stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Virenoja
Yhdistyksiä > Virenojan nuorisoseura

Virenojan kylällä toimii aktiivinen nuorisoseura, joka järjestää ympäri vuoden monenlaisia tapahtumia. Virenojan nuorisoseura perustettiin vuonna 1906.
Yhdistyksiä > Virenojan nuorisoseura > Historiaa

Ennen nuorisoseuran perustamista kylän nuoriso järjesti omaan lukuunsa hiihtokilpailuja ja muita tapahtumia.
6.12.1906 tehtiin päätös nuorisoseuran perustamisesta ja 9.12.1906 oli varsinainen perustamiskokous. Aluksi toimittiin Orimattilan Nuorisoseuran haaraosastona, mutta vähän myöhemmin liityttiin Lahden Seudun Nuorisoseurojen liittoon. Yritys- ja yhteisötietojärjestelmän mukaan nuorisoseura on ollut yhdistysrekisterissä 6.9.1930 alkaen nimellä Virenojan Nuorisoseura r.y.
Heti loppiaisena 1907 seura järjesti ensimmäiset iltamansa. Ohjelmassa oli puheita, runonlausuntaa, näytelmiä, satu ja yleistä tanssia. Tapahtuma oli useiden lehtimiesten mukaan ollut onnistunut ja hauska. Uusmaalainen-lehden toimittaja nosti kuitenkin näiden luonnehdintojen rinnalle häiriökäyttäytymisen ja antoi seuraavat ohjeet: "Innostukaa edelleenkin Virenojan nuoret! Sytyttäkää valonkynttilöitä leimuamaan kylässänne, ehkä niiden loisto aikaa myöten saa senkin aikaan, että naapurikylien nuoret miehet eivät enää päihtyneinä tule kokouksianne häiritsemään, kuten ikävä kyllä loppiaisiltana huomattiin, vaan häveten pysyvät poissa raittiin ja kauniita tapoja noudattavan nuorison iltamista."
Maaliskuussa pidetyssä ensimmäisessä vuosikokouksessa päätettiin, että siitä lähtien järjestetään perheiltamat kerran kuukaudessa ja vielä maaliskuussa järjestetään myös jäsentenvälinen kilpahiihto. Järjestettiinpä palmusunnuntaina vielä rekiretkikin Miekkiöön, kevätjuhla helluntaina 
 ja juhannusaattona Matikkalassa arpajaisia seurantalon rakennusrahaston kartuttamiseksi. Arpajaisissa oli palkintoina piironki, kallisarvoinen kantele, säkillinen rukiita, säkillinen kauroja, rekipeite, makuuviltti, kiikkutuolin matto ja pyssy.
Kun vauhtiin oli päästy, järjestettiin elokuussa kävelyretki ja urheilukilpailut, joissa oli kilpailuja myös naisille.
Uusmaalainen-lehden Samppa-nimimerkillä esiintynyt kirjeenvaihtaja kertoi 7.8.1907 ilmestyneessä lehdessä, että Virenojan nuorisoseuralle on luvattu "että jos nuorisoseura ryhtyy talonrakennushommiin niin sitä varten on saatavissa vapaa tontti ja tuntuva määrä valmiita rakennuksia rakennusavuksi."
Yhdistyksiä > Virenojan nuorisoseura > Vanha seurantalo

