stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Biologinen ase
Nykyaika

Toisen maailmansodan jälkeen biologisia aseita ei ole käytetty sodassa kertaakaan, mutta Irak on käyttänyt kemiallisia aseita muun muassa Irakin–Iranin sodassa. Tyypillisiä nykyaikaisia biologisia aseita ovat bakteereista pernarutto, rutto, tularemia, melioidoosi ja bruselloosi, viruksista enkefaliitti ja variola-virukset. Toksiinit, jotka voidaan myös laskea kemiallisiin aseisiin, ovat botuliini, stafylokokin enterotoksiini B sekä risiini.
Päivi Björkenheim

Päivi Tuulikki Björkenheim (o.s. Määttä; s. 20. tammikuuta 1955 Hamina) on suomalainen taidemaalari.
Björkenheim on opiskellut TAIKissa 1987–1988, Vapaassa taidekoulussa 1988–1992. Lisäksi hän on opiskellut Suomessa ja ulkomailla arkeologiaa, dramaturgiaa ja tiedotusoppia.
Björkenheimin töitä oli ensi kerran esillä 1992. Hän pitänyt näyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Hän ollut Kuvataideakatemiassa tuntiopettajana sekä Vapaassa Taidekoulussa ensin maalauksen opettajana ja rehtorina 1995–1998.
Päivi Björkenheimin puoliso on muusikko Raoul Björkenheim.
Diskografia

Second Site. Paul Schützen musiikkia, vokalisti. Virgin Records, Lontoo 1997.
Smart Symphony. Omaa musiikkia, myös Raul Björkenheim ja Teemu Mäki. Helsinki 1997.
Julkaisuja

Kivusta ja taiteesta: Kivunhoito. Tammi 2000.
Koulumatti

Animaatio koulumatista
Koulumatti on shakkipelissä neljännellä siirrolla tehty matti, jonka valkea saattaa tehdä siirroilla 1.e4 2.Lc4 3.Df3 (tai Dh5) 4.Dxf7#. Siirrot voivat tapahtua eri järjestyksessä tai välissä voi olla useampia eri siirtoja, mutta idea on aina sama. Kuningatar lyö f7:ään lähetin suojatessa sen, jolloin se tekee vastustajan kuninkaasta matin.
Koulumatti voi esimerkiksi mennä seuraavasti.
1.e4 e5
2.Dh5 Rc6
3.Lc4 Rf6
4.Dxf7#
Koulumatti on hyvin yleinen aloittelijatasolla, mutta sen idea on sama myös monessa muussa avauksessa. Valkea hyökkää mustan heikon f7-ruudun kimppuun. Tämä näkyy esimerkiksi preussilaisessa pelissä, jossa valkea hyökkää siirroilla 1.e4 e5 2.Rf3 Rc6 3.Lc4 Rf6 4.Rg5!? f7-sotilaan kimppuun.
Tuula Koukku

Tuula Hannele Koukku (s. 27. syyskuuta 1947 Kymi) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli Tiede-lehden toimittajana sen perustamisesta 1980 alkaen, viimeksi sen päätoimittajana vuoteen 2006 saakka ja osa-aikaisena tuottajana täydelle eläkkeelle siirtymiseensä asti. Hän on koulutukseltaan fyysikko ja valmistui filosofian maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1972.
Vuonna 2005 Koukulle myönnettiin Suomen Kuvalehden journalistipalkinto. Sen perusteluissa valintaraati sanoi Koukun toimineen ansiokkaasti tieteen popularisoimiseksi journalismissa sekä kouluttaneen suuren joukon tiedetoimittajia eri medioihin tieteen edistämiseksi. ”Hänen työnsä osoittaa, että myös monimutkaisten ilmiöiden ja asioiden syy-yhteydet on mahdollista hahmottaa luotettavalla tavalla sirpaloituvan mediatulvan keskellä. Tieteen popularisoiminen on vaikea alue, jolla voi onnistua vain huippujournalisti.” Samana vuonna koko Koukun johtama Tiede-lehden toimitus sai Suomen tiedetoimittajain liiton Tiedetoimittaja-palkinnon.
Teoksia

Koukku, Tuula ja Miettinen, Hannu I.: Maailmankaikkeus suurimmasta pienimpään: Hiukkasfysiikan ja tähtitieteen uusia tuloksia. WSOY 1983. ISBN 951-0-11986-5.
Bjarne Reuter

