stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pipsa Lonka
Tuotanto, teemat ja tyyli

Longan näytelmät käsittelevät usein ihmisen suhdetta fyysiseen tai mentaaliseen ympäristöön ja luontoon. Ne luovat pikemmin maisemia ja tiloja kuin tarinan, ja teosten kerroksellisuus tekee niistä moniulotteisia. Näytelmä Lauluja harmaan meren laidalta – These little town blues are melting away, joka käsittelee ilmastonmuutosta, voitti parhaan kotimaisen näytelmätekstin Lea-palkinnon vuonna 2013. Teos on käännetty useille kielille ja sitä on esitetty muun muassa Virossa, Saksassa, Ruotsissa ja Färsaarilla. Lonka on tehnyt dramatisointeja muun muassa Helsingin ja Lahden kaupunginteatteriin, Q-teatteriin ja Kansallisteatteriin.
Useat Longan näytelmistä käsittelevät ihmisen suhdetta muihin eläimiin ja pohtivat ihmisyyttä kriittisesti. Näitä teoksia ovat muun muassa Lea-palkinnon vuonna 2018 saanut Toinen luonto, Den andra naturen, jonka kantaesitys oli Teatteri Viiruksessa 3.3.2018 sekä lokkeja ja ihmisiä rantalomakohteessa kuvaava Neljän päivän läheisyys. Neljän päivän läheisyyttä esitettiin Viiruksessa ruotsiksi 2022 ja Espoon teatterissa suomeksi 2024. Neljän päivän läheisyys on käännetty kuudelle kielelle. Lonka on todennut, että näytelmäkirjallisuuden perinteestä puuttuu eläinten näkökulma. Hänen teoksissaan ihmiset jäävätkin usein sivurooliin. Vuonna 2024 Longalta ilmestyi näytelmä Peter asui talossa, delfiini pisteestä pisteeseen. Näytelmä julkaistiin ensin kirjana ja vuonna 2026 sen kantaesittää taidekollektiivi Wauhaus.
| Teoksen nimi | Tekijärooli | Julkaistu | Laji |
| --- | --- | --- | --- |
| |Kjartan – Vimmatut | kirjailija | 2006 | lastennäytelmä |
| |Toinen leipä | kirjailija | 2007 | draama, kuunnelma |
| |Aava – merenrantanäytelmä | kirjailija | 2007 | draama |
| |Ahmatti | kirjailija | 2008 | musiikkinäytelmä |
| |Selja | kirjailija | 2009 | draama |
| |Siniväriset | dramatisoija | 2009 | draama |
| |Pieni kuolematon | kirjailija | 2010 | draama |
| |Varjoinen talo | kirjailija | 2010 | kuunnelma |
| |Lauluja harmaan meren laidalta | kirjailija | 2011 | draama |
| |Tuhkimo – tuhkaa ja höyheniä | kirjailija | 2011 | lastennäytelmä |
| |HELMI – yksi äiti muiden joukossa | kirjailija | 2013 | draama |
| |Pimeän nimi | kirjailija | 2013 | runokokoelma, kuunnelma |
| |Kaksi naista ja meri | dramatisoija | 2015 | draama |
| |Tähkäpää – tornin diiva | kirjailija | 2016 | draama |
| |Askungen – aska och fjädrar | kirjailija | 2018 | lastennäytelmä |
| |Kesäkirja | dramatisoija | 2018 | draama |
| |Toinen luonto | kirjailija | 2018 | draama |
| |Tuntemattoman eläimen jäljet | kirjailija | 2018 | nuortennäytelmä |
Palkinnot ja tunnustukset

