stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glen Duncan
Tuotanto

Hope (1997)
Love Remains (2000)
Minä, Lucifer.  (I, Lucifer, 2002)  Suomentanut Konsta Klemetti. Helsinki:  Like, 2004.  ISBN 952-471-352-7.
Weathercock (2003)
Death of an Ordinary Man (2004)
The Bloodstone Papers (2006)
A Day and a Night and a Day (2009)
Viimeinen ihmissusi.  (The Last Werewolf, 2011)  Suomentanut Elina Koskelin. Helsinki:  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0925-7.
Ihmissuden morsian.  (Talulla Rising, 2012)  Suomentanut Elina Koskelin. Helsinki:  Like, 2014.  ISBN 978-952-01-1078-9.
Veren yhdistämät.  (By Blood We Live, 2014)  Suomentanut Elina Koskelin. Helsinki:  Like, 2016.  ISBN 978-952-01-1318-6.
Uummannaq

| Uummannaq |
| --- | --- |
 Uummannaqin kaupunki vuonna 2010.
 Uummannaq
 Koordinaatit: 70°40′28.9″N, 52°07′35.0″W 
Valtio:   Tanska
Itsehallintoalue:   Grönlanti
Kunta:  Avannaata
Perustettu:  1763
Väkiluku (2012):  1 280
Aikavyöhyke:  UTC-3
 
 Viralliset sivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uummannaq on kaupunki Grönlannin länsirannikolla. Siellä asui 1 280 asukasta vuonna 2012. Uummannaqin kylä sijaitsee saarella, joka on noin 590 kilometriä pohjoiseen napapiiriltä. Se kuului aiemmin Qaasuitsupin kuntaan. Kunta jaettiin 1. tammikuuta 2018 kahteen osaan, Qeqertalikin kuntaan ja Avannaatan kuntaan, joista jälkimmäiseen Uummannaq kuuluu.
Kaupunki

Uummannaqin kaupunki on perustettu vuonna 1763. Se sijaitsee pienellä saarella Uummannaq-vuonossa pohjoiseen Nuussuaqin niemimaalta. Kaupunki on rakennettu vuoren rinteelle, ja vuori sen takana kohoaa 1 175 metrin korkeuteen. Vuori on sydämen muotoinen, ja kylän nimi tarkoittaakin grönlanniksi ”sydämen muotoista paikkaa”.
Kaupungissa on kalatehdas, ruokakauppa, hotelli, museo, sairaala, kirkko, koulu ja palloiluhalli. Jalkapallojoukkue FC Malamuk on kotoisin Uummannaqista. Kirkko on rakennettu vuonna 1935. Sen rakentamiseen on käytetty graniittikiviä, joita on löydetty saarelta. Kaupungin ympärillä on seitsemän kylää: Ikerasak, Saattut, Qaarsut, Ukkusisat, Illorsuit, Nugaatsiaq ja Niaqornat.
Paikallisille ihmisille metsästys ja kalastus ovat edelleen tärkeitä. Ilmastonmuutos on haitannut näitä elinkeinoja, koska talvisin koiravaljakon kantavaa jäätä tulee nykyisin harvoin. Kesällä paikalliset käyvät kalastamassa veneillä.
Grönlantilaisen yhtyeen Nanook video Aarnuaq (Talisman) kuvattiin meren jäällä Uummannaqin lähellä. Videolla yhtyeen takana näkyy Uummannaqin sydämen muotoinen vuori.
Kulkuyhteydet

Kaupunkiin ei ole säännöllistä laivayhteyttä. Paikalliset liikkuvat sieltä muualle kesällä veneillä ja talvella koiravaljakoilla tai lumikelkoilla. Lähin lentokenttä on Qaarsutın lentokenttä, josta lennetään helikopterilla lähistön kyliin vähintään kerran viikossa. Kangerlussuaqista ja Ilulissatista on lentoyhteys Qaarsutıin pari kertaa viikossa.
Qilakitsoqin muumiot

