stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itämerensuomalainen sanasto

Taulukossa on itämerensuomalaisten kielten sanarinnastuksia. Rinnastuksiin on otettu sellaisia sanoja, joilla on vastine myös suomen kielessä. Sana voi kuitenkin olla itämerensuomalainen, vaikka suomen kielessä ei vastinetta olisikaan. Luettelo sisältää perussanojen lisäksi johdoksia ja yhden yhdyssanan.
Sanojen merkityksiä ei ole tarkennettu. Lähisukuisten kielten samaa alkuperää olevat sanat ovat usein keskenään samanmerkityksisiä, mutta eivät aina.
Suomen ja viron kielen sanasto noudattaa ortografiaa. Teknisistä syistä taulukon sanojen kirjoitusasua on yksinkertaistettu siten, että vatjan e, jonka alla on ylöspäin avoin kaari, on korvattu viron käyttämällä õ:llä. Vokaalien ja konsonanttien pituus on merkitty kahdella kirjaimella kuten suomessa ja virossa, ei yläpuolisella vaakasuoralla viivalla. Liivin katkoäänne on merkitty heittomerkillä. Myös muita pieniä oikaisuja on tehty.
Jani Kaulo

Jani Kaulo (s. 1978) on suomalainen tavaramerkkijuristi ja lakitoimisto Kaulo & Partners Oy:n perustaja. Kaulo on Suomen Patenttiasiamiesyhdistyksen täysivaltainen jäsen , auktorisoitu tavaramerkkiasiamies , eurooppatavaramerkkiasiamies  sekä ainoa suomalainen Euroopan yhteisöjen tavaramerkkiyhdistys ECTAn Kiina-työryhmässä . Kaulo on antanut useita tavaramerkkeihin liittyviä asiantuntijahaastatteluja medialle, kuten esimerkiksi Kiinan sopimusoikeudesta , tavaramerkkien kaappauksista Kiinassa    sekä tuoteväärennöksistä     . Hän on myös suosittu puhujavieras ja luennoitsija immateriaalioikeuksiin liittyvistä aiheista .
Tunnustukset

Kaulo on toiminut Suomi-Kaakkois-Aasia kauppayhdistyksen hallituksen jäsenenä vuodesta 2015 ja varapuheenjohtajana vuosina 2016-2018 ja puheenjohtajana vuodesta 2018 lähtien. Kaulo toimi Euroopan yhteisöjen tavaramerkkiyhdistyksen ECTAn hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 2019-2023.
Julkaisut

Tavaramerkkien rekisteröintien ja patenttien hakeminen Kiinassa - mitä erityistä on otettava huomioon, 12.1.2015 Edilex Vierashuone
IP for Europe's Next Brands, The Handbook of European Intellectual Property Management, 4th edition, Kogan Page 2015
Kiinan uudet tavaramerkkisäädökset, IPRinfo 3/2014
Seizure of Counterfeit Goods at the Finnish Custom, IPRinfo 3/2013
Luovuus peliin oikeuksia suojattaessa, Kauppapolitiikka 3/2013
Korruptio yhä kiusana Kiinassa -Viranomaisilta ensiapua IPR-loukkauksiin, IPRinfo 3/2009
Establishment of a Foreign-Investment Enterprise in the People's Republic of China, Multikustannus, 2005
Juridinen toimintaympäristö Kiinan kasvukeskuksissa, Kiina sanoin ja kuvin 3/2005
Jacob Druckman

