stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cormac McCarthy
Elämä ja ura > Rajatrilogia ja kaupallinen menestys

McCarthy tunnettiin kirjailijoiden ja kirjallisuudentutkijoiden keskuudessa, mutta hänen uransa ei ollut kaupallinen menestys. Random Housen alkuperäisiä julkaisuja oli myyty noin 2 500 kappaletta ja pokkaripainoksia 3 000 – 5 000 kappaletta. Veren ääriin oli myynyt vain 1 500 kappaletta. McCarthyn suhteellisen tuntematon elämä El Pasossa jatkui ennallaan. Kun McCarthyn pitkäaikainen kustannustoimittaja Albert Erskine jäi eläkkeelle, McCarthy palkkasi uuden kirjallisuusagentin Amanda Urbanin ja vaihtoi kustantajaa. Kustannustoimittajaksi uudessa kustannustalossa Alfred A. Knopfilla tuli Gary Fisketjon. Robert Jarrettin mukaan:
»Uusi agentti, uusi western-aihe, hieman romanttinen juoni, sympaattisempi sankari ja ehkä kaikkein olennaisimmin uuden kustantajan into markkinoida romaania. Ehkä kaikki nämä yhdessä loivat 1992 hetkessä kirjallisen sensaation.» 
(Robert L. Jarrett - Cormac McCarthy)
Kaikki kauniit hevoset myi lähes 500 000 kappaletta kahdessa vuodessa ja teoksen elokuvaoikeudet myytiin. Kaupallisen menestyksen lisäksi kirja oli arvostelumenestys. Se sai vuonna 1992 sekä National Book Award- että kriitikkojen National Book Critics Circle Award -palkinnot. Lähes 30 vuoden uran jälkeen McCarthysta oli tullut tunnettu kirjailija. Myyntimenestystä seurasi myös elokuvamaailman huomio, sillä kymmenet ohjaajat olivat kiinnostuneita kirjan sovittamisesta elokuvaksi. Tästä syntyi itseään ruokkiva kierre: myyntimenestys herätti Hollywoodin mielenkiinnon ja uutiset elokuvaprojekteista lisäsivät mielenkiintoa McCarthyn kirjoja kohtaan ja niiden myyntiä. Kustantajat kiirehtivät julkaisemaan uusintapainoksia aiemmista teoksista.
Rajatrilogiaksi nimetyn kokonaisuuden toinen osa Matka toiseen maailmaan (The Crossing) ilmestyi 1994 ja kolmas ja viimeinen osa Tasangon kaupungit (Cities of the plain) vuonna 1998. Myös ne olivat myyntimenestyksiä, vaikka sarjan viimeinen osa ei ollutkaan kahden ensimmäisen kaltainen arvostelumenestys. Veren ääriin oli käsitellyt Yhdysvaltojen ja Meksikon välisen rajaseudun valloittamista ja muotoutumista. Rajatrilogia puolestaan sijoittuu samojen seutujen rauhoittumisen ja urbanisoitumisen aikaan sata vuotta myöhemmin. Teoskokonaisuus oli McCarthyn aiempiin romaaneihin verrattuna vähemmän väkivaltainen ja varhaiskauden romaanien antisankareiden sijasta Rajatrilogian päähenkilöt olivat helpommin samastuttavia.
Elämä ja ura > Menetetty maa ja Tie

McCarthy avioitui kolmannen kerran vuonna 1997 taiteilija Jennifer Winkleyn kanssa ja parille syntyi poika. Perhe muutti New Mexicoon Santa Fen laitamalle, ja McCarthy sai pysyvän palkattoman ja epävirallisen residenssin ystävänsä fyysikko Murray Gell-Mannin perustamassa Santa Fe -instituutissa.
Vuonna 2005 McCarthy julkaisi Menetetty maa -romaanin, jonka oli 1980-luvulla kirjoittanut alun perin elokuvakäsikirjoitukseksi. Coen-veljesten ohjaama samanniminen elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2007. Elokuvasta tuli taiteellinen ja kaupallinen menestys. Vuonna 2006 ilmestyi romaani Tie, joka sai seuraavana vuonna sekä Pulitzerin että James Tait Black -muistopalkinnon. Teoksen maailma on tuhoutunut katastrofissa, jota ei kirjassa määritellä tarkemmin. Päähenkilöt isä ja poika yrittävät selviytyä harvojen henkiin jääneiden, nälän, ryöstelyn, väkivallan ja kannibalismin keskellä. Post-apokalyptisestä, ympäristöaiheisesta romaanista on runsaassa kymmenessä vuodessa julkaistu kymmeniä tulkintoja ja artikkeleita. Teos vakiinnutti entisestään McCarthyn maineen Yhdysvaltojen kirjallisuuden terävimmässä kärjessä ja vuonna 2008 hänelle myönnettiin Pen/Saul Bellow -palkinto poikkeuksellisen laadukkaasta amerikkalaisesta kirjallisesta urasta.
Elämä ja ura > Avautuminen julkisuudelle

