stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uuno Kailas
Perintö

Kailaan muistoksi on nimetty katu, Uuno Kailaan katu hänen synnyinkaupungissaan Heinolassa. Kadun varressa sijaitsevan kasvattikoulunsa Lyseonmäen koulun pihalle pystytettiin vuonna 1987 Anja Juurikkalan suunnittelema Tulenkantaja-patsas, jonka selitetekstissä todetaan Kailaan ja tulenkantaja Arvi Kivimaan käyneen kyseistä koulua 1910- ja 1920-luvuilla. Myös Espoon Vermonniityn asuinalueelta löytyy Uuno Kailaan katu.
Kailaan tunnetuimpiin runoihin kuuluva Suomalainen rukous sai vuosia hänen kuolemansa jälkeen aivan erityisen merkityksen. Se esitettiin Taneli Kuusiston alun perin kuorolle säveltämänä ensimmäisen kerran julkisesti vain muutamaa päivää ennen talvisodan puhkeamista Messuhallissa marraskuussa 1939. Suomalainen rukous on vuodesta 1986 lähtien kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjaan numerolla 584.
SKS:n arkiston henkilöarkistoissa on 0,2 hyllymetrin kokoinen Uuno Kailaan arkisto, joka sisältää runojen käsikirjoituksia, käännöksiä, mietelmiä, novelleja, kertomuksia ja romaanikatkelma, kirjoituksia ja arvosteluja, tutkielmia, luentomuistiinpanoja, kirjeenvaihtoa sekä valokuvia.
Tuotanto > Omat teokset

Tuuli ja tähkä (Gummerus 1922). E-kirjana Gutenberg-projektissa.
Purjehtijat (WSOY 1925)
Silmästä silmään (Schildt 1926)
Paljain jaloin (Otava, 1928)
Uni ja kuolema (WSOY 1931)
Runoja (yhteisnide, osin valikoima, teoksista Paljain jaloin, Purjehtijat, Silmästä silmään, Tuuli ja tähkä ja Uni ja kuolema; WSOY 1932)
Punajuova (WSOY 1933)
Novelleja (WSOY 1936)
Valikoima runoja (WSOY 1938)
Isien tie (WSOY 1941)
Uuno Kailaan runoja (valikoima; WSOY 1963)
Ja tomust alkaa avaruus (valikoima; Karisto 1984)
Unen, kuoleman ja intohimon lauluja (valikoima; Otava 1986)
Unten maa (valikoima; Karisto 1989)
Tuulien laulu (valikoima; myös Saima Harmajan ja Eino Leinon runoja; Kirjapaja 1992)
Tuulien nousuun (Kirjapaja 1996)
Palava laulu: Valitut runot.  (Runoja vuosilta 1922–31)  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24385-X
Tuotanto > Suomennokset

Stephen Leacock: Pukinsorkka (Gummerus, 1923)
Rudolf Bruhn: Kuuden kerho (Otava 1924)
Kaunis Saksa (WSOY 1924)
Rakkauden korkea veisu (Gummerus 1924)
Erwin Rosen: Kaikkien valtojen uhalla (Gummerus 1924)
Anatole France: Aadamin ensimmäisen vaimon tytär (Kansanvalta 1926)
Arvid Mörne: Meren kasvojen edessä (Schildt 1926)
Gabriel Scott: Polku (Schildt 1926)
Edith Södergran: Levottomia unia (Tulenkantajain osakeyhtiö 1929)
Joseph Kessel: Ruhtinasöitä (Näytelmä 1930)
Esaias Tegnér: Fritjofin taru (Otava 1932)
Edith Södergran: Kohtaamisia (valikoima; WSOY 1982)
Edith Södergran: Runoja (WSOY 1942; myös nimellä Kultaiset linnut, Karisto 1990)
Edith Södergran: Elämäni, kuolemani ja kohtaloni (myös Pentti Saaritsan ja Aale Tynnin suomennoksia; Otava 1994)
Edith Södergran: Hiljainen puutarha (Karisto 1994)
Kirjallisuutta