Jacob Druckman (1976).
Jacob Druckman (26. kesäkuuta 1928 Philadelphia, Pennsylvania – 24. toukokuuta 1996 New Haven, Connecticut) oli yhdysvaltalainen juutalainen säveltäjä. Hän valmistui Juilliard Schoolista. Hänen opettajiaan olivat Vincent Persichetti, Peter Mennin ja Bernard Wagenaar. Vuosina 1949–1950 hän sai Tanglewoodissa opetusta Aaron Coplandilta, ja vuosina 1954–1955 hän täydensi opintojaan Pariisin École Normale de Musiquessa.
Druckman teki laajaa työtä elektronisen musiikin parissa. Hän sävelsi myös lukuisia teoksia orkesterille ja pienille kokoonpanoille. Hänen ensimmäinen suuri orkesteriteoksensa Windows toi hänelle musiikin Pulitzer-palkinnon vuonna 1972. Hän oli New Yorkin filharmonikkojen nimikkosäveltäjänä vuosina 1982–1985. Hän toimi opettajana muun muassa Yalen yliopiston musiikkitiedekunnassa ja Juilliardissa.
Druckman kuoli keuhkosyöpään 67-vuotiaana. Hänen poikansa on lyömäsoittaja Daniel Druckman. Hänen teoksiaan on julkaissut Boosey & Hawkes; hänen musiikkiaan ovat levyttäneet muiden muassa David Zinman, Wolfgang Sawallisch, Zubin Mehta, Leonard Slatkin, Dawn Upshaw, Jan DeGaetani ja American Brass Quintet.
Teoksia

Dark Upon the Harp (1961-62) mezzosopraanolle, vaskille ja lyömäsoittimille (psalmeja)
Jousikvartetto nro 2 (1966)
Animus I (1966-67) pasuunalle ja nauhalle
Animus II (1967-68) mezzosopraanolle, lyömäsoittimille ja nauhalle
Animus III (1968) klarinetille ja nauhalle
Incenters (1968) kolmelletoista soittimelle
Valentine (1969) kontrabassolle
Synapse (1971) nauhalle
Windows (1972) orkesterille
Lamia (1975) sopraanolle ja orkesterille (John Keatsin runo)
Aureole (1979) orkesterille
Prism (1980) orkesterille
Jousikvartetto nro 3 (1981)
Vox Humana (1983) kuorolle ja orkesterille
Reflections on the Nature of Water (1986) marimballe
Brangle (1988-89) orkesterille
Counterpoise (1994) sopraanolle ja orkesterille
Antiphonies kahdelle kuorolle (Gerard Manley Hopkinsin runoja)
The Seven Deadly Sins pianolle
Druckmanin opiskelijoita

Daniel Asia
Robert Beaser
Sidney Corbett
Robert Cucinotta
Conrad Cummings
Michael Daugherty
Donald Fagen
Anthony Gatto
Melissa Hui
Daniel Kellogg
Aaron Jay Kernis
Douglas Knehans
Graeme Koehne
David Lang
Peter Scott Lewis
Scott Lindroth
Jing Jing Luo
Cindy McTee
Marc Mellits
Kevin Puts
Arlene Sierra
Sheila Silver
Laurie Spiegel
Pathorn Srikaranonda
Jan Swafford
Christopher Theofanidis
Augusta Read Thomas
Joseph Waters
Amnon Wolman
Käännös suomeksi
J. A. Salminen