Uummannaqia vastapäätä vuonon toisella puolella Nuussuaqin niemimaalla on Qilakitsoq. Sieltä löydettiin vuonna 1972 kuuden aikuisen ja kahden lapsen hyvin säilyneet muumiot. Ruumiit olivat muumioituneet suotuisissa olosuhteissa eli kuivassa ja kylmässä ilmassa. Muumiot ovat nykyisin Grönlannin kansallismuseossa Nuukissa. Ne ovat 1400-luvun lopulta. Ruumiit säilyivät hyvin muun muassa siksi, että ne oli haudattu matalaan luolamaiseen paikkaan, jossa ne olivat suojassa sateilta. Löytäjät luulivat löytämiään muumioita vain vähän aikaisemmin sinne haudatuiksi ruumiiksi ja tekivät ilmoituksen poliisille. Tanskan kansallismuseon tutkimuksissa selvisi, että ne olivat muumioita Thulen kulttuurin ajalta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Uummannaq Air Greenland. Arkistoitu 11.11.2019. Viitattu 11.11.2019. (englanniksi)
Doyle, Sam & Burdekin, Matt: Uummannaq Island, Greenland Nasa – Earth Observatory.  16.5.2012. Viitattu 11.11.2019. (englanniksi)
Fishing industry in Uummannaq, Greenland GRID-Arendal. Viitattu 11.11.2019. (englanniksi)
Uummannaqin kirkko vuonna 2008.
Gustav Fridolin

| Gustav Fridolin |
| --- | --- |
 Fridolin lokakuussa 2014
Ruotsin opetusministeri
 Löfvenin I hallitus 3. lokakuuta 2014 – 21. tammikuuta 2019  
Monarkki:  Kaarle XVI Kustaa
Pääministeri:  Stefan Löfven
Edeltäjä:  Jan Björklund
Seuraaja:  Anna Ekström
Vihreiden puheenjohtaja
 Yhdessä Åsa Romsonin (2011–2016) ja Isabella Lövinin (2016–2019) kanssa 21. toukokuuta 2011 – 4. toukokuuta 2019  
Edeltäjä:  Peter Eriksson
Seuraaja:  Per Bolund
Valtiopäiväedustaja
 2002–2019  
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1983 (ikä 41) Vittsjö, Skåne
Ammatti:  toimittaja, opettaja
Puoliso:  Jennie Fridolin (2004–2019)
Tiedot
Puolue:  Vihreät
Aiheesta muualla
www.mp.se/kaffeochbulle
Per Gustav Edvard Fridolin (s. 10. toukokuuta 1983 Vittsjö) on ruotsalainen entinen poliitikko. Fridolin toimi toisena vihreiden puheenjohtajista ensin Åsa Romsonin kanssa vuosina 2011–2016 ja sitten Isabella Lövinin kanssa vuosina 2016–2019. Vuosina 2014–2019 hän toimi Ruotsin opetusministerinä.
Fridolin toimi valtiopäiväedustajana vuosina 2002–2006 sekä 2010–2019. Viimeisellä kaudellaan hän edusti Tukholman vaalipiiriä. Siviiliammatiltaan Fridolin on toimittaja, kirjailija ja opettaja.
Elämä ja ura

