stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Meksikon Grand Prix 2021
Tulokset > Aika-ajot

| Sija | Nro | Kuljettaja | Valmistaja | Osiot> Q1 | Osiot> Q2 | Osiot> Q3 | Lähtöruutu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 77 |  Valtteri Bottas | Mercedes | 1.16,727 | 1.16,864 | 1.15,875 | 1 |
| 2 | 44 |  Lewis Hamilton | Mercedes | 1.17,207 | 1.16,474 | 1.16,020 | 2 |
| 3 | 33 |  Max Verstappen | Red Bull Racing-Honda | 1.16,788 | 1.16,483 | 1.16,225 | 3 |
| 4 | 11 |  Sergio Pérez | Red Bull Racing-Honda | 1.17,003 | 1.17,055 | 1.16,343 | 4 |
| 5 | 10 |  Pierre Gasly | AlphaTauri-Honda | 1.16,908 | 1.16,955 | 1.16,456 | 5 |
| 6 | 55 |  Carlos Sainz Jr. | Ferrari | 1.17,517 | 1.17,248 | 1.16,761 | 6 |
| 7 | 3 |  Daniel Ricciardo | McLaren-Mercedes | 1.17,719 | 1.17,092 | 1.16,763 | 7 |
| 8 | 16 |  Charles Leclerc | Ferrari | 1.16,748 | 1.17,034 | 1.16,837 | 8 |
| 9 | 22 |  Yuki Tsunoda | AlphaTauri-Honda | 1.17,330 | 1.16,701 | 1.17,158 | 17 |
| 10 | 4 |  Lando Norris | McLaren-Mercedes | 1.17,569 | 1.17,473 | 1.36,830 | 18 |
| 11 | 5 |  Sebastian Vettel | Aston Martin-Mercedes | 1.17,502 | 1.17,746 | – | 9 |
| 12 | 7 |  Kimi Räikkönen | Alfa Romeo Racing-Ferrari | 1.17,606 | 1.17,958 | – | 10 |
| 13 | 63 |  George Russell | Williams-Mercedes | 1.17,958 | 1.18,172 | – | 16 |
| 14 | 99 |  Antonio Giovinazzi | Alfa Romeo Racing-Ferrari | 1.17,897 | 1.18,290 | – | 11 |
| 15 | 31 |  Esteban Ocon | Alpine-Renault | 1.18,126 | 1.18,405 | – | 19 |
| 16 | 14 |  Fernando Alonso | Alpine-Renault | 1.18,452 | – | – | 12 |
| 17 | 6 |  Nicholas Latifi | Williams-Mercedes | 1.18,756 | – | – | 13 |
| 18 | 47 |  Mick Schumacher | Haas-Ferrari | 1.18,858 | – | – | 14 |
| 19 | 9 |  Nikita Mazepin | Haas-Ferrari | 1.19,303 | – | – | 15 |
| 20 | 18 |  Lance Stroll | Aston Martin-Mercedes | 1.20,873 | – | – | 20 |