Achté, Kalle: Uuno Kailas – runoilija psykiatrin silmin. Yliopistopaino, 2001.
Hälli, Matti: Uuno Kailaasta Aila Meriluotoon. Suomalaisten kirjailijain elämäkertoja. WSOY, 1947.
Kailas, Uuno: Kirjallisuudesta. Toim. Juha Järvelä. BoD, 2022.
Niinistö, Maunu: Uuno Kailas: Hänen elämänsä ja hänen runoutensa. WSOY, 1956.
Uuno Kailas: Muistojulkaisu. WSOY, 1933.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Uuno Kailaan e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissa.
Uuno Kailaan digitoituja teoksia Kansalliskirjaston kirjallisuuspankissa.
Kotuksen tekstikorpuksia: Uuno Kailas.
Uuno Kailas: Pallokentällä. Ylen Elävä arkisto.
Elsa Heporauta : Runoilijan lähtö, Kansan kuvalehti, 31.03.1933, nro 14, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Miten Uuno Kailas loi runojaan, Kansan kuvalehti, 17.11.1933, nro 47, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
”Noudettava konekivääri -” Runoilija Uuno Kailaan järkyttävä elämys Aunuksen retkellä, Hakkapeliitta, 02.01.1934, nro 1, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kun Uuno Kailas toimitti talonsa ja lähti, Kansan kuvalehti, 24.03.1934, nro 12, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Uuno Kailas Jumalan vankina, Suomen Kuvalehti, 04.04.1936, nro 14-15, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Maila Talvio : Uuno Kailas Aunuksen sodassa, Suomen Kuvalehti, 11.06.1938, nro 23, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef 
Kailaan muistoksi pystytetty Anja Juurikkalan Tulenkantaja-patsas Heinolassa.
Uuno Kailaan käsialanäyte.
Thibaut I (Navarra)

Thibaut I:n sinetti
Thibaut I eli Thibaut (IV) de Champagne, "Trubaduuri"" tai Postuumi" (30. toukokuuta 1201 – 8. heinäkuuta 1253) oli Champagnen kreivi ja vuodesta 1234 Navarran kuningas Thibaut I.
Suku

Hänen vanhempansa olivat Champagnen kreivi Thibaut III ja Navarran prinsessa Blanche (n. 1177–1229). Äiti toimi hänen sijaishallitsijanaan 21 vuoden ajan. Thibaut I sai olla kreivinä koko ikänsä; hänen isänsä Thibaut III ennätti kuolla juuri ennen hänen syntymäänsä. Hänellä oli myös vanhempi sisar Marie, joka kasvoi Ranskan kuningas Filip II:n hovissa.
Avioliitot ja jälkeläiset

Thibaut avioitui kolme kertaa.
Hän avioitui Metzin ja Dagsburgin kreivitär Gertrude von Dagsburgin (k. 1225) kanssa vuonna 1220 ja erosi tästä kaksi vuotta myöhemmin tultuaan täysi-ikäiseksi. Avioliitto oli lapseton. Gertrude oli trouvère, joka sävelsi runoja, jotka usein käsittelivät tarinoita ritarirakkaudesta.
Toisen kerran hän avioitui vuonna 1222 Agnes de Beaujeu'n (k. 1231) kanssa.
Heille syntyi ainakin yksi lapsi:
Blanche de Navarre (1226 – 12. elokuuta 1283), avioitui 1235 Bretagnen herttua Jean I:n kanssa
Thibaut avioitui kolmannen kerran Marguerite de Bourbonin (n. 1217–1256) kanssa.
Heille syntyi kuusi lasta:
Eleanor (s. 1233, kuoli lapsena)
Pierre (kuoli lapsena)
Marguerite, avioitui vuonna 1255 Frederick III:n, Lorraine'n herttuan kanssa
Thibaud II de Navarre,[1] avioitui 1258 prinsessa Isabellen, Ranskan kuningas Ludvig IX:n ja Marguerite de Provencen tyttären kanssa.
Beatrix (1242?–1295), avioitui Burgundin herttua Hugues IV:n kanssa
Henri I de Navarre (n. 1244 – 22. heinäkuuta 1274), avioitui Blanche d'Artois'n kanssa
Thibaudilla oli ainakin kaksi avioliiton ulkopuolista tytärtä.
Tuntemattoman rakastajattaren kanssa hänellä oli:
Agnes, joka meni naimisiin Álvar Pérez de Azagran kanssa, Albarracínin neljännen herran kanssa.
Markiisitar López de Radan, Lope Díaz de Radan ja Narbonnen Brunisenden tyttären kanssa hänellä oli :
markiisitar Gil de Rada, joka meni naimisiin Pedro Fernándezin, Hijarin paronin, Aragonian kuningas Jaime I:n aviottoman pojan kanssa.
Kreivi ja ristiretkeläinen

