stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vartiomoottorivene 9
Palvelus

Alus oli talvisodan aikana varmistuslaivueessa ja se kuului 1941 Moottoritorpedovenelaivueeseen. Alus joutui 29. kesäkuuta 1941 Söderskärin eteläpuolella kahden venäläisen lentoveneen yllättämäksi, jolloin aluksen päällikkö luutnantti Aarne Mäkelä haavoittui pahoin ja vene vaurioitui pommin sirpaleista. Alus oli 1942-1944  2. vartiomoottorivenelaivueessa.
Valkeajärvi (Orivesi, Pukala)

| Valkeajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°40′16″N, 24°13′26″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pukalan valuma-alue (35.39)
Laskuoja:  oja Pukalaan 
Järvinumero:  35.393.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  136,6 m  
Rantaviiva:  2,182 km  
Pinta-ala:  13,369 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkeajärvi 
Valkeajärvi  on Pirkanmaalla Orivedellä Pukalan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 13,4 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Pukalan valuma-alueella (35.39), jonka Pukalan alueeseen (35.393) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,6 metriä mpy.
Uusi Heimolan talo

| Yliopistonkatu 5 (Uusi Heimolan talo) |
| --- | --- |

Osoite:  Yliopistonkatu 5
Sijainti:  Kluuvi, Helsinki
Rakennustyyppi:  liike- ja toimistorakennus
Valmistumisvuosi:  1972
Suunnittelija:  Toivo Korhonen
Rakennuttaja:  Suur-Helsingin Osuuskassa
Omistaja:  Sponda, Senaatti-kiinteistöt, Valion eläkekassa
Käyttäjä:  useita
Tyylisuunta:  modernismi
Runkorakenne:  betoni
Julkisivumateriaali:  punatiili, lasi
Kerrosluku:  8 (+ 3 kellarikerrosta)
Huoneistoala:  3020,9 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uusi Heimolan talo on nimitys Helsingin Kluuvissa osoitteessa Yliopistonkatu 5 sijaitsevalle liike- ja toimistorakennukselle, joka korvasi alkuperäisen Heimolan talon. Toivo Korhosen suunnittelema kahdeksankerroksinen Uusi Heimolan talo valmistui vuonna 1972, kolme vuotta aikaisemman rakennuksen purkamisen jälkeen.
Kuvaus

Rakennus edustaa tyyliltään 1970-luvun modernismia, ja sen julkisivua koristavat punatiiliverhotut betoniset pilasterit, ja niiden välissä alumiinikehystetyt yhtenäiset ikkunaruudukot. Julkisivun keskeinen elementti on lasinen torni, jolla on näkyvä maisemallinen asema Kluuvikadun päättenä. Katutason kerroksessa on liiketiloja suurine näyteikkunoineen.
Rakennuksessa on kahdeksan maanpäällistä, ja kolme kellarikerrosta. Nykyään sen kahdessa alimmassa kerroksessa on ravintoloita ja liikkeitä, ja kolmannesta kerroksesta ylöspäin toimistotiloja. Yliopistonkadun puolella on porttikäytävä, josta on käynti alempiin tasoihin kulkevaan ajoluiskaan. Kolmannen kerroksen pysäkointialue on muutettu toimistotilaksi.
Historia

Alkuperäinen Heimolan talo oli Onni Tarjanteen suunnittelema jugendrakennus, joka valmistui vuonna 1910. Se toimi Eduskunnan kokoontumispaikkana vuosina 1911–1931, kunnes Eduskuntatalo valmistui. Vähitellen rapistunut rakennus myytiin Suur-Helsingin Osuuskassalle vuonna 1966, ja kesällä 1969 suuresta mediakohusta ja vastustuksesta huolimatta se purettiin.
Uuden toimistorakennuksen arkkitehdiksi valittiin Toivo Korhonen, joka oli saanut tehtäväkseen laatia suunnitelman koko Kameelin korttelin uudistamiseksi. Suunnitelmasta toteutui lopulta ainoastaan Uusi Heimolan talo, joka valmistui vuonna 1972.
Uudessa Heimolan talossa on toiminut sen historiansa aikana useita yrityksiä, ja siinä on ollut myös Helsingin yliopiston klassillisen filosofian ja historian laitokset, sekä opiskelijaravintola. Rakennus toimi myös Korkeimman oikeuden väistötilana vuosina 2008–2009, kun Pohjoisesplanadin oikeustaloa peruskorjattiin.
Historia > Muutokset ja remontit

