stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Operaatio Soihtu
Taistelu > Casablanca

Läntinen maihinnousuosasto, jonka kohteena oli Casablanca, koostui Yhdysvaltain joukoista komentajanaan kenraali George Patton. Alueen laivastoa komensi kontra-amiraali Henry K. Hewitt. Joukot koostuivat Yhdysvaltain 2. panssaridivisioonasta sekä 3. ja 9. jalkaväkidivisioonista eli kaikkiaan noin 35 000 sotilasta. Joukot kuljetettiin alueelle suoraan Yhdysvalloista nk. UG-saattueilla, jotka myös huolsivat alueelle toimitettuja joukkoja.
Joukot aloittivat 8. marraskuuta 1942 maihinnousun Safissa (operaatio Blackstone), Fedalassa (operaatio Brushwood) ja Mehdiya-Port Lyauteyssä (operaatio Goalpost). Maihinnousujen tukena ei ollut tulivalmistua, koska toivottiin Vichyn Ranskan joukkojen liittyvän maihinnouseviin amerikkalaisiin mahdollisimman vähäisen vastarinnan jälkeen. Toive kuitenkin osoittautui vääräksi ja se aiheutti jonkin verran tappioita.
Edellisenä iltana yritti kenraali Antoine Béthouart vallankaappausta Marokossa antautuakseen saapuville amerikkalaisille. Kapinaan nousseet joukot piirittivät kenraali Charles Noguèsin huvilan, josta soitettiin Vichyn hallintoa tukeville joukoille. Kapinalliset pakotettiin luovuttamaan aseensa ja alueella olleet joukot saivat tiedon mahdollisesta maihinnoususta.
Taistelu > Oran

Keskinen maihinnousuosasto, jonka kohteena oli Oran, koostui Yhdysvaltain 16., 18. ja 26. rykmenteistä muodostetuista taisteluosastoista, 1. panssaridivisioonasta kootusta osastosta (4 500 miestä ja 180 panssarivaunua) ja 1. Ranger-pataljoonasta. Osaston komentajana oli kenraalimajuri Lloyd R. Fredendall. Sen tehtävänä oli vallata Oran sekä Tafaraouin ja La Senian lentokentät.
Taistelu > Alger > Algerin satama

Amiraali Burrough määräsi hävittäjät HMS Broken ja HMS Malcolmin kuljettamaan amerikkalaisen 135. jalkaväkirykmentin suoraan satamaan. Operaation tarkoituksena oli vallata satama ennen sen laitteiden tuhoamista. HMS Malcolmiin osui rannikkotykistön kranaatti ja se joutui vetäytymään. HMS Broke laski joukot maihin satamalaitureille, jonka jälkeen ne valtasivat sähkönjakelukeskuksen sekä öljylaiturin. Joukkojen eteneminen estyi konekivääritulessa tämän jälkeen.
HMS Broke viipyi satamassa nelisen tuntia, minkä jälkeen se joutui vetäytymään rannikkopatterintulen vuoksi. Alus jätti satamaan 250 miestä.
Taistelu > Maihinnousujoukot

