stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liikakansoitus
Määritelmä

Liikakansoitus ei riipu ainoastaan populaation koosta ja tiheydestä, vaan myös sen mittasuhteesta käytettävissä oleviin resursseihin, sekä siitä, kuinka ne käytetään ja miten ne jakautuvat populaation sisällä. Liikakansoitus voi olla seuraus esimerkiksi lisääntyneestä syntyvyydestä, pienentyneestä kuolleisuudesta lääketieteen kehittymisen ansiosta, lisääntyneestä maahanmuutosta tai resurssien loppumisesta tietyllä alueella. Erittäin harvaankin asuttu alue voi olla liikakansoitettu, mikäli alueella on erittäin vähäinen tai mitätön kyky ylläpitää elämää.
Asioita, jotka tulee ottaa huomioon määritettäessä onko alue liikakansoitettu, ovat muun muassa puhdas juomavesi ja hengitysilma, ruoka, suoja, lämpö, sekä muut tekijät, jotka ovat välttämättömiä ihmiselämälle.
Huolestuneisuus

Huolestuneisuus liikakansoittumisesta on verraten uutta. Ihmispopulaatiot ovat kautta historian kasvaneet suhteellisen hitaasti huolimatta korkeasta syntyvyydestä. Syynä tähän ovat populaatiota pienentävät tekijät kuten sodat, kulkutaudit ja korkea imeväiskuolleisuus.
1800-luvulle mennessä maailman väkiluku oli kohonnut yli miljardin yksilön. Thomas Malthus ennusti, että ihmiskunta kasvaisi tietyssä vaiheessa yli käytettävissä olevien resurssien, sillä rajallinen määrä maata ei pysty ylläpitämään loputtomasti kasvavaa populaatiota.
Tuleva väestönkasvu

YK:n vuoden 2019 ennusteen mukaan vuonna 2100 maailmassa on 10,9 miljardia ihmistä, ja sen jälkeen väkiluku alkaa hitaasti laskea. Eräiden asiantuntijoiden mukaan väkiluku on 9 miljardia vuonna 2050, minkä jälkeen se alkaa laskea.
Tiedetoimittaja Marko Hamilon mukaan hedelmällisyysluku on ongelmallisen korkea enää vain Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, jossa esimerkiksi hiilipäästöt ovat muutenkin vähäisiä, joten väestönkasvu ei ole keskeistä ilmastonmuutokselle. Muualla väestön ikärakenne alkaa olla suurempi ongelma. Vielä 1970-luvulla peloteltiin maailman väkiluvun kasvavan 20-30 miljardiin, vaikka tällaista ei ole näköpiirissä.
Myös Osmo Soininvaara toteaa hedelmällisyyslukujen laskeneen kestävälle tasolle muualla kuin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, jossa sielläkin ne ovat laskeneet seitsemästä viiteen. Siksi hän puolustaa YK:n väestöohjelman rahoitusta.
Kiinan väestönkasvu on jo huolestuttavan alhainen, alle 0,55 %. Tämä uhkaa aiheuttaa vakavan huoltosuhdeongelman. Lisäksi poikia syntyy 18 % enemmän kuin tyttöjä, mikä voi lähivuosikymmeninä aiheuttaa vakavaa epävakautta.
Professori Mikko Myrskylän mukaan väestönkasvun ongelma on tavallaan ratkaistu ja ympäristön pelastaminen ei vaadi syntyvyyden rajoittamista. Kulutuksenkin rajoittaminen on vaikeaa mutta teknologialla ongelmat voidaan ratkaista. Siinä auttaisi kannustinjärjestelmien kansainvälinen koordinointi. Saharan eteläpuolisessa Afrikassa tosin väestönkasvua vielä on, mutta koulutuksen tukeminen siellä on siihen paras apu.
Tuleva väestönkasvu > Aiemmat ennusteet ja maapallon kantokyky