Hän johti Paronien ristiretkeksi kutsuttua ristiretkeä itään vuosina 1238–1240, joka ei ollut kovin menestyksekäs. Hän oli myös huomattava truveeri, jolta on säilynyt useita lauluja.
Hänen setänsä Henrik II:n tyttäret Alix ja Philippa riitauttivat Champagnen kreivikunnan perinnön. Thibaut IV väitti peusteettomasti tyttärien olevan äpäriä, koska heidän äitinsä Isabella I:n ensimmäinen avioliitto oli mitätöity puutteellisesti ja siksi laittomia perimään. Hän joutui kuitenkin korvaamaan serkkujensa Alixin ja Philippan perinnön huomattavalla summalla.
Käännös suomeksi
Airisto

Airiston selkä Airiston lomakeskuksesta nähtynä
Airiston pohjoisosassa sijaitsevat Kaarnittan ja Vepsän saaret sekä yläreunassa suuri Satavan saari.
Airisto (ruots. Erstan) on laaja merialue Saaristomerellä. Se on noin 20 kilometriä pitkä merenselkä Turun saaristossa Naantalin, Paraisten ja Turun kaupunkien alueella. Syvimmillään Airisto on yli 90 metriä syvä. Airiston eteläosat kuuluvat Airisto–Seilin valtakunnallisesti arvokkaaseen maisema-alueeseen.
Airiston läpi kulkee tärkeä 15,3 metrin syvyinen Naantalin laivaväylä, jonka kautta laivat kulkevat muun muassa Naantalin satamaan ja Turun satamaan, sekä Pernon telakalle ja Turun Korjaustelakalle. Airistolla järjestetään purjehduskilpailuja.
Airiston nimellä tunnetaan myös Stormälön saarella Paraisilla sijaitseva Airiston Sandviken loma-asuntokeskus ja venesatama. Paikalla pidettiin kesällä 2005 Suomen kuudennet loma-asuntomessut, johon tutustui noin 55 000 kävijää. Teemana oli erityisesti saunominen ja uudet tuulet loma-asumisessa.
Airiston ekologinen tila ja ruoppausmassojen aiheuttamat ympäristöongelmat

