stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neuvostoliiton ilmavoimat

Neuvostoliiton ilmavoimien lippu.
Konetunnus.
Neuvostoliiton ilmavoimat (myös puna-armeijan ilmavoimat) oli ensin puna-armeijan ja myöhemmin Neuvostoliiton asevoimien puolustushaara.
Historia > Neuvostoliitto 1920- ja 1930-luvuilla

Venäjän keisarikunnan luhistuttua ja kommunistisen järjestelmän noustessa ilma-ase oli 1920-luvun puoliväliin huonossa kunnossa. Tuolloin alkoi intensiivinen lentokoneiden kehitys, joka kiihtyi vuoden 1937 puhdistusten jälkeen. Vladimir Leninin aikana kehityksen kohteena olivat etenkin ajankohtaan nähden valtavat pommikoneet (douhetismi). Tämä muuttui 1930-luvun alussa pyrkimykseen aikaansaada nopeita kokometallisia ja suorituskykyisiä lentokoneita. Esimerkiksi Polikarpov I-16 oli niin sanottu ensimmäinen moderni hävittäjälentokone, joka voitti Saksan Espanjan sisällissodassa käyttämät kaksitasoiset ja kiinteälaskutelineiset lentokoneet. Se pani vauhtia Messerschmitt Bf 109:n käyttöönotolle; sillä saksalaiset saivat korvaamaan aikaisempia tyyppejä.
Historia > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan edellä Neuvostoliitto sai lentosotakokemusta taisteluissa Japania vastaan Aasiassa ja Espanjan sisällissodassa. Kuten Suomessa talvisodan (1939–1940) aikana todettiin, neuvostolentäjät lensivät ilman aloitteellisuutta ja joustavuutta. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesällä 1941 oppi meni perille vasta parin sotavuoden jälkeen. Tuolloin ongelmana oli uusien lentäjien huono lentotaito johtuen koulutuksesta. Sodan lopulla Jak-9 ja Il-2 osoittautuivat menestyksellisiksi. Neuvostoliitolla oli vain pari kourallista raskaita Pe-8-pommikoneita, joilla ei ollut merkitystä sodankäynnin kannalta. Neuvostoliitolle ja Saksalle ei muodostunut vastaavassa mielessä strategisia ilmavoimia strategisia pommituksia varten kuin Britannialle ja Yhdysvalloille, jotka toisen maailmansodan loppuvuosina järjestivät suurimittaisia pommituksia Saksan hallussa pitämien alueiden sotilaskohteisiin ja lopulta itse Saksan asutuskeskuksiin saksalaisten moraalin murtamiseksi.
Historia > Kylmä sota > Ydinase

Toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitto sai haltuunsa neljä pudonnutta ja pakkolaskeutunutta B-29-lentokonetta. Näiden avulla Neuvostoliitto kopioi lentokoneet ja yhdessä oman ensimmäisen ydinaseensa valmistumiseen mennessä sai valmiiksi oman versionsa Tupolev Tu-4:n, joka kykeni viemään ydinpommin kauas. Näin Neuvostoliitolle alkoi muodostua vähitellen strategiset ilmavoimat kauhun tasapainon ylläpitämiseen.
Historia > Kylmä sota > Korean sota

