stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tarantul-luokka
Versiot > Projekti 1241RE Molniya (Tarantul III)

Alusten pääaseistus ja runko oli sama kuin edeltäneellä alaluokalla ja se ei muutenkaan kokenut mitään merkittäviä uudistuksia. Sisäinen tilanjako uudistettiin ja alusten voimanlähde vaihdettiin CODAG tyyppiseksi. Aluksille asennettiin kaksi PR-76 kaasuturbiinia, joiden kummankin antoteho oli 12 000 hevosvoimaa, ja kaksi M504 dieselmoottoria, joiden kummankin antoteho oli 5 000 hevosvoimaa. Voimanlähteen vaihto paransi huollettavuutta, vähensi polttoaineen kulutusta ja pidensi käyttöikää.
Alukset > Neuvostoliitto ja Venäjä

Luokan aluksia valmistui Neuvostoliiton laivastolle 98 kappaletta. Niistä oli kuitenkin 2005 palveluksessa enää 23.
Alukset > Bulgaria

Bulgarian laivasto vastaanotti joulukuussa 1989 yhden Tarantul II -luokan aluksen: 101 "Мълния". Toisen aluksen hankinta kariutui talousongelmiin.
Alukset > Intia

Intian laivaston Tarantul I -luokan alukset on nimetty Veer-luokaksi. Maa vastaanotti kaikkiaan viisi Neuvostoliitossa valmistettua alusta, minkä jälkeen se rakennutti neljä alusta Bombayssa ja kolme alusta Goassa. Näiden lisäksi se suunnitteli yhdeksän aluksen valmistusta.
Alukset > Itä-Saksa

Itä-Saksan laivastolle valmistui 1983-1985 viisi Tarantul I -luokan alusta korvaamaan käytöstä poistuvia Osa I -luokan ohjusveneitä. Saksojen yhdistyttyä Rudolf Egelhoffer liitettiin Saksojen yhdistyneeseen laivastoon nimettynä Hiddenseeksi, mutta muut alukset poistettiin palveluksesta 3. lokakuuta 1990. Alus luovutettiin 1991 Yhdysvaltain laivastolle, joka nimesi sen tutkimusalus USS Beagleksi. Alus on nyt sijoitettuna Fall Riveriin museolaivaksi.
Alukset > Jemen

Jemen vastaanotti joulukuussa 1990 ja helmikuussa 1991 kaksi Tarantul I -luokan alusta, joista toinen on palveluksessa ja toisen tila ei ole tiedossa.
Alukset > Kiina

Luokan aluksia palvelee Kiinan laivastossa, mutta tarkka lukumäärä ei ole tiedossa.
Alukset > Puola

Puolan merivoimille on luovutettu neljä 1982-1987 valmistettua alusta korvaamaan käytöstä poistuvat Osa I -luokan alukset. Aluksista kaksi ensimmäistä luovutettiin 1983-1984 ja loput 1988-1989. Maan tekemä esitys ostaa kaksi Itä-Saksan laivaston käytössä olleista Tarantul-luokan aluksista hylättiin. Aluksista kaksi on poistettu palveluksesta.
Alukset > Romania

Romanian laivastolle on luovutettu kolme Tarantul I -luokan alusta, jotka on sijoitettu Mangalian laivastotukikohtaan.
Alukset > Ukraina

Neuvostoliiton hajottua Ukrainalle jäi kaksi luokan aluksista, jotka ovat edelleen palveluksessa.
Alukset > Vietnam

Vietnamin laivastolle on luovutettu yhdeksän kymmenestä aluksesta.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tarantul class corvette
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tarantul-luokka Wikimedia Commonsissa
Käännös suomeksi
Pappilan hätävara

