stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petr Kment

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Petr Kment |  Petr Kment |  Petr Kment |  |
Maa:   Tšekkoslovakia
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | México 1968 | yli 97 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Teheran 1973 | yli 100 kg |  |
|  Pronssia | Tampere 1965 | yli 97 kg |  |
|  Pronssia | Toledo 1966 | yli 97 kg |  |
|  Pronssia | Bukarest 1967 | yli 97 kg |  |
|  Pronssia | Sofia 1971 | yli 100 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Västerås 1968 | yli 97 kg |  |
|  Pronssia | Essen 1966 | yli 97 kg |  |
|  Pronssia | Minsk 1967 | yli 97 kg |  |
Petr Kment (20. elokuuta 1942 Praha, Tšekkoslovakia – 22. elokuuta 2013 Praha, Tšekki) oli tšekkoslovakialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Raskaimmissa painoluokissa kilpaillut Kment voitti kreikkalais-roomalaisessa painissa olympiapronssia Méxicossa 1968. Tokiossa 1964 hän oli neljäs ja Münchenissä 1972 hän karsiutui kolmannella kierroksella. MM-kilpailuista Kment saavutti viisi mitalia ja EM-kilpailuista kolme mitalia, joista yhden kultaisen.
Kment kuoli 22. elokuuta 2013, 71-vuotiaana.
Otis Redding

| Otis Redding |
| --- | --- |
 Otis Redding tammikuussa 1967
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. syyskuuta 1941 Dawson, Georgia, Yhdysvallat
Kuollut: 10. joulukuuta 1967 (26 vuotta) Madison, Wisconsin, Yhdysvallat
Muusikko
Taiteilijanimi:  The Big O The Mad Man from Macon Rockhouse Redding The King of Soul
Aktiivisena:  1960–1967
Tyylilajit:  soul, R&B
Soittimet:  piano 
Levy-yhtiöt:  Stax Volt Atco Rhino Sundazed
Aiheesta muualla
otisredding.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Otis Ray Redding Jr. (9. syyskuuta 1941 Dawson, Georgia, Yhdysvallat – 10. joulukuuta 1967 Madison, Wisconsin) oli yhdysvaltalainen soul- ja R&B-laulaja. Redding oli jo elinaikanaan suosittu esiintyjä ja menestynyt sekä laulajana että lauluntekijänä. Hänen kuolemansa jälkeen julkaistu ”(Sittin’ on) the Dock of the Bay” kuitenkin sinetöi hänen maineensa.
Historia

Georgian osavaltiosta kotoisin ollut papin poika harjoitti laulutaitoaan baptistikirkon kuorossa ja kiersi etelävaltioita blueskitaristi Johnny Jenkinsin seurueessa. Reddingin ensimmäinen pikkumenestys oli ”These Arms of Mine”. Stax Recordsin Volt-levymerkki julkaisi laulajan itsensä säveltämän ja sanoittaman singlen 1962.
Uusien menestyslevyjen myötä Reddingistä tuli yksi memphisläisen Stax Recordsin tähdistä. Hänen menestyskappaleitaan olivat muun muassa ”Mr. Pitiful”, ”I’ve Been Loving You Too Long”, ”I Can’t Turn You Loose”, ”Try a Little Tenderness” sekä The Rolling Stones -laina ”(I Can’t Get No) Satisfaction)”. Reddingin kuuluisimpia kappaleita on ”Respect”, joka nousi listaykköseksi, kun Aretha Franklin esitti sen 1967, kaksi vuotta Reddingin ensilevytyksen jälkeen.
Otis Reddingin mainetta lujitti hänen esiintymisensä Monterey Pop -festivaaleilla toukokuussa 1967. Nousussa ollut ura kuitenkin katkesi Reddingin jouduttua saman vuoden joulukuussa lento-onnettomuuteen, kun hän oli menossa esiintymään Wisconsinin Madisoniin. Lentokone syöksyi järveen Madisonissa. Onnettomuudesta selvisi elossa vain yksi Reddingin The Bar-Kays -taustayhtyeen jäsen, neljä muuta koneessa ollutta Bar-Kays-yhtyeen teini-ikäistä jäsentä sekä Redding menehtyivät. Turman syy ei selvinnyt.
Historia > Menestys kuoleman jälkeen

