stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heinrich Lammasch

Heinrich Lammasch.
Heinrich Lammasch (21. toukokuuta 1853 Seitenstetten – 6. tammikuuta 1920 Salzburg) oli itävaltalainen oikeustieteilijä, joka toimi Itävallan viimeisenä keisarinvallan aikaisena pääministerinä loka–marraskuussa 1918.
Lammasch toimi kansainvälisen oikeuden ja rikosoikeuden professorina Wienin yliopistossa ja saavutti kansainvälisen arvostuksen luovutuksia ja turvapaikkaoikeuksia koskeneilla tutkimuksillaan. Hän toimi Itävalta-Unkarin delegaation kansainvälisen oikeuden asiantuntijana Haagin konferensseissa 1899 ja 1907. Hän oli myös Haagissa toimivan pysyvän välitystuomioistuimen jäsenenä ja johti vuonna 1910 kahdesti sen istuntoja.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Lammasch kannatti vihamielisyyksien selvittämistä neuvotteluilla ja hänen esiintymisensä valtakunnanneuvoston ylähuoneessa herättivät voimakasta vastustusta. Hänet nimitettiin Itävallan pääministeriksi aivan sodan loppumetreillä 27. lokakuuta 1918. Lammasch olisi halunnut yrittää pelastaa Habsburgien valtakunnan muuttamalla sen liittovaltioksi, mutta tämä ei ollut enää mahdollista ja keisari Kaarle I määräsikin hänet valvomaan valtakunnan rauhanomaista hajottamista. Hallitus ei käytännössä enää kyennyt ulottamaan valtaansa Wienin ulkopuolelle. Sota päättyi aselepoon 3. marraskuuta. Vallankumouksellisen liikehdinnän käynnistyttyä keisari luopui Lammaschin suosituksesta vallastaan 11. marraskuuta, mikä merkitsi Habsburgien valtakunnan loppua. Lammasch oli vielä Itävallan delegaation jäsenenä Pariisin rauhankonferenssissa 1919 ja kannatti huonolla menestyksellä ehdotusta Itävallan pysyvästä puolueettomuudesta.
Homo naledi

| Homo naledi |
| --- | --- |
 Homo naledin fossiileja.
 0,335–0,2 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Yläheimo::  Ihmisapinat Hominoidea
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Suku::  Ihmiset Homo
Laji::  naledi
Kaksiosainen nimi
 † Homo naledi  Berger et al., 2015 
Katso myös
   Homo naledi Wikispeciesissä   Homo naledi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rekonstruktio Homo naledin kasvoista.
Homo naledi on todennäköisesti noin 236 000–335 000 vuotta sitten elänyt ihmislaji, jonka fossiileita löydettiin Etelä-Afrikassa sijaitsevasta Rising Star -luolastosta vuonna 2013. Fossiileja saatiin talteen noin 1 500. Ne ovat peräisin 15 eri yksilöstä. Löytö julkistettiin Johannesburgissa syyskuussa 2015. Tuolloin niiden uskottiin olevan noin 2,5 miljoonaa vuotta vanhoja, mutta samasta luolasta myöhemmin löytyneiden fossiilien ikää määritettäessä tultiin uusiin tuloksiin, jotka julkistettiin toukokuussa 2017. Uuden ajoituksen perusteella on hyvin todennäköistä, että Homo naledi ja Homo sapiens elivät samaan aikaan.
Noin puolentoista metrin pituisella ja 45-kiloisella Homo naledilla oli apinamainen vartalo ja hyvin pienet aivot. Kasvot, jalkaterät ja kädet puolestaan olivat ihmismäiset. Käsien rakenne viittaa siihen, että laji saattoi osata valmistaa työkaluja. On mahdollista, että Homo naledi on käyttänyt kivityökaluja ennen Homo sapiensia ja luonut kulttuuria, johon on kuulunut muun muassa hautajaisrituaalieja, joista Rising Star -löydöt olisivat esimerkki. Luolastosta on löydetty merkkejä vainajista, jotka on asetettu sikiöasentoon, joka viittaa tarkoitukselliseen hautaamiseen. Lisäksi seinistä on löydetty symboleja.
Aiheesta muualla

Homo naledi Emma Groeneveld, Ancient History Encyclopedia 14.7.2017
Ihmisen evoluutio
Heidi Strandvall