1900-luvun lopulla ensin väestön väitettiin räjähtävän, sitten ennuste pudotettiin 15 miljardiin, sitten 12 miljardiin, sitten 10 miljardiin. Muissakin tuomiopäivänennusteissa on ensin esitetty aivan perustelemattoman liioiteltuja väitteitä, joita on sittemmin vaivihkaa pienennetty myöntämättä virhettä.
Esimerkiksi väestöguru Paul Ehrlich väitti, että globaalit nälänhädät tappaisivat miljardeja 1970- ja 1980-luvuilla, mikä olisikin pitänyt paikkansa ilman Vihreää vallankumousta, mutta aliravittujen määrä romahtikin.
Alarmismi on synnyttänyt myös vaatimuksia yksilönvapauden rajoittamisesta. Ehrlich vaati väestönkasvun rajoittamista pakkokeinoin.. Myös Pentti Linkola on vaatinut syntyvyyden rajoittamista ja kannattanut väkivaltaista väestön vähentämistä.
Vielä vuonna 1962 asiantuntijat kiistelivät YK:ssa siitä, pystytäänkö ikinä tuottamaan ruokaa 3 miljardille ihmiselle (silloinen väkiluku). Puolet maailman väestöstä näki tuolloin nälkää.
Jo pelkän 1960-luvun teknologian avulla maapallo elättäisi Harvardin yliopiston Roger Revellen mukaan 40 miljardia ihmistä, Colin Clarkin mukaan 157 miljardia. Michael Lindin mukaan teknologian kehitys on monesti tehnyt virheellisiksi esitetyt arviot maapallon kantokyvystä. Nälänhädät ovat tyypillisesti johtuneet omavaraisuuteen pyrkivästä politiikasta.
Ruoan- ja energiantuotantoa on pystytty lisäämään nopeammin kuin väestömäärä on kasvanut ja raaka-aineiden niukkuuskin on vähentynyt (reaalihinnoilla mitattuna). Väestön 6-kertaistuessa 1776-1975 maailman reaalinen kansantuote 80-kertaistui.
Väestönkasvun syyt

Professori Hans Roslingin mukaan lapsikuolleisuuden vähentäminen on tehokkain tapa vähentää väestönkasvua. Korkea lapsikuolleisuus saa ihmiset hankkimaan sitäkin enemmän lapsia. Ravinto, rokotteet, perhesuunnittelu, naisten aseman parantaminen ja tyttöjen koulutus vähentävät lapsikuolleisuutta. Punainen Risti ja Väestöliitto tekevät tällaisia projekteja.
Kirjallisuutta

Alkio, Paula: Pallo hukassa?  Helsinki:  Väestöliitto, 1999.  ISBN 952-9605-55-2
Aulio, Kai: Kasvun rajoilla? Väestönkasvun, ravinnontuotannon ja luonnonvarojen käytön tehokkuus ja tulevaisuuden näkymät.  Turku:  Ympäristöliike, 1990.  ISBN 952-90-1691-3
Brown, Lester R. ym.: Elämän merkit: Maapallon ympäristötilastot.  ((Vital signs: The trends that are shaping our future, 1993.) Julkaisija: Worldwatch-instituutti. Kääntänyt Ilari Kiema)  Helsinki:  Gaudeamus, 1993.  ISBN 951-662-578-9
Lahdenperä, Johan: Maailman juoni: Tekojen tarkoittamattomat seuraukset.  (Erottaja-sarja)  Helsinki:  Multikustannus, 2009.  ISBN 978-952-468-226-8
Barrett, Hazel R.: Population geography.  Harlow:  Oliver & Boyd, 1996.  ISBN 0-05-004507-5
Cohen, Joel E.: How many people can the earth support.  New York:  W. W. Norton, 1996.  ISBN 0-393-31495-2
Dyson, Tim: Population and food: Global trends and future prospects.  Lontoo:  Routledge, 1996.  ISBN 0-415-11975-8
Ehrlich, Paul R. & Ehrlich, Anne H.: The population explosion.  New York:  Simon and Schuster, 1990.  ISBN 0-671-73294-3
Graham-Smith, Francis (toim.): Population – the complex reality: A report of the Population Summit of the world's scientific academies.  Lontoo:  Royal Society, 1994.  ISBN 0-85403-484-6
Aiheesta muualla

Vidal, John: It should not be controversial to say a population of 8 billion will have a grave impact on the climate. The Guardian 15.11.2022. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Arvio ihmisten määrästä 10 000 eaa. - 2000 jaa.
Väestönkasvu tapahtuu nykyään enimmäkseen kehitysmaissa.
Käännös suomeksi
Lapamato

| Lapamato |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Laakamadot Platyhelminthes
Luokka::  Heisimadot Cestoda
Alaluokka::  Eucestoda
Lahko::  Pseudophyllidea
Heimo::  Diphyllobothriidae
Suku::  Diphyllobothrium
Laji::  latum
Kaksiosainen nimi
 Diphyllobothrium latum  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Lapamato Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapamato eli leveäheisimato (Diphyllobothrium latum) on ihmisen ja muiden kalaa syövien nisäkkäiden, kuten koiran, kissan, sian ja karhun loinen, jonka väli-isäntänä ovat kalat.
Historia

