stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Swern-hapetus

Swern-hapetuksessa alkoholit hapettuvat joko aldehydeiksi tai ketoneiksi.
Swern-hapetus on kemiallinen reaktio, jossa alkoholi hapetetaan dimetyylisulfoksidin ja oksalyylikloridin avulla emäksisissä olosuhteissa. Primäärisistä alkoholeista muodostuu aldehydejä ja sekundääriset alkoholit hapettuvat ketoneiksi. Swern-hapetus on yksi käytetyimpiä ja synteettisesti hyödyllisimpiä alkoholien hapetusmenetelmiä. Swern-hapetus on nimetty kehittäjänsä yhdysvaltalaisen Daniel Swernin mukaan, joka julkaisi reaktion ensimmäistä kertaa vuonna 1978.
Reagenssit ja mekanismi

Swern-hapetukset soveltuvat erityisesti allyylisille alkoholeille ja primääriset alkoholit hapettuvat aldehydeiksi ja sekundääriset alkoholit hapettuvat ketoneiksi. Swern-hapetuksen ensimmäisessä vaiheessa muodostuu varsinainen hapettava reagenssi. Dimetyylisulfoksidin nukleofiilinen happiatomi reagoi toisen oksalyylikloridin elektrofiilisen karbonyyliryhmän kanssa, jolloin muodostuu additiotuote ja kloridi-ioni poistuu lähtevänä ryhmänä. Tämän jälkeen kloridi-ioni reagoi muodostuvan välituotteen rikkiatomin ja välituote hajoaa muodostaen dimetyylikloorisulfoniumionin, hiilimonoksidia ja hiilidioksidia.
Dimetyylikloorisulfoniumioni toimii hapettimena ja reagoi alkoholin kanssa muodostaen uuden sulfoniumionin. Tästä sulfoniumionista emäs kuten trietyyliamiini poistaa protonin rikkiin liittyneenstä metyyliryhmästä muodostaen ylidin. Tämä ylidi hajoaa muodostaen karbonyyliyhdisteen ja dimetyylisulfidia.
Oksalyylikloridi on myrkyllistä, joten Swern-hapetuksesta tunnetaan muita versioita, joissa käytetään oksalyylikloridin tilalla esimerkiksi joko disykloheksyylikarbodi-imidiä, jolloin puhutaan Pfitzner–Moffatt-hapetuksesta, trifluorietikkahappoanhydridiä, etikkahappoanhydridiä tai fosforipentoksidia.
Suurlahti

| Suurlahti Великая Губа, Velikaja Guba |
| --- | --- |
 Kostinin talo Verhovjen kylänosassa.
 lippu:  vaakuna
 Suurlahti
 Koordinaatit: 62°15′0″N, 35°4′15″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2 895 km²
Väkiluku (2012):  2 600
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kižin pogosta.
Jandomjärven kirkko.
Volkostrovin tsasouna.
Suurlahden kunta Karhumäen piirin kartalla.
Suurlahti (ven. Вели́кая Губа́, Velikaja Guba) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Äänisjärven samannimisen lahden rannalla 110 kilometriä Karhumäestä etelään ja 80 kilometriä Petroskoista koilliseen. Kylässä on 1 300 ja kunnassa 2 600 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus

Suurlahden kunnan pinta-ala on 2 895 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Karhumäen piirin Sungun ja Tolvojan, idässä Puudožin piirin Avdejevon ja Šallan, etelässä Äänisenrannan piirin Soksun sekä lännessä Järventauksen ja Kontupohjan piirin Novinkan, Tedjärven ja Käppäselän kuntiin. Pinta-alasta yli puolet on Äänisen vesialuetta.
Kunnan alue käsittää Äänisniemen eteläkärjen, Klimetskoinsaaren ja muut lähisaaret. Maisemaa leimaavat luoteis–kaakkoissuuntaiset pitkät ja kapeat harjut, joiden välissä on järviä ja lahtia. Suurimmat järvet ovat Äänisen lisäksi Jandomozero, Landmozero, Kosmozero, Padmozero ja Putkozero. Jokia ovat Padma, Tambitsa, Putkozerka ja Lelretška. Hyötykaivannaisiin kuuluvat vanadiini, uraani, šungiitti, kupari, nikkeli, platina, palladium, kulta, hopea ja timantit. Luonnonsuojelualueita ovat Kižin rauhoitusalue, Soljanaja jama -niminen lähde, Eteläinen Peurasaari ja kuusi suoaluetta.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Bolnitšnyin ja Lambasojan eli Lammasojan asutukset sekä 35 kylää: Golikovo, Heinälahti, Jamka, Jandomjärvi, Jeglovo, Jersenevo, Kiži eli Kiiži (ven. Kiži), Karzino (Kjarzino), Klementjevskaja, Kosmojärvi, Kurgenitsy, Longasy, Nosonovštšina, Pajari (Bojarštšina), Paltega, Patanevštšina, Patrovo, Pervyje Garnitsy, Petry, Pleški, Polja, Purgino, Retška, Šilta (Šiltja), Spirovka, Štšepino, Suuripelto eli Suurniva, Tambitsa eli Tampitsa (Tambitsy), Teljatnikovo, Terehovo, Tipinitsa, Uski (Uzkije), Vasiljevo, Vigovo ja Vorobji. Toiseksi suurin keskus on yli 600 asukkaan Lammasoja. Monissa kylissä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Kunnassa on 96 entistä kylää, joista osa toimii puutarhapalsta- ja kesämökkialueina. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan asukkaista 93 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 2 % ukrainalaisia, 2 % karjalaisia ja 2 % valkovenäläisiä.
Historia

Suurlahti kuuluu Äänisniemen kulttuurialueeseen. Sen kivikautisesta asutuksesta kertoo ainutlaatuinen Peurasaaren kalmisto. Myöhemmin seudulla asui saamelaisten esi-isiä, vepsäläisiä ja karjalaisia. 1200–1300-lukujen vaihteessa sinne alkoi saapua slaaveja Novgorodin ja Pihkovan alueilta. 1400-luvun lopulta lähtien asukkaiden enemmistön muodostivat venäläiset talonpojat, jotka harjoittivat maanviljelyä, kalastusta, metsästystä ja kaupankäyntiä sekä tuottivat rautaa järvi- ja suomalmista. Suurlahden alue kuului Kižin pogostaan. Klimetskoinsaaren eteläkärkeen perustettiin 1500-luvulla Pyhän Kolminaisuuden luostari.
1600-luvun alussa Äänisniemi kärsi sekasorron ajan hävityksistä ja vuosisadan lopulla vanhauskoisten vainon aiheuttamista levottomuuksista. 1700-luvun alussa talonpojat määrättiin Aunuksen rautatehtaiden alaisuuteen. Raskas työvelvollisuus aiheutti Katariina II:n aikana kuuluisan Kižin kapinan. 1800-luvulla Äänisniemestä muodostui yksi Aunuksen läänin kaupan keskuksista. Maaorjien vapauttamisen jälkeen talonpojat alkoivat muuttaa tehdastöihin kaupunkeihin.
1900-luvun alussa Suurlahti muodosti Petroskoin kihlakuntaan kuuluneen volostin eli kunnan, joka jakautui Heinälahden, Jandomjärven, Kižin, Kosmojärven ja Suurlahden kyläkuntiin. Vuonna 1905 volostissa oli 10 700 asukasta. Suurlahden, Heinälahden ja osaksi Tolvojan volosteista muodostettiin vuonna 1927 Suurlahden piiri, joka vuonna 1930 yhdistettiin Sungun piirin kanssa Äänisentauksen piiriksi. Suurlahden kyläneuvostossa oli vuonna 1933 lähes 2 000 asukasta, jotka kolmea suomalaista lukuun ottamatta olivat kaikki venäläisiä. Suurlahden kylä toimi vuoteen 1959 saakka Äänisentauksen piirin keskuksena. 2000-luvun alun kuntauudistuksessa Heinälahden, Lammasojan, Suurlahden ja Suurnivan kylähallintoalueista muodostettiin uusi Suurlahden maalaiskunta.
Liikenne, talous ja palvelut

