stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Geghard

Geghardin luostari
Geghardin luostari on maailmanperintökohde Armenian Kotajk'in maakunnassa.


Geghardin luostari (armeniaksi: Գեղարդ) on omalaatuinen rakennelma Armeniassa Kotajk'in maakunnassa. Osittain viereisten kallioiden sisään rakennettu luostari on myös listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Vaikka Neitsyt Marialle omistettu pääkirkko on rakennettu 1215 ja sen suuri eteisosa 1215–1225, kerrotaan, että Georgios Valontuoja perusti luostarin 300-luvulla luolassa sijainneen pyhän lähteen paikalle. Vanhin, 600-luvulla valmistunut luostarin muurien ulkopuolella sijaitseva luolakirkko on omistetty luostarin perustajalle. Luostaria on tästä syystä kutsuttu aiemmin nimellä Ayrivank (luolan luostari). Vuonna 1240 rakennettiin pääkirkon eteisestä aukeava vasemmanpuoleinen luolakappeli, jossa on lähdevesiallas- Veden uskotaan olevan erityisen pyhää tai aiankin tuovan onnea. Eteisen oikealle puolelle avattiin 1263 toinen luolakappeli. Kirkon ulkopuolella on vielä yksi kiveen kaivettu luolakirkko.
Luostarin nykyisten rakennusten valmistumisen (900–1200 -luvut) jälkeen luostarin nimi muutettiin viitaamaan keihääseen, josta luostarin nykynimi on peräisin. Nykyäänkin siitä käytetään usein nimeä Geghardavank (Գեղարդավանք, keihään luostari), sillä luostarissa kerrotaan säilytetyn pitkään muiden muinaismuistojen seassa keihästä, jolla roomalaissotilas haavoitti Jeesusta ristiinnaulitsemisen aikana. Sittemmin keihäs on siirretty Etšmiadzinin katedraalin museoon.
Jyrkkäreunaiset kalliot, jotka reunustavat Geghardia, kuuluvat Azat-joen rotkoon. Osa luostarikompleksin kirkoista on kokonaan kaivettu esiin kalliosta, kun osa on yksityiskohtaisia rakennuksia, joiden ulkoseinät ovat arkkitehtuurisesti monimuotoisia ja huoneet ovat syvällä kalliossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Geghard Wikimedia Commonsissa
Geghard luostari Armenica.org (englanniksi) (ruotsiksi)
Geghardin luostari Armeniapediassa (englanniksi)
Eric Jacob Arrhén von Kapfelman

Eric Jacob Arrhén von Kapfelman (21. lokakuuta 1790 Västervik – 23. toukokuuta 1851 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä.
Kapfelman sai todennäköisesti pianonsoiton opetusta Thomas Byströmiltä. Hänet tunnettiin myös taitavana viulistina. Kapfelman valmistui toisen asteen koulutuksesta Lundissa vuonna 1809. Sen jälkeen hän työskenteli virkamiehenä valtion laki-, talous- ja hallintopalveluissa sekä Krigsexpeditionenissa marraskuuhun 1816 saakka. Vaihtelevien lähteiden mukaan vuodesta 1820 tai 1824 Kapfelman työskenteli musiikinopettajana Kuninkaallisessa sota-akatemiassa Karlbergin linnassa. Hänestä tuli sen director musices vuonna 1833. Kapfelmanin johdolla opiskeli muiden muassa Oscar Byström, joka omisti hänelle kolme laulua kesällä 1848.
Kapfelman sävelsi 1820-luvun alussa Karl Fredrik Dahlgrenin sanoihin laulun Vårsång på Valborgsmässoaftonen, joka tunnetaan parhaiten avaussanoistaan johdetulla nimellä "Våren är kommen". Hän teki yksinlaulujen lisäksi musiikkia mieslaulajien kvartetille, mieskuorolle ja sekakuorolle. Kapfelman kirjoitti osaan lauluistaan sanat itse, mutta hän käytti myös Esaias Tegnérin ja Erik Johan Stagneliuksen sanoituksia. Vuonna 1819 valmistui Blommorna sekakuorolle ja soitinsäestykselle; se on laulukokoelma, jonka jokainen laulu on nimetty kukan mukaan ja jonka sanat tulevat Per Atterbomin kahdestatoista runosta. Monia teoksista esitettiin aikanaan Kuninkaallisessa sota-akatemiassa. Kapfelmanin tiedetään säveltäneen näyttämömusiikkia Per Henrik Lingin teoksiin, mutta tietoa näiden teosten esityksistä ei ole säilynyt. Kapfelmanin muuhun tuotantoon kuuluu pianosävellyksiä. Hänen elämäkerroissaan on mainittu sinfonia, joka kuitenkin on kadonnut. Omien sävellystensä lisäksi Kapfelman teki sovituksia, joista tunnetuimpiin kuuluu Kung Karl, den unga hjälte (sanat Esaias Tegnér, melodiat Otto Edvard Westermark).
Kapfelman osallistui Tukholman musiikkielämään myös Karlbergin linnan ulkopuolella ja kuului vuodesta 1841 Ruotsin kuninkaalliseen musiikkiakatemiaan. Hän oli naimaton.
Elina Räsänen