Johan Adolf Salminen (3. heinäkuuta 1859 Turku – 5. helmikuuta 1926 Paimio) oli suomalainen faktori ja varhaisessa työväenliikkeessä vaikuttanut poliitikko. Hän toimi Suomen Työväenpuolueen puheenjohtajana tammikuusta maaliskuuhun 1900.
Turkulainen Salminen meni 15-vuotiaana töihin kirjaltajaksi G. V. Wilénin kirjapainoon. Myöhemmin hän työskenteli pitkään Åbo Underrättelser -lehden taittajana. Hänen aloitteestaan perustettiin vuonna 1890 Turun vanhin ammattiosasto Turun Kirjanpainajain Yhdistys, jonka ensimmäiseksi kirjuriksi hänet valittiin. Salminen yritti perustaa kirjatyöntekijöiden ammattiosastoa Turkuun jo vuonna 1887 ja julkaisi silloin hetken ajan Käsi Prässi -nimistä lehteä, joka lakkautettiin pian kirjapainonomistajan painostuksesta. Salminen osallistui vuonna 1899 yhtenä Turun työväenyhdistyksen edustajista Turussa pidettyyn Suomen Työväenpuolueen perustavaan kokoukseen, johon hän tuli N. R. af Ursinin varamiehenä, kun tämä oli valittu kokouksen puheenjohtajaksi. Salminen osallistui myös muihin varhaisiin puoluekokouksiin ja oli vuoden 1900 alussa kaksi kuukautta puolueen puheenjohtajana. Hän oli vielä lokakuusta 1904 syksyyn 1905 SDP:n varapuheenjohtajana.
Salminen valittiin Turun edustajana valtiopäiville 1904–1905 ja 1905–1906 porvarissäädyssä, perustuslaillisten listalta. Hän perusti vuonna 1906 Turkuun oman kirjapainon, jonka hän myi syksyllä 1918 Kauppalehdelle, koska punakaartilaiset olivat hajottaneet sitä sisällissodan aikana. Sen jälkeen hän muutti Paimioon viljelemään maatilaansa.
Janne Tapio

Janne Tapio (s. 28. tammikuuta 1975 Rovaniemi) on entinen suomalainen moottorikelkkailija, joka edusti Lapin Moottorikelkkailijoita.
Tapio ajoi suomalaisella Lynx-merkillä, viimeksi Lynx Rave 440:llä ja Rave RE 600:lla. Hän lopetti uransa kauden 2007 jälkeen, jolloin hän loukkasi kyynärpäänsä Sveitsin MM-kisoissa.
Saavutukset

Snowcross:
Maailmanmestaruus 2004 ja 2005
World Cup -mestaruus 2002 ja 2003
Euroopan mestaruus 1995, 1996, 1999 ja 2000
Pohjoismaiden mestaruus 1995, 1996, 2001, 2002, 2003 ja 2004
Suomen mestaruus 440cc-luokassa 1990, 1991, 1999, 2000 ja 2001
Suomen mestaruus 800cc-luokassa 1994, 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003 ja 2004
Kelkkakunkku-kilpailun voittaja 1999, 2000, 2001, 2003, 2004, 2005 ja 2006
Aiheesta muualla

Team Tapio (Arkistoitu – Internet Archive)
Jambılin alue

| Jambılin alue Жамбыл облысы Жамбылская область |
| --- | --- |
 Näkymä Jambılin alueelle Kirgisian rajan takaa
 Vaakuna
 Alueen sijainti Kazakstanissa
 Koordinaatit: 44°0′N, 72°0′W 
Valtio:  Kazakstan
Piiritasoisia kaupunkeja:  1
Piirejä:  10
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Taraz
Pinta-ala:  144 300 km²
Väkiluku (2016):  1 110 965
 – väestötiheys:  7,7 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+5
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  KZ-ZHA
 
Jambılin alueen internetsivut
Jambılin alue (kaz. Жамбыл облысы, Jambıl oblısı, ven. Жамбылская область, Žambylskaja oblast) on alue Kazakstanin eteläosassa. Se rajautuu lännessä Etelä-Kazakstanin alueeseen, pohjoisessa Karagandan alueeseen, idässä Almatyn alueeseen ja etelässä Kirgisiaan. Alueen pääkaupunki on Taraz.
Jambılin alueella on arviolta 1 110 965 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 144 300 neliökilometriä. Vuonna 2005 alueen väestö jakaantui etnisesti seuraavasti: kazakkeja 64,8 %, venäläisiä 18,1 %, uzbekkeja 2,3 %, saksalaisia 1,2 % ja tataareja 1,3 %.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jambılin alue Wikimedia Commonsissa
Alueen internetsivut
Kazakstanin alueellinen jako
| --- | --- |
Alueet:   Almaty  Aqmola  Aqtöbe  Atıraw  Etelä-Kazakstan  Itä-Kazakstan  Jambıl  Karaganda  Länsi-Kazakstan  Mañğıstaw  Pavlodar  Pohjois-Kazakstan  Qızılorda  Qostanay 
Kaupungit:   Almaty  Astana (pääkaupunki)  Baikonur
Jeremy McGrath

