stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turun hovioikeus

| Turun hovioikeus Åbo hovrätt |
| --- | --- |

 Turun hovioikeus on toiminut Akatemiatalossa vuodesta 1830.
Perustettu:  15. kesäkuuta 1623
Tehtävä:  Tuomioistuin
Ministeriö:  Oikeusministeriö
Päätoimi­paikka:  Hämeenkatu 11 Turku
Valtio:  Suomi
Presidentti:  Pekka Määttä
Alaisvirastot:   Ahvenanmaan käräjäoikeus  Kanta-Hämeen käräjäoikeus  Pirkanmaan käräjäoikeus  Varsinais-Suomen käräjäoikeus 
Aiheesta muualla
Sivusto
Turun hovioikeuden sinetti 1623–.
Turun hovioikeus (ruots. Åbo hovrätt) on Suomen vanhin hovioikeus. Nykyään se on Suomen henkilöstö- ja juttumäärältään toiseksi suurin hovioikeus Helsingin hovioikeuden jälkeen.
Turun hovioikeuspiirissä on 1,3 miljoonaa asukasta ja 4 käräjäoikeutta.
Turun hovioikeudessa oli vuonna 2019 yhteensä 114 virkaa. Annettuja ratkaisuja oli 2 016.
Historia

Turun hovioikeuden perusti 15. kesäkuuta 1623 antamallaan kuninkaallisella valtakirjalla Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf. Syyksi uuden hovioikeuden perustamiselle kuningas mainitsi valtuutuksessaan sen, että pitkät matkat ja korkeat kustannukset saivat monet Suomessa asuvat alamaiset luopumaan Tukholmaan matkustamisesta. Tästä syystä he eivät päässeet laillisiin oikeuksiinsa Svean hovioikeudessa. Uuden hovioikeuden perustaminen Suomeen takaisi siksi paremmin oikeuden ja oikeudenmukaisuuden tapahtumisen Ruotsin valtakunnassa, uskoi kuningas.
Ensimmäiseksi hovioikeuden presidentiksi ja samalla Suomen maaherraksi nimitettiin Nils Tuurenpoika Bielke. Hovioikeus toimi ensimmäiset vuotensa Turun linnassa ja Billsteenin talossa, josta se muutti Suurtorin laidalle niin sanottuun Kankaisten taloon 1671. Turun palon tuhottua Kankaisten talon hovioikeus muutti Turun akatemialle rakennettuun Akatemiataloon 1830, jossa se toimii edelleen. Hovioikeudella on tiloja käytössään myös Hämeenkadun varrella sijaitsevassa Gripen-rakennuksessa.
Turun hovioikeus toimi koko Suomen valitusasteena vuoteen 1776 asti, jolloin Vaasan hovioikeus perustettiin.
Hovioikeuspiiri

Ahvenanmaan käräjäoikeus: Brändö, Eckerö, Finström, Föglö, Geta, Hammarland, Jomala, Kumlinge, Kökar, Lemland, Lumparland, Maarianhamina, Saltvik, Sottunga, Sund, Vårdö.
Kanta-Hämeen käräjäoikeus: Forssa, Hattula, Humppila, Hämeenlinna, Janakkala, Jokioinen, Tammela, Ypäjä.
Pirkanmaan käräjäoikeus: Akaa, Hämeenkyrö, Ikaalinen, Juupajoki, Kangasala, Kihniö, Kuhmalahti, Kuhmoinen, Kylmäkoski, Lempäälä, Mänttä-Vilppula, Nokia, Orivesi, Parkano, Pirkkala, Punkalaidun, Pälkäne, Ruovesi, Sastamala, Tampere, Urjala, Valkeakoski, Vesilahti, Virrat, Ylöjärvi.
Varsinais-Suomen käräjäoikeus: Aura, Kaarina, Kemiönsaari, Koski TL, Kustavi, Laitila, Lieto, Loimaa, Marttila, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Oripää, Paimio, Parainen, Pyhäranta, Pöytyä, Raisio, Rusko, Salo, Sauvo, Somero, Taivassalo, Turku, Uusikaupunki, Vehmaa.
Presidentit > Kuninkaallinen Turun hovioikeus

