stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Steven Yeun

| Steven Yeun |
| --- | --- |
 Yeun San Diego Comic-Con -tapahtumassa vuonna 2015
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. joulukuuta 1983 (ikä 40) Soul, Etelä-Korea
Ammatti:  näyttelijä, tuottaja
Puoliso:  Joana Pak
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  2005–
Merkittävät roolit:  The Walking Dead Burning Minari
Aiheesta muualla
IMDb 
Steven Yeun (kor. 연상엽; s. Yeun Sang-yeop; 21. joulukuuta 1983 Soul, Etelä-Korea) on amerikankorealainen näyttelijä ja tuottaja. Hänet tunnetaan muun muassa Glenn Rheen roolista televisiosarjassa The Walking Dead, jossa hän oli mukana ensimmäisen kauden toisesta jaksosta seitsemännen kauden ensimmäiseen jaksoon asti. Tämän lisäksi Yeun on näytellyt muutamissa independent-elokuvissa ja lyhytelokuvissa. Hän on myös ääninäytellyt useissa animaatiosarjoissa, kuten The Legend of Korra jossa hän näytteli Wania, ensimmäistä Avataria.
Yeun on myös esiintynyt J.Y. Parkin musiikkivideossa Fire yhdessä Conan O'Brienin kanssa.
Yeun sai vuoden 2020 elokuvasta Minari parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.
Valikoitu filmografia > Elokuva

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | I Origins | I Origins | Mike Cahill |
| 2017 | Okja | Okja | K |
| 2017 | Mayhem | Mayhem | Derek Cho |
| 2018 | Burning | Burning | Ben |
| 2018 | Sorry to Bother You | Sorry to Bother You | Squeeze |
| 2020 | Minari | Minari | Jacob |
| 2021 | Space Jam: Uusi legenda | Space Jam: A New Legacy | Warner Brosin johtokunnan jäsen (cameo) |
| 2021 | Trollhunters: Rise of the Titans | Trollhunters: Rise of the Titans | Steve Palchuk  (ääni) |
| 2021 | The Humans | The Humans | Richard |
| 2022 | Nope | Nope | Ricky “Jupe” Park |
| 2024 | Love Me | Love Me | Iam / Liam |
| 2025 | Mickey 17 | Mickey 17 | Berto |
Valikoitu filmografia > Televisio

| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Rillit huurussa | The Big Bang Theory | Sebastian | 1 jakso |
| 2013 | The Legend of Korra | The Legend of Korra | Avatar Wan (äänirooli) | 3 jaksoa |
| 2010–2016 | The Walking Dead | The Walking Dead | Glenn Rhee | 81 jaksoa |
| 2016–2018 | Voltron – Universumin soturi | Voltron: Legendary Defender | Keith (äänirooli) | 64 jaksoa |
| 2016–2018 | Trollhunters: Tales of Arcadia | Trollhunters: Tales of Arcadia | Steve Palchuk (äänirooli) | 27 jaksoa |
| 2018–2021 | Final Space | Final Space | Little Cato (äänirooli) | 23 jaksoa |
| 2018–2019 | 3Below: Tales of Arcadia | 3Below: Tales of Arcadia | Steve Palchuk (äänirooli) | 19 jaksoa |
| 2020 | Wizards: Tales of Arcadia | Wizards: Tales of Arcadia | Steve Palchuk (äänirooli) | 10 jaksoa |
| 2021– | Invincible | Invincible | Mark Grayson / Invincible (äänirooli) |  |
| 2023 | Beef | Beef | Danny Cho |  |
Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas

Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas vuonna 2008, 14 vuotta sulkemisen jälkeen.
Virkkalan kalkkitehdas oli Karl Forsströmin vuonna 1897 perustama, Lohjan Kalkkitehdas Oy:hyn kuulunut kalkkitehdas. Vuonna 1919 tehdasta laajennettiin sementtitehtaalla. Tehdas suljettiin vuonna 1994 1990-luvun alun laman, etenkin rakentamisen syvän laman vuoksi.
Tehdas työllisti parhaimmillaan yli 1 000 työntekijää.
Tehtaan alkuvaiheet

