stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johanna Salmijärvi

Johanna Salmijärvi (s. 21. helmikuuta 1994) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti kasvattajaseuraansa Tampereen Ilvestä Liigassa kausina 2011–2012, 2015–2018 ja 2021 sekä Ykkösessä kausina 2013–2014. Kaudella 2015 hän pelasi Ykkösessä myös kaksi ottelua Hämeenlinnan Härmän joukkueessa. Hän pelasi Liigassa kaikkiaan 116 ottelua ja teki niissä 11 maalia, joista kuusi kaudella 2018. Kaudet 2019–2020 Salmijärvi pelasi Norjan 1. divisioonassa Amazon Grimstad FK:n joukkueessa.
Jens Smørum

| Jens Smørum> Tanskan maatalousministeri |
| --- | --- |
 Hans Hedtoftin III ja Hans Christian Hansenin I hallitus 30. syyskuuta 1953 – 28. toukokuuta 1957  
Edeltäjä:  Jens Sønderup
Seuraaja:  Karl Skytte
Tanskan sisäministeri
 Hans Hedtoftin I ja Hans Hedtoftin II hallitus 23. marraskuuta 1947 – 30. lokakuuta 1950  
Edeltäjä:  Niels Arnth-Jensen
Seuraaja:  Aksel Møller
Kansankäräjäedustaja
 1950–1957 1941–1945 1929–1939  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jens Laurits Oluf Sørensen Smørum
Syntynyt: 3. helmikuuta 1891 Smørum, Tanska
Kuollut: 18. joulukuuta 1976 (85 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraatit
Jens Laurits Oluf Sørensen Smørum (3. helmikuuta 1891 Smørum – 18. joulukuuta 1976) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1929–1939, 1941–1945 sekä 1950–1957 ja toimi Tanskan sisäministerinä 1947–1950 sekä maatalousministerinä 1953–1957.
Aiheesta muualla

Jens Smørum Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Johanna Saarinen

| Johanna Saarinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Johanna Maria Saarinen
Syntynyt: 8. syyskuuta 1973 (ikä 51) Köyliö
Ammatti:  ampumahiihtäjä
Ampumahiihtäjä
Pituus:  171 cm
Paino:  58 kg
Johanna Maria Saarinen (s. 8. syyskuuta 1973 Köyliö) on suomalainen ampumahiihtäjä, joka kilpaili talviolympialaisissa vuonna 1992.
Jussi Peltomaa

Jussi Peltomaa (s. 24. kesäkuuta 1987 Pori) on entinen Porin Ässien jääkiekkoilija. Peltomaa tuli mukaan Ässien C-junioreiden joukkueeseen kaudelle 2002 ja oli siitä lähtien ikäkausijoukkueiden runkopelaajia. Ässien ohella Peltomaa pelasi myös Suomen U17 ja U18 maajoukkueissa. Ensimmäiset miesten pelinsä Peltomaa pelasi kaudella 2005–06. Kolmen kauden aikana Peltomaa oli miesten joukkueen kokoonpanossa 36 ottelussa, mutta lopullinen läpimurto jäi kuitenkin tekemättä. Viimeiset pelinsä Peltomaa pelasi keväällä 2009 HC Luvian joukkueessa joukkueen pelatassa noususta II divisioonaan.
Jenny of Oldstones

| ”Jenny of Oldstones” Florence and the Machine |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Game of Thrones: Season 8
 Julkaistu: 22. huhtikuuta 2019
 Tekijä(t): David Benioff Ramin Djawadi George R. R. Martin D. B. Weiss
 Tuottaja(t): Thomas Bartlett Florence Welch
 Kesto: 03.09
Florence and the Machinen muut singlet
| ”Moderation” 2019 | ”Jenny of Oldstones” 2019 | ”Light of Love” 2020 |
Jenny of Oldstones (myös Jennyn laulu tai Jenny’s Song) on brittiyhtye Florence and the Machinen kappale, joka julkaistiin singlenä 22. huhtikuuta 2019. Se soitettiin George R. R. Martinin suosittuun Tulen ja jään laulu -fantasiakirjasarjaan pohjautuvan Game of Thrones -televisiosarjan viimeisellä tuotantokaudella. Kappale on tulkinta kirjasarjassa esiintyvästä kuvitteellisesta ”Jennyn laulusta”.
Tausta > Jennyn laulu

