stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sde Boker
Historia

Sde Bokerin kibbutsi perustettiin vuonna 1952. Sen asukkaat olivat tyypillisesti eri israelilaisten poliittisten liikkeiden toimijoita. Esimerkiksi David Ben-Gurion muutti vaimonsa kanssa Sde Bokeriin vuonna 1953. Tarkoitus oli aloittaa maatalous keskellä tuolloista aavikkoa. Maata vallattiin maatalouskäyttöön hyödyntämällä keinokastelua. Vettä aavikolle saadaan ajoittaisten sateiden tuottamista tulvavesistä ja jätevedestä.
Talous

Sde Bokerissa kasvatetaan esimerkiksi hevosia, lampaita ja siipikarjaa. Alueella on myös sitruspuutarhoja ja viiniviljelmiä.
Vuonna 1965 perustettu Midreshet Ben-Gurion, joka sijaitsee noin viisi kilometriä kibbutsista etelään, on oppilaitos, joka sisältää sisäoppilaitoksen ja opettajakoulun.
Väestö

Sde Bokerin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 464. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 471.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sde Boker Wikimedia Commonsissa
Maisemaa lähellä kibbutsia.
Shirin Aliabadi

Shirin Aliabadi (pers. ‏شیرین علی‌آبادی‎, Širin Ali-Ābādi; 10. maaliskuuta 1973 Teheran – 1. lokakuuta 2018 Teheran) oli iranilainen valokuvaaja. Hän tuli tunnetuksi varsinkin värikkäistä kuvistaan, joissa esiteltiin nuorten iranilaisten naisten elämää.
Aliabadi sai taidehistoriassa maisterin arvon Pariisin yliopistosta, jossa hän opiskeli lisäksi arkeologiaa. Hän meni vuonna 1993 naimisiin Farhad Moshirin kanssa. Pariskunta teki myös taiteellista yhteistyötä muun muassa konsumerismia ja kapitalismia kritisoineessa valokuvasarjassa Operation Supermarket. Aliabadi oli miehensä kanssa tällä valokuvasarjalla edustettuna Singaporen biennaalissa. Aliabadin tunnetuimmat teokset olivat valokuvasarjat Girls in Cars (2005) ja Miss Hybrid (2008), jotka heijastavat iranilaisten naisten yksilöllisyyden ilmenemistä valtion asettamien pukeutumisen ja käyttäytymisen rajoitusten puitteissa. Länsimaiset kriitikot pitivät teoksia osana Iranin hallinnon sortotoimien haastamista, mutta Aliabadi pyrki pidättäytymään käsittelemästä suoraan aiheita, jotka voisivat johtaa viranomaisten puuttumiseen.
Aliabadin teoksia oli näytteillä muun muassa Pariisin Institut des cultures d'Islamissa, Glasgow'n Gallery of Modern Artissa, Bristol Museum & Art Galleryssa ja Chelsea Art Museumissa. Hänen töitään otettiin myös The Farjam Foundationin (Dubai) ja Deutsche Bankin kokoelmiin. Aliabadi kuoli 45-vuotiaana syöpään. Leskensä mukaan hän halusi välittää taiteen kautta Teheranista kuvan, joka ei tule esiin länsimaiden tiedotusvälineissä.
Seitsemän veljestä (täsmennyssivu)

Seitsemän veljestä voi liittyä seuraaviin:
Aleksis Kiven romaani ja sen sovitukset

Seitsemän veljestä, Aleksis Kiven romaani vuodelta 1870
Seitsemän veljestä, Wilho Ilmarin ohjaama, Aleksis Kiven romaaniin perustuva suomalainen elokuva vuodelta 1939
Seitsemän veljestä, televisiotaltiointi Turun kaupunginteatterissa 1970-luvulla esitetystä näytelmäsovituksesta
Seitsemän veljestä, Riitta Nelimarkan ja Jaakko Seeckin luoma Aleksis Kiven romaaniin perustuva animaatioelokuva vuodelta 1979
Seitsemän veljestä, Jouko Turkan ohjaama, Aleksis Kiven romaaniin perustuva suomalainen televisiosarja vuodelta 1989
Muita