| Elina Räsänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  taidehistorian yliopistolehtori, dosentti
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Elina Räsänen Tuhat-tutkimusportaalissa
Elina Räsänen (s. 1966) on esinetutkimukseen erikoistunut taidehistorioitsija, Helsingin yliopiston taidehistorian yliopistolehtori ja Helsingin yliopiston sekä Åbo Akademin dosentti. Räsäsen vuonna 2009 valmistunut väitöskirja Ruumiillinen esine, materiaalinen suku käsittelee Pyhä Anna itse kolmantena -aiheisia puuveistoksia ja niiden merkityksiä keskittyen Suomessa säilyneisiin teoksiin. Räsänen on toiminut Suomen muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 2019 alkaen.
GRIN1-oireyhtymä

GRIN1-oireyhtymä on kromosomissa 9 sijaitsevan GRIN1-geenin mutaatiosta johtuva oireyhtymä. Se kuvattiin ensimmäisen kerran vuonna 2016, ja vuoteen 2019 mennessä lääketieteellisessä kirjallisuudessa oli kansainvälisesti raportoitu 72 potilasta. GRIN1-oireyhtymä johtuu yleensä satunnaisesta uudesta mutaatiosta, mutta sillä on autosomaalinen, vallitseva tai peittyvä periytymistapa.
Oireita

GRIN1-oireyhtymä aiheuttaa kehitysviiveitä ja kehitysvammaisuutta. Kehitysvamma on ollut yleensä vaikea, mutta myös syvää kehitysvammaisuutta on todettu. Lievät ja keskivaikeat kehitysvammat ovat olleet GRIN1-oireyhtymän yhteydessä harvinaisempia. 48 % sairastuneista on jäänyt puhekyvyttömiksi. Epilepsia ilmenee 65 %:lla sairastuneista, useimmiten yleistyneenä. Epilepsiakohtaukset ovat alkaneet keskimäärin hieman ennen toista ikävuotta, mutta GRIN1-oireyhtymässä on kuvattu myös yli 10-vuotiaana puhkeavaa epilepsiaa. GRIN1-oireyhtymää sairastavista 66 %:lla on ollut hypotonia, 40 %:lla spastisuus ja 48 %:lla dystonia. Syömisvaikeuksia on esiintynyt joka kolmannella. Pitkittyneiden syömisvaikeuksien hoidossa voidaan turvautua PEG-letkuun. GRIN1-oireyhtymään on liitetty erilaisia käytöshäiriöitä. Stereotyyppisiä toimintoja on havaittu 32 %:ssa tapauksista. Univaikeuksia on esiintynyt 15 %:lla ja sairastuneen itseensä kohdistamaa vahingoittamiskäyttäytymistä 7 %:lla. 22 %:lla sairastuneista on todettu GRIN1-oireyhtymän rinnalla autismin kirjon häiriö. GRIN1-oireyhtymään voi liittyä myös elimistön rakenteellisia poikkeavuuksia. Kortikaalinen näkövamma on esiintynyt 34 %:lla ja mikrokefalia 27 %:lla. Sekä silmälihasten kouristustilan että skolioosin esiintyvyys GRIN1-oireyhtymässä on ollut 11 %.
Diagnosointi

