stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän federaation historia
Putinin valtakausi > Nousu valtaan

Boris Jeltsinin presidenttikauden lopulla Vladimir Putin alkoi nousta yhä merkittävämpään rooliin. Hänet nimettiin vuonna 1998 Venäjän turvallisuuspalvelun (FSB) johtoon ja vuonna 1999 hänet nimettiin pääministeriksi. Pääministerinä Putin syytti tšetšeenien separatisteja kerrostalopommituksista, joissa useita siviilejä sai surmansa. Tämä sai Venäjän hallituksen lähettämään joukkoja uudelleen Tšetšeniaan. Putinin suosio Venäjällä nousi näiden toimien takia ja hänestä tuli myös Jeltsinin suosikki seuraajakseen. Jeltsin erosi 31. joulukuuta 1999, jolloin Putinista tuli määräaikainen presidentti. Hänen ensimmäinen virallinen tekonsa presidenttinä oli antaa Jeltsinille armahdus kaikesta laittomasta toiminnasta, jota hän olisi mahdollisesti tehnyt hallintonsa aikana.  Maaliskuussa 2000 pidetyissä presidentinvaaleissa Putinin vastaehdokkaana oli kommunistisen puolueen Gennadi Zjuganov. Putin sai jo ensimmäisellä äänestyskierroksella 52,9 prosentin äänienemmistön ja tuli näin valituksi presidentiksi.
Tšetšenian toisessa sodassa Venäjän armeija sai alueen hallintaansa, mutta sota muuttui sissisodaksi, kun vuorille paenneet tšetšeenisissit jatkoivat iskuja venäläisjoukkoja vastaan. Taistelut jatkuivat vuoteen 2002 asti, jolloin Putin aloitti rauhantunnustelut jäljellä olevan Tšetšenian johdon kanssa. Rauhoittuneesta tilanteesta huolimatta tšetšeeniterroristit valtasivat Moskovan teatterin, uhaten surmata sisällä olijat. Putin vastasi käskemällä erikoisjoukkojen hyökätä teatteriin. Operaation aikana noin 130 panttivankia sai surmansa, pääosin turvallisuusjoukkojen terroristien tainnuttamiseksi käyttämän kaasun hengittämisen seurauksena.
Huolimatta Putinin tiedustelupalvelutaustasta, Venäjällä uskottiin yleisesti, että Putin kykenee luomaan maahan taloudellisen ja poliittisen järjestyksen. Putin ryhtyi pian vahvistamaan maan hallintoa jakamalla maan hallintopiireihin. Näiden tehtäviin kuului korruption kitkentä ja aluehallinnon ohjaus ja varmistus siitä, että keskushallinnon lait pannaan täytäntöön. Jeltsinin aikakaudella Venäjän federaation ja alueelliset ristiriidat olivat luoneet sekasorron koko oikeusjärjestelmään, ja Putin pyrki näin saamaan Venäjän federaation lain alueellisten lakien yläpuolelle. Jotkut alueet, kuten Tatarstan ja Baškortostan saattoivat vastahakoisesti lakinsa yhdenmukaiseksi federaation lakien kanssa vuonna 2002.
Putinin valtakausi > Nousu valtaan > Ulkosuhteet

Syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen Putin tarjosi Yhdysvalloille apua terrorismin torjunnassa. Venäjä reagoi rauhallisesti, kun Yhdysvallat vuonna 2002 hylkäsi ballististen ohjusten vastaisen sopimuksen ja perusti väliaikaisia sotilastukikohtia useisiin entisiin Neuvostoliiton valtioihin Keski-Aasiaan ja lähetti erikoisjoukkoja Georgiaan, missä epäiltiin olevan al-Qaidan koulutustukikohtia. Putin oli kuitenkin varovainen Yhdysvaltain toimien suhteen ja pyrki vahvistamaan suhteita Kiinan ja Intiaan ja ylläpitämään suhteita Iraniin. Putin vastusti Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian johtaman liittouman väliintuloa Irakin sodassa ja lähestyi Saksaa ja Ranskaa, joiden kanssa Venäjä otti kannan, joka suosi Irakin epäillyn joukkotuhoaseohjelman tiukempaa tarkastusjärjestelmää sotilaallisen voiman käytön sijasta.
Putin ryhtyi kehittämään Itsenäisten valtioiden yhteisöä ja Venäjän johtajuutta järjestön johdossa. Tällä hän pyrki vahvistamaan Venäjän siteitä Keski-Aasian tasavaltoihin säilyttääkseen Venäjän vaikutuksen tällä alueella. Putinin ohjelmaan kuului myös Venäjän armeijan vahvistaminen. Jeltsinin aikana maan armeija oli taantunut, tämä taantumustila korostui Tšetšenian sodan tappioissa.
Putinin valtakausi > Nousu valtaan > Sisäpoliitiikka