McCarthy tunnettiin pitkään yksityisyytensä suojelusta, eikä hän varsinkaan uransa alkupuolella osallistunut lainkaan julkiseen keskusteluun. Vaikka McCarthysta oli tullut palkittu ja tunnettu kirjailija, hän antoi vuosien 1965 ja 2007 välisenä aikana vain kaksi haastattelua. Ensimmäinen haastatteluista julkaistiin New York Timesissa 1992 ja toinen Vanity Fair -lehdessä 2005. Stacey Peebles on myöhemmin kuitenkin osoittanut, että McCarthyn maine erakkona on ollut liioiteltu. Hän oli tehnyt yhteistyötä ammattilaisten kanssa elokuva- ja teatteriprojekteissa läpi uransa. McCarthyn tunnettiin kuitenkin julkisuuden välttelijänä ja Oprah Winfreyn televisiohaastattelu vuonna 2007 oli yllätys. Kun Winfrey kysyi miksi McCarthy ei anna haastatteluja, kirjailija vastasi: ”No, minun mielestäni se ei tee hyvää ihmisen päälle. Jos käyttää paljon aikaa miettiäkseen miten kirja pitäisi kirjoittaa, ei ehkä pitäisi puhua kirjoittamisesta vaan kirjoittaa.”
Myöhemmin avoimuus jatkui. Vuonna 2008 McCarthy oli Coenin veljesten mukana Oscar-gaalassa juhlimassa Menetetty maa -elokuvan menestystä. McCarthy käsikirjoitti vuonna 2013 julkaistun Ridley Scottin ohjaaman The Counselor -elokuvan. Hän oli myös yksi elokuvan tuottajista. McCarthy oli paikalla elokuvan kuvauksissa ja kommentoi miten ”siellä on nuoria ulkopuolella odottamassa, että signeeraan heidän kirjansa … en minä ole tottunut sellaiseen.”
McCarthy asui viimeiset vuodet Tesuquessa New Mexicossa. Hän kirjoitti ja vietti aikaansa Santa Fe -instituutissa, poikkitieteelliseen ja monitahoisten haasteiden tutkimukseen erikoistuneessa tutkimuslaitoksessa. Omien kirjoitustöidensä ohessa McCarthy editoi harrastuksena instituutin tutkijoiden ja maailman eturivin tiedemiesten julkaisuja. Hyvä esimerkki on W. Brian Arthurin merkittävä taloustieteen artikkeli Increasing Returns and the New World of Business vuodelta 1996.
McCarthy kertoi 2009 työstävänsä kolmea uutta teosta. Hän luki vuonna 2015 osia The Passenger -nimisestä teoksesta Lannan-säätiön tilaisuudessa Santa Fessä. Teoksen kerrottiin olevan vahvasti tieteeseen ja matematiikkaan perustuva, sen päähenkilö on nainen ja tapahtumat sijoittuvat 1980-luvun New Orleansiin. Romaanin mahdollisesta julkistamisajankohdasta ei ole varmaa tietoa.
Taiteellinen merkitys