Jeremy McGrath vuonna 2009.
Jeremy McGrath (s. 19. marraskuuta 1971 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen, uransa lopettanut supercross-kuljettaja. McGrath ajoi AMA Supercross -sarjaa.
Saavutukset

Total Individual Career Mestaruus Tittelit: 12
250cc Supercross Mestaruudet: 7 (1993, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999 ja 2000)
125cc Lännen Region SX Mestaruudet: 2 (1991 ja 1992)
250cc Ulkosarjan MX Mestaruudet: 1 (1995)
FIM Maailman mestaruudet: 2
Total Team Career Mestaruus Titteleitä: 2
Motocross des Nations Mestaruudet: 2 (1993 ja 1996)
Osakilpailu voitot: 102
250cc Supercross voitot: 72
125cc Lännen Region SX voitot: 13
UltraCross voitot: 5
Jere Ristseppä

Jere Ristseppä on suomalainen näyttelijä ja rap-artisti, joka tuli tunnetuksi Lenni Konosena Selma Vilhusen elokuvasta Hölmö nuori sydän. Hänellä ei ollut ollut aiempaa näyttelijätaustaa. Hän on saanut roolistaan paljon kiitosta,  ja hänet palkittiin BUFF Nordic Star -palkinnolla Malmön elokuvafestivaaleilla. Ristseppä on näytellyt myös elokuvassa Eden ja Paras vuosi ikinä -tv-sarjassa.
Roolit

Maria Kallio – Tuomas Soivio, 2021
Roba – Max, 2021
Karkurit – Rudolf, 2021
Pupu – Tuukka, 2020
Eden – Esa, 2020
Paras vuosi ikinä – Jere, 2020
Maanantai – Jimi, 2019
Hölmö nuori sydän – Lenni, 2018
Aiheesta muualla

https://www.instagram.com/jerealeksiii/?hl=fi Ristseppä Instagramissa
https://yle.fi/uutiset/3-10445055
https://yle.fi/aihe/artikkeli/2018/11/07/nuoret-eivat-ole-koskaan-olleet-nain-hukassa-kolme-eri-ikaista-suomalaista
https://www.paivanlehti.fi/holmo-nuori-sydan-palkittiin-berliinin-elokuvajuhlilla-selma-vilhusen-ohjaama-elokuva-sai-kristallikarhun/
Jessie Vetter

| Jessie Vetter |
| --- | --- |
 Jessie Vetter MM-kisoissa 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. joulukuuta 1985 Cottage Grove, Wisconsin, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  173 cm
Paino:  68 kg
Seura
Seura:  Minnesota Whitecaps
Sarja:  NWHL
Pelinumero:  31
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–
Aik. seurat:  Wisconsin Badgers
Jessica Ann "Jessie" Vetter (s. 19. joulukuuta 1985 Cottage Grove, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt jääkiekkomaalivahti. Vetter pelaa nykyisin NWHL-joukkue Minnesota Whitecapsissa. Hän on saavuttanut Yhdysvaltain naisten jääkiekkomaajoukkueessa hopeaa talviolympialaisissa 2010 ja 2014. Vetter käyttää pelinumeroa 31.
Jeanne Deroubaix

