stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ronan (albumi)
Kappaleet > Alkuperäinen julkaisu

”Life is a Rollercoaster” (Alexander/Nowels) – 3:56
”The Way You Make Me Feel” (Adams/Thornalley) – 3:54
”In This Life” (Reid/Shamblin) – 3:10
”Heal Me” (Alexander/Nowels) – 4:05
”Keep on Walking” (Keating/Leonard/Thicke) – 3:56
”When You Say Nothing at All” (Overstreet/Schilitz) – 4:18
”Brighter Days” (Chambers/Hill) – 4:55
”If You Love Me” (Baker/Diamond/Keating/Lipson) – 3:27
”If I Don’t Tell You Now” (Warren) – 3:20
”Only for You” (Bagge/Birgisson/Tucker) – 4:29
”Addicted” (Hector/Lipson/Power) – 5:25
”When the World Was Mine” (Holyfield/Liversey) – 	5:18
”Believe” (Keating/Leonard) – 5:04
Kappaleet > Kahden levyn julkaisu > Levy 1

”Life Is A Rollercoaster”
”The Way You Make Me Feel”
”In This Life”
”Heal Me”
”Keep on Walking”
”When You Say Nothing At All”
”Brighter Days”
”If You Love Me”
”If I Don’t Tell You Now”
”Only for You”
”Addicted”
”When the World Was Mine”
”Believe”
”Lovin’ Each Day”
Kappaleet > Kahden levyn julkaisu > Levy 2

”When You Say Nothing at All” (video ja multimediaraita)
”Life Is a Rollercoaster” (video ja multimediaraita)
”The Way You Make Me Feel” (video ja multimediaraita)
”Lovin’ Each Day” (video ja multimediaraita)
Jenni Rope

Terhi Ekebomin ja Jenni Ropen yhteisteos Pienet maailmat (Small Worlds, 2012) Kaisa-talossa, Helsingin Kaisaniemessä.
Kalasataman terveys- ja hyvinvointikeskuksen sisääntuloaula. Jenni Ropen Mobile E & W -teoskokonaisuuden osa (2018).
Jenni Rope (s. 1977 Lahti) on suomalainen kuvataiteilija joka tekee maalauksia, mobile-veistoksia, kuviosuunnittelua ja animaatioita. Helsingissä asuva ja työskentelevä Rope on opiskellut maalausta Vapaassa taidekoulussa ja Kuvataideakatemiassa, graafista suunnittelua Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa, sekä animaatiota London College of Printingissä Lontoossa.
Rope on tehnyt kuvakirjoja, kuvituksia, levynkansia sekä printtisuunnittelua muun muassa Marimekolle ja Vimma Companylle. Rope perusti sarjakuvaa ja taidekirjoja julkaisevan Napa Books -kustantamon Jussi Karjalaisen kanssa vuonna 1997, sekä sen jatkumon Napa Gallerian Helsinkiin vuonna 2007.
Hän voitti vuonna 1999 Kemin pohjoismaisen sarjakuvakilpailun pääpalkinnon ja vuonna 2008 parhaan animaation palkinnon Young Illustrators Award -kilpailussa Zürichissa.
Helsingin yliopiston kirjaston Kaisa-talossa on Ropen Terhi Ekebomin kanssa tekemä teos teos Pienet maailmat (2012). Kalasataman terveys- ja hyvinvointikeskuksen kahdessa aulassa on Mobile E & W (2018).
Vuonna 2016 Ropelle myönnettiin William Thuringin palkintojen ohella jaettava nimikkopalkinto.
Rope on myös soittanut koskettimia Karkkiautomaatti-yhtyeessä.
Julkaisuja > Sarjakuvia

Miss Simon Ginlemon.  Napa Books, 1999.
Kinomatti.  Napa Books, 2001.
Monday.  Napa Books, 2002.
Tuesday.  Napa Books, 2003.
Wednesday.  Porin taidemuseo / Napa Books, 2003.  ISBN 951-9355-84-7
Thursday.  B.U.L.B comix / Napa Books, 2004.
Friday.  Napa Books, 2005.
Mitä teet viikonloppuna?.  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32247-4
Julkaisuja > Muita

