stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marcus Aurelius Cotta

Marcus Aurelius Cotta oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hänen veljiänsä olivat Gaius Aurelius Cotta ja Lucius Aurelius Cotta. Julius Caesarin äiti Aurelia Cotta oli hänen siskonsa. Hän oli vuoden 74 eaa. konsuli ja sai tehtäväkseen puolustaa Bithyniaa Mithridates VI:ta vastaan. Hän kuitenkin menetti alueen ja kärsi tappion meritaistelussa. Lopulta hän joutui piiritetyksi Khalkedoniin. Piiritys laukesi kun Lucullus pääsi paikalle. Cottasta tuli nyt Luculluksen alainen. Cotta valtasi Herakleia Pontiken vuonna 71 eaa. Roomassa häntä syytettiin korruptiosta ja hänet erotettiin senaatista.
Käkisalmen maalaiskunta

| Käkisalmen maalaiskunta Kexholms landskommun> Entinen kunta – luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 sijainti 
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kihlakunta:  Käkisalmen kihlakunta
Kuntanumero:  314
Hallinnollinen keskus:  Tenkalahti
Perustettu :  1870
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:  188,54 km²   (12.3.1940)
– maa:  140,44 km²
– sisävesi:  48,10 km²
Väkiluku:  5 575   (31.12.1939)
– väestötiheys:  39,7 as./km²
Kuntaliiton teetättämä Käkisalmen maalaiskunnan perinnevaakuna vuodelta 2021.
Käkisalmen maalaiskunta (Käkisalmen mlk, ruots. Kexholms landskommun) on entinen Suomen kunta Karjalankannaksella Etelä-Karjalassa Neuvostoliitolle 1944 luovutetulla alueella. Käkisalmen maalaiskunta käsitti Käkisalmen kaupunkia ympäröivät alueet. Kunta rajoittui etelässä Pyhäjärveen ja Räisälään, luoteessa Kaukolaan ja koillisessa Laatokkaan. 
Kunnan halki kulki Vuoksen pohjoinen laskuhaara.
Historia > Sota syttyy

Vuoden 1939 syksyllä alkoi Euroopassa puhjennut toinen maailmansota varjostaa myös Käkisalmen maalaiskunnan asukkaiden elämää. Alettiin valmistautua sodan varalta. Suuri osa nuorista miehistä kutsuttiin kertausharjoituksiin, ja maalaiskunnan väestö evakuoitiin Ylistaroon. Kun tilanne sitten näytti marraskuun alussa helpottaa, palasi suuri osa väestöstä takaisin koteihinsa. Käkisalmen maalaiskunnan kansakoulut aloittivat toimintansa uudelleen 28. marraskuuta.
Normaaliin elämään palaaminen päättyi kuitenkin aamulla 30. marraskuuta, kun talvisota syttyi. Maataistelut eivät ulottuneet Käkisalmen maalaiskunnan maaperälle, mutta ilmapommitukset tekivät tuhojaan. Väestöä alettiin evakuoida uudelleen Ylistaroon, Lapualle ja Nurmoon. Moskovan rauhassa maaliskuussa 1940 Suomen täytyi luovuttaa Käkisalmen maalaiskunta Neuvostoliitolle. Rauhantulon jälkeen suoritettiin materiaalin evakuointeja pääasiassa rautateitse, mutta karja oli kuljetettava jalan talvipakkasessa, jonka vuoksi suuri osa karjasta jouduttiin teurastamaan. Huhtikuussa 1940 perustettiin hoitokunta hoitamaan Käkisalmen maalaiskunnan asioita. Käkisalmen maalaiskunnan väestön sijoituspaikkakunniksi määrättiin vuonna 1940 Heinolan kaupunki, Heinolan maalaiskunta, Hartola, Sysmä ja Asikkala.
Historia > Takaisinvaltaus ja jälleenrakennus