Pappilan hätävara on jälkiruoka. Se valmistetaan sekoittamalla leivonnaisten, esimerkiksi pullan tai keksien murusia, hilloa sekä kermavaahtoa keskenään. Perinteinen vanhan ajan pappilan hätävara perustui niin sanottuun leipäkeittoon eli vanhoja leipiä ei heitetty pois, vaan niistä tehtiin hätävararuoka, joka välttämättä ei ollut jälkiruokaa. Nykykehitykset eivät siis ole perinteiseen pappilan hätävaraan perustuvia. Sodanajan pappilan hätävaraan ei ollut viisasta käyttää kermaa ja siitä tehtyä kermavaahtoa, koska sille oli tärkeämpääkin käyttöä.
Team Bahrain Victorious

Team Bahrain Victorious on bahrainilainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli, joka osallistuu korkeimpaan UCI World Tour -kilpailusarjaan. Talli perustettiin vuonna 2017 nimellä Bahrain-Merida Pro Cycling Team. Vuonna 2020 sen nimi oli Bahrain-McLaren.
Joukkueen kokoonpano 2025

Lähde: UCI
| Joukkueen kokoonpano 2025> Ajaja | Joukkueen kokoonpano 2025> Syntymäaika | Joukkueen kokoonpano 2025> Maa | Joukkueen kokoonpano 2025> Edellinen joukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| Nikias Arndt | 18. marraskuuta 1991 |  Saksa | Team DSM (2022) |
| Phil Bauhaus | 8. heinäkuuta 1994 |  Saksa | Team Sunweb (2018) |
| Pello Bilbao | 25. helmikuuta 1990 |  Espanja | Astana (2019) |
| Alberto Bruttomesso | 30. lokakuuta 2003 |  Italia | Cycling Team Friuli ASD (2023) |
| Santiago Buitrago | 26. syyskuuta 1999 |  Kolumbia | Team Cinelli (2019) |
| Nicolò Buratti | 7. heinäkuuta 2001 |  Italia | Cycling Team Friuli ASD (2023) |
| Damiano Caruso | 12. lokakuuta 1987 |  Italia | BMC Racing Team (2018) |
| Roman Ermakov | 6. lokakuuta 2004 |  Venäjä | CTF Victorious (2024) |
| Žak Eržen | 19. lokakuuta 2005 |  Slovenia | CTF Victorious (2024) |
| Afonso Eulálio | 30. syyskuuta 2001 |  Portugali | ABTF Betão-Feirense (2024) |
| Matevž Govekar | 17. huhtikuuta 2000 |  Slovenia | Tirol KTM Cycling Team (2022) |
| Kamil Gradek | 17. syyskuuta 1990 |  Puola | Vini Zabù (2021) |
| Jack Haig | 6. syyskuuta 1993 |  Australia | Mitchelton-Scott (2020) |
| Rainer Kepplinger | 19. elokuuta 1997 |  Itävalta | Hrinkow Advarics (2022) |
| Lenny Martinez | 11. heinäkuuta 2003 |  Ranska | Groupama-FDJ (2024) |
| Fran Miholjević | 2. elokuuta 2002 |  Kroatia | Cycling Team Friuli ASD (2022) |
| Matej Mohorič | 19. lokakuuta 1994 |  Slovenia | UAE Team Emirates (2017) |
| Mathijs Paasschens | 18. maaliskuuta 1996 |  Alankomaat | Lotto Dstny (2024) |
| Andrea Pasqualon | 2. tammikuuta 1988 |  Italia | Intermarché-Wanty-Gobert Matériaux (2022) |
| Finlay Pickering | 27. tammikuuta 2003 |  Yhdistynyt kuningaskunta | Trinity Racing (2023) |
| Daniel Skerl | 21. maaliskuuta 2003 |  Italia | CTF Victorious (2024) |
| Robert Stannard | 16. syyskuuta 1998 |  Australia | Alpecin-Deceuninck (2023) |
| Oliver Stockwell | 7. kesäkuuta 2001 |  Yhdistynyt kuningaskunta | CTF Victorious (2024) |
| Antonio Tiberi | 24. kesäkuuta 2001 |  Italia | Trek-Segafredo (2023) |
| Torstein Træen | 16. heinäkuuta 1995 |  Norja | Uno-X Pro Cycling Team (2023) |
| Sergio Tu | 24. helmikuuta 1997 |  Kiinan Taipei | Cycling Team Friuli ASD (2022) |
| Max van der Meulen | 13. tammikuuta 2004 |  Alankomaat | CTF Victorious (2024) |
| Vlad Van Mechelen | 2. kesäkuuta 2004 |  Belgia | Development Team dsm-firmenich PostNL (2024) |
| Fred Wright | 13. kesäkuuta 1999 |  Yhdistynyt kuningaskunta | 100% me (2018) |
| Edoardo Zambanini | 21. huhtikuuta 2001 |  Italia | Zalf Euromobil Fior (2021) |