Förbyläinen merikapteeni Karl Forsström ja hänen ystävänsä, helsinkiläinen kauppias Julius Tallberg, kiinnittivät huomiota Lohjan runsaisiin kalkkikiviesiintymiin vuonna 1895. Seuraavana vuonna he tutkivat esiintymien laajuutta ja laatua, ja tulosten ollessa rohkaisevia vuokrasivat yhdessä kaksi kalkkikiviesiintymää 40 vuodeksi, yhden Lohjansaaren Hermalan kylän Kieklasta ja toisen Tytyristä.
Kalkinpoltto vaatii paljon polttoainetta, ja Virkkalassa Lohjanjärven rannalla oli tuolloin kaksikin suurta höyrysahaa, joilta oli mahdollista saada kohtuullisen hintaista polttoainetta. Järvi tarjosi myös edullisen tavan kuljettaa kalkkikiveä vuokratuilta esiintymiltä. Sijainnin kolmas etu oli vuonna 1873 rakennettu Hangon–Hyvinkään rautatie.
Tehtaan alkuvaiheet > Ensimmäinen kalkkiuuni

Kesällä 1897 ryhdyttiin rakentamaan ensimmäistä kalkkiuunia. Pystykuilu-uunin piirustukset ostettiin holsteinilaiselta insinööriltä Johan Henrik Schüttiltä. Uuni poikkesi muista Suomeen tuolloin rakennetuista kuilu-uuneista niin muodoltaan kuin rakenteeltaan. Uunia lämmitettiin kahden vastakkaisen tulisijan avulla tyypillisen neljän sijaan.
Uunin rakentamista valvoi Karl Forsströmin poika, 23-vuotias Polyteknillisessä opistossa kemiaa opiskellut Fredrik Forsström. Syksyn tullen hänen oli palattava opiskelun pariin, ja viransijaiseksi saapui Saksassa panimomestariksi opiskellut nuorempi veli Petter Forsström. Hän jäi yritykseen ja johti kalkkitehdasta aina vuoteen 1962 saakka.
Aluksi tehtaan tarvitsema kalkkikivi louhittiin Lohjansaaren Kieklan esiintymästä. Kuljetusta varten hankittiin kaksi 50 tonnin proomua ja ratashöyrylaiva Lojo, joka tunnettiin paremmin Laiska-Jaakkona.
Kieklan kalkkikivi oli puhdasta, mutta sen karkeakiteinen rakenne aiheutti ongelmia korkeassa pystykuilu-uunissa. Pian siirryttiinkin käyttämään kiveä Tytyrin esiintymästä. Sillä taas oli taipumus sakoontua eli sintraantua. Sintraantuminen vaikeutti valmiin kalkin laskua uunista, mutta oikein suoritettuna prosessista syntyi kuitenkin käyttökelpoista rakennuskalkkia. Tytyrin kiven turvin saatiin uunin tuotanto nostettua 14−15 tonniin vuorokaudessa.
Vuonna 1898 uuni tuotti 480 tonnia sammuttamatonta kalkkia ja 2 750 tonnia sammutettua kalkkia. Sammutettu kalkki käytettiin laastin valmistukseen, sammuttamaton kalkki puolestaan toimitettiin nahkateollisuuden käyttöön.
Seuraavina vuosina tuotanto vaihteli kysynnän mukaan, mutta jo vuonna 1904 oli kysyntä niin suurta, että pystykuilu-uunin koko kapasiteetti oli täydessä käytössä.
Tehtaan alkuvaiheet > Ensimmäinen rengasuuni

