stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Metallisidos
Litiumin muodostama metallisidos

Litiumatomin uloimmalla elektronikuorella on 1 kpl 2s-elektroneja.
Molekyyliorbitaalien lukumäärä on aina sama, kuin niiden atomiorbitaalien lukumäärä, joista ne ovat muodostuneet. 
Eli kun kaksi litiumatomia (1s22s1) liittyvät toisiinsa muodostaen Li2-molekyylin, muodostuu kaksi molekyyliorbitaalia, jotka ovat sitova σ2s (lausutaan: ”sigma kaksi-s”) ja hajottava σ*2s (”hajottava sigma kaksi-s”). Näistä σ2s-orbitaalilla on pienempi energia; σ2s-orbitaali on näin ollen miehitetty kahdella elektronilla ja hajottava orbitaali on tyhjä.
Koska jopa aivan pienessä litiumkiteessä on valtava määrä atomeja, näillä on oltava erilaiset energiatasot. Suuri määrä energiatasoja voidaan ajatella kuvaajassa yhtenäiseksi vyöksi. Tätä vyötä nimitetään litiumin valenssivyöksi.
Litiumatomin uloimmalla kuorella on vain yksi elektroni. Näin p-orbitaalit jäävät kokonaan käyttämättä, ja ne muodostavat vähäisen energiansa vuoksi (verrattuna s-orbitaaliin) toisen vyön, joka asettuu osittain 2s-vyön päälle. Tätä vyötä kutsutaan johtavuusvyöksi, koska elektronit voivat liikkua siinä vapaasti energiatilalta toiselle ja näin johtaa sähköä. Elektronit siirtyvät huoneenlämpötilassakin helposti valenssivyöltä johtavuusvyölle.
Jos ajatellaan litiumatomeja olevan N kappaletta, niissä on yhteensä 4N kappaletta orbitaaleja (joille mahtuu korkeintaan 8N elektronia). Ne sisältävät N elektronia, eli yhdistetystä vyöstä on vain kahdeksasosa täynnä. Vöiden päällekkäisyyden vuoksi myös seuraava alkuaine, beryllium, johtaa sähköä.
Metallien ominaisuudet

Edellä esitetty vyöteoria eli molekyyliorbitaalimalli selittää metallien ominaisuudet seuraavasti:
Metallinkiilto johtuu valenssielektronien virittymisistä korkeammille energiatasoille ja takaisinputoamisesta. Prosessi emittoi valokvantin.
Sähkön- ja lämmönjohtavuus selittyy elektronien vapaalla liikkumisella kiteessä.
Vapaat elektronit pitävät ytimiä kasassa, joten ytimen siirtyminen paikasta toiseen ei riko metallin rakennetta niin kuin ioniyhdisteissä. Tämä selittää metallien muovautumisen ja taottavuuden.
Eri metallien erilainen kovuus selittyy johtavuusvyön elektronien määrällä suhteessa metalliatomien määrään.
Eristeet ja puolijohteet

Metallisidos selittää myös eristeiden (sähköä johtamattomat aineet) ja puolijohteiden (osittain sähköä johtavat aineet) ominaisuudet seuraavasti:
Eristeillä laaja energia-aukko erottaa valenssivyön seuraavasta johtavuusvyöstä. Tämän aukon ylittäminen vaatisi niin paljon energiaa, ettei käytännössä sähkön johtumista tapahdu ollenkaan.
Puolijohteilla on myös energia-aukko erottamassa valenssivyötä ja johtavuusvyötä, mutta tämä aukko on niin kapea, että elektronit siirtyvät helposti sen yli korkeissa lämpötiloissa. Tämän vuoksi seostamattomien puolijohteiden sähkönjohtokyky kasvaa lämpötilaa kasvatettaessa.
Kirjallisuutta

Mortimer, Charles E.: Kemia. Suom. Marjatta Hakkarainen 1997, ISBN 952-13-0044-2 (tekstiä lainattu hieman opetustarkoitukseen)
Aiheesta muualla