Lähde:  ProCyclingStats
Aiheesta muualla

Tallin verkkosivusto
| n k UCI WorldTeams – UCI World Tour joukkueet (2023) |
| --- | --- |
Joukkueet (2023):  AG2R Citroën Team  Alpecin–Deceuninck  Arkéa–Samsic  Astana Qazaqstan Team  Bora–Hansgrohe  Cofidis  EF Education–EasyPost  Groupama–FDJ  Ineos Grenadiers  Intermarché–Circus–Wanty  Movistar Team  Soudal–Quick-Step  Team Bahrain Victorious  Team Jayco–AlUla  Team DSM–Firmenich  Team Jumbo–Visma  Lidl–Trek  UAE Team Emirates 
Sarjat:  UCI World Tour 2024  UCI ProSeries (2024)  UCI Africa Tour  UCI America Tour  UCI Asia Tour  UCI Europe Tour  UCI Oceania Tour 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Bahrain–Merida Pro Cycling Team
Käännös suomeksi
Kasurilan hiihtokeskus

Kasurilan hiihtokeskus sijaitsee Siilinjärvellä. Kasurilasta on tullut suosittu laskettelu- ja lautailukohde kuopiolaisten nuorten keskuudessa hyvien kulkuyhteyksien vuoksi. Paikallisliikenteen busseilla pääsee aivan laskettelukeskuksen viereen ja kausikorteilla bussilla matkaaminen on ilmaista.
Rinteet ja hissit

Kasurilan Hiihtokeskuksessa on 8 rinnettä ja 5 hissiä; 4 ankkurihissiä ja 1 lautashissi. Pisin rinne on 700 metriä pitkä. Korkeuseroa on noin 86–102 metriä. Kasurilan mäen eli Kukkurin korkein kohta on merenpinnasta noin 198 metriä.
Palvelut

Kasurilan Hiihtokeskuksessa on uudistettu kahvio/ravintola ja suksivuokraamo/huolto. Lähialueelta löytyy majoitus- ja virkistyspalveluja. Kasurilassa on käyttössä Skidata-lippujärjestelmä joka mahdollistaa etäluettavien korttien käytön.
GNU Multiple Precision Arithmetic Library

| GNU Multiple Precision Arithmetic Library> Kehityshistoria |
| --- | --- |
Vakaa versio:  6.3.0 (30. heinäkuuta 2023)
Kehitystilanne:  aktiivinen
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  matematiikkakirjasto
Lisenssi:  GNU Lesser General Public License, versio 3.0 tai myöhempi ja GNU General Public License, versio 2.0 tai myöhempi
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
GNU Multiple Precision Arithmetic Library (GMP) on GNU-projektin kirjasto toiminnoille, joita tarvitaan aritmetiikkaan millä tahansa laskentatarkkuudella. Kirjaston avulla laskutoimituksilla ei ole muuta käytännön rajoituista kuin saatavilla oleva muistimäärä. Kirjaston avulla voi laskea etumerkillisillä kokonaisluvuilla, rationaaliluvuilla ja liukuluvuilla. Käyttökohteita ovat kryptografian sovellukset, tutkimus, algebrajärjestelmät ja niin edelleen. Kirjaston ensimmäinen julkaisu oli vuonna 1991 ja se on kaksoislisensoitu GNU LGPL v3 ja GNU GPL v2 -lisensseillä. Alkuperäinen kehittäjä oli Torbjörn Granlund, jonka lisäksi mukana on useita muita kehittäjiä. Kirjasto on kirjoitettu C-kielellä, jonka lisäksi on toteutettu laajennuksia useille suosituille kielille.
Mathematica- ja Maple-ohjelmistot käyttävät GMP-kirjastoa tietyissä tilanteissa (kun kokonaislukuaritmetiikan operandien koko ylittää maksimirajan).
Aiheesta muualla