Heidi Maria Strandvall (o.s. Sundberg, s. 1. maaliskuuta 1981 Uumaja) on suomalainen estejuoksija. Hän edusti IF Nykarlebynejden -seuraa. Strandvall voitti Suomen mestaruuskilpailuissa kultaa 3 000 metrin esteissä vuonna 2004, hopeaa 2003 ja pronssia 2005. Häntä valmensi Heino Sundberg. Yleisurheilun Suomi–Ruotsi-maaotteluun hän osallistui vuonna 2004 sijoittuen estejuoksussa viidenneksi.
Harmaakurkkutapakulo

| Harmaakurkkutapakulo> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tapakulot Rhinocryptidae
Suku::  Tapakulot Scytalopus
Laji::  panamensis
Kaksiosainen nimi
 Scytalopus panamensis  Chapman, 1915 
Katso myös
   Harmaakurkkutapakulo Wikispeciesissä   Harmaakurkkutapakulo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaakurkkutapakulo (Scytalopus panamensis) on tapakulojen sukuun kuuluva keski- ja eteläamerikkalainen varpuslintu.
Esiintyminen

Harmaakurkkutapakulot elävät hyvin pienellä alueella Cerro Tacarcunan vuoristossa Panaman ja Kolumbian rajalla. Lajia uhkaa metsien hakkuiden, kaivostoiminnan ja asutuksen laajenemisen takia.
Elinympäristö

Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa hieman yli tuhannen metrin korkeudessa.
Hiidentorni

| Hiidentorni Horna |
| --- | --- | --- |

Demon tiedot
 Julkaistu: 1997
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 40.09
 Levy-yhtiö: Noitatorni Tuotannot
Hornan muut julkaisut
| Varjoissa 1995 | Hiidentorni 1997 | Kohti yhdeksän nousua 1998 |
Hiidentorni on suomalaisen black metal -yhtyeen Hornan järjestyksessään toinen demo.
Demosta on olemassa useita julkaisuja, joista ensimmäinen on vuonna 1997 Noitatorni Tuotantojen C-kasettijulkaisu, jota tehtiin 150 kappaletta. Toisen kerran se julkaistiin samaisena vuotena Solistitium Recordsin kautta CD:nä, ja kyseinen painos oli rajattu 1 500 kappaleeseen. Vuonna 2003 Hiidentorni julkaistiin uudelleen 12-tuumaisena vinyylinä Blut & Eisen Productionsin kautta 350 kappaleen painoksena. Woodcut Records julkaisi demon uudelleen CD:nä 2010 rajoittamattomana painoksena.
Kappaleluettelo

Avaus / Kun lyömme Jumalan kodin liekkeihin – 5.39
Hiidentorni huokuu usvansa – 4.31
Ikuisesti, kalpeina kuoleman muistoina – 5.14
Tappakaa Kristus – 2.50
Sanoista... pimeyteen – 2.42
Hänen synkkä myrskynsä – 8.05
Hornanväki – 6.20
Sinulle, mätänevä Jehova – 4.48
Aiheesta muualla

Hiidentorni Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Hiidentorni Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Heinrich König

| Heinrich König |
| --- | --- |
 Heinrich Joseph König vuonna 1855.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Heinrich Joseph König
Syntynyt: 1790
Kuollut: 1869 (78–79 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Pääteokset:  Die Bussfahrt
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Heinrich Joseph (Josef) König, myös Heinrich Koenig (1790–1869) oli saksalainen kirjailija. Julkaistuaan kirjoitelman Rosenkranz eines Katholiken (1829) hän joutui riitoihin papiston kanssa. Niistä hän sai aihetta selvitellä kantaansa kirkollisissa kysymyksissä kirjoitelmassa Der Christbaum des Lebens (1831). Tämän johdosta piispa sulki hänet pois kirkon yhteydestä, jolloin hän siirtyi reformoituun seurakuntaan.
Königin draamallisista teoksista huomattavin on murhenäytelmä Die Bussfahrt (1836). Hänen muut kaunokirjalliset teoksensa ovat osaksi historiallisia romaaneja, osaksi pikku kertomuksia. Enimmäkseen ne ovat pitkäveteisiä ja arkisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinrich König Wikimedia Commonsissa
König, Heinrich Deutsche Biographie. (saksa)
Hiidensaaren luonnonsuojelualue

