stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kickboxer
Tuotanto > Käsikirjoitus

Tuottaja Mark DiSalle oli kehitellyt Kickboxerin tarinan jo 1980-luvun alussa ja tarjosi sitä aluksi Sheldon Lettichille käsikirjoitettavaksi. Lettich suostui, mutta halusi tehdä tarinan Bloodsportista.selvennä Myöhemmin DiSalle sai Glenn A. Brucen tekemään elokuvan käsikirjoituksen.
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen luonnehti Kickboxeria Van Dammen 1980-luvun halpiselokuvista myyttisimmäksi ja fasistisimmaksi, mutta valitteli taistelukohtausten leikkaamista VHS-versiossa kolmella minuutilla. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Leffatykin arvostelu
-elokuvasarja
Kickboxer
| Kickboxer 2
| Kickboxer 3 – tappava isku
| Kickboxer 4: The Aggressor
| Kickboxer 5
| Kickboxer
Kimberly Goss

Kimberly Goss
Kimberly Goss (s. 15. helmikuuta 1978 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko.
Goss toimi 2000-luvun vaihteessa metalliyhtye Sinergyn laulusolistina. Ennen Sinergyä hän lauloi Ancient-yhtyeessä ja ruotsalaisen oopperaa ja metallimusiikkia yhdistelleen Therionin 1998 julkaisemalla Vovin-albumilla sekä soitti kiertuemuusikkona koskettimia Dimmu Borgirissa ja Children of Bodomissa.
Gossilla on isänsä kautta korealaisia ja äitinsä kautta saksalaisia sukujuuria. Hän avioitui Sinergyn ja Children of Bodomin kitaristin Alexi Laihon kanssa vuonna 2002. He olivat virallisesti naimissa Laihon vuoden 2020 kuolemaan asti, vaikka eivät olleetkaan enää yhdessä.
Gnostilaisuuden lähteet

Syyrialais-egyptiläinen gnostilaisuus
Setiläisyys
Tuomaskristityt
Valentinolaisuus
Basilidelaisuus
Persialainen gnostilaisuus
Mandealaisuus
Manikealaisuus
Kristillisen gnostilaisuuden isät
Simon Magus
Kerinthos
Markion
Valentinos
Muita ryhmiä
Ofiitit
Barbelo-gnostikot
Kainiitit
Karpokratiaanit
Paulikiaanit
Bogomiilit
Kataarit
Gnostilaisuuden lähteet
Nag Hammadin kirjasto
Codex Tchacos
Muuta
Gnosis
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Gnostilaisuuden lähteet – Varhaiskristillisen gnostilaisuuden luonteesta ja opetuksista ei voida olla täysin varmoja, koska gnostilaisuuden opetukset ovat monimutkaisia ja koska suuri osa gnostilaisuutta käsittelevästä aineistosta on tullut pitkään sitä arvostelleilta oikeaoppisen kristinuskon puolustajilta. Irenaeus kuvasi teoksessaan Harhaoppeja vastaan useita erilaisia toisen vuosisadan gnostilaisia koulukuntia halventavaan sävyyn ja usein sarkastisen yksityiskohtaisesti ja vertasi gnostilaisuutta kristinuskoon ensin mainitun tappioksi. Näistä ongelmista huolimatta gnostilaisuuden tutkimus on nojannut kauan Irenaeuksen ja muiden harhaoppien vastustajien kirjoituksiin, mikä on saanut aikaan sen, että harhaoppeja vastustava sävy on tunkeutunut kauan myös nykyaikaisempaan tutkimukseen.
Asiaintila muuttui kuitenkin vuonna 1945, kun Egyptistä Nag Hammadin läheltä löydettiin sattumalta joukko 300-luvulta peräisin olevia koptinkielisiä käsikirjoituksia, joista monet perustuvat todennäköisesti varhaisempiin kreikankielisiin teksteihin. Nämä kirjoitukset tunnetaan nykyään Nag Hammadin kirjastona. Tämä on antanut tutkijoille ensimmäisestä kertaa mahdollisuuden päästä käsiksi vääristelemättömään tietoon gnostilaisuudesta. Kirjoituksia on käännetty nykyaikaisille kielille laajemmin 1970-luvulta alkaen. Vaikka aihe on silti vaikea ja siihen liittyy paljon arvoituksia, löytö on selkiyttänyt gnostilaisuudesta olevaa kuvaa merkittävästi.
Gnostilaiset tekstit > Ennen vuotta 1945 tunnetut tekstit

