stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Austin A40 Devon

| Austin A40 Devon |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Longbridge, Englanti Australia 
Valmistaja:  Austin Motor Company, British Motor Corporation
Valmistusvuodet:  Devon: 1947–1952 Dorset: 1947–1949 Countryman, van, pick-up: 1948–1956 
Tuotantomäärä:  456 544 kpl 
Edeltäjä:  Austin 8 Austin 10
Seuraaja:  Austin A40 Somerset
Teknisesti samankaltaisia:  Austin A40 Sports
Tekniset tiedot
Moottori:  OHV-R4 
Iskutilavuus:  1200 cm3 
Mitat
Pituus:  3886 mm
Akseliväli:  2350 mm 
Leveys:  1549 mm 
Korkeus:  1613 mm 
Austin A40 Devon (1947 - 1952)
Muista A40-mallitunnusta käyttäneistä autoista lisää artikkelissa Austin A40
A40 Devon oli englantilaisen Austin Motor Companyn vuosina 1947–1952 valmistama neliovinen automalli. Devonin lyhytikäiseksi jäänyt sisarmalli, kaksiovinen A40 Dorset oli tuotannossa vuodesta 1947 alkuvuoteen 1949.. A40 Devon oli Austinin ensimmäinen uusi saloon-korinen malli II maailmansodan jälkeen ja sen tekniikka oli yhdistelmä uutta ja vanhaa. Malli sai ensiesittelynsä vuoden 1947 Pariisin autonäyttelyssä ja sitä valmistettiin saloon-versiona vuoteen 1952 asti, jolloin sen korvasi Austin A40 Somerset.
Yleistä

Devon edusti sodanjälkeistä modernia muotoilua, jossa ajovalot oli upotettu lokasuojiin ja lokasuojat vastaavasti oli osittain integroitu osaksi koria. Ovet oli saranoitu etureunastaan ja saranat sekä astinlaudat oli piilotettu rakenteisiin.
Neljän hengen autoina neliovinen Devon ja kaksiovinen Dorset edustivat valmistajansa pienintä mallisarjaa. Mallinimen numero ilmaisee moottorin tehon hevosvoimina (bhp, brake horsepower)
Auton rakenne oli omalle aikakaudelleen tyypillinen; alusta, jonka päällä erilliskori. Saloon-mallien lisäksi autosta valmistettiin monikäyttöistä, täysteräskorista Countryman-mallia, 10 cwt:n umpikylkistä pakettiautoa sekä pick-up versiota. Lisäksi tehtaalta toimitettiin ohjaamo-alusta -malleja ulkopuolisille korittajille. Näiden päälle rakennettiin mm. saarivaltiolle tyypillisiä jäätelöautoja, Luton-tyyppisiä kuormakoreja tai jopa paloautoversioita.
Austin Motorin vuonna 1949 perustettu australialainen tytäryhtiö Austin Motor Company (Australia) valmisti paikallisille markkinoille pick-up -malleja useina erilaisina versioina, nämä mallit poikkesivat korinsa muotoilun osalta emomallistaan hyvinkin paljon. Elokuussa 1948 Longbridgen suunnitteluosasto sai valmiiksi avokorisen A40 Dorset Tourer prototyypin. Tämä malli ei koskaan päässyt tuotantoon Englannissa, mutta Australiassa niitä valmistettiin syyskuusta 1948 lähtien.
A40 Dorset
A40 Countryman
A40 Delivery Van
A40 Pickup Truck
A40 Tourer
Tekniikka > Alusta

Rungon muotona on tikapuurungon ja X-rungon yhdistelmä. Vientimarkkinoita varten auto voitiin varustaa vasemmanpuoleisella ohjauslaitteistolla. Takana jäykkä akseli puolielliptisillä lehtijousipakoilla. Edessä pyörien erillisripustus päällekkäisin tukivarsin ja kierrejousin. Edessä ja takana hydrauliset heilahduksenvaimentimet.
Jarrut olivat hydraulisen ja mekaanisen järjestelmän yhdistelmä. Etupyörien jarrut olivat Girlingin hydraulisella järjestelmällä toimivat, takajarrujen toiminta oli järjestetty tankojen ja vipujen välityksellä. Seisontajarru vaikuttaa kaikkiin neljään pyörään.
Tekniikka > Voimalinja

