stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsinki-syndrooma
Juoni > 1. tuotantokausi

Keskikesän valoisana iltana lähettifirman työntekijät alkavat kantaa Helsingin Sanomien toimitukseen isoja paketteja, joista löytyy elintarvikkeita ja 1990-luvun oikeudenkäyntipapereita. Samalla Sanomatalon sähköt ja tietoyhteydet alkavat reistailla. Sähkömieheksi tekeytynyt mies sulkee hissit ja muut kulkutiet ja alkaa aseella uhaten vaatia julkisuutta tarinalleen, joka juontaa 1990-luvun taitteen pankkien holtittomaan lainanantoon. Isänsä yrityksen takaajaksi 18-vuotiaana houkuteltu Elias Karo vaatii panttivangeikseen ottamaa neljää toimittajaa selvittämään pankin ja pankinjohtajan toimia isänsä yrityksen alasajossa ja omaisuuden haltuunotossa. Karo on pian 30 vuotta kärsinyt antamansa takauksen maksuvelvoitteista, ja parhaillaan menossa oleva koronaviruspandemia on vain pahentanut hänen oman yrityksensä asioita.
Kidnapattu toimittajajoukko kiinnostuu kaappaajansa väitteistä ja alkaa ymmärtää tämän motiiveja (tästä tulee sarjan nimen viittaus Tukholma-syndroomaan). Toimittaja Hanna Raivio pääsee ulos Sanomatalosta etsiäkseen todisteita Karon väitteille arkistoista. Niitä alkaakin löytyä, mutta esimies Susanna Simonen ei anna jutulle julkaisulupaa todisteiden heiveröisyyden takia ja Raivio vuotaa skuuppinsa kilpailevalle medialle. Tapauksesta kehittyy kansainvälinen mediatapahtuma ja somekohu tukimielenosoituksineen viereisellä Kansalaistorilla.
Keskusrikospoliisin neuvottelija Jarmo Kiiski varautuu pitkään piiritykseen, mutta sisäministeriö ja poliitikot painostavat poliisia tilanteen nopeaan ratkaisemiseen, ja Sanomatalon sähköt ja vedet katkaistaan. Kiiski riitaantuu poliisin kenttäjohtajan Hakkaraisen kanssa, joka pelaa hänen selkänsä takana. Kiisken onnistuu neuvotella diabeteksestä kärsivä veteraanitoimittaja Gustafsson vapaaksi, mutta tämä kuolee pian sairaalassa. Päivät kuluvat ja tilanne lukkiutuu. Rikostutkija Tapani Kolehmainen penkoo tahollaan Karon taustoja ja alkaa päästä jäljille tämän perusteellisista ennakkovalmisteluista ja rikoskumppanista Lauri Ristiniemestä, johon Karo pitää yhteyttä vaihtuvista prepaid-liittymistä. Toimittajat huomaavat, että oikeuden pöytäkirjoista on olemassa erilaisia versioita, mutta toisaalta jäljet johtavat valtiotasolle, presidentti Mauno Koiviston lamavuosina junailemaan pankkien suojelemiseen kaatumisilta. Vähitellen selviää, että HS-toimituksen kaappaus onkin vain osa Karon suurempaa suunnitelmaa, johon liittyy 1990-luvun pankinjohtajan nykyinen työpaikka Valtiokonttori, ja että Karo on onnistunut harhauttamaan niin mediaa, viranomaisia kuin suurta yleisöäkin.
Juoni > 2. tuotantokausi

