stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hindinkielinen Wikipedia

| Hindinkielinen Wikipedia |
| --- | --- |


Verkkosivusto:  hi.wikipedia.org
Kaupallinen:  ei
Tyyppi:  verkkotietosanakirja
Rekisteröinti:  vapaaehtoinen
Kielet:  hindi
Omistaja:  Wikimedia Foundation
Avattu:  heinäkuu 2003
Nykyinen tila:  aktiivinen
Hindinkielinen Wikipedia (hindiksi विकिपीडिया Wikipīḍiyā) on Wikipedian hindinkielinen versio. Se perustettiin heinäkuussa 2003. Hindinkielisessä Wikipediassa on 
153 985 (30.11.2022) artikkelia, ja se on artikkelimäärältään 59. suurin. Sen muokkaajat ovat pääasiassa intialaisia.
Aiheesta muualla

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hindinkielinen Wikipedia Wikimedia Commonsissa
Iso Leppäjärvi (Ylöjärvi)

| Iso Leppäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  62°01′16″N, 23°38′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Keihäsjoen valuma-alue (35.35)
Laskuoja:  oja Malluojaan 
Järvinumero:  35.354.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  186,2 m  
Rantaviiva:  1,319 km  
Pinta-ala:  6,888 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Leppäjärvi 
Iso Leppäjärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kallion kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,9 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Riuttasjoen alueeseen (35.354) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 186,2 metriä mpy.
Holdhusin kirkko

| Holdhusin kirkko Holdhus kyrkje |
| --- | --- |

Sijainti:  Bjørnafjorden, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1726
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  90
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Holdhusin kirkko (norj. Holdhus kyrkje) on Bjørnafjordenin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko , jonka nykyinen ulkoasu on vuodelta 1726. Tätä edeltävältä ajalta rakennuksen historia on epäselvä, mutta paikalla on todennäköisesti ollut alun perin keskiaikainen sauvakirkko.
Kuvia

Kirkkosali
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holdhusin kirkko Wikimedia Commonsissa
Häkkänen

Häkkänen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Antti Häkkänen (s. 1985), kokoomuslainen poliitikko ja ministeri
Helinä Häkkänen (aik. Häkkänen-Nyholm, s. 1971), psykologi, psykoterapeutti, dosentti ja tietokirjailija
Kaarle Juho Häkkänen (1842–1909),  maanviljelijä ja valtiopäivämies
Klaus Häkkänen (1905–1983),  juristi, hallintomies ja varatuomari
Martti Häkkänen, oikeustieteilijä
Matti Häkkänen (1936–2023), diplomaatti, Klaus Häkkäsen poika.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hámilton Ricard

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Hámilton Ricard Cuesta
Syntymäaika: 12. tammikuuta 1974 (ikä 50)
Syntymäpaikka: Quibdó, Kolumbia
Kansalaisuus:  Kolumbia
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 184 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1992-1997 1997-2001 2001-2002 2003 2003 2004 2004 2005 2005 2006-2007 2007-2008 2009-2010 2010-2011 2011-2012 | Deportivo Cali Middlesbrough CSKA Sofia Shonan Bellmare Cortuluá Emelec APOEL Deportivo Cali Numancia Danubio Shanghai Shenhua Danubio Concepción Deportes Quindío |  |
Maajoukkue
| 1995–2000 | Kolumbia | 27 (5) |
Hámilton Ricard (s. 12. tammikuuta 1974 Quibdó) on kolumbialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Ricard debytoi Kolumbian maajoukkueessa 1995. Hän kuului Kolumbian joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1998. Hän on pelannut 27 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Haukkasalmi (lampi Kangasniemellä)

| Haukkasalmi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  61°53′01″N, 26°32′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  oja Puulaan 
Järvinumero:  14.923.1.199
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  95,3 m  
Pituus:  290 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  1,374 km  
Pinta-ala:  3,141 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHaukkasalmi 
Haukkasalmi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Unnukkalan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 290 metriä pitkä, 160 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Puulan lähi-alueeseen (14.923) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 95,3 metriä mpy.
Ilpo Tiihonen