Austin A40 Devonin voimanlähteenä toimi aikakautensa modernia teknologiaa edustanut, 1200-kuutioinen työntötankomoottori. Tästä moottorista kehittyi pitkään elänyt BMC:n B-sarjan moottoriperhe. Vaihteisto oli neliportainen, jatkuvalla vinohammaspyöräkosketuksella (constant mesh)  toteutettu, vaihteenvalitsin sijaitsi modernisti rattipylväässä.
Austin A40 Sports

Austin Motor Companyn ja Jensen Motors yhteistyömalli A40 Sports sai alkunsa Austinin hallituksen puheenjohtaja Leonard Lordin nähtyä Jensenin uuden Interceptor-mallin. Hän ehdotti Jensen Motorsille yhteishanketta jossa Jensen Motors suunnittelisi ja valmistaisi urheiluauton korin, joka voitaisiin asentaa A40 Devonin rungolle. Runkopalkit "boxattiin"  (hitsattiin avonaisena olevan profiilipalkin sivu umpeen, jolloin saadaan neliöprofiili, ts. box), koska avonainen alumiinikori vaati rungolta paremman vääntöjäykkyyden. 1,2-litraisen moottorin viritysastetta nostettiin varustamalla se tupla-SU-kaasuttimilla, näin teholukemaksi saatiin 50 hevosvoimaa vakiomoottorin 40:n sijaan. Mallin valmistus tapahtui kahdessa tehtaassa, Jensenin asennettua korin Austinin valmistaman tekniikan ja rungon päälle, koko paketti kuljetettiin takaisin Austinin Longbridgen tehtaille viimeistelyä varten. Arviolta 4011 yksilöä valmistettiin.
Tekniset tiedot

| --- | --- |
Malli: A40 Devon Saloon 
Valmistusaika: 1947–1952
Rakenne: R4-ottomoottori, 8V-OHV, Zenith-kaasutin
Iskutilavuus: 1197 cm³
Teho: 30 kW (40 bhp) @ 4300 r/min
Vääntö: 80 Nm @ 2200 r/min
Huippunopeus: 108 km/h
Kiihtyvyys 0–100 km/h: 38,6 s
Vetotapa: Takaveto
Vaihteisto: 4-portainen manuaali
Polttoaineenkulutus: 8 l/100 km
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
A40 Devon / Dorset -kuvia
A40 Devon -videoita
A40 Devonin 1200 cm3 OHV-moottori
Austin A40 Sports, n. 1951
Afrikan hovitaide

Kuva Beninin kuningaskunnasta peräisin olevista pronssiesineistä, jotka olivat esillä Tukholman taideakatemiassa vuonna 1900.
Afrikan hovitaide painottaa hallitsijoiden poliittista vaikutusvaltaa ja viittaa siihen harvinaisten, arvokkaiden ja kalliiden materiaalien välityksellä. Afrikassa kuninkuuden määritelmä vaihtelee. Se voi olla sotilasvallan voimaa, legitimiteetin osoittamista pyhissä rituaaleissa, statukseen viittaamista sosiaalisessa hierarkiassa  tai materiaalista erottautumista varaudella. Ne kaikki tulevat esiin hovitaiteessa.
Euroopan vallanpitäjien tavoin myös Afrikan kuninkaat ja johtajat suosivat hovitaiteiden kehittämistä, olipa kyse muutamien kylien suuruisista valtioista tai suurista imperiumeista.
Taustaa

Ensimmäiset eurooppalaiset, jotka vierailivat 1500-luvulla Kongon kuningaskunnassa, hämmästyivät sitä, että kuningas asui yhtä yksinkertaisesti kuin alamaisensa, ja että hänen aineellinen omaisuutensa oli vähäistä. Se koostui muutamasta nukkumiseen käytetystä matosta, joistakin saviastioista ruuan tekemiseen ja muutamista kalabasseista palmuviinin juomiseen.
Yleensä perinteisten afrikkalaisten yhteiskuntien talous ei sallinut vaurastumista. Vaikka monarkioissa oli vähän esineistöä, joissakin niistä käsityö saattoi olla rikkaampien hovien tasolla.
Niissä valtioissa, joiden talous perustui osittain eurooppalaisten kanssa käytävään kauppaan, varallisuus salli kuninkaan ja ylimystön rikastumisen. Näin oli Länsi-Afrikassa Beninin kuningaskunnassa (nykyisessä Etelä-Nigeriassa), Dahomeyn kuningaskunnassa (nykyisessä Beninissä), ja Keski-Afrikassa Kongon kuningaskunnassa. Joissakin näistä hovitaiteiden ja seremonioiden loisto tuli melko vaikuttavaksi. Loistosta huolimatta kaikki mustan Afrikan hovitaiteet liittyvät niiden maanviljely-yhteiskunnan juuriin.
Taiteet

