stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hokusai
Elämä

Hokusain syntymäajasta ei ole tarkkaa tietoa. Se sijoittuu lokakuun 9. ja marraskuun 8. päivän välille vuonna 1760. Hokusain isä Nakajima Issai oli peilintekijä shōgunin hovissa. Hokusai aloitti uransa ensin kirjakaupan apulaisena, sitten kaivertajan apulaisena, sitten 18 vuoden iässä taiteilija Katsugawa Shunshōn oppilaana. Hän joutui kuitenkin lähtemään pian riitauduttuaan jostain – mahdollisesti kuvien tyylistä – Shunshōn kanssa.
Sen jälkeen Hokusai elätti itsensä katukauppiaana ja kirjankuvittajana Edossa. 1700-luvun lopulta alkaen hänen maineensa kuvittajana vähitellen kasvoi. 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa hän teki runsaasti surimono-töitä eli onnentoivotus- ja tiedotusgrafiikkaa.
Ajan japanilaisen tavan mukaan Hokusai esiintyi elämänsä aikana lukuisilla eri nimillä. Hänen taideteostensa tunnistamista on vaikeuttanut se, että monia näistä nimistä käyttivät myös muut taiteilijat ennen häntä ja hänen jälkeensä. Hokusain lapsuusnimi oli Tokitarō. Kaivertajaoppilaana hänet tunnettiin nimellä Tetsuzō. Shunshōn oppilaana hän sai taiteilijanimekseen Shunrō, ja oppipoikakauden päätteeksi 1779 hän sai luvan käyttää sen kanssa opettajansa koulun nimeä Katsugawa, eli hänestä tuli Katsugawa Shunrō. Sen jälkeen hän taiteilijana käytti ainakin nimiä Mugaru Shunrō, Sōri, Hyakurin Sōri, Taitō, Kakō, Hokusai, Gakyōjin Hokusai, Hokusai Shinsei, Shinsai ja Katsushika Hokusai. Hokusai ilmaantui käyttöön ensimmäisen kerran vuonna 1797. Parhaiten tunnettuja olivat Hokusain lisäksi Sōrin nimellä tehdyt työt.
Maineikkaimmat taideteoksensa Hokusai loi 1810-luvulta alkaen. Niistä laajin oli viidentoista kirjan kuvakokoelma Hokusai Manga.
Hokusai oli naimisissa kaksi kertaa, mutta kummastakin vaimosta tiedetään hyvin vähän. Liitoista syntyi yhteensä kaksi poikaa ja kolme tytärtä. Yksi pojista ryhtyi isoisänsä ammattiin peilintekijäksi, toisesta tuli tiettävästi valtion virkamies.
Isänsä taiteellisia lahjoja perinyt nuorin tytär Oei huolehti Hokusaista hänen vanhuudessaan. Yksi tytär kuoli nuorena. Kolmas meni naimisiin Hokusain oppilaan Yanagawa Shigenobun kanssa. Heidän poikansa aiheutti 1834 tarkemmin tuntemattomaksi jääneen häväistyksen, jonka takia Hokusai joutui pakenemaan pariksi vuodeksi Edosta syrjäiseen Uragan kaupunkiin.
Vaikka Hokusain töitä, erityisesti Hokusai Mangaa, myytiin runsaasti hänen elinaikanaan, taiteilijan taitamattomuus rahan käytössä piti hänet köyhänä. Hokusailla oli laaja seuraajajoukko Japanissa, mutta suoranaisesti hänen koulutuksessaan olleita oppilaita oli ilmeisesti varsin vähän. Hokusain maineikkaimpia oppilaita olivat Hokkei, Teisai Hokuba ja Gakutei.
Hokusai kuoli 10. toukokuuta 1849. Hänen viimeisten sanojensa kerrotaan olleen: ”Jos kohtalo olisi antanut minulle vielä viisi vuotta, minusta olisi voinut tulla todellinen maalari.”
Taide

