stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brasilian talous
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brasilian talous Wikimedia Commonsissa
Observatory of Economic Complexity: Brazil (englanniksi)
Maailman kauppajärjestön (WTO:n) jäsenet
Albania
Angola
Antigua ja Barbuda
Arabiemiirikunnat
Armenia
Argentiina
Australia
Bahrain
Bangladesh
Barbados
Belize
Benin
Bolivia
Botswana
Brasilia
Britannia
Brunei
Burkina Faso
Burundi
Chile
Costa Rica
Djibouti
Dominica
Dominikaaninen tasavalta
Ecuador
Egypti
El Salvador
Etelä-Afrikka
Etelä-Korea
Euroopan unioni
Fidži
Filippiinit
Gabon
Gambia
Georgia
Ghana
Grenada
Guatemala
Guinea
Guinea-Bissau
Guyana
Haiti
Honduras
Hongkong
Indonesia
Intia
Islanti
Israel
Jamaika
Japani
Jordania
Kambodža
Kamerun
Kanada
Kenia
Keski-Afrikka
Kiina
Kirgisia
Kolumbia
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Kuuba
Kuwait
Lesotho
Liechtenstein
Macao
Madagaskar
Makedonian tasavalta
Malawi
Malediivit
Malesia
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Meksiko
Moldova
Mongolia
Mosambik
Myanmar
Namibia
Nepal
Nicaragua
Niger
Nigeria
Norja
Norsunluurannikko
Oman
Pakistan
Panama
Papua-Uusi-Guinea
Paraguay
Peru
Qatar
Ruanda
Saint Kitts ja Nevis
Saint Lucia
Saint Vincent ja Grenadiinit
Salomonsaaret
Sambia
Saudi-Arabia
Senegal
Sierra Leone
Singapore
Sri Lanka
Suriname
Swazimaa
Sveitsi
Taiwan
Tansania
Thaimaa
Togo
Tonga
Trinidad ja Tobago
Tšad
Tunisia
Turkki
Uganda
Ukraina
Uruguay
Uusi-Seelanti
Venezuela
Venäjä
Vietnam
Yhdysvallat
Zimbabwe
| --- | --- |
EU:n jäsenmaat:  Alankomaat  Belgia  Bulgaria  Espanja  Irlanti  Italia  Itävalta  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Puola  Portugali  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Slovakia  Slovenia  Suomi  Tanska  Tšekki  Unkari  Viro
Otto Tief

Otto Tief noin 1930.
Otto Tief 1919.
Otto Tief (2. elokuuta 1889 Rapla, Viro – 5. maaliskuuta 1976 Ahja, Põlvamaa, Viro) oli virolainen poliitikko ja Viron tasavallan viimeinen pääministeri ennen kuin Viron toista neuvostomiehitystä. Hallitus ehti toimia viisi päivää.
Tief opiskeli lakia Pietarissa ja valmistui Tarton yliopistosta 1921. Hän osallistui 1916–1918 ensimmäiseen maailmansotaan ja 1918–1920 Viron itsenäisyyssotaan, jossa hän yleni kapteeniksi. Maailmansotien välisenä aikana hän toimi 12 vuotta asianajajana ja oli samalla aktiivinen politiikassa, vuosina 1926–1929 ja 1932–1934 riigikogun jäsen ja 1927 työministeri.
Väliaikaiseksi valtionhoitajaksi ryhtynyt Jüri Uluots nimitti puna-armeijan jo lähestyessä Tallinnaa Tiefin 18. syyskuuta 1944 hallituksen johtoon, ja hallitus julisti radiossa, että Viron tasavalta on puolueeton. Neuvostoliitto miehitti Viron, ja lokakuussa 1944 neuvostoliittolaiset vangitsivat Tiefin ja muita hallituksen jäseniä, mutta osa ehti paeta Ruotsiin, kuten syöpää sairastanut Uluots, joka kuoli Tukholmassa 9. tammikuuta 1945. Valtionhoitajuus siirtyi niin ikään Ruotsiin paenneelle August Reille. Ruotsissa muodostettiin pakolaishallitus.
Ne hallituksen jäsenet jotka eivät ehtineet paeta Ruotsiin, muun muassa Tief itse, joutuivat NKVD:n käsiin ja saivat syytteen siitä, että olivat olleet kyseisen hallituksen jäseniä. Tief joutui vankileirille kymmeneksi vuodeksi. Hän kävi salaa Virossa 1955, mutta asui KGB valvonnassa pääasiassa Ukrainassa ja Latviassa..
Tiefin hallitusta pidetään merkittävänä, sillä sen ja pakolaishallituksen kautta Viron tasavallan laillinen jatkuvuus säilyi uudelleenitsenäistymiseen saakka. Tiefin hallituksen kunnioittamiseksi Virossa on määrätty 22. syyskuuta vastarinnan päiväksi (Vastupanuvõitluse päev).
Latvian Ainažissa, missä Tief asui kymmenen vuotta, paljastettiin vuonna 2014 hänen 125-vuotissyntymäpäivänään muistolaatta.
Tief kirjoitti myöhemmin muistelmat.
Kirjallisuutta

