stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mestari Kongin keskustelut
Suomennokset

Keskustelut julkaistiin suomeksi kokonaisuudessaan Toivo Koskikallion laatimana käännöksenä vuonna 1958.
Jyrki Kallion uudempi suomennos vuodelta 2014 sai J. A. Hollon palkinnon.
Kirjallisuutta

Canetti, Elias: Kung Fu-tse keskusteluissaan. (Konfuzius in seinen Gesprächen, 1971.) Suomentanut Markus Lång. Parnasso 2/2008, s. 44–47.
Kung Fu-tse: Keskustelut.  ((Lúnyǔ, noin 475–221 eaa.) Suomentanut Toivo Koskikallio)  Porvoo:  WSOY, 1958 (5. painos 2002, ISBN 951-0-18231-1).
[Kungfutse]: Mestari Kongin keskustelut. Kungfutselaisuuden ydinolemus.  ((Lúnyǔ, noin 475–221 eaa.) Suomentanut ja selityksin varustanut sekä taustoittavat luvut kirjoittanut Jyrki Kallio. Julkaisu sisältää myös alkutekstin kiinaksi)  Helsinki:  Gaudeamus, 2014.  ISBN 978-952-495-337-5
Saarti, Jarmo: Mestarin opetuksia. Tieteessä tapahtuu, 2015, 33. vsk, nro 5, s. 70–71.  Artikkelin verkkoversio.
Aiheesta muualla

Mykkänen, Pekka: Uusi käännös avaa kungfutselaista filosofiaa. Helsingin Sanomat. 19.10.2014.
Löf, Risto: Mestari Kongin keskustelut. Savon sanomat. 14.12.2014. Arkistoitu 13.7.2015. Viitattu 5.7.2015.
The Analects of Confucius. Project Gutenberg. (englanniksi)
Kungfutselaisia tekstejä
| --- | --- |
Neljä kirjaa:  Suuri oppi  Tarkoituksen oppi  Keskustelut  Mengzi 
Viisi klassikkoa:  Laulujen kirja  Kirjoitusten kirja  Riitit  Muutosten kirja  Kevättä ja syksyä -vuosikirjat 
Kolme kommentaaria:  Zuozhuan  Gongyangzhuan  Guliangzhuan 
Kolmetoista klassikkoa:  Laulujen kirja  Kirjoitusten kirja  Zhouli  Yili  Riitit  Muutosten kirja  Zuozhuan  Gongyangzhuan  Guliangzhuan  Keskustelut  Erya  Xiaojing  Mengzi 
Muita:  Musiikin kirja  Kongzi Jiayu  Xunzi
Meteor (satelliitti)

Meteor-3M laukaisuvalmiina kantoraketissa
Meteor-satelliitit olivat Neuvostoliiton sääsatelliitteja. Venäjä käyttää niiden modernisoituja versioita. Kyseessä on naparadan kaukokartoitussatelliitti.
Meteorit tarkkailevat ilmakehää (muun muassa kosteus, lämpötila), meren pintalämpötilaa, lämpösäteilyä, merijäätä, pilviä.
Historiaa

Meteor 1-1: ensimmäinen Meteor-sarjan sääsatelliitti, joka laukaistiin avaruuteen 26. maaliskuuta 1969
Meteor 2-1: ensimmäinen toisen sukupolven Meteor-satelliitti, joka laukaistiin avaruuteen 11. heinäkuuta 1975
Meteor 2-21/Fizeau: viimeinen toisen sukupolven Meteor-satelliitti, joka laukaistiin avaruuteen 31. elokuuta 1993. Se toimi länsimaisten lähteiden mukaan vuoteen 1998 asti. Satelliitti kantoi ranskalaisen fyysikon Armand Fizeaun nimeä.
Meteor 3-1: ensimmäinen kolmannen sukupolven Meteor-satelliitti, joka laukaistiin avaruuteen 24. lokakuuta 1985
Meteor 3-5: laukaistiin avaruuteen 15. elokuuta 1991. Mukana yhdysvaltalainen otsonimittalaite TOMS (Total Ozone Mapping Spectrometer), joka toimi 3 vuoden ajan
Meteor 3-6: viimeinen Meteor 3 -sarjan satelliitti, joka laukaistiin avaruuteen 25. tammikuuta 1994
Meteor-3M: joulukuussa 2001
Meteor 3M-N1 laukaistiin 10. joulukuuta 2001 Baikonurin kosmodromilta
Meteor-M1-satelliitti laukaistiin syksyllä 2008, länsimaisen lähteen mukaan Venäjällä ei ole vuonna 2008 lainkaan omia sääsatelliitteja taivaalla, mutta länsiväite voi olla epätosi.
Meteor-M 1 laukaistiin 17.9.2009. Siinä on Severjanin-M-tutka, joka toimii cm-aallonpituusalueella ja aikaansaa jokasään havainnoin ilmakehän alaosaan asti .
Meteor 1