Fridolin syntyi Vittsjössä, Hässleholmin kunnassa, Skånen läänissä, Ruotsissa. Hän liittyi ympäristöpuolueeseen vuonna 1994, ja toimi toisena Vihreän Nuorison kahdesta puheenjohtajista vuosina 1999–2003.
Fridolinin ensimmäinen kausi valtiopäivillä oli vuosina 2002–2006, jolloin hän edusti Tukholman vaalipiiriä. Fridolin oli tuolloin vain 19-vuotias, ja siten nuorin kansanedustaja Ruotsin historiassa. Hän piti ennätystä hallussaan vuoteen 2010 asti, jolloin maltillisten Anton Abele rikkoi sen. Ensimmäisen kautensa aikana Fridolin oli perustuslakikomitean jäsen. Hän toimi myös ympäristöpuolueen hallituksen jäsenenä 2004–2006 ja oli yksi puolueen edustajista neuvotteluissa sosiaalidemokraattisen hallituksen ja vasemmistopuolueen kanssa.
Vuonna 2005 Fridolin ilmoitti, ettei hän olisi ehdolla vuoden 2006 valtiopäivävaaleissa. Vuosina 2006–2009 hän työskenteli reportterina tutkivassa televisio-ohjelmassa nimeltä Kalla fakta. Fridolin opiskeli Tukholman ja Linköpingin yliopistoissa, minkä jälkeen hän sai luvan opettaa kansankorkeakouluissa, mutta ei ole koskaan toiminut opettajana.
Fridolin oli ehdolla jälleen vuoden 2010 valtiopäivävaaleissa ja edusti Skånen läänin pohjoista ja itäistä vaalipiiriä. Hän istuu EU-asioiden komiteassa ja on myös varajäsen ulkoasiainkomiteassa, sisäasiainkomiteassa sekä teollisuus- ja talouskomiteassa.
Fridolin on kirjoittanut kolme kirjaa, jotka kaikki käsittelevät politiikkaa. Ensimmäinen, nimeltään Från Vittsjö till världen – om global apartheid och alla vi som vill någon annanstans (suom. Vittsjösta maailmalle – globaali apartheid ja jokainen meistä, jotka haluavat jonnekin), julkaistiin vuonna 2006. Hänen toinen kirjansa, nimeltään Blåsta, julkaistiin vuonna 2009, ja hänen kolmas kirjansa, Maskiner och människor – en skrift om arbete och framtidstro (suom. Koneet ja miehet – kirjoituksia työstä ja uskosta tulevaisuuteen) vuonna 2011. Fridolin kirjoitti Koneet ja miehet yhdessä Ulf Bodach Söderströmin kanssa, ja siinä esitellään vihreän politiikan mahdollisuuksia.
Fridolinin poliittinen esikuva on sosiaaliliberaali pääministeri Karl Staaff, jota hän kehui lehtiartikkelissa vuonna 2011.
Vuonna 2014 Fridolinista tuli Löfvenin ensimmäisen hallituksen opetusministeri.
Vuonna 2019 Fridolin vetäytyi politiikasta ja palasi opettajaksi. Fridolin kertoi syyksi, että politiikka vei liikaa aikaa perhe-elämältä.
Hanns Heinz Ewers

Hanns Heinz Ewers nuorena miehenä.
Hanns Heinz Ewers (1871–1943) oli saksalainen kirjailija, näyttelijä ja filosofi. Hänet tunnetaan kauhutarinoistaan ja yhteyksistään natseihin.
Ewers kirjoitti paljon näytelmiä, novelleja, runoja ja käsikirjoituksia elokuviin. Monien päähenkilö on Frank Braun, Ewersin kirjallinen omakuva. Hänen tunnetuin romaaninsa on Frankenstein-myyttiin pohjautuva teos nimeltä Alraune (1928), jonka pohjalta on tehty myös elokuva. Hänen tarinansa Der Student von Prag on sovitettu kahdesti elokuvaksi; tämä kaksoisolentotarina on kiehtonut myös psykoanalyytikkoja.
Weimarin tasavallan viimeisinä vuosina Ewers kiinnostui natsipuolueesta, sen nationalismista ja teutonien kulttuurin palvonnasta. Hän kirjoitti kansallissosialistien marttyyrista Horst Wesselistä elämäkerran Horst Wessel: eräs saksalainen kohtalo (1932), jonka Mika Waltari suomensi vuonna 1933. Teoksen pohjalta valmistui elokuva, jonka nimeksi tuli eräiden vaiheiden jälkeen Hans Westmar (1933).
Ewers ei kuitenkaan koskaan liittynyt puolueeseen. Hän joutui natsien epäsuosioon, koska hän suhtautui myönteisesti juutalaisiin ja homoseksuaaleihin, ja hänen kirjojaan kiellettiin.
Aiheesta muualla

http://www.hanns-heinz-ewers.com/
Hannoverin päärautatieasema

| Hannover Hauptbahnhof |
| --- | --- |

Perustiedot
Lyhenne:  HH
Sijainti:  52°22′38″N, 9°44′30″E
Kunta:  Hannover
Valtio:  Saksa
Avattu:  1843
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Deutsche Bahn
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
Hannoverin päärautatieasema (saks. Hannover Hauptbahnhof) on rautatieasema Hannoverin kaupungin keskustassa Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Asema on avattu alun perin vuonna 1843 ja nykyinen asemarakennus on peräisin vuodelta 1879.
Deutsche Bahn liikennöi asemalta kaukoliikennettä useisiin Saksan suurimpiin kaupunkeihin. Lisäksi asema on Hannoverin paikallisliikenteen solmukohta.
Aiheesta muualla

