stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sinatran oppi

Sinatran oppi oli muun muassa Neuvostoliiton ulkoministeriön ja Yhdysvaltojen johdon julkisuudessa käyttämä nimitys Neuvostoliiton uudesta ulkopoliittisesta linjasta kylmän sodan päättyessä 1980–1990-lukujen taitteessa. Sinatran oppi korvasi vuodesta 1968 vallalla olleen Brežnevin opin. Nimi viittasi yhdysvaltalaisen Frank Sinatran tunnetuksi tekemään lauluun ”My Way” (kirjaimellisesti ”Oma tieni”), sillä Neuvostoliiton johto oli päättänyt antaa itäblokin valtioiden mennä omia polkujaan ilman Neuvostoliiton poliittista tai sotilaallista väliintuloa. Aikaisemmin Neuvostoliitto oli puuttunut Brežnevin opin mukaisesti jopa sotilastoimin, jos jokin sosialistimaa teki liian rohkeita uudistuksia ja Neuvostoliitto katsoi kommunistien ylivallan olevan uhattuna.
Neuvostoliiton ulkoministeri Eduard Ševardnadze julisti Brežnevin opin päättyneeksi 23. lokakuuta 1989 pitämässään puheessa. Linjamuutoksen vahvisti ulkoministeriön lehdistöedustaja Gennadi Gerasimov kaksi päivää myöhemmin tiedotustilaisuudessa, joka pidettiin Helsingissä Neuvostoliiton johtajan Mihail Gorbatšovin Suomen-vierailun yhteydessä. Gerasimov sanoi Sinatran opin korvanneen Brežnevin opin: ”Sovellamme nykyään Frank Sinatran oppia hänen laulunsa ’I Did It My Way’ mukaan. Jokainen maa päättää itse minkä tien valitsee.”
Sinatran oppi johti käännekohtaan maailmanhistoriassa, kun maa toisensa jälkeen sovelsi uutta oppia käytännössä. Vuoteen 1989 sattuivat muun muassa Neuvostoliiton vetäytyminen Afganistanista, Puolan ensimmäiset vapaat vaalit, joissa valtaan nousivat muut kuin kommunistit, Unkarin julistautuminen tasavallaksi kansantasavallan sijaan, Tšekkoslovakian samettivallankumous, Romanian kansannousu ja Berliinin muurin murtuminen. Itä-Saksan kovan linjan kommunistihallitus oli laskelmoinut Neuvostoliiton väliintulon olevan ainoan vaihtoehdon tiukoille matkustusrajoituksille Saksojen välillä. Kun Neuvostoliitto ilmoitti, ettei se aikonut puuttua muiden maiden politiikkavalintoihin, hämilleen joutunut Itä-Saksan hallitus vapautti matkustamisen länteen, mikä johti muutamassa päivässä muurin murtamiseen.
Yhdysvallat reagoi virallisissa kannanotoissaan Sinatran oppiin myönteisesti, mutta varovaisesti. Yhdysvaltojen varapresidentti Dan Quayle sanoi Yhdysvaltojen toivovan perestroikan onnistumista, mutta muistutti käänteisenkin kehityksen mahdollisuudesta: ”He puhuvat Frank Sinatran opista, mutta älkää unohtako Nancy Sinatran oppia laulusta ”These Boots Are Made for Walkin’!” Nancy Sinatran esittämässä laulussa varoitetaan saappaista, jotka kävelevät kuulijan ylitse.
Joseph Schacht

| Joseph Schacht> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Joseph Franz Schacht
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1902
Kuollut: 1. elokuuta 1969 (67 vuotta)
Kansalaisuus:  Saksa - Iso-Britannia
Arvonimi: professori
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  arabia ja islam
Joseph Franz Schacht (15. maaliskuuta 1902 – 1. elokuuta 1969) oli saksalaissyntyinen islamilaisen lain eli šarian johtava tutkija länsimaissa 1900-luvulla. Hänen kirjansa Origins of Muhammadan Jurisprudence (1950) on saanut maineen alan klassikkona ja sitä pidetään edelleen ajankohtaisena ja keskeisen tärkeänä tekstinä aiheesta.
Elämäkerta