Seitsemän veljeksen morsiamet  (engl. Seven Brides for Seven Brothers), Stanley Donenin ohjaama yhdysvaltalainen elokuvamusikaali vuodelta 1954
Noin 7 veljestä, Jukka Virtasen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1968
Seitsemän seinähullua veljestä (myös Pentti Oskari Kankaan Seitsemän Seinähullua Veljestä), Pentti Oskari Kankaan johtama suomalainen huumorimusiikkiyhtye
Lahden 7 veljestä, Mallasjuoman Oulussa panema olut 1970-luvun alussa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Seitsemän veljestä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Seututie 545

Seututie 545 on Suonenjoen keskustasta Vesannon kirkonkylään johtava seututie. Tie alkaa valtatien 9 kiertoliittymästä Suonenjoen keskustan läheisyydessä ja päättyy Vesannolla seututiehen 551. Tie on pituudeltaan noin 54 kilometriä ja se on kokonaan päällystetty. Rautalammin Vaajasalmessa tiestä erkanee yhdystie 5460 Tervoon sekä yhdystie 5451 Rautalammin kirkonkylään ja Kerkonkoskella seututie 543 niin ikään Rautalammin kirkonkylään.
Silovaahtera

| Silovaahtera |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Saippuamarjakasvit Sapindaceae
Suku::  Vaahterat Acer
Laji::  glabrum
Kaksiosainen nimi
 Acer glabrum  Torr. 
Katso myös
   Silovaahtera Wikispeciesissä   Silovaahtera Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Silovaahtera eli kääpiövaahtera (Acer glabrum) on vaahteroiden (Acer) sukuun kuuluva kasvilaji. Siitä voidaan erottaa ainakin kuusi eri muunnosta tai alalajia, muun muassa kaskadiensilovaahtera eli alaskankääpiövaahtera eli alaskanvaahtera (Acer glabrum var. douglasii).
Silovaahtera on kausivihanta, pieni puu, joka voi kasvaa noin 10 metriä korkeaksi. Yleensä se on monirunkoinen ja kasvutavaltaan pysty. Lehtiasento on vastakkainen ja lehdet ovat noin 7–14 cm pitkiä sekä suunnilleen yhtä leveitä. Lehtiruodit ovat 3–12 cm pitkiä ja usein punaisia. Lehtilapa on jakautunut 3–5 liuskaan tai joskus harvoin kolmeen erilliseen lehdykkään. Erillisiksi lehdyköiksi jakautuneita lehtiä on tavallisimmin kosteammilla alueilla kasvavilla puilla. Lehtien yläpinnat ovat vihreitä ja alapinnat sinivihreitä. Syksyllä lehdet muuttuvat keltaisiksi. Kukat ovat viisiterälehtisiä, halkaisijaltaan noin 0,5 cm ja väriltään kellertävänvihreitä. Hedelmä on lenninsiivellinen ja lenninsiivet ovat 1,8–2,2 cm pitkiä.
Silovaahtera kasvaa luonnossa Pohjois-Amerikassa Alaskan lounaisosista etelään Kalifornian pohjoisosiin ja itään Brittiläiseen Kolumbiaan, Albertaan, Idahoon ja Montanaan ulottuvalla alueella sekä etelämpänä Wyomingiin, Utahiin, Coloradoon, Arizonaan ja Uuteen-Meksikoon ulottuvalla alueella. Lajia tavataan usein purojen varsilta sekä muilta kosteilta paikoilta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Silovaahtera (Acer glabrum)
Trees and Shrubs Online: Acer glabrum (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Acer glabrum (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Acer glabrum (englanniksi)
Siren (Malcolm Lincolnin kappale)

|  Siren> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Malcolm Lincoln
Levy-yhtiö:  Universal Music
Säveltäjä(t):  Robin Juhkental
Sanoittaja(t):  Robin Juhkental
Euroviisutiedot
Vuosi:  2010
Maa:  Viro
Kieli:  englanti
Sijoitus semifinaalissa:  14.
Pisteet semifinaalissa:  39
Sanat:  sanoitus
Siren on Malcolm Lincolnin esittämä kappale, jolla se edusti Viroa vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa Norjan Oslossa.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui neljänneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Sargon Akkadilainen

| Sargon Akkadilainen  𒊬𒊒𒄀 |
| --- | --- |
 Patsas, jonka väitetään esittävän Sargonia.
Akkadin kuningas
Valtakausi:  n. 2334–2279 eaa
Seuraaja:  Rimush