Talo päätettiin rakentaa ja se valmistui elokuussa 1908. Kun muutamaa vuotta myöhemmin Virenojalle päätettiin perustaa kansakoulu, ei koulurakennusta ollut tuolloin olemassa, vaan ensimmäisenä toimintavuonnaan (1911-1912) kansakoulu oli vuokralla seurantalolla.
Nuorisoseuran toiminta oli alusta lähtien hyvin monipuolista ja talolla oli tärkeä rooli toiminnassa. Sitä laajennettiin ja lattia remontoitiin 1930-luvulla, 1960-luvun lopulla tehtiin kattoremontti. 1980-luvulla tehtiin peruskorjaus, asennettiin sähkölämmitys, remontoitiin yläkerta ja rakennettiin kokoustilat.
Vuonna 1993 ostettiin pesäpallokentän laajentamiseksi lisämaata ja seuraavana vuonna aloitettiin suurremontti. Talon vanha osa purettiin, jonka jälkeen rakennettiin uusi keittiö sekä wc- ja saunatilat. Ne saatiin käyttöön vuonna 1996 seuran 90-vuotisjuhlissa.
Taloon tehtiin mittava kattoremontti vuonna 2021.
Nuorisoseurantalo oli kylän toiminnan ja tapahtumien järjestämiselle tärkeä paikka yli sadan vuoden ajan. Siellä järjestettiin yleisten tapahtumien lisäksi niin monet yksityistilaisuudetkin, että varmasti jokaisella virenojalaisella on paikkaan myös tunneside.
Siksi olikin valtava isku, kun seurantalo tuhoutui tulipalossa keskiviikkoaamuna 14.9.2022. Rakennus oli täyden palon vaiheessa jo ensimmäisten sammutusyksiköiden saapuessa paikalle. Tulipaloa oli sammuttamassa useita pelastuslaitoksen yksiköitä ja kolmella paloautolla haettiin lisää sammutusvettä läheisestä luonnonvesilähteestä. Hirsirunkoinen rakennus paloi kokonaan ja rakennuksen kattokin romahti. Mitään ei pystytty pelastamaan.
Tulipalosta aiheutui välittömästi ylimääräistä järjestelytyötä, koska seuraava seurantalolla järjestettävä suurtapahtuma olisi ollut jo reilun viikon kuluttua, mutta sen järjestäminen alkuperäisten suunnitelmien mukaan olisi mahdotonta. Myös palopaikan raivaaminen, palojätteiden lajittelu ja asianmukainen hävittäminen ovat vaatineet paljon työtä.
Syksyn muuttuessa talveksi alkoi kyläläisten keskuudessa nousta esiin se, että seurantaloa tarvittaisiin myös tulevaisuudessa ja ettei periksi anneta.
Yhdistyksiä > Virenojan nuorisoseura > Uusi seurantalo

Vanha rakennus oli pahasti alivakuutettu, joten saatu vakuutuskorvaus ei kattaisi kuin pienen osan uuden talon rakennuskustannuksista. Vuoden 2023 aikana Virenojan nuorisoseura on selvitellyt rakennushankkeen toteuttamis- ja rahoitusmahdollisuuksia.
Tulipalossa tuhoutuneen talon paikalle on päätetty rakentaa uusi seurantalo, minkä mahdollistamiseksi nuorisoseura järjestää talkoita, myy erilaisia kannatustuotteita ja vastaanottaa lahjoituksia.
Orimattilan kaupunki on myöntänyt seuralle rakennusluvan uuden seurantalon rakentamiseksi ja rakennustyöt on tarkoitus aloittaa keväällä 2024.
Kuuluisia virenojalaisia

Väinö Tupala (1888–1932), kansanopiston johtaja, raittiusliikeaktivisti
Martti Hovi (1915–2009), yritysjohtaja, vuorineuvos, kunniatohtori
Liisi Beckmann os. Meronen (1924–2004), muotoilija ja taiteilija
Paavo Melander (1926–2000), säveltäjä ja sanoittaja
Usko Viitanen (1928–2005), oopperalaulaja, Suomen Leijonan ritarikunnan Pro Finlandia -mitalisti
Mila Teräs (s. 1975), kirjailija
Aiheesta muualla

