stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gerda Wegener

Gerda Wegener morsiuspuvussa vuonna 1904.
Gerda Marie Fredrikke Wegener (o.s. Gottlieb, 15. maaliskuuta 1886 Hammelev – 28. heinäkuuta 1940 Frederiksberg) oli tanskalainen kuvataiteilija ja taidemaalari, jonka erikoisalaa olivat jugend ja myöhemmin art deco -tyyliset kuvat  muodikkaasti pukeutuneista naisista. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Einar Wegener, joka parin avioliiton aikana alkoi pukeutua naisten vaatteisiin, identifioitui naiseksi ja lopulta kävi lävitse sukupuolenkorjausprosessin. Korjausleikkausten jälkeen puolison nimeksi tuli Lili Elbe vuonna 1930. Tanskan laki ei sallinut kahden naisen avioliittoa, jonka vuoksi avioliitto mitätöitiin 1930. Gerdan ja Einarin/Lilin tarinasta on tehty David Ebershoffin romaaniin Tanskalainen tyttö (2000) perustuva elokuva, myös nimeltä Tanskalainen tyttö. Elokuvassa Gerdaa esitti Alicia Vikander ja Einaria/Liliä Eddie Redmayne.
Lapsuus ja nuoruus

Gerda Gottlieb syntyi lähellä Grenaan kaupunkia Tanskassa. Hänen vanhempansa olivat Justine (o.s. Østerberg) ja Emil Gottlieb. Isä toimi luterilaisen seurakunnan kirkkoherrana. Gerdan isä oli hugenottien jälkeläinen, ja tytön perhe oli konservatiivinen. Lapsia perheessä oli alkujaan kolme, mutta heistä vain Gerda eli aikuiseksi. Gerdalla osoittautui olevan taiteellista lahjakkuutta jo varhain. Perhe muutti ensin Hobroon, ja myöhemmin Gerda taivutteli perheensä antamaan hänelle luvan muuttaa yksin Kööpenhaminaan, jossa hän aloitti opiskelun Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa.
Loppuelämä

Einarin/Lilin kuolema ravisutti Gerdaa suuresti. Hän kuitenkin avioitui uudelleen Lilin kuoleman jälkeen. Hänen toinen aviomiehensä oli italialainen upseeri, lentäjä ja diplomaatti Fernando Porta, ja aviomiehensä kanssa Gerda muutti Marokkoon. Aviomies kuitenkin menetti työnsä, eikä avioliitto kestänyt, vaan se päättyi eroon vuonna 1936. Gerda joutui palaamaan takaisin Kööpenhaminaan 1939. 1930-luvulla kuitenkin maku oli ehtinyt muuttua, eikä art deco enää kiinnostanut: Wegenerin taide ikään kuin meni pois muodista. Toimeentulo oli vaikeaa, Gerda eli köyhyydessä: ennen niin menestyvä jugend-taiteilija joutui elättämään itseään myymällä halpoja käsintehtyjä joulukortteja. Hänellä ei ollut perhettä, ja hänellä oli vain harvoja ystäviä. Hän piti viimeisen näyttelynsä Kööpenhaminassa vuonna 1939. Hän kuoli pian sen jälkeen vuonna 1940.
Tanskan nykytaiteen museo Arken järjesti marraskuusta 2015 toukokuuhun 2016 kestävän näyttelyn Wegenerin töistä. Esillä oli lähes 200 taiteilijan teosta. Arken vietti tuolloin Tanskan naisten äänioikeuden 100-vuotisjuhlaa.
Kirjat ja elokuva

Ernst Ludwig Harthern-Jacobson kirjoitti Lilin tarinan kirjailijanimellä Niels Hoyer. Kirja Fra Mand til Kvinde oli koottu Elben päiväkirjoista niin kuin Elbe oli toivonut, ja julkaistiin vuonna 1933. Vuonna 2000 David Ebershoff kirjoitti Einarin/Lilin ja Gerdan tarinasta fiktiivisen teoksen The Danish Girl, josta tuli kansainvälinen menestys. Suomeksi se on ilmestynyt nimellä Tanskalainen tyttö vuosina 2000 ja 2015. Tom Hooper ohjasi kirjaan pohjautuvan, samannimisen elokuva Tanskalainen tyttö vuonna 2015. Pääosassa Gerda Wegenerinä on Alicia Vikander. Elokuva sai hyvän vastaanoton Venetsian filmijuhlilla, vaikkakin se sai kritiikkiä myös siitä, että transsukupuolista naista esittämään oli valittu cis-sukupuolinen mies.
Kuvagalleria

