stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
La Amistadin suojelualue

Pilvimetsää Panamassa
La Amistadin suojelualue (esp. Parque Internacional La Amistad) on Costa Rican ja Panaman yhteinen luonnonsuojelualue Keski-Amerikassa. Alueen pinta-ala on 221 000 hehtaaria. Suojelualue on UNESCOn maailmanperintökohde.
Suurin osa puistosta on Costa Rican alueella, missä siihen kuuluu osia Talamanca-vuorista ja rantaviivaa sekä Karibianmeren että Tyynenmeren puolella San Josén, Cartagon, Limónin ja Puntarenasin maakuntien alueella. Puisto on pääosin vaikeakulkuista, ja sinne pääsee helpoimmin Panamasta käsin.
Alueen ytimessä on noin 6 000 neliökilometriä trooppista sademetsää, jossa elää monia endeemisiä ja harvinaisia kasvilajeja. Puistossa on tavattu seitsemän erilaista tammilajia, noin 400 lintulajia, noin 260 matelija- ja sammakkoeläinlajia. Harvinaisten nisäkäslajien joukossa ovat Länsi-Panaman viimeiset isot kissaeläimet kuten puuma, oselotti, jaguarundi, tiikerikissa ja jaguaari.
Costa Rican ja Panaman korkeimmat vuoret, 3 819 metrin korkuinen Cerro Chirripó ja 3 475 metriä korkea Volcán Barú sijaitsevan alueella. Parun tulivuoren läheltä on löytynyt jäänteitä esihistoriallisesta ihmisasutuksesta.
Aiheesta muualla

BBC News: Bio-rich Costa Rica's new marvels (englanniksi)
La Galissonnière -luokka (ironclad)

| La Galissonnière -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  4 654 t
Pituus:  76,62 m
Leveys:  14,84 m
Syväys:  6,55 m
Koneteho:  2 370 ihp
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  352-382
Aseistus
Meritorjunta:  6 × 240 mm Mle 1870 -tykkiä 4 × 120 mm tykkiä
La Galissonnière -luokka oli Ranskan laivaston kolmen 1870-luvulla valmistetun puurunkoisen aluksen muodostama panssarikorvettiluokka. Luokan alukset olivat raskaammin aseistettuja ja nopeampia kuin edeltäneen Alma-luokan alukset. Vaikka rakennustyöt alkoivat jo ennen Ranskan-Saksan sodan alkamista, niin kahden viimeisen aluksen rakennustyöt viivästyivät vuosia. Laivasto asensi aluksille odotusaikana käyttöönotetut uudet tykit.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmistui | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| La Galissonnière | Arsenal de Brest | 22. kesäkuuta 1868 | 7. toukokuuta 1872 | 18. heinäkuuta 1874 | 24. joulukuuta 1894 |
| Victorieuse | Arsenal de Toulon | 5. elokuuta 1869 | 18. marraskuuta 1875 | 1876 | 8. maaliskuuta 1900 |
| Triomphante | Arsenal de Rochefort | 5. elokuuta 1869 | 28. maaliskuuta 1877 | 1880 | 18. heinäkuuta 1896, myyty 1903 |
La Ruinette

La Ruinette
La Ruinette nähtynä lounaan suunnasta
| --- | --- |
Sijainti:  Valais,  Sveitsi
Vuoristo:  Valais'n Alpit
Korkeus merenpinnasta:  3 875 m
Prominenssi:  860  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
La Ruinette on 3 875 metriä korkea vuorenhuippu Valais'n Alpeilla, Sveitsissä. Vuoren eteläpuolella sijaitsee Glacier du Brenay -jäätikkö.
Imperator Aleksandr III (1901)

| Imperator Aleksandr III |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Itämeren telakka, Pietari
Kölinlasku:  23. toukokuuta 1899
Laskettu vesille:  8. syyskuuta 1901
Palveluskäyttöön:  elokuu 1904
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 27. toukokuuta 1905 Tsusiman taistelussa
Tekniset tiedot
Uppouma:  14 409 t
Pituus:  121,0 m
Leveys:  23,2 m
Syväys:  8,84 m
Koneteho:  15 800 ihp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  782
Aseistus
Aseistus:  4 × 305 mm tykkiä kaksoistorneissa 12 × 152 mm tykkiä 20 × 76 mm tykkiä 20 × 47 mm tykkiä 4 × 381 mm torpedoputkea
Imperator Aleksandr III (ven. Император Александр III) oli vuonna 1904 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Borodino-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Itämeren telakalta Pietarista, missä köli laskettiin heinäkuussa 1899. Alus laskettiin vesille 3. elokuuta 1901 ja valmistui marraskuussa 1903.
Palvelus