Schacht syntyi Saksassa katoliseen perheeseen, kävi Ratiborin humanistista kymnaasia, jossa hän oppi latinaa, kreikkaa, ranskaa ja englantia sekä hepreaa. Hän opiskeli Breslaussa teologiaa erikoistuen seemiläisiin ja klassisiin kieliin ja lopulta islamilaiseen lakiin. Valmistuttuaan tohtoriksi hän sai ensimmäisen akateemisen virkansa Albert-Ludwigs-yliopistossa Freiburgissa vuonna 1925. Vuonna 1927 hänestä tuli 25-vuotiaana ylimääräinen professori, mikä teki hänestä sillä hetkellä koko Saksan nuorimman professorin. Schacht teki runsaasti yhteistyötä Leidenissa vaikuttaneen orientalisti Christiaan Snouck Hurgronjen (1857–1936) kanssa ja matkusteli mahdollisimman paljon Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa. Näissä maissa hän pääsi tutustumaan varhaisiin islamilaisen lain käsikirjoituksiin.
Vuonna 1930 Schacht aloitti nykyisen Kairon yliopiston vierailevana professorina, ja vuonna 1932 hän siirtyi Königsbergin yliopistoon ehdolla, että sai jatkaa Lähi-idän vierailujaan. Natsien tultua vuonna 1933 valtaan Schacht katsoi parhaaksi siirtyä seuraavana vuonna takaisin Kairoon. Parin vuoden kuluttua hän lakkasi kirjoittamasta ja edes puhumasta saksaa. Kairossa hän opetti vuoteen 1939 saakka. Kun toinen maailmansota samana vuonna syttyi, hän sattui olemaan lomalla Englannissa, jonne hän sen jälkeen jäi. Vuonna 1947 hänestä tuli Britannian kansalainen. Kirjansa The Origins of Muhammadan Jurisprudence esipuheessa Schacht valitteli, että hän joutui laatimaan teoksensa tilanteessa, jossa hänen kirjastonsa oli jäänyt Kairoon, minne Egyptin viranomaiset eivät enää päästäneet häntä. Schacht osallistui arabian kielen asiantuntijana liittoutuneiden yleisradiotoimintaan, ja jatkoi tutkimuksiaan vasta sodan loputtua, jolloin hän siirtyi Oxfordin yliopistoon. Koska Englannissa kaikki arabian professuurit olivat varattuja, Schacht otti vastaan professuurin Leidenin yliopistossa Hollannissa 1954, mistä hän 1957 siirtyi Columbian yliopistoon New Yorkissa.
Useat johtavat Yhdysvaltojen yliopistot kilpailivat saadakseen Schachtin riveihinsä, kun tämä oli siirtymässä eläkkeelle Columbiasta. Vuonna 1969, vuotta ennen eläkeiän saavuttamista, Schacht kuitenkin kuoli aivoverenvuotoon kotonaan Engelewoodissa. Schachtin laaja kirjasto siirtyi monien vaiheiden jälkeen Malesiaan Kuala Lumpurin kansainvälisen islamilaisen yliopiston haltuun. Schacht oli naimisissa brittiläisen Dorothy Colemanin kanssa, johon hän oli tutustunut Kairossa. Schachtilta ei jäänyt lapsia.
Tutkimustyö

Islamilaisen lain tutkijana Schacht oli 1900-luvun tärkeimpiä hahmoja. Schacht piti Muhammedia ja myös oikeaan johdettuja kalifeja historiallisina henkilöinä, mutta katsoi, että hadith-kokoelmien kertomukset olivat lähtöisin paljon Muhammedia myöhemmältä ajalta. Hänen mukaansa yksikään hadith ei varmuudella ollut peräisin 600-luvun alusta saakka.
Hadith-kertomusten aitoutta todistamaan luodut isnadit eli todistajaketjut eivät auttaneet asiaa, koska niiden käyttö alkoi vasta 700-luvun puolivälissä ja siten liian myöhään. Schachtin näkemyksen mukaan Muhammediin saakka ulottuvia ketjuja alettiin esittää vasta abbasidikalifaatissa vuoden 750 jälkeen, ja ketjut olivat sitä laadukkaampia, mitä myöhemmin ne oli tehty. Haditheihin liitetyt kertojaketjut eli isnadit kasvoivat taaksepäin siten, että varhaisimmissa kirjauksissa ne päättyivät Muhammedin seuraajiin, sitten kumppaneihin ja kaikkein nuorimmissa lopulta häneen itseensä. Schacht havaitsi myös, että oikeaan johdettuja kalifeja koskevat kertomukset olivat samoin myöhäisiä.
Schachtin tärkein tieteellinen teos on vuonna 1950 julkaistu The Origins of Muhammadan Jurisprudence. Vuonna 1964 hän kirjoitti oppikirjaksi tarkoitetun teoksen An Introduction to Islamic Law. Se käsittelee sunni-islamilaisen suuntauksen lakeja ja keskittyy etenkin hanafi-koulukuntaan.
Jälkimaine