Korean sodassa neuvostoliittolaiset toimittivat kiinalaisten vapaaehtoisten lennettäviksi MiG-15-hävittäjiä, jotka pian sodan alettua tuhosivat liian monia Yhdysvaltain potkurikoneita kuten P-82 Twin Mustang ja estivät niiden päiväkäytön. MiGit olivat merkittävä vastapaino myös F-86 Sabre- ja P-80-hävittäjille. Näiden puutteet saivat yhdysvaltalaisen John Boydin, jolla itsellään oli hyvin vähän sotakokemusta Korean sodasta, eikä lainkaan taistelumenestystä kehittämään teorian hävittäjistä, minkä teorian kehityksen pitkäaikaisina tuloksena voidaan katsoa olleen F-15-, F-16- ja F-18-koneet. Mutta lyhyellä aikajänteellä Yhdysvallat kehitti F-104- ja F-4 Phantom -koneet, jotka molemmat olivat Korean ilmasodan opetusten vastaisia hävittäjälentokoneita.
Neuvostoliittolaiset asiantuntijat, jotka kuten useat Yhdysvaltain lentäjät olivat toisen maailmansodan konkareita, lensivät taistelulentoja kiinalaisten ja korealaisten lentäjien kanssa, vaikka Neuvostoliitto ei valtiona osallistunutkaan Korean sotaan. Sodan johtavat hävittäjä-ässät olivat venäläisiä.
Sota käytiin Yhdistyneiden kansakuntien ja Korean demokraattisen kansantasavallan välillä, tosin käytännössä Yhdysvaltojen ja sen eräiden Nato- ja SEATO-liittolaisten edustaessa YK:ta. Yhdistyneiden kansakuntien osallistuminen mahdollistui sen 51. artiklan pohjalta ja Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöksellä. Jälkimmäinen mahdollistui, koska veto-oikeuden omaava Neuvostoliitto ei osallistunut Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston työskentelyyn päätöksenteon aikana, koska Kiinan kansantasavaltaa ei päästetty Yhdistyneiden kansakuntien jäseneksi. Tämä taas johtui yhden Kiinan politiikasta, jossa Kiinaa edusti Yhdistyneissä kansakunnissa Kiinan tasavalta eli Taiwan, joka oli YK:n perustajajäsen aikana, jolloin Kiinan kansantasavalta ei ollut syntynyt.
Historia > Kylmä sota > Vietnamin sota

Vietnamin sodassa neuvostoliittolaiset osallistuivat pääasiassa ilmatorjuntaan ohjuksin, vaikka toimittivatkin ajanmukaisia hävittäjiä Vietnamin demokraattiselle tasavallalle. Neuvostoliitto niin kuin Yhdysvallatkaan ei virallisesti osallistunut Vietnamin demokraattisen tasavallan ja Vietnamin tasavallan kesken. Yhdysvallat ei voinut julistaa sotaa, koska se epäili, että Vietnamin demokraattisella tasavallalla olisi ollut ystävyys-. yhteistyö- ja avunantosopimus, josta olisi voinut juridisesti seurata sotatila Neuvostoliiton kanssa.
Vietnamin sodan johtavat hävittäjä-ässät olivat pääosin vietnamilaisia, jotka lensivät MiG-17- ja MiG-21-koneilla.
Historia > Kylmä sota > "Rauhanomainen" kylmä sota

Kylmän sodan aikana Neuvostoliiton ilmavoimien konekanta nousi suureksi, lentokoneita oli käytössä yli 10 000 kappaletta. Tämä oli omiaan ehkäisemään uusien lentokonetyyppien kehittämistä. Luottamus suureen määrään lentokoneita, jotka eivät ole suorituskyvyltään parhaita, oli ilmeisesti väärä strateginen valinta vaikka Vietnamin sodassa ko. konetyypit menestyivät hyvin Yhdysvaltain kalustoa vastaan.
Väitetään, että neuvostoliittolaiset lentäjät tekivät sotalentoja Egyptistä käsin Israeliin 1960-luvun lopussa.[lähde? ]
Afganistanin sodassa Neuvostoliiton hävittäjälentokoneet joutuivat pommituskonerooliin, joka ei sopinut hyvin esimerkiksi MiG-21-kalustolle. Tässäkin sodassa suuremmalla osapuolella oli vaikeuksia vihollisen paikallistamisessa lentopommituksia varten.
Historia > Tukikohdat ulkomailla

| Sijainti | Maa | Huomautuksia |
| --- | --- | --- |
| Kairo, Assuan ja  Marsa Matruh |  Egypti |  |
| Asmara  |  Etiopia |  |
| Hargeisa |  Somalia |  |
| Aden |  Etelä-Jemen |  |
| Dalian ja  Shanghai |  Kiina | 1945–1956, 1949–1953 |
| Havanna |  Kuuba |  |
| Conakry |  Guinea |  |
| Luanda |  Angola |  |
| Cam Ranh  |  Vietnam | 1979–2002 |
Nimby