Jeanne Deroubaix (s. 15. helmikuuta 1927 Bryssel) on belgialainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.
Deroubaix opiskeli Brysselissä ja sai aluksi näkyvyyttä Safford Capen perustamassa vanhan musiikin Pro Musica -kokoonpanossa. Vuosina 1947–1953 hän teki kokoonpanon kanssa laajoja kiertueita, joiden aikana esiintyi esimerkiksi Saksassa, Italiassa ja Espanjassa. Deroubaix saavutti urallaan suosiota eri puolilla Eurooppaa resitaaleillaan, joissa esitti saksankielisiä liedejä ja ranskankielisiä impressionistisia lauluja. Näyttämöllä hän osallistui Claudio Monteverdin Orfeon esityksiin. Vuonna 1958 Deroubaix osallistui Igor Stravinskyn Threnin kantaesitykseen Venetsiassa, ja myöhemmin hän kantaesitti Cantatan Baselissa. Hän tulkitsi myös sellaisten säveltäjien kuin Arnold Schönbergin ja Pierre Boulez'n teoksia.
Vuonna 1957 Deroubaix'sta tuli Detmoldin musiikkiyliopiston professori. Hänen eri levymerkeille levyttämiään teoksia ovat olleet Johannes Brahmsin laulut, Ludwig van Beethovenin Missa Solemnis, Monteverdin Orfeo ja Boulez'n Le Marteau sans maître.
J. A. Lindén

Johan Axel Lindén (30. elokuuta 1853 Turku – 9. syyskuuta 1932 Pohja) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Teoksia

Toner från templet och förgården.        Ekenäs tryckeriaktiebolag, Ekenäs 1903
Jessie Fleming

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jessie Fleming |  Jessie Fleming |  Jessie Fleming |  |
Maa:   Kanada
Naisten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 |  |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 |  |  |
Jessie Alexandra Fleming (s. 11. maaliskuuta 1998) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut Kanadan naisten maajoukkueessa 115 maaottelua ja tehnyt niissä 19 maalia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Kanadan kaikki neljä ottelua alusta loppuun ja teki maalin alkulohko-ottelussa Uutta-Seelantia vastaan. Hän on saavuttanut olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016 ja voittanut olympiakultaa Tokiossa 2021.
Fleming on pelannut Kalifornian yliopiston UCLA Bruins -joukkueessa. Heinäkuussa 2020 hän solmi kolmivuotisen sopimuksen Englannin pääsarjajoukkue Chelsean kanssa. Hän on pelannut kolmen kauden aikana Englannin Superliigassa 55 ottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.
J. W. Tuura

Juhana Vilhelm (J. W. ) Tuura (sukunimi vuoteen 1912 Thrulsson; 31. heinäkuuta 1885 Tampere – 2. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija. Hän kirjoitti poliittisia pakinoita Uusi Suomi-lehteen nimimerkillä Timo.
Tuuran vanhemmat olivat isännöitsijä Anders Thrulsson ja Eva Wilhelmina Gröndahl. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon yhteiskoulusta 1904 ja opiskeli jonkin aikaa Helsingin yliopistossa.
Tuura työskenteli toimitussihteerinä Helsingin Sanomissa 1910–1918 ja Uudessa Suomessa 1919–1920. Tuura oli sitten Savo-lehden päätoimittajna 1920–1922, Uuden Suomen toimittajna 1922–1924, ulkoasiainministeriön sanomalehtijaoston virkailijana 1925–1927 ja Iltalehden vakinaisena avustajana 1925–1930. Hän oli Kotimaisen työn liiton palveluksesa 1927–1930 ja Ajan Sanan toimittajana 1930–1932.
Tuura toimi vuodesta 1932 Uuden Suomen poliittisena pakinoitsijana nimimerkillä Timo mutta hän ei kuitenkaan kuulunut lehden vakinaisiin toimittajiin. Kiivaana antikommunistina tunnetulla Tuuralla oli myös luottamustehtäviä kokoomuspuolueen järjestöissä. Tuura jäi eläkkeelle Uudesta Suomesta elokuussa 1955 mutta hän avusti lehteä vielä satunnaisesti tämän jälkeenkin. Tuura kritisoi 1950-luvun pakinoissaan voimakkaasti pääministeri Urho Kekkosta ja syytti häntä kommunistikytköksistä sekä kokoomuksen diskriminoinnista.
J. W. Tuura oli naimisissa Kerttu Emilia Simolinin (sukunimi vuodesta 1906 alkaen Hirvelä; 1887–1919) kanssa vuosina 1909–1919. Heillä oli neljä lasta. Kääntäjänä toiminut Kerttu Tuura suomensi muun muassa Jack Londonin romaanit Klondyken kuningas (alk. Burning daylight) ja Onnen suosikki sekä Octave Feuilletin kirjan Nuoren naisen päiväkirja. Tuura meni toisen kerran naimisiin 1921 Sanni Heleniuksen kanssa.
Teoksia