| Ilpo Tiihonen |
| --- | --- |
 Ilpo Tiihonen elokuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1950 Kuopio, Suomi
Kuollut: 8. kesäkuuta 2021 (70 vuotta) Ylöjärvi, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Taidesuuntaus:  runoilija
Palkinnot
 Valtion kirjallisuuspalkinto, 1981   Kalevi Jäntin palkinto, 1982   Rauhankasvatuspalkinto, 1989   Eino Leinon palkinto, 1991   Einari Vuorela -runopalkinto, 1997   Runeberg-palkintoehdokas 2005   Tanssiva karhu -palkinto 2005   Savonia-palkinto, 2005   Kirjallisuuden valtionpalkinto, 2005   Pro Finlandia -mitali 2005  
Ilpo Tiihonen (1. syyskuuta 1950 Kuopio – 8. kesäkuuta 2021 Ylöjärvi) oli suomalainen runoilija.
Tiihosen vanhemmat ovat postinhoitaja Esko Tiihonen ja postivirkailija Aino Väntsi. Tiihonen pääsi ylioppilaaksi vuonna 1971 ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa. Hänen ensimmäinen runoteoksensa oli Sarkunmäen palo, joka julkaistiin vuonna 1975. Runojen lisäksi Tiihonen kirjoitti myös näytelmiä.
Tiihoselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 2012.
Tiihosen puoliso oli harmonikkataiteilija Merja Ikkelä.. Hänellä oli aiemmasta avioliitostaan kaksi poikaa, näyttelijä Ville Tiihonen ja kustannuspäällikkö Jussi Tiihonen.
Tiihonen kuoli sairauskohtaukseen 70-vuotiaana.
Tuotanto > Runoteokset

Sarkunmäen palo, Gummerus 1975
Antero Vipuliini ja taikatakki, lastenrunoja, Gummerus 1977
Teille ei tarjoilla enää, WSOY 1978
Arjen armada, WSOY 1980
Eroikka, WSOY 1982
Hyvät, pahat ja rumat, WSOY 1984
Enkelin tavara, WSOY 1986
Taivaan kulmilla. Valitut runot 1975–1986, WSOY 1987
Kuu ja Kustaa, lastenrunoja, Kustannus-Mäkelä 1987
Kirkas ja Pimeä, Alko 1988
Ei-Kaj Plumps, hyppyjä Helsinkiin, lastenrunoja, WSOY 1989
Tähtipumppu, 1992
Muisti, Helsingin Kaupunginmuseo, 1993
Muusa, WSOY 1994
Boxtrot, WSOY 1998
Jees ketsuppia!, lastenrunoja, WSOY 1999
Lyhyt oodi kaikelle, valitut runot 1975–2000, WSOY 2000
Eros, WSOY 2002
Largo, WSOY 2004
Jumalan Sumu, WSOY 2009
Tuotanto > Näytelmät, televisionäytelmät

Pihapuu, KOM-teatteri, 1976
Pietarin miilu, tv-ooppera, YLE, säv. Toni Edelmann, 1979
Feenix eli Tohtori Kaikkitietävä, lastennäytelmä, Penniteatteri, 1980
Dyny, lastennäytelmä, Penniteatteri, 1981
Plottis, ja piste, lastennäytelmä, Suomen Lasten Teatteri, 1982
Kallion kimallus, Helsingin Kaupunginteatteri, säv. Jukka Linkola, 1989
Kolme kovista, lastennäytelmä, Teatteri Kehä III, 1991
Reearuu, lastenmusikaali, Helsingin Kaupunginteatteri, säv. Markus Fagerudd, 1992
Angelika, tv-ooppera, YLE, säv. Jukka Linkola, 1993
Laulu Otavasta, Lahden Kaupunginteatteri, säv. Kaj Chydenius, 1996
Pieni rooli, Helsingin Kaupunginteatteri, säv. Samuli Laiho, 1997
Noitasapatti, Suomen Kansallisooppera/koululaiset, säv. Herman Rechberger, 2000
Gaia, Suomen Kansallisooppera, säv. Markus Fagerudd, 2001
Rämö, Sibelius-Akatemia, säv. työryhmä, 2001
Kerjäläiset, Suomen Kansallisooppera/koululaiset, säv. Markus Fagerudd, 2003
Kaipaus, musiikki Jukka Linkola, 2006
Kettu ja Jänis, Teatteri Jurkka, 2007
Rakkaat Rissaset, Kuopion Teatteri, 2009
Tuotanto > Kuunnelmat

