stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tarhaturilas
Aiheesta muualla

Laji.fi: Tarhaturilas (Phyllopertha horticola)
Ötökkätieto: Tarhaturilas (Phyllopertha horticola)
UniProt: Taxonomy - Phyllopertha horticola (Garden chafer) (Scarabaeus horticola) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Phyllopertha horticola (bracken clock) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Phyllopertha horticola, the Bracken chafer (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q378023  Wikispecies: Phyllopertha horticola  BioLib: 8108  BOLD: 80702  EoL: 3259627  EPPO: PHPHHO  EUNIS: 266353  Fauna Europaea: 247224  Fauna Europaea (new): ccc187df-da13-48bc-b137-70899e990e7b  GBIF: 4425804  iNaturalist: 51662  IRMNG: 11499319  NBN: NBNSYS0000011542  NCBI: 207390  Observation.org: 1483  Open Tree of Life: 761587  Laji.fi: MX.191882
Tasomaa

Flatland, 1884
Tasomaa (engl. Flatland: A Romance of Many Dimensions) on matemaatikko Edwin Abbott Abbottin vuonna 1884 julkaistu yhteiskuntasatiiri. Se sijoittuu kaksiulotteiseen maailmaan, jossa asukkaat ovat monikulmioita. Heidän yhteiskuntaluokkansa määräytyy kulmien määrän mukaan: alimpana ovat naiset, jotka ovat pelkkiä janoja, sitten tulevat kolmiot, neliöt, viisikulmiot ja niin edelleen. Ylimmän luokan, papiston, muodostavat ympyrät. Tasomaassa pojalla on yleensä yksi kulma enemmän kuin isällään, esimerkiksi neliön pojasta tulee viisikulmio.
Kirjan päähenkilö on neliö, nimeltään A. Square, joka pääsee Tasomaahan saapuneen pallon mukana kolmiulotteiseen Avaruusmaahan. Kirjassa tavataan myös nollaulotteinen Pistemaa, yksiulotteinen Suoramaa sekä spekuloidaan 4- ja useampiulotteisilla avaruuksilla.
Aiheesta muualla

Jarkko S. Tuusvuori: Ei aivan latteaa. Yliopisto 17/1997.
Targa Florio

|  Targa Florio |
| --- | --- |

Ensimmäinen tapahtuma:  1906
Viimeisin tapahtuma:  1977
Vuoden 1908 Targa Florion voittaja Vincenzo Trucco
Jean Porporato Berliet-autossaan ylittää maaliviivan neljäntenä vuoden 1908 Targa Floriossa.
Targa Florio oli vuosittainen Palermon seudulla Sisiliassa vuosina 1906–1977 järjestetty urheiluautojen kestävyyskilpailu.
Vuodesta 1978 lähtien kilpailun on korvannut Targa Florio -ralli.
Historia