Vuonna 1906 tilattiin berliiniläiseltä Eckhardt & Hotopilta ensimmäinen rengasuuni. Uunin rakentamistyöt aloitettiin syksyllä 1906, ja seuraavan vuoden kesällä valmistui 14-kammioinen, Hoffmann-tyyppinen rengasuuni. Uunikanavan korkeus oli 2,8 metriä, leveys 3,6 metriä ja pituus 81 metriä. Savupiippu oli 54 metriä korkea.
Uuden rengasuunin päivätuotantokapasiteetti oli aluksi 40−50 tonnia, mutta myöhemmin se nostettiin jopa 80 tonniin. Ensimmäisinä vuosina puolet uunin tuotannosta myytiin rakennusteollisuudelle. Tuotannon toinen puolikas myytiin aivan uudelle asiaskunnalle, sulfaattiselluloosatehtaille, kuten vasta valmistuneelle Lohjan selluloosatehtaalle.
Sementtitehdas perustetaan

Karl Forsström oli pidemmän aikaa suunnitellut sementtitehtaan rakentamista. Jo ennen Virkkalan kalkkitehtaan rakentamista hän oli mukana Keravan Saviolle rakennetussa maan ensimmäisessä sementtitehtaassa, ja toimitti sille kalkkikiveä. Vuonna 1907 hän yhdessä vaasalaisen konsuli Hugo Sölfwerarmin kanssa ryhtyi toteuttamaan omaa sementtitehdasta Paraisille. Hanketta vastusti Paraisten Kalkkivuori Oy, ja kun Sölfwerarm kuoli vuonna 1911 ja Karl Forsström seuraavana vuonna, oli hanke haudattava. Perilliset myivät Paraisilta hankitut maat ja laitokset vuonna 1913 Paraisten Kalkkivuori Oy:lle.
Ajatus sementtitehtaasta jäi kuitenkin perinnöksi Petter Forsströmille. Perikunnan varat eivät kuitenkaan suurinvestointiin riittäneet, joten oli turvauduttava ulkopuoliseen rahoitukseen. Tätä tarkoitusta varten perustettiin 15. heinäkuuta 1914 Lohjan Kalkkitehdas Oy. Aluksi osakkaina olivat vain aviomiehensä omaisuuden perinyt Olivia Forsström sekä pojat Petter sekä Fredrik. Vain 14 päivää myöhemmin syttyi ensimmäinen maailmansota, ja suunnitelmia oli jälleen viivytettävä.
Tehtaan sijainniksi kaavailtiin Virkkalaa, ja vuonna 1915 tutkittiin Lohjan kalkkikivi- ja saviesiintymien soveltuvuutta sementin valmistukseen. Tutkimusten tuotettua myönteisiä tuloksia, pidettiin 16. marraskuuta 1915 ylimääräinen yhtiökokous, jossa päätettiin pitää osakeanti sementtitehtaan rakentamista varten.
16. huhtikuuta 1916 pidetyssä yhtiökokouksessa päätettiin tilata 50 metriä pitkä pyörivä uuni. Sellaisen saaminen ei kuitenkaan ollut ongelmatonta; käynnissä olevan maailmansodan vuoksi saksalaiset eivät voineet sellaista toimittaa. Tanskalainen F.L. Smidth & Co Ab oli puolestaan haluton toimittamaan uunia, sillä se oli juuri myynyt pyörivän uunin Paraisten Kalkkivuori Oy:lle. Neuvottelujen jälkeen tanskalaiset suostuivat kuitenkin toimitukseen, joka alkoi vuonna 1917.
Sodan vuoksi kuljetus ei tapahtunut suoraan Itämeren yli, vaan koneet kuljetettiin ensin Tukholmaan ja sieltä laivalla Raumalle. Toukokuussa 1917 koettiin jälleen suuri vastoinkäyminen, kun saksalaiset kaappasivat ruotsalaisen höyrylaiva Götan. Sen lastina oli noin neljäsosa sementtikoneista. Sementtikoneita pyrittiin neuvotteluteitse saamaan takaisin kaappareilta tuloksetta .
Ainoaksi mahdollisuudeksi jäi tilata Tanskasta uusi uuni. Uudet toimitukset alkoivatkin vielä saman vuoden lopulla, ja lopulta ensimmäinen erä sementtiä valmistui 23. tammikuuta 1919. Tuona vuonna oli kuitenkin kova pula hiilestä, ja niin sementtiuunin toiminta loppui heti alkuunsa. Se käynnistettiin uudelleen lokakuussa, mutta ensimmäisen vuoden tuotanto jäi 56 035 astiaan, eli 9 526 tonniin.
Sementtitehdas perustetaan > Toinen sementtiuuni

