stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Happy (Leona Lewisin kappale)
Markkinointi ja musiikkivideo

Singlen musiikkivideo kuvattiin Kuubassa 29. syyskuuta 2009, ja sen ohjasi Jake Nava. Videon alussa Lewis on hymyilevänä häissä. Seuraavissa kohtauksissa hän tapaa miehen, josta tulee hänen ystävänsä, johon Lewis alkaa ihastua. Videon aikana näytetään myös pätkiä, kun Lewis valmistautuu häihin. Lopussa hän on muiden morsiusneitojen kanssa katsomassa, kun hänen ihastuksensa ja ystävänsä tanssivat häävalssia.
Kappaleet

| --- | --- |
 Digitaalinen lataus "Happy" — 4:02  "Happy" (Jason Nevins radio edit) — 4:19 Digitaalinen EP "Happy" — 4:01  "Let It Rain" — 3:42  "Happy" (Jason Nevins remix edit) — 4:19  "Happy" (musiikkivideo) — 3:58 :  CD-single "Happy" — 4:02  "Let It Rain" — 3:42 Japanin EP "Happy" — 4:02  "Let It Rain" — 3:42  "Fly Here Now"  "Happy" (Jason Nevins Remix)
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat Metrolyrics-sivustolla
Leona Lewis
| --- | --- |
Studioalbumit:   Spirit  Echo  Glassheart  Christmas, with Love  I Am 
EP:t:   Hurt: The EP 
Singlet:   "A Moment Like This"  "Bleeding Love"  "Better in Time"  "Footprints in the Sand"  "Forgive Me"  "Run"  "I Will Be"  "Happy"  "I Got You"  "Collide"  "Trouble"  "Lovebird"  "One More Sleep"  "Fire Under My Feet" 
Konserttitallenteet:   The Labyrinth Tour Live from The O2 
Kiertueet:   The Labyrinth  Glassheart Tour 
Muuta:   Diskografia  Kappaleet  Syco Music  Island Records  Walking on Sunshine 
Kuvakaappaus musiikkivideosta
Hun Sen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hun Sen Wikimedia Commonsissa
Henkilörekisteri

Henkilörekisterillä tarkoitettiin kumotun henkilötietolain (523/1999) mukaan henkilötietoja sisältävää tietojoukkoa. Henkilötiedolla tarkoitettiin henkilötietolain mukaan "kaikenlaisia luonnollista henkilöä taikka hänen ominaisuuksiaan tai elinolosuhteitaan kuvaavia merkintöjä, jotka voidaan tunnistaa häntä tai hänen perhettään tai hänen kanssaan yhteisessä taloudessa eläviä koskeviksi". Tyypillisiä henkilörekistereitä olivat työnantajan rekisteri työsuhteiden hoitamista varten sekä yrityksen asiakasrekisteri.
Henkilötietolaissa asetettiin rekisterin käsitteeseen myös vaatimus tietojen yhteisestä käyttötarkoituksesta, mutta EU:n yleinen tietosuoja-asetus, jossa käytetään lyhyempää ilmaisua ”rekisteri”, ei näytä sitä edellyttävän. Sen sijaan rekisterinpitäjän tulee määrittää henkilötietojen käsittelyn tarkoitukset ja keinot. Rekisterin käsite on säilytetty, vaikka sillä ei yleensä ole mitään merkitystä asetuksen soveltamisen kannalta. Muulla tavoin kuin automaattisesti käsiteltyjen tietojen osalta asetusta sovelletaan vain sikäli, kun kysymys on rekisteristä. Käytännössä melkein kaikki tietojen käsittely kuitenkin tapahtuu tietoteknisesti eli on automaattista, jolloin rekisterin käsitteellä ei ole merkitystä.
Aiheesta muualla

Tampereen yliopistollisen sairaalan potilasrekisterikohusta ei nosteta syytteitä Yle, 2018
Hirvenhiihto