107 % aika: 1.22,097

Lähteet:
Tulokset > Kilpailu

| Sija | Nro | Kuljettaja | Valmistaja | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 33 |  Max Verstappen | Red Bull Racing-Honda | 71 | 1:38.39,086 | 3 | 25 |
| 2. | 44 |  Lewis Hamilton | Mercedes | 71 | +16,555 | 2 | 18 |
| 3. | 11 |  Sergio Pérez | Red Bull Racing-Honda | 71 | +17,752 | 4 | 15 |
| 4. | 10 |  Pierre Gasly | AlphaTauri-Honda | 71 | +1.03,845 | 5 | 12 |
| 5. | 16 |  Charles Leclerc | Ferrari | 71 | +1.21,037 | 8 | 10 |
| 6. | 55 |  Carlos Sainz | Ferrari | 70 | +1 kierros | 6 | 8 |
| 7. | 5 |  Sebastian Vettel | Aston Martin-Mercedes | 70 | +1 kierros | 9 | 6 |
| 8. | 7 |  Kimi Räikkönen | Alfa Romeo Racing-Ferrari | 70 | +1 kierros | 10 | 4 |
| 9. | 14 |  Fernando Alonso | Alpine-Renault | 70 | +1 kierros | 12 | 2 |
| 10. | 4 |  Lando Norris | McLaren-Mercedes | 70 | +1 kierros | 18 | 1 |
| 11. | 99 |  Antonio Giovinazzi | Alfa Romeo Racing-Ferrari | 70 | +1 kierros | 11 |  |
| 12. | 3 |  Daniel Ricciardo | McLaren-Mercedes | 70 | +1 kierros | 7 |  |
| 13. | 31 |  Esteban Ocon | Alpine-Renault | 70 | +1 kierros | 19 |  |
| 14. | 18 |  Lance Stroll | Aston Martin-Mercedes | 69 | +2 kierrosta | 20 |  |
| 15. | 77 |  Valtteri Bottas | Mercedes | 69 | +2 kierrosta | 1 |  |
| 16. | 63 |  George Russell | Williams-Mercedes | 69 | +2 kierrosta | 16 |  |
| 17. | 6 |  Nicholas Latifi | Williams-Mercedes | 69 | +2 kierrosta | 13 |  |
| 18. | 9 |  Nikita Mazepin | Haas-Ferrari | 68 | +3 kierrosta | 15 |  |
| Kesk. | 47 |  Mick Schumacher | Haas-Ferrari | 0 | Kolari (Ocon) | 14 |  |
| Kesk. | 22 |  Yuki Tsunoda | AlphaTauri-Honda | 0 | Kolari (Ocon) | 17 |  |
Nopein kierros: Valtteri Bottas (Mercedes) 1.17,774 (kierroksella 69).
Lähteet:
Tulokset > Sijoitukset kilpailun jälkeen

Huom!: Vain viiden parhaan sijoitukset sisällytetty.
Eeva Särkkä

Eeva Tellervo Särkkä (o.s. Tiitinen; 27. toukokuuta 1935 Hankasalmi – 4. huhtikuuta 1989 Kangasala) oli suomalainen toimittaja joka oli 1970-luvun alussa kokoomuksen kansanedustajana.
Särkän vanhemmat olivat maanviljelijä Aarne Johannes Tiitinen ja Aina Katri Laitinen. Hän suoritti keskikoulun 1953 ja oli sitten toimittajana Jyväskylän Sanomissa 1953–1957 sekä Aamulehden aluetoimittajana Jyväskylässä 1957–1967. Toimittajan työn ohella Särkkä toimi myös Jyväskylän normaalilyseon ja tyttölyseon pikakirjoituksen opettajana vuosina 1956–1960. Vuodesta 1967 lähtien Särkkä oli Aamulehden erityistoimittajana Tampereella.
Särkkä oli kokoomuksen kansanedustajana 1970–1972 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston ja television ohjelmaneuvoston jäsenenä.
Särkkä oli naimisissa vuodesta 1956 Pentti Juhani Särkän kanssa.
Teokset

& Kampman, Reima: Avun tarpeessa?.  Jyväskylä:  Gummerus, 1980.  ISBN 951-20-2006-8
Musta masurkka.  Espoo:  Weilin+Göös, 1981.  ISBN 951-35-2619-4
Tohtori Herman Kindermanin jälkisäädös.  Espoo:  Weilin+Göös.  ISBN 951-35-2774-3
Seitsemän sisarta.  Espoo:  Weilin+Göös, 1983.  ISBN 951-35-2890-1
Sääksmäen vaakuna

Sääksmäen vaakuna (1954–1972)
Sääksmäen vaakuna on saanut aiheensa kunnan nimestä, johon vaakunan kalasääski viittaa.
Vaakunan ovat suunnitelleet Kalle Carlstedt ja Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 23. huhtikuuta 1954. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen, kultavaruksinen kalasääski edestäpäin, laskeutumassa kohotetuin siivin tyvestä nousevaan hopeapesäänsä”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973 kun Sääksmäen kunta liittyi Valkeakosken kaupunkiin.
Sähkötähystäjä

| Sähkötähystäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Taivaantähystäjät Uranoscopidae
Suku::  Astroscopus
Laji::  guttatus
Kaksiosainen nimi
 Astroscopus guttatus  Abbott, 1860 
Katso myös
   Sähkötähystäjä Wikispeciesissä   Sähkötähystäjä Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Sähkötähystäjä (Astroscopus guttatus) on taivaantähystäjiin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Atlantin länsiosista.
Koko ja ulkonäkö