Kolme vuosikymmentä toimintaa suomalaisen tuotannon hyväksi : kotimaisen työn liiton ja sen seuraajain vaiheita.  Kotimaisen työn liitto, Helsinki 1942
Työkansan viholliset : suomalaisten kommunistien toimintaa ja kohtaloita.  Finlandia uutistoimisto, Porvoo 1942
Uudet kasvot ja vanhat parrat : kuvia ja kuvauksia eduskunnan lapsuuden ajoilta, kirjoittajat Vilho Heinämies, J. W. Tuura ; kuvat A. Osw. Kairamo.  WSOY 1947
J. K. Paasikivi : Valtakunnallinen elämäntyö. Toimittanut Kauko Kare, kirjoittajina Kareen lisäksi Reinhold Svento, Kalle Lähteenoja, Iisakki Laati, Väinö Leskinen, J. W. Tuura, Pentti Poukka, Ida Pekari, T. H. Heikkilä ja Matti Kurjensaari.  Kivi, Helsinki 1956
Käännöksiä

Omalla nimellä:
Adolf Törngren : Venäjä vallankumouksessa maaliskuun 15 p:stä heinäkuun 31 p:ään 1917. Ajankysymyksiä 21.  WSOY 1917
Walther Rathenau : Rauhanajan talouden tehtäviä.  WSOY 1918
Lars Hansen : Huippuvuorten vankina.  WSOY 1928
Anton Karlgren : Punainen diktaattori : Stalin ja bolsevismin kehitys leninismistä stalinismiin. Gummerus 1942
Nimimerkillä Timo Tuura:
Hjalmar Söderberg : Valittuja sivuja. Karisto 1908
Knut Hamsun : Elettyjä pikkuseikkailuja ; norjankielestä suomentanut Timo Tuura. Karisto 1909
Guy de Maupassant : Miss Harriet ; ranskankielestä suomentanut Timo Tuura. Karisto 1909
Paul Bourget : Toinen rakkaus ; ranskankielestä suomentanut Timo Tuura. Karisto 1909
George Sand : Markiisitar : kertomus ; ranskankielestä suomentanut Timo Tuura. Karisto 1910
Émile Zola : Neljä päivää ; ranskasta suom. Timo Tuura. Karisto 1910
Stendhal : Vanina Vanini ; Pallianon herttuatar : kaksi kertomusta ; ranskasta suomentanut Timo Tuura. Karisto 1910, 2. korj. painos nimellä Vanina Vanini : kaksi novellia. Karisto 1957, 3. painos nimellä Italialaisia kronikoita ; suom. Timo Tuura ja Annikki Suni. Karisto 1982
Arthur Conan Doyle : Kauhun laakso : uusi Sherlock Holmes-kertomus. 1, Murhenäytelmä Birlstonen kartanossa. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1915, uud. painos nimellä Pelon laakso. Kustantamo Helmivyö, Turku 2017
Arthur Conan Doyle : Kauhun laakso : uusi Sherlock Holmes-kertomus. 2, Salaseuralaiset. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1915, uud. painos nimellä Pelon laakso. Kustantamo Helmivyö, Turku 2017
Octave Feuillet : Lesken lupaus. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1916
Aiheesta muualla