Monetkaan Käkisalmen maalaiskunnan asukkaista eivät ehtineet asettua uusille asuinsijoilleen, kun jatkosota syttyi ja Suomi valtasi Käkisalmen seudut takaisin. Käkisalmen maalaiskunnan keskuskylä Tenkalahti kärsi pahimmat vauriot takaisinvaltauksen yhteydessä. Perääntyessään Käkisalmesta neuvostoliittolaiset sytyttivät kaupungin tuleen. Esikaupunkialueena Tenkalahti koki saman kohtalon, ja taloista tuhoutui noin 57 prosenttia. Lisäksi Pärnän kylästä tuhoutui tien varresta 12 taloa. Muuten maalaiskunnan kylät säilyivät pääpiirteissään. Joitakin syrjäisempiä rakennuksia neuvostoliittolaiset olivat siirrelleet kylien keskustoihin.
Vuoden 1941 loppuun mennessä 1 738 asukasta palasi kotiseudulleen. Vuoden 1942 loppuun mennessä palanneita oli 3 844 ja vuoden 1943 loppuun mennessä 4 180. Kesäkuun 15. 1944 palanneita oli 4 296, joka oli noin 75 prosenttia vuoden 1939 asukasluvusta. Tämä on varsin korkea luku, kun ottaa huomioon Tenkalahden asutuskeskuksen tuhoutumisen. Vuonna 1944 oli viljelyspinta-ala 3 156 hehtaaria. Syksyllä 1942 aloittivat maalaiskunnan kansakoulut toimintansa kaikkialla muualla paitsi Pärnässä. Vuonna 1943 valmistui Hirvisaareen uusi koulutalo. Tenkalahteen rakennettiin Käkisalmen ruotsalaisen kummikunnan Karlstadin lahjoittama terveystalo. Vuoden 1943 helmikuussa maalaiskunnassa toimi viisi Käkisalmen Osuuskaupan myymälää ja 3 yksityiskauppaa.
Historia > Lopullinen lähtö

Maalaiskunnan elämä ehti palata monessa mielessä normaaliksi jatkosodan aikana. Ilmapommituksia oli silloin tällöin. Sotatilanteen muututtua alettiin uutta evakuointia suunnitella vuonna 1944. Kesäkuussa samana vuonna suunnitelmat otettiin käyttöön, sen jälkeen kun Neuvostoliitto oli aloittanut suurhyökkäyksen Kannaksella. Kaikki ne henkilöt, joita ei ollut tehtäviensä vuoksi määrätty pysymään paikkakunnalla, evakuoitiin. Asukkaat kuljetettiin junilla 20.–21. kesäkuuta. Hirvisaaren, Suotniemen ja Kapeasalmen väestö evakuoitiin autoilla.
Kylät vuonna 1939

Alapuusti, Haminanniitty,1 Hirvisaari, Joensuu, Kapeasalmi, Marjalanniemi, Norsjoki, Näpinlahti, Ostamo,2 Porkanniemi,3 Pärnä, Pörtsykkä, Sakkali, Suotniemi, Tenkalahti, Vuohensalo, Yläpuusti
1 Haminanniitty oli Käkisalmen esikaupunki Norsjoen, Tenkalahden ja Pörtsykän kylien rajaseudulla. 

2 Ostamo oli virallisesti osa Alapuustin kylää. 

3 Porkanniemi oli Käkisalmen esikaupunki Tenkalahden kylän itäosassa.
Kunnan keskustaajama oli Tenkalahti, joka sijaitsi välittömästi Käkisalmen kaupungin eteläpuolella. Tenkalahdessa sijaitsi kunnantalo Käkelä, pääkirjasto, keskusurheilukenttä ja kunnan suurin kansakoulu. Vuonna 1939 Tenkalahdessa oli 2 094 asukasta. Tenkalahden alueella oli myös Käkisalmen suurin esikaupunki Porkanniemi. Muita esikaupunkimaisia asutuskeskuksia olivat Tenkalahden keskusta ja Haminanniitty. Tenkalahden jälkeen suurimmat kylät asukasluvultaan olivat Alapuusti (482 asukasta), Yläpuusti (373) sekä Pärnä ja Suotniemi (kumpikin 363).
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Käkisalmen maalaiskunnan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.
| Käkisalmen maalaiskunnan väestönkehitys 1880–1940 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 1 921 | 1 921 |
| 1890 | 1890 |    | 2 211 | 2 211 |
| 1900 | 1900 |    | 2 726 | 2 726 |
| 1910 | 1910 |    | 2 862 | 2 862 |
| 1920 | 1920 |    | 3 442 | 3 442 |
| 1930 | 1930 |    | 3 982 | 3 982 |
| 1940 | 1940 |    | 5 116 | 5 116 |
Lähde: Tilastokeskus.
Koulut

