stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paul Gerhardt
Muita runoja

Käy Herran luo ja kaiken anna olla (Gib dich zufrieden und sei stille), suom. Liisa Ewald, teoksessa: Sururunoja: 1: Yö tulee hiljaa, julk. Eeva Mämmi 2008, ISBN 978-952-99077-2-4
Silmäni kohtaa sen, mitä johtaa Jumalan valta (3. säkeistö J. S. Bachin nimellä kulkevasta laulusta Die gold'ne Sonne, 3), suom. teoksessa: Sururunoja: 1: Yö tulee hiljaa
Nyt kaikki metsät nukkuu -, suom. Arvi Kivimaa, teoksessa: Laulujen virta, WSOY 1936
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Gerhardt Wikimedia Commonsissa
400-vuotisjuhlavuoden sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Ghawar

Öljykenttärakennelmia.
Ghawar’in öljykentän sijainti Saudi-Arabiassa.
Ghawar’in öljykentän sijainti.
Ghawar on suuri öljykenttä Saudi-Arabiassa. Se sijaitsee noin 100 kilometriä lounaaseen Dhahranin kaupungista. Ghawar on jaettu kuuteen tuotantoalueeseen, joiden nimet ovat (pohjoisesta etelään) Fazran, Ain Dar, Shedgum, Uthmaniyah, Haradh ja Hawiyah. Ghawarin alueen mitat ovat 280 kertaa 30 kilometriä, mikä tekee siitä kooltaan maailman suurimman perinteisen öljykentän.
Historia

Ghawar löydettiin 1948, ja tuotanto alkoi 1951. Vuonna 1981 Ghawar tuotti öljyä keskimäärin 5,7 miljoonaa barrelia päivässä, mikä on maailmanennätys, mutta tämän jälkeen tuotantoa rajoitettiin joksikin aikaa. Vuosien 1948 ja 2000 välillä noin 60–65 prosenttia kaikesta Saudi-Arabiassa tuotetusta öljystä tuli Ghawarista. Ghawar tuottaa noin 4,5 miljoonaa barrelia öljyä päivässä, joka on noin 5 prosenttia maailmanlaajuisesta maaöljytuotannosta. Vuonna 2019 on raportoitu, että Ghawar ehtyy nopeammin kuin osattu kuvitella. Ghawar pystyy tuottamaan enää vain 3,8 miljoonaa barrelia öljyä päivässä, kun aikaisemmin tuotanto on ollut yli viisi miljoonaa barrelia päivässä. Öljyn lisäksi se tuottaa myös kaasua.
Omistus

Ghawar on täysin Saudi Aramcon omistuksessa.
Kirjallisuutta

Matthew R. Simmons, Twilight in the Desert: The Coming Saudi Oil Shock and the World Economy, Wiley, 2005, ISBN 0-471-73876-X
Aiheesta muualla

Ghawar Oil Field NS Energy. Viitattu 9.8.2021. (englanniksi)
Porter, Adam: Bank says Saudi's top field in decline. Aljazeera.net. 12.4.2005. Arkistoitu 13.8.2006. Viitattu 9.8.2021. (englanniksi)
Morton, Glenn: Trouble in the World's Largest Oil Field-Ghawar. Energy Bulletin. 2.7.2004. Arkistoitu 11.10.2008. Viitattu 9.8.2021. (englanniksi)
Etusivu Saudi Aramco. Viitattu 9.8.2021. (englanniksi)
Vince Gironda