Vuonna 1986 alkuperäiset Yliopistonkadun puoleiset ulkoliukuportaat korvattiin tavallisilla portailla. Vuonna 2000 rakennusta muutettiin suuremmin, kun sen kolmannen kerroksen pysäkointialue muutettiin toimistotiloiksi, sen kattoikkunat uusittiin ja rakennettiin portti Yliopistonkadun ajoluiskaan. Katolle rakennettiin uusi konehuone, ja rakennuksen tunnusomaista lasitornia korotettiin muuta rakennusmassaa korkeammaksi. Myös ikkuna- ja ovijakoihin tehtiin muutoksia. Vuonna 2008 julkisivuverhousta uusittiin neljännen ja kahdeksannen kerroksen välillä. Vuonna 2012 tontin läpi kulkenut yleinen jalankulun väylä poistettiin, ja julkisivuun rakennettiin kolme uutta sisäänkäyntiä näyteikkunoiden uusimisen yhteydessä.
VecSports Boxing

| VecSports Boxing |
| --- | --- |
 VecSports Boxing pelattavana Suomen pelimuseossa.
Kehittäjä:  Manu Pärssinen
Julkaisija:  Good Deal Games
Julkaistu:  2002
Lajityyppi:  urheilupeli
Alusta:  Vectrex
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
VecSports Boxing on Manu Pärssisen vuonna 2002 Vectrex-pelikonsolille tekemä peli. Pelin on julkaissut yhdysvaltalainen Good Deal Games.
VecSports Boxingin kehitys alkoi vuonna 2000 Pärssisen osallistuttua Alternative Partyyn ja nähtyään siellä esillä olevia demoja. Pärssisellä ei ollut aikaisempaa kokemusta koodaamisesta, mutta kiinnostus Vectrex-konsolia kohtaan ajoi oppimaan pelintekemistä.
VecSports Boxing lukeutuu harvoihin Vectrexille tehtyihin urheilupeleihin, sillä Vectrexin vektorinäytön ei oletettu soveltuvan niiden tekemiseen. Peli on yksin tai kaksin pelattava nyrkkeilypeli, jossa voi valita neljän eri nyrkkeilijän välillä. Yksinpelissä pelaaja ohjaa nyrkkeilijää, joka pyrkii alansa huipulle seuraamalla valmentajansa ohjeita. Kaksinpelissä pelaajat kohtaavat nyrkkeilykehässä ja ensimmäisenä kaksi erää voittanut voittaa koko ottelun.
Pärssinen on jakanut VecSports Boxingin tekemiseen liittyviä mietteitä ja tiedostoja kotisivuillaan.
Vartiomoottorivene 5

| VMV-5 |
| --- | --- |
 VMV 5 Uudenkaupungin veneveistämön telakalla

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Uudenkaupungin veneveistämö
Poistui palveluskäytöstä:  25. helmikuuta 1959
Tekniset tiedot
Uppouma:  30 t
Pituus:  24,6 m
Leveys:  4,4 m
Syväys:  1,1 m
Koneteho:  1 × 8-sylinterinen Ares, 450 hv ja risteilymoottori 140 hv
Nopeus:  24,6 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 × Madsen 20 mm
Vartiomoottorivene 5 (VMV 5) oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene, joka tilattiin Uudenkaupungin Veneveistämöltä ja valmistui 1931. Se kuului kolmanteen vartiomoottoriveneiden tilausvaiheeseen VMV 6:n tavoin.
Palvelus merivartiostossa

VMV 5 aloitti palveluksensa 1932 merivartiostossa. Alus oli 2. heinäkuuta partiomatkalla, jolloin se kohtasi Russärön majakan luona nopeakulkuisen moottoriveen, joka  pysähtymismääräyksen jälkeen lähti pakoon kohti Viron rannikkoa. Veneestä heitettiin mereen spriikanistereita sen keventämiseksi ja siten nopeuden lisäämiseksi. VMV 5 ei pysähtynyt keräämään pois heitettyä spriitä, vaan se jatkoi takaa-ajoa ampuen varoituslaukauksia kivääreillä ja tykillä. Lähellä Viron aluevesirajan lähestyessä kahden merivartijan onnistui hypätä veneeseen ja pysäyttää sen moottori. Tarkastuksessa veneestä löytyi vielä 720 litraa spriitä, yksi suomalainen ja kolme virolaista salakuljettajaa, joista yksi oli haavoittunut päähän kuollen seuraavana päivänä Hangossa.
VMV 5 palveli 1938 Suomenlahden länsipiirissä.
Palvelus laivastossa