Hannover Hauptbahnhof Deutsche Bahnin asemasivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Hankalampi (Sonkajärvi, itä)

| Hankalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Sonkajärvi
Koordinaatit:  63°42′53″N, 27°56′51″E
Järvinumero:  04.649.1.020
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  142,1 m 
Rantaviiva:  1,9 km 
Pinta-ala:  5,4 ha  
Suurin syvyys:  1,3 m 
 fiHankalampi 
Hankalampi on pieni soiden ympäröimä lampi Sonkajärven itäosassa lähellä Haajaistenjärveä. Lammen pituus on noin 600 metriä, leveys 250 metriä ja pinta-ala 5,4 hehtaaria. Lammen pohjoisrannalla on lintutorni, ja lampea ympäröi luonnonsuojelualue. Hankalammen rannat ovat soisia, ja rantaviivaa on 1,9 kilometriä. Lammen syvin kohta on 1,3 metriä syvä. Hankalampi on autio, ja siellä pesii kurkia, pikkulokkeja, laulujoutsenia ja muita vesilintulajeja.
Valgjärv (Rõuge)

| Valgjärv |
| --- | --- |

Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Võrumaa
Kunnat:  Rõugen kunta
Koordinaatit:  57°43′25″N, 26°55′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Rõuge jõen valuma-alue
Laskuoja:  oja Suurjärveen 
Järvinumero:  VEE2140500
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117 m  mpy. 
Pituus:  0,375 km  
Leveys:  0,14 km  
Rantaviiva:  1,2 km  
Pinta-ala:  5,4 ha  
Tilavuus:  0,00024 km³  
Keskisyvyys:  4,4 m  
Suurin syvyys:  12,3 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiValgjärv 
Valgjärv (myös Jaanipeebu järv) on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnan Jaanipeebun ja Tindin kylissä sijaitseva järvi. Se on Rõuge jõen jokilaakson Rõugen järvialueen ylin järvi .
Maantietoa

Järvi on 380 metriä pitkä, 140 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 5,4 hehtaaria. Se sijaitsee viime jääkauden loppuvaiheessa syntyneessä jäätikköjokilaaksossa, jonka paikallinen nimi on Rõuge ürorg. Laaksossa on vierekkäin kaksi järveä, joista toinen on Liinjärv. Molemmat järvet laskevat suurempaan järveen Suurjärv. Laakson pohja on soistunutta metsää tai niittyä. Rõugen taajama ja sen liepeillä olevat Jaanipeebun ja Tiidun kylät sijaitsevat laakson rinteiden yläpuolella. Järven eteläpäässä on kapeasuinen lahti, jota kutsutaan Peräjärveksi. Valgjärvellä ei ole saaria. Sen keskisyvyys on 4,4 metriä, ja syvänteessä on vettä 12,3 metriä (tai 12,6 metriä ). Järven lounaisrinteet ovat jyrkät, mutta muuten sen rannat ovat alavia. Pohjoisrannalla sijaitsee kylätien varressa kolme taloa. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Luontoarvoja ja luokittelu

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (vir. keskmise karedusega kihistunud veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.
Aare Mäemets on julkaisussaan Eesti NSV järved ja nende kaitse vuodelta 1977 kuvaillut järveä. Hänen mukaansa järvessä on mutapohja, joka voi olla noin 6 metriä paksu. Vedenväri on kellertävänvihreä ja veden näkösyvyys on 2,9–3,0 metriä. Järven vesi on kesäisin ja talvisin lämpötilakerrostunut. Veden happamuustaso on pH 8,2–8,4 . Vesikasvillisuus muodostuu 28 lajista. Järvessä elää ainakin särki, ahven, hauki, lahna, sorva, made ja salakka.
Historiaa

Paikallisen tiedon mukaan toisen maailmansodan aikana olisi järveen piilotettu upottamalla neuvostoliittolainen lentokone. Vuonna 2002 tutkittiin sukeltamalla osoitettua kohtaa järven pohjasta ja 11,8 metrin syvyydestä löydettiin lentokoneen ohjaamo ja osa runkoa. Koneen rungosta puuttuivat siivet ja peräsin, joita ei löydetty.
Vesistösuhteita

