stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Myrskylä
Tunnettuja asukkaita

Heimo Holopainen (s. 1948), televisiokasvo, radioääni ja muusikko
Jenni Lättilä (s. 1977), oopperalaulaja
Timo T. A. Mikkonen (1947–2017), toimittaja, yrittäjä, televisiojuontaja ja tuottaja. Asuttuaan Mäntsälässä ja Myrskylässä Höröläntiellä ja Syväjärventiellä muutti perheineen Orimattilaan.
Nina Mikkonen (s. 1964), kampaaja ja kotiäiti sekä entinen Myrskylän kunnan kunnanvaltuutettu ja Myrskylän seurakunnan entinen kirkkovaltuutettu, Timo T. A. Mikkosen toinen puoliso
Pekka Streng (1948–1975), muusikko ja lauluntekijä
Harald Fabritius (1877–1948), psykiatrian professori 1913–1945 ja neurologian dosentti
Väinö Salminen (1880–1947), kansanrunouden tutkija, opettaja ja Helsingin yliopiston suomalaisen ja vertailevan kansanrunoudentutkimuksen professori 1933–47 ja suomalaisen kansanrunoudentutkimuksen dosentti 1917–1933
Lars William Öholm (1872-1944), kemian professori 1915–1939
Lasse Virén (s. 1949), nelinkertainen olympiavoittaja, poliisi sekä kansanedustaja (kok. vuosina 1999–2007 ja 2010–2011
Almar Fabritius (1874–1953), jääkärikapteeni ja eduskunnan pikakirjoituskanslian päällikkö
Pirkko Ruohonen-Lerner (s. 1957), Perussuomalaisten eduskuntaryhmän kansanedustaja ja Myrskylän Kokoomuksen kunnanvaltuustoryhmän entinen kunnanvaltuutettu
Pekka Strengin musiikkituotannon mukaan on nimetty teitä Myrskylän kirkonkylän asuinalueella Kartanonmäellä.
YouTube-kanava Korroosio Comedy on lähtöisin Myrskylästä.
Kirjallisuutta

Airi Kartano, Ortnamnen i Mörskom / Airi Kartano, Helsinki, 1977 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Myrskylän kunnan verkkosivut
Tilastokeskus – Myrskylän avainluvut
Kiparkatti (Arkistoitu – Internet Archive)
Myrskylän Myrsky
Myrskylä
Kylät
Luonto
| --- | --- |
Virtavedet järvineen: Ilolanjoki (Järvelänjärvi) – Koskenkylänjoki (Syväjärvi – Valkeapäänlampi) – Myrskylänjoki (Isojärvi – Vähäjärvi – Pöyrysjärvi – Muttilanjärvi – Siippo – Sopajärvi – Kirkkojärvi – Sulkavanjärvi)
Puistot ja luonto: Myrskylän hautausmaa
Nähtävyydet ja tapahtumat
| --- | --- |
Museot: Myrskylän kotiseutumuseo
Rakennukset ja alueet: Myrskylän kirkko
Patsaat ja veistokset: Lasse Virénin patsas – Myrskylän ilmavalvontalottien muistomerkki
Tapahtumat: Lassen hölkkä – Tångin soraralli
Muuta: Kentänmäki
Historia
| --- | --- |
Sodat: Muttilan sota 1808
Teollisuuden historia: Myrskylän huonekalutehdas
Urheilu
| --- | --- |
Liikuntapaikat: Kiparkatti – Myrskylän kirkonkylän urheilukenttä
Urheiluseurat: Myrskylän Myrsky
Urheilutapahtumat: Lassen hölkkä
Liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikennekeskukset: Myrskylän linja-autopysäkki
Myrskylän kautta kulkevat tiet: Seututie 167 – seututie 174 - paikallistie 1751
Myrskylän kautta kulkevat rautatiet: Lahti–Loviisa-rata
Muuta Myrskylään liittyvää
| --- | --- |
Kunta ja hallinto: Kunnanvaltuusto – Vaakuna
Media: Orimattilan Sanomat
Oppilaitokset: Myrskylän peruskoulu – Porlammin lukio
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
| n k Uudenmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Lohja  Loviisa  Myrskylä  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo  Pukkila  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti 
Entiset kunnat:  Bromarv  Degerby  Haagan kauppala  Huopalahti  Hyvinkään maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Karjalohja  Kulosaari  Liljendal  Lohjan kunta  Nummi  Nummi-Pusula  Oulunkylä  Pernaja  Pohja  Porvoon maalaiskunta  Pusula  Pyhäjärvi Ul  Ruotsinpyhtää  Sammatti  Snappertuna  Tammisaaren maalaiskunta  Tammisaari  Tenhola 
Iisacus Birgeri Rothovius, Turun piispa 1627–1652.
Kreivilän entinen kansakoulu.
Myrskylän Syväjärvi.
Kiparkatti.
Syväjärveä.
Lapinjärven kielisuhteiden kehitys 1880-luvulta alkaen. Ruotsinkielisten osuus on kuvattu oranssilla, suomenkielisten sinisellä ja vieraskielisten harmaalla.
Myrskylän kolmas kirkko, joka valmistui 1803.
Seututie 167:n risteys Myrskylän kirkonkylässä, Myrskylänkylässä, josta tie vie pohjoiseen Kylmäsuon, Pakaan ja Uudenkartanon kautta Orimattilan kirkonkylään. Oikealla Artjärventielle ja Porlammintielle vievä liittymä. Helsingistä Porvoon kautta pääsee vajaassa parissa tunnissa linja-autolla Myrskylään, josta matka jatkuu Porlammille tai Artjärvelle.
Dave Tippett

