintaman puutteen turvautumalla pommitusten laajentamiseen.
Kuuluisin oli Dresdenin pommitus helmikuussa 1945, joka vaati kymmenien tuhansien siviilien hengen. Sodan loppuvaiheessa Dresdeniin ja muihin Saksan kaupunkeihin kohdistettuja pommituksia on kritisoitu, koska niistä ei ollut enää merkittävää hyötyä sodankäynnille korkeaan siviiliuhrien määrään nähden. Samoin Yhdysvaltain ilmavoimien palopommihyökkäykset japanilaisiin kaupunkeihin, kuten Tokioon ja Kobeen vaativat satoja tuhansia ihmisuhreja.
Toinen maailmansota > Hiroshiman ja Nagasakin atomipommit

Yhdysvallat pudotti 6. elokuuta 1945 atomipommin Hiroshimaan ja kolme päivää myöhemmin toisen Nagasakiin. Nämä kaksi valtavaa tuhoa aiheuttanutta pommia pakottivat Japanin antautumaan. Tarkkaa uhrien lukua ei tiedetä, mutta pelkästään Hiroshiman atomipommin arvioidaan vaatineen räjähdyksen, kuumuuden ja säteilyn tähden välittömästi noin 70 000 ihmisen hengen. Vuoteen 1950 mennessä arvioidaan jopa yli 130 000 kuolleen säteilysairauden, syövän ja muiden pitkäaikaisvaikutusten vuoksi. Vaikka läheiset kukkulat suojelivat Nagasakia, myös siellä kuoli välittömästi noin 40 000 ihmistä ja vuoden 1946 loppuun mennessä noin 70 000. Suurin osa molempien pommitusten uhreista oli siviilejä.
Toisen maailmansodan jälkeen

Vaikka toisen maailmansodan jälkeen varsinaisia terroripommituksia ei ole juuri suoritettu, erityisesti Yhdysvaltain pommitukset eri kriiseissä ovat aiheuttaneet myös laajoja siviilivahinkoja. Yhdysvaltain suorittamia Christmas Bombing -nimellä tunnettua Hanoin ja Pohjois-Vietnamin pommitusta joulukuun loppupuoliskolla 1972 on pidetty terroripommituksina.
Lontoo ilmahyökkäyksen jälkeen toisen maailmansodan aikana
Toul

| Toul |
| --- | --- |
 Toulin katedraali Saint-Étienne
 vaakuna
 Toul
 Koordinaatit: 48°40′30″N, 5°53′30″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Lorraine
Departementti:  Meurthe-et-Moselle
Arrondissementti:  Toul
Väkiluku:  15 700
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Toul on kunta Pohjois-Ranskassa Meurthe-et-Mosellen departementissa Lorrainen alueella. Toul tunnettiin kaupunkina jo antiikin Rooman aikaan. Kaupunki on ollut myös varuskuntakaupunki, ja sen linnoitukset ovat edelleen nähtävyyksiä. Kaupungin tärkein nähtävyys on kuitenkin Saint-Étiennen katedraali (Cathédrale Saint-Étienne de Toul).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toul Wikimedia Commonsissa
Steve Lawrence

Steve Lawrence vuonna 1999.
Sidney Liebowitz, taiteilijanimeltään Steve Lawrence (8. heinäkuuta 1935 New York, Yhdysvallat – 7. maaliskuuta 2024 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän esiintyi ja levytti vaimonsa Eydie Gormén kanssa 1950-luvulta lähtien. Duo teki läpimurtonsa Steve Allenin Tonight Show’ssa.
Lawrence syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkin Brooklynissä. Hän meni naimisiin Gormén kanssa 29. joulukuuta 1957 ja sai puolisonsa kanssa tähden Hollywood Walk of Famella. Myös Songwriters Hall of Fame on palkinnut heidät.
Lawrence ja Gormé olivat huipussaan 1950-, 1960- ja 1970-luvuilla, mutta he esiintyivät yhdessä vuoteen 2009 asti. He saivat Grammy-palkinnon vuonna 1960 julkaistun We Got Us -albumin nimikkokappaleesta. Emmy-palkinto heille myönnettiin NBC:n erikoisohjelmasta Steve & Eydie Celebrate Irving Berlin. Lawrence teki myös soolouraa ja oli 1963 Billboard Hot 100 -listan kärjessä singlellä ”Go Away Little Girl”. Hän myös näytteli ja sai Tony-ehdokkuuden Broadway-musikaalista What Makes Sammy Run?.
Lawrence ja Gormé saivat kaksi poikaa, joista toinen kuoli sydänvikansa seurauksena 23-vuotiaana. Gormé kuoli vuonna 2013. Lawrencen ura päättyi 2019 Alzheimerin tautiin, ja hän kuoli maaliskuussa 2024 sen aiheuttamiin komplikaatioihin.
Soodlan tekojärvi

