stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muinaisen Egyptin uskonto
Kansanusko

Egyptiläisestä kansanuskosta ei tiedetä paljoakaan, sillä toisin kuin kuninkaallisten ja eliitin uskonto, sitä ei taltioitu monumentteihin ja dokumentteihin. Tavalliset ihmiset eivät osallistuneet temppeliuskontoon, mutta monet veivät temppeleihin votiivilahjoja. Näkijöiden palveluita käytettiin, ja vainajille annettiin lahjoja ja viestejä. Taikuus oli tärkeä osa uskonnonharjoitusta. Taikuus henkilöityi Heka-jumalassa. Taikuuden avulla ihmiset pyrkivät torjumaan epäonnen ja saavuttamaan tavoittelemiaan asioita. Myös unia tulkittiin yleisesti, sillä niissä nähtiin tulevaisuuden enteitä. Oraakkeleiden neuvoja kuunneltiin etenkin tiettyinä juhlapäivinä.
Edesmenneitä esi-isiä muistettiin ja lepyteltiin, koska vainajien uskottiin voivan vaikuttaa maanpäälliseen elämään. Kotien olohuoneiden nurkassa oli tätä varten alttari.
Kirjallisuutta

Egyptiläinen kuolleiden kirja: Ani’n papyrus: Etenemisestä päivän kanssa.  (Johdanto ja suomennos: Visa Kaliva)  Fiskars:  Quius-kirja, 2000.  ISBN 951-97530-1-X
Holthoer, Rostislav: Muinaisen Egyptin kulttuuri.  Helsingissä:  Otava, 1994 (4. painos 2005).  ISBN 951-1-11069-1
Muinaisegyptiläinen kuolleiden kirja.  (Suomentanut Jaana Toivari-Viitala)  Helsinki:  Basam Books, 2001.  ISBN 952-9842-49-X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muinaisen Egyptin uskonto Wikimedia Commonsissa
Kuolleiden ja manalan jumala Osiris, sakaalipäinen Anubis ja haukanpäinen Horus.
Jumalatar Isiksen temppeli rakennettiin Filain saarelle.
Auringonjumala Ra tekemässä myyttistä matkaansa manalan poikki.
Jumalatar Maat päässään höyhen.
Musta hevonen (sarjakuva)

Musta hevonen (engl. Dark Side of The Horse) on Samsonin (Samuli Lintulan) piirtämä ja käsikirjoittama suomalainen strippisarjakuva, joka on ilmestynyt vuodesta 2008. Siinä seikkailevat Heikki (hevonen, ori), Sini (lintu) ja Helka (hevonen, tamma). Sarjakuva on päässyt Pohjois-Amerikassa syndikaattilevitykseen .
Albumeja

Samson: Musta hevonen.  Tampere:  Kumiorava, 2011.  ISBN 978-952-67423-4-2
Aiheesta muualla

Mustan hevosen kotisivu
Dark Side of The Horse (englanniksi) GoComics.com
Mustahäntäjänis

| Mustahäntäjänis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jäniseläimet Lagomorpha
Heimo::  Jänikset Leporidae
Suku::  Jänikset Lepus
Laji::  californicus
Kaksiosainen nimi
 Lepus californicus  Gray, 1837 

Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustahäntäjänis (Lepus californicus) on hoikkarakenteinen, Pohjois-Amerikassa elävä jänislaji. Se painaa noin 2,5 kilogrammaa. Mustahäntäjänis on väriltään muuten harmaanruskea, mutta hännän yläpinta on musta, ja musta väri jatkuu juovana takapuolen päälle.
Mustahäntäjänistä tavataan laajoilla alueilla Yhdysvaltojen lounaisosissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mustahäntäjänis Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q640645  Wikispecies: Lepus californicus  ADW: Lepus_californicus  BOLD: 228603  CoL: 6PPZ6  EoL: 327965  EPPO: LEPUCA  FEIS: leca  GBIF: 2436801  iNaturalist: 43130  IRMNG: 10661126  ITIS: 180115  IUCN: 41276  MDD: 1001083  MSW: 13500129  NatureServe: 2.100876  NBN: NHMSYS0021109699  NCBI: 48087  Observation.org: 84376  Paleobiology Database: 47642  Paleobiology Database: 47642
Musette (harmonikka)