Tutorial on GMP (englanniksi)
Cluses

| Cluses |
| --- | --- |
 Ilmakuva kaupungista
 lippu:  vaakuna
 Cluses
 Koordinaatit: 46°03′40″N, 6°34′46″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Haute-Savoie
Arrondissementti:  Bonneville
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  10,5 km²
Väkiluku (2015):  17 538 
 – Väestötiheys:  1 676 as./km²
Kunnan numero:  74081
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Cluses on kunta itäisessä Ranskassa Haute-Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Kunta sijaitsee Arvejoen rannalla, noin 45 kilometriä Geneven kaupungista kaakkoon.
Kaupunki on kehittynyt Arvejoen ylittävän sillan ympärille. Silta on alun perin roomalaisten rakentama, mutta se kunnostettiin nykyiselleen keskiajalla.  Vuonna 1301 Clusesta tuli itsenäinen kaupunki Faucignyn baroni Huguesin myöntämällä oikeudella. Arvejoen laakso oli maatalousvaltaista aluetta, mutta vuonna 1720 Claude-Joseph Balaloud toi sinne kellonvalmistustaidon. Kaupunkiin syntyi lukuisia perheyrityksiä, jotka valmistivat kellon osia. Vuonna 1848 kaupunkiin perustettiin kuninkaallinen kellonvalmistuskoulu. Tätä aiemmin vuonna 1844 kaupunki tuhoutui tulipalossa, mutta se rakennettiin uudestaan arkkitehti Francois Justinin suunnitelmien mukaan.
Vanha silta
Kellonvalmistuskoulu École d'horlogerie de Cluses
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cluses Wikimedia Commonsissa
Hirvijärvi

Hirvijärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Kyliä tai asutusalueita

Hirvijärvi, kylä Jalasjärvellä Kurikassa
Hirvijärvi, kylä Juupajoella
Hirvijärvi, kylä Kaavilla
Hirvijärvi, kylä Karttulassa Kuopiossa
Hirvijärvi, kaupunginosa Kuopiossa
Hirvijärvi, kylä Lopella
Hirvijärvi, kaupunginosa Pieksämäellä
Hirvijärvi, kylä ja järvi Siikaisissa
Hirvijärvi, kylä Sonkajärvellä
Järviä