Toisella tuotantokaudella Elias Karo jatkaa pakomatkaansa, ja vähitellen paljastuu laajempi kuva hänen yhteistyöverkostostaan ja päämääristään, joihin sisältyy hänen haltuunsa saamien rahojen jakamista eteenpäin. Karon onnistuu paeta poliisia useita kertoja, muun muassa itäsuomalaiselta kesämökiltä kaivettuaan pakotunnelia kuukausikaupalla. Hylätyssä kalkkitehtaassa Karon palkkaamat nuoret hakkerit ”Castor ja Pollux” kehittävät tietokonevirusta Karon jatkosuunnitelmaa varten. Karon olinpaikka paljastuu poliisille videopuhelussa silmälasien heijastuksesta, ja tehtaasta paetessaan Karo saa vakavan palovamman jalkaansa, joka hidastaa menoa mutta toisaalta vaatii kuoliovaaran takia nopeuttamaan suunnitelmien toteuttamista. Tärkein avustaja Lauri Ristiniemi saa surmansa rikostutkija Kolehmaisen luodista. Karon puolelle asettuneet mielenosoittajat tekevät savupommi-iskun eduskunnan istuntoon, mukana pääneuvottelija Kiisken tytär Julia, Helsingin Sanomien toimittaja. Lopulta Kiiski ja muut poliisit saavat yliotteen Karosta, joka antautuu ja jää sairaalahoitoon. Toimittaja Hanna Raivio kerää aineistoa valtiovallan mahdollisesta perustuslain vastaisesta toiminnasta 1990-luvun pankkikriisin hoitamisessa ja julkaisee juttunsa, joka nousee kansainväliseksi uutiseksi ja saa aikaan syyteharkinnan valtiota vastaan. Suomen Pankki hukkaa yli 20 miljardia euroa Castorin ja Polluxin hakkeroinnin tuloksena.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter Franzén  | … |  kaappaaja Elias Karo   |
|  Taneli Mäkelä  | … |  KRP:n neuvottelija Jarmo Kiiski   |
|  Tuulia Eloranta  | … |  harjoittelija Eveliina Puolakka   |
|  Oona Airola  | … |  toimittaja Hanna Raivio   |
|  Eero Saarinen  | … |  toimituksen esimies Harri Gustafsson   |
|  Laura Malmivaara  | … |  toimittaja Anne Laukkio   |
|  Pelle Heikkilä  | … |  toimittaja Klaus Arpola   |
|  Piitu Uski  | … |  päätoimittaja Susanna Simonen   |
|  Jakob Öhrman  | … |  Lauri Ristiniemi, kaappaajan apuri   |
|  Pihla Maalismaa  | … |  Julia Kiiski, neuvottelijan tytär   |
|  Esa-Matti Long  | … |  pankinjohtaja Matti Puronen   |
|  Mari Rantasila  | … |  Minna Karo, Eliaksen vaimo   |
|  Niina Nurminen  | … |  Kaisa, Minnan sisko   |
|  Aatos Mäki  | … |  Johannes Karo, Eliaksen poika   |
|  Daniel Viljanen  | … |  Santeri Karo, Eliaksen poika   |
|  Saku Taittonen  | … |  nuori Elias Karo   |
|  Sari Kuivalainen  | … |  Irmeli Karo, Eliaksen äiti   |
|  Robert Enckell  | … |  Pekka Karo, Eliaksen isä   |
|  Markku Juovi  | … |  Eliaksen setä   |
|  Marjo Kivi  | … |  Eliaksen täti    |
|  Turkka Mastomäki  | … |  kenttäjohtaja Hakkarainen   |
|  Antti Luusuaniemi  | … |  rikostutkija Tapani Kolehmainen   |
|  Juha Kukkonen  | … |  tutkinnanjohtaja Ortamo   |
|  Kris Gummerus  | … |  sisäministeriön Ilkka Nieminen   |
|  Jaana Joensuu  | … |  sisäministeri   |
|  Kaisa Hautala  | … |  pääministeri   |
|  Max Bremer  | … |  Esa Puolakka, Eveliinan isä   |
|  Rea Mauranen  | … |  Liisa Koskinen   |
|  Tiina Weckström  | … |  Ritva Malmi   |
|  Teijo Eloranta  | … |  Jari Malmi   |
|  Timo Jurkka  | … |  Jaakko Sallinen   |
|  Eija Ahvo  | … |  juristi Tarja Pakulin   |
|  Tuomas Nilsson  | … |  Castor   |
|  Marketta Tikkanen  | … |  Pollux   |
Tuotanto