McCarthy on Yhdysvaltojen nykykirjallisuuden keskeisiä hahmoja. Vaikutusvaltainen kirjallisuuskriitikko Harold Bloom on todennut pitävänsä Cormac McCarthya merkittävimpänä elävänä yhdysvaltalaisena kirjailijana. McCarthyn löysivät ensin kriitikot, kirjallisuuden tutkijat ja toiset kirjailijat. Esimerkkinä tästä on suositusten perusteella jaettava McArthur-apuraha, jonka myöntämistä arvioivassa komiteassa olivat mukana kirjailijat Saul Bellow ja Shelby Foote.
Yhdysvaltojen kirjallisessa keskustelussa McCarthy lasketaan yleisimmin 1970-luvulla läpimurtonsa tehneiden postmodernistien, kuten Thomas Pynchonin, Don DeLillon, Paul Austerin, Toni Morrisonin, Philip Rothin, Raymond Carverin ja Joyce Carol Oatesin seuraan. David Holloway näkee McCarthyn kuitenkin myöhäisenä modernistina, joka sijoittuu esimerkiksi Faulknerin, James Joycen ja Virginia Woolfin edustaman angloamerikkalaisen modernin ja postmodernistien välimaastoon. Hollowayn mukaan McCarthyn projekti on modernin arvon palautus, vastaus jälkimodernistisen identiteettipolitiikan ylilyönneille.
New York Timesin kirjallisuustoimitus teki 2005 kyselyn, jossa usealta sadalta kirjailijalta, kriitikolta ja kirjallisuusvaikuttajalta kysyttiin edellisten 25 vuoden tärkeintä amerikkalaista romaania. McCarthyn teoksista Veren ääriin sijoittui julkistetulla ranking-listalla sijalle kolme. Myös Rajatrilogia sai useita mainintoja yhtenäisenä kokonaisteoksena. Vuonna 2008 McCarthylle myönnettiin Pen/Saul Bellow-tunnustus ansioista amerikkalaisessa kirjallisuudessa ja elämäntyöstä, ”jonka laatu, kunnianhimo, saavutusten mittakaava ja ajallinen kesto asettavat kirjoittajansa yhdysvaltalaisen kirjallisuuden terävimpään kärkeen.” McCarthyn kirjoille on myönnetty myös Yhdysvaltojen kirjallisuuden arvostetuimmat palkinnot National Book Award (Kaikki kauniit hevoset, 1992) ja Pulitzer (Tie, 2007).
Yhdysvalloissa McCarthy nostettiin usein ennakkoarvioissa Nobel-ehdokkaaksi, mutta hän ei lopulta voittanut palkintoa. McCarthy tunnetaankin ennen muuta amerikkalaisten myyttien ja kirjallisuuden perinteiden käsittelijänä. Vuonna 2008 Nobel-komitean puheenjohtaja Horace Engdahl paljasti haastattelussa mahdollisia syitä, vaikka kommentit eivät koskeneetkaan juuri McCarthya. Engdahlin näkemyksen mukaan Yhdysvaltojen kirjallisuus on ”liian itsekeskeistä, liian eristäytynyttä. Kirjallisuutta ei käännetä tarpeeksi eivätkä kirjailijat osallistu maailmankirjallisuuden suureen keskusteluun.”
Kirjallinen tyyli

Outer Dark- ja Child of God-romaanien yhtenäiset kansikuvat.
McCarthyn tuotanto jaetaan yleensä kahteen osaan. Uran alkupuolen Appalakkien kausi sijoittuu McCarthyn lapsuuden ja nuoruuden ympäristöön. Tähän kauteen kuuluvat toistaiseksi suomentamattomat romaanit The Orchard Keeper (1965), Outer Dark (1968), Child of God (1974) ja Suttree (1979). Erik Hagen mukaan Appalakkien kauden McCarthy on paikallinen kirjailija, jonka tuotannossa näkyvät hänen kotiseutunsa kirjallisuuden tunnusmerkit, Yhdysvaltojen etelävaltioiden gotiikan perinne ja varsinkin William Faulknerin vaikutteet. Jo ensimmäisistä romaaneista puuttuvat henkilöiden psykologian ja sisimmän kuvaus. Tekoja ei perustella mitenkään. Etelän gotiikalle tyypillisesti teoksia leimaa groteskius, fyysisesti ja psyykkisesti epämuodostuneet henkilöt, seksuaaliset perversiot, irvokkaat aiheet ja löyhästi omaelämäkerrallista Suttreeta lukuun ottamatta rujo väkivalta. Teokset heijastavat ja kommentoivat sekä kirjallista traditiota että sosiaalisesti alistavaa ympäristöä.
Lounainen kausi alkaa muutosta etelään Texasiin 1976. Tähän kauteen kuuluvat romaanit Veren ääriin, eli Lännen punainen ilta (1985) sekä rajatrilogia Kaikki kauniit hevoset (1992), Matka toiseen maailmaan (1994) ja Tasangon kaupungit (1998). Rajaseutuja käsittelevällä kaudella teosten teemat käsittelevät Yhdysvaltojen kansallisia myyttejä, varsinkin rajaseutujen tarinoita, historiaa ja nykypäivää. Teosten kieli ja rakenne on aiempaa kokeilevampaa ja niihin tulee metafyysinen ulottuvuus. Myöhemmässä selkeämmin omaäänisessä McCarthyssa on nähty runsaasti vaikutteita William Shakespearelta. McCarthyn itsensä mukaan hänen muita suosikkejaan ovat esimerkiksi Fjodor Dostojevski ja Herman Melville.
Linda Woodsonin mukaan Matka toiseen maailmaan -romaanin jälkeen McCarthyn kieli muuttuu tarkemmaksi ja suoremmaksi ja pyrkii aiempaa vähemmän rakentamaan omaa sisäistä maailmaansa. Alkuperäisessä muodossaan elokuvakäsikirjoitukseksi kirjoitettu trillerimäinen Menetetty maa (No Country for Old Men, 2005) on muita lounaiseen kauteen laskettuja teoksia yksinkertaisempi sekä kieleltään että rakenteeltaan. Osalla kriitikoista onkin ollut vaikeuksia sijoittaa teos McCarthyn tuotantoon. Myös vuonna 2007 julkaistu post-apokalyptinen Tie eroaa McCarthyn aiemmista teoksista aiheistoltaan ja tapahtumapaikoiltaan.
Kirjallinen tyyli > Romaanien kieli, tyyli ja rakenne