Ylipäällikkönä Dwight Eisenhower ja laivaston komentajana vara-amiraali Henry Kent Hewitt
Läntinen yhtymä Casablancan ympäristö, Marokko (Safi, Fedala ja Mehdia)
kenraalimajuri George S. Patton
Suojausosasto
Taistelulaiva USS Massachusetts
Risteilijät USS Wichita ja USS Tuscaloosa
4 hävittäjää
1 tankkeri
Safin ryhmä (kenraalimajuri Ernest N Harmon)
6 500 miestä Yhdysvaltojen 2. Panssaridivisioonasta ja Yhdysvaltojen 9. Divisioonasta
Taistelulaiva USS New York
Risteilijä USS Philadelphia
Saattuetukialus USS Santee
Sukellusvene USS Barb
10 hävittäjää
5 kuljetusalusta, 1 kauppa-alus, 1 miinalaiva, 2 miinanraivaajaa, 2 tankkeria ja 1 hinaaja
Fedalan ryhmä (kenraalimajuri Jonathan Anderson)
16 000 miestä Yhdysvaltojen 3. Jalkaväkidivisioona
Risteilijät USS Augusta, USS Brooklyn ja USS Cleveland
Lentotukialus USS Ranger
Saattuetukialus USS Suwanee
2 Sukellusvenettä
15 hävittäjää
12 kuljetusalusta, 3 kauppa-alusta, 2 miinalaivaa, 4 miinanraivaajaa, 1 tankkeri
Mehdian ryhmä (kenraalimajuri Lucien Truscott)
9 000 miestä Yhdysvaltojen 2. Panssaridivisioonasta ja Yhdysvaltojen 9. Divisioonasta
Taistelulaiva USS Texas
Risteilijä USS Savannah
Saattuetukialukset USS Sangamon ja USS Chenango
vesilentokoneiden emälaiva
Sukellusvene USS Shad
9 hävittäjää
6 kuljetusalusta, 3 kauppa-alusta, 2 miinanraivaajaa ja 1 tankkeri
Keskinen yhtymä Oran
kenraalimajuri Lloyd R Fredenhall
Yhteensä 22 000 miestä jaettuna kolmeen taisteluosastoon, jotka oli jaettu seitsemään maihinnousuosastoon
Yhdysvaltojen 1. Panssaridivisioona (kenraalimajuri Orlando Ward)
Yhdysvaltojen 1.Jalkaväkidivisioona (kenraalimajuri Terry Allen)
Yhdysvaltojen 34. Jalkaväkidivisioona
laivasto-osasto (kommodori Troutbridge)
lentotukialus HMS Furious
saattuetukialukset HMS Biter ja HMS Dasher
taistelulaiva HMS Rodney
risteilijät HMS Delhi, HMS Jamaica ja HMS Aurora
9 hävittäjää
Itäinen yhtymä Algier
kenraalimajuri Charles W Ryder
Britannian 1. Armeija (kenraaliluutnantti Kenneth Andersson)
Laivasto-osasto (vara-amiraali Burroughs)
tukialukset HMS Argus
saattuetukialus HMS Avenger
risteilijät HMS Sheffield, HMS Scylla ja HMS Charybdis
5 hävittäjää
Taistelun kulku

Perusteellisten valmistautumisten jälkeen operaatio aloitettiin 8. marraskuuta. Amerikkalaisten maihinnousupaikat olivat Marokossa ja Oranissa. Britit taas nousivat maihin Algerissa. Vichyläiset tekivät paikoitellen rajua vastarintaa, mutta taistelun taivuttua liittoutuneille he ilmoittivat olevansa liittoutuneiden käytössä. Tästä raivostuneena saksalaiset miehittivät myös Vichyn Ranskan. Vaikka itse maihinnousu olikin sujunut paremmin kuin liittoutuneiden sodanjohto oli uskonut, oli liittoutuneiden voitettava vielä Afrikassa taistelevat italialaiset sekä saksalaiset. Tunisia oli vielä akselivaltojen hallussa, ja liittoutuneiden huoltoyhteydet olivat heikohkot. Helmikuussa 1943 akselivallat yrittivät vastahyökkäystä liittoutuneiden joukkoja vastaan. Liittoutuneet torjuivat hyökkäyksen, ja Britannian 8. Armeija ajoi Erwin Rommelin johtaman Deutsches Afrikakorpsin aina Tunisiin saakka.
Maihinnoususaattueiden reitit
Maihinnousualueet
Yhdysvaltalaisia joukkoja nousemassa maihin lähellä Algerin kaupunkia huhtikuussa 1944.
Pirkko Vilppunen