| Vincent Gironda |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. marraskuuta 1917 Bronx, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 18. lokakuuta 1997 (79 vuotta) Venturan piirikunta, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Uran tiedot
Lempinimi:  Vince
Laji:  Kehonrakennus
Valmennettavat:  Larry Scott, Mohamed Makkawy, Don Howorth
Vincent Anselmo ”Vince” Gironda (9. marraskuuta 1917 Bronx, New York, Yhdysvallat – 18. lokakuuta 1997 Venturan piirikunta, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kehonrakentaja, personal trainer ja kuntosaliyrittäjä, joka tunnettiin myös lempinimellä ”Iron Guru”. Hän toimi muun muassa ensimmäisen Mr. Olympia -kehonrakennuskilpailun voittaneen Larry Scottin valmentajana.
Vuonna 1948 Gironda perusti vaatimattoman vanhanaikaisen kuntosalin nimeltä Vince’s Gym Los Angelesiin. On sanottu, että 1960-luvulla hänen kuntosalinsa tuotti enemmän kehonrakennusmestareita kuin mikään muu sali kyseisenä ajanjaksona. Se tunnettiin ”kehonrakennuksen Mekkana”, mutta myöhemmin kyseisen arvonimen sai Venicen kaupunginosassa Los Angelesissa sijaitseva Joe Goldin perustama Gold’s Gym.
Girondan kuntosalilla on treenannut moni tunnettu kehonrakentaja, kuten Arnold Schwarzenegger, Don Howorth, Dave Draper, Larry Scott, Mohammed Makkawy, Rick Wayne ja Frank Zane.
Gironda valmensi myös näyttelijöitä huippukuntoon, ja hän toimi muun muassa Denzel Washingtonin, Clint Eastwoodin ja Erik Estradan valmentajana.
Gironda tunnettiin myös suorasanaisena ja tiukkana valmentajana: jos hänen oppilaansa ei treenannut hänen metodiensa mukaan, hän erotti uppiniskaisen kyseenalaistajan saliltaan lähes poikkeuksetta. Girondan harjoitusmetodeja ja näkemyksiä ruokavaliosta on pidetty ristiriitaisina.
Kirjallisuutta

Robert Kennedy and Vince Gironda, Unleashing the Wild Physique, 1984, Sterling Pub. Co, ISBN 0-8069-7888-0
Alan Palmieri, Vince Gironda Legend And Myth, CD-ROM, 2004
Daryl Conant, "InVINCEable, 2009
Randy Roach, "Muscle, Smoke and Mirros" Vol,1 (2008) Vol,2 (2011)
Aiheesta muualla

Tom Venuto Speaks About Vince Gironda. Bodybuildingsecrets.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Gains. Vince Gironda. Criticalbench.com
Vince Gironda, Criticalbench.com
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Johan Galtung

| Johan Galtung |
| --- | --- |
 Johan Galtung vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1930 Oslo, Norja
Kuollut: 17. helmikuuta 2024 (93 vuotta)
Kansalaisuus:  norjalainen
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  sosiologia, rauhan- ja konfliktintutkimus
Johan Vincent Galtung (24. lokakuuta 1930 Oslo – 17. helmikuuta 2024) oli norjalainen sosiologi ja rauhan- ja konfliktintutkimuksen keskeinen perustaja. Hän myös kehitti rakenteellisen väkivallan käsitystä.  Galtung perusti Oslon rauhantutkimusinstituutin (PRIO) vuonna 1959 toimien sen johtajana vuoteen 1970. Hän perusti myös rauhantutkimuslehden Journal of Peace Research vuonna 1964. Vuonna 1969 hänet nimitettiin maailman ensimmäiseksi rauhan- ja konfliktintutkimuksen professoriksi Oslon yliopistoon. Galtung erosi professuurista vuonna 1977 ja toimi tämän jälkeen rauhan ja konfliktin tutkimuksen professorina monissa yliopistoissa eri puolilla maailmaa. Vuodesta 1993 hän toimi rauhantutkimuksen kunniaprofessorina Havaijin yliopistossa. Galtungille myönnettiin Right Livelihood -palkinto vuonna 1987.
Galtung tunnetaan matemaatikkona ja sosiologina 1950-luvulta, valtiotieteilijänä 1960–luvulta, taloustieteilijänä ja historioitsijana 1970-luvulta, makrohistorioitsijana, antropologina ja teologina 1980-luvulta. Hän kehitti useita tärkeitä teorioita kuten positiivinen ja negatiivinen rauha, rakenteellinen väkivalta, konfliktiteorioita, konsepteja rauhan rakentamiseksi sekä toi esille yhteiskunnan muuttumisen valvontayhteiskunnaksi, jota hän kuvasi käsitteellä uusi fasismi
Positiivinen ja negatiivinen rauha