Indrek Paavle: Õiguse ja omariikluse eest: Otto Tief (1889–1976), elämäkerta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Luettelo Kuhmon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kuhmon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kuhmon kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Kiteen kirkko

| Kiteen kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Savikontie 5, Kitee
Koordinaatit:  62°05′45.8″N, 030°09′06.8″E
Seurakunta:  Keski-Karjalan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1886
Suunnittelija:  Frans Sjöström
Materiaali:  graniitti
Istumapaikkoja:  1500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kiteen kirkko on Keski-Karjalan seurakunnalle kuuluva kirkkorakennus Kiteellä kaupungissa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sitä kutsutaan yleisesti kivikirkoksi. Kiteen keskustassa sijaitseva arkkitehti Frans Sjöströmin suunnittelema harmaakivinen pitkäkirkko valmistui 1886 ja vihittiin loppiaisena 1887. Onnettoman vahingon takia kirkko paloi sisätiloiltaan vielä samana vuonna ja voitiin ottaa uudestaan käyttöön vasta kolmen vuoden korjaustöiden jälkeen 1890.
Kirkko ja ympäristö

Kirkossa on 1500 istumapaikkaa. 28-äänikertaiset urut on Kangasalan Urkutehtaan valmistamat. Ikonostaasiseinää muistuttavalla alttariseinällä on Pyhää ehtoollista esittävä, taiteilija Berndt Lagerstamin maalaama alttaritaulu vuodelta 1924, joka on jäljennös Leonardo da Vincin maalauksesta.
Kirkkoa on peruskorjattu 1968 ja 1991. Alun perin alttarin yläpuolella ollut saarnastuoli muutettiin tavanomaisemmalle paikalle 1920-luvulla. Kirkko sähköistettiin 1924. Kirkon sisustus on kutakuinkin alkuperäisessä asussa.
Tornin kaksi kelloa on hankittu palovahinkokorjauksen aikana 1880-luvun lopulla.
Kirkko ja lähellä oleva kirkkoherranpappila kuuluvat Museoviraston määrittelemiin Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennetuihin kulttuuriympäristöihin.
Rakentaminen

Sjöström suunnitteli korkeatornisen kivikirkon, jossa kattolistat, ikkuna- ja oviaukot ja muut koristeosat oli muurattu punatiilestä. Kirkossa on poikkisakarat, jotka ovat runkohuonetta matalammat. Rakentamiseen tarvittava harmaa graniitti saatiin Kiteeltä, myös tiilet poltettiin omassa pitäjässä. Kirkon rakennusurakka annettiin maakauppias Laurikaiselle. Urakka oli määrä saada valmiiksi syyskuussa 1887, mutta työt valmistuivat jo 1886 loppuvuodesta. Kirkko vihittiin käyttöön loppiaisena 1887. Vihkimisen toimitti lääninrovasti Evert Brynolf von Konow ja kirkko oli viimeistä sijaa myöten täynnä, tieto uudesta komeasta kirkosta houkutteli katsojia.
Vihkiäisvuoden syksyllä Laurikainen oli korjaamassa kirkon peltikattoa. Ilmeisesti työssä apuna käytettävistä hehkuvista hiilistä karkasi tuli kattorakenteisiin ja sieltä kirkon muihin puuosiin tuhoten kirkon sisustuksen kokonaan. Kirkkoa ei ollut vakuutettu ja käräjöintien jälkeen lasku tuhojen korvaamisesta lankesi kokonaan seurakunnalle. Seuraavan kolmen vuoden aikana kirkko korjattiin entiselleen. Ulkopuolista urakoitsijaa ei käytetty, vaan rakennustoimikunta huolehti korjaamisesta, osa toimikunnan jäsenistä maksoi oman osuutensa rakennustyönä. Kirkko vihittiin uudestaan käyttöön 28. syyskuuta 1890.
Aikaisemmat kirkot