McCarthy on tunnettu varsinkin kielestään, joka on usein tarkoituksellisen vanhanaikaista ja anakronistista. Varsinkin myöhemmissä teoksissa on sävyjä Kuningas Jaakon Raamatun ja Danten Jumalaisen näytelmän kielestä. McCarthy käyttää romaaniensa hyvin laajassa sanastossa arkikäytöstä poistuneita sanoja, ammattikohtaista erityissanastoa ja itse luomiaan uudissanoja. Tämä pakottaa lukijan hitaampaan rytmiin ja kirjoitetun tulkintaan, sillä tekstiä on usein mahdotonta lukea silmäilemällä ja nopeasti. McCarthyn ranskalainen kääntäjä Francois Hirsch on kuvannut miten ”McCarthyn kääntäminen olisi mahdotonta jos et rakasta kieltä, sanoja, niiden sävyjä, niiden tummaa lumoavaa voimaa. Miksi? Koska McCarthy on runoutta. Eeppistä, lyyristä, mikä nimi sille nyt annetaankin. Runoutta.”
McCarthyn proosalle on tyypillistä hyvin konkreettinen ja objektiivinen suhde maailmaan. Hän ei kuvaa henkilöidensä psykologiaa tai vaikuttimia. McCarthy on sanonut Marcel Proustin kaltaisista sisäisen maailman kuvaajista, miten ”en ymmärrä heitä … minulle se ei ole kirjallisuutta." New York Times -lehden kriitikon Sara Moslen mukaan konkreettisuus ja ympäröivän maailman kuvaamisen tarkkuus tuo McCarthyn kieleen välittömyyttä, joka historiallisesta fiktiosta usein puuttuu. Teoksissa on usein pitkiä jaksoja objektiivisen tekemisen yksityiskohtaista, ammattimaista ja autenttista kuvausta. Kirjoittaja tuntee kuvaamansa maailman yksityiskohtiin saakka. McCarthy onkin kertonut välttävänsä kirjoittamista paikoista, joissa ei ole itse käynyt. Hänet tunnetaan erittäin tarkasta taustatyöstään.
Postmodernismille tyypillisesti McCarthy kirjoittaa tietoisena aiemmasta kirjallisuudesta, traditioista ja genremääritelmistä. McCarthyn omin sanoin: ”Ruma totuus on se, että kirjat on tehty kirjoista. Romaani on henkensä velkaa aiemmille romaaneille.” Varsinkin myöhäiskauden teoksissaan McCarthy viittaa suoraan kirjalliseen keskusteluun. Esimerkiksi Matka toiseen maailmaan -romaanissa pappi puhuu kieliteorian käsittein. McCarthy on kieltäytynyt Pynchonin ja esimerkiksi elokuvaohjaaja Terrence Malickin tavoin osallistumasta tekstejään koskevaan keskusteluun tai esittämään tulkintoja niistä. Valinta noudattaa postmodernismin teoreetikkojen Roland Barthesin ja Michel Foucaultin näkemyksiä tekstistä lukijan konstruktiona ja 'kirjailijan' katoamisesta lukutilanteessa.
McCarthyn itsensä mukaan hän keskittyy vain pitkiin teksteihin ja romaaneihin: ”Minua eivät kiinnosta lyhyet tarinat. Mikään mikä ei vie vuosia elämästä ja itsemurhan partaalle ei tunnu vaivan arvoiselta.” Harold Bloomin mukaan McCarthy on kirjoittajana ennen kaikkea visionääri. Bloomin mukaan esimerkiksi Veren ääriin, eli Lännen punainen ilta on muodoltaan enemmän eeppistä proosaa kuin romaani. Bloom vertaakin McCarthya kertojana Herman Melvilleen.
Elokuvakäsikirjoittaja ja näytelmäkirjailija