1900-luvun alussa viemäriverkostojen rakentamisen myötä alkoi näkyä Airiston rehevöitymiskehitys. Nykyään Airistoa leimaa eliölajiston köyhyys, paikoin rehevöitymisestä aiheutunut biomassan kasvu ja happikadon aiheuttamat elottomat syvänteet. Airisto on ekologiselta tilaltaan tyydyttävä ja kemialliselta tilaltaan hyvä.
Airistolle on vuosikymmeniä läjitetty huomattavia määriä satamien ruoppausmassoja. Merialueelle tehtäviä läjityksiä on perusteltu taloudellisilla syillä. Airistolle tehdyt läjitykset ovat kuitenkin aiheuttaneet merialueen ekologisentilan heikkenemistä, koska läjitysmassojen mukana on tullut ravinteita ja ympäristömyrkkyjä, läjityksiä on tehty sopimattomiin paikkoihin ja lupaehtoja on noudatettu puutteellisesti. Turun yliopiston meriekologian tutkimuksissa havaittiin jo 1980-luvulla, että hienojakoisen aineksen hallinta virtaavassa vesiympäristössä on mahdotonta.
Rannat ja matalikot kärsivät liejuuntumisesta joka edistää järviruokokasvustojen syntyä. Laajat järviruokoalueet puolestaan suosivat särkikalojen runsastumista toimien niiden suojaisina lisääntymispaikkoina. Airiston rehevöitymisestä ovat hyötyneet etenkin särki, pasuri ja lahna, jotka ovat runsaslukuisimpia kalalajeja. Laajemmassa mittakaavassa asiaan vaikuttaa etenkin Itämeren yleinen suolapitoisuuden väheneminen, mutta paikallisesti jätevesipäästöt ja meriläjitykset joissa ravinteikasta pohjasedimenttiä tuodaan Aurajokisuulta Airistolle. Ilmaston lämpeneminen nopeuttaa biologisia ilmiöitä ja laajat sinileväesiintymät lisääntyvät. Nopeakasvuiset ja pienikokoiset eliöt valtaavat alaa, joka tarkoittaa vesien samentumista, syvänteiden happikatoja ja pitkäikäisten suurikokoisten levien kuten rakkolevän vähentymistä. Sademäärien kasvu pohjoisella Itämerellä on lisännyt maalta tulevaa valuntaa ja ravinnekuormitusta.
Tutkijat eivät pidä ekologisesti ja eettisesti kestävänä menettelynä ruoppausmassojen läjittämistä Airistolle ja sen syvänteisiin. Koska Airisto on matala merialue, on se herkkä lämpenemiselle. Syvänteet vaikuttavat koko vesistön lämpötalouteen. Airiston syvänteissä esiintyy useita lajeja, jotka esiintyvät pohjoisella Itämerellä vain syvänteissä johtuen lämpötila- ja suolapitoisuusolosuhteista. Kaloista syvänteitä käyttävät elinkierrossan muun muassa kuha ja lohikalat.
Vesistöalueluokitukset

Airiston pääallas on tunnukseltaan 3_Lv_009 (vesimuodostuman yksilöivä VPD-tunnus) ja ympäristöhallinnon vesistöalueluokituksessa se kuuluu Pohjoinen Saaristomeri (95) -päävesistön, ja edelleen Turun rannikkoalue (95.11) -2. jakovaiheen vesistöalueen vesistön osa-alueeksi. Pääaltaan pinta-ala on noin 63 neliökilometriä. Airiston pohjoisosa kuuluu merialueeseen Pohjois-Airisto–Kotkanaukko, joka on tunnukseltaan 3_Ls_012. Tämän osan pinta-ala on noin 44 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Airisto Wikimedia Commonsissa
Airiston vierasvenesataman wiki sivusto veneilijöille (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto – Aurinkoista Airistoa 1956
Clas Theodor Odhner

| Clas Theodor Odhner |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Clas Jonas Theodor Odhner
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1836 Alingsås, Ruotsi
Kuollut: 11. kesäkuuta 1904 (67 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Lundin yliopisto
Tutkimusalue:  Ruotsin historia
Clas Jonas Theodor Odhner (17. kesäkuuta 1836 Alingsås – 11. kesäkuuta 1904 Tukholma) oli ruotsalainen historioitsija. Hän toimi historian professorina Lundin yliopistossa vuosina 1871–1887 ja johti Ruotsin kansalliskirjastoa 1887–1901. Odhner kirjoitti erityisesti Ruotsin 1600- ja 1700-luvuista, pääteoksinaan Sveriges inre historia under drottning Christinas förmyndare (1865) ja Sveriges politiska historia under konung Gustav III:s regering (1885–1905). Hänet valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi vuonna 1885. Lisäksi Odhner toimi valtiopäiväedustajana 1894–1897.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Clas Theodor Odhner Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Bror Emil Hildebrand | Ruotsin akatemia, tuoli 11 1885–1904 | Seuraaja: Erik Axel Karlfeldt |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Vatikaani 
Muut:  IdRef
Pastafarismi Suomessa