Schacht edusti islamin tutkimuksessa jo 1800-luvulla alkanutta historiallis-kriittistä ja skeptistä perinnettä, jonka näkyvin edustaja oli Ignaz Goldziher. Hän jäi joksikin aikaa sen yksinäiseksi edustajaksi ennen 1970-luvulla alkanutta elpymistä (Michael Cook, Patricia Crone, Günter Lüling, John Wansbrough). Herbert Berg kuvaa reaktiota Schachtiin kolmenlaisena: perinteinen islamologia torjui hänet (N. Abbott, F. Sezgin, M. M. Azami), osa tutkijoista asettui välittävälle kannalle (G.H. A. Juynboll, F. Rahman, G. Schoeler, H. Motzki, J. Horowitz, J. Robson, U. Rubin) ja osa alkoi jakaa Schachtin skeptismin haditheja kohtaan (Michael Cook, N. Caldar).
Sixtus Syrjänen

Simeon Sixtus Syrjänen (30. toukokuuta 1876 Sääksmäki – 4. syyskuuta 1970 Tampere) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja.
Sixtus Syrjänen työskenteli aluksi paperi- ja konetehtaissa ja kävi Helsingin teollisuuskoulun koneenrakennsukurssin sekä Polyteknillisen opiston sähköteknillisen kurssin. Syrjänen oli aluksi Forssa Oy:n konepajan johtajana. Hän muutti 1906 Tampereen Epilään ja oli työssä Tampereen Konetehtaan piirustuskonttorissa. Hän perusti yhdessä kunnallisneuvos Otto Thunebergin kanssa Epilään sahanteriä ja muita koneenteriä valmistaneen Oy Sahanterän vuonna 1910. Thunebergin maille rakennettu yhtiön tehdas aloitti toimintansa 1911. Syrjänen toimi yhtiön teknillisenä ja toimitusjohtajana. Vuonna 1911 Syrjänen ja Thuneberg perustivat myös viereisellä tontilla toimineen Epilän Konepaja Oy:n.
Oy Sahanterä valmisti kehäsahoja ja sirkkeleitä, pilkkomiskoneen teriä ja vuodesta 1930 alkaen myös viiloja. Yhtiö kasvoi nopeasti ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän viennin ansiosta ja tehdasta laajennettiin 1917. Suomen sisällissodan aikana Sahanterän konttori ja varastorakennukset sekä Epilän Konepajan tehdasrakennus ja isännöitsijän talo paloivat 29. maaliskuuta 1918 Epilässä käytyjen taisteluiden aikana. Molempien yhtiöiden toimitilat rakennettiin uudelleen sodan jälkeen.
1930-luvun lamakauden aikana Sahanterän tilaukset vähenivät ja työväkeä jouduttiin samoin vähentämään. Syrjänen järjesti osalle työntekijöistä väliaikaista työtä aloittamalla asuintalonsa Rauhanlinnan puistossa Porin radan vieressä roomalaistyylisen kylpylän rakennustyöt. Puutarhaan muodostuneen lammen rannalle rakennettiin betoninen puolipyöreä paviljonki ja lammen yli takorautainen kaarisilta. Suhdanteiden parannuttua kylpylän rakentajat palasivat työhön takaisin tehtaalle. Sahanterän palveluksessa oli 1930-luvun lopulla 69 henkilöä.
Syrjänen siirsi jo 1930-luvulla osan Sahanterän osakkeista pojalleen Tauno Syrjäselle (1905–1988). Vuonna 1979 yhtiön osakkeet siirtyivät kaupalla Säästöpankkien Kiinteistönvälitys Oy:lle. Yhtiö muutettiin asunto-osakeyhtiöksi ja tehtaan paikalle rakennettiin rivitaloja. Syrjäsen asuintalo Rauhanlinna purettiin 1988 ja sen tilalle rakennettiin rivitaloja. Rauhanlinnan puutarhaan rakennetun kylpylän rauniot ovat säilyneet.
Syrjänen oli Pohjois-Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsenenä ja toimi kunnan tilintarkastajana.
Siwert Lundberg