Johan Galtung jakoi rauhankäsityksensä negatiiviseen ja positiiviseen rauhaan. Näistä negatiivinen rauha on sotatilan poissaoloa ja positiivinen rauha on sotaan mahdollisesti johtavien rakenteellisten syiden poissaoloa. Täten esimerkiksi ihmisoikeuksia sortava diktatuuri voi täyttää negatiivisen rauhan määritelmän (ei laajamittaista väkivaltaa) mutta ei positiivisen rauhan määritelmää, sillä rakenteellisesti diktatuuri on väkivaltainen.
Uutiskriteerit

Vuonna 1965 Galtung ja Mari Holmboe Ruge julkaisivat vaikutusvaltaiseksi osoittautuneen artikkelin, jossa määriteltiin, miten tiedotusvälineiden uutiskriteerit muodostuvat. He esittivät kaksitoista piirrettä, jotka vaikuttavat siihen, mistä tiedotusvälineet päättävät tehdä uutisia. Tällaisia piirteitä ovat esimerkiksi aiheen sisältämä konflikti, sen uutuusarvo tai tärkeys. Galtungin ja Rugen artikkelista on tullut journalismitutkimuksen keskeinen lähdeteksti ja sitä on käytetty laajasti journalistien koulutuksessa. Vuonna 2019 Galtung huomautti The Guardian -lehden haastattelussa, että hän tarkoitti artikkelinsa ”varoitukseksi, ei toimintaohjeeksi”.
Näkemyksiä

Galtung ennusti vuonna 2000, että Yhdysvallat romahtaa vuoteen 2025 mennessä. George W. Bushin kaudella Galtung aikaisti ennustustaan, että romahdus tapahtuu vuoteen 2020 mennessä. Galtungin mukaan maahanmuuttovastaisen Donald Trumpin valinta presidentiksi aiheuttaa Yhdysvaltojen romahduksen, ja että romahdus tapahtuu Trumpin presidenttikaudella. Vuonna 2009 Galtung julkaisi kirjoituksen The Fall of the American Empire—and then What?, jossa hän ennusti että luhistumisen loppuvaiheiden kanssa osuu yhteen fasismin nousu. Trumpin valinta kiihdyttää romahdusta ja Trumpin kriittinen suhtautuminen Natoon tarkoittaa että Yhdysvallat ei enää ole supervalta.
Tuotantoa

Galtung julkaisi yli 1000 artikkelia ja enemmän kuin 100 kirjaa.
Gandhi's political ethics (1955) (filosofi Arne Næssin kanssa)
Theory and Methods of Social Research (1967)
Members of Two Worlds (1971)
Peace, violence and imperialism (1974)
Peace Research – Education – Action (1975)
A Shaping Nightmare (1983)
Europe in the Making (1989)
Global Glasnost: Toward a New World Information and Communication Order? (1992) (R. C. Vincentin kanssa)
Peace By Peaceful Means: Peace and Conflict, Development and Civilization (1996)
Johan without land (2000) (omaelämäkerta)
Johan Galtung, "Violence, Peace, and Peace Research," Journal of Peace Research, Vol. 6, No. 3. (1969), pp. 167–191.
Statistisk hypotesepröving (Statistical hypothesis testing, 1953)
50 Years: 100 Peace and Conflict Perspectives (2008)
Democracy – Peace – Development (2008, Paul D. Scottin kanssa)
50 Years: 25 Intellectual Landscapes Explored (2008)
Globalizing God: Religion, Spirituality and Peace (2008, Graeme MacQueenin kanssa)
Tuotantoa > Suomeksi > Kirjoja

Galtung, Johan: Rauhanomaisen puolustuksen strategia. (Suomentaneet Sirpa Mikkonen ja Kaarina Mäkelä. Ensimmäisen kerran suomeksi 1970.) Helsinki: Into, 2016. ISBN 978-952-264-563-0
Galtung, Johan: Rauhan tiellä. (Suomentanut Veijo Kiuru) Helsinki: Tammi, 2003. ISBN 951-31-2379-0
Galtung, Johan ja Kari Palonen. Onko rauhanomainen tutkimus mahdollista: rauhantutkimuksen metodologiasta ; Tiede säännönmukaisuuksia etsivänä ja säännönmukaisuuksia rikkovana toimintana. Helsinki: Kriittisen julkaisun kannatusyhdistys, 1976.
Galtung, Johan: Euroopan Yhteisö – uusi supervalta. (Suomentanut Pekka Haapakoski) Helsinki, 1973.
Galtung, Johan: Yhteistyö Euroopassa. (Suomentaneet Ilkka Taipale ja Björn-Christer Lindgren) Tampere: Suomen rauhantutkimusyhdistys, 1970.
Galtung, Johan: Rauhantutkimus. (Alkuteos Om internasjonal fredsforskning, suomentanut Pentti Halme) Helsinki: Weilin + Göös, 1969.
Galtung, Johan: Väkivalta, rauha ja rauhantutkimus. (Suomentanut Kati Kemiläinen) Helsinki: Helsingin Sadankomitea-yhdistys r.y, 1969. Julkaistu myös teoksessa Elina Suominen (toim.): Väkivalta. Helsinki: Tammi, 1971, s. 19–46.
Tuotantoa > Suomeksi > Artikkeleita