Neuvostoliitto aloitti Meteor-sääsatelliittien kehitystyön 1960-luvun alkupuoliskolla. Projektin tavoitteena oli laukaista matalalle Maata kiertävälle (LEO, Low Earth Orbit) polaariradalle, joukko maapallon sääilmiöitä tarkkailevia satelliitteja. Sarjan ensimmäinen prototyyppi oli elokuussa 1964 avaruuteen laukaistu Kosmos 44. Ensimmäinen Meteor-satelliitin laukaisu tehtiin tammikuussa 1969. Laukaisu kuitenkin epäonnistui ja ensimmäinen varsinainen Meteor-satelliitti pääsi radalleen kahta kuukautta myöhemmin maaliskuun 26. päivänä vuonna 1969.
Ensimmäisen sukupolven Meteor-satelliitteja laukaistiin radalleen 32 kpl. Satelliitissa oli mukana näkyvän valon aallonpituudella toimiva TV-kamera ja infrapunakamera, jotka kuvasivat 1000 km:n levyisen alueen kerrallaan. Kuvien erottelukyky oli parhaimmillaan muutamien kilometrien luokkaa. TV-kameraa käytettiin päivisin ja yöllä kuvaukset tehtiin infrapunakameralla. Satelliitissa on lisäksi maanpinnan lämpötilaa mittaava laite, joka kykeni havaitsemaan kerrallaan 2500 km:n levyisen alueen.
Meteor 1-5 -satelliitti, kesäkuun 23. päivänä vuonna 1970, laukaistiin normaalia korkeammalle kiertoradalle noin 900 km:n korkeuteen. Etäisemmän radan ansiosta satelliitti kykeni havaitsemaan laajempia alueita. Tällaista rataa hyödynnettiinkin seuraavissa Meteor-sarjan satelliiteissa.
Meteor 1-10 -satelliitista, joulukuun 29. päivänä vuonna 1971, tuli ensimmäinen neuvostoliittolainen sääsatelliitti, joka alkoi hyödyntää automaattista signaalinvälitystä Maahan eli ns. APT-lähetettä (Automatic Picture Transmission). Kyse oli analogisesta taajuusmoduloidusta signaalista, joka oli helppo vastaanottaa maa-asemilla 137 MHz:n alueella ja muuntaa kuvaksi.
Viimeinen ensimmäisen sukupolven Meteor-satelliitti, Meteor 1-31, laukaistiin avaruuteen heinäkuun 10. päivänä vuonna 1981. Tämä satelliitti tunnetaan myös nimellä Meteor-Priroda.
Meteor 2