Ennen Nag Hammadin löytöä ainoastaan alla luetellut tekstit olivat gnostilaisuuden tutkijoiden saatavilla. Harhaoppien vastustajien kirjoituksissa säilyneistä katkelmista oli pyritty tekemään erilaisia ennallistuksia, mutta ne olivat väistämättä gnostilaisuuden vastaisuuden värittämiä.
Kirkon säilyttämät teokset:
Tuomaan teot (erityisesti Helmihymni)
Johanneksen teot (erityisesti Jeesuksen hymni)
Brucen koodeksi (James Brucen vuonna 1769 löytämä; British Museum 1842):
Näkymättömän Jumalan tieto tai Jeun kirjat
Nimetön ilmestys tai Valon tieto
Askewin koodeksi (British Museum, ostettu 1785):
Pistis Sofia
Berliinin koodeksi tai Akhmimin koodeksi (löydetty Akhmimista, Egyptistä 1896):
Johanneksen salainen kirja
Marian evankeliumi
Pietarin teot
Jeesuksen Kristuksen viisaus
Tuntematonta alkuperää:
Markuksen salainen evankeliumi
Hermetica
Gnostilaiset tekstit > Nag Hammadin kirjasto (löydetty 1945)

Nag Hammadin kirjastoksi kutsutaan Egyptistä Nag Hammadin kaupungin läheltä vuonna 1945 tehtyä tekstilöytöä, johon kuului 52 enimmäkseen gnostilaista kirjoitusta sekä setiläisen, valentinolaisen että muun gnostilaisuuden piiristä. Kirjoitukset olivat koptinkielisiä ja peräisin 300-luvun jälkimmäiseltä puoliskolta, mutta ne olivat todennäköisesti kopioita kreikankielisistä 100- ja 200-luvuilta peräisin olleista kirjoituksista. Tunnetuimpiin löytöihin kuuluvat Tuomaan ja Filippuksen evankeliumit.
Löydön merkitys on siinä, että se tarjosi ensimmäisen kerran luettavaksi gnostilaisia alkuperäiskirjoituksia. Muut kirjoitukset oli varhaisina alkukristillisinä vuosisatoina tuhottu, ja niistä oli ollut jäljellä enää vain gnostilaisuutta vastustaneiden kirkkoisien kirjoituksissa olleita kuvauksia. Nag Hammadin löytö on lisännyt huomattavasti nykypäivän tietämystä gnostilaisuudesta, ja se on laajentanut erityisesti setiläisen gnostilaisuuden tuntemusta.
Gnostilaiset tekstit > Codex Tchacos (löydetty 1970-luvulla)

Codex Tchacos on koptilainen papyruskäsikirjoitus, koodeksikirja, joka on kirjoitettu noin vuonna 300 ja joka löytyi 1970-luvulla. Sen tunnetuin kirjoitus on Juudaksen evankeliumi, joka herätti huomiota sen julkaisun aikoihin keväällä 2006.
Harhaoppien ja gnostilaisuuden vastustajat