Galtung, Johan: Mielipuoli maailma: kolme analyysin tasoa. Artikkeli teoksessa: Heiskanen, Tarja (toim.): Reunamerkintöjä hulluuteen. [Helsinki]: Suomen mielenterveysseura, SMS-julkaisut, 1997.
Palkintoja ja tunnustuksia

Kunniatohtori, Tampereen yliopisto, 1975, rauhantutkimus
Kunniatohtori, Clujin yliopisto, 1976, tulevaisuudentutkimus
Kunniatohtori, Uppsalan yliopisto, 1987, valtiotieteet
Kunniatohtori, Sokan yliopisto, Tokyo, 1990, rauha/buddhalaisuus
Kunniatohtori, Osnabrückin yliopisto. 1995, rauhantutkimus
Kunniatohtori, Torinon yliopisto, 1998, lain sosiologia
Kunniatohtori, Hagenin vapaa yliopisto, 2000, filosofia
Kunniatohtori, Alicanten yliopisto, 2002, sosiologia
Kunniatohtori, Pueblan autonominen yliopisto, 2006, laki
Kunniatohtori, Alicanten yliopisto, 1981
Kunniatohtori, Berliinin vapaa yliopisto, 1984–1993
Kunniaprofessuuri, Sichuan yliopisto, Chengdu, 1986
Kunniaprofessuuri, Witten/Herdecke yliopisto, Witten, 1993
Rauhantutkimuksen kunniaprofessuuri Havaijin yliopisto, 1993-
John Perkins vieraileva kunniaprofessuuri, 2005-
Right Livelihood palkinto, 1987
Ensimmäinen Humanist palkinto, Norjan humanistiyhdistys, 1988
Jamnalal Bajaj kansainvälinen palkinto Gandhin arvojen edistämisestä, 1993
Brage Palkinto, 2000
Ensimmäinen Morton Deutsch konfliktin selvittämispalkinto, 2001
Norjan sosiologisen yhdistyksen kunniapalkinto, 2001
Hidalgo-palkinto, Madrid, 2005
Augsburgin rauhan kultainen kirja, 2006
Norwegian tiede- ja kirjallisuusakatemian jäsen
Norjan vihreän puolueen kunniajäsen, 2009
Erik Bye muistopalkinto, 2011
Aiheesta muualla

TRANSCEND: A Peace Development Environment Network
Galtung-Institute for Peace Theory and Peace Practice
Peace Research Institute Oslo (PRIO)
Biography on Right Livelihood Award (Arkistoitu – Internet Archive)
156 Books Published by Johan Galtung 1953–2015 Kirjaluettelo
Johan Galtung's Publications 1948–2016 Julkaisuluettelo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  MathSciNet 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Edward S. Godfrey

Edward S. Godfrey
Edward Settle Godfrey ( 9. lokakuuta 1843 – 1. huhtikuuta 1932) oli yhdysvaltalainen prikaatikenraali, joka palkittiin korkeimmalla mahdollisella kunniamerkillä ansioistaan Amerikan intiaanisotien aikana. Parhaiten tämä 88-vuotiaaksi elänyt mies muistetaan hänen ratsastaessaan luutnanttina vuonna 1876 George Armstrong Custerin joukoissa. Hän oli niiden sotilaiden joukossa, jotka saapuivat ensimmäisenä Little Big Hornin taistelupaikalle todistamaan tapahtumaa.
Historia