Ensimmäinen Targa Florio järjestettiin vuonna 1906. Ajatuksen isä oli Vincenzo Florio, rikas kilpa-autoilija ja moottoriurheilufanaatikko, joka oli jo vuonna 1900 järjestänyt Lombardian Bresciassa Coppa Florio -ajot. Ensimmäinen Targa Florio oli 446 kilometrin mittainen kilpailu mutkaisilla vuoristoteillä. Kilpailun voitti Alessandro Cagno keskinopeuden ollessa 50 kilometriä tunnissa. 1920-luvulle tultaessa Targa Florio oli lunastanut paikkansa yhtenä Euroopan merkittävimmistä autokilpailuista Mille Miglian ja Le Mansin 24 tunnin ajon rinnalla, kun vielä varsinaista Grand Prix -sarjaa ei ollut.
Muun muassa Mercedeksen, joka tuolloin ei vielä ollut yhdistynyt Benzin kanssa, saavuttamat voitot 1920-luvulla toivat automerkille huomattavaa mainetta Saksassa, erityisesti Christian Wernerin voitto vuoden 1924 kilpailusta. Ensimmäinen nainen joka osallistui Targa Florioon oli Eliška Junková vuonna 1926. Vuonna 1953 kansainvälinen autoliitto FIA järjesti ensi kertaa World Sportscar Championship -sarjan, ja Targa otettiin sen osakilpailuksi vuonna 1955. Vuosien varrella kilpailuun osallistui lukuisia ulkomaalaisia legendaarisia GP-tähtia kuten Juan Manuel Fangio, Olivier Gendebien ja Stirling Moss sekä italialaisia mestareita kuten Tazio Nuvolari, Alfieri Maserati, Achille Varzi sekä paikallinen suuruus Nino Vaccarella.
Historian varrella kilpailu käytiin hyvin monenlaisilla radoilla. Alkuaikoina käytettiin 148 kilometrin mittaista kierrosta, joka myöhäisempinä vuosina lyhennettiin 72 kilometriin ja kierrosmäärä lisättiin kymmeneen. Lähtö- ja maaliviiva sijaitsivat Cerdassa ja vastapäivään kierretty rata kulki Caltavuturon ja Collessanon kautta yli 600 metrin korkeuteen merenpinnasta, mistä matka jatkui Campofelice di Roccellan kautta rannikolle Buonfornelloon. Autot lähtivät liikkellee väliaikalähdöllä, koska yhteislähtö ei ollut kapeilla teillä mahdollinen. Rataennätys on Helmut Markon nimissä vuodelta 1972, kun hän kiersi Alfa Romeolla radan ajassa 33 minuuttia ja 41 sekuntia keskinopeudella 128,23 kilometriä tunnissa, tosin vuonna 1970 Leo Kinnunen kiersi radan vieläkin nopeammin hänen kierrettyä radan Porsche 908:llaan 33 minuuttiin ja 36 sekuntiin keskinopeudella 128,571 km/h. Kuljettajilla oli usein tapana harjoitella pitkällä radalla jo viikkoja ennen kilpailua yleisen liikenteen seassa. Viimeisen kerran Targa oli mukana MM-sarjassa vuonna 1973. Se jatkui vielä muutaman vuoden ajan kansallisena kilpailuna, mutta lopulta lopetettiin kokonaan vuonna 1977 tapahtuneen kuolemantapauksen seurauksena.
Voittajat

