stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arabikevät
Arabikevät puhkeaa esiin Tunisiassa

Tunisian vallankumouksessa pakotettiin maan pitkäaikainen presidentti Zine el-Abidine Ben Ali lähtemään maasta 14. tammikuuta 2011. Kansannousu alkoi korruptioon kyllästyneen katukauppias Mohamed Bouazizin 17. joulukuuta 2010 tekemästä polttoitsemurhasta. Kansannousun perimmäisinä syinä olivat hintojen nousu, keskiluokan tyytymättömyys valtaeliitin rikastumiseen, poliittisten vaikutusmahdollisuuksien puute ja työttömyys. Tiedonvälitys, muun muassa internet ja Al Jazeera -televisiokanava auttoivat mielenosoitusten organisoinnissa.
Hallitusten erilaiset suhtautumistavat

Hallituksen vastaus kansan mielenosoituksiin ja mellakoihin vaihteli maittain. Joissain maissa hallitus kaatui heti tai suostui neuvotteluihin, joissain maissa se käytti väkivaltaa mielenosoitusten hajottamiseen. Arabikevättä on usein verrattukenen mukaan? kommunismin kaatumiseen Itä-Euroopassa 1989, mutta monet tarkkailijat (esimerkiksi Jean-Marie Guéhenno) näkevät vallankumouksissa huomattavia erojakin. Arabikevät vertautuu myös Iranin vallankumouksen, jossa ajatollah Khomeinin johtamat fundamentalistit syöksivät šaahin vallasta ja perustivat islamilaisen tasavallan.
Kapinoinnin leviäminen

Kun Tunisian hallitus kaatui tammikuussa 2011, tarkkailijat ennustivat onnistuneen kansannousun rohkaisevan muiden arabimaiden oppositioita ja synnyttävän pitkäaikaisia levottomuuksia Lähi-itään. Tämä johtui siitä, että muissakin arabimaissa oli samoja ongelmia kuin Tunisiassa.
Tunisian vallankumouksen innoittamat mielenosoitukset levisivätkin lähes kaikkialle arabimaailmaan. Monissa arabimaissa autoritaarinen hallinto oli estänyt yhteiskunnan ja talouden kehittymisen. Algeriassa mielenosoitukset alkoivat jo vuoden 2010 lopussa, ja tammikuussa arabikevät oli levinnyt esimerkiksi Libanoniin ja Jemeniin.
Arabikevät Egyptissä

Egyptin kansannousu alkoi 25. tammikuuta 2011, kun Kairon Tahririn aukiolle ensimmäistä kertaa kokoontui hallitusta vastustavia ihmisiä osoittamaan mieltään yksinvaltaa vastaan. Mielenosoitukset johtivat nopeaan vallanvaihtoon, kun 18 päivää kestäneiden mielenosoitusten jälkeen maan presidentti Hosni Mubarak pakotettiin eroamaan.
Armeija nosti väliaikaisen presidentin valtaan ja lupasi vapaat vaalit. Islamilaiset voittivat presidentin- ja parlamentinvaalit. Uusi presidentti Mohammed Mursi oli lähtöisin Muslimiveljeskunnasta. Mursin hallinto herätti laajaa vastustusta talouden jatkuvan alamäen ja islamisaatiopyrkimyksen vuoksi. Armeija ja hallinto kiistelivät siitä, että Mursi oli täyttänyt parlamentin vastoin perustuslakia. Mursi suostui hajottamaan parlamentin. Mursin vastustajat järjestivät jättimäisiä mielenosoituksia, ehkä jopa armeijan tuella. Armeija vaati Mursia suostumaan opposition vaatimukseen, että muiden kuin islamilaisten puolueiden edustajia tulisi ottaa hallitukseen. Mursi suostui vaatimuksiin vasta viime minuuteilla. lähde?
Niinpä 3. heinäkuuta 2013 armeija syrjäytti Mursin hiljentääkseen mielenosoitukset. Armeija pyrki estämään pidätyksin Muslimiveljeskunnan toiminnan. Tämä puolestaan enteili uusia levottomuuksia islamistien ja maallisempien tahojen välillä. Mursin tukijoiden ja vastustajien välillä oli väkivaltaisuuksia,. Väliaikaisena presidenttinä oli ollut kesästä 2013 alkaen armeijan tukema Adli Mansur. Muslimiveljeskunta yritti protestein palauttaa Mursin takaisin presidentiksi. Poliisi ja armeija kukistivat Muslimiveljeskunnan protestit tappaen, pidättäen ja tuomiten kuolemaan monia liikkeen johtajia. Muslimiveljeskunnan kiellonkin jälkeen oli levottomuuksia liikkeen kannattajien ja vastustajien välillä. Vuonna 2014 vallan kaapannut kenraali Abdel Fattah al-Sisi voitti presidentinvaalit.
Libyan, Jemenin ja Algerian levottomuudet

