stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moottorikelkka
Valmistajia ja merkkejä > Nykyisiä

Lynx
Ski-Doo
Polaris
Arctic Cat
Bombardier (Lynx ja Ski-doo)
Valmistajia ja merkkejä > Vanhoja

Aktiv
Crescent
Evinrude Skeeter / Johnson Skee Horse
Jupiter
Mercury
Ockelbo
Sno-Tric
Solifer
Terhi
Winha
Yamaha
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Moottorikelkkaopas - kaikki kelkkailusta (Arkistoitu – Internet Archive)
Mk-lehti
Liikenneturva (Arkistoitu – Internet Archive)
Kelkkalehti
Kelkkojen päästöistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Moottorikelkka – siunaus vai kirous?
Moottorikelkkailu
Moottorikelkkailijoita vauhdissa.
Merkitty kelkkareitti Sanginkylässä.
Moottorikelkalle tarkoitettu ahkio.
Eddie Boyd

| Eddie Boyd |
| --- | --- |
 Boyd vuonna 1968
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. marraskuuta 1914 Clarksdale, Mississippi, Yhdysvallat
Kuollut: 13. heinäkuuta 1994 (79 vuotta) Helsinki, Suomi
Ammatti:  pianisti, laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1930-luku–1990-luku
Tyylilajit:  blues
Soittimet:  piano
Levy-yhtiöt:  J.O.B.
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Eddie Boyd (oik. Edward Riley Boyd, 25. marraskuuta 1914 Clarksdale, Mississippi – 13. heinäkuuta 1994 Helsinki) oli amerikkalaissyntyinen Suomessa asunut bluespianisti ja laulaja, joka sävelsi bluesstandardit ”Five Long Years” ja ”Third Degree”. Boyd asui Suomessa vuodesta 1970 asti.
Elämä

Boyd syntyi Stovallin plantaasilla lähellä Mississippin Clarksdalea. Myös Muddy Waters eli kyseisellä plantaasilla. Boyd muutti Memphisiin Tennesseehen vuonna 1936, missä hän soitti Dixie Rhythm Boys -nimisen yhtyeensä riveissä pianoa ja kitaraa.lähde?
Suuren muuttoliikkeen mukana Boyd ajautui vuonna 1941 Chicagoon. Siellä hän laati ja levytti yhden kaikkien aikojen soitetuimmista blueskappaleista, ”Five Long Years” (1952). Myös Boydin toiseksi tunnetuimmasta kappaleesta, ”Third Degree” (1953), on lukuisia coveresityksiä. Kolmas hittisingle oli ”24 Hours” (1953).lähde?
Vuonna 1965 Boyd lähti kiertämään Eurooppaa Buddy Guyn kanssa. Myöhemmin hän levytti ja teki kiertueita Fleetwood Macin ja John Mayallin Bluesbreakers-yhtyeen kanssa. Yhdysvalloissa kokemaansa rasismiin kyllästynyt Boyd muutti ensin Belgiaan, ja asettui vuonna 1970 Suomeen. Hän julkaisi vielä samana vuonna Love Recordsin kautta levyn Praise to Helsinki. Boyd oli saanut inspiraation levylle siitä ettei kokenut Suomessa rasismia.  Boyd katui myöhemmi Praise to Helsinki levyä  vuonna 1984 Helsingin Sanomien julkaistussa  70-vuotishaastattelussa, jossa hän totesi että arkielämä oli osoittautunut Suomessa ja Helsingissä ”viheliäiseksi” kuvaten Suomen ilmapiiri  että ”Tässä maassa on hyvin syvälle juurtunutta rasismia ja raakalaismaisuutta.”
Levyn materiaali äänitettiin Hollannissa ja taustamuusikkoina toimivat basisti Willy Donnie ja rumpali Eddie Hunton. Vuonna 1972 hän levytti sen sijaan suomalaisten rockmuusikoiden kuten kitaristi Albert Järvisen ja Wigwam-yhtyeen rumpali Ronnie Österbergin kanssa. Boyd levytti yhteensä kymmenkunta levyä Suomessa. Viimeisen bluesesiintymisensä Boyd teki vuonna 1984 Helsingissä. Sen jälkeen hän keskittyi gospelmusiikkiin.lähde?
Boyd meni naimisiin vaimonsa Leilan kanssa vuonna 1977. Hän kuoli Meilahden sairaalassa 79-vuotiaana vuonna 1994. Boyd on haudattu Helsingin pitäjän kirkon hautausmaalle.
Pari kuukautta Boydin kuoleman jälkeen ilmestyi Eric Claptonin Yhdysvalloissa ja Britanniassa albumilistojen kärkisijoille noussut albumi From the Cradle, jossa oli mukana Boydin kappaleet ”Five Long Years” ja ”Third Degree”. ”Five Long Yearsin” tätä aikaisemmin levyttäneitä artisteja ovat esimerkiksi Buddy Guy (1991), Muddy Waters, Colin James (1987, single), John Lee Hooker (Van Morrisonin kanssa), The Yardbirds, Memphis Slim, B. B. King, Ike ja Tina Turner ja Freddie King (1971).lähde?
Diskografia > Studioalbumit

