stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hamina
Arkkitehtuuri > Hautausmaat

Hietakylän hautausmaa on perustettu vuonna 1773. Siellä on vuonna 1965 valmistunut uurnahauta-alue, jonka on suunnitellut arkkitehti Bey Heng.
Haminan Husulan hautausmaa sijaitsee Husulassa valtatie 7:n eteläpuolella. Se on perustettu vuonna 1876, ja sitä käytettiin kaupunkiseurakunnan päähautausmaana ennen Ristiniemen hautausmaan valmistumista.
Vehkalahden Husulan hautausmaa sijaitsee Husulassa valtatie 7:n pohjoispuolella. Se on perustettu vuonna 1750, ja se oli aikoinaan entisen Vehkalahden seurakunnan hautausmaa. Pääportin yhteydessä on läpikäytävärakennus, jonka läpi vainaja entisaikaan tuotiin hevoskyydillä.
Myllykylän hautausmaa sijaitsee Myllykylässä valtatie 26:n länsipuolella. Se on otettu käyttöön vuonna 1910 ja laajennettu 1950-luvulla. Siunauskappelin vieressä on sankarihautausmaa ja kuvanveistäjä Sulo Mäkelän valmistama muistomerkki.
Leirikankaan hautausmaa sijaitsee Myllykylässä valtatie 26:n itäpuolella. Se otettiin käyttöön 1980-luvulla vanhan Myllykylän hautausmaan käytyä liian ahtaaksi. Siunauskappelin ovat suunnitelleet Timo ja Tuomo Suomalainen, ja se valmistui vuonna 1989.
Ristiniemen hautausmaa otettiin käyttöön vuonna 1951, ja sitä uudistettiin vuonna 1967. Hautausmaalla on Timo ja Tuomo Suomalaisen suunnittelema siunauskappeli, joka valmistui 1965.
Kuorsalon hautausmaa sijaitsee Kuorsalon saaressa. Sinne on haudattu saariston asukkaita. Oikeus tulla haudatuksi Kuorsaloon vaatii maarekisteriin merkityn hautaoikeuden.
Haminan ortodoksinen hautausmaa on perustettu 1700-luvulla, ja siellä sijaitsee pieni kirkkorakennus. Hautausmaan yhteydessä on myös keisari Nikolai I:n armeijassa palvelleiden juutalaissotilaiden hautoja.
Liikenne

Haminan torilta on noin 300 metriä etäisyyttä linja-autoasemalle, josta liikennöidään pikavuoroilla Helsinkiin, Kouvolaan, Lahteen, Hämeenlinnaan, Lappeenrantaan, Savonlinnaan ja Joensuuhun. Osalta vuoroista on tarjolla yhteys Helsinki-Vantaan lentoasemalle. Helsingin, Haminan ja Joensuun välillä liikennöi päivittäin linja-auton yöpikavuoro. Haminan pikavuoropysäkit ovat valtatie 7:n yhteydessä Summa ja valtatie 26:lla Husulan tienhaara, Myllykylä ja Pyhältö. Rantahaan pikavuoropysäkki sijaitsee Kotkan ja Haminan rajalla valtatie 7:n liittymässä.
Kotkan Tavastilan seisake on Haminan keskustaa lähin henkilöliikenteen rautatieasema noin 15 kilometrin päässä. Kymin seisakkeelle on matkaa noin 20 kilometriä, Kyminlinnan seisakkeelle noin 21 kilometriä ja Kotkan rautatieasemalle noin 26 kilometriä. Näiden asemien kautta liikennöi Kouvolan ja Kotkan sataman välisiä taajamajunia.
Haminan keskustan ja Kyminlinnan seisakkeen sekä Kotkan rautatieaseman välillä liikennöi suoria linja-autoyhteyksiä. Haminan keskustan ja Kymin seisakkeen välillä on vaihdollisia linja-autoyhteyksiä Karhulan kautta. Haminan keskustan ja Tavastilan seisakkeen välillä on vaihdollisia linja-autoyhteyksiä Tavastilan tienhaaran eli seututie 170:n ja Tavastilantien risteyksen kautta. Tavastilan tienhaarasta on Rantahaan pikavuoropysäkille ja risteykseen etäisyyttä noin 500 metriä.
Helsinki-Vantaan lentoasemalle on Haminan keskustasta matkaa 153 kilometriä ja Lappeenrannan lentoasemalle 87 kilometriä.
Koulutus