Libyassa tilanne ajautui sisällissotaan ja lopulta Muammar Gaddafin kiinniottamiseen ja surmaamiseen. Syyrian ja Jemenin levottomuudet jatkuivat tammikuusta 2011 lähtien koko vuoden. Algeriassa presidentti Bouteflika onnistui hillitsemään mielenosoitukset lakkauttamalla poikkeustilan ja lupaamalla uudistuksia, ja niinpä vallankumousta ei maassa tapahtunut. Myös Bahrainissa järjestettiin laajoja mielenosoituksia Saudi-Arabian lähetettyä joukkoja maahan.
Bahrainiin julistettiin poikkeustila, joka kesti 11 viikkoa. Saudi-Arabiassa šiiavähemmistö piti pieniä mielenosoituksia, joten maassa kiellettiin kaikki mielenosoitukset.
Vielä Gaddafin kukistumisen jälkeenkin Libyassa syntyi vuonna 2012 väkivaltaisuuksia eri suuntauksia edustavien asejoukkojen kesken. Hallitus ei kyennyt valvomaan maata, vaan se oli suurelta osin keskenään riitelevien heimojen hallussa, ja Libya saattaa ajan mittaan ajautua uuteen sisällissotaan. Keväällä 2014 Libyassa tuli vallankaappauksella valtaan kenraali Khalifa Haftar, joka ilmoitti taistelevansa islamisteja ja ääriryhmiä vastaan.
Syyrian sisällissota

Syyriassa arabikevät vaihtui kesään 2012 mennessä veriseksi sisällissodaksi, jossa hallituksen ja protestoijia tukeneiden sotilaiden armeijat taistelivat keskenään. Lisäksi hallitusta vastaan taisteli ääri-islamilaisia taistelijoita, joiden pelättiin aloittavan erillisen kamppailun maltillisempien kapinallisten kanssa.
Arabikevään seuraukset