Musette on pienikokoinen ranskalainen harmonikka. Termiä käytetään myös bal musette -nimellä kulkevasta ranskalaisesta musiikkityylistä, jossa musette-harmonikka on olennaisessa osassa.
Musette-harmonikka

Useimmista muista harmonikoista poiketen musette-harmonikassa nelijalkainen äänikerta on korvattu kolmannella kahdeksanjalkaisella äänikerralla, joka on viritetty hieman alavireiseksi. Lisä-äänikerta ja sen viritystapa aiheuttaa erikoisen ja intensiivisen ääniefektin. Erityisesti ranskalaisten ja irlantilaisten kansansoittajien ansiosta musette-viritys on tullut tunnetuksi - jopa niin, että sitä joskus pidetään kaikille harmonikoille tunnusomaisena sointina.
A-kieli viritetään joskus 443 hertsin taajuudelle tai jopa korkeammalle, jotta soittimen ääni saataisiin erottumaan kansanmusiikkiyhtyeen muiden soittimien joukosta.
Musette-musiikin historia

Musette-termi juontaa juurensa säkkipillin tapaiseen instrumenttiin, joka oli suosittu Ranskan yläluokan keskuudessa 1600-1700-luvuilla. Suosion laannuttua seurapiireissä, soitin otettiin kuitenkin käyttöön kansanmusiikissa etenkin Auvergnen alueella. Alueen ihmisiä muutti runsaasti Pariisiin työnhakuun 1800-luvun alkupuolella. He toivat mukanaan kansanmusiikkinsa ja monet avasivat kahviloita tehdastyöläisille ja heidän perheilleen. Noissa kahviloissa tuli tavaksi järjestää sunnuntaitansseja, joita kutsuttiin myös nimellä bals musette.
Pariisiin muutti 1870-luvulla uusi aalto eritoten italialaisia siirtolaisia. He asettuivat myös työläisten asuinalueille auvergnelaisten joukkoon ja toivat mukanaan harmonikan. Vaikka soitinta ensin hyljeksittiin aiemmin alueelle muuttaneiden joukossa, se sai jonkin ajan kuluttua jopa valta-aseman musiikkimiljöössä. Kahviloiden musiikkikulttuuri sekoittui omaksuen vaikutteita niin ranskalaisesta maalaismusiikista, italialaisista canto-lauluista, Manouche-mustalaismusiikista, sekä puolalaisista ja saksalaisista valsseista, polkista ja masurkoista. Tätä musiikkilajien sekoittumista pidetään aidon musette-tyylin alkuna.
Vuonna 1905 Pariisissa oli vastakkainasettelua säkkipillin ja harmonikansoittajien välillä. Harmonikansoittaja Charles Péguri päätti silti esittäytyä kaupungin tanssisalien kuninkaalle, Antoine Bouscatelille, hänen esiintyessä omassa tanssisalissaan, Chez Bouscatelissa. Kylmäkiskoisesta vastaanotosta huolimatta Péguri onnistui vakuuttamaan Bouscatelin soittotaidostaan ja Bouscatel palkkasi Pégurin säestäjäkseen. Sota säkkipillien ja harmonikkojen välillä oli päättynyt ja uusi musiikinlaji oli syntymässä.
Bouscatel ennakoi harmonikan kasvavan suosion musette-musiikissa. Hän sanoi keskustellessaan orkesterinsa kampiliiran soittajan, Baptisten, kanssa: "Säkkipillini päivät ovat luetut, samoin sinun kampiliirasi. Hänen harmonikkansa ominaisuudet ovat loppumme. Harmonikka on taivaalta tipahtava ihme. Se on täysinäinen, se on kuuma, se on elävä. Ja tämä Paholaisen instrumentti on koko orkesteri! Tämä Saatanan soitin salpaa hengityksen. Kuule, mikä salaliitto se on Bouscatelia vastaan... Kun olen kuollut, ihmiset tulevat yhä tanssimaan Rue de Lappella."
1900-luvun edetessä musette alkoi omaksua vaikutteita myös argentiinalaisesta tangosta, länsi-intialaisesta beguinesta sekä amerikkalaisesta jazzista ja swingistä. Kahvilat olivat auki päivittäin ja alkoivat houkutella myös hämäräperäistä väestöä. Bastiljin alueen Rue de Lappe muodostui musette-musiikin kehdoksi, pariisilaiseksi versioksi New Orleansin Storyvillestä. Musette-harmonikansoittajat jammasivat yhdessä monien aikansa kuuluisten jazz- ja kabareetaiteilijoiden kanssa, kuten Django Reinhardt, Oscar Alemán, Edith Piaf ja Jean Sablon.
Nykyisin aitoa musettea voi olla hankalaa löytää Pariisista. Jopa kuuluisa Le Balajo-musettepaikka, aikaisempi Jo Privatin kantaestradi, soittaa vain nauhoituksia. Tyylilajin vanhat taitajat ovat kuolleet ja perinnettä jatkaa vain kourallinen musettea edelleen aktiivisesti levyttäviä artisteja.
Aiheesta muualla