Maan sisäpolitiikassa Putin ryhtyi toimiin rajoittaakseen oligarkkien poliittista ja taloudellista valtaa. Monet venäläiset pitivät oligarkkeja yhtenä pääasiallisista syistä Venäjän ongelmiin. Ne oligarkit, jotka olivat avoimesti Putinia vastaan, joutuivat vainotuiksi. Vuonna 2001 kahdelta maan varakkaimpiin henkilöihin kuuluneelta mediakeisarilta Boris Berezovskilta ja Vladimir Gusinskilta riistettiin tiedotusvälineiden omistusosuus ja vuonna 2003 maan rikkain mies Mihail Hodorkovski pidätettiin ja hänet tuomittiin petoksesta ja veronkierrosta. Kampanja tiettyjä oligarkkeja kohtaan aiheutti monissa pelkoa Putinin sitoutumisesta sanan- ja lehdistönvapauteen. Tietyt televisioasemat olivat jatkuvasti ristiriidassa hallituksen valvomien asemien toimittamien uutisten kanssa sellaisista aiheista kuten korruptio ja Tšetšenian sodat, tarjoten siten vaihtoehdon hallituksen uutislähteille. Putinille epäedullisina pidetyt televisioasemat joutuivat suljetuksi, yleensä syytettynä verojen maksamatta jättämisestä ja huonosta taloushallinnosta. Politiikkaa arvostelleita ihmisiä, kuten korruptiota ja ihmisoikeusloukkauksia tutkinut Novaja Gazetan toimittaja Anna Politkovskaja murhattiin vuonna 2006. Pian tämän jälkeen muun muassa Politkovskajan kuolemaa tutkinut entinen FSB:n agentti Alexander Litvinenko murhattiin maanpaossa ollessaan.
Putinin valtakausi > Nousu valtaan > Poliittiset ja taloudelliset uudistukset

Putin osoittautui taitavaksi vakaan suhteen rakentamisessaa duumaan. Jeltsinin vihamielisyys kommunistista puoluetta kohtaan oli johtanut horjuviin suhteisiin duumaan ja kyvyttömyyteen saada läpi useita uudistustoimenpiteitä. Putin pystyi paremmin työskentelemään duuman puolueiden kanssa, mikä turvasi lakiehdotusten hyväksymisen. Putin ei myöskään ollut taipuvainen usein vaihtamaan hallitusta tai pääministeriä, mikä loi edellytyksiä politiikan johdonmukaisuudelle ja poliittiselle vakaudelle, mitä tavalliset venäläiset arvostivat.
Uuden verolain läpivienti yksinkertaisti verojärjestelmää, mikä kannusti yksilöitä ja yrityksiä maksamaan veroja ja paransi veronkannon tehokkuutta. Näiden toimenpiteiden seurauksena valtion veronkantoaste nousi dramaattisesti. Yhdessä öljyn maailmanmarkkinahinnan nousun aiheuttaman tulon nousun kanssa Venäjän hallitus oli ylijäämäinen ja pystyi maksamaan osan ulkoisesta velastaan. Putin halusi myös houkutella ulkomaisia ​​investointeja Venäjälle vähentääkseen Venäjän riippuvuutta läntisistä lainoista ja auttaakseen rahoittamaan Venäjän teollisuuden uudistamista ja laajentamista. Venäjä pyrki myös lisäämään vientiään edistämällä öljyn, maakaasun ja aseiden myyntiä.
Huolimatta kritiikistä, jonka mukaan Putin oli keskittänyt liikaa valtaa presidenttiyteen ja rajoittanut Neuvostoliiton hajoamisen myötä saavutettuja vapauksia, Putin pysyi suosittuna ja hänet valittiin uudelleen vuoden 2004 presidentinvaaleissa. Hänen suosionsa säilyi korkeana ja arveltiin, että koska hän ei perustuslain mukaan ei ole kelvollinen asettumaan enää kolmannelle kaudelle vaalikauden rajoitusten vuoksi, hän saattaisi suunnitella perustuslakiin muutosta, jotta hänet voitaisiin valita uudelleen.
Sen sijaan Putin yllätti monet tarkkailijat lokakuussa 2007 ilmoittamalla, että hän tulee olemaan Yhtenäinen Venäjä -puolueen listalla duuman vaaleissa. Vaaleissa Putinin puolue sai yli 60 prosenttia äänistä ja 315 paikkaa duuman 450 paikasta. Vaalien jälkeen Putin ilmoitti varapääministeri Dmitri Medvedevin olevan hänen puolueensa ehdokas vuoden 2008 presidentinvaalissa. Medvedev puolestaan ​​ilmoitti nimittävänsä Putinin pääministeriksi, mikäli hän tulisi valituksi, mikä antoi Putinille valtuutuksen jatkaa dominointiaan Venäjän politiikassa. Maaliskuussa 2008 pidetyissä vaaleissa, jota eräät länsimaiset vaalitarkkailijat eivät pitäneet täysin oikeudenmukaisena tai demokraattisena, Medvedev sai 70 prosenttia äänistä ja tuli näin valituksi presidentiksi selvällä erolla vastaehdokkaisiinsa nähden. Medvedev astui presidentin virkaan 7. toukokuuta 2008 ja Putin nimettiin pääministeriksi seuraavana päivänä.
Putinin valtakausi > Medvedevin presidenttikausi