GRIN1-oireyhtymän diagnoosi varmistuu perimän tutkimuksella. Spesifisti GRIN1-oireyhtymään viittaavia oireita ei ole. Magneettikuvauksessa saatetaan joskus havaita aivokuoren poikkeavuuksia. Isoaivoatrofia on havaittu 23 %:lla sairastuneista. Muitakin aivojen rakennepoikkeavuuksia on todettu. GRIN1-oireyhtymän hoito on oireenmukainen.
Escape

Escape voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Escape, yhdysvaltalainen vuosina 1947–1954 esitetty radiokuunnelmasarja
Escape, Enrique Iglesiasin albumi vuodelta 2001
Escape, Journeyn albumi vuodelta 1981
”Escape”, Metallican kappale vuoden 1984 albumilta Ride the Lightning
Escape, japanilaisen Westone Bit Entertainment -pelitalon alkuperäinen nimi.
Escape, Espoon science fiction- ja fantasiaseuran lehti.
Escape, videopeli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Escape”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Gunnar af Björkesten

Gunnar af Björkesten kesä­loma­paikassaan Inkoossa vuonna 1960.
Sune Gunnar Lorenz af Björkesten (18. maaliskuuta 1912 Helsinki – 25. tammikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen lääkäri. Hän oli vuosina 1963–1973 Helsingin yliopiston neurokirurgian professori ja HYKSin neurokirurgisen osaston ylilääkäri.
Af Björkesten valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1938. Hän hakeutui kirurgiapulaislääkäriksi Suomen Punaisen Ristin sairaalaan 1939 ja toimi talvi- ja jatkosodan aikana mm. sen ympärille muodostetussa Punaisen Ristin Sotasairaalassa (jatkosodan aikana nimitys oli 54. Sotasairaala) sekä osaksi myös rintamaoloissa, taistelujen painopistealueille sijoitettujen ns. kallo-aivo-osastojen lääkärinä mm. Joensuussa ja Punkaharjulla ja sai runsaasti kokemusta aivojen ja hermoston sotavammoista, joista hän myös julkaisi. Hänen sotilasarvonsa oli lääkintämajuri.
Erikoislääkärin oikeudet af Björkesten sai kirurgiassa 1945 ja neurokirurgiassa 1952. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1947. Sotien jälkeen af Björkesten toimi apulaislääkärinä, alilääkärinä ja apulaisopettajana Suomen Punaisen Ristin sairaalan neurokirurgisella osastolla sekä hankki neurokirurgista lisäkoulutusta myös Ruotsissa. Vuosien ajan hän oli Suomessa neurokirurgian johtava asiantuntija ja alan ensimmäinen varsinainen professori. Hän oli kiinnostunut erityisesti aneurysmakirurgiasta. Vuodesta 1972 hän oli Suomen lääkäriliiton kunniajäsen.
Gunnar af Björkestenin puoliso vuodesta 1938 oli Inga-Lisa Liljequist. Heille syntyi kolme lasta, joista vanhin on arkkitehti Gunnel Adlercreutz.
Kirjallisuutta

Korppi-Tommola, Aura: ”Björkesten, Gunnar af (1912–1974)”, Suomen kansallisbiografia, osa 1, s. 637.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-442-8.  / Teoksen verkkoversio.
Romani, Rossana – Troupp, Henry: Gunnar af Björkesten (1912–1974) — pioneer of Finnish neurosurgery: The surgeon and the man. Acta Neurochirurgica, 2014, 156. vsk, nro 7, s. 1423–1426.  Artikkelin verkkoversio.
Eriksgatan

Eriksgatan tarkoittaa seuraavia:
Eriksgata, historiallinen matka, jonka uusi kuningas teki
Eriksgatan, tie Jomalassa
Eerikinkatu (ruots. Eriksgatan), katu Helsingissä
Eerikinkatu (ruots. Eriksgatan), katu Turussa
Sankt Eriksgatan, katu Göteborgissa Ruotsissa
Sankt Eriksgatan, katu Tukholmassa Ruotsissa
S:t Eriksgatan, katu Kalmarissa Ruotsissa
S:t Eriksgatan, katu Skarassa Ruotsissa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Eriksgatan”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Gefle IF

