stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fugo Segawa
Aiheesta muualla

Fugo Segawa Palloliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Fugo Segawa Veikkausliigan sivuilla
Fugo Segawa Soccerwayn sivuilla
Glennin piirikunta

Glennin piirikunta (engl. Glenn County) on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Piirikunnan väkiluku oli 28 393 vuonna 2019. Sen hallintokeskus on Willows ja suurin kaupunki Orland. Piirikunta sijaitsee Central Valley -laaksossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Glennin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Kalifornian osavaltio
Ilmasto | 
Piirit | 
Talous | 
Vaalit | 
Maantiede | 
Hallinto | 
Kuvernöörit |
Historia | 
Politiikka | Teemasivu
| --- | --- |
Alueet:  Antelope Valley |  Big Sur |  Central Coast |  Channel Islands |  Coachella Valley |  Cucamonga Valley |  East Bay (SF) |  Etelä-Kalifornia |  Gold Country |  Los Angelesin suuralue |  Imperial Valley |  Inland Empire | Itäinen Kalifornia |  Keskuslaakso |  Kuolemanlaakso |  Los Angeles Basin | Lost Coast |   Mojave |  North Bay (SF) |  Owens Valley |  The Peninsula |  Pomona Valley |  Redwood Empire |  Russian River |  Sacramento Valley |  Salinas Valley |  San Diegon piirikunnan pohjoisosa |  San Fernando Valley |  San Franciscon lahden ympäristö |  San Gabriel Valley |  San Joaquin Valley |  Santa Clara Valley |  Shasta Cascade |  Sierra Nevada |  Piilaakso |  Pohjois-Kalifornia |  Sonoma Valley |  Tech Coast |  Tri-Valley |  Victor Valley |  Wine Country |  Yosemiten kansallispuisto
Kaupungit (suurimmat):  Bakersfield |  Chico |  Fresno |  Los Angeles-Long Beach-Glendale |  Modesto |  Napa |  Oakland-Fremont-Hayward |  Oxnard-Thousand Oaks-Ventura |  Redding |  Riverside-San Bernardino-Ontario | Sacramento-Roseville |  Salinas |  San Diego-Carlsbad-San Marcos |  San Francisco-San Mateo-Redwood City |  San José-Sunnyvale-Santa Clara | Santa Ana-Anaheim-Irvine |  Santa Barbara-Santa Maria |  Santa Cruz-Watsonville |  Santa Rosa-Petaluma |  Stockton |  Vallejo-Fairfield |  Visalia-Porterville |  Yuba City
Piirikunnat:  Alameda |  Alpine |  Amador |  Butte |  Calaveras |  Colusa |  Contra Costa |  Del Norte |  El Dorado |  Fresno |  Glenn |  Humboldt |  Imperial |  Inyo |  Kern |  Kings |  Lake |  Lassen |  Los Angeles |  Madera |  Marin |  Mariposa |  Mendocino |  Merced |  Modoc |  Mono |  Monterey |  Napa |  Nevada |  Orange |  Placer |  Plumas |  Riverside |  Sacramento |  San Benito |  San Bernardino |  San Diego |  San Francisco |  San Joaquin |  San Luis Obispo |  San Mateo |  Santa Barbara |  Santa Clara |  Santa Cruz |  Shasta |  Sierra |  Siskiyou |  Solano |  Sonoma |  Stanislaus |  Sutter |  Tehama |  Trinity |  Tulare |  Tuolumne |  Ventura |  Yolo |  Yuba
Grażyna Gęsicka

Grażyna Gęsicka huhtikuussa 2009.
Grażyna Gęsicka (13. joulukuuta 1951 Varsova, Puola – 10. huhtikuuta 2010 Smolensk, Venäjä) oli puolalainen poliitikko ja entinen Puolan alueministeri vuosina 2006–2007.
Gęsicka valmistui Varsovan yliopiston sosiologian instituutista vuonna 1974. Vuonna 1985 hän suoritti tohtorin tutkinnon.
Puolan kielen lisäksi hän puhui englantia ja ranskaa.
Gęsicka vieraili Suomessa kesäkuussa 2006.
Hän kuoli Smolenskin lento-onnettomuudessa Venäjällä 10. huhtikuuta 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grażyna Gęsicka Wikimedia Commonsissa
Guy Lafleur Trophy