| Hiidensaari> Natura 2000 -alue: FI0404001.Suojelun perusteet |
| --- | --- |
Aluetyyppi:  SAC/SPA
Luontodirektiivin luontotyypit:  boreaaliset lehdot, boreaaliset luonnonmetsät, kasvipeitteiset silikaattikalliot, puustoiset suot
Suojeluohjelmat:  Natura 2000
Sijainti ja koko
Koordinaatit:  61.004804586°N, 26.421970459°E
Kunta:  Iitti
Pinta-ala:  44
Suojellut lajit
Lintudirektiivin liite I:  harmaapäätikka,nuolihaukka, pikkusieppo, pyy
Luontodirektiivin liitteen II lajit:  liito-orava
Hiidensaaren luonnonsuojelualue on Iitin kunnassa sijaitseva Natura 2000 -luonnonsuojelualue. Hiidensaari sijaitsee Pyhäjärvellä Iitin koilliskulmassa. Hiidensaarelle pääsee Hiidensaarentietä pitkin Keidaslahden eteläpuolelta. Hiidensaarella on runsaasti vapaa-ajanasutusta. Hiidensaaren rannoista suurin osa ei kuulu luonnonsuojelualueeseen.
Hiidensaaren luonnonsuojelualue on toteutettu luonnonsuojelulain perusteella.
Suojelukohdeluontotyypit

Alue käsittää monentyyppisiä luontokohteita:
| Suojelutyyppi | pinta-ala |
| --- | --- |
Kasvipeitteiset silikaattikalliot: 10,6 hehtaaria
Boreaaliset luonnonmetsät: 8 hehtaaria
Boreaaliset lehdot: 4,5 hehtaaria
Puustoiset suot: 0,3 hehtaaria
Nähtävyydet ja tapahtumat

Hiidensaaressa sijaitsee Hiidenvuori.
Hiidenvuorella on muinaislinnan paikka. Hiidenvuori on noin 65 metrin korkeudella Pyhäjärven pinnasta.
Iitin Musiikkijuhlat järjestää päätöskonserttinsa yöllä Hiidenvuorella. Ensimmäinen tapahtuma järjestettiin Hiidenvuorella jo 5. heinäkuuta 1914. Seuraavan kerran Hiidenvuoren yökonsetti järjestetään 19. kesäkuuta 2021 kello 23 esiintyjinään mezzosopraano Monica Groop, pianisti Folke Gräsbeck ja bassobaritoni Juha Kotilainen.
Hiidensaari sijaitsee Heinolan–Kuusankosken Voikkaan melontareitillä. Siellä on matkailupalveluita, kuten polkuja, käymälä ja tulisijallinen taukotila.
Gwen Stacy

| Gwen Stacy |
| --- | --- |
 Gwen Stacy, Peter Parkerin ensirakkaus ja ensimmäinen tyttöystävä.
Luoja(t):  Stan Lee   Steve Ditko
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Amazing Spider-Man #31
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Gwendolyn "Gwen" Stacy
Status:  kuollut
Henkilöllisyydet:  Gwendolyn "Gwen" Stacy
Voimat:  Ei supervoimia
Suhteet
Sukulaiset:  George Stacy (isä, kuollut)
Gwendolyn "Gwen" Stacy on Marvel-kustantamon luoma sarjakuvahahmo. Hän toimi sivuhahmona Hämähäkkimiehen sarjakuvaseikkailuissa ja oli Peter Parkerin ensimmäinen todellinen tyttöystävä. Hänen ensiesiintymisensä tapahtui Amazing Spider-Man lehden numerossa 31. Hahmon loivat Stan Lee ja Steve Ditko.
Historia