Kiteen ensimmäinen kirkko on ollut Suorlahdella ja rakentamisajan arvellaan olleen 1640-luvulla. Vanhassa noin vuodelta 1650 olevassa kartassa on kirkko myös nykyisen kirkon paikalla kirkonkylässä, joten arvellaan pitäjässä olleen silloin kaksi kirkkoa, molemmat ilmeisesti tuhoutuivat ruptuurisodassa. Uusi puukirkko valmistui vuoden 1670 tienoilla ja kellotapuli 1690. Isovihan ja pikkuvihan hävityksessä kirkko rappeutui pahoin, samoin kellotapuli. Seuraavan kirkon rakentaminen alkoi 1757 ja kesti neljä vuotta. Tämä Ulriika Eleonooran mukaan nimetty ristikirkko sai vierelleen uuden erillisen kellotapulin 1819. Vuonna 1842 salama iski tapuliin, joka korjattiin perusteellisesti ja purettiin vasta 1897 tarpeettomana. Ulrika Eleonoran kirkko paloi kesällä 1876, sen syttymissyy jäi tuntemattomaksi.
Seurakunta rakensi pikaisesti tilapäisen lautakirkon kirkkomaan ulkopuolelle, se valmistui vielä samana vuonna. Lautakirkko oli pieni ja osoittautui hataraksi. Uuden kirkon suunnittelu alkoi samaan aikaan. Senaatti ei sallinut rakentaa enää uutta puukirkkoa, joten uusi pyhättö tehtiin paikallisesta harmaakivestä, jota tehostettiin punatiilimuurauksin. Kivikirkon suunnitteli Frans Sjöström, joka kuitenkin kuoli 1885 eikä nähnyt kirkkoa valmiina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiteen kirkko Wikimedia Commonsissa
Kiteen kirkko sisältä
Kiteen sankarihaudat
1939 - 1944 Kunnia kaikkensa antaneille, uhrinsa kalleimman kantaneille
Levite

Tuorejuustoa bagel-leivän päällä.
Levite on ruoka-aine, jota levitetään yleensä veitsellä viljatuotteiden, kuten leivän tai suolakeksien, päälle.
Valion Oivariini (ent. Voimariini) oli Suomen suosituin levite vuonna 2024. Oivariini valmistetaan voista ja rapsiöljystä.
Eri levitteitä

Rasvalevitteet kuten voi, margariini, laardi ja Oivariinin kaltaiset rasvaseokset ovat suosituimpia levitteitä. Muita levitteitä ovat esimerkiksi tuorejuusto, maksapasteija ja mätitahna sekä palkokasveista valmistetut tahnat kuten maapähkinävoi, hummus ja seesaminsiemenistä valmistettu tahini. Myös hiivasta valmistetaan levitetahnoja, kuten Marmite ja Vegemite. Rasvalevitteissä on monenlaisia makuja ja raaka-aineita, kuten esimerkiksi kalaa.
Joskus käytetään kasvislevitteitä, kuten salsakastike- tai juurespohjaisia levitteitä. Myös pestoa käytetään levitteenä.
Levitteisiin voidaan lisätä suolaa tai sokeria. Makeita levitteitä ovat esimerkiksi suklaalevitteet sekä sokerista valmistetut siirappi- ja vaahtokarkkilevitteet. Myös marmeladeja ja hilloja käytetään levitteinä erityisesti paahtoleivän päällä.
Terveysvaikutukset