Pirkko Alisa Vilppunen (19. toukokuuta 1934 Viipuri – 2017 Helsinki)  oli suomalainen telinevoimistelija.
Vilppunen sijoittui Helsingin 1952 kesäolympialaisissa yhteisvoimistelukilpailussa viidenneksi, telinevoimistelun joukkuekilpailussa 13:nneksi, 8-ottelussa 108:nneksi sekä yksittäisillä telineillä parhaimmillaan puomilla 69:nneksi. Hän esiintyi useita kertoja Suomen Naisten Liikuntakasvatusliiton edustusjoukkueessa kotimaassa ja ulkomailla sekä toimi myöhemmin liiton hallituksessa ja voimistelun suunnittelu- ja johtotehtävissä. Hän edusti seuratasolla Lappeenrannan Naisvoimistelijoita ja Helsingin Naisvoimisteluseura Säkeniä.
Vilppunen on kirjoittanut useita liikunta-aiheisia kirjoja, kuten Kuntoudu – rentoudu (Kirsti Kempin kanssa 1972), Liike ja rytmi (Kempin kanssa 1973), Rentousopas (1973) ja Musiikkiliikuntaa lapsille (Inkeri Simolan kanssa 1974).
Vilppunen oli 11 vuotta Jyväskylän yliopistossa opettajana niille, jotka valmistuivat liikunnanopettajiksi. Jyväskylän yliopistossa hän teki itse maisterintutkinnon. Myöhemmin Vilppunen valmistui fysioterapeutiksi ja perusti  Helsingissä 1980-luvun alussa hoitolan asuntoonsa.
Soinniton alveolaarinen sibilantti

Soinniton alveolaarinen sibilantti on niin sanottu tavallinen s-äänne, joka esiintyy useimmissa kielissä. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkki on [s]. Suomen kielessä se on ainoa kotoperäinen sibilantti.
Kuvaus

Soinnitonta alveolaarista sibilanttia määrittävät seuraavat foneettiset parametrit:
Fonaatio on soinniton, mikä tarkoittaa sitä, että äänihuulet eivät osallistu äänen tuottamiseen.
Ääntöpaikka on alveolaarinen, mikä tarkoittaa, että kieli sijoittuu hammasvallin tuntumaan.
Ääntötapa on sibilantti eli kouruäänne, hankausäänteen erityistyyppi, jossa ilma virtaa vapaasti kielen muodostamaa kourumaista väylää pitkin.
Käyttö

Soinniton alveolaarinen sibilantti kirjoitetaan
latinalaisia aakkosia käyttävissä kielissä useimmiten s, kuitenkin esimerkiksi unkarissa sz. Saksan kielessä kahdennettu [s] saatetaan kirjoittaa myös ß. Muun muassa englannissa ja ranskassa se kirjoitetaan e:n, i:n ja y:n edellä joskus myös c:llä, ranskassa muiden vokaalien edellä toisinaan ç.
kyrillisissä kirjaimissa äännettä vastaa kirjain C, joka on ulkonäöltään identtinen latinalaisen C-kirjaimen kanssa, mutta on eri kirjain.
Kreikan kielessä [s]-äänne merkitään kirjaimella Σ (Sigma).
Heprean kielessä [s] merkitään joko Samekhilla (ס) tai Šinillä (ש).
Villa de Madrid (1862)

| Villa de Madrid |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Laskettu vesille:  1862
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 878 t
Villa de Madrid oli Espanjan laivaston vuonna 1862 vesillelaskettu puurunkoinen potkurifregatti.
Valmistus

Alus laskettiin vesille 1861.
Palvelus

Aluksen kohtalosta ei ole tietoa, mutta se oli palveluksessa vielä 1873.
Viivadiagrammi

