stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Krishna
Teologiaa > Krishnan elämä perimätiedon mukaan > Krishna nuorukaisena

Krishnan nuoruusvuodet kuluivat mukavasti Vrajan paimentyttöjen seurassa. Nämä, erityisesti Radha, viehättyivät tämän suloiseen huilunsoittoon, rientäen keskiyöllä metsään tätä tapaamaan. Heidän kanssaan Krishna esitti kenties kaikista leikeistään kuuluisimman, rakkauden täyttämän yöllisen rasa-tanssin. Näinä vuosina Krishna kohtasi myös härän muotoisen Arishta-demonin, hevosena ilmestyneen Keshi-demonin ja paimenpojaksi naamioituneen Vyoma-demonin.
Teologiaa > Krishnan elämä perimätiedon mukaan > Kohti Mathuraa

Pian kuitenkin, julman kohtalon myötä, Vrajaan saapui Akrura, Krishnan eno, joka oli tullut tätä noutamaan Mathuraan Kamsan käskystä. Velvollisuudentuntoisena Krishna sinne lähtikin veljensä Balaraman kanssa, Vasudevasta ja Devakista huolissaan. Saavuttuaan Mathuraan veljekset kohtasivat suuren areenan keskellä raivokkaan Kuvalayapida-elefantin sekä hurjat painijat Chanuran ja Mushtikan, nämä kaikki kukistaen ja sen jälkeen Kamsan surmaten. Tämän jälkeen hyveellinen Ugrasena, Kamsan isä ja tämän vallasta syöksemä aiempi hallitsija, palautettiin valtaan rauhan ja hyvinvoinnin palatessa seudulle.
Teologiaa > Krishnan elämä perimätiedon mukaan > Dwarakan kaupungissa

Kamsan kuoltua tämän appi, Jarasandha, hyökkäsi armeijansa kanssa Mathuran kaupunkiin vävynsä kuoleman kostaakseen. Krishnan johdolla Kamsan armeija kukistettiin kokonaista seitsemäntoista kertaa. Tämän jälkeen Krishna asettui rakennuttamaansa Dvarakan kaupunkiin Intian länsirannikolle, avioituen yhteensä 16108 kuningattaren kanssa, joista etummaisina Rukmini ja Satyabhama. Kerrotaan, että Krishnalla oli joka kuningattarelle oma palatsi, ja jumalaisen mahtinsa avulla tämä olikin jokaisen palatsissa yhtä aikaa.
Teologiaa > Krishnan elämä perimätiedon mukaan > Kurukshetran taistelu

Mahabharata-teoksesta tunnetussa suuressa Kurukshetran taistelussa selviteltiin Pandava- ja Kaurava-perheiden välejä. Viisi Pandun poikaa, Arjuna, Yudhisthira, Bhima, Nakula ja Sahadeva, kaikki Krishnan läheisiä ystäviä Dwarakan kaupungissa, olivat taistelun pääosissa. Sodan alkua odoteltaessa Krishna puhui kuuluisan Bhagavad-gitan Arjunan epäröinnin hälventääkseen ja ihmiskuntaa opettaakseen.
Teologiaa > Tärkeitä henkilöitä

Tärkeitä henkilöitä, jotka osallistuvat Krishnan päivittäisiin toimiin Vrajassa:
Vrajan neitoja
Radha - Krishnan ikuinen rakastettu, kaikista Vrajan tytöistä etummaisin. Teologisesti, alkuperäinen korkeimman energian ilmentymä.
Lalita, Visakha, Citra, Indulekha, Champakalata, Rangadevi, Tungavidya, Sudevi - kahdeksan tärkeintä Radhan ystävätärtä.
Vrinda - Vrajan metsien jumalatar, Radhan ystävätär.
Ananga Manjari - Radhan pikkusisko.
Rupa Manjari - Radhan palvelijattarista etummaisin.
Vanhempia
Nanda - Krishnan isä, Vrajan paimentolaisyhteisön johtaja.
Yashoda - Krishnan äiti, Krishnan vanhempainrakkauden etummaisin esimerkki.
Vrishabhanu - Radhan isä, Nandan ja Yashodan tuttava.
Kirtida - Radhan äiti.
Mukhara - Radhan isoäiti.
Paurnamasi - Kylän tietäjätär, joka toisinaan järjestää Radhan ja Krishnan tapaamisia.
Jatila - Radhan pahantuulinen, alati epäilevä anoppi.
Ystäviä
Balarama - Krishnan isoveli.
Subala - Krishnan ystävistä läheisin.
Madhumangala - Krishnan pulska bramiiniystävä.
Sridama - Krishnan ystävä, Radhan veli.
Eläimiä
Tungi - Radhan lemmikkivasikka
Kakkhati - Radhan lemmikkiapina
Mangala, Pingala - Krishnan suosikkilehmiä
Daksha ja Vicakshana - Krishnan kaksi lemmikkipapukaijaa
Teologiaa > Tärkeitä paikkoja Vrajassa