Hirvenhiihto on ampumahiihtoa muistuttava talviurheilulaji, joka sisältää ammunnan ja hiihdon lisäksi etäisyyden arviointiosuuden. Hiihtomatka on 7–9 kilometriä, ja se hiihdetään perinteisellä tyylillä asetta mukana kuljettaen. Alle 16-vuotiaiden ei tarvitse kantaa asetta mukanaan. Ammunta- ja arviointipaikat sijaitsevat hiihtoreitin varrella. Ammuntaosuudessa ammutaan hirvenmetsästyksen vaatimukset täyttävällä kiväärillä seisaaltaan kymmenen laukausta hirvikuviotauluun. Ammuntamatka on 100 metriä. Arviointiosuudessa arvioidaan kahden hirvenpääkuvion etäisyydet. Hirvenpäiden etäisyys arviointipaikasta on 50–200 metriä.
Maksimipistemäärä on 1200. Ammuntaosuuden pisteet lasketaan kertomalla ammuntatulos kuudella, jolloin ammunnasta voi saada maksimissaan 600 pistettä. Arviointipisteitä saa 300 oikeaan osuneesta arvioinnista. Jokaista virhemetriä kohden vähennetään kaksi pistettä. Hiihto-osuudessa sarjan nopein saa 300 pistettä. Muiden hiihtopisteet määräytyvät aikaerosta sarjan nopeimpaan niin, että jokaista sarjan nopeimmalle hävittyä kymmentä sekuntia kohden vähennetään yksi piste. Esimerkiksi 50 sekuntia nopeimmalle hiihtäjälle hävinneet saavat hiihdosta 295 pistettä. Kaikkein iäkkäimmät kilpailijat saavat useimmissa kisoissa täydet hiihtopisteet pelkästä reitin kiertämisestä. Tällainen käytäntö on tarpeen, jotta vältyttäisiin hengenvaarallisilta sairauskohtauksilta.
Hirvenhiihdosta on myös viestiversio, jossa kukin joukkueen jäsen ampuu viisi laukausta ampumahiihtotaulun kaltaiseen kuvioon ja arvioi yhden hirvenpääkuvion etäisyyden. Ohilaukauksista ja arviointivirheestä määrätään sakkokierroksia.
Hirvenjuoksu on saman lajin kesäversio, jossa hiihto on korvattu 4–5 kilometrin juoksulla. Asetta ei kanneta juostessa mukana, vaan se odottaa telineessä ampumapaikan läheisyydessä.
Hunaikot

| Hunaikot |
| --- | --- |
 Cyclopia sessiliflora
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Suku::  Hunaikot Cyclopia  Vent.
Katso myös
   Hunaikot Wikispeciesissä   Hunaikot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hunaikot (Cyclopia) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu runsaat 20 lajia, joita tavataan Etelä-Afrikassa. Ne ovat fynbos-kasvillisuuden lajeja, ja useat lajit kasvavat vain hyvin pienellä alueella.
Joidenkin hunaikkolajien versoista valmistetaan yrttiteetä. Perinteisesti yrttitee on valmistettu Cyclopia genistoides -lajin versoista. Lajin versoja kerätään myös kaupallisesti. Muita yrttiteen valmistukseen käytettyjä hunaikkolajeja ovat Cyclopia intermedia, Cyclopia subternata ja Cyclopia sessiliflora.
Lajeja

Cyclopia genistoides
Cyclopia intermedia – teehunaikko
Cyclopia latifolia
Cyclopia longifolia
Cyclopia sessiliflora
Cyclopia subternata – vuorihunaikko
Grímr Karvaposken saaga