Haminan alueella on kymmenen peruskoulua ja yksi lukio. Lähimmät korkeakoulut ovat Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulun Kouvolan ja Kotkan kampukset sekä Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto.
Koulutus > Toisen asteen oppilaitokset

Etelä-Kymenlaakson ammattiopisto (EKAMI)
Haminan lukio
Koulutus > Peruskoulut

Aseman koulu
Husulan koulu
Kirkkojärven koulu
Neuvottoman koulu
Pappilansalmen koulu
Poitsilan koulu
Pyhällön koulu
Uuden-Summan koulu
Vehkalahden koulu
Talous

Haminan satama yhdistyi vuonna 2011 Kotkan sataman kanssa Hamina-Kotkan satamaksi, joka on Suomen suurin yleissatama. Haminan Satama oli jo ennen yhdistymistä tärkeä vienti- ja tuontisatama.
Haminassa toimii monia valtakunnallisia ja kansainvälisiä yrityksiä. Summan paperitehdas toimi vuosina 1955–2008 alun perin Vehkalahden kunnan alueella Summassa. Yhdysvaltalaisyhtiö Google osti tehtaan tilat Stora Ensolta maaliskuussa 2009 ja perusti sinne palvelinkeskuksensa. Keskuksen toiminta käynnistyi syyskuussa 2011. Google ilmoitti elokuussa 2012 laajentavansa keskuksen kaksinkertaiseksi.
Vuonna 2019 Google kertoi investoivansa 600 miljoonaa euroa uuteen palvelinkeskukseen Haminassa. Uuden datakeskuksen myötä Googlen kokonaisinvestoinnit nousivat kahteen miljardiin euroon ja keskuksen työntekijämäärä noin neljäänsataan. Haminan keskus on yksi kuudesta Euroopassa sijaitsevasta Googlen palvelinkeskuksesta.
Winwind-yhtiöllä oli Haminassa tuulivoimaloita kokoava tehdas ennen kuin se asetettiin konkurssiin lokakuussa 2013. Syyskuussa 2014 ABB ilmoitti perustavansa potkuritehtaan samoihin tiloihin, joissa Winwind toimi aiemmin.
Urheilu ja liikunta > Urheiluseuroja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bujinkan Ooari Dojo (Bujinkan)  Finnish Attitude Problem (lumilautailu ja New school -laskettelu)  Hamina Combat (Krav Maga, nyrkkeily)  Hamina Pesis (pesäpallo)  Haminan Ampumaseura (kivääri, pistooli, haulikko, riistamaali)  Haminan Arsi (lentopallo, beach volley)  Haminan Frisbeegolf (Frisbeegolf)  Haminan Judoseura (judo, brasilialainen jujutsu)  Haminan-Kotkan Varuskunnan Urheilijat (hiihto, pyöräily, kaukalopallo)  Haminan Latu (hiihto, retkeily, pyöräily, avantouinti, melonta, sauvakävely, Metsämörri-toiminta)  Haminan Naisvoimistelijat (aerobic, cirquit-training, naisten sähly, aquamix, sambic, diskotanssi, rytminen voimistelu, jumpat eri ikäisille)  Haminan Palloilijat (pesäpallo, pöytätennis, squash, cheerleading)  Haminan Pallo-Kissat (jalkapallo)  Haminan Ponteva (yleisurheilu, kuntoliikunta, vesivoimistelu, suunnistus)  Haminan Practical Ampujat (kivääri- ja pistooliammunta)  Haminan Pursiseura (purjehdus, veneily)  Haminan Ratsastajat (koulu- ja esteratsastus)  Haminan Seudun Meripelastusyhdistys  |  Haminan Seudun Moottorikelkkailijat (moottorikelkkailu)  Haminan Seudun Moottorikerho (matkamoottoripyöräily, motocross, enduro)  Haminan Seudun NMKY (koripallo)  Haminan Seudun Urheiluautoilijat (ralliautoilu, muu autourheilu)  Haminan Shukokai (Shūkōkai-karate)  Haminan Sulkapalloilijat (sulkapallo)  Haminan Teinisirkus (akrobatia, luova taiteellinen ”voimistelu”)  Haminan Tennisseura (tennis)  Haminan Työväenpalloilijat (jalkapallo, lentopallo, salibandy)  Haminan Uimaseura (uinti)  Haminan Vesivoimistelijat (vesijumppa, naisten kuntojumppa, pyöräily, kehitysvammaisten liikunta)  Have Step (tanssi)  Kaakon Rasti (suunnistus)  Kaakon Salibandy (salibandy)  Kiekkoympyrät -80 (jääkiekko, kuntokiekko, ringette, taitoluistelu)  Kurkiniemen Ratsastajat (koulu- ja esteratsastus)  |  Kymen Nyrkkeilijät (nyrkkeily)  Nauris BMX (BMX-pyöräily)  PPP -97 (enduro, maastopyöräily, polkupyöräsuunnistus)  SBS Hamina (salibandy)  Shakkiympyrät (shakki)  Summan Ponnistus (pesäpallo, tanhu, kuntoliikunta, hiihto)  Urheilusukellusseura Vehkahait (uinti, sukellus)  Uuperi Ski Team (alppilajit)  Vehkalahden Pyrkivät (koko perheen liikuntaa, mm. hiihto, maastojuoksu, yleisurheilu, sulkapallo, jumppaa ikäihmisille)  Vehkalahden Veikot (hiihto, suunnistus, yleisurheilu, ampumahiihto, kuntoliikunta)  Vehkalahden Veneseura (veneily)  Voimistelu- ja Urheiluseura Metsäkylän Kurssi (kuntoliikunta, jalkapallo, lentopallo, pesäpallo, salibandy, hiihto, kaukalopallo, luistelu)  Voimistelu- ja Urheiluseura Mäntlahden Rannanpojat  Voimistelu- ja Urheiluseura Summan Kisatoverit (kaukalopallo, lentopallo, jalkapallo, salibandy, maastojuoksu)  Voimistelu- ja Urheiluseura Vilniemen Yritys (kuntoliikunta, lentopallo, koripallo, salibandy, hiihto, maastojuoksu, jumppa)  ZSKA Sivatti  |
Ystävyyskaupunkeja