Vapaaherra Nils Bjelke 1623−1630
Vapaaherra Broder Andersson Rålamb 1630−1632
Vapaaherra Jöns Kurck 1632–1652
Vapaaherra Erik Karlsson Gyllenstierna 1654–1657
Vapaaherra Erik Sparre 1658–1673
Vapaaherra Ernst Johan Creutz 1674–1684
Kreivi Anders Lennartsson Torstenson 1685–1686
Kreivi Robert Lichton 1687–1692
Kreivi Gabriel Falkenberg 1693−1703
Kreivi Otto Wellingk 1705–1708
Kreivi Johan Creutz 1719–1726.
Vapaaherra Gustaf Funck 1728 (ei astunut virkaan)
Vapaaherra Samuel Åkerhielm 1728−1739
Kreivi Karl Frölich 1739−1743
Vapaaherra Otto Reinhold Strömfelt 1743–1746, (ei astunut virkaan)
Petter Silfversköld 1747–1758
Adam Fredenstjerna 1758−1768
Vapaaherra Johan Lagerflycht 1768–1774
Vapaaherra Axel Gabriel Leijonhufvud 1775−1780
Vapaaherra Germund Karl Cederhjelm 1780−1788
Fredrik von Post 1788−1795
Jöran Wilhelm Lode 1796–1799
Karl Arvid Hallenborg 1799–1803
Presidentit > Keisarillinen Turun hovioikeus 1808

Vapaaherra Adolf Tandefelt 1805–1822
Vapaaherra Adolf Fredrik von Willebrand 1822−1832
Erik Wallensköld 1832−1840
Carl Fredrik Richter 1840–1858
Karl Robert Procopé 1858–1868
Gustaf Fredrik Rotkirch 1868–1884
Vapaaherra Lars Theodor von Hellens 1884–1896
Emil Streng 1897–1905
Daniel Woldemar Åkerman 1905–1910
Vapaaherra Valde Hirvikanta 1910–1911
Presidentit > Turun hovioikeus 1917

Alfred Aleksi Käpy 1912–1925
Frans Hugo Lilius 1925–1930
Albert Alexander von Hellens 1930–1949
Niilo Vihtori Filip Jaatinen 1950–1966
Lars-Henrik Lilius 1966–1972
Keijo Kalevi Heikola 1972–1988
Touko Valter Kosonen 1988–1993
Sven Ole Roos 1994–2000
Antero Juho Lauri Palaja 2000–2012
Timo Esko 2012–2015
Kenneth Nygård 2016–2022
Pekka Määttä 2022–
Rakennus kokonaisuudessaan.
Aiheesta muualla

Turun hovioikeuden sivut
Hovioikeuden herroista, Suomen Kuvalehti, 27.10.1923, nro 43, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Turun hovioikeuden tuomiopiiri käsittää lounaisen Suomen (lukuun ottamatta Satakuntaa) sekä Kanta-Hämeen ja Pirkanmaan maakunnat
Triumph Acclaim

| Triumph Acclaim |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Cowley, Oxford, Englanti
Valmistaja:  BL Cars Ltd Austin Rover Group
Valmistusvuodet:  1981 – 1984
Tuotantomäärä:  133 625 kpl 
Korimalli:  4-ovinen saloon
Luokka:  Keskiluokka
Edeltäjä:  Triumph Dolomite
Seuraaja:  Rover 200 (SD3)
Teknisesti samankaltaisia:  Honda Ballade
Tekniset tiedot
Moottori:  Ottomoottori: 1,3 l R4
Teho:  52 kW (70 hv) 
Mitat
Massa:  810 kg 
Pituus:  4089 mm 
Akseliväli:  2311 mm 
Leveys:  1600 mm 
Korkeus:  1346 mm 
Triumph Acclaim oli British Leyland (BL) -konsernin vuodesta 1981 vuoteen 1984 valmistama etuvetoinen, keskikokoinen perheauto. Acclaim perustui japanilaiseen Honda Ballade -malliin ja sen moottori oli Hondan suunnittelema, mutta auto sisältää myös brittiläistä designia ja komponentteja.
Acclaim korvasi vuonna 1972 esitellyn Dolomiten, Acclaimin korvaajaksi markkinoille tuotiin Rover 200 (SD3), joka perustui Hondan Civic / Ballade -malliston seuraavaan sukupolveen.
Acclaim on jäänyt autoilun historiaan viimeisenä Triumph-merkkisenä autona. Viimeinen valmistunut yksilö on taltioitu Warwickshiren Gaydonissa sijaitsevaan Heritage Motor Centre -automuseoon.
Historia

