stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nälkälinnanmäki
Näköalarakennus

Nälkälinnanmäen arvo näköalakukkulana ja palovartiointipaikkana tiedostettiin. Mäelle valmistui vuonna 1873 puinen Constantin Kiseleffin suunnittelema ravintolarakennus, jossa kohosi koristeellinen näkötorni. Uutta rakennusta alettiin kutsua nyt Hungerborgiksi, Nälkälinnaksi.
Ravintola oli suosittu huvittelupaikka ja Savonlinnan vapaapalokunnan, kaupungin ensimmäisen aatteellisen yhdistyksen, tukikohta. Nälkälinnan torniin kiipesivät sekä paikalliset asukkaat että matkailijat Savonlinnan ympäristön järvimaisemia ihailemaan. Rakennus oli erityisesti valokuvaajien suosima. Muun muassa valokuvaaja Jean Henric Schmidt kiipesi torniin vuosien 1877 ja 1886 välillä näppäämään kuvan Olavinlinnasta. Albert Edelfelt teki valokuvan pohjalta kivipiirroksen vuonna 1893 ilmestyneeseen Suomi 19. vuosisadalla -teokseen.
Rakennuksessa sijaitsi 1900-luvun alussa pieni luonnonhistoriallinen museo. Vähän myöhemmin Suomen Matkailijayhdistyksen paikallisosasto sai toimitilansa Nälkälinnasta, jossa toimi silloin myös kahvila.
Kirjastotalo

Näköalarakennus purettiin 1960-luvulla uuden kirjastotalon tieltä. Arkkitehtien Kaisa Harjanteen ja Maija Suurlan suunnittelema kirjasto valmistui ja otettiin käyttöön vuonna 1964. Sisustuksen suunnitteli sisustusarkkitehti Risto Halme. Rakennusta pidettiin sen valmistuttua Suomen kauneimpana kirjastotalona ja se on edustava näyte aikansa arkkitehtuurista. Rakennuksessa ei kuitenkaan kahden viimeisen vuosikymmenen aikana enää voitu järjestää ajanmukaisia kirjastopalveluja, eikä se täyttänyt nykyajan esteettömyysvaatimuksia. Rakennusta ei ole peruskorjattu. Se on sisätiloiltaan lähes alkuperäisessä asussaan. Kirjasto toimi talossa vuoteen 2013 saakka, jolloin se muutti uuteen kirjastotaloon Asemantielle.
Vuokralaisia entisessä kirjastorakennuksessa

Syksystä 2013 lähtien rakennuksen alakerrassa toimi avoin päiväkoti Tikantanssi, ja maaliskuussa 2015 Savonlinnan A-Kilta ry avasi osassa yläkertaa omat kerhotilat. Vuoden 2018 lopussa kaupunki irtisanoi molemmat vuokralaiset. Talo jäi tyhjilleen.
Vuokralaisia entisessä kirjastorakennuksessa > Savonlinnan maakuntamuseon väistötiloina

Riihisaaren museorakennuksen remontin vuoksi kaupunki päätti vuonna 2019 siirtää maakuntamuseon näyttelytoiminnan ja henkilökunnan noin vuoden ajaksi väistötiloihin Nälkälinnanmäelle. Riihisaaren museo avattiin yleisölle entisessä kirjastorakennuksessa 21. lokakuuta 2019. Museon laaja perusnäyttely jouduttiin sijoittamaan varastoon. Nälkälinnanmäellä oli kuitenkin esillä pieni Saimaan luonnosta ja kulttuurihistoriasta kertova näyttelykokonaisuus, ja vaihtuvia näyttelyjä ja muita tapahtumia museossa oli säännöllisesti. Kesäkuun 2021 alussa museo muutti takaisin Riihisaaren remontoituun museorakennukseen ja Nälkälinnanmäen entinen kirjastorakennus jäi taas tyhjilleen.
Vuokralaisia entisessä kirjastorakennuksessa > Taidenäyttelytilana

Kun kirjaston täyteen ahdettu pääsali oli loppukesällä 2013 tapahtuneen muuton jälkeen tyhjennetty, tila avartui uudeksi. Eteläpuolen ikkunoita peittäneet pystylamellit voitiin vetää sivuun. Ikkunoista avautui näkymä järvelle. Valoa tulvi sisään katosta ja kolmelta ilmansuunnalta. Ympäröivä luonto ja rakennus sulautuivat yhdeksi.
Vuokralaisia entisessä kirjastorakennuksessa > Taidenäyttelytilana > Näyttelyt ja tapahtumat kesällä ja syksyllä 2014