Lentokenttää käytetään esimerkkinä nimby-ilmiöstä. Lentokenttä edistää lähialueen taloutta, mutta ihmiset eivät halua lentokenttää asuinalueensa lähelle siitä syntyvän metelin ja saasteiden takia.
Nimby (lyhenne englanninkielisistä sanoista ”not in my back yard”, ’ei minun takapihalleni’) tarkoittaa omaan asuinympäristöön suunniteltujen ja omasta mielestä epämiellyttävien asioiden vastustamista.
Tyypillinen nimby-ilmiö liittyy esimerkiksi syrjäytyneille tarkoitetun asuntolan rakentamiseen asuntoalueelle. Alueen asukkaat voivat periaatteessa olla samaa mieltä asuntolan tarpeellisuudesta, mutta käytännössä he eivät halua sitä rakennettavan omalle asuinalueelleen, vaan jonnekin muualle.
Hankkeiden vastustajien usein käyttämiä perusteluja ovat asuntojen arvon aleneminen, lasten turvallisuuden heikkeneminen ja teiden ruuhkautuminen.
Esimerkiksi mielenterveys- ja päihdekuntoutujien palvelukotien perustamista vastustetaan usein sillä perusteella, että perustaminen laskisi lähialueen asuntojen hintoja, mutta Ylen selvityksen mukaan tämä väite ei pidä paikkaansa ainakaan seinänaapuria kauempana palvelukodista.
Suomalaisista 19 % ei haluaisi mielenterveyskuntoutujaa naapurikseen. Palvelukotihankkeiden vastustajat saattavat ajatella virheellisesti, että mielenterveyspotilaat ovat vaarallisia tai olemukseltaan epäsiistejä.
YIMBY (”yes in my back yard” ts. ’kyllä minun takapihalleni’) on vastareaktiona NIMBY-ilmiölle syntynyt kansanliike. Suomalaisena esimerkkinä YIMBY-ilmiöstä voidaan pitää esimerkiksi Kallio-liikettä, joka vuonna 2011 nousi vastustamaan julkisuudessa esitettyjä vaatimuksia häätää joidenkin asukkaiden mielestä häiriötä aiheuttanut Hurstin leipäjono Helsingin Kalliosta. Espoolainen Villa Huvi ry. järjestää vuosittain YIMBY-nimisen juoksutapahtuman, joka sai alkunsa kehitysvammaisten nuorten ryhmäkodin rakennushankkeen ympärillä velloneesta kohusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Timo Kopomaa, Lasse Peltonen & Tapio Litmanen (toim.): Ei meidän pihallemme! (Arkistoitu – Internet Archive) (2008) Tietokirja nimby-ilmiöstä.
Riitta Kuparinen: "Ei meidän naapuriin (Arkistoitu – Internet Archive)" – Tapaustutkimus asukasyhteisön suhtautumisesta kehitysvammaisten asuntolan rakentamiseen. (2005) Väitöskirja nimby-ilmiöstä.
Nicolai Hartmann

Nicolai Hartmann (latv. Nikolajs Hartmanis; 20. helmikuuta 1882, Riika, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 9. lokakuuta 1950 Göttingen, Länsi-Saksa) oli saksalainen filosofi.
Elämä

Hartmann syntyi Riiassa nykyisen Latvian alueella saksalaiseen perheeseen. Hän opiskeli lääketiedettä Tarton yliopistossa sekä filosofiaa Pietarissa sekä Marburgin yliopistossa, jossa hän väitteli tohtoriksi. Hän toimi filosofian professorina Marburgissa (1922–25), Kölnissä (1925–31), Berliinissä (1931–45) ja Göttingenissä (1945–50), jossa hän kuoli.
Marburgissa Hartmann opiskeli Hermann Cohenin ja Paul Natorpin oppilaana. Hän kehitti oman filosofiansa, jota on kuvattu eksistentialismin tai kriittisen realismin muunnelmaksi. Hartmann kärsi siitä, että häntä verrattiin aina toiseen marburgilaiseen, Martin Heideggeriin, jonka näkemys ontologiasta oli huomattavasti Hartmannia laajempi.
Hartmannin oppilaisiin kuuluivat Boris Pasternak ja Hans-Georg Gadamer. Hän kehitti emergenssiopin, josta hän käytti alun perin nimitystä kategoriaalinen novum. Hänen varhaisia biologian filosofiaa käsitteleviä ajatuksiaan on lainattu genomeja ja kloonausta käsittelevissä keskusteluissa, ja hänen tietoisuutta ja vapaata tahtoa koskevia ajatuksiaan käsitellään nykyäänkin muun muassa julkaisussa Journal of Consciousness Studies.
Teoksia > Kirjoja