Ääninäyte aidosta kolmen 8-jalkaisen äänikerran musette-harmonikasta mp3-muodossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Musette-harmonikan soittaja
Mustalumihome

| Mustalumihome |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Luokka::  Dothideomycetes
Lahko::  Pleosporales
Heimo::  Melanommataceae
Suku::  Herpotrichia
Laji::  juniperi
Kaksiosainen nimi
 Herpotrichia juniperi  (Duby) Petr. 1925 
Synonyymit
 Herpotrichia nigra (R.Hartig) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mustalumihome (Herpotrichia juniperi) on kotelosieniin kuuluva lähinnä katajan mutta muidenkin havupuiden tuholaisena pidettävä sienilaji. Sienen itiöemä on kotelopullo, joka on tavattavissa mustan rihmaston pinnalla. Rihmasto muodostuu yleensä talvella neulasten pinnalle syksyllä joutuneista itiöistä. Mustalumihome on erityisesti tavattavissa runsaslumisilla alueilla kuten Itä- ja Pohjois-Suomessa ja kosteissa olosuhteissa kuten suojasäällä myös lumen pinnalla. Tuho on selkeintä taimitarhoilla, jossa sientä on torjuttu kemiallisesti. Typpilannoitus pahentaa sienen esiintymistä. Metsissä tuhot jäävät vähäisiksi eikä niihin ole tarpeen puuttua.
Mustalampi (Jalasjärvi)

| Mustalampi |
| --- | --- |
 Mustalampi heinäkuun 2012 tulvan aikaan seurakunnan leirikeskus Kesärannan rannasta kuvattuna.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kurikka
Koordinaatit:  62°18′40″N, 22°50′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Mustajoki
Järvinumero:  42.056.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  121,8 m 
Pinta-ala:  13,22  ha 
 fiMustalampi 
Mustalampi on järvi Koskuen Mustalammin kylässä, entisen Jalasjärven kunnan eteläosassa. Mustalammen laskujoki on nimeltään Mustajoki. Järveen laskee etelästä Mustaluoma, joka saa vetensä Mustajärvestä. Mustalampi sijaitsee 121,8 metrin korkeudella merenpinnasta.
Vuosina 1930–1931 hätäaputyönä suoritetun Mustaluoman perkauksen johdosta Mustalammen pinta laski yli metrillä.
Mustalammen rannalla sijaitsee Jalasjärven seurakunnan leirikeskus Kesäranta. Kesärannassa järjestetään muun muassa rippileirejä.
Mustakaulauikku

| Mustakaulauikku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Uikkulinnut Podicipediformes
Heimo::  Uikut Podicipedidae
Suku::  Silkkiuikut Podiceps
Laji::  nigricollis
Kaksiosainen nimi
 Podiceps nigricollis  (Brehm, 1831) 