Ensimmäisenä uudistuneet tilat esitteli yleisölle arkkitehti Soile Kinnunen kesällä 2014. Kinnunen järjesti rakennuksessa oopperajuhlien aikaan kuukauden mittaisen TATSI2014-kulttuuritapahtuman. Pääsaliin, länsipuolen Akvaario-saliin ja kolmeen pohjoispuolen pikkusaliin levittäytyi liki kahdenkymmenen taiteilijan yhteisnäyttely. Tapahtumaan sisältyi mm. elokuvaa, musiikki- ja tanssiesityksiä, Nälkälinnanmäen historiaa, työpajoja, keskustelutilaisuuksia. Sisustusarkkitehti Risto Halme, joka oli ollut mukana kirjaston suunnittelutyöryhmässä, kävi kertomassa arkkitehtien Kaisa Harjanteen ja Maija Suurlan työskentelystä sekä kirjaston huonekalujen suunnittelusta.
Samana kesänä elokuussa Nälkälinnanmäki-Seura ry järjesti rakennuksessa 50-vuotiskävelykonsertin yhteistyössä kaupunginkirjaston musiikkiosaston kanssa, ja myöhemmin syyskuussa kaupunki toi pääsaliin Savonlinnan koululaisten taidenäyttelyn.
Vuokralaisia entisessä kirjastorakennuksessa > Taidenäyttelytilana > Näyttelyt vuosina 2017 ja 2018

Syyskuussa 2017 Uusi Taidemuseo järjesti kirjaston pääsalissa viikon mittaisen näyttelyn. Oopperajuhlien aikaan heinäkuussa 2018 Ars Nova ry avasi yläkerran kirjastotiloissa kolmen viikon mittaisen vuosinäyttelyn ”Mäelle nousu”.
Ars Novan vuosinäyttely todisti lopullisesti entisen kirjastorakennuksen sopivuuden taidenäyttelytilaksi.
Vuokralaisia entisessä kirjastorakennuksessa > Valtuustoaloite vanhan kirjastorakennuksen muuttamisesta taidemuseoksi

Kuukausi Ars Nova ry:n näyttelyn jälkeen, heti valtuustokauden alettua, Savonlinnan keskustan valtuustoryhmä jätti 3.9.2018 päivätyn valtuustoaloitteen, jonka tavoitteena oli saada kaupunki aloittamaan toimet entisen kirjastorakennuksen muuttamisesta taidemuseoksi. Myöhemmin aloitteen allekirjoittanut valtuustoryhmän puheenjohtaja totesi tarkoittaneensa pysyvää taidetilaa, ei taidemuseota (Itä-Savo 24.11.2018). Aloite tyrmättiin kuitenkin ensimmäisessä lautakuntakäsittelyssä.
Vuokralaisia entisessä kirjastorakennuksessa > SLUT kesällä 2019

Kesällä 2019 Savonlinnan uusi taidemuseo SLUT järjesti pääsalissa oopperajuhlien aikaan viikon mittaisen näyttelyn.
Vuokralaisia entisessä kirjastorakennuksessa > Maakuntamuseon väistötiloissaan järjestämät näyttelyt vuosina 2019, 2020 ja 2021

Syksyllä 2019 maakuntamuseo avasi Nälkälinnanmäellä väistötilansa yleisölle 21.10.2019 Ars Nova ry:n Ajan henki -vuosinäyttelyn myötä. Samaan aikaan museossa oli esillä Vuoden luontokuva -näyttely.
Kahtena seuraavana vuonna museo järjesti Nälkälinnanmäellä kolme pitkäkestoista taidenäyttelyä.
Kesäkuun 2020 alussa avautui Kari Cavénin romutaidenäyttely ”Ilo pitkästä itkusta”. Näyttely jatkui syyskuun loppupuolelle asti. Näyttelyn päätteeksi Cavén lahjoitti maakuntamuseon kokoelmiin tähdenmuotoisen romutaideteoksensa ”Jo joutui karvas aika”, joka jäi museon poismuuton jälkeen elävöittämään entisen kirjastorakennuksen itäpäätyä.
Syyskuun 2020 alussa avautui Ensio Onnukan näyttely otsikolla ”Väriä ja piilokonstruktioita”. Onnukan näyttely oli esillä joulukuun puolen välin tienoille.
Lähtiäisiksi museo järjesti Oili Mäen juhlanäyttelyn ”Kun elämä antoi minulle värit”, joka avautui joulupäivänä 25.12.2020 ja jatkui 2.5.2021 asti.
Vuokralaisia entisessä kirjastorakennuksessa > Vanhan kirjastorakennuksen 60-vuotisjuhla 22.8.2024