Sarjan pääkäsikirjoittaja Miikko Oikkonen kertoo jo 2010-luvun alussa saaneensa luettavakseen Kaski-ryhmä ry:n keräämiä tositarinoita ylivelkaantuneista perheistä ja mietti tuolloin tekevänsä aiheesta dokumentin. Kun Yle halusi Oikkoselta uutta materiaalia menestyksekkään Sorjonen-sarjan jälkeen, syntyi idea Helsinki-syndroomasta. Oikkosen omat vanhemmat joutuivat 1990-luvun lamassa pitkäaikaistyöttömiksi, isä juuri sähköalalta, jota sarjan kaapparikin edustaa.
Sarjan ensimmäisen tuotantokauden kuvauksia tehtiin Helsingin lisäksi Hyvinkäällä, Nurmijärvellä, Vihdin Hiidenrannassa ja Lohjan Hiidenpirtillä. Lohjan Pusulasta löytyneet rakennukset esittivät salolaista pankkikonttoria, Elias Karon isän kotia ja velkaantuneita auttavan Kaski ry:n Turussa sijaitsevia tiloja. Toista tuotantokautta kuvattiin muun muassa Lohjan Virkkalan vanhassa kalkki- ja sementtitehtaassa ja Sipoossa.
Vastaanotto

Episodi-elokuvasivuston R. Isoviidan mielestä sarja pysyy kiinnostavana hyvien näyttelijävalintojen ja taitavan henkilöohjauksen ansiosta. Helsingin Sanomien Kaisu Tervonen piti lehtensä toimitukseen sijoittuvan sarjan kiinnostavimpana asiana sen yhteiskunnallista kehystä, jonka selittäminen katsojille ei kuitenkaan saa aikaan kovin luontevaa dialogia. Hänestä tarina hyppii eri aikatasoissa liikaakin ja eräät sivuteemat, kuten naistoimittajan leskeksi jääminen ja poliisineuvottelijan tyttären ongelmat, jättävät kysymyksiä niiden tarpeellisuudesta. Myös Pekka Eronen moittii Lännen Median lehdissä liian aikahyppelyn verottavan tarinan jännittävyyttä. Keskipohjanmaan kriitikon Hannu Björkbackan mielestä hyvää tarkoittava ja tärkeästä aiheesta tehty sarja tyytyy ulkokohtaisiin havaintoihin, hyvään tekniseen osaamiseen ja komeaan ylöspanoon.
Lukukoira

Lukukoira työssään
Lukukoira on pääasiassa kirjastoissa ja kouluissa työskentelevä koira, jonka tehtävänä on kuunnella lukijaa ja olla läsnä. Koira ei arvostele eikä huomauta virheistä, vaan kuuntelee hyväksyen kuulemansa ja antaa huomion lukijalle. Lukukoiratoiminnan tarkoitus on innostaa lukemaan ja tukea lukemaan oppimista suorituspaineettomassa ympäristössä. Sen on todettu useissa tutkimuksissa kannustavan etenkin pieniä lapsia lukemaan. Koiran läsnäololla on koettu olevan rauhoittava vaikutus ja lapset pystyvät rentoutumaan ja keskittymään lukemisen opetteluun.lähde?
Lukukoiratoiminta on osa eläinavusteista toimintaa, jota ei tule sekoittaa eläinavusteiseen terapiaan. Eläinavusteisessa terapiassa, kuten ratsastusterapiassa, eläin on osana tavoitteellista, ammatillista hoito- tai kuntoutumisprosessia, ja eläimen ohjaaja pätevöitynyt eläinavusteisen toiminnan ohjaamiseen ja on lisäksi usein kasvatus-, hoito- tai sosiaalialan ammattilainen. Eläinavusteinen toiminta on usein vapaaehtoista, epäsäännöllistä eikä ohjaajan tarvitse olla minkään alan pätevöitynyt ammattilainen. Käytännössä kuitenkin eläinavusteisen toiminnan ja terapian erot eivät ole selkeitä ja menevät osittain päällekkäin.
Historiaa