Tärkeitä Krishnan leikkien paikkoja Vrajassa:
Govardhan - Kukkula, jonka Krishna nosti ilmaan, ja jonka ympärillä hän paimentaa lehmiä ystäviensä kanssa päivittäin.
Radha-kunda - Radhan lampi, jossa Krishna ja Vrajan paimentytöt uivat ja leikkivät päivittäin, ja jonka ympärillä he viettävät keskipäivällä aikaansa. Vieressä Shyama-kunda, Krishnan lampi.
Varshana - Radhan ja tämän ystävättärien asuinkylä.
Nanda-gram - Krishnan asuinkylä, vajaan kymmenen kilometrin päässä Radhan kylästä.
Yavat - Radhan aviopuolison ja appivanhempien asuinpaikka, josta tämä karkaa salaa Krishnaa tapaamaan.
Vamshi-vat - Paikka, jossa Krishna kutsui huilunsa soinnuin Vrajan tyttöjä tanssimaan.
Yamuna - Vrajan läpi virtaava joki.
Surya-kunda - Lampi, jonka rannalla on auringonjumala Suryan temppeli, jossa Radha päivittäin tätä palvoo.
Gostha - Termi, jolla viitataan yleisesti Vrajan laitumiin, joissa Krishna vaeltelee ja paimentaa lehmiään.
Kirjallisuus

Parhaiten Krishna tunnetaan Bhagavad Gītasta, joka on osa Mahabharataa, Intian kirjallisen historian laajinta eeposta. Hindulaiset pitävät Bhagavad Gītaa Krishnan sanelemana. Vanhat Purana-historiikit, näistä erityisesti Srimad Bhagavatamina tunnettu Bhagavata-purana, kertovat lukuisia kertomuksia Krishnasta, usein omia nyanssejaan kertomuksiin lisäten. Myös Harivamsha on vanha, kuuluisa Krishnan tarinaa esittelevä eepos. Jayadevan kuuluisa Gita-govinda -runoelma kuvaa Radhan ja Krishnan rakkautta rasa-tanssin yhteydessä.
Yleisesti tunnettujen teosten ohella kullakin Vaishnava-perinteellä on omat teoksensa, jotka ilmentävät näiden yksilöllistä lähestymistä Krishnaan. Esimerkkinä mainittakoon Nimbarka-perinteen Sanat-kumara-samhita sekä Gaudiya Vaishnavien Govinda-lilamrita, jotka molemmat keskittyvät Krishnan iäti toistuviin asta-kaliya-lilana tunnettuihin päivittäisiin leikkeihin.
Krishnan palvonta

Vaishnavismissa eli Vishnulle omistautuneissa perinteissä erityisesti Krishnaan ovat keskittyneet Madhvan perinne, Vallabhan perinne, Nimbarkan perinne ja Sri Chaitanyan Gaudiya Vaishnava perinne. Näistä jälkimmäiset kaksi palvovat Krishnaa yhdessä Radhan kanssa, Vallabha keskittyy Krishnaan lapsena ja Madhva Krishnan majesteetilliseen hahmoon. Lisäksi on lukuisia pienempiä Krishnalle omistautuneita traditioita. Uushindulainen Krishna-liike on Krishna-traditioista länsimaissa tunnetuin.
Palvonnan muotoja on monia. Yleisimmät metodit ovat Krishnasta kuuleminen, hänen nimiensä ja tekojensa ylistäminen ja niistä laulaminen, tämän meditointi ja tämän palvelus archa-vigrahan eli jumalhahmon muodossa temppeleissä ja alttareilla. Krishnan palvontaa kutsutaan bhaktiksi, tai antaumukseksi. Bhakti-rasamrita-sindhu -nimisessä teoksessaan Rupa Goswami on esitellyt 64 pääasiallista bhakti-palvonnan menetelmää.
Kirjallisuutta