Mallin suunnitteluprosessi käynnistyi vuoden 1978 aikana, British Leylandin käynnistettyä japanilaisen Hondan kanssa neuvottelut uuden pienen perhe-saloonin kehittämiseksi. Yhteistyö tuli BL:lle todelliseen tarpeeseen, sillä yhtiön uutuusmalli Austin Maestro saataisiin tuotantoon vasta vuonna 1983. BL:n silloinen johtaja Michael Edwardes allekirjoitti yhtiöiden välisen sopimuksen joulukuussa 1979. Hondan Ballade-malliin perustuva uusi, Triumph Acclaim-nimen saanut malli, saatiin tuotantoon 18 kuukautta myöhemmin. Markkinoilla malli korvasi 1970-luvun ajan tuotannossa olleen Triumph Dolomiten. BL piti Acclaim-mallin virallisen julkistustilaisuuden vuoden 1981 lokakuun alussa. Dolomiten ja TR7 / TR8 -mallien valmistuksen loppuminen merkitsi sitä, että vuoden 1981 jälkeen Acclaim oli markkinoilla ainoa "Triumph"-nimeä kantanut auto.
Suomessa tuntemattomaksi jäänyt Acclaim oli monessa suhteessa merkittävä automalli. Se oli ensimmäinen alun perin japanilainen auto, jonka valmistus tapahtui EEC:n (nykyisin EU) alueella. Näin se toimi tavallaan tienraivaajana muiden aasialaismerkkien eurooppalaisvalmistukselle. Acclaimin avulla BL pystyi osoittamaan, että yhtiö kykenee edelleen (tai uudelleen) valmistamaan laadultaan kelvollisia  autoja. BL:n valmistamista autoista Acclaim oli kaikkein vähävikaisin ja siihen kohdistettiin kaikkein vähiten takuukorjausvaatimuksia. Toisin kuin aiemmat Triumph-mallit, Acclaim valmistettiin konsernin Pressed Steel Fisher -divisioonan tehtaalla Oxfordin Cowleyssa, jossa se korvasi heinäkuussa 1981 lopetetun Austin Maxin tuotannon. Acclaim pohjusti tietä myös muille Honda-perustaisille malleille, joita BL ja sen seuraajat Austin Rover Group ja Rover Group valmistivat Rover-merkin alla 1980- ja 90-luvuilla.
Yleistä

Mallin näkyvin ulkoinen eroavaisuus Hondaan verrattuna on maskin keskelle sijoitettu Triumph-emblemmi. Japanilaisessa mallissa teksti "Honda" oli sijoitettu maskin oikeaan laitaan. Muihin muutoksiin kuuluivat mm. tupla-Keihin -kaasuttimet (Ballade on varustettu yhdellä kaasuttimella) ja taustapeilien siirto etulokasuojien päältä oviin. Etu- ja takapään MacPherson-erillisripustus oli viritetty vastaamaan brittiostajien mieltymystä ja rungoltaan suurempikokoiset etuistuimet oli lainattu Morris Ital -mallista. Mallissa oli edessä levy- ja takana rumpujarrut.
Acclaimin voimanlähteenä toimi sama, sylinterikannen yläpuolisella nokka-akselilla (OHC) varustettu 1335 cm³:n moottori, kuin Hondan Civic-mallissa ja sisutus on istuimia lukuun ottamatta lähes identtinen emomallin kanssa. Mallin varustetasot ovat HL, HLS ja huippuversio CD, joka tarjosi mm. sähkötoimiset ikkunannostimet eteen ja taakse, ajovalojen pesimet ja valinnaisvarusteena ilmastointilaitteen. Malli ei valmistushistoriansa aikana kokenut mainittavia muutoksia. Kevyttä viilausta saivat osakseen mm. ovenkahvat, ohjauspyörä, ovien lukkonupit ja raitisilmasuuttimet.
Acclaimista tehtiin tarjolle myös erikoismalli Avon, jonka varustukseen kuuluivat mm. nahkaverhoillut istuimet, kojetaulun ja ovien sisäpaneeleiden yläosan puuviilut sekä kaksivärimaalaus. Valinnaisvarusteena malliin oli tarjolla mm. turboahdin.
Vuosina 1982 ja 1983 Acclaim kuului Britannian kymmenen myydyimmän auton joukkoon, ensimmäisenä Triumph-mallina sitten vuoden 1965, jolloin myyntitilastoja alettiin listaamaan.
Tien pää

