stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Christian Møller
Vaikutus > Vaikutus Suomessa

Suomessa Møllerin kirjoitukset näyttelivät näkyvää roolia evankelisuuden sisäisessä kriisissä 1890-luvulla, jolloin liikkeessä kiisteltiin yleisestä vanhurskauttamisesta, liikkeen kielenkäytössä 'koko maailman autuudesta'. Jo 1870-luvulla oli liikkeen keskusjärjestöä Suomen luterilaista evankeliumiyhdistystä perustamassa ollut Anders Silfvast törmännyt Møllerin 1873 kirjoittamaan tekstiin Mikä on evankeliumi. Silfvast oli kääntänyt tekstin, mutta se oli sen jälkeen jäänyt unohduksiin.
1890-luvun kriisin aikana Tuusulan kirkkoherra Wilhelm Kajander kiinnitti liikkeen johtomiehen Johannes Bäckin huomion Møllerin artikkeliin. Tämä ihastui siihen ja ehdotti Evankeliumiyhdistyksen johtokunnalle sen painattamista. Siitä otettiinkin isot painokset sekä suomeksi että ruotsiksi. Bäck suositteli kirjaa näkyvästi liikkeen lehdissä ja silloinen yhdistyksen yliasiamies Julius Engström kirjoitti siihen esipuheen.
Kirjasen pääajatuksena oli Kristuksen kuoleman pelastusmerkityksen voimakas korostus. Jumala on todellisesti armahtanut koko maailman Jeesuksen sovitustyön tähden ja antanut sille Jeesuksen kautta synnit anteeksi. Hänen hankkimansa ja evankeliumissa julistettu vanhurskaus on lahjoitettu kaikille jo ennen näiden kääntymistä ja uskoa. Kaikille siis on annettu armo, mutta vain uskon kautta siitä pääsee nauttimaan.
Erityisesti Bäck ja Karl Troberg kävivät Uusi Suometar -lehdessä kiistaa Møllerin kirjasta monen kuukauden ajan. Møllerin nostaminen auktoriteetiksi nostatti myös pilkkaa, mistä esimerkkinä Elis Bergrothin kirjoitus Vartijassa huhtikuussa 1896:
Kuka se nyt on, joka tämän painavan sanan lausuu päivän polttavissa kysymyksissä? Raamattuko? Ei. Lutherus? Ei. Hedberg? Ei. Itse Möllerhän tämän sanoo! Kuka on Möller? Sepä kysymys. Möllerhän on seppä Bornholmassa ja kirjoitti tämän nyt vasta meidän uskonnollista kirjallisuuttamme rikastuttavan kirjansa jo 23 vuotta sitten.
Møllerin teosta painettiin varsin paljon suomeksi, minkä lisäksi vuonna 1913 julkaistiin suomeksi toinen hänen kirjasensa, Ensimmäinen ja toinen Aatami, josta otettiin uudet painokset vuosina 1914 ja 1952. Yhteensä Møllerin teoksia arvioidaan painetun Suomessa noin 50 000 kappaletta.
Møllerin hautamuistomerkki Rønnen hautausmaalla.
Ahti Lampi