Prix Europa Special -palkinto radio fiction -sarjassa teoksesta Varjoinen talo, Berliini (2010)
New Baltic Drama 2011 -kilpailun voitto näytelmästä These Little Town Blues Are Melting Away (2010)
YLEn Koura-palkinto kuunnelmasta Talvipuutarha – kuolema Portugalissa (2012)
Stückemarkt-palkinto ulkomaisen kirjailijan näytelmästä Lauluja harmaan meren laidalta, Heidelberg (2014)
Lea-palkinto näytelmästä Lauluja harmaan meren laidalta (2014)
Prix Europa -palkinto radion musiikkiohjelmien kategoriassa, teoksesta Pimeän nimi (2014)
Lea-palkinto näytelmästä Den andra naturen (2018)
Cape Canaveral

Merritt Island: Kennedy Space Center kuvassa valkoisella ja Cape Canaveral Space Force Station vihreällä
Cape Canaveral elokuussa 1991 avaruudesta nähtynä
Cape Canaveral on yhteisnimitys Merritt Island -saarella ja sen itäpuolella olevalla saarelmalla Floridassa Yhdysvalloissa sijaitseville avaruuskeskuksille. Alueella sijaitsee NASAn Kennedy Space Center (KSC) ja Yhdysvaltain avaruusvoimien Cape Canaveral Space Force Station (CCSFS). Cape Canaveral voi viitata myös pelkkään itäiseen saarelmaan ilman Merrit Island -osaa.
Kaikki NASAn miehitetyt lennot Apollo-ohjelman ajoista alkaen on lähetetty KSC:n puolelta, ja nimenomaan kompleksista 39.
CCSFC (aiemmin CCAFC) on Yhdysvaltain avaruusvoimien rakettien laukaisukeskus, ja USAF käyttää sitä muun muassa vakoilusatelliittien laukaisuun, ja muuhun sotilaalliseen toimintaan. USSF myös vuokraa laukaisualustojaan NASAn ja muiden tahojen käyttöön. Kun luotainten ja satelliittien laukaisu sukkuloilla käytännössä loppui vuoden 1986 Challenger-onnettomuuteen ja Nasan Kompleksi 39 oli varattu yksinomaan miehitettyihin lentoihin, lähes kaikki luotain- ja satelliittilaukaisut tehtiin CCSFC:n puolelta.
Historia

Ensimmäinen raketti, Bumper V-2 laukaistiin alueelta vuonna 1950. Bumper oli V-2, jossa oli WAC Corporal toisena rakettivaiheena.
Vuosina 1963–1973 alue oli nimeltään Cape Kennedy Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn mukaan. Presidentin kuoleman jälkeen vuonna 1963 Kennedyn vaimo Jacqueline Kennedy pyysi silloista presidenttiä Lyndon B. Johnsonia nimeämään saaren hänen miehensä mukaan.
Vaikka nimenmuutos oli senaatin hyväksymä se ei ollut suosittu Floridassa. Vuonna 1973 osavaltion oikeus muutti takaisin yli 400 vuotta vanhan nimen. Kennedyn perhe ilmoitti "ymmärtävänsä muutoksen". Jacqueline Kennedy taas ei koskaan ymmärtänyt nimen muutosta. Kennedy Space Center kuitenkin säilytti nimensä.
Avaruusalusten laukaisukeskukset (sijainnin mukaan)
| --- | --- |
Afrikka:  Kenia – ASI: San Marco
Aasia:  Kiina – CNSA: Jiuquan • Taiyuan • Xichang • Wenchang • Base 603   Intia – ISRO: SDSC  Israel – ISA: Palmachim   Japani – JAXA: Tanegashima • Uchinoura  Kazakhstan - RKA: Baikonur   Pakistan – SUPARCO: Sonmiani •   Venäjä – RKA: Dombarovski • Svobodnyi • Vostotšnyi   Etelä-Korea – KARI: Naro
Eurooppa:  Venäjä – RKA: Kapustin Jar • Plesetsk   Ruotsi – SSC: Esrange
Pohjois-Amerikka:  Kanada – CAF, CSA: Fort Churchill   USA – Nasa: KSC • Wallops ♦ DoD: Cape Canaveral • Vandenberg ♦ Yksityiset: Corn Ranch • Kodiak Launch Complex • Mid-Atlantic Regional Spaceport • Mojave Airport & Spaceport • Oklahoma Spaceport • Spaceport America
Etelä-Amerikka:  Brasilia – FAB, AEB: Alcântaran avaruuskeskus   Ranska - ESA, CNES: Guayanan avaruuskeskus
Muualla:  Marshall Islands – DoD: Reagan Test Site Tyynimeri - Yksityiset: Ocean Odyssey
Bumper V2:n (Bumper-8:n) laukaisu 24. heinäkuuta 1950 oli Cape Canaveralin ensimmäinen ohjuslaukaisu
Anitra Lucander