Five Long Years (Fontana, 1966)
Eddie Boyd and His Blues Band featuring Peter Green (Decca, 1967)
7936 South Rhodes (Blue Horizon, 1968)
Praise to Helsinki (Love, 1970)
The Legacy of the Blues Vol. 10 (Sonet, 1974)
Brotherhood (Finnish Blues Society, 1975)
My Lady (Lobo, 1978)
Soulful (Magic Angel, 1980)
A Sad Day (Paris, 1980)
Lover’s Playground (Stockholm, 1984)
Diskografia > Livealbumit

Eddie Boyd Live (Storyville, 1976)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Vacation from the Blues (Jefferson, 1976)
Rattin’ and Runnin’ Around (Crown Prince, 1981)
No More of This Third Degree (Teldec, 1982)
The Best of Eddie Boyd (P-Vine, 1984)
Third Degree (Orbis/Charly, 1993)
The Complete Recordings, Vol. 1/2 (EPM, 2001/2004)
Eddie Boyd in Finland (Blue North, 2005)
The Blues Is Here to Stay (Jasmine, 2013)
Vacation from the Blues (Mojo, 2015)
Diskografia > Singlet

”Five Long Years” on Blues Masters Vol. 2: Postwar Chicago – Rhino
”24 Hours” on The Best of Chess Blues vol. 1 – Chess/MCA
live version on American Folk Blues Festival ’65 – L&R/Bellaphon
”Third Degree” on A Tribute to Willie Dixon: 1915–1992 – Chess
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eddie Boyd Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto: Eddie Boyd – Praise to My Baby
Blues News -lehdessä julkaistuja artikkeleita Eddie Boydista
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC
Jamesinlahti

Jamesinlahden sijainti Kanadan Hudsoninlahden eteläosassa
Jamesinlahti satelliittikuvassa kesällä 2000
Jamesinlahti (engl. James Bay, ransk. Baie James) on 443 kilometriä pitkä ja 217 kilometriä leveä merenlahti Hudsoninlahden eteläosassa Kanadassa. Lahti on pääsääntöisesti alle 60 metriä syvä. Vaikka lahti rajoittuu idässä Ontarion ja lännessä Québecin ja  provinssiin, lahti kuuluu saarineen muun Hudsoninlahden tavoin Nunavutin territorioon. Lahden suurin saari on 3 002 (3 001) neliökilometrin laajuinen Akimiski Island.
Jamesinlahteen laskee useita suuria jokia kuten La Grande, Eastmain, Rupert, Broadback, Nottaway, Harricana, Moose, Albany, Attawapiskat ja Ekwanden, josta syystä lahden veden suolapitoisuus on Hudsoninlahden pääallasta alhaisempi. Lahteen virtaavat joet ovat suosittuja virkistyskohteita ja valuma-alueelle on rakennettu useita suuria vesivoimalaitoksia.  Lahden rannoilla sijaitsee useita kyliä tai kauppapaikkoja, kuten Fort-George, Nouveau-Comptoir, Eastmain, Fort-Rupert, Lake River, Attawapiskat, Fort Albany, Moose Factory ja Moosonee, joka on samalla Ontario Northland Railwayn pohjoinen pääteasema.
Historia