Hokusain varhaisimmat teokset Shunshōn oppilaana olivat puupiirroksia näyttelijöistä. Hokusai tunnetaan parhaiten ukiyo-e-tyylisistä puupiirroksista. Hokusai teki myös jonkin verran eroottista shunga-taidetta. Hänen kahdentoista painotyön sarjaansa nimeltä Fukujusō pidetään yhtenä kaikkein merkittävimmistä shunga-töistä.
Nimitys ukiyo-e (”kelluvan maailman kuvat”) viittaa sekä tekniikkaan että aihevalikoimaan. 1600-luvulta 1800-luvun alkupuolelle Japanissa yleinen ukiyo-e-kuva toteutettiin taiteilijan, kaivertajan ja painajan yhteistyönä. Ensin paperille maalattu kuva siirrettiin kirsikkapuupölkkyyn, joita kaiverrettiin yksi kutakin kuvan osaväriä varten. Sitten kuvat painettiin paperille. Osavärejä saattoi olla jopa kaksitoista. Toisinaan kuva painettiin yhdellä värillä ja värjättiin käsin.
Sisällöltään ukiyo-e poikkesi Japanin aikaisemmista taidesuunnista siinä, että se kuvasi näyttelijöitä, kurtisaaneja, tavallisia ihmisiä ja maisemia. Painokuvia myytiin sekä kaupunkilaisille että kaupungeissa käyville matkustavaisille.
Hokusai myös kehitti surimono-taiteen huippuunsa. Surimono-taidetta tehtiin jo ennen Hokusain aikaa, mutta Hokusai kehitti sen vakiintuneeseen muotoonsa ja käyttöönsä. Surimono tarkoittaa puupiirroksista, joita tehtiin asiakkaille pieninä sarjoina kutsukorteiksi ja tervehdyksiksi, erityisesti uudenvuoden tervehdyksiksi. Kuvan lisäksi surimonossa oli pieni runo tai muu humoristinen teksti.
Hokusai oli aikalaisiaan paljon rohkeampi värin käyttäjä. Hän oli myös poikkeuksellisen taitava ihmiskasvojen, ilmeiden ja eleiden kuvaaja. Hokusain suurin kuvakokoelma Hokusai Manga kattaa aiheita kaikilta elämänaloilta katunäkymistä karikatyyreihin.
Näkymiä Fujivuorelle (Fugaku Sanjūrokkei) Hokusai toteutti kahtena sarjana. Ensimmäinen oli sadan näkymän sarja, mutta maineikkaampi on suurikokoisin ja värikkäin kuvin toteutettu 36 näkymää Fujivuorelle. Sarjaan lisättiin myöhemmin vielä kymmenen kuvaa. Hän julkaisi myös kuvasarjoja muun muassa japanilaisista silloista, saarista ja vesiputouksista.
Hokusain työt vaikuttivat eurooppalaisiin taiteilijoihin 1860-luvulla alkaneen Japanin avautumisen jälkeen.
Hokusai Suomessa

Seitsemän Hokusain puupiirrosta on Suomessa Kansallisgallerian kokoelmissa. Hänen moniväripuupiirroksiaan oli esillä Ateneumissa näyttelyssä 2008.
Teoksia

Kalastajan vaimon uni, 1814.
Haikaroita teoksessa Denshin kaishu ippitsu gafu, 1823.
Oiwan haamu sarjasta Sata kummitustarinaa, 1826/1837.
Punainen Fuji, sarjasta Näkymiä Fujivuorelle, noin 1830.
Tuulenpuuska Surugan läänissä, sarjasta Näkymiä Fujivuorelle, 1830.
Kajikazawa Kain läänissä, sarjasta Näkymiä Fujivuorelle, 1831.
Tenman silta Settsun läänissä, 1834.
Viisi viuhkaa, 1849.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Hokusai & Hiroshige. Matkalla Edoon.  (Toimittaja: Heikki Malme. Näyttely: Ateneumin taidemuseo, 5.9.–7.12.2008)  Helsinki:  Ateneumin taidemuseo, 2008.  ISBN 978-951-53-3091-8
Kirjallisuutta > Japaniksi