Haminalla on kolme ystävyyskaupunkia.
Falun, Ruotsi
Paide, Viro
Røros, Norja
Kulttuuri

Kirjailija Laila Hietamiehen kirja Kaikilla elämän kaipuu (Otava 1978) kertoo Haminasta.
Sanonnan mukaan pää voi olla pyörällä tai sekaisin kuin Haminan kaupunki. Sanonta juontaa juurensa kaupungin historiallisesta keskusta-asemakaavasta. Aiemmin Haminalla on tarkoitettu haminakaupunkia eli satamakaupunkia.
Kulttuuri > Murre

Haminan alueella puhutaan Vehkalahden murretta, joka kuuluu kaakkoishämäläisen murteen Iitin ryhmään.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Haminan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla hapankaalikeitto, uunipuolukkapuuro ja läskisoosi.
Tunnettuja Haminassa ja entisellä Vehkalahdella syntyneitä ja asuneita

Tamara Aladin, lasitaiteilija *
Magnus Enckell, taiteilija  *
Ilkka Heiskanen, näyttelijä
Helvi Hämäläinen, kirjailija *
Marjatta Kajosmaa, hiihtäjä *
Tapani Kansa, laulaja
Hannu Koskivuori, yritys- ja urheilujohtaja
Tapio Korjus, keihäänheittäjä *
Veikko Lavi, laulaja ja lauluntekijä
Kari Lindberg, pesäpalloilija
Leo Mechelin, valtiomies *
Pelle Miljoona (oik. Petri Tiili), muusikko
Gustaf Oskar Teodor Nordström, pappi, opettaja ja valtiopäivämies
Brita Polttila, kirjailija, kriitikko, runoilija, toimittaja
Riku Rantala, toimittaja
Einar Schadewitz, sotilas *
Ritva Serimaa, fyysikko *
Hugo Simberg, taiteilija *
Akseli Toivonen, arkkitehti
Ester Toivonen, missi ja näyttelijä
Markku Vahtila, telinevoimistelija
Ferdinand Öhman, arkkitehti
Tähdellä merkityillä on tähti Haminan Walk of Famella
Kirjallisuutta

Sigurd Nordenstreng & Aimo Halila: Haminan historia I. Ruotsin vallan aika (v:een 1742).  (Ilm. aiemmin nimellä Haminan kaupungin historia)  Hamina:  Haminan kaupunki, 1974.
Sigurd Nordenstreng & Aimo Halila: Haminan historia II. Venäjän vallan alusta 1900-luvun alkuun (1742 – n. 1900).  (Ilm. 1909 nimellä Haminan kaupungin historia)  Hamina:  Haminan kaupunki, 1975.
Eino Mäkinen: Hamina – rajan kaupunki.  (Kuvateos, 72 sivua)  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Kivi, 1953.  (suomeksi, ruotsiksi, englanniksi, saksaksi)
Erkki Pitkänen & Jorma Mannermaa: Hamina kuvina ennen ja nyt.  Hamina:  [julkaisijaa ei merkitty, painopaikka Mainospaino R. Pigg Ky, Hamina], 1977.  ISBN 951-99143-3-1
Rosén, Ragnar: Vehkalahden pitäjän historia I: Suur-Vehkalahden asutus- ja aluehistoria n. vuoteen 1610.  Vehkalahden kunta, 1936.
Korhonen, Martti: Vehkalahden pitäjän historia II: Yhteiskunnallisesta kehityksestä 1600-luvulla sekä maakirjatilojen synty.  Vehkalahden kunta, 1984.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hamina Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Hamina Wikimatkoissa
Haminan kaupunki
Tilastokeskus – Haminan avainluvut [vanhentunut linkki]
Hamina – valleilta valtamerille, Ylen Elävä arkisto
Haminan kaupunginosat ja kylät
Alakaupunki
Hevoshaka
Hietakylä
Hillo
Husula
Ihamaa
Kannusjärvi
Kitula
Kolsila
Kuorsalo
Linnoitus
Metsäkylä
Myllykylä
Mäntlahti
Neuvoton
Onkamaa
Paijärvi
Pampyöli
Pappilansaaret
Petkele
Pitäjänsaari
Poitsila
Pyhältö
Pyötsaari
Rakila
Reitkalli
Ruissalo
Ruotsinkylä
Ruukki
Salmenkylä
Saviniemi
Sivatti
Summa
Syväsatama
Tallinmäki
Tammio
Tervasaari
Uusi-Summa
Vehkajärvi
Vilniemi
| n k Kymenlaakson maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hamina  Kotka  Kouvola  Miehikkälä  Pyhtää  Virolahti 
Entiset kunnat:  Anjala  Anjalankoski  Elimäki  Haapasaari  Jaala  Karhula  Kuusankoski  Kymi  Sippola  Valkeala  Vehkalahti 
| n k  Pietari Brahen perustamat kaupungit |
| --- | --- |
 Hämeenlinna (1638)  Savonlinna (1639)  Raahe (1649)  Lappeenranta (1649)  Kristiinankaupunki (1649)  Kajaani (1650)  Hamina (1653)  Kuopio (1653)  Brahea (1653) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Haminan kartta vuodelta 1720
Meritaistelu Haminan edustalla toukokuussa 1790
Entisen Vehkalahden kunnan vaakuna toimi Haminan vaakunana kuntaliitoksen jälkeen vuosina 2003–2012.
Haminan säteittäisten katujen ryhmittämää kahdeksankulmaista asemakaavaa havainnollistava postimerkki vuodelta 1953.
Haminan helluntaiseurakunnan talo lokakuussa 2012.
Haminan raatihuone.
Johanneksen kirkko.
Reserviupseerikoulun päärakennus.
Linnoituksen valleja
Haminan vanha rautatieasema, joka toimii nykyisin linja-autoasemana.
Etelä-Kymenlaakson ammattiopiston Haminan kampus.
Vehkalahden koulu.
Boforiasteikko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Boforiasteikko Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Yle
Philipp von Boeselager