Sähkötähystäjä voi kasvaa suurimmillaan 56–59 cm pitkäksi ja tyypillinen pituus on 20–46 cm. Ruumiinrakenteeltaan laji on suuripäinen ja suurisuinen ja ruumis kapenee pyrstöä kohden muistuttaen nuijaa. Kalan silmät sijaitsevat pään yläosassa ja silmien takana on sähköelin. Sähkötähystäjän rintaevät ovat suuret ja niiden tyvessä on myrkkypiikki. Laji on väriltään selästään harmahtavanruskea ja selässä ja kyljissä on valkoisia pilkkuja. Pyrstöevä on musta-valkoraitainen ja keskimmäinen musta raita ulottuu ruumiin puoliväliin.
Levinneisyys ja elintavat

Sähkötähystäjää tavataan Yhdysvaltain itärannikolta New Yorkista Floridaan. Laji elää matalissa vesissä hiekka- tai sorapohjaan kaivautuneena. Sen ravintoa ovat kalat. Sähkötähystäjän sähköelin tuottaanoin 50 V:n jännitteen ja se käyttää sitä saaliinsa houkuttelemiseen ja ajaakseen petoja pois. Sähkötähystäjän kutuaika on touko-kesäkuussa.
Sähkövirran tiheys

Sähkövirran tiheys (tunnus J) on suure, joka kuvaa sähkövirtaa sen lävistämän pinta-alan suhteen. Sähkövirran tiheyden SI-järjestelmän mukainen yksikkö on ampeeri neliömetriä kohti, A/m².
Määritelmä

Sähkövirran tiheys riippuu seuraavalla tavalla materiaalin sähkönjohtavuudesta σ ja vaikuttavasta sähkökentän voimakkuudesta E:
Toinen tapa ilmaista sähkövirran tiheys on yhtälö
missä siis I on virta ja A virran läpäisemä pinta-ala. Edellä olevasta yhtälöstä voidaan saada virran yhtälö muotoon:
Kirjallisuutta

Lindell, Ismo; Sihvola, Ari: Sähkömagneettinen kenttäteoria 1. Staattiset kentät.  Helsinki:  Otatieto, 2013.  ISBN 978-951-672-354-2
Säämingin vaakuna

Säämingin vaakuna (1950–1972)
Säämingin kunnanvaakuna oli Säämingin kunnan tunnus, ja se oli saanut aiheensa kunnan historiasta. Vaakunan sakarakoro viittaa kunnan alueelle 1475 rakennettuun Olavinlinnaan. Myös oinaan pää liittyy Olavinlinnaan: linnassa pidettiin aikanaan mustaa pässiä, ”linnanpässiä”, valmistettavaksi Pyhän Olavin päivän juhla-ateriaksi. Erään pässeistä kerrotaan nousseen kerran muurille sarviaan heilutellen ja pitäen ääntä sorkillaan, jolloin hyökkäykseen valmistautunut vihollisjoukko oli paennut luullen tätä itse piruksi. Aaltokoroisen hirren kirkkovene muistuttaa aiemmista laajojen vesistöalueiden yli tehdyistä kirkkomatkoista.
Vaakunan ovat suunnitelleet Gustaf von Numers ja Viktor Räsänen, ja sen selitys on ”sakarakorokatkoisen kilven kultaisessa yläkentässä musta oinaanpää edestäpäin, mustassa alakentässä aaltokoroinen kultahirsi, jossa punainen, yhdeksänhankainen kirkkovene.” Säämingin kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan 14. maaliskuuta 1950, ja sisäasiainministeriö vahvisti sen käyttöön 4. heinäkuuta 1950.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi sen jälkeen kun Sääminki jaettiin Savonlinnan ja Punkaharjun kesken 1973.
Sädekilpikonna

| Sädekilpikonna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Heimo::  Maakilpikonnat Testudinidae
Suku::  Astrochelys
Laji::  radiata
Kaksiosainen nimi
 Astrochelys radiata  (Shaw, 1802) 
Katso myös
   Sädekilpikonna Wikispeciesissä   Sädekilpikonna Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Sädekilpikonna (Astrochelys radiata) on maakilpikonniin kuuluva matelijalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Madagaskarilta.
Koko ja ulkonäkö