Grímr Karvaposken saaga 1600-luvulta peräisin olevassa paperikäsikirjoituksessa AM 109 a II 8vo.
Grímr Karvaposken saaga (isl. Gríms saga loðinkinna) on keskiaikainen islantilainen saaga. Saaga sijoittuu aikaan ennen Islannin asuttamista ja luetaan siksi niin kutsuttuihin muinaissaagoihin. Se on yksi neljästä ”Hrafnistan miehistä” kertovasta saagasta (isl. Hrafnistumannasögur), joihin luetaan myös Ketill Kojamon saaga, Nuoli-Oddrin saaga sekä Án Jousentaivuttajan saaga. Kyseiset saagat kertovat Norjan Hrafnistasta (nyk.  Nærøyn kuntaan kuuluva Ramsta  Pohjois-Trøndelagin läänissä) keskiaikaisesta  Hálogalandista lähtöisin olevan suvun neljän sukupolven miehistä. Grímr Karvaposken saaga kertoo Ketill Kojamon pojan Grímrin matkasta kauas pohjoiseen tämän kotiseutua vaivaavan nälänhädän seurauksena, ja miten tämä samalla matkalla löytää kadonneen morsiamensa, Lopthænan, joka on joutunut ilkeän äitipuolensa noituuden kohteeksi. Saaga on kirjoitettu 1300-luvulla, mutta sen varhaisimmat säilyneet käsikirjoitukset ovat 1400-luvulta.  Grímr Karvaposken saagan osalta on tuotu esille myös sen mahdollinen yhteys toiseen muinaissaagaan Hálfdan Branankasvatin saaga (Hálfdanar saga Brönufóstra); näiden kahden saagan on katsottu  juontuvan yhteisestä mutta nyt jo kadonneesta kirjallisesta lähteestä.  Grímr Karvaposken saaga on ilmestynyt suomeksi muinaissaagojen kokoelmassa Egill Yksikätinen (Helsinki: Finn Lectura 2013).
Synopsis > Lopthæna ja Grímr

Saagan alussa kerrotaan, että Grímr on saanut lisänimensä karvatuposta, joka oli kasvanut hänen toisessa poskessaan syntymästä saakka. Grímrin kihlattu on Lopthæna, joka kuitenkin katoaa juuri ennen sovittua hääpäivää. Samassa yhteydessä kerrotaan Lopthænan pahansuovasta äitipuolesta. Pian tämän jälkeen Hálogalandiin saapuu myös nälänhätä ja Grímr lähtee etsimää pyydettävää pohjoisesta. Hän suuntaa lautallaan kumppaniensa kanssa ensin Finnmarkiin ja sitten Gandvíkiin, mistä löytyy pyydettävää. Lahdella nousee kuitenkin kova myrsky ja miesten saalis katoaa.
Synopsis > Peikkoja Gandvíkissä

Yöllä Grímr herää ja kohtaa kaksi peikkoämmää, jotka ovat särkemässä miesten alusta. Grímr ampuu toista peikoista isältään saamalla taikanuolella ja iskee toista kirveellä, mutta tämä pääsee vielä palaamaan kotiluolaan, missä peikkojen vanhemmat ovat. Ennen kuin surmaa nämäkin Grímr ehtii kuulla, että Lopthæna olisi jossain lähettyvillä. 



Rantaan on ajautunut valas, jota Grímr miehineen ryhtyy paloittelemaan. Paikalle tulee toinen mies, joka vaatii valasta itselleen, minkä seurauksena miesten välille syntyy taistelu. Vain Grímr säilyy kaikista miehistä hengissä, mutta hänkin on pahasti haavoittunut. Paikalle tulee karmeannäköinen peikkoämmä, joka lupaa pelastaa ja parantaa Grímrin. Grímr joutuu kuitenkin sitä ennen suutelemaan hirvittävää peikkoämmää ja makaamaan tämän kanssa.
Synopsis > Lopthæna löytyy

Aamulla Grímr löytää kuitenkin vierestään kauniin, Lopthænan näköisen naisen ja sängynpäädystä peikkoämmän nahan, jonka Grímr polttaa. Tämän jälkeen Lopthæna virkoaa; Grímr on vapauttanut Lopthænan siitä kirouksesta, jonka tämän äitipuoli on asettanut. Grímr  lastaa nyt aluksensa täyteen saalista ja matkaa Lopthænan kanssa takaisin tämän isän luokse, missä äitipuoli vangitaan ja kivitetään.
Synopsis > Saagan loppu