| Philipp von Boeselager |
| --- | --- |
 Philipp von Boeselager vuonna 1989
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1917  Burg Heimerzheim, Saksa
Kuollut: 1. toukokuuta 2008 (90 vuotta)
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksa
Taistelut ja sodat:  Itärintama (toinen maailmansota)
Sotilasarvo:  Majuri (Wehrmacht) Luutnantti (Bundeswehr)
Kunniamerkit:  Rautaristin ritariristi
Joukko-osasto:  Wehrmacht Bundeswehr
Philipp Freiherr von Boeselager (6. syyskuuta 1917 – 1. toukokuuta 2008) oli Adolf Hitlerin vastaiseen heinäkuun 20. päivän salaliittoon vuonna 1944 osallistunut saksalainen luutnantti. Hän oli viimeisiä elossa olleita salaliittolaisia.
Boeselagerin näkemykset alkoivat kääntyä kansallissosialismin vastaisiksi toisen maailmansodan edetessä. Oman kuvauksensa mukaan hän oli vasta kesäkuussa 1942 kuullut viiden romanin joutuneen ammutuiksi etnisistä syistä.
Boeselager oli oman kuvauksensa mukaan jo ennen tunnetuinta, 20. heinäkuuta 1944 tehtyä, Hitlerin vastaista salamurhayritystä yrittänyt tappaa tämän maaliskuussa 1943. Boeselager kuului tuolloin kenraali Günther von Klugen kanssa salaliittoon, jonka tarkoituksena oli ampua sekä Hitler että Heinrich Himmler. Juuri ennen aiottua attentaattia Himmler poistui Hitlerin seurasta. Boeselager katsoi, ettei Saksa hyötyisi vain Hitlerin salamurhaamisesta, koska valta todennäköisesti olisi siirtynyt Himmlerille. Surmaan tarkoitettu ase on yhä tallella.
20. heinäkuuta 1944 Hitler vastaan tehtiin salamurhayritys, joka toteuttiin laukkuun kätketyllä pommilla. Boeselager oli mukana tässäkin salaliitossa, joka kuitenkin epäonnistui. Boeselagerin osallisuus pommi-iskuun tuli ilmi vasta toisen maailmansodan jälkeen. Tällöin sekä Saksa että Ranska pitivät häntä sankarina. Kumpikin maa myönsi hänelle korkeimman sotilasmitalinsa.
Boeselager opiskeli sodan jälkeen taloustieteitä. Hänestä tuli metsätalouden asiantuntija. Vielä vanhana hän näki painajaisia natsi-Saksan tapahtumista. Hän toivoi, että nykyajan nuoret olisivat poliittisesti entistä aktiivisempia, koska hän piti suuren yleisön tietämättömyyttä pääsyynä Hitlerin valtaan nousuun. Boeselageria haastateltiin viestimissä vielä viimeisinä vuosinaankin, Suomessa muun muassa Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä.
Kirjallisuutta