Anitra Maria Ingeborg Lucander (23. tammikuuta 1918 Helsinki – 2. toukokuuta 2000) oli suomalainen taidemaalari, abstraktin taiteen edelläkävijöitä Suomessa.
Lucander opiskeli Vapaassa taidekoulussa. Lucander oli niiden ensimmäisten joukossa, jotka toivat abstraktin taiteen Suomeen sotien jälkeen. Häntä pidetään hienostuneena modernistina. Hän lahjoitti vuonna 1983 Joensuun taidemuseoon piirustuksia ja grafiikkaa. Hänen teoksiaan on runsaasti muissakin kotimaisissa kokoelmissa, kuten Imatran taidemuseossa, Amos Andersonin taidemuseossa, Saastamoisen säätiön kokoelmassa ja Kajaanin taidemuseossa sekä Ateneumin taidemuseossa ja Helsingin kaupungin taidemuseossa.
Lucanderille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1969.
Anitra Lucanderin laaja näyttely oli Emmassa vuonna 2011.
Palkittu kuvittaja Jenny Lucander on Anitra Lucanderin lapsenlapsi.
Teoksia

Jerusalem
Kuninkaitten kumarrus, n.1957, öljymaalaus, 114 x 146,5 cm
Kirjallisuutta

Teittinen, Sanna: Kohti lyyristä abstraktismia : Anitra Lucanderin 1950-luvun modernismi, 2009, väitöskirja,  Helsingin Yliopisto, https://helda.helsinki.fi/handle/10138/19417
Teittinen, Sanna: Anitra Lucander - värin runoilija, Anitra Lucander värin runoilija, en färgens poet, a poet of colour, toim. Talasmaa, Päivi; Savelainen, Hannele;    Penttilä, Tiina; Laine, Inka; EMMA-Espoon modernin taiteen museon julkaisuja 30/2011, näyttelyjulkaisu EMMA - Espoon modernin taiteen museo 28.9.2011 - 8.1.2012.
Aiheesta muualla

Anitra Lucander Kansallisgallerian kokoelmissa
MTRX

MTRX-juna Trainy McTrainface Göteborgin päärautatieasemalla, 2019
MTRX on tuotemerkki, jota MTR Express (Sweden) AB käyttää Ruotsin junamarkkinoilla Göteborgin ja Tukholman välisissä suurnopeusjunissaan . Yritys on vakiinnuttanut asemansa kaukojunaliikenteen purkamisen seurauksena vuonna 2010.  Yritys on MTR Nordicin tytäryhtiö, joka puolestaan kuuluu hongkongilaiseen MTR Corporationiin, joka on yksi maailman suurimmista rautateiden ja infrastruktuurin kehittämisen toimijoista.
Yhtiön kuuden toimintavuoden aikana kaikki ovat päätyneet negatiiviseen liiketulokseen ja tappioon verojen ja rahoituserien jälkeen.
Vuonna 2015 tappio oli 107 miljoonaa kruunua. Vuonna 2016, joka oli ensimmäinen täysi liikennevuosi, tappio oli 118 miljoonaa kruunua. Vuonna 2017 tappio oli 94 miljoonaa kruunua. Vuonna 2018 tappio oli 64 miljoonaa kruunua. Vuonna 2019 tappio oli 29 miljoonaa kruunua. Vuonna 2020 tappio oli 113 miljoonaa kruunua. Kokonaistappio oli yli puoli miljardia kruunua.
Sisaryritys MTR Tunnelbanan on yritys, joka hoitaa nykyään metroliikennettä Tukholmassa SL :n puolesta . 5. maaliskuuta 2020 yritys muutti tuotemerkkinsä MTR Expressistä MTRX:ksi.
Liikenne