Sortuma, lastenkuunnelma, YLE, 1983
Rehtori Kalkkisen rikos I–II, lastenkuunnelma, YLE, 1989
RosKiss, YLE 1992
Tuotanto > Muita kirjoja

Kirjoittajan eväät, Ilpo Tiihonen ja Jouko Lehtonen, Gummerus, 1976
Nessi, Ilpo Tiihonen ja Leena Juutilainen, W&G, 1981
Kaipaus, WSOY 2006
Kettu ja Jänis, Teatteri Jurkka, 2007
Tuotanto > Suomennoksia

Gustaf Fröding: Runoilija Wennerbom ja muita runoja, 1986
Hiipparihiiri piilosilla, 1992
R. Kipling – T. Supple: The Jungle Book, Helsingin Kaupunginteatteri, 1997
A. S. Puškin: Muistomerkki, yhdessä Jukka Mallisen kanssa, WSOY 1999
Pikku Pekka Pyy, Lasten Parhaat Kirjat, 1999
Debi Gliori: Kulta pieni, WSOY 2000
Tuotanto > Kirjallinen äänilevy

Elävänä Bulevardilla, WSOY 1995
Tuotanto > Näyttely

AIR, runokollaaseja, Runogalleria 1993
Tuotanto > Käännökset

Kokoelmista Teille ei tarjoilla enää, Eroikka, Hyvät, pahat ja rumat, Enkelin tavara ja Tähtipumppu on käännetty englanniksi kokoelmaan Black and red, 1993
Huomionosoitukset

Valtion kirjallisuuspalkinto, 1981
Kalevi Jäntin palkinto, 1982
Rauhankasvatuspalkinto, 1989
Eino Leinon palkinto, 1991
Einari Vuorela -runopalkinto, 1997
Runeberg-palkintoehdokas 2005
Tanssiva karhu -palkinto 2005
Savonia-palkinto, 2005
Kirjallisuuden valtionpalkinto, 2005
Pro Finlandia -mitali 2005
Taiteilijaeläke 2012
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Ilpo Tiihonen Wikisitaateissa
Ilpo Tiihosen runoja Electric Verses -verkkoantologiassa.
Ilpo Tiihonen Lukukeskuksen sivulla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Runokokoelmasta Largo.
Runokokoelmasta Eros.
Tiihonen kustantamo WSOY:n sivuilla.
Ilpo Tiihosen haastattelu (2005). Ylen Elävä arkisto.
Tiihonen, Ilpo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Hengen pitimet

| Hengen pitimet Mokoma |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Sound Supreme, Hämeenlinna
 Julkaistu: 25. toukokuuta 2018
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Janne Saksa
 Tyylilaji: thrash metal, death metal
 Kesto: 42.24
 Levy-yhtiö: Sakara
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Mokoman muut julkaisut
| Laulurovio 2016 | Hengen pitimet 2018 | Ihmissokkelo 2020 |
Hengen pitimet on Mokoman kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 25. toukokuuta 2018. Se äänitettiin Hämeenlinnassa Sound Supreme -studiolla Janne Saksan johdolla, ja sen miksauksesta vastaa edeltävän varsinaisen studioalbumin tapaan Jens Bogren.
Albumi julkaistiin myös Japanissa levymerkillä Marquee Avalon. Yhtye juhlisti albumin julkaisua Tokion Space ODD-klubilla.
Taustaa

Yhtye ilmoitti uuden studioalbuminsa valmistumisesta 15. maaliskuuta 2018, jolloin laulaja Marko Annala kuvaili albumia näytön paikaksi viimeisimmän varsinaisen studioalbumin Elävien kirjoihin tuomille yhtyeen uusille faneille. Annala on kuvaillut albumin tematiikkaa seuraavanlaisesti:
»Hengen pitimillä suurennuslasi on edellisen levyn yksilöllisestä tuskasta kohdistettu yhteisöllisiin kipupisteisiin: tämän ajan arvotyhjiöihin, kylmyyteen, ihmisen kaipuuseen itseään suurempien ilmiöiden äärelle, järjen ja tunteen rajanvetoon. Hengen pitimet käsittelee nimensä mukaisesti sitä mikä pitää meidät elossa, mikä tekee meistä ihmisiä.»
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Etelä-Suomen Sanomat: 