Virenojan Nuorisoseura (Arkistoitu – Internet Archive)
Virenojan koulu
Orimattila
Kuntakeskuksen osat ja kylät
Luonto
| --- | --- |
Järvet, lammikot ja lähteet sekä joet: Mallusjärvi - Hanijärvi - Iso Onkijärvi - Iso Salmijärvi - Kaitajärvi - Kalliojärvi - Koukkujärvi - Kylänjärvi - Kuustjärvi - Lammi - Mustajärvi - Nikkijärvi - Onkijärvi - Ojajärvi - Pahajärvi - Pyhäjärvi – Säyhtee - Salusjärvi - Tekemäjärvi - Tihaja - Tuhkurinjärvi - Valkeajärvi - Villikkalanjärvi – Vähä Onkijärvi - Ylemmäisjärvi
Luonnonsuojelualueet: Mallusjoen vanha metsä – Mieliäissuo
Luonnonmuodostumat: 
Nähtävyydet ja tapahtumat
| --- | --- |
Museot: Artjärven kotiseutumuseo – Orimattilan kotiseutumuseo - Orimattilan taidemuseo – Pullomuseo
Rakennukset ja alueet: Orimattilan kirkko
Kiinteät muinaisjäännökset: Mallusjoen jäännökset
Patsaat ja veistokset: J. H. Erkon patsas
Tapahtumat: Orimattila Kantri
Muuta: Orimattilan nuorisoseura
Urheilu
| --- | --- |
Liikuntapaikat: Orimattilan urheilutalo - Orimattilan ampumarata
Urheiluseurat: Heinämaan Pallo (salibandy) - Orimattilan Badminton Club (sulkapallo) - Orimattilan Invalidit (vammaisliikunta) - Orimattilan Judoseura (judo) - Orimattilan Jymy (ammunta, ampumahiihto, hiihto, koripallo, kuntourheilu, lentopallo, uinti, yleisurheilu) - Orimattilan Karate (karate) - Orimattilan Latu (kuntoliikunta) - Orimattilan Moottorikerho (moottoripyöräurheilu) - Orimattilan Voimistelijat (naisvoimistelu) - Orimattilan Pedot (jalkapallo, jääkiekko) - Orimattilan Seudun Urheiluampujat (urheiluammunta) - Orimattilan Ratsastajat (ratsastus) - Orimattilan Taekwondoseura ry (taekwondo) - Orimattilan Tennis (tennis) - Orimattilan Toive (hiihto, moottoriurheilu, kuntourheilu, yleisurheilu) - Orimattilan Urheiluautoilijat (autourheilu) - Rastivarsat (suunnistus, hiihtosuunnistus, kuntourheilu) - Vartion Ratsutilayhdistys ry (ratsast
Liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikennekeskukset: Orimattilan linja-autoasema
Hollolan kautta kulkevat tiet: seututie 162 - seututie 167
Orimattilan kautta kulkevat radat: Lahden oikorata - rataosuus 252 Lahti-Loviisa satama
Sisäiset liikenneväylät: seututie 162 - seututie 167
Muuta Orimattilaan liittyvää
| --- | --- |
Kunta ja hallinto: Kunnanvaltuusto – Vaakuna
Media: Etelä-Suomen Sanomat – Orimattilan Sanomat – Seutuneloset - Radio Voima
Oppilaitokset: Erkko-lukio
Muuta Orimattilaan liittyvää: Orimattilan seurakunta – Orimattilan suojeluskunta – Hollolan rovastikunta – Päijät-Hämeen keskussairaala -
Koski ja myllyn rauniot.
Virenojan seurantalo syksyllä 2021
Virenojan seurantalo tuhoutui tulipalossa 14.9.2022
Viilu

Eri puulajeista tehtyjä viiluja.
Viilu on tukista useimmiten sorvaamalla saatu ohut levy ja vanerin perusosa. Viilu voidaan myös valmistaa höyläämällä, jolloin saadaan höyläviilu. Viilujen paksuus ja koko vaihtelee puulajin ja käyttötarpeen mukaan. Havuviilu eli kuusesta tai männystä sorvattu viilu on yleensä 2–4 mm paksu, koivuviilu taas 1–2 mm. Höyläviilut ovat ohuempia, 0,2 mm:stä ylöspäin.
Viilun käyttö

Viilun käyttö on tavallista pinnoitteena, erityisesti koristeena. Huonekalujen koristelussa viilu on erityisen suosittua intarsian yhteydessä, jolloin voidaan yhdistellä eri puulajeista valmistettuja viiluja, joita voidaan vielä työstää esimerkiksi lämpökäsittelyllä tai värjäämällä. Värjäyksessä on mahdollista käyttää pintavärjäystä, kuten petsausta, joka on tosin ongelma viilun kuluessa tai sitä hiottaessa, sekä myös läpivärjäämistä, johon tarvitaan esimerkiksi painetta tai liuottimia, kuten ammoniakkia, mikä toisaalta vaatii työturvallisuuden kannalta huolellisuutta.
Koristeluviiluksi on luontaisen värin vuoksi suosittu monia puulajeja, jopa sademetsien lajeja, mutta se herättää kritiikkiä ympäristötuhojen kannalta. Helposti leikkaantuviksi ja työstettäväksi puulajeiksi mainitaan muun muassa haapa, leppä, mahonki ja päärynä, kovemmiksi ja vaikeammin käsiteltävämmiksi koivut, mänty, saarni, tammi ja jalava. Erityisen kovia ovat tunnetusti palisanteri ja eebenpuu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viilu Wikimedia Commonsissa
Viherlabeo