Suurlahteen johtaa asfalttipäällysteinen maantie Karhumäestä. Kylästä on linja-autoyhteys Karhumäkeen ja Petroskoihin. Suurlahden, Kižin, Heinälahden ja Petroskoin välillä liikennöi myös matkustaja-alus. Kižistä ja Heinälahdesta on talvisin helikopteriyhteys Petroskoin Peskin kentälle.
Kunnassa toimii pieniä puunjalostuslaitoksia ja lohenkasvattamoja. Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka, posti, pankki, apteekki ja joukko kauppoja. Siellä toimii myös Karhumäen mielisairaala. Eräitä palveluita on Lammasojassa ja muissa kylissä.
Nähtävyydet ja matkailu

Äänisniemen edustalla sijaitsee Kižinsaari ja sen historiallinen pogosta puurakennuskomplekseineen, joka on Unescon maailmanperintökohde. Muita valtakunnallisia suojelukohteita ovat Jandomjärven ja Kosmojärven vuosina 1656 ja 1769 pystytetyt puukirkot sekä Korban, Seletskajan, Ust-Jandoman, Vasiljevon ja Volkostrovin 1600- ja 1700-luvuilta peräisin olevat tsasounat. Kylissä on myös muita vanhoja kirkkoja, tsasounia, asuintaloja ja talousrakennuksia. Suurlahden nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1866 rakennettu Aleksios Jumalanmiehen kirkko. Kylällä on historiallisen asutuksen status.
Kižin museoalue on suosittu matkailukohde. Suurlahdessa toimii vierasmaja.
Aiheesta muualla

Suurlahden kunnan sivusto (venäjäksi)
Suurlahti Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| n k Karhumäen piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Karhumäki  Pinduinen  Poventsa  Paatene  Sunku  Suurlahti  Tolvoja  Tsolmuinen  Tšopina 
Itä-Karjalan entiset kunnat ja kaupungit
Suutari (kala)

| Suutari |
| --- | --- |
 Naarassuutari
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Alalahko::  Särkikalat Cyprinoidei
Heimo::  Suutarit Tincidae  Jordan, 1878
Suku::  Tinca  Garsault, 1764
Laji::  tinca
Kaksiosainen nimi
 Tinca tinca  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Suutari (kala) Wikispeciesissä   Suutari (kala) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suutari akvaariossa.
Suutari (Tinca tinca) on Euraasiassa laajalle levinnyt sisävesien särkikalalaji, joka elää myös Itämeren murtovedessä. Suutari on suutarien heimon (Tincidae) ja sukunsa  ainoa laji.
Ulkonäkö

Suutari on ruumiiltaan tanakka, väriltään tumman puhuvan oliivinvihreä tai pronssinruskea kala. Suomut ovat pienet, tiukasti limaiseen ihoon kiinnittyneet. Silmät ovat oranssinpunaiset, pienemmät kuin särkikaloilla yleensä. Suu on pieni, suupielissä on lyhyet viiksisäikeet. Pyrstön tyvi on tukeva, pyrstö jokseenkin neliömäinen. Muut evät sen sijaan ovat muodoltaan silmiinpistävästi pyöristyneet, selkäevä on lyhyt. Sukupuolet eroavat toisistaan vatsaevien muodossa ja koossa: koiraalla vatsaevät ovat naaraan eviä huomattavasti suuremmat. Suomessa pyydetyt suutarit ovat yleensä 30–40 cm:n pituisia ja 0,3–1,5 kg:n painoisia. Muualla Euroopassa suutari voi kasvaa yli 8 kg:n mittaan. Suomen 2000-luvun ennätyssuutari painoi 3,55 kg.
Levinneisyys

Suutari elää Etelä-Suomen lämpimissä sisävesissä 62. leveysasteen eteläpuolella. Rannikkovesissä sitä on tavattu Merenkurkun pohjoispuolellakin. Lajin laaja kokonaislevinneisyys kattaa lähes koko Euroopan ja ulottuu Aasiassa Mongoliaan sekä Siperian Ob- ja Jenisei-jokien vesistöalueille. Istutettuna se esiintyy muillakin mantereilla.
Elintavat ja lisääntyminen