I love surprises.  Bongout, 2005.
Pallopostia.  Napa Books, 2008.  ISBN 978-952-99601-4-9
My Forest.  Napa Books, 2009.
Untitled.  Napa Books, 2010.  ISBN 978-952-67180-2-6
Stills.  Napa Books, 2012.  ISBN 978-952-67180-5-7
Studio Visit.  Napa Books, 2012.  ISBN 978-952-67180-6-4
Aiheesta muualla

Jenni Ropen kotisivut
Napa Books
Jenni Rope taiteilijamatrikkelissa
Jenni Rope Kansallisgallerian kokoelmissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
NGC 2163

| NGC 2163 |
| --- | --- |
 NGC 2163 Orionin tähdistössä
Nimen alkuperä:  Édouard Jean-Marie Stephan 1870–1884
Epookki:  J2000
Rektaskensio (J2000):  06h 07m 49.5s
Deklinaatio (J2000):  +18 39 27
NGC 2163 (Lk Hα 208, LkHA 208, Lick H-alfa 208) Orionin tähtikuviossa on tunnettu esiplanetaarinen kiekkokohde. Se on niin sanottu Herbug Ae/Be -tähti, jollaiset ovat nuoria Aurinkoa massiivisempia tähtiä kaasukiekkoineen. Tämä heijastussumu muistuttaa tiimalasia, koska kiekko pimentää tähden valon. Valo pääsee kulkemaan pitempään "tiimalasin lasien" suunnassa. NGC 2163 sekoitetaan joskus galaksiin IC 2163 jolla sama numero ja parinaan NGC 2207, nämä kuitenkin sijaitsevat Ison koiran tähdistössä.
Muita luettelonimiä ovat muun muassa Ced 62, DG 87, LBN 855, GN 06.04.9, LkHa 208, HBC 193, FM 14
Nevinnomyssk

| Nevinnomyssk |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Nevinnomyssk
 Koordinaatit: 44.6246°N, 41.9473°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Stavropolin aluepiiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  80,1 km²
Korkeus:  320 m
Väkiluku (2009):  128 500
 – Väestötiheys:  1 604 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.nevinsk.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nevinnomyssk (ven. Невинномы́сск) on kaupunki Stavropolin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kubaniin laskevan Bolšoi Zelentšuk -joen suussa 62 kilometriä Stavropolista etelään. Kaupungin kautta kulkee Pavlovskajan, Groznyin ja Magaramkentin välinen M29-valtatie sekä Armavirin ja Prohladnajan välinen rautatie, josta haarautuu sivurata Ust-Džegutaan. Asukkaita on 128 500 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1825 perustetusta kasakkakylästä. Vuonna 1939 siitä tuli kaupunki. Toisen maailmansodan aikana Nevinnomyssk on saksalaisten miehittämä. Sodan jälkeen siitä tuli suuri kemian teollisuuden keskus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nevinnomysskin kaupunkisivusto (venäjäksi)
Stavropolin aluepiirin  ja piirit
Aleksandrovskoje •
Andropov •
Apanasenkovskoje •
Arzgir •
Blagodarnyi •
Budjonnovsk •
Budjonnovsk •
Georgijevsk •
Georgijevsk •
Gratšovka •
Izobilnyi •
Ipatovo •
Jessentuki •
Kirov •
Kislovodsk •
Kotšubejevskoje •
Krasnogvardeiskoje •
Kurskaja •
Lermontov •
Levokumskoje •
Mineralnyje Vody •
Mineralnyje Vody •
Neftekumsk •
Nevinnomyssk •
Novoaleksandrovsk •
Novoselitskoje •
Petrovskoje •
Pjatigorsk •
Predgorny •
Sovetski •
Špak •
Stavropol •
Stepnoje •
Trunov •
Turkmeenien piiri •
Železnovodsk
New Rising Suns

| New Rising Suns> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2005–
Tyylilaji:  rock
Kotipaikka:  Oulu
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Antti Annunen, kitara, laulu   Jussi Nykänen, laulu, huuliharppu   Jukka Kangas, kitara   Ismo Autioniemi, basso   Jyrki Raatikainen, rummut  
Entiset jäsenet:  Mikko Heikkinen, basso   Pirkka Åman, kitara
Levy-yhtiö:  Hiljaiset Levyt
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
New Rising Suns on oululainen Antti Annusen johtama yhtye. Annunen mainitsee tuolloin vielä nimettömän yhtyeen jo keväällä 2006 ilmestyneessä Radiopuhelimet-kirjassa jatkona Luxury Spit -yhtyeelle. Yhtyeen esikoisalbumi Psychedelic Sound Romance julkaistiin syyskuussa 2017.
Aiheesta muualla