Nainen peilin edessä, vesivärityö.
Nuoren naisen muotokuva, ilmeisesti omakuva.
Kuva vesiväritöiden sarjasta "Les Délassements d'Eros" vuodelta 1925. Beate Uhse Erotic Museum, Berliini.
Lili Elbe Gerda Wegenerin kuvaamana, 1925.
Kesäpäivä, vuodelta 1927.
Rudolph Tegnerin vaimon, maalari Elna Tegnerin muotokuva, noin 1927.
Elbe Gerda Wegenerin vesivärityössä, noin 1928.
Pääkuvitus teokseen "Contes de La Fontaine", osa I, vuodelta 1928.
Valikoima Wegenerin kuvittamia teoksia

Amour Etrusque / J. H. Rosny vanhempi (1914)
L'Abdication de Ris-Orangis / Léo Larguier (1918)
Le Livre des Vikings / Charles Guyot (1924)
Une Aventure d'Amour à Venise / Giacomo Casanova (1927)
Les Contes / La Fontaine (1928–1929)
Contes de mon Père le Jars ja Sur Talons rouges / Eric Allatini (1929)
Fortunio / Théophile Gautier (1934)
L'Anneau ou La Jeune Fille Imprudente / Louis de Robert
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Catalogue extract (UK): GERDA WEGENER; Arkenin näyttelykatalogi, sisältää mm. Ellen von Kohlin muotokuvan. – (issuu.com) (englanniksi)
Smith, Laura: Gerda Wegener, 21.1.2016 – (frieze.com) (englanniksi)
Gerda Wegener, kuvia teoksista – (www.artnet.com) (englanniksi)
HMS Fervent (1895)

| HMS Fervent |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hanna, Donald and Wilson, Paisley
Kölinlasku:  27. maaliskuuta 1894
Laskettu vesille:  20. maaliskuuta 1895
Palveluskäyttöön:  kesäkuu 1901
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  275 t (koeajo) 320 t (max)
Pituus:  62,26 m
Leveys:  5,79 m
Syväys:  2,21 m
Koneteho:  4 400 ihp
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  53
Aseistus
Aseistus:  1 x QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 5 x QF 6 naulan Hotchkiss 2 x 18" torpedoputkea
HMS Fervent oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1901 palvelukseenotettu Fervent-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 7. marraskuuta 1893 Hanna, Donald and Wilsonilta Paisleysta, jolloin sen valmistumisajankohdaksi määrättiin 31. toukokuuta 1985. Köli laskettiin 27. maaliskuuta 1894. Alus laskettiin vesille 20. maaliskuuta 1895 ja valmistui kesäkuussa 1900, mutta se otettiin palvelukseen vasta 1901 nopeuden jäätyä koeajoissa asetetusta 27 solmun tavoitenopeudesta.
Palvelus

Uransa alus oli Britteinsaarten vesillä, kunnes se myytiin romutettavaksi 1920.
Grøtaværin kirkko

| Grøtaværin kirkko Grøtavær kirke |
| --- | --- |
Sijainti:  Harstad, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1915
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  200
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Grøtaværin kirkko (norj. Grøtavær kirke) on Harstadin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1915.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grøtaværin kirkko Wikimedia Commonsissa
Eräs rakkaustarina