| Soodlan tekojärvi Soodla veehoidla |
| --- | --- |
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Harjumaa
Kunnat:  Anija, Kuusalu
Koordinaatit:  59°23′25″N, 25°31′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Jägala jõen vesistö
Laskujoki:  Soodla jõgi
Järvinumero:  VEE2002410
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  69  m 
Rantaviiva:  26,542 km
Pinta-ala:  261,7  ha 
Tilavuus:  0,009 km³
Keskisyvyys:  3,2 m
Suurin syvyys:  13 m
Valuma-alue:  178,2 km²
Saaria:  4
 fiSoodlan tekojärvi 
Soodlan tekojärvi  on Virossa Harjumaalla Anijan ja Kuusalun kuntien välisellä rajalla sijaitseva padottu järviallas.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 263 hehtaaria ja se on 7,3 kilometriä pitkä ja 2,2 kilometriä leveä. Saaria on 4, joiden yhteinen pinta-ala on 10 ha. Sen läpi virtaa Soodla jõgi. Järven valuma-alueen laajuus on 178,2 neliökilometriä.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 3,2 metriä ja suurin syvyys 13 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,00900 kuutiokilometriä eli 9,00 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 26,5 kilometriä.
Järven luokittelu ja ekologia

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on rehevöitynyt.
Luontoarvot

Järven kalaston tuotto on 15–20 kilogrammaa hehtaarilta.
The Great Adventures of Slick Rick

| The Great Adventures of Slick Rick Slick Rick |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1986–1988
 Julkaistu: 1. marraskuuta 1988
 Tuottaja(t): Jam Master Jay, Slick Rick, The Bomb Squad
 Tyylilaji: hip hop
 Kesto: 49.46
 Levy-yhtiö: Def Jam, Columbia
Listasijoitukset
  31. 
Slick Rickin muut julkaisut
|   | The Great Adventures of Slick Rick 1988 | The Ruler’s Back 1991 |
Singlet albumilta The Great Adventures of Slick Rick
 ”Teenage Love” Julkaistu: 1988  ”Children’s Story” Julkaistu: 1988  ”Hey Young World” Julkaistu: 1989
The Great Adventures of Slick Rick on rap-artisti Slick Rickin esikoisalbumi, joka julkaistiin 1. marraskuuta 1988 Def Jamin kautta. Nas pitää albumia yhtenä lempialbumeistaan.
Kappaleet

Treat Her Like A Prostitute – 3.55
The Ruler’s Back – 5.38
Children’s Story – 3.36
The Moment I Feared – 3.36
Let’s Get Crazy – 3.51
Indian Girl (An Adult Story) – 3.17
Teenage Love – 4.53
Mona Lisa – 4.08
Kit (What’s The Scoop) – 3.22
Hey Young World – 4.37
Teacher, Teacher – 5.00
Lick the Balls – 3.56
Arvostelut

AllMusic:
Aiheesta muualla

The Great Adventures of Slick Rick discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Tomáš Dvořák