Guy Lafleur Trophy myönnetään vuosittain Quebec Major Junior Hockey League:n (QMJHL) pudotuspelien parhaalle pelaajalle. Palkinto on nimetty legendaarisen Montreal Canadiensin hyökkääjä Guy Lafleurin mukaan.
Voittajat

| Kausi | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| 1977–78 | Richard David | Trois-Rivières Draveurs |
| 1978–79 | Jean-François Sauvé | Trois-Rivières Draveurs |
| 1979–80 | Dale Hawerchuk | Cornwall Royals |
| 1980–81 | Alain Lemieux | Trois-Rivières Draveurs |
| 1981–82 | Michel Morissette | Sherbrooke Castors |
| 1982–83 | Pat LaFontaine | Verdun Juniors |
| 1983–84 | Mario Lemieux | Laval Voisins |
| 1984–85 | Claude Lemieux | Verdun Junior Canadiens |
| 1985–86 | Sylvain Côté & Luc Robitaille | Hull Olympiques |
| 1986–87 | Marc Saumier | Longueuil Chevaliers |
| 1987–88 | Marc Saumier | Hull Olympiques |
| 1988–89 | Donald Audette | Laval Titan |
| 1989–90 | Denis Chalifoux | Laval Titan |
| 1990–91 | Félix Potvin | Chicoutimi Saguenéens |
| 1991–92 | Robert Guillet | Verdun Collège Français |
| 1992–93 | Emmanuel Fernandez | Laval Titan |
| 1993–94 | Éric Fichaud | Chicoutimi Saguenéens |
| 1994–95 | José Théodore | Hull Olympiques |
| 1995–96 | Jason Doig | Granby Prédateurs |
| 1996–97 | Christian Bronsard | Hull Olympiques |
| 1997–98 | Jean-Pierre Dumont | Val-d'Or Foreurs |
| 1998–99 | Mathieu Benoit | Acadie-Bathurst Titan |
| 1999–00 | Brad Richards | Rimouski Océanic |
| 2000–01 | Simon Gamache | Val-d'Or Foreurs |
| 2001–02 | Danny Groulx | Victoriaville Tigres |
| 2002–03 | Maxime Talbot | Hull Olympiques |
| 2003–04 | Maxime Talbot | Gatineau Olympiques |
| 2004–05 | Sidney Crosby | Rimouski Océanic |
| 2005–06 | Martin Karsums | Moncton Wildcats |
| 2006–07 | Jonathan Bernier | Lewiston MAINEiacs |
| 2007–08 | Claude Giroux | Olympiques de Gatineau |
| 2008–09 | Yannick Riendeau | Voltigeurs de Drummondville |
| 2009–10 | Gabriel Bourque | Moncton Wildcats |
| 2010–11 | Jonathan Huberdeau | Saint John Sea Dogs |
| 2011–12 | Charlie Coyle | Saint John Sea Dogs |
| 2012–13 | Jonathan Drouin | Halifax Mooseheads |
| 2013–14 | Antoine Bibeau | Val-d'Or Foreurs |
| 2014–15 | Adam Erne | Quebec Remparts |
Grand anglo-français tricolore

| Grand Anglo-Français Tricolore |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  Suomessa tuntematon
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  metsäkauriin, saksanhirven ja villisian metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästys
Muita nimityksiä:  Great Anglo-French Tricolour Hound, Großer Anglo-Französischer Dreifarbiger Laufhund, gran sabueso anglo-francés tricolor, suur anglo-prantsuse kolmevärviline hagijas, Large Anglo-French Tricolour
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.1 Suuret ajavat koirat #322
Ulkonäkö
Paino:  34,5-35,5 kg
Säkäkorkeus:  60-70 cm
Väritys:  tricolor (valkoinen mustin ja parkinruskein merkein)
Grand anglo-français tricolore on Ranskassa kehitetty koirarotu, joka kuuluu nimensä mukaisesti englantilais-ranskalaisiin ajokoiriin. Suoraan suomennettuna nimi merkitsee "suuri kolmivärinen englantilais-ranskalainen ajokoira". Rotu on suurista ranskalaisista ajokoirista kaikkein yleisin.
Ulkonäkö