Godfreyn suku oli alun perin Walesista, josta he olivat siirtyneet 1700-luvulla alkuvuosina Amerikkaan, ja asettuneet Pennsylvaniaan. Edward S. Gofrey syntyi Ohiossa, jonne hänen isänsä Charles oli muuttanut sisarensa ja tämän aviomiehen kanssa. Nuori Goffrey värväytyi 18-vuotiaana pohjoisvaltioiden joukkoihin ja pääsi Ohion vapaaehtoisista koottuun jalkaväkirykmenttiin. Vuonna 1863 hän pääsi West Pointin sotilasakatemiaan. Hän sai moitteita lähinnä sotilaallisesta olemuksestaan ja pukeutumisestaan.
Valmistuttuaan Godfrey pääsi seitsemänteen ratsuväkirykmenttiin ja tutustui everstiluutnantti Custeriin. Custerin joukoissa palvelleena hän joutui myös Little Big Horniin. Hieman ennen kohtalokasta taistelua Custer jakoi rykmenttinsä kolmeen erilliseen yksikköön. Godfrey joutui kapteeni Frederick F. Benteenin K-komppaniaan, joka ei osallistunut verilöylyyn. Godfreyn muistiinpanot tältä ajalta ovat olleet ehkä luotetuin tietolähde kesäkuun tapahtumista Little Big Hornissa, ja niitä on hyödynnetty monissa jälkeenpäin tehdyissä tutkimuksissa.
Vuonna 1877 Godfrey osallistui aktiivisesti nez perce -sotaan, jossa hän haavoittui vaikeasti. Myöhemmin hänelle myönnettiin kunniamerkki nez percejä vastaan käydyssä sodassa osoitetusta erityisestä urheudesta.
Godfreyn sotilasuraa varjosti vuonna 1890 tapahtunut Wounded Kneen verilöyly, joka oli häpeätahra niin amerikkalaisille kuin Godfeyllekin. Hän oli tapahtumassa mukana pitämässä miehineen silmällä vangittuja intiaaneja, kun ammunta äkkiä alkoi. Jälkeenpäin armeijan menettelyä tutkittiin tuomioistuimessa. Eräs Godfreyn nuorista värvätyistä sotilaista oli ampunut 14-vuotiaan intiaanipojan lähietäisyydeltä. Tapaus vaikutti kahden vuosikymmenen ajan Godfreyn elämään ja esti presidentti Theodore Rooseveltin myöntämästä hänelle kenraalin arvoa. Vasta kun sotaministeriön William Howard Taft (tuleva presidentti) puuttui asiaan, joutui Roosevelt antamaan periksi ja Godfrey nimitettiin prikaatikenraaliksi.
Godfreyn ura Yhdysvaltain armeijassa päättyi vuonna 1907. Hän oli tehnyt 44 vuotta kestäneen loistokkaan uran ja ehti eläkkeelle jäätyään vielä ansioitua kirjailijana ja kirjeenvaihtajana.
Godfrey kuoli kotonaan New Jerseyssä 88-vuotiaana, ja hänet haudattiin Arlingtonin kansalliselle hautausmaalle puettuna sotilasvaatetukseen ja kunniamitaleihin.
Aleksandr Goldenveizer

Aleksandr Borisovitš Goldenveizer (ven. Александр Борисович Гольденвейзер; 10. maaliskuuta (J: 26. helmikuuta) 1875 Kišinjov (nyk. Chișinău, Moldova), Bessarabian kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 26. marraskuuta 1961 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen pianisti, säveltäjä ja opettaja.
Aleksandr Goldenveizer (Goldenweiser) syntyi Kišinjovissa asianajajaperheeseen ja opiskeli Moskovan konservatoriossa pianonsoittoa Aleksandr Zilotin ja Pavel Pabstin johdolla ja sävellystä Sergei Tanejevin, Mihail Ippolitov-Ivanovin ja Anton Arenskin johdolla. Vuodesta 1906 lähtien hän alkoi opettaa Moskovan konservatoriossa, ja hänen piano-oppilaitaan olivat muiden muassa Dmitri Baškirov, Lazar Berman, Samuil Feinberg, Grigori Ginzburg ja Tatjana Nikolajeva.
Goldenveizer kuuluu venäläisen pianokoulukunnan perustajiin. Hän sävelsi orkesteri- ja pianomusiikkia, jousikvartettoja ja näyttämömusiikkia (kolme oopperaa).
Getting Things Done