Gefle IF:n logo
Gefle Idrottsförening on urheiluseura Ruotsin Gävlestä. Se järjestää jalkapallo-, yleisurheilu-, retkeily- ja kamppailulajitoimintaa. Seura on perustettu 5. joulukuuta 1882 nimellä Gefle Sportklubb. Nykyisen nimensä se otti käyttöön 24. tammikuuta 1883. Parhaiten tunnetaan Geflen miesten jalkapallojoukkue.
Lajijaostot

Jalkapallo: Gefle IF Fotboll
Budolajit: Gefle IF Budo
Yleisurheilu: Gefle IF Friidrott
Kävely ja retkivaellus: Gefle IF Gång och vandring
Vammaisurheilu: Gefle IF Handikappidrott
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gefle IF Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivu
Gefle IF Fotboll (jalkapallo)
Gefle IF Friidrott (Arkistoitu – Internet Archive) (yleisurheilu)
Erikub

| Erikub |
| --- | --- |
 Satelliittikuvassa vasemmalla Erikub ja oikealla Wotje.
Maantiede
Muut nimet:  Ādkup
Merialue:  Tyynimeri
Saaria yht.:  6
Suurin saari:  Erikub
Pinta-ala:  1,53 km²
Valtio
Valtio:  Marshallinsaaret
Väestö
Väkiluku:  asumaton
Erikub eli Erkub on atolli Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Se sijaitsee Ratakin saariketjun keskiosassa. Erikub koostuu kuudesta saaresta, joiden maapinta-ala yhteensä on runsaat puolitoista neliökilometriä. Erikubilla on laguuni, jonka pinta-ala on noin 230 neliökilometriä. Atollilla ei ole ihmisasutusta.[lähde? ]
Marshallinsaaret
Ailinginae
Ailinglaplap
Ailuk
Arno
Aur
Bikar
Bikini
Bokak
Ebon
Enewetak
Erikub
Jabat
Jaluit
Jemo
Kili
Kwajalein
Lae
Lib
Likiep
Majuro
Maloelap
Mejit
Mili
Nadikdik
Namorik
Namu
Rongelap
Rongerik
Toke
Ujae
Ujelang
Utirik
Wotho
Wotje
Ford 10 -sarja

Ford 6610
Ford 10 -sarja (usein kymppisarja) on traktorimallisto, jota on valmistettu vuodesta 1981. Nykyään traktoreita valmistaa New Holland, joka on Fordin traktoritoimintojen jatkaja. 10-sarja koostuu 3-, 4-, ja 6-sylinterisistä malleista, joita on yhteensä 19. Nykyisin tuotannossa ovat enää nelisylinteriset 5610, 6610 ja 7610.
Kehitystyö

10-sarjan kehitys alkoi vuonna 1975 projektin 284 käynnistämisen myötä. Uusissa traktoreissa oli 8+4-vaihteinen synkronoitu vaihteisto, suljetun keskiasennon kuormantunteva hydraulijärjestelmä, parannettu moottori, hiljaisempi ohjaamo ja uusi muotoilu. Lisävarusteina sai muun muassa pikavaihteen, ilmastoinnin, radion ja nelivedon. Kehitystyö tehtiin yhteistyönä Yhdysvaltojen Birminghamin ja Englannin Basildonin välillä, ja prototyypit saatiin valmiiksi elokuussa 1980. Ensiesittely tapahtui pitkällisten testien jälkeen 14. syyskuuta 1981 Hilton-hotellissa Sveitsin Genevessä.
Mallit

10-sarjan mallit olivat:
| Malli | Valmistusvuodet | Sylinteriluku | Teho (hv) | Valmistusmaa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2310 | 1988–1991 | 3 |  | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 2610 | 1981–1991 | 3 | 41 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 2910 | 1981–1991 | 3 | 41 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 3610 | 1981–1991 | 3 | 47 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 3910 | 1981–1991 | 3 | 47 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 4110 | 1981–1985 | 3 | 54 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 4610 | 1981–1991 | 3 | 61 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 5110 | 1985–1991 | 4 | 65 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 5610 | 1981– | 4 | 72 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia, Meksiko |
| 5710 | 1981–1991 | 4 | 72 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 6410 | 1989–1991 | 4 | 80 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 6610 | 1981– | 4 | 82 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia, Meksiko |
| 6710 | 1981–1985 | 4 | 82 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 6810 | 1989–1991 | 4 Turbo | 90 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 7610 | 1981– | 4 Turbo | 98 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia, Meksiko |
| 7710 | 1981–1991 | 4 Turbo | 98 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 7810 | 1987–1991 | 6 | 98 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 7910 | 1984–1991 | 6 | 98 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
| 8210 | 1982–1991 | 6 | 110 | Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia |
Force II