Imperator Aleksandr III lähti 15. lokakuuta 1904 Itämeren laivastosta muodostetun Venäjän Tyynenmeren laivaston 2. laivueen mukana Libausta Port Arthuriin. Laivueen komentajana oli vara-amiraali Zinovi Rožestvenski, jonka alaisuudessa laivue kiersi Kap Hornin saapuen Nosy Ben saarelle 9. tammikuuta 1905. Laivue oli saarella kaksi kuukautta levossa ja täydennettävänä. Laivue siirtyi Camranhinlahteen Ranskan Indokiinaan odottamaan Tyynenmeren laivaston 3. laivuetta, joka saapui kontra-amiraali Nikolai Nebogatovin johdolla 9. toukokuuta. Laivueet aloittivat 14. toukokuuta matkan Vladivostokiin. Aluksiin oli kuormattu runsaasti materiaalia matkaa varten, mikä kasvatti niiden uppoumaa merkittävästi. Tämä laski alusten panssarivyöt vedenpinnan alle.
Osasto kulki lyhyintä reittiä Tsusimansalmen kautta, missä se joutui keisarillisen Japanin laivaston yllättämäksi. Imperator Aleksandr III oli Tsushiman meritaistelun alkaessa venäläisten neljän Borodino-luokan aluksen muodostaman 1. divisioonan toisena aluksena lippulaiva Knyaz Suvorovin jälkeen. Alus syttyi tuleen pian taistelun alettua. Taistelun toisessa vaiheessa japanilaiset keskittivät tulensa alukseen, joka kaatui. Aluksen upottua alueelta ei löytynyt eloonjääneitä.
Laahusankkuri

Periaatepiirros laahusankkurista
Laahusankkuri
Laahusankkuri eli ajoankkuri on köyden tai liinan päähän kiinnitetty esine, usein isohko pussi, jonka avulla ajelehtivan veneen nopeutta saadaan vähennettyä. Sillä saadaan myös keula pidettyä kohti aallokkoa ja rauhoitettua veneen keinumista.
Laahusankkuria käytetään syvissä vesissä, joissa tavanomaiseen ankkurointiin ei ole mahdollisuutta. Myös huvin vuoksi ajelehdittaessa voidaan käyttää laahusankkuria, jolloin veneen nopeus hidastuu sopivaksi esimerkiksi kalastusta varten. Laahusankkuri myös vakauttaa alusta, mikä helpottaa toimimista tuulisissa olosuhteissa.
Laahusankkuri lasketaan veneen perästä, ja sen tarkoitus ei ole tarttua pohjaan. Se käyttää vesikitkaa hyödykseen ja hidastaa veneen nopeutta usein jopa yli 50 %.
Keijo Laakso

Keijo Laakso (s. 9. maaliskuuta 1935) on suomalainen nyrkkeilijä, joka edusti Suomea kansainvälisellä tasolla 1950-luvun lopulla.
Laakso saavutti SM-kilpailuissa keskisarjassa pronssia vuonna 1954 sekä raskaassa keskisarjassa hopeaa vuosina 1956 ja 1957 ja pronssia vuonna 1958. Prahan EM-kilpailuissa 1957 hän hävisi raskaassa keskisarjassa (alle 81 kg) ainoan ottelunsa unkarilaiselle László Czabajskille hylkäyksellä kolmannessa erässä. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1957 hän saavutti hopeaa. Hän otteli kuudessa maaottelussa.
Laakso edusti Helsingin Nyrkkeilijöitä ja huippuvuosinaan Helsingin Nyrkkeilyseuraa.
Ilmarinta