Suutari on tyypillisesti rehevien, seisovien vesien kala, joka tulee toimeen vähähappisessakin vedessä. Se elää pohjan tuntumassa ja syö lähinnä pohjaeläimiä kuten äyriäisiä, matoja, kotiloita ja hyönteisten toukkia. Suutari kutee alkukesällä matalassa rantavedessä kasvillisuuden seassa. Pienet mätimunat, joita voi olla satoja tuhansia, takertuvat vesikasveihin.
Kalastus ja käyttö

Suomessa suutaria ei juuri arvosteta ruokakalana. Muualla Euroopassa ja Ruotsissakin suutaria kuitenkin pidetään maukkaana ja sitä kasvatetaankin lammikoissa annoskalaksi. Suomessa suutaria on kasvatettu istutettavaksi toisiin vesistöihin, ja suuri osa nykyesiintymistä onkin näiden istutusten tulosta.
Suutaria saadaan katiskoilla, verkoilla ja rysillä. Muualla Euroopassa se on myös suosittu onkikala; suuri suutari tarjoaa tiukan vastuksen.
Suutarin erikoisia värimuotoja (kultasuutari) viljellään ja käytetään Euroopassa lammikoiden koristekaloina.
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Suutari (Tinca tinca)
RKTL Kala-atlas: Suutari
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q76280  Wikispecies: Tinca tinca  ADW: Tinca_tinca  AFD: Tinca_tinca  BioLib: 15585  BOLD: 47342  CoL: 56ZWM  EoL: 46581781  EPPO: TNCATI  EUNIS: 10042  Fauna Europaea: 304590  Fauna Europaea (new): 2274b5f9-f1e3-4dbc-87b4-7aaca0aa0945  FishBase: 269  GBIF: 2362524  GISD: 618  iNaturalist: 114177  IRMNG: 10154307  ISC: 61160  ITIS: 163348  IUCN: 21912  NAS: 652  NatureServe: 2.102613  NBN: NHMSYS0000544773  NCBI: 27717  NZOR: a97acb44-9226-4366-b7ae-a31c9af5f534  Observation.org: 2199  OBIS: 154343  Open Tree of Life: 753550  Plazi: 6FA09B3F-AEAF-7938-61AB-018CAEEA4A65  WoRMS: 154343  Laji.fi: MX.53155
Sydämensiirto

Siirretty sydän thoraxissa
Sydämensiirto on toimenpide, jossa potilaalle annetaan elinsiirrossa uusi sydän. Yleisesti ottaen se varataan henkilöille, joilla elinajan ennuste on ilman siirrännäistä alle vuoden ja jotka eivät sovellu muuhun hoitoon tai eivät ole hyötyneet muusta hoidosta. Noin prosentti sydämen vajaatoiminnasta kärsivistä saa vuosittain uuden sydämen. Sydämensiirron yleisin syy on idiopaattinen kardiomyopatia (54 %), jota seuraa iskeeminen kardiomyopatia (45 %). Prosentti sydämensiirtopotilaista kärsii synnynnäisistä sydänvioista tai muista sairauksista.
Yhdysvalloissa Houstonin sairaalassa suoritettiin vuonna 1966 65-vuotiaalle Marcel DeRudderille leikkaus, jossa hänelle asennettiin keinotekoinen sydän. Leikkaus- operaatio onnistui, mutta potilaan tila oli muuten niin heikko, että hän kuoli. Myös 63-vuotiaalle Louise Cerasolle suoritettiin vastaavanlainen leikkaus hieman myöhemmin. Hän eli keinosydän rinnassaan 13 päivää.
Christian Barnard toteutti ensimmäisen onnistuneen sydämensiirron ihmiselle Kapkaupungissa Etelä-Afrikassa 3. joulukuuta 1967. Potilas oli Louis Washkansky. Hän kuoli 18 päivää myöhemmin keuhkokuumeeseen, jolle hän altistui immuunipuolustusta heikentävän lääkityksensä johdosta.
Suomen ensimmäisen sydämensiirron teki professori Severi Mattila vuonna 1985. Mattila teki myös Suomen ensimmäisen blokkisiirron. Nykyisin kaikki Suomessa tehtävät aikuisten sydämensiirrot tehdään keskitetysti HUS:n Meilahden tornisairaalassa.
Nykyisin noin 88 % sydämensiirtopotilaista on elossa vielä vuoden kuluttua siirrosta, 72 % viiden vuoden kuluttua, lähes 50 % kymmenen vuoden kuluttua ja 16 % kahdenkymmenen vuoden kuluttua.
Blokkisiirto tarkoittaa yhdistettyä sydämen- ja keuhkonsiirtoa.
S/y Belmont