| Eräs rakkaustarina> En kärlekshistoria |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Roy Andersson
Käsikirjoittaja:  Roy Andersson
Tuottaja:  Waldemar Bergendahl
Säveltäjä:  Björn Isfält
Kuvaaja:  Jörgen Persson
Leikkaaja:  Kalle Boman
Pääosat:   Ann-Sofie Kylin  Rolf Sohlman 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Europa Film
Ensi-ilta:   24. huhtikuuta 1970 (Ruotsi)  12. helmikuuta 1971 (Suomi) 
Kesto:  115 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eräs rakkaustarina (En kärlekshistoria) on Roy Anderssonin ohjaama ruotsalainen romanttinen nuorisoelokuva vuodelta 1970. Päärooleissa Ann-Sofie Kylin ja Rolf Sohlman esittävät kahta nuorta, melkein lasta, jotka ovat toistensa ensimmäinen tyttö- ja poikaystävä. Tšekkoslovakian uuden aallon inspiroima elokuva merkitsi Anderssonille taiteellista läpimurtoa ja muodostui melkoiseksi menestykseksi niin Ruotsissa kuin ulkomaillakin. Nyttemmin se on saavuttanut klassikkoaseman teinirakkauden kuvausten joukossa.
Elokuva oli Ruotsin ehdokas 43. Oscar-gaalaan parhaaksi ei-englanninkieliseksi elokuvaksi, mutta ei tullut nimetyksi kisaan.
Tuotanto

Roy Andersson oli juuri valmistunut elokuvakoulusta ja tehnyt kaksi lupaavaa lyhytelokuvaa ja 48-minuuttisen lopputyön, kun hänelle annettiin tilaisuus ohjata Eräs rakkaustarina. Oli poikkeuksellista uskoa näin suuri hanke niin kokemattomalle tekijälle. Kuvaukset kestivät 16:nnesta kesäkuuta 26:nteen elokuuta vuonna 1969.
Kuvauspaikkoina olivat muun muassa Svartsjön linna Ekerössä, Bellevueparken ja Norrbackagatan Tukholmassa sekä Stora Essingen.
Vastaanotto

Kriitikko Helena Yläsen mukaan ohjaaja sijoittaa hyvin taitavasti valaistuksen, kuvakoon ja muiden teknisten keinojen avulla lapset ja heidän vanhempansa aivan kuin samanaikaisiin ja jopa sisäkkäisiin maailmoihin, joissa vallitsee erilainen ajantaju ja erilaiset säännöt. Siinä missä lasten maailmassa vallitsee vapaus ja luottamus, tuntuu aikuisten maailmassa aina olevan seinä vastassa.
Turun Sanomien Tapani Maskula muisteli elokuvan uusintakierroksen yhteydessä 2004, miten vuonna 1971 yritti haastatella ruotsinlaivalla saapunutta elokuvan teiniparia saamatta juuri yhtä sanaa pidempiä vastauksia: ”Tuo sama varhaisnuorten varautunut asenne kyynisiin aikuisiin välittyy edelleenkin vahvana Roy Anderssonin elokuvasta. Eräs rakkaustarina ei ehkä kuulu maailman parhaiden mestariluomusten joukkoon, mutta vain harvaan filmiin orastavaa seksuaalisuutta ja viatonta erotiikkaa on vangittu yhtä haavoittuvan kauniina.”
Aiheesta muualla

Eräs rakkaustarina Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hans Buch

Hans Buch.
Hans Robert Viktor Buch (4. lokakuuta 1883 Helsinki – 25. huhtikuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä. Buch tuli ylioppilaaksi Nya svenska läroverketistä vuonna 1902 ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1912. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1922, kasvitieteellisen museon kustos vuodesta 1949. Hän opetti luonnontietoa helsinkiläisissä kouluissa vuosina 1917–1930. Hänelle myönnettiin 1953 professorin arvonimi.
Hänen isänsä oli Max Buch ja veljensä Kurt Buch.
Julkaisuja