Ennen Nag Hammadin kirjaston löytämistä ja teosten kääntämistä ja julkaisua gnostilaisuus tunnettiin lähes ainoastaan heresiologistien eli harhaoppeja vastustaneiden kirkkoisien kirjoituksista. He katsoivat gnostilaisuuden olevan poikkeama kirkon oikeasta opista, ja taistelivat näitä suuntauksia ja niiden kirjoituksia vastaan lainaamalla kirjoituksia ja kumoamalla ne tai pyrkimällä osoittamaan niiden moraalisen alemmuuden. On selvää, että nämä vaikuttimet asettavat gnostilaisuudesta annettujen kuvausten luotettavuuden kyseenalaiseksi. Ne ovat kuitenkin olleet pitkään ainoa lähde gnostilaisuuteen.
Alla oleva luettelo käsittää ainoastaan muutaman merkittävimmän harhaoppien vastustajan. Luetteloon voitaisiin hyvin lisätä myös Origenes, Klemens Aleksandrialainen, Epifanios ja monia muita.
Harhaoppien ja gnostilaisuuden vastustajat > Justinos Marttyyri

Justinos Marttyyri (n. 100/114 – n. 162/168), varhaiskristillinen apologeetti, kirjoitti Ensimmäisen apologian keisari Antonius Piukselle, joka mainitsee hänen kadonneen teoksensa Yhteenveto harhaoppeja vastaan. Tämä teos olisi antanut selonteon Simon Maguksen, Menandroksen ja Markionin toimista. Tuosta lähtien Simonia ja Menandrosta on pidetty 'esi-gnostilaisina'. Vaikka Justinukselta onkin säilynyt vain vähän kirjoituksia, hän on silti merkittävä siinä, että hänen kirjoituksistaan voidaan päätellä, milloin ja missä kontekstissa ensimmäiset gnostilaiset järjestelmät syntyivät.
Harhaoppien ja gnostilaisuuden vastustajat > Irenaeus

Irenaeuksen (n. 115–202) keskeisin teos on viisiosainen Harhaoppeja vastaan (Adversus haereses, n. 180–185). Sen koko nimi on Niin kutsutun gnosiksen tunnistamisesta ja kukistamisesta. Teos vaikuttaa olevan vastavaikutus sille, että jotkut kreikkalaiset kauppiaat saarnasivat tiedon etsimisestä Irenaeuksen gallialaisessa hiippakunnassa.
Irenaeuksen teos oli suunnattu kaikkia harhaoppeja vastaan. Gnostilaisuus näyttäytyi hänelle kaikkien harhaoppien kantaisänä. Irenauksen pääkohde vaikuttaa olleen valentinolaisuus. Koko gnostilaisuuden alullepanijana Irenaeus piti Simon Magusta, joka oli kotoisin Samarian Flavia Neapoliista. Hän kartoitti Simonin opetusten leviämisen varhaisten 'tietäjien', kuten hän heitä kutsuu, kautta Valentinoksen opetuksiin ja Irenaeuksen aikaisiin lahkoihin. Näihin kuuluivat mm. karpokratiaanit, basilidelaiset ja Barbelo-gnostikot. Tätä näkemystä gnostilaisuuden synnystä käytetään usein edelleen, vaikka sitä on myös kritisoitu.
Irenaeuksen voidaan nähdä niputtaneen erilaiset gnostilaiset lahkot saman nimityksen alle, jotta ne olisi helppo kumota yhtenä joukkona. Samasta syystä hän linkitti ne kaikki toisiinsa historiallisena jatkumona: näin ne oli kaikki helppo kumota osoittamalla, että ne ovat peräisin Simon Maguksen alkuperäisestä harhaopista. Irenaeus piti vastustajiensa opetuksia eksyneinä ja huonosti järjestäytyneinä, ja suositti niitä vastaan yksinkertaista uskoa jota kaikki voisivat seurata, uskoa joka oli hänen mukaansa tullut kirkolle apostoleilta suoraan Jeesuksen kuoleman jälkeen. Näin Irenaeuksen työ voidaan hyvin nähdä varhaisena pyrkimyksenä täydellisesti muotoiltuun oikeaan oppiin, joka vetosi apostoliseen perintöön ja tukeutui kirkon tiukasti määriteltyyn hierarkkiseen rakenteeseen. Tällaisesta oikeaoppisesta uskosta eronneet harhaopit oli helpompi kumota vertaamalla niitä kirkon ylläpitämään normiin, sen sijaan että harhaopit eläisivät ja kehittyisivät itsenäisinä kirkon rinnalla vaihtoehtoisena mutta osittain yhteenliittyvinä linjoina.
Harhaoppien ja gnostilaisuuden vastustajat > Klemens Aleksandrialainen