Siwert (Sivert) Lundberg (16. helmikuuta 1838 Tukholma – 2. lokakuuta 1894 Enköping, Ruotsi) oli suomalainen Raahessa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja, pankinjohtaja, kauppaneuvos (1889) ja valtiopäivämies.
Lundbergin vanhemmat olivat kultaseppä Jakob Lundberg ja Maria Laestadius. Hänen lapseton setänsä, Raahessa asunut raatimies ja suurkauppias Johan Siwert Lundberg (1813–1895) adoptoi Siwert Lundbergin vuonna 1849, jolloin hän muutti Raaheen. Lundberg kävi kauppakoulun Lyypekissä ja sen jälkeen hän meni työhön kasvatusisänsä Lundberg & Co-liikkeessä, jonka päätoimialana oli laivanvarustus. Lundberg pääsi myös liikkeen osakkaaksi ja hän hoiti liikkeen kirjeenvaihtoa ja laivojen varustaminen matkaan. Lundbergin liike vei Raahesta ulkomaille tervaa, voita ja potaskaa sekä toi maahan siirtomaatavaroita ja suolaa.
Lundberg perusti vuonna 1870 kasvatusisänsä kanssa uuden kauppatoiminimen J. S. Lundberg, joka harjoitti ulkomaankauppaa ja myllyteollisuutta. Toiminimi rakennutti Raaheen Ruonanojan suulle höyrymyllyn jossa jauhettiin Pietarista ostettua ja laivoilla Raaheen tuotua Riian ruista. Ensimmäinen puinen myllyrakennus paloi 1884, mutta sen tilalle rakennettiin uusi, suurempi tiilinen myllyrakennus. Valmiit tuotteet kuljetettiin sitten laivoilla Kokkolaan, Ouluun, Kemiin ja Tornioon, joissa sijaitsivat Lundbergin varastomakasiinit. Jauhojen lisäksi makasiineissa oli myös muita laivoilla tuotuja tuotteita, kuten riisiä, sokeria ja kahvia. Lundbergilla oli myös kauppaliike Rovaniemellä. Lundbergin myllyn jauhot olivat tunnettuja hyvästä laadustaan.
Lundberg toimi myös parinkymmenen vuoden ajan Pohjoismaiden Osakepankin Raahen konttorin johtajana. Pankki oli perustettu edistämään Pietarin ja Suomen kaupunkien välistä kauppaa. Pankin pääkonttori oli perustettu 1873 Viipuriin ja Raahen konttori perustettiin jo 1874 jolloin Lundbergista tuli konttotin johtaja.
Lundberg edusti Raahea porvarissäädyssä valtiopäivillä 1872. Hän oli myös Raahen kaupunginvaltuuston jäsen ja toimi kuuden vuoden ajan valtuuston puheenjohtajana. Vuonna 1884 Raaheen perustettiin rautatiekomitea, jossa Lundberg oli jäsenenä kun raahelaiset huomasivat jäävänsä syrjään uuden Ouluun vuonna 1886 ulottuneen Pohjanmaan radan liikenteestä. Komitea kartoitti haararadan rakentamismahdollisuutta Raaheen mutta tämä ratahanke toteutui vasta 1899 kun Raahen rata valmistui.
Lundberg hoiti ylemmän kauppakoulun perustamiseen Raaheen tarkoitettua rahastoa 1868–1872, tämän rahaston alkupääoman lahjoitti vuonna 1863 Johan Fellman (1781–1870). Perustamishanke, jossa Lundberg oli mukana toteutui vuonna 1882, jolloin Raahen Porvari- ja Kauppakoulu aloitti toimintansa. Lundberg toimi sitten koulun johtokunnan varapuheenjohtajana.
Lundberg oli naimisissa vuodesta 1861 Ida Henrika Roschierin (1839–1925) kanssa. Heillä oli seitsemän lasta, joista toiseksi vanhimmasta pojasta Lennart Lundbergista (1866–1916) tuli isänsä seuraaja Raahen liike-elämässä ja kunnallispolitiikassa. Lennart Lundbergin kuoltua lapsettomana 1916 päättyi myös Lundbergin suvun liiketoiminta Raahessa.
Jokainen hakee juomansa itse

