Yhteishallintoalue
Entisiä yhteishallintoalueita

Liittoutuneiden miehittämä Saksa ja myöhemmin Itä-Saksa, Länsi-Saksa ja Länsi-Berliini olivat liittoutuneiden valvontaneuvoston hallinnassa, joka koostui Ranskan, Neuvostoliiton, Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan edustajista vuosina 1945–1990.
Vuonna 688 Bysantin keisari Justinianus II ja umaijadikalifi Abd al-Malik ibn Marwan päättivät sopimuksessa yhteishallintoalueen perustamisesta Kyprokselle. Saarella perimät verot jaettiin tasapuolisesti osapuolten kesken. Järjestely kesti noin 300 vuotta, vaikka samaan aikaan mantereen osapuolten välillä oli melkein jatkuvaa sodankäyntiä.
Fellesdistrikt oli Venäjän ja Norjan välinen yhteishallintoalue vuodesta 1684 vuoteen 1826.
Anglo-egyptiläinen Sudan oli Egyptin ja Britannian yhteishallintoalue vuosina 1899–1956
Itävalta ja Unkari hallitsivat yhdessä Bosnia ja Hertsegovinaa yhteishallintoalueena vuosina 1908–1918, vaikka molemmat maat olivat osa Itävalta-Unkaria.
Brömsebäckin rajajoen luodon ei katsottu kuuluvan kumpaankaan (tai molempiin) Tanskalle ja Ruotsille.
Kuurinmaan herttuakunta oli Liettuan suurruhtinaskunnan ja Puolan kruunun yhteishallintoalue vuosina 1726–1795.
Kroatian itsenäinen valtio oli natsi-Saksan ja fašistisen Italian yhteishallintoalue vuoteen 1943 saakka
Abariringa ja Enderburyn saaret olivat brittiläis-amerikkalainen yhteishallintoalue vuodesta 1939 vuoteen 1979, jolloin niistä tuli osa Kiribatia
Couto Misto jaettiin vuoteen 1864 asti Espanjan ja Portugalin yhteishallintoalueeksi
Friisinmaan kreivikunta oli Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan hallinnossa vuodesta 1165 lähtien ja se oli vuosina 1165 - 1493 Hollannin läänin ja Utrechtin prinssipiispakunnan yhteinen yhteishallintoalue
Anglo-egyptiläinen Sudan oli laillisesti egyptiläis-brittiläinen yhteishallintoalue vuodesta 1899 vuoteen 1956, vaikka todellisuudessa Egyptillä ei ollut muuta roolia alueen hallinnossa kuin joidenkin egyptiläisten hallintovirkamiesten länsä olo hallinnossa: kaikki poliittiset päätökset tekivät Yhdistynyt kuningaskunta ja  maan kenraalikuvernöörit olivat brittiläisiä.
Hadfin alue Al-Buraimin maakunnassa Omanissa, hallittiin aikoinaan yhdessä  Ajmanin emiraatin kanssa. Sulttaani Said bin Taimur allekirjoitti Hadf-vyöhykkeen määrittelevän sopimuksen Salalahissa 26. huhtikuuta 1960 ja Ajmanin hallitsija šeikki Rashid bin Humaid Al Nuaimi III 30. huhtikuuta 1960 Ajmanissa. Tämä edellytti Ajmanin hallitsijan ja Muscatin hallinnon alaisten seikkien yhteistä valvontaa alueella. Se antoi Ajmanin hallitsijalle mahdollisuuden jatkaa zakatin (islamilaisen veron) keräämistä alueella. Ajmanin hallitsija ei kuitenkaan saanut puuttua paikallisten heimon, Bani Ka'abin (Banu Kaabin haaran) asioihin, jotka olivat yksin Muscatin vallan alaisten šeikkien vastuulla. Sopimus irtisanottiin myöhemmin.