Imperiumi: 
| Kaaoszine | 9/10 |  |

Keskisuomalainen: 
Soundi: 
V2.fi: 

Soundin ennakkokuuntelussa Hengen pitimet sai suitsutusta, ja se nostettiin yhtyeen parhaimmaksi albumikokonaisuudeksi sitten viimeisimmän studioalbumin.
Kappaleet

Tienraivaaja – 3.47
Kepeät mullat – 4.28
Salaisuus – 3.31
Hirtehinen – 4.45
Linnut eivät enää laula – 3.38
Lahja – 4.01
Kesytä perkeleet – 4.21
Tahdon ihmeet takaisin – 3.42
Erhe – 4.26
Pienin kaikista – 5.53
Aiheesta muualla

Hengen pitimet Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Hengen pitimet Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Mokoma
| --- | --- |
Studioalbumit:   Valu  Mokoman 120 päivää  Kurimus  Tämän maailman ruhtinaan hovi  Kuoleman laulukunnaat  Luihin ja ytimiin  Sydänjuuret  Varjopuoli  180 astetta  Elävien kirjoihin  Laulurovio  Hengen pitimet  Ihmissokkelo  Myrsky 
EP:t:   Punainen kukko  Viides vuodenaika  Juurta jaksain  Yksi 
Singlet:   ”Kasvan”  ”Perspektiivi”  ”Seitsemän sinetin takana”  ”Rajapyykki”  ”Takatalvi”  ”Hiljaisuuden julistaja”  ”Nujerra ihminen”  ”Sydänjuuret”  ”Sarvet esiin”  ”Sydän paikallaan”  ”Valkoista kohinaa”  ”Punamultaa”  ”Sinne missä aamu sarastaa”  ”Marras / Kuollut, kuolleempi, kuollein”  ”Rautaa rinnoista / Ruovddi rattiiin”  ”Kepeät mullat”  ”Tahdon ihmeet takaisin”  ”Syyttävä sormi”  ”Toinen ihminen”  ”Vuoret, huolet”  ”Talvi 7””  ”Malja sille!”  ”Taivaan tuuliin” 
DVD:t:   DVD ("Mäntit tien päällä")  Sakara Tour 2006
Harmaakuvemyyrä

| Harmaakuvemyyrä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Myyrät Cricetidae
Alaheimo::  Varsinaiset myyrät Arvicolinae
Suku::  Myodes
Laji::  rufocanus
Kaksiosainen nimi
 Myodes rufocanus  (Sundevall, 1846) 
Synonyymit
 Clethrionomys rufocanus (Sundevall, 1846)  Clethrionomys sikotanensis (Tokuda, 1935) 
 Harmaakuvemyyrän levinneisyys
Katso myös
   Harmaakuvemyyrä Wikispeciesissä   Harmaakuvemyyrä Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harmaakuvemyyrä (Myodes rufocanus, entinen nimi Clethrionomys rufocanus) on pohjoinen yleinen myyrälaji. Se esiintyy hyvin erilaisissa biotoopeissa soiden laitamilta ja lehdoista tunturien kivilouhikkoihin. Kannan suuruudessa on huomattava, 4–5 vuoden mittainen sykli.
Suomessa laji on rauhoitettu.
Levinneisyys

Harmaakuvemyyrän levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian pohjoisosista Venäjälle Siperian poikki ja sieltä edelleen Kamtšatkalle ja Sahalinille sekä Japaniin, Mongoliaan, Kiinaan ja Koreaan asti.
Suomessa harmaakuvemyyrän yhtenäisen levinneisyyden eteläraja kulkee Perämeren pohjukasta Kuusamoon.
Tuntomerkit

Harmaakuvemyyrän ruumiin pituus on 6,5–13,5 senttiä, häntä 2–4 senttiä ja paino 10–60 g. Sen selän väritys on punaruskea, kyljet hopeanharmaat ja vatsa vaaleanharmaa.
Elintavat