Vain kolme kuukautta Medvedevin presidentin virkaan astumisen jälkeen yltyi Georgiassa eteläossetialaisten ja abhasialaisten separatistien, sekä Georgian armeijan väliset yhteenotot. Näiden taustalla oli Etelä-Ossetian ja Abhasian halu irtaantua Georgiasta. Taistelujen kiihtyessä Venäjä lähetti tuhansia sotilaita rajan yli kapinallisten tueksi. Venäjän sekaantuminen Georgian sotaan lisäsi Venäjän ja länsimaiden välisiä jännitteitä. Nato, jonka jäsenyyttä Georgia tavoitteli, tuomitsi Venäjän sekaantumisen Georgian sotaan. Venäjä keskeytti vastauksena yhteistyönsä Naton kanssa. Syyskuussa Venäjä suostui vetämään joukkonsa Georgiasta, mutta se säilytti Etelä-Ossetiassa ja Abhasiassa sotilaallisen läsnäolon, joiden itsenäisyyden se oli tunnustanut.
Samaan aikaan Georgian sodan kanssa venäläisjoukot kävivät satunnaisia taisteluja paikallisia militantteja vastaan muualla Kaukasuksen alueella, erityisesti Tšetšeniassa Ingušiassa. Konfliktit näyttivät laantuneen vuoteen 2009 tultaessa ja Medvedev ilmoitti sotilasoperaatioiden lopettamisesta, mutta tästä huolimatta Pohjois-Kaukasian levottomuudet jatkuivat. Paikallisia poliitikkoja murhattiin ja vuonna 2010 kapinalliset tekivät pommi-iskun Moskovan metroon.
Medvedevin presidenttikauden loppupuolella hän ilmoitti, että hän tulisi vaihtamaan asemaansa Putinin kanssa. Putin asettuu ehdolle vuoden 2012 presidentinvaalissa, ja mikäli tämä tulisi valituksi, hän todennäköisesti nimittäisi Medvedevin pääministeriksi. Tämän suunnitelman toteutuminen sai säröjä, kun Yhtenäinen Venäjä -puolue kärsi yllättäviä vaalitappiota duuman vaaleissa 2011. Se sai äänienemmistön, mutta menetti kahden kolmasosan enemmistön duumassa, mikä oli antanut sille mahdollisuuden tehdä muutoksia perustuslakiin. Kansainväliset tarkkailijat luonnehtivat vaaleja epäoikeudenmukaisiksi. Vaaleja seurasi suurmielenosoitus, kun 50 000 ihmistä kokoontui Kremlin lähelle protestoimaan vaalitulosta.
Medvedevin kauden merkittävimmäksi ulkopoliittiseksi saavutukseksi jäi Venäjän liittyminen Maailman kauppajärjestön jäseneksi 18 vuoden neuvottelujen jälkeen, vuonna 2011.
Putinin valtakausi > Putinin paluu presidentiksi

Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Putin valittiin kolmannelle kaudelle 64 prosentin äänienemmistöllä. Kansainväliset vaalitarkkailijat raportoivat räikeistä vaalirikkomuksista. Putin nimettiin virkaansa toukokuussa 2012 ja yksi hänen ensimmäisistä teoistaan ​​oli Medvedevin nimittäminen pääministeriksi, minkä duuma vahvisti.
Putinin presidentiksi paluun ensimmäisiä kuukausia leimasivat yritykset tukahduttaa protestiliikkeet. Uusien lakien mukaan luvattomien mielenosoitusten järjestäjille ja osallistujille määrättiin korotettuja sakkoja, ja Venäjän ulkopuolelta rahoitusta saaneet kansalaisjärjestöt julistettiin ulkomaisiksi agenteiksi. Länsimaiset hallitukset kritisoivat näitä toimenpiteitä, mutta jyrkimmin tuomittiin punk-yhtyä Pussy Riotin kohtelu. Yhtyeen kolme jäsentä pidätettiin Putinin vastaisesta esityksestä ja heidät tuomittiin kahdeksi vuodeksi vankeuteen huliganismista. Lisäksi suhteita hiersi vuonna 2013 julki tulleet Maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevat paljastukset (2013 alkaen), minkä yhteydessä tietovuodon aiheuttaja, entinen NSA:n työntekijä Edward Snowden pakeni Moskovaan. Yhdysvaltain hallituksen toistuvista pyynnöistä huolimatta Putin kieltäytyi luovuttamasta Snowdenia, jota Yhdysvaltain syyttäjät olivat syytelleet vakoilusta. Saman vuonna Venäjällä pidätettiin oppositioaktivisti Aleksei Navalnyi ja hänet tuomittiin vankeuteen viideksi vuodeksi kavalluksesta. Yhdysvallat ja EU tuomitsivat pidätyksen ja tuhannet opposition kannattajat ryhtyivät tukimielenosoituksiin. Navalnyi kuitenkin yllättäen vapautettiin, mutta hänet vangittiin uudelleen loppuvuodesta 2014. Lisäksi ennen vuoden 2014 talviolympialaisia vapautettiin myös Pussy Riot -yhtyeen jäsenet ja Mihail Hodorkovski. Tämä lensi välittömästi Saksaan ja ilmoitti, ettei palaa Venäjälle niin kauan kuin on olemassa mahdollisuus, että hänet saatetaan pidättää.
Putinin valtakausi > Vallan lujittaminen ja kampanja länttä vastaan

Sisäpolitiikassa Putin yritti laajentaa jo ennestään laajaa tiedotusvälineiden hallintaansa. Kreml vastasi Ukrainan tapahtumiin propagandakampanjalla, jossa käytettiin länsivastaista retoriikkaa herättämään venäläiskansallisuutta. Internetin valvontaa lisättiin ja palveluntarjoajia vaadittiin pitämään kirjaa käyttäjien tiedoista, joihin voivat päästä käsiksi valtion viranomaiset. Helmikuussa 2015 Venäjän sotatoimia Ukrainassa vastustanut oppositiojohtaja Boris Nemtsov murhattiin Moskovassa. Hän oli vain yksi Putin-kriitikko, jotka vaiennettiin joko tekaistuin syyttein tai heidät vangittiin.
Syyskuussa 2015 Venäjä osallistui Syyrian sisällissotaan, maan presidentti Bašar al-Assadin hallinnon tukemiseksi. Venäjän mukaan sen kohteena Syyriassa oli Isis-terroristijärjestö, mutta länsimaiden ja Syyrian oppositiovoimien mukaan Venäjän kohteena olivat Assadia vastustaneet kapinalliset. Sotatoimet Syyriassa ajoivat Venäjän diplomaattiseen kriisiin Turkin kanssa, kun Turkin ilmavoimat ampui alas venäläiskoneen, joka lensi Turkin ilmatilassa.
Länsimaiden pakotteet ajoivat Venäjän talouden taantumaan vuoden 2015 alkupuolella, mutta Putinin asemaa se ei heikentänyt. Putinin Yhtenäinen Venäjä -puolue säilytti paikkansa suurimpana puolueena duuman vaaleissa 2016. Muut edustajan paikat saivat Putinille myötämieliset puolueet. Tärkeimpien oppositiojohtajien, kuten Aleksei Navalnyin, osallistuminen vaaleihin estettiin. Seuraavana vuonna Putin ilmoitti hakevansa neljännelle presidenttikaudelle vuoden 2018 presidentinvaaleissa. Varteenotettavia vastaehdokkaita vaaleissa ei juuri ollut.
Vuonna 2020 Putin ryhtyi valmistelemaan perustuslakiin muutosta, joka antaisi hänelle mahdollisuuden jatkaa presidenttinä vuoteen 2036 asti. Tämän lakimuutoksen duuma myös hyväksyi.
Putinin valtakausi > Venäjän hyökkäys Ukrainaan