Rotu on yleisvaikutelmaltaan enemmän ranskalaistyyppinen - tiettyjä kettukoiramaisia piirteitä lukuun ottamatta, joiden määrä vaihtelee yksilöittäin. Niska on melko pitkä ja vahva. Karvapeite on lyhyt. Väriltään se on kolmivärinen eli tricolor: pohjaväri on valkoinen, jossa on mustia ja parkin- tai kuparinruskeita (tan-värisiä) alueita; musta mantteli on hyvin yleinen. Keskimääräinen säkäkorkeus on 60-70 cm ja paino 34,5-35,5 kg[lähde? ].
Luonne ja käyttäytyminen

Grand anglo-français tricolore on tottelevainen ja uskollinen. Se metsästää suurissa ajueissa ja vaatii paljon fyysisiä aktiviteetteja, eikä sitä suositellakaan pelkäksi seurakoiraksi eikä varsinkaan pidettäväksi kaupungissa. Vaikka se tuleekin muiden koirien kanssa toimeen, se saattaa saalisviettinsä vuoksi soveltua huonosti pidettäväksi yhdessä muiden eläinlajien kanssa.
Alkuperä

Kookkaita ranskalaisia ajokoiria, erityisesti poitevin, risteytettiin kolmiväristen englanninkettukoirien kanssa, jonka tuloksena syntyi ns. bâtard du Haut-Poitou eli "yläpoitoun sekarotuinen". Kuten muutkin suuret englantilais-ranskalaiset ajokoirat, myös kolmivärinen kuuluu ns. chien d'ordre -ryhmään eli koiriin, jotka ajavat itseään suurempaa riistaa: metsäkaurista, saksanhirveä ja villisikaa.
Rodunedustaja näyttelyssä.
Grand griffon vendéen

| Grand griffon vendéen |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  Suomessa rekisteröity 19
Alkuperäinen käyttö:  metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästys
Muita nimityksiä:  Grosser Griffon Vendeen, gran grifón vendeano, vendeeni suur grifoon
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.1 Suuret ajavat koirat #282
Ulkonäkö
Paino:  30-35 kg
Säkäkorkeus:  uros 62-68 cm narttu 60-65 cm
Väritys:  keltainen mustin karvankärjin, valko-musta, valko-punainen, valko-keltainen, black & tan tai tricolour
Maalaus: Grand griffon vendéen.
Grand griffon vendéen eli iso vendéengriffoni on ranskalainen koirarotu. Se on ranskalaisista griffoneista kaikkein suurin.[lähde? ]
Ulkonäkö

Grand griffon vendéen on ensivaikutelmaltaan hienostunut, tasapainoinen ja vahva olematta raskas. Kirsu on joko musta tai valko-oransseilla yksilöillä mahdollisesti ruskea. Korvat ovat riippuvat, kapeat ja ohuet, kärjistään pitkän soikion muotoiset. Raajat ovat pitkät, lihaksikkaat ja voimakkaat. Karvapeite on pitkähkö ja karhea. Sallitut väritykset ovat keltainen mustin karvankärjin, valko-musta, valko-punainen, valko-keltainen, black & tan ja kolmivärinen (tricolour). Perinteisesti väritykset on tunnettu nimillä jäniksenväri, sudenväri, mäyränväri ja villisian väri. Urosten säkäkorkeus on 62–68 cm ja narttujen 60–65 cm - molemmilla sukupuolilla sallitaan 1 cm vaihtelu suuntaan tai toiseen. Paino on 30-35 kg.[lähde? ]
Alkuperä

Grand griffon vendéenin uskotaan polveutuvan southern houndista ja karkeakarvaisista italialaisista ajokoirista. Nykyisen rodun esi-isät tunnettiin 1500-luvun Ranskassa nimellä greffier, joka merkitsi hovin virkailijaa, mutta vääntyi sittemmin muotoon griffon. Myös valkoinenajokoira oli yksi rodun esi-isistä. Koska greffiereiden taustalla vaikutti griffon fauve de bretagne, vaikutti tämä sitä kautta myös grand griffon vendéenin perimään. Lisäksi jalostukseen vaikuttaneina rotuina mainitaan karkeakarvaiset bresseläiset ajokoirat ja chien-gris. Alkuperäinen paikallinen rotu oli lyhytkarvainen isovendéenajokoira (grand vendéen), josta nykyinen karkeakarvainen grand griffon vendéen sittemmin kehittyi.
Hoito