”Jenny of Oldstones” on Florence and the Machinen tulkinta yhdysvaltalaiskirjailija George R. R. Martinin suositussa Tulen ja jään laulu -fantasiakirjasarjassa esiintyvästä ”Jennyn laulusta”. Laulu mainitaan ensimmäistä kertaa sarjan kolmannessa osassa, Miekkamyrskyssä. Sitä kuvaillaan kirjoissa vain muutamalla säkeellä: ”High in the halls of the kings who are gone, Jenny would dance with her ghosts.”
Laulun Jenny, koko nimeltään Vanhakiven Jenny (engl. Jenny of Oldstones), on kuvitteellinen hahmo, joka mainitaan kirjasarjaan kuuluvissa teoksissa. Hän on aateliton, joka nai prinssi Duncan Targaryenin vastoin tämän isän, kuningas Aegon Arvaamattoman tahtoa. Avioliiton johdosta Duncan joutuu luopumaan oikeudestaan kruunuun. Jenny ja Duncan kuolevat Suvisalin tragediaksi kutsutussa tulipalossa ennen kirjasarjan tapahtumien alkua. Duncan on Tulen ja jään laulun päähenkilön, Daenerys Targaryenin, isosetä.
Kirjasarjassa esiintyvän ”Jennyn laulun” on arveltu olevan prinssi Rhaegar Targaryenin kirjoittama. Rhaegar syntyi Suvisalin tragedian aikana. Hänen tiedetään laulaneen rakastetulleen Lyanna Starkille Harrenhallin turnajaisissa, jolloin heidän televisiosarjassa esiintyvä suhteensa alkoi.
Tausta > Televisiosarjan versio

Florence and the Machine -yhtyeen laulaja Florence Welch kertoi The New York Times -lehdelle, että Game of Thrones -televisiosarjan tuottajat David Benioff ja D. B. Weiss ottivat häneen yhteyttä ja pyysivät häntä tekemään kappaleen sarjaan ”Jennyn laulun” pohjalta. He eivät kuitenkaan kertoneet hänelle kirjoissa esiintyvän laulun taustaa tai sitä, millaisessa kohtauksessa sitä tultaisiin käyttämään. Hän sai tuottajakaksikolta yksinkertaisen melodian, jota hän käytti kappaleen pohjana. Jälkikäteen hän sanoi, että olisi saattanut tehdä kappaleesta dramaattisemman, jos olisi tiennyt enemmän, mutta on tyytyväinen lopputulokseen.
Televisiosarjaa varten kappaleeseen kehitettiin lisää sanoja. Sarjassa oli jo aiemmin soitettu kirjoissa mainittuja lauluja, kuten ”Castameren sateet” (engl. The Rains of Castamere) sekä ”Karhu ja kaunokainen” (engl. The Bear and the Maiden Fair). Florence and the Machine -yhtyettä oli pyydetty esittämään ”Castameren sateet” sarjan toista tuotantokautta varten, mutta yhtye kieltäytyi silloin tarjouksesta.
Kappale esitetään sarjan kahdeksannella tuotantokaudella, sen toisessa jaksossa nimeltä ”Seitsemän kuningaskunnan ritari”. Sen laulaa Daniel Portman, joka näyttelee Podrick Paynea. Kohtauksessa sarjan hahmot istuvat tulen ääressä ennen tulossa olevaa Talvivaaran taistelua, jossa he uskovat kuolevansa. Payne alkaa laulaa, kun Tyrion Lannister pyytää musiikkia keventääkseen tunnelmaa. Laulun soidessa näytetään sarjan hahmoja rakkaidensa kanssa.
Julkaisu

Single julkaistiin 22. huhtikuuta 2019. Kappale soitettiin kahdesti myös Game of Thrones -televisiosarjan kahdeksannen tuotantokauden toisessa jaksossa. Florence and the Machinen versio soi lopputekstien aikana.
Jussi Pelli