Klemens Aleksandrialainen (n. 160–215) oli varhaiskristillinen teologi, joka käytti kirjoituksissaan usein sanaa gnōstikos. Merkittävimpiä Klemensin kirjoituksia gnostilaisuuden tutkimuksen kannalta on teos Stromateis. Klemensille gnostilaisuutta oli kahdenlaista, oikeaoppista ja harhaoppista. Omassa ajattelussaan hän pyrki yhdistämään antiikin filosofiaa kristinuskoon. Ainoastaan vääränlainen filosofia ja vääränlainen gnosis olivat hänestä pahasta.
Harhaoppien ja gnostilaisuuden vastustajat > Tertullianus

Tertullianus (n. 160–225) oli kristillinen kirjoittaja Karthagosta, nykyisestä Tunisiasta. Hän kirjoitti muun muassa teokset Periaatteet harhaoppisten arvioimiseksi (De praescriptione haereticorum, n. vuonna 200), Valentinolaisia vastaan (Adversus Valentinianos, n. 206) sekä viisi kirjaa Markionin oppien kirjaamiseksi ja kumoamiseksi (n. 207–208).
Tertullianuksen mukaan kaikki harhaopit olivat peräisin kreikkalaisesta filosofiasta. Hän syytti gnostilaisia mm. marttyyriuden välttelystä.
Harhaoppien ja gnostilaisuuden vastustajat > Hippolytos

Hippolytos (n. 170–236) oli varhaiskristillinen kirjoittaja, joka valittiin ensimmäiseksi vastapaaviksi vuonna 217. Hänet tunnettiin poleemisista kirjoituksistaan juutalaisia, pakanoita ja harhaoppisia vastaan. Tunnetuin näistä on kymmenen kirjaa käsittävä teos Kaikkien harhaoppien kumoaminen (Refutatio omnium haeresium), josta tunnetaan kaikki muut paitsi kirjat II ja III.
Kaikista Hippolytoksen mainitsemista ryhmistä 33 luetaan nykyään gnostilaisiksi. Niihin kuuluvat "ulkomaalaiset" ja "setiläiset". Sen lisäksi Hippolytos mainitsee yksittäisiä opettajia, kuten Simon Magus, Valentinos, Sekundos, Ptolemaios, Herakleon, Marcus ja Kolorbasos. Hän ei kuitenkaan yleensä liittänyt katkelmia gnostilaisista kirjoituksista omiinsa, vaan luetteli niistä ainoastaan niiden nimet.
Hippolytos katsoi käsittelemiensä ryhmien joutuneen kreikkalaisen filosofian vaikutuksen alaiseksi omaksi vahingokseen. Hänen mielestään he olivat ymmärtäneet sen perustat väärin, joutuneet toivottoman hämmennyksiin ja päätyneet epäjohdonmukaisiin ajatusrakennelmiin.
Harhaoppien ja gnostilaisuuden vastustajat > Epifanios

Epifanios (n. 315–403) kirjoitti harhaoppien vastustamiseksi teoksen Panarion. Hänen kuvauksensa on selvästi velkaa Irenaeukselle. Epifanioksen kuvauksessa gnostilaisten ominaispiirteenä oli seksuaalinen vapaamielisyys tai jopa säädyttömyys.
Harhaoppien ja gnostilaisuuden vastustajat > Kelsos