McCarthy oli kiinnostunut elokuvasta 1960-luvulta saakka. Vuonna 1977 hän käsikirjoitti 1876 tapahtuneeseen murhaan perustuvan The Gardener's Son -televisioelokuvan PBS-kanavalle. Elokuvaprojektia ehdotti McCarthylle ohjaaja Richard Pearce. Elokuvaa pidettiin yleisesti yhtenä PBS-kanavan The Visions -sarjan parhaista ja se sai tuotannollisista ansioistaan kaksi Emmy-ehdokkuutta.
McCarthy kirjoitti 1970- ja 1980-luvuilla kolme elokuvakäsikirjoitusta, joista yksikään ei kuitenkaan edennyt tuotantoon. El Paso/Juarez -käsikirjoituksesta tuli myöhemmin Tasangon kaupungit -romaanin runko. Menetetty maa ilmestyi suurilta osin uudelleen kirjoitettuna romaanina 2005 ja myöhemmin Coen-veljesten sovittamana ja ohjaamana moneen kertaan palkittuna menestyselokuvana. Kolmannen, ympäristöaiheisen käsikirjoituksen Whales and Men ideat ovat Stacey Peeblesin mukaan Matka toiseen maailmaan -romaanin teemojen rakennusmateriaalia.
1980-luvulla McCarthy kirjoitti myös kaksi näytelmää, joista The Stonemason (1995) on ollut kiistelty rasismia käsittelevien teemojensa ja sensuroimattoman kielensä vuoksi. McCarthy kirjoitti näytelmän alun perin Washington DC:n National Theatre -teatterin tilaustyönä, mutta näytelmää ei ole koskaan esitetty kokonaisena versiona. The Sunset Limited -näytelmää (2006) on sen sijaan esitetty usein ja Tommy Lee Jones ohjasi 2011 näytelmään pohjautuvan HBO-elokuvan The Sunset Limited. Vuonna 2013 McCarthy oli mukana käsikirjoittajana ja tuottajana Ridley Scottin ohjaamassa The Counselor -elokuvassa (2013), joka oli kuitenkin odotuksista huolimatta sekä taiteellinen että kaupallinen floppi.
McCarthyn romaaneista on tehty useita elokuvasovituksia, joista ainoa merkittävä taiteellinen ja kaupallinen menestys on Coen-veljesten ohjaama Menetetty maa vuodelta 2007. Muita elokuvasovituksia ovat Billy Bob Thorntonin ohjaama Kaikki kauniit hevoset (2000), John Hillcoatin ohjaama Tie ja James Francon ohjaama Child of God (2014).
Valikoituja palkintoja ja tunnustuksia