Suomen talvikasvio: Tauluja lehtensä varistavien puuvartisten kasviemme määräämiseksi talvitilassa. Kirjoittaneet H. Buch ja A. A. Sola. Vanamon kirjoja 12. Otava 1908
Über die Brutorgane der Lebermoose. Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1911
Herbarium: Anvisningar och råd beträffande insamling, konservering och förvaring av herbarieväxter. Schildt, Helsingfors 1923. (Ilmestynyt Vilho Setälän suomentamana nimellä Herbaario: Ohjeita kasvien keräämiseen ja säilyttämiseen. Otava 1923.)
Die Scapanien Nordeuropas und Sibiriens. 1. Commentationes biologicae Tom 1, 4. Finska vetenskaps-societeten, Helsingfors 1923
Über Kutikula bewohnende Mikroorganismen der Lebermoose. Commentationes biologicae Tom 1, 5. Finska vetenskaps-societeten, Helsingfors 1923
Neun für Finnland neue Lebermoose. Acta Societatis pro fauna et flora Fennica 55, 6. Helsingfors 1925
Die Scapanien Nordeuropas und Sibiriens. 2. Systematischer Teil. Commentationes biologicae Tom 3, 1. Finska vetenskaps-societeten, Helsingfors 1928
Vorarbeiten zu einer Lebermoosflora Fenno-Scandias. Memoranda Societatis pro fauna et flora fennica, Helsingfors 1933-1942
Suomen maksasammalet. Otava 1936
Bryophyten von den Azoren und Madeira. Kirjoittaneet Hans Buch, Herman Persson. Commentationes biologicae 8, 7. Societas scientiarum Fennica, Helsingfors 1941
Über die Wasser- und Mineralstoffversorgung der Moose. 1. Commentationes biologicae 9, 16. Societas scientiarum Fennica, Helsingfors 1945
Über die Wasser- und Mineralstoffversorgung der Moose. 2. Commentationes biologicae 9, 20. Societas scientiarum Fennica, Helsingfors 1947
Über die Flora und Vegetation Nordwest-Spaniens. Commentationes biologicae 10, 17. Societas scientiarum Fennica, Helsingfors 1951
Om vegetationssuccessionen på de sandiga havsstränderna i sydligaste Finland och dess orsaker. Årsbok. Societas scientiarum Fennica. Serie B 37, 7. Helsingfors 1959
Grünau im Almtal

| Grünau im Almtal |
| --- | --- |

 vaakuna
 Kunnan sijainti Gmundenin piirissä
 Grünau im Almtal
 Koordinaatit: 47°51′10″N, 13°57′20″E 
Valtio:  Itävalta
Osavaltio:  Ylä-Itävalta
Piiri:  Gmunden
Kunta:  Grünau im Almtal
Hallinto:  
 – Kunnanjohtaja:  Alois Weidinger
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  230 km²
Korkeus:  528 m
Väkiluku (2019):  2 058
 – Väestötiheys:  8,9 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.gruenau.at 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Grünau im Almtal on Ylä-Itävallan osavaltiossa Itävallassa sijaitseva kunta. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 2 058 asukasta. Kunta kuuluu Salzkammergutin matkailualueeseen ja sen pinta-alasta 74,5 prosenttia on metsää. Grünau im Almtalin kokonaispinta-ala on 230 neliökilometriä, mikä tekee siitä Itävallan pinta-alaltaan suurimman kunnan.
Grünau im Almtalin naapurikuntia ovat Ebensee, Gmunden, Altaussee, Klaus, Hinterstoder, Grundlsee, Steinbach ja Scharnstein.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kunnan virallinen nettisivu
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Hastings Gilford

Hastings Gilford (1861–1941) oli brittiläinen lääkäri. Hän opiskeli lääketiedettä ja valmistui Guy's Hospitalista vuonna 1887.
Gilford kuvasi vuonna 1904 äärimmäisen harvinaisen ikääntymissyndrooma progerian, jota kutsutaan toisinaan hänen ja Jonathan Hutchinsonin mukaan Hutchinson-Gilfordin oireyhtymäksi.
Etelä-Helsingin kansalaisopisto Toimela

Etelä-Helsingin kansalaisopisto on eteläisessä Helsingissä toimiva, Kvs-säätiön ylläpitämä yksityinen kansalaisopisto. Opisto tarjoaa aikuisille yleissivistävää koulutusta ja harrastusmahdollisuuksia. Opiston järjestämille noin 300 kurssille osallistuu vuosittain yli 3 600 opiskelijaa.
Palstapuutarha