Frith, Nigel: Taru Krišnasta.  ((The legend of Krishna, 1975.) 2. painos. Suomentanut Paavo Lehtonen)  Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 1995.  ISBN 951-20-4843-4  (Kaunokirjallinen teos, joka ei täysin pohjaa alkuperäiseen krishnataruun.)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Krishnan maailma - Krishnasta suomeksi
Krishna-liike ISKCON Suomessa
A.C. Bhaktivedanta Swami - Krishna-book (Arkistoitu – Internet Archive)
Vrindavan Art - Taidetta Krishnasta
Gopala-champu - kertomus Krishnasta
Miespuoliset: Trimurti (Brahma | Vishnu | Shiva) | Rama | Krishna | Ganesha | Indra | Hanuman | Surya | Lakshmana
Naispuoliset:  Tridevi (Sarasvati | Lakshmi | Parvati) | Gayatri |   Durga | Devi | Sita | Radha | Kali | Shakti | (muita)
Piero Lulli

Piero Lulli (1. helmikuuta 1923 Firenze – 23. kesäkuuta 1991 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä. Hän on näyttelijä Folco Lullin nuorempi veli.
Lulli työskenteli teatterissa ja teki elokuvadebyyttinsä Assia Norisin rinnalla Mario Camerinin elokuvassa Una storia d’amore (1942). Veljestään täysin poikkeava, vaalea ja komea näyttelijä esitti toisen maailmansodan jälkeen sivurooleja lukuisissa melodraamoissa, peplum-elokuvissa ja spagettiwesterneissä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimillä Peter Lull ja Peter Carter.
Elokuvia

Odysseus, 1954
Romulus ja Remus, 1961
Voittamaton Maciste, 1962
Giulio Cesare contro i pirati, 1962
Akhilleus – voittamaton soturi, 1962
L’eroe di Babilonia, 1963
Sansone contro il Corsaro Nero, 1964
Il trionfo di Ercole, 1964
La rivolta dei pretoriani, 1964
I giganti di Roma, 1964
I due gladiatori, 1964
Voittamaton, 1964
Spartan gladiaattorit, 1964
Golia alla conquista di Bagdad, 1965
Il conquistatore di Atlantide, 1965
Il gladiatore che sfidò l’impero, 1965
Aiheesta muualla

Piero Lulli Elonetissä.
Piero Lulli Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet
Luikertajat

| Luikertajat |
| --- | --- |
 Valkojuovaluikertaja (Helcogramma striatum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Luikerokalat Blenniiformes
Heimo::  Luikertajat Tripterygiidae  Regan, 1912
Katso myös
   Luikertajat Wikispeciesissä   Luikertajat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luikertajat eli vanhemmalta nimeltään kolmieväluikerot (Tripterygiidae) on luikerokaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan valtamerien trooppisista ja lauhkeista vesistä. Eräitä luikertajia voidaan pitää myös akvaariokaloina.
Taksonomia

Luikertajien heimoon kuuluu lähteestä riippuen 20–23 sukua ja yhteensä 115–150 lajia. Myös joitakin tieteelle kuvailemattomia lajeja arvellaan vielä olevan. Toisinaan luikertajien katsotaan kuuluvan klinien kanssa samaan heimoon Clinidae.
Anatomia

Luikertajat ovat yleensä hyvin pienikokoisia kaloja ja kasvavat 3–4 cm pitkiksi, suurin laji voi saavuttaa 20–25 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan kalat ovat pitkulaisia ja hoikkia. Selkein tuntomerkki on kolme selkäevää, joista kaksi ensimmäistä ovat piikikkäitä. Luikertajien lisäksi ainoastaan turskilla ja kummeliturskilla on kolme selkäevää. Luikertajien hampaat ovat pienet ja kartiomaiset. Muista Blennioidei-alalahkon heimoista poiketen luikertajilla on hammaslaitaiset suomut. Lajien koiraat ja naaraat eroavat toisistaan usein värityksen perusteella. Koirailla on kutuaikana pää ja ruumis väriltään usein punainen tai musta. Naaraat ja koiraat ovat kutuajan ulkopuolella värittömämpiä harmahtavia tai ruskeita ja ruumiissa voi olla juovia, osa lajeista on läpikuultavia.
Levinneisyys ja elintavat