1959 ja 1960 Ingram-Merrill-palkinto collegessa.
1965 American Academy of Arts and Letters Rome Fellowship-matkustusapuraha.
1966 William Faulkner -säätiön palkinto esikoisteoksesta The Orchard Keeper.
1969 Guggenheim Fellow -apuraha luovaan kirjoittamiseen.
1976 Guggenheim Fellow -apuraha luovaan kirjoittamiseen.
1981 MacArthur Fellows -apuraha.
1991 American Academy of Arts and Letters - Jean Stein Award romaanikirjallisuudelle.
1992 National Book Award ja National Book Critics Circle Award teoksesta Kaikki kauniit hevoset.
1996 Dublinin kansainvälinen kirjallisuuspalkinto Literary Award (longlist-ehdokkuus) teoksesta Matka toiseen maailmaan.
2000 Dublinin kansainvälinen kirjallisuuspalkinto (longlist-ehdokkuus) teoksesta Tasangon kaupungit.
2006 James Tait Black Memorial Prize-palkinto teoksestaTie.
2007 Pulitzer-palkinto teoksesta Tie.
2007 Dublinin kansainvälinen kirjallisuuspalkinto (shortlist-ehdokkuus) teoksesta Mennyt maa.
2008 Dublinin kansainvälinen kirjallisuuspalkinto (longlist-ehdokkuus) teoksesta Tie.
2008 PEN/Saul Bellow -palkinto ansioista amerikkalaisesta kirjallisuudessa, kirjallisuudesta "jonka laatu, kunnianhimo, saavutusten mittakaava ja pitkä ura asettavat kirjoittajansa yhdysvaltalaisen kirjallisuuden terävimpään kärkeen."
2012 Best of the James Tait Black, (shortlist-ehdokkuus) teoksesta Tie.
2015 American Academy of Arts and Letters – Award of Merit - mitali ansioista romaanikirjallisuudessa.
Aiheesta muualla

The Cormac McCarthy Society (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
"Cormac McCarthy's Venomous Fiction" – Haastattelu, Richard B. Woodward, New York Times, 19.4.1992.(englanniksi)
"Cormac McCountry" – Haastattelu, Richard B. Woodward, Vanity Fair, 1.8.2005.(englanniksi)
"Cormac McCarthy Interview on the Oprah Winfrey Show" – Yksi harvoista Cormac McCarthyn julkisista esiintymisistä, Oprah Winfreyn haastattelu vuodelta 2007. (englanniksi)
"Cormac McCarthy on the Santa Fe Institutes's brainy halls" – Haastattelu, Nicky Romeo, Newsweek, 12.2.2012.(englanniksi)
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Tähtivaeltaja-palkinto Cormac McCarthyn romaanille Tie
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef 
Cormac McCarthy Orchard Keeper-teoksen markkinointikuvassa 1965.
Cormac McCarthy Suttree-teoksen markkinointikuvassa 1979.
Santa Fe -instituutti on ollut McCarthyn työympäristö 1990-luvun alusta lähtien. Oman kirjoittamisensa lisäksi hän osallistuu säännöllisesti instituutin työpajoihin ja editoi instituutin tutkijoiden julkaisujen kieliasua.
Menetetty maa-elokuvassa Anton Chigurhia esittänyt Javier Bardem ja Coenin veljekset.
Mehiruusukkeet

| Mehiruusukkeet |
| --- | --- |
 Hopeamehiruusuke (Echeveria gibbiflora)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Maksaruohokasvit Crassulaceae
Suku::  Mehiruusukkeet Echeveria  DC.
Katso myös
   Mehiruusukkeet Wikispeciesissä   Mehiruusukkeet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mehiruusukkeet (Echeveria) on maksaruohokasveihin kuuluva mehikasvisuku, jossa on noin 150 lajia. Ne kasvavat kuivilla alueilla, usein puoliaavikoilla, ja esiintyvät Amerikassa Yhdysvalloista Teksasista ja Meksikosta Keski-Amerikkaan ja Andeille. Mehiruusukkeet ovat ainavihreitä sukkulentteja ja varpuja, harvoin kausivihreitä. Niiden usein näyttävästi värittyneet lehdet kasvavat ruusukkeina. Kukat muodostuvat terttu- tai huiskilokukintoon ruusukkeen keskeltä kasvavan pitkän varren päähän. Lukemattomia mehiruusukkeiden lajeja viljellään huonekasveina.
Lajeja

Echeveria agavoides – kuultomehiruusuke
Echeveria carnicolor – lamomehiruusuke
Echeveria coccinea – samettimehiruusuke
Echeveria derenbergii – mätäsmehiruusuke
Echeveria elegans – sinimehiruusuke
Echeveria fulgens – loistomehiruusuke
Echeveria gibbiflora – hopeamehiruusuke
Echeveria gigantea – jättimehiruusuke
Echeveria harmsii – pensasmehiruusuke
Echeveria leucotricha – villamehiruusuke
Echeveria peacockii – reunamehiruusuke
Echeveria pulvinata – siromehiruusuke
Echeveria secunda – kuppimehiruusuke
Echeveria setosa – nukkamehiruusuke
Kuultomehiruusuke.
Mätäsmehiruusuke.
Villamehiruusuke.
Nukkamehiruusuke.
Megalania