Kelsos (100-luvun loppupuoli) oli kreikkalainen filosofi ja kristinuskon vastustaja. Hän kirjoitti kristinuskoa vastaan teoksen Todellinen oppi. Kelsoksen mielipiteet tunnetaan vain Origeneen  häntä vastaan suunnatusta teoksesta Contra Celsum ("Kelsosta vastaan").
Kelsoksen kuvaus antaa hyvän kuvan varhaiskristillisyyden monimuotoisuudesta. Hän ei erotellut "oikeaoppisia" ja "gnostilaisia" kristittyjä toisistaan. Origeneen vastahyökkäys perustui siihen, että tämä katsoi Kelsoksen moitteiden suuntautuvan ennen kaikkea harhaoppista kristinuskoa vastaan. Kelsoksen mukaan kristityt olivat juutalaisen perintönsä hylänneitä "alempiarvoisia juutalaisia". Kelsos kuvaa laajemmin yhden kristillisen ryhmän, jonka Origenes nimeää ofiiteiksi, tapoja. Kelsoksen mukaan dualismi todellisen Jumalan ja demiurgin välillä johtui siitä, että jotkut kristityt pitivät Mooseksen ja Jeesuksen opetusten eroja liian suurina selitettäviksi muuten.
Kirjallisuus

Dunderberg, Ismo & Marjanen, Antti: Nag Hammadin kätketty viisaus – gnostilaisia ja muita varhaiskristillisiä tekstejä.  (2. täydennetty painos)  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30859-5
Marjanen, Antti (toim.): Was There a Gnostic Religion?.  (Publications of the Finnish Exegetical Society 87)  Helsinki:  The Finnish Exegetical Society, 2005.  ISBN 951-9217-42-8
Markschies, Christoph: Gnosis: An Introduction.  (Käännös John Bowden)  Lontoo:  T & T Clark, 2001.
Édouard Goubert

Édouard Goubertin patsas Puducherryssa.
Édouard Goubert (29. heinäkuuta 1894 Pondichéry – 14. elokuuta 1979 Asho, Bangaloren piirikunta) oli ranskalais-intialainen poliitikko, joka toimi Ranskan kansalliskokouksen edustajana ja Puducherryn pääministerinä.
Goubertin isä oli ranskalainen ja äiti ranskalais-intialainen. Hän opiskeli oikeustiedettä Ranskassa ja työskenteli kotikaupunkinsa alioikeudessa.
Goubert valittiin Ranskan Intian edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen vuonna 1951. Hän kannatti ensin alueen itsehallintoa, mutta ryhtyi sitten johtamaan kansanliikettä, joka vaati Ranskan omistusten liittämistä Intiaan. Goubertilta riistettiin kansanedustajan syytesuoja vuonna 1954, mutta pian tämän jälkeen päättyi myös hänen edustajankautensa, kun Ranskan Intia lakkasi olemasta.
Goubert toimi myöhemmin kongressipuolueen johtajana Puducherryssa ja osavaltion ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1955–1965.
Gouina

Gouinan putoukset.
Gouina on 15 metriä korkea ja 500 metriä leveä vesiputous Senegaljoessa Malissa. Se sijaitsee Kayesin piirin Diamoun kunnassa 75 kilometriä Kayesin kaupungista kaakkoon.
Paksun kvartsiittikerroksen muodostamat komeat putoukset ovat yksi Kayesin alueen matkailunähtävyyksistä. Niitä ympäröi Bagoukon suojelumetsä monine eläinlajeineen. ”Laulavilla putouksilla” järjestetään tammikuussa vuotuinen kulttuurifestivaali.
Senegaljoen yhteistyöjärjestö suunnittelee Gouinan putouksille säännöstelypatoa ja vesivoimalaitosta, jonka kapasiteetti on 140 megawattia ja vuosituotanto 620 gigawattituntia. Projektin toteutuksesta vastaa Manantalin ja Féloun voimaloita hallinnoiva Société de Gestion de l’Energie de Manantali (SOGEM).
Gourara