Luikertajalajeja tavataan eniten Tyynenmeren indopasifiselta merialueelta. Lisäksi niitä elää myös Intian valtameressä ja muutama laji Atlantissa. Ne elävät pääosin matalissa trooppisissa vesissä alle 30 metrin syvyydessä merenpinnasta, usein koralliriutoilla ja kivikoilla. Ne ovat pääosin mereisiä, mutta erään lajin tiedetään elävän myös murtovedessä. Luikertajat syövät pääasiallisesti pieniä selkärangattomia eläimiä.
Luikertajien koiraat perustavat lisääntymisreviirinsä leväpeitteisten kivien luokse ja houkuttelevat naaraita kutemaan reviirilleen. Kutu kiinnitetään leviin ja kalat vartioivat kutuaan. Sama koiras voi kutea usean naaraan kanssa.
Lusia

| Lusia> Λουσία.Sijainti |
| --- | --- |
 Lusia
Koordinaatit:  38°0′2″N, 23°41′29″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Peristéri(?), Länsi-Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Oineis
Trittys:  asty
Demonyymi:  Lūsieus (Λουσιεύς)
Bulen jäseniä:  1
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lusia (m.kreik. Λουσία, Lūsia tai Lousia) oli antiikin aikainen Oineis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Lusia sijaitsi Kefissos-joen laaksossa Ateenan länsipuolella, mahdollisesti nykyisen Peristérin tienoilla.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Lūsieus (Λουσιεύς).
Tina Lutz

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tina Lutz vuonna 2006. |  Tina Lutz vuonna 2006. |  Tina Lutz vuonna 2006. |  |
Maa:   Saksa
Naisten purjehdus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | 49er FX |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kiel 2017 | 49er FX |  |
|  Kultaa | Lake Attersee 2020 | 49er FX |  |
Tina Lutz (s. 25. lokakuuta 1990 München) on saksalainen kilpapurjehtija. Hän on 49er FX -luokan olympiahopeamitalisti vuodelta 2021.
Lutz saavutti olympialaisten 49er FX -luokassa vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Susann Beucken kanssa hopeaa heidän hävittyä kultaa voittaneelle brasilialaisparille seitsemän pistettä ja voitettua pronssille sijoittuneen alankomaalaisparin viidellä pisteellä. Yksittäisissä lähdöissä he sijoittuivat neljä kertaa kolmanneksi, ja finaalilähdössä he olivat viidensiä.
Lutz siirtyi 470-luokasta 49er FX:ään vuodeksi 2013. Hän sijoittui MM-kilpailujen kärkikymmenikköön ensimmäisen kerran vuonna 2016 sijoittuessaan yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui kahdeksanneksi. Yhden heikomman vuoden jälkeen hän sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi vuonna 2019 ja yhdeksänneksi vuonna 2020. Hän voitti Susann Beucken kanssa Euroopan-mestaruuden vuosina 2017 ja 2020.
Kruusila

Kruusila on kylä ja postinumeroalue (25110 Kruusila) Kiikalassa Salossa Varsinais-Suomen maakunnassa.
Sijainti

Kylä sijaitsee 110-tien varrella, noin 6 kilometriä Suomusjärveltä länteen ja sen pohjoispuolitse kulkee valtatie 1. Kruusilan lähimmät naapurikylät ovat Kiikalan Pirilä idässä ja Kiikalan Rasvala lännessä. Pohjoisessa Kruusilan kylän alue rajoittuu Kiikalan Peltolan ja luoteessa Perttelin Pöytiön, Romsilan ja Toramäen kyliin.
Nimi

Kylän nimen Kruusila on arveltu johtuvan joko Paimion Kruusilan kylän nimestä tai henkilönnimestä Kruse tai Kruus. Yhdessä Kiikalan kolmesta eteläisimmästä kylästä Kruusilasta, Pirilästä ja Rasvalasta on historiallisesti käytetty nimitystä Kuutti-Kiikala. 1900-luvulla samoista kolmesta kylästä koulupiirinä ja muun muassa postitoimipaikan, pankin ja meijerin vaikutusalueena on käytetty eri yhteyksissä joko nimeä Kruusila tai Hirsjärvi.
Luonnonympäristö ja maisema