Jamesinlahden löysi ensimmäisenä eurooppalaisena Henry Hudson, jonka johtama Hudsoninlahden retkikunta purjehti lahdelle vuonna 1610. Lahti on nimetty sitä vuonna 1631 tarkemmin tutkineen englantilaisen kapteenin ja  tutkimusmatkailijan Thomas Jamesin mukaan.
Jamesinlahti on merkittävässä roolissa Kanadan historiassa. Hudson's Bay Company kävi laajamittaista turkiskauppaa lahden ympäristössä, ja brittiläinen asutus levittäytyi Kanadaan osittain Jamesinlahden kautta. Ensimmäisen turkiskaupan sataman, Rupert Housen, lahdelle perustivat Pierre-Esprit Radisson ja Médard Chouart, Sieur des Groseilliers. Tämän seurauksena kuningas Kaarle II myönsi Hudson's Bay Companylle yksinoikeuden turkiskauppaan Hudsoninlahden sekä Jamesinlahden valuma-alueilla.
Merkittävässä määrin turkiskauppa ja -ansastus jatkuivat alueella aina 1940-luvun lopulle saakka, mutta Jamesinlahti oli menettänyt merkitystään turkispyynnin alueena jo Rupert Housen perustamisesta lähtien. Jamesinlahden satamien kautta kuitenkin kulkivat muun muassa ne britit, jotka perustivat Winnipegin kaupungin ja asuttivat Kanadan keskiosia aina Kalliovuorille saakka.
Maantiede

Jamesinlahden itärannat Québecissä muodostavat Kanadan kilven länsireunan. Maastonmuodot ovat pääasiassa kivikkoisia sekä taigametsien peittämiä kukkuloita. Länsirannan tunnusomaisia piirteitä ovat laajat tundra-alangon, jotka ovat Hudsoninlahden alangon jatke, ja jonka maaperä on pääasiassa muskegia. Suuri osa länsirannan alankoalueista kuuluu Polar Bear Provincial Parkiin.
Sadat joet laskevat vetensä Jamesinlahteen. Alueen maanmuodostus antaa joille samankaltaiset piirteet: lähellä lahtea alankomailla joet ovat leveitä ja matalia, kun taas Kanadan kilven ylängöillä joet ovat kapeita ja vuolaita.
Maantiede > Hannah Bay

Hannah Bay on Jamesinlahden eteläisin osa sekä Kesagami- ja Harricana River -jokien laskupaikka. Hannah Bayn pinta-alasta noin 238  neliökilometriä on suojeltu muuttolintujen pesimäpaikkoja suojaavalla asetuksella (Migratory Birds Convention Act of Canada). Suojelualue, Hanna Bay Bird Sanctuary, on myös kansainvälisesti merkittävä kosteikkoalue.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
James Bay Project (englanniksi) (thecanadianencyclopedia.ca)
James Bay and Northern Québec Agreement (englanniksi) (thecanadianencyclopedia.ca)
"James Bay Road website" Runsaasti tietoa Jamesinlahdesta, James Bay Roadista sekä Trans-Taiga Roadista.
"Dammed river (Arkistoitu – Internet Archive)".
CBC Digital Archives - James Bay Project and the Cree
Northern Tidal Flows: Reliable New Power Source for Quebec? (Arkistoitu – Internet Archive) - Includes discussion of Ungava Bay as a feasible location for tidal power generation. (PESN; Aug. 14, 2006)
Hannah Bay helmikuussa 2000.
Marja-Liisa Velling

Marja-Liisa Velling (s. 19. syyskuuta 1948 Ruokolahti) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1960-luvun lopulla yhden SM-mitalin korkeushypyssä. Hän edusti Simpeleen Urheilijoita.
Velling saavutti korkeushypyssä Kalevan kisoissa pronssia vuonna 1968 sekä sijoittui 11:nneksi vuonna 1969.
Vellingin ennätys korkeushypyssä on 160 cm, jonka hän teki Kajaanissa syyskuussa 1968.
Velkuan vaakuna

Velkuan vaakuna (1968–2008)
Velkuan vaakuna toimii soveliaana vertauskuvana kunnan korostetulle saaristolaisluonteelle – kunta koostui yksinomaan saarista, joita oli yli 300 kappaletta.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultainen veneen peräsin varsineen”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 19. maaliskuuta 1968. Vaakuna muuttui epäviralliseksi 2009, kun Velkua liittyi Naantalin kaupunkiin.
Veikko Vehviläinen

