stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
USS The Sullivans (DDG-68)

| USS The Sullivans |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bath Iron Works, Bath, Maine
Kölinlasku:  27. heinäkuuta 1994
Laskettu vesille:  12. elokuuta 1995
Palveluskäyttöön:  19. huhtikuuta 1997
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 900 t (standardi) 9 000 t
Pituus:  154 m
Leveys:  20 m
Syväys:  9,4 m
Koneteho:  100 000 hv (75 MW)
Nopeus:  30+ solmua
Miehistöä:  33 upseeria ja 38 aliupseeria ja 210 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  2 × Mk 41 VLS -ohjusjärjestelmää, joihin 90 RIM-156 SM2-, BGM-109 Tomahawk- tai RUM-139 VL-Asroc -ohjusta 1 × Mk 45 5"/54 -tykki 2 × 25 mm Mk 38 Mod 2 -pikatykkiä 4 × .50" konekivääriä 2 × 20 mm Mk 15 Phalanx CIWS -järjestelmää 2 × Mk 32 SVTT -torpedoputkea 1 × Sikorsky SH-60 Seahawk -helikopteri
USS The Sullivans (runkonumero DDG-68) on Yhdysvaltain laivaston Arleigh Burke -luokan ohjushävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Bath Iron Worksilta Bathista Mainesta, missä köli laskettiin 27. heinäkuuta 1994. Alus laskettiin vesille 12. elokuuta 1995 ja otettiin palvelukseen 19. huhtikuuta 1997.
Palvelus

Aluksella kokeiltiin Flight II:een suunniteltuja muutoksia. Alus on palveluksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS The Sullivans (DDG-68) Wikimedia Commonsissa
Tuulikylä

| Tuulikylä |
| --- | --- |
 Koillistuulentietä Tuulikylässä.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Pohjoinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  78
Väkiluku:  470 (2013)
Postinumero(t):  28300
Tuulikylä on Porin 78. kaupunginosa ja se sijaitsee kaupungin keskustaajaman koillisosassa. Viereiset kaupunginosat ovat Ruosniemi koillisessa ja idässä, Murtosenmutka etelässä, Toejoki lounaassa, Lotskeri lännessä ja Hyvelä luoteessa.
Tuulikylässä on sijainnut pieni maaseutumainen rintamamiestaloyhdyskunta 1950-luvulta lähtien, ja alueen välittömään läheisyyteen Ruosniemen kaupunginosan puolelle rakennettiin 1980-luvulla laaja pientaloalue. Varsinainen kaupunginosa Tuulikylästä tuli vasta 2000-luvun alussa, jolloin sinne laadittiin asemakaava.
Aiheesta muualla

Tuulikylä Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Ulkolaidanmatala

Ulkolaidanmatala
| --- | --- |
Sijainti:  65°5.544′N, 024°59.523′E, Hailuoto Pohjois-Pohjanmaa Suomi
Vesialue:  Perämeri
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ulkolaidanmatala on asumaton, matala ja kivikkoinen saari Hailuodon kunnan vesialueella Perämerellä. Se sijaitsee noin neljän kilometrin päässä Hailuodon Santosen niemeltä pohjoiseen. Lähimmät muut saaret ovat Santosenkari ja Pikku-Hoikka. Ulkolaidanmatala on linnustollisesti arvokas maastokohde.
US Lecce

US Lecce on jalkapalloseura Leccestä, Apuliasta, Italiasta. Se pelaa kaudella 2022–2023 Italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa. Seuran kotistadion on Stadio Via del Mare, jonne mahtuu 40 800 katsojaa.
Historia