Käkisalmen maalaiskunnassa toimi yhdeksän kansakoulua. Ylemmän tason oppilaitokset löytyivät Käkisalmen kaupungista. Ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1885. Koulu toimi aluksi kaksi vuotta kaupungissa, jonka jälkeen se toimi vuokrahuoneistoissa Alapuustin ja Pörtsykän kylissä. Varsinaisen koulurakennuksen paikasta syntyi riita Tenkalahden ja Norsjoen välillä. Koulurakennus valmistui Norsjoelle 1892.
Tämän jälkeen kunnanisät olivat haluttomia perustamaan uusia kouluja kunnan alueelle. Kuvernööri pakotti kunnan hyväksymään ehdotetun koulupiirijaon, mutta kouluja kunta ei näihin piireihin perustanut. Kansanvalistusseuran Käkisalmen haaraosasto sen sijaan perusti koulut Suotniemen, Sakkalin ja Vuohensalon piireihin. Kaupunkia lähinnä olevista kylistä, Tenkalahdesta ja Pärnästä, käytiin koulua kaupungin kansakoulussa. Vuonna 1909 maalaiskunta perusti Tenkalahden koulun, kun kaupungin kouluun ei enää mahtunut maalaiskunnan lapsia. Tenkalahden koulu aloitti toimintansa kaupungissa, koska siihen kuului myös Pärnän kylä toiselta puolelta kaupunkia. Oma rakennus saatiin vuonna 1910. Vuonna 1923 kunta muodosti Pärnästä oman koulupiirin ja kaupungissa ollut koulukiinteistö myytiin. Tenkalahteen valmistui uusi koulurakennus vuonna 1925 ja sitä laajennettiin 1935. Pärnässä aloitti alakansakoulu vuonna 1929.
Tenkalahden koulun jälkeen alettiin kouluja perustaa myös muualle maalaiskunnan alueelle. Sakkalin koulu aloitti toimintansa vuonna 1910 ja vuonna 1929 aloitti alakansakoulu sekä koulun alaosasto Marjalanniemen kylässä. Suotniemen koulu aloitti toimintansa 1912 ja koulurakennukseksi tuli kunnan ostama Suotniemen hovin päärakennus. Alakansakoulu Suotniemessä aloitti 1929. Vuohensalon kansakoulu aloitti toimintansa 1913. Hirvensalon supistettu kansakoulu perustettiin vuonna 1927. Norsjoen koulun tilanahtauden vuoksi perustettiin Puustin koulu vuonna 1929. Viimeisenä maalaiskunta perusti koulun kaupungin tuntumaan kohonneeseen Porkanniemen esikaupunkiin, joka oli aiemmin kuulunut Tenkalahden koulupiiriin.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 9 koulupiiriin.
Huomattavia rakennuksia

Ampialan kartano
Joensuun kartano, Käkisalmen maalaiskunnan kunnalliskoti
Suotniemen hovi, vuodesta 1912 Suotniemen kansakoulu
Ystävyyskunnat

Kummikunta Karlstad – Ruotsi
Aiheesta muualla

Käkisalmi mlk Käki-säätiö. Arkistoitu 30.10.2010.
Rapo, Seppo: Käkisalmi ja mlk Luovutettu Karjala .
Käkisalmen mlk kuvina
Käkisalmen mlk:n kartta
Käkisalmen maalaiskunta Luovutetun Etelä-Karjalan pitäjät. Lappeenrannan maakuntakirjasto. Arkistoitu 19.10.2007.
Käkisalmen maalaiskunnan kylät
Alapuusti • Haminanniitty • Hirvisaari • Joensuu • Kapeasalmi • Marjalanniemi • Norsjoki • Näpinlahti • Ostamo • Porkanniemi • Pärnä • Pörtsykkä • Sakkali • Suotniemi • Tenkalahti • Vuohensalo • Yläpuusti
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit:  Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat:  Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat:  Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt:  Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet:  Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan:  Hanko
osin:  Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 :  Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Marcus Vinicius