Grand griffon vendéen on keskitason koulutettava. Nartut oppivat jostakin syystä hieman helpommin kuin urokset. Turkinhoito on myös keskitasoa. Karva on harjattava säännöllisesti takkuuntumisen ja väkevän "koiranhajun" vuoksi.[lähde? ]
Kantarotu isovendéenajokoira.
Grand anglo-français blanc et orange

| Grand Anglo-Français blanc et orange |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  Suomessa tuntematon
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  metsäkauriin, saksanhirven ja villisian metsästys
Nykyinen käyttö:  hajuaistilla metsästävä koira
Muita nimityksiä:  Great Anglo-French White and Orange Hound, Großer Anglo-Französischer Weiß-Oranger Laufhund, gran sabueso anglo-francés blanco y naranja, suur anglo-prantsuse oranž-valge hagijas, Large Anglo-French Orange and White
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.1 Suuret ajavat koirat #324
Ulkonäkö
Paino:  30-36 kg
Säkäkorkeus:  60-70 cm
Väritys:  valko-keltainen tai valko-oranssi
Grand anglo-français blanc et orange on ranskalainen laumassa metsästävä koirarotu, joka kuuluu nimensä mukaisesti englantilais-ranskalaisiin ajokoiriin. Nimi merkitsee suoraan suomennettuna "suuri valko-oranssi englantilais-ranskalainen ajokoira". Rotu on englantilais-ranskalaisista ajokoirista harvinaisin.
Ulkonäkö

Yleisvaikutelma on voimakas koira, jonka pää on enemmän englantilaistyyppinen kuin kolmivärisellä sukulaisellaan. Silmät ovat suuret ja tummanruskeat. Korvat ovat lyhyet, riippuvat ja melko paksut. Häntä on melko pitkä. Karvapeite on lyhyttä ja ohutta. Väri on valkoinen, jossa on joko sitruunankeltaisen tai oranssin värisiä alueita - oranssi ei saa koskaan olla sävyltään niin tumma, että se vaikuttaisi punaiselta. Säkäkorkeus vaihtelee 60–70 cm välillä. Painoa rodulla on 30–36 kg.
Luonne

Grand anglo-français blanc et orange on luonteeltaan uskollinen ja omistautunut. Sen metsästysvietti on hyvin voimakas ja sen hajuaisti hyvin kehittynyt. Rotu vaatii paljon liikuntaa, eikä se sovi pieniin asuntoihin.
Alkuperä

Kookkaita ranskalaisia ajokoiria, erityisesti billy, risteytettiin kelta-valkoisten englanninkettukoirien kanssa, jonka tuloksena syntyi nykyinen suuri valko-oranssi ajokoira. Kuten muutkin suuret englantilais-ranskalaiset ajokoirat, myös valko-oranssi kuuluu ns. chien d'ordre -ryhmään eli koiriin, jotka ajavat itseään suurempaa riistaa: metsäkaurista, saksanhirveä ja villisikaa.
Hatayn maanjäristykset 2023

| Hatayn maanjäristykset 2023 |
| --- | --- |

Päivämäärä:  20. helmikuuta 2023
Magnitudi:  6,4 ja 5,8 (Mw)
Intensiteetti:  IX
Syvyys:  7,0 km ja 16,0 km
Maat, joihin vaikutukset ulottuivat:   Turkki  Syyria
Henkilövahingot:  6 kuollutta, 294 loukkaantunutta
Hatayn maanjäristykset 2023 
20. helmikuuta 2023 kello 20.04 Suomen aikaa (19.04) Hatayssa tapahtui 6,4 magnitudin maanjäristys, ja kello 20.07 Suomen aikaa (19.07) toinen, 5,8 magnitudin maanjäristys. Maanjäristys tuntui myös Syyriassa, Jordaniassa, Irakissa, Palestiinassa, Israelissa ja Egyptissä. Tietojen mukaan 6 ihmistä kuoli, 294 ihmistä loukkaantui.
Harjakatto