Bjarne Reuter (s. 29. huhtikuuta 1950 Brønshøj, Tanska) on tanskalainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja, joka on kirjoittanut noin 60 teosta, useimmat niistä lapsille ja nuorille. Monet kirjoista on sovitettu elokuviksi, televisiosarjoiksi ja teatterinäytelmiksi.
Reuterin ensimmäinen kirja ilmestyi 1975, samana vuonna jolloin hän valmistui opettajaksi. Vuonna 1980 hän jättäytyi opetustyöstä päätoimiseksi kirjailijaksi. Monet Reuterin tarinoista sijoittuvat 1950- ja 1960-luvuille ja Kööpenhaminan seudulle, hänen oman lapsuutensa ja nuoruutensa aikaan ja ympäristöön.
Vuonna 2006 hänen Martin Andersen Nexøn romaanin pohjalta käsikirjoittamansa elokuva Pelle Valloittaja otettiin yhtenä 12 tanskalaiselokuvasta mukaan Tanskan kulttuurikaanoniin.
Reuterin vuoden 1989 kirjasta Kaverina leijona sovitettiin Turun kaupunginteatteriin tammikuussa 1993 ensi-iltansa saanut näytelmä.
Elokuvakäsikirjoituksia

1983: Zappa (Zappa)
1984: Busterin maailma (Busters verden)
1984: Usko, toivo ja rakkaus (Tro håb og kærlighed)
1987: Pelle Valloittaja (Pelle Erobreren)
1987: St. Petrin sankarit (Drengene fra Sankt Petri)
1993: Vesimysteerio (nuorten tv-sarja, Den korsikanske biskopen)
1996: Skuggornas hus
2002: Taurus
Suomennetut romaanit

Sedän suuri keikka, (Kidnapning), suom. Panu Pekkanen, WSOY 1979 ISBN 951-0-09329-7
Puhdasta kultaa pussissa, suom. Panu Pekkanen, WSOY 1980 ISBN 951-0-09642-3
Roskapönttöjen ritarit, suom. Panu Pekkanen, WSOY 1981 ISBN 951-0-10316-0
Bertramin pöksyt ei tutise, suom. Panu Pekkanen, WSOY 1982 ISBN 951-0-11160-0
Kun aurinko katosi (Da solen skulle saelges), suom. Riitta Mäyrälä, WSOY 1985 ISBN 951-0-13239-X
Busterin maailma, Panu Pekkanen WSOY 1985 ISBN 951-0-12827-9
Buster ja tähdet, suom. Marja-Liisa Alanko, WSOY 1988 ISBN 951-0-14782-6
Kaverina leijona, suom. Marja-Liisa Alanko, WSOY 1989 ISBN 951-0-15444-X
Parrakas nainen, suom. Aino Ahonen, WSOY 1993 ISBN 951-0-18083-1
Prinssi Faisalin sormus, suom. Katriina Savolainen, Tammi 2004 ISBN 951-31-2925-X
Käännös suomeksi
Hans Björklind

Hans Björklindin juliste, 1938.
Hans Oskar Björklind (12. tammikuuta 1908 Helsinki – 23. kesäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko, kuvataiteilija ja mainospiirtäjä. Hänen debyyttinsä oli Helsingissä 1931.
Björklind opiskeli Taideteollisessa keskuskoulun graafisella osastolla vuosina 1925–1929, ja hänen tärkeimpinä opettajinaan olivat muun muassa A. W. Finch ja Topi Vikstedt.
Valmistuttuaan Björklind perusti yhdessä Börje Barkmanin ja Rafael Skurnikin kanssa Mainos-Mono-Reklam -nimisen mainostoimiston, jossa hän toimi piirtäjänä. 1930-luvun laman vuoksi hän siirtyi kuitenkin pian suureen Erva-Latvala -mainostoimistoon, jonka piirtämön johtajana ja taiteellisena johtajana hän työskenteli vuoteen 1968 saakka.
Björklindin töitä oli ensimmäisen kerran julkisesti näytteillä Suomen taiteilijain vuosinäyttelyssä vuonna 1931.
Hänen varhaisemmat työnsä olivat pääosin metalligrafiikkaa, johon hän oli opinnoissaan erikoistunut. Myöhemmin Björklind teki runsaammin myös kivipiirroksia ja silkkipainotöitä.
Hans Björklind sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1963. Hän on saanut myös Grafian myöntämän Albert Gebhard -mitalin.
Björklind sai III palkinnon valtion taidekilpailussa vuonna 1946. I palkinnon hän sai WSOY:n piirustuskilpailussa vuonna 1947. Björklind sai ylim. palkinnon Suomen Taidegraafikoiden kilpailussa vuonna 1946 sekä I ja II palkinnon vuonna 1952. Björklind sai II palkinnon Helsingin kaupungin grafiikkakilpailussa 1959.
Hans Björklind osallistui Nuorten ja Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1930-1950-luvuilla ja Suomen Taideakatemian 3-vuotis näyttelyihin.
Ulkomailla Hans Björklindin teoksia on ollut esillä runsaasti.
Hans Björklindin teoksia on Suomen Taidegraafikot ry:n kokoelmassa 17. Teokset ovat 1940- ja 1950-luvulta. Niistä suurin osa on kivipiirroksia, mutta mukaan mahtuu myös silkkipainotöitä ja viivasyövytyksiä.
Björklindin puoliso oli taidemaalari Maire Könni-Björklind ja vanhemmat olivat verhoilija Johan Björklind ja Olga Nummelin.
Aiheesta muualla