Ensimmäisen maailmansodan loputtua saatiin Saksan sotavoimien vuonna 1917 kaappaamat sementtiuunin osat vapautettua takavarikosta. Tarkoituksena oli tilata tarvittavat lisäosat ja koota toinenkin sementtiuuni, mutta yhtiön varat eivät siihen heti riittäneet. Rakennustoiminnan lama jatkui vuoden 1921 loppuun saakka. Vuonna 1923 alkoi sementin kauppa vilkastua voimakkaasti, ja yhtiö päätti aloittaa uuden uunin rakentamistyöt. Toinen uuni rakennettiin ensimmäisen viereen, sillä tehdasrakennus oli alusta pitäen rakennettu kahta sementtiuunia varten. Toimintakuntoon uusi uuni saatiin keväällä 1924.
SOLhem ja Ojamon kaivos

Tytyrin kaivosta oli jo vuonna 1911 laajennettu Lohjan pappilan maille. Koska kyseessä olivat pappilan maat, tarvittiin asiaan maan hallituksen lupa. Vuonna 1916 nosti hallitus vuorenvuokran kestämättömälle tasolle, ja esiintymästä oli luovuttava. Tilalle löytyi Pitkäniemestä samaan esiintymään kuuluva SOLhemin tila. Oudon nimen tilalle oli isänsä kunniaksi antanut Helsingin yliopiston kasvitieteen professorin, Sextus Otto Lindbergin poika.
SOLhem ja Ojamon kaivos > Ojamon kalkkikaivos

SOLhemin esiintymä osoittautui kuitenkin pian liian pieneksi. Vuonna 1924 tehtiin Ojamolla lupaavia löydöksiä, jonka jälkeen yhtiö osti noin 14 hehtaaria käsittävän esiintymän. Uusi kaivos pääsi täyteen vauhtiin vuonna 1925. Kaivos alkoi tavanomaisena avolouhoksen porraslouhintana. Vuosina 1931−1933 siirryttiin ensin osittain ja sitten kokonaan maanalaiseen louhintaan.
Vuosina 1927−1928 rakennettiin Virkkalan–Ojamon rautatie kaivokselta Virkkalan kalkkitehtaalle. Siihen saakka oli kaikki kalkkikivi kuljetettu eri esiintymiltä proomuin tehtaan rantaan, mikä oli ongelmallista, sillä kalkkikiveä oli varastoitava tehtaalle huomattavat määrät talven vuoksi.
Ojamon kaivos oli pitkään yhtiön arvokkain kalkkikivilöydös, ja Virkkalan tehdas saikin siitä kaiken raaka-aineensa aina vuoteen 1965 saakka, jolloin kaivos suljettiin. Kalkkikivi alkoi ehtyä löydöksestä, ja Lohjanjärven alle louhittuun kaivokseen tihkui kaiken aikaa enemmän vettä. Nykyään veden täyttämä syvä avolouhos toimii sukeltajien ja Meriturvan harjoittelupaikkana.
Virkkalan–Ojamon rautatie oli käytössä aina vuoteen 1970 saakka.
Tehtaan kolmas vuosikymmen

Tehtaan kolmantenakymmenentenä toimintavuotena, vuonna 1927 sementtitehdas teki pakkausmateriaaliteknisen harppauksen siirtymällä juuttisäkeistä paperisäkkeihin.
Tehtaan kolmas vuosikymmen > Lakko