| Jokainen hakee juomansa itse Freud Marx Engels & Jung |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1988–1989
 Julkaistu: 1989
 Tuottaja(t): Freud Marx Pécoul Rhum
 Tyylilaji: kantrirock
 Kesto: 37.32
 Levy-yhtiö: Love Kustannus
Freud Marx Engels & Jungin muut julkaisut
| Takamehtien mekatähtiä 1988 | Jokainen hakee juomansa itse 1989 | Aina ja iankaiken 1990 |
Jokainen hakee juomansa itse on suomalaisen Freud Marx Engels & Jung -yhtyeen neljäs studioalbumi ja julkaistiin vuonna 1989. Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat "Nattasia katsomassa eli Pekuulijenkka twist" sekä Tom Russell-cover "Danny Show".
Kappaleet

Hänen rakkautensa – 3.10 (alkup. All Her Lovers Want to Be the Hero, säv. Steve Young, suom. san. Pekka Myllykoski)
Mun vanha pannupää – 3.48 (alkup. Panheads Forever, säv. David Allan Coe, suom. san. Myllykoski)
Dracula ja Pyhä Nicolae – 3.29 (säv. ja san. Mikko Saarela)
Kolme ja lisänumero – 4.57 (säv. ja san. Saarela)
Nattasia katsomassa eli Pekuulijenkka twist – 2.40 (säv. Arto Pajukallio, san. Myllykoski)
Tursaan puutarhassa – 2.34 (alkup. Octopus's Garden, säv. Richard Starkey, suom. san. Saarela)
Pökköä pesään – 4.50 (alkup. Pick up the Tempo, san. Willie Nelson, suom. san. Myllykoski)
Danny Show – 3.30 (alkup. Road to Bayamon, säv. Tom Russell, suom. san. Myllykoski & Saarela)
Tuuliajolla – 4.50 (alkup. Shipwrecked in the Eighties, säv. Kris Kristofferson, suom. san. Myllykoski)
Et ole nähnyt minun itkevän – 3.20 (alkup. You've Never Seen Me Cry, säv. Butch Hancock, suom. san. Myllykoski)
Kokoonpano

Heikki Hynynen – rummut
Jussi Kinnunen – basso, piano, kuorot
Jari Metsberg – kitarat
Pekka Myllykoski – laulu, ajanvietepelit
Arto Pajukallio – kitarat, mandoliini, sax, kuorot
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Olli Haavisto – stilikka (A1), slide (B2), dobro (B5)
Maria Hänninen – laulu (A2)
Mikko Saarela – basso (A3, B3), psykedeelinen piimäpurkki (B1), rillumarei (A5)
Triviaa

Albumi ilmestyi vuonna 1989 vähän ennen kuin Romanian diktaattori Nicolae Ceaușescu kukistui joulukuun lopulla samana vuonna. Albumin  kappaleella "Dracula ja Pyhä Nicolae" tätä ennustettiin vain hiukan ennen kuin se todellisuudessa tapahtui.
Aiheesta muualla

SF-Blues discogs.com -sivustolla
Seppo Arina

Seppo Yrjö Arina (vuoteen 1942 Granqvist, 1. kesäkuuta 1922 Helsinki - 10. huhtikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen surrealistinen taidemaalari ja graafikko.
Seppo Arina opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1945-47. Hänen surrealististen maalauksiensa yleisimpiä aiheita ovat ”oudot” kadut, meriaiheet ja asetelmat. Hän maalasi useita muotokuvia, teki näyttämölavastuksia muun muassa rintamalla, ja freelance-mainostöitä.
Arina toimi lisäksi sanomalehtipiirtäjänä, sekä taittajana ja kuvittajana. Hän piirsi pilapiirroksia ja päivänkuvia vuosina 1941-1943 Helsingin Sanomiin ja Maaseudun Tulevaisuuteen ja toimi Raul Roineen satujen, satusarjojen ja kirjojen kuvittajana 1940 ja 1950-luvulla, muun muassa satusarjassa ”Kissalan Prinsessa”, joka ilmestyi Kansan Kuvalehdessä. Omia sarjakuvia olivat muun muassa ”Uuno-sarja”, 1939 ja ”Sanaton Santeri ”Iltasanomissa 1948 ja Seurassa 1954-60.
Aiheesta muualla