Nälkälinnanmäki-Seura järjesti yhdessä Savonlinnan musiikki- ja tanssiopiston kanssa Nälkälinnanmäen entisen kirjastorakennuksen 60-vuotisjuhlan vuoden tyhjillään olleessa rakennuksessa torstaina 22. elokuuta 2024 – täsmälleen kuusikymmentä vuotta rakennuksen käyttöön vihkimisen jälkeen.
Kirjaston pääsalin akustisia ominaisuuksia päästiin testaamaan musiikki- ja tanssiopiston voimin kahteen kertaan. Juhlan alkajaisiksi Savonlinnan Kanteleet soitti perinteisiä kantele- ja jouhikkosävelmiä, ja juhlan päättäjäisiksi Sirkka Kososen johtama kansanlaulukuoro esitti monipuolisen pienen konsertin, mm. lauluja suomalais-ugrilaiselta alueelta ja suomalaisen kansanlaulun ”On suuri sun rantas autius”.
Nälkälinnanmäki-Seuran hallitus vastasi tilaisuuden historiaosuudesta. Juhani Heiskan esitelmä ”Hungerborghista Nälkälinnanmäeksi” kartoitti mäen historiaa 1640-luvulta näkötornin aikaan. Harri O. Halko loi osuudessaan katsauksen Nälkälinnanmäen kirjastorakennuksen vaiheisiin ja keskittyi esittelemään erityisesti musiikkiosaston toimintaa ja rakennuksen käyttöä näyttelytilana kirjaston poismuuton jälkeen.
Esitelmien jälkeen näyttiin kymmenen minuutin mittainen lyhytfilmi 325-vuotias Savonlinna; kirjaston käyttöön vihkiminen elokuussa 1964 oli osa nelipäiväistä juhlaohjelmaa. Aivan tilaisuuden lopuksi järjestettiin taidearpajaiset.
Juhlavieraita tilaisuuteen osallistui päivän mittaan reilut viisikymmentä henkeä. Kaikkia oli etukäteen varoitettu, että kirjastorakennuksesta oli vedet sekä ilmanvaihto katkaistu eikä vessaa voinut käyttää.
Aiheesta muualla

Näkötorni Nälkälinnanmäellä; Entisaikojen Savonlinna, Jukkajoutsi.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Nälkälinnan näkötorni
Kirjastotalon eteläsivu.
TATSI2014-kulttuuritapahtuma
50-vuotiskävelykonsertti 22.8.2014
Oili Mäen juhlanäyttely
Raffaellon muotokuvia kesällä 2021
Sirkka Kososen johtama kansanlaulukuoro
ORP Jaskółka (1934)

| ORP Jaskółka |
| --- | --- |
 ORP Jaskółkan pienoismalli

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Stocznia Gdynska, Gdynia
Kölinlasku:  marraskuu 1933
Laskettu vesille:  11. syyskuuta 1934
Palveluskäyttöön:  27. heinäkuuta 1935
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 14. syyskuuta 1939
Tekniset tiedot
Uppouma:  183 t
Pituus:  45 m
Leveys:  5,5 m
Syväys:  1,7 m
Koneteho:  2 x dieselmoottoria 1 050 hp
Nopeus:  17,5 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 x 75 mm tykki 2 x 7,92 mm konekivääriä 20 x merimiinaa tai syvyyspommia
ORP Jaskółka oli Puolan laivaston Jaskółka-luokan miinanraivaaja toisen maailmansodan alussa.
Valmistus