Pyhä saksalais-roomal aisen valtakun nan a lueella oli lukuisia yhtteishallintoluei ta sen rajojen sisällä. Monet prinssit ja erityisesti keisarilliset ritarit ja kreivit panttassivat omistusoi keudensa tai maaoikeudet keisarille. Suurin osa näistä sijaitsi Swabia n piirissä, lähellä keisarin henkilökohtaisia ​​alueita Itävallassa. Jotkut yhtteishallinto lueet jaettiin pienempien ruhtinaiden kesken, erityisesti tapauksissa, joissa perinnöt olivat yhteisiä ruhtinaskunnan haarojen hallussa. Kiistat yhtteishallintolueisiin alistettiin Wetzlar in keisarilliseen hoviin tai vedottiin itse keisariin.Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan alueella sijaitsevat yhtteishallintolueet olivat:
Bergedorfin kaupunki oli Hampurin ja Lyypekin keisarillisten kaupunkien yhteishallintoalue, ja sopimusehtoja jatkettiin Pyhän-saksalais-roomalaisen valtakunnan hajoamisen jälkeen vuoteen 1868 asti, jolloin Lyypekki myi oikeutensa Bergedorfissa Hampurille.
Erfurtin kaupunki 1100-luvulta kolmikymmenvuotiseen sotaan asti jaettiin Mainzin vaaliruhtinaskunnan  ja Gleichenin kreivien välillä, jälkimmäiset korvattiin kaupunginvaltuustolla vuonna 1289
Friisinmaan kreivikunta (Länsi-Friisinmaa) oli vuosina 1165–1493 Hollannin kreivikunnan ja Utrechtin prinssipiispakunnan yhteinen asunto, sitten taas 25. lokakuuta 1555 asti keisarillisen hallinnon alaisuudessa.
Keisarillinen Holzhausenin kylä oli osittainen yhteishallintoalue, josta kaksi kolmasosaa kuului välittömästi keisarille ja loput kolmannes eri maanomistajille.
Maastrichtin kaupunki oli yhteishallintoalue viisi vuosisataa vuoteen 1794 asti. Se jaettiin Liègen prinssipiispakunnan ja Brabantin herttuakunnan välillä, jälkimmäisen korvasi Alankomaiden tasavalta vuonna 1632.
Nennigin kylä oli Trierin piispakunnan, Lothringenin herttuakunnan (osa Ranskan kuningaskuntaa vuodesta 1766) ja Luxemburgin herttuakunnan yhteishallintoalue, kunnes vallankumouksellinen Ranska liitti sen liittoonsa vuonna 1794.
Sponheimin lääniä hallitsivat 1400-luvulta lähtien Badenin markiisit, Reinin Kurpfalz ja Veldenzin, myöhemmin Pfalzin-Simmernin, Pfalzin Zweibrückenin ja Pfalzin-Birkenfeldin kreivit ja  Veldenzin perillisinä.
Krakovan vapaakaupunki oli Preussin, Itävallan ja Venäjän yhteishallintoalue vuodesta 1815 vuoteen 1846, jolloin Itävalta liitti sen alueeseen.
Nauru oli kolmen maan yhteishallintoalue, jota hallinnoivat Australia, Uusi-Seelanti ja Yhdistynyt kuningaskunta vuosina 1923–1942 ja jälleen vuonna 1947 huoltohallintoalueen itsenäisyyteen saakka 1968.
Nennigin kylä oli Trierin piispakunnan, Lorrainen (Ranskan kuningaskunta vuodesta 1766) ja Luxemburgin herttuakunnan yhteishallintoalue siihen saakka, kunnes vallankumouksellinen Ranska vuonna 1794 liitti sen itseensä.
Moresnet jaettiin vuodesta 1816 vuoteen 1919 Alankomaiden ja Preussin kesken
Uudet Hebridit olivat Ranskan ja Britannian yhteishallintoalue vuonna 1906, kunnes se itsenäistyi vuonna 1980 itsenäisenä Vanuatuna.
Pohjois-Dobrudzha jaettiin keskusvaltojen (Saksa, Itävalta-Unkari ja Bulgaria) kesken ensimmäisen maailmansodan aikana.
Oregon oli angloamerikkalainen yhteishallintoalue vuodesta 1818 vuoteen 1846. Se muuttui myöhemmin osaksi Yhdysvaltoja ja Kanadaa
Samoan saaret olivat vuosina 1889–1899 Saksan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltojen yhteishallintoalue. Siitä tuli myöhemmin Samoa ja Amerikan Samoa.