Valgjärv kuuluu Rõuge jõen valuma-alueeseen, jossa Rõuge jõgi on Võhandu jõen sivujoki. Järvestä alkaa pieni oja, joka laskee heti Suurjärveen. Valgjärven kaakkoispäähän laskeutuu kaksi laaksoa Külmorg ja Mõhkorg, joiden pohjalla virtaa purot. Järven rannoilla ja pohjassa on lähteitä . Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Huomautuksia

↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
Hankasalmen asemanseutu

Ilmakuva Hankasalmen asemanseudusta.
Hankasalmen asemanseutu (myös Hankasalmen asema tai Aseman kylä) on taajama Hankasalmen kunnassa Keski-Suomessa. Siellä oli 751 asukasta vuoden 2019 lopussa.
Asemanseudulla on Hankasalmen rautatieasema, joka sijaitsee Jyväskylä–Pieksämäki-radan varrella. Asemanseudun halki kulkee valtatie 9, kaakosta taajamaan tulee seututie 446 ja etelästä yhdystie 6416. Seututie 641 vie pohjoiseen Hankasalmen kirkonkylään, jonne on matkaa noin kymmenen kilometriä. Aseman kylällä perusopetusta annetaan Aseman koulussa, ja samassa rakennuksessa toimii myös Aseman kirjasto.
Hecla Island

Hecla Island
| --- | --- |
Sijainti:  Manitoba Kanada
Vesialue:  Winnipegjärvi
Pinta-ala:  1 084 km²
| --- | --- |
Asutuskeskukset:  Gull Harbour
Kieli:  englanti
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hecla Island on saari Winnipegjärvellä Manitoban provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Winnipegjärven eteläaltaan luoteisosassa, noin 200 kilometriä pohjoiseen Winnipegistä. Saaren pinta-ala on noin 1 084 neliökilometriä, ja se on osa Hecla–Grindstone Provincial Park -luonnonpuistoa.
Saaren ensimmäiset eurooppalaisperäiset asukkaat olivat Kanadaan muuttaneita islantilaisia siirtolaisia, jotka asettuivat saarelle vuonna 1876. Siirtokunta menestyi useiden vuosien ajan, kunnes kylmät talvet, sairaudet sekä maanviljelyn ja kalastuksen kehnot tulevaisuudennäkymät synnyittivät poispäin suuntautuvan muuttoliikkeen. Saaren ainoa koulu suljettiin 1970. Saari julistettiin luonnonpuistoksi vuonna 1969 ja nimettiin Hecla–Grindstone Provincial Parkiksi 1997.
Vuonna 2008 saarella oli useita matkailukohteita, joihin kuuluivat muun muassa leirintäalue, hotelli (laajennettu 2007), hiekkarantoja, kesäasuntoja, täyden palvelun venesatama sekä 18-reikäinen golfkenttä.
Gustav Frenssen

| Gustav Frenssen |
| --- | --- |
 Gustav Frenssen
Henkilötiedot
Syntynyt: 1863
Kuollut: 1945
Ammatti:  pappi, kirjailija
Kirjailija
Esikoisteos:  Die Sandgräfin (1896)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gustav Frenssen (1863 Barlt, Saksa – 1945 Barlt, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hänen isänsä oli puuseppä. Isä pani poikansa ensin kansakouluun ja sitten Meldorfin lukioon. Vuosina 1886–1890 Frenssen opiskeli teologiaa Tübingenissä, Berliinissä ja Kielissä ja oli 1890–1902 pastorina Hemmessä. 1902 hän luopui papillisesta toimestaan ja työskenteli siitä alkaen kirjailijana Meldorfissa.
Frenssenin esikoisromaani Die Sandgräfin (1896) kuvaa rakkauden voittoa vihasta ja kärsimyksestä. Huomattavampi on hänen toinen romaaninsa Die drei Getreuen (1898; suom.), joka kertoo kolmen nuoren miehen kehityksen ja kuvastaa tekijän suurta kotiseuturakkautta. Kolmea pientä nidosta saarnoja Dorfpredigten (1899; suom. Kyläsaarnoja) seurasi Frenssenin ensimmäinen yleistä suosiota saavuttanut romaani Jörn Uhl (1901; suom.), joka kuvaa rehellisen, väsymättömän työn kohottamaa ihmiskohtaloa. Frenssenin seuraavat teokset ovat Hilligenlei (1905; suom.), Peter Moors Fahrt nach Südwest ja Klaus Hindrich Baas (1909; suom.), Der Untergang der Anna Hollmann (kertomus, 1912; suom.), Bismarck (proosaruno, 1914), Die Brüder (kertomus, 1917).
Frenssenin teoksista kuvastuu eettinen maailmankatsomus, elävä huomiokyky ja kuvaamistaito, joka kuitenkin toisinaan eksyy pitkäveteisyyteen.
Suomennetut teokset