MTRX aloitti 21. maaliskuuta 2015 Tukholma - Göteborg -linjan liikennöinnin. Kesäisin liikennöidään myös Göteborg- Båstad -linjaa, joka tarjoaa Hallandille yhteyden ilman vaihtoa Tukholmasta/Tukholmaan.
Tukholman ja Göteborgin välillä junat pysähtyvät aina Skövdessä ja joskus Alingsåsissa ja Herrljungassa . Jotkut junat pysähtyvät myös Södertälje sydissä . 23.4.2021 alkaen MTRX liikennöi myös Alingsåsissa yhteysbussia Boråsiin ja Boråsiin tiettyinä päivinä.  12. joulukuuta 2021 alkaen jotkut junat pysähtyvät myös Flemingsbergissä, Katrineholmissa ja Falköpingissä.
MTRX ilmoitti vuonna 2016, että sen asiakastyytyväisyys on 92 prosenttia ja täsmällisyys 12 prosenttiyksikköä korkeampi kuin kilpailijan SJ:n pikajunilla samalla reitillä. MTR:n silloinen toimitusjohtaja Johan Söör sanoi vuonna 2016, että parempi täsmällisyys johtuu siitä, että SJ:n suurnopeusjunissa on kuusi kertaa enemmän ajoneuvovikoja. Söör sanoi myös vuonna 2016, että MTRX:n täsmällisyys on samalla tasolla kuin lentokoneilla Tukholma-Göteborg-reitillä.
Kulkuväline

MTRX:ssä on kuusi X74 -tyyppistä junaa, joiden enimmäisnopeus on 200 km/h. X74:n valmistaa sveitsiläinen Stadler Rail.
Kilpailuongelmat

MTRX on ensimmäinen suuri haastaja entiselle monopoliasemalle SJ AB:lle sen jälkeen, kun Ruotsin rautateiden matkustajaliikenteen markkinat avattiin kilpailulle useassa vaiheessa. Allianssin hallitus otti viimeisen askeleen, ja vuodesta 2010 lähtien muut rautatieyhtiöt ovat voineet kilpailla täysin SJ:n kanssa kaikilla Ruotsin reiteillä. SJ:llä ei ole julkisen palvelun tehtävää, vaan se toimii kaupallisin ehdoin ja sen tehtävänä on tuottaa tuottoa omistajalleen eli Ruotsin valtiolle.
MTRX on kritisoinut sitä, että kilpailua ei käydä tasavertaisin ja tasapuolisin ehdoin, vaan SJ:llä on pitkän monopoliasemansa vuoksi etuja. Yksi esimerkki on lipunmyynti, jossa SJ.se-verkkosivusto on hallitseva myyntikanava Ruotsissa. Muut yhtiöt, kuten Öresundståg, Snälltåget ja SL, saavat myydä lippujaan SJ.se-sivustolla, kun taas MTRX on ainoa junayhtiö, jonka lipunmyynti on evätty. MTRX on kommentoinut artikkeleissa SJ.se:n määräävän markkina-aseman kielteisiä vaikutuksia kuluttajien hyvinvointiin ja kilpailuun.  Toisaalta MTR ei myy lippuja SJ:lle tai muille liikennöitsijöille.
Toinen esimerkki, jossa MTRX väittää, ettei kyseessä ole tasa-arvoinen kilpailu, on kysymys Ruotsin liikennehallinnon tavasta jakaa ratakapasiteettia. Keskusteluartikkelin mukaan SJ:n pikajunia suositaan tässä prosessissa, vaikka rautatielain mukaan prosessin on oltava kilpailuneutraali. MTRX ilmoitti SJ:stä Ruotsin kilpailuviranomaiselle vuonna 2018.
Kilpailun myönteisistä vaikutuksista vallitsee kuitenkin yksimielisyys, ei vähiten lippujen hintojen laskuna. Sekä MTRX että SJ ilmoittavat, että SJ on laskenut lippujen hintojaan 10-15 prosenttia MTRX:n markkinoille tulon jälkeen.  MTRX ilmoittaa, että niiden hinnat ovat keskimäärin noin 20 prosenttia alhaisemmat kuin SJ:n.
MTRX on tehnyt useita kertoja niin sanottuja "sissikampanjoita" Göteborg C:ssä ja Tukholman C:ssä, joissa SJ-lipun saaneet asiakkaat saivat testata MTRX:ää ilmaiseksi.
Liputon matka