Monien maiden tilanne on pysynyt epävakaana arabikevään jälkeen.
YK laski arabikevään hinnaksi alueen maille yli 500 miljardia euroa. Sodat ja levottomuudet ovat lisänneet valtioiden velkaa, työttömyyttä, korruptiota ja köyhyyttä. Laskelma huomioi myös tapahtumien heijastevaikutukset, kuten pakolaisten kasvaneen määrän ja turismin vähentymisen. Menetykset ovat noin kuusi prosenttia arabimaiden vuosien 2011–2015 bruttokansantuotteesta.
Liikehdinnän tulos on pettymys niille, jotka uskoivat länsimaisen demokratian nopeaan leviämiseen alueelle. Arabikevään muutokset eivät useinkaan tuoneet parempaa yhteiskuntaa,. ainoastaan pysyvän levottomuuden. Monet ihmiset ovat tyytymättömiä valtaan nousseisiin hallituksiin, koska ne eivät pystyneet parantamaan talouden huonoa tilaa. Esimerkiksi Jemen suistui epävakauteen, kun arabikevään kansanousu levisi sinne vuonna 2011 ja pitkäaikaisen diktaattorin Ali Abdullah Salehin oli luovuttava vallasta. Jemenin uusi hallitus ei ole onnistunut ulottamaan valtaansa koko maahan. Tätä tyhjiötä on täyttänyt esimerkiksi terroristiverkosto al-Qaida.. Syyria ajautui arabikevään takia pitkään, tuhoisaan sisällissotaan, jossa oli monia osapuolia, ja johon ulkomaat sekaantuivat. Libyassa puhkesi lyhyt sisällissota, jonka jälkeenkin väkivalta jatkui maassa.
Kapinat ovat pitkittyessään lisänneet siirtolaisuutta Pohjois-Afrikasta Eurooppaan. Yli 700 siirtolaista kuoli vuonna 2013 yrittäessään Välimeren yli Eurooppaan, ja pakolaisvirta on sen jälkeenkin jatkunut.
Arabimaiden vapaissa vaaleissa islamilaiset puolueet ovat menestyneet hyvin, esimerkiksi Egyptin muslimiveljeskunta ja Tunisian Ennahda-puolue. Ääripuolueet ovat hyvin organisoituneita, ja väestö odottaa mieluummin saavansa työpaikkoja, rahaa ja turvallisuutta kuin vapauksia. Varsinkin maaseudun väki ja kouluttamattomat kannattavat islamisteja. Islamilaiset ryhmät selittävät, että islam on ratkaisu maan ongelmiin. He tuomitsevat vallasta syöstyn hallituksen sen vuoksi, että se yritti modernisoida maata länsimaalaiseen tapaan. Islamilaisesta näkökulmasta koko arabikevät-nimitys on eurooppalaisten keksimä.
Liberaalit toivoivat, että arabikevät tuo yksilönvapaudet ja tasa-arvon arabimaihin. Erityisesti naisten aseman odotettiin paranevan. Vaikka naisilla oli keskeinen rooli arabikeväässä, se ei laajentanut heidän oikeuksiaan. Esteenä olivat patriarkaaliset asenteet ja islamistien nousu. Länsimaisen yhteiskunnan sijasta monissa maissa halutaankin rakentaa islamilainen valtio. Länsimaisissa tulkinnoissa pidetään islamia ja demokratiaa yhteensopimattomina, vaikka Turkki on jo pitkään yhdistänyt niitä omassa politiikassaan. Islamilaiset puolueet voivat lopulta omalla tavallaan edistää demokratiaa, sillä niiden piirissä on voimakas muisto siitä, että vallasta syösty edellinen hallitus ei kuunnellut kansaa.
Levottomuuksia maittain

Tunisia: Tunisian vallankumous
Algeria: Algerian mielenosoitukset 2010–2012
Sudan: Sudanin mielenosoitukset 2011–2013
Oman: Omanin mielenosoitukset 2011
Jemen: Jemenin vallankumous
Jordania: Jordanian mielenosoitukset 2011–2012
Egypti:Egyptin vallankumous 2011
Syyria: Syyrian sisällissota
Marokko: Marokon mielenosoitukset 2011–2012
Irak: Irakin mielenosoitukset 2011
Bahrain: Bahrainin kansannousu
Kuwait: Kuwaitin mielenosoitukset 2011–2012
Libya: Ensimmäinen Libyan sisällissota
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arabikevät Wikimedia Commonsissa
Arabikevään historiaa maa maalta ja käsite käsitteeltä Ylen Elävä arkisto.
Yle Uutisten teemasivut kansannousuista
Arabikevät Ylen Elävässä arkistossa
Kirjallisuutta

Timo Behr & Mika Aaltola: The Arab Uprising: Causes, prospects and implications, FIIA Briefing Paper 76 (2011), Ulkopoliittinen instituutti.
Lilly Korpiola & Hanna Nikkanen: Arabikevät. Avain, 2012. ISBN 978-951-692-912-8
Päivi Syrjänen & Tiina Aalto, Mitä missä milloin 2012. Otava, 2011. ISBN 978-951-125-293-1, artikkeli "Arabimaissa kuohuu" - Jaakko Hämeen-Anttila, s. 183 - 189
Naser Khader ja Stig Matthiesen: Verta vuotava sydän - arabikevät ja sen hiipuminen.  Suomentanut Aino Pääsky. Kirjataimi, 2016.  ISBN 978-952-93-6665-1
Lilly Korpiola, Sanna Raita-aho: Arabikevään jälkeen - arjen ja apokalypsin välissä.  Helsinki:  kustannusosakeyhtiö Tammi, 2017.  ISBN 978-951-31-9297-6
Protestoijia Tunisin keskustassa tammikuussa 2011.
Hallitus syösty vallasta
  Hallinnollisia muutoksia johtuen laajoista mielenosoituksista
  Hallinnollisia muutoksia johtuen vähäisistä mielenosoituksista
  Käynnissä oleva sisällissota
  Laajoja mielenosoituksia
  Vähäisiä mielenosoituksia
  Arabimaailman ulkopuolella olevat valtiot, joissa samankaltaisia ongelmia
Telemarkin lääni