Uuden sääsatelliittisukupolven kehitystyö alkoi jo vuonna 1967, kaksi vuotta ennen ensimmäisen sukupolven Meteor-satelliitin laukaisua. Tavoitteena oli suunnitella satelliitti, jonka toimintaikä olisi vuoden mittainen kuuden kuukauden sijaan ja muutenkin kehittää satelliitin mittalaitteistoa tarkemmaksi ja samalla automaattiseksi. Useiden viivästysten jälkeen ensimmäinen toisen sukupolven Meteor-sääsatelliitti saatiin radalleen heinäkuussa 1975.
Meteor 2 -satelliitti kykeni tarkkailemaan maapallon sääilmiöitä useilla aallonpituuksilla. Sen kartoitusalueen leveys oli 2100–2800 km. Parhaimmillaan kuvien erottelukyky ylsi 1 km saakka. Lisäksi satelliitissa oli mittalaite ilmakehän yläosien sähkökenttien tutkimiseen sekä mittalaite ilmakehän lämpötilajakauman kartoittamiseen. Meteor 2 -satelliitin havaintojen avulla voitiin tehdä tarkkoja mittauksia muun muassa kosteudesta, merenpinnan lämpötiloista ja maapallon napaseutujen jääpeitteestä.
Noin 1300 kg:n painoinen Meteor 2 -sarjan sääsatelliitit laukaistiin noin 850 km:n korkeuteen radalle, jolta ne ylittivät myös maapallon napa-alueet (inklinaatio 81,2 astetta). Kolmen satelliitin avulla kyettiin kartoittamaan sama maapallon alue 6–12 tunnin välein. Jokainen satelliitti kykeni kartoittamaan 30 000 neliökilometrin suuruisen alueen maapallolta.
Meteor 2-8 -satelliitti, maaliskuun 25. päivänä vuonna 1983, edusti hieman paranneltua versiota edeltäjistään. Satelliitti nostettiin hieman korkeammalle radalle (960 x 940 km) ja ratatasoa muutettiin hieman (inklinaatio 82,5 astetta), jolloin satelliitti kykeni kartoittamaan myös päiväntasaajan seutuja. Satelliitti varustettiin myös mikroaaltotunnistimilla pilvien kosteuden ja maanpinnan jääpeitteen tarkkailua varten sekä kehittyneemmillä infrapunamittalaitteilla.
Satelliittien välittämät tiedot käsiteltiin Neuvostoliiton ilmatieteen laitoksissa Moskovassa, Novosibirskissä ja Khabarovskissa. Neuvostoliitossa oli tuolloin 50 maa-asemaa satelliittien signaalin vastaanottoon. Kuvien välityksessä käytettiin APT-lähetettä 137,300 MHz, 137,400 MHz ja 137,850 MHz radiotaajuuksilla, jossa kaistaleveys oli 50 kHz.
Viimeinen Meteor 2 -sukupolven sääsatelliitti Meteor 2-21 laukaistiin radalleen elokuun 31. päivänä vuonna 1993. Näin Meteor 2 -sukupolveen kuului 21 satelliittia.
Meteor 3

Kolmannen sukupolven Meteor-sääsatelliittien suunnittelutyö alkoi jo vuonna 1972. Varsinaisen rahoituksen hanke sai vasta kesäkuussa 1983. Uuden satelliittisukupolven prototyyppi Kosmos 1612 laukaistiin Plesetskin avaruuskeskuksesta 27. marraskuuta vuonna 1984. Laukaisu kuitenkin epäonnistui ja satelliitti jäi osittain käyttökelvottomaksi. Ensimmäinen kolmannen sukupolven Meteor-satelliitti, Meteor 3-1, laukaistiin radalleen lokakuun 24. päivänä vuonna 1985.
Meteor 3 -sukupolven satelliitit laukaistiin 250 km korkeammalle. Satelliitit kiersivät Maata noin 1200 km:n korkeudessa (1251 x 1227 km) radoilla, joiden inklinaatio oli 82,5 astetta. Satelliitin kiertoaika oli maapallon ympäri noin 110 minuuttia. Uudentyyppisen radan ansiosta satelliitti kykeni edeltäjiään paremmin tarkkailemaan päiväntasaajan alueita ja kartoittamaan maantieteellistä sijaintia kahdesti päivässä.
Elokuun 15. päivänä vuonna 1991 laukaistu Meteor 3-5 oli varustettu maapallon otsonikerrosta tutkivalla amerikkalaisella TOMS-spektrometrillä (Total Ozone Mapping Spectrometer). Mittalaite oli toiminnassa aina vuoden 1994 lopulle, kunnes se vioittui.
Tammikuun 25. päivänä vuonna 1994 laukaistu Meteor 3-6 oli varustettu ranskalaisella SCARAB-radiometrillä (Scanner for Radiation Budget) ja saksalaisella PRARE-mittalaitteella (Precision Range and Range Rate Experiment). SCARAB-mittalaitteella tutkittiin maapallon säteilytasapainoa ja sen kautta muun muassa kasvihuoneilmiötä. Meteor 3-6 oli viimeinen kolmannen sukupolven perinteinen satelliitti.
Aiheesta muualla