Kuollut:  n. 2279 eaa. Akkad
Lapset:  Tashlultum   Manishtushu   Rimush   Enheduanna   Shu-Enlil Abaish-Takal
Suku:  Akkad
Isä:  La'ibum
Sargon Akkadilainen eli Sargon Suuri (akkadiksi 𒊬𒊒𒄀 Šar-ru-gi) oli kuningas, joka loi Akkadin valtakunnan muinaisessa Mesopotamiassa. Sargon hallitsi lyhyen kronologian mukaan 2334–2279 eaa.
Sargon oli ensimmäinen merkittävä akkadin kieltä puhunut hallitsija. Hänen nimensä tarkoittaa ’oikeaa kuningasta’, ja sen väitetään olleen hänen hallitsijanimensä.
Sargon aloitti sotaisat valloitusretkensä kaapattuaan vallan kotikaupungissaan Kišissä. Sargonin valtakunnan vaikutusalue laajeni koko Mesopotamiaan, vaikkakin monet kaupunkivaltiot kapinoivat Akkadin hallintoa vastaan jo Sargonin kaudella. Sargon perusti pääkaupungikseen Akkadin kaupungin, nosti Ištarin suojelijakseen ja asetti tyttärensä Enheduannan Inannan ylipapittareksi.
Sargonin aikakaudesta on käytännössä jäänyt jälkipolville tiedoksi vain sankarilliset kuvaukset hänen saavutuksistaan, ja tieto hänen elämästään perustuu lähes täysin erilaisiin tarinoihin.
Elämä > Varhaisvaiheet

Nykytieto Sargonin elämästä perustuu lähes täysin legendoihin ja tarinoihin, joita on kirjoitettu Mesopotamiassa hänen maineestaan. Sargonista ei ole juurikaan jäänyt aikalaiskuvauksia, mihin vaikuttaa osittain se, että Sargonin hallintokaupunkia Akkadia ei ole löydetty. Se tuhottiin Sargonin perustaman dynastian loppuvaiheissa, eikä sitä ole asutettu ainakaan samalla nimellä uudestaan.
Kansantarinoiden mukaan Sargon oli peräisin vaatimattomista oloista. Hänen isäänsä ei tunneta, ja hänen äitinsä sanotaan olleen Eufratin keskijuoksun kaupungissa vaikuttanut papitar. Sargonin kasvatti tarinoiden mukaan tämän joessa kelluneesta korista löytänyt puutarhuri. Sargon sai ilman vaikutusvaltaisia sukulaisia paikan Kišin kaupungin hallitsijan juomanlaskijana. Juomanlaskijan asemasta Sumerissa ei ole tietoa, mutta hieman myöhemmin Assyriassa juomanlaskija oli käytännössä kuninkaasta seuraava. Sargon oli siis saanut vaikutusvaltaisen aseman Kišistä.
Elämä > Kuninkaaksi