Ensimmäinen maininta lapamadosta löytyy locarnolaisen lääkärin Thaddeus Dunuksen teoksesta De lumbrico lato. Thaddei Duni Locarnensis medici epistolae medicinales (1592). Suomessa Herman Spöring (1701–1747) kuvaili jo vuonna 1740 lapamadon esiintymistä.
Kehitys

Hedelmöittyneestä lapamadon munasta kehittyy vedessä muutamassa päivässä uimataitoisia värekarvallisia ripsitoukkia. Diaptomus- ja Cyclops-suvun hankajalkaiset äyriäiset syövät näitä ripsitoukkia, jolloin äyriäisessä ripsitoukasta kehittyy proserkoidi eli ensimmäisen asteen toukka. Kun sitten äyriäinen joutuu pikkukalan syömäksi, vapautuvat nämä ensimmäisen asteen toukat ja kulkevat suolistosta lihaksistoon eläen siellä pleroserkoideina eli toisen asteen lihastoukkina. Kun petokala syö pikkukalan, siirtyvät toisen asteen lihastoukat sen suolistosta lihaksistoon. Lapamadon toukka on kapea, väriltään liidunvalkoinen ja pituudeltaan noin 5–20 millimetriä.
Syötyään raakaa tai huonosti kypsennettyä (peto)kalaa saattaa ihminen infektoitua siten, että hän nielee samalla madon toukkia, jotka voivat jäädä suolistoon. Tartuttuaan ohutsuolen seinämään madon toukka kehittyy vähitellen jopa metrien mittaiseksi jaokkeelliseksi madoksi. Jaokkeet ovat aluksi lyhyitä, mutta lapamadon kasvaessa ne ovat lopulta lähes senttimetrin kokoisia. Mato on täysikasvuinen noin kuukauden ikäisenä ja voi pisimmillään kasvaa jopa 20-metriseksi. Eläimen loppupään jaokkeissa sijaitsevat lisääntymiselimet, jotka tuottavat hedelmöittyneitä munia, joita ulostamalla ihminen sitten levittää eliötä edelleen makeaan vesistöön. Itse irtoavat jaokkeet sulavat yleensä suolistossa, mutta esimerkiksi ripulin yhteydessä niitä poistuu ulosteiden mukana. Ihmisessä voi olla useita lapamatoja samaan aikaan. Mato saattaa elää ihmisessä jopa 20 vuotta. Lapamatoa tavataan myös saastunutta vettä juoneissa muissa nisäkkäissä,lähde? kuten kissoissa ja koirissa, jolloin nekin voivat ulosteidensa mukana levittää lapamatoa.
Esiintyminen

Lapamato esiintyy ilmeisesti koko Suomessa makeavetisissä vesistöissä ja sitä saattaa esiintyä myös Perämeressä.
Vaikka lapamato on viime vuosikymmeninä huomattavasti harvinaistunut Suomessa, se ei ole hävinnyt sukupuuttoon. Tartunnan voi saada esimerkiksi syömällä raakaa haukea, ahventa, kiiskeä tai madetta. Kuhan osuudesta ei ole varmaa tietoa. Siikaa ja kirjolohta voi kuitenkin syödä huoletta. Lapamadon voi saada myös mädistä.
Lapamadon toukkia esiintyy pistokokeiden perusteella muutamassa prosentissa Suomen järvien ja jokien petokaloista. Kalan kypsentäminen tuhoaa useimmiten toukat, mutta esimerkiksi graavisuolaus tai kylmäsavustus eivät riitä tappamaan taudinaiheuttajaa. Pakastettaessa kalan tai mädin pitää olla vähintään vuorokausi −18 asteen lämpötilassa, jolloin lapamadon toukat kuolevat.
Lapamatoa esiintyy arviolta noin viidellätuhannella suomalaisella, ja se todetaan laboratoriotutkimuksissa noin 200 suomalaiselta vuosittain. Lapamadon kantajuus oli yleistä Suomessa aina 1960-luvulle saakka. 1950-luvun alkupuolella Alli Vaittinen-Kuikka (Mato-Alli) aloitti Joensuussa lapamadon häätämisprojektin, joka vähensi tartuntojen määrää ratkaisevasti. Nykyisin yleistynyt sushin ja lähes raa’an kalan ja mädin syönti saattaa kuitenkin aiheuttaa yleistyneitä lapamato-ongelmia.
Haitat