EO Portal (Arkistoitu – Internet Archive)
Encyclopedia Astronautica
Sääsatelliittiharrastajan opas
Sputnik server
NOAA description of Meteor (Arkistoitu – Internet Archive)
SAGE III Meteor 3M (Arkistoitu – Internet Archive)
NASA - Goddard Space Flight Center Scientific Visualization Studio
NASA ILRS Meteor 3-6
NASA ILRS Meteor 2-21/Fizeau
NASA ILRS Meteor 3M
| n k Neuvostoliiton avaruusohjelma |
| --- | --- | --- |
| Satelliitit |  Kosmos  Molnija  Zenit  Bion  Glonass  Meteor  |  |
| Avaruusalukset |  Orion  Astron  Granat  Prognoz  RELIKT-1  |  |
| Kuu-ohjelmat |  Luna (Lunohod)  Zond-ohjelma  |  |
| Venus |  Venera  Vega  |  |
| Mars |  Mars  Fobos  |  |
Meteor 3 -satelliitti laukaistaan Tsyklon 3-raketilla Plesetskin avaruuskeskuksesta
Midtre Hellstugutinden

Midtre Hellstugutinden nähtynä Hellstugubreen-jäätiköltä.
| --- | --- |
Sijainti:  Opplandin lääni, Norja
Vuoristo:  Skandit
Korkeus merenpinnasta:  2 339 m
Prominenssi:  145  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Midtre Hellstugutinden on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Jotunheimenin kansallispuistossa, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 2 339 metriä.
Kirjallisuutta

Helgesen, Morten & Helgesen, Julia 2013: Norges Fjelltopper over 2000 meter. - Glittertind Forlag AS. Skrautvål. ISBN 978-82-997013-7-2
Miekkaritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Kuninkaallinen Miekkaritarikunta (ruots. Kungliga Svärdsorden) on ruotsalainen sotilasritarikunta, joka perustettiin Fredrik I:n valtakaudella vuonna 1748.
Aliupseereille jaettava hopeinen miekkamerkki laskettiin myös kuuluvaksi ritarikuntaan. Vuonna 1952 perustettiin myös ritarikuntaan kuuluvia mitaleita, joita on yhteensä kolme (pronssinen, hopeinen ja kultainen), ja niitä voidaan jakaa ainoastaan Ruotsin ollessa sotatilassa.
Miekkaritarikunnan kunniamerkkejä ei jaettu vuosina 1975–2022 vuonna 1974 tehdyllä päätöksellä, jolloin se laitettiin "lepäämään". Vuonna 2022 valtiopäivien tekemällä päätöksellä ruotsalaiset ritarikunnat otettiin uudelleen käyttöön ja Miekkaritarikunnan kunniamerkkejä voidaan jälleen myöntää 1.2.2023 alkaen. Samassa yhteydessä Ruotsin kuninkaasta tuli virallisesti ritarikunnan "suurmestari (ruots. stormästare)"; aiempi titteli "herra ja mestari (ruots. herre och mästare)".
Ritarikunnassa on viisi luokkaa:
Suurristi
1. luokan komentaja
Komentaja
1. luokan ritari
Ritari
Viimeisin suomalainen, joka on saanut Miekkaritarikunnan suurristin erikoisluokan oli marsalkka Mannerheim, joka sai suurristinsä 4. kesäkuuta 1942.
Myös kenraaliluutnantti Henrik Johan Aminoff, jalkaväenkenraali Adolf Aminoff, jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth sekä muutama muu suomalainen kenraali palkittiin suurristillä.
Metsäkurjenpolvi

| Metsäkurjenpolvi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Geraniales
Heimo::  Kurjenpolvikasvit Geraniaceae
Suku::  Kurjenpolvet Geranium
Laji::  sylvaticum
Kaksiosainen nimi
 Geranium sylvaticum  L. 
Katso myös
   Metsäkurjenpolvi Wikispeciesissä   Metsäkurjenpolvi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metsäkurjenpolvi (Geranium sylvaticum) on violettikukkainen polvenkorkuinen metsissä kasvava kasvi. Se kuuluu kurjenpolvikasvien heimoon. Metsäkurjenpolvi on valittu Kajaanin nimikkokasviksi.
Ulkonäkö

Metsäkurjenpolvi on ruohovartinen pystyhaarainen kasvi, joka kasvaa 25–50 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat sormijakoisia, isohampaisia. Kasvi on nukkamaisen karvan peitossa. Kaksittain kasvavat kukat ovat violetteja, harvoin valkoisia, ja 15–35 mm leveitä. Metsäkurjenpolvi kukkii kesä-heinäkuussa.
Levinneisyys