US Lecce perustettiin vuonna 1908 nimellä Sporting Club Lecce. Tuolloin sillä oli jalkapallon lisäksi myös pyöräily- ja yleisurheilutoimintaa. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1927. Lecce vietti pitkän aikaa historiastaan sarjoissa Serie A:n alapuolella. Ensimmäisen kerran se nousi korkeimmalle sarjatasolle kauden 1984–1985 päätteeksi ja on siitä lähtien tehnyt melko säännöllistä hissiliikettä Serie A:n ja Serie B:n välillä. Lecce nousi pääsarjaan takaisin kaudeksi 2010–2011. Kauden 2011–2012 päätteeksi se putosi jälleen Serie B:hen, josta se pudotettiin Scommessopoli-vedonlyöntiskandaalin takia Lega Pro Prima Divisioneen. Joukkue teki paluun Serie A:han kaudeksi 2019–2020, jonka päätteeksi se putosi jälleen Serie B:hen. Viimeisin nousu pääsarjaan tapahtui vuonna 2022.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Serie A 2024–2025
Atalanta |  Bologna |  Cagliari | Como |  Empoli |  Fiorentina |  Genoa |  Inter |  Juventus |  Lazio |
  Lecce |  Milan | Monza |  Napoli |  Parma |  Roma |  Torino |  Udinese | Venezia |  Verona
US Monastir

Union Sportive Monastirienne (arab. الاتحاد الرياضي المنستيري‎) on tunisialainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1923, jolloin se tunnettiin nimellä Ruspina Sports. Joukkue nimettiin nykyiseen muotoonsa vuonna 1942. Sen kotistadion on Stade Mustapha Ben Jannet, joka sijaitsee Monastirissa.
Entisiä pelaajia

Aymen Ayari
Najeh Braham
Mehdi Meriah
Jaouhar Mnari
Majdi Mosrati
Adel Nefzi
Piracaia
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (ranskaksi)
Kromihammas

| Kromihammas Tuuttimörkö |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 26. elokuuta 2016
 Formaatti: CD, LP, kasetti, digitaalijulkaisu
 Tuottaja(t): Aaro DiCosta
 Tyylilaji: hip hop, funk
 Kesto: 40.01
 Levy-yhtiö: Monsp Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Tuuttimörön muut studioalbumit
| On totta 2013 | Kromihammas 2016 | Kaikki keil on välii digaa Ex Tuuttizt 2020 |
Kromihammas on Tuuttimörön toinen studioalbumi, joka julkaistiin 26. elokuuta 2016 Albumin tuotti Aaro DiCosta. Albumilta on julkaistu neljä musiikkivideota: "Savuke + kola" elokuussa 2013, "Mä muutan Caliin" syyskuussa 2014, "Karski, härski, korea" joulukuussa 2014 ja "Kultainen linna" kesäkuussa 2016. Näistä "Savuke + kola" ja "Mä muutan Caliin" julkaistiin myös 7" singleinä, "Karski, härski, korea" ja "Kultainen linna" sekä "Krokotiilin kyyneleet" on julkaistu digitaalisinglenä. Albumi nousi myös viikolla 35/2016 suoraan Suomen virallisen albumilistan ykköseksi.
Kappaleet

Lajinsa viimeinen – 1.12
Aikunejjäbis – 4.11
Lamput päällä – 3.03
Nokturno – 4.33
Savuke + Kola – 3.37
Karski, härski, korea – 4.18
Takakeno – 3.24
Mä muutan Caliin – 4.17
Kultainen linna – 3.38
Krokotiilin kyyneleet – 3.16
Mä oon Tuuttis – 4.33
Tekijät

Aaro DiCosta: sävellykset ja soittimet
Eero Johannes: sävellys (Lamput päällä)
Johannes Jalava: kitara (Aikunejjäbis, Savuke + kola ja Takakeno)
Tuuttimörkö: sanoitukset ja rap
Jarmo Heikkinen: lukija (Lajinsa viimeinen)
DJ Kridlokk: miksaus ja aputuotanto
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Rumba: 9.4/10
Savon Sanomat:
Soundi:
Aiheesta muualla

Discogs
L. Irby Davis

Louie Irby Davis oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Davis opiskeli Teksasin yliopistossa Austinissa, ja valmistui 1921. Hän tutki Meksikon ja Keski-Amerikan linnustoa, ja oli ensimmäisiä, joka nauhoitti alueen lintujen laulua. Hän julkaisi kenttäoppaan alueen linnustosta, Birds of Mexico & Central America (1972). Davis perehtyi myös alueen hämähäkkeihin, julkaisten useita tieteellisiä kirjoituksia. Linnuista Davis nimesi meksikonvariksen (Corvus sinaloae).
Davis kokosi laajan kokoelman meksikolaisista eliöistä, ja toimitti sen Cornell Lab of Ornithologyn Macaulay Librarylle.
Totally Driven