Marcus Vinicius oli roomalainen poliitikko. Hän oli naimisissa keisari Caligulan siskon Julia Livillan kanssa.
Viniciuksen isän isä, jonka nimi myös oli Marcus Vinicius, kuului ritarisäätyyn ja oli kotoisin Campaniasta. Hänestä tuli keisari Augustuksen hyvä ystävä ja hänet tunnettiin erinomaisena sotilaana. Hän toimi muun muassa vuoden 19 eaa. konsulina (suffectus) ja hänelle myönnettiin ornamenta triumphalia. Viniciuksen isä Lucius Vinicius oli vuoden 2 jaa. konsuli, muttei ansioitunut sotilaana. Hänet tunnettiin kuitenkin oraattorina ja kirjallisuuden ystävänä.
Marcus Vinicius oli myös kiinnostunut kirjallisuudesta ja hän oli historioitsija Velleius Paterculuksen sponsori. Vinicius oli vuoden 30 konsuli. Lucius Annius Vinicianus oli ehkä Viniciuksen siskonpoika. Caligulan murhan jälkeen Vinicius oli yksi potentiaalinen ehdokas hänen seuraajakseen eikä ole täyttä varmuutta mikä rooli Viniciuksella oli Caligulan murhan takana olleessa salaliitossa.
Mantukimalainen

| Mantukimalainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 {{{status}}} 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Osalahko::  Myrkkypistäiset Aculeata
Yläheimo::  Mesipistiäismäiset Apoidea
Heimo::  Mesipistiäiset Apidae
Suku::  Kimalaiset Bombus
Laji::  lucorum
Kaksiosainen nimi
 Bombus lucorum  (Linnaeus, 1761) 
Synonyymit
 Apis lucorum 
Katso myös
   Mantukimalainen Wikispeciesissä   Mantukimalainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mantukimalainen (Bombus lucorum) on Suomen yleisin kimalaislaji. Se on Suomen noin 30 kimalaislajista suurin yhdessä kivikkokimalaisen (Bombus lapidarius) kanssa. Kuningattaren pituus voi olla jopa 2,5 cm. Mantukimalaisen tuntomerkkeinä ovat musta pohjaväri, jossa ovat etuselän ja takaruumiin keskiosan keltaiset "vyöt" ja peräpään valkoinen "vyö". Laji on yleinen koko Suomessa ja kulttuurialueilla sitä näkee mm. kukkaistutuksissa ja nurmikoilla apiloiden mettä keräämässä. Muun muassa apiloille ovatkin kimalaiset erittäin tärkeitä pölyttäjiä. Mantukimalaiselle maistuu hyvin monenlaisten kukkien mesi. Sitä voi nähdä mitä erilaisimpien kukkien vieraana. Lajin hedelmöityneet naaraat talvehtivat. Joskus ensimmäiset yksilöt lentävät jo maaliskuussa etsimässä mettä. Mantukimalaisten pesät sijaitsevat maakoloissa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Mantukimalainen (Bombus lucorum)
Ötökkätieto: Mantukimalainen (Bombus lucorum)
Pistiäistyöryhmä: Mantukimalaisen kaltaiset (pdf)
ITIS: Bombus lucorum (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Bombus lucorum, the White-tailed bumblebee (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1602859  Wikispecies: Bombus lucorum  ARKive: bombus-lucorum  BioLib: 70357  BOLD: 21082  CoL: MFNK  EoL: 1065136  EPPO: BOMULU  EUNIS: 254041  Fauna Europaea: 231887  Fauna Europaea (new): 0f594bcd-17a7-4b15-a423-451fc36d375e  GBIF: 1340298  iNaturalist: 61856  ISC: 112745  ITIS: 714816  NCBI: 30193  Observation.org: 1419  Open Tree of Life: 161192  Laji.fi: MX.204760
Marcus Gavius Maximus