Ilmarinta vasemmassa keuhkossa (kuvan oikea puoli)
Ilmarinta eli pneumothorax merkitsee ilman pääsyä keuhkopussionteloon, jolloin alipaineisen keuhkopussin ja normaalipaineisen ilman välille syntyy yhteys. Seurauksena on ilmarinnan puoleisen keuhkon kasaanpainuminen. Keuhko ei tällöin sisäänhengitettäessä laajene eikä siten osallistu hengitystoimintaan.
Syyt

Ilmarinta syntyy yleisimmin yskimisen tai fyysisen rasituksen yhteydessä, jolloin joko synnynnäisesti heikon tai keuhkolaajentuman heikentämän keuhkorakkulan seinämä pettää. Tapahtumaa kutsutaan spontaaniksi ilmarinnaksi. Ilmarinta voi syntyä vamman seurauksena, jos kylkiluu, puukko tai muu esine rikkoo sekä keuhkopussin että keuhkon (traumaattinen ilmarinta). Yksittäiseen kylkiluumurtumaan liittyy ilmarinta vain harvoin. Ilmarinta voi syntyä myös laitesukeltajalle, joka pidättää henkeään pintaan noustessaan. Ilmarinnan vaara syntyy ainoastaan käytettäessä sukelluslaitteita, jolloin sukeltaja hengittää paineilmaa pinnan alapuolella. Ilman sukelluslaitteita tapahtuvassa ns. vapaasukelluksessa ei ole ylipainevamman vaaraa.
Oireet

Ilmarinta voi syntyä hyvin nopeasti tai vähitellen päivien kuluessa. Myös ilmarinnan koko vaihtelee pienestä ja oireettomasta koko keuhkon kokoonpainumiseen. Hengitystilavuuden pieneneminen aiheuttaa eriasteisia hengitysvaikeuksia, joiden syy varmistuu usein vasta röntgenkuvauksessa. Hengitysäänten vaimeneminen tai puuttuminen voi olla merkkinä ilmarinnasta.
Hoito

Ilmarintaa ei voi hoitaa ilman erikoisvälineitä ja -osaamista, ja se vaatii aina kiireellistä sairaalahoitoa. Ilmarinnan ensiapu on vammojen mukainen hoito, puoli-istuva asento ja hapen annostelu varaajamaskilla hapetuksen parantamiseksi ja hengenahdistuksen vähentämiseksi.
Historia

Ranskalainen lääkäri Jean Marc Gaspard Itard tunnisti ensimmäisenä ilmarinnan vuonna 1803. Hänen opettajansa lääkäri René Laënnec julkaisi ilmarinnasta kliinisen kuvauksen vuonna 1819..
L-5 Tšartist

| L-5 Tšartist |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Nikolajevin eteläinen telakka, Nikolajev
Kölinlasku:  15. maaliskuuta 1929
Laskettu vesille:  5. kesäkuuta 1932
Palveluskäyttöön:  30. lokakuuta 1933
Poistui palveluskäytöstä:  1950-luvulla
Tekniset tiedot
Uppouma:  989 t (pinnalla) 1 276 t (sukellus)
Pituus:  78,0 m
Leveys:  7,2 m
Syväys:  3,96 m
Koneteho:  2 × 42BM6-dieselmoottoria, 2 200 bhp (pinnalla) 2 × PG-84/50-sähkömoottoria 1 300 hv
Nopeus:  16,5 solmua (pinnalla) 9,0 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  1 000 nm@15,5 solmua (pinnalla) 150 nm@3 solmua (sukellus)
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  6 × torpedoputkea 1 × B-2-tykkiä 1 × 37 mm 11-K -ilmatorjuntatykki
L-5 Tšartist (ven. Чартист) oli Neuvostoliiton laivaston vuonna 1932 vesillelaskettu Leninets-luokan sukellusvene.
Valmistus

Sukellusvene tilattiin vuoden 1926 laivasto-ohjelmassa Nikolajevista Nikolajevin eteläiseltä telakalta, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1930 telakkanumerolla S-32. Vene laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1932 ja otettiin palvelukseen 30. lokakuuta 1933.
Palvelus

Alus poistettiin 1950-luvulla alusluettelosta.
Laajoen vesistö

| Laajoen vesistö  (Suomen päävesistö: 31) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Varsinais-Suomi, Satakunta
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Laajoen vesistö (31)
Vesistöjako:  Laajoen alaosan alue (31.001), Laajoen keskiosan alue (31.002), Laajoen yläosan alue (31.003), Viljalanojan valuma-alue (31.004), Lemminojan valuma-alue (31.005), Isonsillanjoen valuma-alue (31.006), Korpiojan valuma-alue (31.007), Suojoenojan valuma-alue (31.008), Kylmänvainionojan v-a (31.009)
Laskujoki:  Laajoki
Laskupaikka:  Mietoinen, Mynälahti, Saaristomeri 
Koordinaatit:  60°38′10″N, 21°50′13″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  392,78 km²  
Järvisyys:  2,03 % 
Alueen pituus:  40 km  
Alueen leveys:  20 km  
Pääuoma:  noin 55 km
Keskivirtaama:  3,1 m³/s  lähde?
 fiJoki laskee Saaristomereen Mynälahden Mietoisissa. 
Laajoen vesistö (vesistöaluetunnus 31) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Laajoki laskee Saaristomeren Mynälahteen. Vesistöalueen pinta-ala on 392,78 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 2,03 %.
Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Laajoen alaosan alue (31.001)
Kylmänvainionojan valuma-alue (31.009)
Laajoen keskiosan alue (31.002)
Viljalanojan valuma-alue (31.004)
Lemminojan valuma-alue (31.005)
Suojoenojan valuma-alue (31.008)
Isonsillanjoen valuma-alue (31.006)
Laajoen yläosan alue (31.003)
Korpiojan valuma-alue (31.007)
Hiidenmaa

Hiidenmaa
Tahkunanniemi Hiidenmaalla
| --- | --- |
Sijainti:  Hiidenmaan kunta Hiidenmaan maakunta Viro
Korkein kohta:  Tornimägi, 65 m
Pinta-ala:  989 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  8 600 (2015)
Suurin kaupunki:  Kärdla (epäitsenäinen kaupunki)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hiidenmaa (vir. Hiiumaa, ruots. Dagö, saks. Dagö) on Itämeressä sijaitseva Viron toiseksi suurin saari sen eteläpuolella sijaitsevan Saarenmaan jälkeen. Sen pinta-ala on hieman alle tuhat neliökilometriä. Saaren, Hiidenmaan maakunnan ja Hiidenmaan kunnan keskuspaikka on Kärdla. Saarella asuu runsaat 8 000 ihmistä.
Historia

Arkeologisten löytöjen mukaan saarella on asuttu vuonna 4000 eaa. Ensimmäiset kirjalliset maininnat ovat vuodelta 1228 sen jälkeen, kun saksalaisritarit olivat vallanneet Hiidenmaan ja Viron. Saari kuului Ruotsille vuosina 1563–1710. Suurin osa saaren aiemmin runsaslukuisesta ruotsalaisväestöstä pakotettiin vuonna 1781 lähtemään saarelta ja heidät kyydittiin tsaarin rakuunoiden saattamana Ukrainaan Dneprjoen varrelle, jonne tuhatkunnasta Hiidenmaalta lähteneestä seuraavana keväänä saapui perille noin puolet. Siellä he perustivat Gammalsvenskbyn. Stalinin vainojen alettua vuonna 1929 luvattiin Gammalsvenskbyn ruotsalaisten muuttaa Ruotsiin. Ukrainasta lähteneet asettuivat valtaosiin asumaan Gotlantiin ja Tukholman seudulle. Viron tasavallan perustamisen aikana ruotsia puhuvia hiidenmaalaisia oli jäljellä hyvin vähän. Ollessaan Hiidenmaalla tutkimassa Hiidenmaan ruotsalaisten murretta vuonna 1928 virolainen kielitieteilijä Paul Ariste löysi sieltä vain yhden Hiidenmaan ruotsia taitavan mummon.
Nähtävyydet