1906: Alessandro Cagno, Itala
1907: Felice Nazzaro, Fiat
1908: Vincenzo Trucco, Isotta-Fraschini
1909: Francesco Ciuppa, SPA
1910: Tullio Cariolato, Franco Automobili
1911: Ernesto Ceirano, SCAT
1912: Cyril Snipe, SCAT
1913: Felice Nazzaro, Nazzaro
1914: Ernesto Ceirano, SCAT
1919: André Boillot, Peugeot EXS
1920: Guido Meregalli, Nazzaro GP
1921: Giulio Masetti, Fiat 451
1922: Giulio Masetti, Mercedes GP/14
1923: Ugo Sivocci, Alfa Romeo RLTF
1924: Christian Werner, Mercedes PP
1925: Meo Constantini, Bugatti T35
1926: Meo Constantini, Bugatti T35T
1927: Emilio Materassi, Bugatti T35C
1928: Albert Divo, Bugatti T35B
1929: Albert Divo, Bugatti T35C
1930: Achille Varzi, Alfa Romeo P2
1931: Tazio Nuvolari, Alfa Romeo 8C Monza
1932: Tazio Nuvolari, Alfa Romeo 8C Monza
1933: Antonio Brivio, Alfa Romeo 8C Monza
1934: Achille Varzi, Alfa Romeo Tipo-B P3
1935: Antonio Brivio, Alfa Romeo Tipo-B P3
1936: Constantino Magistri, Lancia
1937: Giulio Severi, Maserati 6CM
1938: Giovanni Rocco, Maserati 6CM
1939: Luigi Villoresi, Maserati 6CM
1940: Luigi Villoresi, Maserati 4CL
1948: Clemente Biondetti / Igor Troubetzkoy, Ferrari 166
1949: Clemente Biondetti / Aldo Benedetti, Ferrari
1950: Mario Bornigia / Giancarlo Bornigia, Alfa Romeo
1951: Franco Cortese, Frazer Nash
1952: Felice Bonetto, Lancia
1953: Umberto Maglioli, Lancia
1954: Piero Taruffi, Lancia
1955: Stirling Moss / Peter Collins, Mercedes-Benz 300SLR
1956: Umberto Maglioli / Huschke von Hanstein, Porsche 550
1957: Fabio Colona, Fiat 600 (luotettavuusajo Mille Miglia -onnettomuuden seurauksena)
1958: Luigi Musso / Olivier Gendebien, Ferrari 250TR
1959: Edgar Barth / Wolfgang Seidel, Porsche 718 RSK
1960: Jo Bonnier / Hans Herrmann/Graham Hill, Porsche 718 RS60
1961: Wolfgang von Trips / Olivier Gendebien, Ferrari Dino 246SP
1962: Willy Mairesse / Ricardo Rodríguez/Olivier Gendebien, Ferrari Dino 246SP
1963: Jo Bonnier / Carlo Maria Abate, Porsche 718 RS64
1964: Colin Davis / Antonio Pucci, Porsche 904 GTS
1965: Nino Vaccarella / Lorenzo Bandini, Ferrari 275P2
1966: Willy Mairesse / Herbert Müller, Porsche 906 Carrera 6
1967: Paul Hawkins / Rolf Stommelen, Porsche 910
1968: Vic Elford / Umberto Maglioli, Porsche 907
1969: Gerhard Mitter / Udo Schütz, Porsche 908/2
1970: Jo Siffert / Brian Redman, Porsche 908/3
1971: Nino Vaccarella / Toine Hezemans, Alfa Romeo T33/3
1972: Arturo Merzario / Sandro Munari, Ferrari 312P
1973: Herbert Müller / Gijs van Lennep, Porsche 911 Carrera RSR
1974: Gérard Larrousse / Amilcare Ballestrieri, Lancia Stratos
1975: Nino Vaccarella / Arturo Merzario, Alfa Romeo T33 TT 12
1976: Armando Floridia, Osella
1977: Raffaele Restivo, Chevron
Lähde:
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Targa Florio 1906/1977
Valenza, Giuseppe: Targa Florio: Il mito.  Settimo Milanese: Legenda; Palermo: Publisicula M. Grispo, 2007.  ISBN 978-88-88165-17-2
Kaikki Targa Florio Madonie -ratamuunnelmat
Musta: Piccolo circuit
Sininen: Medio circuit
Vihreä: Grande circuit
Tarttuva maksatulehdus

| Koiran Adenovirus 1> Virusten luokittelu |
| --- | --- |
Ryhmä::  Virukset
Kunta::  Bamfordvirae
Luokka::  Tectiliviricetes
Lahko::  Rowavirales
Heimo::  Adenoviridae
Suku::  Mastadenovirus
Laji::  Koiran Adenovirus 1 Canine mastadenovirus A
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tarttuva maksatulehdus eli HCC (lat. hepatitis contagiosa canis) on akuuttia maksatulehdusta aiheuttava tauti erityisesti nuorilla koirilla, jonka aiheuttaja on koiran adenovirus 1 (CAV 1). Koiran adenovirus tarttuu suorassa kontaktissa koirasta toiseen, mutta tartunta voi tapahtua myös epäsuorasti koiran eritteiden välityksellä, sillä infektion saanut koira erittää virusta sylkeen, virtsaan ja ulosteisiin. Taudista toipuneet koirat voivat erittää virusta eritteissään jopa useita kuukausia toipumisen jälkeen, mutta kerran sairastettu tauti antaa elinikäisen immuniteetin tautia vastaan. Ympäristössä virus voi selviytyä hengissä sopivissa olosuhteissa kuukausia.
Oireet