Boeselager, Philipp Freiherr von: Me tahdoimme tappaa Hitlerin. Suomentanut Pirjo Thorel. WSOY, 2008. ISBN 9789510346518
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomien Kuukausiliite, elokuu 2007.
Helsingin Sanomat 3.5.2008, s. C12 muistokirjoitus Artikkelin verkkoversio[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Biosfääri 2

Biosfääri 2.
Biosfääri 2 (engl. Biosphere 2) on keinotekoinen suljettu ekosysteemi, joka sijaitsee Oraclessa Arizonassa. Se muistuttaa kasvihuonetta. Sen rakennuttivat Space Biosphere Ventures -yhtiön johtajat John P. Allen ja Margret Augustine. Rahoittajana toimi monimiljardardööri Edward P. Bass. Rakennus tehtiin vuosina 1987–1989. Tarkoituksena oli testata ihmisen elossasäilymistä esimerkiksi kuuasemalle tai Marsiin rakennetussa keinotekoisessa luonnossa, biosfäärissä. Biosfääri 2 maksoi 200 miljoonaa dollaria vuosina 1985-2007. 1990-luvulla asemalla tehtiin kaksi koetta. Ensimmäinen asemalla tehty koe takelteli pahoin suunnitteluvirheiden takia, ja toinen keskeytyi johtoryhmän riitaisuuteen.
Biosfäärin toiminta-ajatus

Maapallolla eletään valtavan suuressa biosfäärissä, jossa eläimet syövät kasveja ravinnokseen, ja ihmisten ja eläinten eritteitä voidaan käyttää kasvien ravinnoksi. Tällöin ravinteet kiertävät suljetussa ekosysteemissä. Kasvit poistavat ilmasta hiilidioksidia yhteyttämällä auringonvalon avulla. Näin Auringosta tuleva valo ja muu säteily pohjimmiltaan pitävät biosfäärin ekosysteemiä käynnissä.
Näin Biosfääri 2 oli mallinnettu "Biosfääri 1:n" eli maapallon mukaan. Käytännössä se oli suljettu kasvihuone, "kupu". Biosfääri 2:n ajatus oli kokeilla omavaraista suljettua biosfääriä, jossa kasvit tuottivat ravintoa ihmisille. Ne tuottivat Auringon valon avulla yhteyttämällä happea. Ihmisten tuottamaa orgaanista jätettä käytettiin lannoituksen ja niin edelleen. Ilma, ravinteet ja vesi oli tarkoitus kierrättää suljetussa järjestelmässä.
Suljetun biosfäärin ajatuksena oli testata esimerkiksi tulevan kuuaseman täysin suljettua elossapitojärjestelmää, jossa ilma, vesi ja ravinto kiertävät samaan tapaan kuin Maan ekosysteemeissä aurinkoenergian avulla. Suljettuja biosfäärejä voisi käyttää myös Mars-lennolla ja muualla avaruus­siirto­kuntien rakentamisessa.
Biosfääri 2:n ala oli 12700 m2, josta ekosysteemejä 8400 m2. Biosfäärissä oli erityyppisiä "kasvillisuusalueita". Siellä oli kasvihuonemaisessa tilassa sademetsää, suota, valta­merta, savannia ja aavikkoa jäljitteleviä alueita ja lisäksi peltoja asuinalueella. Sähkö tuotettiin luonnonkaasulla.
Biosfääri 2 mahdollisti myös biosfäärin opiskelun ja manipulaation aiheuttamatta haittaa Maapallon biosfäärille. Biosfääri-kokeeseen osallistujat suunnittelivat itse biosfäärin ja kokivat tämän takia projektin omakseen. Kokeen rahoitti öljypohatta Edward Perry "Ed" Bass. Osallistujat olivat tavanneet niitä venäläisiä, jotka tekivät elossapitokokeita. Kokeeseen osallistui mm. ympäristötutkija Jane Poynter, joka kirjoitti aiheesta jälkikäteen englanniksi julkaistun kirjan.
Tausta