Saari on suosittu matkailukohde. Tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat aikoinaan Ungern-Sternberg-suvulle kuulunut Suuremõisan kartano (saks. Grosenhof), 1500-luvulla rakennettu Kõpun majakka, kirkot ja vanhat maatalot sekä luontokohteet. Suuremõisan kartanon ensimmäinen omistaja oli De la Gardien suku. Kreivi Axel Julius De la Gardien pojantytär kreivitär Ebba Margareta Stenbock rakennutti nykyisen kartanon vuosina 1755–1760. Kartanoa laajennettiin vuonna 1772. Alueella on myös huomattava puulajipuisto.
Toinen huomattava kartano sijaitsee Käinassa. Putkasten kartano rakennettiin vuonna 1812, kun Peter Stackelberg oli kartanon omistaja. Kartano sai vaurioita sodassa vuonna 1944, mutta joitakin korjauksia tehtiin vuosina 1955–1959. Kartano toimi tuolloin kolhoosin toimistona. Kartano on nykyisin hyvin huonokuntoinen. Vaemlan kartanon (saksaksi Waimel) viimeinen omistaja oli paroni Gustav von der Palen. Virolainen taiteilija J. Köler (1826–1899) vietti lomiaan Vaemlan kartanon vieraana. Neuvosto-Viron aikana kartano purettiin ja siitä on jäljellä vain rauniot sekä arvokas puulajipuisto. Entinen, vielä nykyisinkin toimiva, villatehdas kuului kartanon rakennuksiin. Saarella on sijainnut useita suurempia niin sanottuja maaseutukartanoita, muun muassa Kassarin ja Orjakun kartanot. Kassarin kartano tuhoutui tulipalossa 1920-luvulla, mutta kartanon entisessä renkituvassa sijaitsee kotiseutumuseo. Museon pihassa on nähtävyytenä myös entinen M/S Estonian pelastusvene, joka ajautui tyhjänä Hiidenmaan rannikolle noin viikko onnettomuuden jälkeen vuonna 1994. Suomalaissyntyisen kirjailijan Aino Kallaksen (1878–1956) kesämökki sijaitsee Kassarissa, ja hän vietti siellä kesiään 1920–1930-luvuilla.
Tuulivoima

Saaren luoteisosaan on merelle suunniteltu 700–1 000 megawatin tuulipuistoa.
Kuvia

Tahkunan majakka
Maalaistalo
Kõpun majakka
Sõrun museo
Malvasten kappeli
Aiheesta muualla

Hiidenmaa – matkailutietoa Virosta
Paul Ariste : Aina ovat laivat kulkeneet Hiidenmaan ja Suomen väliä, Kansan kuvalehti, 26.02.1932, nro 9, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k  Hiidenmaan maakunta |
| --- | --- | --- |
| Kunnat (vald) (1) |  Hiidenmaan kunta  |  |
| Epäitsenäiset kaupungit (linn, asustusüksus) (1) |  Kärdla  |  |
| Pienkauppalat (alevik) (2) |  Kõrgessaare  Käina  |  |
| Entiset kunnat (4) |  Käina  Emmaste  Hiiu  Pühalepa  |  |
Olavi Laakso

Olavi Matias Laakso (23. marraskuuta 1912 – 12. elokuuta 1964) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Laakso edusti koko uransa Vaasan Palloseuraa vuosina 1931–1946. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1945. Kaikkiaan Laakso pelasi 11 kauden aikana 107 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia.
Laakso pelasi maajoukkueessa vuosina 1935–1938 kaksi A-maaottelua ja kolme B-maaottelua.
FS L'Hermitte (1867)

| L'Hermitte |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  1864
Laskettu vesille:  4. heinäkuuta 1867
Palveluskäyttöön:  16. kesäkuuta 1870
Poistui palveluskäytöstä:  7. joulukuuta 1874
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 342 t
Pituus:  62,9 m
Leveys:  10,4 m
Syväys:  4,7 m
Koneteho:  1 041 ihp
Nopeus:  12,5 solmua
Miehistöä:  154
Aseistus
Aseistus:  1 × 160 mm tykki 4 × 140 mm tykkiä
L'Hermitte oli Ranskan laivaston vuonna 1867 vesillelaskettu puurunkoinen Limier-luokan 1. luokan aviso.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 1864. Alus laskettiin vesille 4. heinäkuuta 1867 ja se liitettiin laivastoon 16. kesäkuuta 1870.
Palvelus