Projektin P357, joka aloitettiin vuonna 1983, tarkoituksena oli kehittää ohjaamoa. Vanha, vuodesta 1976 lähtien käytetty GKN Sankeyn valmistama ohjaamo oli käynyt vanhanaikaiseksi ja meluisaksi, joten se päivitettiin ajanmukaiseksi. Uudessa ohjaamossa käytettiin vanhaa runkoa, mutta ohjaamo oli nyt tasalattiainen ja aiempaa hiljaisempi. Hiljaisuus saavutettiin täyttämällä rungon pilarit ääntä eristävällä vaahdolla ja lisäämällä lasien ja sisustusmateriaalien paksuutta.
Projekti P357 sisälsi myös muita uudistuksia, kuten hydrostaattisen ohjauksen ja sivulla olevat vaihdekepit. Uudet Mark II -traktorit esiteltiin 4. lokakuuta 1985. Uuden malliston myötä mallien 4110 ja 6710 valmistus lopetettiin, ja esiteltiin uusi malli 5110.
Mark III

10-sarjan viimeinen kehitysetappi oli vuonna 1989 esitelty Mark III -sarja. Uudet mallit 6410 ja 6810 esiteltiin, ja parannuksia oli tehty moottoriin ja jäähdytykseen.
Vuoden 1993 jälkeen

Vuonna 1991 esitellyn 40-sarjan jälkeen 10-sarjaa tehtiin Basildonissa enää vain joillekin kehittyvien alueiden markkinoille. Viimeinen Basildonissa koottu 10-sarjan traktori oli 5610 Venezuelaan, joka valmistui 22. joulukuuta 1993. Sen jälkeen 10-sarjaa alettiin valmistaa Meksikossa New Holland 10 -sarjana. Nykyään, yli 30 vuotta ensiesittelynsä jälkeen, 10-sarja, uudella moottorilla ja muotoilulla varustettuna, on New Hollandin perustraktorina Meksikon ja joidenkin muiden Etelä-Amerikan maiden markkinoilla.
Aiheesta muualla

Tractor brochures (englanniksi)
Fordin traktorit 1964–1995
Elina Puhakainen

Hanna Elina Puhakainen, o. s. Hoikka (17. elokuuta 1915 Uukuniemi – 8. tammikuuta 1996 Mikkeli) oli suomalainen pakinoitsija ja lasten- ja nuortenkirjailija.
Puhakaisen isä oli opettaja Väinö Hoikka. Hän kävi keskikoulun ja kansanopiston ja toimi sitten vuodesta 1938 lähtien sijaisopettajana muun muassa Juvalla, Puumalassa sekä Mikkelissä. Puhakainen toimi myös vakuutusvirkailijana ja hän oli Parikanniemen orpokodin johtajanakin. Hän osallistui Kotikasvatusyhdistyksen toimintaan ja oli mukana Mikkelin kunnallispolitiikassa.
Puhakainen kirjoitti kolme nuortenromaania ja useita näytelmiä. Lisäksi hän kirjoitti lehtiartikkeleita ja pakinoita muun muassa Länsi-Savo-, Yhteishyvä- ja Kotimaa-lehtiin.
Elina Puhakainen oli naimisissa vuodesta 1938 Eino Puhakaisen kanssa. Heillä oli viisi lasta.
Teoksia

Rentulin kaarisilta : nuortenromaani. Kuva ja Sana, Helsinki 1960
Merja etsii elämää : nuortenromaani. Kuva ja Sana, Helsinki 1961
Merjan maskotti : nuortenromaani. Kuva ja Sana, Helsinki 1962
Musta taulu : kaksikuvaelmainen näytelmä. Kulttuurityön Keskus, Helsinki 1963
Kivisakastin morsian : näytelmä.
Kullervon surma : näytelmä.
Ganggye

| Ganggye 강계시 |
| --- | --- |

 Ganggye
 Koordinaatit: 40°58′N, 126°36′E 
Valtio:  Pohjois-Korea
Maakunta:  Jagang
Väkiluku (2008):  251 971
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ganggye (kor. 강계시, Ganggye-si, hanja 江界市, McCune-Reischauer Kanggye-si) on Pohjois-Korean Jagangin maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee sisämaassa maakunnan keskiosassa. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 251 971 asukasta.
Maantiede