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tomáš Dvořák Helsingin MM-kisoissa 2005. |  Tomáš Dvořák Helsingin MM-kisoissa 2005. |  Tomáš Dvořák Helsingin MM-kisoissa 2005. |  |
Maa:   Tšekki
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | kymmenottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ateena 1997 | kymmenottelu |  |
|  Kultaa | Sevilla 1999 | kymmenottelu |  |
|  Kultaa | Edmonton 2001 | kymmenottelu |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1995 | seitsenottelu |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Gent 2000 | seitsenottelu |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1996 | seitsenottelu |  |
|  Hopeaa | Wien 2002 | seitsenottelu |  |
Tomáš Dvořák (s. 11. toukokuuta 1972 Zlín, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen kymmenottelija.
Dvořák voitti nuorten EM-hopeaa 1991. 1993 hän oli Stuttgartin MM-kisoissa kymmenes tuloksella 8032. 1995 hän voitti hopeaa Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa seitsenottelussa tuloksella 6169 ja sijoittui Göteborgin ulkoratojen MM-kisoissa viidenneksi tuloksella 8236. Seuraavana vuonna hän voitti sisäratojen EM-hopeaa sekä olympiapronssia Atlantan olympialaisissa tuloksellaan 8664. Dvořák keskeytti Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1997, mutta teki myöhemmin samana vuonna Ateenan MM-kisoissa kuusi henkilökohtaista ennätystä ja voitti maailmanmestaruuden tuloksella 8837. Vuonna 1998 hän sijoittui neljänneksi sisäratojen EM-kisoissa, kolmanneksi Hyvän tahdon kisoissa ja viidenneksi Budapestin EM-kisoissa.
Dvořák sijoittui neljänneksi Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999. 4. heinäkuuta 1999 hän teki moniotteluiden Euroopan cupissa uuden maailmanennätyksen 8994. Ennätyssarjan viisi tulosta oli hänen uusia henkilökohtaisia ennätyksiään. Maailmanennätys oli voimassa 27. toukokuuta 2001 saakka. Sevillan MM-kisoissa hän voitti toistamiseen maailmanmestaruuden. Seuraavana vuonna Dvořák voitti sisäratojen EM-kultaa tuloksella 6424 ja sijoittui Sydneyn olympialaisissa kuudenneksi. Edmontonin MM-kisoissa 2001 hän voitti kolmannen peräkkäisen maailmanmestaruuden. Vuonna 2002 hän voitti hopeaa sisäratojen EM-kisoissa, mutta keskeytti Münchenin EM-kisoissa. 2003 hän oli viides Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa ja neljäs Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa. Dvořák keskeytti Ateenan olympialaisissa 2004 ja sijoittui kahdeksanneksi Helsingin MM-kisoissa 2005.
Dvořák voitti maansa sisäratojen mestaruuden seitsenottelussa vuosina 1993–1997 sekä sisäratojen mestaruuden 60 metrin aitajuoksussa vuosina 1997, 1998 ja 2003.
Heinäkuussa 2008 Dvořák ilmoitti lopettavansa pitkän uransa. Tšekin mestaruuskilpailuissa hän reväytti jalkansa 110 metrin aitajuoksussa ja ilmoitti sen jälkeen, ettei tule enää osallistumaan yhteenkään kymmenotteluun.
Dvořák oli vielä kesäkuussa 2021 kymmenottelun kaikkien aikojen tilaston viidentenä ennätyksellään 8994.
Ennätykset

| Laji | Tulos | Huomio | Paikka | Ajankohta | Viite |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 10,54 | Tuuli −0,10 m/s Tuuli +1,30 m/s | Praha Götzis | 3.7.1999 3.6.2000 |  |
| 200 m | 21,39 | Tuuli −0,50 m/s | Praha | 20.6.1998 |  |
| 400 m | 47,56 |  | Ateena | 5.8.1997 |  |
| 1 500 m | 4.27,63 |  | Saint-Denis | 27.8.2003 |  |
| 110 m aidat | 13,61 | Tuuli +0,80 m/s | Ateena | 6.8.1997 |  |
| Korkeushyppy | 209 |  | Götzis | 3.6.2000 |  |
| Seiväshyppy | 500 |  | Ateena Edmonton | 6.8.1997 7.8.2001 |  |
| Pituushyppy | 807 | Tuuli +0,90 m/s | Edmonton | 6.8.2001 |  |
| Kuulantyöntö | 16,88 |  | Praha | 13.5.2000 |  |
| Kiekonheitto | 50,28 |  | Turnov | 21.5.2000 |  |
| Keihäänheitto | 72,32 |  | Praha | 4.7.1999 |  |
| Kymmenottelu | 8994 |  | Praha | 4.7.1999 |  |
The Graveyard

| The Graveyeard King Diamond |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : maalis-toukokuussa 1996
 Julkaistu: 30. syyskuuta 1996
 Tuottaja(t): King Diamond
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 61.11
 Levy-yhtiö: Massacre Records
King Diamondin muut julkaisut
| The Spider's Lullabye 1995 | The Graveyeard 1996 | Voodoo 1998 |
The Graveyard on King Diamond yhtyeen seitsemäs albumi, joka on julkaistu vuonna 1996 levymerkeillä Massacre Records ja Metal Blade Records.