| Telemarkin lääni Telemark fylke |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Läänin sijainti Norjassa
Valtio:  Norja
Alue:  Østlandet
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Skien
 – lääninjohtaja:  Sven Tore Løkslid
Pinta-ala:  15 296,32 km²
Väkiluku (2016):  172 494
 – väestötiheys:  11,28 as./km²
Kielet:  Kirjanorja ja uusnorja
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NO-08
 – NUTS:  NO034
 
Läänin internetsivut
Telemarkin lääni (norj. Telemark fylke) on Norjan lääni maan eteläosassa Østlandetin alueella. Se sijaitsee Oslon kaupungin länsipuolella Skienin vesistön ympärillä Skagerrakin rannalla. Sen hallinnollinen keskus on Skien. Läänissä on 172 494 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 15 296,32 neliökilometriä.
Kunnat

Telemarkin lääniin kuuluu 17 kuntaa:
Bamble
Drangedal
Fyresdal
Hjartdal
Kragerø
Kviteseid
Midt-Telemark
Nissedal
Nome
Notodden
Porsgrunn
Seljord
Siljan (kunta)
Skien
Tinn
Tokke
Vinje
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Telemarkin lääni Wikimedia Commonsissa
Läänin internetsivut
Norjan läänit
Agder
Akershus
Buskerud
Finnmark
Innlandet
Møre ja Romsdal
Nordland
Oslo
Rogaland
Telemark
Tromssa
Trøndelag
Vestfold
Vestland
Østfold
Stathelle Bamblessa.
HC Vítkovice