Marcus Gavius Maximus (k. 156 tai 157) oli roomalainen pretoriaanikaartin prefekti, joka palveli keisari Antoninus Piusta. Hänet nimitettiin virkaansa joko keisari Hadrianuksen kauden lopulla tai Antoninus Piuksen kauden alussa noin vuonna 138–139.
Maximus oli kotoisin Firmumin kaupungista Pohjois-Italiasta. Hän oli aikaisemmin ollut noin 10 vuotta Mauretania Tingitanan provinssin maaherrana (prokuraattori) ja tämän jälkeen Asian maaherrana. Siellä Maximus luultavasti tutustui Antoninukseen, joka myöhemmin nimitti hänet pretoriaaniprefektiksi. Maximusta on sanottu ankaraksi mieheksi, mutta hän oli kuitenkin pätevä ja hänen vastuullaan oli valtakunnan sotien johtaminen. Maximus oli virassaan noin 20 vuotta eli suhteellisen pitkään ja kuoli vuonna 156 tai 157.
FS Marengo (1869)

| Marengo |
| --- | --- |
 Marengo

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  heinäkuu 1865
Laskettu vesille:  4. joulukuuta 1869
Palveluskäyttöön:  1872
Poistui palveluskäytöstä:  1895
Loppuvaihe:  myyty 7. maaliskuuta 1895
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 860 t
Pituus:  86,2 m
Leveys:  17,52 m
Syväys:  9,09 m
Koneteho:  3 600 ihp
Nopeus:  13 solmua
Miehistöä:  750-778
Aseistus
Aseistus:  4 × 274 mm tykkiä 4 × 240 mm tykkiä 7 × 138 mm tykkiä
Marengo oli Ranskan laivaston vuonna 1869 vesillelaskettu puurunkoinen Océan-luokan panssarifregatti.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin heinäkuussa 1865. Alus laskettiin vesille 4. joulukuuta 1869 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1872.
Marengo poistettiin alusluettelosta vuonna 1895 ja se myytiin romutettavaksi 7. maaliskuuta 1895.
Marceau-luokka

| Marceau-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  10 558 t
Pituus:  99 m (kokonaispituus)
Leveys:  210 m
Syväys:  8,4 m
Koneteho:  11 000 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  651
Aseistus
Meritorjunta:  3 × 340 mm/28 Mle 1881 -tykkiä 17 × 138 mm/45 Mle 1888 -tykki 5 × 450 mm torpedoputkea
Marceau-luokka oli Ranskan laivaston kolmen aluksen muodostama ironclad-taistelulaivaluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmistui | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Marceau | Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer | 1881 | 24. toukokuuta 1887 | helmikuu 1891 | romutettu 1922 |
| Magenta | Arsenal de Toulon | tammikuu 1883 | 19. huhtikuuta 1890 | helmikuu 1893 | romutettu 1911 |
| Neptune | Arsenal de Brest | helmikuu 1882 | 7. toukokuuta 1887 | heinäkuu 1892 | upotettu maalilaivana 1913 |
Marathonísi (Zákynthos)