Redding nousi myyntilistoille tammikuussa 1968, kun single ”(Sittin’ on) the Dock of the Bay” ilmestyi. Tunnelmallinen balladi on varsin erilainen kuin kiihkeät R&B-kappaleet, joista Redding tunnettiin. Redding kirjoitti ”(Sittin’ on) the Dock of the Bayn” ensisäkeet viettäessään viikon asuntolaivalla San Franciscon rannassa kesällä 1967.
Kappaleessa on tietoisia Beatles-vaikutteita.
Vain kolme päivää ennen Reddingin kuolemaan johtanutta lento-onnettomuutta äänitetty laulu muodostui suuremmaksi menestykseksi kuin yksikään hänen elinaikanaan julkaisema levy. Single nousi Yhdysvaltain pop- ja R&B-listojen ykköseksi, ja Redding palkittiin postuumisti kahdella Grammy-palkinnolla.
Diskografia > Albumit

Pain in My Heart 1964
The Great Otis Redding Sings Soul Ballads 1965
Otis Blue/Otis Redding Sings Soul 1965
The Soul Album 1966
Complete & Unbelievable: The Otis Redding Dictionary of Soul)  1966
King & Queen (Carla Thomasin kanssa levytetty yhteislevy) 1966
Live in Europe 1967
The Dock of the Bay 1968
The Immortal Otis Redding 1968
In Person at the Whiskey A Go-Go 1968
Love Man 1969
Tell the Truth 1970
Remember Me 1992
Good to Me: Live at the Whiskey a Go Go, Vol. 2 1993
Diskografia > Singlet

These Arms of Mine / Hey Hey Baby (Volt 103), 1962
That’s What My Heart Needs / Mary’s Little Lamb (Volt 109), 1963
Pain in My Heart / Something Is Worrying Me (Volt 112), 1963
Come to Me / Don’t Leave Me This Way (Volt 116), 1964
Security / I Want to Thank You (Volt 117), 1964
Chained And Bound / Your One And Only Man (Volt 121), 1964
That’s How Strong My Love Is / Mr. Pitiful (Volt 124), 1964
I’ve Been Loving You Too Long (to Stop Now) / I’m Depending on You (Volt 126), 1965
Respect / Ole Man Trouble (Volt 128), 1965
I Can’t Turn You Loose / Just One More Day (Volt 130), 1965
Satisfaction / Any Ole Way (Volt 132), 1966
My Lover’s Prayer / Don’t Mess with Cupid (Volt 136), 1966
Fa-Fa-Fa-Fa-Fa (Sad Song) / Good to Me (Volt 138), 1966
Try a Little Tenderness / I’m Sick Y’All (Volt 141), 1966
I Love You More Than Words Can Say / Let Me Come on Home (Volt 146), 1967
Shake / You Don’t Miss Your Water (Volt 149), 1967
Glory of Love / I’m Coming Home (Volt 152), 1967
(Sittin’ on) The Dock of the Bay / Sweet Lorene (Volt 157), 1968
The Happy Song (Dum-Dum) / Open the Door (Volt 163), 1968
Amen / Hard to Handle (Atco 6592), 1968
I’ve Got Dreams to Remember / Nobody’s Fault But Mine (Atco 6612), 1968
White Christmas / Merry Christmas, Baby (Atco 6631), 1968
Papa’s Got a Brand New Bag / Direct Me (Atco 6636), 1968
A Lover’s Question / You Made a Man out of Me (Atco 6654), 1969
Love Man / Can’t Turn You Loose (Atco 6677), 1969
Free Me / (Your Love Has Lifted Me) Higher And Higher (Atco 6700), 1969
Look at That Girl / That’s a Good Idea (Atco 6723), 1969
Demonstration / Johnny’s Heartbreak (Atco 6742), 1970
Give Away None of My Love / Snatch a Little Piece (Atco 6766), 1970
I’ve Been Loving You Too Long (to Stop Now) / Try A Little Tenderness (Atco 6802), 1971
My Girl / Good to Me (Atco 6907), 1976
White Christmas / Merry Christmas Baby (Atco 7069), 1976
Kirjallisuutta

Nyman, Jake: ”Otis Redding”, Rocktieto. Osa 3 N–Z, s. 125–128.  (Soundi-kirja 16)  Pirkkala:  Fanzine Oy, 1982.  ISBN 951-99372-4-2.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Ovela Roope-setä