Sädekilpikonnan kilpi voi kasvaa suurimmillaan noin 40 cm pitkäksi ja laji voi saavuttaa 16 kg:n painon. Koiraat ovat naaraita kookkaampia. Sädekilpikonnan kilpi on korkea ja koostuu kuusikulmaisista levyistä, joiden pohjaväri on tummanruskea. Levyjen keskeltä lähtee säteittäisesti keltaisia tai oransseja raitoja. Lajin pää, jalat ja häntä ovat keltaiset ja päälaki on musta. Sädekilpikonnakoiraan häntä on pidempi kuin naaraan.
Levinneisyys ja elintavat

Sädekilpikonnaa tavataan Madagaskarin eteläosasta ja lisäksi sitä on istutettu Réunionin saarelle. Lajin elinympäristöä ovat kuivat piikkipensaikkoa ja kaktuksia kasvavat alueet ja kuivat metsät. Sädekilpikonna syö suurimmaksi osaksi kasveja kuten ruohoa ja erityisesti opuntiakaktuksia. Satunnaisesti ne syövät myös pieniä eläimiä. Sädekilpikonnanaaras kaivaa maahan kuopan, johon se munii 3–12 munaa ja peittää sen. Poikasten kuoriutumiseen kuluu 5–8 kuukautta. Luonnossa sädekilpikonna voivat elää 40–50-vuotiaiksi.
Sädekilpikonna luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioitiin vuonna 2005 noin 12 000 000 yksilöä. Kanta on vähenemässä ja sitä uhkaa elinympäristön muokkaaminen maatalousmaaksi sekä pyydystäminen ravinnoksi ja lemmikkieläinkauppaan. Esimerkiksi vuonna 2018 Madagaskarilla takavarikoitiin 10 000 laitonta eläinkauppaa varten pyydystettyä yksilöä. Sädekilpikonna on suojeltu sekä Madagaskarin lailla että CITES-sopimuksella.
Tuʻi Malila

Tuʻi Malila oli sädekilpikonna, jonka James Cook lahjoitti Tongan kuningashuoneelle vuonna 1777. Se kuoli vuonna 1965 ja eli siis 188-vuotiaaksi. Tuʻi Malila on vanhimmaksi vankeudessa elänyt kilpikonna.
Sähkötalo

| Sähkötalo |
| --- | --- |
 Sähkötalo vuonna 2018
Osoite:  Kampinkuja 2 / Runeberginkatu 1 / Malminrinne 6 / Fredrikinkatu 44
Sijainti:  Kamppi, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°10′06″N, 24°55′50″E
Rakennustyyppi:  toimistorakennus
Valmistumisvuosi:  1973
Suunnittelija:  Alvar Aalto
Rakennuttaja:  Helsingin kaupungin sähkölaitos
Omistaja:  Helen Oy
Haltija:  Helen
Käyttäjä:  Helen
Julkisivumateriaali:  kupari
Kerrosluku:  7
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kampin sähköasema Kampintorin puolelta katsottuna vuonna 2013. Oikealla Sähkötalon kulma. Kuvannut Sakari Kiuru, Helsingin kaupunginmuseon kuvakokoelmat.
Sähkötalo on Helsingin Kampissa sijaitseva rakennus, jossa alun perin toimi Helsingin kaupungin sähkölaitoksen, nykyisin Helenin pääkonttori. Alvar Aallon suunnittelema rakennus valmistui vuonna 1973. Rakennuksen julkisivut on päällystetty kuparipellillä. Alun perin rakennus oli kokonaan sähkölaitoksen käytössä, mutta nykyisin sen alimmissa kerroksissa on myös muita liiketiloja, kahvila ja ravintoloita.
Kortteli varattiin sähkölaitoksen uudisrakennukselle vuonna 1963, ja suunnittelutyö aloitettiin vuonna 1965. Rakennus on Finlandia-talon lisäksi ainoa toteutunut osa Alvar Aallon Helsingin keskustasuunnitelmasta.
Sähkötaloon liittyy kiinteästi myös samassa korttelissa Malminrinteen (Kampintorin) puolella sijaitseva Gunnar Taucherin suunnittelema vuonna 1939 valmistunut punatiilinen rakennus, joka alun perin rakennettiin Kampin sähköasemaksi. Sähköaseman lisäksi siinä oli myös muuntamo ja toimistoja. Sähkötalo ja vanha sähköasemarakennus yhdessä täyttävät koko Malminrinteen, Fredrikinkadun, Kampinkujan ja Runeberginkadun välisen korttelin.
Aikaisemmin suunnilleen samalla paikalla olivat sijainneet Kampin villat, ryhmä vuonna 1876 rakennettuja puisia työväen asuintaloja. Niistä osa purettiin jo vuonna 1938 Kampin sähköaseman tieltä ja viimeisetkin vuonna 1960. Korttelin pohjoisosassa oli lisäksi venäläisten 1800-luvulla rakennuttama kasarmirakennus.
Sähkötalon alimpiin kerroksiin, jotka Fredrikinkadun alittava jalankulkutunneli yhdistää Kampin keskukseen, avattiin lokakuussa 2007 liiketiloja. Helenin asiakaspalvelutila siirtyi samalla alakerrasta rakennuksen kolmanteen kerrokseen. Talossa on myös kaksi maanalaista kerrosta, joissa sijaitsevat sähkön- ja kaukolämmöntuotannon keskusvalvomot, sähköasema sekä väestönsuojat.
Kirjallisuutta