MTRX on ensimmäinen junayhtiö Ruotsissa, joka ei anna fyysistä tai digitaalista lippua. Liput ovat henkilökohtaisia, ja ainoa vaatimus on jonkinlainen henkilöllisyystodistus. Matkustajia ei tarvitse vaivata lipuntarkastuksilla, sillä ajatuksena on, että jos joku on varannut istumapaikan, hän istuu siinä. Henkilökunnan tärkein tehtävä on tarkistaa, ettei kukaan istu varaamattomille paikoille.
Kuvia

MTRX Göteborgissa
Lähikuva MTRX-junasta
MTRX Tukholman keskustassa
Aiheesta muualla

Virallinen nettisivu[vanhentunut linkki]
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Anthony Galla-Rini

Anthony "Tony" Galla-Rini (18. tammikuuta 1904 Manchester, Connecticut – 30. heinäkuuta 2006 Corona, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä ja sovittaja, jolla oli näkyvä rooli harmonikan kehittymisessä instrumenttina 1900-luvulla.
Tausta

Galla-Rini syntyi kolmantena lapsena John ja Angela Galla-Rinin seitsenlapsiseen italialaisperäiseen siirtolaisperheeseen. Hän alkoi soittaa kornettia perheen omassa orkesterissa jo viisivuotiaana. Kaksi vuotta myöhemmin perhe aloitti työskentelyn vaudeville-kiertueilla. Niihin aikoihin Anthony alkoi myös soittaa kolmirivistä näppäinharmonikkaa.
Galla-Rinillä ei ollut formaalia koulutustaustaa sen kummemmin tavallisesta koulusta kuin musiikillisestikaan, vaan hän oli itseoppinut muusikko. Hän osti aikansa kuuluisien säveltäjien ja kapellimestarien levyjä ja kehitti musikaalista ilmaisuaan niitä kuuntelemalla.
Muusikko, pedagogi, säveltäjä