VMV 5 toimi sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 vartiomoottoriveneryhmässä, vuonna 1942 2. vartiomoottorivenelaivueessa, vuonna 1943 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuonna 1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa sekä 2. vartiomoottorivenelaivueessa.
Veckjärvi

| Veckjärvi |
| --- | --- |
 Veckjärvi Hasselholman uimarannan suunnalta
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Porvoo
Koordinaatit:  60°23′52″N, 25°45′19″E
Järvinumero:  17.004.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  11,9 m 
Rantaviiva:  17,41 km 
Pinta-ala:  1,8568 km² 
Tilavuus:  0,003378 km³ 
Keskisyvyys:  1,82 m 
Suurin syvyys:  8,01 m 
 fiVeckjärvi 
Veckjärvi on järvi Porvoon kunnassa. Se sijaitsee Porvoon keskustan itäpuolella ja Sannaisen länsipuolella. Se on osa Vadbäckenin valuma-aluetta ja Ilolanjoen vesistöä. Sen koko on noin 186 hehtaaria. Suurin syvyys on noin kahdeksan metriä, keskisyvyyden ollessa 1,82 metriä. Veckjärveen on istutettu kuhaa, siikaa, vaellussilakkaa ja kirjolohta. Veckjärven länsirannalla on Hasselholman uimaranta.
Vartiomoottorivene 8

| VMV-8 |
| --- | --- |
 piirros aluksesta

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Turun Veneveistämö, Turku
Poistui palveluskäytöstä:  tuhoutui 26. helmikuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  30,7 t
Pituus:  25,6 m
Leveys:  4,4 m
Syväys:  1 m
Koneteho:  Ares-moottori 560 hv risteilymoottori: 180 hv
Nopeus:  23,8 solmua
Miehistöä:  8
Aseistus
Aseistus:  1 × Lahti 20 mm
Vartiomoottorivene 8 (VMV 8) oli Suomen merivartioston 1935 valmistunut vartiomoottorivene.
Valmistus

Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki.  Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.
Palvelus

Alus oli sotien aikana vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa, vuonna 1941 vartiomoottoriveneryhmässä ja vuosina 1942–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. VMV 8 tuhoutui 26. helmikuuta 1944 Helsingin satamassa Neuvostoliiton ilmavoimien hyökkäyksessä.
Valkeajärvi (Orivesi, Kielikänjärvi)

| Valkeajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°40′39″N, 24°08′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pukalan valuma-alue (35.39)
Laskuoja:  oja Kielikänjärveen 
Järvinumero:  35.394.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135,3 m  
Rantaviiva:  3,099 km  
Pinta-ala:  16,241 ha  
Saaria:  2 
 fiValkeajärvi 
Valkeajärvi  on Pirkanmaalla Orivedellä Pukalan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 16,2 hehtaaria ja se on 950 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 3,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Pukalan valuma-alueella (35.39), jonka Kielikänjärven valuma-alueeseen (35.394) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 135,3 metriä mpy.
Unreal Tournament 2004

| Unreal Tournament 2004 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Epic Games Digital Extremes
Julkaisija:  Atari, MacSoft, Midway Games, GOG.com
Jakelija:  Atari, GOG.com ja Steam
Suunnittelija:  Jeff Morris, Steven Polge
Säveltäjä:  Kevin Riepl
Pelisarja:  Unreal
Pelimoottori:  Unreal Engine 2.5
Julkaistu:  NA 16. maaliskuuta 2004 EU 18. maaliskuuta 2004 AUS 19. maaliskuuta 2004
Lajityyppi:  Ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: M (Mature 17+) OFLC: MA15+ PEGI: 16+
Alusta:  Microsoft Windows, Mac OS X, Linux
Jakelumuoto:  CD-ROM, DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Unreal Tournament 2004 (tai lyhennettynä UT2K4 tai UT2004) on tieteisfiktio -FPS-peli, joka julkaistiin ensimmäisenä 16. maaliskuuta 2004 Pohjois-Amerikassa. Pelin kehittivät Epic Games ja Digital Exremes. UT2004 on kolmas peli Unreal Tournament -sarjassa; ensimmäinen oli Unreal Tournament ja sitä seurasi Unreal Tournament 2003. Sarja sai jatkoa 19. marraskuuta 2007, kun Unreal Tournament 3 julkaistiin.
Kehitys