Harjakatto eli satulakatto
Harjakatto, Markham
Harjakatto tai satulakatto on yleinen kattomalli, jota käytetään muun muassa pien-
ja omakotitaloissa. Katto koostuu yleensä kahdesta eri lappeesta, jotka laskevat katon harjasta eli aumasta.  Harjakatto on käytännöllinen kylmissä sekä sateisissa ilmastoissa, sillä vettä ei kerry katolle vaan se valuu alas usein sadevesikourun ja vesirännin kautta. Täten myös harjakattoa on myös helpompi huoltaa kun esimerkiksi tasakattoa.
Harjakaton yleisiä vesikatetyyppejä ovat muun muassa pärekatto, tiilikatto ja peltikate.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harjakatto Wikimedia Commonsissa
Ghajar

| Ghajar |
| --- | --- |

 Ghajar
 Koordinaatit: 33°16′22″N, 35°37′23″E 
Valtio:  Israel
Hallintoalue:  Pohjoinen
Väkiluku (2018):  2 607
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ghajar (arab. غجر‎, Ġajar, hepr. ‏ע'ג'ר‎) on kylä Israelin miehittämien Golanin kukkuloiden alueella. Sen asukkaat ovat alaviitteja. Kylän asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 2 607.
Maantiede

Ghajar sijaitsee Israelin miehittämien Golanin kukkuloiden alueella matalan mäen päällä. Kylän vieressä kohoaa Hermonvuori.
Historia

Ghajarin kylän perustivat alueelle Pohjois-Syyriasta muuttaneet alaviitit todennäköisesti 1500-luvulla Osmanien valtakunnan hallitessa aluetta. Ghajar oli yksi kolmesta heidän kauaksi alaviittien ydinalueesta sijaitsevasta perustetusta alaviittikylästä ja sen alkuperäinen nimi oli Taranje. Nykyinen nimi Ghajar on arabiaa ja se tarkoittaa mustalaista tai kiertolaista. Uuden nimen kylä sai kurdien muuttaessa alueelle noin 300 vuotta sitten. Sittemmin kylä oli merkitty karttoihin vaihtelevasti osana Libanonia tai Syyriaa. Ennen vuotta 1967 Libanon oli kuitenkin tunnustanut kylän osana Syyriaa ja kylään oli sijoitettu myös syyrialaisia sotilaita.
Syyrian armeijan joukot vetäytyivät Ghajarista kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967. Myös osa kylän asukkaista pakeni, mutta 385 heistä jäi asuntoihinsa. Golanin kukkulat vallanneiden israelilaisten mielestä Ghajar oli osa Libanonia, kun taas Libanon piti sitä edelleen osana Syyriaa. Kylän asukkaat joutuivat välikäteen, jossa kylää ei käytännössä hallinnut mikään valtio, mikä taas johti taloudellisiin vaikeuksiin. Lopulta muutaman viikon päästä kylän asukkaat vetosivat kylän miehityksen puolesta ja israelilaisjoukot saapuivat 10. heinäkuuta 1967. Kylästä tuli näin osa miehitettyä Golanin kukkuloiden aluetta. Israelin liittäessä alueen itseensä 1981 kylän asukkaat ottivat Israelin kansalaisuuden. Israel miehitti Etelä-Libanonin vuonna 1982 ja sen vetäytyessä alueelta vuonna 2000 kylä jakautui kahtia siten, että toinen puolisko jäi nyt Libanonin puolelle. Kylä yhdistyi jälleen toisen Libanonin sodan aikana vuonna 2006 Israelin joukkojen edetessä jälleen rajan yli.
Väestö

Ghajarin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 2 607. Asukkaiden pääosa on alaviitteja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ghajar Wikimedia Commonsissa
Ghajar Golanin kukkuloiden pohjoisosan kartalla.
Guy Hendrix Dyas

Guy Hendrix Dyas on brittiläinen elokuvien tuotantosuunnittelija. Opiskeltuaan Lontoo Royal College of Art -taideopistolla ja työskenneltyään Sonyn teollisena muotoilijana Tokiossa, Dyas muutti San Franciscoon työskennelläkseen Industrial Light & Magicille. Vuonna 2002 hän valmistui tuotantosuunnittelijaksi ja hänen ensimmäinen työnsä oli Bryan Singerin elokuvassa X-Men 2, jota seurasi Terry Gilliamin Grimmin veljekset. Osa Dyasin töistä voi löytää Lontoon designmuseosta sekä Tokion Wakitan taidemuseosta.
Filmografia tuotantosuunnittelijana

| Vuosi | Nimi |
| --- | --- |
2003: X-Men 2
2005: Grimmin veljekset
2006: Superman Returns
2007: Elisabet – Kultainen aikakausi
2008: Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta
2009: Agora
2010: Inception
2011: Robopocalypse
Aiheesta muualla