Koska Sargonin aikalaiskuvauksissa on puutteita, hänen hallintoaikaansa ja sen tapahtumia ei pystytä tarkasti määrittelemään. Hänen hallintokautensa kesti Sumerin hallitsijaluettelon mukaan 56 vuotta. Sen pituudesta ei ole kuitenkaan historiallisia todisteita, ja esimerkiksi assyriologi Aage Westenholzin mukaan hallintokausi oli todellisuudessa lyhyempi. Hän saattoi ensin toimia Akkadin kuninkaana ennen kuin kukisti kuningas Lugalzaggesin.
Sargonin noususta kuninkaaksi ei ole myöskään varmuutta, sillä hän itse kertoo vain taistelleensa Umman kuningas Lugalzaggesia vastaan ja lyöneensä tämän taisteluiden sarjassa. Hän oli joka tapauksessa Kišin Ur-Zababan liittolainen, ja kapinoimalla tätä vastaan hän sai vahvan aseman Babylonian pohjoisosasta. Vanhojen babylonialaisten tarinoiden mukaan Ur-Zababa olisi jostain syystä alkanut epäillä Sargonia ja lähettänyt tämän neuvottelemaan rauhasta Lugalzaggesin kanssa, jolle annetussa viestissä käskettiin tappaa Sargon. Lugalzaggesi oli kieltäytynyt ja Sargon liittynyt tämän joukkoihin. He valloittivat tarinan mukaan yhdessä Kišin.
Sargonin ja Lugalzaggesin välit menivät melko nopeasti poikki. Tähän ei varmuudella tiedetä syytä, mutta Sargonilla väitetään olleen suhde Lugalzaggesin vaimoon. Joka tapauksessa Sargon valtasi pian Urukin, ja Lugalzaggesi johdatti joukkonsa Kišistä taisteluun. Sargon voitti taistelun, vangitsi Lugalzaggesin ja marssitti tämän kahleissa Nippuriin, joka oli Lugalzaggesin jumalan Enlilin kaupunki. Sargon nöyryytti näin vastustajaansa. Hän itse valitsi suojelijakseen jumalatar Ištarin. Sargon oli tyrmännyt vastustajansa ja pystyi julistautumaan Kišin kuninkaaksi. Hänestä tuli ensimmäinen merkittävä akkadia puhunut hallitsija. Hänen myös sanotaan antaneen itselleen hallitsijanimeksi Šar-ru-gi, ’laillinen kuningas’ tai ’oikea kuningas’, mutta hallitsijanimiä alettiin yleisesti käyttämään vasta noin tuhat vuotta myöhemmin. Nimi saattoi siis olla myös hänen syntymänimensä.
Elämä > Valtakunnan laajentaminen

Sargon sai Lugalzaggesin kaatumisen jälkeen jo laajan valtakunnan, jota hän pystyi myös laajentamaan koko Mesopotamiaan. Sargon kaatoi idässä elamilaiset nykyisen Iranin länsiosissa. Länteen hän laajensi alueitansa puolestaan Syyriaan ja Anatoliaan. Hallintokaupungikseen Sargon kunnostutti Eufratin varren Akkadin.
Sargon järjesti valtakuntansa myös hallinnollisesti ja asetti kaupunkien johtoon luottomiehiään. Myöhemmissä babylonialaisissa teksteissä ”Akkadin kansalaisiksi” kutsuttuja hallintojohtajia oli yli 65 kaupungissa. Sargon asetti myös tyttärensä Enheduannan Inannan ylipapittareksi Uriin. Enheduannan kautta Sargon pystyi vaikuttamaan myös uskonnollisiin, poliittisiin ja kulttuurisiin toimiin. Enheduanna tunnettiin myös kirjallisista taidoistaan, ja hän on ensimmäinen nimeltä tunnettu runoilija.
Sargonin valtakunta sai valloittamiensa alueiden ansiosta myös uusia kauppakumppaneita. Akkad kävi kauppaa muun muassa Indusjoen laaksoon, Omann rannikolle, Persianlahden saarille ja rannikoille, Badakhšanin lapislatsulikaivoksiin, Libanoniin, Taurusvuoristoon hopeasta, Kappadokiaan, Kreetalle ja ehkä jopa Kreikan manneralueille. Babylonian eteläosista oli jo aiemmin ollut kauppayhteydet useisiin paikkoihin, mutta Sargon mahdollisesti toi laivoja Tigrisiä pitkin Babylonian pohjoisosiin.
Sargonin aikakaudella akkadia alettiin kirjoittaa nuolenpääkirjoituksella, jota oli aiemmin käytetty sumerin kirjoittamiseen. Uudentyylinen kalligrafia näkyy selvästi Sargonin perustaman dynastian sylinterisineteissä, joissa esitettiin mytologiaa ja juhlaelämää. Vaikka kulttuurimuutoksia ei suoraan pysty Sargonin ansioksi laskemaan, ne osoittavat, että uudessa pääkaupungissa myös taiteellisia arvoja pidettiin merkittävinä.
Elämä > Viimeiset vuodet ja kuolema

Sargon kohtasi viimeisinä hallituskausinaan useita kapinoita. Monet kaupunkivaltiot yrittivät taistella itsemääräämisoikeutensa puolesta ja nousivat valtakuntaa vastaan.
Aikansa hallintokoneisto oli tehoton hallitsemaan suurta valtakuntaa, mikä aiheutti todennäköisesti suurimmat kapinat. Sargon ei todisteiden perusteella ollut ajalleen poikkeuksellisen julma hallitsija, eivätkä sumerilaiset näyttäisi vastustaneen tätä seemiläisyytensä takia. Sargonin hallintokauden vaikeuksista ei kuitenkaan ole jäänyt varsinaisesti todisteita, sillä hänestä on haluttu muistaa lähinnä sankarilliset saavutukset.
Sargonin sanotaan kuolleen luonnollisiin syihin noin vuonna 2279 eaa. Hänen seuraajansa oli hänen poikansa Rimuš.
Perintö