Lukukoiratoiminta sai alkunsa Yhdysvalloista, kun Intermountain Therapy Animals -järjestö lanseerasi Reading Education Assistance Dogs (R.E.A.D.) -lukukoiraohjelman vuonna 1999.  R.E.A.D. oli ensimmäinen koiria lukemisen apuna käyttävä rekisteröity lukutaito-ohjelma ja se jatkuu edelleen. Koulutuksen läpäisseet koirat saavat rekisteröidyn lukuterapiakoira-tittelin.
Alun perin toimintaa kehitettiin lapsille, joilla on lukuvaikeuksia. Siihen voivat kuitenkin osallistua kaikenikäiset ihmiset, jotka tuntevat tarvitsevansa tukea lukemiseen.
Lukukoiratoiminta on levinnyt nopeasti ympäri maailmaa. R.E.A.D.-lukukoiria on tällä hetkellä Yhdysvaltojen lisäksi Kiinassa, Kazakhstanissa, Bosnia ja Hertsegovinassa, Meksikossa, Kanadassa, Norjassa, Chilessä, Portugalissa, Kolumbiassa, Sloveniassa, Kroatiassa,  Etelä-Afrikassa,  Suomessa, Espanjassa, Saksassa, Ruotsissa,  Islannissa,  Isossa-Britanniassa ja Italiassa.
Toiminta ja koulutus Suomessa

Suomen Karva-Kaverit ry:n pääkoordinaattori Maarit Haapasaari ja perustajajäsen Kaija Ikäheimo toivat lukukoiratoiminnan Suomeen tavattuaan vuonna 2010 yhdysvaltalaisen Ann Aldenin eläinavusteisessa konferenssissa. Konferenssissa Alden kertoi tekemästään tutkimuksesta, jossa lapset lukivat koiralle. Suomen Karva-Kaverit ry on laajentanut toimintaa sopivaksi myös muille lemmikeille.
Suomen ensimmäiset lukukoirat työskentelivät Suomen Karva-Kaverit ry:n kautta Kaarinan kaupunginkirjastossa Luetaan koiralle -projektissa vuonna 2011, ja siitä lähtien toiminta on levinnyt useisiin kirjastoihin ympäri Suomea. 55 kirjastoa ilmoitti vuonna 2016, että niillä on ollut lukulemmikkitoimintaa.
Vuonna 2018 lukukoiratoiminta alkoi Suomessa myös yliopistotasolla, kun Jyväskylän yliopisto toi kampukselleen luku- sekä kaverikoiria lievittämään stressiä ja auttamaan esimerkiksi kielten opiskelussa.
Lukukoiratoimintaan on herätty suomalaisnuorten lukutaidon heikkenemisen ja lukuharrastuksen vähenemisen vuoksi. Kennelliitto laati vuonna 2016 yhteistyössä Mikkelin kaupunginkirjaston kanssa Lukukoiratoiminnan laatusuosituksen yleisille kirjastoille. Kennelliitto vastaa koirien soveltuvuuden arvioinnista ja koiranohjaajien koulutuksesta. Lukukoirakursseja järjestetään ympäri Suomea.
Kaikille Kennelliiton toimintaan mukaan tuleville järjestetään perustason koulutus, jossa kouluttajina toimivat esimerkiksi kennelpiirien kaverikoiravastaavat. Lukukoirakurssilla ja soveltuvuuden arviointitilaisuudessa arvioidaan muun muassa koirakon yleisvaikutelmaa, koiran liikkumista erilaisilla alustoilla, sen reagointia vieraisiin ihmisiin, henkilöryhmässä toimimista ja koiran reagoimista häiriöön.
Koulutusta tarjoavat Kennelliiton lisäksi Suomen Karva-Kaverit ry ja paikalliset koirakoulut. Myös internetin kautta voi suorittaa R.E.A.D (Reading Education Assistance Dogs) -koulutuksen.
Koiralta ja ohjaajalta vaadittavat ominaisuudet