Hirvijärvi, järvi Hirvensalmen Hirvilahdella
Hirvijärvi, järvi Hirvensalmen Letrunkylässä
Hirvijärvi, järvi Hollolassa
Hirvijärvi, järvi Ikaalisissa
Hirvijärvi, järvi Jalasjärvellä
Hirvijärvi, järvi Joutsassa
Hirvijärvi, järvi Juupajoella
Hirvijärvi, järvi Jyväskylässä
Hirvijärvi, järvi Jämsän Hämepohjassa
Hirvijärvi, järvi Jämsän Koskenpäällä
Hirvijärvi, järvi Jämsän Sammallahdella
Hirvijärvi, järvi Jämsänkoskella
Hirvijärvi, järvi Kangasniemellä
Hirvijärvi, järvi Karstulassa
Hirvijärvi, järvi Kihniössä
Hirvijärvi, järvi Kouvolassa
Hirvijärvi, järvi Kuhmoisissa
Hirvijärvi, järviallas Kuopiossa ja Tervossa, osa Hirvijärvi–Kallioselkä–Ahveninen–Suovun järvikokonaisuutta
Hirvijärvi, järvi Kuopiossa Hirvilahden kylän lähellä
Hirvijärvi, järvi Kyyjärvellä
Hirvijärven tekojärvi, tekojärvi Lapualla ja Seinäjoella
Hirvijärvi, järvi Mikkelissä
Hirvijärvi, järvi Nurmossa
Hirvijärvi, järvi Vantaanjoen vesistössä Hyvinkäällä, Riihimäellä ja Lopella
Hirvijärvi, järvi Mynämäellä
Hirvijärvi, järvi Orivedellä
Hirvijärvi, järvi Padasjoella
Hirvijärvi, järvi Parkanossa
Hirvijärvi, järvi Pieksämäellä
Hirvijärvi, järvi Pielavedellä
Hirvijärvi, järvi Pyhtäällä
Hirvijärvi, järvi Pälkäneellä
Hirvijärvi, järvi Ruovedellä
Hirvijärvi, järvi Sysmässä
Hirvijärvi, järvi Tampereella
Hirvijärvi, järvi Toivakassa
Hirvijärvi, järvi Valkealassa
Hirvijärvi, järvi Vesannolla
Hirvijärvi, järvi Vesilahdella
Hirvijärvi, järvi Virtain Piilissä
Hirvijärvi, järvi Ylöjärven Hirvilahdella
Hirvijärvi, järvi Ylöjärven Takamaalla
Hirvijärvi, järvi Ähtärissä
Järviä > Muunnelmia

Iso Hirvijärvi, järvi Mikkelissä
Iso Hirvijärvi, järvi Pälkäneellä
Iso Hirvijärvi, järvi Sysmässä
Pieni Hirvijärvi, järvi Mikkelissä
Vähä Hirvijärvi, järvi Kihniössä
Vähä Hirvijärvi, järvi Pälkäneellä
Vähä Hirvijärvi, järvi Sysmässä
Vähä Hirvijärvi, järvi Tampereella
Henkilöitä

Liisa Hirvijärvi (s. 1935), pituushyppääjä, pika- ja viestijuoksija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hirvijärvi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Arnold Rüütel

| Arnold Rüütel |
| --- | --- |

Viron 3. presidentti
 8.10.2001–9.10.2006  
Pääministeri:  Mart Laar Siim Kallas  Juhan Parts Andrus Ansip
Edeltäjä:  Lennart Meri
Seuraaja:  Toomas Hendrik Ilves
Viron tasavallan korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja
 8.5.1990–5.10.1992  
Seuraaja:  Lennart Meri (Viron presidentti)
Neuvosto-Viron korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja
 1983–1990  
Edeltäjä:  Johannes Käbin
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1928 Laimjala, Saarenmaa
Kuollut: 31. joulukuuta 2024 (96 vuotta)
Puoliso:  Ingrid Rüütel
Tiedot
Muut puolueet:  Viron kommunistinen puolue (ennen vuotta 1994) Viron kansanliitto (1994–2001, 2007–2012) sitoutumaton (2001–2007)  Viron konservatiivinen kansanpuolue (2012–2024)
Koulutus:  agronomi
Uskonto:  ortodoksi
 Nimikirjoitus
Arnold Rüütel (10. toukokuuta 1928 Laimjala, Saarenmaa – 31. joulukuuta 2024) oli Viron presidentti vuosina 2001–2006. Hän oli vuonna 1991 uudelleenitsenäistyneen Viron tasavallan toinen presidentti. Rüütelillä oli merkittävä rooli Viron itsenäisyysjulistuksen valmistelussa ja vahvistamisessa.
Tausta

Arnold Rüütel syntyi Saarenmaan Laimjalan pitäjässä sijainneeseen Pahavallan kylään. Hänen vanhempansa olivat Feodor Rüütel (1900−1965) ja Juulia Rüütel (1905−1995).
Toiminta Neuvostoliiton aikana