Pelin tekniikka pohjautuu Unreal Engine 2.5-moottoriin sekä aikaisemman pelin, Unreal Tournament 2003:n sisältöön. Peli oli myös ensimmäinen suljetun lähteen peli, joka tuki x86-64-bittistä päätettä.
Ominaisuuksia

Pelille ominaisia ovat useat maa-, ilma-, ja stationäärikulkuneuvot, joista useimmat ovat saatavilla Assault- sekä Onslaught-pelimuodoissa. Peli on ohjelmoitu siten, että käyttäjän on helppo muokata sisältöä itsenäisesti sekä lisätä sitä alkuperäiseen.
Vastaanotto

Suurilta osin peli sai hyvän vastaanoton. Pelikriitikot ylistivät nopeatempoista sekä haastavaa pelattavuutta, kun taas fanit arvostivat myös saatavilla olevaa pelitukea sekä pelin muokattavuusominaisuuksia.
Metacritic 93/100
IGN, Gamespy, Computer Gaming World ”Vuoden moninpeli”
Computer Games Magazine ”Paras käyttöarvo 2004”
Jälkeenpäin virallisesti julkaistua sisältöä

XP levels, kesä 2004
ECE Bonuspack, syyskuu 2004
Mega Bonus Pack, joulukuu 2005
Unreal Anthology, marraskuu 2006
Aiheesta muualla

Pelin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Virallinen sarja:   Unreal Return to Na Pali  Unreal II: The Awakening eXpanded MultiPlayer 
Unreal Tournament:   Unreal Tournament  Unreal Tournament 2003  Unreal Tournament 2004  Unreal Tournament 3 
Unreal Championship:   Unreal Championship  Unreal Championship 2: The Liandri Conflict 
Teknologia:  Unreal Engine
Veikko Vainio (koripalloilija)

| Veikko Vainio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Veikko Olavi Vainio
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1948 (ikä 76) Kotka, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  205 cm
Paino:  100 kg
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1968–1971:  Brigham Youngin yliopisto
Seurajoukkueet
1964–1967 1971–1974:  Kotkan Työväen Palloilijat Pantterit
Maajoukkueet
1965–1973:   Suomi
Ottelut (pisteet):  68 (414)
Aiheesta muualla
FIBA
Veikko Olavi Vainio (s. 1. huhtikuuta 1948 Kotka) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Vainio pelasi miesten SM-sarjaa kasvattajaseurassaan Kotkan Työväen Palloilijoissa kolme kautta vuosina 1964–1967. Vuosina 1968–1971 hän pelasi yhdysvaltalaisessa Brigham Youngin yliopistojoukkueessa. Jo Yhdysvalloissa pelatessaan Vainiolla alkoi olla erinäisiä polvivaivoja. Yliopiston jälkeen Vainio palasi Suomeen ja edusti Panttereita kolme kautta vuosina 1971–1974. KTP:ssä Vainio voitti Suomen mestaruuden vuonna 1967 ja SM-pronssia vuonna 1966. Panttereissa hän ylsi SM-hopealle keväällä 1974.
Suomen maajoukkueessa Vainio pelasi vuosien 1965–1973 välillä 68 ottelua 6,1 pisteen keskiarvolla. A-nuorten maajoukkueessa hän pelasi kymmenen ottelua. Vainio kuului Suomen joukkueeseen vuoden 1967 koti-EM-kilpailuissa, jotka päättyivät positiivisesti Suomen kuudenteen sijaan. Vainio ja Espanjan Alfonso Martínez olivat turnauksen parhaat levypallomiehet, ja Vainio valittiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen. Vuonna 1968 Vainio valittiin historian neljäntenä suomalaisena Euroopan joukkueeseen.
Elokuussa 2017 Vainio nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen.
Saavutukset

Vuoden 1967 EM-kilpailujen tähdistöjoukkueessa
Suomen mestaruus 1967
SM-hopeaa 1974
SM-pronssia 1966
Uozu

| Uozu (魚津市) |
| --- | --- |
 Näkymä Uozuun
 lippu:  symboli
 Uozun sijainti Toyaman prefektuurissa
 Uozu
 Koordinaatit: 36°49′38″N, 137°24′33″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Hokuriku
Prefektuuri:  Toyaman prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  200,61 km²
Väkiluku (11/2020):  41 296
 – Väestötiheys:  206 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Mänty
 – Kukka:  Orkidealilja
 – Kukkiva puu:  Alppiruusu
 