Kivilaakso, Aura: ”Kampinkuja 2, Sähkötalo”, Kun Helsinkiin rakennettin city. Keskustan vuosina 1945-1990 valmistuneet liikerakennukset, s. 133–.  Helsingin kaupunginmuseo, 2014.  ISBN 978-952-272-793-0  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 7.3.2023).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sähkötalo Wikimedia Commonsissa
Helsingin Energia - Sähkötalo, selailtava PDF-tiedosto
Alvar Aallon tuotanto
| Luettelo Alvar Aallon suunnittelemista rakennuksista |
| --- | --- |
1919–1929:  Alajärven suojeluskuntatalo | Villa Väinölä | Jyväskylän työväentalo | Seinäjoen suojeluskuntatalo | Lounais-Suomen Maalaistentalo | Läntinen Pitkäkatu 20 | Jyväskylän suojeluskuntatalo | Muuramen kirkko
1930–1945:  Paimion parantola | Turun Sanomien toimitalo | Villa Tammekann | Oulun sulfiittiselluloosatehdas | Viipurin kaupunginkirjasto | Alvar Aallon kotitalo | Savoy-maljakko | Sunilan asuinalue | Sunilan sellutehdas | Tehtaanmäen asuinalue | Terassitalo | Villa Mairea | Stora Enson Anjalankosken tehtaat
1946–1959:  Strömbergin tehtaan asuinalue | Rautatalo | Insinööritalo | Otahalli | Säynätsalon kunnantalo | Oulun lannoitetehdas | Aerola | Muuratsalon koetalo | Pamilon vesivoimalaitos | Summan paperitehdas | Alvar Aallon ateljee | Jyväskylän uimahalli | Jyväskylän yliopiston päärakennus | Kansaneläkelaitoksen päätoimitalo | Hansaviertel | Aalto-paviljonki | Korkalovaaran asuinalue | Kolmen Ristin kirkko | Aalto-keskus | Kulttuuritalo | Maison Louis Carré
1960–1969:  Lieksankosken voimalaitos | Lakeuden Risti | Keski-Suomen museo | Lappia-talo | Aaltohuset | Alvar-Aalto-Kulturhaus | Aalto-Hochhaus | Pyhän Hengen kirkko ja seurakuntakeskus | Enso-Gutzeitin pääkonttori | Seinäjoen kaupungintalo | Viitatorni | Ilokivi | Pylkönmäen kirkko | Teknillisen korkeakoulun päärakennus | Seinäjoen kaupunginkirjasto | Seinäjoen seurakuntakeskus | Rovaniemen kaupunginkirjasto | Pyhän Stefanoksen kirkko | Valtion virastotalo (Seinäjoki) | Kirjatalo | Villa Kokkonen
1970–1991:  Alajärven hallintokeskus | Villa Skeppet | Pohjolan talo | Otaniemen vesitorni | Finlandia-talo | Kunsten | Alvar Aalto -museo | Sähkötalo | Ristinkirkko | Riolan kirkko | Jyväskylän kaupunginteatteri | Seinäjoen kaupunginteatteri | Essenin oopperatalo | Alajärven kaupunginkirjasto
Säveletär