Grundzüge einer Metaphysik der Erkenntnis (1921)
Die Philosophie des deutschen Idealismus. 1: Fichte, Schelling und die Romantik. 2: Hegel. (1923–1929)
Ethik (1925)
Aristoteles und Hegel (1926)
Zum Problem der Realitätsgegebenheit (1931)
Das Problem des geistigen Seins: Untersuchgn zur Grundlegung der Geschichtsphilosophie und der Geisteswissenschaften (1933)
Ontologie , 4 osaa
I: Zur Grundlegung der Ontologie (1935)
II: Möglichkeit und Wirklichkeit (1938)
III: Der Aufbau der realen Welt: Grundriß der allgemeinen Kategorienlehre (1940)
IV: Philosophie der Natur: Abriß der speziellen Kategorienlehre (1950)
Neue Wege der Ontologie (1942)
Systematische Philosophie (1942)
Leibniz als Metaphysiker (1946)
Das Problem des geistigen Seins: Untersuchungen zur Grundlegung der Geschichtsphilosophie und der Geistewissenschaften (1949)
Teleologisches Denken (1951)
Ästhetik (1953)
Philosophische Gespräche (1954)
Der philosophische Gedanke und seine Geschichte, Zeitlichkeit und Substantialität, Sinngebung und Sinnerfüllung (1955)
Kleinere Schriften
Bd. 1: Abhandlungen zur systematischen Philosophie (1955)
Bd. 2: Abhandlungen zur Philosophie-Geschichte (1957)
Bd. 3: Vom Neukantianismus zur Ontologie (1958)
Teoksia > Artikkeleita

"Philosophische Grundfragen der Biologie", julkaisussa Wege zur Philosophie, 6 (1912)
"Diesseits von Idealismus und Realismus: Ein Beitrag zur Scheidg d. Geschichtl. u. Übergeschichtl. in d. Kantischen Philosophie", teoksessa Sonderdrucke der Kantischen Studien, ss. 160–206 (1924)
"Systematische Selbstdarstellung", teoksessa Deutsche systematische Philosophie nach ihren Gestalternss. 283–340 (1933)
"Das Problem des Apriorismus in der Platonischen Philosophie", julkaisussa Sitzungsberichte d. Preuss. Akad. d. Wiss. Phil.-hist. Kl. 1935, 15 (1935)
"Der philosophische Gedanke und seine Geschichte", julkaisussa Abhandlungen der Preussischen Akademie der Wissenschaften: Philosophisch-historische Klasse. 1936, Nr 5 (1936)
"Der megarische und der Aristotelische Möglichkeitsbegriff: Ein Beitr. zur Geschichte d. ontolog. Modalitätsproblems", julkaisussa Sitzungsberichte d. Preuss. Akad. d. Wiss. Phil.-hist. Kl. 1937, 10 (1937)
"Heinrich Maiers Beitrag zum Problem der Kategorien", julkaisussa Sitzungsberichte d. Preuss. Akad. d. Wiss. Phil.-hist. Kl. 1938 (1938)
"Aristoteles und das Problem des Begriffs", julkaisussa Abhandlungen d. Preuss. Akad. d. Wissenschaften. Phil.-hist. Kl.; Jg. 1939, Nr 5 (1939)
"Zur Lehre vom Eidos bei Platon und Aristoteles", julkaisussa Abhandlungen d. Preuss. Akad. d. Wiss. Phil.-hist. Kl. Jg. 1941, Nr 8 (1941)
"Neue Wege der Ontologie", teoksessa N. Hartmann (toim.): Systematische Philosophie (1942)
"Die Anfänge des Schichtungsgedankens in der alten Philosophie", julkaisussa Abhandlungen der Preußischen Akademie der Wissenschaften : Philosophisch-historische Klasse; Jg. 1943, Nr 3 (1943)
Aiheesta muualla

Corazzon, Raul: The New Ontology of Nicolai Hartmann Theory and History of Ontology (englanniksi)
Poli, Roberto: Nicolai Hartmann The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Nintendo Super System