Guy Hendrix Dyas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Georg Helsingius

Georg Helsingius (12. lokakuuta 1662 Viipuri – 21. toukokuuta 1741 Porvoo) oli suomalainen kirkkoherra, Porvoon tuomiorovasti ja valtiopäivämies.
Helsingiuksen vanhemmat olivat Jääsken kirkkoherra Markus Helsingius (k. 1678) ja Elisabet Holst. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1679 ja Uppsalassa 1687. Helsingius valmistui filosofian maisteriksi 1694.
Helsingius oli Viipurin tuomiokapitulin notaarina vuodesta 1692, Viipurin lukion kreikan ja heprean kielten lehtorina vuodesta 1695 sekä Viipurin linnan ja Siikaniemen kirkkoherrana vuodesta 1697. Hänestä tuli Mikkelin kirkkoherra 1697 ja hän toimi siellä Viipurin piispan paettua Ruotsiin ylimääräisenä tuomiokapitulin esimiehenä 1711–1713. Helsingius itse pakeni sotaa Ruotsiin 1713 ja hän oleskeli vuosina 1717–1718 Medelpadissa ja Attmarin pitäjässä sekä sitten Tukholmassa. Sodan päätyttyä Helsingius palasi Suomeen ja hänestä tuli Porvoon kirkkoherra 1722 ja tuomiorovasti 1724. Helsingius oli myös valtiopäivämiehenä 1710.
Helsingius oli naimisissa 1696–1730 Siikaniemen kirkkoherra Pehr Risteliuksen (k. 1695) lesken Beata Schmidtin (k. 1730) kanssa. Heidän poikiaan olivat Porvoon tuomiokapitulin notaari Mårten Helsingius (k. 1733), Iisalmen kirkkoherra Henrik Helsingius (1701–1757), Rantasalmen kirkkoherra Georg Helsingius (1710–1764), Helsingin kaupunginsihteeri Johan Helsingius (1712–1766), Turun akatemian matematiikan ja fysiikan dosentti Gustaf Helsingius (1714–1740) ja kuninkaallinen sihteeri Daniel Helsingius (1717–1774).
Aiheesta muualla

Georg Helsingiuksen elämäkerta Kansallisbiografiassa
Georg Hackl

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Georg Hackl vuonna 2014. |  Georg Hackl vuonna 2014. |  Georg Hackl vuonna 2014. |  |
Maa:   Saksa
Miesten ohjaskelkkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Albertville 1992 | yksikkö |  |
|  Kultaa | Lillehammer 1994 | yksikkö |  |
|  Kultaa | Nagano 1998 | yksikkö |  |
|  Hopeaa | Calgary 1988 | yksikkö |  |
|  Hopeaa | Salt Lake City 2002 | yksikkö |  |
Georg Hackl (s. 9. syyskuuta 1966 Berchtesgaden, Saksa) on saksalainen ohjaskelkkailija ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Georg Hackl vuonna 2005.
Hackl voitti ensimmäisen olympiamitalinsa Calgaryn olympialaista 1988, joissa hän sijoittui toiseksi yksikkölaskussa. Kaksikoissa hän joutui tyytymään neljänteen sijaan. Neljä vuotta myöhemmin Albertvillen olympialaisissa 1992 Hackl voitti kultaa. Hän toisti saavutuksensa myös Lillehammerin olympialaisissa 1994 ja Naganon olympialaisissa 1998. Naganossa hän ensimmäisenä olympiahistoriassa kellotti nopeimman ajan jokaisella neljällä laskulla.
Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 Hackl otti viidennen perättäisen olympiamitalin ensimmäisenä kelkkailijana. Tällä kertaa hän sijoittui hopealle. Viimeisissä olympialaisissaan Torinossa 2006 Hackl jäi mitalien ulkopuolelle seitsemänneksi.
Ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailuista Hackl voitti yhteensä 22 mitalia. Hän voitti kultaa 10 kertaa, hopeaa 10 kertaa ja pronssia kaksi kertaa. Kultaa Hackl voitti yksiköstä vuosina 1989, 1990 ja 1997. Kaksikosta hän voitti kultaa vuosina 1991, 1993, 1995, 2000, 2001, 2003 ja 2005.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Georg Hackl Wikimedia Commonsissa
Georg Hackl Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Fil-luge.org: Georg Hackl (englanniksi)
Gianni Romme