Timimoun keidas auringon noustessa.
Gourara (myös Gurara) on keidasalue Adrarin maakunnassa Algerian Saharassa. Se rajoittuu pohjoisessa Läntisen Ison Ergin eteläkärkeen, idässä Tadmaïtin tasankoon ja lännessä Oued Saouran laaksoon. Gouraran eteläpuolella sijaitsevat Touatin keitaat. Alueen keskus on Timimounin kaupunki. Sen muut yhdeksän kuntaa ovat Aougrout, Charouine, Deldoul, Ksar Kaddour, Metarfa, Ouled Aïssa, Ouled Saïd, Talmine ja Tinerkouk. Kunnissa on yhteensä 132 800 asukasta (vuonna 2011).
Keitaat sijaitsevat painaumassa, jonka pohjalla on sebkhaksi kutsuttu suolatasanko. Seudun ilmasto on äärimmäisen kuuma ja kuiva. Elämän mahdollistaa pohjavesi, jota hyödynnetään perinteisen foggara-kastelujärjestelmän ja nykyaikaisten vesipumppujen avulla. Maatalous tuottaa etupäässä taateleita ja vihanneksia.
Asutus on keskittynyt linnoitettuihin kyliin eli ksareihin, joista monet ovat nykyään autioina. Seudun kanta-asukkaat ovat zenata-ryhmän berbereitä, joiden joukossa on islaminuskoon kääntyneitä juutalaisia ja entisten mustien orjien jälkeläisiä. Berberin kieli on yhä elinvoimainen Gourarassa. Alueen nykyaikaistuminen ja paimentolaisten asettuminen kiinteisiin asutuksiin on lisännyt arabien määrää.
Gourara oli aiemmin yksi Saharan ylittävän karavaanikaupan välietapeista. Ranskan siirtomaakauteen saakka se kuului Marokon hallitsijoiden valtapiiriin.
Gouldinvaraani

| Gouldinvaraani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Anguimorpha
Heimo::  Varaanit Varanidae
Suku::  Varanus
Laji::  gouldii
Kaksiosainen nimi
 Varanus gouldii  (Gray, 1838) 
 Gouldinvaraanin levinneisyys
Katso myös
   Gouldinvaraani Wikispeciesissä   Gouldinvaraani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Gouldinvaraani (Varanus gouldii) on Australiassa elävä varaanilaji. Se on Australian varaaneista laajimmalle levinnyt. Se on ruskean sekä keltaisen kirjava ja pienipäinen, ja sillä on tukevat jalat sekä suuret kynnet, joilla se raatelee saaliseläimiä. Gouldinvaraanin häntä on pitkä ja paksu, ja eläin voi käyttää sitä tukena noustessaan takajaloilleen puolustautuessaan saalistajia tai kilpailevia lajitovereita vastaan. Australian alkuasukkaille gouldinvaraani oli tärkeä riistaeläin, mutta nykyään se on rauhoitettu. Se elää yleensä aavikoiden ja rannikoiden läheisten alueiden maakoloissa.
Kieltoerehdys

Oikeuden vaaka
Rikos
Rikosvastuu
Vastuu
Tahallisuus
Huolimattomuus
Laiminlyöntirikos
Syyksiluettavuus
Oikeudenvastaisuus
Tunnusmerkistö
Syyllisyys
Vastuuvapausperusteet
Syyntakeisuus
Syyntakeettomuus
Hätävarjelu
Pakkotila
Rikosprosessi
Rikosilmoitus
Esitutkinta
Syyteharkinta
Vanhentuminen
Kieltoerehdys on rikoksen anteeksiantoperuste, jossa toimija on ilmeisen anteeksiannettavalla tavalla erehtynyt pitämään tekoaan sallittuna, vaikka se on kielletty. Kieltoerehdykseksi katsotaan myös tilanne, jossa toimija on tutustunut lainsäädäntöön, mutta erehtynyt tekonsa rangaistavuudesta. Säännöksenselvennä soveltamisala on tarkoituksella erittäin kapea, sillä jokaisen toimijan edellytetään tuntevan omaa toimintaansa koskeva lainsäädäntö. Tämä velvollisuus kattaa myös sellaisen erityislainsäädännön, joka on arkipäiväiseen kokemukseen perustuvan pohdinnan ulkopuolella.
On hyvä korostaa ettei erehdys ole sama asia kuin tietämättömyys. Ignorantia iuris nocet -maksiimin mukaisesti tietämättömyys lainsäädännöstä koituu tekijän vahingoksi eikä siis vähennä teon rangaistavuutta. Tämä on välttämätöntä, sillä muutenhan henkilön kannattaisi pysytellä kokonaan lainsäädännöstä tietämättömänä.
Säädös Suomen rikoslaissa