Tarinan englanninkielisen julkaisun ensimmäinen sivu, jossa nähtiin ensi kertaa Roope Ankka uimassa rahoissaan.
Ovela Roope-setä (engl. Only A Poor Old Man) on Carl Barksin käsikirjoittama ja piirtämä sarjakuvatarina vuodelta 1951. Se julkaistiin alun perin Donald Duck One Shots -lehden numerossa 386 vuonna 1952. Suomessa se nähtiin ensimmäistä kertaa Aku Ankka -lehden numerossa 9B/1954.
Ovela Roope-setä on ensimmäinen tarina, jossa Roopen nähdään uivan rahoissaan.
Juoni

Roope Ankka saa selville, että Karhukopla aikoo ryöstää hänen rahansa. Yhdessä Aku Ankan sekä Tupun, Hupun ja Lupun kanssa hän piilottaa omaisuutensa syrjäisen järven pohjaan. Karhukopla pääsee kuitenkin pian selville piilosta ja aloittaa operaation järven vesimassoja pidättelevän padon tuhoamiseksi.
Pampakoira

| Pampakoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Brasilia
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Rodun syntyaika:  1900-luvun alku
Alkuperäinen käyttö:  hirven ja jäniksen metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Muita nimityksiä:  Veadeiro Pampeano, Veadeiro Brasileiro, Cerveiro Pampeano, Cerveiro Brasileiro, Perdigueiro Brasileiro, Perdigueiro Gaúcho, Perdigueiro Tradicional, Veadeiro, Cerveiro, Bianchini, Pampeano Deerhound, Levriero della Pampa
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu CBKC: ryhmä 11
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  47–59 cm
Väritys:  fawn, leijonankeltainen, punainen, valkoinen ja kaksivärinen
Pampakoira (Veadeiro pampeano) on brasilialainen koirarotu. FCI ei ole tunnustanut sitä, mutta Brasilian Kennelliitto sitä vastoin on.
Ulkonäkö

Pampakoiran karvapeite on lyhyt ja sileä. Väritys voi olla fawn, tummaan vivahtava leijonankeltainen, punertava, valkoinen tai kaksivärinen. Kaksivärinen voi olla mikä tahansa edellä mainituista väreistä valkoisin merkein. Rotumääritelmän mukainen säkäkorkeus on 47–59 cm (minimissään 46 cm ja maksimissaan 60 cm korkea koira voidaan vielä hyväksyä).
Luonne ja käyttäytyminen

Pampakoiraa kuvaillaan omistajaansa kohtaan tottelevaiseksi, mutta vieraita kohtaan varautuneeksi ja työssään itsenäiseksi. Se tulee hyvin toimeen lasten kanssa. Sen tapana on metsästää joko kahden tai kolmen koiran ajueissa.
Alkuperä

Rodun historia alkoi 1900-luvun alussa, jolloin Brasilian lounais- ja eteläosissa, erityisesti Rio Grande do Sulin alueella, tunnettiin jäniksen ja hirven metsästykseen käytetty alkukantaisia paariakoiria muistuttava koira. Tiettävästi se polveutuu paikallisista koirista, jotka olivat risteytyneet pointterin ja whippetin kanssa. Sana veado tarkoittaa portugalin kielellä hirveä, joten sananmukaisesti käännettynä veadeiro pampeano olisi "hirvestäjä Pampalta" eli "pampanhirvikoira".
Patéras

| --- | --- |
Sijainti:  Länsi-Attika, Attika, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  1 131 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Patéras (kreik. Πατέρας) on vuori Attikassa Keski-Kreikassa. Sen korkeus on 1 131 metriä.
Patéras, suomeksi ”Isä”, on Párnitha-vuoren läntinen jatke. Vuori erottaa toisistaan sen itäpuolella sijaitsevan Thriásion tasangon ja eteläpuolella sijaitsevan Megarídan tasangon. Vuoren erottaa sen pohjoispuolella sijaitsevasta Kithairónas-vuoresta Vílian laakso.
Pedro Luis Lazo

| Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten baseball. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten baseball. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten baseball. Olympialaiset  | Maa:   Kuuba> Miesten baseball. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | Baseball |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | Baseball |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | Baseball |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | Baseball |  |
Pedro Luis Lazo Iglesias (s. 15. huhtikuuta 1973 Pinar del Río) on kuubalainen baseballpelaaja ja olympiavoittaja, jonka pelipaikka on syöttäjä. Hän on voittanut urallaan yhteensä neljä olympiamitalia, joista kaksi on kultaisia ja kaksi hopeisia.
Lazo pelaa maajoukkueessa vaihtomiehenä, mutta seuratasolla hän on joukkueensa Pinar del Río Veguerosin avauskokoonpanon jäsen.
Ove Pedersen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Ove Pedersen
Syntymäaika: 30. elokuuta 1954 (ikä 70)
Syntymäpaikka: Tanska
Seura
Seura:  FC Midtjylland
Tehtävä: Urheilutoimenjohtaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1980–1981 1982–1987 |  Ikast FS  Herning Fremad |  |
Valmennusura
1987 1988–1990 1991–1995 1996–1997 1997–1999 1999–2002 2002–2005 2005–2008 2009–2011 2011–2014 2014–2015 2015 2015–2016:  Viborg FF  Vildbjerg SF  Herning Fremad  Qatarin U17-maajoukkue  Herning Fremad  FC Midtjylland  Esbjerg fB  Aarhus GF  Esbjerg fB  FC Vestsjælland  Odense BK  FC Fredericia  Hobro IK
Ove Pedersen (s. 30. elokuuta 1954) on tanskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Kesäkuusta 2017 lähtien hän on toiminut FC Midtjyllandin urheilutoimenjohtajana.
Ura

Pedersen aloitti vaatimattomaksi jääneen uransa Ikast FS:ssä 1980. Hän siirtyi kahden kauden jälkeen Herning Fremadiin, jossa pelasi uransa loppuun eli vuoteen 1986 saakka. Seuraavana vuonna Pedersen siirtyi valmentajaksi Viborgiin. Lyhyeksi jääneen pestinsä jälkeen hän toimi Vildbjergin päävalmentajana, kunnes palasi 1991 entiseen seuraansa Herning Fremadiin päävalmentajaksi. Hän valmensi seuraa läpi 1990-luvun vieraillen 1996-97 lyhyen aikaa Qatarin alle 17-vuotiaiden maajoukkuevalmentajana.
Vuonna 1999 Pedersenin luotsaama Herning Fremad ja Ikast FS yhdistyivät FC Midtjyllandiksi, jonka päävalmentaja Pedersenistä tuli. Hänen johdollaan seura voitti Tanskan ykkösdivisioonan mestaruuden kaudella 1999/2000 ja nousi superliigaan. Seura nousi nopeasti kärkikahinoihin ja sijoittui Pedersenin johdolla neljänneksi ja kolmanneksi. Lisäksi se eteni Tanskan cupissa välieriin 2000/01.
Kesällä 2002 Pedersen siirtyi Esbjerg fB:n päävalmentajaksi. Hän jatkoi seurassa hyvää työtään ja saavutti parhaimmillaan kolmossijan Tanskan superliigassa kaudella 2003/04. Marraskuussa 2005 Pedersen siirtyi Esbjergistä Arhus GF:n päävalmentajaksi.  Pedersen ei pystynyt estämään AGF:n putoamista liigasta kaudella 2005/06, mutta sai silti jatkaa tehtävässään ja nosti AGF:n takaisin jo seuraavana keväänä.
Tammikuussa 2009 Pedersen siirtyi AGF:stä takaisin Esbjerg fB:n päävalmentajaksi.  Pedersenin johdolla EfB sijoittui parhaimmillaan Tanskan liigassa neljänneksi kaudella 2009/10. Seuraava kausi oli kuitenkin vaikea ja EfB vajosi putoamiskamppailuun. Pedersen erosi tehtävästään maaliskuussa 2011.
Kesäkuun lopussa 2011 Pedersenistä tuli Tanskan 1. divisioonassa pelaavan FC Vestsjællandin päävalmentaja.  Kaudella 2012/13 Pedersen luotsasi Vestsjællandin 1. divisioonan hopealle tasapistein mestaruuden vieneen Viborgin kanssa. Sijoituksen myötä vuonna 2008 perustettu seura nousi ensimmäistä kertaa Tanskan Superliigaan. Pedersen jatkoi seuran päävalmentajana liigassa ja debyyttikausi pääsarjatasolla päättyi yhdeksänteen sijaan, minkä myötä seura säilytti sarjapaikkansa. Toukokuussa Pedersen ilmoitti jättävänsä seuran kesällä 2014, kun hänen sopimuksensa päättyy.
Lokakuun alussa 2014 Pedersen korvasi erotetun Troels Bechin Tanskan liigan häntäpäähän juuttuneen Odense BK:n peräsimessä.  Pedersenin johdolla OB selvisi putoamiskamppailusta ja yhdeksäs sija takasi sarjapaikan säilymisen. Hyvästä tuloksesta huolimatta hän jätti seuran kauden jälkeen.
Marraskuun lopulla 2015 Pedersen palkatiin pelastamaan jumbojoukkue Hobro IK:ta putoamiselta.  Pedersen ei onnistunut nostamaan Hobroa sarjajumbon paikalta pois ja joukkue putosi kauden jälkeen. Hobro erotti Pedersenin marraskuussa 2016, vaikka joukkue johti Tanskan 1. divisioonaa.
Kesäkuussa 2017 Pedersenistä tuli FC Midtjyllandin urheilutoimenjohtaja.
Ura > Meriitit