Tarttuvan maksatulehduksen taudinkuva vaihtelee lievistä oireista vakavaan maksan toimintahäiriöön. Yleisiä oireita infektoituneella koiralla ovat kuumeilu, syömättömyys, runsas juominen, vatsan arkuus, ripuli, oksentelu ja anemia, jonka merkkinä ovat kalpeat limakalvot.
Jälkioireina joillakin koirilla esiintyy blue eye -syndroomaa eli silmän sarveiskalvo on samentunut nestepitoisuuden nousun vuoksi. Muutos voi koskea vain toista silmää tai molempia. Osalla koirista tämä on ohimenevää, mutta osalle muutos jää pysyväksi.
Löydökset

Avauslöydöksenä infektoituneelta koiralta voidaan löytää suurentunut ja haurasrakenteinen maksa, jossa maksaliuskojen reunat ovat korostuneet ja pinnalla on fibriinijuovia sekä pistemäisiä verenvuotoja. Myös maksan nekroosia esiintyy paikoitellen. Lisäksi usein vatsaontelosta ja keuhkopussinontelosta löytyy nestettä, sappirakon seinämä on paksuuntunut ödeeman seurauksena, risat ovat suurentuneet ja punoittavat, verenvuotoja esiintyy herakalvoilla, sisäelinten pinnoilla sekä imusolmukkeissa. Yleistynyt suonensisäinen hyytyminen (DIC-oireyhtymä) aiheuttaa verenvuototaipumusta.
Rokotukset

Suomessa koirilla käytetyt kaikki yhdistelmärokotteet sisältävät myös rokotteen tarttuvaa maksatulehdusta vastaan. Rokotus annetaan kolmen kuukauden, neljän kuukauden ja vuoden ikäiselle koiralle. Tämän jälkeen rokotus tulisi uusia kolmen vuoden välein.
Aarne Taube

Aarne Olavi Taube (6. elokuuta 1902 – 8. joulukuuta 1939 Kuhmo) oli suomalainen sotilas, jonka kaatuminen pataljoonankomentajana talvisodassa Kuhmossa vaikutti merkittävästi taistelujen kulkuun.
Tauben vanhemmat olivat asemapäällikkö Johan Albert Taube ja Hilda Vilhelmiina Jundell sekä puoliso Saimi Sigrid Kaila, jonka kanssa Taubella oli kaksi lasta. Taube kävi seitsemän luokkaa Tyrvään yhteiskoulua, ennen kuin siirtyi sotilasuralle. Opiskeluaikanaan hän kuului Akateemiseen Karjala-Seuraan ja oli myöhemmin Heimosoturiliiton Laatokan-Karjalan osaston johtaja. Hän oli Käkisalmen kaupungin kansakoulujen johtokunnan jäsen ja varapuheenjohtaja. Sisällissodan aikana Taube toimi lähettinä. Hän osallistui Aunuksen retkikuntaan 1919 ja itäkarjalaisten kansannousuun 1921-1922. Asevelvollisuutensa Taube suoritti 1922-1924 ja kadettikoulun 1926-1927. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1929 ja kapteeniksi 1935, luutnanttikurssin hän oli käynyt 1928 ja kapteenikurssin 1935-1936. Taube toimi nuorempana upseerina Karjalan kaartin rykmentissä (KKR) 1927-1928 ja Reserviupseerikoulun ilmatorjuntaupseerina 1928. Myöhemmin hän toimi Porin suojeluskuntapiirin Merikarvian suojeluskunnan paikallispäällikkönä ja VI alueen päällikkönä ja sitten luutnanttina 1934-1935 PPP:ssä ja vuodesta 1935 kapteenina Savon jääkärirykmentissä (SJR). Ratsastusta harrastanut Taube kehitti kranaatinheitinten ampumamenetelmiä.
Talvisodassa Taube osallistui Kuhmon taisteluihin Jalkaväkirykmentti 25:n II pataljoonan (II/JR 25) komentajana ja kaatui Rastin hyökkäyksessä. Hänen kaatumisensa vaikutti merkittävästi taistelujen kulkuun, Tauben johtama pataljoona hajaantui ja vedettiin takaisin lähtöasemaansa. Kun vielä rykmentin III pataljoona myöhästyi omasta hyökkäyksestään ja sekin joutui vetäytymään, koko Pohjois-Suomen Ryhmä päätti keskeyttää hyökkäyksensä ja asettua puolustukseen.
Taube on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan sankarihauta-alueelle .
Siteía