Ōkubo Jun’ichi: Hokusai. Karāhan.  Iwanami shoten, 2012.  ISBN 978-4-00431369-4
Asano Shūgō: Hokusai ketteihan.  Heibonsha, 2010.  ISBN 978-4-58292174-8
Nagata Seiji: Motto shiritai Katsushika Hokusai. Shōgai to sakuhin.  Tōkyō bijutsu, 2005.  ISBN 978-4-80870785-9
Iijima Kyoshin: Katsushika Hokusai -den.  Iwanami shoten, 1999.  ISBN 978-4-003356210
Kirjallisuutta > Englanniksi

Bouquillard, Jocelyn & Marquet, Christophe: Hokusai, First Manga Master.  Harry N. Abrams, 2007.  ISBN 978-081099341-9
Calza, Gian Carlo: Hokusai.  Phaidon Press, 2004.  ISBN 978-0714844572
Forrer, Matthi: Hokusai. Prints and Drawings.  Prestel Verlag GmbH + Company, 2009.  ISBN 978-379134222-1
Hillier, J. R.: Hokusai. Paintings, Drawings and Woodcuts.  London:  Phaidon, 1955.
Lane, Richard: Hokusai. Life and Work.  E.P. Dutton, 1989.  ISBN 978-052524455-4
Michener, James Albert: The Hokusai Sketchbooks. Selections from the Manga.  C. E. Tuttle Co., 1958.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hokusai Wikimedia Commonsissa
Japanomania pohjoismaisessa taiteessa 1875–1918 Ateneumin taidemuseo.  2017. Arkistoitu 20.10.2017. Web archive 2017
Taggart, Emma: Everything You Need to Know About Hokusai, the Painter of ’The Great Wave’ My Modern Met.  17.1.2018.
Lane, Richard: Hokusai Encyclopædia Britannica. (englanniksi)
Hokusai. Tietosanakirja 1911.
Under the Wave off Kanagawa (Kanagawa oki nami ura), also known as The Great Wave, from the series Thirty-six Views of Mount Fuji (Fugaku sanjūrokkei), Japan, Edo period (1615–1868) The Metropolitan Museum of Art. Viitattu 2.9.2018. (englanniksi)
Suuri aalto Kanagawan edustalla, sarjasta 36 näkymää Fujivuorelle, noin 1830.
Adam Sandler

| Adam Sandler |
| --- | --- |
 Adam Sandler vuonna 2024
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. syyskuuta 1966 (ikä 58) New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, koomikko ja tuottaja
Puoliso:  Jackie Sandler (2003–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1987–
Aiheesta muualla
www.adamsandler.com
IMDb 
Elonet
Adam Richard Sandler (s. 9. syyskuuta 1966 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja tuottaja.
Tausta

Sandler syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen Brooklynin kaupunginosassa New Yorkissa ja varttui Manchesterissa New Hampshiressa. Sandler on suorittanut Bachelor of Fine Arts -tutkinnon New Yorkin yliopistossa vuonna 1991.
Vuonna 2003 Sandler avioitui malli Jackie Titonen kanssa, jonka oli tavannut elokuvan Big Daddy kuvauksissa. Heillä on kaksi tytärtä, (s. 2006 ja 2008).
Ura