Alus tilattiin Stocznia Gdynskalta (merivoimien telakka) Gdyniasta, missä köli laskettiin 1933. Alus laskettiin vesille 11. syyskuuta 1934 ja valmistui 27. elokuuta 1935.
Palvelus

Syyskuussa 1939 Jaskółka osallistui syyskuussa 1939 sotatoimiin raivaajalaivueen mukana päällikkönään Tadeusz Borysiewicz. Se osallistui 1. syyskuuta 1939 miinoitusoperaatioon. Alus joutui 7. syyskuuta Helin niemimaan lähellä Saksan ilmavoimien massiiviseen ilmahyökkäykseen, jonka aikana se tuhosi yhden hyökänneistä Junkers Ju 87 Stuka -syöksypommittajista.
Alus tuki 11., 12. ja 14. syyskuuta maajoukkojen taistelua tykkitulella. Se osallistui 13. syyskuuta vastaisena yönä Helin kaakkoisrannan miinoituksiin. Jaskółka upposi 14. syyskuuta Jastarnian satamassa ilmahyökkäyksessä, josta miehistö selvisi vammoitta. Saksalaiset romuttivat hylyn.
Jakovlev Jak-15

| JakovlevJak-15 |
| --- | --- |

Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  Jakovlev
Ensilento:  24. huhtikuuta 1946
Esitelty:  1947
Pääkäyttäjät:  Neuvostoliiton ilmavoimat
Valmistusmäärä:  280 
Valmistusvuodet:  1946–1947
Kehitetty mallista:  Jakovlev Jak-3
Muunnelmat:  Jakovlev Jak-17, Jakovlev Jak-21
Jakovlev Jak-15 (ven. Яковлев Як-15, Nato-raportointinimi Feather) oli varhainen neuvostoliittolainen suihkuhävittäjä. Kone oli myös ensimmäinen neuvostoliittolainen suihkukone, joka ilmatankattiin onnistuneesti.
Kehitys

Kone oli yksi monista, joiden suunnittelu aloitettiin Kremlin pyynnöstä huhtikuussa 1945. Koneen runko perustui mäntämoottoriseen Jakovlev Jak-3:een ja moottorina käytettiin Saksasta saatua Junkers Jumo 004:ää. Junkersin moottorista valmistettiin Tumanski RD-10 -nimellä versiota koneeseen. Koneen ensilento oli 24. huhtikuuta 1946.
Muutoksina Jak-3:een nokkaa jouduttiin muuttamaan huomattavasti, pyrstöä laajennettiin ja kolmas polttoainesäiliö lisättiin moottorin päälle. Alarunkoon asennettiin kromiteräslevy suojaamaan rakenteita moottorista purkautuvilta kuumilta kaasuilta. Aseistuksena oli yksi ŠVAK-tykki ja kaksi UBS-konekivääriä.
Kone oli toinen venäläinen suihkuhävittäjä MiG-9:n jälkeen, joka lensi aiemmin samana päivänä.
Tuotanto

Sopimuksen tuotannosta Jak-15 sai Tbilisissä sijaitsevan tehdas nro. 31:n kanssa. Tämä oli suora seuraus Jak-3:n tuotannosta. Stalin määräsi, että kahdentoista Jak-15:n ja 12 MiG-9:n piti osallistua voitonparaatiin lokakuussa 1946. Koneet saatiin valmiiksi, mutta ylilento peruuntui sumun takia. Toukokuun paraatissa 1947 kone oli jo mukana. Sarjatuotantomalliin vaihdettiin aseistukseksi kaksi Berezin B-20, ja myöhemmin NS-23-tykkiä.
Versiot

Jakovlev Jak-15: yksipaikkainen hävittäjä.
Jakovlev Jak-21: kaksipaikkainen koulutusversio.
Jakovlev Jak-15u: kokeiluversio varustettuna kolmipyöräisellä laskutelineellä.
Jakovlev Jak-21T: kaksipaikkainen koulutusversio.
Jakovlev Jak-17
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.07000008,70 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&09.02000009,20 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.02700002,27 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&014.085000014,85 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01918.&&&&001 918 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&02234.&&&&002 234 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Tumanski RD-10 -suihkuturbiini; &&&&&&&&&&&&&&08.09000008,9 kN
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0805.&&&&00805 km/h 5 000 metrissä, 700 km/h merenpinnan tasolla
Toimintasäde: &&&&&&&&&&&&0510.&&&&00510 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&013350.&&&&0013 350 m
Nousuaika: 4,8 min 5 000 metriin
Siipikuormitus: &&&&&&&&&&&&0150.&&&&00150 kg/m²
Teho-painosuhde: 0.34
Käyttäjät