Lehden ensimmäisen numeron kansisivu.
Säveletär oli Helsingissä vuosina 1906–1911 ilmestynyt musiikkilehti.
Ilmari Krohnin ja vuodesta 1907 lähtien Heikki Klemetin toimittama Säveletär pyrki taidemusiikin ohella kiinnittämään huomiota laulu- ja soittojuhlien, torvisoittokuntien, kirkon ja kansakoulun arkisempaan musiikinviljelyyn. Kahdesti kuukaudessa ilmestynyt lehti oli taloudellisesti kannattamaton. Sen jatkona ilmestyivät vuosina 1913–1917 Uusi Säveletär (julkaisijana Primus Leppänen) ja vuonna 1918 Säveletär. Uusi jakso.
Aiheesta muualla

Säveletär digitoituna kansalliskirjastossa
Sähköankerias

| Sähköankerias |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Veitsikalat Gymnotiformes
Heimo::  Veitsikalat Gymnotidae
Suku::  Electrophorus
Laji::  electricus
Kaksiosainen nimi
 Electrophorus electricus  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Sähköankerias Wikispeciesissä   Sähköankerias Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sähköankerias (Electrophorus electricus) on Etelä-Amerikan koillisosissa elävä kala. Nimensä se on saanut kyvystään antaa jopa 650 voltin sähköiskuja. Nimestään huolimatta sähköankerias ei ole ankeriaan sukulainen, vaan se kuuluu veitsikaloihin.
Piirteet

Sähköankerias voi kasvaa 2,5 metrin pituiseksi ja 20 kilogramman painoiseksi. Sähköankeriaan vartalo on tumma, liereä ja pitkulainen, lähes suomuton. Sillä ei ole häntää tai eviä, paitsi peräevä, joka kulkee lähes koko vatsapuolella. Pää on litteä ja suu iso. Kummassakin leuassa on yksi rivi kartiomaisia hampaita. Ihon väri vaihtelee harmaasta mustanruskeaan, ja kurkussa on valkoinen tai keltainen läiskä. Vatsapuoli on peräosassa kellertävä. Sähköankeriaan kaikki elimet sijaitsevat sen ruumiin etuosassa, toisin kuin muilla kaloilla.
Elinalue ja elintavat

Sähköankeriasta tavataan Guyanassa, Orinoco-joessa ja Amazonin vesistön keski- ja alajuoksulla. Se viihtyy lähellä varjoisten järvien, jokien ja soiden mutaista ja karikkeista pohjaa. Sähköankerias elää ja saalistaa öisin. Se syö pikkueläimiä, lähinnä kaloja.
Hapen sähköankerias saa 80-prosenttisesti ilmasta suunsa kautta, mikä antaa sille kyvyn elää lähes hapettomissa vesissä.
Sähköankeriaskoiras tekee kuivalla kaudella pesän omasta syljestään, ja naaras laskee siihen munansa. Yhdestä pesästä kuoriutuu jopa 17 000 poikasta.
Sähkövirta

Suurin osa sähköankeriaan ruumista koostuu kolmesta lihasryhmästä, jotka toimivat kalan sähköeliminä ja sähköparistoina. Näiden lihasten lihassolut muodostavat 5 000 – 6 000 laattaa, jotka tuottavat sähköimpulssin. Kala käyttää matalaa sähkövirtaa esimerkiksi suunnistamiseen mutaisessa vedessä sekä ruoan paikallistamiseen. Kun sähköankerias havaitsee saalista tai uskoo olevansa vaarassa, se tuottaa vahvan, 650 voltin ja yhden ampeerin sähköiskun, joka kulkee veden kautta ja voi tappaa ihmisen tai hevosen jopa kuuden metrin päästä. Monet muutkin kalat pystyvät tuottamaan sähköä, mutta sähköankeriaan tuottama sähköisku on yksi voimakkaimmista. Sähköankerias voi tuottaa tällaisia vahvoja sähköiskuja jopa tunnin ajan. Sähköankeriaan voi pyydystää, kun sen paristot on saatu tyhjennettyä.
Sähköankeriaan kolme sähköelintä ja niiden yläpuolella selkälihakset.
Säveleitä

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Säveleitä oli Jyväskylässä vuosina 1887–1890 ilmestynyt musiikkilehti.
P. J. Hannikaisen julkaisema ja toimittama Säveleitä, Suomalainen Soitannollinen Kuukausilehti oli Suomen ensimmäinen musiikkilehti. Koti- ja ulkomaisten kappaleiden nuottien ja sanojen lisäksi se sisälsi kirjoituksia musiikkielämästä ja merkkihahmojen elämäkertoja. Alle 300 tilaajaa saanut lehti muuttui vuonna 1889 puhtaiksi nuottivihkoiksi.
Aiheesta muualla