Belmont Aurajoen laiturissa 2010.
S/y Belmont on vuonna 1985 valmistunut Nautorin valmistama Swan 51 -purjevene runkonumeroltaan 35. Vene on tunnettu sen osallistumisesta BOC Round The World -yksinpurjehduskilpailuun Harry Harkimon kipparoimana 1986–1987 nimellä Belmont of Finland. Kilpailu käsitti neljä legiä ja kulki reittiä Newport–Kapkaupunki–Sydney–Rio de Janeiro–Newport. Harkimo oli ensimmäinen suomalainen, joka on purjehtinut yksin kilpaa maapallon ympäri. Aikaa kilpailuun kului 168 päivää, 9 tuntia, 21 minuuttia ja 13 sekuntia. Hän sijoittui kilpailussa alle 50-jalkaisten luokassa kolmanneksi.
BOC Round The Worldia (nykyisin Velux five oceans -kilpailu) pidetään yhtenä maailman kovimmista purjehduskisoista. Matkaan lähti kaikkiaan 25 venettä, joista yhdeksän joutui keskeyttämään.
Veneet joutuivat kohtaamaan erityisen kovia keliolosuhteita etelämerellä lähellä Antarktista. Kirjassaan Harkimo mainitsee pudonneensa näissä olosuhteissa veneen kyydistä, mutta onnistuneensa kiskomaan itsensä takaisin veneeseen elämänlangan avulla. Kaikilla osallistujilla ei ollut näin hyvää tuuria, vaan kilpailu vaati kyseisellä osuudella myös kuolonuhrin.
Belmont on rungoltaan ja perustekniikaltaan standardi Swan 51, joka perustuu pitkälti s/y Lizard runkomuotoihin. Swan 51:n runko on sen aikaiseksi veneeksi poikkeuksellisen matala, mistä johtuu märkyys kovemmassa valtameriaallokossa. Kertoman mukaan veneen suunnittelija German Frersiltä oli kysytty selitystä sille, miksi hän oli piirtänyt niin märän veneen. ”Voin suunnitella joko hitaan ja kuivan tai märän ja nopean, en molempia”, kuului vastaus.
Kilpailussa veneessä ei ollut lainkaan normaalia puusisustaa eikä mukavuusvarusteita, ja vene painoikin noin 5 000 kiloa vähemmän kuin standardi Swan 51. Lisäksi kilpailua varten venettä lyhennettiin perälipasta jalan verran, jotta se täytti alle 50-jalkaisten luokkasäännöt. Perä on muutettu normaaliksi kilpailun jälkeen.
Harkimon kilpapurjehduksen jälkeen Belmont on sisustettu uudelleen ja siihen on asennettu muun muassa tiikkikansi ja muita mukavuusvarusteita. Veneen perustekniikka, kuten erikoisvalmisteinen 3-saalinkinen, barduunoilla varustettu kilpariki on kuitenkin ennallaan. Harkimon kilpapurjehduksen jälkeen veneellä on tehty tilauspurjehduksia.
Vene näytettiin 16. marraskuuta 2009 MTV3:n Diili-sarjan jaksossa, jossa kilpailijat Jethro ja Heidi pääsivät purjehtimaan veneellä.
Aiheesta muualla