Vuonna 1927 Ojamon kaivoksen työntekijät menivät korkeammalta taholtaselvennä tulleen käskyn perusteella lakkoon. Kalkkitehtaan työntekijät aloittivat pian myötätuntolakon, ja lakko käsitti 90 % kalkkitehtaan työntekijöistä. Lakko kesti 20 kuukautta, ja se päättyi työläisten kannalta huonosti. Lakon päätyttyä lakkolaisten töitä tekivät uudet työntekijät, eikä suurta osaa lakkolaisista huolittu takaisin tehtaalle. Moni joutui vaihtamaan ammattia tai muuttamaan pois paikkakunnalta.
Tehtaan kolmas vuosikymmen > Kolmas sementtiuuni

Seuraavana vuonna alkoivat uuden, F. L. Smidthin toimittaman Unax-tyyppisen sementtiuunin rakennustyöt. Uuni oli 103 metriä pitkä, eli yli kaksi kertaa pidempi kuin aiemmat sementtiuunit. Sen halkaisija oli 2,7−3 metriä. Vuorokausituotannoksi myyjä ilmoitti 300 tonnia vuorokaudessa. Tämä määrä ylitettiin aika ajoin. Uusi uuni oli myös aiempia energiatehokkaampi. Se kulutti vain 44 kg hiiltä sementtiastiaa kohti, kun vanhojen uunien kulutus oli 70 kg astiaa kohti. Uuni valmistui tuotantokuntoon 11. huhtikuuta 1929.
Sementtitehdas otti vuosina 1934−1935 tuotekehittelyn tuloksena käyttöön kolme uutta sementtilaatua. Näistä Silika-sementti jäi valikoimaan, kun taas Panssari- ja Panssari-silika-sementtien tuotanto lopetettiin 1940-luvun alussa.
Tehtaan kolmas vuosikymmen > Neljäs sementtiuuni

Vuonna 1938 hankittiin jälleen uusi sementtiuuni. 128 metriä pitkän uunin toimitti taas F. L. Smidth. Uunin halkaisija oli sama kuin edellisenkin, 2,7−3 metriä. Sen tuotantokyky oli 300−350 tonnia vuorokaudessa. Uunin polttoainetalous oli myös edellistä parempi. Tuolloin hankittiin myös uudet liete- ja sementinjauhatuslaitteet, uusi sementtipakkaamo sekä uudenaikaisia kuljetinlaitteistoja. Samana vuonna myytiin ensimmäinen, vuonna 1919 valmistunut sementtiuuni. Toinen vanhemmista uuneista jätettiin varalle.
Samanaikaisesti rakennettiin tehtaalle laboratorio, jossa voitiin tarkkailla raaka-aineiden ja lopputuotteen laatua. Laboratorion rakentamista puolsi paitsi asiakkaiden, myös viranomaisten kohonneet vaatimukset merkittäväksi rakennusmateriaaliksi kohonneelle sementille ja betonille.
Tehtaan loppu ja nykypäivä

Vuonna 1993 tehdas myytiin ruotsalaiselle Euroc-konsernille, ja myöhemmin samana vuonna yhtiö ilmoitti sulkevansa tehtaan.  Sulkeminen poiki eduskunnassa Jaakko Laakson esittämän kirjallisen kysymyksen hallitukselle. Tehdas kuitenkin suljettiin vuonna 1994.
Tehdasalueen vieressä sijaitsevassa entisessä Lohja Oy:n pääkonttorissa toimii nykyisin toimistohotelli Kalkki-Petteri. Hotellin nimi tuleekin Virkkalan sementtitehtaan perustajan Petter Forsströmin lempinimestä, sillä hänet tunnettiin yleisesti nimenomaan Kalkki-Petterinä.
Toimistohotellissa ja tehdasalueella toimi syksyllä 2010 noin 80 yritystä, joissa työskenteli yhteensä yli 300 henkilöä. Tiloja käytetään niin teollisuus-, toimisto kuin varastokäytössäkin. Museovirasto on määritellyt alueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Alueen omistaa nykyisin Finnsementti Oy.
Tehtaan alueella on kuvattu myös elokuvia, kuten Sakari Kirjavaisen pitkä elokuva Ken tulta pyytää sekä Jalmari Helanderin lyhytelokuva Ukkonen, ja televisiosarjoja, kuten Erikoisjoukot ja Ajoneuvos.
Aiheesta muualla

Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt: Virkkalan kalkkitehdas ja yhdyskunta
Obeliskimainen rakennus vasemmalla on alkuperäinen pystykuilu-uuni vuodelta 1897.
Pystykuilu-uunin toimintaperiaate.
Pyörivän sementtiuunin toimintaperiaate. Sementin raaka-aine syötetään yläpäästä pyörivään uuniin. Lämpötila uunin yläpäässä on noin 200 °C ja alapäässä 1 450 °C. Aluksi massasta katoaa vesi ja sitten hiilihappo. Uunin kuumassa alapäässä massa muuttuu lähes sulaksi, eli sintraantuu ja muuttuu sementtiklinkkeriksi.
Kartalla näkyvät Ojamon kaivos sekä sen tehtaaseen yhdistänyt rautatie.
Tetraetyylilyijy

| Tetraetyylilyijy |
| --- | --- |


Tunnisteet
Muut nimet:  Lyijytetraetyyli, TEL
CAS-numero:  78-00-2
PubChem CID:  6511 ja 101498847
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Pb(C2H5)4)
Moolimassa:  323,44 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön neste
Sulamispiste:  −136,8 °C (136,4 K)
Tiheys:  1,7 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,00235 g/l (20 °C)
    
Bensiinipumppu ja varoitusteksti joka kertoo polttoaineen sisältämästä tetraetyylilyijystä.
Tetraetyylilyijy (lyijytetraetyyli Pb(C2H5)4) on orgaaninen lyijy-yhdiste, joka nimensä mukaisesti on rakenteeltaan Et4Pb, missä Et on etyyli CH3CH2- ja Pb lyijy. Tetraetyylilyijy on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön, viskoottinen neste. Tetraetyylilyijy ei normaalipaineessa kiehu vaan hajoaa alle 200 °C:ssa, joten sen tislaamiseen on käytetty vesihöyrytislausta. Sen leimahduspiste on −93 °C ja itsesyttymislämpötila 110 °C.
Käyttö bensiinin lisäaineena