J. W. Tuuran elämäkerta Kansallisbiografiassa
Urho Kekkosen kirje J. W. Tuuralle 27.9.1955 (Arkistoitu – Internet Archive)
Juttuja juttujen tekijöistä. Neljän kokeneen lehtimiehen "elämäntarinoita", Seura, 14.06.1939, nro 24, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Itämerensuomalainen mytologia

Itämerensuomalaisten kansojen mytologioilla on monia yhteisiä piirteitä, jotka selittää itämerensuomalaisten läheinen kielellinen sukulaisuus, yhteinen alkuperä, maantieteellinen läheisyys ja yhteinen runomitta. Kalevalainen runomitta on itämerensuomalaisten kansojen oma runomitta, jota ei tunneta muilta kansoilta. Monet itämerensuomalaisille yhteiset myytit on runoiltu juuri kalevalamittaan. Kalevalamittaista eli niin sanottua kalevalaista runoutta tunnetaan tai on tunnettu kaikkien itämerensuomalaisten kansojen keskuudesta ilmeisesti lukuun ottamatta vepsäläisiä, joiden kieli sopii huonosti kalevalamittaan. Joidenkin mukaan runomitta on ollut olemassa jo itämerensuomalaisen kantakielen aikana ennen kuin itämerensuomalaiset kielet erkanivat toisistaan. Myös itämerensuomalaisten keskuudessa laajimmin tunnettuja myyttejä pidetään hyvin vanhoina. Nekin saattavat periytyä jo kantakielen hajoamista edeltävältä ajalta. Uudemmat myyttiaiheet ovat jääneet paikallisiksi, eivätkä ole levinneet kaikille itämerensuomalaisille kansoille. Paikallisiksi ovat jääneet myös historiallisen ajan aiheet, kuten virolaisessa mytologiassa taistelu saksalaisia vastaan ja suomalaisessa mytologiassa Elinan surmavirsi.
Suomalaisen mytologian ja kansanperinteen lähimmät vastineet löytyvät karjalaisilta. Tutkijat luokittelevat kansanperinteen osalta Suomen ja Itä-Karjalan yhteiseksi suomalais-karjalaiseksi perinnealueeksi ja runouden kannalta suomalais-karjalaiseksi runoalueeksi, joita toisinaan käsitellään yhtenä kokonaisuutena. Esimerkiksi Suomen Kansan Vanhat Runot -teos on pyrkinyt kokoamaan tämän runoalueen kansanrunot. Näiden ryhmien mytologia ja kansanperinne ovat erityisen läheisiä toisilleen, kun taas esimerkiksi virolaisten kansanperinne ja mytologia ovat hieman kaukaisempia.
Kalevanpojat

Myyttiset hahmot Kalevanpojat tunnetaan niin Virossa, Suomessa kuin Karjalassakin, usein muinaisina jättiläisinä.
Vesilinnun kansa

Vesilinnuilla on erityinen asema itämerensuomalaisten mytologiassa. Vesilintu on luonut maailman, ja jotkut vesilinnut, kuten joutsen, olivat pyhiä. Viron entinen presidentti Lennart Meri onkin nimittänyt itämerensuomalaisia vesilinnun kansaksi.
Jeanne Dielman