Gwen Stacy oli Peter Parkerin eli Hämähäkkimiehen ensirakkaus. He tapasivat Empire Staten yliopistossa – Peter oli tiedenörtti Midtownin lukiosta ja Gwen oli muodikas pintaliitäjä Standard-lukiosta. Heidän ensitapaamisensa ei sujunut hyvin. Yhteinen ystävä Flash Thompson esitteli Peterin Gwenille ja hänen ystävälleen Harry Osbornille, mutta Parker ohitti heidät kaikki ollessaan huolestunut May-tätinsä sairaudesta ja erostaan tyttöystävästään Betty Brantista. Ajan myötä Peter sopi välinsä Gwenin, Harryn ja Flashin kanssa – jatkaen mainettaan ylpeänä stipendiopiskelijana. Huolimatta ystäviensä ennakkoluuloista Peteriä kohtaan Gwen aisti, että Peterissä oli muutakin kuin pinnalta katsoen saattoi luulla. Pian voitettuaan Vihreän Menninkäisen Hämähäkkimiehen osassa, Parker ilmaantui kouluun moottoripyörällä varmistaen Gwenin arvailut ja aloittaen heidän romanssinsa.
Heidän nupullaan olevaan suhdettaan koeteltiin heti Mary Jane Watsonille – May-tädin ystävän Anna Watsonin loisteliaalla sisarentyttärellä. Aloitteleva näyttelijätär Mary Jane sopeutui pian Peterin ystäväjoukkoon aiheuttaen kitkaa itsensä ja Gwenin välille. Gwen luuli Mary Janen kilpailevan Peteristä mutta hänen suhteensa Peteriin vahvistui ja epäily jäi siihen. Mary Jane oli aivan liian villi asettumaan yhden miehen luokse, eikä tosissaan haastanut Gweniä paikasta Peterin sydämessä. Mutta Peterin salattu elämä Hämähäkkimiehenä oli suurin uhka heidän suhteelleen. Unohdettuja tapaamisia, selittämättömiä poissaoloja, kertomattomia salaisuuksia – kaikki haastoivat heidän rakkautensa. Mutta Gwenin viisas isä, poliisikomisario George Stacy, hyväksyi Peterin lämpimästi ja teki mitä pystyi heidän pitämisekseen yhdessä. Epäonneksi George Stacy kuoli suojellessaan viatonta lasta Hämähäkkimiehen taistellessa Tohtori Mustekalaa vastaan, ja Gwen piti sankaria vastuussa täyttäen Peterin salaisella kärsimyksellä.
Gwen vieraili Norman Osbornin luona ja tuntien vetoa miehen sisäiseen tuskaan (joka aiheutui hänen kahdesta henkilöllisyydestään) ja myös valtaan, antautui hetkelliseen intohimoon, jolla olisi valtavat seuraamukset. Gwen tuli raskaaksi ja matkusti Eurooppaan synnyttämään lapset salassa; keskosina syntyneet kaksoset olivat kuitenkin fyysisesti täysikasvuisia. Palattuaan Gwen suunnitteli kertovansa Peterille, mutta hän ei koskaan saanut mahdollisuutta. Saatuaan muistonsa Peterin henkilöllisyydestä takaisin Norman, Vihreä Menninkäinen, paloi halusta kostaa Hämähäkkimiehelle ja Gwenille perillistensä salailuista. Menninkäinen sieppasi Gwenin eikä Hämähäkkimies pystynyt estämään häntä työntämästä tyttöä alas Brooklynin sillalta. Yrittäen epätoivoissaan pelastaa rakkaansa, Hämähäkkimies ampui seitin joka tarttui Gweniä nilkasta – vain havaitakseen tytön olevan jo kuollut, putouksensa šokin tappamana, tai ehkä (kuten Peterin painajaisissa tulevina vuosina) niska murtuneena äkillisen pysäyksen takia. Peterin rakkaus ja kaipaus Gwen Stacya kohtaan elää ikuisesti hänen muistoissaan. Peter omisti Gwen Stacyn kirjaston hänen muistolleen.
Muut versiot > Hämähäkki-Gwen

Vaihtoehtoisessa todellisuudessa nimeltä Maa-65, Gwen Stacy sai pureman radioaktiiviselta hämähäkiltä Peterin sijasta ja ryhtyy supersankariksi alun perin nimellä Hämähäkkinainen (engl. Spider-Woman), mutta tunnettu myöhemmin myös nimillä Hämähäkki-Gwen (engl. Spider-Gwen) tai Aavehämähäkki (engl. Ghost Spider). Hän kuului myös Mary Jane Watsonin muodostamaan bändiin nimeltä Mary Janes. Pian sen jälkeen, kun Gwen alkaa taistella rikollisuutta vastaan, Peter Parker alkaa suunnitella kostoa kiusaajiaan vastaan. Peteristä tulee kyseisen todellisuuden versio Liskosta. Gwen onnistuu pysäyttämään Peterin, joka kuolee käyttämänsä kemikaalin takia. Pormestari J. Jonah Jameson syyttää Hämähäkkinaista tästä ja käskee poliisien jahdata häntä. Gwenin isä, joka on tässäkin todellisuudessa poliisikomisario, johtaa etsintöjä.
Gwen Stacy muissa medioissa