Tahinin päivittäiskäyttöä ei suositella, koska seesaminsiemenet sisältävät alumiinia.
Monissa yleisissä rasvapohjaisissa levitteissä on runsaasti tyydyttyneitä rasvahappoja, joita pidetään suurina määrinä kulutettuna terveydelle haitallisina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Levite Wikimedia Commonsissa
Naisten Kymppi

Naisten Kymppi -tapahtuman osallistujia 1992.
Naisten Kymppi on vuosittain Helsingissä järjestettävä naisille suunnattu kuntoilutapahtuma. Lenkkireitti on pituudeltaan noin 10 kilometriä, eikä ajanottoa tai juoksunumeroita ole. Naisten Kymppi on Suomen Urheiluliiton omistama tapahtuma, jonka tuotto käytetään nuorten liikuntaharrastusten tukemiseen. Tapahtuman yhteydessä toimii aktiivinen tapahtumatori, jossa yhteistyökumppanit tuovat esille brändejään. Myös tapahtuma-alueen lavalla on paljon ohjelmaa, kuten artisteja, puhujia ja jumpanvetäjiä. Lisäksi reitin varrelta löyty useita esiintyjiä viihdyttäen lenkille osallistuvia naisia.
Historia > 1980-luku

1980-luvun alussa joukko säännöllisesti yhdessä lenkkeileviä naisia sai idean kehittää ei-niin-vakavamielisen juoksutapahtuman. Vuonna 1984 naiset pyysivät luvan 1,5 kilometriä pitkän radan tekemiseen Kaivopuistoon. Ensimmäiseen Naisten Kymppiin osallistui 368 juoksijaa.
Marraskuussa 1988 Naisten Kymppi ja naisten perustama JuoksuAika ry siirtyivät Suomen Urheiluliiton omistukseen. Tapahtuman kehittäneet naiset jatkoivat tapahtuman järjestäjinä IloMetri Oy -yrityksen kautta.
Historia > 1990-luku

Vuonna 1990 Naisten Kymppiin osallistui ennätykselliset 32 000 naista. Vuonna 1993 tapahtuma juostiin viimeistä kertaa Kaivopuistossa. Vuosina 1994–1998 lähtö tapahtui Helsingin Olympiastadionilta. Tämän jälkeen tapahtuma siirtyi Töölön Kisahalliin ja Mäntymäen kentälle.
Historia > 2000-luku

Naisten Kympin suosio notkahti hetkellisesti 2000-luvun alkupuolella, mutta lähti jälleen uuteen nousuun 2008. Tämän jälkeen osallistujamäärät ovat kasvaneet tasaisesti joka vuosi. Vuonna 2013 tapahtuma vietti näyttävästi 30-vuotisjuhlavuotta ja keräsi liki 20 000 naista ja tyttöä Naisten Kympille.
Historia > 2020-luku

Aikaisemmin Naisten kymppi oli pidetty säännöllisesti toukokuun lopulla, mutta vuosina 2020 ja 2021 se siirrettiin covid-19-pandemian vuoksi elokuuhun.
Osallistujamäärät vuosittain

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 1984: 368 | 1997: ei tietoa | 2010: n. 17 000 |
| 1985: n. 1000 | 1998: n. 20 000 | 2011: n. 18 000 |
| 1986: n. 5000 | 1999: ei tietoa | 2012: n. 19 000 |
| 1987: n. 10 000 | 2000: n. 15 000 | 2013 n. 20 000 |
| 1988: ei tietoa | 2001: n. 16 000 |  |
| 1989: n. 31 000 | 2002: n. 14 000 |  |
| 1990: n. 32 000 | 2003: ei tietoa |  |
| 1991: n. 30 000 | 2004: ei tietoa |  |
| 1992: n. 20 000 | 2005: ei tietoa |  |
| 1993: ei tietoa | 2006: n. 14 000 |  |
| 1994: n. 20 000 | 2007: n. 14 000 |  |
| 1995: ei tietoa | 2008: n. 15 000 |  |
| 1996: n. 18 000 | 2009: n. 16 500 |  |
Henrik Otto Donner