Katso myös
   Mustakaulauikku Wikispeciesissä   Mustakaulauikku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustakaulauikun munia.
Mustakaulauikku (Podiceps nigricollis) on uikkulintu. Se sekoitetaan usein mustakurkku-uikkuun. Mustakaulauikulla on mustakurkku-uikkuun verrattuna täysmusta ohuempi kaula. Pohjoismaissa mustakaulauikut pesii pieninä yhdyskuntina Etelä-Ruotsin ja Tanskan rehevillä järvillä. Joskus sitä tavataan myös Suomessa, ei tosin joka vuosi. Arvioiden mukaan Pohjoismaissa on noin 300 paria. Maailmalla mustakaulauikkua tavataan kaikissa maanosissa, Oseaniaa lukuun ottamatta.
Aiheesta muualla

Mustakaulauikku Lintukuva-verkkopalvelussa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q185183  Wikispecies: Podiceps nigricollis  ABA: eargre  Avibase: 32DCEC14D7AE129B  BioLib: 8343  BirdLife: 22696610  BOLD: 9454  BOW: eargre  BTO: bob120  CoL: 4KPP4  eBird: eargre  EoL: 45509033  EUNIS: 1228  EURING: 120  Fauna Europaea: 96564  Fauna Europaea (new): 939f623d-cfb5-49f8-8157-8adce99cea22  GBIF: 2482065  GNAB: eared-grebe  IBC: black-necked-grebe-podiceps-nigricollis  iNaturalist: 4205  IRMNG: 11201994  ITIS: 174485  IUCN: 22696610  NatureServe: 2.100013  NBN: NBNSYS0000000225  NCBI: 85099  Neotropical: eargre  Observation.org: 3  OBIS: 137184  Open Tree of Life: 651477  Paleobiology Database: 335289  Paleobiology Database: 335289  SeaLifeBase: 171343  TSA: 14208  WoRMS: 137184  Xeno-canto: Podiceps-nigricollis  Laji.fi: MX.25862
Mustan Afrikan työtätekevien yleinen liitto

Mustan Afrikan työtätekevien yleinen liitto (ransk. Union générale des travailleurs d’Afrique noire) eli UGTAN oli Ranskan Länsi-Afrikassa 1950-luvun lopulla toiminut ammattiliittojen keskusjärjestö.
Vuonna 1956 Ranskan Länsi-Afrikassa oli 507 500 palkansaajaa, joista noin 35 prosenttia kuului ammattiliittoihin. Suurimmat keskusjärjestöt olivat ranskalainen Confédération générale du travail (CGT), siitä eronnut Confederation generale du travail africaine (CGTA) ja ranskalaisesta Confédération française des travailleurs chrétiensistä eronnut Confederation africaine des travailleurs croyants (CATC). Ranskan Länsi-Afrikan federaatio oli hajoamassa itsenäistyviksi valtioksi, mutta samaan aikaan alueella etsittiin uutta poliittista ja ammattiyhdistysliikkeen yhtenäisyyttä.
UGTAN perustettiin Cotonoussa tammikuussa 1957 järjestetyssä Ranskan Länsi-Afrikan ammattiliittojen yhtenäisyyskokouksessa. Siihen liittyivät CGT, CGTA ja suurin osa itsenäisistä ammattijärjestöistä, joihin kuului yhteensä noin 85 prosenttia ammattiliittojen jäsenistä. UGTAN:in voimahahmoksi muodostui Sékou Touré, jonka johdolla järjestö sai radikaalin ideologian.
UGTAN:in koetinkiveksi tuli kansanäänestys Ranskan perustuslaista vuonna 1958. Itsenäisyysmielinen järjestö kannatti ei-ääntä Charles de Gaullen esittämälle perustuslaille, mutta suurin osa alueen poliittisista puolueista ei ollut valmis välittömään itsenäisyyteen. Kyllä-äänten voitto muualla paitsi Sékou Tourén johtamassa Guineassa vahingoitti vakavasti UGTAN:in yhtenäisyyttä ja poliittisia vaikutusmahdollisuuksia.
UGTAN:in ensimmäinen edustajainkokous pidettiin Conakryssa tammikuussa 1959. Siinä olivat edustettuina kaikki ranskankielisen Länsi-Afrikan maat Norsunluurannikkoa lukuun ottamatta. Ghanan osallistuminen antoi järjestölle uutta kansainvälistä ulottuvuutta. UGTAN:in tavoitteeksi julistettiin taistelu kolonialismia ja kapitalismia vastaan. Järjestön päämaja siirrettiin Dakarista Conakryyn ja sen johtajaksi tuli Guinean presidentti Sékou Touré.
UGTAN:in radikaali ideologia ja sen yhteydet Guineaan johtivat järjestön nopeaan hajoamiseen. Léopold Sédar Senghorin ja Félix Houphouët-Boignyn kaltaiset konservatiiviset poliitikot pitivät sen toimintaa maiden sisäisiin asioihin puuttumisena ja tavalliset työläiset olivat kiinnostuneempia käytännön kysymyksistä kuin ideologisesta taistelusta. Länsi-Afrikan maiden itsenäistyessä vuonna 1960 useimmat UGTAN:in jäsenjärjestöistä olivat eronneet, hajonneet tai joutuneet lakkautetuiksi.
Munkkikorppikotka