Sandler teki ensimmäisen esiintymisensä koomikkona 17-vuotiaana bostonilaisella komediaklubilla. Myöhemmin hän alkoi esiintyä klubeilla säännöllisesti. Sandlerin esiinnyttyä Los Angelesissa, koomikko Dennis Miller huomasi hänen kykynsä ja suositteli tätä Saturday Night Liven tekijöille. Sandlerista tuli yksi ohjelman käsikirjoittajista vuonna 1990 ja seuraavana vuonna hän alkoi itse esiintyä ohjelmassa vakituisesti. Ennen tätä hän oli esiintynyt televisiossa Smittyn roolissa tilannekomediasarjassa Bill Cosby Show (The Cosby Show) ja ollut sketsinäyttelijä Music Television -kanavan tietokilpailuohjelmassa Remote Control. Sandler jätti Saturday Night Liven vuonna 1995, viiden tuotantokauden jälkeen, kun hänen sopimuksensa irtisanottiin.
Sandler teki elokuvauransa ensimmäisen pääosaroolin jo vuonna 1989 elokuvassa Going Overboard, mutta varsinainen läpimurto koitti vuonna 1995 elokuvan Billy Madison myötä. Paul Thomas Andersonin ohjaama ja Sandlerin tähdittämä ”epätavallinen romanttinen komedia” Punch-Drunk Love – rakkauden värit (Punch-Drunk Love) sai vuoden 2002 Cannesin elokuvajuhlilla palkinnon parhaasta ohjauksesta (voitto jaettiin kahden ohjaajan kesken). Sandler itse sai roolistaan Barry Eganina Golden Globe -ehdokkuuden sarjassa paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa. Enimmäkseen slapstick-huumoria sisältävissä komedioissa esiintynyt Sandler on tehnyt joitakin vakavampia rooleja myös Punch-Drunk Loven jälkeen. Vuonna 2007 sai esimerkiksi ensi-iltansa draamaelokuva Reign Over Me – ystävyyden voima (Reign Over Me), joka kertoo syyskuun 11. päivän terrori-iskuissa perheensä menettäneestä miehestä.
Eniten lipputuloja on Sandlerin elokuvista kerännyt heinäkuuhun 2011 mennessä vuonna 2010 ilmestynyt Oikeesti aikuiset (Grown Ups), joka tuotti maailmanlaajuisesti yli 270 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Yhteensä kolmetoista hänen elokuvaansa on tuottanut yli sata miljoonaa dollaria, ensimmäisenä vuoden 1998 The Wedding Singer. Hänen elokuvansa ovat tuottaneet maailmanlaajuisesti yli kolme miljardia dollaria.
Sandler perusti Happy Madison Productions -tuotantoyhtiön Jack Giarraputon kanssa. Yhtiö on tuottanut monia hänen, mutta myös muiden tekijöiden elokuvia. Sen nimi on yhdistelmä kahden hänen elokuvansa, Happy Gilmoren ja Billy Madisonin, nimistä.
Näyttelemisen ja klubiesiintymisten ohella Sandler on myös tehnyt useita komedia-albumeita, joista ensimmäinen, They're All Gonna Laugh, ilmestyi vuonna 1993. Yhteensä hänen levyjään on myyty yli kuusi miljoonaa kappaletta.
Sandler sai vuonna 2011 tähden Hollywood Walk of Famelle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Adam Sandler Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Adam Sandlerin verkkosivut (englanniksi)
Matt LeBlanc

| Matt LeBlanc |
| --- | --- |
 LeBlanc vuoden  2013 Bafta-palkintogaalassa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Matthew Steven LeBlanc
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1967 (ikä 57) Newton, Massachusetts, Yhdysvallat
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Matt LeBlanc
Aktiivisena:  1987–
Merkittävät roolit:  Joey Tribbiani (Frendit, Joey) Jason Gibbons (Charlien enkelit, Charlien enkelit: Kurvit suoriksi)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Matthew Steven ”Matt” LeBlanc (s. 25. heinäkuuta 1967 Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja ja televisiojuontaja, joka tunnetaan parhaiten Joey Tribbianin roolista televisiosarjoissa Frendit (1994–2004) ja Joey (2004–2006). Keväästä 2016 alkaen LeBlanc on auto-ohjelma Top Gearin toinen juontaja.
Ura