| Henrik Otto Donner |
| --- | --- |
 Henrik Otto Donner 1960-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. marraskuuta 1939 Tampere
Kuollut: 26. kesäkuuta 2013 (73 vuotta) Pietarsaari
Ammatti:  muusikko, säveltäjä
Henrik Otto Donner (joskus Otto Donner; 16. marraskuuta 1939 Tampere – 26. kesäkuuta 2013 Pietarsaari) oli suomalainen musiikkivaikuttaja: muusikko, säveltäjä, sovittaja ja muun muassa Teoston puheenjohtaja. Donner toimi useissa monitaiteellisissa projekteissa sekä vasemmistolaisessa poliittisessa laululiikkeessä. Hän yhdisti projekteissaan pop- ja rock-musiikkia, jazzia, uutta taidemusiikkia, elektronista musiikkia sekä iskelmää.
Ura

Donner aloitti uransa vuonna 1958, jolloin hän liittyi Ossi Aallon orkesteriin trumpetistiksi. Samana vuonna hän aloitti sävellysopinnot Sibelius-Akatemiassa Joonas Kokkosen ja Nils-Eric Fougstedtin johdolla. Vuosina 1963–1964 Donner oli György Ligetin opissa Wienissä ja Siemensin elektronisen musiikin studiossa Münchenissä.
Donner tutustui vuonna 1962 Zagrebissa Terry Rileyyn ja teki vuosina 1963–1965 yhteistyötä tämän sekä teatterimies Ken Deweyn kanssa. He toteuttivat Helsingissä elokuussa 1963 Suomen ensimmäisen happeningin Street Piece.
Vuonna 1966 Donner perusti yhdessä Christian Schwindtin ja Atte Blomin kanssa levy-yhtiö Love Recordsin. Donner toimi yhtiössä toimitusjohtajana vuosina 1966–1969. Love Records oli poikkeuksellisen tuottelias ja laaja-alainen levy-yhtiö. Tämä johtui yhtiön toiminta-ajatuksesta, jonka mukaan kaikki myynnistä saatava tuotto käytettiin uusien levyjen tuottamiseen.
Vuonna 1969 Donnerilta ilmestyi Pentti Saarikosken runokokoelmaan sävelletty En soisi sen päättyvän, joka oli Suomen ensimmäinen rock- ja jazz-muusikoiden yhteisteos. Hän teki myös elokuva- ja mainosmusiikkia, muun muassa ”Parempaan asumiseen” Risto Jarvan samannimiseen mainoselokuvaan. Myös ensimmäisen Spede-elokuvan X-paronin musiikki on Donnerin säveltämä. Hän myös esiintyi elokuvassa sivuroolissa.
Yleisradion viihdepäällikkönä Donner toimi 1970–1974, ja hän oli perustamassa Elävän Musiikin Yhdistystä vuonna 1978.
Donner johti Suomen edustuskappaleen Reggae OK Eurovision laulukilpailussa vuonna 1981 tuuraten vakituista Suomen kapellimestaria Ossi Runnetta, joka tuona vuonna toimi YLEn viisukommentaattorina.
Myöhemmin hän toimi mm. vanhojen levytysten masterointiin erikoistuneen DER-studion johtajana ja musiikkipedagogina sekä sävelsi säännöllisesti teoksia muun muassa. UMO Jazz Orchestran esitettäväksi. Hän oli Teoston puheenjohtaja 1994–2006.
Syksyllä 2006 Otto Donner organisoi Loveradio-projektin, jossa kuukauden ajan soitettiin Love Recordsin tuotantoa korkeatasoisen puheohjelman lomassa. Donnerin mukaan tavoitteena oli tehdä sellaista ohjelmaa, jota Yleisradion olisi pitänyt tehdä. Vuonna 2007 julkaistiin myös Loveradio 1–4, neljän CD-levyn kokoelma Love Recordsin tuotannosta.
Yksityiselämä