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gianni Romme |  Gianni Romme |  Gianni Romme |  |
Maa:   Alankomaat
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Nagano 1998 | 5 000 m |  |
|  Kultaa | Nagano 1998 | 10 000 m |  |
|  Hopeaa | Salt Lake City 2002 | 10 000 m |  |
| Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Calgary 1998 | 5 000 m |  |
|  Kultaa | Heerenveen 1999 | 5 000 m |  |
|  Kultaa | Nagano 2000 | 5 000 m |  |
|  Kultaa | Hamar 1996 | 10 000 m |  |
|  Kultaa | Varsova 1997 | 10 000 m |  |
|  Kultaa | Calgary 1998 | 10 000 m |  |
|  Kultaa | Nagano 2000 | 10 000 m |  |
|  Hopeaa | Varsova 1997 | 5 000 m |  |
|  Hopeaa | Heerenveen 1999 | 10 000 m |  |
|  Pronssia | Hamar 1997 | 5 000 m |  |
|  Pronssia | Salt Lake City 2001 | 5 000 m |  |
|  Pronssia | Soul 2004 | 5 000 m |  |
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Milwaukee 2000 |  |  |
|  Kultaa | Göteborg 2003 |  |  |
| Pikaluistelun EM-kilpailut  | Pikaluistelun EM-kilpailut  | Pikaluistelun EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Heerenveen 2003 |  |  |
Gianni Romme (s. 12. helmikuuta 1973 Lage Zwaluwe, Alankomaat) on alankomaalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Romme on erityisesti keskittynyt pitkille luistelumatkoille, joilla hän onkin saavuttanut mittavaa menestystä. Naganon olympialaisissa 1998 Romme voitti kultaa sekä 5 000 että 10 000 metrillä. Neljä vuotta myöhemmin Salt Lake Cityn olympialaisissa hän saavutti 10 000 metrillä hopeaa maanmiehensä Jochem Uytdehaagen takana.
Yleisluistelun maailmanmestaruuden Romme on voittanut kahdesti, 2000 ja 2003. Matkakohtaisissa MM-kisoissa hän on voittanut 5 000 metriä kolmesti ja 10 000 metriä neljästi. Lisäksi hänellä on hopeaa 5 000 ja 10 000 metriltä sekä kolme pronssia 5 000 metriltä. EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2003.
Romme lopetti uransa kauteen 2006–2007. Sen jälkeen hän valmensi muun muassa Anni Friesinger-Postmaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gianni Romme Wikimedia Commonsissa
Gianni Romme Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Miesten 5 000 metrin pikaluistelun olympiavoittajat
Miesten 10 000 metrin pikaluistelun olympiavoittajat
Glenwherryncollie

| Glenwherryncollie> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Pohjois-Irlanti
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Rodun syntyaika:  viimeistään 1800-luvun puoliväli
Alkuperäinen käyttö:  paimennus
Muita nimityksiä:  Glenwherry Collie, Glengarry Collie
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  sinivalkoinen tai sininen tricolor
Glenwherryncollie (Glenwherry Collie) on sukupuuttoon kuollut irlantilainen koirarotu.
Ulkonäkö

Glenwherryncolliella oli karhea karvapeite. Väritys oli sini-valkoinen, jossa saattoi esiintyä tan-merkit.
Alkuperä

Rotu oli kotoisin Antrimin laaksoista Pohjois-Irlannin itäosista. Se tunnettiin ennen 1800-luvun puoliväliä ja se oli olemassa vielä 1940-luvulla.
Grizelda Kristiņa

Grizelda Kristiņa (o.s. Berthold; 19. maaliskuuta 1910 − 2. kesäkuuta 2013) oli tiettävästi maailman viimeinen liivin kieltä äidinkielenään puhunut henkilö, vaikkakin yleisen uutisoinnin mukaan viimeinen oli vuonna 2009 kuollut Viktor Berthold, jonka serkku Grizelda Kristiņa oli.
Grizelda Kristiņa syntyi Liivinrannan Vaiden kylässä, mutta hän asui Kanadan Campbellvillen kaupungissa Ontariossa, jonne hänen perheensä pakeni vuonna 1951. Hänen puhettaan julkaistiin liivinkielisellä Līvõ kēļ -CD:llä, jolla hän lukee liivinkielisen oppikirjan tekstiä.