Akkadin Sargonia pidetään jopa ensimmäisen imperiumin perustajana, ja kaksi myöhempää assyrialaishallitsijaa nimettiin hänen mukaansa. Vaikka hänen edeltäjänsä Lugalzaggisi oli jo alkanut laajentaa sumerien valtakuntaa, Sargonia pidettiin kuitenkin Mesopotamiassa historiallisen sotilasperinteen perustajana. Hän sai todennäköisesti varsin legendaarisen maineen jo elinaikanaan.
Sargonin perustama valtakunta vaikutti noin 150 vuoden ajan, ja sen kaatoi 2100-luvun aikana gutilaisten dynastia. Sargonin valtakunta kuitenkin vakiinnutti kaupankäyntiä suurella alueella, ja se oli ensimmäinen laajamittaista byrokratiaa ja hallintokoneistoa käyttänyt valtio, johon myöhempiä hallitsijoita ja valtakuntia on verrattu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sargon Akkadilainen Wikimedia Commonsissa
Sargonin syntymää kuvaava savitaulu Assurbanipalin kirjastosta.
Akkadin Sargon voittosteelassansa.
Siperian nero

Siperian nero on suomalainen 24-osainen tilannekomediasarja vuodelta 2000. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Mika Ripatti ja Seppo Vesiluoma. Pääosaa esittää Jan Uuspõld. Sarjan ovat ohjanneet Jarmo Lampela, Jussi Niilekselä ja Johanna Vuoksenmaa. Tuotantoyhtiö on Yle TV2.
Aiheesta muualla

http://yle.fi/vintti/yle.fi/siperiannero/etusivu.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Sergei Ljapunov

Sergei Ljapunov pianolla
Sergei Mihailovitš Ljapunov (ven. Сергей Михайлович Ляпунов; 30. marraskuuta (J: 18. marraskuuta) 1859 Jaroslavl – 8. marraskuuta 1924 Pariisi) oli venäläinen säveltäjä ja pianisti.
Sergei Ljapunov syntyi Jaroslavlissa, mutta muutti isänsä kuoleman jälkeen äitinsä ja veljiensä kanssa Nižni Novgorodiin. Hän opiskeli Karl Klindworthin ja Sergei Tanejevin johdolla. Hän tutustui Mili Balakireviin pian valmistuttuaan vuonna 1883. Ljapunov lähti Balakirevin kanssa Pietariin, ja hänestä tuli Pietarin konservatorion professori vuonna 1911. Vuonna 1923 hän siirtyi Pariisiin, jossa hän kuoli seuraavana vuonna sydänkohtaukseen.
Sergei Ljapunovin tuotantoon kuuluu muun muassa paljon pianokappaleita. Hän sävelsi lisäksi muun muassa kaksi sinfoniaa, kaksi pianokonserttoa, yhden viulukonserton ja rapsodian ukrainalaisiin teemoihin.
Aiheesta muualla

Sergei Ljapunov International Music Score Library Project (englanniksi)
Scud

Afganistanin armeijan Scud-TEL (Transporter-Erector-Launcher) MAZ-7310-kuorma-auton alustalla.
Puolalainen ohjus 8/K-14 on sama kuin Venäjän (Scud-B)
Scud on alun perin neuvostoliittolainen lyhyen kantaman ballistinen ohjus (SRBM). Nato antoi ohjukselle koodin SS-1 Scud. Scudin neuvostoliittolainen nimi oli R-11, myöhemmin R-300 Elbrus.
Käyttö