| Viherlabeo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särjet Cyprinidae
Alaheimo::  Labeoninae
Suku::  Labeo
Laji::  fisheri
Kaksiosainen nimi
 Labeo fisheri  Jordan & Starks, 1917 
Synonyymit
 Labeo gadeya Deraniyagala, 1929  Morulius gadeya (Deraniyagala, 1929) 
Katso myös
   Viherlabeo Wikispeciesissä   Viherlabeo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viherlabeo  (Labeo fisheri) on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva makeissa, pääosin trooppisissa vesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Viherlabeon standardipituus vaihtelee noin yhdeksän ja 36 senttimetrin välillä. Nuoret yksilöt ja nuoret aikuiset ovat väritykseltään selkäpuolelta kellertävänruskeita, kyljet vaaleampia ja vatsapuoli valkea. Kaikki evät ovat punertavan oransseja. Lajilla on yläleuassaan yksi pari viiksisäikeitä. Selkäevässä on 10–12 haarautunutta ruotoa. Vatsaevässä on yksi haarautumaton ja kahdeksan haarautunutta ruotoa. Rintaevissä taas on yksi haarautumaton ja 12–28 haarautunutta ruotoa. Lajilla on kylkiviivallaan 37–39 suomua. Silmä sijaitsee ruumiissa dorsolateraalisesti mutta näkyy myös vatsapuolelta ja on halkaisijaltaan on 13–25 prosenttia pään pituudesta. Pyrstönvarsi on lyhyt, noin 14,5–19 prosenttia ruumiin pituudesta. Pyrstönvarren korkeus on 77–108 prosenttia sen pituudesta. Pyrstön ylempi haara on alempaa pidempi. Kymmenprosenttisessa formaldehydiliuoksessa kalan pää ja ruumis ovat selkäpuolelta tumman vihertävänruskeita. Pyrstönvarressa on sekä elävänä että formaldehyldissä musta, 5–7 suomua pitkä ja 4–5 suomua korkea läikkä, joka saattaa kuitenkin puuttua joiltain yksilöiltä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Viherlabeota tavataan kotoperäisenä Sri Lankassa, Mahaweli-joen valuma-alueella vain noin 232 neliökilometrin alueella. Se elää pääasiassa nopeasti virtaavissa vuoristopuroissa. Aikuiset suosivat syviä, kalliopohjaisia vesiä, kun taas nuoret yksilöt elävät etenkkin matalissa, hitaasti virtaavissa hiekka- tai kalliopohjaisissa vesissä. Sitä tavataan usein kalliopohjilla elävän Farmeria metzgerioides  -vesikasvin yhteydessä. Lajilla arvioidaan olevan jäljellä 17 915–68 291 sukukypsää yksilöä. Sen kannat ja elinympäristöjen laadut ovat heikkenemässä pääasiassa lajin elinympäristöjä pirstovan patojen rakentamisen takia. Sitä uhkaavat myös ylikalastus, sitä saalistavat ja sen kanssa kilpailevat vieraslajit sekä vesien saastuminen.
Ravinto ja elintavat

Viherlabeon ravintoa ovat levät. Se pysyttelee lähellä vedenpohjaa. Viherlabeo on nopea uimari.
Merkitys ihmiselle

Viherlabeo oli yleinen ruokakala Mahaweli-joen keskijuoksulla 1970-luvun loppuun asti.
Viiman seisake

Viiman seisake (lyh. Vm, ruots. Vik hållplats) oli seisake Rantaradalla. Se sijaitsi Siuntiossa lähellä Sjundbyn kartanoa, noin kahden kilometrin päässä Siuntion rautatieasemasta.
Seisake avattiin ensimmäisen kerran 1. huhtikuuta 1932, mutta lakkautettiin 3. lokakuuta 1944 sen jäätyä Porkkalan vuokra-alueelle. Porkkalan palautuksen jälkeen Viima avattiin uudelleen 15. elokuuta 1956. Seisake suljettiin virallisesti 29. syyskuuta 1985. Todellisuudessa junat kuitenkin pysähtyivät siellä 29. marraskuuta 1985 asti, jolloin Kelan ja Viiman välinen rataoikaisu otettiin käyttöön.
Viipuri–Joensuu-rata