Lopthæna ja Grímr menevät naimisiin. Saaga kertoo heillä olevan tyttären, Brynhildrin, ja pojan, Nuoli-Oddrin. Brynhildriä kosii eräs mies, jolle Brynhildr ei tahdo puolisoksi. Mies haastaa Grímrin kaksintaisteluun, mutta taistelussa Grímr seuralaisineen surmaa miehen ja tämän mukana olleet berserkit.
Saagan lopuksi kerrotaan Grímrin sisaren Hrafnhildrin ja tyttären Brynhildrin jälkeläisistä, joista osa lähtee myös Islantiin. Useita islantilaisia merkkimiehiä mainitaan heidän jälkeläisikseen.
Grímr Karvaposken saaga lähteenä

Grímr Karvaposken saaga luetaan yleensä niin sanottuihin seikkailusaagoihin (saks. Abenteuersagas), jotka on katsottu muinaissaagoista nuorimmiksi.  Pidetään kuitenkin todennäköisenä, että nuoremmasta iästään huolimatta Grímr Karvaposken saaga on pohjautunut ainakin osittain suulliselle perinteelle. Tarinat Grímr Karvaposkesta on keskiajan Islannissa todennäköisesti koettu tärkeiksi kertomuksiksi Islannin asuttaneiden sukujen esi-isistä. 1200-luvulta säilyneen mutta varhaisemmalle materiaalille perustuneen, Islannin asuttajista kertovan Landnámabókin mukaan monet merkittävät islantilaiset suvut katsoivat polveutuvansa Grímrin edustamista Hrafnistan miehistä. Myös Grímr Karvaposken saaga luettelee saagan lopussa Grímrin Islantiin suunnanneita ja siellä syntyneitä jälkeläisiä. 



Muinaissaagoille tyypilliseen tapaan Grímr Karvaposken saaga sisältää kuitenkin myös selkeästi fiktiivisinä pidettyjä elementtejä ja kansansatumaisia piirteitä.  Ruotsin suurvalta-aikana Grímr Karvaposken saagaa pidettiin näistä piirteistä huolimatta potentiaalisena lähteenä Ruotsin muinaisesta menneisyydestä. Monien islantilaisten muinaissaagojen katsottiin kuvaavan Ruotsin loisteliasta muinaista menneisyyttä, ja saagojen sisältöä saatettiin käyttää myös suurvaltaideologian vahvistamiseen ja propagandatarkoituksessa. Grímr Karvaposken saagasta kiinnostuttiin siitäkin huolimatta, että sen tapahtumat sijoittuvat pääosin Norjan länsiosiin. Osa saagan tapahtumista sijoittuu kuitenkin seuduille, joiden katsottiin olevan myös ruotsalaisten vaikutuspiirissä (Finnmark, Gandvík). Saagan viimeisessä luvussa mainitaan myös Grímr Karvaposken tyttären jälkeläisen muuttamisesta Keski-Ruotsiin Jämtlantiin (isl. Jamtaland). Ruotsalaiset eivät kuitenkaan enää ymmärtäneet saagojen kieltä, muinaisislantia, joten useita muinaissaagoja käännettiin. Grímr Karvaposken saagan latinankielinen käännös ilmestyi Ruotsissa vuonna 1697 teoksessa  Ketilli Hængii et Grimonis Hirsutigenæ patris et filii historia (Upsala).
Saagassa mainitut pohjoiset alueet

Grímr Karvaposken saagassa mainittu Finnmark vastasi alueellisesti nykyistä Norjan Finnmarkin lääniä tai historiallista Ruijan maakuntaa. Saagoissa Finnmarkilla viitataan niin kutsuttujen Finnien asuinsijoihin. Finnit (isl. Finnar) taas tarkoittavat saagoissa yleensä saamelaisia.  Gandvíkin, jonne Grímr matkaa, on katsottu viittaavan Vienanmereen. Joissain yhteyksissä on myös esitetty, että sillä olisi voitu tarkoittaa Pohjanlahtea tai Jäämerta, mutta nämä tulkinnat eivät ole saaneet juurikaan kannatusta. Kirjaimellisesti nimi Gandvík tarkoittaa taika-, noita- tai hirviölahtea ja viitannee skandinaavien parissa mahdollisesti olleisiin uskomuksiin alueella elelleistä hirviöistä. Keskiajan islantilaisille Vienanmeri oli todennäköisesti kaukainen ja tuntematon paikka, mikä on saattanut vahvistaa mielikuvaa.
Käännökset ja editiot