Iran ja Irak käyttivät Scudeja toisiaan vastaan Irakin–Iranin sodassa 1980-luvulla. Scudeja ammuttiin Irakista Israeliin sekä Saudi-Arabiaan ja Qatariin Persianlahden sodassa vuonna 1991.
Irakin Scud-B:stä kehiteltiin edelleen al-Hussein, jonka kantomatka on noin 650 km ja al-Abbas, jonka kantomatka oli 750–800 km. Kantamaa lisättiin vähentämällä taistelukärjen massaa, jolloin aseen teho heikkeni. Al-Hussein ulottui Tel Aviviin ja Al-Abbas Riadiin asti. Yhdysvaltain tiedustelun arvioiden mukaan Irakilla oli 15 ohjuspataljoonaa, joissa kussakin 15 laukaisualustaa ja 400–1000 ohjusta. Osa laukaisualustoista oli kiinteitä, osa sijoitettu MAZ-543-kuorma-auton alustalle. Kiinteistä laukaisualustoista suurin osa tuhottiin. Yhdysvaltain ilmavoimat kirjasi tuhotuksi 80 liikkuvaa lavettia Persianlahden sodassa, mutta yhtään näistä ei voitu varmistaa. Irakilaiset käyttivät valelaukaisualustoja ja hämäsivät tiedustelusatelliitteja mm. autonrenkaita polttamalla, mikä havaittiin ohjuslaukaisuksi. [lähde? ]
Yhdysvaltain puolustusministeriön selvityksen mukaan Irak laukaisi Persianlahden sodassa yhteensä 88 Scud-ohjusta, joista 46 Irakin vastaiselle Kuwaitin sotanäyttämölle osallistuvia liittolaismaita kohti (Saudi-Arabia, mm. Riad ja Qatar) ja 42 Israeliin. Toisen lähteen mukaan Irak laukaisi 55 ohjusta. Niitä torjuttiin Patriot-torjuntaohjuksilla. Sodan aikaisessa propagandassa tuloksia ylistettiin hyviksi ja puhuttiin 90–96 % prosentin osumatarkkuudesta. Kymmenisen vuotta sodan jälkeen puolustusministeri William S. Cohen totesi ohjustorjunnan epäonnistuneen. Erään tutkimustoimiston mukaan Patriotin torjuntaluotettavuus oli yhdeksän prosenttia, Kongressin selvityksessä vain yhden Patriotin todettiin tuhonneen varmasti Scud-ohjuksen. Toinen yhteenveto väittää Patriotien osuneen useampaan Scudiin.
Scudin levinnein versio lienee Scud-B eli SS-1c, jollaisia on Iranilla Shahab-1-nimisinä. Pohjois-Korean, Pakistanin ja Iranin ohjusohjelmissa on käytetty hyväksi Scudin tekniikkaa uudempien, pidemmän kantaman ohjusten kehittelyyn. [lähde? ]
Scudeja sijoitettiin myös projekti 611:n sukellusveneisiin, josta sellainen laukaistiin ensi kerran 1955. [lähde? ]
Scudin tekniikkaa ja versioita

Venäläiset toteuttivat R-11-ohjuksen (SS-1 Scunner) käyttäen suunnittelussa apuna saksalaisen V-2-raketin ohjaustekniikkaa. Scudiin liittyvän tekninen edistysaskel oli sen moottori, jonka kehitti A.M. Isajev Makejevin suunnittelutoimisto. Neuvostoliittolainen moottori oli V-2:n moottoria yksinkertaisempi ja eikä siinä esiintynyt epästabiilia palamista, joka aikaansai V-2-ohjukseen voimakkaita värähtelyitä. Moottori poltti kerosiinia ja käytti hapettimena typpihappoa. [lähde? ]
Scud A-ohjus oli 10,25 metriä pitkä. Sen kantama on 130–700 kilometriä. Vuonna 1957 käyttöön otetun ohjuksen alkuperäinen osumisen epätarkkuus oli 4000 metriä, mutta nykyisin vain 50 metriä. Ohjuksesta on vuosikymmenten aikana kehitetty lukuisa määrä eri versiota useissa maissa, jotka kaikki kantavat mediassa samaa Nato-koodia. [lähde? ]
Alkuperäisestä R-11:stä kehitettiin vuonna 1965 R-300 Elbrus eli R-17 eli SS-1c Scud, joka on 11,25 metriä pitkä ja 0,88 metrin läpimittainen. Elbrusin moottori käyttää ajoaineenaan UDMH/RFNA-seosta (venäjäksi SG-02 Tonka 250). [lähde? ]
Eri mallien suorituskyky