| Totally Driven Uriah Heep |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 2000–2001
 Julkaistu: 12. marraskuuta 2015
 Tuottaja(t): Pip Williams
 Tyylilaji: progressiivinen rock, hard rock, heavy metal, taiderock
 Kesto: 123.17
 Levy-yhtiö: Uriah Heep Records Cherry Records (jakelija)
Uriah Heepin muut kokoelmalevyt
| The Very Best of Uriah Heep 2006 | Totally Driven 2015 |   |
Totally Driven on brittiläisen hard rock -yhtye Uriah Heepin kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2015. Albumi koostuu yhtyeen vanhempien kappaleiden uudelleen nauhoiteituista versioista.
Alun perin albumi julkaistiin jo vuonna 2001 nimellä Remasters, mutta kyseisen version painatus lopetettiin hyvin nopeasti.
Albumin kappaleet nauhoitettiin valmistautumisena yhtyeen Acoustically Driven -ja Electrically Driven -konsertteja varten.
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Gypsy – 3.54  Traveller in Time – 2.50  Bird of Prey – 4.43  Sunrise – 4.06  Rain – 4.16  Come Away Melinda – 3.32  Return to Fantasy – 4.37  Look at Yourself – 3.22  Come Back to Me – 4.04  The Easy Road – 2.39  Sweet Freedom – 6.13  Why Did You Go? – 3.23  July Morning – 8.51  Easy Livin’ – 2.40 :  CD 2 Between Two Worlds – 5.25  Only the Young – 4.33  Different World – 4.21  Love in Silence – 6.23  Blind Eye – 3.16  Wonderworld – 4.20  Stealin’ – 4.42  Time of Revelation – 3.57  Cross That Line – 5.23  More Fool You – 3.11  Universal Wheels – 4.52  The Golden palace – 7.57  Lady in Black – 5.41
Kokoonpano

Bernie Shaw – laulu
Mick Box – kitara ja laulu
Trevor Bolder – bassokitara ja laulu
Phil Lanzon – kosketinsoittimet ja laulu
Lee Kerslake – rummut ja laulu
Arvostelut

Classic Rock Revisited: B
Hallowed.se: 5/7
That Devil Music: B
Kristian Elster (vanhempi)

| Kristian Elster (vanhempi) |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1841 Overhalla, Nord-Trøndelag, Norja
Kuollut: 11. huhtikuuta 1881 (40 vuotta) Trondheim, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija, toimittaja, kriitikko
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kristian Mandrup Elster (4. maaliskuuta 1841 Overhalla, Nord-Trøndelag, Norja – 11. huhtikuuta 1881 Trondheim, Norja) oli norjalainen kirjailija, toimittaja, kirjallisuus- ja teatterikriitikko. Hänen poikansa oli Kristian Elster nuorempi.
Elsterin romaanit ja novellit kuuluivat ajan norjalaisessa kirjallisuudessa merkittävimpiin. Kriitikkona hän oli uuden realistisen kirjallisuuden uranuurtaja. Elsterin esikoisteos oli historiallinen näytelmä Eystein Meyla, joka esitettiin 1863. Hänen romaaneihinsa kuuluvat muun muassa teokset Tora Trondal (1879) ja Vaarallista väkeä (Farlige folk, 1881).
Elsterille oli suunniteltu upseerinuraa, mutta likinäköisyys esti sen. Häntä pidettiin lapsuuden akateemisessa ympäristössä epäonnistujana, eikä kirjalliset yritykset tuottaneet iloa. Hän valmistui Saksassa metsänhoitajaksi. Vuodesta 1869 alkaen hän asui Kristianiassa ja sai nimeä kriitikkona. Vuodesta 1873 hän toimi kuolemaansa saakka metsänhoitajana.
Henrik Ibsen otti vuonna 1859 Elsterin satunäytelmän Fra Fjorden Norske Theateriin, mutta Elster veti sen itsekriittisenä pois. Noin 1863 hän kirjoitti kaksi Norjan keskiaikaan sijoittuvaa näytelmää Audun Hugleikson ja Eystein Meyla, joista jälkimmäinen esitettiin mutta esityksestä tuli fiasko. Saksasta palattuaan hän toimi kriitikkona Aftenbladetissa. Hän esitteli norjalaisille lukijoille ensimmäisenä Georg Brandesin. Näiden vuosien tärkeä työ oli essee ”Om Modsætningen mellem det vestlige og østlige Norge”, joka ilmestyi 1872 tanskaksi aikakausjulkaisussa For Idé og Virkelighed.
Elster viihtyi metsänhoitajantyössä, mutta olisi halunnut olla ennen kaikkea kriitikko. Hän kirjoitti työn ohella eri lehtiin ja julkaisi pienoisromaanin Solskyer Nordisk Tidsskriftissä 1877. Romaani Farlige Folk ilmestyi 1881, ja kuollessaan hänellä oli kesken kirjallisia hankkeita.
Elsterin poika Kristian Elster nuorempi oli myös kirjailija.
Suomennetut teokset