Venäjän armeija tunkeutui Ukrainaan 24. helmikuuta 2022.Venäjä valtasi maasta joitain alueita, jotka syksyllä liitti itseensä. Lyhyeksi aiottu sotilasoperaatio venyi pitkäksi, veriseksi sodaksi. Länsi aseisti Ukrainaa ja asetti talouspakotteita Venäjälle. Idän ja lännen välit ajautuivat aallonpohjaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venäjän federaation historia Wikimedia Commonsissa
Moskovan valkoinen talo kärsi tykinlaukausten aiheuttamista tulipaloista vuoden 1993 kriisin aikana.
Göztepe SK

Göztepe Spor Kulübü on urheiluseura İzmirin kaupungista. Seuran jalkapallojaosto pelaa kaudella 2018–2019 Turkin korkeimmalla sarjatasolla Turkin Superliigassa.
José Mari Bakero

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: José María Bakero Escudero
Syntymäaika: 11. helmikuuta 1963 (ikä 61)
Syntymäpaikka: Goizueta, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä
Pituus: 175 senttimetriä
Seura
Seura: –
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1980–1988 1988–1997 1997–1998 |  Real Sociedad  Barcelona  Deportivo Veracruz Yhteensä | 223 (67) 260 (72) 17 (3) 500 (142) |
Maajoukkue
| 1987–1994 |  Espanja | 30 (7) |
Valmennusura
2001–2003 2005 2006 2009–2010 2010–2012 2013:  Barcelona (apuv.)  Málaga B  Real Sociedad  Polonia Varsova  Lech Poznań  Juan Aurich
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
José Mari Bakero (s. 11. helmikuuta 1963 Goizueta, Navarra, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Hänen pelaajauransa ulottui vuosien 1980–1998 väliin. Urallaan hän edusti kahta Espanjan pääsarjajoukkuetta, Real Sociedadia ja Barcelonaa. Hän oli pelipaikaltaan aluksi hyökkääjä, mutta myöhemmin urallaan hänestä tehtiin hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Bakero tunnettiin hyvänä maalintekijänä ja syöttelijänä, sekä hyvänä johtajana.
Ura pelaajana

Bakero teki debyyttinsä ammattilaisurallaan jo 17-vuotiaana Real Sociedadissa vuonna 1980. Kahdeksan Real Sociedadissa pelatun kauden aikana hän oli mukana voittamassa kahta pääsarjamestaruutta, vuosina 1981 ja 1982. Hänen joukkuekavereinaan pelasivat muun muassa Luis Arconada, Jesús María Zamora ja Jesús María Satrústegui. Vuonna 1988 Bakero allekirjoitti sopimuksen Barcelonan kanssa, jossa pelasi myös muita baskipelaajia: Txiki Begiristain, Julio Salinas ja Jon Andoni Goikoetxea. He olivat yksi legendaarisen Dream teamin tukipylväistä.
Vuosina 1988–1997 hän pelasi yhteensä 329 ottelua Barcelonassa. Uransa hän päätti meksikolaisessa Tiburones Rojos de Veracruzissa.
Ura pelaajana > Maajoukkueura