| Veikko Vehviläinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1920 Suonenjoki
Kuollut: 4. helmikuuta 1998 (77 vuotta) Suonenjoki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1940–1944
Taistelut ja sodat:  Talvisota, Jatkosota
Sotilasarvo:  Luutnantti
Kunniamerkit:  Mannerheim-ristin ritari
Veikko Kalevi Vehviläinen (23. huhtikuuta 1920 Suonenjoki – 4. helmikuuta 1998 Suonenjoki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari.
Talvisodassa hän toimi kiväärimiehenä jalkaväkirykmentti 41:ssä. Jatkosodassa alikersantti Vehviläinen toimi ryhmänjohtajana Jalkaväkirykmentti 9:ssä ja osallistui hyökkäysvaiheessa useisiin taisteluihin, joissa toiminnasta hänet nimitettiin 26. syyskuuta 1941 Mannerheim-ristin ritariksi numero 15. Mannerheim-ristin virallisissa nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Vehviläisen rohkeus ja kylmäverisyys alijohtajana sekä hänen ilmiömäinen nopeutensa ja taitavuutensa eri taisteluvälineiden käyttäjänä kaikissa taisteluissa.
Siviiliammatiltaan Vehviläinen oli maanviljelijä. Hän oli naimisissa ja hänellä oli neljä lasta. Veikko Vehviläinen ylennettiin luutnantiksi 16. helmikuuta 1962.
Mannerheim-ristin perustelut

”Ylipäällikkö on pvm:llä 26.9.41 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi alikersantti Veikko Kalevi Vehviläisen, joka on osoittautunut erittäin rohkeaksi ja kylmäveriseksi alijohtajaksi sekä ilmiömäisen taitavaksi ja nopeaksi eri taisteluvälineiden käyttäjäksi kaikissa taisteluissa. Tunkeutui ryhmänsä kera [Alalammen] taistelussa 16.7.41 vihollisen vahvaan tukikohtaan, jossa, heittämällä useita käsikranaatteja ja kasapanoksia sekä vuoroin käyttämällä konepistooliaan, pakotti viholliset pysymään rakennuksissa heidän yrittäessään ulos ikkunoista ja ovista tuhoten heidät lopuksi.”
Wilma van Velsen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Wilma van Velsen |  Wilma van Velsen |  Wilma van Velsen |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1984 | 4 × 100 m vapaauintiviesti |  |
|  Pronssia | Moskova 1980 | 4 × 100 m vapaauintiviesti |  |
Margot Wilhelmina ”Wilma” Teunisje van Velsen (s. 22. huhtikuuta 1964, Tiel, Gelderland) on alankomaalainen uimari, joka edusti kotimaataan kaksissa olympialaisissa 1980-luvulla.
Moskovan olympialaisissa 1980 van Velsen saavutti pronssimitalin 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä yhdessä Conny van Bentumin, Annelies Maasin ja Reggie de Jongin kanssa ajalla 3.49,51. Neljä vuotta myöhemmin Los Angelesin olympialaisissa van Velsen saavutti hopeamitalin samalla matkalla mutta hän ui vain välierissä auttaen joukkueensa finaaliin. Finaalijoukkueessa uivat Desi Reijers, van Bentum, Annemarie Verstappen ja Elles Voskes. Lisäksi van Velsen rikkoi urallaan muutaman Alankomaiden ennätyksen.
Veini

| Veini |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  21. elokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Venni, Vänni, Vennu
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Sven
Infobox OKNimi-testi OK: 
Veini on suomalainen miehen etunimi ja sukunimi.
Veini on suomalainen muunnos ruotsalaisesta nimestä Sven, joka on merkinnyt ’poikaa’, ’nuorukaista’ ja ’aseenkantajaa’.
Nimi on yleisin 1920- ja 1930-luvuilla syntyneillä, mutta on 2010-luvulla jälleen selvästi yleistynyt. Almanakkaan se tuli kuitenkin vasta vuonna 1964. Nimipäivä on 21. elokuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Veini-nimen on saanut 733 miestä sekä alle 21 naista. Sukunimenä Veini oli vuoden 2019 elokuussa 95 henkilöllä.
Tunnettuja Veinejä

Veini Kontinen (1928–2010), maastohiihtäjä
Veini Vehviläinen (s. 1997), jääkiekkomaalivahti
Kivennäisvesi

Vähähiilihappoista kivennäisvettä.
Poreilevaa hiilihapotettua kivennäisvettä.
Kivennäisvesi tai mineraalivesi on vettä, jonka mineraalipitoisuus on suurempi kuin tavanomaisen juomaveden. Monet kivennäisvedet hiilihapotetaan.
Kivennäisvesi voi olla luontaista tai teollisesti valmistettua.Luontaisten kivennäisvesien kivennäisainesisältö on peräisin maanalaisista vesikerrostumista. Euroopassa on runsaasti luontaisia kivennäisvesilähteitä, mutta Suomessa on ainoastaan yksi hyväksytty luontaisen kivennäisveden pullottamo.
Historia