Monarkia ja sen instituutiot ilmaisivat voimaansa etuoikeutettuina. Hovitaiteisiin kuuluivat kuvanveiston eri alat, sekä tekstiili ja pukutaide, kehotaide, arkkitehtuuri, tanssi, musiikki ja laulu. Myös etiketin vaatimat eleet ja kieli kuuluivat siihen, kuten eurooppalaisissakin hoveissa. Lisäksi esimerkiksi Ruandan ja Bugandan kuningaskunnissa kehittyi myös runotaide. Ruandan hovissa historiallisten ja pastoraalisen eeppisen runouden laulaminen ja lausuminen oli tarkoitettu tutsien nuorelle ylimystölle.
Artesaanien valmistamat esineet tarkoitettiin kuninkaille ja aristokratian jäsenille, ja ne käsittivät koko käyttöesineiden kirjon. Hovitaiteeseen kuuluivat arvomerkit, kuten erilaiset kepit ja sauvat, kärpäslätkät, seremonialliset aseet ja kruunut. Muita olivat istuimet, pään tuet, astiat (meikkaus- ja nuuskarasiat, maljat, ruutilaatikot) koristeluun tarkoitetut kaulakorut, riipukset, rannekkeet ja kammat, sekä muut esineet, kuten piiput. Työn laatu ja koristelu oli rikasta, ja esineiden muodon kehitys ilmaisi niiden käyttötarkoitusta.
Taiteet > Regaalit

Valmistettujen esineiden joukossa oli sellaisia, jotka oli käytön, pukeutumisen, materiaalin tai muodon takia varattu kuninkaalle. Regaalit eli kuninkaan tunnusmerkit ovat monarkian kaikkein pyhimpiä esineitä, koska ne materialisoivat monarkian periaatteen sekä historian. Niiden esilläolo vahvisti kuningaskunnan ja sen hallitsijan olemassaolon. Ne eivät kuitenkaan olleet aina peräisin hovin taiteellisesta tuotannosta. Monet regaaleista eivät koskaan olleet esillä julkisesti, eikä niissä ole aina koristelua. Jotkin näistä regaaleista, kuten Kultainen tuoli, jolle Ghanan monarkian Ašantin pyhä luonne perustuu, saatettiin ”reprodusoida”, jolloin kuningas ja päähallitsijat saattoivat omistaa samanlaisia.
Taiteilijat

Hovin taiteilija-artesaanit olivat yleensä ammattilaisia, kuten seppiä, valureita, kutojia, kaivertajia, kuvanveistäjiä, kultaseppiä. He omistivat työnsä kuningassuvulle ja aristokratialle. Suurissa kuningaskunnissa, kuten Beninissä, Dahomeyssa ja Ašantissa artisaanit kuuluivat kiltoihin. Niitä johti päällikkö, jonka korkea asema salli hänen puuttuvan kuninkaan asioihin, erityisesti uskonnollisiin kysymyksiin.
Artisaanien kokoontuminen yhteen paikkaan ja heidän nauttimansa suojelu aiheutti sen, että he tuottivat suuria määriä taideteoksia, joiden ikonografia ja tyyli poikkesi populaaritaiteista. Tämä varsinkin Beniniissä ja Nigeriassa sekä Ašantin konfederaatiossa.
Näiden artisaanien tuottama esineistö on suurin Afrikan historiassa tunnettu. He olivat usein peräisin monista eri etnisistä ryhmistä, koska sotien takia hallitsijat toivottivat aina joko ulkomaalaisia tervetulleiksi, tai sijoittivat heitä ryhmiin pakolla. Tämä käytäntö piti yllä teknisen ja esteettisen tiedon vaihtoa, sekä eri muotojen ja aiheiden perusteita ja niihin liittyviä merkityksiä.
Muslimitaiteen vaikutus