Metsäkurjenpolvea tavataan koko Suomessa, muualla Euroopassa sekä Siperiassa, Turkissa ja Iranissa. Se on levinnyt ihmisen mukana Grönlantiin ja tietyille alueille Yhdysvalloissa.
Elinympäristö

Metsäkurjenpolvi kasvaa kosteissa paikoissa: lehdoissa, rantaniityillä ja ojanpientareilla.
Metsäkurjenpolvi on aluskasvillisuuden valtalajina kurjenpolvi-oravanmarjatyypin ja kurjenpolvi-metsäimarretyypin lehdoissa. Sitä esiintyy myös mustikkatyyppiin kuuluvilla tuoreilla kankailla.
Kurjenpolvikärsäkäs (Zacladus geranii) syö reikiä kurjenpolvien kukkiin.lähde? Myös monet päiväperhoslajit käyttävät kukkia ravinnokseen. Metsäkurjenpolvi on myös sinisiipien toukkien ravintokasvi.
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Metsäkurjenpolven (Geranium sylvaticum) levinneisyys Suomessa.
Valokki-Nettikasvio: Metsäkurjenpolvi (Geranium sylvaticum)
Luopioisten kasvisto: Metsäkurjenpolvi (Geranium sylvaticum)
ITIS: Geranium sylvaticum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Geranium sylvaticum (englanniksi)
Anu Tuominen: Tannins and other polyphenols in Geranium sylvaticum: Identification, intraplant distribution and biological activity, University of Turku, Doctoral thesis, December 2017 (pdf) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161644  Wikispecies: Geranium sylvaticum  APDB: 165132  BioLib: 3565  CoL: 3FV8Q  EoL: 130445  EPPO: GERSY  EUNIS: 172559  GBIF: 2891147  GRIN: 419400  iNaturalist: 85429  IPNI: 322492-2  IRMNG: 11407175  ISC: 114550  ITIS: 502765  NatureServe: 2.158981  NBN: NBNSYS0000003148  NCBI: 379956  Open Tree of Life: 628152  PFI: 2812  Plant List: kew-2824138  PLANTS: GESY  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:322492-2  RHS: 97052  Tropicos: 13900049  VASCAN: 6052  WFO: wfo-0000701427  Laji.fi: MX.39138
Metsäradio

Metsäradio on Yle Radio Suomen ohjelma, jossa puhutaan metsänhoidosta, retkeilystä ja luonnosta. Ohjelmaa lähetettiin aiemmin keskiviikkoiltaisin, mutta vuoden 2024 alussa lähetykset siirrettiin tiistai-iltoihin.
Uusi aloitus tauon jälkeen