Viivakaavio, joka kuvaa vuonna 2011 viiden suurimman kahvintuottajan tuotantomääriä vuosien 1962–2011 välillä. Ylimmällä viivalla Brasilia.
Viivakaavio eli viivadiagrammi on diagrammi, jossa kuvataan muuttujia koordinaatistoon merkittyjen pisteiden kautta piirretyillä suorilla viivoilla. Y-koordinaattina on määrää kuvaava jatkuva lukuarvo ja x-koordinaattina yleensä tasavälisiä aikavälejä. Viivakaaviota käytetään useimmiten oletetun ajallisen muutoksen kuvaamiseen, eikä se sovellu epäjatkuvien asioiden tai ilmiöiden kuvaamiseen yhtä hyvin kuin jotkin muut kaaviot.
Ominaisuudet

Viivakaavion kaikki x- ja y-arvot ovat yleensä nollaa suurempia. Joskus y-arvot voivat olla myös negatiivisia. Samassa koordinaatiossa voi olla useita viivoja, jotka erotellaan eri värein tai muin keinoin. Kuvion taustalla olevat ohuet vaakasuuntaiset hilaviivat ovat viivadiakaavioissa yleensä tarpeellisemmat kuin muissa kaaviotyypeissä. Arvoja edustavat pisteet voi kaavion luonteesta riippuen merkitä viivaan tai jättää merkitsemättä. Pisteet tulee merkitä etenkin, jos ne edustavat todellisia havaintoja mutta niiden välissä oleva muutos on pelkkä arvaus. Määräasteikko alkaa nollasta silloin, kun kaaviolla pyritään ilmaisemaan vaihtelun osuus kokonaismäärästä; muussa tapauksessa määräasteikko voi alkaa ylempääkin.
Viivakaavion x- ja y-akselien suhdetta kutsutaan aspektisuhteeksi. Sitä muuttamalla saadaan kehitys näyttämään joko voimakkaalta tai lievältä. Perusohje kehitystä kuvaavattaessa aspektisuhteelle on se, että tasaisen muutoksen pitäisi näkyä 45 asteen kulmassa kulkevana viivana.
Tyyppejä ja muunnelmia

Jos viivakaavion luokka-akseli ei ole tasavälinen, on kyseessä xy-kaaviona tehtävä murtoviivakaavio. Kun murtoviiva pehmennetään, saadaan käyräkaavio. Kun havaintopisteet piirretään vaakaviivoiksi, saadaan porraskaavio.
Sädekaavio eli tutkakaavio on polaarikoordinaatistoon piirretty viivakaavio. Sitä käytetään etenkin sulkeutuvien ilmiöiden kuvaamiseen, kuten päivän tai vuoden aikana tapahtuvat muutokset. Sitä käytetään nykyisin myös koripallossa kuvaamaan pelaajan suorituskyvyn osa-alueita ja antamaan sitä kautta yleiskuvan hänen pelityylistään.
Aluekaaviossa koko viivan tai viivojen alle jäänyt alue on väritetty tai rasteroitu. Arvoja kuvaa alueen pinta-ala, joten pystyasteikon akselin on lähdettävä nollasta. Tavallisesta viivakaaviosta tehdyssä moniosaisessa aluekaaviossa alueet jäävät ainakin osittain toistensa taakse, jolloin alueiden suhteita voi olla vaikea hahmottaa.
Summaviivakaavio eli pinottu aluekaavio on aluekaavio, jossa havaintosarjoja kuvaavat alueet on pinottu toistensa päälle ja jokaisen värialueen näkyvä pinta-ala edustaa kuvaamansa arvon osuutta. Kaikkein ylin viiva kuvaa kaikkien osien summaa.
Erotustyyppinen viivakaavio eli nauhakaavio esittää kahden toisiinsa vahvasti liittyvän ilmiön keskinäistä eroa, kuten syntyvyyden ja kuolleisuuden kehitystä. Siinä on väritetty viivojen väliin jäänyt alue, mutta ei niiden alapuolelle jäävää aluetta. Nettoerotustyyppinen viivakaavio on muuten samanlainen kuin erotustyyppinen viivakaavio, mutta siinä viivat voivat leikata toisiaan, ja tällainen toinen erotusalue väritetään eri värillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viivakaavio Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aluekaavio Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sädekaavio Wikimedia Commonsissa
Pörssikurssin kehitystä kuvaava viivakaavio.
Sädekaavio, joka kuvaa budjetoidun rahankäytön (sininen viiva) ja toteutuneen rahankäytön (oranssi viiva) eroja alueittain.
Summaviivakaavio, joka kuvaa Ison-Britannian suurimpien televisiokanavien katselijamäärien suhteellista kehitystä vuosina 1992−2009.
Slaavilainen mytologia