Hän vietti kaksikymmentä vuotta vaudeville-kiertueilla, oppien soittamaan kahtatoista instrumenttia, puhallinsoittimia ja harmonikkaa. Hän oli kiertueilla ajan kuuluisimpien tähtien, kuten Mae Westin, Marxin veljesten, Jack Bennyn, Jimmy Duranten ja Eddie Cantorin, kanssa. 12-vuotiaana hän alkoi keskittyä pääasiassa harmonikansoittoon.
Vuonna 1924 Galla-Rini lopetti yhteistyön isänsä kanssa palkkaerimielisyyksien vuoksi ja perusti sisarustensa kanssa oman show’n, jonka kanssa he kiersivät vuoteen 1932. Parhaimmillaan he ansaitsivat 600 dollaria viikossa. Vaudevillen kulta-ajat loppuivat äänielokuvan suosion lisääntyessä.
Vaudeville-kiertueiden suosion ehtyessä hän perusti oman harmonikkaopiston San Franciscoon. Hän julkaisi omia harmonikansoiton oppikirjoja ja alkoi säveltää. Hän alkoi myös työskennellä harmonikan statuksen kohottamiseksi konserttisoittimena.
1930-luvun puolivälin jälkeen Galla-Rini palkattiin valtakunnallisen musiikkileirin opettajaksi Interlocheniin Michiganiin, josta perhe vähitelleen muutti New Yorkiin, jossa tärkeimmät musiikkikustantamot sijaitsivat. Kaiken kaikkiaan yli 30 eri kustantamoa julkaisi hänen säveltämäänsä musiikkia. Keväällä 1941 hän julkaisi ensimmäisen pääteoksistaan, Accordion Concerto #1 G-molli, joka sai kantaesityksensä yhdessä Oklahoman sinfoniaorkesterin kanssa 15. marraskuuta samana vuonna. Hänen muita pääteoksiaan ovat Accordion Concerto No. 2 E-molli melodiabassoharmonikalle (1976) ja Sonata D-mollissa (1983).
Hän palasi Kaliforniaan vuonna 1942 ja jatkoi opetustyötä. Hän toimi jatkuvasti myös esiintyvänä muusikkona, muun muassa kuuluisassa Trocadero-yökerhossa Hollywoodin Sunset Stripillä, josta hänet keksittiin muusikoksi elokuvien sound track -ääniraidoille. Galla-Riniä kuullaan muun muassa elokuvissa Sheriffi (High Noon), Laura, Carnival at Costa Rica, Rhapsody in Blue, Shine of the Harvest Moon, The Gunfighter, A Tree Grows in Brooklyn ja Sting 11.
Lukuisten kotimaansa konserttikiertueiden lisäksi hän teki vuonna  1950 Euroopankiertueen, esiintyen Englannissa, Skotlannissa, Norjassa ja Ruotsissa. Hän esiintyi myös vierailevana taiteilijana Carnegie Hallissa vuosina 1958 ja 1959.
Vuodesta 1990 alkaen, 86-vuotiaana, Galla-Rini piti yhä joka vuosi harmonikkaleirejä, joissa hän opetti ja ohjasi erilaisia kokoonpanoja. Hän on esiintynyt 15 sinfoniaorkesterin solistina, tehnyt lukuisia levytyksiä eri levy-yhtiöille, sekä sovittanut satoja orkesterimusiikkiteoksia harmonikkakokoonpanoille, -solisteille, ja -opiskelijoille. Viimeisen täyspitkän live-levytyksensä, Galla-Rini Collector's Edition, hän teki vuonna 1992.
Harmonikan ja nuotinnuksen kehittäjä

Galla-Rinin ansioina pidetään muun muassa harmonikan standardibassojärjestelmän eli ns. stradella-järjestelmän, standardointia, harmonikan bassopuolen nuotinnuksen kehittämistä, harmonikan rekisterien merkintäjärjestelmää nuoteissa, sekä harmonikan rekistereiden käytännönläheisempää sijoittelua.
Muut saavutukset ja tunnustukset

American Accordionists' Association:in (AAA) perustajajäsen (numero 1) 1938.
Accordion Teacher's Guild:in (ATG) perustaja 1941, puheenjohtaja ja elinikäinen kunniapuheenjohtaja. ATG:sta tuli hänen johdollaan Kansainvälisen Harmonikkaliiton jäsen vuonna 1951. ATG Hall of Famen ensimmäinen jäsen 2003.
Kansainvälisen Harmonikkaliiton (CIA) varapuheenjohtaja.
Accordion Hall of Fame -jäsen 1960.
Italian presidentin myöntämä kunniamerkki Cavalier of the Star of Solidarity Italian ja Yhdysvaltojen kulttuurisiteiden vahvistamisesta ja italialaisen harmonikkavalmistuksen kehittämisestä Yhdysvaltojen tarpeisiin vuonna 1975.
Yksityiselämä