Getting Things Done (GTD) on yhdysvaltalaisen David Allenin kehittämä henkilökohtaisen ja organisaation tuottavuuden ja tietotyön toiminnanohjausmenetelmä. Allen julkaisi myös samannimisen kirjan vuonna 2001. Kirjasta ilmestyi päivitetty painos 2015.
Menetelmän tavoite on vapauttaa ajatuskapasiteetti luovaan ja tuottavaan käyttöön. Tämä saavutetaan, kun kaikki sitoumukset, mielessä pyörivät asiat ja niiden tavoitellut lopputulokset kirjataan ylös luotettavaan, mahdollisimman yksinkertaiseen järjestelmään.
Menetelmän toimintaperiaate ja historia

Allen tiivistää menetelmänsä lauseeseen "your mind is for having ideas, not holding them" eli mieli on ideoiden saamista, ei säilyttämistä varten. Kun mieltä ei enää käytetä varastotilana, saavutetaan "mind like water"  - mieli kuin vesi (vrt. flow). Vertauskuvan mukaan vesi on jatkuvasti valmis vastaamaan ulkoatuleviin ärsykkeisiin täsmälleen oikealla tavalla. Kun veteen heittää kiven, vesi ei "jännitä", vaan reagoi kiveen vain suhteessa kiven painoon, tulokulmaan jne.
Allen rinnastaa henkisen suorituskyvyn ja ihmisen lyhytkestoisen muistin tietokoneen RAM-muistiin (työmuistiin). Työteho ja luovuus ovat suoraan riippuvaisia muistin kuormituksen määrästä.
Allen pohjaa ajatuksensa mm. George A. Millerin tutkimukseen The Magical Number Seven, Plus or Minus Two vuodelta 1956. Työmuisti voi kerrallaan hallita seitsemän asiaa tai ajatusta, satunnaisesti plus-miinus kaksi asiaa. Kun hallittavia ajatuksia on enemmän, osa tipahtaa pois työmuistista. Vastaavasti ajatuskapasiteetti toimii sitä heikommin, mitä suurempi osa työmuistista on varattu lyhytkestoisille muistitoiminnoille.
Allen toteaa, ettei ole luonut GTD:a yksin. Hän kertoo koonneensa menetelmän toimiviksi havaitsemistaan malleista toimiessaan yrityskonsulttina ja -kehittäjänä 1980 ja -90-luvuilla. Allen nimeää mm. Peter Druckerin (tietotyön ja työn rajojen määrittelyn vaikeus kehittyvässä teollisuudessa) ja Dean Achesonin menetelmän muodostumiseen voimakkaasti vaikuttaneina henkilöinä.
Menetelmän rakenne ja käsitteet