Ahti Lampi.
Ahti Lampi (s. 17. marraskuuta 1938 Lohja) on suomalainen tanssimuusikko ja iskelmälaulaja. Varsinaiselta ammatiltaan hän on automaalari. Hän aloitti keikkailun vuonna 1963 eri orkestereiden solistina lähinnä kotiseudullaan läntisellä Uudellamaalla. Vuonna 1980 hän voitti mestaruuden Lappeenrannan humppafestivaaleilla yhtyeen Humppa ja tangopojat kanssa.
Ahti Lampi sai vuonna 1980 levytettäväkseen Vexi Salmen parodiamielessä sanoittaman ja Heikki Annalan säveltämän melankolisen kappaleen Elämän valttikortit, josta tuli suurmenestys Reijo Kallion Yksinäisen vanavedessä. Molemmat laulut kuvastavat omalta osaltaan 1970- ja 1980-lukujen vaihteen yhteiskunnallisia oloja: työttömyys oli käynyt Suomessa siihenastisessa huipussaan, maaseutu oli maaltapaon jäljiltä entistä tyhjempi, kymmeniätuhansia suomalaisia oli muuttanut paremman elämän toivossa Ruotsiin ja etenkin lähiöiden ja pienten paikkakuntien keskiolutkuppiloissa istui suurin joukoin työttömiä tuopin ääressä. Suosioon tulleet itsetilitysiskelmät, joista osa oli suoranaisia valitusvirsiä, purkivat varsinkin joutilaiksi jääneiden miesten tuntoja.
Vexi Salmi kertoi myöhemmin kirjoittaneensa Elämän valttikortit hieman naureskellen, sillä hänen tekstinsä ihmisellä meni niin huonosti, "ettei kenelläkään voi oikeasti niin huonosti mennä". Salmen mukaan Lampi, jonka levytuottaja Seppo Matintalo löysi saamansa vihjeen perusteella lohjalaisesta tanssipaikasta Tanhuhovista, levytti laulun kuitenkin vakavasti ja samoin yleisö otti sen täysin tosissaan. Levyn myyntiä siivitti myös Markus Heikkerön ottama albumin kansikuva, jossa Lampi istui puistonpenkillä keskellä syksyistä maisemaa. Raha-automaattiyhdistyksen tilaston mukaan Elämän valttikortit oli yksi levyautomaattien soitetuimmista levyistä alkuvuonna 1981.
Myös Lammen kaksi myöhempää albumia saivat hyvän vastaanoton. Kolmannen albumin nimikkokappale Kannaksen poikia tuli tutuksi Syksyn sävelen satoa -ohjelmasta vuonna 1984. Lampi ei levyttänyt ainuttakaan käännösiskelmää, vaan kaikki hänen kappaleensa olivat kotimaista tuotantoa, useimmiten Toivo Kärjen ja Vexi Salmen kynästä.
Lammella riitti oman yhtyeen kanssa menestystä ja keikkoja ympäri Suomea 1980-luvun loppupuolelle saakka. Vuonna 1987 Lampi jätti keikkailun ja meni rakennuksille töihin ja maalariksi. Nykyisin hän on eläkkeellä ja jatkaa laulamista mieskuorossa.
Diskografia > Studioalbumit

Elämän valttikortit (1980,  Gold Disc)
Onnenonkija (1981,  Gold Disc)
Kannaksen poikia (1984,  Gold Disc)
Diskografia > Kokoelma-albumit

20 suosikkia: Elämän valttikortit (1997,  Warner Music)
Aiheesta muualla

Ahti Lampin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Diskografia 1978-1997
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Lapinraja