Viipuri–Joensuu-rata oli Viipurista Antrean ja Sortavalan kautta Joensuuhun kulkenut rautatieyhteys. Se muodosti entisen Karjalan radan, joka otettiin käyttöön osittain valmistumisten mukaan. Viipurin ja Antrean välinen osuus avattiin liikenteelle vuonna 1892, ja samaan aikaan valmistui haararata edelleen Antreasta Imatralle. Antrean ja Sortavalan välinen osuus avattiin liikenteelle marraskuussa 1893 ja viimeinen osuus Sortavalasta Joensuuhun marraskuussa 1894. Aluksi rata kuului kokonaan Suomen rataverkkoon, mutta 1940 solmitun Moskovan rauhan jälkeen Suomen alueelle jäi vain Niiralasta Joensuuhun kulkenut osa.
Säkäniemen ja Joensuun välinen rataosuus tuli 1960-luvulla muodostamaan pohjoisimman osan Kouvolasta alkavasta, Lappeenrannan ja Parikkalan kautta kulkevasta nykyisestä Karjalan radasta, jolla on sekä henkilö- että tavaraliikennettä. Sen sijaan Niiralan ja Säkäniemen välisellä Niiralan radalla kulkee pelkästään Suomen ja Venäjän välistä tavaraliikennettä.
Nykyisin Venäjällä rataosuudet ovat Viipuri–Hiitola-rata, Hiitola–Sortavala-rata ja Sortavala–Suojärvi-rata Matkaselkään saakka, johon johtaa Suomen rajalta Värtsilä–Matkaselkä-rata.
Vihertanssija

| Vihertanssija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tanssijat Pipridae
Suku::  Cryptopipo
Laji::  holochlora
Kaksiosainen nimi
 Cryptopipo holochlora  (P. L. Sclater, 1888) 
Synonyymit
 Chloropipo holochlora  Xenopipo holochlora 
Alalajit 
 C. h. holochlora  C. h. litae  C. h. suffusa  C. h. viridior 
Katso myös
   Vihertanssija Wikispeciesissä   Vihertanssija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vihertanssija (Cryptopipo holochlora) on Panamassa ja Etelä-Amerikassa tavattava tanssijoihin kuuluva varpuslintu.
Taksonomia

Aikaisemmin vihertanssijan katsottiin kuuluvan Chloropipo-sukuun, jolloin sen validi tieteellinen nimi oli Chloropipo holochlora. Sittemmin se on siirretty yhdessä kolmen muun lajin kanssa kuuluvaksi vihertanssijoiden sukuun (Xenopipo). Viimeisimmässä luokassa vihertanssija kuuluu omaan sukuunsa Cryptopipo. Vihertanssijalla on neljä alalajia, joista C. h. litae -alalajin katsotaan joskus olevan oma lajinsa Xenopipo litae.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan vihertanssija on noin 12 cm. Selästään vihertanssija on väritykseltään vaalean oliivinvihreä. Kurkku ja rinta ovat harmahtavat ja vatsa on väritykseltään vaalean keltainen. Jalat ovat linnulla harmaat ja pyrstö on pitkähkö. Koiras- ja naarasvihertanssijat eivät eroa toisistaan ulkonäöltään. Vihertanssijan voi sekoittaa monien muiden tanssijalajien naaraisiin, jotka ovat myös väriltään oliivinvihreitä. Siniselkätanssijanaaras (Chiroxiphia pareola) ja boliviantanssija (Chiroxiphia boliviana) eroavat vihertanssijasta jalkojensa värin perusteella. Sapajoa (Sapayoa aenigma) on vihertanssijaa kookkaampi ja nokka on suurikokoisempi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Vihertanssijaa tavataan Panaman itäosista ja Etelä-Amerikassa Andeilla Kolumbiasta, Ecuadorista sekä Perusta. Lintua tavataan alankomaiden ja vuorten alarinteiden kosteista metsistä ja harvemmin metsien reunamailta. Laji elää erityisesti aluskasvillisuuden joukossa. Vihertanssijan elinympäristöt sijaitsevat yleensä 500–1 300 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat

Vihertanssijan elintavat ovat huonosti tunnettuja. Laji liikkuu pääasiassa yksin, mutta saattaa liittyä myös sekaparviksi ja toisinaan sitä nähdään hedelmäpuissa. Lajia on tavattu pesivänä maaliskuussa ja toukokuussa.
Viimeinen painajainen Elm Streetillä: Freddyn kuolema

| Viimeinen painajainen Elm Streetillä: Freddyn kuolema> Freddy's Dead: The Final Nightmare |
| --- | --- |
 Suomalaisen VHS-julkaisun kansikuva.
Ohjaaja:  Rachel Talalay
Käsikirjoittaja:  Michael De Luca
Tuottaja:  Robert Shaye   Aron Warner
Säveltäjä:  Brian May
Kuvaaja:  Declan Quinn
Pääosat:  Robert Englund   Lisa Zane   Shon Greenblatt   Yaphet Kotto
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  New Line Cinema
Levittäjä:  New Line Cinema
Ensi-ilta:   13. syyskuuta 1991    24. huhtikuuta 1992
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  5 000 000 USD
Edeltäjä:  Painajainen Elm Streetillä 5 – Painajaisten lapsi
Seuraaja:  Painajainen Elm Streetillä 7: Uusi painajainen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viimeinen painajainen Elm Streetillä: Freddyn kuolema (televisioesityksessä myös Painajainen Elm Streetillä 6: Freddyn kuolema, Freddy's Dead: The Final Nightmare) on yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka valmistui vuonna 1991. Elokuvassa nähdään ensimmäistä kertaa Freddy Krueger ilman palanutta ihoa. Elokuvan oli tarkoitus olla Painajainen Elm Streetillä -elokuvasarjan viimeinen osa, jossa Freddy Krueger kuolisi lopullisesti. Yleisön suosio kuitenkin esti sen ja sarja sai vielä jatkoa. Tämä elokuva eroaa huimasti muista sarjan elokuvista komediallisella tyylillään.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lisa Zane  | … |  Maggie Burroughs   |
|  Robert Englund  | … |  Freddy Krueger   |
|  Shon Greenblatt  | … |  John Doe   |
|  Lezlie Deane  | … |  Tracy   |
|  Breckin Meyer  | … |  Spencer   |
|  Ricky Dean Logan  | … |  Carlos   |
|  Lisa Wilcox  | … |  Alice Johnson   |
|  Yaphet Kotto  | … |  Doc   |
|  Tobe Sexton  | … |  Teini-ikäinen Freddy Krueger   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo nokkelan huumorin kohentavan elokuvan valjuhkoa yleisilmettä ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa kaksi tähteä neljästä.
Viidennen kolonnan mies

| Viidennen kolonnan mies> Saboteur |
| --- | --- |
 Alkuperäinen elokuvajuliste
Ohjaaja:  Alfred Hitchcock
Käsikirjoittaja:  Peter Viertel Joan Harrison Dorothy Parker
Tuottaja:  Frank Lloyd Jack H. Skirball
Säveltäjä:  Frank Skinner
Kuvaaja:  Joseph A. Valentine
Leikkaaja:  Otto Ludwig
Tuotantosuunnittelija:  Jack Otterson
Pääosat:  Robert Cummings Priscilla Lane Otto Kruger Norman Lloyd
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  24. huhtikuuta 1942 25. helmikuuta 1945 (Suomi)
Kesto:  108 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  780 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viidennen kolonnan mies (Saboteur) on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1942. Se sisältää paljon sodanaikaista propagandaa (vuoropuheluissa kehotetaan muun muassa ostamaan sotaobligaatioita).  Hitchcock itse piti sitä amerikkalaisena versiona brittielokuvastaan 39 askelta, mutta se muistuttaa kuitenkin enemmän Hitchcockin Vaarallista romanssia (1959): syytöntä miestä jahdataan halki Yhdysvaltojen ja loppukohtaus sijoittuu merkittävälle muistomerkille.
Tarina