| Megalania |
| --- | --- |
 Megalanian luuranko Melbournen museossa
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Anguimorpha
Heimo::  Varaanit Varanidae
Suku::  †Megalania
Laji::  prisca
Kaksiosainen nimi
 † Megalania prisca  (Owen, 1859) 
Katso myös
   Megalania Wikispeciesissä   Megalania Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Megalania (Varanus prisca tai Megalania prisca) oli eteläisessä Australiassa elänyt varaanilaji, joka hävisi sukupuuttoon noin 40 000 vuotta sitten. Se saattoi elää Australiassa vielä silloin kun ensimmäiset ihmiset saapuivat mantereelle.
Piirteet

Megalania on suurin tunnettu varaanilaji: se oli noin 4,5–8 metriä pitkä ja painoi arviolta 600 kg eli neljä kertaa niin paljon kuin suurin nykyään elävä lisko, komodonvaraani. Arviot sen koosta ja painosta vaihtelevat kuitenkin suuresti. Megalanian pääravintoa saattoivat olla tasangoilla eläneet suuret pussieläimet, esimerkiksi Diprotodon ja Procoptodon. Sen arvellaan syöneen myös raatoja. Megalaniaa on väitetty esihistoriallisen Australian pääpedoksi, mutta sen tappamista suurista pussieläimistä ei ole löydetty todisteita, kun taas Thylacoleon tiedetään näin tehneen. Megalanian epäilleen käyttäneen saalistukseen myrkkyä komodonvaraanin tapaan, mikä tekisi siitä suurimman koskaan eläneen myrkyllisen selkärankaisen.
Nykypäivän havainnot

Australiassa kerrotaan huhuja siitä, että Megalania ei olisikaan kuollut sukupuuttoon, vaan eläisi yhä mantereen syrjäisissä kolkissa. Asiasta ei ole kuitenkaan saatu todisteita. Viimeisimmät väitetyt havainnot ovat 1990-luvulta, ja niitä on tehty myös Uudesta-Guineassa. Samankaltaisista, mutta puissa elävistä jättiläisvaraaneista sanotaan tehdyn havaintoja myös Uudessa-Seelannissa. Pohjois-Australiasta eräs farmari löysi Megalanian kallon, jolle määritettiin ikää noin 300 vuotta.
Meksikolainen puolustus

Meksikolainen puolustus on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot
Avaus on nimetty meksikolaisen Carlos Torren mukaan. Avaus sijoitetaan ECO-koodistolla koodille A50.
Mustan tarkoituksena on iskeä valkean keskustaan siirroilla e6 ja d5 tai pelkällä e5-siirrolla.
Avaus voi muuntua Tšigorinin puolustukseksi siirrolla ...d5.
Avaukselle on nimetty muunnelma 3.d5 Re5 4.f4. Sitä kutsutaan nimellä paarmagambiitti. Muita tavallisia jatkoja ovat 3.Rf3 e6, 3.Rc3 e5 4.d5 ja 3.d5 Re5 4.e4.
Mehikit

| Mehikit |
| --- | --- |
 Anacampseros rufescens
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Anacampserotaceae (Portulakkakasvit Portulacaceae)
Suku::  Mehikit Anacampseros  L.
Synonyymit
 mehisuomukit (Avonia (E.Mey. ex Fenzl) G.D.Rowley) 
Katso myös
   Mehikit Wikispeciesissä   Mehikit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mehikit eli mehiportulakat (Anacampseros) ovat portulakkakasveja (heimo Portulacaceae, jos hyväksytään ns. parafyleettisiä ryhmiä, tai heimo Anacampserotaceae, jos pitäydytään tiukasti monofyleettisiin ryhmiin). Sukuun kuuluu 60 lajia. Nimensä mukaan ne ovat kuivilla alueilla kasvavia mehikasveja. Niitä voidaan viljellä huonekasveina.
Lajeja

Anacampseros arachnoides – seittimehikki
Anacampseros filamentosa
Anacampseros lanceolata
Anacampseros papyracea – suomumehikki
Anacampseros quinaria
Anacampseros rufescens
Anacampseros telephiastrum – posliinimehikki
Anacampseros ustulata