Viljelytoiminta Munkkiniemessä Helsingin kaupungin vuokratontilla on jatkunut vuodesta 1938. Palstapuutarhaviljely on opistotoiminnan rinnalla Toimela ry:n perinnemuotoista toimintaa. Käytännön viljelytoiminta toteutetaan yhteistyössä Toimelan palstapuutarhayhdistys ry:n kanssa. Viljelijöitä on noin 160 ja viljeltävän palstan koko vaihtelee 0,5–2 aarin välillä. Palstoja vapautuu haettavaksi vuosittain 10–20.
Toimela Brass

Toimela Brass on Etelä-Helsingin kansalaisopistossa toimiva puhallinorkesteri.
HMS Fierce (J453)

| HMS Fierce |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Lobnitz & Co., Renfrew
Kölinlasku:  26. marraskuuta 1944
Laskettu vesille:  11. syyskuuta 1945
Palveluskäyttöön:  28. marraskuuta 1945
Loppuvaihe:  romutettu 1959
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 030 t
Pituus:  68,58 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,82 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  VTE: 2 400 ihp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 4" (102 mm) Mk V -ilmatorjuntatykki 4 × Oerlikon 20 mm
HMS Fierce (viirinumerot J453 ja M53) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1945 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja.
Valmistus

Alus tilattiin Renfrew'stä Lobnitz et Companyltä, missä köli laskettiin 26. marraskuuta 1944. Se laskettiin vesille 11. syyskuuta 1945 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 28. marraskuuta.
Palvelus

Alus romutettiin 1959 Gatesheadissä.
Hastingsin vasta-aurinkokaari

Hastingsin vasta-aurinkokaari on harvinainen halomuoto. Se muistuttaa Wegenerin vasta-aurinkokaarta, mutta on sitä paljon harvinaisempi.
Hastingsin vasta-aurinkokaari syntyy Parry-asentoisista jääkiteistä eli kiteistä, joiden pääakseli ja kaksi prismapintaa ovat vaakasuorassa. Valon kulku kiteessä on sama kuin Wegenerin vasta-aurinkokaarella. Kaari esiintyy kaikkialla hyvin lähellä Wegenerin vasta-aurinkokaarta, mutta sivuaa Parryn kaaria, kun taas Wegener sivuaa 22 asteen sivuavia kaaria. Jos siis auringon korkeus on sellainen, että 22° ylläsivuava ja yläkovera Parryn kaari ovat tarpeeksi erillään toisistaan, Wegenerin ja Hastingsin vasta-aurinkokaaret eroavat toisistaan tässä kohdassa ollen mahdolliset erottaa toisistaan.
Ilmiöstä tunnetaan vain kymmenkunta havaintoa, ja luonnollisilla valonlähteillä on tähän mennessä havaittu neljästä eri Parryn kaaria sivuavasta osamuodosta havaittu vain yläkoveraa Parryn kaarta sivuava kaari. Ensimmäisen kerran kaaren valokuvasi Walter Tape vuonna 1986 Etelämantereella, jolloin myös samasta jääkiteen asennosta syntyvät Tapen kaaret kuvattiin ensimmäistä kertaa. Ilmiön teorian esitti C. S. Hastings vuonna 1920.
HMS Altair (1909)

| HMS Altair |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bergsunds Mekaniska Verkstads, Tukholma
Laskettu vesille:  5. kesäkuuta 1909
Palveluskäyttöön:  6. lokakuuta 1909
Poistui palveluskäytöstä:  13. kesäkuuta 1947
Loppuvaihe:  romutettu 1951
Tekniset tiedot
Uppouma:  119 t
Pituus:  40,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  4,4 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  2 000 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  18
Aseistus
Aseistus:  2 x 45,7 cm M/04 torpedoputkea 2 x 57 mm kan M/95D -tykkiä
HMS Altair (runkonumerot 45 ja V45) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene, joka luokiteltiin myöhemmin yhteysalukseksi.
Valmistus

Alus tilattiin Tukholmasta Bergsunds Mekaniska Verkstads AB:lta. Alus laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1909 ja liitettiin laivastoon neljää kuukautta myöhemmin 6. lokakuuta.
Palvelus

