Birmingham Small Arms Company
Historia > Autonvalmistus

BSA:n ensimmäiset autot oli suunnitellut E. E. Baguley, joka oli toiminut Ryknieldillä. Niissä oli tavanomaiset nelisylinteriset sivuventtiilimoottorit, joiden sylinteriryhmät oli valettu kahdessa osassa. Iskutilavuudet vaihtelivat 4–4,2 litran välillä. Suurimmassa mallissa oli 5,4-litrainen moottori ja auto oli kopioitu Peking – Pariisi -ralliin osallistuneesta vuoden 1907 Italasta.
BSA:n ostettua Daimlerin vuonna 1910 oman malliston valmistus lopetettiin kahden seuraavan vuoden aikana ja korvattiin pienellä, kaksilitraisella ja nelisylinterisellä Knight-moottorilla varustetulla tourer-mallisella Daimlerilla. Siinä oli kolmivaihteinen vaihteisto joka oli rakennettu kierukkavetopyörästön yhteyteen sekä poikittaiset lehtijouset. Autoa valmistettiin myös Stoneleigh-nimisenä Siddeley-Deasyn toimeksiannosta. Nämä autot tunnisti erilaisesta jäähdyttimestä. Tekniset erot olivat suuremmat, sillä Stoneleighissä oli tavanomaisesti sijoitettu vaihteisto sekä Hotchkissin valmistama 1,1-litrainen V2-moottori. Mallin valmistus katkesi vuonna 1915 ja käynnistyi uudelleen vasta 1921 ensimmäisen maailmansodan päätyttyä. Sitä myytiin kohtalaisen hyvin vuoteen 1924 asti.
Vuonna 1923 esiteltiin uusi Coventryssa valmistettu Stoneleigh-mallisarja, jossa oli käytetty voimanlähteinä neljä- ja kuusisylinterisiä luistiventtiilimoottoreita. Pienimmän kuusisylinterisen moottorin iskutilavuus oli vain 1,5 litraa. Se erosi Daimlerista vain neljänneselliptisten lehtijoustensa, levypyöriensä ja jäähdyttimensä puolesta. Vuonna 1926 valikoimaan kuului enää 1,9-litrainen malli. BSA-autojen valmistus keskeytyi samana vuonna.
Vuoden 1929 Motorcycle Show’ssa kuitenkin esiteltiin uusi malli, joka tuli tällä kertaa jälleen yrityksen Birminghamin tehtaalta. Se oli kolmipyöräinen etuvetoauto, jonka oli suunnitellut F. W. Hulse. Autossa oli kattava sähkövarustus ja yhteenkytketyt jarrut, jotka olivat edessä vetoakselien sisäpäissä. Etupyörillä oli erillisjousitus, joka oli toteutettu kahden poikittaisen lehtijousen avulla. Moottorina oli BSA:n suunnittelema kehitelmä kaksisylinterisestä Hotchkiss-moottorista. Vuonna 1933 esiteltiin  1075-kuutioisella, nelisylinterisellä nestejäähdytetyllä moottorilla varustettu malli. Kolmipyöräautot säilyivät tuotannossa vuoteen 1936 asti. Samaan aikaan tehtiin muutamia nelipyöräisiä muunnelmia; vuonna 1932 valmistettiin kaksisylinterisiä, 1933 nelisylinterisiä.
Vuonna 1933 Coventryn tehdas esitteli BSA Ten -mallin, joka oli halpa muunnelma Lanchester Ten -mallista. Moottori oli sivuventtiilinen ja vaihteisto nelinopeuksinen. Korissa oli selviä vaikutteita Hillman Minxistä, ja sen oli valmistanut oxfordilainen Pressed Steel. BSA Ten -mallin valmistus jatkui vuoteen 1936. Sen jättämälle paikalle oli esitelty vuotta aiemmin  BSA Six, joka erosi Lanchesterista enää merkkitunnustensa puolesta. Pian yhtiössä kuitenkin päätettiin lopettaa takavetoisten mallien valmistus kokonaan.
Birminghamissä alettiin valmistaa nelipyöräistä, etuvetoista Scout-mallia vuonna 1935. Siinä oli nelisylinterinen 1075-kuutioinen moottori. Seuraavana vuonna valikoimaan tuli myös 1,2-litrainen muunnelma ja 1937 pienempi moottori poistui kokonaan valikoimasta. Samalla sisäpuoliset jarrut korvattiin tavanomaisella ratkaisulla ja vaihteenvalitsin siirrettiin kojelautaan.
Viimeinen BSA-automalli oli vuoden 1939 Scout Series 6. Siinä oli kolmella runkolaakerilla varustettu 32-hevosvoimainen moottori ja kolminopeuksinen, synkronoimaton vaihteisto. Auton huippunopeus oli yli 110 km/h. BSA:n autonvalmistus loppui toisen maailmansodan syttymiseen.
Vuosina 1960–1962 kuitenkin rakennettiin pienen kolmipyöräisen auton prototyyppi nimeltään Ladybird (leppäkerttu), jossa oli hyödynnetty 249-kuutioisen Triumph Tigress -skootterin komponentteja. Ajoneuvon sarjavalmistusta ei lopulta aloitettu.