Jussi Pelli (21. tammikuuta 1895 Viipuri – 5. toukokuuta 1962 Lahti) oli suomalainen jääpalloilija.
Pelli aloitti pelaajauransa keskustukimiehenä, mutta vaihtoi vuonna 1915 pelipaikkansa puolustajaksi. Hän pelasi koko pelaajauransa Viipurin Susissa, joissa saavutti 11 Suomen-mestaruutta. Hän pelasi urallaan myös seitsemän maaottelua. Urheiluperinnettä jatkoivat maailmanmestaruus- ja olympiatasolla hänen poikansa jousiampuja Yrjö Pelli ja pojanpoikansa nykyaikainen viisiottelija ja miekkailija Jussi Pelli.
Johannes van Damme

Johannes van Damme (1. kesäkuuta 1935 Middelburg – 23. syyskuuta 1994 Singapore) oli hollantilainen insinööri.
Van Damme jäi Singaporessa syyskuussa 1991 kiinni lähes 4,5 kilogramman suuruisen heroiinilastin salakuljetuksesta. Vuonna 1975 säädetyn lain mukaan kuolemanrangaistus on Singaporessa pakollinen seuraamus, jos henkilön hallusta tavataan tietty määrä huumausainetta. Heroiinin osalta kuolemantuomioon riittää 14 grammaa.
Lukuisista vetoomuksista huolimatta van Damme hirtettiin Changin vankilassa syyskuussa 1994. 59-vuotiaana kuollut van Damme on ensimmäinen Singaporessa huumerikoksesta teloitettu länsimaalainen.
James Gill

| James Gill |
| --- | --- |
 James Gill vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1934 Tahoka, Texas, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Taiteilija
Salanimi:  Gill, James Francis‏
Ala:  kuvataiteilija
Taidesuuntaus:  Pop-taide
James Francis Gill (s. 1934) on yhdysvaltalainen arkkitehti ja pop-taidetta edustava taidemaalari.
Gillin teoksia on eri kokelmissa, kuten Whitney Museum of American Art, Smithsonian American Art Museum ja Art Institute of Chicago. Vuonna 1962 Modernin taiteen museo New Yorkissa otti Gillin maalauksen Marilyn Triptych pysyvään kokoelmaansa. Gill lopetti maalaamisen vuonna 1972 ja aloitti jälleen noin 30 vuotta myöhemmin.
Elämä ja työ > Varhaiset teokset

Gill syntyi vuonna 1934 Tahokassa, Texasissa ja varttui San Angelossa, Texasissa. Hänen sisustussuunnittelijaäitinsä rohkaisi Gilliä taiteen pariin. Koulussa Gillillä oli ystävänsä kanssa rodeo-kerho. Asepalveluksessa Gill työskenteli piirtäjänä ja suunnitteli julisteita. Texasiin palattuaan hän jatkoi opiskelua San Angelon Collegessa ja työskenteli arkkitehtuuritoimistossa. Vuonna 1959 Gill opiskeli Texasin yliopistossa, Austinissa ja työskenteli myöhemmin arkkitehtuurin parissa Odessassa, Texasissa. Tämän jälkeen hän keskittyi kuvataiteelliseen uraansa.
Vuonna 1962 Gill muutti Los Angelesiin mukanaan lukuisia töitään, jotka hän esitteli Felix Landau Gallerylle.
Vuonna 1965 Gill opetti maalausta Idahon yliopistossa. Hänen maalauksensa olivat näinä vuosina usein synkkäsävyisiä. Aiheet olivat pääosin yhteiskunnallisia ja poliittisia, kuten Vietnamin sota. Gill teki sarjan sodanvastaisia, siviili- ja sotilasjohtoa kuvaavia maalauksia.
Gillin maalaus The Machines syntyi sodanvastaisten kuvasarjojen pohjalta. Teos pääsi mediareportaaseihin, jotka kuvasivat taisteluita Vietnamissa. Gill sai mainetta ajankohtaisten aiheiden käsittelijänä valokuvista tehdyissä töissään. Gillin ekspressionismin ja piirustusten yhdistelmä taas ei ollut ajan suuntausten mukainen.
Vuonna 1967 Brasiliassa pidetyssä São Paulon biennaalissa esiteltiin Gillin töitä yhdessä Andy Warholin ja Edward Hopperin teosten kanssa. Tämä näyttely johti Gillin läpimurtoon ja Gillin työt pääsivät suurten taidemuseoiden kokoelmiin.
Samana vuonna Time-lehti pyysi Gilliä maalaamaan venäläiseltä vankileiriltä paenneen Aleksandr Solženitsynin muotokuvan. Gill loi kuvan neliosaisena paneelimaalauksena. Teoksen hahmo muuttuu kasvottomasta hymyileväksi ja vapautensa uudelleen saavuttaneeksi mieheksi. Gill totesi: ”Kaikki ihmiset ovat poliittisia vankeja, sillä he ovat sen järjestelmän vankeja, johon ovat syntyneet.”
Maalaus oli esillä Time-Life rakennuksen aulassa viiden vuoden ajan. Kuuluisten henkilöiden, kuten John F. Kennedyn, Marilyn Monroen tai Beatlesin muotokuvien ohella osa teoksista kyseenalaisti poliittista valtataistelua ja sotaa. Yksi tämän kauden teoksista on Political Prisoner. Maalaussarja näyttää raskaana olevan naisen silhuetin.
Vuonna 1969 Gill opetti Kalifornian yliopistossa Irvinessä. Sitten Gillille tarjottiin vierailevan professorin paikkaa Oregonin yliopistossa Eugenessa. Gill oli tällöin uransa huipulla ja suosittu pop-taiteilija. Monet kuitenkin näkivät Gillin töissä enemmän kuin mitä pop-taide alun perin oli tarkoittanut. ”Gill on huomattava pop-taiteilija, vaikkakin hän on liikaa taidemaalari ja kuvaa aiheitaan hyvin emotionaalisesti latautuneella tavalla verrattuna normaaliin pop-taiteilijaan.”
Elämä ja työ > Uran vaiheita