Metsäradio oli tauolla 1950-luvun puolivälistä lähtien, koska Hella Wuolijoen seuraajien aloittama ohjelmapolitiikka ei suosinut tämän kaltaisia, erillisille kuuntelijaryhmille suunnattuja ohjelmia. Radion kuuntelijoilta ja Maaseututyöväen Liitosta tulleen palautteen perusteella Metsäradio herätettiin henkiin viikoittaiseksi ohjelmaksi vuonna 1965, jolloin ensimmäisessä lähetyksessä suoritettiin vahdinvaihto Pekka Tiilikaiselta Adolf Turakaiselle. Myöhempiä juontajia ovat olleet Leo Ahonen, Jukka Koponen, Raino Hurme ja Terttu Lehmuskoski. Vielä Turakaisen kaudella Pekka Tiilikainen juonsi persoonallisella ja rehevällä tyylillään pari lähetystä vuodessa.
Adolf Turakainen uudisti Metsäradion rakenteen siten, että ohjelmassa vaihtelivat puheet ja musiikki sopivasti rytmitettyinä. Aikaisemmat sketsit, luennat ja varta vasten tehdyt musiikkiesitykset jäivät pois. Siten Turakainen suuntasi ohjelman entistä määrätietoisemmin metsässä työskentelevien ihmisten lisäksi tavallisille radion kuuntelijoille, joille voitiin tarjota paitsi viihdettä, myös tietoa metsäalalta. Metsäradio pyrki myös kohottamaan metsätöiden yleistä arvostusta, ja vuonna 1967 järjestetyn kilpailun tuloksena otettiin käyttöön vanhentuneeksi katsotun metsätyömiehen tilalle nimitys metsuri. Turakaisen hahmottelema ohjelmarakenne säilyi 1990-luvulle saakka.
Turakaisen siirryttyä Yleisradiossa uusiin tehtäviin 1970-luvun alussa Metsäradion vetovastuu siirtyi maatalous- ja metsätieteiden tohtori Leo Ahoselle, jonka päätyö oli Helsingin yliopiston liiketieteen laitoksella. Ahonen tarvitsi juontoonsa valmiiksi kirjoitetun tekstin, mutta hänellä oli taito lukea sitä niin, että kuuntelijat luulivat hänen puhuvan vapaasti. Toisaalta juuri tästä syystä Ahonen lähti hyvin vastahakoisesti tekemään haastatteluja kentälle ja niinpä ohjelmaan tarvittiin – ja saatiinkin – suuri määrä avustajia.
Metsäradion kuuntelijaluvut nousivat Turakaisen ja Ahosen kausilla parhaimmillaan 1,2 miljoonaan, mikä oli paljon television aikakaudella. Näinä vuosina ohjelman tekoon osallistuivat hyvin suuressa määrin Maaseututyöväen Liiton puheenjohtaja Pekka Virtanen ja tämän seuraaja Esa Ihalainen sekä Metsäteollisuuden Työnantajaliiton osastopäällikkö Tauno Simonen. Lisäksi ohjelmalla oli eri puolilla maata lukuisia avustajia, jotka haastattelivat metsureita hakkuupalstoilla, istutustyömailla ja muualla, missä näitä saattoi tavata. Sen sijaan metsäkoneurakoitsijat pääsivät ääneen huomattavan harvoin. Varsinkin Leo Ahosen kaudella Metsäradiota arvosteltiin ajoittain siitä, että haastateltavina oli vanhoja metsätyömiehiä tyyliin "silloin kun puut kaadettiin justeerilla eikä moottorisahaa vielä ollut". Toisaalta ohjelman suosio perustui osittain juuri tällaiseen nostalgiseen sisältöön. Metsäradion menestyksen myötä Yleisradiossa aloitettiin myös muita erikoisohjelmia, mm. Työmiehen tunti ja Maamiehen tunti.
Nykyään Metsäradiolla ei ole tunnuslaulua eikä varsinaista juontajaa.
Aiheesta muualla

Yle Areena – Metsäradio
Robert Michels

| Robert Michels |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. tammikuuta 1876 Köln, Saksa
Kuollut: 3. toukokuuta 1936 Rooma, Italia
Ammatti:  sosiologi
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Puoluelaitos nykyajan demokratiassa
Robert Michels (9. tammikuuta 1876 Köln, Saksa – 3. toukokuuta 1936 Rooma, Italia) oli Saksassa syntynyt, mutta sittemmin Italiassa vaikuttanut sosiologi.
Hänet tunnetaan parhaiten teoksestaan Puoluelaitos nykyajan demokratiassa (saks. Zur Soziologie des Parteiwesens in der modernen Demokratie, 1911), jossa hän esitti kaikkien demokraattisten organisaatioiden ajautuvan kasvaessaan väistämättä kohti oligarkiaa, autoritarismia ja byrokratiaa. Teoksessa mainitaan käsite oligarkian rautainen laki, taipumus harvainvaltaisuuteen.
Elämänvaiheet