Gwen Stacy  -animaatiosarjassa.
Gwen Stacy elokuvassa .
Gwen Stacy elokuvassa .
Gwen Stacy muissa medioissa > Televisio

Gwen Stacy esiintyi Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa 1990-luvulla. Gwen nähtiin vain sarjan päätösjaksossa toisen maailman Hämähäkkimiehen vaimona. Hänen äänenään oli Mary Kay Bergnan.
Gwen Stacy muissa medioissa > Elokuva > Sam Raimin elokuvat

Gwen Stacy nähdään elokuvassa Spider-Man 3 – Hämähäkkimies 3, jossa häntä näyttelee Bryce Dallas Howard. Hän oli Peter Parkerin opiskelutoveri yliopistossa. Peterin kuitenkin Hämähäkkimiehenä pelastettua Gwenin ja Gwenin suudeltua häntä samalla tavalla kuin Peter aikoinaan suuteli Mary Jane Watsonia, Mary Jane alkoi olla mustasukkainen Peteriä kohtaan. Eddie Brock, joka oli Gwenistä kuvia tämän mallin uraa varten, oli itse kiinnostunut Gwenistä, joka ei kuitenkaan ajatellut hänestä samalla tavalla. Myöhemmin, Peter vie symbiootin vallassa ollessaan Gwenin mukanaan jazz-klubille, jossa Mary Jane työskenteli. Gwen tajuaa Peterin vain yrittävän tehdä Mary Janen entistä mustasukkaisemmaksi ja poistuu paikalta pyytäen Mary Janelta anteeksi. Hänet nähdään elokuvan lopussa Harry Osbornin hautajaisissa.
Gwen Stacy muissa medioissa > Elokuva > Marc Webbin elokuvat

Emma Stone näytteli Gweniä elokuvassa The Amazing Spider-Man ja sen jatko-osassa The Amazing Spider-Man 2.
Ensimmäisessä elokuvassa Gwen oli Peterin luokkatoveri high schoolissa ja oli myös harvoja häntäkin älykkäämpiä oppilaita. Ensimmäisessä elokuvassa hän oli ensimmäinen, jolle Peter paljasti olevansa Hämähäkkimies. Gwenin isä, George Stacy, pyysi elokuvan lopussa ennen vammoihinsa kuolemista, että Peter pysyisi erossa Gwenistä, jotta Gwen itse ei joutuisi vaaraan.
Jatko-osassa Peter ja Gwen valmistuivat high schoolista. Mutta George Stacylle tehty lupaus alkoi yhä enemmän vaivata Peteriä ja hän eroaa Gwenistä. He kuitenkin sopivat Gwenin ollessa aikeissa lähteä opiskelemaan Lontooseen. Mutta Gwenin ja Peterin matka lentokentälle keskeytyy Elektron aiheuttaessa kaupunginlaajuisen sähkökatkon jaheidän kohdatessa myös Vihreäksi Menninkäiseksi ryhtyneen Harry Osbornin. Peter voittaa molemmat taistelut, mutta Gwen putoaa taistelun paikkana toimivasta kellotornista kuolemaansa. Gwenin kuolema vaivaa Peteriä niin paljon, että lopettaa toimintansa Hämähäkkimiehenä moneksi kuukaudeksi ennen kuin video Gwenin valmistujaispuheesta inspiroidessa häntä jatkamaan Hämähäkkimiehenä vastoinkäymisistä huolimatta.
Harakkakottaraiset

| Harakkakottaraiset |
| --- | --- |
 Celebesinharakkakottarainen (Streptocitta albicollis)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Harakkakottaraiset Streptocitta  Bonaparte, 1850
Katso myös
   Harakkakottaraiset Wikispeciesissä   Harakkakottaraiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harakkakottaraiset (Streptocitta) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Harakkakottaraisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Harakkakottaraisiin kuuluvia lajeja

Celebesinharakkakottarainen (Streptocitta albicollis)
Sulanharakkakottarainen (Streptocitta albertinae)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Streptocitta (englanniksi)
Herbert Spencer (muusikko)