| Munkkikorppikotka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Aegypius  Savigny, 1809
Laji::  monachus
Kaksiosainen nimi
 Aegypius monachus  (Linnaeus, 1766) 
 Munkkikorppikotkan levinneisyys.
Katso myös
   Munkkikorppikotka Wikispeciesissä   Munkkikorppikotka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Munkkikorppikotka (Aegypius monachus) on tumma, maailman suurin korppikotka ja Euraasian suurin päiväpetolintu. BirdLife Suomen hyväksymän luokittelun mukaan se on Aegypius-suvun ainoa laji, mutta jotkin lähteet luokittelevat samaan sukuun myös korvakorppikotkan (Torgos tracheliotus).
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 100–120 cm ja siipien kärkiväli 250–295 cm. Koiraan paino 7–11,5 kg, naaraan 7,5–12,5 kg. Vanha lintu on tumman harmaanruskea, ja sen päälaki on vaalea, ja vaaleammassa kurkussa on musta juova. Nuori lintu on musta. Lähes samankokoisesta hanhikorppikotkasta eroina ovat pään väritys ja tasaleveät siivet. Vankeudessa munkkikorppikotka on elänyt 39-vuotiaaksi.
Levinneisyys

Munkkikorppikotkan esiintymisalue kattaa Etelä-Euroopan Espanjasta aina Turkin kautta Aasian puolelle Kiinaan ja Intiaan saakka. Maailman kannan kooksi arvioidaan 7 200–10 000 paria, josta Euroopan osuus on 1 700–1 900 paria.Vuonna 2020 on aloitettu toimenpiteet munkkikorppikotkan palauttamiseksi Bulgariaan, missä se ei ole pesinyt vuoden 1993 jälkeen. Valmistelut sisälsivät muun muassa tekopesien rakentamista ja voimalinjojen eristämistä. Vuoden 2022 kesäkuussa Bulgariaan siirrettiin 17 nuorta lintua Espanjasta, jotka sijoitettiin aluksi laajaan totutustarhaan.
Munkkikorppikotka on varmasti havaittu Suomessa neljästi, vuosina 2010, 2014, 2018 ja 2024. Tarhakarkuriksi luokiteltu havainto Ylivieskan Raudaskylästä noin 10.–24. kesäkuuta 1976 hylättiin  Rariteettikomitean uudelleenkäsittelyssä 30. elokuuta 2008.
Suomen ensimmäinen luonnonvaraisesti harhautunutta lintua koskeva havainto tehtiin 19. toukokuuta 2010 Mynälahdella Varsinais-Suomessa. Sieltä lintu jatkoi rannikkoa pitkin kohti itää ja ylitti rajan Vaalimaan raja-aseman kohdalta 21. toukokuuta 2010.
Elinympäristö