New Rising Suns Soundcloudissa
New Rising Suns Facebookissa
Madame Roland

| Marie-Jeanne Phlippon Roland |
| --- | --- |
 Marie-Jeanne Phlippon Roland
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1754 Pariisi
Kuollut: 8. marraskuuta 1793 (39 vuotta) Pariisi
Kansalaisuus:  Ranska
Siviilisääty:  avioliitossa
Puoliso:  Jean Marie Roland de la Platiere
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Madame Roland (Marie-Jeanne Phlippon Roland; 17. maaliskuuta 1754 – 8. marraskuuta 1793) oli eräs Ranskan suuren vallankumouksen ajan vaikutusvaltaisimpia naisia. Varhain vuonna 1791 hän aloitti poliittisen uransa ja asettui asumaan Pariisiin yhdessä aviomiehensä Jean Marie Roland de la Platieren kanssa. Saman vuoden aikana hän liittyi girondistipuolueeseen, jolle antoi jatkossa kaiken tukensa. Girondistien joutuessa epäsuosioon myös madame Rolandin asema huononi ja hän päätyi giljotiiniin marraskuussa 1793.
Elämäkerta > Lapsuus ja nuoruus

Marie-Jeanne Phlippon syntyi Pariisissa 1754. Hän opetteli lukemaan jo varhaisessa iässä ja luki kaiken minkä käsiinsä sai. Hänen suosikeitaan olivat antiikin Kreikan ja Rooman sankareita käsittelevät teokset. Kirjojen ohella hän rakasti vapautta ja tasa-arvoisuutta ja tunsi palavaa halua päästä toteuttamaan aatteitaan. Tasavaltalaiset mielipiteensä Marie-Jeanne sai lukemalla Plutarkhosta, jonka hän löysi yhdeksänvuotiaana. Hänen suurin ihanteensa oli Perikleen aikainen Ateena.
Hartaana katolilaisena Marie-Jeanne kirjoittautui sisään Le bourg Saint-Marcel’n seurakuntasisarten nunnaluostariin vuonna 1765. Hän ystävystyi sisarten kanssa hyvin, mutta ei tuntenut luostarielämää omakseen. Tiedot äidin kuolemasta vuonna 1775 horjuttivat Marie-Jeannen elämänmyönteistä asennetta, ja hänen isänsä taloudelliset vaikeudet saivat hänet vieraantumaan tästä yhä enemmän. Keväällä 1776 hän jätti luostarin ja siirtyi asumaan isoäitinsä luo Seinejoen saarelle Île Saint-Louisiin. Siellä Marie-Jeanne esiteltiin varakkaalle aatelisnaiselle, jonka ylimielinen käytös sai hänet suhtautumaan vihamielisesti ja kriittisesti ylhäisöön koko loppuelämänsä ajan.
Elämäkerta > Avioliitto

Palattuaan takaisin kotiinsa Marie-Jeanne jatkoi lukuharrastuksiaan ja opiskeli englantia ja italiaa. Hän hylkäsi isänsä ehdottamat nuoret kosijat ja seurusteli mieluummin vanhempien miesten kanssa. Vuoden 1776 aikana Marie-Jeanne esiteltiin häntä itseään 20 vuotta vanhemmälle vakavakäytöksiselle tuotetarkastajalle Jean Marie Roland de la Platierelle. Kolme vuotta myöhemmin pariskunta vihittiin ja Marie-Jeannesta tuli madame Roland.
Elämäkerta > Girondistien hengettärenä