Kansanperinne on innoittanut monia slaavilaisia taiteilijoita. Ilja Repinin Sadko vedenalaisessa valtakunnassa (1876).
Slaavilaisen mytologian ja slaavilaisen muinaisuskon varhaisimmat juuret juontuvat hyvin kauas indoeurooppalaisten kansojen menneisyyteen, jopa aikaan ennen slaavilaisen kielimuodon eriytymistä. Joidenkin osien on ounasteltu periytyvän neoliittiselta tai jopa mesoliittiselta kaudelta. Slaavilaisessa mytologiassa on paljon yhteisiä piirteitä muiden indoeurooppalaisten kansojen mytologian ja uskonnon kanssa, minkä vuoksi niiden arvellaan kehittyneen yhdestä indoeurooppalaisesta uskonnosta.
Slaavilaisella mytologialla ei ole juuri lainkaan kirjallisia tietolähteitä, joten useimmat myytit on rekonstruoitu pitkän tutkimustyön tuloksena vasta hiljattain. Jälkiä muinaisten slaavien uskomuksista löytyy etenkin slaavilaisten kansojen kansanperinteestä, mutta myös vertailu muihin indoeurooppalaisiin mytologioihin on osoittautunut hedelmälliseksi. Miltei kaikki tiedot on tämän vuoksi kuitenkin kyseenalaistettu, ja esimerkiksi slaavien jumalperheestä on hyvin erimielisiä näkemyksiä. Yleisimmin hyväksytyn käsityksen mukaan slaavien tärkeimmät jumalat olivat ukkosen jumala Perun ja manalan jumala Veles. Lisäksi on tärkeää huomata, että slaavien muinaisusko ei suinkaan ollut mikään yhtenäinen järjestelmä, vaan uskomukset ja palvonnan kohteet vaihtelivat suuresti niin maantieteellisesti kuin ajallisestikin.
Slaavilaisen mytologian tietolähteet

Toisin kuin kreikkalaisella tai egyptiläisellä mytologialla, slaavilaisen mytologian tutkimuksella ei ole käytettävissään kirjallisia alkuperäislähteitä. Slaaveilla ei voida todistaa olleen minkäänlaista kirjoitusjärjestelmää ennen kristinuskon saapumista, vaikka joitakin kiistanalaisia tapauksia on olemassa (esimerkiksi Velesin kirja). Sen vuoksi kaikki uskomukset ja perinteet siirrettiin suullisesti sukupolvelta toiselle, ja monet niistä painuivat unohduksiin kristinuskon saapumista seuranneina vuosisatoina. Kirjakielen slaaveille loivat 800-luvulla veljekset Kyrillos ja Metodios, kyrillistä aakkostoa edeltäneen glagoliittisen kirjaimiston isät, jotka Bysantin keisari lähetti slaaveja opettamaan. Kirjoitettu slaavi jäi kuitenkin pienen kaupungeissa asuneen hengellisen kansanosan yksinoikeudeksi, ja slaavinkieliset tekstit olivat voimakkaasti sidoksissa kristinuskoon. Maaseudun väestö jatkoi elämää entiseen tapaan, ja heidän uskomuksensa siirtyivät edelleen ainoastaan suullisesti. Ei-slaavilaiset kristityt lähetystyöntekijät kirjoittivat muistiin joitakin harvoja merkintöjä slaavien uskonnosta, mutta he eivät suhtautuneet pakanauskomuksiin kovinkaan objektiivisesti tai kiinnostuneina.
Arkeologisia jäännöksiä vanhoista jumalankuvista ja palvontapaikoista on löydetty, mutta niistä ei ole saatu paljonkaan lisävalaistusta. Palasia vanhoista myyttisistä uskomuksista ja pakanajuhlista on periytynyt tähän päivään kaikkien slaavilaisten kansojen kansanlauluissa, -tavoissa ja -tarinoissa. Ikivanhojen myyttien selvittely näistä kansanperinteessä tuhansia vuosia kulkeneista jäänteistä on monimutkainen ja vaikea tehtävä, joka usein johtaa tutkijoita harhateille. Tämä voi johtaa vääriin tulkintoihin ja sekaannuksiin, ja puhtaat väärennökset hankaloittavat tutkimusta entisestään.
Slaavilaisen mytologian tietolähteet > Arkeologiset löydöt