Getting Things Done (GTD) koostuu työtavoista ja käytännöistä. Keskeisiä  ovat mm. tietoisesti suoritettavat työnkulun viisi vaihetta;
Keräily - kaikki saapuvat ja/tai omaan toimintaan vaikuttavat asiat, ajatukset ja ärsykkeet (informaatio) kerätään yhteen.
Käsittely - selvitetään jokaisen kerätyn asian merkitys. Onko asialle olemassa haluttu lopputulos? Mikä on seuraava toimenpide, jolla asia saadaan joko hoidettua tai etenemään?
Järjestäminen - käsitelty asia sijoitetaan omalle paikalleen henkilökohtaiseen tai organisaation järjestelmään tavalla, joka saa sen "pois mielen päältä".
Katsastus - oma järjestelmä pysyy luotettavana, kun sen katsastaa säännöllisesti, yleisimmin kerran viikossa.
Tekeminen - kun asiat kerätään, käsitellään, järjestetään ja katsastetaan tietoisesti, voi luottaa siihen, että tekee oikeita asioita oikeaan aikaan.
Muita olennaisia käsitteitä ovat:
Projekti (project) - kun haluttu lopputulos tai tavoite käsittää enemmän kuin yhden työvaiheen tai tehtävän, on GTD:n määritelmän mukaan kyseessä projekti.
Seuraava toimenpide (seuraavaksi vrt. next action) - Seuraava toimenpide, joka joko siirtää projektia eteenpäin tai johtaa suoraan haluttuun lopputulokseen. Seuraavan toimenpiteen nimen on oltava mahdollisimman selkeä ja sisällettävä toimenpidettä kuvaava verbi ja/tai tekemisen asiayhteys, esim. "soita Saulille budjetista".
Asiayhteys (context) - tehtävän suorittamisen kannalta oleellinen fyysinen ympäristö (esim. koti, konttori), mielentila (vrt. vireystila) tai muu merkittävä määrittävä tekijä (esim. asioilla, kaupungilla).
Tehtävälistat (next action -lists) ja järjestelmä - järjestelmä on luotettujen työkalujen kokoelma. Näitä ovat esim. kalenteri, projektilista(t), tehtävälistat (joille seuraavat toimenpiteet on järjestetty asiayhteyksien mukaan) ja projektien viitemateriaali. Järjestelmä voi olla paperinen (vrt. fyysinen), sähköinen tai näiden yhdistelmä.
Näkökulmat (horizons of focus) -  GTD määrittelee kuusi näkökulmaa. 1. tekeminen (next actions), 2. projektit (projects), 3. vastuualueet (areas of accountability), 4. tavoitteet (goals), 5. päämäärät (visions) ja 6. tarkoitus ja periaatteet (purpose and principles). Valittu näkökulma ohjaa osaltaan toimenpiteiden suorittamisen kiireellisyyttä ja järjestystä.
GTD ilmiönä ja verrattuna muihin tietotyön menetelmiin

1980- ja -90-luvuilla Suomessakin yleistyneiden ajanhallintajärjestelmien prioriteettiajattelu, jossa suoritettavat projektit priorisoidaan etukäteen ylhäältä alaspäin, hylätään GTD:ssa ja liikkeelle lähdetään käytännön suorittavalta tasolta. Käytettävän järjestelmän rakenne lähtee rakentumaan alhaalta ylöspäin olemassa olevien vastuiden ja tavoitteiden, sekä työnkulun kautta. Näin saavutetaan joustava toimintamalli, jonka reagointi- ja käsittelynopeus vastaavat sisään tulevan informaation nopeutta.
Menetelmä on saanut paljon julkisuutta varsinkin informaatioteknologian ja henkilökohtaisen tuottavuuden yhteydessä. Vaikka menetelmä ei sinänsä sitoudu minkään sähköisen järjestelmän käyttöön (ja kehottaa aloittamaan menetelmän käytön mahdollisimman yksinkertaisesti paperilla), erilaisia menetelmää tukevia ja hyödyntäviä tehtävälistasovelluksia syntyy koko ajan lisää (esim. Wunderlist, Todoist, TickTick, OmniFocus). Tämän lisäksi tarjolla on yleisimpien ajanhallintajärjestelmien (esim. Microsoft Outlook) yhteyteen saatavia GTD -lisäosia, joilla näitä järjestelmiä voidaan käyttää GTD-menetelmää hyödyntäen. Tarjolla on myös menetelmän käyttäjien blogeja, oppaita ja ohjeita GTD:n käytöstä lähes millä tahansa saatavilla olevalla tehtävä- ja projektinhallintajärjestelmällä (esim. Google Keep, Trello, Evernote, Wrike). Myös paperiin perustuville järjestelmille löytyy runsaasti materiaalia (esim. 43 folders, erilaiset muokatut muistikirjat.
Menetelmän käyttöä ja hyötyjä on tutkittu mm. Francis Heylighenin ja Clément Vidalin toimesta (the Free University of Brussels).
Kirjallisuutta

David Allen (2001), Getting Things Done: The Art of Stress-Free Productivity, Penguin Books, ISBN 0-14-200028-0
David Allen (2015), Getting Things Done: The Art of Stress-Free Productivity, Penguin Books, ISBN 0-14-312656-3
David Allen (2003), Ready for Anything: 52 Productivity Principles for Work and Life, Viking Books, ISBN 0-670-03250-6
David Allen (2008), Making it All Work, Viking Books, ISBN 978-0-7499-4103-1
Aiheesta muualla

David Allen & Co. virallinen sivusto (englanniksi)
virallinen Getting Things Done -sivusto suomeksi (suomeksi)