Lapamato on suolinkaisen ja väkäpäisen heisimadon ohella yksi ihmiselle vaarallisimmista suolistoloisista. Lapamadon tiedetään olevan syy muun muassa päänsärkyyn ja krooniseen migreeniin. Suomalainen Johan Wilhelm Runeberg ja tarttolainen Gustaf Reyher osoittivat vuonna 1886, että lapamatoinfektio aiheuttaa ihmisessä myös huonovointisuutta ja megaloblastista eli suurisoluista anemiaa. Kyseessä on B12-vitamiinin puutteesta johtuvaa pernisiöösi anemia eli näivetysveritauti. Lapamato käyttää isäntänsä B12-vitamiinin toistaiseksi tuntemattomalla tavalla ja voi aiheuttaa edellä mainittujen oireiden lisäksi muun muassa huimausta, jatkuvaa nälkää, laihtumista, voimattomuutta, ruokahaluttomuutta, ripulia, sydänoireita, ummetusta, vatsakipua, vatsan turvotusta ja väsymystä.
Lapamadon häätöön käytetään niklosamidia. Kissoilla ja koirilla lapamadon häätöön soveltuvissa lääkkeissä käytetään vaikuttavana aineena pratsikvantelia.
Kirjallisuutta

von Bonsdorff, B: Diphyllobothriasis in Man. London: Academic Press, 1977.
Aiheesta muualla

Leveä heisimato eli lapamato (diphyllobothrium latum) – Ruokavirasto
Meri, Seppo: Lapamato – uhanalainen kansallisparasiittimme? Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim, 2012;128(13):1318-20
Encyclopedia of Life (EOL): Diphyllobothrium latum (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Dibothriocephalus latus:  Wikidata: Q61571148  CoL: 35GVB  EoL: 51280486  GBIF: 9614851  NCBI: 60516  OBIS: 1027587  WoRMS: 1027587 
Taenia lata:  Wikidata: Q109971465  CoL: 8YKGM  GBIF: 5817775  IRMNG: 11179809 
Lapamadon muna.
Illinoisin osavaltionyliopisto

| Illinoisin osavaltionyliopisto> Illinois State University |
| --- | --- |

Motto:  Gladly we Learn and Teach
Perustettu:  1857
Tyyppi:  Julkinen
Sijainti:  Normal, Illinois  Yhdysvallat
Sivusto:  https://illinoisstate.edu/
Illinoisin osavaltionyliopisto (engl. Illinois State University, lyh. ISU) on Yhdysvaltain Illinoisissa sijaitseva julkinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1857, ja se sijaitsee Normalin kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Just Knud Qvigstad

Just Knud Qvigstad.
Just Knud Qvigstad (4. huhtikuuta 1853 Lyngen, Tromssa – 15. maaliskuuta 1957 Tromssa) oli norjalainen kielitieteilijä, joka tunnetaan erityisesti saamelaista kulttuuria ja kieliä koskevasta tutkimustyöstään.
Qvigstadin vanhemmat olivat tohtori Engebret Qvigstad ja Edel Petra Krogh. Isä polveutui vanhasta suvusta Gulbrandsdalenista, Kvigstad-nimiseltä tilalta, ja äiti kuului vanhaan Nordlandin sukuun. Qvigstad kävi ensimmäiset vuodet koulua kotonaan. Kymmenvuotiaana hänet lähetettiin Tromssan kouluun, josta hän valmistui ylioppilaaksi 16-vuotiaana. Vuonna 1874 Qvigstad valmistui filosofian kandidaatiksi korkein arvosanoin. Hän toimi opettajana ja yliopettajana Oslon kouluissa. Hänen pedagogiset taitonsa huomattiin ja 25-vuotiaana hänet nimitettiin Tromssan opettajankoulutuslaitoksen opettajaksi, myöhemmin rehtoriksi (1883–1910 sekä 1912–20).
Vuonna 1878 Qvigstad lähti Koutokeinoon vierailulle noin 4 kuukaudeksi ja oppi Koutokeinon saamea. Hänen kielenoppaanaan toimi muun muassa tunnettu Koutokeinon saamelainen Lars Jakobsen Haetta. Palattuaan Koutokeinosta hän jatkoi opettajantyötään, mutta opiskeli samalla teologiaa ja suoritti teologian tutkinnon 1881. Hän julkaisi 1881 ensimmäisen tieteellisen työnsä, Beiträge zur Vergleichung des verwandten Wortvorracthes der lappischen und der finnischen Sprache. Hän kokosi lyhyen luettelon Tromssan museon saamelaisesineistä ja käänsi kieltä ja folklorea koskevia tekstejä norjasta saameksi. Hän oli myös yhteiskunnallisesti aktiivinen ja toimi muun muassa eri komiteoissa. Vuosina 1910–12 hän toimi Norjan kirkko- ja opetusministerinä Wolter Konowin johtamassa hallituksessa.
Suomalais-ugrilainen seura Helsingissä valitsi Qvigstadin kunniajäsenekseen 1910. Hän oli jäsenenä myös Norjan tiedeakatemiassa sekä Kuninkaallisessa Norjan Tieteellisessä yhteisössä Trondheimissa, ja 1925 hänet nimitettiin Tromssan museon kunniajäseneksi.
Tuotantoa