Grímr Karvaposken saaga. Käänt. Alpo Honkapohja. Teoksessa Egill Yksikätinen. Muinaissaagoja Pohjolasta, toim. Helga Hilmisdóttir, Kirsi Kanerva & Sari Päivärinne. Helsinki: Finn Lectura, 2013.
Ketilli Hængii et Grimonis Hirsutigenæ patris et filii historia. [Käänt. Ísleifur Þorleifsson]. Upsala: Olof Rudbeck, 1697.
Aiheesta muualla

Gríms saga loðinkinna -bibliografia Stories for all time: The Icelandic Fornaldarsagas (Arkistoitu – Internet Archive) -sivustolla
Gríms saga loðinkinna muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Gríms saga loðinkinna  islanniksi Snerpa.is -sivustolla
Gríms saga loðinkinna englanniksi Germanic Mythology -sivustolla
Helmipallokala

| Helmipallokala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Jäykkäleukakalat Tetraodontiformes
Heimo::  Pallokalat Tetraodontidae
Suku::  Canthigaster
Laji::  jactator
Kaksiosainen nimi
 Canthigaster jactator  (Jenkins, 1901)  
Katso myös
   Helmipallokala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Helmipallokala (Canthigaster jactator) on pienikokoinen pallokala, jota näkee joskus meriakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö

Helmipallokala jää noin 9 cm pitkäksi. Sen vartalossa on ruskeansävyisellä pohjalla suurehkoja sinertävänvalkeita täpliä. Silmä on vihreä ja kala kokonaisuudessaan hohtaa joskus vihreänsävyisenä. Kuono on samalla tavalla ulkoneva kuin muillakin Canthigaster-suvun lajeilla. Koiras on hiukan suurempi kuin naaras.
Alkuperä

Helmipallokala on endeeminen kala Havaijin lähivesillä.. Se elää laguuneissa ja koralliriutoilla 1–89 metrin syvyydessä. Havaijin viidestä pallokalalajista helmipallokala on yleisin. Muualla indopasifisella merialueella elää varsin samannäköinen laji kennopallokala Canthigaster janthinoptera, Tyynenmeren itäosassa myös Canthigaster punctatissima. Näillä molemmilla on pienemmän valkoiset täplät kuin helmipallokalalla.
Käyttäytyminen

Helmipallokalat muodostavat reviireitä, joita ne puolustavat saman lajin ja sukupuolen edustajia vastaan. Koiraiden reviirit ovat isompia; yhden koiraan reviirillä on 1–4 naaraan reviirit. Jos koiras kuolee, naapurikoiras valtaa naaraat reviireineen itselleen. Reviirien halkaisija on 1–6 metriä.
Vesiolot ja ravinto

Helmipallokala on varsin kaikkiruokainen: se syö sienieläimiä, leviä, matoja, äyriäisiä ja kaloja. Sen on havaittu näykkivän muiden kalojen eviä akvaariossa ja puraisevan niistä siistejä puolikuun muotoisia paloja.
Helmipallokala viettää koko ikänsä merivedessä eikä siirry murtoveteen edes kutemaan. Sopiva lämpötila on  24–26 °C .
Hammersmith Apollo

Hammersmith Apollo
Hammersmith Apollo on Englannissa, Lontoon Hammersmithin kaupunginosassa sijaitseva viihde- ja konserttikeskus. Konserttisali on Art Deco -tyylinen, vuonna 1932 alun perin elokuvateatteriksi rakennettu ja Gaumont Palaceksi nimetty viihdekeskus, jonka on suunnitellut Robert Cromie.
Tilat