Vuonna 1972 Gill vetäytyi ja halusi kehittää taiteellista ilmaisuaan joutumatta alistumaan aineellisen maailman rajoitteisiin. Gill sanoi: ”Olin näihin aikoihin hermostunut monista asioista: kuuluisuudesta, taiteesta ja Political Prisoner-teoksen aiheuttamista ongelmista. Kun ajoin Kalifornian punapuumetsien halki rannikkoa pitkin pohjoiseen, paikan kauneus mykisti minut ja ymmärsin, että minun ei ollut pakko elää Los Angelesissa”.
Oregenin yliopiston professorikauden päätyttyä Gill myi talonsa, sekä lukuisia maalauksiaan ja piirustuksiaan, ja osti maata sekä talon Kalifornian rajalla Whale Gulchissa.
Arkkitehdin työnsä ohella Gill alkoi taas maalata 1980-luvun puolivälissä, mutta pysyi pois julkisuudesta. Noin 10 vuotta myöhemmin Smithsonian Instituutin amerikkalaisen taiteen museon taidelehti ”American Way” otti häneen yhteyttä haastattelua varten. Sen jälkeen useat galleriat ja museot kiinnostuivat hänestä. Vuonna 1987 Gill alkoi käyttää tietokonetta ja tulostinta piirustusvälineinä.
Vuonna 2005 hänen kotikaupungissaan San Angelon Museum of Fine Artsissa järjestettiin ensimmäinen retrospektiivi Gillin töistä.
Elämä ja työ > Myöhäiset teokset

Vuonna 2010 allkaen Gill keskittyi kuvaamaan kuuluisia henkilöitä, kuten John Waynea, Paul Newmania tai Marilyn Monroeta. Filmitähdet olivat kiehtonut häntä Marilyn Triptych -teoksesta lähtien.
Tony Curtisin, Kirk Douglasin, John Waynen, Jim Morrisonin, Martin Luther Kingin ja Marlon Brandon kautta Gill todisti kokonaisen sukupolven tarinoita. James Gillin uusin taide on esittävän ja abstraktin yhdistelmää. Valokuvat ovat yhä hänen taiteensa perusta. Hän sommittelee maalauksensa tietokoneella ja työstää tehosteita, joita hän kuvaa termeillä Metamage tai Mixed Media.
Kirjallisuutta

van Deren Coke: The Painter and the Photograph: From Delacroix to Warhol. University of New Mexico Press, Albuquerque 1964.
Michael Duncan: Gill. L.A. RAW. Pasadena Museum of California Art. 2005.
Premium Modern Art (toimittaja): James Francis Gill – The Absence of Color. 2018.
David McCarthy: Movements in Modern Art: Pop Art. 2000.
David McCarthy: Sincerely Disturbed: James Gill and Vietnam. 2005.
Jim Edwards, William Emboden, David McCarthy: Uncommonplaces: The Art of James Francis Gill. 2005.
Aiheesta muualla