| HC Vítkovice |
| --- | --- |

Perustettu:  1928
Kaupunki:  Ostrava, Tšekki
Kotiareena:  Ostrava Aréna
– kapasiteetti:  9 833
Sarjataso:   Tipsport Extraliga
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Patrik Rimmel
Puheenjohtaja:   František Černík
Päävalmentaja:   Vlastimil Wojnar
Kapteeni:   Juraj Mikúš
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
HC Vítkovice Steel on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue Ostravasta. Joukkue pelaa kotiottelunsa Ostrava Arénalla. Seura on perustettu vuonna 1928. Vítkovicella on Tšekkoslovakian mestaruus vuosilta 1952 ja 1981.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  | Lukáš Pařík | L | 2026 | Neratovice, Tšekki |  |
| 33 |  | Lukáš Klimeš | L | 2027 | Brno, Tšekki |  |
| 49 |  | Dominik Hrachovina | L | 2027 | Brno, Tšekki |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 2 |  | Juraj Mikúš (C) | L | 2025 | Trenčín, Slovakia, Tšekkoslovakia |  |
| 3 |  | Jan Košťálek (A) | R | Laina | Praha, Tšekki |  |
| 8 |  | Patrik Demel | L | 2026 | Ostrava, Tšekki |  |
| 16 |  | Joe Leahy | L | 2025 | Waterloo, Ontario, Kanada |  |
| 17 |  | Matěj Prčík | L | 2025 | Hodonín, Tšekki |  |
| 18 |  | Lukáš Kovář | L | 2025 | Ostrava, Tšekkoslovakia |  |
| 43 |  | Stuart Percy | L | 2025 | Oakville, Ontario, Kanada |  |
| 44 |  | Patrik Marcel | L | 2026 | Plzeň, Tšekki |  |
| 81 |  | Yohann Auvitu (A) | L | 2025 | Ivry-sur-Seine, Ranska |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 10 |  | Petr Hašek | L | KH | 2025+1 | Beroun, Tšekki |
| 11 |  | Marek Kalus (A) | L | VLH | 2027 | Krmelín, Tšekki |
| 13 |  | Rihards Bukarts | R | LH | 2025 | Jūrmala, Latvia |
| 15 |  | Jan Eberle | L | LH | Laina | Kladno, Tšekkoslovakia |
| 19 |  | Anthony Nellis | L | VLH / KH | 2026 | Breakeyville, Québec, Kanada |
| 21 |  | Chad Yetman | R | KH / OLH | 2026 | Ajax, Ontario, Kanada |
| 23 |  | Vojtěch Lednický | R | LH | 2026 | Frýdek-Místek, Tšekki |
| 24 |  | Jindřich Abdul | L | LH | 2027 | Vsetín, Tšekki |
| 25 |  | Patrik Zdráhal (A) | L | LH | 2026 | Ostrava, Tšekki |
| 41 |  | Maxim Vehovský | L | LH | Laina | Opava, Tšekki |
| 62 |  | Robert Říčka | R | OLH / KH | Laina | Havířov, Tšekkoslovakia |
| 67 |  | Jan Hladonik | L | KH / VLH | 2026 | Třinec, Tšekki |
| 71 |  | Roberts Bukarts | R | LH | 2026 | Jūrmala, Latvian SNT, Neuvostoliitto |
| 72 |  | Jan Bambula | L | VLH | 2026 | Havířov, Tšekki |
| 79 |  | Martin Hanzl | L | KH | 2026 | Ústí nad Labem, Tšekki |
| 86 |  | Matěj Přibyl | R | KH | 2025 | Uničov, Tšekki |
| 91 |  | Marcel Barinka | R | KH | 2026 | Praha, Tšekki |
| 93 |  | Petr Hauser | R | OLH | Laina | Plzeň, Tšekki |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Vlastimil Wojnar
Apuvalmentaja: Radek Philipp
Maalivahtivalmentaja: Martin Falter
Videovalmentaja & Joukkueenjohtaja: Denis Havel
Fysiikkavalmentaja: Tomáš Bystroň
Huoltopäällikkö: Martin Cirkl
Puheenjohtaja: František Černík
Toimitusjohtaja: Patrik Rimmel
Urheilutoimenjohtaja: Roman Šimíček
Omistaja: Aleš Pavlik
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotisivut
Extraliga
:
HC Bilí Tygři Liberec
•
Mountfield České Budějovice
•
HC Energie Karlovy Vary
•
HC Moeller Pardubice
•
HC Lasselsberger Plzeň
•
HC RI OKNA Zlin
•
HC Litvínov
•
HC Geus Okna Kladno
•
HC Slavia Praha
•
HC Sparta Praha
•
HC Ocelaři Třinec
•
HC Vitkovice
•
BK Mladá Boleslav
•
HC Znojemští Orli
Kaudet:
1993–94 • 1994–95 • 1995–96 • 1996–97 • 1997–98 • 1998–99 • 1999–00
2000–01 • 2001–02 • 2002–03 • 2003–04 • 2004–05 • 2005–06 • 2006–07 • 2007–08 • 2008–09 • 2009–10
2010–11 • 2011–12 • 2012–13 • 2013–14 • 2014–15 • 2015–16 • 2016–17 • 2017–18 • 2018–19 • 2019–20
Lausanne HC