Donnerin vanhemmat olivat asesuunnittelijana tunnettu diplomi-insinööri Hans Otto Donner ja Clara Margaretha Wallin. Hänen isoisänsä oli Otto Donner nuorempi. Henrik Otto Donner oli kahdesti naimisissa. Ensimmäinen puoliso vuosina 1962–1975 oli kuvanveistäjä Christina Margaretha Schulman ja toinen puoliso vuodesta 1975 Irina Martina (o.s. Lillas ent. Winquist). Lapsia Donnerilla on kaikkiaan viisi.
Donner putosi oman veneensä viereen 26. kesäkuuta 2013 Pietarsaaren Alholman satamassa, josta hänet löydettiin menehtyneenä. Hänet muistetaan musiikin lisäksi meren ystävänä ja klassisten veneiden omistajana.
Donnerin veli on etnomusikologi ja säveltäjä Philip Donner (s. 1945).
Sävellyksiä

Henrik Otto Donnerin sävellystuotanto on laaja, ja siihen sisältyy muun muassa toistatuhatta laulua sekä jazz-sävellyksiä, kuorokappaleita, elokuvamusiikkia ja näyttämömusiikkia.
Cantata Profana, kamariorkesterille ja 3 laulajalle (1962)
Ideogramme I (1962)
Ideogramme II (1963)
For Emmy 2, kamariyhtyeelle (1963)
Sinfonia nro 1 Moonspring, or Aufforderung zum..., jousiorkesterille ja Hammond-uruille (1964)
X-Paroni, elokuvamusiikki (1964)
Gilbert, musikaali (1965)
6 bagatellia jousikvartetille (1965)
To Whom It May Concern, sinfoniaorkesterille ja jazz-yhtyeelle (1966)
Käpy selän alla, elokuvamusiikki (1966)
En soisi sen päättyvän, Pentti Saarikosken teksteihin (1968)
XC, kamariyhtyeelle kuorolle ja sopraanolle Ezra Poundin sanoihin (1969)
Ruusujen aika, elokuvamusiikki (1969)
Jousikvartetto (1970)
Notte, kitaralle (1971)
Niin vähän on aikaa, albumi (1972)
Strings (1976)
Runoilija ja muusa, elokuvamusiikki (1978)
Pedon merkki, elokuvamusiikki (1981)
Linna, elokuvamusiikki (1986)
Dalens ande (1987)
Linna (1989)
Räpsy ja Dolly eli Pariisi odottaa, elokuvamusiikki (1990)
...and It Happened to Me, saksofonille ja big bandille (1993)
Kirjallisuutta

Kallioniemi, Kari: ”Donner, Henrik Otto (1939–2013)”, Suomen kansallisbiografia, osa 2, s. 398–400.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-443-6  / Teoksen verkkoversio.
Ruohomäki, Jukka: Otto Donner ja elektroninen musiikki. Musiikin suunta, 2013, 35. vsk, nro 3, s. 6–14.  ISSN 0780-0703
Aiheesta muualla

Henrik Otto Donner Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Henrik Otto Donnerille musiikki oli rajatonta. Yle Elävä arkisto.
Henrik Otto Donner skapade jazz, avantgarde, körsång och schlager. Yle Arkivet.
Tamminen, Jari: Donnerin pitkät kädet. Voima 3/2011.
Donner, Henrik Otto hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef 
Vuonna 1968 Donner esiintyi muusikkona ja juontajana moni­taiteellisessa ”Sähkö-shokki-illassa” Amos Andersonin taidemuseossa.
Arttu Ruuska