Opetus TV: Metallisidos
Eri energiatilojen muodostama ”vyö”. Tummanharmaa väri kuvaa johtavuusvyötä ja vaaleanharmaa valenssivyötä. Musta alue kuvastaa vöiden päällekkäisyyttä. 1s:n ja 2s:n välissä oleva aukko on nimeltään kielletty energiavyöhyke eli energia-aukko. 1s-elektronilta vaadittaisiin aivan liikaa energiaa, jos se ilmestyisi tälle aukolle. Siksi tämän aukon täyttyminen on käytännössä mahdotonta.
HIFK Hockey

| HIFK |
| --- | --- |

Perustettu:  15. lokakuuta 1897 1897 Idrottsföreningen Kamraterna, Helsingfors   1928 Jäähockeyn kilpailutoiminta alkaa 1929 Ensimmäinen SM-tason ottelu  1945 Jääkiekkojaosto perustetaan  1975 Ligaföreningen HIFK r.f.   2000 Oy HIFK-Hockey Ab
Kaupunki:  Helsinki
Kotiareena:  Helsingin jäähalli
– kapasiteetti:  8 200
Sarja:  SM-liiga
Värit:  punainen, sininen, valkoinen               

Toimitusjohtaja:   Alexander Sneen
Puheenjohtaja:   Jaakko Eskola
Päävalmentaja:   Ville Peltonen
Kapteeni:   Ilari Melart
Yhteistyöseurat:   Rovaniemen Kiekko (Mestis)  Joensuun Kiekko-Pojat (Mestis)  Grankulla IFK (II-divisioona)   Helsinki Red Wings
Media:  Hufvudstadsbladet  Helsingin Sanomat  Radio City
SM-mitalit
Kultaa:  7 (1969, 1970, 1974, 1980, 1983, 1998, 2011)
Hopeaa:  5 (1973, 1975, 1986, 1999, 2016)
Pronssia:  11 (1955, 1959, 1971, 1972, 1982, 1987, 1988, 1992, 2004, 2018, 2021)
Infobox OKNimi-testi OK: 
HIFK Hockey (Idrottsföreningen Kamraterna, Helsingfors) on helsinkiläisen urheiluseura HIFK:n jääkiekkojaosto, jonka edustusjoukkue pelaa jääkiekon SM-liigassa. HIFK on SM-liigan seuroista vanhin. Sen kotihalli on Nordenskiöldinkadun varrella sijaitseva Helsingin jäähalli. HIFK oli mukana ensimmäisessä SM-sarjassa vuonna 1928 ja on yksi neljästä SM-liigajoukkueesta, joka on ollut tauotta mukana Liigan ensimmäisestä kaudesta 1975–1976 asti. Muut kolme joukkuetta ovat Ilves, Tappara ja TPS. HIFK on seitsemällä Suomen mestaruudellaan SM-liigan menestyneimpiä joukkueita, ja se on maratontaulukon ensimmäisellä sijalla kokonaispisteissä ja -maaleissa.
Seuran jääkiekkojaoston toimintaa ylläpitää yritys Oy HIFK-Hockey Ab.
Tunnukset > Peliasu

HIFK pelaa kotiottelunsa puna-sini-valkoisella paidalla, jossa päävärinä on punainen. Yleensä vierasotteluissa käytettävässä paidassa väreistä punainen ja valkoinen ovat toisin päin, valkoisen ollessa paidan pääväri. Peliasun housut ja hanskat ovat siniset, kypärä punainen ja sukat samanväriset kuin käytettävä paita. HIFK pelaa punaisessa kotiasussa usein Lappeenrannassa ja Kuopiossa sekä joskus Raumalla, riippuen SaiPan, KalPan ja Lukon kotiasujen värityksistä.
Tunnukset > Logot