Galla-Rini oli naimisissa kahdesti. Avioliitosta Dina Petromillin kanssa (1933) hänellä on poika Ronald Pascal. Dinan kuoltua 1968 hän avioitui Dolly Cortellan kanssa (1971). Heidän avioliittonsa päättyi Dollyn kuolemaan 101-vuotiaana. Galla-Rini kuoli sydänkohtaukseen 102-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Joan Sommersin ja Henry Doktorskin muistokirjoitukset (Arkistoitu – Internet Archive)
Darjeeling

| Darjeeling |
| --- | --- |
 Kaupunkikuvaa.
 Darjeeling
 Koordinaatit: 27°2′15″N, 88°15′47″E 
Valtio:   Intia
Osavaltio:  Länsi-Bengali
Piirikunta:  Darjeeling
Väkiluku (2011):  118 805
 – Metropolialue:  130 399
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Darjeeling (nepaliksi दार्जीलिङ्ग, Dārjīliṅga, bengaliksi দার্জিলিং, Dārjiliṁ) on kaupunki Intian Länsi-Bengalin osavaltion pohjoisosassa. Kaupunki sijaitsee Himalajan rinteillä Sikkimin eteläpuolella. Se on tunnettu Hill Station, eli Intian brittikauden lomakeskus. Matkailulla on edelleen huomattava merkitys kaupungin taloudelle. Darjeelingia ympäröivä alue tunnetaan etenkin teenviljelystä. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 118 805. Suurin kieli alueella on nepali ja suurin uskonto hindulaisuus.
Maantiede

Darjeeling sijaitsee Koillis-Intian Länsi-Bengalin osavaltion pohjoisosassa. Matkaa Kalkuttaan etelässä on noin 490 kilometriä. Alue on Himalaja vuoristoseutua. Darjeelingin korkeus merenpinnasta on noin 2 100 metriä. Kaupungin korkein kohta Observatorion kukkulalla on 2 175 metriä. Paikalliset vuoret ovat osa vuorijonoa, joka laskeutuu nopeasti nopeasti Sikkimistä pohjoisessa kohti Rangitjokea etelässä. Darjeelingista on näkymä pohjoisessa kohoaville Kanchenjungan ja hieman kaukaisemman Mount Everestin huipuille. Niin sanottu Tiikerikukkula Darjeelingin vieressä kohoaa kahden ja puolen kilometrin korkeuteen.
Kaupunkia ympäröivä alueen ilmasto vaihtelee subalpiinisesta trooppiseen riippuen etenkin maaston korkeudesta. Alueella tulee runsaasti sateita.
Historia

Darjeeling on sijainnut pitkään strategisesti tärkeällä kulkureitillä Intiasta Nepaliin. Brittien alkaessa levittäytyä Intian niemimaalle aluetta hallitsi Sikkimin kuningas. Brittien Itä-Intian kauppakomppania kiinnostui alueesta 1800-luvun alkupuolella juuri sen strategisen merkityksen takia. Kauppakomppania alkoi tukea sotilaallisesti Sikkimin hallitsijaa ja sai palkintona tästä oikeuden vuokrata alueita Darjeelingista. Paikalle rakennettiin lomakoteja komppanian virkamiehille ja sotilaille. Kauppakomppanian ja Sikkimin hallitsijan välit tulehtuivat kuitenkin myöhemmin. Brittiläisiä virkailijoita pidätytettiin, mihin kauppakomppania vastasi hyökkäyksellä. Lopputuloksena vuonna 1835 Sikkimin hallitsija luovutti Darjeelingin hallinnan brittien suoraan alaisuuteen.
Darjeeling oli eri sotien takia käytännössä autioitunut brittien saadessa sen suoraan hallintaansa. Vuonna 1840 valmistui heidän rakennuttamansa Darjeelingin tie ja kapearaiteinen rautatie valmistui 40 vuotta myöhemmin. Rautatiellä liikennöivät pienet junat tunnettiin lempinimellä "toy train" eli "lelujuna". Vuonna 1850 Darjeelingista tehtiin oma kuntansa. Darjeelingista tuli niin sanottu Hill Station, jossa Brittiläisen Intian britit lomailivat kauempana muun Intian kuumuudesta. Matkailijoiden joukossa oli usein esimerkiksi Intian varakuningas hoveineen. Tästä syystä Darjeelingiin alkoi kohota hotelleja ja lomakoteja. Hill Station-keskuksita suurempi oli vain Simla Himachal Pradeshissa. Vuonna 190 valmistui Darjeelingin pääasiallinen kauppakatu, eli The Mall, joka on nykyisin kaupungin keskus.
Talous