Jörn Uhl: romaani, suom. K. Suomalaisen ja Volter Kilpi, Helsinki: Otava 1903. Sarja: Otavan romaanisarja, 14
Kyläsaarnoja (Dorfpredigten), suom. Yrjö Lindstedt. Porvoo: Söderström 1904
Kolme toverusta: romaani (Die drei Getreuen), suom. Volter Kilpi, Helsinki: Otava 1904. Sarja: Otavan romaanisarja, 27
Hilligenlei: (Pyhä maa): romaani, suomentanut Volter Kilpi, Helsinki: Otava 1906. Sarja: Otavan romaanisarja, 31
Vapahtajan elämä, Helsinki: Otava 1907
Klaus Hinrich Baas: romaani, suomentanut Joel Lehtonen, Helsinki: Otava 1910. Sarja: Otavan romaanisarja, n:o 45
Anna Hollmannin häviö: kertomus (Der Untergang der Anna Hollmann), suomentanut Maila Talvio, Porvoo: WSOY 1912. Sarja: Werner Söderström oy. 50 pennin kirjoja, 4
Valkopiltti: romaani, suom. Heikki Välisalmi, Helsinki: Otava 1926. Sarja: Otavan uusi romaanisarja, 28
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustav Frenssen Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia Gustav Frenssenin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Hannes Reenpää

Vasemmalta oikealle: Heikki A. Reenpää, Olavi Paavolainen ja Hannes Reenpää.
Hannes Reenpää (vuoteen 1935 Renqvist; 17. marraskuuta 1900 Helsinki – 9. syyskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen kirjankustantaja, Otavan kirjallinen johtaja. Hän oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän sai professorin arvonimen 1968.
Reenpää kirjoitti ylioppilaaksi 1919 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1923. Hän työskenteli Otavassa vuodesta 1926, apulaisjohtajana 1928–1938, toimitusjohtajana 1938–1956, kirjallisena johtajana 1933–1967 ja johtokunnan puheenjohtajana 1947–1959. Hän oli Suomen Kustannusyhdistyksen hallintoneuvoston puheenjohtaja 1952–1959. Reenpää kuului Suomen PEN-klubin johtokuntaan 1937–1953 ja osallistui Eino Leinon Seuran perustamiseen. Hän kuului myös Sibelius-Akatemian ja Sotamuseoseuran johtokuntiin sekä Suomen Kansallisteatterin hallintoneuvostoon.
Reenpään isä oli Alvar Renqvist. Hänen veljiään olivat Yrjö, Heikki, Kari ja Jorma Reenpää. Hannes Reenpään puoliso oli Saga Hagman. Heillä oli kaksi tytärtä, suomennoksia tehnyt Kersti Ojansuu (s. 1928) ja keittokirjoja julkaissut Anna Reenpää (s. 1929).
Kirjallisuutta

Salokannel, Juhani: Hengen paloa & painettua sanaa. Renqvist-Reenpäät kustantajina 1815-2015.  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-27838-2.
Aiheesta muualla

Pilke, Helena: Seitsemän sukupolvea, 200 vuotta kustannustoimintaa. Kirja-arvostelu teoksesta Salokannel, Juhani: Hengen paloa & painettua sanaa. Renqvist-Reenpäät kustantajina 1815-2015. Otava, 2015. (Agricolan kirja-arvosteluja, 26.5.2015.)
Veriplasma