Muslimitaiteen vaikutusta on havaittu ikonografiassa ja jopa Akan-taiteen rakenteessa (Norsunluurannikko ja Ghana), sekä erityisesti Ašantien esineissä. Filigraanijalokivissä, pakottamalla tehdyissä metallilaatoissa, kankaissa ja erilaisissa esineissä olevissa koristeissa on muslimitaiteen aspekteja.
Muslimitaiteen vaikutus > Ornamentit

Ornamenteilla on kaksi tarkoitusta. Jokainen esine voi olla koristeltu ja kaunisteltu, mutta toisaalta ornamentti voi olla kuvaus. Jokainen koristeaihe voi tulla kuninkaallisen vallan symboliksi, ja ornamenttien runsaus voi myös viitata embleemeihin. Tämän esitystavan valinta, joka on läsnä usein hovitaiteessa, ilmentää selvää pyrkimystä vallan kirjaamiseen jokaiseen mahdolliseen pintaan ja näin vahvistaa sen läsnäoloa.
Muslimitaiteen vaikutus > Dogmaattisuus ja alkuperäisyys

Koska hovitaide pyrki osoittamaan ja kuvaamaan hallitsijan suuruutta, sillä oli vaara tulla dogmaattiseksi. Tästä todistavat Beninissä lähes samanlaiset kuninkaita muistuttavat messinkilaatat ja patsaat.
Usein hallitsijat rohkaisivat taiteellista pyrkimystä alkuperäisyyteen. Afrikkalaisen taiteen kehitys johtui hovitaiteilijoiden ja artisaanien kehittymisestä. Se näkyi kuninkaiden ja päälliköiden näköispatsaissa, jotka turvautuvat realistisiin, naturalistisiin periaatteisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Afrikan hovitaide Wikimedia Commonsissa
Digital Benin verkkosivut
Kongon kuningas Bernardo I hallitsi vuosina 1561 -1567.
Ašantien kultainen tuoli ja sen hoitaja vuonna 1935.
Dahomeyn kuningas Béhanzinin antropomorfinen patsas 1880-luvulta.
Akanien kultalehtipäällystetty miekka.
Kuninkaallinen istuin Dahomeysta.
Kuninkaan seremoniallinen pää on ns. Beninin pronsseja Tukholman Etnografisen museon kokoelmassa.
Australian avoin tennisturnaus 2011

Vuoden 2011 Australian avoin tennisturnaus pelattiin 17. tammikuuta – 30. tammikuuta 2011 Melbournessa. Se oli kaikkiaan 99:s Australian avoin tennisturnaus ja vuoden ensimmäinen Grand Slam -turnaus.
Kaksinpelien puolustavat mestarit olivat miehissä Sveitsin Roger Federer ja naisissa Yhdysvaltojen Serena Williams. Nelinpelien puolustavat mestarit olivat miehissä Yhdysvaltojen Bob Bryan ja Mike Bryan ja naisissa Yhdysvaltojen Serena Williams ja Venus Williams. Sekanelinpelin puolustava mestaripari oli Zimbabwen Cara Black ja Intian Leander Paes.
Naisten kaksinpeliturnauksen voitti ensimmäistä kertaa urallaan Kim Clijsters. Finaalissa hän voitti kiinalaisen Li Nan. Miesten kaksinpelin Australian avoimissa voitti toista kertaa urallaan Serbian Novak Đoković. Finaalissa hän voitti Andy Murrayn.
Poisjäännit

Juan Carlos Ferrero jätti turnauksen väliin, koska hän ei ole toipunut vielä polvi -ja ranneleikkauksista. Naisten puolustava mestari Serena Williams joutui jättämään turnauksen väliin jalkavamman takia. Myös välieriin edellisenä vuonna päässyt Zheng Jie joutui jättämään turnauksen väliin rannevaivan takia.
Tapahtumia