Lukukoiratoimintaan sopiva koira on:
Suomen Kennelliiton rekisterissä tai FIX-rekisterissä tunnistusmerkittynä
terve ja hyväkuntoinen
yli 2-vuotias
peruskoulutettu
vieraiden ihmisten kohtaamisesta nauttiva
hyvässä ja luottavaisessa suhteessa ohjaajaansa
kokenut erilaisten ihmisten paikkojen ja tilanteiden suhteen eikä häkelly erikoisista hajuista, liukkaista lattioista tai yllättävistä liikkeistä ja äänistä
vieraiden ihmisten ja koirien seurassa rauhoittuva
oma-aloitteisesti halukas olemaan tekemisissä lukijoiden kanssa ja pääsääntöisesti halukas lähestymään heitä.
Kennelliiton toiminnassa koiranohjaajan tulee olla täysi-ikäinen Kennelliiton jäsen ja hänellä on oltava käytynä Kennelliiton lukukoirakurssi. Ohjaajan on tunnettava koiransa taustat pennusta saakka. Esimerkiksi kodinvaihtajakoirilla tai ulkomailta pelastusjärjestöjen kautta maahantuoduilla koirilla voi olla traumaattisia kokemuksia, jolloin niitä ei voi altistaa lukukoiratoiminnalle, joka voi olla koiralle stressaavaa ja sisältää yllättäviä tilanteita. Ohjaajan on oltava aina mukana jokaisella lukukoirakäynnillä. Koiraa ei saa käskeä tai pakottaa ottamaan kontaktia asiakkaisiin. Hyvässä ohjaajasuhteessa ohjaaja osaa lukea koiraansa ja ennakoida sen käytöstä ja koira puolestaan luottaa siihen, että pahoja asioita ei tapahdu.
Lukukoirakäynnit

Kirjaston tai muun käyntikohteen kanssa sovitaan etukäteen sopivasta rauhallisesta lukupaikasta. Lukukoiraohjaaja/lukulemmikkiohjaaja käy tutustamassa lukutilaan etukäteen ilman koiraa. Tila voi olla suljettu tai avoin, mutta sen oltava mahdollisimman rauhallinen, häiriötön ja turvallinen sekä lemmikille että lapselle.
Suositeltu enimmäispituus itse lukutilaisuudelle on 2 tuntia. Yksi lukuhetki kestää noin 15 minuuttia. Lukuhetkessä on paikalla lemmikin ja lukijan lisäksi lemmikin ohjaaja. Koiralla on tavallinen panta sekä tarvittaessa tavallinen hihna ja oma makuualusta. Koiran tulee myös olla siisti ja puhdas: kynnet leikattu, turkki harjattu ja kuratassut pyyhitty.
Lukukoirakäynnit > Kirjaston rooli

Vastuunjako vaihtelee kirjastokohtaisesti, mutta yleisesti kirjaston vastuulla on toiminnan käytännön järjestäminen tiloissaan, siitä tiedottaminen ja kaikille turvallisen ympäristön luominen. Henkilökunta perehdyttää koiranohjaajan kirjaston toimintatapoihin, tiloihin ja aineistoon. Tärkeää on varmistaa, että sopivaa, helppolukuista materiaalia on lukijoiden ja ohjaajan saatavilla, esimerkiksi kokoamalla kirjoista listoja tai näyttelyitä tai varaamalla oman hyllytilan luettaville aineistoille. Lukijalla voi myös olla oma kirja mukana. Jos lukukoiralle on mahdollisuus päästä lukemaan säännöllisesti ja usein, lukupassi tai –diplomi voi innostaa lukijaa osallistumaan.
Tiedottamiseen kannattaa panostaa ennen toiminnan aloittamista. Henkilökunnan on tiedettävä mistä on kyse ja oltava valmiita vastaamaan asiakkaiden kysymyksiin lukukoiratoimintaa koskien. Myös näkyvä tiedottaminen kirjaston tiloissa on tärkeää, jotta koiran kohtaaminen ei tule asiakkaille yllätyksenä. Kouluille on hyvä tiedottaa toiminnasta samoin kuin muihin yleisiin tiedotuskanaviin (sosiaalinen media, lehdet, ilmoitustaulut), jos kuka vain voi tulla lukemaan koiralle.
Hyödyt ja vaikutukset