James Gillin verkkosivusto
Haastattelu 2010
Videodokumentti 2014
Vasen puoli James Gillin maalauksesta Marylin Tryptich, 1962.
James Gillin maalaus The Machines, 1965.
James Gillin maalaus Political Prisoner, 1968.
Behind the shadow, restudy, 2003.
MM a Critique of Mass Iconology, 2013, serigrafia.
Jared MacEachern

| Jared MacEachern |
| --- | --- |
 Jared MacEachern esiintymässä Sanctityn kanssa vuonna 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1980 (ikä 44) Virginia Beach, Virginia, Yhdysvallat
Muusikko
Tyylilajit:  groove metal 
Soittimet:  Bassokitara, kitara
Yhtyeet:  Machine Head, Sanctity
Levy-yhtiöt:  Roadrunner Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jared MacEachern (s. 16. elokuuta 1980, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Machine Head -yhtyeen basistina, johon hän liittyi vuonna 2013 korvaten yhtyeen silloisen basistin Adam Ducen. Ennen Machine Headia MacEachern soitti kitaraa ja lauloi Sanctityssa.
Ura

MacEachern aloitti laulamaan viisivuotiaana vanhempiensa kanssa kirkon kuorossa ja jatkoi kuorolaulua 13-vuotiaaksi asti. MacEachern aloitti soittamaan 10-vuotiaana viulua, mutta vaihtoi siitä piakkoin selloon, josta sittemmin bassokitaraan. MacEachern valmistui Virginia Beachilla sijaitsevasta Frank W. Coxin lukiosta, josta hän jatkoi collegeen bassomusiikin opiskelun pariin. Näihin aikoihin hän tutustui tuleviin Sanctityn soittajiin ja vaihtoi basson kitaraan.
MacEachernin lempialbumeita ovat Metallican Kill 'Em All sekä Sepulturan Arise. Hänen isoin vaikuttajansa bassonsoitossa on edesmennyt Metallican basisti Cliff Burton.
Ura > Sanctity

Vaikka MacEachern oli valtaosan iästään soittanut bassoa, hän soitti Sanctityssa kitaraa. Sanctity perustettiin vuonna 1998 ja he ovat julkaisseet yhden albumin. Helmikuussa 2008 MacEachern lähti yhtyeestä henkilökohtaisista syistä. Hänestä oli juuri tullut isä ja hän halusi keskittyä vanhemmuuteen.
Ura > Serenity Dies

Lokakuussa 2010 Malediivilainen thrash metal -yhtye Serenity Dies ilmoitti kirjoittavansa uutta materiaalia MacEachernin kanssa.
Ura > Machine Head

Kesäkuussa 2013 Machine Head ilmoitti, että MacEachern on valittu yhtyeen uudeksi basistiksi korvaten silloisen basistin Adam Ducen. Machine Headin ensimmäinen julkaisu MacEachernin kanssa oli marraskuussa 2014 julkaistu Bloodstone & Diamonds, joka ylsi Billboard 200 -listalla sijalle 21.
Diskografia

Sanctity
Beneath the Machine (single) (2007)
Road to Bloodshed (2007, Roadrunner Records)
Machine Head
Bloodstone & Diamonds (2014, Nuclear Blast)
Catharsis (2018, Nuclear Blast)
Of Kingdom and Crown (2022, Nuclear Blast)
John Key