Michels syntyi vauraaseen kauppiassukuun. Perhe oli katolinen. Isä oli saksalainen ja äiti ranskalaisbelgialainen. Michels kävi koulua Berliinin ranskalaisessa koulussa ja palveli Preussin armeijassa, minkä jälkeen hän opiskeli sekä Ranskassa että Saksassa useissa yliopistoissa. Hallen yliopistossa Michels promovoi aiheenaan Zur Vorgeschichte von Ludwig XIV.
Vuodet 1900-1907 Michels opiskeli ja opetti Saksassa, Italiassa ja Ranskassa. Hän liikkui älymystöpiireissä, tutustui yhteiskuntakriittisiin virtauksiin ja liittyi sekä Italian sosialistiseen puolueeseen (PSI) että Saksan sosialidemokraattiseen puolueeseen (SPD). Michels osallistui SPD:n puoluekokouksiin vuosina 1903-1905, mutta erosi puolueesta vuonna 1907. Hän erosi myöhemmin myös PSI:sta. Sosialismi ei ollut Saksassa salonkikelpoista, ja sekä suku että ystävät käänsivät Michelsille selkänsä. Sosialistin ei ollut myöskään mahdollista saada tointa yliopistosta. Michelsin puolustajaksi nousi kuitenkin Max Weber. Michels teki Weberin kanssa yhteistyötä Archiv für Sozialwissenschaft und Sozialpolitik -lehden toimituksessa.
Michels muutti vuonna 1907 Torinoon ja pääsi opettamaan dosenttina poliittista tiedettä. Keskustelut Gaetano Moscan ja Cesare Lombroson kanssa saivat Michelsin luopumaan sosialistisista ja syndikalistisista ihanteistaan. Michels koki itsensä sydämeltään italialaiseksi, ja Tripolin sota vaikutti hänen ajatteluunsa. Michelsistä tuli italialainen nationalisti, ja hän otti Italian kansalaisuuden vuonna 1913. Vuonna 1914 hän lähti professoriksi Baselin yliopistoon Sveitsiin. Pian Mussolinin valtaannousun jälkeen Michels liittyi Partito Nazionale Fascistaan. Vuonna 1928 Mussolini kutsui Michelsin ordinariukseksi Perugian fasistiseen yliopistoon.
Teokset

Puoluelaitos nykyajan demokratiassa (Zur Soziologie des Parteiwesens), suom.: Timo Kyntäjä. WSOY, 1986 ISBN 951-0-13573-9
Economia e felicità (1918)
Lavoro e razza (1924)
Sozialismus und Faschismus als politische Strömungen (1925)
Psychologie der antikapitalistischen Massenbewegungen (1926)
Soziologie als Gesellschaftswissenschaft (1926)
Corso di sociologica politica (1927)
Metafiktio

Metafiktiolla tarkoitetaan fiktiota fiktiosta. Metafiktiossa kiinnitetään huomiota tekstin fiktiivisyyteen esimerkiksi kommentoimalla sen rakennetta, sisältöä tai lukutapahtumaa. Metafiktiivisessä romaanissa tuodaan esiin teoksen syntyprosessi ja rakenteelliset ratkaisut.
Käsitteen historiaa

Metafiktio-käsitteen toi keskusteluun amerikkalainen tutkija-kirjailija William H. Gass, joka luonnehti teoksessaan Fiction and Figures of Life (1970) itsestään tietoisia romaaneja anti-romaaneiksi. Metafiktiolla hänen mukaansa tarkoitetaan ”fiktiota, joka korostaa omaa fiktioluonnettaan ja asettaa kysymyksiä fiktion ja todellisuuden suhteesta”. Metafiktion kirjoittaja on tietoinen siitä, ettei teksti esitä todellisuutta sellaisenaan. Metafiktiossa taideteoksen henkilöt saattavat tulla tietoisiksi siitä, että he ovat vain fiktion henkilöhahmoja.
Metafiktiota on kirjoitettu jo paljon ennen kuin termi vakiintui käyttöön. Esimerkiksi Cervantesin Don Quijotea (1615), Laurence Sternen Tristram Shandya (1760–1767) ja Denis Diderot'n  Jaakko fatalistia (1796) voidaan pitää metafiktioina. Niille on tyypillistä myös se, että niissä samalla parodioidaan romaanilajia.
Metafiktiivisissä romaaneissa käsitellään usein kirjoittamisen ongelmaa. Esimerkiksi André Giden Vääränrahantekijät-romaanin (1925) päähenkilö pohtii romaaninsa syntyä. Hän suunnittelee kirjoittavansa Vääränrahantekijät-nimisen romaanin ja tekee sitä varten muistiinpanoja päiväkirjaansa. Metafiktiossa romaanin kielellisyys ja keinotekoisuus paljastetaan lukijoille. Gide purki romaaninsa lopuksi luomansa henkilöhahmot ja osoitti, että kirjailija on ne keksinyt työpöytänsä äärellä. Samoin teki Marcel Proust romaanisarjansa Kadonnutta aikaa etsimässä lopuksi.