Tanskan vuoden valmentaja: 2002
Pariisin vapautus

Pariisin vapautus tai Pariisin taistelu oli toisessa maailmansodassa liittoutuneiden ja Saksan joukkojen välinen taistelu Pariisista, joka oli ollut saksalaisten hallussa Ranskan antautumisesta 14. kesäkuuta 1940. Taistelu oli osa suurempaa operaatio Overlordiaselvennä. Taisteluun ottivat osaa Vapaan Ranskan joukot, Ranskan vastarintaliike, Yhdysvaltain 3. armeija ja Espanjan vastarintaliike. Taistelu alkoi 19. elokuuta 1944 ja päättyi saksalaisten antautumiseen 25. elokuuta 1944. Noin 13 000 saksalaissotilasta joutui sotavankeuteen. Tämän jälkeen saksalaiset siirsivät Vichyn Ranskan hallituksen Vichystä Saksan Sigmaringeniin.
Merkinnän syy: taistelukuvaus puuttuu
Olli Kärkkäinen

Olli Kärkkäinen on suomalainen taloustieteilijä. Hän on työskennellyt valtiovarainministeriössä johtavana erityisasiantuntijana budjettiosaston rakenneyksikössä vuoden 2020 alusta.
Tätä ennen hän työskenteli kaksi vuotta Nordeassa yksityistalouden ekonomistina.
Aiemmin hän on työskennellyt eduskunnan tietopalveluissa tutkijana ja väitöskirjatutkijana Tampereen yliopistossa. Kärkkäinen on tutkinut muun muassa kannustinloukkuja sekä perustuloa.
Paul Patterson

Paul Patterson (s. 1947) on brittiläinen säveltäjä. Hän alkoi opiskella Royal Academy of Musicissa vuonna 1964 aluksi pasuunansoittoa ja sitten säveltämistä. Hän on myöhemmin itse toiminut muun muassa Royal Academy of Musicin sävellyksen Manson-professorina. Patterson on säveltänyt lukuisia suurimuotoisia kuoroteoksia, joihin lukeutuvat Mass of the Sea (1983), Stabat Mater (1986), Te Deum (1988), Magnificat (1993), Hell's Angels (1998) ja Millennium Mass (2000). Hänen muuta tuotantoaan edustaa muun muassa viulukonsertto (1992).
Patterson on  National Youth Orchestra of Great Britainin kotisäveltäjä. Hänelle on myönnetty Puolan kulttuuriministeriön kunniamitali (1987) ja Leslie Boosey -palkinto (1996).
Ove Kristian Sundberg

| Ove Kristian Sundberg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1932 Øksnes, Norja
Kuollut: 4. helmikuuta 2019 (86 vuotta)
Arvonimi: professori
Koulutus ja ura
Instituutti:  Oslon yliopisto Trondheimin yliopisto
Tutkimusalue:  musiikin historia
Palkinnot:  Kuninkaan ansiomitali
Ove Kristian Sundberg (22. kesäkuuta 1932 Øksnes – 4. helmikuuta 2019) oli norjalainen urkuri ja musiikkihistorioitsija. Hän toimi Bodøn tuomiokirkon urkurina 1962–1975 ja Agderin konservatorion rehtorina 1975–1976. Vuosina 1979–1987 hän työskenteli Oslon yliopistossa, kunnes hänet nimettiin musiikintutkimuksen professoriksi Trondheimin yliopistoon 1988. Hän siirtyi professoriksi Oslon yliopistoon vuonna 1994.
Julkaisuja