www.sy-belmont.com
www.nautorswan.com (englanniksi)
Syanantraniliproli

| Syanantraniliproli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  5-bromi-2-(3-klooripyridin-2-yl)-N-[4-syano-2-metyyli-6-(metyylikarbamoyyli)fenyyli]pyratsoli-3-karboksamidi
CAS-numero:  736994-63-1
PubChem CID:  11578610
SMILES:  CC1=CC(=CC(=C1NC(=O)C2=CC(=NN2C3=C(C=CC=N3)Cl)Br)C(=O)NC)C#N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C19H14N6BrClO2
Moolimassa:  473,712 g/mol
Sulamispiste:  217-219 °C
Liukoisuus veteen:  0,0142 g/l (20 °C)
Syanantraniliproli (C19H14N6BrClO2) on heterosyklisiin amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hyönteismyrkkynä maataloudessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa syanantraniliproli on kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen. Syanantraniliproli on myrkyllistä hyönteisille, koska se sitoutuu niiden ryanodiinireseptoreihin. Tämän seurauksena kalsiumionien virtaus soluihin kasvaa aiheuttaen lihasten halvautumista. Nisäkkäille yhdiste ei ole myrkyllistä.
Syanantraniliprolia valmistetaan 5-bromi-2-(3-klooripyridin-2-yyli)pyratsoli-3-karboksyylihapon ja 4-syano-6-metyyliantraniiliamidin välisellä reaktiolla.
Syanantraniliprolia käytetään perhosten toukkia, kirvoja, jauhiaisia ja kovakuoriaisia vastaan. Se hyväksyttiin markkinoille Euroopan unionin alueella vuonna 2016.
KDM Sværdfisken (P556)

| KDM Sværdfisken |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Aalborg
Laskettu vesille:  1991
Palveluskäyttöön:  1. helmikuuta 1992
Poistui palveluskäytöstä:  2. elokuuta 2006
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  450 t
Pituus:  50,0 m (vesiraja) 54,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  2,60 m (norm) 3,00 m (max)
Koneteho:  1 × GE kaasuturbiini 5 680 hv 2 × MTU dieselmoottoria 5 440 hv
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  19–29
Aseistus
Aseistus:  1 × 76 mm M/85 -tykki 2 × 12,7 mm konekivääriä
KDM Sværdfisken (runkonumero P556) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1991 ja valmistui 1. helmikuuta 1992.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 2. elokuuta 2006 ja myytiin romutettavaksi.
Svetitskhoveli

Svetitskhovelin katedraali.
Svetitskhovelin katedraali (georg. სვეტიცხოველი) on katedraali Mtskhetan kaupungissa Georgiassa maan pääkaupungin Tbilisin pohjoispuolella. Se oli maan suurin kirkkorakennus, kunnes Samtavisin katedraali valmistui Tbilisiin. Se sijaitsee aivan Mtskhetan keskustassa lähellä Kura- ja Aragvi-jokien yhtymäkohtaa.
Historia

Kirkon nimi tarkoittaa ”elämää antavaa pilaria”. Perimätiedon mukaan Kristuksen kaapu on haudattu paikalle: Elioz-niminen georgianjuutalainen oli matkalla Jerusalemissa ja toi kaavun Mtskhetaan. Eliozin sisar Sidonia otti kaavun häneltä, mutta menehtyi uskonnolliseen tunnekuohuun. Kaapua ei saatu irrotettua hänen käsistään ja se haudattiin maahan hänen kanssaan. Sidonian haudalle kasvoi puu, jonka kirkon rakentajat hakkasivat poikki, mutta puu ei kaatunut. Pyhä Nino teki puusta ehjän rukouksen avulla, ja se alkoi kukkia. Toisen version mukaan puu jäi leijumaan ilmaan; eräs versio vuorostaan kertoo, ettei kirkon viimeistä, seitsemättä seetripilaria saatu paikoilleen ennen Ninon rukouksia ja pilarista tuli parantavaa mirhaa.
Iberian ensimmäinen kristitty kuningas Mirian III rakensi paikalle 300-luvulla maan ensimmäisen kirkon. Se tuhoutui 420-luvulla ja kuningas Vakhtang I korvasi sen myöhemmin kivisellä kirkolla, jonka jäänteet ovat nähtävillä nykyisen kirkon vasemmalla puolella. Katolikos Melkhisedek I rakennutti nykyisen Svetitskhovelin katedraalin vuosina 1010–1029. Ristinmuotoisen kirkon suunnitteli Arsukisdze-niminen arkkitehti ja siitä tuli Itä-Georgian kuninkaiden hautakirkko, jonne on haudattu esimerkiksi Vakhtang, Erekle II ja Giorgi XII. Timur Lenkin joukot tuhosivat sitä 1300-luvulla, mutta kuningas Aleksandre I restauroi rakennusta vuosina 1413–1440 ja rakensi sen nykyisen kupolin. Katedraalia ympäröi 1700-luvulla rakennettu puolustusmuuri. Nartheksin oikealla puolella on 1300-luvulla rakennettu kappeli, jota sanotaan Pyhän haudan kirkon kopioksi.
Svetitskhoveli on otettu vuonna 1994 yhdessä Mtskhetan muiden historiallisten monumenttien kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svetitskhoveli Wikimedia Commonsissa
Katedraali.
Sydämeen kirjoitettu