Ganggye sijaitsee Pohjois-Korean sisämaan vuoristoisessa Jagangin maakunnassa jonkin matkan päässä maan Kiinan vastaisesta rajasta. Kaupungin rakennettu alue in kapeassa laaksossa ja kaupungin läpi virtaa Jalujokeen lopulta laskeva Changjajoki. Idässä kohoavat Rangnimvuoret ja pohjoisessa Kangnamvuoret. Kaupungin korkein vuori on 1 123 metrin korkeuteen merenpinnasta kohoava Taeung rakennetusta alueesta länteen. Kaupungin keskikorkeus merenpinnasta on 300 metriä. Kaupunkiin hallinnollisesti kuuluvan alueen pinta-ala on 263,667 km².
Vuoden keskimääräinen lämpötila Ganggyessa on 7°C. Tammikuussa keskilämpötila on -12,4°C ja elokuussa 22,5°C. Keskimääräinen vuotuinen sadanta on 882,7 mm.
Historia

Ganggyen kaupunki on kasvanut sotilaallisesti merkittävälle paikalle. Aluetta kaupungista pohjoiseen asuttivat džurtšenit. Vuonna 1413 paikasta tuli oman alueensa hallinnollinen keskus ja sen kaupunginmuuri rakennettiin vuonna 1436. Historiallisesti kaupunki tunnettiin esimerkiksi paikallisiin gisaengeihin liitetyistä tarinoista. Imphungin paviljonki rakennettiin vuonna 1472 ja jälleenrakennettiin palon jälkeen vuonna 1680.
Japanin miehitettyä Korean kaupungista tuli japanilainen sotilastukikohta. Pohjoiskorealaisessa historiankirjoituksessa alue on liitetty Kim Hyong-jikin eli sittemmän Pohjois-Korean johtaja Kim Il-sungin isän johtamaan sissisotaan japanilaisia vastaan. Vuonna 1939 valmistui rautatie Ganggyesta Manpoon ja Suncheoniin.
Pohjois-Korean itsenäistyttyä valtio pyrki kehittämään japanilaisaikana heitteille jääneitä sisämaan alueitaan. Osana tätä kehitystä muodostettiin Jagangin maakunta, jonka pääkaupunki Ganggyesta tuli vuonna 1949. Korean sodan aikana lokakuussa 1950 Pohjois-Korean hallitus muutti väliaikaisesti ensin Sinuijuun ja sitten Ganggyeen heidän menetettyään pääkaupunki Pjongjangin hallinnan. Kaupunki joutui tästä syystä Yhdysvaltain ilmavoimien tekemien suurten ilmapommitusten kohteeksi. Kim Il-sungin sanotaan oleskelleen kaupunkgissa ja sittemmin pohjoiskorealaisessa propagandassa on mainittu ns. "Ganggyen henki" sosialismia puolustettaessa. Kaupungissa on myös Kim Il-sungin muistomerkki.
Talous

Kaupunki on teollistunut etenkin vuoden 1945 jälkeen, jota ennen alue oli pääosin maatalousvaltaista. Sittemmin kaupunkiin kasvoi kevyttä ja raskasta teollisuutta, kuten tekstiili- ja koneteollisuutta. Kaupungissa valmistetaan esimerkiksi traktoreita, kenkiä ja viiniä. Kaupungissa on myös aseteollisuutta ja Pohjois-Korean asevoimilla sanotaan olevan alueella useita maanalaisia laitoksia. Teollisuuden etuna alueella ovat lähistön monet vesivoimalat. Lähistöllä on myös kupari-, sinkki-, kivihiili- ja nikkeliesiintymiä.
Väestö

Ganggyen asukasluku oli vuonna 2008 yhteensä 251 971.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ganggye Wikimedia Commonsissa
Ganggyeta valokuvassa vuoden 1960 paikkeilta.
Paikallisen puutehtaan toimintaa.
Eric Karson