Bakero edusti urallaan myös Espanjan maajoukkuetta. Hän oli mukana vuosien 1990 ja 1994 MM-kilpailuissa. Hän pelasi yhteensä 30 ottelua ja teki niissä 7 maalia.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Espanjan mestaruus (6): 1981, 1982, 1991, 1992, 1993, 1994
Copa del Rey (2): 1987, 1990
Supercopa de España (5): 1982, 1991, 1992, 1994, 1996
Euroopan cup: 1992
Cup-voittajien cup (2): 1989, 1997
UEFA Super Cup: 1993
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen hän siirtyi Barcelonan organisaatioon toimien Llorenç Serra Ferrerin sekä Louis van Gaalin apuvalmentajana. Vuonna 2004 hän siirtyi valmentamaan Málagan reservijoukkuetta. Vuonna 2005 hän toimi Real Sociedadin urheilutoimenjohtajana, ja myöhemmin kauden päätyttyä hänestä tuli joukkueen uusi päävalmentaja.
Bakero liittyi Ronald Koemanin valmennusryhmään, joka siirtyi Valencian päävalmentajaksi marraskuussa 2007. Koeman erotettiin päävalmentajan tehtävästä myöhemmin kaudella ja samalla myös Bakero poistui Valenciasta. Marraskuussa 2009 hän siirtyi valmentamaan puolalaista Polonia Varsovaa.  Bakero johdatti seuran ensimmäisellä kaudellaan sijalle 13. Kausi 2010–2011 alkoi komeasti Polonian voitettua kolme neljästä ensimmäisestä ottelusta. Kauden ensimmäinen tappio Korona Kielcelle viidennellä kierroksella koitui kuitenkin Bakeron kohtaloksi ja hän sai yllättäen potkut tehtävistään.
Marraskuun alussa 2010 Bakero palasi valmennustehtäviin, kun Puolan hallitseva mestari Lech Poznań palkkasi hänet päävalmentajakseen. Bakeron debyyttiottelussa Lech kaatoi Eurooppa-liigan lohkovaiheen ottelussa Manchester Cityn 3–1. Bakeron johdolla Lech Poznań eteni Puolan cupin loppuotteluun 2011, jossa se kuitenkin kärsi tappion Legia Varsovalle rangaistuspotkukilpailun jälkeen.  Kaudella 2011/12 joukkueen menestys oli heikompaa ja Bakero sai lopulta helmikuussa 2012 potkut seurasta.
Joulukuussa 2012 Bakero jatkoi uraansa perulaisen Club Juan Aurichin päävalmentajana. Kehnojen peliesitysten ja huonojen tulosten myötä seura erotti Bakeron syyskuussa 2013.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Puolan cup
Hopeaa: 2011
Aiheesta muualla

José Mari Bakeron tilastot LFP:n sivustolla (espanjaksi)
José Mari Bakeron maajoukkueura tilastot (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Gonzalo Arconada | Real Sociedadin päävalmentaja 2006 | Seuraaja: Miguel Ángel Lotina |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jacek Zieliński | Lech Poznańin päävalmentaja 11/2010–2/2012 | Seuraaja: Mariusz Rumak |
Espanjan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1988
1 Zubizarreta |
2 Tomás |
3 Camacho |
4 Andrinua |
5 Víctor |
6 Calderé |
7 Salinas |
8 Sanchís |
9 Butragueño |
10 Eloy |
11 Gordillo |
12 Diego |
13 Buyo |
14 Gallego |
15 Eusebio |
16 Bakero |
17 Begiristain |
18 Soler |
19 Martín Vázquez |
20 Míchel |
Valmentaja Muñoz
Espanjan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1990
1 Zubizarreta |
2 Chendo |
3 Jiménez |
4 Andrinúa |
5 Sanchís |
6 Martín Vázquez |
7 Pardeza |
8 Quique |
9 Butragueño |
10 Fernando |
11 Villaroya |
12 Alkorta |
13 Ablanedo |
14 Górriz |
15 Roberto |
16 Bakero |
17 Hierro |
18 Paz |
19 Salinas |
20 Manolo |
21 Míchel |
22 Ochotorena |
Valmentaja Suárez
Espanjan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1994
1 Zubizarreta |
2 Ferrer |
3 Otero |
4 Camarasa |
5 Abelardo |
6 Hierro |
7 Goikoetxea |
8 Guerrero |
9 Guardiola |
10 Bakero |
11 Begiristain |
12 Sergi |
13 Cañizares |
14 Juanele |
15 Caminero |
16 Miñambres |
17 Voro |
18 Alkorta |
19 Salinas |
20 Nadal |
21 Luis Enrique |
22 Lopetegui |
Valmentaja Clemente
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Espanja
Konyaspor