Helsingin IFK:n vaakuna poikkeaa muiden IFK-seurojen kilvistä värityksellään. Fontti ja malli ovat samat kuin ruotsalaisen keskusyhdistyksen, mutta kehyksen sisäreunan valkoinen väri on korvattu kultaisella, samoin IFK-kirjaimien sininen väri. Jääkiekossa HIFK on aina käyttänyt seuran muista lajeista poikkeavaa vaakunaa, sillä siinä kultainen väri on alusta asti ollut hopeinen, jo kaudella 1960–1961, jolloin vaakuna tuli HIFK:n jääkiekkojoukkueen ensisijaiseksi tunnukseksi. Syy poikkeavaan, näihin aikoihin asti kantaneeseen väriin oli HIFK:n keskushallituksen liikuntaneuvos Ingmar Björkmanin mukaan se että aikoinaan uudet paidat tilattiin Ruotsista ja ne olivat kalliita, jolloin hopeiset vaakunat olivat halvempia kuin kullanväriset.
Kun HIFK oli menestynyt heikosti koko 1990-luvun, vaatimukset Frank Mobergin erottamisesta olivat äityneet mielenilmaisuiksi hallissa. HIFK palkkasi urheilutoimenjohtajaksi entisen NHL-pelaajan Jarmo Kekäläisen, jonka vastuulle tuli joukkueen kokoaminen. Samalla seuraa uudistettiin "modernimpaan suuntaan". Tuloksena oli Big Reds Cats. Uuden petologon suunnitteli Sakari Järvenpää, joka oli jo sitä ennen suunnitellut lukuisia logo- ja nimiehdotuksia.
Nelisakarainen tähti on IFK-seurojen varhaisimpia tunnuksia. Tähden neljä sakaraa kuvaavat sinnikkyyttä, taitavuutta, voimakkuutta ja toveruutta.
Helsingin IFK:n vaakuna. Käytössä ensisijaisena logona 1928–1993 sekä 2008 alkaen.
HIFK:n 1993–1996 käyttämä Sakari Järvenpään suunnittelema logo. Fanien kielteisen suhtautumisen vuoksi logo sai lempinimen "ryssäntähti".
IFK:n vuodesta 1996 käyttämä "petologo", joka oli ensisijaisena logona 1996–2008. Logon suunnitteli Sakari Järvenpää.
Tunnukset > Musiikki

HIFK on perinteisesti soittanut otteluissaan 1980-luvun rock-kappaleita. Joukkue on käyttänyt mestaruuskaudesta 1997–1998 lähtien maalilaulunaan J. Geils Band – Flamethroweria.
Nykyinen joukkue

| HIFK kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | HIFK kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | HIFK kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | HIFK kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | HIFK kaudella 2024–2025 n k > Valmentajat | HIFK kaudella 2024–2025 n k >  | HIFK kaudella 2024–2025 n k >  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Maalivahdit  50   Rastislav Eliáš   92   Niko Hovinen   30   Roope Taponen   90   Eemil Vinni Puolustajat  76   Verneri Arkko   85   Bruno Jalasti   33   Aron Kiviharju    3   Ronald Knot   98   Oliver Larsen   40   Petteri Lindbohm (A)   14   Oskari Manninen    2   Luke Martin (A)   11   Ilari Melart (C)    8   Petteri Nurmi    4   Niklas Nykyri    6   Tony Sund |  |  Hyökkääjät  79   Santeri Hartikainen   61   Juhani Jasu   82   Aatu Karjalainen   77   Petr Kodýtek   47   Leo Komarov   46   Jasper Kuhta   21   Jori Lehterä (A)   19   Kasper Lundell   43   Vincent Marleau   63   Panu Mieho   71   Daniel Mäkiaho   81   Iiro Pakarinen (A)   52   Petrus Palmu   55   Valtteri Piironen   88   Joonas Rask   18   Miika Roine   78   Jesse Seppälä   54   Jere Somervuori   15   Otto Somppi   37   Matias Vanhanen   10   Kristian Vesalainen (A)   45   Micke-Max Åsten |  |  Päävalmentaja Ville Peltonen Apulaisvalmentajat Marko Ojanen  Samuel Tilkanen  Jan Lundell  Selitykset (C) Kapteeni  (A) Varakapteeni  Lähde: Eliteprospects Eliteprospects. Päivitetty: 21. helmikuuta 2025  |  |  |
Jäädytetyt pelinumerot