Vuoristot, korkeat alpit ja laajat metsäalueet.
Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti puussa ja on valtava risupesä halkaisijaltaan 1,5–2 m. Pesintä tapahtuu helmi-huhtikuussa. Munii vain yhden munan, jota hautoo 50–62 vuorokautta.
Ravinto

Munkkikorppikotka on haaskalintu, joka syö myös kiinni saamiaan liskoja, isoja hyönteisiä yms. sekä huonokuntoisia lintuja ja nisäkkäitä.
Aiheesta muualla

Hongell, Harri 1978: Munkkikorppikotka Aegypius monachus* ensi kerran Suomessa. - Lintumies 4.1978 s. 143. LYL.
Munkkikorppikotka Lintukuva-verkkopalvelussa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q168677  Wikispecies: Aegypius monachus  ADW: Aegypius_monachus  Avibase: 158BDC90F07DF1D2  BioLib: 8513  BirdLife: 22695231  BOLD: 96355  BOW: cinvul1  CoL: 64WLF  CMS: aegypius-monachus  eBird: cinvul1  EUNIS: 851  EURING: 2550  Fauna Europaea: 96706  Fauna Europaea (new): 1512d83e-b5a8-462e-84a2-650316577c85  GBIF: 5229165  iNaturalist: 5382  IRMNG: 11308117  ITIS: 175494  IUCN: 22695231  NBN: NHMSYS0001689002  NCBI: 8959  Observation.org: 293  OBIS: 1484134  Open Tree of Life: 786449  Paleobiology Database: 365995  Paleobiology Database: 365995  Species+: 4164  Xeno-canto: Aegypius-monachus  Laji.fi: MX.26536 
Munkkikorppikotkan muna
Juha Muje

| Juha Muje |
| --- | --- |
 Juha Muje vuonna 1960
Henkilötiedot
Koko nimi:  Juha Herman Muje
Syntynyt: 15. elokuuta 1950 Pietarsaari
Kuollut: 9. helmikuuta 2020 (69 vuotta) Espoo
Ammatti:  näyttelijä
Lapset:  Samuli Muje
Näyttelijä
Aktiivisena:  1970–2020
Merkittävät roolit:  Eero Seitsemän veljestä Tartuffe Tartuffe Nilkki Ilmiantaja Romeo Romeo ja Julia Sundman Raid-televisiosarja ja -elokuva
Palkinnot
 Parhaan miessivuosan Jussi   2004 Raid-elokuva 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Juha Herman Muje (15. elokuuta 1950 Pietarsaari – 9. helmikuuta 2020 Espoo) oli suomalainen näyttelijä.
Koulu­aikoinaan Muje esiintyi harrastaja­teatterissa koti­kaupungissaan Pietar­saaressa ja haki Teatterikouluun vuonna 1968 Suomessa vierailleen venäjänsuomalaisen teatteri­ohjaajan Toivo Lankisen kehotuksesta. Hänet palkattiin heti teatteri­koulusta valmistuttuaan 1971 Turun kaupunginteatteriin. Hän oli mukana monissa Kalle Holmbergin ja Ralf Långbackan ohjauksissa, kuten Eeron roolissa 1970-luvun puolen­välin Seitsemässä veljeksessä. Hän näytteli myös Helsingin Kaupunginteatterissa, Kom-teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa sekä vuodesta 1997 Kansallis­teatterissa, josta jäi eläkkeelle 2013.
Muje lähestyi roolihahmojaan mielellään fyysisyyden kautta. Hän alkoi työstää roolia lähtökohtanaan hahmon ulkoiset piirteet, joiden avulla hän eteni kulloisenkin hahmon sisäiseen maailmaan. Muje kehitti liikunnallisuutta jo Teatterikoulussa, ja hänelle myös liikkumattomuus oli liikettä, valmiina odottamaan sisäisen energian purkautumista. Esimerkiksi tapa astella portaita alas tai istuma-asento eivät olleet yhdentekeviä, vaan olennainen osa roolia.
Muje näytteli sivuosia kymmenissä elokuvissa, mutta hän ei pitänyt elokuvien vaatimaa ilmaisutapaa itselleen oikeana. Muje oli mukana myös sketsiviihteen kulta-ajan televisiosarjoissa Tiikerihai ja Vesku Show. Miljoonayleisöjä keränneiden televisiosarjojen myötä Mujetta alettiin pitää hänen taiteellisesta laaja-alaisuudestaan huolimatta ensisijaisesti koomikkona.
Vuonna 2017 ilmestyi Mujeen elämää ja uraa käsittelevä teos Juha Muje – näyttämöllä ja kulisseissa.
Lapsuus ja nuoruus