Glendalen lentokonetehtaalla työskentelevä Barry Kane (Robert Cummings) joutuu keskelle tulipaloa ja menettää siinä hyvän ystävänsä. Kanea aletaan epäillä palosta, joten hän pakenee ja ryhtyy selvittämään todellisia syyllisiä. Johtolangat viittaavat salaperäiseen henkilöön nimeltä Fry (Norman Lloyd).
Pakomatkansa aikana Kane ajautuu muun muassa taloon, jossa asuu ystävällinen sokea mies. Tämän veljentytär (Priscilla Lane) päätyy erilaisten tapahtumien kautta Kanen apuriksi. Yhdessä he saavat selville salajuonen, jonka toisen maailmansodan aikaiset sabotoijat ovat kehitelleet Yhdysvaltojen harmiksi. Hän päättää estää maataan uhkaavat aikeet.
Elokuvan viimeiset tapahtumat sijoittuvat Vapaudenpatsaalle tunnettuun kohtaukseen, jossa Fry ja Kane kohtaavat. Fry putoaa patsaan soihdun näköalatasanteelta ja jää roikkumaan Kanen pitäessä häntä kiinni takin hihasta. Hiha ratkeaa ja Fry putoaa kuolemaan.
Tarina > Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Robert Cummings  | … |  Barry Kane   |
|  Priscilla Lane  | … |  Patricia "Pat" Martin   |
|  Otto Kruger  | … |  Charles Tobin   |
|  Norman Lloyd  | … |  Frank Fry   |
Aiheesta muualla

Leffatykki.com: Elokuva-arvostelu
Viikatekalat

| Viikatekalat |
| --- | --- |
 Etelänviikatekala (Trachipterus trachypterus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kiiltolahnakalat Lampriformes
Heimo::  Viikatekalat  Trachipteridae  Swainson, 1839
Suvut
 Desmodema  Trachipterus  Zu 
Katso myös
   Viikatekalat Wikispeciesissä   Viikatekalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viikatekalat (Trachipteridae) on kiiltolahnakaloihin kuuluva kalaheimo, jonka lajit elävät valtamerissä.
Lajit

Viikatekaloihin kuuluu lähteestä riippuen 8–10 lajia kolmessa suvussa. Lajeja ovat muun muassa purjeviikatekala (Desmodema polystictum), viikatekala (Trachipterus arcticus), etelänviikatekala (Trachipterus trachypterus) ja lohikuningas (Trachipterus rexsalmonorum).
Anatomia

Pisimmillään viikatekalojen heimon lajit voivat olla noin 1,7 m pitkiä. Ruumis on litteä ja nauhamainen. Lajilla on kaksi selkäevää, joista etummainen on erittäin korkea ja taipuisa. Takimmainen selkäevä on matalampi ja ulottuu pyrstöön asti. Lajien pyrstöevä on viuhkamainen ja kalat voivat kääntää sen pystysuoraan. Nuorilla kaloilla vatsaevä on pitkä, kun aikuisilla se on lyhyempi tai sitä ei ole lainkaan. Viikatekaloilta puuttuu uimarakko tai se on hyvin alkeellinen. Kaloilla on suomuja ainoastaan kylkiviivan läheisyydessä. Ihossa voi olla teräviä väkäsiä.
Levinneisyys ja elintavat

Viikatekaloja tavataan sekä kylmistä että lämpimistä vesistä. Niitä tavataan Atlantista, Välimerestä sekä Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Lajit ovat syvän veden kaloja ja ne elävät tyypillisesti 600–3 600 metrin syvyydessä merenpinnasta. Viikatekalojen ravintoa ovat pienet kalat, äyriäiset ja nilviäiset. Lajien munat ovat suurikokoisia, punaisia ja ovat kelluvat vedessä vapaasti.
Victoria-luokka (taistelulaiva)

| Victoria-luokka |
| --- | --- |
 Piirros luokan suojasta ja aseistuksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  10 470 t (kuormattuna)
Pituus:  110,64 m (kokonaispituus)
Leveys:  21,34 m
Syväys:  8,15 m
Koneteho:  8 000 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  550
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 16,25" BL -tykkiä 1 × 10" BL -tykki 12 × 6" BL -tykkiä 12 × QF 6 naulan -tykkiä 9 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 4 × 14" torpedoputkea
Victoria-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston ironclad-taistelulaivaluokka, johon kuului kaksi 1800-luvun lopulla valmistettua alusta. Ne olivat ensimmäiset alukset, joihin asennettiin kolmivaihehöyrykoneet.