Eläinavusteisesta toiminnasta tehdyissä tutkimuksissa korostuu se, että lukutilaisuudet tarjoavat lapselle sosiaalisesti paineettoman ympäristön. Paineeton ympäristö ja koiran rentouttava läsnäolo tekevät lukutilaisuudesta miellyttävän. Lukukoiratoiminnalla pyritään tarjoamaan lapselle myönteisiä kokemuksia lukemisesta. Sen on myös osoitettu useissa tutkimuksissa lisäävän lapsen lukumotivaatiota, minkä taas on huomattu vaikuttavan haluun harjoittaa ja parantaa lukutaitoa. Toiminnan on myös huomattu tukevan ääneen lukemista. Lapset oppivat keskustelemaan luetusta aineistosta ja valitsevat luettavia kirjoja koiran näkökulman huomioiden.
Lukukoirien tarkoitus ei ole niinkään korvata palautteellista lukemista, jota opettajat tarjoavat koulussa. Lukukoirat ovat auttamassa kehittyvää tai lukemisen kanssa kamppailevaa lasta harjoittamaan itsenäisesti opittuja lukemisen taitoja.
Eläinavusteisella toiminnalla on huomattu olevan myönteisiä vaikutuksia myös lapsiin, joilla on  autismikirjon häiriöitä. Vaikutukset ovat näkyneet sosiaalisen toiminnan lisääntymisenä, kuten sosiaalisten kontaktien ja taitojen parantumisena.
Eläinavusteiseen toimintaan ja terapiaan liittyvät tutkimukset ovat olleet laadullisesti hyvin vaihtelevia ja harva on keskittynyt tärkeisiin fysiologisiin mittauksiin, kuten verenpaineen tarkkailuun koetilanteessa. Tutkimus tällä alalla on kuitenkin vielä vähäistä tutkimusalueen tuoreuden takia ja tarkempia tutkimuksia fysiologisista ja sosiaalisista vaikutuksista on odotettavissa.
Kritiikkiä

Lukukoiratoimintaa vastustetaan useimmin eläinallergioihin ja koirapelkoon vetoamalla. Mahdolliset allergiat ja pelot on tietysti kartoitettava ennen kuin lukija saapuu lukemaan koiralle. Suomessa tehtyjen väestötutkimusten perusteella noin 18–21 % koululaisista on allergisia koiralle tai kissalle. Allergia-, iho- ja astmaliiton nykyisen kannan mukaan satunnaisista eläinvierailuista ei kuitenkaan ole haittaa, jos vierailuista on vain tiedotettu selkeästi. Eläinpölyn määrää voi vähentää hankkimalla kirjastoon koiraa varten omia tekstiilejä, jotka otetaan käyttöön vain lukukoiran ajaksi sekä siivoamalla tilan tilaisuuden päätyttyä. Avoimessa tilassa eläinpölyn määrä ei merkittävästi lisäänny, jos koira on paikan päällä vain rajoitetun ajan. Julkisissa tiloissa eläinpölyä on aina ilmassa jonkin verran.
Kennelliitto on valinnut lukukoirien tunnukseksi keltaisen huivin ja koiralle nimen "Lukukoira", mikä on herättänyt vastusta ennestään lukukoiratoiminnassa mukana olleilta vapaaehtoisilta. Kritiikki kohdistuu etenkin keltaiseen väriin, jota käytetään jo Suomessakin koiran hihnaan kiinnitettävässä keltaisessa nauhassa. Idea on lähtöisin Kanadasta. Keltainen nauha koiran hihnassa merkitsee sitä, ettei muiden ihmisten ja koirien toivota tulevan lähelle ilman lupaa. Nauhaa käyttävä koira voi esimerkiksi olla pelokas tai toipua vammasta. Keltaisen värin valinta on tästä syystä herättänyt vilkasta keskustelua.
Lukukoira-termi on joissain toimintaa harjoittavissa piireissä katsottu vakiintuneeksi käsitteeksi, eikä heidän mukaansa Kennelliitolla olisi ollut oikeutta omia termiä itselleen. Kennelliitto on kuitenkin anonut nimen virallista rekisteröimistä Patentti- ja rekisteröintihallitukselta. Kennelliiton on myös väitetty omivan Suomen lukukoiratoiminnan itselleen. Puolustavana mielipiteenä on esitetty, että sopivien koirien testaaminen ja vakuutuksien hoitaminen on helpompaa, kun Kennelliitto on organisoinut ja keskittänyt muuten aika hajanaista toimintaa.
Muut eläimet