Kieltoerehdyksestä säädetään Suomessa rikoslain 4 luvun 2 pykälässä:
»Jos tekijä erehtyy pitämään tekoaan sallittuna, hän on rangaistusvastuusta vapaa, jos erehtymistä on pidettävä ilmeisen anteeksiannettavana seuraavien seikkojen vuoksi:
lain puutteellinen tai virheellinen julkistaminen;
lain sisällön erityinen vaikeaselkoisuus;
viranomaisen virheellinen neuvo; tai
muu näihin rinnastettava seikka.»
Kuten pykälästä käy ilmi, kieltoerehdykseen voi vedota vain, jos toimija on pyrkinyt ottamaan lain sisällöstä selvää. Kaikki lain kirjaimen mukaiset perusteethan liittyvät vaikeuteen saada tietoa lain sisällöstä. Säädös on varsin uusi, sillä se otettiin nykymuodossaan lakiin vasta vuonna 2004 voimaantulleen rikoslain uudistuksen yhteydessä. Nykyaikainen yhteiskunta vaatii niin monimutkaisia oikeusnormeja, ettei ignorantia iuris nocet ole enää kaikissa tilanteissa kohtuullinen vaatimus.
Milloin kieltoerehdys tulee kyseeseen? > Lain puutteellinen tai virheellinen julkistaminen

Käytännössä tämä koskee vain säädöskokoelmassa tai Suomen Laki -kirjassa julkaistua (tai julkaisematta jäänyttä) lainsäädäntöä. Jos joku muu taho esittää laista virheellisen tai puutteellisen sisällön, se ei riitä anteeksiantoperusteeksi, vaikka joskus momentin neljäs kohta voikin tulla sovellettavaksi. Tieto lain sisällöstä tulee hankkia ensisijaisesti virallisista lähteistä. ”Laki” ymmärretään tässä laajassa mielessä ja termillä tarkoitetaan nyt varsinaisen lain lisäksi myös muita sitovia oikeusnormeja, kuten valtioneuvoston asetuksia ja valtion virastojen päätöksiä. Annetun tiedon täytyy myös olla olennaisesti väärä eli sellainen, joka tekee erehtymisen ymmärrettäväksi..
Virheelliset tai puutteelliset kyltit voivat joissakin tilanteissa käydä vastuuvapauden perusteiksi. Kieltoerehdykseksi sopiva tilanne voisi olla esimerkiksi puiden katveeseen piiloon jäänyt liikennemerkki, jota autoilija ei huomaa, ja siksi hänellä on virheellinen käsitys vallitsevasta nopeusrajoituksesta. (Jos liikennemerkki sen sijaan puuttuu kokonaan, teko ei täytä mitään rikostunnusmerkkiä.)
Milloin kieltoerehdys tulee kyseeseen? > Lain sisällön erityinen vaikeaselkoisuus