Pastafarismi on Suomessa verrattain tuore uskonollinen liike.lähde? Pastafarismin uskonnon toimimisesta Suomessa on hyvin niukasta tietoa.lähde? Pastafarismin seuraajien määrästä ei ole tarkkaa tietoa, mutta yhden lähteen mukaan seuraajia on alkanut syntyä Suomeen vasta viime aikoina. Suomessa toimii Suomen Pastafarinen Kirkko, joka koettaa hankkia itselleen uskonnollisen yhteisön asemaa. Kirkko on toiminut Suomessa vuodesta 2008 alkaen. Pastafarismi on Suomessa niin sanottu uususkonto. Suomessa kirkon yliamiraalina toimii Mikko Ekström.
Pastafarismin asema Suomessa

Suomessa pastafarismilla ei ole virallista asemaa, sillä korkein hallinto-oikeus on päättänyt, että kirkon ei sallita liittyvän uskonnollisten yhdyskuntien rekisteriin.
Ralph Nader

| Ralph Nader |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1934 (ikä 90) Winsted, Connecticut Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  lakimies
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ralph Nader (s. 27. helmikuuta 1934 Winsted, Connecticut) on yhdysvaltalainen lakimies ja aktivisti, joka vastustaa suuryhtiöitä ja on työskennellyt ympäristönsuojelun, kuluttajien oikeuksien ja demokratian puolesta. Hän on myös arvostellut voimakkaasti Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa.
Nader oli Yhdysvaltain vihreän puolueen presidenttiehdokkaana vuosien 1996 ja 2000 vaaleissa, molempina kertoina varapresidenttiehdokkaanaan Winona LaDuke. Vuonna 2004 vihreä puolue nimitti ehdokkaakseen David Cobbin ja Nader oli sitoutumattomana ehdokkaana. Myös vuoden 2008 vaaleissa Nader oli ehdolla sitoutumattomana.
Naderin vanhemmat ovat Libanonin maroniittikristittyjä pakolaisia Ranskasta. Hän valmistui 1955 Princetonin yliopistosta ja 1958 Harvardista. Nader palveli kuusi kuukautta Yhdysvaltain armeijassa 1959, jonka jälkeen toimi lakimiehenä Hartfordissa. Hän on työskennellyt Hartfordin yliopistossa ja freelancerina The Nation ja The Christian Science Monitor -lehdille.
Nader puhuu nykyään muun muassa lähiruoan ja ilmaston puolesta. Hänen mukaansa yritykset eivät tee mitään ilman kansalaisten painostusta.
Autoteollisuutta vastaan