Nintendo Super System on Super Nintendon päälle rakennettu kolikkopelialusta, jota käytettiin pelihalleissa Yhdysvalloissa. Siinä pystyi valitsemaan pelin useista vaihtoehdoista ja se toimi vastaavasti kuin Nintendon aiempi PlayChoice-10.
Nintendo Super Systemin pelit

ActRaiser
The Addams Family
Contra III: The Alien Wars
David Crane's Amazing Tennis
F-Zero
Lethal Weapon
NCAA Basketball
Robocop 3
Skins Game
Super Mario World
Super Soccer
Super Tennis
Kolikkopelilaitteet
| --- | --- |
Capcom:   CP System  CP System II  CP System III 
Konami:   Konami GX400  Konami GX 
Namco:   Namco System 1  Namco System 2  Namco System 10  Namco System 11  Namco System 12  Namco System 21  Namco System 22  Namco System 23 
Nintendo:   Vs. UniSystem/DualSystem  PlayChoice-10  Nintendo Super System  Triforce 
Sega:   Sega Model 2  Sega Model 3  Sega NAOMI  Sega NAOMI 2  Sega Hikaru  Sega Chihiro  Sega Lindbergh 
SNK:  Neo-Geo MVS
Taito:   Taito L System  Taito SJ System  Taito Z System  Taito B System  Taito F3 System  Taito Type X
Rätikon

| Rätikon |
| --- | --- |
 Schesaplana, alueen korkein vuori.
Maantiede
Sijainti:   Itävalta  Sveitsi  Liechtenstein
Päävuoristo:  Alpit
Korkein kohta
Nimi:  Schesaplana
Korkeus meren-pinnan tasosta:  2 964 m
Rätikon on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue.
Vuoristoalueen korkein huippu on Schesaplana (2 964 m; koordinaatit 47°3′14″N, 9°42′46″E).
Huippuja

Schesaplana (2 964 m)
Schiltfluh (2 890 m)
Panüeler (2 859 m)
Drusenfluh (2 829 m)
Madrisahorn (2 830 m)
Sulzfluh (2 820 m)
Zimbaspitze (2 643 m)
Vorder Grauspitz (2 599 m)
Falknis (2 566 m)
Naafkopf (2 571 m)
Hornspitze (2 537 m)
Vilan (2 376 m)
Sassauna (2 308 m)
Nikolai Sologubov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Cortina d’Ampezzo 1956 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Squaw Valley 1960 | jääkiekko |  |
Nikolai Sologubov (3. elokuuta 1924 Moskova, Neuvostoliitto – 30. joulukuuta 1988 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Sologubov aloitti pelaamisen vasta 25-vuotiaana. Hän pelasi 350 liigaottelua ja teki niissä 128 maalia. Sologubov oli yksi Neuvostoliiton parhaimmista pelaajista 1950- ja 1960-luvuilla.
Sologubov voitti kultaa Cortina d’Ampezzon olympialaisissa 1956 ja saavutti pronssia Squaw Valleyn olympialaisissa 1960. Sologubov pelasi jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa vuosina 1955–1961 ja 1963. Sologubov edusti jääkiekkoseuroja TsSKA Moskova ja SKA Kalinin.
Erikoisena tapahtumana voidaan pitää Sologubovin menoa Yhdysvaltain joukkueen pukuhuoneeseen jääkiekon loppuottelussa Squaw Walleyn olympialaisissa vuonna 1960. Kisat pidettiin ohuessa ilmanalassa ja amerikkalaispelaajat näyttivät väsyneiltä, joten kielitaidoton Sologubov osoitti yhdysvaltalaispelaajien tarvitsevan happea. Yhdysvaltalaispelaajat noudattivat neuvoa ja nousivat 3–4-tilanteesta 9–4-voittoon.
Parhaat saavutukset

jääkiekon olympiakulta 1956
jääkiekon olympiapronssi 1960
jääkiekon maailmanmestaruus 1956, 1963
jääkiekon MM-hopea 1955, 1957, 1958, 1959
jääkiekon MM-pronssi 1960, 1961
Erikoispalkintoja

IIHF jääkiekon maailmanmestaruuskisojen paras puolustaja 1956, 1957, 1960
IIHF Hall of Fame 2004
Aiheesta muualla