Ruotsin Lapinmaat (ruots. lappmarken) vuonna 1796.
Lapinkylät 1600-luvulla.
Lapinraja eli Lapin ja Lannan raja tarkoittaa historiallista rajavyöhykettä suomalaisen ja ruotsalaisen talonpoikaisasutuksen ja saamelaisasutuksen välillä. Lapinrajalta alkoivat saamelaisten käyttämät alueet; talonpojat eivät saaneet asettua sen taakse asumaan eivätkä edes metsästää tai kalastaa alueella ilman saamelaisten lupaa. Rajantakaiset alueet eivät myöskään kuuluneet linnalääneihin. Rajaa ei ollut merkitty karttaan tai maastoon, vaan sen sijainti säilyi paikallisena perimätietona. Lapinrajan tarkka sijainti oli usein riitelyn kohteena ja aiheesta käytiin paljon käräjiä. Esimerkiksi 1672 Kemin kesäkäräjillä alkoi oikeudenkäyntien sarja kemijärveläisten talonpoikien sekä Sodankylän ja Keminkylän lappalaisten välillä rajan sijainnista, joka päättyi lopullisesti lappalaisten eduksi vasta 1724.
Saamelaisten ahkerasta käräjöinnistä huolimatta raja siirtyi kuitenkin pikkuhiljaa pohjoisemmaksi talonpoikaisen asutuksen levitessä. Esimerkiksi Tornionjokilaaksossa lapinraja sijaitsi 1400-luvulla Pellon yläpuolella, mutta vuonna 1584 kuningas Juhana III vahvisti lapinrajan Muonionjoen Sonkamuotkan kohdalle, nykyisen Enontekiön kunnan etelärajalle.
Uuden ajan alussa suurvaltapolitiikka johti rajalinjan merkityksen vähenemiseen. Lanta kuului Ruotsille, joka laajensi valtapiiriään levittämällä talonpoikaista suomalaisasutusta, tavoitteena vahventaa otettaan Lapinmaasta venäläisten (jotka myös verottivat lappalaisia) vaikutusvaltaa vastaan. Uusia alueita raivanneet kaskiviljelijät saivat sekä virallisia että tosiasiallisia helpotuksia ja vapautuksia raskaina pidetyistä veroista, sotaväenotoista ja muista yhteiskunnan rasitteista. Usein vapautuksia luvattiin tietyksi aikaa, toisinaan taas virkamies ei edes tavoittanut uudisasukkaita vuosikausiin. Nämä helpotukset myötävaikuttivat maanviljelyn levittäytymiseen ilmaston kannalta entistä epäsuotuisemmille seuduille. Raja määriteltiin viimeksi juridisesti vuonna 1795, mutta silloin se oli jo pitkälti menettänyt merkityksensä saamelaisen ja suomalaisen asutuksen ja elinkeinojen yhtenäistyessä. Vuodesta 1809 sekä (Suomen) Lappi että (Suomen) Lanta kuuluivat samaan hallintoon; osaksi Venäjään kuuluvaa Suomen suuriruhtinaskuntaa.
Vanha lapinraja ei ole yhtenevä sen enempää nykyisen Lapin maakunnan, saamelaisalueen kuin poronhoitoalueenkaan etelärajan kanssa; sen sijaan Lapin historiallisen maakunnan rajan voi joiltain osin sanoa perustuvan vanhaan lapinrajaan. Kuitenkin tämäkin raja muuttui historiallisena aikana useaan otteeseen, ja näin raja kuvastaa vain pitkän ja monivaiheisen kehityksen viimeisintä vaihetta.
Tommaso Landolfi

| Tommaso Landolfi |
| --- | --- |
 Tommaso Landolfi
Henkilötiedot
Syntynyt: 1908 Frosinone, Italia
Kuollut: 1979 (70–71 vuotta) Rooma, Italia
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
Aiheesta muualla
www.tommasolandolfi.net
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tommaso Landolfi (1908 Frosinone, Italia – 1979 Rooma, Italia) oli italialainen kirjailija.
Kertomukset ja päiväkirjakatkelmat muodostavat Landolfin tuotannon pääosan. Tyyliä on luonnehdittu dandyismiksi, ja teoksia leimaa kaiho elämättä jääneeseen elämään. Suuri yleisö ei ole löytänyt Landolfin tuotantoa, sillä aihepiiri on erikoislaatuinen (pelihimo, perverssit rakkaussuhteet, sadismi) ja kieli kiemuraista.
Landolfi sai vuonna 1975 Strega-palkinnon teoksestaan A caso.
Suomennettu tuotanto

Suomenkielinen näyte Landolfin tuotannosta on teoksessa:
Sebastian Wolfe (toim.): Pieni kauhukirja (Tiny tales of terror), Hyvinkää: Book Studio 1992 ISBN 951-611-508-X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tommaso Landolfi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Michel Chossudovsky