Harmaakuvemyyrä on aktiivisimmillaan hämärän aikaan, mutta liikkuu kaikkina vuorokauden aikoina. Se tekee aluskasvillisuuden joukkoon käytäviä ja kiipeilee vähemmän kuin muut sukunsa edustajat, metsämyyrä ja punamyyrä. Harmaakuvemyyrä on myös hyvä uimari.
Lisääntyminen

Harmaakuvemyyrän poikueessa on yleensä 4–7 poikasta. Kantoaika kestää 18–19 päivää, ja nuoret yksilöt ovat sukukypsiä jo 30–60 päivän ikäisinä. Lisääntymiskausi vaihtelee asuinalueen eri osissa. Kevään ensimmäiset poikaset voivat lisääntyä suotuisissa oloissa jo samana kesänä, mutta jos myyriä on tiheässä, sukukypsäksi varttuminen viivästyy.
Pesänsä harmaakuvemyyrä tekee sammalmättääseen, maan- tai kivenkoloon tai varvikkoon. Valtaosa harmaakuvemyyristä jää alle vuoden ikäisiksi, vanhimmat elävät 2-vuotiaaksi.
Ravinto

Harmaakuvemyyrä on pääasiassa kasvinsyöjä. Se suosii vihreitä kasvinosia, kukintoja, marjoja, siemeniä ja puiden ja pensaiden kuorta. Japanissa ne syövät talvella bamburuokoa. Suomessa erityisesti mustikka on harmaakuvemyyrän keskeinen ravinnonlähde. Harmaakuvemyyrä ei juuri välitä jäkälistä.
Aiheesta muualla

Valokuva CalPhotos
Harry Kewell

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Harry Kewell vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi: Harrison Kewell
Syntymäaika: 22. syyskuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka: Sydney, Australia
Pelipaikka: vasen laitahyökkääjä
Pituus: 180 senttimetriä
Seura
Seura: Melbourne Heart FC
Pelinumero: 10
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–2003 2003–2008 2008–2011 2013–2014 |  Leeds  Liverpool  Galatasaray  Melbourne | 181 (45) 93 (12) 0 (0) 9 (2) |
Maajoukkue
| 1998–2011 |  Australia | 58 (17) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. heinäkuuta 2018.
Harrison ”Harry” Kewell (s. 22. syyskuuta 1978 Sydney, Australia) on australialainen jalkapalloilija. Hän on yksi Australian kaikkien aikojen parhaina pidetyistä ja menestyksekkäimmistä jalkapalloilijoista.
Ura

Kewell teki debyyttinsä valioliigassa Leeds United FC:n paidassa 17-vuotiaana 30. maaliskuuta 1996 Middlesbrough FC:tä vastaan. Hän ja toinen australialainen hyökkääjä Mark Viduka olivat tärkeässä roolissa, kun Leeds selvisi Mestarien liigan välieriin kaudella 2000–2001. Hieman myöhemmin Leeds ajautui taloudellisiin vaikeuksiin, ja Kewell siirtyi Liverpooliin vuonna 2003. 25. toukokuuta 2005 Kewellistä tuli toinen australialainen, joka oli voittanut Mestarien liigan, kun Liverpool voitti loppuottelussa AC Milanin.
Kewell ilmoitti maaliskuussa 2014 lopettavansa peliuransa kuluvan kauden päätteeksi.
Ura > Maajoukkueessa

Kewell pelasi ensimmäisen ottelunsa Australian jalkapallomaajoukkueessa marraskuussa 1997, kun Australia kohtasi kaksiosaisessa MM-karsinnassa Iranin. Kewell teki otteluissa yhteensä kaksi maalia, mutta Iran selvisi lopputurnaukseen tehtyään enemmän vierasmaaleja. Hän osallistui Australian joukkueessa jalkapallon MM-kisoihin vuosina 2006 ja 2010.
Perhe

Kewellin perheeseen kuuluvat englantilainen näyttelijävaimo Sheree Murphy sekä kaksi lasta, Taylor ja Ruby. Hänellä on henkilökohtainen sponsorisopimus Adidaksen kanssa.
Saavutukset