1 Stig Wetzell (Jääkiekkoleijona)
5 Heikki Riihiranta (Jääkiekkoleijona, SM-sarjan tähdistökentällisessä 1974)
7 Simo Saarinen (Jääkiekkoleijona, SM-liigan tähdistökentällisessä 1988)
9 Kimmo Kuhta (Sekä pelatuissa otteluissa että tehdyissä maaleissa toisella sijalla)
17 Matti Murto (Jääkiekkoleijona)
20 Matti Hagman (Jääkiekkoleijona, HIFK:n pääsarjahistorian paras maalintekijä, syöttäjä ja pistemies (273+427=700), SM-liigan paras pistemies 1980, 1983, 1984 ja 1985, SM-liigan paras maalintekijä 1980, SM-liigan tähdistökentällisessä 1980 ja 1983)
22 Mika Kortelainen (14 kautta, 604 runkosarjaottelua, 325 tehopistettä, liigajoukkueen kapteeni 1995–1997)
23 Pertti Lehtonen (Jääkiekkoleijona, HIFK:n pääsarjahistorian eniten otteluita pelannut pelaaja (851), SM-liigan paras puolustaja 1982, SM-liigan tähdistökentällisessä 1982 ja 1984)
35 Sakari Lindfors (Jääkiekkoleijona, 472 pelattua pääsarjaottelua maalivahtina)
Fanit

HIFK on kaksikielinen seura, ja niinpä myös HIFK:n jääkiekkojoukkueella on paljon sekä suomen- että ruotsinkielisiä kannattajia. HIFK:hon liittyvää suomenruotsalaisuutta ovat kuitenkin jonkin verran stigmatisoineet ulkopaikkakuntalaiset ja naapuriseura Jokerien kannattajat, vaikka todellisuudessa suurin osa seuran kannattajista, kuten Helsingin asukkaistakin, on suomenkielisiä.
HIFK:n virallinen faniklubi on HIFK Fan Club, joka aiemmin tunnettiin nimellä B2 Reds. Nimi juonsi juurensa ajoilta, jolloin faniklubi kannusti joukkuetta Helsingin jäähallin katsomosta B2. 2000-luvulla faniklubin jäsenet olivat otteluissa uudessa seisomakatsomo D6:ssa sekä sen yläpuolisissa katsomoissa, mutta fanit muuttivat toiseen päätyyn ja yläkatsomo F1:een, joka on seisomakatsomo. Muut fanit siirtyivät seisomakatsomon alapuolelle hyökkäyspäädyn kulmaukseen katsomoihin B5–C1 kaudesta 2009–2010 lähtien. Vuonna 2016 fanit laajensivat seisomakatsomoja B5:een ja B4:een. Toinen, epävirallinen fanijärjestö on Stadin Kingit, joka kannattaa seuraa aktiivisesti lähes joka lajissa.
Naistoiminta

Espoo Bluesin toiminta oli päättynyt seuran konkurssin myötä vuonna 2016 Suomen liigatasoilla. Halukkuutta HIFK:n aloittamalle naiskiekkoilun osastolle selviteltiin. Lopuksi liikemies Jussi Salonojan perustama Espoo United otti myöskin naisten liigajoukkueen (NSML) toiminnan hoitaakseen. Kahta vuotta myöhempänä tuokin seura ajautui selvitystilaan. Naistoimintaa HIFK:lla on kuitenkin ollut jo vuodesta 2015 alkaen ja Stadin Gimmat -brändin alaisuudessa.
Yle Urheilu uutisoi huhtikuun lopulla 2018 siitä, että HIFK perustaa oman naisjaoston. Joukkue aloittaa pelaamisensa Naisten Mestis-tasolta. Naisten Mestistä pelasivat kevääseen 2018 saakka SM-liigaan nostetut Vaasan Sport sekä TPS. Päävalmentajana aloitti Saara Niemi. Kaudeksi 2019–2020 HIFK nousi liigatasolle, eli korkeimmalle sarjatasolle. Kautena 2022-2023 HIFK voitti historiansa ensimmäisen naisten Suomen mestaruuden. Kaudella 2023-2024 HIFK uusi mestaruutensa ja varmisti seuran toisen mestaruuden.
Luettelot ja tilastot > Saavutukset