Phil Hawe esitteli mahdollista avaruussiirtokunnan elämää vuonna 1982 pidetyssä ekotekniikan konferenssissa. Samoihin aikoihin pidettiin muitakin aihetta sivuavia konferensseja, jotka päättyivät vuoden 1983 the Cosmos Conferenceen. Näissä syntyi monesta ekosysteemistä koostuvan biosfäärin ajatus, ja muun muassa insinööri Dempster laski tarvittavien kasvien määrän. Vuonna 1983, jolloin kupu päätettiin rakentaa, 8 hengen "päätösryhmä" (muun muassa John ja Marie Allen, Bass, Nelson, Dempster, Hoffmann ja Hahn) olivat tehneet töitä yhdessä vuodesta 1974, ja kolme heistä vuodesta 1967. Samaan aikaan, vuonna 1983, ryhmä perusti Space biospheres Ventures -yhtiön.
Ensimmäinen koe

Biosfäärissä tehtiin muutamia pieniä kokeita ennen ensimmäisiä pää­kokeita, joista viimeisessä Linda Laigh viipyi kuvussa kolme viikkoa. Vuosina 1991–1993 Biosfääri 2:n kupu oli suljettu, ja kahdeksan ihmistä eli sen sisällä. Koe alkoi 26. syyskuuta 1991, kun Roy Walford, Jane Poynter, Taber MacCallum, Mark Nelson, Sally Silverstone, Abigail Alling (tuli viime tipassa Silke Schneiderin tilalle), Mark Van Thillo ja Linda Leigh sulkeu­tui­vat ilmatiiviin kasvihuoneen eli "kuvun" sisään.
Koe ei onnistunut odotetusti. Viljelyalaa oli liian vähän kahdeksan ihmisen ravinnon tuottoon. Kasvit eivät tuottaneet tarpeeksi ravintoa, ja biosfäärin happipitoisuus laski aikaa myöten alun vähän yli normaalista 20,9 %:sta noin 16 kuukauden kuluttua 14,5 %:n tuntumaan. Tämä vastaa happipitoisuutta hieman yli 4000 metrin korkeudessa, mikä aiheuttaa monille hapenpuutteesta johtuvia sairastumisoireita. Pieni happimäärä johtui osin siitä, että betoniseinät imivät happea, mutta myös liian pienestä hapen tuotosta.
Hiilidioksidipitoisuus nousi korkealle, 3400 ppm:iin. Eräässä vaiheessa hiilidioksidia oli kesällä 1000 ppm ja talvella 4000-4500 ppm. Ongelmat johtuivat syksyllä pilvisyydestä, joka aiheutui poikkeuksellisista sääoloista. Kasvit eivät saaneet riittävästi auringon valoa.
Savannin ja sademetsän puumaiset kasvit olivat heikkoja, koska biosfäärin sisällä ei tuullut. Hiilidioksidipitoisuuden raju vaihtelu tappoi selkä­rankaisia ja pölyttäviä hyönteisiä. Sen sijaan kova­kuoriaisten ja muurahaisten määrä kasvoi räjähdysmäisesti.
Ihmiset näkivät biosfäärin sisällä ensimmäisen vuoden ajan nälkää, koska pellot tuottivat liian vähän. Kuvun sisällä viljellyt banaani, bataatti, papaija, riisi, vehnä  ja muutama muu kasvi tuottivat kuvun asukkaiden ravinnosta 83 %. Biosfääri tuotti 80 % tarvittavasta ravinnosta.
Normaalisti biosfäärissä olemattomissa kasveissa, muun muassa tee­pensaassa elävä punkki tuhosi perunasatoa. Ongelmien takia biosfääriin jouduttiin tuomaan happea ja varusteita myös ulkopuolelta. Tämä vesitti projektin ajatuksen suljetusta, omavaraisesta ekosysteemistä. Ravinnon saamiseksi oli tehtävä työtä melkein vuorokauden ympäri. Noin 6 kuu­kauden kuluttua projektin alusta ryhmä oli jakautunut kahteen keskenään riitelevään osaan, ja ystävistä oli tullut vihamiehiä. Kokeen osallistujat laihtuivat nälän takia ja tuskin jaksoivat hankkia ruokaa itselleen työtä tekemällä. Siat tapettiin, koska ne kuluttivat biomassaa. Ensimmäisenä vuonna ryhmän jäsenet laihtuivat painostaan 16 %. Toisen ryhmän osan mielestä kokeella ei ollut enää tieteellistä arvoa, toiset halusivat jatkaa koetta.
Biosfäärissä asuttiin sovitut pari vuotta riidoista ja ongelmista huolimatta. Toisena vuonna ryhmä tuotti tonnin enemmän ruokaa kuin ensimmäisenä vuonna, ja kuvun asukkaat saivat painoaan takaisin.
Toinen koe ja projektin hajoaminen