Nikolai Sologubov Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Sam Lafferty

| Sam Lafferty |
| --- | --- |
 Sam Lafferty vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1995 (ikä 29) Hollidaysburg, Pennsylvania
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  Buffalo Sabres
Sarja:  NHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  Pittsburgh Penguins (NHL)   Toronto Maple Leafs (NHL)   Vancouver Canucks (NHL)   Chicago Blackhawks (NHL)
NHL-varaus:  113. varaus, 2014 Pittsburgh Penguins
Sam Lafferty (s. 6. maaliskuuta 1995 Hollidaysburg, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Buffalo Sabresissa. Pittsburgh Penguins varasi keskushyökkääjänä pelaavan Laffertyn vuoden 2014 varaustilaisuudessa neljännellä kierroksella. Tammikuussa 2021 Penguins kauppasi Laffertyn Blackhawksiin vaihdossa Alexander Nylanderiin. Lafferty on kätisyydeltään right. Kaudella 2019-2020 alkaneella NHL-urallaan Lafferty on 19. helmikuuta 2020 mennessä pelannut 43 runkosarjaottelua, joissa on tehnyt kuusi maalia ja seitsemän syöttöä eli 13 tehopistettä.
Helmikuussa 2023 Blackhawks kauppasi Laffertyn, Jake McCaben, viidennen kierroksen varausvuoron vuoden 2024 varaustilaisuudessa ja viidennen kierroksen varausvuoron vuoden 2025 varaustilaisuudessa Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Joey Andersoniin, Pavel Gogoleviin, ensimmäisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa ja toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa.
Lokakuussa 2023 Maple Leafs kauppasi Laffertyn Vancouver Canucksiin vaihdossa viidennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2024 varaustilaisuudessa.
Kesäkuussa 2024 Canucks kauppasi Laffertyn, Ilja Mihejevin ja toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2027 varaustilaisuudessa Chicago Blackhawksiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2027 varaustilaisuudessa.
Heinäkuussa 2024 Lafferty teki vapaana agenttina Buffalo Sabresin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä kahden miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Räterichsbodensee

| Räterichsbodensee |
| --- | --- |
 Järvi etelästä Grimselsolan suunnasta nähtynä.
Valtiot:  Sveitsi
Paikkakunta:  Guttannen, Bernin kantoni
Koordinaatit:  46°35′07″N, 8°19′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Aare
Järvinumero:  CH0091130000
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  maks. 1 767 m
Rantaviiva:  5 km
Pinta-ala:  0,67 km²
Tilavuus:  26,3 km³,  vaihteluväli 25 km³
Suurin syvyys:  77 m
Valuma-alue:  115 km² 
 fiRäterichsbodensee 
Räterichsbodensee on tekojärvi Keski-Sveitsissä, Guttannenin kunnassa, Bernin Alpeilla. Järven pinnankorkeus on korkeimmillaan 1 767 metriä mpy. Järvi on rakennettu Haslitalin laakson yläosaan, Aarejoen latvoille.
Järvi on väliallas Kraftwerke Oberhasli AG:n (KWO) voimalaitosten sähköntuotannossa ja vedenvarastoinnissa KWO:n Handeckin ja Grimselin voimalaitosten sekä yläpuolisten Oberaarseen ja Grimselseen tekojärvien välillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Räterichsbodensee Wikimedia Commonsissa
SS Scandinavian

| SS Scandinavian |
| --- | --- |
 SS Romanic, enne laivan siirtymistä Allan Linelle
Omistaja:   Dominion Line (1898–1903)  White Star Line (1903-1912)  Allan Line (1912–1917)  Canadian Pacific Line (1917–1923) 
Rakennusnumero:  315
Vesillelasku:  7. huhtikuuta 1898
Neitsytmatka:  30. heinäkuuta 1898
Status:  Romutettiin Hampurissa vuonna 1923
Tekniset tiedot
Pituus:  173 m
Bruttovetoisuus:  11 394 brt
Nopeus:  15 kn
Matkustajia:  1 200
SS Scandinavian oli höyrylaiva, joka rakennettiin Harland & Wolffin telakalla, Belfastissa ja otettiin käyttöön vuonna 1898. Alus vaihtoi nimeä ja omistajaa useita kertoja. Se rakennettiin alun perin Dominion Line-varustamolle ja nimettiin New Englandiksi, vuonna 1903 alus siirrettiin White Star Linen omistukseen ja nimettiin Romaniciksi. Vuonna 1912 alus myytiin Allan Shipping Linelle ja sai nimen Scandinavian, joka säilyi uran loppuun asti.
Tausta