LeBlanc aloitti televisiouransa vuonna 1987 esiintyen ketsuppimainoksessa. Vuonna 1988 hän pääsi yhdeksi kaudeksi yhdysvaltalaiseen TV 101 -draamasarjaan. Tuon jälkeen LeBlanc liittyi Pulmusten spin-off-sarjaan Top of the Heap. Vuosina 1994–2004 LeBlanc esitti Joey Tribbiania yhdysvaltalaisessa Frendit-televisiosarjassa, jonka päättymisen jälkeen hänen esittämä roolihahmo sai oman spin-off-sarjansa Joey. Se ei kuitenkaan kerännyt toivottuja katsojamääriä, joten sen tekeminen lopetettiin kahden tuotantokauden jälkeen.
LeBlanc on esiintynyt myös elokuvissa Charlien enkelit ja Charlien enkelit: Kurvit suoriksi. Vuonna 2011 hän teki paluun televisioon komediasarjassa Amerikan frendi, jossa hän esittää satiirista versiota omasta itsestään.
LeBlanc on esiintynyt myös Alanis Morissetten musiikkivideolla Walk Away ja Jon Bon Jovin musiikkivideoilla Miracle ja Say It Isn't So.
Yksityiselämä

LeBlanc oli vuosina 2003–2006 naimisissa Melissa McKnightin kanssa. Heillä on vuonna 2004 syntynyt tytär (McKnightilla on myös kaksi lasta aiemmasta liitostaan). Vuosina 2006–2014 LeBlanc seurusteli Joeyn näyttelijäkollegansa Andrea Andersin kanssa.
Filmografiaa

| Vuosi | Nimike | Roolihahmo |
| --- | --- | --- |
| 1993 | Ghost Brigade | Terhune |
| 1994 | Lookin’ Italian | Anthony Manetti |
| 1996 | Ed | Jack ”Deuce” Cooper |
| 1998 | Lost in Space – matkalla avaruuteen | majuri Don West |
| 2000 | Charlien enkelit | Jason Gibbons |
| 2001 | All the Queen's Men | O'Rourke |
| 2003 | Charlien enkelit: Kurvit suoriksi | Jason Gibbons |
| 2014 | Lovesick | Charlie Darby |
| Vuosi | Nimike | Roolihahmo |
| --- | --- | --- |
| 1987 | Doll Day Afternoon | GI Joe |
| 1988–1989 | TV 101 | Chuck Bender |
| 1989 | Just the Ten of Us | Todd Murphy |
| 1990 | Anything to Survive | Billy Barton |
| 1990 | Monsters | Tommy |
| 1991 | Pulmuset | Vinnie Verducci |
| 1991 | Top of the Heap | Vinnie Verducci |
| 1991 | Vinnie & Bobby | Vinnie Verducci |
| 1991 | Red Shoe Diaries | Tom's Brother |
| 1993 | Class of '96 | Frank Goodman |
| 1993, 1997 | Red Shoe Diaries | Kyle, Jed |
| 1994 | Reform School Girl | Vince |
| 1994–2004 | Frendit | Joey Tribbiani |
| 2004–2006 | Joey | Joey Tribbiani |
| 2011– | Amerikan frendi | Matt LeBlanc |
| 2013 | Web Therapy | Nick Jericho |
| 2016– | Top Gear | Matt LeBlanc |
| 2016–2020 | Faija hoitaa | Adam Burns |
Aiheesta muualla

Matt LeBlanc Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Matt LeBlanc Elonetissä.
Ludwig Mies van der Rohe