Käytyään maatalousopiston Rüütel työskenteli jaostonjohtajana Saarenmaan maatalousosastossa. Hänestä tuli vuonna 1957 Viron karjanhoito- ja eläinlääketieteen tutkimuslaitoksen koetilan karjatalouden pääasiantuntija ja sen jälkeen koko tutkimuslaitoksen johtaja. Vuosina 1963–1969 hän oli Tarton valtiontilan johtaja. Tässä tehtävässä ollessaan hän suoritti agronomin tutkinnon Viron maatalousakatemiassa. Rüütel valittiin 1969 Viron maatalousakatemian rehtoriksi, mutta samalla hän harjoitti myös aktiivista tieteellistä tutkimustyötä. Vuodesta 1977 alkaen hän oli eri tehtävissä valtion viroissa ja lainsäädäntöelimissä. Rüütel valittiin Neuvosto-Viron korkeimman neuvoston puheenjohtajaksi 1983 eli hän oli tällöin käytännössä Neuvosto-Viron presidentti.
Rüütel toimi 1981–1988 luonnonsuojelua ja ympäristökasvatusta edistävän Viron luonnonsuojeluliiton puheenjohtajana. Hänet valittiin sivistyselämää edistävän Forselius-seuran puheenjohtajaksi vuonna 1989. Rüütelistä tuli maailmanlaajuisen Vihreä risti -liikkeen Viron kansallisen järjestön presidentti 1993. Järjestö on toiminut sen puolesta, että Viron alue saataisiin puhdistetuksi neuvostoarmeijan maahan jättämistä saasteista ja että Viro säilyisi jälkipolville puhtaana ja luontoystävällisenä. Niin ikään sen tehtävä on Viron yli 3 500 kilometriä pitkän rantaviivan kunnostaminen sekä pienten satamien kunnostaminen ja perustaminen.
Viron uudelleenitsenäistymisen aika

16. marraskuuta 1988 julkistettu asiakirja pani alulle Neuvostoliiton murenemisen. Rüütel tuli maailmalla tunnetuksi Viron itsenäisyyden puolustajana selkkauksessa Moskovan keskushallinnon kanssa. Maaliskuussa 1990 hänet valittiin taas korkeimman neuvoston jäseneksi ja neuvoston ensimmäisessä istunnossa myös sen puheenjohtajaksi. Viron silloinen korkein valtaelin hyväksyi päätöksen Viron uudesta valtiollisesta asemasta. Toukokuussa 1990 maan uudeksi viralliseksi nimeksi tuli Viron tasavalta, ja Rüütel oli Viron korkeimman neuvoston puheenjohtaja lokakuuhun 1992 asti.
Rüütelin aloitteesta perustettiin 12. toukokuuta 1990 Baltian maiden neuvosto, jolla oli itsenäisyystaistelun kannalta merkittävä rooli Baltian maiden yhteisrintaman luomisessa. Viron korkein neuvosto teki 20. elokuuta 1991 päätöksen Viron itsenäisyydestä, ja jo 17. syyskuuta Viro hyväksyttiin YK:n täysivaltaiseksi jäseneksi.
Viron itsenäisyyteen johtaneina vuosina Rüütel oli käytännössä Viron valtion johtaja. Hänellä oli merkittävä rooli kansan keskittämisessä taisteluun yhteisen päämäärän puolesta. Valtion johtamisen ohella Rüütel jatkoi tieteellistä tutkimustyötään, jonka tuloksena oli tohtorinväitöskirja vuonna 1991. Rüütel on yhdysvaltalaisen Bentley Collegen kunniatohtori. Häneltä on ilmestynyt sekä Virossa että ulkomailla yli sata tieteellistä artikkelia.
Vuonna 1992 Rüütel oli ehdolla Viron presidentiksi ja sai 43 prosenttia äänistä. Hänet valittiin vuoden 1995 vaaleissa ennätyksellisellä äänimäärällä Riigikogun jäseneksi ja sen jälkeen Riigikogun varapuhemieheksi. Vuosina 1994–2001 hän oli keskustaoikeistolaisen Maakansan puolueen puheenjohtaja. Puolueen nimi muuttui 1999 Viron kansanliitoksi.
Rüütel tuki aktiivisesti Viron suhteita suomalais-ugrilaisiin kansoihin, eikä tämä kiinnostus kielisukulaisiin ollut pelkästään hänen puolisonsa tieteellisen toiminnan ansiota. Jo toimiessaan Viron maatalousakatemian rehtorina (1969-1977) hän järjesti opiskelumahdollisuuden Taka-Karpatian unkarilaisten pappien lapsille, joilla silloisessa Ukrainan neuvostotasavallassa ei ollut mahdollisuutta korkeakouluopintoihin. Itsenäisessä Virossa hän osallistui aktiivisesti heimotyöhön ja Heimopäivien tilaisuuksiin. Vuonna 1992 hän otti vastaan Marin tasavallan presidentin Vladislav Zotinin valtionpäämiehelle kuuluvin menoin. Vierailun yhteydessä allekirjoitettiin Viron ja Marin tasavallan yhteistyösopimus, jonka perusteella syksystä 1992 lähtien Viron korkeakouluihih saapui opiskelemaan marilaisia stipendiaatteja. Vastavierailu Marinmaalle 1996, jossa Rüütel Riigikogun varapuhemiehenä johti Riigikogun valtuuskuntaa, oli tiettävästi ensimmäinen ja viimeinen Riigikogun johdon virallinen vierailu Venäjän suomalais-ugrilaisten pariin. Helsingissä suomalais-ugrilaisten kansojen 3. maailmankongressissa vuonna 2000 Rüütel piti plenaaripuheen Viron kansan nimissä.
Presidenttinä