Naisten kolmannen kierroksen ottelussa Venus Williams joutui luovuttamaan jo ensimmäisen pelatun pisteen jälkeen Andrea Petkovicia vastaan loukkaantumisen takia. Kolmannella kierroksella jatkosta putosi myös viime vuoden finalisti Justine Henin, joka hävisi Svetlana Kuznetsovalle. Naisten neljännen kierroksen ottelu Svetlana Kuznetsovan ja Francesca Schiavonen välillä kesti neljä tuntia ja 44 minuuttia. Siitä tuli naisten kaikkien aikojen pisin ottelu Grand Slam -turnauksissa. Schiavone vei ottelun voiton lopulta lukemin 6–4, 1–6, 16–14. Ottelun päättänyt kolmas erä kesti tasan kolme tuntia. Naisten maailmanlistan ykkönen Caroline Wozniacki ei pystynyt vieläkään voittamaan ensimmäistä grand slamiaan, kun hän hävisi välierässä kiinalaiselle Li Nalle. Li teki samalla historiaa pääsemällä ensimmäisenä kiinalaisena grand slam -turnauksen kaksinpelin finaaliin.
Miesten neljännen kierroksen ottelussa ukrainalainen yllättäjä Aleksandr Dolgopolov pudotti jatkosta viidenneksi sijoitetun Robin Söderlingin. Puolivälierissä yksi turnauksen suurimmista voittajasuosikeista, Rafael Nadal putosi jatkosta hävittyään suoraan kolmessa erässä maanmiehelleen David Ferrerille. Miesten välierässä Novak Đoković voitti Australian avointen hallitsevan mestarin, Roger Federerin suoraan kolmessa erässä ja eteni toisen kerran urallaan Australian avointen finaaliin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Australian avoin tennisturnaus 2011 Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (englanniksi)
Attila Valter

| Attila Valter |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1998 (ikä 26)
Kansalaisuus:   Unkari
Pyöräilijä
Pituus:  185 cm
Paino:  65 kg
Joukkue:  Team Visma–Lease a Bike
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2017:  Cube Csömör
Ammattilaisjoukkue(et)
2018 2019 2020 2021–2022 2023–:  Pannon Cycling Team CCC Development Team]] CCC Team Groupama-FDJ Team Jumbo-Visma / Team Visma–Lease a Bike
Suurimmat voitot
  Maantieajon Unkarin-mestaruus 2022, 2023, 2024  Aika-ajon Unkarin-mestaruus 2019, 2023 
 Tiedot päivitetty: 28. kesäkuuta 2024 
Attila Valter (s. 12. kesäkuuta 1998 Csömör, Pest, Unkari) on unkarilainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Pannon Cycling Teamissa 2018, ajoi CCC Development Teamissa 2019, CCC:n ykkösjoukkueessa 2020, Groupama-FDJ-tallissa 2021–2022 ja on vuodesta 2023 edustanut Team Jumbo-Visma / Team Visma–Lease a Bike -tallia.
Valter siirtyi Italian ympäriajon 2021 kokonaiskilpailun johtoon kuudennen etapin jälkeen. Hänestä tuli ensimmäinen Grand Touria johtanut unkarilaispyöräilijä. Hän johti kilpailua kolmen etapin ajan ja sijoittui lopulta 14:nneksi.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Babalon Patralx de Telocvovim

| Babalon Patralx de Telocvovim Enochian Crescent |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 1. tammikuuta 1998
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 17.09
 Levy-yhtiö: Avantgarde Music
Enochian Crescentin muut julkaisut
| Telocvovim 1997 | Babalon Patralx de Telocvovim 1998 | The Blackened Rainbow 1998 |
Babalon Patralx de Telocvovim on suomalaisen black metal -yhtye Enochian Crescentin ensimmäinen EP-levy, joka julkaistiin vuonna 1998.
Kappaleet

Pestilence and Honey – 2.59
Vabzir Camliax – 3.16
Thirteen Candles – 4.10 (Bathory-cover)
Mortiferum or Ptomaine Malaise – 4.04
A Mathilde – 2.40
Kokoonpano

Wrath – laulu
Victor – kitara, laulu
Eappa – kitara
Harald – basso
Generis – rummut
Aiheesta muualla

Albumi Babalon Patralx de Telocvovim Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Baltatševon piiri

| Baltatševon piiri Балта́чевский райо́н Baltatševski raion Балтас районы Baltas raiony |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Piiri Baškortostanin kartalla
Perustettu:  1930
Pinta-ala:  1 592 km²
Väkiluku (1995):  24 900
Baltatševon eli Baltasin piiri (ven. Балта́чевский райо́н, Baltatševski raion, baškiiriksi Балтас районы, Baltas raiony) on hallintopiiri Baškortostanissa. Piirin hallinnollinen keskus on Starobaltatševon kylä, joka sijaitsee 220 kilometriä pääkaupungista Ufasta. Piiri on perustettu vuonna 1930 ja siihen kuuluu 17 kylähallintoaluetta. Piirin pinta-ala on 1 592 km².
Baltasin piirissä oli 24 900 asukasta vuonna 1995 ja asukastiheys oli 16 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit, baškiirit ja marit.
Aiheesta muualla

Piirin sivusto (venäjäksi)
Abzelilovo • 
Agidel • 
Alšejevsk • 
Arhangel • 
Askino • 
Aurgazy • 
Baimak • 
Bakaly • 
Baltatševo • 
Belebei • 
Belokatai • 
Beloretsk • 
Birsk • 
Bižbuljak • 
Blagovar • 
Blagoveštšensk • 
Burajevo • 
Burzjansk • 
Buzdjak • 
Davlekanovo • 
Djurtjul • 
Duvan • 
Fjodorovka • 
Gafur • 
Haibullino • 
Iglino • 
Iliševo • 
Išimbai • 
Janaul • 
Kaltasy • 
Karaidel • 
Karmaskaly • 
Kig • 
Krasnokamsk • 
Kugartš • 
Kujurgasy • 
Kumertau • 
Kušnarenkovo • 
Jermekejevo • 
Meleuz • 
Metšetlino • 
Mežgorje • 
Mijak • 
Miškino • 
Neftekamsk • 
Nurimanov • 
Oktjabrski • 
Salavat • 
Salavat • 
Šaran • 
Sibai • 
Sterlibaševo • 
Sterlitamak • 
Sterlitamak • 
Tatyšly • 
Tšekmaruš • 
Tšišmy • 
Tuimazy • 
Ufa • 
Ufa • 
Utšaly • 
Zialiar • 
Ziantšur
Azur

Azur
Azur oli Länsi-Saksan ensimmäinen saksalaisvalmisteinen satelliitti, joka laukaistiin 8. marraskuuta 1969 Vandenbergin lentotukikohdasta Kaliforniasta Scout-B -kantoraketilla. Satelliitin missio päättyi 29. kesäkuuta 1970.
Azur oli maan säteilyvyöhykkeitä ja aurinkoa, etenkin aurinkotuulta, ja revontulia tutkiva tiedesatelliitti, joka luokiteltiin painonsa (72 kg) mukaan mikrosatelliitiksi (massa alle 100 kg).
Osa Azurin maa-asemista oli Suomen Lapissa ja täten se oli varhainen vaihe Suomen avaruustoiminnan alkua.
Baltazar

Baltazar
Baltazar María de Morais Júnior eli Baltazar (s. 17. heinäkuuta 1959 Goiana, Pernambucon osavaltio, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja pelasi urallaan Brasilian, Espanjan, Portugalin, Ranskan ja Japanin pääsarjoissa.
Baltazarin ensimmäinen pääsarjaseura hänen kotimaassaan oli Grêmio, jonka riveissä hän voitti ensimmäisen Brasilian mestaruutensa vuonna 1981. Toisen mestaruutensa Baltazar voitti kahta vuotta myöhemmin edustaessaan Flamengoa. Ennen siirtymistään Euroopan kentille hän pelasi myös kahdessa muussa brasilialaisessa suurseurassa Palmeirasissa ja Botafogossa.
Vuonna 1985 Baltazar siirtyi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan Celta Vigoon. Baltazarin toisella Espanjan kaudella Celta teki nousun ylimmälle sarjaportaalle ja brasilialainen kruunattiin kakkosliigan maalikuninkaaksi 34 tehdyllä maalilla. Menestys herätti myös suurseurojen kiinnostuksen ja kesällä 1988 jo kolmissakymmenissä oleva hyökkääjä siirtyi Atlético Madridiin. Kaudella 1988–1989 Baltazar voitti liigan maalikuninkuuden 35 maalilla ja näin hänestä tuli myös liigan historian kolmanneksi eniten maaleja yhden kauden aikana viimeistellyt pelaaja. Vain Espanjan kaikkien aikojen paras maalintekijä Zarra (1950–1951) ja molempia Madridin suurseuroja edustanut meksikolaishyökkääjä Hugo Sanchez (1989–1990) ovat kyenneet ohittamaan Baltazarin maalimäärän molempien yltäessä kerran urallaan 38 maaliin. Syksyllä 1990 Atléticon hankittua saksalaistähti Bernd Schusterin seuran ulkomaalaispelaajien kiintiö oli täyttymässä ja Baltazar katsoi parhaaksi etsiä peliaikaa muualta. Hän pelasi kaudella 1990–1991 Portossa ja voitti siellä nimiinsä Portugalin cupin. Ennen lopettamispäätöstään vuonna 1996 Baltazar ehti pelata vielä Ranskassa, Japanissa sekä kotimaassaan Brasiliassa.
Baltazar on pelannut seitsemän ottelua Brasilian A-maajoukkueessa. Hänen paras saavutuksensa on vuonna 1989 voitettu Copa America, jossa hän pelasi seuraavan vuosikymmenen tähtipelaajien Bebeton ja Romárion rinnalla.
Baltazarin uran murheellisimpiin tapauksiin kuului joulukuussa 1986 Celtan ja Málagan välisessä ottelussa tapahtunut raju yhteentörmäys Málagan maalivahdin José Antonio Gallardon kanssa, mikä johti Gallardon kuolemaan. Tahattomasti päähän osunut potku aiheutti Gallardolle aivoverenvuodon ja tämä menehtyi oltuaan lopulta kahdeksan päivää koomassa. Seuraava kuolemantapaus Espanjan liigakentillä sattui vasta runsaan 20 vuoden kuluttua kun Sevillan Antonio Puerta menehtyi kesken pelin yllättäneen sairauskohtauksen seurauksena.
Aiheesta muualla

Qué fue de... Baltazar (espanjaksi)
Balthasar Hubmaier

| Balthasar Hubmaier |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1485 Friedberg
Kuollut: 10. maaliskuuta 1528 Wien
Balthasar Hubmaier (n. 1485 Friedberg - 10. maaliskuuta 1528 Wien) oli saksalainen anabaptistijohtaja uskonpuhdistuksen aikana.
Elämä

Hubmaier, joka oli lähtöisin vaatimattomista oloista, suoritti vuonna 1512 teologian tohtorin tutkinto Ingolstadtissa ja toimi seuraavina vuosina yliopisto-opettajana ja pastorina. Keväästä 1523 alkaen Hubmaier työskenteli pappina Waldshutissa. Hän keskusteli Ulrich Zwinglin kanssa lapsikasteesta ja nousi Zwinglin läheiseksi työtoveriksi. Hän alkoi vastustaa pyhien kuvien kunnioittamista ja katolista messua. Hän myös suhtautui myötätuntoisesti Talonpoikaissodan kapinallisiin. Tästä syystä keisarin lähettiläät vaativat hänen luovuttamistaan vuosina 1523 ja 1524 Waldshutissa. Hubmaier kuitenkin pakeni uhkauksia ja jäi Schaffhauseniin kahdeksi kuukaudeksi vuonna 1524. Hän palasi Waldshutiin jatkamaan kaupungin uskonpuhdistusta ja solmi yhteyksiä Thomas Müntzeriin ja Zürichin anabaptisteihin. Vuonna 1525 hänet kastettiin uudelleen ja myöhemmin hän kastoi noin 300 aikuista. Hubmaier erosi lopullisesti Zwinglistä lapsikastekysymyksen vuoksi. Ennen Habsburgien joukkojen kaupungin valtausta Talonpoikaissodan aikana Hubmaier pakeni protestanttiseen Zürichiin, jossa hän löysi aluksi suojaa anabaptistien luota, mutta Zwinglin vaikutuksesta hänet pidätettiin, ja hän perui anabaptistisen kantansa sen jälkeen, kun häntä oli uhattu kuolemanrangaistuksella. Huhtikuussa 1526 hän pääsi lähtemään Zürichistä ja saapui Konstanzin ja Augsburgin kautta Nikolsburgiin (nykyisin Mikulov, Tšekki) anabaptistien johtajaksi. Kuten Waldshutissa, Hubmaier toimi Nikolsburgissa sopusoinnussa maallisten viranomaisten kanssa. Vuonna 1527 hän joutui kuitenkin Itävallan hallituksen käsiin, siirrettiin Wieniin, ja teloitettiin kapinallisena ja harhaoppisena roviolla.
Anabaptistien maltillista siipeä edustanut Hubmaier oli lahjakas saarnaaja ja arvostettu teologi. Hän suhtautui myönteisesti maallisiin viranomaisiin, mikä poikkesi epäpoliittisten ja pasifististen anabaptistien yleisestä näkemyksestä.