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nato-nimi | Scud-A | Scud-B | Scud-C | Scud-D |
| U.S. DIA | SS-1b | SS-1c | SS-1d | SS-1e |
| käyttöönottovuosi | 1957 | 1965 | 1965 | 1980-luku |
| käytöstä | 1978 |  |  |  |
| kantama | 130 km | 300 km | 575–600 km | 700 km |
| CEP (Naton arvio) | 4000 m | 900 m | 900 m | 50 m |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
GlobalSecurity.org: R-11 / SS-1b SCUD
Kapustin Yar (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
FAS (engl)
Scud Special  (Arkistoitu – Internet Archive)
R-17
R-11 (Arkistoitu – Internet Archive)
R-17 Missilethreat (Arkistoitu – Internet Archive)
Scud-C (Arkistoitu – Internet Archive)
Scud-D (Arkistoitu – Internet Archive)
Venäjän ja aikaisemman Neuvostoliiton maasta maahan -ohjukset
SS-designaatio:

SS-1 Scunner |
SS-1 Scud |
SS-2 Sibling |
SS-3 Shyster |
SS-4 Sandal |
SS-5 Skean |
SS-6 Sapwood |
SS-7 Saddler |
SS-8 Sasin |
SS-9 Scarp |
SS-10 Scrag |
SS-11 Sego |
SS-12 Scaleboard |
SS-13 Savage |
SS-14 Scamp\Scapegoat |
SS-15 Scrooge |
SS-16 Sinner |
SS-17 Spanker |
SS-18 Satan |
SS-19 Stiletto |
SS-20 Saber |
SS-21 Scarab |
SS-22 Scaleboard |
SS-23 Spider |
SS-24 Scalpel |
SS-25 Sickle |
SS-26 Stone |
SS-27 Stalin/Sickle B |
RS-28 Sarmat |
RS-24 |
Sergei Lomanov (1957)

Sergei Lomanov vuonna 2020.
Sergei Lomanov (s. 22. toukokuuta 1957) on venäläinen entinen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Nykyään hän toimii valmennustehtävissä.
Lomanov pelasi suurimman osan urastaan Jenisei Krasnojarskissa. Hän aloitti joukkueessa kaudella 1973/1974 ja voitti kaikkiaan 10 kertaa Neuvostoliiton mestaruuden, kerran pronssia, kerran Neuvostoliiton cupin ja kahdesti maailmancupin. Koko 1980-luvun vuodet hän lukeutui myös Neuvostoliiton maajoukkueen vakiopelaajiin ja voitti joukkueessa kolme maailmanmestaruutta, kaksi MM-hopeaa ja yhden -pronssin. Kaudeksi 1980/1990 hän siirtyi Ruotsiin Sirius BK:hon, missä pelasi aina vuoteen 1995 saakka. Lomanov palasi vielä peliuransa viimeiseksi kaudeksi 1995/1996 Jeniseihin ennen kuin siirtyi seuran valmentajaksi. Hän toimi seuran valmentajana aina vuoteen 2005 saakka. Tuona aikana joukkue voitti kerran Venäjän mestaruuden ja sijoittui neljästi hopealle. 2006 Ruotsin MM-kisoissa hän valmensi yhdessä Vladimir Jankon kanssa Venäjän maajoukkueen maailmanmestaruuteen. Kaudella 2006/2007 hän valmentaa Moskovan Dynamoa.
Sergei Lomanovin poika Sergei Lomanov junior (s. 1980) on myös menestynyt jääpalloilija.
Aiheesta muualla

Profiili IBDB:ssä
Scott Kosmachuk

| Scott Kosmachuk |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. tammikuuta 1994 (ikä 30) Richmond Hill, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Kossy
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  84 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  St. John’s IceCaps (AHL) Winnipeg Jets (NHL) Manitoba Moose (AHL) Hartford Wolf Pack (AHL) Colorado Eagles (AHL) Augsburger Panther (DEL) Villacher SV (ICEHL) TPS (SML) Lada Toljatti (KHL)
NHL-varaus:  70. varaus, 2012 Winnipeg Jets
Scott Kosmachuk (s. 24. tammikuuta 1994 Richmond Hill, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Kosmachuk laukoo oikealta. Hän on pelannut urallaan myös kahdeksan NHL-ottelua Winnipeg Jetsissa kaudella 2015–2016.