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dave Tippett |  Dave Tippett |  Dave Tippett |  |
Maa:   Kanada
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Albertville 1992 | jääkiekko |  |
David ”Dave” Tippett (s. 25. elokuuta 1961 Moosomin, Saskatchewan) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja pelannut aiemmin entinen ammattilaisjääkiekkoilijana. Pelipaikaltaan hän oli vasen laitahyökkääjä. Hän toimi vuosina 2002–2009 NHL-seura Dallas Starsin päävalmentajana, ja kaudesta 2009–2010 vuoteen 2017 hän valmensi Arizona Coyotesia (vuoteen 2014 Phoenix Coyotes). Toukokuussa, 2019, Edmonton Oilers nimitti hänet nykyiseksi päävalmentajakseen.
Ura > Pelaajaura

Ennen uraansa ammattilaisjääkiekkoilijana Tippett pelasi vuodet 1979–1981 Prince Albert Raidersin riveissä SJHL-junioriliigassa (Saskatchewan Junior Hockey League) ja vuodet 1981–1983 Pohjois-Dakotan yliopiston Fighting Sioux -joukkueessa yliopistosarja WCHA:ssa (Western Collegiate Hockey Association). Hän oli voittamassa Pohjois-Dakotan joukkueessa NCAA:n jääkiekkomestaruutta vuonna 1982 ja vuonna 1983 hänet nimettiin WCHA:n toiseen tähdistökenttään. Vuonna 1984 Tippett edusti Kanadaa Sarajevon olympialaisten jääkiekkoturnauksessa.
Tippettin ammattilaisura alkoi vuoden 1984 olympialaisten jälkeen, kun hän teki vapaana pelaajana sopimuksen NHL-seura Hartford Whalersin kanssa. Hän pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa kauden 1983–1984 lopulla: 17:ssä runkosarjaottelussa syntyi kuusi tehopistettä, neljä maalia ja kaksi syöttöpistettä. Kaudella 1984–1985 hän edusti Hartfordia joukkueen kaikissa runkosarjaotteluissa, kuten myös neljällä seuraavalla kaudella. Hänen viimeinen kautensa Whalersin riveissä oli kausi 1989–1990, jolla hän pelasi 66 NHL:n runkosarjaottelua.
Tippett oli rooliltaan puolustava hyökkääjä. NHL-uransa parhaat tehot hän iski kaudella 1988–1989, jolla hän teki 80:ssä runkosarjaottelussa 41 tehopistettä, 17 maalia ja 24 syöttöpistettä. Hän ylitti 30:n runkosarjapisteen rajan myös kausina 1985–1986, 1986–1987 ja 1987–1988 sekä kymmenen maalin rajan kausina 1985–1986 ja 1987–1988.
Syyskuussa 1990 Tippett siirtyi NHL-seura Washington Capitalsiin vaihdossa Capitalsin kuudennen kierroksen varausoikeuteen NHL:n varaustilaisuudessa 1992. Hän edusti Capitalsia kaksi kautta. Kesken kauden 1991–1992 hän liittyi jälleen Kanadan jääkiekkomaajoukkueen riveihin ja edusti maataan Albertvillen olympialaisten jääkiekkoturnauksessa keväällä 1992. Kanada voitti turnauksessa hopeaa hävittyään loppuottelun Itsenäisten valtioiden yhteisön joukkueelle maalein 1–3. Tippett pelasi olympialaisissa seitsemän ottelua, joissa hän teki kolme tehopistettä, maalin ja kaksi syöttöpistettä.
Elokuussa 1992 Tippett teki vapaana pelaajana sopimuksen NHL-seura Pittsburgh Penguinsin kanssa. Hän edusti seuraa vain kauden 1992–1993. Elokuussa 1993 hän siirtyi vapaana pelaajana NHL-seura Philadelphia Flyersiin, jossa hän pelasi niin ikään yhden kauden, ja vuonna 1994 IHL-liigassa pelanneeseen Houston Aerosiin, jonka riveissä hän teki kaudella 1994–1995 66 tehopistettä, 18 maalia ja 48 syöttöpistettä, 75:ssä runkosarjaottelussa. Tippett lopetti pelaajauransa vuonna 1995.
Tippett pelasi 11 kautta kestäneellä NHL-urallaan neljässä seurassa yhteensä 721 runkosarjaottelua, joissa hän teki 262 tehopistettä, 93 maalia ja 169 syöttöpistettä. Pudotuspelikokemusta hänelle kertyi kahdeksalta NHL-kaudelta, 62:n ottelun verran. Pisteitä hän teki NHL:n pudotuspeleissä 22, kuusi maalia ja 16 syöttöpistettä.
Ura > Valmentajanura

Tippett aloitti valmentajanuransa IHL-seura Houston Aerosin apuvalmentajana ja kesken ensimmäisen valmennuskautensa, kauden 1995–1996, hänet nostettiin Aerosin päävalmentajaksi. Hän toimi Aerosin peräsimessä vuoteen 1999 asti, jolloin seura voitti IHL:n mestaruuden, Turner Cupin, voitettuaan loppuotteluissa Orlando Solar Bearsin voitoin 4–3. Tippett palkittiin kauden jälkeen IHL:n vuoden valmentajana.
Kaudesta 1999–2000 alkaen Tippett toimi kolme kautta NHL-seura Los Angeles Kingsin apuvalmentajana Andy Murrayn ollessa seuran päävalmentaja. Toukokuussa 2002 hänet palkattiin NHL-seura Dallas Starsin päävalmentajaksi, jona hän toimi kuusi kautta. Hän valmensi Starsin viitenä vuonna pudotuspeleihin, joissa seura eteni hänen valmentajakaudellaan parhaimmillaan läntisen konferenssin loppuotteluihin, vuonna 2008. NHL:n runkosarjassa Tippett valmensi Starsin kahdesti Tyynenmeren divisioonan voittoon, vuosina 2003 ja 2006. Kaudella 2008–2009 Stars jäi pudotuspelien ulkopuolelle ja seura irtisanoi Tippettin kesäkuussa 2009.
Tippett palkattiin Phoenix Coyotesin uudeksi päävalmentajaksi syyskuussa 2009, kun Wayne Gretzky erosi tehtävistä. Hän valmensi joukkueen kaudella 2009–2010 pudotuspeleihin ensimmäisen kerran vuoden 2002 jälkeen ja kauden jälkeen hänet palkittiin Jack Adams Awardilla NHL:n vuoden valmentajana. Kaudella 2011–2012 Coyotes oli runkosarjassa ensimmäisen kerran historiassaan Tyynenmeren divisioonan voittaja ja menestyi myös pudotuspeleissä historiansa parhaiten edeten läntisen konferenssin loppuotteluihin. Los Angeles Kings vei ottelusarjan voitoin 4–1.
Yksityiselämä

Tippett on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Wendyn kanssa kaksi lasta, tyttäret Nicole ja Natalie.lähde?
Matsushima-luokka

| Matsushima/ 松島型防護巡洋艦 |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  Matsushima: 4 285 t Muut: 4 347 t
Pituus:  91,81 m (vesiraja)
Leveys:  15,6 m
Syväys:  6,05 m
Koneteho:  5 400 ihp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  360
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 32 cm Canet -tykki 11–12 × 12 cm tykkiä 5–6 × QF 6 naulan Hotchkiss 2–5 × QF 3 naulan Hotchkiss 4 × 36 cm torpedoputkea
Matsushima-luokka (jap. 松島型防護巡洋艦) oli keisarillisen Japanin laivaston kolmen panssarikansiristeilijän muodostama alusluokka, jonka aluksista kaksi tilattiin Ranskasta ja kolmas Yokosukan laivastontelakalta.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Itsukushima | Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer | 7. tammikuuta 1888 | 18. heinäkuuta 1889 | 3. syyskuuta 1891 | poistettu alusluettelosta 12. maaliskuuta 1926 |
| Matsushima | Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer | 17. helmikuuta 1888 | 22. tammikuuta 1890 | 5. huhtikuuta 1892 | upposi 30. huhtikuuta 1908 |
| Hashidate | Yokosukan laivastoarsenaali | 6. elokuuta 1888 | 24. maaliskuuta 1891 | 26. kesäkuuta 1894 | poistettu alusluettelosta 25. joulukuuta 1925 |
Italiansalaatti

Italiansalaatti on salaatti, jossa käytetään majoneesipohjaista kastiketta. Italiansalaattia on saatavana valmiina ruokakaupoissa, mutta sitä voidaan tehdä myös kotona. Sitä tarjotaan joskus myös buffetpöydässä. Perusraaka-aineisiin kuuluvat spagetti, porkkana, herneet, maustekurkku, omena ja palvikinkku. Majoneesikastikkeeseen voidaan laittaa sitruunamehua ja ranskankermaa tai kermaviiliä. Kastikkeessa voidaan käyttää valkoviinietikkaa ja Dijon-sinappia.
Downtempo

| Downtempo |
| --- | --- |
Alkuperä:  elektroninen musiikki, ambient, chillout, groove, jazz, funk, dub, hip hop
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Kehittymisen ajankohta:  1990-luvun alku
Tyypillisiä soittimia:  syntetisaattori, kitara, basso, rummut, kosketinsoitin, urut, perkussiot, vaskipuhallin, kielisoitin, rhodes, huilu, saksofoni, sampleri
Downtempo (joskus myös downbeat) terminä on varsin väljä, sen alle sopii oikeastaan kaikki hidastempoisempi musiikki ambientista maailmanmusiikkiin.
On myös muusikkoja, joiden tuottamaa musiikkia kutsutaan downtempoksi tai "aulamusiikiksi" (lounge). Tyypillisesti downtempo-kappaleet ovat, kuten nimestäkin voisi päätellä, hidastempoisia ja tunnelmallisia. Downtempo on ottanut vaikutteita jazzista, dubista, hip hopista, funkista ja soulista. DJ Gilles Peterson soittaa keikoillaan lähes yksinomaan musiikkia, jota voidaan kutsua downtempoksi.
Artisteja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  9 Lazy 9  Air  Aphex Twin  Bibio  Blockhead  Bluetech  Boards of Canada  Bonobo  Boozoo Bajou  Bowery Electric  Carbon Based Lifeforms  Cashmere Cat  D.V.S*  DJ Cam  DJ Vadim  Dntel  Emancipator  Enigma  Fila Brazillia  Flume  |  Four Tet  Funki Porcini  Geyser  Goldfish  Goldfrapp  Hermitude  Hooverphonic  James Blake  Kruder & Dorfmeister  Kygo  Lemon Jelly  Lone  LTJ Bukem  Massive Attack  Mimi Page  Moby  Mono  Morcheeba  Naomi  Nicolas Jaar  |  Nightmares on Wax  Patrick Wolf  Portishead  Rae and Christian  Röyksopp  Sébastien Tellier  Smoke City  Solar Fields  The Cinematic Orchestra  The xx  Thievery Corporation  Tipper  Tosca  Two Loons for Tea  Tycho  Ulrich Schnauss  Ulver  Varien  Zero 7  |
Alagenrejä

Ambient
Trip hop
Acid jazz
Minimalismi
Illbient
Dark ambient
New Age
Psychill
Doom metal
Al Iafrate

| Al Iafrate |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1966 (ikä 58) Dearborn, Michigan
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Wild Thing Alley Cat the Planet
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1984–1998
Seurat:  Toronto Maple Leafs (NHL) Washington Capitals (NHL) Boston Bruins (NHL) San Jose Sharks (NHL)
NHL-varaus:  4. varaus, 1984 Toronto Maple Leafs
Albert Anthony ”Al” Iafrate (s. 21. maaliskuuta 1966 Dearborn, Michigan) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka oli pelipaikaltaan puolustaja.
Ura > Ennen ammattilaisuutta