Tämän jälkeen biosfääriin tehtiin parannuksia. Maalis­kuussa 1994 aloitettiin toinen koe, jossa olivat mukana johtaja Norberto Alvarez-Romo, John Druitt, Matt Finn, Pascale Maslin, Charlotte Godfrey, Rodrigo Romo ja Tilak Mahato. Tällä kertaa biosfääri ruokki kuvun sisällä olleet. Rahoituksen johtamisen erimielisyyksien johdosta Steve Bannon palkattiin uudelleen projektiin, tällä kertaa johtamaan projektia huhtikuun alusta lähtien. Kaksi ensimmäisellä kerralla mukana ollutta projektin jäsentä, nyt konsultteina toisessa kokeessa mukana olleet, Abigail Alling ja Mark Van Thillo halusivat varoittaa sisällä olevia projektin hallinnon muutoksista, ja tulivat sotkeneeksi projektin avaamalla biosfäärin ovet ulkopuolelta. Neljän päivän kuluttua johtaja Norberto Alvarez-Romo lähti pois kuvusta hänen projektia vetäneen vaimonsa erottamispäätöstä koskeneen oikeudenkäynnin vuoksi. Tilalle tuli Bernd Zabel, mies jota oli aiottu ensimmäisen kokeen johtajaksi.
Projektia ylläpitänyt Space Biospheres Ventures hajosi kesäkuun alussa 1994. Niinpä toinen projekti päättyi ennen aikojaan. 150 miljoonaa dollaria maksanut projekti joutui julkisen naurun ja pilkan kohteeksi. Projektiin osallistujat leimattiin lehdistössä hipeiksi. Tiedeyhteisössä kiisteltiin kokeista. Joidenkin mielestä kokeet olivat kuulentoihin verrattava seikkailu. Kokeilla saatiin tuloksia, joita ei pienemmillä biosfäärikokeilla olisi saatu. Toiset tutkijat pitivät kokeita vähämerkityksisinä ja vertasivat niitä muun muassa taidegalleriaan, teatteriin ja muihin ei-tieteellisiin kulttuuritoimintoihin epäillen kokeiden tieteellistä arvoa. Steve Bannon lähti projektista lopullisesti vuonna 1996, Tammikuussa 2005 Biosfääri 2 laitettiin myyntiin. Sen osti vuonna 2007 tutkimuskäyttöön Arizonan yliopisto.
Biosfääri 2 näytti, että suljetut keinotekoiset ekosysteemit ovat mutkikkaita, ja niissä voi tapahtua arvaamattomia asioita.
Kirjallisuutta

Allen, John P.: Me and the Biospheres: A Memoir by the Inventor of Biosphere 2.  Synergetic Press, 2009.  ISBN 978-0-907791-37-9
Marino, B.D.V. and Osum, Howard T. Biosphere 2: Research Past and Present (1999)
Poynter, Jane: The Human Experiment: Two Years and Twenty Minutes Inside Biosphere 2.  Thunder's Mouth Press, 2006.  ISBN 978-1-56025-775-2