Juha Mujeen vanhemmat, Keijo Muje ja Hilda Muje, olivat Karjalan evakoita. Muje eli lapsuutensa ja teini-ikänsä Pietarsaaressa, jossa suomenruotsalaisten ja karjalaisten välinen kielimuuri oli korkea, muttei aivan ylittämätön. Kulttuurierot olivat yhtä kaikki huomattavat. Hilda Mujeella oli poika ja tytär edellisestä avioliitosta, joka oli päättynyt puolison kaatumiseen jatkosodassa. Juhan lapsuudenperhe tuli toimeen kohtalaisen hyvin, mutta vaatimattomuutta arvostettiin, itseään ei saanut korostaa. Esimerkiksi jääkaappi oli hankinta, josta puhumista pidettiin pröystäilynä. Isän kuoroharrastusta lukuun ottamatta perhe ei ollut kovin taiteellinen. Kauppias Hilda Muje puhui Karjalan murretta, Keijo Muje käytti työnjohtajan asemansa kouliinnuttamana yleiskieltä.
Koulussa Juha menestyi ennen kaikkea näytelmissä. Hän liittyi Pietarsaaren Työväenopiston näytelmäkerhoon, jossa hän sai tuntumaa teatterityöhön. Harrastus nousi uudelle tasolle Juhan astuttua Pietarsaaren Näyttämölle ja ajatus näyttelijän ammatista alkoi itää. Näyttämön toimintaan toi ammattimaista säväystä puhetekniikan opettaja Niilo Kuukka. Juha oli myös liikunnallinen ja kokeili eri urheilulajeja.
Juhan lahjakkuuden huomasi monen muun ohella petroskoilainen ohjaaja ja näyttelijä Toivo Lankinen, joka opetti roolin rakentamisen perustan. Juhan kouluvuosien merkittävä näytelmä oli Käy vieraskin vipuhun, jossa hänen roolihahmollaan Glumovilla on pitkä monologi. Lankinen kannusti Juhaa hakemaan Teatterikouluun, ja tämä aloitti sen 18-vuotissyntymäpäivänään. Pääsykokeissa nuori Muje oli tehnyt raatiin vaikutuksen Glumovin monologilla. Raatiin kuului muun muassa hänen myöhempi työkaverinsa Kalle Holmberg.
Teatterikoulu

Suomen Teatterikoulussa liikunnan osuus oli merkittävä. Luontaisesti liikunnallinen Muje oppi sisäistämään roolihenkilön mielenliikkeet fyysisen liikkeen kautta. Puheilmaisu oli tärkeä aine, näyttelijäoppilaan ääni haluttiin muokata kirkkaan kantavaksi ja puhtaaksi. Artikulaation tuli olla selkeää. Vaikka Muje oli ammattiuransa aikana vahvasti teatterinäyttelijä, ensimmäisen elokuvaroolinsa hän sattui saamaan toisena opiskeluvuotenaan. Kyseessä oli pääosa televisioelokuvassa Riisi, nuori alkoholisti. Vastanäytteljänä oli kesän 1969 Suonenjoen mansikkatyttö. Muje koki Teatterikoulun innostavana ja hengeltään hyvänä. Aikakauteen kuului "yhteiskunnallinen tiedostaminen" Lapualaisoopperoineen.
Juha Mujeen kurssikavereita olivat muun muassa Tuija Ahvonen, Hannu Lauri, Marja Packalén ja Leena Uotila.