Darjeelingin kaupnugin talous pohjautuu pitkälti matkailuun. Vilkkaimmat matkailukaudet ajoittuvat huhtikuun ja kesäkuun, sekä syyskuun ja marraskuun välille. Alueen maaseutu on erityisen tunnettua teenviljelyalueena. Sillä tuotetaan Intian kuuluisimpia teelajeja. Alueen ilmasto soveltuu teenviljelyyn erityisen hyvin. Teeviljelmiä seudulla on 1 800 metrin korkeuksiin saakka. Muita viljeltäviä kasveja ovat esimerkiksi maissi, riisi, vehnä ja kardemumma. Lähialueella on myös metsävarantoja, joilta saadaan puutavaraa.
Väestö

Darjeelingin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 118 805. Vuonna 2001 vastaava lukema oli 107 197. Suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2011 130 399. Lukutaitoisuus oli 93,85 %. Kaupungin ylseisin kieli on nepali. Monet asukkaista ovat siirtolaisia Intian muista osista ja Nepalista. Heitä työskentelee etenkin ympäröivän alueen teeviljelmillä.
Kaupungin uskonnollisista ryhmistä suurin olivat hindut, jotka muodostivat 66,51 % väestöstä. Buddhalaiset muodostivat 23,91 %, kristityt 5,13 % ja muslimit 3,94 %. Kaupungissa ja sen lähettyvillä on useita temppeleitä ja luostareita. Ehkä tärkein buddhalainen luostari on Ghoomin luostari kaupungin ulkopuolella. Toinen merkittävä buddhalainen luostari on Aloobarin luostari. Hindulainen Dirhamin temppeli on rakennettu Kathmandun Pasupatinathin temppeli mallin mukaisesti.
Teeviljemiä.
Kaupunkikuvaa.
Sikkimin kuningas valokuvassa Darjeelingissa vuoden 1900 paikkeilta.
Darjeelingin rautatien pieniä junia.
Torikauppaa Darjeelingin eläintarhan ulkopuolella.
Falcon Heavy

Falcon 9 ja Falcon Heavy
Falcon Heavy on yhdysvaltalaisen SpaceX-yhtiön Falcon-rakettiperheeseen kuuluva raskas kantoraketti. Sen kapasiteetti on 64 800 kilogrammaa matalalle Maan kiertoradalle.
Kaksivaiheisen raketin pääosan kyljellä on kaksi lisärakettia. Se rakentuu vahvasti keskiraskaan Falcon 9:n pohjalle. Keskiraketti on Falcon 9 -raketti hieman muunneltuna, ja sivuraketit ovat saman raketin ensimmäiset vaiheet.
SpaceX kertoo sivuillaan laukaisun hinnaksi 90 miljoonaa dollaria (8 tonnia geostationaariselle siirtoradalle). Esimerkiksi Yhdysvaltain avaruushallinnon Nasan SLS-kantoraketin lennon kulut ovat noin miljardi dollaria, koska siinä ei käytetä raketin vaiheita uudelleen.
"Starman"-nukke ensilennon lastina olleen Tesla Roadsterin kyydissä maan kiertoradalla