Acclaimin valmistus lopetettiin kesällä 1984 ja samalla merkki "Triumph" poistui kartalta. Mallia valmistaneesta yhtiöstä tuli  nimeltään Austin Rover Group ja sen tuotelinjaan kuuluivat enää Austin-, Rover-, Land Rover- ja MG -automerkit.
Kaikkiaan tehtaan linjalta rullasi 133 625 Acclaim-yksilöä, joista valtaosa myytiin Britannian kotimarkkinoilla. Mallin korvasi Rover 200 (SD3).
Tekniset tiedot

Auton tekniset tiedot:
| --- | --- |
Malli: Acclaim
Valmistusaika: 1981 – 1984
Rakenne: R4-ottomoottori, 8V-OHC, kansi ja lohko kevytmetallivalua 2 x Keihin -kaasutin
Iskutilavuus: 1335 cm³
Teho: 52 kW (70 hv) @ 5750 r/min
Vääntö: 100 Nm @ 3500 r/min
Vetotapa: Etumoottori poikittain, etuveto
Vaihteisto, vakio: 5-portainen manuaali
Vaihteisto, valinnainen: 3-portainen Trio-matic automaatti
Tuulijärvi (Orivesi)

| Tuulijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°44′54″N, 24°43′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  oja Pärnäjärveen 
Järvinumero:  35.723.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  136,8 m  
Rantaviiva:  1,748 km  
Pinta-ala:  11,623 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiTuulijärvi 
Tuulijärvi  on Pirkanmaalla Orivedellä metsäalueella sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 11,6 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee mäkisen metsämaaston painanteessa ja sitä ympäröivät etelässä Viinavuori ja pohjoisessa Tuulikalliot. Järvi on avoin, mutta sen länsirannasta työntyy esille terävä asuttu niemi. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat kaikki soistuvaa tai kuivaa metsämaata. Rannoille on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa metsäautotie etelästä päin valtatieltä 9.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,8 metriä mpy. Järveen on johdettu muutama lyhyt metsäoja ja sen laskuoja lähtee järven pohjoisrannasta. Se laskee koillisee Tuulikallioiden alla ja putoaa Pärnäniityn kohdalla alemmaksi ja laskee lopulta Pärnäjärveen. Vesireitti jatkaa siitä eteenpäin Myllyveteen, joka laskee vuorostaan Haapaojan kautta Koljonselän Säkkiin.
Tšernobylin likvidaattorit

Ryhmä likvidaattoreita kokoontuneena 2018.
Tšernobylin likvidaattorit olivat siviili- ja sotilashenkilöstöä, jotka kutsuttiin hoitamaan  ja rajoittamaan Neuvostoliitossa vuonna 1986 tapahtuneen Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden seurauksia onnettomuusalueella. Likvidaattorit saivat tunnustusta laajalti katastrofin välittömien ja pitkäaikaisten vahinkojen rajoittamisesta.
Neuvostoliiton hallitus ja lehdistö ylistivät monia likvidaattoreita sankareina, kun taas jotkut joutuivat kamppailemaan vuosia saadakseen heidän osallistumisensa virallisesti tunnustettua.
Nimi

Puhekielessä käytetty termi ”likvidaattori” eli likvidator (ukr. ліквідатор, ven. ликвидатор) juontaa juurensa Neuvostoliiton virallisesta määritelmästä ”Tšernobylin ydinvoimalaitoksen onnettomuuden seurausten likvidaation osallistuja” (ven. участник ликвидации последствий аварии на Чернобыльской АЭС, utšastnik likvidatsii posledstvi avarii na Tšernobylskoi AES), jota käytettiin laajalti kuvaamaan likvidaattorien toimia heidän työllistymisensä, terveydenhuoltonsa ja eläkkeelle jäämisensä suhteen. Tämä lauseke on myös kaiverrettu likvidaattoreille myönnettyihin Neuvostoliiton mitaleihin ja kunniamerkkeihin.
Terveysvaikutukset