1881 ilmestyi Qvigstadin ensimmäinen lingvistinen kirjoitus "Contributions to the comparison of the related vocabulary of Sami and Finnish".  1888 saamen kielen tekstikokoelma "Lappische Sprachproben", yhdessä G. Sandbergin kanssa.
1893 päätyö "Nordic Loan Words in Lappish" ("Nordische Lehnwörter im Lappischen").
1899 tutkimushistoriasta "Ubersicht der Geschichte der lappischen sprachforshung".
Suurimmat saavutukset hän teki kuitenkin kansanrunouden parissa:  1887 hän julkaisi "Samples of Lappish folktales and myhts" Norsk Maanedsskrift -lehden kuukausikatsauksessa. 1920 "Lappischer Aberglaube". Kaiken kaikkiaan hän julkaisi kymmenen teosta kansanrunouden alalta 1921-1940.
1922-1926: "Lappish sayings and riddles" ("Lappische Spriachwörter und Rätzel") ja "Lappish Stories from Hattfjelldal" ("Lappische Erzählungen aus Hatfjelldal") sekä "A review of Lappish folktales and myths; Finnish stories from Kvaenangen and Nord-Reisa".
1927-1929 ilmestyi monumentaalinen "Lappish folktales and myths", "Lappiske eventyr og sagn", jonka julkaisi Institute of Comparative Research in Human culture. Teoksessa on yhteensä 2300 sivua.
Länsi-Illinoisin yliopisto

| Länsi-Illinoisin yliopisto> Western Illinois University |
| --- | --- |
Motto:  Higher Values in Higher Education
Perustettu:  1899
Tyyppi:  Julkinen
Sijainti:  Macomb, Illinois  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.wiu.edu/
Länsi-Illinoisin yliopisto (engl. Western Illinois University, lyh. WIU) on Yhdysvaltain Illinoisissa sijaitseva julkinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1899, ja se sijaitsee Macombin kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Florian Hufsky

Florian Hufsky
Florian Hufsky (13. marraskuuta 1986 Villach, Itävalta – 16. joulukuuta 2009 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen taiteilija ja poliittinen aktivisti, joka perusti Itävallan Piraattipuolueen kesällä 2006. Hän opiskeli graafista suunnittelua Wienin taidekorkeakoulussa, mutta teki itsemurhan ennen kuin ehti valmistua.
Hufsky järjesti ensimmäisen kansainvälisen Piraattipuolue-tapaamisen kesäkuussa 2007.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Muistokirjoitus FM4:ssä
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Europeana
Floridan Gulf Coastin yliopisto

| Floridan Gulf Coastin yliopisto> Florida Gulf Coast University |
| --- | --- |

Motto:  Truth, Knowledge, Wisdom
Perustettu:  1991
Tyyppi:  Julkinen
Sijainti:  Fort Myers, Florida  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.fgcu.edu/
Floridan Gulf Coastin yliopisto (engl. Florida Gulf Coast University, lyh. FGCU) on Yhdysvaltain Floridassa sijaitseva julkinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1991, ja se sijaitsee Fort Myersin kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Oi ihmeellistä armoa