Kaikki lakiteksti on aina tulkinnanvaraista.lähde? Tässä tarkoitettu erityinen vaikeaselkoisuus tarkoittaa vaikeutta lainsäädäntöön laajalti perehtyneen asiantuntijan kannalta, ei maallikon itse tekemää tulkintaa. Maallikon tulee ensisijaisesti turvautua asiantuntijan apuun. Jokaisen tulee lähtökohtaisesti ottaa selvää oman alansa erityisistä määräyksistä ja sääntelystä, myös mutkikkaissa ja tulkinnanvaraisissa tapauksissa. Tämä vaatimus sisältää perehtymisen itse lakitekstin lisäksi myös oikeuskäytäntöön ja lain esitöihin. Korkeimman oikeuden päätösten muodostaman linjan mukaan myös yksittäiseltä kansalaiselta voidaan edellyttää varsin korkeatasoista perehtymistä oikeuslähteisiin. Hyvänä esimerkkinä tästä on lääkerikokseen liittyvä päätös KKO 2015:66, jossa lääkkeeksi luokitellun valmisteen maahantuoja oli perustanut käsityksensä maahantuonnin luvallisuudesta tapaan, jolla valmistetta yleisesti käsiteltiin mediassa huomioimatta lääkelaissa asetettua rajaa vaikuttavan aineen pitoisuudelle.
Milloin kieltoerehdys tulee kyseeseen? > Viranomaisen virheellinen neuvo

Tämä on käytännössä merkittävin kieltoerehdyksen peruste.lähde? Toimija on hakenut viranomaiselta neuvoa, joka osoittautuu virheelliseksi tai puutteelliseksi. Edellytys on, että kyseisen viranomaisen toimivalta ja asiantuntemus ulottuu kyseiselle alueelle. Tämä peruste koskee ainoastaan viranomaisen antamaa neuvoa. Erilaisten oikeudellisten asiantuntijoiden antamat virheelliset neuvot eivät yleensä vapauta rangaistusvastuusta, kuten nähdään esimerkiksi Korkeimman oikeuden päätöksestä KKO 2000:113, jossa tekijä sai moitteita epäpätevän neuvonantajan valinnasta.
Yksityisen tahon antama virheellinen neuvo voisi ehkä olla anteeksiantoperuste jos sopivaa viranomaista ei ole ollut saatavilla, neuvon antanutta on perusteltua pitää asiantuntijana, ja jos neuvo itsessään on vaikuttanut järkevältä.
Milloin kieltoerehdys tulee kyseeseen? > Muu näihin rinnastettava seikka

Tekijä voi tulkinnallisesti epäselvässä tilanteessa vapautua vastuusta, jos hän on vilpittömästi yrittänyt ottaa selvää lain sisällöstä eikä ulkopuolista asiantuntija-apua ole kohtuudella ollut tarjolla. Kynnys tähän on oltava korkea. Lain esitöissä erityisesti mainitaan, etteivät esimerkiksi kulttuuriset erot riitä anteeksiantoon, vaan maahantulija on velvollinen ottamaan selvää omaa toimintaansa koskevasta lainsäädännöstä samoin ehdoin kuin kaikki muutkin.
Huomattakoon erityisesti, että esimiehen antaman käskyn seurauksena tehty rikos on anteeksiannettava ainoastaan sotilasrikosasioissa (RL 45:26b). Esimiehen antama käsky ei ole anteeksiantoperuste yritystoiminnassa eikä edes siviilivirkamiehillä kuten poliisilla. Virkavastuun vuoksi virkamiehillä se voi silti joskus olla rangaistusta lieventävä seikka.
Soveltaminen

Vuonna 2004 voimaan tulleen rikosoikeuden uudistamisen jälkeen sellaiset Korkeimman oikeuden ratkaisut, joissa kieltoerehdyksen mahdollisuus on otettu vakavasti, liittyvät sellaisiin tavanomaisesta elämästä kaukana oleviin oikeusnormeihin, joita ei ole muotoiltu rikoslaissa kovin täsmällisesti. Tämä on linjassa sen ajatuksen kanssa, että velvollisuus ottaa lainsäädännöstä selvää on varsin ankara.