Alus luokiteltiin 1928 yhteysveneeksi runkonumerolla V45, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947 ja romutettiin 1951.
HMS Alnwick Castle

| HMS Alnwick Castle |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  George Brown and Company, Greenock
Kölinlasku:  12. kesäkuuta 1943
Laskettu vesille:  23. toukokuuta 1944
Palveluskäyttöön:  11. marraskuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  marraskuu 1945
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi joulukuussa 1958
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 077 t
Pituus:  77 m
Leveys:  11 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  2 980 ihp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  100-110
Aseistus
Aseistus:  1 x QF 4" Mk XIV -tykki yksiputkisena Mk XXIV -asennuksena 6 x Oerlikon 20 mm 1 x Squid Mk 1 -sukellusveneentorjuntaheitin 2 x Mk IV syvyyspomminheitintä 1 x syvyyspommikisko
HMS Alnwick Castle (viirinumero K405) Britannian kuninkaallisen laivaston Castle-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin 19. tammikuuta 1942 George Brown and Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 12. kesäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 23. toukokuuta 1944 ja valmistui vielä samana vuonna 11. marraskuuta.
Palvelus

Marraskuussa 1945 alus siirrettiin reserviin. Se myytiin romutettavaksi joulukuussa 1958.
Erävaelluksen Suomen-mestaruuskilpailut

Erävaelluksen Suomen-mestaruuskilpailut on Suomen ainoa vuosittain järjestettävä kaikille avoin vaativa vaelluskilpailu. Kilpailut on järjestetty vuosittain elo-lokakuussa vuodesta 1970 lähtien. Kilpailun järjestäjä oli vuoteen 2010 asti Suomen Latu ja sen jälkeen järjestäjänä on toiminut Erävaelluskilta ry.
Kilpailu

Kilpailu käydään kahden hengen partioin, joiden on tultava toimeen kolmen yön yli omin varustein ilman huoltoa. Kilpailun pääsarja on avoin, ja siihen saavat osallistua kaikki yli 15-vuotiaat. Muita sarjoja ovat naiset, veteraanit (yli 45-vuotiaat), nuoret (15–20-vuotiaat) ja retkisarja (ei SM-arvoa). Kilpailussa paremmuus ratkaistaan luonnossa vaeltamiseen liittyvien taitotiedon ja vaelluskunnon perusteella. Usein nähtyjä tehtäviä ovat muun muassa vesistönylitykset, tulilla yöpymiset ja kilpailun päättävä yöllä alkava pikataipale. Avoimen sarjan perusreitti ilman lisärasteja on noin 60-100 kilometriä ja muissa sarjoissa noin 60-80 kilometriä. Vuosittain kilpailuun ottaa osaa noin 30-50 partiota. Parhaimmillaan kilpailussa on ollut mukana jopa 200 partiota.
Kilpailu > Tehtävien jakaantuminen

Tehtävien aiheiden tulee liittyä olennaisesti erävaellukseen, ja ne jakaantuvat seuraavasti:
Erävaellustietoihin ja -taitoihin (30-45 %)
Suunnistukseen (15-25 %)
Ensiapu- ja pelastuspalvelutoimintaan (10-20 %)
Luonnontuntemukseen ja -suojeluun (15-30 %)
Kilpailu > Partion pakollisten varusteiden perusrunko

Kantolaitteet 2 kpl
Avotulimajoite ja makuupussit 2 kpl
Kilpailun aikainen ravinto ja retkikeitin polttoaineineen
Kirves, saha ja puukko
Ensiapupakkaus, tulentekoväline, kompassit 2 kpl, valaisin, kynä
Aiheesta muualla