WHO:n mukaan pelkästään vuosina 1986 ja 1987 kutsuttiin 240 000 henkiköä suorittamaan massiivisia puhdistustoimia. Yhteensä 600 000 henkilölle myönnettiin erityistodistuksia, jotka tunnustivat heidät likvidaattoreiksi.
Yksittäisille henkilöille kirjatut kokonaisannokset vuoden 1990 aikana vaihtelivat alle 10 millisievertistä (alle 1 rem) yli 1 sievertiin (100 rem), mikä johtui pääasiassa ulkoisesta säteilystä. Keskimääräisen annoksen on arvioitu olleen 120 millisievertiä (12 rem) ja 85 % rekisteröidyistä annoksista oli välillä 20–500 millisiiverttiä (2–50 rem). Säteily vahingoitti likvidaattoreiden DNA:ta ja on aiheuttanut syöpätapauksia. Altistuneiden jälkeläiset, jotka ovat syntyneet ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen, eivät kuitenkaan ole saaneet ylimääräisiä DNA-vaurioita.
Likvidaattoreille myönnetyt mitalit ja kunniamerkit.
Menehtyneiden likvidaattoreiden kuvia, joita käytettiin ydinvoiman vastaisissa mielenosoituksissa Genevessä.
Unkarin Grand Prix 2010

|  Unkarin Grand Prix 2010  |
| --- | --- |
 12. osakilpailu 19 osakilpailusta kaudella 2010. 

Päivämäärä:  1. elokuuta 2010
Sijainti:  Hungaroring, Budapest, Unkari
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,380 km
Kilpailun pituus:  70 kierrosta, 306,660 km
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Sebastian Vettel   (Red Bull-Renault)
Paaluaika:  1.18,773
Palkintokoroke
Voittaja:   Mark Webber   (Red Bull-Renault)
Toinen:   Fernando Alonso   (Ferrari)
Kolmas:   Sebastian Vettel   (Red Bull-Renault)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Sebastian Vettel   (Red Bull-Renault)
Kierrosaika:  1.22,362 (kierroksella 70)
Unkarin Grand Prix 2010 oli Formula 1 -kauden 2010 12. osakilpailu, joka kilpailtiin 1. elokuuta Hungaroringin moottoriradalla Budapestissä, Unkarissa. Kilpailun voitti Mark Webber, jolle voitto oli kauden neljäs ja hän nousi MM-sarjan kärkipaikalle. Heikki Kovalainen oli 14.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 6 |  Mark Webber | Red Bull-Renault | 70 | 1.41.05,571 | 2 | 25 |
| 2 | 8 |  Fernando Alonso | Ferrari | 70 | +17,821 | 3 | 18 |
| 3 | 5 |  Sebastian Vettel | Red Bull-Renault | 70 | +19,252 | 1 | 15 |
| 4 | 7 |  Felipe Massa | Ferrari | 70 | +27,474 | 4 | 12 |
| 5 | 12 |  Vitali Petrov | Renault | 70 | +1.13,192 | 7 | 10 |
| 6 | 10 |  Nico Hülkenberg | Williams-Cosworth | 70 | +1.16,723 | 10 | 8 |
| 7 | 22 |  Pedro de la Rosa | BMW Sauber-Ferrari | 69 | +1 krs. | 9 | 6 |
| 8 | 1 |  Jenson Button | McLaren-Mercedes | 69 | +1 krs. | 11 | 4 |
| 9 | 23 |  Kamui Kobayashi | BMW Sauber-Ferrari | 69 | +1 krs. | 23 | 2 |
| 10 | 9 |  Rubens Barrichello | Williams-Cosworth | 69 | +1 krs. | 12 | 1 |
| 11 | 3 |  Michael Schumacher | Mercedes | 69 | +1 krs. | 14 |  |
| 12 | 16 |  Sébastien Buemi | Toro Rosso-Ferrari | 69 | +1 krs. | 15 |  |
| 13 | 15 |  Vitantonio Liuzzi | Force India-Mercedes | 69 | +1 krs. | 16 |  |
| 14 | 19 |  Heikki Kovalainen | Lotus-Cosworth | 67 | +3 krs. | 19 |  |
| 15 | 18 |  Jarno Trulli | Lotus-Cosworth | 67 | +3 krs. | 20 |  |
| 16 | 24 |  Timo Glock | Virgin-Cosworth | 67 | +3 krs. | 18 |  |
| 17 | 21 |  Bruno Senna | HRT-Cosworth | 67 | +3 krs. | 22 |  |
| 18 | 25 |  Lucas di Grassi | Virgin-Cosworth | 66 | +4 krs. | 21 |  |
| 19 | 20 |  Sakon Yamamoto | HRT-Cosworth | 66 | +4 krs. | 24 |  |
| Kesk. | 2 |  Lewis Hamilton | McLaren-Mercedes | 23 | Vaihteet | 5 |  |
| Kesk. | 11 |  Robert Kubica | Renault | 23 | Kolari | 8 |  |
| Kesk. | 4 |  Nico Rosberg | Mercedes | 15 | Pyörä | 6 |  |
| Kesk. | 14 |  Adrian Sutil | Force India-Mercedes | 15 | Kolari | 13 |  |
| Kesk. | 17 |  Jaime Alguersuari | Toro Rosso-Ferrari | 1 | Moottori | 17 |  |
Lähde:
Vaivianjärvi

| Vaivianjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Hämeenkyrö
Koordinaatit:  61°40′05″N, 23°05′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Mahnalanselän alue (35.51)
Laskujoki:  Palonjoki 
Järvinumero:  35.514.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  106,2 m 
Rantaviiva:  1,159 km 
Pinta-ala:  0,09608 km² 
 fiVaivianjärvi 
Vaivianjärvi  on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä oleva Kokemäenjoen vesistön järvi, joka kuuluu Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän alueella olevaan Prentinjoen valuma-alueeseen.
Maantieto

Soikean muotoisen järven halkaisija on noin 400 metriä ja sen pinta-ala on 9,6 hehtaaria. Se sijaitsee muutaman neliökilometrin laajuisen Vaiviannevan äärellä. Järven lähiympäristöstä on kaivettu kymmenisen suo-ojaa järveen ja järvestä on kaivettu laskuoja, joka on johdettu Vaiviassa Palonjokeen. Palonjoki on Prentinjoen latvahaara ja se laskee Kirkkojärveen. Järvelle ei johda tietä ja se on asumaton.
Luonto

Vaivianneva, jonka kokonaispintta-ala on 42 hehtaaria, on entinen turvetuotantoalue, josta nostettiin turvetta Kyrön tehtaille. Turpeennosto on lopetettu 1950-luvun jälkeen ja nostoalueen tunnistaa laajoista vesialtaista. Vaivianjärvi on näistä altaista ainoa luontainen järvi.
Historiaa

Vanhassa Hämeenkyrön pitäjänkartassa järvi on piirretty näkyviin ja nimetty Vaiviajärvi. Vuonna 1904 nimismies Väinö Nyström kumppaneineen Järvenkylästä saivat päätöksen liittyen Vainiainnevan kuivattamiseen. Yleensä suon kuivattaminen liittyy pelto-alan kasvattamiseen, mutta koska Hämeenkyrössä on myös Vaiviansuo, ei voi olla aivan varma hankkeen kohteesta. Se varmistuu, kun asiakirjat julkaistaan digitaalisesti.
Aiheesta muualla

Birdlife: Raportti (Arkistoitu – Internet Archive)
(35.5)
Uskonnollinen kommunismi

Uskonnollinen kommunismi on uskonnollisiin arvoihin pohjautuva kommunismin muoto. Yleisesti termillä viitataan joihinkin egalitaristisiin uskonnollisiin järjestöihin, jotka harjoittavat yksityisomaisuuden hajauttamista niin, että ne jakautuisivat henkilön tarpeiden mukaan. Vastaavasti jokainen henkilö työskentelisi kykyjensä mukaan. Uskonnollisen kommunismin piiriin kuuluvat myös henkilöt ja ryhmät, jotka kannattavat kommunismin periaatetta mutta liittävät siihen myös uskonnollisuuden perinteisen kommunismin vastaisesti.
Johtuen marxismin yleisesti uskonnonvastaisesta luonnosta useat uskonnolliset kommunistit vastustavat "kommunismi" -termin käyttöä ja puoltavat esimerkiksi "kommunalismi" -termiä tämän sijaan. Mazdakin, persialaisen uskonpuhdistajan, ajatusten on arvioitu olevan varhaisinta uskonnollista kommunismia.
Uskonkriisi (romaani)