Nader julkaisi 1965 kirjan Unsafe at Any Speed, jossa väitti autovalmistajien vastustavan kaikkia turvallisuusparannusyrityksiä. Pääasiallisesti hänen kritiikkinsä kohdistui Chevrolet Corvair -automalliin. General Motors aloitti kampanjan Naderia vastaan ja palkkasi yksityisetsiviä seuraamaan häntä ja yrittämään saada häntä kiinni jostain kiusallisesta tilanteesta. Nader haastoi GM:n oikeuteen ahdistelusta ja häirinnästä ja sai 284 000 dollarin korvaukset ja virallisen anteeksipyynnön.
Paul Ingrassian Crash Course -kirjan mukaan Corvair oli kevyt ja energiatehokas ja Naderin toiminta oli autoteollisuudelle tuhoisaa ja sai yritykset keskittymään vuosikymmeniksi energiatehokkuuden sijaan turvallisuuteen. Turvavöistä ja muista autojen turvavarusteista annettiin Yhdysvalloissa viralliset määräykset vuonna 1970. Tällä oli nopeat heijastusvaikutukset myös muualle maailmaan, sillä Yhdysvallat oli tärkeä markkina-alue Länsi-Euroopan ja Japanin autoteollisuudelle.
Nader sai tapauksesta paljon kuuluisuutta ja satoja tukijoita, jotka avustivat hänen tutkimuksiaan. Vuonna 1971 hän perusti Public Citizen -järjestön koordinoimaan hallituksen toiminnan tutkimusta, ympäristönsuojelua, talous- ja muita asioita. Sillä on nykyisin 140 000 jäsentä.
Vuoden 2008 presidentinvaalit

Vuonna 2008 Nader oli sitoutumaton ehdokas ja sai 0,56 % presidentinvaalien äänistä sijoittuen kolmanneksi.
Helmikuussa 2007 Nader kritisoi Demokraattien ehdokaskisaa johtavaa Hillary Clintonia "parittajaksi ja imartelijaksi".
Boeingia vastaan

Ralph Naderin sisaren lapsenlapsi kuoli Ethiopian Airlines -yhtiön lento-onnettomuudessa Etiopiassa10.3.2019. Nader ehti jo esittää kaikkien Boeing 737 MAX -lentokoneiden boikotoimista ennen kuin Yhdysvaltain ilmailuhallinto asetti mallin lentokieltoon. Menestyksekkäästi suuryrityksiä vastaan oikeudessa taistellut Nader aikoo haastaa Boeingin oikeuteen Etiopian turmasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Nader Page. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef
Seppo Honkonen

Seppo Honkonen (s. 2. lokakuuta 1978) on kirkkonummelainen teatteriohjaaja, dramaturgi ja näyttelijä.
Ohjauksia