Marathonísin saari.
| --- | --- |
Sijainti:  37°41′06″N, 20°52′14″E, Zákynthos Zákynthos, Jooniansaaret Kreikka
Saariryhmä:  Jooniansaaret
Vesialue:  Laganáksenlahti
Pinta-ala:  0,248 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Marathonísi (kreik. Μαραθονήσι, myös Μαραθωνήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja sijaitsee Laganáksenlahdessa Joonianmeressä Zákynthoksen saaren etelärannikolla. Saaren pinta-ala on 0,248 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti saari kuuluu Zákynthoksen kuntaan, Zákynthoksen alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen.
Marathonísin saari.
Marathonísi on osa Zákynthoksen merikansallispuistoa sekä Natura-aluetta, johon kuuluu myös osa Laganáksenlahden rannasta sekä Kalonísin saari. Marathonísi on valekarettikilpikonnien (Caretta caretta) pesimäaluetta. Saari on myös muodoltaan hieman kilpikonnaa muistuttava ainakin Zákynthoksen suunnasta katsottuna. Saaren nimi viittaa fenkoliin (márathos).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marathonísi Wikimedia Commonsissa
Jooniansaaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Ithaka  Kefaloniá  Korfu  Kythera  Lefkas  Paxós  Zákynthos 
Alisaariryhmät:   Paxoí Ágios Nikólaos  Antípaxos  Daskália (Pláka)  Kaltsonísi  Mongonísi  Panagía  Paxós  Diapontiset saaret Diákopo  Diáplo  Ereikoússa  Karávi  Mathráki  Othonoí  Plateiá  Tracheiá  Ekhinadit Ápasa  Drakonéra  Fílippos  Giróvaris  Kalógiros  Karlonísi  Kounéli  Lamprinós  Mákri  Módi  Oxeía  Petalás  Pístros  Pontikós  Práso  Prováti  Sofía  Sorós  Tsakalonísi  Vromónas  Oinoússes Avgó  Bómpa  Dýo Adélfia  Sapiéntza  Schíza  Venétiko  Strofadit Árpyia  Stamfáni  Tilevoḯdes Alafonísi  Arkoúdi  Átokos  Chelóni  Formíkoula  Kálamos  Kastós  Kýthros  Madourí  Meganísi  Petaloú  Prasonísi  Prováti  Skorpídi  Skorpiós  Spárti  Thiliá  Tsokári 
Muut pienemmät saaret:   Agía Marína  Ágios Andréas  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Áktio-Vónitsa  Ágios Nikólaos, Sývota  Ágios Nikólaos, Zákynthos  Ágios Sóstis  Antidragonéra  Antikythera  Avgó  Chelonísi  Dionísi  Dragonéra  Fortí  Kalonísi  Korakonísi  Koutsounés  Lagoúdia  Lazaréto, Ithaka  Lazaréto, Korfu  Lygía  Marathonísi  Megálo Mourteméno  Merópi  Mikró Nisí  Moúrtos  Myzíthres  Panagía  Peristerés  Pontikonísi  Poréti  Porí  Próti  Pýlos  Sésoula  Sfaktiría  Skartsoumponísi  Vagiá  Vardiánoi  Vído
Marcus Annius Verus Caesar

Rintakuva, joka luultavasti esittää Annius Verusta.
Marcus Annius Verus Caesar (162 – noin 10. syyskuuta 169) oli Rooman keisari Marcus Aureliuksen ja hänen vaimonsa Faustina nuoremman 12. lapsi. Veruksesta tehtiin vuonna 166 Marcus Aureliuksen perijä yhdessä vanhemman veljensä Lucius Aurelius Commoduksen kanssa. Verus kuitenkin kuoli syyskuussa 169.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marcus Annius Verus Caesar Wikimedia Commonsissa
Manuela Margarido

| Maria Manuela Conceição Carvalho Margarido> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1925 Roça Olímpia, Príncipe, São Tomé ja Príncipe
Kuollut: 10. maaliskuuta 2007 Lissabon, Portugali
Kansalaisuus:   sãotomépríncipeläinen
Kirjailija
Tuotannon kieli: portugali
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Maria Manuela Conceição Carvalho Margarido (s. 1925, Príncipe – k. 10. maaliskuuta 2007 Lissabon) oli sãotomépríncipeläinen runoilija. Margarido taisteli runoillaan São Tomé ja Príncipen itsenäisyyden puolesta. Hän käsitteli runoissaan São Tomé ja Príncipen kaakao- ja kahviplantaasien kurjia oloja ja Portugalin siirtomaahallinnon sortoa.
Margarido opiskeli Pariisin yliopistossa sosiologiaa, etnologiaa, elokuvataidetta ja uskontotiedettä. Myöhemmin hän toimi São Tomé ja Príncipen suurlähettiläänä Brysselissä sekä erilaisissa kansainvälisissä järjestöissä. Margarido oli myös muun muassa Lissabonin yliopiston luonnontieteiden, teknologian ja yhteiskuntatieteiden keskuksen (port. Centro Interdisciplinar de Ciência, Tecnologia e Sociedade da Universidade de Lisboa, CICTSUL) Atalaia-nimisen aikakauslehden neuvottelukunnan jäsen. Lissabonissa asuessaan Margarido levitti tietoisuutta kotimaansa kulttuurista. Häntä pidetäänkin yhtenä São Tomé ja Príncipen merkittävimmistä runoilijoista Caetano da Costa Alegren, Alda Espírito Santon ja Francisco José Tenreiron ohella.
Margarido syntyi roça Olímpia -nimisellä plantaasilla Príncipen saarella. Hän kuoli 82-vuotiaana São Francisco Xavierin sairaalassa  Lissabonissa. Manuela Margarido oli naimisissa portugalilaisen kirjailijan ja kriitikon Alfredo Margaridon kanssa.
Marconi-luokka