| Siteía Siteían kunta Σητεία Δήμος Σητείας |
| --- | --- |
 Siteían kaupunkia.
 Kunnan sijainti
 Siteía
 Koordinaatit: 35°12′N, 26°6′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Lasíthi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  7204
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  633,2 km²
Väkiluku (2011):  18 318
 – Kunnallis­yksikkö:  14 513
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  9 912
 – Kaupunki:  9 348
 – Väestötiheys:  28,93 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  72x xx
Suuntanumero(t):  284x0
Rekisterikilpi:  ΑΝ
 
 www.sitia.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Siteía (kreik. Σητεία) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Σητείας, Dímos Siteías), joka sijaitsee Lasíthin alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 633,2 neliökilometriä ja väkiluku 18 318. Varsinaisen Siteían kaupungin väkiluku on 9 348 (vuonna 2011).
Maantiede

Siteía sijaitsee Kreetan saaren pohjoisrannikon itäosassa Kreetanmereen kuuluvan Siteíanlahden rannalla. Kaupungin keskusta muistuttaa L-kirjainta muodoltaan ja on keskittynyt sataman ympärille.
Siteían kuntaan kuuluvat myös Dionysadien saaret Dragonáda, Gianysáda ja Paximáda, Gkrántesin saaret Paximádi, Prasonísi ja Savoúra, Kaválloin saaret, Koufonísin saari ja sen lähellä olevat olevat pienet saaret Makrouló, Mármaros, Strongyló ja Tráchilos, Peristeróvrachoin saaret, sekä saaret Elása, Kymó, Mavronísi, Móchlos eli Ágios Nikólaos, Prosforá, Pseíra ja Sídero. Kunta rajautuu lännessä Ierápetran kuntaan.
Historia > Antiikki

Siteía on perinyt nimensä antiikin ajan Setaian eli Seteian kaupungilta, joka oli sisämaassa sijainneen Praisoksen poliksen eli kaupunkivaltion satamakaupunki. Se oli Mysonin, yhden Kreikan seitsemästä viisaasta, kotipaikka.
Historia > Myöhempi historia

Siteía tuhoutui suuressa maanjäristyksessä vuonna 1508. Tällöin kaupunki oli venetsialaisten hallussa. Vuonna 1538 merirosvot hyökkäsivät Siteíaan.
Venetsialaiset kutsuivat Siteíaa ”saaren säteileväksi polttopisteeksi” (lat. maximum statum et lumen insulae), ja pitivät sitä ”Regno di Candian” eli ”Candian kuningaskunnan” kaupallisena solmukohtana Afrikkaan ja itään. Venetsialaiset tuhosivat Siteían vuonna 1651, jonka jälkeen se autioitui pitkäksi aikaa. Vasta vuonna 1870 kaupunki jälleenrakennettiin ja se sai nimen Avnié (Αβνιέ). Nimi kuitenkin vaihdettiin Siteíaksi vastustuksen vuoksi. Runoilija Vitséntzos Kornáros oli kotoisin Siteíasta.
Nykyinen Siteían kunta muodostui, kun Siteía, Ítanos ja Léfki yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Nähtävyydet ja turismi

Siteía on nykyisin rantalomakohde, mutta Kreetan monia muita kohteita rauhallisempi. Keskustan yläpuolella sijaitsee venetsialaisaikainen linnoitus, jonka turkkilaiset aikoinaan miltei tuhosivat. Nykyisin linnoitus on osittain entisöity. Linnoituksen lisäksi muita Siteían kaupungin nähtävyyksiä ovat esimerkiksi Siteían arkeologinen museo sekä kansanperinteen museo. Kunnan nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Toploún luostari ja Váin palmuranta.
Liikenne

Siteíaan päättyy saaren päätie eli EO90-kansallistie ja samalla Eurooppatie E75. Heti kaupungin vieressä sijaitsee pieni Siteían lentoasema, jolta liikennöidään Ateenaan sekä Ródokselle, Kárpathokselle ja Kásokselle.
Koulutus

Siteíassa toimii osa Kreikan Välimeren yliopistosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siteía Wikimedia Commonsissa
Δήμος Σητείας. Siteían kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Kreetan alue
| --- | --- |
Chanián alueyksikkö:   Apokóronas  Chaniá  Gávdos  Kántanos-Sélino  Kíssamos  Plataniás  Sfakiá 
Iraklionin alueyksikkö:   Archánes-Asteroúsia  Chersónisos  Faistós  Górtyna  Iraklion  Malevízi  Minóa Pediáda  Viánnos 
Lasíthin alueyksikkö:   Ágios Nikólaos  Ierápetra  Oropédio Lasithíou  Siteía 
Réthymnon alueyksikkö:   Ágios Vasíleios  Amári  Anógeia  Mylopótamos  Réthymno 
Siteían kaupunkia ja satamaa.
Kirkko Siteíassa.
Hedvig Taube

Hedvig Taube noin vuonna 1740. Maalaus Martin Mijtens nuorempi.
Hedvig Ulrika Taube (31. lokakuuta 1714 – 11. helmikuuta 1744) oli Ruotsin kuninkaan Fredrik I:n rakastajatar vuosina 1731–1741.
Hedvig Tauben isä oli amiraali Evert Didrik Taube. Kuninkaan tiedettiin entuudestaan olevan kiinnostunut nuorista naisista, kun hän tapasi 17-vuotiaan Hedvigin, joka oli tunnettu kauneudestaan. Suhde herätti paljon paheksuntaa, sillä Ruotsissa ei esiintynyt kuninkaallisten kevytmielisyyttä samassa määrin kuin esimerkiksi Ranskassa. Erityisesti pappissääty lausui paheksuntansa asiasta. Myös kansliapresidentti Arvid Horn osoitti kuninkaalle asiasta eriävän kannan ja joutui siten hallitsijan epäsuosioon.
Hedvig synnytti kuninkaalle neljä lasta ja oli kuninkaan epävirallinen puoliso Ulriika Eleonooran kuoleman (1741) jälkeen. Kuningas pyrki järjestämään Hedvigille arvonimiä kuten Saksan keisarin kautta järjestetty roomalaisen kreivittären arvonimi von Hessenstein. Naisen isä taas nimitettiin amiraliteettikollegion presidentiksi ja valtaneuvokseksi.
Hedvigin neljäs raskaus oli hänen terveydelleen kohtalokas ja hän kuoli muutamia päiviä sen jälkeen kun hän oli synnyttänyt terveen lapsen. Kuningas otti tämän jälkeen rakastajattarekseen Catharina Ebban, jonka sukukartano oli Halikon Åminne.
Tarsos

| Tarsos (Ταρσός) Tarsus |
| --- | --- |
 Vanha Moskeija
 Tarsos
 Koordinaatit: 36°55′N, 34°53′E 
Valtio:  Turkki
Maakunta:  Mersinin maakunta
Piirikunta:  Tarsos
Väkiluku (2013):  245 671
 
 www.tarsus.bel.tr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tarsoslähde? (m.kreik. Ταρσός) on kaupunki Turkissa. Sen asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 245 671.
Maantiede

Tarsos siajitsee Keski-Turkin eteläosassa noin 20 kilometrin päässä Välimeren rannikosta sisämaahan. Kaupunki on Cydnusjoen (Tarsus Çay) varrella. Kaupunkia ympäröi tasanko, joka tunnetaan hedelmällisenä maatalousseutuna.
Historia