Erävaelluksen SM-kilpailut
Suomen Erävaelluskilta ry:n kotisivu
Ylen Elävä arkisto: Erävaelluksen SM-kisoissa suksitaan suolle
HMS Alyssum (K100)

| HMS Alyssum |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  George Brown and Company, Greenock
Kölinlasku:  24. kesäkuuta 1940
Laskettu vesille:  3. maaliskuuta 1941
Palveluskäyttöön:  17. kesäkuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 t
Pituus:  62,48 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,14 m
Koneteho:  2 750 hv
Nopeus:  16 solmua (30 km/h)
Miehistöä:  96
Aseistus
Aseistus:  1 x BL 4"/L45 (102 mm) Mk IX -tykki 1 x kaksipiippuinen Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääri 1 x kaksipiippuinen .303" Lewis-pikakivääri 2 x Mk II syvyyspomminheitintä, joihin yhteensä 40 syvyyspommia
HMS Alyssum (viirinumero M00) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 12. joulukuuta 1939 George Brown and Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 24. kesäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1941 ja valmistui 17. kesäkuuta.
Palvelus

Alus luovutettiin 1941 Ranskan pakolaishallitukselle, joka liitti sen Vapaan Ranskan laivastoon nimellä FNFL Alysse. Saksan laivaston sukellusvene U-654 upotti 8. helmikuuta 1942 aluksen Länsi-Atlantilla torpedoimalla.
Estejuoksu olympialaisissa

| Yleisurheilu olympialaisissa 3 000 m estejuoksu  |
| --- | --- |
 Naisten 3000 m estejuoksu vuoden 2008 olympialaisissa.
Laji:  Yleisurheilu
Olympialajina:  Miehet 1920–  Naiset 2008–
Olympiaennätykset
Miehet:   Conseslus Kipruto 8.03,28 (2016)
Naiset:   Winfred Yavi 8.52,76 (2024)
3 000 metrin estejuoksu on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan vuoden 1920 olympialaisista lähtien. Naisten 3 000 metrin estejuoksu tuli mukaan vuonna 2008. Menestynein maa olympialaisten 3 000 m esteillä on ollut Kenia.
Poistetut tapahtumat

|  Miesten 2 500 metrin estejuoksun olympiamitalistit   ohje |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1900 Pariisi tulokset |   George Orton (CAN) |   Sidney Robinson (GBR) |   Jacques Chastanié (FRA) |  |
  Lähde: Athletics Men's 2 500 Steeplechase Medalists Sports-Reference. Viitattu 24.10.2015. (englanniksi)
|  Miesten 2 590 metrin estejuoksun olympiamitalistit   ohje |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1904 Saint Louis tulokset |   James Lightbody (USA) |   John Daly (GBR) |   Arthur Newton (USA) |  |
  Lähde: Athletics Men's 2 590 Steeplechase Medalists Sports-Reference. Viitattu 24.10.2015. (englanniksi)
|  Miesten 3 200 metrin estejuoksun olympiamitalistit   ohje |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1908 Lontoo tulokset |   Arthur Russell (GBR) |   Archie Robertson (GBR) |   John Eisele (USA) |  |
  Lähde: Athletics Men's 3 200 Steeplechase Medalists Sports-Reference. Viitattu 24.10.2015. (englanniksi)
|  Miesten 4 000 metrin estejuoksun olympiamitalistit   ohje |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 1900 Pariisi tulokset |   John Rimmer (GBR) |   Charles Bennett  (GBR) |   Sidney Robinson (GBR) |  |
  Lähde: Athletics Men's 4 000 Steeplechase Medalists Sports-Reference. Viitattu 24.10.2015. (englanniksi)
Gustaf L. Rosenqvist

| Gustaf L>  Rosenqvist.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1890 Lapinjärvi
Kuollut: 25. elokuuta 1974 (84 vuotta) Meltola, Suomi
Ammatti:  Valion laiduntyön ja AIV-neuvonnan johtaja, maanviljelijä
Arvonimi: maanviljelysneuvos
Gustaf Lennart Rosenqvist (9. heinäkuuta 1890 Lapinjärvi – 25. elokuuta 1974 Meltola, Suomi) oli suomalainen maanviljelijä, agronomi ja maanviljelysneuvos. Rosenqvist teki merkittävän osan urastaan Valiolla, jossa hän toimi laiduntyön ja AIV-neuvonnan johtajana. Hänen tehtäviinsä kuuluivat AIV-rehun levittäminen ja menetelmän kouluttaminen maanviljelijöille.