1890-luvun lopulla Dominion Line tilasi kolme alusta Harland & Wolffin telakalta.
Tekniset tiedot

SS Scandinavia oli 168 metriä pitkä, leveys oli 18 metriä, syväys oli 13 metriä.
Aluksella oli kaksi nelisylinteristä kolmivaiheista höyrykonetta, jotka oli kytkettynä kahteen potkuriin, ja ne saivat aluksen liikkumaan enintään 15 solmun nopeutta. Aluksessa oli kolme kantta.
Käyttöhistoria

New England aloitti neitsytmatkansa Liverpoolista Bostoniin 30. kesäkuuta 1898. Dominion Line ja White Star Line siirtyivät vuonna 1902 International Mercantile Marine Co:lle, joka aloitti alusten siirtämisen tytäryhtiöidensä välillä. Valtaosa Dominion Line -yhtiön alusten reiteistä siirtyi pian White Star Linelle. New England teki viimeisen purjehduksensa Liverpoolista Dominioon Dominic Line lipun alla 17. syyskuuta 1903. Pian tämän jälkeen alus myytiin White Star Linelle ja nimettiin uudelleen Romaniciksi. Alus jatkoi Liverpoolin ja Bostonin välisellä reitillä siirryttyään White Star Linen lipun alle.
Romanic siirrettiin uudelle reitille Bostonista Napoliin ja Genovaan 3. joulukuuta 1903.
12. heinäkuuta 1907 Romanic törmäsi 66 tonnin kalastuskuunaari Natalie B. Nickersoniin lähellä Nantucketia. Kuunari upposi törmäyksen johdosta, jolloin kolme sen kahdeksastatoista miehistön jäsenestä menetti henkensä. Romanic otti mukaansa muut selviytyjät.
Ensimmäisen maailmansodan puhkeamisen jälkeen elokuussa 1914 alusta käytettiin joukkojen kuljettamiseen Kanadasta Britanniaan. Vuosina 1917–1918 Scandinavian toimi linjaliikenteessä. Vuonna 1917 kanadalainen Pacific Line osti Allan Linen. Laivan vapauduttua sotilaspalveluksesta Scandinavian teki ensimmäisen matkansa uuden omistajan lipun alla 22. elokuuta 1918 Liverpoolin ja New Yorkin välillä. Kolme kuukautta myöhemmin alus siirrettiin Liverpool – St John -reitille.
Toukokuussa 1920 alus siirrettiin jälleen Antwerpen – Southampton – Quebec – Montreal-reitille, mutta vuoteen 1922 mennessä tällä reitillä oli monta muuta alusta ja Scandinavian poistettiin palveluksesta heinäkuussa. Seuraavana vuonna alus myytiin romutettavaksi ja lokakuussa 1923 alus vietiin Hampuriin romutusta varten.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Nuorajärvi (Ilomantsi)

| Nuorajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Ilomantsi
Koordinaatit:  62°40′54″N, 31°08′06″E
Järvinumero:  04.922.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  144,7 m 
Rantaviiva:  206,3 km 
Pinta-ala:  40,24 km² 
Tilavuus:  0,093 km³ 
Keskisyvyys:  2,34 m 
Suurin syvyys:  12 m 
 fiNuorajärvi 
Nuorajärvi on suurehko järvi Ilomantsissa kuntakeskuksen itäpuolella. Koitajoki virtaa Nuorajärven kautta luoteeseen ja laskee lopulta Pielisjokeen.
Nick Chester

| Nick Chester> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. helmikuuta 1968 (ikä 56) Englanti
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Muut tiedot
Aktiivisena:  1995–
Nick Chester (s. 22. helmikuuta 1968) on brittiläinen insinööri. Chester toimi vuodesta 2013 lähtien Lotus F1 Teamin ja vuoteen 2019 asti Renaultin Formula 1 -tallin teknisenä johtajana. Chester toimi kisainsinöörinä Arrowsilla vuodet 1995–2000, Benettonilla 2000–2001 ja Renaultilla 2002–2005.
Aiheesta muualla

Linkedin
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: pt:Nick Chester
Käännös suomeksi