Ennen ammattilaisuraansa Iafrate pelasi kaksi kautta, vuodet 1981–1983, Michigan National Hockey League -juniorisarjassa (MNHL) Yhdysvalloissa ja osan kaudesta 1983–1984 Ontario Hockey League -juniorisarjassa (OHL) Kanadassa. Seuroinaan hänellä olivat MNHL:ssä Detroit Adrays sekä Detroit Compuware ja OHL:ssä Belleville Bulls. Suurimman osan kaudesta, jonka hän oli OHL:ssä, hän pelasi kuitenkin Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueessa, jota edusti myös Sarajevon talviolympialaisissa.
Ura > Uran yhteenveto

Al Iafrate pelasi neljätoista vuotta ja kaksitoista kautta kestäneellä NHL-urallaan yhteensä 799 runkosarjaottelua, joissa teki 463 tehopistettä, 152 maalia ja 311 syöttöpistettä. Pudotuspeliotteluja hänelle kertyi 71, joissa syntyi 35 tehopistettä, 19 maalia ja 16 syöttöpistettä. Iafrate pelasi urallaan neljä kertaa NHL:n tähdistöottelussa, vuosina 1989, 1990, 1993 ja 1994, ja kerran, vuonna 1993, hänet valittiin liigan toiseen tähdistökentälliseen.
Kovasta lyöntilaukauksesta tunnettu Iafrate voitti tähdistöottelun yhteydessä järjestetyn lyöntilaukauskilpailun kolme kertaa. Hänellä oli hallussaan kilpailun ennätys kuudentoista vuoden ajan, kunnes slovakialainen Zdeno Chára rikkoi sen vuonna 2009. Cháran lyöntilaukaus oli 169,6 km/h, kun taas Iafraten ennätys oli 169,3 km/h.
Iafrate edusti Yhdysvaltain maajoukkuetta kaksissa arvokilpailuissa, Sarajevon olympialaisten jääkiekkoturnauksessa vuonna 1984 ja jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 1998. Hän pelasi ensiksi mainitussa turnauksessa kuusi ottelua jääden tehopisteittä ja jälkimmäisessä neljä ottelua tehden kaksi tehopistettä, molemmat syöttöpisteitä.
Nadija Savtšenko

Nadija Savtšenko vuonna 2017.
Nadija Viktorivna Savtšenko (ukr. Надія Вікторівна Савченко; s. 11. toukokuuta 1981 Kiova) on ukrainalainen poliitikko, entinen helikopterilentäjä ja aiempi kansanedustaja.
Hänet valittiin puoluelistansa kärkiehdokkaana Ukrainan parlamenttiin valittu Julija Tymošenkon Batkivštšyna-puolueen (Isänmaa) . Hän oli myös puolueensa edustaja Euroopan neuvostossa. Savtšenko on aiemmin ollut Ukrainan asevoimien upseeri ja helikopterilentäjä. Savtšenkosta tehtiin Ukrainassa kansallissankari ja hänelle myönnettiin Ukrainan sankarin arvonimi, kun hän jäi vangiksi ja hänet tuomittiin Venäjällä Itä-Ukrainan konfliktia seuranneiden toimittajien murhista.
Sieppaus Venäjälle

Venäläismieliset kapinalliset sieppasivat Savtšenkon Itä-Ukrainassa kesällä 2014. Myöhemmin hänet pidätettiin Venäjällä, jossa häntä syytettiin osallisuudesta kaksi venäläistoimittajaa tappaneeseen kranaatti-iskuun kesäkuussa 2014 Ukrainan Luhanskissa. Savtšenko taisteli Aidar-vapaaehtoispataljoonassa. Ukraina syytti Venäjää Savtšenkon sieppaamisesta, ja hänen puolustusasianajajansa mukaan Savtšenkon matkapuhelimen sijaintitietojen perusteella hän oli jo kapinallisten vankina kranaatti-iskun sattuessa. Maaliskuussa 2016 Savtšenko tuomittiin 22 vuodeksi vankeuteen Venäjällä. Venäjän presidentti Vladimir Putin armahti Savtšenkon toukokuussa 2016 ”humanitaaristen syiden” vuoksi, ja hän palasi Ukrainaan. Samalla Ukraina vapautti Venäjälle kaksi Venäjän asevoimien tiedusteluhallinnon GRU:n jäsentä, jotka olivat jääneet kiinni Itä-Ukrainassa.
Syyte terrori-iskun suunnittelemisesta