Lukukoirien lisäksi yhä useammissa kirjastoissa käytetään Suomen Karva-Kaverit ry:n kautta myös muita eläimiä, kuten kaneja, kissoja ja marsuja. Toimintaa on kokeiltu myös lehmillä ja ponilla.
Aiheesta muualla

Laatusuositus yleisten kirjastojen lukukoiratoimintaan (Arkistoitu – Internet Archive)
Kennelliitto – lukukoirat
Suomen Karva-Kaverit ry
R.E.A.D. -ohjelmasta (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Lourdes

| Lourdes (oksitaaniksi Lorda) |
| --- | --- |
 Rosaryn basilika Lourdesissa
 vaakuna
 Lourdes
 Koordinaatit: 43°6′0″N, 0°3′0″W 
Valtio:  Ranska
Région:  Oksitania
departementti:  Hautes-Pyrénées
arrondissementti:  Argelès-Gazost
Hallinto:  
 – Määri:  Jean-Pierre Artiganave
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  36,94 km²
Korkeus:  410 m
Väkiluku (2006):  15 265
 – Väestötiheys:  413,2 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC1
 – Kesäaika:  UTC2
Postinumero:  65100
 
 http://www.lourdes.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gave de Pau -joki virtaa Lourdesin läpi
Lourdesin luolan edustaa
Lourdes on kaupunki Ranskan lounaisosassa Hautes-Pyrénées-departementissa Oksitanian alueella. Kaupungin oksitaaninkielinen nimi on Lorda. Siellä on vuoden 2006 tietojen mukaan 15 265 asukasta. Lourdesin pinta-ala on 37 neliökilometriä ja sen keskusta on noin 410 metrin korkeudella merenpinnasta. Kaupunki sijaitsee Espanjan rajan läheisyydessä Pyreneiden juurella. Se on yksi tärkeimmistä ja suosituimmista katolisen kirkon pyhiinvaelluskohteista.
Pyhä paikka