| John Key |
| --- | --- |
 Key helmikuussa 2015
Uuden-Seelannin pääministeri
 19.11.2008–12.12.2016  
Monarkki:  Elisabet II
Varapääministeri:  Bill English
Edeltäjä:  Helen Clark
Seuraaja:  Bill English
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1961 (ikä 63) Auckland, Uusi-Seelanti
Puoliso:  Bronagh Key
Tiedot
Puolue:  Uuden-Seelannin kansallispuolue
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.johnkey.co.nz
John Phillip Key (s. 9. elokuuta 1961 Auckland) on uusiseelantilainen poliitikko. Hän toimi Uuden-Seelannin pääministerinä 2008–2016. Key johti keskusta-oikeistolaista Kansallispuoluetta vuosina 2006–2016.
Key opiskeli Canterburyn yliopistossa laskentatointa ja valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi vuonna 1981. Lisäksi hän on käynyt Harvardin yliopiston johtamisen kursseja. Key työskenteli Merrill Lynchin Aasian toimiston johdossa Singaporessa vuodesta 1995. Politiikkaan hän lähti vuonna 2001 ja hänet valittiin parlamenttiin heinäkuussa 2002. Keystä tuli puolueen ja opposition johtaja marraskuussa 2006. Vuoden 2008 vaalien jälkeen hän muodosti hallituksen kolmen pienpuolueen tuella.
Keyn johtama hallitus järjesti kansanäänestyksen Uuden-Seelannin lipun vaihtamisesta. Uusiseelantilaiset päätyivät maaliskuussa 2016 päättyneessä äänestyksessä säilyttämään vanhan lippunsa. Key oli kannattanut lipun vaihtamista ja kansanäänestys herätti kritiikkiä maan oppositiossa sen hinnan takia.
Joulukuussa 2016 Key ilmoitti jättävänsä pääministerin tehtävänsä. Eroilmoitus tuli yllätyksenä, sillä Keyn oli arveltu lähtevän puoluejohtajana neljänsiin vaaleihinsa. Hän ei maininnut mitään suoraa syytä erolleen, mutta kertoi tehneensä henkilökohtaisia uhrauksia työnsä takia ja sen vaatineen veronsa perheeltä.
Yksityiselämä

Key avioitui vaimonsa Bronaghin kanssa vuonna 1984. Heillä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Key Wikimedia Commonsissa
Uuden-Seelannin pääministerit
Henry Sewell | William Fox | Edward Stafford | Alfred Domett |  Frederick Whitaker | Frederick Weld | George Waterhouse | Julius Vogel | Daniel Pollen | Harry Atkinson | George Grey | John Hall | Robert Stout | John Ballance | Richard Seddon | William Hall-Jones | Joseph Ward | Thomas Mackenzie | William Massey | Francis Bell | Gordon Coates | George Forbes | Michael Joseph Savage | Peter Fraser | Sidney Holland | Keith Holyoake | Walter Nash | Jack Marshall | Norman Kirk | Bill Rowling | Robert Muldoon | David Lange | Geoffrey Palmer | Mike Moore | Jim Bolger | Jenny Shipley | Helen Clark | John Key | Bill English | Jacinda Ardern | Chris Hipkins | Christopher Luxon
Jared McIsaac

| Jared McIsaac |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. toukokuuta 2000 (ikä 24) Truro, NS, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  Detroit Red Wings
Sarja:  NHL
Pelinumero:  3
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  HPK (SML)
NHL-varaus:  36. varaus, 2018 Detroit Red Wings
Jared McIsaac (s. 27. toukokuuta 2000 Truro, Nova Scotia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, jolla on tulokassopimus NHL-seura Detroit Red Wingsin kanssa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Nuorten olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Nuorten olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Nuorten olympialaiset  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lillehammer 2016 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tšekki 2020 | jääkiekko |  |
| Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  |  |
|  Kultaa | Břeclav 2017 | jääkiekko |  |
McIsaac pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2019 ja 2020, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2017 ja 2018, joista jälkimmäisessä turnauksessa McIsaac toimi Kanadan varakapteenina. Valmennus valitsi hänet joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta.
McIsaac pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2017, jolloin hän voitti kultaa. McIsaac edusti myös Canada Whiten joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2016. Hän edusti myös Kanadan alle 16-vuotiaiden maajoukkuetta Norjan Lillehammerissa pelatuissa nuorten talviolympialaisissa vuonna 2016, jolloin McIsaac voitti hopeaa.
Pelityyli