L'Hermitte poistettiin alusluettelosta 7. joulukuuta 1874.
Leo Laaksonen

Leo Sakari Laaksonen (12. elokuuta 1905 – 2. toukokuuta 1962) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Laaksonen edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia 1925–1931 ja Helsingin Palloseuraa 1932–1936. Hän voitti Suomen mestaruuden HJK:ssa 1925 sekä HPS:ssa 1934 ja 1935. Kaikkiaan Laaksonen pelasi 6 kauden aikana 21 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki viisi maalia.
Laaksonen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1926–1936 yhteensä neljä maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
FS La Clochèterie (1872)

| La Clochèterie |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Cherbourg
Kölinlasku:  1. huhtikuuta 1868
Laskettu vesille:  20. elokuuta 1872
Palveluskäyttöön:  1874
Poistui palveluskäytöstä:  26. huhtikuuta 1899
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 042 t
Pituus:  79,86 m
Leveys:  10,89 m
Syväys:  5,71 m
Koneteho:  1 780 hv
Nopeus:  13-15 solmua
Miehistöä:  205
Aseistus
Aseistus:  1 × 160 mm tykki 8 × 40 mm tykkiä 4 × 37 mm tykkiä
La Clochèterie oli Ranskan laivaston vuonna 1872 vesillelaskettu puurunkoinen Infernet-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 1. huhtikuuta 1868. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1872 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1874.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 26. huhtikuuta 1899.
Saku Laaksonen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 8. elokuuta 1970 (ikä 54)
Syntymäpaikka: Pori, Suomi
Pelipaikka: oikea laitahyökkääjä
Pituus: 172 cm
Junioriseurat
: Karhu-Futis
: MuSa
: PPT
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1988–1991 | PPT | 79 | (23) |
| 1992 | Jazz | 33 | (12) |
| 1993–1994 | MyPa | 44 | (11) |
| 1995–1999 | Jazz | 111 | (16) |
| 2000 | MuSa | 16 | (2) |
| 2000 | FC Lahti | 13 | (3) |
| 2001 | Jazz | 31 | (3) |
| 2002 | MuSa | 2 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 329 | (71) |
Maajoukkue
| 1991 | Suomi U21 | 3 | (0) |
| 1992–1997 | Suomi | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Saku Laaksonen (s. 8. elokuuta 1970 Pori) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Laaksonen edusti suurimman osan urastaan FC Jazzia ja sitä edeltänyttä Porin Pallo-Tovereita. Laaksonen pelasi Porissa 1988–1992, 1995–1999 ja 2001. Lisäksi hän pelasi Myllykosken Pallossa 1993–1994 ja FC Lahdessa 2000. Vuonna 2000 Laaksonen pelasi myös Ykkösessä majailleessa Musan Salamassa. Laaksonen voitti Jazzissa Suomen mestaruuden 1996. Lisäksi hän saavutti Jazzissa pronssin ja MyPassa kaksi hopeaa. Kaikkiaan Laaksonen pelasi 12 kauden aikana 269 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 52 maalia.
Laaksonen pelasi maajoukkueessa vuosina 1992–1997 kaksi maaottelua.
La Borinqueña

Musiikkinäytteet
La Borinqueñan sävelmä.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
La Borinqueña on Puerto Ricon kansallislaulu. Kappaleen sävelmä on alkujaan peräisin suositusta kansansävelmästä ja Lola Rodríguez de Tión kirjoittamat kansallismieliset sanoitukset se sai vuonna 1868. Vuonna 1903 sanoitukset vaihdettiin Manuel Fernández Juncosin neutraalimpiin sanoihin ja virallisesti kappaleesta tuli kansallislaulu vuonna 1953.
Historia