Helmikuussa 1858 ranskalainen 14-vuotias paimentyttö Bernadette Soubirous koki Neitsyt Marian ilmestymisen Lourdesin lähellä olevassa luolassa (Grotte de Massabielle, nykyään usein vain Lourdesin luola). Kaikkiaan Bernadette koki kevään kuluessa 18 ilmestystä. Katolinen kirkko hyväksyi ilmestykset joitakin vuosia myöhemmin, 1864 paikalle pystytettiin Pyhän Neitsyen patsas ja luolasta tuli välittömästi suosittu pyhiinvaelluskohde. Bernadette Soubirous meni luostariin ja kuoli 1879 Neversissä. Hänet kanonisoitiin 1933 nimellä Pyhä Bernadette, sairaiden ja köyhien ihmisten suojeluspyhimys. Ilmestysluolan luokse pystytettiin vanhan kappelin tilalle basilika pian pyhiinvaellusten alettua.
Lourdes on hyvin suosittu pyhiinvaelluspaikka. Vuosittain siellä käy miljoonia pyhiinvaeltajia, jotka juovat luolasta virtaavaa vettä tai peseytyvät siinä, koska uskovat vedellä olevan pyhittäviä ominaisuuksia. Lourdesin kiinnostavuutta lisäävät oletetut ihmeparantumiset mitä erilaisimmista sairauksista, joita paikalla sanotaan tapahtuneen. Paikallinen lääkäriryhmä "The Medical Bureau" ja kansainvälinen "International Medical Committee of Lourdes (C.M.I.L.)" tutkivat ilmoitettuja ihmeparanemisia. Katoliselle kirkolle esitetyistä tapauksista on kirkko hyväksynyt ihmeiksi 67 ihmeparantumista (tilanne vuonna 2005). Toisaalta luku ei ole suuri, jos sitä verrataan siihen, että Lourdesissa käy päivittäin kymmeniätuhansia pyhiinvaeltajia, monet heistä etsimässä parannusta. Liikenne Lourdesiin on vilkasta maakulkuneuvoilla, ja sillä on myös kansainvälinen lentokenttä. Hotelleja kaupungissa on yli 200. Marian ilmestyksistä Lourdes on luultavasti kuuluisin, toinen tunnettu ilmestyspaikka on Fátima Portugalissa. Vuonna 2008, kun ilmestyksistä tuli kuluneeksi 150 vuotta, odotettiin Lourdesiin vielä tavallistakin suurempaa määrää matkailijoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lourdes Wikimedia Commonsissa
Lourdesin kaupungin sivusto
Parantumisia tutkivat lääkäritoimikunnat
Ihmeeksi julistetut parantumiset (.pdf)
Lourdesin kartta (Mapquest)
The Song of Bernadette
Lourdes Sanctuary 360 panoramas (ranskaksi)
Lourdes - ihmeiden kaupunki, Helsingin Sanomat, 04.03.1928, nro 63, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lourdesin ihmeet. Parannuspaikka, jossa käy miljoona ihmistä vuosittain, Seura, 25.12.1935, nro 52, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Franz Werfel: Bernadetten laulu (alkuteos: Das Lied von Bernadette, 1941). Suom. Kyllikki Sutinen. Kustannusosakeyhtiö Fennia, 1949. Romaani Bernadette Soubirous´ta ja hänen aikansa Lourdes´ta. Kirjan pohjalta on tehty elokuva (USA, 1943).
Transport (televisiosarja)

| Transport |
| --- | --- |
 Sarjan tunnuskuvassa vas. Pirkko Hämäläinen, Emmi Parviainen ja Maria Heiskanen.
Tyyli:  draama
Kestoaika:  45–50 min
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV1
Julkaistu:  25. maaliskuuta 2022 (verkossa) 27. maaliskuuta 2022 (televisiossa)
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  8
Tuotanto
Tuottaja(t):   Miia Haavisto  Tia Talli 
Linjatuottaja:  Jussukka Tuliainen
Ohjaaja(t):  Auli Mantila
Käsikirjoittaja(t):  Auli Mantila
Säveltäjä(t):  Jeroen Swinnen
Leikkaaja(t):  Hanna Kurinlahti
Lavastaja(t):  Antti Nikkinen
Kuvaaja(t):  J-P Passi
Tuotantoyhtiö(t):  Tekele Productions Oy
Aiheesta muualla
IMDb 
Transport on Auli Mantilan käsikirjoittama ja ohjaama televisiosarja vuodelta 2022. Se kertoo eurooppalaisesta, Suomeenkin ulottuvasta ruokaväärennösliigasta rahanpesuineen ja muine talousrikoksineen. Sarjan pääosia näyttelevät Emmi Parviainen, Pirkko Hämäläinen, Arttu Kapulainen, Kaija Pakarinen, Antti Virmavirta ja Maria Heiskanen.