Kertomuksia. 1, Ylämaan tarina, suom. O. R., Sortavala: Wickström, 1888.
Päivän valaisemia pilvenhattaroita (Solskyer), suom. Ossian Grotenfelt, Porvoo: Werner Söderström 1890. Verkossa 1, Verkossa 2
Vaarallista väkeä (Farlige folk) suomentanut O. Relander. Otava, 1891 Verkossa 1, Verkossa 2
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Kristian Mandrup Elsterin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta
Kristian Elster d.e., tuotantoa Nasjonalbibliotekissa
Kristian Elster vanhemman teoksia Internet Archivessa
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2024

| Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2024> 21st World Aquatics Championships |
| --- | --- |
Päivämäärä:  2.–18. helmikuuta 2024
Paikkakunta:  Doha, Qatar
Järjestäjä:  World Aquatics
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2024 järjestettiin Dohassa Qatarissa 2.–18. helmikuuta 2024. Kilpailuohjelmaan kuuluivat ratauinti, avovesiuinti, taitouinti, uimahypyt, korkeat uimahypyt ja vesipallo.
Kilpailut oli alun perin tarkoitus järjestää marraskuussa 2023. Koronaviruspandemia aiheutti niin Tokion olympialaisten kuin sitä seuranneiden Budapestin ja Fukuokan MM-uintien siirtymisiä, joten Dohan MM-kilpailut käytiin alle seitsemän kuukautta edellisten MM-kilpailujen jälkeen ja alle puoli vuotta ennen Pariisin olympialaisia.
Kilpailujen menestyneimmät maat olivat 23 kultamitalia voittanut Kiina, yhdeksään kultaan yltänyt Yhdysvallat ja seitsemän kultamitalin Australia. Kiina sai myös eniten mitaleja, kaikkiaan 33 kappaletta.
Tuulilasi (lehti)

| Tuulilasi |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  henkilö- ja pakettiautot
Kustantaja:  A-lehdet Oy
ISSN:  ISSN 0041-4468
Perustettu:  1963
Päätoimittaja:  Olli Koivusalo
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:   Suomi
Sivukoko:  217 × 280 mm
Ilmestymistiheys:  12 vuosittain
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
tuulilasi.fi
Tuulilasi on Suomen suurin autolehti. Se on ilmestynyt vuodesta 1963. Lehden julkaisija on A-lehdet ja se ilmestyy 16 kertaa vuodessa. Lehden lukijamäärä on Kansallisen mediatutkimuksen (KMT 2023) mukaan 165 200.
Tuulilasin perusti Yhtyneet Kuvalehdet Oy vuonna 1963. Lehti siirtyi A-lehtien kustannettavaksi 1971. Vuosina 2015–2017 Tuulilasia toimitti A-lehdille alihankintana Närsäkkälän Viestintä -niminen yritys. Tuulilasin teko siirtyi takaisin A-lehtiin toukokuussa 2017, ja päätoimittajaksi tuli Olli Koivusalo. Alihankintaan siirryttiin uudelleen  keväällä 2019, kun Hymiö Helsinki alkoi toimittaa lehteä. A-lehdet vastaa edelleen Tuulilasin markkinoinnista ja logistiikasta.
Päätoimittajia

Ilmo Kurki-Suonio 1963–1970
Anssi Siukosaari 1970–1974
Hannu Parpola 1973–1975
Jukka Miettinen 1975–1978
Lauri Haapala 1978–1979
Erkki Raukko 1979–1995
Matti Saari 1995–1999
Lauri Larmela 1999–2015
Jukka Rönkä 2015–2017
Olli Koivusalo 2017–
Aiheesta muualla

Tuulilasin kotisivut
Tuulilasinpesin

Tuulilasin pesunestettä lisätään
Tuulilasinpesin eli tuulilasin pesulaite (puhekielessä pissapoika) on ajoneuvoissa käytettävä laite, joka ruiskuttaa tuulilasille pesunestettä. Tuulilasinpyyhkimet pyyhkäisevät nesteen pois poistaen sen avulla lasille kulkeutuneen lian.
Nykyaikaisissa laitteissa pesunestettä annostelee sähkömoottorin pyörittämä pumppu, mutta vielä 1980-luvulla oli käytössä jalalla tai kädellä painettavalla männällä toimivia laitteita. Autojen varustelun kehityttyä pesulaitteita alettiin valmistaa myös takalasille, yleensä farmariautoihin.
Valaisimenpesin

Autoja on varustettu myös ajovalonpesimillä vuosikymmeniä. Aluksi näitä oli yleensä vain varustelluimmissa tai Pohjoismaihin myytävissä malleissa. Vielä nykyäänkään kaikkiin autoihin ei ole saatavilla edes lisävarusteena ajovalonpesimiä. Monet valmistajat tarjoavat ajovalonpesimiä erityisenä talvivarustepakettina, jolloin pesusuuttimet saattavat olla sähkövastuksin lämpiävät.
Pesu- ja pakkasneste

Pesunesteenä tulee kylmissä oloissa käyttää seosta, jonka jäätymispiste on kyllin alhainen, sillä nesteen jäätyminen saattaa rikkoa järjestelmän osia. Seoksen vahventaminen saattaa heikentää pesutulosta, sillä raskaampi neste ei lennä pesusuuttimista tarpeeksi pitkälle, tai jos autossa on sumuttavat suuttimet, raskaampaa nestettä ei saada juuri lainkaan pestävälle pinnalle. Valmistajat ilmoittavat pakkauksissaan kulloisenkin sekoitussuhteen pakkaskeston; moni pesuneste-vesiseos kestää 50-prosenttisena tyypillistä talvipakkasta. Pakkaskestävyyden aikaansaamiseksi halvimmissa pesuaineissa käytetään myrkyllistä metanolia, jonka käyttämistä suositellaan välttämään. Laadukkaammat pesunesteet ovat etanolipohjaisia, jotka tosin nekin luokitellaan haitallisiksi, mutta ovat oikein käytettyinä auton pesuneste- ja pakkasenestoaineina vaarattomia.
Kunigunde

Henrik II ja Kuningunde. 1400-luku, Itävalta.
Kunigunde Luxemburgilainen (noin 980 – 3. maaliskuuta todennäköisesti vuonna 1033) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Henrik II Pyhän puoliso. Keisarin kuoleman jälkeen hän johti hetken aikaa keisarikuntaa. Kunigunde syntyi nykyisessä Luxemburgissa tai Burg Gleibergissä lähellä Gießeniä ja kuoli Kaufungenissa.
Elämä