Michel Chossudovsky vuonna 2017.
Michel Chossudovsky on kanadalainen taloustieteilijä ja salaliittoteoreetikko. Chossudovsky on emeritusprofessori Ottawan yliopistossa sekä perustamansa Centre for Research on Globalization -järjestön johtaja. Chossudovsky on kirjoittanut useita lähinnä salaliittoteorioihin keskittyviä kirjoja, joista osa on julkaistu myös suomeksi, muun muassa ”Köyhyyden globalisointi” ja ”Sota ja globalisaatio”.
Toiminta

Venäjänjuutalaisen YK-työntekijän Evgeny Chossudovskyn ja irlantilaisen Rachel Chossudovskyn (o.s. Sullivan) perheeseen vuonna 1946 syntynyt Michel kasvoi Genevessä Sveitsissä ja muutti opiskelemaan Kanadaan vuonna 1968. Ottawan yliopistossa Chossudovsky jäi akateemiselle uralle ja eteni taloustieteen professoriksi. Varsinkin Yhdysvalloissa vuonna 2001 tapahtuneiden syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen Chossudovskyn mielenkiinto kohdistui enenevässä määrin niihin liittyviin salaliittoteorioihin ja hän perustikin tarkoitusta varten Centre for Research on Globalization -nimellä toimivan järjestön joka lähinnä Globalresearch.ca -verkkosivustonsa kautta tapahtuvan julkaisutoiminnan muodossa keskittyy oman ilmoituksensa mukaan valtamediassa vaiettuihin aiheisiin maailman konfliktialueilta. Chossudovskyn mukaan maailmaa hallitsee globalistinen Yhdysvaltojen, Israelin, sekä NATO:n muodostama uusi maailmanjärjestys, jonka Chossudovsky katsoo olevan maailman sotien ja konfliktien lisäksi myös lukuisien muun muassa ilmastonmuutokseen, geeniteknologiaan, sekä rokotteisiin liittyvien salaliittojen takana.
Hybridisodankäyntiin ja erityisesti Venäjän disinformaatioon erikoistunut NATO:n Strategic Communication Center of Excellence -keskus ilmoitti vuonna 2017 pitävänsä Chossudovskyn toimintaa Venäjän valtiollisen propagandan ja mielipidevaikuttamisen välineenä. Saman syytöksen toisti Yhdysvaltain ulkoministeriö vuonna 2020, ulkoministeriön raportti listasi myös 108 Chossudovskyn päätoimittamalla verkkosivustolla julkaistua kirjoitusta joiden kirjoittajien se katsoi olevan Venäjän sotilastiedustelupalvelu GRU:n käyttämiä peitenimiä. Venäjän hallintoa lähellä olevien tahojen lisäksi myös Kiinan ulkoministeriön tiedottaja Zhao Lijian viittasi vuonna 2020 Chossudovskyn julkaisemiin kirjoituksiin syyttäessään Yhdysvaltain armeijaa koronaviruspandemian keinotekoisesta luomisesta.
Serbian hallitus palkitsi Chossudovskyn kultaisella ansiomitalilla vuonna 2014 tämän Slobodan Miloševićin hallinnolle myötämielisten, Srebrenican joukkomurhan ja muut serbijoukkojen tekemät Bosnian ja Kosovon sotien sotarikokset kiistäneiden julkaisujen ansioista.
Suomennetut teokset

Köyhyyden globalisointi.  ((The globalization of poverty: Impacts of IMF and World Bank reforms, 1997.) Suomentanut Heikki Älli. Kansialanimeke: Maailmanpankin ja IMF:n uudistusten vaikutuksia. Pystykorvakirja)  Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2001.  ISBN 951-578-804-8
Sota ja globalisaatio: Syyskuun 11. päivän taustaa.  ((War and globalisation: The truth behind September 11, 2002.) Suomentanut Petri Stenman. Pystykorvakirja)  Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2003.  ISBN 952-471-161-3
Aiheesta muualla