Hans Björklind valtion taidemuseon kokoelmissa[vanhentunut linkki]
Suomen Taidepiirtäjäin Liiton kokoelma Lahden taidemuseossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Kansallisgalleria, Hans Björklind[vanhentunut linkki]
Kirjav@ - Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta, Hans Björklind
Kirjallisuutta

Anttonen, Erkki  Kansallista vai modernia. Taidegrafiikka osana 1930-luvun taidejärjestelmää.
Kuvataiteen keskusarkisto. Valtion taidemuseo, Helsinki 2006. ISBN 951-53-2850-0
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Kotvio (yritys)

Kotvio Osakeyhtiö (nimi vuoteen 1920 saakka Ruoveden Saha-, Mylly- ja Sähkö Oy) oli suomalainen Ruoveden kirkonkylän Kotvioniemellä toiminut pääasiassa vientisahausta harjoittanut metsäteollisuusyritys. Yhtiö oli toiminnassa 1917–1989, se lakkautettiin vuonna 1997.
Yhtiön perusti lokakuussa 1916 joukko Näsijärven ja siihen laskevien vesistöjen varrella metsiä omistaneita henkilöitä. Yhtiö harjoitti sahaustoiminnan lisäksi myös sähköntuotantoa ja vuoteen 1971 saakka sillä oli lisäksi viljamylly. Kotvio Oy:n sahatavaraproomuja ja tukkilauttoja varten yhtiöllä oli kaksi omaa hinaajaa S/S Kotvio ja S/S Kotvio II.
Vuonna 1936 Kotvio Oy osti Virtain Koron kylässä toimineen Huvilan Saha Oy:n. Tämä sahan olivat perustaneet virtolaiset maanviljelijät 1920-luvun alussa ja se oli joutunut 1930-luvun alussa tapahtuneen konkurssin jälkeen Kansallis-Osake-Pankin haltuun. Huvilan saha toimi sitten vuoteen 1960 saakka. Vuonna 1980 Kotvio Oy tuotti 58 000 kuutiometriä sahatavaraa ja vuonna 1984 yhtiön liikevaihto oli 33 miljoonaa markkaa, henkilökuntaa oli tällöin 140. Valtaosa yhtiön sahatavarasta meni vientiin. Kotvio Oy hakeutui konkurssiin vuonna 1989, yhtiön sahalaitos oli tässä vaiheessa jo vanhentunut.
Kotvionniemen alue on sahan lopettamisen jälkeen puhdistettu ja sinne on rakennettu asuintaloja. Sahan rakennuksista on jäljellä tiilinen voima-asema ja sen savupiippu.
Kirjallisuutta

Jussi Kulla : Kotvio Oy. Jussi Kulla Oy 2016 ISBN 9789529379859
Birštonas

| Birštonas |
| --- | --- |
 Vytautasin patsas Birštonasissa
 vaakuna
 Sijainti kartalla
 Koordinaatit: 54°36′10″N, 24°1′14″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Kaunas
Kunta:  Birštonasin kunta
Ensimmäinen maininta:  1382
Kaupunginoikeudet:  1529
Väkiluku (2010):  3 137
 
 www.birstonas.lt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Birštonas on Liettuan eteläosassa, Kaunasin läänissä sijaitseva kylpyläkaupunki. Se toimii Birštonasin kunnan hallinnollisena keskuksena. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 3 137 asukasta. Birštonasin museo esittelee kaupungin historiaa.
Ystävyyskaupungit