1996–1997 FA Youth Cup pelatessaan Leedsissä
2004–2005 UEFA Champions League pelatessaan Liverpoolissa
Henkilökohtaiset saavutukset

2000 PFA:n vuoden nuori pelaaja
1999, 2001, 2003 Oseanian Vuoden pelaaja
Häkkilä

Häkkilä on yksi Saarijärven kaupungin 25 kylästä. Vuonna 2015 siellä oli 88 asukasta.
Asutus tuli Häkkilään melko varhain, nykyiseen Häkkilän kylään perustettiin 1554 yksi Saarijärven vanhimmista taloista. Ensimmäiset uudisasukkaat olivat Mikko Matilainen ja Mauno Häkkinen.
Kansakoulu saatiin Häkkilään aivan ensimmäisten kylien joukossa, vuonna 1897. Häkkilän Osuuskauppa oli ensimmäinen osuuskauppa Saarijärvellä.  Varsinainen uranuurtaja kuitenkin oli Häkkilän Osuuskassa. Se oli ensimmäinen koko pitäjässä.  Vuonna 2010 vakituisia asukkaita oli 191.N äistä alle 14-vuotiaita oli 29, työikäisiä 115 ja yli 65-vuotiaita 47. Ikäjakauma on sama kuin kaupungin muillakin kylillä kirkonkylää mukaan lukematta. Häkkilän keskustasta Saarijärven keskustaan on 18 kilometriä. Linja-autolla kaupungin keskustaan pääsee vain koulupäivinä aamuisin. Lisäksi toimii palveluliikenne kaksi kertaa viikossa Saarijärven keskustaan ja takaisin.[lähde? ]
Helmer Selinin Raivaajapatsaaseen (1964) kerättiin suuri määrä myllynkiviä Häkkilän kylältä ja lähiseuduilta.
Kauppaa ei enää kylässä ole. Koulukin lopetettiin 1973. Koulurakennus toimii nykyään kylätalona.  Koulun piharakennuksessa toimii mielenkiintoinen kylämuseo ja sen vierellä on Helmer Selinin suunnittelema "Raivaaja-patsas" (1964). Ikääntyvien asukkaiden ei tarvitse muuttaa keskustaan sillä Häkkilässä on oma vanhustentalo. Kylästä löytyy myös tenniskenttä ja useampikin yleinen uimaranta.
Häkkilässä sijaitsee Forelian taimitarha ja karistamo, joka on suurin Suomessa ja tuottaa puolet Suomen havupuisden siementarpeesta. Kylä kietoutuu jylhän ja puhtaan Pyhäjärven ympärille. Kauniit mäntykankaat,korkeat mäet ja järvenlahdet luovatkin tyypillisen häkkiläläisen maiseman.
Fulham FC

Fulham Football Club on englantilainen vuonna 1879 perustettu jalkapalloseura, joka on kotoisin Lontoosta. Fulham pelaa kaudella 2022–2023 Valioliigassa.
Pitkästä historiastaan huolimatta Fulhamin suurin voitto on Intertoto Cupin ykkössija vuonna 2002. Kaudella 2009–2010 Fulham pelasi Eurooppa-liigan loppuottelussa. FA Cupissa joukkue on päässyt kerran finaaliin ja viidesti välieriin. Paras sarjasijoitus on kaudelta 2008–2009, jolloin Fulham oli Valioliigan seitsemäs.
Fulhamin omistaa Shahid Khan.
Historia > 1898–1907: Amatöörivuodet ja Southern League

Fulham perustettiin 1879 nimellä Fulham St Andrew's Church Sunday School, ja sen perustivat West Kensingtonin Star Roadilla sijaitsevat anglikaanisen seurakunnan seurakuntalaiset. Se voitti Itä-Lontoon amatööricupin 1887, ja lyhennettyään nimen nykyiseen muotoon vuonna 1888 se voitti ensimmäisellä yrityksellä vuonna 1893 Itä-Lontoon liigan.
Joukkue sai ammattilaisstatuksen 12. joulukuuta 1898, samana vuonna kun se aloitti Southern Leaguen 2. divisioonassa. Kaudella 1902–1903 se voitti divisioonan ja nousi porrasta ylemmäs 1. divisioonaan. Joukkue voitti liigan kahdesti vuosina 1905–1906 ja 1906–1907.
Historia > 1907–1952: Englannin liiga ja nousu pääsarjaan