Tetraetyylilyijyä on aikaisemmin käytetty moottoribensiinin lisäaineena sen puristuskestävyyden parantamiseksi. Lisäaine on erittäin myrkyllistä, ja sen keksinyt amerikkalainen Ethyl Corporation kehittikin laajan asiantuntemuksen erittäin myrkyllisten organometalliyhdisteiden käsittelyssä teollisessa mittakaavassa, lähinnä siitä syystä, että moni ainetta käsitellyt työntekijä kuoli lyijymyrkytykseen 1930-luvulla.
Tetraetyylilyijyn bensiinin oktaanilukua nostava vaikutus johtuu sen heikoista lyijy-hiili-sidoksista, jotka katkeavat moottorin korkeassa lämpötilassa. Hajoamisen tuloksena syntyy etyyliradikaaleja, jotka palavat, sekä lyijyä ja lyijyoksidia. Palaminen on radikaalireaktio, jota lyijy häiritsee, mikä estää bensiinin hallitsematonta syttymistä eli nostaa sen oktaanilukua. Tetraetyylilyijy siis haittaa palamista, mutta moottorin huipputehoa saadaan nostettua siksi, että bensiinihöyry puristetaan pienempään tilaan ilman itsesyttymistä, jolloin saadaan suurempi energiatiheys ja siten teho. Tetraetyylilyijy on vain sopivasti bensiiniin liukeneva lyijyn kantaja, varsinainen nakutuksenestoaine on itse lyijy.
Jotta tetraetyylilyijyn hajotessa vapautuva lyijypöly ja mahdollisesti syntyvä lyijyoksidi eivät tukkineet ja täyttäneet moottorin sylintereitä, lisättiin bensiiniin myös 1,2-dibromietaania, joka on halogenoitu hiilivety. Kun se paloi, siitä vapautunut bromi yhtyi lyijyn kanssa helposti haihtuvaksi lyijybromidiksi, joka poistui moottorista pakokaasun mukana. Nämä lyijy-yhdisteet ovat kuitenkin pahoja hermo- ja ympäristömyrkkyjä, minkä vuoksi lyijy-yhdisteiden käytöstä bensiinin lisäaineena on nykyisin luovuttu.
Lyijy-yhdisteiden käyttäminen bensiinin lisäaineena kiellettiin Suomessa 1990-luvulla. Amerikassa kielto saatiin jo aikaisemmin, mutta koko EU:n alueella lyijybensiini saatiin kielletyksi vasta 2004. Viimeisenä maana lyijyllisen bensiinin myynnin lopetti Algeria kesällä 2021 varastojen loputtua. Lentobensiiniä kielto ei koske.
Tetraetyylilyijy myrkyttää nykyaikaisissa autoissa olevan katalysaattorin. Katalysaattorissa on katalyyttinä jalometalleja, kuten platinaa. Bromia ja klooria sisältävät lyijyn kertymisen estävät lisäaineet reagoivat paitsi lyijyn, myös katalyyttimetallin kanssa. Lyijy poistuu moottorista hienojakoisena lyijybromidi- ja -kloridipölynä, joka tukkii katalysaattorin.
Jo vuonna 1969 tiedettiin että tetraetyylilyijy heikentää auton katalysaattorin toimintaa.
Muut nakutuksenestoaineet sekä korkeampioktaaninen synteettinen bensiini ovat nykyään korvanneet lyijyn. Alkoholit, kuten etanoli, sekä eetterit, kuten MTBE ja ETBE, ovat pääasiallisia lyijyn korvaajia. Myös muita vähemmän myrkyllisiä metalleja on käytetty, kuten rautaa ferroseenina tai mangaania, joka tuodaan metyylisyklopentadienyylimangaanitrikarbonyylina eli MMT:na. Synteettisiä korkeampioktaanisia aineita ovat esimerkiksi alkylaatti ja iso-oktaani. Myös aromaatteja kuten bentseeniä on käytetty, mutta niiden ongelma on karsinogeenisuus.
Vaikutukset ihmiseen

Tetraetyylilyijy imeytyy nopeasti verenkiertoon iholta, keuhkoista ja ruoansulatuselimistöstä. Hengitystiessä tetraetyylilyijy käyttäytyy kuin kaasu ja ihmisen kehosta se poistuu virtsan mukana dietyylilyijynä, etyylilyijynä tai epäorgaanisena lyijynä. Tetraetyylilyijy ylittää veri-aivoesteen ja kertyy limbiseen etuaivopiiriin, etuaivolohkoon ja hippokampukseen. Akuutteja vaikutuksia altistumisesta suurelle pitoisuudelle ovat sekavuus, painajaiset, ärsyyntyneisyys ja hallusinaatiot. Kroonisia vaikutuksia ovat huonot pisteet neurokäyttäytymisen testeissä, jotka mittaavat ketteryyttä, toiminnanohjausta ja verbaalista muistia. Tetraetyylilyijyn käyttö bensiinissä on saattanut aiheuttaa lyijylle altistumisen kautta väkivaltaisen rikollisuuden aallon sekä teiniraskauksien aallon Yhdysvalloissa. Väkivaltainen rikollisuus ja teiniraskaudet alkoivat vähentymään kun tetraetyylilyijyn sallitun pitoisuuden rajaa bensiinissä kiristettiin. Käyrissä nähdään 22 vuoden viive ja rikollisuus on vähentynyt ympäri maailmaa samalla tavalla. Lyijy laskee älykkyysosamäärää 6,9 pisteellä 30 μg/dL veren pitoisuudella, ja suurin osa siitä, 3,9 pisteen lasku, aiheutuu alle 10 μg/dL veren pitoisuudella.
Vuonna 1996 Herbert Needleman julkaisi tutkimuksen, jossa todettiin lyijyn heikentävän sille altistuneen ihmisen kykyä hillitä impulsseja, ja lyijyn olevan yhteydessä antisosiaaliseen ja aggressiiviseen käyttäytymiseen sekä rikollisuuteen. Vuonna 2000 Rick Nevin julkaisi tutkimuksen, jossa todettiin lyijyn alentavan älykkyysosamäärää ja vaikuttavan väkivaltaiseen rikollisuuteen ja avioliiton ulkopuolisiin raskauksiin.
Aiheesta muualla