Nykyisen Tarsoksen alueella on ollut keskyksettä ihmisasutusta jo neoliittiselta kaudelta lähtien. Nykyinen Tarsos mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä muinaisen Assyrian ajoilta kuningas Sanheribin valtakaudella. Sittemmin kaupunkia hallitsivat akhaimenidit ja seleukidit. Seleukidien kaudella paikka tunnettiin Antiokhos IV Epifanesin mukaan nimellä "Antiokia Cydnuksen varrella". Vuonna 67 ennen ajanlaskun alkua Tarsoksesta tuli osa Rooman valtakuntaa ja Kilikian provinssin pääkaupunki. Osana Roomaa Tarsos oli yksi Itä-Rooman johtavia keskuksia. Marcus Antonius ja Kleopatra tapasivat ensimmäisen kerran Tarsoksessa, joka tunnettiin myös kreikkalaista filosofiaa opettavasta yliopistostaan. Kristinuskon historiassa Tarsos tunnetaan Paavalin syntymäpaikkana.
Arabit valtasivat Tarsoksen Bysantin valtakunnalta vuonna 712 ja tekivät siitä osan kohti itää kulkevasta linnoitusten ketjusta. Bysantin valtakunta ei kuitenkaan luopunut kaupungista, joka vallattiin ja jälleenvallattiin sittemmin useita kertoja. Abbasidikalifi al-Mamun haudattiin Tarsokseen. Abbasidien jälkeen kaupunkia hallitsivat hamdanidit, tulunidit ja ikhšidit. Vuonna 950 Bysantin laivasto otti huomattavan voiton Said al-Daulan laivastosta kaupungin edustalla ja vuonna 965 keisari Nikeforos II Fokasin joukot valtasivat kaupungin. Vuonna 1097 kaupungin valtasivat ristiretkeläiset näiden marssiessa Bysantin maiden läpi kohti Pyhää maata. Seuraavalla vuosisadalla siitä tuli osa Kilikian armenialaiskuningaskuntaa, kunnes Egyptin mamelukit valtasivat sen 1300-luvulla.
Mamelukit tekivät Tarsoksesta autonomisen puskurivaltion heidän ja karamanidien välille. Karamanidien tilalle nousivat lopulta heidät alistaneet osmanit, jotka valtasivat myös Tarsoksen seuraavan vuosisadan aikana. Tarsos oli ensin osa Aleppon hallinnollista aluetta, mutta vuonna 1571 siitä tehtiin Kyproksen eyaletin alainen sancak. Vuonna 1867 Tarsoksesta tulitoisen sancakin kada. 1800-luvulle tultaessa Tarsos oli taantunut rauniokyläksi. Aluetta vaivasivat etenkin viereiset suot ja niiden myötä malaria. Sittemmin itsenäisessä Turkin tasavallassa pahamaineiset suot alueella on kuivatettu ja Tarsos on kasvanut jälleen paikallisen kaupan keskukseksi.
Väestö

Tarsoksen asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 245 671. Vuonna 2000 vastaava lukema oli 216 382.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tarsos Wikimedia Commonsissa
Kleopatran portti.
Paavalin kirkko.
Kaupungintalo.
Taudinkantaja