Vapautumisensa jälkeen Savtšenko esitti parlamentissa sovittelevia ja Venäjän kantoja myötäileviä ehdotuksia. Häntä syytettiin Venäjän agentiksi. Maaliskuussa 2018 Ukrainan ylin syyttäjä Juri Lutsenko syytti Savtšenkoa terrori-iskun suunnittelemisesta Ukrainan parlamenttiin. Hänet pidätettiin 22. maaliskuuta, kun hän oli menettänyt parlamentaarisen koskemattomuutensa.  Oikeuskäsittelyssä syytteet hylättiin, ja Savtšenko vapautettiin huhtikuussa 2019.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Council of Europe: Nadiia SAVCHENKO. Representative (englanniksi) (assembly.coe.int)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola
Ittihad FC

Al-Ittihad ( arab. الإتحاد‎, 'yhdistynyt') on saudiarabialainen urheiluseura Jeddan kaupungista Punaisenmeren rannalta. Se on yksi maan suurimmista ja perinteikkäimmistä urheiluseuroista.
Historia

Al-Ittihad perustettiin vuonna 1927 jalkapalloseuraksi. Jaavalaiset siirtolaiset olivat puolisen vuosikymmentä sitten tuoneet lajin maahan, ja Jeddassa ja Mekassa oli virinnyt jonkinlaista jalkapallotoimintaa. Vuoden 1927 lopulla joukko pelaajia eri seuroista kokoontui perustamaan uutta, yhdistynyttä seuraa.
Sen nimi tarkoittaa yhdistynyttä (kuten englanninkielen United).
Ensimmäisen ottelunsa yhdistynyt seura pelasi vuonna 1929 paikallisvastustaja al-Riyadhia vastaan ja voitti 3-0. Sittemmin al-Riyadh lopetti jalkapallotoiminnan ja al-Ittihad jäi kaupungin ainoaksi jalkapalloseuraksi. Al-Ittihad jatkoi pelaamista pääasiallisesti paikallisten liikemiesten sponsoroimissa turnauksissa vuoteen 1957 saakka, jolloin perustettiin virallinen Saudi-Arabian jalkapalloliitto. Samana vuonna pelattiin jo ensimmäinen jalkapallokilpailu, kuninkaan mukaan nimetty cup, joka säilyi maan ykkösjalkapallokilpailuna, kunnes vuonna 1975 käynnistyi kansallinen liiga. Ittihad voitti sarjan mestaruuden sen toisella kaudella. 1970-luvun puolivälissä vauras saudihallinto tuki avokätisesti jalkapallo- ja muutakin urheilutoimintaa. Jalkapalloseurat otettiin kuitenkin tiukkaan kontrolliin ja niiden ohjelmaan otettiin myös muita lajeja.
Nykypäivä

Nykyään al-Ittihadin ohjelmaan kuuluu ykköslajin jalkapallon lisäksi muun muassa koripallo, vesipallo, pöytätennis, lentopallo sekä uinti. Kaikkiaan al-Ittihad on voittanut 661 kilpailua eri lajeissa. Joulukuussa 2005 jalkapallojoukkue eteni jalkapallon seurajoukkueiden MM-turnauksessa välieriin, jossa hävisi brasilialaiselle Sao Paulon joukkueelle.
Saavutukset > Kansalliset

Saudi-Arabian valioliiga (9): 1982, 1997, 1999, 2000, 2001, 2003, 2006, 2009, 2023
Saudi-Arabian Kuninkaan Cup (6): 1958, 1959, 1960, 1963, 1967, 1988
Saudi-Arabian Kruunun prinssin Cup (7): 1958, 1959, 1963, 1991, 1997, 2001, 2004
Saudi Federation Cup (3): 1986, 1997, 1999
Al-Musyaf Cup (6): 1964, 1987, 1990, 1991, 1994, 1995
Saavutukset > Kansainväliset

Aasian Cup voittajien cup: 1993
Gulf Club Champions Cup: 1999
Aasian Mestarien liiga (2): 2004 ja 2005
Arabian Mestarien liiga: 2005
Saudi-Arabian ja Egyptin Super Cup (2): 2001 ja 2003
Tunnettuja pelaajia