Hallituspuolueet ja myös entinen presidentti Lennart Meri varoittivat valitsemasta entistä kommunistia Arnold Rüüteliä maan presidentiksi. Entisten kommunistien nousu takaisin valtaan oli ollut suhteellisen yleinen ilmiö entisissä Itäblokin maissa, ja Viron hallinto ajatteli ulkomaiden reaktioita, jos Rüütel valittaisiin. Kuitenkin 21. syyskuuta 2001 valitsijamiesraati valitsi Rüütelin Viron presidentiksi. Ratkaisevalla toisella kierroksella Rüütel sai 186 valitsijamiestä, mikä oli kaksi tarvittua enemmän. Hänen vastaehdokkaansa, Riigikogun puhemies Toomas Savi sai 155 ääntä.
Presidenttinä Rüütel lupasi maan ulkopoliittisen linjan jatkuvan, ja hän kannatti Viron viemistä sekä Euroopan unionin että Naton jäseneksi.
Yksityiselämä

Arnold Rüütelin puoliso Ingrid Rüütel on humanististen tieteiden tohtori, kansainvälisesti tunnettu folkloristi ja Baltica-folkloreliiton presidentti. Perheessä on kaksi tytärtä ja kuusi lastenlasta.
Rüütel puhui viron lisäksi sujuvasti venäjää. Uskonnoltaan hän oli ortodoksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eerola, Antero: Viron EU-jäsenyys sai sinettinsä. Pro Estonia -lehti. 3/2003. Arkistoitu
Viron presidentit
Konstantin Päts (1938–1940) | Lennart Meri (1992–2001) | Arnold Rüütel (2001–2006) | Toomas Hendrik Ilves (2006–2016) | Kersti Kaljulaid (2016–2021) | Alar Karis (2021–)
Neuvosto-Viron korkeimman neuvoston presidiumin puheenjohtajat (Neuvosto-Viron presidentit)
Johannes Vares (1940) | Eduard Päll (1946) | August Jakobson (1950) | Johan Eichfeld (1958) | Aleksei Müürisepp (1961) | Artur Vader (1970) | Johannes Käbin (1978) | Arnold Rüütel (1983)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Vuoden 1978 kuvassa oikealla silloinen Viron kommunistipuolueen 1. sihteeri eli ykkösmies Johannes Käbin, keskellä silloinen sihteeri Arnold Rüütel
Erkki Aho (kapellimestari)