Terveyslähteistä pulppuavaa kivennäisvettä juotiin jo antiikin aikoina, ja siinä on myös kylvetty. Keski-Euroopan terveyslähteet olivat suosittuja lomakohteita 1600-luvulta 1800-luvulle. Teollisen kivennäisveden kehitti ruotsalainen Torbern Bergmann vuonna 1771, minkä jälkeen Tukholmassa alettiin valmistaa kivennäisvesiä teollisesti. Suomessa ensimmäisen kivennäisvesitehtaan perusti Victor Hartwall vuonna 1836.
Valmistus

Teollisiin kivennäisvedet valmistetaan tavallisesta juomavedestä lisäämällä siihen kivennäisaineiden suoloja. Kivennäisvesissä yleisimmin käytettyjä kivennäisaineita ovat natrium, kalium, magnesium ja kalsium. Niiden määrä vaihtelee kivennäisvesien välillä, mutta niiden keskinäisiä suhteita pyritään tasapainottamaan samaksi kuin elimistössäkin.
Teolliseen kivennäisveteen lisätään usein myös hiilidioksidia 4–8 grammaa litraa kohti. Tämä hiilihapotus saa veden kuplimaan ja tuntumaan viileältä suussa. Hiilidioksidi estää myös bakteerien kasvua, mikä tekee hiilihapotetusta kivennäisvedestä suositeltavan juoman lämpimässä ilmastossa.
Kivennäisvesi saatetaan vielä maustaa aromeilla ja lisätä siihen säilöntäaineita, happamuudensäätöaineita, värejä ja makeuttaa se fruktoosilla tai keinotekoisilla makeutusaineilla.
Ravintosisältö

Maustamattomassa kivennäisvedessä ei ole kaloreita.
Kivennäisvetenä markkinoitavissa juomissa on oltava kivennäissuoloja vähintään 50 mg/100 g. Teolliset kivennäisvedet sisältävät käytännössä niin vähän kivennäisaineita, ettei niillä ei ole juurikaan ravitsemuksellista merkitystä. Lasillinen kivennäisvettä sisältää esimerkiksi niin pienen määrän kaliumia, että se vastaa vain noin puolta prosenttia aikuisen päivittäisestä kaliumintarpeesta.
Terveysvaikutukset

Terveyden ja hyvinvoinnin laitos on suositellut kivennäisveden nauttimista elimistön suolatasapainon säilyttämiseksi helteellä.
Hiilihappopitoinen mineraalivesi vähentää vuonna 2002 julkaistun tutkimuksen mukaan ummetusta ja turvotuksen kaltaisia toiminnallisia ylävatsaoireita.
Muovipulloon pakatusta kivennäisvedestä ei löydetty haitallista mikromuovia suomalaisessa tutkimuksessa vuonna 2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kivennäisvesi Wikimedia Commonsissa
Fineli: Vedet (Arkistoitu – Internet Archive)
Luontaisia kivennäisvesiä koskeva EU:n direktiivi
Fine waters -arviointi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Velskolan kartano

| Velskolan kartano> Vällskog gård |
| --- | --- |
Sijainti:  Velskola, Espoo
Rakennustyyppi:  kartano
Valmistumisvuosi:  1938
Suunnittelija:  Jarl Eklund
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Velskolan kartano (ruots. Vällskog gård) sijaitsee Velskolassa Pohjois-Espoossa Velskolan Pitkäjärven pohjoisrannalla. Se on osa laajaa viljelysmaisemakokonaisuutta ja edustaa arkkitehtonisesti 1930-lukulaista tavoitetta valoisuuteen ja avaruuteen. Espoon seurakuntayhtymä osti Velskolan kartanon 1981.
Velskolan kartanonmäellä oli 1500-luvun alussa kolmen talon kylä. Yksi taloista yhdistettiin muihin 1500-luvun puolivälin jälkeen, jolloin syntyi Västergård ja Östergård. Ne olivat talonpoikien omistuksessa aina 1800-luvulle. Västergård määrättiin Siuntion Pölansin ratsutilan augmentiksi 1600-luvun lopulla, Östergård määrättiin Kirkkonummen Estbyn Nikun augmentiksi. Kartano muodostui 1850-luvulla, jolloin Västergård ja Östergård yhdistettiin. Vuosisadan jälkipuoliskolla se oli useiden säätyläissukujen omistuksessa, kunnes apteekkari John Juselius osti sen 1899. Velskola oli Juseliusten omistuksessa vuoteen 1980, jolloin Espoon seurakunnat ostivat sen vapaa-ajankeskukseksi.
Nykyisen yhtenäisen asunsa Velskolan kartanokokonaisuus sai 1930-luvulla arkkitehti Jarl Eklundin suunnitelman mukaan. Hän sijoitti talousrakennukset muutaman sadan metrin päähän asuinrakennuksista. Aumakattoinen päärakennus edustaa funktionalismia. Sitä edeltänyt päärakennus oli vaatimaton harjakattoinen hirsitalo.
Euroopan unionin tulliliitto