Kunigunde oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan korkeimpaan ylimystöön kuuluneen kreivi Siegfried I Luxemburgilaisen (k. 998) ja Hadwigin tytär. Hän avioitui 998 tai 1000 Baijerin herttua Henrik IV:n, myöhemmän keisari Henrik II:n, kanssa. Kunigunde talletti puolisoltaan saamansa huomenlahjan Bambergissa sijainneeseen luostariin. Avioliitto oli lapseton, mitä myöhemmät kronikoitsijat alkoivat legendoissaan kutsua ”siveäksi joosefilaiseksi avioliitoksi”, liitoksi, jossa uskonnollisista syistä pitäydytään siveydessä.
Mainzin arkkipiispa Willigis vihki vuonna 1002 Kunigunden Paderbornissa Saksan kuningattareksi. Vastaavasta kruunauksesta ja voitelusta ei ole todistettavaa tietoa hänen edeltäjiensä osalta. Kunigunde on todennäköisesti ensimmäinen Saksan kuningatar, joka on saanut tämän pyhän voitelun hallitsijattareksi. Henrikin noustua keisariksi Kunigunde kruunattiin vuonna 1014 puolisonsa vierellä Roomassa keisarinnaksi.
Kunigunden vaikutusvaltaiset veljet Adalbero (Trierin St. Pauluksen kirkon palvelija), Dietrich (Metzin piispa) ja Baijerin herttua Henrik V nousivat avoimeen selkkaukseen keisaria vastaan. Henrik II kukisti luxemburgilaiset nopeasti ja vakautti valtansa.
Henrik II kuoltua 1024 Kunigunde otti keisarin vallanmerkit haltuunsa ja yhdessä veljiensä Dietrichin ja Henrikin kanssa piti valtaa parin kuukauden ajan, kunnes Konrad II valittiin uudeksi keisariksi. Tämän jälkeen Kunigunde vetäytyi perustamaansa Kaufungenin luostariin, jossa hän eli elämänsä viimeiset vuodet. Kuolema korjasi hänet 3. maaliskuuta 1033. Kunigunde haudattiin ensin luostarinsa kirkkoon, josta hän pääsi myöhemmin miehensä, keisari Henrik II rinnalle Bambergin tuomiokirkkoon.
Poliittinen vaikutusvalta

Kunigunde toimi näkyvänä poliittisena vaikuttajana miehensä rinnalla. Tämä tulee esille keisari Henrik II Pyhän jäljelle jääneistä asiakirjoista, joissa joka kolmannessa mainitaan Kunigunden osallistuneen neuvoillaan tai teoillaan Henrikin päätöksentekoon. Henrikin ollessa vuosina 1012 ja 1016 Saksissa rajasodissa Kunigunde toimi hänen sijaisenaan. Kunigunden harjoitti myös laajaa lahjoituspolitiikkaa sekä perusti merkittävän Kaufungenin luostarin.
Pyhimys

Keisari Henrik II Pyhä julistettiin vuonna 1146, runsaat sata vuotta kuolemansa jälkeen, pyhimykseksi. Legendan mukaan hän vaati myös puolisonsa Kunigunden julistamista pyhäksi.
Huhtikuun 3. päivänä vuonna 1200 paavi Innocentius III julisti Kunigunden pyhimykseksi. Bambergin kaupunginarkistosta löytyy kaksi pyhimykseksi julistamista valmistelevaa asiakirjaa. Kunigunden maalliset jäännökset tuotiin Bambergin tuomiokirkon yhdelle alttarille 9. syyskuuta 1201 pyhäinjäännöksinä. Näyttävän hautapaaden hän sai kuitenkin vasta vuonna 1513, jolloin Tilman Riemenschneider valmisti keisariparille tuomiokirkkoon loisteliaan marmorisen hautapaaden.
Myöhäiskeskiajalla Kunigundea kunnioitettiin laajalti Bambergin hiippakunnassa ja laajemminkin Frankenissa merkittävänä pyhimyksenä miehensä rinnalla. Sen osoittaa laajalti käytetty hurskas puhuttelumuoto ”kuningatar ja neitsyt” pyhimys Kunigundesta puhuttaessa. Vielä toisen maailmansodan aikana Kunigunden sanottiin suojelleen Bambergia liittoutuneiden pommituksilta, ja siksi kaupunki säilyi lähes tuhoutumattomana.
Kunigunden maallisten jäännösten lisäksi Bambergissa on säilynyt muitakin häneen liittyviä pyhäinjäännöksiä, ”Pyhän Kunigunden vyö” ja ”Pyhän Kunigunden malja”.
Ylempi kuvakenttä: Henrik II ja Kunigunde Kristuksen kruunattavana. (Perikopenbuch Heinrichs.II.)
V. A. Heikinheimo

