Mötley Crüe
Historia > Levytyssopimus ja läpimurtoalbumi Shout at the Devil (1982–1983)

Allan Coffmanin avustava manageri Eric Greif järjesti Mötley Crüen kiertueelle Kanadaan vuodeksi 1982. Levy-yhtiö Elektra Recordsilla juuri aloittanut nuori kykyjenetsijä Tom Zutaut näki yhtyeen esiintyvän Whisky a Go Go -klubilla ja tarjosi välittömästi Mötley Crüelle levytyssopimusta Elektralle vuoden 1982 alussa, vaikka levy-yhtiö ei ollutkaan vakuuttunut yhtyeestä. Sopimuksen myötä muun muassa Queenin tuottajana toiminut Roy Thomas Baker pestattiin miksaamaan yhtyeen esikoisalbumi Too Fast for Love uudelleen ja Elektra julkaisi albumin vuoden 1982 elokuussa ennen Kanadaan suuntautuneen kiertueen alkua.
Crüesing Through Canada Tour ’82 -nimeä kantaneen kiertueen aikana Mötley Crüe ajautui tempauksillaan lukuisia kertoja mediahuomion kohteeksi. Yhtye tuli muun muassa pidätetyksi Edmontonin kansainvälisellä lentoasemalla saapuessaan lentoaseman tulliin piikikkäissä ja näin ollen ”vaarallisiksi aseiksi” käsitetyissä lava-asusteissaan. Lisäksi Vince Neil oli saapunut lentokentälle käsimatkatavaranaan pelkkiä pornolehtiä sisältänyt laukku, mitä pidettiin ”siivottomana”. Tapaus oli todellisuudessa ennalta suunniteltu mainostemppu, ja lopulta lentoaseman tulli tuhosi yhtyeeltä takavarikoimansa esineet. Lisäksi Eric Greif järjesti Edmontonin Scandals Discossa soitetun konsertin alla yhtyeen paikallislehden etusivun juttuun mainostempulla, jonka mukaan yhtyeeseen oli kohdistettu pommiuhkaus. Greif ja Tommy Lee joutuivat tapauksen myötä myös paikallisen poliisin kuulustelemiksi. Tommy Lee myös heitti yläkerrassa sijainneen hotellihuoneensa television ikkunasta kadulle, minkä seurauksena kanadalainen Music Express kirjoitti Mötley Crüen saaneen ”elinikuisen porttikiellon” Edmontoniin.
Crüesing Through Canada Tour -kiertue päättyi taloudellisena katastrofina, mutta se oli valanut yhtyeen maineen kansainvälisen lehdistön keskuudessa pysyvästi tunnetuksi. Vuonna 1982 yhtye pestasi managereikseen Doc McGheen ja Doug Thalerin, minkä seurauksena Eric Greif nosti vuosia kestäneen oikeusjutun yhtyettä vastaan.
Vuoden 1983 Shout at the Devil -albumi merkitsi Mötley Crüelle läpimurtoa. Levy-yhtiö Elektra Records ei Nikki Sixxin mukaan panostanut liikoja albumin markkinoimiseen, mutta se myi siitä huolimatta vuonna 1983 yli platinalevyn myyntirajan ja toisen miljoona kappaletta seuraavana vuonna. Albumi teki yhtyeestä tunnetun ensimmäisen kerran myös ulkomailla. Kaksi singleä, ”Looks That Kill” ja ”Too Young to Fall in Love” nousivat Billboard Hot 100 -singlelistan sijoille 54 ja 90 ja nimikkokappale ”Shout at the Devil” Top Tracks -listan sijalle 30. Music Television esitti ”Looks That Kill” -musiikkivideota kanavallaan ahkerasti ja esitteli yhtyeen kokonaan uudelle kuulijakunnalle, joka ei ollut tietoinen yhtyeen maineesta Los Angelesin klubipiireissä. Shout at the Devil -nimi ja albumin kansikuva, jossa esiintyi pentagrammi, herättivät kuitenkin myös porua ja kielteistä julkisuutta kristillisissä ja konservatiivisissa yhteisöissä, jotka väittivät yhtyeen rohkaisevan fanejaan saatananpalvontaan. Yhdysvalloissa Shout at the Devilin sijoitus Billboard 200 -albumilistalla oli 17.