Loviisa Ulriika
Avioliitto > Kuningatar

Hänestä tuli Ruotsin kuningatar vuonna 1751. Seuraavana vuonna Aadolf Fredrik teki tutustumismatkan Suomeen. Tämän matkan eräs seuraus oli, että Degerbyn kaupungin nimi vaihdettiin Loviisaksi.
Lovisa Ulrikan ja hattupuolueen välille syntyi kuitenkin ristiriitoja muun muassa kruununprinssi Kustaan ja Tanskan prinsessa Sofia Magdalenan kihlauksesta vuonna 1751, joka oli valtiopäivien päätös ja vastoin Lovisa Ulrikan ja Aadolf Fredrikin tahtoa. Kuningattaren ehdokas oli hänen sisarensa Sophia Dorothean tytär, prinsessa Philippine Auguste Amalie von Brandenburg-Schwedt (1745–1800). Kun Adolf Fredrik nousi valtaistuimelle vuonna 1751, hattupuolueen aiemmin vihjailema tuki kuninkaallisen vallan laajentamiselle epäonnistui. Lovisa Ulrikan ja Aadolf Fredrikin ympärille muodostui kolmas osapuoli, niin sanottu hovipuolue. Lovisa Ulrikan ponnistelut koskivat edelleen itse hallintoa – itse asiassa hän oli usein samaa mieltä hattujen politiikan kanssa. Hänen pyrkimyksensä voittaa oman puolueensa johto epäonnistui. Ristiriidat johtivat myös välirikkoon Carl Gustaf Tessinin kanssa, joka oli ollut tärkeä poliittinen liittolainen, hovin keskeinen hahmo ja kruununprinssin opintojen ohjaaja.
Lovisa Ulrika oli kaunis ja älykäs nainen, joka osallistui aktiivisesti politiikkaan. Hän oli oppinut Preussin hovissa kunnioittamaan vahvaa ja itsevaltaista hallitsemistapaa, joten hän ei halunnut hyväksyä Ruotsin vapauden ajan poliittista järjestelmää, jossa säädyt käyttivät valtaa ja kuningas oli pelkkä nimellinen valtionpäämies. Loviisa Ulriikan voidaan sanoa ottaneen elämäntehtäväkseen Ruotsin kuninkaan vallan kasvattamisen. Käytännössä tämä tarkoitti kuningattaren vallan kasvattamista, sillä kuningas Aadolf Fredrik oli luonteeltaan leppoisa mies, jolla ei ollut edellytyksiä vastustaa lujatahtoista puolisoaan.
Pelkällä tahdolla ei kuitenkaan voitu saada Ruotsin säätyjä luopumaan vallastaan. Kuningaspari yritti hajottaa valtiopäivät ja tehdä näin vallankaappauksen vuonna 1756. Säätyvaltiopäivillä pappissäädyn edustajat antoivat viran puolesta kirjeen kuningattarelle varoittavaksi nuhteeksi. Tehtävän sai Karl Fredrik Mennander ja kirjeessä lueteltiin kuningattaren koko valtiollinen syntirekisteri ja lopuksi vaadittin vakavasti parannukseen. Kuningatar joutui pyytämään säädyiltä anteeksi huonoa käytöstään.
Valtiopäivät 1755–1756 merkitsi uusia takaiskuja. Aadolf Fredrikin voimattomuus vahvistui ja säädyt, jotka epäilivät, että kruununprinssi oli kasvatettu polittisesti väärin, vaihtoivat hänen opintojen ohjaajansa ja osan hovivirkailijoista vastoin vanhempien tahtoa. Ajatus vallankaappauksesta alkoi syntyä, mutta suunnitelmat paljastettiin ennenaikaisesti, johtajat pidätettiin ja kahdeksan heistä teloitettiin. Yhtenä tuloksena oli muun muassa valtiopäivälaki, jonka tarkoitus oli kuningasparin tilapäinen toimintakielto. Lovisa Ulrikaa on pidetty vastuullisena vallankaappausyrityksessä, ja hänellä oli kauaskantoisia suunnitelmia. Aadolf Fredrikin rooli ei ole yhtä selkeä ja hänet yritettiin saada näyttämään mahdollisimman vähän syylliseltä. Aadolf Fredrik oli suosittu ja hänen nöyryyttämisensä tai rankaiseminsena olisi vahingoittanut myös Ruotsin mainetta. Samalla olisi syntynyt kuva, että häntä johti hänen puolisonsa, joka tuon ajan ajattelun mukaan oli velvollinen tottelemaan ja alistumaan aviomiehelleen. Kuninkaan imago kuningattaren hallitsemana vähensi hänen uskottavuuttaan valtionhoitajana ja siten kaikkien tulevien kuninkaallisen vallan vahvistamisyritysten tehokasta heikentämistä. Toinen seuraus säätyjen toimista kuningasparille oli se, että kuningattaren poliittinen toiminta tuli näkyvämmäksi mitä hän oli aikonut.
Kuningatar sai lisää mielipahaa vuonna 1757, kun Ruotsi julisti Pommerin sodan kuningattaren synnyinmaalle Preussille. Sota sujui kuitenkin huonosti, ja lopulta joutuivat säädyt puolestaan nöyrtymään kuningattaren edessä: Lovisa Ulrikaa pyydettiin vuonna 1762 välittäjäksi rauhanneuvotteluihin, joissa toisena osapuolena oli hänen veljensä Preussin kuningas Fredrik II Suuri. Vastineeksi valtiopäivälaki ja eräät muut asiakirjat 1755-1756 vallankaappausyrityksestä poistettiin. Poliittisessa toiminnassaan Lovisa Ulrika pyrki saamaan aikaan muutoksen hattujen ja myssyjen väleihin, mutta ajoittain hyvistä näkymistä huolimatta se ei onnistunut.
1760-luvulla Lovisa Ulrika joutui huomaamaan, että hoviin oli ilmestynyt uusi vallantavoittelija. Kruununprinssi Kustaa oli perinyt äitinsä älykkyyden ja kunnianhimon, joten hän alkoi jo hyvin nuorella iällä irtautua äitinsä vaikutusvallasta. Lovisa Ulrikan toiveet oman valtansa lisäämisestä heikkenivät, ja hän alkoi yhä enemmän keskittyä kulttuuriharrastuksiin. Hän arvosti ranskalaista kulttuuria ja oli kirjeenvaihdossa mm. valistusfilosofi Voltairen kanssa.