Fulham nousi Englannin liigaan syyskuussa 1907 ja sijoittui heti ensimmäisellä kaudella neljänneksi ja pääsi FA Cupissa välieriin. Fulham pelasi 2. divisioonassa vuoteen 1928, jolloin se putosi 3. divisioonaan. Seura palasi 2. divisioonan neljä kautta myöhemmin. Vuonna 1936 Fulham ylsi jälleen FA Cupin välieriin. Kaudella 1948–1949 Fulham voitti 2. divisioonan mestaruuden ja nousi ensimmäistä kertaa pääsarjatasolle, 1. divisioonaan. Ensimmäinen vierailu pääsarjatasolle ei kuitenkaan kestänyt pitkään – Fulham jäi sarjan viimeiseksi kaudella 1951–1952 ja putosi.
Historia > 1952–1980: Toinen vierailu pääsarjassa ja FA Cupin finaali

Fulham pelasi kolmannen kerran FA Cupin välierissä 1958 ja seuraavalla kaudella se nousi takaisin pääsarjatasolle. Tällä kertaa seura säilyi 1. divisioonassa yhdeksän kautta. Tuona aikana Fulhamissa pelasi muun muassa Englannin maajoukkuetta edustaneet Johnny Haynes, George Cohen, Alan Mullery ja Bobby Robson. Parhaimmillaan Fulham oli sarjassa kymmenes. Pudottuaan kauden 1967–1968 jälkeen, Fulhamin alamäki jatkui ja se putosi heti seuraavan kauden jälkeen 3. divisioonaan.
Fulham palasi toiselle sarjaportaalle kahden kauden jälkeen. Kaudella 1974–1975 Fulham eteni ensimmäistä kertaa FA Cupin loppuotteluun. Finaalissa 1. divisioonan West Ham voitti Fulhamin lukemin 2–0. 1970-luvulla Fulhamissa pelasivat muun muassa Bobby Moore ja George Best, mutta nimekkäistä pelaajista huolimatta seura ei onnistunut tekemään paluuta takaisin 1. divisioonaan. Vuonna 1980 putosi taas sarjaporrasta alemmas.
Historia > 1980–2001: Vaikeat ajat alemmilla sarjatasoilla

1980-luvulla Fulham vuorotteli 2. ja 3. divisioonassa, ja kärsi talousvaikeuksista. Vuonna 1987 Fulhamia yritettiin yhdistää Queens Park Rangersin kanssa, mutta se kariutui ja Fulham oli lähellä ajautua konkurssiin. Seuran entisen pelaajan, Jimmy Hillin, johtama ryhmä pelasti lopulta seuran. Vuonna 1994 Fulham putosi neljännelle sarjaportaalle, josta oli Valioliigan perustamisen myötä tullut 3. divisioona. Kaudella 1995–1995 jäi historiansa heikoimpaan tulokseen sijoittuen sarjassa sijalle 17.
Fulhamin nousu alkoi entisen pelaajan, Micky Adamsin, tultua valmentajaksi maaliskuussa 1996. Hänen johdollaan Fulham nousi kauden 1996–1967 päätteeksi. Kesällä 1997 Mohamed Al-Fayed osti seuran, palkkasi valmentajaksi Kevin Keeganin ja investoi uusiin pelaajiin. Fulham voitti 2. divisioonan 1999 ja nousi toiselle sarjaportaalle. Kaksi kautta myöhemmin Fulham voitti 1. divisioonan mestaruuden ja nousi pääsarjatasolle, Valioliigaan, 33 vuoden tauon jälkeen.
Historia > 2001–2003: Valioliiga-debyytti > Kausi 2001–02

Ennakolta Fulhamin odotettiin menestyvän jopa todella hyvin Valioliigassa. Moni ennusti joukkueen yltävän UEFA Cup-paikkaan, tai jopa Mestareiden liigaan. Ensimmäinen kausi oli kuitenkin pettymys. Huolimatta muutamista hyvistä otteluista ja ajoittaisista loisteliaista välähdyksistä lopullinen sijoitus sarjassa oli 13.