Seppo Arina Kansallisgallerian kokoelmissa
Seppo Arina taiteilijamatrikkelissa
Seppo Alajoki

Seppo Rainer ”Kala” Alajoki on tamperelainen kitaristi ja säveltäjä sekä sessiomuusikko. Muusikkona hän on rock/blues-vaikutteisen musiikkitaustan omaava manserock-kitaristi.
Hän aloitti muusikon uransa 1960-luvulla Matthews-yhtyeessä, joka tuli tutuksi erityisesti Hair-musikaalin yhtyeenä. Matthewsin jälkeen hän soitti Tapani Kansan ja Katri Helenan yhteiskiertueella. Tämän jälkeen hän oli vuoden Dannyn taustakokoonpanossa ja liittyi sitten Alwari Tuohitorveen vuonna 1972. Alwari Tuohitorvessa hän oli keskeinen säveltäjä.kenen mukaan? Hän sävelsi mm. Alwari Tuohitorven ”Älä iske Tuijaa” -kappaleen.
Alwari Tuohitorven jälkeen Alajoki soitti useiden artistien taustakokoonpanoissa ja levytyksissä. Näitä ovat olleet mm. Jamppa Tuominen, Topi Sorsakoski vuoteen 2008 saakka ja Mikko Alatalo. Hän soittaa soolo-osuuden mm. Alatalon balladissa ”Ihmisen ikävä toisen luo”. Toisen version on soittanut Tapio Manninen. Sorsakosken kokoonpanon jälkeen hän oli viisi vuotta Tampereen Teatterin musikaalituotannoissa. 1980-luvulla hän teki runsaasti studiotöitä ja uralla studiotöistä kertyi 1 200 raitaa.
Alajoki on vetäytynyt eläkkeelle aktiivimuusikkona, mutta soittaa pari kertaa vuodessa tamperelaisessa hyväntekeväisyyskokoonpanossa Tani Tamminen Big Band.
Aiheesta muualla

Seppo Alajoen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Seppo Aura

Seppo Aura on ympäristöpsykologi ja tekniikan tohtori, joka on opettanut ympäristöpsykologiaa Tampereen teknillisessä yliopistossa arkkitehtiosastolla. Aura on toiminut myös Tampereen Eteläpuiston täydennysrakentamista kritisoivassa Pro Eteläpuisto -liikkeessä.
Teokset

Aura, Seppo ; Katainen, Juha ; Suoranta, Juha: Arkkitehtuuri : teoria, tutkimus ja käytäntö : näkökulmia arkkitehtuurin jatkokoulutukseen.  Tampere:  Tampereen teknillinen korkeakoulu, 2001.  ISBN 952-15-0599-0.
Aura, Seppo ; Ylinen, Helena ; Ylönen, Ari: Lähiön sosiaalinen kehittäminen : asukkaiden osallistuminen lähiön uudistamisen perustana.  Tampere:  Tampereen teknillinen korkeakoulu, arkkitehtuurin osasto, 1999.  ISBN 952-15-0253-3.
Aura, Seppo ; Horelli, Liisa ; Korpela, Kalevi: Ympäristöpsykologian perusteet.  Porvoo:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-21811-1.
Aura, Seppo & Siitonen, Pentti: Kunta, kuntalainen ja ympäristö : ympäristön kehittämisen haasteet.  Helsinki:  Vapk-kustannus, 1992.  ISBN 951-37-0747-4.
Stenros, Helmer & Aura, Seppo: Arkkitehtuurin muoto ja sisältö : johdatus arkkitehtuurin muoto-opin ja ihmistiedon yleisteoriaan.  Helsinki:  Rakennuskirja, 1984.  ISBN 951-682-105-7.
Aura, Seppo: Huomispäivän kaupunki.  Helsinki:  Rakennuskirja, 1982.  ISBN 951-682-068-9.
Saksanpihlaja

| Saksanpihlaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Lapapihlajat Aria
Laji::  edulis
Kaksiosainen nimi
 Aria edulis  (Willd.) M.Roem. 
Synonyymit
 Crataegus aria L. (1753) (Linnén alkuperäinen nimiyhdistelmä.)  Sorbus aria (L.) Crantz (1763) 