| Lausanne HC |
| --- | --- |

Perustettu:  1922 
Entiset nimet:  Montchoisi Hockey Club
Kaupunki:  Lausanne, Sveitsi
Kotiareena:  Vaudoise Aréna 
– kapasiteetti:  9 600
Sarjataso:  National League
Värit:           
Toimitusjohtaja:   John Fust
Puheenjohtaja:   Patrick De Preux
Päävalmentaja:   Geoff Ward
Omistaja:   Gregory Finger
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lausanne HC (LHC) on sveitsiläinen jääkiekkoseura Lausannesta. Joukkue pelaa Sveitsin pääsarjassa National League:ssa. Seuran omistaa venäläinen Gregory Finger.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 30 |  | Antoine Keller | L | 2026 | Dijon, Ranska |  |
| 33 |  | Kevin Pasche | R | 2027 | Lausanne, Sveitsi |  |
| 92 |  | Thibault Fatton | L | 2026 | La Chaux-de-Fonds, Sveitsi |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 5 |  | Gavin Bayreuther | L | 2025 | Concord, New Hampshire, Yhdysvallat |  |
| 7 |  | Aurélien Marti | L | 2028 |  |  |
| 8 |  | Gael Haas | L | 2028 | Yverdon-les-Bains, Sveitsi |  |
| 20 |  | Lawrence Pilut | L | 2025 | Tingsryd, Ruotsi |  |
| 38 |  | Lukas Frick (A) | L | 2025 | Zuberwangen, Sveitsi |  |
| 66 |  | Cédric Fiedler | L | 2027 | Zug, Sveitsi |  |
| 67 |  | Nathan Vouardoux | R | 2027 |  |  |
| 77 |  | David Sklenička | L | 2025 | Rakovník, Tšekki |  |
| 79 |  | Joël Genazzi (A) | L | 2025 | Zürich, Sveitsi |  |
| 91 |  | Fabian Heldner | R | 2028 | Visp, Sveitsi |  |
| 96 |  | Andrea Glauser (A) | R | 2025 | Zauggenried, Sveitsi |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 4 |  | Makai Holdener | R | LH | 2028 | Genève, Sveitsi |
| 9 |  | Damien Riat (A) | R | H | 2030 | Genève, Sveitsi |
| 11 |  | Antti Suomela | L | KH | 2027 | Espoo, Suomi |
| 12 |  | Michael Raffl (C) | L | LH | 2025 | Villach, Itävalta |
| 14 |  | Jason Fuchs | L | KH | 2029 | Bern, Sveitsi |
| 17 |  | Ken Jäger (A) | R | KH / OLH | 2026 | Davos, Sveitsi |
| 18 |  | Raphael Prassl | L | KH / OLH | 2026 | Zürich, Sveitsi |
| 19 |  | Michael Hügli | R | LH | 2027 | Seedorf, Sveitsi |
| 22 |  | Janne Kuokkanen | L | KH | 2026 | Oulunsalo, Suomi |
| 29 |  | Ahti Oksanen | L | VLH / KH | 2026 | Kirkkonummi, Suomi |
| 48 |  | Lauri Pajuniemi | R | OLH | 2026 | Tampere, Suomi |
| 68 |  | Matthias Mémeteau | R | KH / OLH | 2025 |  |
| 71 |  | Benjamin Bougro | L | KH | 2027 | Saint-Germain-en-Laye, Ranska |
| 81 |  | Gian-Marco Hammerer | L | H | 2025 | Davos, Sveitsi |
| 90 |  | Théo Rochette | L | KH | 2026 | Neuchâtel, Sveitsi |
| 94 |  | Tim Bozon | L | VLH | 2025 | St. Louis, Missouri, Yhdysvallat |
|   |  | Dominik Kahun | L | H | 2027 | Planá, Tšekki |
|   |  | Brendan Perlini | L | VLH | 2025 | Guildford, Englanti |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Geoff Ward
Apuvalmentaja: Peter Andersson
Apuvalmentaja: Balázs Bartalis
Maalivahtivalmentaja: Cristobal Huet
Videovalmentaja: Frédéric Lemay
Fysiikkavalmentaja: Jonathan Bossard
Fysiikkavalmentaja: Quirin Söhnlein
Huoltopäällikkö: Thibault Jean
Puheenjohtaja: Patrick De Preux
Toimitusjohtaja: John Fust
Lähde: EliteProspects
Vartio Reinillä