John Newton
Oi ihmeellistä armoa (engl. Amazing Grace) on alkuaan englanninkielinen hengellinen laulu, joka on yksi maailman tunnetuimmista hengellisistä lauluista. Sen on kirjoittanut englantilainen merikapteeni, myöhemmin anglikaaninen pappi John Newton 1773 ja se on julkaistu 1779.
Laulun synty

John Newton oli merikapteeni laivalla, joka kuljetti orjia Afrikasta Pohjois-Amerikkaan. Laivamatkalla 1748 hän joutui merihädässä vakavaan ahdistukseen huonokuntoisella laivallaan. Hän selvisi kuitenkin laivoineen ankaran myrskyn kourista ja sitä hän piti Jumalan armon ilmestymänä. Newton alkoi lukea Tuomas Kempiläisen kirjaa Neljä kirjaa Kristuksen seuraamisesta (De imitatione Christi). Myöhäiskeskiajan mystikoihin luettava Kempin Tuomas kuului hollantilainen Yhteisen elämän veljeskuntaan ja se teki vaikutuksen häneen.
Muutamia vuosia Newton jatkoi vielä orjalaivan kapteenina ja yritti hyväksyttää toimintaansa parantamalla parhaan kykynsä mukaan olosuhteita laivalla ja pitämällä joka sunnuntai hartaushetkiä kovettuneille miehistön jäsenille. Kaikesta huolimatta epäinhimillinen työ syyllisti häntä. Hän alkoi vastustaa orjuutta, lopetti orjakauppiaan uransa, palasi Englantiin Liverpoolin sataman virkamieheksi. Hän tunsi Jumalan kutsun uudelleen ja alkoi opiskella papiksi. 39-vuotiaana hänet vihittiin papiksi pieneen Olneyn kylään, Cambridgen lähellä. Hän työskenteli siellä 14 vuotta. ja yhdisti voimansa William Wilberforcen kanssa orjuuden torjumiseksi
Newton julkaisi yhdessä työtoverinsa William Cowperin kanssa 1779 laulukirjan Olney Hymns. Kirjan virsistä Newton oli kirjoittanut 280 ja Cowper 68 laulua. Newtonin kirjoittamien alkusanojen mukaan kirjan tarkoitus oli halu edistää uskoa ja vilpitöntä luottamusta Jumalaan. Kirjassa ilmestyi Newtonin laulu "Amazing grace, how sweet the sound" kuusisäkeistöisenä, 1790 ilmestyi laulukokoelma A collection of Sacred Ballads jossa oli tuntemattoman tekijän virsi, minkä säkeistö ”When we've been there ten thousands years” on myöhemmin liitetty Newtonin virren viimeiseksi säkeistöksi.
Ihmeellisestä pelastumisesta merihädässä kertoo virren 1. säkeistö ”Amazing grace, how sweet the sound, That saved a wretch like me!" (Ihmeinen armo, miten kaunis ääni, joka pelasti minunlaisen kurjan). Laulun otsikkona Olney Hymns -kirjassa oli Faith’s Review and Expectat ja hän oli kirjoittanut sen liitteeksi saarnaansa uudenvuodenpäivänä 1773. Laulun yhteydessä on viitattu Raamatun Ensimmäisen aikakirjan kohtaan 17:16–17,  "Herra, minun Jumalani! Mikä olen minä ja mikä on minun sukuni, kun olet tuonut minut tähän asti? - - Sinä, Jumala, olet nostanut minut korkeaan asemaan.”
Sävelmä