1970-luku
Témime Lahzami (1977–1979)
Thomas Sjöberg (1978)
1990-luku
Dalian Atkinson (1998–1999)
Roberto Donadoni (1999–2000)
2000-luku
Bebeto (2002)
Tijani Babangida (2002–2003)
Titi Camara (2003)
Mohamed Kallon (2005–2006)
Joseph-Désiré Job (2005–2006)
Saad Al-Harthi (2006)
Emad Moteab (2008–2009)
Amine Chermiti (2009–2010)
Ivan Fomin

Ivan Fomin vuonna 1935.
Ivan Aleksandrovitš Fomin (ven. Ива́н Алекса́ндрович Фоми́н, 3. helmikuuta (J: 22. tammikuuta) 1872 Orjol – 12. kesäkuuta 1936 Moskova) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen arkkitehti.
Ivan Fomin syntyi postivirkailijan perheeseen. Hän kävi koulunsa Riiassa ja opiskeli matematiikkaa Moskovan yliopistossa. Vuonna 1894 Fomin pääsi opiskelemaan arkkitehtuuria Pietarin taideakatemiaan, josta hänet erotettiin vuonna 1897 opiskelijalevottomuuksien takia. Sen jälkeen hän työskenteli Lev Kekuševin ja Fjodor Šehtelin apulaisena Moskovassa. Vuosina 1905–1909 Fomin opiskeli jälleen taideakatemiassa Léon Benois’n johdolla. Vuonna 1915 hänet valittiin taideakatemian akateemikoksi.
Kulkulaitosten kansankomissariaatin rakennus Moskovassa.
Ukrainan SNT:n hallituksen talo.
Fominin varhaistuotannossa on jugendin vaikutteita. 1910-luvulla hänestä tuli venäläisen uusklassismin tärkein teoreetikko. Hänen merkittävimpiä uusklassistisia töitään ovat Polovtsovin huvila (1911–1913) ja Abamelek-Lazarevin talo (1912–1914) Pietarissa. Monet suurista rakennussuunnitelmista (esim. ”Novyi Peterburg” Pietarin Alaissaarella) jäivät toteutumatta. Fominin Imatralle suunnittelema ruhtinas Obolenskin barokkityylinen huvila (1910–1912) on myöhemmin uudelleenrakennettu. Arkkitehdin käsialaa oli myös Raivolan lähellä sijainneen Marijoen kartanon ortodoksinen kirkko (1912–1913).
Vuodesta 1918 lähtien Fomin toimi arkkitehtuurin opettajana ja Pietarin kaupunkisuunnitteluneuvoston työpajan johtajana. Hänet tunnetaan vallankumousromantiikkaa heijastavan ”proletaarisen klassismin” kehittäjänä. Vallankumouksen jälkeisissä sekasortoisissa oloissa Fominin ja hänen oppilaittensa rakennussuunnitelmat jäivät lähes poikkeuksetta vaille toteutusta. Vuonna 1920 arkkitehti suunnitteli Mars-kentän puistoalueen.
1920- ja 1930-lukujen vaihteessa Fomin pystytti joukon rakennuksia, joissa yksinkertaistetut klassistiset muodot yhtyvät konstruktivismin piirteisiin. Niistä merkittävimpiä ovat Ivanovo-Voznesenskin polytekninen instituutti (1927) sekä Moskovaan rakennetut Dynamon rakennuskokonaisuus (1928–1931), Moskovan kaupunginneuvoston uusi rakennus (1929–1930) ja kulkulaitosten kansankomissariaatin rakennus (1931–1932). Vuonna 1929 Fomin erosi taideakatemian professorin virasta ja siirtyi Moskovaan, jossa hän vuodesta 1933 lähtien johti yhtä Mossovetin arkkitehtuurityöpajoista. Fominin Moskovan-kauden töitä ovat Krasnyje Vorotan metroasema (1934–1935) sekä Stalinin ajan klassismia edustava Ukrainan SNT:n hallituksen talo Kiovassa (1936–1938, Pavel Abrosimovin viimeistelemä).
Fominin oppilaita olivat muun muassa Aleksandr Gegello, Jevgeni Levinson, Vladimir Munts, Leonid Poljakov ja Mihail Minkus. Arkkitehti Igor Fomin on hänen poikansa.