Żnin, Puola
Keila, Viro
Sigulda, Latvia
Neringa, Liettua
Tunnettuja asukkaita

Balys Sruoga, liettualainen runoilija
Vidas Blekaitis, liettualainen voimamies
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Birštonasista Litauen Netz -matkailusivustolla (englanniksi)
Kaunasin lääni
| --- | --- |
Kunnat: Birštonasin kunta • Jonavan kunnallispiiri • Kaunasin kaupunkikunta • Kaunasin kunnallispiiri • Kaišiadorysin kunnallispiiri • Kėdainiain kunnallispiiri • Prienain kunnallispiiri • Raseiniain kunnallispiiri
Kaupungit: Birštonas • Jonava • Kaunas • Garliava • Vilkija • Ežerėlis • Kaišiadorys • Žiežmariai • Kėdainiai •  Prienai • Jieznas • Raseiniai • Ariogala
Kauppalat: Akademija (Kaunas) • Karmėlava • Rumšiškės • Žasliai • Kruonis • Josvainiai • Šėta • Krakės • Akademija (Kėdainiai) • Dotnuva •  Balbieriškis • Veiveriai • Pakuonis • Viduklė • Girkalnis • Nemakščiai • Šiluva • Betygala
Kylät: Birštono Vienkiemis • Kernuvės • Bučiūnai • Siponys • Geležūnai • Jundeliškės • Škėvonys • Naudžiūnai • Žemaitkiemis (Birštonas) • Upninkai • Šveicarija • Užusaliai • Bukonys • Kuigaliai • Šilai • Išorai • Domeikava • Raudondvaris • Neveronys • Ringaudai • Šlienava • Vilainiai • Vainotiškiai • Pelėdnagiai • Labūnava • Pravieniškės II • Gudiena • Stasiūnai • Dovainonys • Pravieniškės • Stakliškės • Išlaužas • Skriaudžiai • Geruliai • Mauručiai • Paliepiai • Gyliai (Raseiniai) • Norgėlai
Liettuan kaupungit
Vilna | Kaunas | Klaipėda | Šiauliai | Panevėžys | Alytus | Marijampolė | Mažeikiai | Jonava | Utena | Kėdainiai | Telšiai | Visaginas | Tauragė | Ukmergė | Kretinga | Šilutė | Radviliškis | Palanga | Druskininkai | Gargždai | Rokiškis | Biržai | Elektrėnai | Kuršėnai | Garliava | Jurbarkas | Vilkaviškis | Raseiniai | Anykščiai | Lentvaris | Naujoji Akmenė | Grigiškės | Prienai | Joniškis | Kelmė | Varėna | Kaišiadorys | Pasvalys | Kupiškis | Zarasai | Skuodas | Kazlų Rūda | Širvintos | Molėtai | Šalčininkai | Šakiai | Švenčionėliai | Ignalina | Pabradė | Kybartai | Šilalė | Nemenčinė | Pakruojis | Švenčionys | Trakai | Vievis | Kalvarija | Lazdijai | Rietavas | Žiežmariai | Eišiškės | Ariogala | Neringa | Šeduva | Birštonas | Venta | Akmenė | Tytuvėnai | Rūdiškės | Vilkija | Pagėgiai | Viekšniai | Žagarė | Ežerėlis |Skaudvilė | Gelgaudiškis | Kudirkos Naumiestis | Simnas | Salantai | Linkuva | Veisiejai | Ramygala | Priekulė | Joniškėlis | Jieznas | Daugai | Obeliai | Varniai | Virbalis | Vabalninkas | Seda | Subačius | Baltoji Vokė | Dūkštas | Pandėlys | Dusetos | Užventis | Kavarskas | Smalininkai | Troškūnai | Panemunė
V. A. Koskenniemi