Neuvostoliitto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jakovlev Jak-17 Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Yakovlev Yak-15

Käännös suomeksi
Dekemhare

| Dekemhare |
| --- | --- |

 Dekemhare
 Koordinaatit: 15.0701°N, 39.0446°E 
Valtio:  Eritrea
Alue:  Eteläinen alue
Korkeus:  2 060 m
Väkiluku (2006)  (arvio):  26 000
Aikavyöhyke:  UTC+03:00
Suuntanumero(t):  +291
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dekemhare (tigrinjaksi ደቀምሓረ) on kaupunki ja alialue Eritrean  Eteläisellä alueella (Zoba Debub). Kaupunki sijaitsee 2 060 metriä merenpinnan yläpuolella, linnuntietä noin 32 kilometriä (maanteitse 37 km) pääkaupunki Asmarasta eteläkaakkoon ja noin 47 kilometriä Ethiopian rajalta pohjoiseen. Aluekeskus Mendefera (Adi Ugri) on 32 kilometriä Dekemharesta lounaaseen.
Väkiluvuksi laskettiin 7 290 (vuonna 1984), arvioitiin 21 675 (1997) ja 26 000 asukasta (2006). Kaupungin teollisuuslaitoksista moni tuhoutui Eritrean itsenäisyystaistelujen aikana; myös Italian siirtomaakaudelta on säilynyt vain muutamia rakennuksia, esimerkiksi vanha rautakattoinen torirakennus.
Kaupunkiin ajaa päivittäin nelisenkymmentä linja-autovuoroa pääkaupungista Asmarasta. Mendeferaan, samoin kuin Adi Keyhin, kulkee kolmisen päivittäistä vuoroa.
Dekemharen toria.
Katolinen kirkko Dekemharessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dekemhare Wikimedia Commonsissa
The Town of Dekemhare  dpl.org.er, (arkistoitu sivu) (englanniksi)
Dekemhare (Decemhare), eritrea.be (englanniksi)
San Carlo alle Quattro Fontane

Kirkon kokonaiskuva
Chiesa di San Carlo alle Quattro Fontane on Roomassa sijaitseva barokkikirkko. Kirkon suunnitteli Francesco Borromini luostariksi espanjalaiselle trinitaariveljeskunnalle. Rakennus oli Borrominin ensimmäinen merkittävä työ. Hän ei kuitenkaan ehtinyt nähdä muuta kuin julkisivun valmistumisen vuonna 1667, kun rakennuksen rakentaminen oli aloitettu vuonna 1638. Kirkko on omistettu pyhälle Carlo Borromeolle. Rakennus tunnetaan lisänimellä San Carlino.
Arkkitehtuuri

Rakennuksen pohjapiirros on ellipsi, jossa yhdistyvät kreikkalainen risti ja kahdeksankulmio. Tämä ovaalipohjapiirros on vastaus Borrominin kilpailijan Gian Lorenzo Berninin työhön Sant'Andrea al Quirinale. Pienen tilan taitava käyttö osoittaa Borrominin lahjakkuuden. Elliptisen pohjapiirroksen tavoitteena on antaa vaikutelma suuresta tilasta.
Kupolin mittasuhteet ovat 25,80 metriä ja 16,25 metriä ja siinä on monimutkainen kasettiornamentiikka. Kuviossa ympyrät integroituvat monikulmioihin tai työntyvät kuusikulmioiden ja ristien väliin, joka kertoo rakennuksen uskonnollisesta tarkoituksesta. Sisätiloissa ei ole freskoa, mikä on harvinaista italialaisissa kupoleissa. Perinteiden mukaisesti lattian kiveys toistaa kupolin kuviota. Veistoskoristelu on vähäistä arkkitehtonisissa osissa. Sitä on nähtävissä pylväiden korkeudella, korniisissa ja holvin tukimuureissa.
Rakennuksen julkisivu perustuu kuperan ja koveran vuorotteluun sekä pylväisiin ja päätykolmioihin.
Borromini ylittää kilpailijansa Gian Lorenzo Berninin koristelun omaperäisyydessä.kenen mukaan? Julkisivussa on kolme erilaista keksintöä: päittäiset balustradit vuorotellen klassisten balustradien kanssa, pylväiden kapiteelien suunnittelu ja "enkelimäinen" päätykolmio, jossa kahden enkelin siivet kohtaavat.
Pienimuotoinen luostari vastaa pohjapiirrokseltaan suorakulmiota. Siellä on samanlaisia balustradeja kuin julkisivussa. Borromini kehitti tässä barokin illusionismia haluten antaa tilasta isomman vaikutelman, kuin mitä se oikeasti on. Tämä saatiin aikaiseksi käyttämällä pylväitä moninkertaisesti, jäljitellen luostareiden perinteistä rytmiä.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
San Carlo alle Quattro Fontanen julkisivu
Kupoli
Luostari
Käännös suomeksi
Sten’s Stoned