 https://www.city.uozu.toyama.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uozu (jap. 魚津市, Uozu-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Toyaman prefektuurissa. Se sijaitsee Japaninmeren Toyamanlahden rannikolla prefektuurin koillisosassa. Kaupungin läpi mereen virtaa Katakaijoki. Sisämaassa sen alue nousee Japanin Alpeille Kekachin kolmelle vuorelle yli 2 400 metrin korkeuteen. Uozussa on 41 296 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 200,61 neliökilometriä.
Uozu kehittyi historiallisesti kalastajakylänä ja paikallisena hallintokeskuksena. Japanin keskiajalla sinne rakennettiin Uozun linna, joka kuitenkin hylättiin 1600-luvun alussa. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Uozu sai vuonna 1952, kun Uozun maaseutukaupunkiin liitettiin 11 ympäristön kyläkuntaa. Vuonna 1956 kaupungin keskusta tuhoutui suurpalossa, mutta on sittemmin rakennettu uudelleen. Kaupungissa on esimerkiksi kemian- ja elektroniikkateollisuutta sekä lakkatöiden tuotantoa. Muita tärkeitä elinkeinoja ovat kalastus ja maaseutualueilla riisin ja omenoiden viljely.
Uozun nähtävyyksiä ovat kaupungin rannikolla alkukesästä näkyvät kangastukset ja Uozun sataman rakennustöiden yhteydessä vuonna 1930 löydetty hiekkaan hautautunut metsä, joka koostuu pääosin jopa tuhat vuotta vanhoista sugipuista. Sille on rakennettu Uozun uponneen metsän museo. Kaupungin rannikolla toimii myös Uozun akvaario. Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon on hyväksytty kaupungissa elokuisin juhlittava festivaali Tatemon-matsuri. Osa kaupungin vuoristoalueista kuuluu Chūbu-sangakun kansallispuistoon. Uozua palvelevat Ainokaze Toyama -rautatien Ainokaze Toyama -rautatielinja (entinen Hokuriku-päälinja) ja Toyama chihō -rautatien päälinja.
Kuvia

Uozun keskustaa
Toyamanlahden kangastuksia
Kekachivuoret
Uozun kantakaupunki vuoden 1975 ilmakuvassa
Uozun kaupunginkirjasto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uozu Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Utosjoki

| Utosjoki |
| --- | --- |
 Utosjoki yhdystien 8300 sillalta pohjoiseen Utajärven Utoslahdella.
Alkulähde:  Puustisensuo, Puolanka
Laskupaikka:  Utajärvi
Maat:  Suomi
Pituus:  65 km
Valuma-alue:  n. 300 km²
Utosjoki on yksi Oulujoen sivujoista Pohjois-Pohjanmaalla. Joen pituus on noin 65 kilometriä, ja sen alkupiste on Utavaaran lähellä Puolangan Puustisensuolla paikassa, jossa Utospuro ja Haukipuro yhdistyvät. Joki virtaa suomaaston halki Yli-Utoksen, Sanginkylän, Aution ja Kemilän kyliä sivuten, laskien Oulujoen Utajärveen Utajärven kuntakeskuksen lähettyvillä Utoslahden kylässä.
Vesialue

Utosjoella on kolme varsinaista sivujokea, Naamanjoki, Potkunjoki sekä Piltunginjoki, joka on Piltunginjärven laskujoki. Utosjoki on entinen uittojoki, jonka uomassa on nykyisin yksi voimalaitos, Fortum Power and Heat Oy:n Ala-Utoksen voimalaitos.
Kalatalous

Utosjoen vuotuinen kalansaalis on vähäinen, kokonaissaaliin ollessa 2–3 tonnia vuodessa. Vuonna 2001 kokonaissaalis oli 2,4 tonnia, josta kirjolohta oli 35 %, haukea 22 %, ahventa 21 % ja särkeä 13 %. Kalastajakohtainen saalis oli vuonna 2001 noin 21 kilogrammaa.
Kalastustiedustelun perusteella Utosjoen kalakantaan kuuluvat edellä mainittujen saaliskalojen lisäksi myös taimen, harjus, siika, made, lahna, seipi, säyne ja kiiski. Utosjoessa esiintyy myös rapua.
Kainuun työvoima- ja elinkeinokeskuksen kalaistutusrekisterin mukaan Utosjokeen on istutettu kalastuskausittain pyyntikokoista kirjolohta.
Muuta