Taudinkantaja tarkoittaa eliötä, useimmiten ihmistä, jonka elimistössä on tartuntatautia aiheuttavia viruksia, bakteereita tai muita patogeenisia eliöitä. Vaikka taudin vuoksi oireileva ihminen myös kantaa taudinaiheuttajaa, tavallisesti tartuntatautiopissa kantajalla tarkoitetaan nimenomaan oireilematonta henkilöä, joka kuitenkin levittää saamaansa tartuntaa eteenpäin.
Kantajuudella on aivan keskeinen rooli monien tartuntatautien leviämisessä. On varsin yleistä, että tartuttavuus alkaa ennen oireiden ilmenemistä, eli taudin latenssiaika on lyhyempi kuin itämisaika, tai että tartuttavuus jatkuu vielä taudin oireiden kadottua. Taudinkantajilla on suuri riski tartuttaa muita, sillä useinkaan ei osata varoa oireilematonta ihmistä. Kantajuus voi olla ajallisesti varsin pitkä. Esimerkiksi herpesvirukset, hepatiitti B ja HIV tarttuvat vielä vuosien ajan akuutin vaiheen oireiden sammumisen jälkeen.
Jos taudin perustartuttavuusluku on suuri, siihen sairastutaan yleensä jo varsin nuorella iällä. Jos kantajuus jatkuu oireiden sammumisen jälkeen, lapsena tartunnan saaneista tulee nopeasti merkittävä taudinaiheuttajan reservi väestössä, sillä heillä on paljon elinvuosia joiden aikana taudinaiheuttaja voi levitä eteenpäin. Tällaista dynamiikkaa on tutkittu paljon, esimerkiksi B hepatiitin kohdalla.
Kantajuuden fysiologiset tekijät ovat suurelta osin tuntemattomia. On havaittu, että riski päätyä taudin kantajaksi on usein ikäsidonnaista. Oireilun puuttuminen voi johtua taudin itämisajasta tai yksilöllisistä eroista immuunijärjestelmän toiminnassa.
Kantajuus on yksi syistä, joiden vuoksi eräiden tautien leviämisen estäminen vaatii karanteenin kaltaisia toimia.
Tankavaara

Hyttysistä varoittava epävirallinen liikennemerkki Tankavaarassa.
Tankavaara eli Tankavaaran Kultakylä on kylä valtatien 4 /E75 varressa Sodankylässä, Sodankylän ja Ivalon välillä, noin 90 kilometriä pohjoiseen Sodankylän keskustasta. Tankavaarassa toimivat Tankavaaran Kultamuseo ja ravintola Wanha Waskoolimies majoituspalveluineen.
Tankavaara sijaitsee Urho Kekkosen kansallispuiston kainalossa ja alueella on Tankavaaran entinen luontokeskus, joka nykyisin toimii kokouskeskuksena. Tankavaaran maastossa on neljä erilaista retkeilypolkua, jotka kulkevat Urho Kekkosen kansallispuiston alueella. Iso ja Pieni Tankavaara ovat myös vaaroja muutama kilometri kylästä itään. Korkein huippu, Jorpulipää, kohoaa 470 metriin merenpinnasta.
Kultamuseo

Kultamuseo on yksi Suomen ammatillisesti hoidetuista erikoismuseoista. Museo toimii Sodankylän Tankavaarassa naapureinaan Tankavaaran Kultakylä ja Tankavaaran entinen luontokeskus. Vuonna 1973 perustettu Kultamuseo tutkii ja tallentaa Suomen kullankaivun historiaa sekä esittelee maailman kullanhuuhdontaperinnettä Golden World -osastollaan. Lisäksi museolla on laaja kivi- ja mineraalinäyttely. Museoon liittyy kesäisin myös ulkomuseoalue sekä kullanhuuhdontapaikka. Talvella kultaa voi huuhtoa Kultamuseossa tätä varten rakennetuissa sisäaltaissa. Museon omistaa ja sitä hallinnoi yksityinen Kultamuseosäätiö. Museo kuuluu valtionavun piiriin.
Kultamuseon pihaa koristaa pronssinen, lähes kolmemetrinen vaskaajapatsas. Patsaan on lahjoittanut Lapinkullan Ystävät ry, ja se paljastettiin Kultamuseon 20-vuotisjuhlassa vuonna 1993. Patsaan on tehnyt taiteilija Ensio Seppänen, ja se on kunnianosoitus "elinkautisten" kullankaivajien työlle.
Kultamuseo > Kultasymposium

Kultamuseossa järjestetään vuosittain poikkitieteellinen Kultasymposium, joka paneutuu kultaan liittyviin ajankohtaisiin aiheisiin.