GlobalResearch.ca - Centre for Research on Globalization
Chossudovskyn ajatuksia ilmastonmuutoksesta
Tietoa Chossudovskyn kirjoista (Arkistoitu – Internet Archive)
Chossudovskyn ajatuksia Iranin tilanteesta 2005
Chossudovskyn ajatuksia Bosnian sodasta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
LampLiteLtd

LampLiteLtd on keväällä 2005 perustettu helsinkiläinen levy-yhtiö ja kirjankustantamo. Sen johtajana ja muunakin yleismiehenä toimii mm. musiikkikirjailijana tunnettu Lamppu Laamanen. Yhtiön artisteja ovat olleet ainakin Tumppi Varonen, Ari Taskinen, Mother Goose ja T.Tuomanen + Bombay Boys.
Julkaisut > Kirjat

Lamppu Laamanen: Matkalla tuntemattomaan - Pelle Miljoona muiden mukaan (WSOY 2005, ISBN 951-0-30356-9)
Atik Ismail: Klubin kundit - 20 vuotta koukussa (2006)
Paavo Einiö: Jammaten! (2006)
Lamppu Laamanen: Paljain jaloin - Mazhar Albekoglun ihmeellinen elämä (2007)
Tumppi Tiusanen: Kaveri pitää vahtia (2007) (piirroksia)
Tuomas Tiusanen: In Amo (2007)
Jukka Itkonen: Miljoonan markan pakarat (2007) (laulutekstejä)
Atik Ismail: Cisse – pieni kunnianosoitus (15.3.2008) (novelleja Cisse Häkkisestä)
Jukka Itkonen: Onhan täällä muitakin – Elämän runoja vuosilta 1988–2008 (1.1.2009)
Pentti Olavi Syrjälä: Hiljaisuuden tankoja (1.4.2009)
Tumppi Varonen: Sottopassaggio (8.10.2009) (romaani)
T C Boyle: Hatka City (22.10.2009) (romaani)
Julkaisut > Musiikkialbumit

Grumps: Queen (EP) (LampEP 001, 2005)
Pelle Miljoona & N.U.S. & Jasmine: Tää on kapinaa! (LampCD 001, 2005) (aiemmin julkaisemattomia kellaribiisejä vuosilta 1976-1978)
Mother Goose: Obvious Works (LampCD 002, 2005)
Tumppi Varonen: 100% (LampCD 003, 2005)
Ari Taskinen: Aavamaa - electro-acoustic music from Finland (LampCD 004, 2005) (Taskisen Ylen Kokeilustudiolla tekemät elektro-akustiset konsertti- ja kantanauhat vuosilta 1985-2005)
Tumppi & Problems?: Ajan hermo (CD/DVD) (LampCD 005/LampDVD 001, 2006)
Eri esittäjiä: Revolution Rock - Joe Strummer Memorial Night at Klubi, Tampere Finland (LampCD 006, 2006)
T.Tuomanen + Bombay Boys: Kapeesti High Leveesti Low (LampCD 007, 2006)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Lapinvuokkokangas

Lapinvuokkokangas on tunturilla alue, jota luonnehtii lapinvuokko. Lapinvuokkokangas on ravinteinen tunturikangas. Sitä esiintyy ala- ja keskipaljakalla ravinteisilla tuntureilla, jossa on kalkkipitoista kalliota.
Lapinvuokkokangas voi olla kuiva, melko kostea tai kostea. Kostea lapinvuokkokangas on niittymäinen. Hyvin kostealla kasvaa suokasveja muun muassa lettopajua ja tuppisaraa. Kosteahkolla kasvaa liekovarpiota ja sammalia. Kuivilla lapinvuokkokankailla on enemmän jäkäliä kuin sammalia. Kuivimpia lapinvuokkokankaita luonnehtii kalliosara (Carex rupestris) ja kuivaa, hieman kosteampaa lapinalppiruusu (Rhododendron lapponicum). Yleisesti lapinvuokkokankaalla kasvaa muun muassa tunturikohokkia, lampaannataheinää, napapajua, sinirikkoa ja tunturimaarianheinää.
Lapinvuokkokankaat ovat keskittyneet Skandien ylityöntöalueen reunoille. Suomessa lapinvuokkokangasta on muun muassa Käsivarren alueen suurtuntureilla.
Lapinvuokkokangas vaihettuu lumenviipymiin lapinorvokki-lapinvuokkokankaiden kautta.
Lapinlahden silta