| Ludwig Mies van der Rohe |
| --- | --- |
 Ludwig Mies van der Rohe.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1886 Aachen, Saksan keisarikunta
Kuollut: 17. elokuuta 1969 (83 vuotta) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Saksa Yhdysvallat
Taiteilija
Ala:  arkkitehtuuri, muotoilu
Taidesuuntaus:  modernismi
Kuuluisimpia töitä:  Barcelona-paviljonki,  Villa Tugendhat,  Crown Hall,  Farnsworth House,  860–880 Lake Shore Drive,  Seagram Building,  Neue Nationalgalerie
Palkinnot
 Royal Gold Medal (1959),  AIA Gold Medal (1960),  Presidential Medal of Freedom (1963) 
Ludwig Mies van der Rohe (alk. Maria Ludwig Michael Mies; 27. maaliskuuta 1886 Aachen, Saksa – 17. elokuuta 1969 Chicago, Illinois) oli saksalais-yhdysvaltalainen arkkitehti ja muotoilija.
Miesiä pidetään yhtenä modernin arkkitehtuurin edelläkävijöistä ja 1900-luvun merkittävimmistä arkkitehdeista. Hänen rakennuksensa olivat usein pelkistettyjä ja muodoltaan yksinkertaisia mutta myös pienintäkin yksityiskohtaa myöten tarkasti suunniteltuja. Mies ei ollut opiskellut arkkitehtuuria, mutta hän pääsi jo uransa alussa työskentelemään tunnettujen arkkitehtien toimistoihin. Hän aloitti uransa Euroopassa, ja hänen merkittävimmät rakennuksensa siellä olivat Barcelona-paviljonki ja Villa Tugendhat. Mies muutti 1930-luvulla Yhdysvaltoihin ja aloitti 1938 Chicagon Armour Instituten arkkitehtuurin tiedekunnan johtajana. Yhdysvalloissa hän suunnitteli muun muassa merkittävän pilvenpiirtäjän, Seagram Buildingin.
Nuoruus

Maria Ludwig Michael Mies syntyi saksalaisessa Aachenin kaupungissa 1886. Hän oli hautakiviin ja uuninreunuksiin erikoistuneen kivenhakkaaja ja marmorikauppias Jakob Miesin ja Amalia Rohen viides ja nuorin lapsi. Mies sai nuorena kokemusta perheyrityksen myyntityöstä ja huonekalusuunnittelijalla puunveistosta. Jossain vaiheessa teini-iässä Mies päätti yrittää uraa arkkitehtina. Kotikaupungissa Aachenissa oli alan oppilaitos, mutta perheellä ei ollut varaa laittaa häntä opiskelemaan. Mies työskenteli hetken muutamilla aachenilaisilla arkkitehdeilla, ennen kuin 19-vuotiaana lähti kotikaupungistaan. Hän kierteli hetken Italiassa mutta muutti lopulta Berliiniin.
Ura > Uran alku

Mies pääsi Berliinissä töihin arkkitehti Bruno Paulin toimistoon. Miesin ensimmäinen oma hanke oli vuonna 1907 rakennettu Riehlin talo, Potsdamiin. Vuonna 1908 hän aloitti Peter Behrensin studiossa, jossa työskenteli neljä vuotta. Behrens oli aikansa merkittävimpiä uusklassisteja. Mies sai vaikutteita Behrensin opissa, ja hän oli myös suoraan tekemisissä Behrensin suunnitelmien kanssa valvoessaan Saksan Pietarin-suurlähetystön rakennustöitä. Lisäksi Mies oli kiinnostunut konstrutivismista ja de stijl -tyylistä. Arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin töistä hän lainasi teräksen ja lasin käytön.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Mies laati suunnitelmia, jotka vaikuttivat arkkitehtuurin kehitykseen, vaikka niitä ei lopulta toteutettukaan. Vuonna 1919 hän osallistui suunnitelmallaan kilpailuun Friedrichstraßen rautatieaseman yhteyteen rakennettavasta toimistorakennuksesta. Mies esitteli ratkaisussaan 20-kerroksisen pilvenpiirtäjän, joka oli kokonaan päällystetty lasilla. Vuosina 1920–1921 hän suunnitteli 30-kerroksisen rakennuksen, jossa konseptia läpinäkyvästä pilvenpiirtäjästä oli kehitetty edelleen. Materiaali- ja rakennustekniikka eivät vielä tuolloin olleet riittävän kehittyneitä Miesin suunnitelmien toteuttamiseksi, ja ensimmäinen kokonaan lasilla verhottu toimistorakennus oli vasta Gordon Bunshaftin suunnittelema Lever House, joka rakennettiin 1950–1952.
Vuonna 1925 Deutscher Werkbund ehdotti järjestettäväksi näyttelyä, jossa esiteltäisiin tuoreimpia arkkitehtuurin, sisustussuunnittelun ja rakennustekniikan ideoita. Hankkeen rahoittivat Stuttgartin kaupunki ja useat materiaalivalmistajat. Hankkeen johtoon tuli Werkbundin varajohtaja Mies, ja hän suunnitteli yleiskaavan ja yhden kerrostalon. Stuttgartin laitamille kohonnutta asuinaluetta kutsuttiin Weißenhofsiedlungiksi. Alueen rakennuksia oli suunnittelemassa 16 maailman johtavaa arkkitehtia. Miesin lisäksi mukana olivat muun muassa Le Corbusier, Peter Behrens, Richard Docker, Hans Poelzig, Hans Scharoun ja Walter Gropius.
Ura > Barcelona-paviljonki ja Villa Tugendhat