SM-sarja
Kultaa: 1969, 1970, 1974
Hopeaa: 1973, 1975
Pronssia: 1955, 1959, 1971, 1972
SM-liiga
Kultaa: 1980, 1983, 1998, 2011
Hopeaa: 1986, 1999, 2016
Pronssia: 1982, 1987, 1988, 1992, 2004, 2018, 2021
Muut
Ahearne Cupin voitto 1970
Euroopan Cupin hopeaa 1981
Nordic Trophyn pronssia 2008
Harry Lindbladin muistopalkinto 2016
Luettelot ja tilastot > Kapteenit > SM-sarja

Bo Appelgren 1949–1950
Arvi Arvekari 1950–1951
Carl-Magnus Brander 1951–1952
Christian Rapp 1952–1957
Esko Rekomaa 1957–1964
Pentti Lindegren 1964–1965
Heikki Järn 1965–1971
Jorma Thusberg 1971–1973
Matti Murto 1973–1974
Kimmo Heino 1974–1975
Luettelot ja tilastot > Kapteenit > SM-liiga

| --- | --- |
  Kimmo Heino 1975–1977   Heikki Riihiranta 1977–1983   Matti Hagman 1983–1985   Pekka Rautakallio 1985–1987   Matti Hagman 1987–1989   Simo Saarinen 1989–1995   Mika Kortelainen 1995–1997   Christian Ruuttu 1997–1998   Jarkko Ruutu 1998–1999   Toni Sihvonen 1999–2000   Kimmo Kuhta 2000–2002 :   Riku-Petteri Lehtonen 2002–2003   Toni Söderholm 2003–2005   Jere Karalahti 2005–2006   Kimmo Kuhta 2006–2008   Rem Murray 2007–2008   Kim Hirschovits 2008–2010   Ville Peltonen 2010–2014   Toni Söderholm 2014–2015   Arttu Luttinen 2015–2017   Lennart Petrell 2017–2019   Jere Sallinen 2019–2021   Teemu Tallberg 2021-2023   Ilari Melart 2023-2024   Jori Lehterä 2024-
Luettelot ja tilastot > Päävalmentajat > SM-sarja

| --- | --- |
  Björn Wahl 1947–1957   Carl-Magnus Brander 1957–1960   Jorma Salmi 1960–1961   Matti Tuominen 1961–1962   Pekka Aitero 1962–1963   Gerald Sullivan 1963–1965 :   Jack Matheson 1965–1966   Danny Malone 1966–1967   Jorma Salmi 1967–1968   Esko Rekomaa 1968–1971   Dave Siciliano 1971–1972   Seppo Liitsola 1972–1975
Luettelot ja tilastot > Päävalmentajat > SM-liiga

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Matti Väisänen 1975–1978   Terry Ball 1978–1979   Jorma Rikala 1979–1981   Kaj Matalamäki 1981–1982   Jorma Rikala 1982–1984   Timo Haapaniemi 1984–1987   Pentti Matikainen 1987–1990   Kari Malinen 1990–1991   Harri Rindell 1991–1994   Hannu Kapanen 1994–1996  |   Mike Eaves 1996–1997   Erkka Westerlund 1997–1999   Ismo Lehkonen 1999–2001   Timo Blomqvist 2.2.–4.3.2001   Pentti Matikainen 2001   Heikki Mälkiä 2001–2002   Alpo Suhonen 2002–2003 (7.1.2002 alkaen)   Hannu Aravirta 2003–2005   Pentti Matikainen 2005 (19.3.2005 alkaen)   Doug Shedden 2005–2006  |   Bob Francis 2006 (19.12.2006 asti)   Paul Baxter 2006–2008 (26.12.2006 alkaen)   Kari Jalonen 2008–2011   Petri Matikainen 2011–2012 (19.7.2012 asti)   Pasi Sormunen 2012–2013 (30.7.2012 alkaen)   Raimo Summanen 2013–2014 (21.1.2013 alkaen)   Harri Rindell 28.2.–3.4.2014   Antti Törmänen 2014–2017   Ari-Pekka Selin 2017–2019   Jarno Pikkarainen 2019–2021   Ville Peltonen 2021-  |
Luettelot ja tilastot > Toimitusjohtajat