Arkeologisissa tutkimuksissa on löydetty useiden slaavilaisten jumalien patsaita. Vuonna 1848 löytyi Zbrucz-joen varrelta Ukrainasta korkea nelikasvoinen kivipatsas. Koska se muistutti suuresti Saxo Grammaticuksen kuvausta Rügenin saaren temppelin vastaavasta, patsas nimettiin heti Svantovitiksi, tosin tämäkin oletus on sittemmin kyseenalaistettu. Muualta löydettiin lisäksi toisia monikasvoisia patsaita. Pieni nelikasvoinen luusta kaiverrettu patsas 900-luvulta löydettiin keskiaikaisen bulgaarivaltakunnan pääkaupungin Preslavin raunioista. Läheltä Neubrandenburgia Saksasta Tollensesee-järven saarelta löytyi kaksipäinen ihmisenkokoinen ja puusta valmistettu veistos; keskiajalla alueella asui slaavilainen Dolenain-heimo, jonka nimi on säilynyt järven nimessä. Edelleen Dalmatiasta Kroatiasta löytyi kolmipäinen patsas kukkulalta, jonka nimi Suvid muistuttaa Svantovitia (Svetovid). Lähellä sijaitsee myös Dinara-vuoren Troglav-niminen huippu.
Myös useiden alttareiden jäännöksiä on löydetty. Rügenin saarella sijaitsevalla Arkonan niemellä suoritetut kaivaukset paljastivat suuren temppelin ja kaupungin jäänteet, joita pidetään samoina kuin mitä Saxo Grammaticus kuvasi. Novgorodista löydettiin Perunille omistetun alttarin jäännöksiä. Alttarin keskuskumpareella seisoi jumalan patsas. Sitä ympäröi kaivanto ja kahdeksan alttarikomeroa, jotka sisältävät uhrialttarien jäänteitä. Enemmän tai vähemmän samalla tavalla sommitellun linnoituksen jäänteet löydettiin läheltä Břeclavia Tšekistä paikasta, jonka nimi Pohansko (pakanallinen) on melko viitteellinen. Merkittäviä ovat myös Ukrainassa ja Valko-Venäjällä vaikuttaneen Tšernjahov-kulttuurin keramiikanpalaset 300-luvulta. Venäläinen arkeologi Boris Rybakov tulkitsi niihin piirretyt symbolit muinaiseen slaavilaiseen kalenteriin liittyviksi.
Kosmologia