| Jeanne Dielman> Jeanne Dielman, 23 quai du Commerce, 1080 Bruxelles |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chantal Akerman
Käsikirjoittaja:  Chantal Akerman
Tuottaja:   Corinne Jénart  Evelyne Paul 
Kuvaaja:  Babette Mangolte
Leikkaaja:  Patricia Canino
Pääosat:  Delphine Seyrig
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Belgia  Ranska 
Tuotantoyhtiö:   Paradise Films  Unité Trois 
Levittäjä:  The Criterion Collection Netflix Cirko Film
Ensi-ilta:  1975
Kesto:  201 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jeanne Dielman (Jeanne Dielman, 23 quai du Commerce, 1080 Bruxelles) on Chantal Akermanin käsikirjoittama ja ohjaama belgialais-ranskalainen kokeellinen draamaelokuva vuodelta 1975. Yli kolmituntinen elokuva seuraa kolmea päivää keski-ikäisen ja keskiluokkaisen leskirouvan kotiin sidottua elämää apaattisen teinipojan äitinä ja kuvaa pedanttisen tarkasti naisen kotiaskareita, jotka keskeytyvät iltapäivisin maksullisen seksin tarjoamiseen. Kolmantena päivänä Jeannen elämä murtuu. Nimiosaa esittää Delphine Seyrig.
Elokuvan kerronta perustuu kiinteään kameraan, pitkiin kuviin ja vain harvoihin leikkauksiin. Elokuvan tyylin määrittely on ollut tutkijoille hankalaa, sitä on luonnehdittu muun muassa feministiseksi ja etnografiseksi. Monet 1970-luvun avantgarde-elokuvantekijät sanoutuivat irti sen tyylistä. Suurelle yleisölle elokuva on jäänyt vieraaksi, mutta elokuvatutkijat etenkin Ranskassa, Espanjassa ja englanninkielisissä maissa ovat käsitelleet sitä laajasti.
Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti Jeanne Dielmanin kaikkien aikojen 20 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Joulukuussa 2022 Jeanne Dielman nousi kaikkien aikojen parhaaksi elokuvaksi Britannian filmi-instituutin (BFI) kerran vuosikymmenessä tekemässä Sight & Sound -elokuvalehden kyselyssä. Jeanne Dielman syrjäytti vuodesta 2012 kyselyn kärkipaikalla olleen Alfred Hitchcockin Vertigo – punaisen kyyneleen. Sitä ennen listakärjessä oli Citizen Kane neljänkymmenen vuoden ajan.
Jameia

| ”Jameia” Antonia Iacobescu |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Äänitetty : 2012
 Julkaistu: 3. syyskuuta 2012
 Tyylilaji: dance
 Kesto: 03.47
 Levy-yhtiö: Roton Music
Antonia Iacobescun muut singlet
| ”I Got You” 2012 | ”She Bangs” 2012 | ”Marabou” 2013 |
Jameia on romanialaislaulaja Antonia Iacobescun kappale. Sen julkaisi Roton Music artistin uran yhdeksäntenä singlenä 3. syyskuuta 2012. Sanoituksiltaan kappale kertoo siitä kuinka artisti yrittää saada toveriaan huomioimaan tämän sekä sen vaikutuksista. Kappaleelle on tehty musiikkivideo, joka julkaistiin 19. syyskuuta 2012. Kappale on päässyt listoilleen kotimaassaan Romaniassa, jossa sen paras sijoitus oli Romanian Chart Top 40-listan sijalle kolme sekä Bulgariassa, jossa se pääsi Bulgaria Singles Top 40-listan sijalle kaksikymmentäkolme.
Kappalelista

Digitaalinen lataus
Jameia - 3:47
Listasijoitukset

| Listat (2012-13) | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Bulgaria (Bulgaria Singles Top 40): 23
Romania (Romanian Top 40): 3
Jani Kauppila

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 16. tammikuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Ranua, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 182 cm
Seura
Seura: OLS
Junioriseurat
1990–1996: OTP
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1997–1998 | OPS | 42 | (2) |
| 1999 | OLS | 21 | (3) |
| 2000 | Tervarit | 26 | (4) |
| 2001–2002 | Rangers | 4 | (0) |
| 2002 | Tervarit | 17 | (1) |
| 2003–2010 | Haka | 178 | (9) |
| 2011–2012 | AC Oulu | 47 | (6) |
| 2013– | OLS | 33 | (7) |
| Yhteensä | Yhteensä | 368 | (32) |
Maajoukkue
| 2001 | Suomi U21 | 4 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. lokakuuta 2016.
Jani Antero Kauppila (s. 16. tammikuuta 1980 Ranua) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja ja pelaa useimmiten tasapainottavassa tai puolustavassa roolissa.