Mies palkattiin 1928 suunnittelemaan Saksan paviljonkia Barcelonan maailmannäyttelyyn. Hän käytti Barcelona-paviljongissa avointa pohjakaavaa ja yksinkertaisia muotoja sekä arvokkaita materiaaleja. Paviljonki toi Miesin ja saksalaisen arkkitehtuurin maailman tietoisuuteen. Rakennus purettiin jo puoli vuotta valmistumisensa jälkeen, mutta se rakennettiin uudelleen 1986. Samaa tyyliä edusti myös seuraavana vuonna valmistunut Brnossa sijaitseva Villa Tugendhat, joka oli Miesin suurin yksityisasunnoksi suunnittelema rakennus. Näihin rakennuksiin Mies muotoili myös huonekaluja, joista Barcelona- ja Brno-tuoli ovat olleet suosittuja.
Mies valittiin kesäkuussa 1930 Bauhaus-koulun johtajaksi. Mies seurasi tehtävässä Hannes Meyeria. Bauhaus oli tullut tunnetuksi modernista muotoilustaan, mutta sen suojissa oli myös vasemmistolaisia taiteilijoita. Mies pyrki muuttamaan koulun epäpoliittiseksi, mutta kansallissosialistinen hallitus veti rahansa pois koululta 1932. Mies avasi koulun tämän jälkeen omilla rahoillaan ja siirsi sen Dessausta Berliiniin. Huhtikuussa 1933 natsit sulkivat koulun kuitenkin kokonaan. Samaan aikaan poistettiin nykytaidetta museoista ja gallerioista ympäri Saksaa.
Ura > Yhdysvaltain-aika

John Holabird pyysi maaliskuussa 1936 Miesiä johtamaan Chicagon Armour Instituten (nykyään Illinois Institute of Technology, IIT) arkkitehtuurin tiedekuntaa. Vaikka monet muut saksalaistaiteilijat olivat lähteneet Saksasta, Mies oli vastahakoinen. Hän lähti lopulta Saksasta laillisesti Yhdysvaltoihin suunnittelemaan taloa, joka ei lopulta kuitenkaan valmistunut. Huhtikuussa 1938 Mies hyväksyi Holabirdin kutsun. Yhdysvaltain kansalaisuuden hän sai vuonna 1944. Mies työskenteli IIT:ssä 20 vuotta, ja tuona aikana hän sai suunnitella uuden kampuksen ja useita rakennuksia sekä vaikuttaa arkkitehtuurin opetussuunnitelmaan, jonka kautta hän pystyi vaikuttamaan kokonaiseen arkkitehtisukupolveen. Hän suunnitteli IIT:lle vuonna 1956 arkkitehtuurin tiedekunnan rakennuksen Crown Hallin.
Hän aloitti 1946 professori Edith Farnsworthille lasitalon suunnittelun. Suunnittelu kesti kuusi vuotta, ja tuona aikana Philip Johnson ehti jo saada valmiiksi Glass Housen. Farnsworth House rakennettiin 1950–1952 Foxjoen varrelle Illinoisin Planoon. Talo on Foxjoen tulvien takia nostettu paalujen päälle, ja sen runko on valkoinen ja seinät lasista. Mies toteutti Yhdysvalloissa haaveensa pilvenpiirtäjästä. Hän suunnitteli 1949–1951 Chicagon keskustaan kaksi korkeaa rakennusta osoitteeseen 860-880 Lake Shore Drive. 26-kerroksiset talot olivat Yhdysvaltain ensimmäiset teräksestä ja lasista valmistetut monikerroksiset asuinrakennukset. Miesin lasinen Seagram Building, jonka hän suunnitteli Johnsonin kanssa, on ollut monien samantyylisten pilvenpiirtäjien esikuva.
Erityisesti uransa loppuvaiheilla Mies sai useita merkittäviä palkintoja. Vuonna 1959 hän sai British Gold Medalin, 1960 AIA Gold Medalin ja 1963 ensimmäisenä arkkitehtina Presidential Medal of Freedomin. Miesin viimeisiä töitä oli berliiniläinen Neue Nationalgalerie.
Yksityiselämä