| Sten's Stoned |
| --- | --- |
 Sten's Stoned esiintymässä Kotkan VPK-talolla 1983.
Tiedot
Toiminnassa:  1980 - 1985   2010 - 2013   2017 - 2023
Tyylilaji:  reggae
Kotipaikka:  Kotka  
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Kari Stenman,  laulu, rytmikitara   Sami Virtanen,  kitara, taustalaulu   Ville Tolvanen,  kosketinsoittimet, taustalaulu   Juha Perilä, basso   Raimo Hämäläinen rummut, lyömäsoittimet  
Levy-yhtiö:  Stoned Records
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sten’s Stoned on vuosina 1980–1985, 2010–2013 ja 2017–2023 toiminut suomalainen reggae-yhtye.
1980–1985

Sten’s Stoned perustettiin alkuvuodesta 1980 kun neljä kotkalaista nuorta muusikkoa Kari Stenman, Tomi Heino, Juha Perilä ja Marko Kainulainen olivat kiinnostuneet 70-luvun lopulla The Police yhtyeen reggae soundeista. Sitä kautta bändi löysi jamaikalaiset roots-orkesterit ja tietenkin reggaen kuninkaan Bob Marleyn mestariteokset. Nopeasti alkoi syntyä myös omia kappaleita.
Keväällä 1981 yhtye julkaisi omakustanne singlen You'd better be stoned / I've got worries. Biisit olivat Stenmanin käsialaa, joka vastasi myös myöhemmin pääosin yhtyeen tuotannosta. Singlen A-puolesta nousi pienoinen kohu, kun sitä soitettiin valtakunnallisella radiokanavalla. Kaikki eivät pitäneet sen viestistä ja sitä paheksuttiin iltapäivälehtiä myöten.
Vuosina 1981–1983 Sten's Stoned teki yhä enenevässä määrin keikkoja. Bändi halusi panostaa yhä enemmän rytmiin, joten mukaan tuli lyömäsoitinarsenaalia ja myös stemmalauluihin alettiin panostaa voimakkaasti.
Vuosien 1983–1984 kokoonpano kiersi ahkerasti ympäri Suomea hyvällä menestyksellä. Keväällä 1984 orkesteri voitti valtakunnallinen Nuorison taidetapahtuman bändikilpailun, johon osallistui yli tuhat bändiä.
Kesällä 1984 tapahtui viimeinen miehistön vaihdos. Alkuperäiset Tomi Heino ja Marko Kainulainen palasivat ruotuun. Bändi osallistui syksyllä 1984 Rockin SM-kilpailuihin jossa sijoittui neljänneksi Peer Guntin, Kolmannen Naisen ja Keban jälkeen.
Sten's Stoned oli neuvotellut levysopimuksesta jo vuonna 1983 ja ne jatkuivat aina vuoteen 1985. Pettymykset eri levy-yhtiöiden lupauksiin ja erimielisyydet yhtiöiden kanssa mm. musiikillisesta linjasta, laulukielestä ja jopa bändin nimestä johtivat lopulta orkesterin hiipumiseen.
Sten's Stonedin jälkeen bändin muusikot jatkoivat uraansa monien eri bändien ja artistien kanssa, mm. Harri Marstion, Jarkko Even, Tommi Läntisen, Albert Järvisen ja Jan-Olof Strandberg yhtyeissä.
Uusi tuleminen