Eric Karson on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Karson ohjasi ensimmäisen elokuvansa, urheiludokumentin Dirt, vuonna 1979 American Cinema Production -tuotantoyhtiölle, joka antoi hänelle seuraavana vuonna mahdollisuuden ohjata esikoiselokuvansa. Elokuva oli Chuck Norrisin tähdittämä The Octagon – hiljaiset tappajat, josta tuli Norrisin suurin menestys vajaan parinkymmenen miljoonan dollarin lipputuloilla.
Karsonin seuraava ohjaustyö, joka sai ensi-iltansa vasta vuonna 1986, jäi vaille suurta huomiota. Musta kotka (1988) valmistui muutamaa vuotta myöhemmin. Pääosassa nähtiin Jean-Claude Van Damme. Vuonna 1990 valmistui Karsonin viimeiseksi jäänyt ohjaustyö Angel Town, joka keräsi vain alle miljoonan dollarin lipputulot. Hän myös tuotti elokuvan. Tuottajana hän työskenteli myös van Dammen tähdittämässä Lionheart – liian kova kuolemaan -elokuvassa ja Nemesis-tuotannossa.
Aiheesta muualla

Eric Karson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Erikstad

| Erikstad |
| --- | --- |
 Erikstadin uusi kirkko.
 Erikstad
 Koordinaatit: 58°38′N, 12°25′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Dalsland
Kunta:  Mellerudin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,20 km²
Väkiluku:  64
 – Väestötiheys:  320,0 as./km²
 Tilastotiedot koskevat pientaajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Erikstad on pientaajama Dalslandin historiallisessa maakunnassa Länsi-Ruotsissa. Se kuuluu nykyään Länsi-Götanmaan lääniin ja Mellerudin kuntaan. Erikstad sijaitsee Eurooppatien E45 varrella. Vuoden 2010 lopussa pientaajamassa oli 64 asukasta.
Aikaisemmin Erikstad on ollut myös itsenäinen kunta.
Erikstadin keskiaikainen kirkko on raunioina. Lähistöllä oleva uusi kirkko on rakennettu 1870-luvulla.
Käännös suomeksi
Francis William Aston

| Francis William Aston |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1877  Birmingham, Iso-Britannia
Kuollut: 20. marraskuuta 1945  Cambridge, Iso-Britannia
Kansalaisuus:  , Britti
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cambridgen yliopisto,  Birminghamin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  J. J. Thomson
Instituutti:  Cambridgen yliopisto
Tutkimusalue:  kemia, fysiikka
Tunnetut työt:  massaspektrometri,  Isotooppien kokonaislukusääntö
Palkinnot:  Nobelin kemianpalkinto 1922
Francis William Aston (1. syyskuuta 1877, Birmingham – 20. marraskuuta 1945, Cambridge) oli brittiläinen kemisti ja fyysikko. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1922 useiden ei-radioaktiivisten alkuaineiden isotooppien löytämisestä keksimänsä massaspektrometrillä sekä kokonaislukusäännön muotoilusta.
Historia

1903 Aston, jo kemistinä, sai stipendin Birminghamin yliopistoon. Siellä hän opiskeli fysiikkaa liittyen röntgensäteilyyn ja radioaktiivisuuteen.
1909 hän siirtyi Cavendish Laboratoryyn Joseph John Thomsonin kutsusta. Siellä hän työskenteli neonin isotooppien tunnistamisen parissa. Hän myös piti luentoja Trinity Collegessa Cambridgessa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1919 hän palasi tutkimuksiensa pariin. Massaspektrometrin avulla hän tunnisti 212 luonnossa esiintyvästä 287:stä isotoopista. Vuonna 1921 Aston pääsi Royal Societyn jäseneksi.
Astonin työ isotooppien parissa myös johti hänet muotoilemaan kokonaislukusääntönsä, jonka mukaan kaikkien isotooppien massat ovat hyvin lähellä jotain kokonaislukua. Sääntöä käytettiin laajalti ydinenergian kehittämisessä.
Muuta

Kuun kraatteri Aston on nimetty Francis William Astonin mukaan.
Aiheesta muualla

Astonin elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla (englanniksi)