Slaavit käyttivät maailmanselityksessään melko tyypillistä indoeurooppalaista kosmologista käsitettä, Maailmanpuuta. Se oli joko tammi tai jonkinlainen mänty. Maailmanpuun myyttinen symboli selvisi slaavilaisessa kansanperinteessä monia vuosisatoja pakanuuden ajan jälkeenkin. Puussa sijaitsivat maailmankaikkeuden kolme tasoa. Sen latvus kuvasi taivasta ja taivaallisten jumalten valtakuntaa, kun taas runko oli kuolevaisten valtakunta. Puun juuret kuvasivat manalaa ja kuolleiden asuinpaikkaa. Vastoin muiden kulttuurien käsityksiä näyttää siltä, että manala oli slaavilaisessa mytologiassa melko mukava paikka, vehreä maailma jossa oli ikuinen kevät.
Kolme valtakuntaa sijaitsivat päällekkäin, vertikaalisesti maailmanpylväässä vastakohtana tavallisen maailman vaakasuoruudelle. Jumalten ja kuolevaisten alue sijaitsi litteänä pidetyn maailman keskellä meren ympäröimänä. Meren toisella puolella oli kuolleiden maa, jonne linnut lensivät talveksi palatakseen keväällä. Monissa kansantarinoissa meren taakse meneminen tai meren takaa palaaminen tarkoittivat kuolemista ja takaisin henkiin heräämistä. Tämä muistuttaa ikivanhaa ja useissa kulttuureissa esiintyvää myyttistä käsitystä, jonka mukaan tuonpuoleinen saavutetaan jonkinlaisen vesistön yli kulkemalla. Vaakasuunnassa maailma oli jaettu neljällä pisteellä, jotka kuvasivat neljän tuulen suuntaa (pohjoisen, eteläisen, itäisen ja läntisen). Maailmalla oli siis kaksi ulottuvuutta, ja se jakaantui pystysuuntaisella akselilla kolmeen ja vaakasuuntaisella neljään osaan. Jaottelulla oli tärkeä osa mytologiassa, ja se esiintyy monissa slaavilaisia jumalia esittävissä patsaissa, erityisesti kolmipäisen Triglavin ja nelipäisen Svantovitin kuvissa.
Aurinkoa pidettiin naispuolisena jumaluutena ja Kuuta miespuolisena päinvastoin kuin indoeurooppalaisissa mytologioissa yleensä. Balttilainen mytologia, joka on lähinnä slaavilaista, on myös tässä suhteessa sen kanssa samanlainen.
Jumalat

Slaavit palvoivat hyvin suurta määrää jumalia laajalla maantieteellisellä alueella Itämereltä Mustallemerelle yli 600 vuoden aikavälillä. Jumalat ja uskomukset olivat myös hyvin paikallisia jopa niin, että kukin heimo palvoi omia jumaliaan omilla tavoillaan. Slaavien mytologiassa on kuitenkin yhteisiä piirteitä, joita tutkimalla voidaan luoda kuva alkuperäisestä slaavilaisesta muinaisuskosta samalla tavoin kuin slaavilaiset kielet periytyvät yhteisestä alkukielestä.
Jumalat > Ylijumala

Jotkut uudet teoriat pitävät slaavien ylijumalana Rodia tai Svarogia, ja osa heimoista palvoi ylijumalana myös Svantovitia tai Triglavia. Paras ehdokas ylijumalaksi on kuitenkin Perun, jonka nimi esiintyy useimmin kaikissa historiallisissa lähteissä. Perun on itse asiassa ensimmäinen slaavilainen jumala, joka mainitaan historiankirjoituksessa (Prokopios mainitsee, että ukkosen ja salamoiden jumala on slaavien ainoa jumala ja ylijumala). Nestorin kronikka ilmoittaa hänet Kiovan Venäjän (Kiovan Rus) pääjumalaksi. Lyhyt huomautus Helmoldin Chronica Slavorumissa väittää, että länsislaavit uskoivat yhteen taivaanjumalaan, joka hallitsisi kaikkia muita jumalia. Ylijumalan nimeä ei tosin mainita.
Perunin ylijumaluutta puoltaa myös se, että kaikki slaavit eri puolilla Eurooppaa tunsivat hänet, minkä osoittaa Perunin nimestä johdettujen nykyistenkin paikannimien laaja kirjo slaavilaisissa maissa. Kansanperinnettä analysoimalla on myös havaittu, että Perun oli ainoa slaavilainen jumala, joka rinnastettiin kristinuskon Jumalaan. Nämä todisteet osoittavat vahvasti, että Perun oli alkuperäisen slaavilaisen muinaisuskon ylijumala.
Perunilla oli kuitenkin myös kilpailija. Roman Jakobson on osoittanut, että aina kun Perun mainitaan historiallisissa teksteissä, samassa yhteydessä mainitaan myös toinen jumala, Veles. Tämä suhde näkyy myös paikannimissä: jos vuoren tai kukkulan nimi voidaan yhdistää Peruniin, on alangolla yleensä joen lähellä paikka, jonka nimi muistuttaa Velestä. Samoin kuin Perun rinnastettiin Jumalaan, oli Saatana Velesin vastine kristinuskossa.
Jumalat > Perun ja Veles