| Vartio Reinillä> Watch on the Rhine |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Lillian Hellman
Tapahtumapaikka ja -aika:  Kevät 1940, Farrellyn perheen kesähuvila Washington D.C.:n lähellä
Kantaesitys:  1.4.1941
Kantaesityspaikka:  Martin Beck Theatre, New York
Vartio Reinillä (Watch on the Rhine) on yhdysvaltalaisen Lillian Hellmanin kirjoittama näytelmä, joka kantaesitettiin vuonna 1941 ja voitti New York Drama Critics’ Circlen parhaan näytelmän palkinnon. Saksan vastarintaliikkeen jäsenistä Yhdysvalloissa kertovan näytelmän on suomentanut Pentti Saarikoski vuonna 1978. Elokuvana tarina tunnetaan Suomessa nimellä Usko huomispäivään (1943). Näytelmän nimi tulee 1800-luvun saksalaisesta isänmaallisesta laulusta ”Die Wacht am Rhein”.
Juoni

Saksalaissyntyinen insinööri Kurt Müller ja hänen amerikkalainen vaimonsa Sara ovat olleet naimisissa 20 vuotta ja viettäneet valtaosan siitä ajasta Euroopassa, jossa heidän kolme lastansa (Joshua, Babette ja Bodo) ovat kasvaneet. Mies on ollut tiiviisti mukana Espanjan ja Saksan antifasisistissa liikkeissä. Nyt perhe on Yhdysvalloissa vierailemassa Saran varakkaiden sukulaisten, Farrellyn perheen luona, jossa ovat myös Saran äiti Fanny ja veli David. Sara kertoo perheen aikovan jäädä asumaan kaikessa rauhassa Yhdysvaltoihin.
Farrellyn talossa on vieraana myös Teck de Brancovis, köyhtynyt romanialainen kreivi, joka on juonitellut saksalaisten kanssa asuessaan Washingtonissa. Hän tutkii salaa Müllerin pariskunnan makuuhuoneen ja löytää lukitusta matkalaukusta aseen ja 23 000 dollaria, joilla on tarkoitus rahoittaa natsien vastaista maanalaista toimintaa Saksassa.
Müllerit kuulevat että Max Freidech, vastarintaliikkeen jäsen, on pidätetty Saksassa. Koska Freidech aiemmin pelasti Kurt Müllerin Gestapon kynsistä, Kurt suunnitteleekin paluuta Saksaan tätä auttamaan.
Kreivi de Brancovis uhkaa paljastaa Kurtin suunnitelman natseille, ellei tämä maksa hänelle kymmentätuhatta dollaria. Kurt tappaa kreivin. Fanny ja David suostuvat auttamaan hänet ulos maasta.
Kurt on ollut poissa kuukausia mitään ilmoittamatta. Hänen poikansa Joshua ilmoittaa lähtevänsä etsimään isäänsä heti kun täyttäisi pian 18 vuotta. Sara, peläten että menettäisi sekä miehensä että poikansa, vastustelee mutta kerää rohkeutensa kun pojan on tullut aika lähteä.
Dashiell Hammett sovitti näytelmän vuonna 1943 ensi-iltansa saaneeksi elokuvaksi Usko huomispäivään, jossa Sara Mülleriä näyttelee Bette Davis ja Kurt Mülleriä Paul Lukas, joka teki roolin myös näyttämöllä teoksen alkuperäistuotannossa.
Kirjallisuutta

Hellman, Lillian: Six Plays.  New York:  Vintage Books, 1979.  ISBN 0-394-74112-9
Patraka, Vivian M.: ”Realism, Gender, and Historical Crisis,” teoksessa Spectacular Suffering: Theatre, Fascism, and the Holocaust, Indiana University Press 1999.
Aiheesta muualla

Kuvia alkuperäistuotannosta Life-lehdessä huhtikuussa 1941
Käännös suomeksi
HC Merano

| HC Merano |
| --- | --- |
Perustettu:  2001
Kaupunki:   Merano, Italia
Kotiareena:  Meranarena
– kapasiteetti:  3 500
Sarjataso:  Alps Hockey League
Värit:           
Päävalmentaja:   Tom Coolen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hockey Club Meran/Merano on italialainen jääkiekkojoukkue Meranon kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 2001 ja se pelaa monikansallisessa Alps Hockey Leaguessa.