Säveleitä digitoituna kansalliskirjastossa
Sääri

Pohjeluuta (vas.) ja sääriluuta yhdistää luuvälikalvo.
Säären lihakset ja jänteet edestä.
Säären lihakset takaa. Kaksoiskanta-lihaksessa on kaksi yläpäätä.
Kaksoiskanta-
lihaksen alla olevat lihakset.
Sääri on ihmisen jalassa polven ja nilkan välinen osa. Varvasastujilla kuten hevosella säärellä viitataan tavallisesti nilkan ja vuohisen väliseen jalan osaan.
Sääressä on kaksi luuta, paksumpi sääriluu ja ohuempi pohjeluu. Niitä yhdistää luuvälikalvo, ja päistään ne yhdistää sääri–pohjeluuside. Sääriluun yhdistää reisiluuhun polvinivel ja polvilumpioon polvijänne.
Säären takaosassa eli pohkeessa ovat kaksoiskantalihas, leveä kantalihas, pitkä pohjeluulihas ja lyhyt pohjeluulihas. Kaksoiskantalihaksen yhdistää kantaluuhun akillesjänne. Säären etuosassa on etummainen säärilihas.
Säästöpuu

Säästöpuita hakkuuaukiolla, josta on kerätty hakkuutähteet pois ja kivennäismaa muokattu äestämällä.
Säästöpuu tai jättöpuu on puu, joka jätetään hakkuussa pystyyn turvaamaan metsän biodiversiteettiä eli monimuotoisuutta. Säästöpuut ovat tavallisesti eri ikäisiä ja eri lajeihin kuuluvia, ja näin ne antavat ravintoa useille uhanalaisille hyönteisille ja sienille. Avohakkuussa säästöpuita jätetään keskimäärin 12 kappaletta hehtaarille (2006)
Särmäneula

| Särmäneula |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Putkisuukalat Syngnathiformes
Heimo::  Merineulat Syngnathidae
Suku::  Syngnathus
Laji::  typhle
Kaksiosainen nimi
 Syngnathus typhle  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Särmäneula Wikispeciesissä   Särmäneula Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Särmäneula (Syngnathus typhle) kuuluu siloneulan ohella putkisuukalojen lahkoon. Suomessa tämä meri- ja murtovedessä viihtyvä matomainen kala kasvaa 15–25 cm:n pituiseksi. Särmäneula on väritykseltään tumman ruskea, joskus punertava. Se pystyy muuttamaan värinsä vajaassa tunnissa ympäristöstään mahdollisimman vähän erottuvaksi. Nimensä mukaisesti sillä on ihon alla jäykkiä pitkittäissuuntaisia luulevyjä, jotka tekevät sen olemuksesta särmikkään. Ravinnokseen särmäneula käyttää hankajalkaisia ja vesikirppuja sekä pieniä nopealiikkeisiä halkoisjalkaisia (Neomysis). Särmäneulat kutevat kesällä, jonka jälkeen koiras hautoo mätimunia vatsapuolellaan olevassa pussissa.
Aiheesta muualla

Syngnathus typhle (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1130760  Wikispecies: Syngnathus typhle  BOLD: 96537  CoL: 7B8JC  EoL: 46567514  EPPO: SYGNTY  EUNIS: 14728  FishBase: 1360  GBIF: 2332908  iNaturalist: 118625  IRMNG: 10151815  ITIS: 166467  IUCN: 198767  NBN: NBNSYS0000178259  NCBI: 161592  Observation.org: 2218  OBIS: 127393  Open Tree of Life: 251396  Plazi: 6A400770-D373-AF18-E668-B9A9B4C23BD1  WoRMS: 127393  ZooBank: 3EC33849-86D7-42F7-A72A-157E193254A8  Laji.fi: MX.53263
Syyssyrikkä

| Syyssyrikkä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Syyläjuurikasvit Scrophulariaceae
Suku::  Syrikät Buddleja
Laji::  davidii
Kaksiosainen nimi
 Buddleja davidii  Franch. 
Katso myös
   Syyssyrikkä Wikispeciesissä   Syyssyrikkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syyssyrikkä eli syyssyreeni (Buddleja davidii) on syriköiden sukuun kuuluva kasvi, jota käytetään koristekasvina.