Herbert Spencer (28. helmikuuta 1875 Liverpool – 24. joulukuuta 1945 Montreal) oli kanadalaistunut viulisti, säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli lapsena viulunsoittoa Henry Lawsonin, pianonsoittoa Helen Beerin ja musiikin teoriaa W. J. Doranin johdolla. Hän muutti vuonna 1891 Kanadaan, jossa häntä opettivat Montrealissa Horace Reyner ja Charles O'Neill.
Spencer loi pitkän uran teatterin ja hotelliorkesterin johdossa. Hän oli myös orkesteriesitysten radiolähetysten pioneeri 1920-luvulla. Hän toimi parin vuosikymmenen ajan teatterituottajapari Sparrow ja Jacobsin musiikillisena johtajana.
Spencer perusti vuonna 1899–1904 Montrealissa toimineen pianotrion, jossa hän soitti viulua, Louis Charbonneau selloa ja Mrs. Turner pianoa. Hänen omien teostensa käsikirjoituksia on säilyttänyt CBC. Joitain hänen kappaleistaan ja sovituksistaan kuultiin CBC:n radiossa. Teosten joukossa on julkaisematon operetti The Cavaliers (W. A. Tremayne). Laulun "The Wreck of the Julie Plante" (William Henry Drummond) lauloi Pauline Donalda Russell-teatterissa Ottawassa vuonna 1915.
Herbert Selpin

Herbert Selpin (29. toukokuuta 1902 – 1. elokuuta 1942) oli saksalainen elokuvaohjaaja, joka kuoli Gestapon vangittua hänet.
Avustajana, apulaisohjaajana ja leikkaajana toiminut berliiniläinen Selpin aloitti ohjaajanuransa 1930-luvulla. Hän säilyi huomattavana elokuvantekijänä kansallissosialistisen puolueen tultua valtaan. Monessa hänen elokuvassaan pääroolia esitti Hans Albers.
Selpin tunnettiin tinkimättömänä perfektionistina ja kokeilijana, jonka työtä natsien elokuvasensuuri rajoitti. Englannin ystävänä (useita vuosia maassa viettäneenä) hän joutui propagandaministeri Joseph Goebbelsin epäsuosioon. Goebbelsin mitta täyttyi, kun Selpin Titanicia (1942) tehdessään arvosteli elokuvaa avustamassa ollutta Wehrmachtia. Salainen poliisi Gestapo passitti Selpinin vankilaan, jossa hänen väitettiin tehneen itsemurhan.
Heidi Sorenson

Heidi Sorenson (s. 5. elokuuta 1960 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä ja malli. Hän kasvoi tanskalaisessa perheessä ja asui maassa osan lapsuudestaan. Sorenson oli heinäkuussa 1981 Playboy-lehden "Playmate of the Month".
Sorenson on uransa aikana esiintynyt muun muassa elokuvassa Kauhun yö (1985). Nykyisin hän on naimisissa ja hänellä on tytär.
Aiheesta muualla

Heidi Sorenson Playboy.com:issa (englanniksi)
Heidi Sorenson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Heinrich Kley