Ivanov ja Toporov rekonstruoivat vanhan myytin slaavien kahdesta tärkeimmästä jumalasta, Perunista ja Velesistä, jotka olivat melkein joka suhteessa toistensa vastakohtia. Perun on taivaallinen ukkosen ja salamoiden jumala, joka hallitsee elävää maailmaa ylhäältä käsin. Hänen linnoituksensa sijaitsee Maailmanpuun ylimmällä oksalla. Veles puolestaan yhdistetään vesiin ja maahan. Hän on manalan jumala, joka hallitsee kuolleiden valtakuntaa alhaalta, Maailmanpuun juurista. Perun antaa maanviljelijöille sateen ja on aseiden sekä sodan jumala. Veles puolestaan suojelee paimenia ja on karjan jumala, ja hänet yhdistetään taikuuteen ja kaupankäyntiin. Perun luo järjestystä, Veles kaaosta.
Näiden kahden välistä kosmista taistelua kuvaa useissa indoeurooppalaisissa kulttuureissa esiintyvä myytti taistelusta myrskyn jumalan ja lohikäärmeen välillä. Salamoiden avulla taivaasta hyökäten Perun vainoaa käärmemäistä vihollistaan Velesiä. Veles pilkkaa Perunia ja pakenee muuttaen itsensä erilaisiksi eläimiksi. Lopuksi Perun surmaa Velesin tai tämä pakenee veteen, manalaan. Käytännössä kyse on samasta asiasta, sillä tappamalla Velesin Perun ei tuhoa häntä, vaan palauttaa hänet oikealle paikalleen kuolleiden valtakuntaan. Siten Perun palauttaa jälleen Velesin häiritsemän maailmanjärjestyksen. Ajatus myrskystä ja ukkosesta jumalallisena taisteluna ylijumalan ja tämän arkkivihollisen välillä oli hyvin tärkeä slaaveille, ja se eli vielä pitkään sen jälkeen kun Perun ja Veles oli korvattu Jumalalla ja Saatanalla.
Perunin ja Velesin vihollisuus selitettiin sillä, että Veles olisi varastanut Perunin karjaa tai päinvastoin (koska Veles on karjan jumala, omistusoikeus ei ole itsestään selvä). Aihe jumalallisen karjan varastamisesta on myös yleinen indoeurooppalaisessa mytologiassa, ja se voidaan käsittää sateen metaforana. Koska Veles yhdistetään vesiin ja Perun taivaaseen sekä pilviin, on jälleen epäselvää kummalle sateen pitäisi kuulua. Toinen syy vihamielisiin suhteisiin voi olla vaimon varastaminen. Kansanperinteen perustella näyttää selvältä, että aurinkoa pidettiin Perunin vaimona. Auringon "kuoleminen" joka ilta sen painuessa horisontin taakse käsitettiin siten, että Veles varasti Perunin vaimon, jonka Perun taas ryösti aamulla takaisin itselleen.