Suhteessa luonnonympäristöön kylä sijaitsee Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluvan Kiskon Hirsjärven pohjoispäässä, lähellä Kiikalan Omenojärvestä Kiskon Hirsjärveen laskevan Huitinjoen suuta.  Kylän alueelle ulottuu osittain Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluva Pernjärvi ja sen alueelle jäävät kokonaan myös samaan vesistöön kuuluvat Kyynäräjärvi ja Laihajärvi.
Rakennettuna ympäristönä Kruusilan kylä muodostaa kauniin kulttuurimaiseman, joka sisältyi Museoviraston  valtakunnallisesti merkittävien kulttuurihistoriallisten ympäristöjen luetteloon 1993, mutta ei enää saman luettelon tarkistettuun versioon
2009.
Historiaa

Varhaisin kirjallinen maininta Kruusilan kylästä on vuodelta 1478. Kylän taloja olivat vuonna 1540 Aro, Jäppi ja Pormestari. Vuonna 1750 Arosta erotettiin Suutari, joka vuonna 1935 liitettiin Jäppiin. Taloista Jäppi, Aro ja Pormestari sijaitsevat edelleen paikoilla, joilla ne olivat jo isonjaon ajankohtana vuonna 1782.
Kiskon kunnan kanssa yhteinen Hirsjärven kansakoulu perustettiin vuonna 1902. Koulu oli toiminnassa vielä vuonna 1980.
Vuodesta 1929 1960-luvulle Kruusilassa toimi Kruusilan osuusmeijeri. Sittemmin meijerikiinteistössä toimi Pienviljelijöiden lomakotisäätiön omistama pienviljelijöiden lomakoti, kunnes kiinteistö vuonna 1988 tuli yhteisöasumis- ja majatalokäyttöön.
Kruusilaa ja sen naapurikyliä palveli vuodesta 1917 Kiikalan Hirsjärven Osuuskassa, joka 1960-luvulla liittyi Suomusjärven Osuuskassaan ja toimi vielä 1980-luvulla sen sivukonttorina.
1980- ja 1990-lukujen taitteessa Kruusilan kyläkeskuksessa toimineet koulu, kauppa, pankki ja posti lopettivat toimintansa. Palveluista kauppa ja posti sijaitsivat Rasvalan kylän puolella, koulu ja meijeri Kruusilan kylässä ja seurantalo Pirilän kylän puolella.
Palveluita

Kruusilassa on toiminut vuodesta 1988 aiemmin pienviljelijöiden lomakotina olleessa entisessä meijerikiinteistössä yhteisöasumista majoitus- ja tilavuokraustoimintaan yhdistävä Ystävyyden Majatalo.
Mauno Luukkonen

Mauno Luukkonen (s. 14. huhtikuuta 1934 Impilahti) on entinen suomalainen ampumahiihtäjä.
Luukkonen sijoittui Grenoblen 1968 talviolympialaisten ampumahiihtokilpailuissa 20 kilometrillä 31:nneksi. Hän pääsi kisoihin sijoituttuaan olympiakatsastuksissa toiseksi. SM-kilpailuissa hän sijoittui kymmenenneksi vuonna 1967. Hän voitti 15 kilometrin maastohiihdossa ikämiesten Suomen mestaruuden vuonna 1970. Seuratasolla hän edusti Kainuun Ärjyä, Kainuun Hiihtoseuraa, Viinijärven Urheilijoita ja Riistaveden Urheilijoita.
Ksenokrates

Ksenokrates
Ksenokrates Khalkedonilainen (m.kreik. Ξενοκράτης, Ksenokratēs, lat. Xenocrates; 396 eaa. Khalkedon – 314 eaa. Ateena) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän seurasi Speusipposta Platonin Akatemian johtajana. Hän toimi virassa vuodesta 339 eaa. vuoteen 314 eaa.
Elämä