Omakuva vuodelta 1910
Heinrich Kley (1863 Karlsruhe – 1945 München) oli saksalainen taidemaalari ja kuvittaja. Kley sai taidemaalarin koulutuksen ja valmistui taideakatemiasta vuonna 1885. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin Theophanie Krauterun kanssa. Kleylla oli aluksi vaikeuksia löytää töitä, mutta vuonna 1901 hänen onnensa kääntyi. Kley sai huomattavan tilauksen Kruppin teräsvalimolta. Hänen oli määrä tehdä sarja maalauksia, jotka kuvaisivat Kruppin tehtaiden teollisia prosesseja. Onnistunut projekti johti uusiin tilauksiin Kruppilta ja muilta suurilta teollisuusyrityksiltä.
Vapaa-aikanaan Kley viihdytti itseään ja vaimoaan piirtämällä omalaatuisia ja ilkikurisia kuvia. Hän maalasi päivisin tilaustöitä, jotka mainostivat tehtaita, mutta piirsi iltaisin jättiläismäisiä demoneja, jotka vaanivat tehdasrakennusten yllä, painoivat kouransa piippujen päälle ja hukuttivat tehdassalit savuun. Kley täytti luonnoskirjansa kuvilla groteskeista antropomorfisista eläimistä sekä satiirisilla luonnoksilla virkamiehistä ja papistosta. Hän kuvasi piirroksissaan ruumintoimintoja, roomalaisia orgioita ja mytologisia hahmoja koomisissa tilanteissa.
Kley ei näyttänyt piirroksiaan asiakkailleen eikä muillekaan, mutta vähitellen hänen ystävänsä saivat vihiä erikoislaatuisista piirroksista. Vuonna 1908 eräs Kleyn ystävä näytti hänen luonnoskirjaansa satiirilehti Simplicissimuksen kustantajalle Albert Langenille. Langen tunnisti Kleyn lahjat ja pestasi hänet välittömästi piirtäjäksi lehteensä. Kleyn taidokkaat piirrokset osoittautuivat menestykseksi. Langen julkaisi lisäksi kaksi Kleyn luonnoskirjaa, Skizzenbuch I ja Skizzenbuch II. Pian Kleyn piirroksia alettiin julkaista säännöllisesti myös kulttuurilehti Jugendissa ja sanomalehti Berliner Illustrierte Zeitungissa. Vuonna 1910 Kleyn originaalipiirroksia ryhdyttiin myymään taidegalleriassa.
Menestyksen myötä Kleyt muuttivat Karlsruhesta Müncheniin, jonka vilkkaassa taide-elämässä vaikuttivat muun muassa Wassily Kandinsky, Paul Klee ja Der Blaue Reiter -taiteilijaryhmä. Kley jatkoi piirtämistä lehtiin ja menestyi myös kirjankuvittajana. Hänen töitään julkaistiin lisäksi albumeina.
Kley on vaikuttanut useisiin myöhempiin kuvittajiin. Walt Disney totesi vuonna 1964, että hänen animaattoriensa taideopetusta olisi ollut mahdotonta järjestää ilman Kleyn upeita piirroksia. Kleyn vaikutus näkyy etenkin Disneyn Fantasia-animaatioelokuvassa, jossa on runsaasti antropomorfisia eläimiä. Kley innoitti myös Frank Frazettaa ja Walt Kellyä.
Galleria

Tiegelstahlguß bei Krupp
Das Kränzchen. Federzeichnung (Skizzenbuch I, 1909)
Die Dompteuse, noin 1910
Warmes Abendbro, noin 1910
Gefangen, noin 1910
Heränneen leijonan kunniasapeli

Miekan kolme eri tasoa vasemmalta oikealla: III, I ja II.
Heränneen leijonan kunniasapeli (kiin.: 醒獅勳刀; pinyin: Xǐngshī xūn dāo) on Kiinan tasavallan armeijan korkein mahdollinen kunnianosoitus. Se on tarkoitettu sellaisille jo korkeasti palkituille upseereille, joita on tarve palkita vielä edelleen. Kunniamerkki on perustettu vuonna 1935. Miekasta on kolme eri luokka, jotka ovat III (viisi leijonaa), II (seitsemän leijonaa) ja I (yhdeksän leijonaa)..
Helsingin pohjoinen ruotsalainen seurakunta

| Helsingin pohjoinen ruotsalainen seurakunta> Helsingfors norra svenska församling |
| --- | --- |
 Ensimmäisten yksikamaristen valtiopäivien avajaisjumalanpalvelus Nikolainkirkossa 1907.
Perustettu:  1906
Erotettiin:  Helsingin kaupunkiseurakunta
Lakkautettu:  2009
Liitetty:   Johannes församling 
Pääkirkko:  Suurkirkko
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helsingin pohjoinen ruotsalainen seurakunta (ruots. Helsingfors norra svenska församling) oli vuosina 1906–2009 toiminut seurakunta, joka muodostettiin Helsingin kaupungin seurakunnasta vuonna 1905 senaatin päätöksellä. Jakoa toimeenpantaessa seurakunnan 1. komministeri siirtyi pohjoiseen seurakuntaan. Jumalanpalveluksia varten seurakunta käytti yhteisesti vastaavan suomalaisen seurakunnan kanssa Suurkirkkoa ja Vanhaa kirkkoa. Vuonna 1956 seurakunta määrättiin jaettavaksi kahtia ja perustettavaksi Tuomaan seurakunta, joka aloitti toimintansa vuonna 1961. Seurakunta liitettiin vuonna 2009 Johanneksen seurakuntaan.