Alkuperäisessä Gaumont Palacessa oli 3 500 istumapaikkaa. Elokuvateatterissa on myös lava Vuonna 2006 tehdyssä perusteellisessa remontissa sisätiloista tehtiin muunneltavat siten, että aiemmin kiinteät istumapaikat voidaan poistaa tarvittaessa. Konserttisalissa on istumapaikkoja 3 719 ja kun salista poistetaan istuimet, tilaa on hieman yli 5 000 kuulijalle.
Ennen maailmansotia elokuvateattereihin oli tapana sijoittaa pilliurut, jolla soitettiin mykkäelokuvanäytösten taustamusiikkia. Urkuja käytettiin myös laulajien säestykseen. Hammersmith Apollon uruissa on neljä koskettimistoa ja 1 200 urkupilliä. Urut olivat ajan kuluessa menneet huonoon kuntoon ja ne poistettiin käytöstä 1990-luvulla ja koskettimisto siirrettiin rakennuksesta pois. Vuonna 2007 Apollon alkuperäiset urut entisöitiin ja palautettiin teatteriin.
Teatterin lämpiössä yläparvella on kahvilaravintola.
Nimen historia

Gaumont Palacen nimi säilyi vuoteen 1961 saakka, mutta vuonna 1962 salia alettiin kutsua nimellä Hammersmith Odeon. Sali vakiintui nimekkäiden esiintyjien konserttipaikaksi ja vuosina 1962-1993 Hammersmith Odeonissa esiintyivät muun muassa AC/DC, The Beatles, David Gilmour, Rory Gallagher, Tom Jones, Dire Straits, Bruce Springsteen, Queen, Bob Marley ja The Wailers, Neil Young, Motörhead, Blondie ja Iron Maiden. David Bowie konsertoi viimeisen kerran Ziggy Stardustina Hammersmith Odeonilla heinäkuussa 1973.
Kun vuonna 1993 konserttisali nimettiin uudelleen Hammersmith Apolloksi, auditorio oli myös teatterikäytössä. Vuonna 2002 sali sai jälleen uuden nimen sponsorisopimuksen myötä, kun olutpanimo Carling nimesi keskuksen Carling Apolloksi. Sopimus päättyi vuonna 2006 ja vanha nimi Hammersmith Apollo on ollut siitä asti käytössä. Rakennus vaihtoi omistajaa vuonna 2007, kun MAMA Group osti sen.
Viihdekeskus tunnetaan kenties parhaiten nimellä Hammersmith Odeon Motörheadin vuoden 1981 livealbumin No Sleep 'til Hammersmith ansiosta, vaikka albumia ei ole äänitetty Odeonilla. Myös The Whon vuonna 1973 julkaistun Quadrophenia-albumin kansilehtisen valokuvissa näkyy Hammersmith Odeon.
Kuuluisia esiintymisiä

Randy Rhoads esiintyi ensimmäisiä kertoja Ozzy Osbournen kanssa Odeonilla vuoden 1980 Blizzard of Ozz -kiertueella.
Venom sai vuodeksi porttikiellon Hammersmith Odeonille, kun yhtyeen pyrotekniikka sytytti salin katon tuleen. Onnettomuus taltioitui Venomin konserttivideolle 7 Dates of Hell.
Useat yhtyeet ja artistit ovat taltioineet konserttinsa albumeiksi tai konsertti-DVD:ksi Hammersmith Apollossa. Muun muassa popartistit Sophie Ellis-Bextor, Robbie Williams, Kylie Minogue sekä Girls Aloud ovat julkaisseet Apollossa nauhoitettuja konserttitaltiointeja DVD:nä. DVD-taltiointeja ovat julkaisseet myös progressiivinen rockyhtye Rush, melodista death metalia soittava yhtye In Flames sekä lavakoomikko Eddie Izzard.
Tori Amos julkaisi vuonna 2005 kuuden livealbumin kokoelman, jonka yksi konsertti on nauhoitettu Apollossa.
Bruce Springsteen vuoden 1975 konsertti Born to Run -kiertueelta julkaistiin osana vuoden 2005 Born to Run 30-vuotisjulkaisua. Samasta konsertista on julkaistu myös live-CD Hammersmith Odeon London '75.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hammersmith Apollon kotisivut
Ibrahim Kodra