Ksenokrates oli kotoisin Khalkedonista Bithyniasta. Hän muutti Ateenaan varhaisessa nuoruudessa, ja hänestä tuli Sokrateen seuraajan Aiskhineen oppilas. Myöhemmin hän liittyi Platonin oppilaisiin. Hän tapasi Platonin Sisiliassa vuonna 361 eaa. Vuonna 399 eaa. hän seurasi Speusipposta Akatemian johdossa. Speussipos oli jo 340 eaa. valinnut Ksenokrateen seuraajakseen, mutta tästä huolimatta hänen kuolemansa jälkeen järjestettiin äänestys seuraajan valitsemiseksi. Ksenokrates voitti kilpailijansa Menedemoksen ja Herakleides Pontoslaisen täpärästi muutamalla äänellä. Hän toimi kolmeen otteeseen Ateenan lähetystötehtävissä, kerran Filippos II:n luona, kahdesti Antipatroksen luona.
Ksenokrates oli pahastunut makedonialaisesta vaikutuksesta, joka oli silloin vallalla Ateenassa, ja pian Demostheneen kuoleman (322 eaa.) jälkeen hän kieltäytyi hänelle tarjotusta kansalaisuudesta. Hänellä ei kuitenkaan ollut varaa maksaa muukalaisille määrättyä veroa, joten hänet myytiin orjaksi. Hänet osti Demetrios Faleronlainen, joka palautti tämän vapauden.
Ksenokrates kuoli vuonna 314 eaa. Häntä seurasi Akatemian johdossa Polemon, jonka hän oli käännyttänyt hyville teille paheellisestä elämästä. Polemonin lisäksi hän opetti muun muassa akatemialaista Krantoria, valtiomies Fokionia, Pellenen tyranni Khaironia, stoalaista Zenon Kitionilaista ja Epikurosta.
Ksenokrateen vakava ja vahva luonne voittivat hänelle yleisen kunnioituksen, ja hänen puhtaudestaan, rehellisyydestään ja hyväntahtoisuudestaan muistettiin tarinoita pitkään. Hänen käsityskykynsä ei ollut erityisen nopea, mutta hän korvasi sen sillä, että hän rakasti totuutta tunnollisesti, ja ahkeroi väsymättömästi. Hän ei ollut yhtä luova kuin Speusippos ja pitäytyi näin kirjaimellisemmin alkuperäisiin Platonin oppeihin. Tämän vuoksi häntä pidetään tyypillisenä Vanhan Akatemian edustajana.
Kosmologia ja matematiikka

Ksenokrateen teoria epäorgaanisesta luonnosta oli suurimmaksi osaksi identtinen Platonin Timaioksessa esittämän elementtien teorian kanssa. Hän kuitenkin esitti, että jokaisella ulottuvuudella on oma prinsiippinsä, ja hylkäsi siksi sellaisten kappaleiden kuin pyramidin, oktaedrin, ikosaedriin ja kuution johtamisen kolmikulmaisista pinnoista. Näin hän lähestyi atomismia. Hän myös lisäsi klassiseen neljään elementtiin (maa, vesi, ilma, tuli) viidentenä eetterin.
Ksenokrateen kosmologia perustuu sekin lähes kokonaisuudessaan Timaiokseen. Hän painotti, että sitä ei tule pitää kosmogoniana, vaan sitä tulisi opiskella hänen psykologiansa yhteydessä. Sielu on itseliikkuva luku, joka on johdettu kahdesta perustavanlaatuisesta prinsiipistä, ykseydestä ja moneudesta, joista se saa voimansa lepoon ja liikkeeseen. Se on ruumiiton, ja voi olla olemassa ruumiista riippumatta. Järjetön sielu, samoin kuin järjellinen sielu, on kuolematon. Maailmankaikkeus, taivaankappaleet, ihmiset, eläimet ja luultavasti myös kasvit pitävät kaikki sisällään sielun, joka on joko enemmän tai vähemmän täydellinen riippuen siitä, missä vaiheessa luomisesta alkunsa saanutta laskevan täydellisyyden ketjua ne ovat. Näin Ksenokrates yhdisti filosofiaansa aikansa teologian, identifioimalla maailmankaikkeuden ja taivaankappaleet ylempiin jumaliin, ja varaamalla niiden ja kuolevaisten väliin tilan pienemmille jumaluuksille.
Plutarkhoksen mukaan Ksenokrates yritti laskea kaikki mahdolliset tavut, jotka pystytään muodostamaan aakkosten kirjaimista. Ksenokrateen lopputulos oli Plutarkhoksen mukaan 1 002 000 000 000 kappaletta. Jos tämä pitää paikkansa, on se ensimmäinen yritys ratkaista kombinatorinen ongelma huomioiden permutaatiot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ksenokrates Wikimedia Commonsissa
Diogenes Laertios: Ksenokrateen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Diogenes Laertios: Ksenokrateen elämäkerta (kreikaksi)
Stanford Encyclopedia of Philosophy: Xenocrates (englanniksi)
Antiikin filosofia  Platonismi
Luumäen vaakuna