Mies meni naimisiin vuonna huhtikuussa 1913 Ada Bruhnin kanssa. He muuttivat Werderiin Berliinin ulkopuolelle. Heille syntyi kolme lasta, Dorotea (1914), Marianne (1915) ja Waltraut (1917). Ludwigin ja Adan liitto oli vaikea, ja he muuttivat erilleen 1921 mutta eivät eronneet virallisesti. Mies muutti samalla nimensä. Miesin ystävä Lilly Reich huolehti Adasta ja lapsista sen jälkeen kun Mies oli muuttanut Yhdysvaltoihin.
Miesin perhettä pidettiin natsi-Saksassa ”vihollissiirtolaisen perheenä”, ja heitä syrjittiin. Sodan jälkeen Ada ja lapset muuttivat maasta toiseen, kunnes Adan terveys heikkeni. Hän kuoli syöpään 1951. Vaikka Mies ei juuri ollut Yhdysvaltoihin muuttonsa jälkeen yhteydessä tyttäriinsä, kaikki tyttäret muuttivat myöhemmin Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1958 niveltulehdus pakotti Miesin käyttämään loppuelämänsä pyörätuolia ja kainalosauvoja. Vuodesta 1966 Mies sairasti ruokatorven syöpää. Hän kuoli keuhkokuumeeseen 17. elokuuta 1969. Hänen ruumiinsa tuhkattiin, ja hänet haudattiin Gracelandin hautausmaalle Chicagoon.
Merkitys

Miesiä pidetään Frank Lloyd Wrightin ja Le Corbusierin rinnalla 1900-luvun merkittävimpänä arkkitehtina. Miesin rakennuksille tyypillistä on muodon yksinkertaisuus, mutta toisaalta yksityiskohtien huolellinen suunnittelu. Mies sanoikin usein: ”Jumala on yksityiskohdissa”.
Miesin Euroopan-uran merkittävimmät rakennukset ovat Barcelona-paviljonki ja Villa Tugendhat, ja esimerkiksi ARTnewsin kriitikko A. James Speyer on kutsunut niitä ”modernin arkkitehtuurin merkittävimmiksi ja sukupolven kauneimmiksi rakennuksiksi”. Yhdysvalloissa Miesin tärkeimpiin töihin kuuluvat muun muassa Seagram Building ja Illinois Institute of Technologyn Crown Hall, jota Mies itse piti suosikkirakennuksenaan. Miesin merkitys modernin arkkitehtuurin muodostumiselle on nähty niin tärkeäksi, että Villa Tugendhat on valittu Unescon maailmanperintöluetteloon. ICOMOS on kutsunut Villa Tugendhatia aikansa merkittävimmäksi asuinrakennukseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludwig Mies van der Rohe Wikimedia Commonsissa
Mies van der Rohe MoMan sivuilla. (englanniksi)
Mies van der Rohe Artcyclopediassa. (englanniksi)
Tegethoff, Wolf: Mies van der Rohe, Ludwig. Neue Deutsche Biographie. (saksaksi)
Mies van der Rohen syntymäkoti Aachenissa.
Villa Tugendhat.
Seagram Building.