Kun Ranskan suuri vallankumous syttyi vuonna 1789, Roland toimi Lyonin teollisuuslaitosten kuninkaallisena ylitarkastajana. Madame Roland otti innokkaasti osaa miehensä töihin, ja vallankumous antoi hänelle mahdollisuuden yrittää toteuttaa tasavaltalaista aatetta. Alusta alkaen molemmat tukivat kapinallisten tavoitteita. He toimivat ensin Lyonin kirjeenvaihtajina paikallisessa sanomalehdessä, jota julkaisi vallankumouksen hetkelliseksi johtohahmoksi noussut Jacques Pierre Brissot. Helmikuussa 1791 Roland nimitettiin neuvottelemaan lainan ottamisesta Pariisin kansalliskokoukselta, ja pariskunta muutti Pariisiin puoleksi vuodeksi. Madame Roland käytti ajan hyödykseen ja liittyi välittömästi äärivasemmiston nimekkäimpien edustajien Robespierren ja Camille Desmoulinsin seuraan. Kevään aikana hän avasi ensimmäisen salonkinsa Hôtel Britanniquessa. Loppukesästä pariskunta palasi Lyoniin, jossa Roland sai kuulla, että hänen tarkastuspiirinsä oli lopetettu eikä häntä enää tarvittu.
Rolandit palasivat saman vuoden lopulla Pariisiin, jossa he sotkeentuivat uudelleen vallankumouksellisten politiikkaan. Madame Roland avasi uuden salongin ja lisäsi nopeasti vaikutusvaltaansa. Hänestä tuli girondistien tuki ja ”hengetär”, jonka salongissa lakiasäätävän kansalliskokouksen vasemmistolaiset pitivät neuvottelujaan. Kun Ludvig XVI nimitti uuden hallituksen maaliskuussa 1792, se koostui lähes yksinomaan girondisteista. Madame Roland järjesti miehelleen sisäministerin paikan, ja hänen salongistaan tuli uuden hallituksen poliittinen ja sosiaalinen keskuspaikka.
Elämäkerta > Girondistien valta vähenee

Girondistihallituksen kovaääninen ulkopolitiikka johti Itävallan ja Preussin puolustusliiton muodostamiseen maaliskuussa 1792. Myös Venäjän Katariina Suuri liittyi neuvotteluihin. Girondistit ja suuri osa kansaa halusivat sotaa ulkovaltoja vastaan, ja huhtikuussa 1792 sota julistettiin Ranskan ja Itävallan välille. Myös Ludvig XVI:n mielipiteet uudesta hallituksesta muuttuivat ja hän kieltäytyi suosimasta girondistien lainsäädäntöä. Kesäkuussa 1792 madame Roland kirjoitti miehensä nimissä kirjeen kuninkaalle ja nuhteli tätä veto-oikeuden käyttämisestä girondisteja vastaan. Vastaukseksi kuningas erotti hallituksesta niin Rolandin kuin muutkin girondistit.
Sodan sisällä puhjennut Ranskan toinen vallankumous (20. huhtikuuta – 20. syyskuuta 1792) lisäsi poliittista jännitystä ja huipentui elokuiseen tapahtumaan, jossa aseistetut pariisilaiset tunkeutuivat Tuileriesiin ja ajoivat kuningasperheen pakoon linnastaan. Madame Roland pääsi vielä kerran käyttämään vaikutusvaltaansa, ja monet entiset girondistiministerit hänen miehensä mukaan lukien valittiin uudelleen hallitukseen.
Ministeriön yläpuolelle nimitettiin laittomin tavoin virkaan asetettu Pariisin uusi kunnallisneuvosto. Vaikka neuvosto edusti vain runsasta puolikasta Pariisin kaikista piireistä, se esiintyi koko Ranskan täysin oikeutettuna eduskuntana. Neuvostoon liittyivät muun muassa Robespierre, Desmoulins ja Danton, jotka kaikki edustivat jakobiineja. Jakobiinit halveksivat ministeriötä ja huomauttivat sen syntyneen ”suuressa hautomossa”, joka tunnettiin madame Rolandin salonkina. Jakobiinien tukema vuoripuolue vastusti kiivaasti girondistien saamatonta sodankäyntiä ja teki useita päätöksiä sotaponnistelujen tehostamiseksi. Sodan maksumiehiksi joutuivat ensi sijassa girondisteja tukevat suurporvarit, ja vaikka vuoripuolueen sotapolitiikkaa vastustettiin maakunnissa, se osoittautui tehokkaaksi. Girondistit menettivät nopeasti suosiotaan Pariisissa
Syyskuun 21. päivänä 1792 kokoontuneessa kansalliskonventissa sekä girondistit ja vuoripuolue äänestivät Ranskan tasavallan puolesta, mutta monet muut näkemykselliset erot huononsivat puolueiden välejä entisestään. Kuninkaan mestaus syksyllä 1792 sai Rolandin jättämään välittömästi eroanomuksensa ministerin tehtävistään.
Elämäkerta > Vankeus ja kuolema