| Sydämeen kirjoitettu Virve Rosti |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2000
 Tyylilaji: pop, iskelmä
 Kesto: 38.31
 Levy-yhtiö: Warner Music
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Virve Rostin muut julkaisut
| 20 suosikkia - 1-2-3-4-tulta! 2000 | Sydämeen kirjoitettu 2000 | Oon voimissain – Kaikki parhaat 2004 |
Sydämeen kirjoitettu on suomalaisen iskelmälaulaja Vicky Rostin 8. studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2000.
Kappaleet

Mulla voi mennä myöhään – 3.24
Mä sun oon – 3.58
Paras mulle – 3.35 (feat. Pate Mustajärvi)
Oon voimissain – 3.50
Sydämeen kirjoitettu – 4.15
Uudelleen – 3.53
On aika – mä meen – 4.04
Elämä kantaa – 3.29
Anna mulle syy – 3.25
Valmis rakastamaan – 4.38
Aurele Sydney

Aurele Sydney (myös Aurèle Sidney, Aurelio Sidney ja muita kirjoitusasuja, oikealta nimeltään Aurèle Labat de Lambert, 1876 – 22. toukokuuta 1920 Sitges) oli ranskalaissyntyinen australialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja, joka työskenteli Ranskassa, Britanniassa, Italiassa ja Espanjassa.
Australiassa Shakespeare-näyttelijänä aloittanut Sydney kävi teatteriseurueensa kanssa kiertueella Lontoossa ja Pariisissa. Seurueen hajottua hän otti vastaan elokuvaohjaaja Albert Capellanin tarjouksen työskennellä André Deedin Boireau-komedioissa. Vuonna 1915 Sydney esitti pääosia Abel Gancen jännityselokuvissa. Sittemmin hän siirtyi Britanniaan, jossa ohjaaja George Pearson loi Ultus-nimisen Fantomas-jäljitelmän. Sydney esitti Ultusta vuosina 1915–1917 toteutetussa suositussa elokuvasarjassa ja oli aikanaan Britannian parhaiten palkattu näyttelijä.
Vuonna 1918 Sydney siirtyi Italiaan, jossa hän teki joukon jännityselokuvia Cinesille ja muille tuotantoyhtiöille. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä hän palasi Britanniaan, jossa hän esiintyi muutamissa Ultus-henkisissä seikkailuissa. Vuonna 1919 Sydney lähti Espanjaan, jossa hän ohjasi kolme elokuvaa. Hän kuoli tartuntatautiin neljännen Espanjan-elokuvansa viimeistelyvaiheessa.
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Aurele Sydney (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data
Suulat

| Suulat |
| --- | --- |
 Ruskosuula (Sula leucogaster)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Suliformes
Heimo::  Suulat Sulidae  Reichenbach, 1849
Suvut
 Valkosuulat (Morus)  Ruskosuulat (Sula)  Papasula 
Katso myös
   Suulat Wikispeciesissä   Suulat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suulat (Sulidae) on lahkoon Suliformes kuuluva merilintuheimo. Siihen kuuluu kolme sukua ja 10 lajia, joita tavataan lauhkeilla ja trooppisilla merialueilla. Suulat ovat vahvoja lentäjiä, mutta maalla kömpelöitä. Ne saavat ravintonsa merestä näyttävillä syöksysukelluksilla ja sitä seuraavilla nopeilla takaa-ajoilla. Suulat pesivät yhdyskunnissa.