Musikk og liturgi (1971)
Pythagoras og de tonende tall (1980)
Igor Stravinskij – og hans musikkforståelse (1983)
Musikktenkningens historie I, Antikken (2000)
Musikktenkningens historie II, Middelalder-renessanse (2002)
Musikktenkningens historie III, Barokken (2007)
J.S. Bach – En vandring blant klingende katedraler (2010)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ove Kristian Sundberg Wikimedia Commonsissa
Pentadiplandraceae

| Pentadiplandraceae |
| --- | --- |
 Pentadiplandra brazzeana
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Pentdiplandraceae  Hutch. & Dalziel
Lajit
 Pentadiplandra brazzeana Baill. 
Katso myös
   Pentadiplandraceae Wikispeciesissä   Pentadiplandraceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pentadiplandraceae on yksilajinen eli monotyyppinen kasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten lahkoon Brassicales. Heimon ainoa laji on Pentadiplandra brazzeana.
Tuntomerkit

Pentadiplandra brazzeana on pensas tai liaani, jonka kukinnot sijaitsevat lehtihangoissa ja ovat lähes huiskilomaisia. Kukat ovat sekasopuisia, so. samassa kasviyksilössä on sekä kaksi- että yksineuvoisia kukkia, ja viisilukuisia. Terälehtien tyvet ovat laajentuneet koveriksi kuppimaisiksi muodostumiksi, terälehden reuna on litteä. Kaksineuvoisessa kukassa on lyhyt androgynofori, varsi, jonka päässä heteet ja sikiäin sijaitsevat. Se voi olla myös mettä erittävä. Hedekukissa ja kaksineuvoisissa kukissa on 9–13 hedettä, ja hedekukissa emiön jäänne. Emikukissa ja kaksineuvoisissa kukissa on kolmen, neljän tai viiden emilehden muodostama yhdislehtinen sikiäin, jonka päässä on pitkä vartalo. Yksineuvoisissa emikukissa on joutoheteitä (staminodeja). Kussakin emilehdessä on 3–10 siemenaihetta. Hedelmä on marja, jonka kussakin lokerossa on yksi siemen. Sen kuoressa on kerros valkoisia, villamaisia ja pidentyneitä soluja. Alkio on lehtivihreätön.
Levinneisyys

Laji kasvaa trooppisessa Länsi-Afrikassa.
Luokittelu

Heimo kuuluu yhdessä heimojen Gyrostemonaceae, Borthwickiaceae, Stixaceae ja Resedaceae (resedakasvit) kanssa Brassicales-lahkon evoluutiopuun haaraan, jota luonnehtivat muun muassa lyhyt gynofori eli sikiäimen kannatin, aksiletyyppinen istukka ja liuskainen luotti.
Cronquist (1981) vei Pentadiplandra-suvun melko laajasti ymmärtämäänsä kapriskasvien (Capparaceae) heimoon, Takhtajan (1997) erotti sen omaksi heimokseen.
Olli Lehtinen (nyrkkeilijä)