| V>  A. Koskenniemi |
| --- | --- |
 V. A. Koskenniemi
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1885 Oulu, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 4. elokuuta 1962 (77 vuotta) Turku, Suomi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  runoilija, suomentaja, kirjallisuuskriitikko, tutkija, opettaja, esseisti
Kirjailija
Esikoisteos:  Runoja (1906)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Veikko Antero Koskenniemi (vuoteen 1906 Forsnäs; 8. heinäkuuta 1885 Oulu – 4. elokuuta 1962 Turku) oli suomalainen runoilija, sanomalehtitoimittaja, kirjallisuustieteen professori ja akateemikko. Hän löi itsensä läpi hyvin nuorena esikoisteoksellaan Runoja (1906). Erityisen suosittu hän oli 1920- ja 1930-luvulla, jolloin hänet tunnettiin isänmaallisen runotuotantonsa ja oikeistolaisen poliittisen vakaumuksensa ansiosta lempinimellä ”valkoisen Suomen hovirunoilija”. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat muun muassa suositut isänmaalliset laulut Nuijamiesten marssi, Finlandia ja Lippulaulu. Poliittisten aaterunojen ohella on yhtä lailla syytä muistaa myös Koskenniemen hyvin laaja keskeislyriikka, joka sekin elää kymmenien klassisten säveltäjien tulkitsemana laululyriikkana.
Asema

Koskenniemi teki voimakkaan läpimurron runoilijana esikoiskokoelmallaan Runoja (1906), kaikkiaan hänen tuotantonsa käsittää kymmenen runokokoelmaa. Hänen runouttaan leimaavat toisaalta eurooppalainen kulttuuriperintö, etenkin 1800-luvun romanttinen lyriikka ja antiikin mytologia, toisaalta kansalliset ja isänmaalliset aiheet. Koskenniemen runous oli perinteistä, mittaan ja loppusointuun nojaavaa, ja hän suhtautui varauksellisesti moderniin, vapaamittaiseen ja loppusoinnuttomaan lyriikkaan, jonka parhaista edustajista hän silti kirjoitti myös myönteisiä arvioita. Runotuotantonsa ohessa hän loi uraa johtavana kulttuurikriitikkona useissa lehdissä, pisimpään sanomalehti Uudessa Suomessa ja päätoimittamissaan aikakauslehdissä Valvojassa ja Ajassa. Koskenniemi kutsuttiin 1921 vastaperustetun Turun yliopiston kirjallisuustieteen professoriksi, ja hän vaikutti pitkään myös saman yliopiston rehtorina. Kirjallisuustieteilijänä hän keskittyi suurena esikuvanaan pitämänsä Goethen tuotannon tutkimiseen ja suomentamiseen.
Toisen maailmansodan jälkeen Koskenniemi joutui voimakkaan kritiikin kohteeksi. Häntä arvostelivat sekä poliittinen vasemmisto, joka karsasti hänen oikeistolaisuuttaan ja sodan aikaisia saksalaissympatioitaan, että modernistinen kirjailijapolvi, jolle hän oli vanhentuneiden tyyli-ihanteiden henkilöitymä. Kritiikistä huolimatta Koskenniemi sai nimityksen akateemikoksi 1948 ja säilytti vaikutusvaltaisen aseman suomalaisessa kulttuurielämässä kuolemaansa asti.
Elämä ja ura