Veli Abiel Heikinheimo, nimi vuoteen 1906 Sven Abiel Heikel (20. elokuuta 1875 Kittilä – 18. marraskuuta 1948 Perniö) oli suomalainen kirkkoherra ja Helsingin yliopiston käytännöllisen teologian assistentti.
Heikinheimon vanhemmat olivat Kittilän kirkkoherra, lääninrovasti Karl Abiel Heikel (1846–1919) ja Augusta Hellman. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1895 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1900. Heikinheimo suoritti kasvatusopin tutkinnon ja pastoraalitutkinnon 1909. Hänet vihittiin papiksi 1903.
Heikinheimo oli kirkkoherran apulaisena Jyväskylän maaseurakunnassa, Saarijärvellä, Tyrväällä ja Kokkolassa vuosina 1903–1913. Hän oli Janakkalassa kappalaisena ja kirkkoherran apulaisena 1913–1921, Uskelan kirkkoherrana 1921–1932 sekä vt. kappalaisena Hyvinkäällä 1932 ja Janakkalassa 1934. Viimeksi Heikinheimo oli Perniön kirkkoherrana vuodesta 1941 alkaen. Hän sai rovastin arvon 1929.
Heikinheimo oli Tyrvään yhteiskoulun johtajana 1906–1907, Helsingin Sörnäisten kristillisen kansanopiston perustajana ja ensimmäisenä johtajana 1907–1908, Sörnäisten yhteiskoulun matematiikan ja uskonnon opettajana 1907–1908; Kokkolan suomalaisen yhteiskoulun uskonnon lehtorina ja rehtorina 1910–1912, Sortavalan reaalilyseon uskonnon ja historian lehtorina 1912–1913; Salon yhteiskoulun uskonnon ja filosofian alkeiden opettajana 1921–1931 sekä Hyvinkään yhteiskoulun filosofian alkeiden opettajana 1932. Hän toimi Helsingin yliopiston käytännöllisen teologian professorin vt. assistenttina 1916–1917 ja assistenttina 1933–1941. Heikinheimo oli Nuorten Kristillisen Liiton Varsinais-Suomen piirin johtokunnan jäsen ja hän oli vuodesta 1931 alkaen Raittiuden ystävien sihteerinä Helsingissä.
Heikinheimo oli naimisissa 1904–1912 laulunopettaja Anna Sofia Aleksandra Draken (1879–1912) kanssa ja vuodesta 1914 talousopettaja Valma Maria Krankin kanssa. Opettaja ja Akateemisten Naisten Karjala-Seuran puheenjohtaja Anna-Liisa Heikinheimo oli hänen tyttärensä ensimmäisestä avioliitosta.
Julkaisuja

Nimellä V. A. Heikinheimo:
Uskonelämä lapsen sydämessä: pyhäkoulunopettajille pidetty esitelmä. Suomen pyhäkouluyhdistys, Pori 1915, 3. painos 1922
Sankari-ihanteita Suomen nuorisolle. WSOY 1918
Kadottavia ja pelastavia voimia: Oulun yleisessä raittiuskokouksessa heinäk. 6 p. 1930 pidetty saarna. Raittiuden ystävät, Helsinki 1930
Kristityille uskotuita tehtäviä: saarnasuunnitelma raittiusviikon alkaessa marraskuun 1 p. 1931.  Raittiusviikkotoimikunta, Helsinki 1931
Miten raittiustyö on muodostunut raittiustaisteluksi. Raittiuden ystävät, Helsinki 1932
Pyhäinpäivänä: saarnasuunnitelma raittiusviikon alkaessa : I vk. ev.: Matt. 5: 1-12. Raittiusjärjestöjen yhteistoimikunta, Helsinki 1936
Suomen kristityt ja raittiustyö. Suomen valkonauhaliitto, Helsinki 1943
Ulf Schmidt

Ulf Christian Johan Schmidt (s. 12. heinäkuuta 1934 Nacka, Ruotsi) on ruotsalainen tennispelaaja. Hän ylsi Ruotsin avoimessa tennisturnauksessa miesten kaksinpelin mestaruuteen vuosina 1957 ja 1961.
Vuonna 1958 Schmidt voitti Sven Davidsonin kanssa nelinpelin Wimbledonin tennisturnauksessa Englannissa. Hän pelasi vuosina 1955–1964 Ruotsille 102 ottelua Davis Cupissa.