| Lapinlahden silta |
| --- | --- |
 Lapinlahden silta Lauttasaaresta kuvattuna
Ajokaistoja:  3+2
Ylittää:  Lauttasaarensalmen
Sijainti:  Ruoholahti–Lauttasaari, Helsinki
Ylläpitäjä:  Väylävirasto
Siltatyyppi:  teräskantinen teräksinen jatkuva kotelopalkkisilta
Pisin jänneväli:  125 m
Pituus:  597 m
Liikenne päivässä:  57 220 ajoneuvoa (2013)
Avattu liikenteelle:  1965
Koordinaatit:  60°09′58.3″N, 024°53′34″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Lapinlahden silta on vuonna 1965 valmistunut moottoritiesilta Helsingissä. Silta ylittää Lauttasaarensalmen ja yhdistää Ruoholahden Lauttasaareen. Silta on tyypiltään teräskantinen teräksinen jatkuva kotelopalkkisilta. Silta on maatukineen 597 metriä pitkä (eräissä lähteissä 599 metriä). Silta-aukon leveys on 582 metriä, joka jakautuu viiteen jänteeseen: 103,5+125+125+125+103,5 metriä. Silta oli lähes 30 vuoden ajan vuosina 1965–1993 Suomen pisin. Sillan alikulkukorkeus on 8,0 metriä. Sillan kautta kulkee Helsingistä Karjaalle johtava kantatie 51, jonka moottori­tieksi rakennetun osuuden nimenä Helsingin ja Espoon alueella on Länsiväylä. Valtaosa Helsingin keskustasta Espooseen suuntautuvasta autoliikenteestä kulkee Lapinlahden sillan kautta, ja vuorokaudessa sen ylittää 56 710 autoa (syyskuu 2013).
Sillan suunnitteli insinööritoimisto Grassl Hampurista.
Silta rakennettiin tuolloin mullistavalla tavalla: Siltalohkot valmistettiin Rauma-Repolan Valkon telakalla Loviisassa, josta ne uitettiin Helsinkiin.
Sillan valmistuttua vanha Lauttasaaren silta purettiin ja tilalle rakennettiin uusi läppäsilta. Rakentamisen aikana syksystä 1967 loppuvuoteen 1969 Lauttasaaren ja Salmisaaren välinen liikenne kevyttä liikennettä lukuun ottamatta käytti Lapinlahden siltaa. Tämän takia rakentamisen ajaksi tien moottoritieluokitus poistettiin Lemissaaren liittymän ja Ruoholahden väliseltä osuudelta.
Alun perin silta oli 2+2-kaistainen. Sillan alkuperäinen konstruktio teoriassa olisi mahdollistanut leventämisen 3+3-kaistaiseksi, mutta tämä muutos olisi ollut teknisesti varsin hankala. Silta kävi kuitenkin linja-autoliikenteen pullonkaulaksi ja vuosina 1995–1996 silta levennettiin 2+3-kaistaiseksi. Levennys tapahtui polttoleikkaamalla reunaulokkeet irti kummastakin reunasta, hitsaamalla kumpaankin reunaan 1,2 metrin leveydeltä uutta kantta ja hitsaamalla reunaulokkeet takaisin. Levennetyllä sillalla on kaksi kaistaa länteen Helsingistä poispäin ja kolme itään. Itään johtavista kaistoista uloin on linja-autokaista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lapinlahden silta Wikimedia Commonsissa
Lapalehdet