Luumäen vaakuna
Luumäen vaakuna on Luumäen kunnan tunnus. Vaakunan hongan voi ajatella viittavaan Salpausselän mäntymetsiköihin tai presidentti Svinhufvudin, jonka kotitila sijaitsi Luumäellä, elämäntyöhön. Karjunpää on peräisin niin ikään presidentti Svinhufvudin aatelisvaakunasta. Vallitus symboloi Taavetin linnoitusta.
Vaakunan selitys kuuluu: ”kultakentässä honka, jonka rungon oikealla puolella punavaruksinen karjunpää, vasemmalla puolella viisisakarainen vallitus; kaikki mustaa”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 30. huhtikuuta 1951.
Jaakko Luukkonen

Jaakko Antero Luukkonen (25. tammikuuta 1944 Suomussalmi – 30. marraskuuta 2021 Oulu) oli Oulun yliopiston kasvatustieteen professori.
Luukkosen vanhemmat olivat konstaapeli Veikko Luukkonen ja Lempi Maria Räisänen. Hän tuli ylioppilaaksi Kajaanin lyseosta 1963 ja valmistui Jyväskylän yliopistosta kasvatustieteiden kandidaatiksi 1968 ja Oulun yliopistosta kasvatustieteiden lisensiaatiksi 1975 ja tohtoriksi 1978 (väitöskirjan aihe Ohjauspalvelujen käyttäjien peruskoulun oppilaanohjaukseen kohdistamat odotukset). Luukkonen toimi Pohjois-Karjalan opiston psykologian ja kasvatusopin opettajana 1969–1970 ja Oulun yliopiston vs. lehtorina 1970–1971, assistenttina 1971–1974 ja yliassistenttina 1974–1981. Suomen Akatemian tutkimusassistentti hän oli 1974–1975 ja Oulun yliopiston vt. apulaisprofessori ja vt. professori useaan eri otteeseen 1977–1981. Kasvatustieteen apulaisprofessori ja professori Luukkonen oli vuodesta 1981. Hän toimi kasvatustieteiden tiedekunnan varadekaanina 1978 ja dekaanina 1988–1999. Kajaanin opettajankoulutuslaitoksen täydennyskoulutusyksikön johtaja hän oli 1981–1983 ja Lapin yliopiston dosentti vuodesta 1981. Oulun yliopiston ylioppilaskunnan inspehtorina Luukkonen toimi 1999.
Eläkkeelle Luukkonen jäi lokakuussa 2007.
Sotilasarvoltaan Luukkonen oli reservin alikersantti (1969), hänen puolisonsa vuodesta 1966 oli lehtori Briitta Kaisa Tellervo Tokola.
Viktor Lutze

| Viktor Lutze |
| --- | --- |
 Viktor Lutze (1938)
Stabschef der SA (SA:n esikuntapäällikkö)
 1. heinäkuuta 1934 – 2. toukokuuta 1943  
Edeltäjä:  Ernst Röhm
Seuraaja:  Wilhelm Schepmann
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. joulukuuta 1890 Bevergern, Saksa
Kuollut: 2. toukokuuta 1943 Potsdam, Saksa
Tiedot
Puolue:  NSDAP
Uskonto:  luterilainen
Obergruppenführer Viktor Lutze (28. joulukuuta 1890 Bevergern, Saksa – 2. toukokuuta 1943 Potsdam) oli natsi-Saksassa SA:n johtaja Pitkien puukkojen yössä tapahtuneen Ernst Röhmin murhan jälkeen. Lutze oli Stabschef der SA, kunnes kuoli auto-onnettomuudessa 1943.
Lutze liittyi Saksan armeijaan vuonna 1912 ja taisteli ensimmäisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen Lutze liittyi poliisiin ja natsipuolueeseen. Hänestä tuli Hannoverin poliisipäällikkö vuonna 1933, jossa virassa hän toimi kuolemaansa asti.
Lutzen avulla Hitler sai tietoja Röhmin suunnitelmasta tehdä SA:sta oikea kansallissosialistien armeija. Hitler sai Lutzelta apua myös Pitkien puukkojen yötä varten laadittujen tappolistojen tekemisessä. Kun surmatyöt oli toteutettu, hänestä tehtiin SA-järjestön johtaja. SA:n merkitys ja Lutzen valta kuitenkin kapenivat Saksassa koko ajan.
Lutze kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin 1943.