Olli Lehtinen (27. toukokuuta 1915 Helsinki – 28. syyskuuta 1992) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Lehtinen aloitti nyrkkeilemisen Helsingin Työväen Nyrkkeilijöissä ja saavutti 19-vuotiaana ensimmäisen TUL:n mestaruutensa kärpässarjassa eli sarjassa alle 50,8 kg. Vuonna 1936 hän uudisti mestaruutensa, mutta muutti sitten liittoa siirtyen Helsingin Voimailijoihin. Suomen Nyrkkeilyliiton (SNL) edustajana Lehtinen oli useita vuosia ykkösnimi saavuttaen lukuisia maaotteluvoittoja ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 1937–1941.
Euroopan mestaruuskilpailuihin hän osallistui vuosina 1937 ja 1939. Vuonna 1937 hän kärsi tappion Berliinin olympialaisten hopeamitalistille ja näiden EM-kisojen tulevalle pronssimitalistille Italian Gavino Mattalle ja 1939 pronssiottelussa tappion Italian Guido Nardeccialle. Vuonna 1938 ja 1939 Lehtinen valittiin Euroopan joukkueen edustajaksi, joka nyrkkeili Yhdysvaltoja vastaan. Huhtikuun lopulla 1938 karsinnoissa Berliinissä Lehtinen voitti Unkarin Sandor Podanyn ja pääsi näin Euroopan joukkueeseen. Vuonna 1938 hän koki tappion, mutta jälkimmäisellä kerralla hän saavutti voiton Euroopalle.,
Sodan jälkeen vuonna 1945 Lehtinen palasi kehään kolmen vuoden tauon jälkeen ja voitti SNL:n mestaruuden. Seuraavana vuonna 1946 SNL:n mestaruuden lisäksi tuli vielä useita maaotteluvoittoja. Vuonna 1947 tuli kuudes Suomen mestaruus. Vuonna 1947 hän oli kolmansissa EM-kisoissaan, mutta kärsi jälleen tappion sarjan tulevalle mestarille Espanjan Luis Martinez Zapatalle. Vuonna 1948 Lehtinen edusti Suomea Lontoon olympialaisissa, mutta kärsi tappion tulevalle sarjan hopeamitalistille Italian Spartaco Bandinellille.
Olli Lehtinen nyrkkeili urallaan kaikkiaan 24:ssä maaottelussa ja hävisi niissä vain kolme kertaa. Komeimpana saavutuksena pidettiin vuoden 1937 joulukuussa Saksa-Suomi -maaottelussa saavutettua voittoa olympiavoittaja Willy Kaiserista.
Peltoemäkki

| Peltoemäkki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Unikkokasvit Papaveraceae
Alaheimo::  Emäkkikasvit Fumarioideae
Suku::  Emäkit Fumaria
Laji::  officinalis
Kaksiosainen nimi
 Fumaria officinalis  L. 
Katso myös
   Peltoemäkki Wikispeciesissä   Peltoemäkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peltoemäkki (Fumaria officinalis) on yksivuotinen, punakukkainen emäkkikasvi. Laji on myrkyllinen sisältäen monia alkaloideja, kuten esimerkiksi protopiinia ja sinaktiinia sekä fumariinia.
Ulkonäkö ja koko

Peltoemäkki on kasvattaa 20–30 senttiä korkean hennon ja haaraisen varren. Kerrannaiset lehdet ovat kapealiuskaisia ja sinivihreitä. Lehdyköiden liuskat ovat suikeita. Kukkien tukilehdet ovat pieniä. Kukinto on noin 20-kukkainen terttu. Kukan teriö on 7–9 mm pitkä ja noin kolme kertaa verhiön pituinen. Väriltään teriö on vaalean sinipunainen, kärjestään mustahko. Teriön tyvipäässä on lyhyt, pussimainen kannus. Peltoemäkki kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on yksisiemeninen pähkylä.
Peltoemäkin voi sekoittaa läheiseen pikkuemäkkiin (F. vaillantii).
Levinneisyys

Peltoemäkkiä tavataan lähes koko Euroopassa Länsi-Venäjälle saakka. Norjan, Ruotsin ja Suomen pohjoisosista se puuttuu. Lajia tavataan myös Pohjois-Afrikassa Marokosta Tunisiaan, Turkissa ja Kaukasuksella. Pohjois-Amerikan itäosiin laji on levinnyt ihmisen mukana. Suomessa peltoemäkki on yleinen laji Oulu–Kajaani-linjan eteläpuolella. Runsain se on eteläisimmässä Suomessa. Lapista peltoemäkki puuttuu.
Elinympäristö

Peltoemäkki viihtyy ravinteikkailla savi- ja hiekkamultamailla. Sitä tavataan erityisesti puutarhoissa ja kasvimailla sekä joskus myös viljapelloilla rikkaruohona. Rikkaruohona laji on kuitenkin varsin harmiton.
Käyttö

Peltoemäkkiä on aikaisemmin käytetty rohtona. Sitä käytettiin vatsa- ja ihottumalääkkeenä ja sen uskottiin puhdistavan verenkiertoa. Kasvia on myös käytetty värjäykseen. Kasvin kukilla voi värjätä villan keltaiseksi.