Kansallismieliset sanoitukset laululle tehnyt Lola Rodríguez de Tió.
Nykyisin käytössä olevat viralliset sanoitukset tehnyt Manuel Fernández Juncos.
La Borinqueñan sävelmä on peräisin Francisco Ramírez Ortízin vuonna 1860 pianolle säveltämästä kappaleesta La Almojábana, jonka hän sävelsi rakastajalleen. Kappaleesta tuli tunnettu kansansävelmä. Vuonna 1867 katalonialainen muusikko Félix Astol-Artés tapasi Ortízin ja muunsi sävelmän habanera tanssiksi lisäten sille romanttiset sanoitukset ja kutsuen kappaletta nimellä La Bella Trigueña. Vuonna 1868 runoilija Lola Rodríguez de Tió kirjoitti uudet, tällä kertaa kansallismieliset sanoitukset La Bella Trigueñan sävelmälle samana vuonna tapahtuneen Grito de Laresin Espanjan vastaisen kapinan innoittamana. Uuden kappaleen saavuttaessa suosiota espanjalaiset viranomaiset tutkivat kappaleen alkuperää ja kuulusteluissa Ortíz ilmeisesti sanoi Astol-Artésin tehneen alkuperäisen kappaleen, ilmeisesti koska tiesi tämän Espanjan kansalaisuuden tuovan tälle lain suojaa.
Rodríguezin alkuperäisiä sanoituksia pidettiin liian vallankumouksellisina ja vuonna 1903 Manuel Fernández Juncos kirjoitti kappaleelle neutraalimmat sanoitukset ja kappaletta alettiin opettamaan julkisissa kouluissa. Tässä muodossaan kappaleesta tuli Puerto Ricon itsehallintoalueen kansallislaulu vuonna 1952. De Tión sanoituksia käytetään kuitenkin edelleen etenkin itsenäisyysaktiivien piireissä esimerkiksi mielenosoituksissa.
Sanat

| --- | --- |
 Manuel Fernández Juncosin virallisesti käytössä olevat sanoitukset 1 La tierra de Borinquén donde he nacido yo, es un jardín florido de mágico primor. 2 Un cielo siempre nítido le sirve de dosel y dan arrullos plácidos las olas a sus pies 3 Cuando a sus playas llegó Colón: Exclamó lleno de admiración: "Oh!, oh!, oh!, esta es la linda tierra que busco yo". 4 Es Borinquén la hija, la hija del mar y el sol, del mar y el sol, del mar y el sol, del mar y el sol, del mar y el sol. :  Lola Rodríguez de Tión sanoitukset 1 ¡Despierta, borinqueño que han dado la señal! ¡Despierta de ese sueño que es hora de luchar! 2 A ese llamar patriótico ¿no arde tu corazón? ¡Ven! Nos será simpático el ruido del cañón. 3 Mira, ya el cubano libre será: le dará el machete su libertad... le dará el machete su libertad. 4 Ya el tambor guerrero dice en su son, que es la manigua el sitio, el sitio de la reunión, de la reunión... de la reunión. 5 El Grito de Lares se ha de repetir, y entonces sabremos vencer o morir. 6 Bellísima Borinquén, a Cuba hay que seguir: tú tienes bravos hijos que quieren combatir. 7 ya por más tiempo impávido no podemos estar, ya no queremos, tímidos dejarnos subyugar. 8 Nosotros queremos ser libre ya, y nuestro machete afilado está. y nuestro machete afilado está. 9 ¿Por qué, entonces, nosotros hemos de estar, tan dormidos y sordos y sordos a esa señal? a esa señal, a esa señal? 10 No hay que temer, riqueños al ruido del cañón, que salvar a la patria es deber del corazón! 11 ya no queremos déspotas, caiga el tirano ya, las mujeres indómitas también sabrán luchar. 12 Nosotros queremos la libertad, y nuestros machetes nos la darán... y nuestro machete nos la dará... 13 Vámonos, borinqueños, vámonos ya, que nos espera ansiosa, ansiosa la libertad. ¡La libertad, la libertad!