| Lapalehdet |
| --- | --- |
 Adromischus triflorus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Maksaruohokasvit Crassulaceae
Suku::  Lapalehdet Adromischus  Lem.
Katso myös
   Lapalehdet Wikispeciesissä   Lapalehdet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapalehdet (Adromischus) ovat huonekasveina käytettyjä mehikasveja, jotka kuuluvat maksaruohokasvien heimoon (Crassulaceae).
Lajeja

kutrilapalehti (Adromischus cristatus)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Adromischus
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q310619  Wikispecies: Adromischus  APDB: 187799  BioLib: 108128  BOLD: 351069  CoL: 629LM  EoL: 2942496  FNA: 100632  GBIF: 7334155  GRIN: 219  iNaturalist: 428544  IPNI: 12117-1  IRMNG: 1063850  NCBI: 91062  Open Tree of Life: 634427  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:12117-1  Tropicos: 40033048  WFO: wfo-4000000726
Carl Barksin bibliografia

Tämä artikkeli esittelee keskeiset kirja- ja albumisarjat, joissa on julkaistu suomeksi pelkästään tai pääasiassa Carl Barksin tarinoita. Katso myös luettelo Carl Barksin sarjakuvatuotannosta.
Kaikki Barksin piirtämät Disney-sarjat on julkaistu The Carl Barks Library (CBL) -nimisessä kokoelmassa englannin kielellä. CBL ilmestyi ensin 1980-luvulla mustavalkoisena, 30 kovakantista kirjaa käsittävänä kokoelmana. 1990-luvulla CBL julkaistiin värillisenä albumisarjana (141 albumia), jossa jäivät kuitenkin julkaisematta Mummo Ankka- ja Iines Ankka -tarinat.
Aku Ankan parhaat (1974–1994)

Osa sarjan teoksista, luettelossa mainittu uusin painos.
Aku palomiehenä.  Helsinki Media, 1996.  ISBN 951-32-0150-3
Aku koulusalapoliisina.  Helsinki Media, 1996.  ISBN 951-32-0115-5
Aku iskelmänikkarina.  Helsinki Media, 1996.  ISBN 951-32-0176-7
Kun taivaalta satoi rahaa.  Helsinki Media, 1997.  ISBN 951-875-371-7
Aku postinkantajana.  Helsinki Media, 1997.  ISBN 951-875-441-1
Maailman rikkain mies.  Helsinki Media, 1997.  ISBN 951-875-688-0
Ankkalinnan pamaus.  Helsinki Media, 1998.  ISBN 951-32-0444-8
Puhuva koira.  Helsinki Media, 1998.  ISBN 951-32-0445-6
Huiskahäntä.  Helsinki Media, 1998.  ISBN 951-32-0446-4
Aku Ankan juhlasarjat (1991–2000)

Aku Ankan juhlasarjat 1.  Sanomaprint, 1992.  ISBN 951-875-300-8
Aku Ankan juhlasarjat 2.  Sanomaprint, 1992.  ISBN 951-875-418-7
Aku Ankan juhlasarjat 3.  Sanomaprint, 1993.  ISBN 951-875-496-9
Aku Ankan juhlasarjat 4.  Helsinki Media, 1994.  ISBN 951-875-706-2
Aku Ankan juhlasarjat 5.  Helsinki Media, 1995.  ISBN 951-875-855-7
Aku Ankan juhlasarjat 6.  Helsinki Media, 1996.  ISBN 951-32-0095-7
Aku Ankan juhlasarjat 7.  Helsinki Media, 1997.  ISBN 951-32-0209-7
Aku Ankan juhlasarjat 8.  Helsinki Media, 1998.  ISBN 951-32-0417-0
Aku Ankan juhlasarjat 9.  Helsinki Media, 1999.  ISBN 951-32-0701-3
Aku Ankan juhlasarjat 10.  Helsinki Media, 2000.  ISBN 951-32-0963-6
Ankalliskirjasto (2002–2009)