| Marconi-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 214 t (pinnalla) 1 510 t (sukellus)
Pituus:  76,5 m
Leveys:  6,81 m
Syväys:  4,72 m
Koneteho:  2 × CRDA-dieselmoottoria (pinnalla) 2 × Marelli-sähkömoottoria (sukellus)
Nopeus:  17,8 solmua (pinnalla) 8,2 solmua (sukellus)
Miehistöä:  57
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 100 mm/47 tykki 8 × 533 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  4 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä
Marconi-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kuuden sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Guglielmo Marconi | CRDA, Monfalcone | 5. maaliskuuta 1938 | 30. heinäkuuta 1939 | 8. helmikuuta 1940 | upotettu 28. lokakuuta 1941 |
| Leonardo da Vinci | CRDA, Monfalcone | 19. syyskuuta 1938 | 16. syyskuuta 1939 | 8. maaliskuuta 1940 | upotettu 23. toukokuuta 1943 |
| Michele Bianchi | OTO, Muggiano | 15. helmikuuta 1939 | 3. joulukuuta 1939 | 15. huhtikuuta 1940 | upotettu 5. heinäkuuta 1941 |
| Luigi Torelli | OTO, Muggiano | 15. helmikuuta 1939 | 6. tammikuuta 1940 | 15. toukokuuta 1940 | vallattu 8. syyskuuta 1943 |
| Alessandro Malaspina | OTO, Muggiano | 1. maaliskuuta 1939 | 18. helmikuuta 1940 | 20. kesäkuuta 1940 | upotettu 10. syyskuuta 1941 |
| Maggiore Francesco Baragga | OTO, Muggiano | 1. maaliskuuta 1939 | 21. huhtikuuta 1940 | 10. heinäkuuta 1940 | upotettu 8. syyskuuta 1941 |
Mantelonitriili

| Mantelonitriili |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-hydroksi-2-fenyyliasetonitriili
CAS-numero:  532-28-5
PubChem CID:  10758
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)C(C#N)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H7NO
Moolimassa:  133,146 g/mol
Sulamispiste:  28,5-29,5 °C
Kiehumispiste:  170 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,116 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Mantelonitriili eli mandelonitriili (C8H7NO) on aromaattisiin syanohydriineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisessa kemiassa muiden yhdisteiden synteesiin.
Ominaisuudet ja esiintyminen luonnossa

Huoneenlämpötilassa mantelonitriili on puhtaina enantiomeereina keltaista tai väritöntä kiteistä ainetta ja raseemisena seoksena kellertävää nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta hydrolysoituu happamien liuosten vaikutuksesta mantelihapoksi ja vetysyanidiksi. Mantelohappo liukenee hyvin etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Kuumennettaessa sitä noin 170 °C:n lämpötilaan se hajoaa bentsaldehydiksi ja vetysyanidiksi. Mantelonitriili on optisesti aktiivinen ja sen R(+)-enantiomeerin ominaiskiertokyky bentseeniliuoksessa on +43,75°.
Luonnossa mantelonitriiliä esiintyy osana useita glykosideja, joita on erityisesti luumun, persikan, aprikoosi, mantelin ja karvasmantelin lehdissä, nupuissa ja siemenissä. Tällaisia ovat muun muassa amygdaliini, prunasiini ja sambunigriini. Eräät kovakuoriaiset ja tuhatjalkaiset ruiskuttavat saalistajiensa päälle mantelonitriiliä sisältävää nestettä. Saalistajien entsyymit hydrolysoivat mantelonitriilin bentsaldehydiksi ja vetysyanidiksi, joka on erittäin myrkyllistä.