Uskonkriisi on kirkkopoliittinen toimenpide David Eddingsin kirjasarjoissa Eleniumin taru ja Tamulin taru.
Uskonkriisi on sellainen tilanne, että kirkon asema ja olemassaolo ovat vakavasti uhattuina esimerkiksi maahanhyökkäyksen johdosta.  Uskonkriisiin liittyy erikoisia piirteitä: kun sitä kerran ehdotetaan, asiasta ei saa enää keskustella vaan on äänestettävä kyllä tai ei.  Äänestys on salainen ja yksinkertaisella enemmistöllä toteutettava. Kriisin aikana yksinvaltaa käyttää kirkon päämies, joko arkkiprelaatti tai hänen sijaisensa. Myös kaikki tärkeätkin henkilövalinnat, jopa arkkiprelaatin vaali, menevät jäihin.
Tarinoiden aikana uskonkriisi julistetaan kahdesti: ensin silloin kun Chyrellos joutuu zemokkihyökkäyksen kohteeksi. Näin estetään Anniasin valinta päämieheksi ja hyökkäys torjutaan.
Toisen kerran kriisin julistaa Astelin kirkon päämies arkkimandriitta Monsel, koska se on ainoa keino jolla patriarkka Bergsten saadaan suostumaan korkeimmaksi sotilasjohtajaksi, koska kolmesta suurmestarista yksi on kuollut ja kaksi muuta haavoittunut taistelukyvyttömäksi.  Bergsten onkin kova sotilas ja pätevä kenraali.
Valtarinlampi

| Valtarinlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Kunnat:  Alajärvi
Koordinaatit:  62°48′45″N, 24°02′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ähtärinjärven alue (35.43)
Laskuoja:  oja Ähtärinjärveen 
Järvinumero:  35.433.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  168,4 m  
Rantaviiva:  0,847 km  
Pinta-ala:  1,971 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValtarinlampi 
Valtarinlampi , tai myös Vallarinlampi , on Etelä-Pohjanmaalla Alajärvellä Salmenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Ähtärinjärven alueeseen (35.433) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 168,4 metriä mpy.
Uskonnollinen syrjintä

Muodot
Rasismi
Rasismi Suomessa
Rotusyrjintä
Afrofobia
Seksismi
Ikäsyrjintä (lapset, teinit)
Uskonnollinen syrjintä
Koulukiusaaminen
Työsyrjintä
Elitismi
Homofobia
Ksenofobia
Luokkasyrjintä
Miesviha
Naisviha
Nepotismi
Oikofobia
Sanismi
Transfobia
Vammaisten syrjintä
Audismi
Ableismi
Riisto
Uskontoryhmiä kohtaan
Muslimit
Juutalaiset
Kristityt
Uskonnottomat
Ilmeneminen
Apartheid
Etninen puhdistus
Holokausti
Kansanmurha
Lynkkaus
Orjuus
Vaino
Kiihotus
Valkoinen ylivalta
Rikos ihmisyyttä vastaan
Musta ylivalta
Pakkosiirto
Vihapuhe
Viharikos
Aiheeseen liittyvää
Ennakkoluulo
Moniarvoisuus
Monikulttuurisuus
Positiivinen syrjintä
Suvaitsevaisuus
Yhdenvertaisuus
Tasa-arvo
Poliittinen korrektius
Distributiivinen oikeudenmukaisuus
malline: näytä • keskustele •
Osa artikkelisarjaa
Uskonnollinen syrjintä on ihmisen kohtelemista muita huonommin hänen uskontonsa, filosofisen vakaumuksensa, eettisen tai moraalisen vakaumuksensa, tai uskonnottomuutensa vuoksi – myös virheellisesti sellaisiksi luultujen vuoksi. Sitä voi olla myös ihmisen syrjiminen sen perusteella, että hänellä on yhteyksiä uskonnoltaan tai vakaumukseltaan tietynlaisiin ihmisiin.
Eri maiden viranomaiset harjoittavat uskonnollista syrjintää esimerkiksi suosimalla tiettyjä uskontoja, rajoittamalla kääntymistä tai lähetystyötä, pyrkimällä lakkauttamaan ryhmiä, kieltämällä uskonnonharjoittamisen tai tietyt uskomukset, tai harjoittamalla väkivaltaa vähemmistöryhmiä kohtaan. Maiden lukumäärällä mitattuna vuosilta 2006–2010 tehdyn tutkimuksen mukaan laajimmin syrjitään ja häiritään kristittyjä (168 maassa), toiseksi eniten muslimeja (121 maassa) ja kolmanneksi eniten juutalaisia (85 maassa). International Humanist and Ethical Union (IHEU) -järjestön raportin (2013) mukaan uskonnottomia syrjitään useimmissa maailman maissa. Kahdessatoista maassa ateismista voi saada kuolemanrangaistuksen.
Suomessa yhdenvertaisuuslain 6 § kieltää uskonnollisen syrjinnän.