The Sports Forecaster -sivuston mukaan McIsaac on luotettava alivoimapuolustaja, jolla on omasta takaa hyvin kokoa ja voimaa puolustamiseen ammattilaistasolla. Sivuston mukaan hän on varma ja tasainen puolustaja, joka osaa pelata fyysisesti ja kohtalaisesti myös hyökkäyssuuntaan. McIsaac on käyttökelpoinen kaikissa pelitilanteissa ja hän osoittaa paljon röyhkeyttä pelissään. Sivuston mukaan McIsaac ei kuitenkaan ole luontainen ylivoimapuolustaja ja hänen hyökkäyspään taitonsa ovat hieman rajalliset. Sivuston mukaan McIsaac ottaa ajoittain myös turhia jäähyjä, eikä hän ole kovin dynaaminen pisteidentekijä.
Muuta

McIsaacin setä Jon on toiminut erotuomarina NHL:ssä asti.
Jessica Depauli

Jessica Depauli vuonna 2008.
Jessica Depauli (s. 4. syyskuuta 1991) on itävaltalainen alppihiihtäjä.
Depauli voitti kultaa nuorten MM-kilpailujen pujottelussa Crans-Montanassa vuonna 2011. Lisäksi hän saavutti Mont Blancissa 2010 hopeaa syöksylaskussa ja pronssia alppiyhdistetyssä.
Depaulin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Levin pujottelussa 13. marraskuuta 2010. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti Lenzerheiden pujottelussa maaliskuussa 2011 oltuaan 23:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa 21:nneksi Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2012. Depauli voitti kaudella 2010–2011 alppihiihdon Eurooppa-cupin kokonaiskilpailun, supersuurpujottelucupin ja yhdistetyn cupin.
Aiheesta muualla

Jessica Depaulin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Johannes Kerälä

Pekka Johannes Kerälä (s. 1. helmikuuta 1972 Hämeenlinna) on uransa päättänyt suomalainen kiekonheittäjä, joka edusti Hämeenlinnan Tarmoa. Häntä valmensi Matti Kerälä. Kerälä sijoittui hopealle alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1991. Hänen ennätyksensä miesten kiekossa on 58,24 vuodelta 1993. Virallisiin kilpailuihin Kerälä ei ole osallistunut vuoden 2002 jälkeen.
Down By The Laituri

| Down By The Laituri |
| --- | --- |
 Scandinavian Music Group esiintymässä DBTL:ssä 2002.
Tapahtumapaikka:  Aurajoen ympäristö
Paikkakunta:  Turku
Ensimmäisen kerran:  1988
Kotisivut
Down By The Laituri (lyhyemmin DBTL) on vuodesta 1988 Turussa Aurajoen ympäristössä järjestetty  kaupunkifestivaali. Tapahtuman aikana Turussa järjestetään monia eri musiikkitapahtumia niin jokirannassa kuin klubeillakin. Ensimmäiset vuodet tapahtuma järjestettiin kesäkuun alussa mutta vuodesta 2005 alkaen festivaalin ajankohta on siirtynyt heinäkuun loppuun.
Historia

DBTL:n perustivat vuonna 1988 Jorma Teerijoki ja Riikka Oksanen nuoren turkulaisen tekijäkaartin avustamana. Alkuvuosien tärkeimpiä DBTL-aktiiveja olivat Ari Nummelin, Peter Nordlund, Anne Alvesalo, Anne Saveljeff, Jari Nikkola, Markku Rohunen, Vesa Latomäki, Marita Perho, Harri-Tapio Siivonen, Kari Salovaara, Jukka Sundholm ja monet muut turkulaiset katutason kulttuurivaikuttajat. Toiminta sai alkunsa TYY:n Rock-klubin kautta, laajentuen ensin KAFE ry:ksi ja 1993 alkaen Pro Laituri ry:ksi. Tapahtumaa on järjestänyt myös Turun kesäjuhlat Ay, nykyään festivaalin järjestäjänä toimii Happening Laituri Oy.
DBTL:n historiasta on julkaistu Henri Terhon toimittama kirja DBTL 10 – Festivaali kuin unelma. Terho on valmistellut aiheesta myös väitöskirjatutkimuksen.
Skitso Productions kehitti 1997 aiheesta Down By The Laituri -pelin, jossa pelaaja toimii managerina järjestäen kyseistä tapahtumaa.