Ei tiedetä, millä sävelmällä Newton lauloi virttään. Ensimmäisen kerran se on painettu sävelmän kanssa noin vuonna 1808, kokoelmassa A Companion to the Countless of Huntingdon’s Hymnal, joka ilmestyi Lontoossa. Sävelmä on 1790 julkaistu John Husbandin sävelmä ”Hephzibah”, joka tunnetaan W. P. Mackayn laulun "We praise Thee, God!" sävelmänä (Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 10 ja Hengellisen laulukirjan laulu 127).
Amerikassa Newtonin laulua on laulettu yli 20 sävelmällä. Tunnetuin sävelmä siihen on Royal Scott Dragoon Guards -joukko-osaston tunnussävelmä ”New Britain”. Painettuna se ilmestyi ensimmäistä kertaa 1831 Virginia Harmony -nimisessä USA:n etelävaltioiden lauluja sisältäneessä kokoelmassa. Siitä tulikin Amerikassa Newtonin virren sävelmä, kun se painettiin ”New Britain” -melodialla 1835 William Walkerin julkaisemassa Southern Harmony -kirjassa. Newtonin laulu levisi nopeasti Ira D. Sankeyn laulukirjoissa, joissa sillä oli eri sävelmiä. Vasta 1910-luvulla "New Britain" -sävelmä vakiintui Newtonin laulun sävelmäksi Edwin Othello Excellin julkaisemien laulukirjojen kautta.
Sävelmä on pentatoninen ja siinä on liittymäkohtia skotlantilaiseen kansanmusiikkin, mutta siitä ei ole varmuutta. Saattaa olla, että sävelmän säkkipillillä soitettu sovitus on saattanut vaikuttaa käsitykseen sävelmän alkuperästä.
Virsi on kenties maailman laajimmalle levinnyt virsi, ei niinkään kirjojen vaan äänitteiden kautta. Washingtonin Kongressin kirjastossa on tallennettu yli 3000 äänitettä tästä virrestä 1930-luvulta alkaen vuoteen 2000 mennessä. Laulusta on tehty lukuisia sovituksia jotka ulottuvat oopperasta rap-musiikkiin ja jazzista kantriin.
Monet tunnetut muusikot ja laulajat ovat tulkinneet laulua erilaisilla äänitteillä. Amerikkalainen kantrilauluja Garth Brooks lauloi sen tammikuussa 2021 Yhdysvaltain presidentin Joe Bidenin virkaan-astumisseremoniassa.
Suomenkieliset käännökset

Vaikka laulu on nykyään laajasti tunnettu, se on tullut Pohjoismaissa tunnetuksi kohtalaisen myöhään. Esimerkiksi Ruotsissa se on julkaistu englanninkielisenä Ruotsin lähetysliiton julkaisemassa Ungdomssånger-kokoelmassa 1958. Pian siitä ilmestyi erilaisia käännöksiä, muun muassa Bo Setterlindin ja Göte Strandsjön tekemiä.
Laulusta on useita suomennoksia eri virsi- ja laulukirjoissa, esimerkiksi:
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja
932 Oi ihmeellistä armoa (säk. 1–4 suom. Anna-Maija Raittila 2000, muok. ja säk. 5–6 suom. Anna-Mari Kaskinen 2014)
Ruotsin kirkon virsikirja
231 Oi ihmeellistä armoa (suom. Anna-Maija Raittila 2000)
Siionin kannel
220 Oi armon ihme tällaisen (suom. Anna-Maija Raittila)
Laula kaikki maa
158: On ihmeellinen armo tuo.(suom.Kaija Löytty?)
Viisikielinen
94 On armo suuri, ihmeinen
Hengellinen laulukirja
279 On armo suuri, ihmeinen
Tuomaslauluja
30 Oi, armon ihme, tällaisen (suom. Anna-Maija Raittila )
Seurakunta laulaa
125 Oi Herrani, sain armosi (suom. Joel Niininen)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oi ihmeellistä armoa Wikimedia Commonsissa
"Amazing grace" Olney Hymns -kirjassa 1779, jossa esiintyy viittaus 1. Aikakirjaan.
Virren sävelmä "New Britain" Southern Harmony-kokoelmassa.
Kotiaresti

Suuriruhtinataret Maria, Olga, Anastasia ja Tatjana  kotiarestissa Tsarskoje Selossa toukokuussa 1917
Kotiaresti on rangaistustoimenpide, jolla viranomainen sulkee henkilön hänen kotiinsa sekä rajoittaa tämän liikkumista, viestintämahdollisuuksia ulkomaailmaan, ja mahdollisuutta tavata muita henkilöitä.
Suomessa arestia vastaava rikosseuraamus on valvontarangaistus.
Kotiaresti voi olla myös lapsen vanhempien määräämä rangaistus, jolloin rangaistava lapsi ei esimerkiksi saa poistua kodistaan.
Tunnettuja henkilöitä jotka ovat olleet kotiarestissa > Algeria

Ahmed Ben Bella, entinen Algerian presidentti jonka Houari Boumédiènne syrjäytti  vuonna 1965 pidettiin kotiarestissa ennen kuin hänet karkotettiin maasta vuonna 1980.
Tunnettuja henkilöitä jotka ovat olleet kotiarestissa > Argentiina

Jorge Videla, Argentiinan entinen diktaattori jota pidettiin kotiarestissa