Koskenniemi oli kotoisin Oulusta, kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1903 ja opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui maisteriksi 1907. Opiskelujen aikana hän toimi toimittajana uudistusmielistä sosialismia edustavassa  Raataja-lehdessä.  Vuoteen 1921 Koskenniemi toimi kriitikkona ja vapaana kirjoittajana. Vuonna 1921 hän sai professuurin Turun yliopistosta, jonka rehtorina hän toimi 1924–1932. Koskenniemen kansallismielisyys heijastui monista hänen runoistaan ja sanoituksistaan, kuten Lippulaulusta ja Finlandiasta. Koskenniemi oli aikansa suosituin suomenkielinen runoilija Eino Leinon jälkeen ja merkittävä kulttuuriauktoriteetti.
V. A. Koskenniemi matkusti vuonna 1936 natsi-Saksaan luennoimaan Itä-Euroopan tutkimusseuran kutsumana. Matkaltaan Koskenniemi kirjoitti matkakuvauksen Havaintoja ja vaikutelmia Kolmannesta valtakunnasta, jossa hän kuvaa Saksan poliittista tilannetta ja muita kohtaamiaan ilmiöitä. Kirjoituksista välittyy myös Koskenniemen kansallissosialismia ja fasismia kohtaan tuntema sympatia, sillä aatteina ne kohtasivat hänen nationalistisen ja konservatiivisen maailmankatsomuksensa. Oswald Spenglerin Länsimaiden perikato vaikutti vahvasti Koskenniemen ajatteluun, ja hän uskoi länsimaisen kulttuurin olevan vaarassa romahtaa muun muassa liiallisen vapauden ja demokratian seurauksena.
Vuonna 1941 Koskenniemi valittiin natsi-Saksan luoman Euroopan kirjailijaliiton varapuheenjohtajaksi Weimarin kirjailijapäivillä. Tämä kostautui Koskenniemelle Suomen irtauduttua aseveljeydestä Saksan kanssa. Hän selviytyi kunnialla sodan jälkeisistä saksalaismyönteisiin kohdistuneista vainoista, joita muun muassa runoilija ja toimittaja Viljo Kajava joutui pakenemaan Ruotsiin. Koskenniemi kuitenkin ajautui sivuun kulttuurivaikuttajan roolistaan. Tätä edesauttoi Raoul Palmgrenin vuonna 1947 julkaistu kirjoitus Hautakirjoitus Koskenniemelle, jonka mukaan hän oli ”venäläisen kulttuurin vihollinen ja Neuvostoliiton vastaisen shovinismin edustaja.”
Koskenniemen runoja ovat säveltäneet muun muassa Kaj Chydenius, Ossi Elokas, George de Godzinsky, Ilmari Hannikainen, Väinö Hannikainen, Paavo Heininen, Lauri Ikonen, Armas Järnefelt, Heino Kaski, Yrjö Kilpinen, Heikki Klemetti, Pekka Kostiainen, Otto Kotilainen, Felix Krohn, Kauko Kuosma, Toivo Kuula, Helvi Leiviskä, Eino Linnala, Leevi Madetoja, Erkki Melartin, Aarre Merikanto, Oskar Merikanto, Selim Palmgren, Olavi Pesonen, Tauno Pylkkänen, Väinö Raitio, Sulho Ranta, Arvo Räikkönen, Toivo Saarenpää, Wilho Siukonen, Ahti Sonninen, Heikki Suolahti, Martti Turunen, Kalervo Tuukkanen ja Harri Wessman. Hän on Eino Leinon ohella eniten sävellettyjä runoilijoitamme. Jotkin V. A. Koskenniemen runot (kuten "On suuri sun rantas autius") ovat lauluina niin tunnettuja, että niitä yleisesti luullaan kansan suusta syntyneiksi.
Koskenniemi kuoli Turussa 4. elokuuta 1962. Hänet on haudattu Turun hautausmaalle.
Perhe

V. A. Koskenniemen puoliso oli vuodesta 1922 filosofian maisteri Vieno Pohjanpalo (1897–1989), jonka isä oli tehtailija Juhani Pohjanpalo. Heillä oli kaksi lasta, englantilaisen filologian professori Inna Koskenniemi ja hovioikeudenneuvos Hannu Koskenniemi. V. A. Koskenniemen pojanpoika, akatemiaprofessori Martti Koskenniemi on kansainvälisesti arvostettu kansainvälisen oikeuden tutkija. Toinen pojanpoika on sisäasiainministeriön hallitusneuvos Eero Koskenniemi.
Kunnianosoituksia

V. A. Koskenniemen nimeä kantavat V. A. Koskenniemi -palkinto ja V. A. Koskenniemi -mitali. Oulun Ainolanpuistossa	 on Koskenniemen muistolle pystytetty veistos Merikosken muusat. Veistos valmistui 1985, ja siitä tehtiin pari vuotta myöhemmin kopio Turkuun. Turussa sijaitseva veistos on sijoitettu Koskenniemen mukaan nimetylle Koskenniemenkadulle. Turun yliopiston ylioppilaskunta on nimennyt V. A. Koskenniemen kunniajäsenekseen. Koskenniemen muistoa vaalii V. A. Koskenniemen Seura.
Heikki Alikosken vuonna 1940 löytämä pikkuplaneetta 1697 Koskenniemi on nimetty V. A. Koskenniemen mukaan.
Teokset > Runokokoelmat