Erkki Aho
Erkki Vilhelm Aho (10. joulukuuta 1918 Lapinjärvi – 19. elokuuta 2002) oli suomalainen pasunisti, trumpetisti ja kapellimestari, joka vaikutti muun muassa 1938 perustetussa Rytmi-orkesterissa. Välirauhan aikana Aholla oli Helsingissä orkesteri, joka soitti ravintola Riossa (myöhemmin Veljeshovissa) Heimolan talossa Hallituskadulla  . Yhtyeen pianisti ja sovittaja oli Toivo Kärki. Myös Pauli Granfelt oli mukana yhtyeessä..  Ahon orkesteri oli suomalaisia huippuorkestereita. Se oli suurimmillaan jatkosodan aikana, jolloin se kasvoi 14-miehiseksi. Keväällä 1944 orkesteri levytti Rytmi-merkille Kärjen Syvärin rintamalla sovittamia amerikkalaisia evergreenejä, laulusolistina Olavi Virta tai  Harmony Sistersin Raija Valtonen . Heti sodan jälkeen, päästyään siviiliin, Kärki liittyi taas Ahon orkesteriin pianistina ja sovittajana. Mukana oli useita muitakin aikansa huippumuusikoita kuten trumpetistit Pauli Granfelt ja Ossi Runne, pasunisti Martti Ounamo, saksofonistit Eero Väre ja Onni Hovi (Seppo Hovin isä), basisti Mauno Maunola ja rumpali Ossi Aalto . Kärki viipyi orkesterissa vuoden verran, ja vuoden 1945 lopussa orkesteri siirtyi Ossi Aallon johdettavaksi.
Diskografia

Erkki Aho Rytmi Swing 1944–46. Artie Music 2002
https://www.discogs.com/artist/1415622-Erkki-Aho
Nero-julistus

Nero-käskyä koskeva telex-viesti M 1518/45 g.Rs., jonka Adolf Hitler lähetti Albert Speerille 20. maaliskuuta 1945.
Tuhoamiskäsky valtakunnan alueella (saks. Befehl betreffend Zerstörungsmaßnahmen im Reichsgebiet) eli niin sanottu Nero-käsky (Nerobefehl) oli Adolf Hitlerin toisen maailmansodan loppuvaiheessa 19. maaliskuuta 1945 antama käsky. Sen mukaan kaikki Saksan sotateollisuudelle tarkoitetut rakennukset sekä muut mahdolliset liittoutuneiden haltuun jääneet kohteet oli tuhottava. Nimi ”Nero-käsky” viittaa tarinaan, jonka mukaan Rooman keisari Nero olisi määrännyt sytyttämään vuoden 64 Rooman palon.
Tausta

Vuonna 1945 Hitlerin unelma natsien hallitsemasta Euroopasta oli murentunut. Liittoutuneet etenivät kahdella rintamalla kohti Saksaa. Siitä huolimatta Hitler ei ollut halukas myöntämään tappiota ja alistumaan ehdottomaan antautumiseen, niinkuin Versailles’n rauhassa oli käynyt.
Nero-käsky ei ollut Hitlerin ensimmäinen määräys rakennusten ja infrastruktuurin täydellisestä tuhoamisesta. Pariisin vapautuksen aikaan hän oli määrännyt virittämään räjähteillä kaikki tärkeimmät muistomerkit, kuten Eiffel-tornin ja tärkeimmät rautatieasemat. Pariisin sotilaskuvernööri Dietrich von Choltitz oli saanut määräyksen, että liittoutuneiden edetessä Pariisiin pommit oli räjäytettävä, jotta kaupungissa syntyisi täydellinen sekasorto. Choltitz ei kuitenkaan toteuttanut määräystä, vaan antautui liittoutuneille.