| Arttu Ruuska |
| --- | --- |
 Arttu Ruuska vuonna 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Arttu Juhani Ruuska
Syntynyt: 13. lokakuuta 1997 (ikä 27) Halsua, Suomi
Pesäpalloilija
Lempinimi:  Arska, Arde
Ulkopelipaikka:  polttolinja
Seura:  Kempeleen Kiri
Pelaajaura
Junioriseurat
0000–2012 2012–2015:  Halsuan Toivo Vimpelin Veto
Ammattilaisjoukkueet
2014 2015–2018 2019–2020 2021–2024 2024-:  Ylivieskan Kuula Vimpelin Veto Kankaanpään Maila Kouvolan Pallonlyöjät Kempeleen Kiri
Arttu Ruuska (s. 13. lokakuuta 1997 Halsua) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on edustanut Superpesiksessä Vimpelin Vetoa (2015–2018) ja Kankaanpään Mailaa (2019–2020). Syyskuussa 2020 Ruuska teki kaksivuotisen sopimuksen Kouvolan Pallonlyöjien kanssa. Ruuska pelaa polttolinjassa. Lokakuussa 2024 Ruuska siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Kempeleen Kirin riveihin.
Ruuska siirtyi kasvattajaseurastaan Halsuan Toivosta vuonna 2012 Vimpelin Vetoon. Kaudella 2014 hän pelasi kolme ottelua Ylivieskan Kuulassa Ykköspesiksessä. Kaudeksi 2015 hän palasi takaisin Vetoon ja debytoi pääsarjassa. Runkosarjassa Ruuska pelasi kauden aikana 29 ottelua tuoden yhden juoksun.
Saavutukset > Pelaajana

2 SM-kultaa: 2016, 2017
1 SM-hopea: 2015, 2021
2 SM-pronssia: 2018, 2024
Islamin pyhät kirjat

Jumala
Jumalan ykseys
Muhammed
profeetat
Islamin viisi peruspilaria
uskontunnustus
rukous
paasto
almuvero
pyhiinvaellus
Koraani
Aleksanteri Suuri Koraanissa
Koraanin historiallis-kriittinen tutkimus
Koraanin käännökset
Luettelo Koraanin suurista
Muhammed Koraanissa
Polta Koraani -päivä
Raamattu ja Koraani
Sanaan käsikirjoitukset
Suura
Väkivalta Koraanissa
Kirjoitukset
Koraani
sunna
hadith
fiqh
šaria
Luettelo šarialain käytöstä maantieteellisesti
kalam
sira
Luettelo profeetta Muhammedin elämäkerroista
Islamin suuntaukset
sunnalaisuus
šiialaisuus
Ibadilaisuus
suufilaisuus
Ahmadiyya
Kulttuuri ja yhteiskunta
islamilainen arkkitehtuuri
islamilainen filosofia
islamilainen kalenteri
islamilainen taide
islamilainen tiede
islamilaiset pyhäpäivät
islam ja naiset
islam ja politiikka
islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
jihad
moskeija
luettelo muslimienemmistöisistä valtioista
Muuta aiheeseen littyvää
Allah
islamin historia
islamin kritiikki
islamofobia
Historiallis-kriittinen islamin tutkimus
islam Suomessa
Šarian historia
Islamin pyhät kirjat ovat Jumalan profeetoilleen lähettämiä kirjoja, jotka julistavat islamia. Usko Jumalan inspiroimiin kirjoihin on yksi kuudesta islamin uskonkappaleesta. Muslimin täytyy uskoa kaikkiin pyhiin kirjoituksiin ollakseen muslimi. Usko tarkoittaa ihmisen vakuuttumista siitä, että nämä kirjat ovat Jumalan sanaa ja sisältävät totuuden. Velvoite uskoa pyhiin kirjoihin koskee kuitenkin vain niiden alkuperäistä tekstiä, sillä pyhät kirjat ovat ajan myötä turmeltuneet ei-muslimien käsissä. Poikkeuksena on vain Koraani, joka on ikuinen ja muuttumaton. Ei siis ole tarkoitus, että muslimit lukisivat muita pyhiä kirjoja.
Islamin varsinainen sisältö löytyy Koraanista ja haditheista ja niiden joukosta etenkin kuudesta kirjasta, joita šiioilla täydentävät heidän omat hadith-kokoelmansa. Islamin uskontunnustuksen mukaisesti islamin  koko sisältö on saatu yksin profeetta Muhammedin kautta näiden kirjojen kautta.
Oppi monista pyhistä kirjoista on syntynyt Koraanin pohjalta, sillä sen useat tekstikohdat viittaavat siihen, että Koraani olisi vain kommentaaritekstiä varsinaisille pyhille kirjoille, joita ovat Toora, psalmit ja evankeliumi.