Rötös ja rangaistus.  Sanoma Magazines Finland, 2002.  ISBN 951-32-1328-5
Hyvä Ankka joulun tuopi.  Sanoma Magazines Finland, 2002.  ISBN 951-32-1455-9
Sinne, tänne ja takaisin.  Sanoma Magazines Finland, 2003.  ISBN 951-32-1510-5
Aku-setä, kissa ja koira.  Sanoma Magazines Finland, 2004.  ISBN 951-32-1685-3
Kummajaisia ja kuu-ukkoja.  Sanoma Magazines Finland, 2005.  ISBN 951-32-1840-6
Kapteeni Ankan urotyöt.  Sanoma Magazines Finland, 2006.  ISBN 951-32-2034-6
Kolme rohkeaa miestä.  Sanoma Magazines Finland, 2007.  ISBN 978-951-32-2305-2
Ankkojen kulta.  Sanoma Magazines Finland, 2008.  ISBN 978-951-32-2462-2
Suuret setelit.  Sanoma Magazines Finland, 2009.  ISBN 978-951-32-2690-9
Kuuden miljoonan dollarin papukaija.  Sanoma Magazines Finland, 2009.  ISBN 978-951-32-2691-6
Carl Barksin kootut (2006–2009)

Jokaiseen osaan kuuluu kolme nidettä.
Carl Barksin kootut 1.  Sanoma Magazines Finland, 2006.  ISBN 978-951-32-2216-1
Carl Barksin kootut 2.  Sanoma Magazines Finland, 2007.  ISBN 978-951-32-2217-8
Carl Barksin kootut 3.  Sanoma Magazines Finland, 2007.  ISBN 978-951-32-2218-5
Carl Barksin kootut 4.  Sanoma Magazines Finland, 2007.  ISBN 978-951-32-2219-2
Carl Barksin kootut 5.  Sanoma Magazines Finland, 2008.  ISBN 978-951-32-2220-8
Carl Barksin kootut 6.  Sanoma Magazines Finland, 2008.  ISBN 978-951-32-2221-5
Carl Barksin kootut 7.  Sanoma Magazines Finland, 2008.  ISBN 978-951-32-2222-2
Carl Barksin kootut 8.  Sanoma Magazines Finland, 2009.  ISBN 978-951-32-2223-9
Carl Barksin kootut 9.  Sanoma Magazines Finland, 2009.  ISBN 978-951-32-2224-6
Carl Barksin kootut 10.  Sanoma Magazines Finland, 2009.  ISBN 978-951-32-2225-3
Aku Ankka -lehden kokoelmia (2011–2014)

Kulmikkaat munat ja muita Carl Barksin sarjakuvia.  (Tarinat on julkaistu Aku Ankka -lehdissä 2009–2010)  Sanoma Magazines Finland, 2011.  ISBN 978-951-32-3044-9
Maharadz̆a Aku ja muita Carl Barksin sarjakuvia.  (Sarjakuvat julkaistu aiemmin Aku Ankka -lehdessä vuosina 2010–2011)  Sanoma Magazines Finland, 2012.  ISBN 978-951-32-3406-5
Leirielämää ja muita Carl Barksin sarjakuvia. Sarjakuvat on julkaistu Aku Ankka ja Aku Ankka Ekstra -lehdissä vuosina 2011-2012. Sanoma Magazines Finland, 2013. ISBN 978-951-32-37059.
Kultaisten kattojen kaupunki ja muita Carl Barksin sarjakuvia. Sarjakuvat on julkaistu Aku Ankka -lehdessä vuosina 2012-2013. Sanoma Magazines Finland, 2014 ISBN 978-951-32-38940.