Keväällä 1793 girondistikenraali Charles François Dumouriez siirtyi vihollisen puolelle. Kesäkuussa 1793 madame Roland pidätettiin monen muun girondistin ohella maanpetoksesta syytettynä. Hänen miehensä pääsi pakenemaan ja hankki piilopaikan Rouenista. Myös madame Roland päästettiin vapauteen, mutta pidätettiin nopeasti uudelleen ja vietiin Conciergerien vankilaan. Vankeutensa aikana hän kieltäytyi suostumasta niihin suunnitelmiin, joita määrätyt henkilöt laativat hänen pakoaan varten. Viikon mittaisen oikeudenkäynnin lopputuloksena girondistit todettiin syyllisiksi vastavallankumouksellisiin toimiin, joista langetettiin kuolemantuomio. Madame Rolandin osalta tuomiota ei pantu toimeen heti, vaan häntä pidettiin vankilassa puoli vuotta. Vartijat kohtelivat häntä kunnioittavasti ja vankeusaikanaan hän kirjoitti muistelmansa.
Marraskuun 8. päivän iltana 1793 madame Roland noudettiin vankisellistään Conciergeriestä ja kuljetettiin mestauspaikalle. Hänen vankilapäiväkirjansa viimeisiksi sanoiksi jäi hätäisesti kirjoitettu jäähyväislause: ”Luonto, avaa sylisi...oikeudenmukainen Jumala, ota vastaan minut”.
Kun Roland sai kuulla vaimonsa kuolemasta, hän jätti piilopaikkansa Rouenin läheltä ja puukotti itsensä kuoliaaksi Coquetonin linnaan johtavalla kujalla. Hänet löydettiin seuraavana aamuna ja haudattiin tien laitaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Madame Roland Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
E. H. New

Edmund Hort (E. H.) New (1871–1931) oli brittiläinen taiteilija, kuvittaja ja Birmingham Group -taiteilijaryhmän jäsen. Hän teki kuvituksia muun muassa kirjoihin ja lehtiin.
Newin tunnettuihin oppilaisiin kuului muun muassa Arabian Lawrencena tunnettu T. E. Lawrence.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta E. H. New Wikimedia Commonsissa
E. H. Newin taideteoksia (Arkistoitu – Internet Archive) wikigallery.org (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Edmund Hort New
Käännös suomeksi
Romulus ja Remus (elokuva)

| Romulus ja Remus> Romolo e Remo |
| --- | --- |
 Elokuvan yhdysvaltalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Sergio Corbucci
Käsikirjoittaja:  Ennio De Concini, Franco Rossetti, Duccio Tessari, Luciano Martino, Sergio Leone, Sergio Corbucci
Tuottaja:  Alessandro Jacovoni, Tonino Cervi
Säveltäjä:  Piero Piccioni
Kuvaaja:  Enzo Barboni
Leikkaaja:  Gabriele Varriale
Lavastaja:  Saverio D’Eugenio
Pääosat:  Steve Reeves, Gordon Scott, Virna Lisi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska
Tuotantoyhtiö:  Titanus, Ajace Produzioni Cinematografiche, Pathé Cinéma, S.G.C.
Levittäjä:  Titanus Netflix
Ensi-ilta:  6. joulukuuta 1961 (Italia) 25. toukokuuta 1962 (Ranska) 17. elokuuta 1962 (Suomi)
Kesto:  108 min.
Alkuperäiskieli:  italia ja muita kieliversioita
Tuotto:  704 713 709 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Romulus ja Remus (ital. Romolo e Remo, ransk. Romulus et Remus) on vuonna 1961 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Historia-aiheista peplumia edustavan filmin on ohjannut Sergio Corbucci. Sen pääosia esittävät yhdysvaltalainen kehonrakentaja Steve Reeves ja Tarzan-elokuvistaan tunnettu Gordon Scott.
Juoni