Frank Moberg 1987–2001
Pentti Matikainen 2001–2008
Jukka Valtanen 2008–2022
Markus Lindström 2022–2024
Alexander Sneen 2024-
Luettelot ja tilastot > Sijoitukset SM-liigassa

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  1975–1976, 4.  1976–1977, 4.  1977–1978, 5.  1978–1979, 4.  1979–1980, 1.  1980–1981, 4.  1981–1982, 3.  1982–1983, 1.  1983–1984, 5.  1984–1985, 5.  1985–1986, 2.  |  1986–1987, 3.  1987–1988, 3.  1988–1989, 6.  1989–1990, 5.  1990–1991, 5.  1991–1992, 3.  1992–1993, 6.  1993–1994, 8.  1994–1995, 5.  1995–1996, 6.  1996–1997, 9.  |  1997–1998, 1.  1998–1999, 2.  1999–2000, 4.  2000–2001, 6.  2001–2002, 10.  2002–2003, 7.  2003–2004, 3.  2004–2005, 5.  2005–2006, 4.  2006–2007, 6.  2007–2008, 7.  |  2008–2009, 9.  2009–2010, 6.  2010–2011, 1.  2011–2012, 6.  2012–2013, 8.  2013–2014, 10.  2014–2015, 7.  2015–2016, 2.  2016–2017, 4.  2017–2018, 3.  2018–2019, 4.  |  2019–2020, 6.  2020–2021, 3.  2021–2022, 6.  2022–2023, 4.  2023–2024, 7.  |
Otto-Iivari Meurman

| Otto-Iivari Meurman |
| --- | --- |
 Otto-Iivari Meurman kuvattuna 1930- tai 1940-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1890 Ilmajoki
Kuollut: 19. elokuuta 1994 (104 vuotta) Helsinki
Ammatti:  arkkitehti
Vanhemmat:  Otto Meurman ja Aina Ignatius
Otto-Iivari Meurmanin puisto Käpylässä.
Otto-Iivari (Otto-Ivar) Meurman [mö:rman] (4. kesäkuuta 1890 Ilmajoki – 19. elokuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänen vanhempansa olivat piirilääkäri Otto Meurman (1859–1929) ja Aina Ignatius (1864–1944). Työuransa aikana hän työskenteli asemakaavoittajana ja oli Suomen ensimmäinen asemakaavaopin professori (v. 1940).
Meurman saavutti arkkitehtitutkinnon vuonna 1914. Sen hän työskenteli Eliel Saarisen toimistossa 1914-1915. Oltuaan sen jälkeen muutamissa muissa toimistoissa hän perusti yhdessä arkkitehti Carolus Lindbergin kanssa toimiston vuosiksi 1917-1918. Samaan aikaan hän työskenteli myös Helsingin kaupungin asemakaava-arkkitehtina. Tähän aikaan Meurman kuului myös suojeluskuntaan ja oli sisällissodan aikaan Volynetšin valtauksessa.
Tämän jälkeen vuonna 1918 Meurman siirtyiu Viipurin kaupungin asemakaava-arkkitehdiksi, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1937. Hänen käsialaansa ovat muun muassa Viipurin, Joensuun, Kajaanin, Karhulan, Riihimäen ja Tornion asemakaavat. Mouhijärven kirkon sankarihautausmaan Vapaussodan muistomerkki, joka paljastettiin 1920, on hänen suunnittelemansa.
Hän oli Teknillisen korkeakoulun asemakaavaopin professorina vuodesta 1940 vuoteen 1959 asti.
Meurman vietti yli satavuotiaaksi saakka kesiään Karkussa, jossa hänen isänsä Otto Meurman oli asunut toimiessaan 1900-luvun alkupuolella Tyrvään piirilääkärinä. Vuonna 1989 hän julkaisi muistelmateoksen Mörrin muistelmia. Otto-Iivari Meurman kuoli 104-vuotiaana 19. elokuuta 1994. Hänet on haudattu sukuhautaan Kangasalan kirkon hautausmaalle.
Meurmanien sivistyssukuun kuulunut Otto-Iivari Meurman oli poliitikko Agathon Meurmanin pojanpoika. Hänen pojanpoikansa on professori Jukka H. Meurman. Hänen pojanpojanpoikansa on Idols-laulaja Kristian Meurman Meurmanin serkkuja olivat lakimies ja poliitikko Antti Tulenheimo ja urkutehtailija Martti Tulenheimo.
Espoon Tapiolassa sijaitsee hänen mukaansa nimetty puisto. Hänellä on nimikkopuisto myös Helsingissä Käpylässä.
Suomen arkkitehtiliitto on nimennyt Meurmanin työn kunniaksi Otto-Iivari Meurman -palkinnon.
Teoksia