Katso myös
   Saksanpihlaja Wikispeciesissä   Saksanpihlaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saksanpihlaja (Aria edulis, syn. Sorbus aria) on kesävihanta puulaji lapapihlajien suvussa ja ruusukasvien heimossa. Se on tyyppilaji suvussa Aria, joka on aiemmin luokiteltu pihlajien (Sorbus) alasuvuksi. Laji kestää hyvin varjostusta ja ilmansaasteita, ja sitä käytetään yleisesti koristepuuna.
Kuvaus

Saksanpihlaja on pienehkö puu ja kasvaa yleensä noin 4–12 metriä korkeaksi, joskus tosin yli 20-metriseksikin. Puun runko on yleensä pysty ja latvus leveän kartiomainen tai munanmuotoinen.
Lehdet ovat yksinkertaisia ja 8–12 senttimetriä pitkiä. Ne ovat vuorottaisia ja muodoltaan puikeita tai soikeita ja toissahaisesti sahalaitaisia. Ne ovat päältä kiiltävän tummanvihreitä ja alapinnalta valkonukkaisia. Lehdet ovat sulkasuonisia ja niissä on 10–14 suoniparia. Saksanpihlaja on kesävihanta ja lehtien syysväritys on ruskea.
Kukinta ajoittuu touko-kesäkuuhun ja hedelmät kypsyvät syys-lokakuussa. Kukinto on 8–15 senttimetriä leveä kertotasohuiskilo. 10–15 millimetriä leveät kukat ovat kaksineuvoisia ja hyönteispölytteisiä. Kukan teriö on valkoinen ja siinä on viisi terälehteä. Pienet pitkulaiset punaiset hedelmät ovat 8–15 millimetriä pitkiä.
Levinneisyys

Saksanpihlaja esiintyy laajalla alueella Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä Luoteis-Afrikassa merenpinnantasolta 1700 metriin. Levinneisyysalueensa eteläosissa se kasvaa vuoristoissa. Laji viihtyy kalkkipitoisilla maaperillä.
Käyttö

Saksanpihlajaa käytetään lähinnä Euroopassa koristepuuna pihoissa ja puistoissa sekä katupuuna. Suomessa se menestyy vain maan eteläosassa. Siitä on olemassa useita viljelylajikkeita. Hedelmät ovat syötäviä ja niistä on myös valmistettu hilloja. Myös puuainesta on käytetty, mutta puun pieni koko rajoittaa sen hyödyllisyyttä.
Saksanpihlajan kukintoja.
She's the One (vuoden 2013 elokuva)

| She’s the One |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mae Cruz-Alviar
Tuottaja:   Charo Santos-Concio  Malou N. Santos  Marivic B. Ong  Marizel Samson-Martinez  Vanessa R. Valdez 
Säveltäjä:  Cesar Francis Concio
Kuvaaja:  Dan Villegas (käännä suomeksi)
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Filippiinit
Tuotantoyhtiö:   ABS-CBN Film Productions  Star Cinema 
Levittäjä:  Star Cinema
Ensi-ilta:  16. lokakuuta 2013
Alkuperäiskieli:  tagalog
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
She's the One on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut filippiiniläinen tagaloginkielinen elokuva, jonka ohjasi Mae Cruz-Alvair.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bea Alonzo  | … |  Cat Aguinaldo   |
|  Dingdong Dantes  | … |  Wacky Delos Reyes   |
|  Enrique Gil  | … |  David Esguerra   |
|  Liza Soberano  | … |  Gillian   |
|  Pinky Amador  | … |  Judith   |
|  Guji Lorenzana  | … |  Mike   |
|  Coleen Garcia  | … |  Mandy   |
|  Daniel Matsunaga  | … |  Jason   |
|  LJ Reyes  | … |  Patty   |
|  Erika Padilla  | … |  Jessie   |
|  Marc Solis  | … |  Pao   |
Aiheesta muualla

She's the One (vuoden 2013 elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Silvia Sperber

| Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Naisten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Naisten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Naisten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Länsi-Saksa> Naisten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Soul 1988 | 50 m vakiopienoiskivääri, asennot |  |
|  Hopeaa | Soul 1988 | 10 m ilmakivääri |  |
Silvia Sperber (-Seiderer; s. 9. helmikuuta 1965 Erpfting) on Länsi-Saksaa ja Saksaa edustanut entinen ampuja. Hän voitti kultaa 50 metrin vakiopienoiskiväärin asentokilpailussa vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa; lisäksi hän sai siellä hopeaa kymmenen metrin ilmakiväärissä. Hän kilpaili myös vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa.