Tenavat
Vaikutus muihin sarjakuviin

Tenavat ja muutamat muut samaan aikaan aloittaneet sarjakuvat, kuten Masi, nostivat vitsisarjat takaisin suosioon Yhdysvalloissa. 1950-luvun alkuun tultaessa jatkuvajuoniset seikkailusarjat olivat hallinneet amerikkalaislehdistön sarjakuvasivuja neljännesvuosisadan ajan. Uuden trendin myötä ne kuitenkin syrjäytyivät nopeasti. Jotkut ovat sanoneet Tenavien olleen myös mukana aloittamassa 1950-luvulla uutta ”älyllisten” sarjojen trendiä, jossa pelkistetty piirrostyyli yhdistyi enemmän tai vähemmän filosofiseen sisältöön. Tenavat menestyi aikana, jolloin sanomalehdet jatkuvasti kutistivat sarjakuville varattua tilaa. Vaikka Tenavat oli aloittaessaan ollut normaalia pienempi ”tilansäästöstrippi”, Tenavien alkuperäisestä koosta oli tullut 1980-luvulla strippisarjakuvien normaalikoko.
Tenavien menestyksen kaava osoittautui yksinkertaisuudessaan helposti kopioitavaksi, joten sarja sai paljon jäljittelijöitä. Juuri tämän seurauksena Tenavien vaikutus sanomalehtisarjakuvan kehitykseen muodostui suuremmaksi kuin monien muiden nerokkaiden ja arvostettujen sarjojen, sillä Tenavien viitoittamaa tietä oli muiden sarjakuvantekijöiden helppo seurata. Varsinkin Tenavien ja Masin pelkistetty piirrostyyli sekä strippien koon pieneneminen innoitti monia piirtäjiä kokeilemaan yhä yksinkertaisempaa tyyliä ja keskittymään pelkästään vitsien hiomiseen. Tämän seurauksena raja hyvin ja keskinkertaisesti piirrettyjen sarjakuvien välillä muuttui häilyvämmäksi, mikä monien mielestä johti sanomalehtisarjakuvan taiteellisen tason laskuun. Schulz oli itse pahoillaan siitä, että jatkuvajuoniset kerronnalliset sarjakuvat kuolivat pois vitsisarjakuvien tieltä ja että sarjakuvien julkaisukoko jatkuvasti kutistui.
Tenavat innoitti kuitenkin myös monia myöhempiä sarjakuvia, jotka on tunnustettu laadukkaiksi klassikoiksi. Lassin ja Leevin piirtäjä Bill Watterson nimesi Tenavat yhdeksi tärkeimmistä innoittajistaan. Johnny Hartin Pulterin on arveltu saaneen keskeisen innoituksen tyyliinsä Tenavista. Doonesburyn piirtäjän Garry Trudeaun mukaan hänen koko uransa oli Tenavien ansiota. Myös Jim Davisin Karvinen, Gary Larsonin Kaukana poissa, Berkeley Breathedin Bloom County ja Patrick McDonnellin Kamut on mainittu sarjakuvina, joita ei luultavasti olisi olemassa ilman Tenavia. Vakavista sarjakuvistaan tunnettu Art Spiegelman totesi, että Tenavien kaupallisen imagon vuoksi hänen oli pitkään vaikeaa tunnustaa sarjan vaikutus omaan työhönsä, ”koska yhtä hyvin olisi voinut sanoa ottaneensa vaikutteita aamiaismuroista”, mutta lopulta hän tajusi sen merkityksen ja laadukkuuden. Schulzin perinnön kantajien listalle on liitetty myös Simpsonien ja South Parkin kaltaisia animaatiosarjoja.
Lisäksi Tenavien välittömästä innoituksesta syntyi 1950- ja 1960-luvulla monia sarjakuvia, joiden pääosassa olivat karikatyyrimaiset suuripäiset lapset. Näitä olivat muun muassa Mell Lazarusin Neiti Maikka (Miss Peach) ja Bud Blaken Tiikeri.
»Tenavat pitkälti määrittelee modernin strippisarjakuvan, joten vielä nytkin on vaikea nähdä sitä tuorein silmin. Siistit, minimalistiset piirrokset, sarkastinen huumori, järkähtämätön tunteellinen rehellisyys, lemmikkieläimen sisäinen ajatusmaailma, lasten vakava kohtelu, villit fantasiat, valtaisan mittakaavan kaupallistaminen – lukemattomin tavoin Schulz viitoitti sen lavean tien, jota lähes jokainen sarjakuvapiirtäjä on sittemmin pyrkinyt seuraamaan.» 
(Bill Watterson 2007)