Konyaspor Kulübü on jalkapalloseura Konyan kaupungista, Keski-Turkista. Konyaspor pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Turkin Superliigassa. Seura ei ole voittanut maansa mestaruutta, mutta on kertaalleen voittanut maansa cup-turnauksen Turkin Cupin.
King Uncle

| King Uncle |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rakesh Roshan
Käsikirjoittaja:  Ravi Kapoor Mohan Kaul
Tuottaja:  Rakesh Roshan
Säveltäjä:  Rajesh Roshan
Kuvaaja:  Nadeem Khan
Leikkaaja:  Sanjay Verma
Koreografi:  Saroj Khan Chinni Prakash
Pääosat:  Jackie Shroff Shah Rukh Khan Anu Agarwal Nagma Paresh Rawal Sushmita Mukherjee Deven Verma Pooja Ruparel
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Intia
Tuotantoyhtiö:  Film Kraft
Ensi-ilta:  5. helmikuuta 1993
Kesto:  171 min
Alkuperäiskieli:  hindi
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
King Uncle on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut ja tuottanut Rakesh Roshan. Pääosia näyttelevät Jackie Shroff, Shah Rukh Khan, Anu Agarwal, Nagma, Paresh Rawal, Sushmita Mukherjee, Deven Verma ja Pooja Ruparel. Elokuva sai inspiraationsa vuoden 1982 yhdysvaltalaisesta elokuvasta Annie, joka puolestaan perustuu Harold Grayn vuoden 1924 sarjakuvaan Little Orphan Annie.
Juoni

Varakas teollisuudenharjoittaja Ashok Bansal (Jackie Shroff) on ankara nuoremmalle veljelleen Anilille (Shah Rukh Khan) ja sisarelleen Sunitalle (Nivedita Joshi). Kyllästyneenä veljensä käytökseen Anil lähtee talosta ja menee naimisiin Kavita-nimisen tytön (Nagma) kanssa. Sillä välin orpotyttö Munna (Pooja Ruparel) saapuu Ashok Bansalin taloon ja hänestä tulee temppujensa ansiosta tämän suosikki.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jackie Shroff  | … |  Ashok Bansal   |
|  Shah Rukh Khan  | … |  Anil Bansal   |
|  Anu Agarwal  | … |  Fenni Fernando   |
|  Nagma  | … |  Kavita Bansal   |
|  Pooja Ruparel  | … |  Munna Bansal   |
|  Nivedita Joshi  | … |  Sunita Bansal   |
|  Paresh Rawal  | … |  Pratap   |
|  Sushmita Mukherjee  | … |  Shanti    |
|  Deven Verma  | … |  Karim   |
|  Dalip Tahil  | … |  Pradeep Mallik   |
|  Bharat Kapoor  | … |  herra Mallik   |
|  Madhu Malhotra  | … |  rouva Mallik   |
|  Vivek Vaswani  | … |  Kamal   |
|  Viju Khote  | … |  Jairam   |
|  Dinesh Hingoo  | … |  Chunilal   |
|  Ghanshyam Rohera  | … |  Tiktiani   |
|  Raj Kishore  | … |  Bansalin toimiston työntekijä   |
|  Deb Mukherjee  | … |  Ashok Bansalin isä   |
|  Kunika  | … |  Kamla   |
|  Joginder  | … |  rekkakuski   |
|  Rajesh Puri  | … |  sankari elokuvassa   |
|  Guddi Maruti  | … |  tyttö elokuvassa   |
Soundtrack

Kaikki sävellykset Rajesh Roshan.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sanat | Laulaja(t) | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | ”Akkad Bakkad Bumbe Bo” | Javed Akhtar | Sudesh Bhosle, Alka Yagnik |  |  |  |  |  |  |
| 2. | ”Dil Maane Jise Wohi Apna” | Indeevar | Kumar Sanu |  |  |  |  |  |  |
| 3. | ”Fenny Ne Mujhe Bulaya” | Javed Akhtar | Sudesh Bhosle, Asha Bhosle |  |  |  |  |  |  |
| 4. | ”Hum Rahe Na Rahe Yahaan Par” | Indeevar | Sadhana Sargam |  |  |  |  |  |  |
| 5. | ”Is Jahan Ki Nahi Hain” | Indeevar | Nitin Mukesh, Lata Mangeshkar |  |  |  |  |  |  |
| 6. | ”Khush Rehne Ko Zaroori” | Indeevar | Vinod Rathod, Nitin Mukesh, Alka Yagnik, Sadhana Sargam |  |  |  |  |  |  |
| 7. | ”Parody” | Javed Akhtar | Sudesh Bhosle, Sapna Mukherjee |  |  |  |  |  |  |
| 8. | ”Taare Aasman Ke Dharti Pe” | Indeevar | Sadhana Sargam |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

King Uncle Internet Movie Databasessa (englanniksi)
King Uncle AllMoviessa. (englanniksi)