Elokuva pohjautuu Rooman perustajista Romuluksesta ja Remuksesta kertovaan legendaan. Amuliuksen surmaaman Alba Longan kuninkaan tytär Rea Silvia synnyttää kaksoset, jotka hän jättää virran vietäviksi. Susiemo ruokkii pojat ja paimen Faustulus kasvattaa heidät aikuisiksi. Romulus kaappaa ryöstöretkellään sabiinikuningas Titus Tatiuksen tyttären Julian. Tatiuksen jahtaamat Romulus ja Remus lähtevät johtamaan kansaa seitsemän kukkulan ympäröimään laaksoon, mutta riitaantuvat ja eroavat matkalla. Romuluksen joukko löytää perille, kun taas Remuksen väki menehtyy tulivuorenpurkauksessa. Sabiinit hyökkäävät Romuluksen leiriin, mutta kärsivät tappion ja solmivat Julian aloitteesta rauhan. Paikalle saapuva Remus haastaa Romuluksen kaksintaisteluun ja saa surmansa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steve Reeves  | … |  Romulus   |
|  Gordon Scott  | … |  Remus   |
|  Virna Lisi  | … |  Julia   |
|  Franco Volpi  | … |  kuningas Amulius   |
|  Laura Solari  | … |  Rea Silvia   |
|  Piero Lulli  | … |  Sulpicius   |
|  José Greci  | … |  Estia   |
|  Inger Milton  | … |  Sira   |
|  Enzo Cerusico  | … |  Numa Pompilius   |
|  Germano Longo  | … |  Servius   |
|  Gianni Musy Glori  | … |  Romuluksen kumppani   |
|  Enrico Glori  | … |  Alba Longan asukas   |
|  Nando Angelini  | … |  sotilas   |
|  Giuliano Dell’Ovo  | … |  Publius   |
|  Bruno Tocci  | … |  Pristinus   |
|  Andrea Bosic  | … |  Faustulus   |
|  Franco Balducci  | … |  Acilius   |
|  Gianni Di Benedetto  | … |  sabiiniupseeri   |
|  Mimmo Poli  | … |  pappi   |
|  Consalvo Dell’Arti  | … |  katsoja   |
|  Benito Stefanelli  | … |  sotilas   |
|  Massimo Girotti  | … |  kuningas Tatius   |
|  Ornella Vanoni  | … |  Tarpeia   |
|  Jacques Sernas  | … |  Curtius   |
|  Giovanni Cianfriglia  | … |  piiskuri   |
Tuotanto ja vastaanotto

Westerniä muistuttava Romulus ja Remus on tavanomaista huolellisemmin toteutettu peplum-elokuva ja se oli Italiassa myös suuri kaupallinen menestys. Sen ansioita ovat Enzo Barbonin näyttävä laajakangaskuvaus, Piero Piccionin voimakas musiikki, Saverio D’Eugenion autenttisilta vaikuttavat lavasteet, Corbuccin ohjaamat jännittävät toimintakohtaukset sekä Reevesin, Scottin ja Lisin ulkoisesti vakuuttava pääosakolmikko. Aiheeseensa vakavasti suhtautuvassa elokuvassa on myös kiinnostavia sisällöllisiä aineksia: Romulus on sankarinakin haavoittuvainen, Julia esiintyy hänen rinnallaan itsenäisenä ja tasa-arvoisena, kun taas vallasta juopuva Remus edustaa autoritarismia, joka saa ansaitsemansa kohtalon.
DVD-julkaisut

Romulus ja Remus on saatavilla saksalaisen Koch Median hyvälaatuisena DVD-julkaisuna, joka sisältää myös englanninkielisen ääniraidan.
Aiheesta muualla