Asemakaavaoppi (1947)
Viipurin arkkitehdit (1977)
Kartanot; Viipurin pitäjän historia osa 3 (1985).
Mörrin muistelmia (1989). Toimittanut Maarit Huovinen. ISBN 951-0-15936-0.
Aiheesta muualla

Arkkitehti katsoo kaupunkia Ylen Elävä arkisto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Karl Fredrik Mennander

| Karl Fredrik Mennander |
| --- | --- |
 Mennanderilla on kuvassa Kustaa IIIn kummimerkki sekä Pohjantähti ritarikunnan komentajamerkki
Uppsalan arkkipiispa
 1775–1786 
Edeltäjä:  Magnus Beronius
Seuraaja:  Uno von Troil
Turun piispa
 1757–1775 
Edeltäjä:  Johan Browallius
Seuraaja:  Jakob Haartman
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. heinäkuuta 1712 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 22. toukokuuta 1786 (73 vuotta) Uppsala, Ruotsi
Kansalaisuus:  Suomi
Vanhemmat:  Andreas Andreaæ Mennander (1672 – 1734) 1. vaimo Margareta Eliisabeth s. Ruuth (1686 – 1716) 2. vaimo Maria Backman s. Ross ( 1671 - 1753)
Puoliso:  1. Vaimo (aviol 1741) Ulrika Palén (1721-1742)  2. Vaimo (aviol 1747) Johanna Magdaleena Hassel (1730-1749)
Lapset:  Carl Fredrik (1748- 1803) aateloitu 1769 nimellä Fredenheim.
Muut tiedot
 Huomautukset Mennander puhui äidinkielensä lisäksi ranskaa, latinaa, hepreaa ja kreikkaa 
Karl Fredrik Mennander (19. heinäkuuta 1712 Tukholma – 22. toukokuuta 1786 Uppsala) oli Turun piispa vuosina 1757–1775. Ennen tätä hän toimi fysiikan professorina Turun Akatemiassa. Hän oli Uppsalan (Ruotsin) arkkipiispa 1775–1786.
Karl Mennander oli kahdesti naimisissa ja toisessa avioliitossa syntyi poika Carl Fredrik, joka sittemmin sai aatelisarvon ja otti nimen Fredenheim..
Suvun taustaa ja isä Andreas Mennander