Ihmisen plasmaa, joka on hyydytetty lisäämällä siihen kudostekijää. Geelimäinen hyytymä on kyllin vahva pitämään sisässään teräspallon.
Veriplasma tai vain plasma on veren kellertävä nestemäinen osa, josta puuttuvat verisolut.
Plasmaa saadaan, kun verinäytteen hyytyminen estetään lisäämällä siihen sopivaa antikoagulanttia, kuten EDTA:a, sitraattisuoloja, hepariinia tai hirudiinia. Sitten näyte lingotaan näyteastiassa sentrifuugilla. Tällöin näyte jakautuu näyteastian pohjalle sakaksi, jossa ovat verisolut, ja nestemäiseksi plasmaksi. Plasma otetaan talteen ja siitä voidaan esimerkiksi mitata joidenkin aineiden pitoisuuksia. Niiden poiketessa normaalipitoisuuksista eli viitearvoista, voidaan henkilöllä, jolta verinäyte on otettu, ehkä todeta jokin sairaus. Kokeita voidaan tehdä myös veriseerumille, joka on muuten sama asia kuin veriplasma, mutta seerumin annetaan hyytyä täysin ennen sentrifugointia. Seerumista puuttuvat siksi jotkin hyytymistekijät, kuten fibrinogeeni. Plasmaa kerätään myös luovutetusta verestä tai erikseen (katso hemafereesi), jotta siitä voidaan eristää eri proteiineja, kuten vaikkapa hyytymistekijöitä verenvuototautien hoitoon.
Koostumus

Monilla nisäkkäillä veren tilavuudesta yli 50 prosenttia on plasmaa. Ihmisillä tämä osuus on 55 prosenttia. Ihmisten plasman tilavuudesta on noin 91 prosenttia vettä ja 7 prosenttia proteiineja. Proteiineja on normaalisti 5.5–8.9 milligrammaa per desilitra plasmaa. Tästä massasta noin 60 prosenttia on albumiinia, 36 prosenttia erilaisia globuliineja (kuten hemoglobiineja, myoglobiinia ja vasta-aineita) ja 4 prosenttia fibrinogeeniä. Plasmassa on ioneita, kuten kalsiumia, natriumia ja kaliumia. Siinä on myös monia aineenvaihduntatuotteita, joista isoimman pitoisuuden omaavat glukoosi (verensokeri), kolesteroli, melaniinit, urea ja ATP, joista kunkin pitoisuus on noin 3–5 millimoolia per litra plasmaa. Plasmassa on muitakin aineenvaihduntatuotteita, kuten hormoneita. Esimerkkejä ovat tyreotropiini, testosteroni ja estradioli. Plasmassa on lisäksi jäämiä DNA:sta, RNA:sta, viruksista, bakteereista ja muista mikrobeista.
Vaikka plasmassa ei määritelmän mukaan ole verisoluja, jää plasmanäytteisiin käytännössä usein hieman verisoluihin kuuluvia verihiutaleita. Niitä on usein noin 3 000–4 000 per mikrolitra. Lisäksi on olemassa verihiutalerikasta plasmaa (PRP), jota käytetään tiettyjen vammojen parantumisen nopeuttamiseen. Tällaiseen on plasman lisäksi eri sentrifugointitekniikoin kerrytetty noin 2,5–8 kertaa enemmän hiutaleita, kuin mitä on käsittelemättömässä veressä. Veressä on 50 000 – 450 000 hiutaletta mikrolitrassa.
Väri

Normaalisti plasman väri vaihtelee heikon keltaisesta tummankeltaiseksi. Keltaisuus johtuu bilirubiinista, karotenoideista, hemoglobiineista ja transferriineistä. Plasma voi poikkeustapauksissa olla oranssia, vihreää tai ruskeaa. Vihreys voi johtua esimerkiksi keruloplasmiinista tai sulfonamideja kehossa muodostavista lääkkeistä, jotka johtavat sulfhemoglobiinin muodostumiseen. Tummanruskea tai -punertava väri voi johtua hemolyysistä, jossa hajonneista punasoluista vapautuu tumman värin antavaa methemoglobiinia. Plasma voi myös olla läpinäkyvää tai sameaa. Sameus johtuu yleensä plasman suuresta lipidipitoisuudesta, kuten kolesterolista ja triglyserideistä.