Tetraetyylilyijyn kansainvälinen kemikaalikortti
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Tetraethyl lead (englanniksi)
Tom Payne

| Tom Payne |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. joulukuuta 1982 (ikä 41) Chelmsford, Essex, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2006–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Thomas Payne (s. 21. joulukuuta 1982) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Paul ”Jesus” Roviana televisiosarjassa The Walking Dead.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tom Payne Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Tetraetyleenipentamiini

| Tetraetyleenipentamiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N'-[2-[2-(2-aminoetyyliamino)etyyliamino]etyyli]etaani-1,2-diamiini
CAS-numero:  112-57-2
PubChem CID:  8197
SMILES:  C(CNCCNCCNCCN)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H23N5
Moolimassa:  189,314 g/mol
Sulamispiste:  -40 °C
Kiehumispiste:  340 °C
Tiheys:  0,9994 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Sekoittuu veteen ja orgaanisiin liuottimiin
Tetraetyleenipentamiini (C8H23N5) on alifaattinen polyamiini. Yhdistettä käytetään pääasiassa polymeeri- ja öljynjalostusteollisuudessa. Aineesta käytetään myös nimiä 3,6,9-triatsaundekametyleenidiamiini, 1,11-diamino-3,6,9-triatsaundekaani, tetreeni ja TEPA.
Valmistus

Tetraetyleenipentamiinia valmistetaan muiden polymamiinien tavoin 2-aminoetanolista ja etyleenidiamiinista kuumentamalla niitä oksidi-, fosfaatti-, tai volframaattikatalyytin läsnä ollessa, josta se voidaan erottaa tislaamalla. Tekninen tuote sisältää usein myös tetraetyleenipentamiinin syklisiä tai haarautuneita isomeerejä.
Tetraetyleenipentamiinia muodostuu myös sivutuotteena valmistettaessa etyleenidiamiinia 1,2-dikloorietaanista ja ammoniakista.
Vuonna 1999 kilo tetraetyleenipentamiinia maksoi 3,90 Yhdysvaltain dollaria.
Käyttö

Tetraetyleenipentamiinia käytetään liuottamaan rikkiä, väriaineita ja muoveja, kumin ja hartsien valmistuksessa, öljyjen ja polttoaineiden lisäaineena sekä lisäaineiden valmistuksessa ja pinta-aktiivisena aineena.
Myrkyllisyys

Tetraetyleenipentamiini ärsyttää hengityselimiä ja silmiä. Yhdiste on vahvasti emäksistä, minkä vuoksi se voi aiheuttaa syövytysvammoja joutuessaan kosketuksiin ihon tai silmien kanssa.
Aiheesta muualla

Inchem: Tetraethylenepentamine CAS N°: 112-57-2 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf) (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Tetraethylenepentamine (englanniksi)
ChemBlink: Tetraethylenepentamine (englanniksi)