Suku oli alun perin saksalainen Brücker, jonka Mynämäen kappalaisena toiminut Sigfrid Brücker (kuoli 1585) muutti sukunimensä Mennanderiksi Uudellakirkolla olleen Männäisten talon mukaan.
Karl Mennanderin isä Andreas Mennander syntyi 1672 Männäisten tilalla Kalannissa. Turussa Andreas valmistui papilliselle uralle ja sai paikan 1694 Tallinnan tuomiokirkon ruotsalaisessa ja suomalaisessa seurakunnassa apulaisena. 1708 Andreaksesta tuli Vigalan (saks. Fickel) seurakunnan kirkkoherra (Viro) Anders Mennander nai tuomiorovasti Abraham Ruuthin tyttären Margareta Elisabethin.
1710 Virossa raivoava rutto hävitti Andreas Mennanderin seurakunnan ja kaikki hänen kolme  lastaan kuolivat. Tallinnan antauduttua venäläisille 1710 Ruotsin valta Virossa päättyi ja Mennander vaimonsa kanssa  pakeni ensin Turkuun ja sieltä välittömästi Tukholmaan. Karl Mennander syntyi Tukholmassa ja jo 1713  perhe muutti Laihialle Andreaksen tultua nimitetyksi Laihian kirkkoherraksi. Andreas toimi Ilmajoen kirkkoherrana vuodesta 1724 kuolemaansa asti 1734.
Elämäntarina

Mennander sai kotiopetusta ja  kotiopettajana oli mm. Gabriel Peldan, joka oli Vaasan triviaalikoulun johtaja. Karl Mennander aloitti Vaasan triviaalikoulussa 1925 ja jo vuonna 1728 Uudenkaupungin rauhan jälkeen hänet katsottiin kypsyneeksi akateemisiin opintoihin yliopistoon triviaalikoulun ensimmäisenä oppilaana. Suoritettuaan ”cum applausu” päästötutkinnon, rehtori Johan Thorwöste kirjoitti hänet ”varsin ansiollisena jäsenenä” akadeemisten kansalaisten luetteloon.
Vuosina 1732–1734 hän opiskeli myös Uppsalan yliopistossa, missä hän tutustui Carl von Linnén työskentelyyn, ja minkä seurauksena hän kiinnostui luonnontieteistä. Turun akatemiassa vuonna jo 1736 hän luennoi Linnén mukaisesta kasvitieteen järjestelmästä. Mennander ja Linné olivat kirjeenvaihdossa koko ikänsä ja kumpikin nautti luottamuksellisesta ja hyvästä ystävyydestä.
Vuosina 1741-1743 Mennander oli Uppsalassa ja filosofisen tiedekunnan myönnytyksellä hän sai pitää julkisia luentoja eri tieteen aloilta. Mennander oli kutsuttu Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi jo 1744.
Turussa Mennander pääsi luonnontieteiden opettajaksi ja sai luennoida fysiikkaa. Vakinaisen opettajan Johan Browalliuksen siirryttyä jumaluusopilliseen tiedekuntaan Mennander sai vakinaisen viran. "Nykyään suositaan tieteitä, joista on odotettavissa välitöntä hyötyä valtion hyvinvoinnille", hän sanoi. 1746 Hänelle luovutettiin Piikkiö palkkapitäjäksi. Fysiikan professorina hänelle luovutettiin Maarian pitäjä anneksiksi.  Mennander luopui Piikkiöstä kun 1752 hänestä tuli jumaluusopin tohtori ja professori 1753. Turun yliopiston rehtorina Mennander toimi 1753-1754.
Turun piispana 1757-1775

Johan Browalliuksen jälkeen Mennanderista tuli Turun piispa. Ensimmäisiä tehtäviä piispana oli julkaista Browalliuksen Clewbergin kääntämän ja Antti Lizeliuksen tarkastaman vuoden 1758 raamatunkäännöksen. Muita tärkeitä asioita olivat sairaailain ja hospitaalien saattaminen hyvään kuntoon, sekä ruumiiden kirkkoihin hautaamisen kielto. Hänen hiippakuntansa seurakunnat saivat kokonaan uudet tai hyvin korjatut kirkot. Piispantarkastuksen tärkeimpiä tehtäviä oli lukutaidon ja kristillisyyden tutkiminen sekä kouluolojen parantaminen. Voimaan tuli asetus 1762 kiertokoulujen perustamisesta ja rippikouluopetus tuli 1763 yleiseksi säännöksi. Mennander antoi myös luonnontieteelle ja sen taloudelliselle puolelle koulun opetuksessa suuren merkityksen.