Ibrahim Kodra, 1961.
Ibrahim Kodra, Musiikkitunti, öljyvärityö 1997.
Ibrahim Shaban Likmetaj Kodra (22. huhtikuuta 1918 Ishmi – 7. helmikuuta 2006) oli albanialainen taidemaalari, joka työskenteli pääosan elämästään Italiassa.
Kodra muutti vuonna 1936 opiskelemaan italialaiseen kuvataideopistoon. Hän hankki ensimmäisen työhuoneensa Milanosta 1944. Uransa aikana Kodra maalasi muun muassa freskoja useisiin Milanon museoihin ja muihin rakennuksiin. Hänen töitään on nykyään muun muassa Vatikaanin museossa ja yksityiskokoelmissa ympäri maailmaa.
Kodra sai vuonna 1996 Albanialta "kansan kunniapalkinnon". Hän kuoli Milanossa vuonna 2006.
Hope Emerson

| Hope Emerson |
| --- | --- |
 Hope Emerson 1940-luvulla
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. lokakuuta 1897 Hawarden, Iowa, Yhdysvallat
Kuollut: 24. huhtikuuta 1960 (62 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, vaudeville-esiintyjä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1916–1960
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Hope Emerson (30. lokakuuta 1897 Hawarden, Iowa, Yhdysvallat –  24. huhtikuuta 1960 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka aloitti uransa vaudeville- ja kabaree-esiintyjänä. Ensimmäisen Broadway-näytelmänsä hän teki vuonna 1930, ja elokuviin hän siirtyi oikeastaan vuonna 1948. Viimeisinä vuosinaan Emerson näytteli myös useissa televisiotuotannoissa. Rautahäkistä hän oli Oscar-ehdokkaana ja Peter Gunn -televisiosarjasta Primetime Emmy -ehdokkaana.
Nuoruus ja uran alku

Hope Emerson syntyi 1897 Hawardenissa. Hänen isällään Jack Emersonilla oli veljensä Bertin kanssa kenkäkauppa. Hänen äitinsä Josie Emerson oli ollut vaudeville-esiintyjä. Jack ja Josie Emerson saivat kolme lasta, mutta kaksi niistä kuolivat pian syntymän jälkeen.
Emerson muutti teini-ikäisenä New Yorkiin, missä hän esiintyi alkuun vaudeville- ja kabareenäytöksissä laulajana ja pianistina. Broadwaylle hän pääsi vuonna 1930, jolloin hän oli amatsoni Lampito komediassa Lysistrate. Emerson erikoistui teatterissa komediallisiin rooleihin.
Lysistraten jälkeen Emersonin seuraava rooli oli Smiling Faces ja sen jälkeen hän kiersi kolme kesää St. Louisin kunnallisoopperan kanssa. Näytelmää Swing Tour Lady voi sanoa Emersonin Broadway-läpimurroksi. Sitä esitettiin Broadwayllä lokakuusta 1936 tammikuulle 1937.
Elokuva- ja televisioroolit

Valkokankaalle Emersonin toi 20th Century Fox, joka valitsi hänet näyttelemään murhanhimoista hierojaa elokuvassa Cry of the City (1948). Hänen seuraavia elokuviaan olivat Aatamin kylkiluu (1949) ja Rautahäkki (1950). Jälkimmäisessä Emerson näytteli vankilan sadistista matroonaa. Hänen suorituksensa huomioitiin parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuudella.
Emeron teki 1950-luvulla muun muassa kolme ”naisten lännenelokuvaa” Belle Le Granden (1951), Naiskaravaanin (1951) ja Kuolemaantuomitun linnakkeen (1957). Jerry Lewis -elokuvasta Jerry sai kolmoset (1958) Emerson sai roolin Frank Tashlinilta, mutta uransa loppuvaiheissa hän keskittyi lähinnä televisiotöihin.
Emerson näytteli vuosina 1958–1959 televisiosarjassa Peter Gunn ja vuosina 1959–1960 The Dennis O’Keefe Show’ssa. Peter Gunnista hän oli ehdolla Emmyyn parhaasta naissivuosasta.
Emerson kuoli vain kuukauden The Dennis O’Keefe Show’n viimeisen osan esityksen jälkeen. Hänen terveytensä oli heikentynyt selvästi, kun hakeutui sairaalaan. Hän kuoli maksasairauteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hope Emerson Wikimedia Commonsissa
Hope Emerson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)