Utosjoen Ylilammelle noin 50 kilometriä joen suulta ylävirtaan rakennettavaksi on suunniteltu tekoallasta. Hanke kaatui luonnonsuojelijoiden vastustukseen, ja Vaasan hallinto-oikeus päätti, ettei Utajärven kunnan ja Pohjois-Pohjanmaan ympäristöviraston suunnittelemasta tekoaltaasta saataisi kaavailtua hyötyä tulvansuojelulle, virkistyskäytölle tai kalataloudelle.
Aiheesta muualla

Utajärven kalastuskunta: kalastusalue ja lupamaksut (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen luonnonsuojeluliitto: Utosjoen Ylilammen tekoallashanke nurin myös Vaasan hallinto-oikeudessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Utajärvi
| --- | --- |
Kylät:  Ahmas | Alakylä | Ala-Naama | Ala-Niska | Autio | Juorkuna | Järvikylä | Kangaskylä | Kernilä | Kivijärvi | Kormunkylä | Marttisjärvi | Murronkylä | Naamankylä | Niska | Ojakylä | Potku | Sanginkylä | Sipolankylä | Sapilasmaa | Sotka | Särkijärvi | Tervolankylä | Utanen | Ylisuvanto | Yli-Utos
Järvet, lammikot ja lähteet:  Ahmasjärvi | Ahvenlampi (Sanginkylä) | Ahvenlampi (Juorkuna) | Hakojärvi | Iso Karvasjärvi | Iso Kivijärvi | Iso Olvasjärvi | Iso-Timonen | Juorkuna | Kaihlanen | Kirkaslampi | Kivi-Sorsua | Kivijärvi | Korpinen | Kärkkäänjärvi | Lauttalampi | Marttisjärvi | Matkalampi | Mustalampi | Nuanjärvi | Palonen | Penikkajärvi | Pieni Torvenjärvi | Pikku Karvasjärvi | Pikku Olvasjärvi | Pikku-Säynäjä |Pikku-Timonen | Pontema | Puutturinjärvi | Saari-Sorsua | Sanginjärvi | Siiralampi | Sotkajärvi | Särkijärvi | Säynäjä |Torvenjärvi | Vaaranlampi | Valkiaisjärvi | Vähä-Ruohonen
Joet ja purot:  Kiiminkijoki | Kivijoki | Koivujoki | Korpisenoja | Naamanjoki | Nuanjoki | Oilinginoja | Oulujoki | Piltuanjoki | Piltunginjoki | Poikajoki | Potkunjoki | Sanginjoki | Särkijoki | Säynäjäjoki | Tilanjoki | Timo-oja | Utosjoki
Luonnonsuojelualueet:  Olvassuon luonnonpuisto | Rokuan kansallispuisto
Rakennukset ja rakennelmat:  Ahmaksen kalevalainen perinnekylä | Ahmaskosken silta | Ala-Utoksen voimalaitos | Maijan kivi |  Utajärven kirkko | Utajärven kivipuisto | Utasen voimalaitos
Muistomerkit, laatat ja veistokset:  Sankarivainajien muistomerkki (1950) | Karjalaan jääneiden muistomerkki (1958) | Roomari-patsas (1985) | Veteraanikivi (1991) | Merilän suvun koskenlaskijoiden muistomerkki (2000) | Runonlaulajien muistomerkki (2003)
Museot:  Utajärven kotiseutumuseo | Ylisipolan kotiseutumuseo
Liikenne:  Ahmaksen rautatieasema | Niskan seisake | Oulu–Kontiomäki-rata | Rokuan rautatie | Seututie 836 | Seututie 837 | Sotkan seisake | Utajärven rautatieasema | Valtatie 22 | Yhdystie 8300
Utosjoen Ylilampi on kolmen kunnan eli Utajärven, Vaalan ja Puolangan raja-alueella.
Varusmies (lehti)

Varusmies on Varusmiesliiton julkaisema, vuonna 1971 perustettu valtakunnallinen aikakauslehti. Se on suunnattu erityisesti asevelvollisille ja varusmiespalveluksensa alkua odottaville. Lehti ilmestyy viisi kertaa vuodessa. Lehteä jaetaan maksutta kaikissa Suomen puolustusvoimien ja Rajavartiolaitoksen varuskunnissa sekä Suomen lukioissa läpi Suomen.
Varusmiehen päätoimittaja on Santeri Nousjoki
ja toimituspäällikkönä toimii Santeri Saarinen.
Lehden painos vaihtelee 12 000 ja 20 000 (oppilaitosjakelut) välillä.
Aiheesta muualla

Varusmies
↑  https://varusmieslehti.fi/wp-content/uploads/2024/02/VARUSMIES_mediatiedot2024.pdf