Romulus ja Remus Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Romulus ja Remus Elonet.
The New Janitor

| The New Janitor |
| --- | --- |
 Kohtaus elokuvasta.
Ohjaaja:  Charles Chaplin
Käsikirjoittaja:  Charles Chaplin
Tuottaja:  Mack Sennett
Kuvaaja:  Frank D. Williams
Leikkaaja:  Charles Chaplin
Pääosat:  Charles Chaplin   Jess Dandy   John T. Dillon   Al St. John
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Keystone Studios
Levittäjä:  Keystone Studios
Ensi-ilta:  14. syyskuuta 1914
Kesto:  16 min
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva (alkuperäiset välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The New Janitor on Charles Chaplinin ohjaama vuoden 1914 yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva. Sitä pidetään Chaplinin Keystone Studios -kauden parhaimpiin kuuluvana.
Chaplin ohjasi kymmenen elokuvaa viimeisen kolmen Keystonella viettämänsä kuukautensa aikana. The New Janitor oli yksi näistä elokuvista, ja se sai ensi-iltansa vain pari viikkoa Chaplin edellisen elokuvan, Charlie ja Fatty Bombessan jälkeen. Silti The New Janitor vaikutti olleen selvä kehitysaskel Chaplinin tuotannossa. Siinä hän näytti selvästi menneen eteenpäin sekä elokuvallisessa kerronassa että Kulkurin hahmon kehityksessä. Elokuva noudattaa silti Keystonen perussääntöjä, ja siinä käytetään vain kahdeksaa staattista kuva-asetelmaa. Elokuvan tarinaa Chaplin käyttää uudestaan elokuvassa Charlie pankissa.
Aiheesta muualla

The New Janitor Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The New Janitor Elonet.
John Arthur Roebuck

| John Arthur Roebuck |
| --- | --- |
 James Greenin muotokuva John Arthur Roebuckista vuodelta 1832.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. joulukuuta 1802 Madras, Intia
Kuollut: 30. marraskuuta 1879 (76 vuotta) Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  lakimies
Poliitikko
Puolue:  sitoutumaton
Asema:  parlamentin jäsen
Vaalipiiri:  Bath (1832–1837, 1841–1847) Sheffield (1849–1868, 1874–1879)
Puoliso:  Henrietta Falconer (1834–1879)
Lapset:  1 tytär
John Arthur Roebuck (28. joulukuuta 1802 – 30. marraskuuta 1879) oli englantilainen poliitikko. Hän edusti parlamentin alahuoneessa Bathia itsenäisenä liberaalina vuodet 1832–1837 ja 1841–1847 ja myöhemmin Sheffieldiä vuodet 1849–1868 ja 1874–1879.
Roebuck osoitti poliittisen uransa aikana useita erilaisia ristiriitaisia mielipiteitä ja kannatti ristiriitaisia tavoitteita. Hän vieraantui ajan mittaan yhä selvemmin aiemmista liberaalien piiristä löytyneistä tovereistaan ja lähentyi uransa loppuvaiheessa konservatiiveja. Vuonna 1844 poliitikko George Smythe luonnehti häntä pilkallisesti ”Bathin Diogeneeksi”, jonka teot olivat aina keskenään ristiriidassa.
Elämä

Roebuckin isä Ebenezer Roebuck (k. 1807) oli keksijä ja teollisuusmies John Roebuckin poika. John Arthur Roebuck syntyi Madrasissa Intiassa, missä Ebenezer toimi valtion virkamiehenä. Ebenezerin kuoltua tämän vaimo Zipporah Tickell matkusti Britanniaan ja meni uusiin naimisiin John Simpsonin kanssa, minkä jälkeen perhe muutti vuonna 1815 Ylä-Kanadaan. Roebuck palasi Englantiin vuonna 1824 ja sai vuonna 1831 oikeuden lakimiehen ammatin harjoittamiseen, mutta ei koskaan ollut alalla erityisen aktiivinen eikä itse pitänyt lakimiehistä ihmisryhmänä. Vuonna 1834 hän avioitui pappi Thomas Falconerin tyttären Henriettan kanssa, jonka kanssa sai ainakin yhden tyttären.