Mika Myllyaho: Korjaamo (Joensuun Kaupunginteatteri 2019)
Tatu Mönttinen: Matti Nykänen - Hyppy sumuun (Korjaamo Teatteri, 2018)
Marianne Tikkanen: Topi Sorsakoski - Kaksi kitaraa (Varkauden Teatteri, 2018)
Pinja Hahtola: Eino Leinon eksät (Kajaanin Runoviikot 2018)
Nikolai Gogol - Esa Leskinen - Sami Keski-Vähälä: Mielipuolenpäiväkirja (Jyväskylän Kaupunginteatteri, 2018)
Eero Enqvist: Engelin Hattu (Valtimonteatteri, 2017)
Veijo Meri: Manillaköysi (Varkauden Teatteri, 2017)
Seppo Honkonen: Sekaisin Wilistä -Shakespeare for very dummies (Valtimonteatteri, 2016)
Mika Myllyaho: Paniikki - miehiä hermoromahduksen partaalla (Lappeenrannan Kaupunginteatteri, 2016)
Eduard Uspenski: Fedja-setä, kissa ja koira (Rovaniemen Teatteri, 2015)
Nikolai Gogol - Esa Leskinen - Sami Keski-Vähälä: Päällystakki (Rovaniemen Teatteri, 2014)
Tove Jansson - Fiikka Forsman: Taikatalvi (Vaasan Kaupunginteatteri, 2014)
Robert James Waller: Hiljaiset sillat (Rovaniemen Teatteri, 2014)
Jukka Parkkinen: Karhukirjeitä karhumäestä (Rovaniemen Teatteri, 2013)
Henrik Ståhl: Elämäni luuserina (Mikkelin Teatteri, 2013)
Tuomas Kyrö: Mielensäpahoittaja ja ruskeakastike (Porin Teatteri, Rauman Kaupunginteatteri, 2013)
Sven Nordqvist: Viirun ja Pesosen joulu (Vaasan Kaupunginteatteri, 2012)
Aapeli: Meidän herramme muurahaisia (Teatteri Vantaa, 2012)
Éric-Emmanuel Schmitt: Arvoituksellisia muunnelmia (Valtimonteatteri, 2011)
Seppo Honkonen ja Anna Ranta: Pikku Pixin huikea avaruusseikkailu (Teatteri Vantaa, 2011)
Kati Kaartinen: Samanlainen onni (Teatteri Vantaa, 2011)
Elisa Salo: Huomenna kaikki on toisin (Teatteri Vantaa, 2010)
Kanerva Pasanen: Jos oisin jo iso (Teatteri Vantaa, 2010)
Oliver Bukowski: Voitto kotiin-Londn-L.Ä.-Lübbenau (Teatteri Vantaa, 2009)
Elisa Salo: Iik, Hammaspeikko (Teatteri Jalostamo, Helsingin juhlaviikot, 2009)
Erlend Loe: Supernaiivi (Teatteri Vantaa, 2009)
Neil Simon: Aurinkoiset pojat -The Sunshine boys (Teatteri Vantaa, 2008)
Seppo Honkonen ja Anna Ranta: Känkkänäätä ja Herra H (Teatteri Vantaa, 2008)
Jack London: Call of the wild-Luonto kutsuu (Aurinkoteatteri, 2008)
Kari Hotakainen: Juoksuhaudantie (Valkeakosken kaupunginteatteri, 2008)
Maritza Nunez: Kullervo (Valtimonteatteri, 2008)
Katja Krohn: Sotta Pyttynen (Teatteri Vantaa, 2007)
Katja Krohn: Iso Paha Susi (Teatteri Vantaa, 2007)
Arto Paasilinna, Kristian Smeds: Jäniksen vuosi (Teatteri Naamio ja Höyhen, 2006)
Arto Paasilinna: Ulvova mylläri (Vanhankaupungin kesäteatteri, 2004)
Kaj Chydenius: Sammakkoprinsessa (Konserttikeskus, 2003)
Suomen euroviisukarsinta 1985

| Eurovision laulukilpailu 1985>  Suomen euroviisukarsinta |
| --- | --- |

Päivämäärä:  finaali 16. helmikuuta
Tapahtumapaikka:  Ylen tv-studio 2, Pasila, Helsinki
Juontaja(t):  Seppo Hovi
Kapellimestari:  Ossi Runne
Valintamenetelmä:  Alueraadit
Kilpailumenetelmä:  Avoin sävellyskilpailu
Voittaja:  Sonja Lumme ”Eläköön elämä”
Suomi Eurovision laulukilpailussa 
 ◄ 1984  1986 ► 
Suomen euroviisukarsinta 1985 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1985 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu järjestettiin jo kolmatta vuotta putkeen avoimena sävellyskilpailuna, johon saatiin kappaleita 149. Niistä asiantuntijaraati valitsi 12 parasta karsintaan, jossa säveltäjän oli valittava kappaleensa esittäjäksi joko Ami Aspelund, Tapani Kansa, Sonja Lumme, Bianca Morales, Riki Sorsa tai Pave Maijanen. Heistä Maijanen vetäytyi kilpailusta viime hetkellä Yleisradon kanssa syntyneen palkkakiistan takia ja häntä korvaamaan saatiin Jokke Seppälä.
Kaikki kappaleet soitettiin radiossa helmikuun alussa ohjelmassa Kohti euroviisuja. Samassa lähetyksessä soitettiin myös viisi täpärimmin karsiutunutta kappaletta. Finaali pidettiin lauantaina 16. helmikuuta Yleisradion tv-studiolla 2 ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.35 alkaen. Uutisten kohdalla olleen tauon jälkeen tuloslähetys nähtiin kello 21.00. Voittajan valitsivat kuudelle paikkakunnalle kokoontuneet alueraadit, jotka koostuivat tavallisista musiikin kuuntelijoista.
Tulos