Runoja. 1906.
Valkeat kaupungit ynnä muita runoja. 1908.
Hiilivalkea ynnä muita runoja. 1913.
Elegioja ynnä muita runoja. 1917.
Sydän ja kuolema: Elegioja, lauluja ja epitaafeja. 1919.
Uusia runoja. 1924.
Kurkiaura: Ballaadeja ynnä muita runoja. 1930.
Tuli ja tuhka. Runoja. 1936.
Latuja lumessa: Kenttäpostia ynnä muita runoja. 1940
Syksyn siivet. Runoja 1949.
Teokset > Runoelmat

Hannu: Erään nuoruuden runoelma. 1913.
Nuori Anssi: Runoelma Suomen sodasta 1918. 1918.
Teokset > Romaani

Konsuli Brennerin jälkikesä. 1916.
Teokset > Aforismit

Matkasauva: Katkelmia ja säkeitä päiväkirjasta. 1926.
Elokuisia ajatuksia. 1954.
Ihmisosa: Elokuisia ajatuksia. Toinen sarja. 1958.
Valitut mietelmät. 1959.
Teokset > Matkakirjat

Kevätilta Quartier Latinissa: Parisin muistelma. 1912.
Runon kaupunkeja ynnä muita kirjoitelmia. 1914.
Suvipäiviä Hellaassa. 1927.
Symphonia Europaea A. D. 1931. 1931.
Havaintoja ja vaikutelmia Kolmannesta valtakunnasta. 1937.
Etruskien haudoilta nykypäivien Italiaan: Vaikutelmia ja kokemuksia. 1939.
Teokset > Muistelmat

Onnen antimet: Lukuja elämäni kirjasta. 1935.
Vuosisadanalun ylioppilas. 1947.
Autobiografisia kirjoituksia. (Kootut teokset 4.) 1955.
Teokset > Esseet

Kirjoja ja kirjailijoita 1. 1916.
Kirjoja ja kirjailijoita 2. 1918.
Roomalaisia runoilijoita. 1919.
Kirjoja ja kirjailijoita 3. 1922.
Runouden kuvastimessa: Kirjoja ja kirjailijoita. 4. sarja. 1925.
Kasvoja ja naamioita: Kirjoja ja kirjailijoita. Viides sarja. 1931.
Runousoppia ja runoilijoita. 1951.
Arvosteluja ja esseitä kokoelmien ulkopuolelta. (Kootut teokset 8–9.) 1955.
Arvosteluja ja esseitä kokoelmien ulkopuolelta. (Kootut teokset 10.) 1956.
Filosofian ja runouden rajamailta. 1961.
Teokset > Monografiat

Alfred de Musset. 1918.
Nuori Goethe: Elämä ja runous. 1932.
Aleksis Kivi. 1934.
Goethe, keskipäivä ja elämänilta. 1944.
Maila Talvio: Kirjailijakuvan ääriviivoja. 1946.
Werner Söderström: Kirjallisuudelle pyhitetty elämäntyö. 1950.
Teokset > Puhekokoelmat

Miekka ja taltta: Puheita kansallisista aiheista. 1937.
Sata kunnian päivää: Kolme puhetta. 1939–1940. 1940.
Sota rauhan rakentajana: Puheita päivän aiheista 1940–1941. 1941.
Teokset > Muita teoksia

Vuoden päivät: Syntymäpäiväkirja. 1926. (runoja, aforismeja ym.)
Vaeltava viisaus: Aforismeja ja ajatelmia vuosituhansien varrelta. (Toimite.) 1952.
Minä ja maailma: Epigrammeja. 1960.
Kirjallisuutta

Häikiö, Martti: V. A. Koskenniemi: Suomalainen klassikko. 1. Lehtimies, runoilija, professori 1885–1938. 2. Taisteleva kirjallinen patriarkka 1939–1962. Helsinki: WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-35738-5.
Siltala, Touko (toim.): Kurkiauran varjo: Esseitä V. A. Koskenniemestä.  Helsinki:  WSOY, 1985.  ISBN 951-0-13089-3
Parkkinen, Jukka & H. K. Riikonen (toim.): Hetki ja ikuisuus: Kirjoituksia V. A. Koskenniemestä.  Turku:  Sigillum, 2019.  ISBN 978-952-7220-14-6
Toivonen, Markku: Laulava hiljaisuus: Runomitat ja V. A. Koskenniemi.  Turku:  Sigillum, 2019.  ISBN 978-952-94-2430-6