Syksyllä 2009 syntyi idea Sten's Stonedin 30-vuotispäivistä. Bändi alkoi treenata talvella kesää 2010 varten, jolloin Sten's Stoned tekisi pienen rundin. Kyseessä oli kokoonpano vuosimallia 1983–1984. Projekti sai nimekseen 30th anniversary tour. Hyvän palautteen ja kysynnän takia yhtye jatkoi keikkailua ympäri Etelä-Suomea vuoteen 2013. Tätä seurasi kolmen vuoden tauko, kunnes Sten's Stoned aktivoitui uudelleen vuonna 2017.
Vuonna 2020 yhtye täytti 40 vuotta, jonka kunniaksi se lähti kiertueelle nimeltä Roots - Rock - Reggae - 40th anniversary tour. Marraskuussa 2023 Sten's Stoned soitti Lappeenrannassa  viimeisen keikkansa.
Jäsenet

Kari Stenman – laulu, rytmikitara, kosketinsoittimet (1980–1985, 2010-2013, 2017–2023 )
Sami Virtanen – kitara, taustalaulu (1982–1984, 2010–2011, 2017–2023)
Ville Tolvanen – kosketinsoittimet, taustalaulu (2011–2013, 2017–2023)
Juha Perilä – basso (1980–1982, 2019–2023)
Raimo Hämäläinen – lyömäsoittimet, rummut (1981–1983, 2010–2013, 2017–2023)
Entiset jäsenet

Tomi Heino – kitara, taustalaulu (1980, 1984–1985)
Aimo Ikolampi – kitara (1980–1981)
Kimmo Koso – kitara (1981–1982)
Erkki Mela – kitara, taustalaulu (2011–2013)
Ismo Forss – basso (1983–1985, 2010–2013, 2017–2019)
Marko Kainulainen – rummut (1980–1982, 1984–1985)
Ilkka Tuomas-Kettunen – lyömäsoittimet, rummut, taustalaulu (1981–1984, 2010)
Kalle Kainulainen – lyömäsoittimet, taustalaulu (1983–1984)
Jari Teilas – lyömäsoittimet, taustalaulu (2011–2012)
Jaana Lamppu – laulu, helistimet (1982–1985, 2010–2012)
Tomi Tarvainen – taustalaulu (1984)
Meeri Paavilainen – taustalaulu (2013)
Elinkorko

Elinkorko on sellainen suoritus rahassa tai luonnossa, jonka yksityinen henkilö on elinaikansa oikeutettu tiettyinä määräaikoina saamaan toiselta yksityiseltä tai yhteisöltä. Oikeus elinkorkoon saattaa syntyä monella tavalla, mutta yhteistä niille on, että oikeus elinkorkoon lakkaa sen nauttijan kuollessa.
Vakuutuksena

Elinkorko on vakuutussopimuksen tai muun senkaltaisen sopimuksen perusteella henkilölle säännöllisesti määräajoin maksettava toistuvaissuoritus. Elinkorkovakuutuksessa vakuutuslaitos on velvollinen suorittamaan vakuutuksenottajalle vuotuisia uusiutuvia rahaeriä (elinkorkoja) niin kauan kuin vakuutettu elää.
Vahingonkorvauksena

Elinkorko tarkoittaa myös sotilasvammalain nojalla suoritettavaa korvausta palveluksesta aiheutuneen ruumiinvamman tai sairauden johdosta sekä vanhan tapaturmavakuutuslain nojalla aiemmin suoritettua korvausta tapaturmavammasta tai sairaudesta.
Aiheesta muualla

Elinkorko (Sotainvalidien korvaukset) Helsinki:  Valtiokonttori. Viitattu 23.10.2011.
Regina Pats

| Regina Pats |
| --- | --- |

Perustettu:  1917
Kaupunki:   Regina, Saskatchewan
Kotiareena:  Brandt Centr
– kapasiteetti:  6 136
Sarjataso:  WHL
Konferenssi:  Itäinen
Divisioona:  Itäinen
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Alan Millar
Päävalmentaja:   John Paddock
Mestaruudet:  Memorial Cup (1930, 1974)   WHL (1974, 1980)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Regina Pats on Western Hockey Leaguessa pelaava junioriseura. Seuran kotikaupunki on Regina Saskatchewanissa.