| Sija | Esittäjä | Sävelmä | Lauluntekijä(t) | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Sonja Lumme | Eläköön elämä | Petri Laaksonen (säv.), VeePee Lehto (san.) | 255 p. |
| 2. | Riki Sorsa | Haaveissa vainko oot mun | Kari Kuivalainen (säv. & san.) | 221 p. |
| 3. | Tapani Kansa | Siksi lauluni soi | Kaj Kuittinen (säv.), Tapani Kansa (san.) | 184 p. |
| 4. | Ami Aspelund & Riki Sorsa | Lapset maailman | Kari Kuusamo (säv. & san.), Ami Aspelund (san.), Pasi Hiihtola (san.) | 180 p. |
| 5. | Bianca Morales & Jokke Seppälä | Huomenna | Kisu Jernström (säv.), Kassu Halonen (säv.), Timo Lehtiö (san.) | 179 p. |
| 6. | Jokke Seppälä | Jossain | Pave Maijanen (säv. & san.) | 158 p. |
| 7. | Bianca Morales | Mennään vaan | Esko M. Toivonen (säv.), Ilkka Vesterinen (san.) | 155 p. |
| 8. | Ami Aspelund | Mandy | Jokke Seppälä (säv. & san.), Siru Seppälä (san.) | 144 p. |
| 9. | Ami Aspelund | Sången om vårt hus | Sven Sid (säv.), Bo Carpelan (san.) | 131 p. |
| 10. | Tapani Kansa | Onnellisuus | Pepe Willberg (säv.), Kirsti Willberg (san.) | 128 p. |
| 11. | Sonja Lumme | Mulle rakkauden kevät toi | Matti Auranen (säv.), Sonja Lumme (san.) | 123 p. |
| 12. | Bianca Morales | Ei aina svengaa | Mika Siekkinen (säv.), Aappo I. Piippo (san.) | 105 p. |
Tulos > Pistetaulukko

| Sävelmä | Rovaniemi | Kuopio | Vaasa | Turku | Jyväskylä | Helsinki | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Siksi lauluni soi | 25 | 34 | 37 | 33 | 27 | 28 | 184 |
| Ei aina svengaa | 18 | 18 | 20 | 16 | 12 | 21 | 105 |
| Lapset maailman | 36 | 31 | 32 | 34 | 26 | 21 | 180 |
| Mulle rakkauden kevät toi | 19 | 18 | 19 | 24 | 20 | 23 | 123 |
| Jossain | 28 | 30 | 31 | 28 | 21 | 20 | 158 |
| Sången om vårt hus | 19 | 22 | 15 | 16 | 33 | 26 | 131 |
| Haaveissa vainko oot mun | 30 | 42 | 39 | 34 | 32 | 44 | 221 |
| Mennään vaan | 22 | 26 | 30 | 25 | 15 | 37 | 155 |
| Onnellisuus | 15 | 27 | 21 | 27 | 14 | 24 | 128 |
| Mandy | 15 | 28 | 20 | 24 | 30 | 27 | 144 |
| Huomenna | 38 | 30 | 33 | 32 | 25 | 21 | 179 |
| Eläköön elämä | 39 | 37 | 45 | 48 | 49 | 37 | 255 |
Tulos > Alueraatien puheenjohtajat

Rovaniemi: Ritva Säilä-Tapio
Kuopio: Ilkka Pettersson
Vaasa: Vesa Nieminen
Turku: Kari Purssila
Jyväskylä: Marja Aho
Helsinki: Reijo Suojanen
Tulos > Esikuuntelussa myös soitetut

| Esittäjä | Sävelmä |
| --- | --- |
Bianca Morales: Huominen kauas johtaa
Jokke Seppälä: Ei tarvii sympatiaa
Tapani Kansa: Minut muistatko vielä
Sonja Lumme: Musiikin syke
Tapani Kansa: Sanat sanomatta jäävät