Schleswig, Holstein ja Lauenburg olivat Itävallan ja Preussin yhteishallintoalue. Kaksi Saksalaista valtiota liittyivät siihen vuonna 1864 toisen Schleswig-sodan jälkeen. Seuraavan vuoden Gastein-yleissopimuksen mukaan Lauenburgista tuli Preussin yhteishallintoalue ja Itävalta hallitsi Holsteiniä ja Preussi Schleswigiä. Vuonna 1866, Itä-Preussian sodan jälkeen, Itävalta siirsi jäljellä olevilla oikeuksillaan sen Preussille. Preussia perusti myöhemmin Schleswig-Holsteinin maakunnan, joka jakautui Saksan ja Tanskan kesken Versaillesin sopimuksessa.
Sponheimin kreivikuntaa Pyhässä saksalais-roomalaisessa valtakunnassa hallitsivat 1500-luvulta lähtien Badenin markiisit, Kurpfalzin ja Veldenzin kreivit
Espanjan Alankomaista tuli Englannin ja Alankomaiden yhteishallintoalue vuonna 1706 Espanjan perimyssodan aikana, kunnes Utrechtin ja Rastattin rauhansopimukset päättivät sodan 1713/14.
Togomaa entinen Saksan protektoraatti, oli Ranskan ja Englannin yhteishallintoalue, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan miehittäessä sen 26. elokuuta 1914 siihen asti, kun se jaettiin 27. joulukuuta 1916 Ranskan ja Britannian alueisiin. Jaetusta Togomaasta tuli kaksi erillistä mandaattialuetta 20. heinäkuuta 1922: Brittiläinen Togomaa, joka liittyi osaksi Kultarannikkoa vuonna 1956, ja Ranskan Togomaa joka itsenäistyi Togon tasavaltana
Zaporižžjian Ših oli Venäjän ja Puola-Liettuan välinen lyhytaikainen yhteishallintoalue, perustettiin vuonna 1667 Andrusovon rauhassa.
Tangerin kansainvälinen vyöhyke, joka nimellisesti kuului Marokon suvereniteettiin, jota useat Euroopan valtiot hallinnoivat yhdessä. Se palautettiin Marokon täysivaltaisuuteen vuonna 1956.
Vuosina 1913–1920 Huippuvuoret oli neutraali yhteishallintoalue 9. helmikuuta 1920 tehdyssä Huippuvuorten sopimuksessa tunnustetaan Norjan suvereeniteetti kaikkiin Huippuvuorten arktisiin saaristoihin. Suvereniteetin käyttämiseen liittyy kuitenkin tiettyjä määräyksiä, eikä kaikkia Norjan lakeja sovelleta Huippuvuorilla. Alun perin sopimus oli rajattu yhdeksään allekirjoittajavaltioon, mutta nykyisin yli 40 valtiota on allekirjoittanut sopimuksen. Minkä tahansa allekirjoittaja maan kansalaiset voivat asettua asumaan saaristoon. Tällä hetkellä vain Norjan ja Venäjän kansalaiset käyttävät tätä oikeutta.
Vuonna 1992 Etelä-Afrikka ja Namibia perustivat yhteisen hallintoviranomaisen Walvis Bayn enklaviin, ennen kuin se siirtyi kokonaan osaksi Namibiaa vuonna 1994.
Saudi-Arabian ja Kuwaitin välinen neutraali vyöhyke perustettiin vuonna 1922 Uqairin sopimuksella. Se oli 2 000 neliökilometrin suuruinen alue, joka oli suunniteltu majoittamaan beduiinikansaa,nomadiryhmä, joka ylitti säännöllisesti Saudi-Arabian ja Kuwaitin rajan. Alue jaettiin vuonna 1970 sen jälkeen, kun vyöhykkeen läheltä vuonna 1938 oli löydetty öljyä ja spekulaatio siitä että yhteishallintoalueelta löytyisi myös öljyä..