Euroopan unionin tulliliitto
Euroopan unionin tulliliitto  on tulliliitto, johon kuuluvat kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot, Monaco ja jotkin Britannian merentakaiset alueet, jotka eivät kuitenkaan kuulu EU:in.
Jotkin EU:n jäsenvaltioiden erillisalueet eivät osallistu kaikilta osin tulliliittoon, yleensä niiden maantieteellisen erillisyyden vuoksi.
Euroopan unionin tulliliiton lisäksi EU on solminut tulliliiton Andorran, San Marinon ja Turkin (lukuun ottamatta tiettyjä tuotteita) kanssa erillisillä kahdenvälisillä sopimuksilla.
Tulliliitto on Euroopan unionin tärkein osa sen perustamisesta lähtien vuonna 1958 Euroopan talousyhteisönä. Tulliliiton jäsenten välisessä kaupassa ei ole tullitariffeja tai muita ei-tullitariffiesteitä, ja toisin kuin vapaakauppa-alueella, tulliliiton jäsenet asettavat yhteisen ulkoisen tullitariffin kaikille unionin ulkopuolelta saapuville tuotteille.
Euroopan komissio neuvottelee koko unionin puolesta kansainväliset kauppasopimukset (kuten Kanadan ja Euroopan unionin vapaakauppasopimuksen ja monia muita), sen sijaan että kukin jäsenvaltio neuvottelisi sopimuksen erikseen. Komissio myös edustaa unionia Maailman kauppajärjestössä ja sen välityksellä välitetyissä kauppakiistoissa.
EU:n ulkopuoliset osallistujat

Monaco sekä Britannian merentakaiset alueet Akrotiri ja Dhekelia, Guernsey, Mansaari ja Jersey ovat mukana EU:n tullialueella.
| Valtio / alue | Voimaantulo | viite |
| --- | --- | --- |
|  Monaco | 1963 |  |
EU:n ulkopuoliset osallistujat > Kahdenväliset tulliliitot

Andorra, San Marino ja EU:n jäsenehdokas Turkki ovat tulliliitossa EU:n kanssa.
| Valtio | Voimaantulo | Huomautus |
| --- | --- | --- |
|  Andorra  | 1. tammikuuta 1991 | Ei sisällä maataloustuotteita |
|  Turkki | 31. joulukuuta 1995 | Ei sisällä maataloustuotteita |
|  San Marino  | 1. huhtikuuta 2002 |  |
EU:n alueet, joilla on poikkeussäännöksiä

Vaikka kaikki EU:n jäsenvaltiot kuuluvat tulliliittoon ja veroalueeseen, kaikki niiden alueet eivät osallistu siihen. EU:in kuulumattomat jäsenvaltioiden alueet (Euroopan unionin merentakaiset alueet) eivät yleensä osallistu tulliliittoon.
Neljässä EU-maassa on alueita, jotka eivät osallistu tulliliittoon:
Büsingen am Hochrhein (Saksan eksklaavi Sveitsissä) on osa Sveitsin ja Liechtensteinin tullialuetta
Campione d’Italia ja viereiset Italian vesialueet Luganonjärvellä (Italian eksklaavi Sveitsissä) siirtyi EU:n tullialueeseen ja valmisteverotuksen osalta EU:n veroalueeseen 1.1.2020 jääden kuitenkin arvonlisäverotuksen osalta edelleen Sveitsin ja Liechtensteinin tullialueeseen
Livigno (syrjäinen alue Italiassa Sveitsin vastaisella rajalla) kuuluu Sveitsin ja Liechtensteinin tullialueeseen
Ceuta ja Melilla (kaksi Espanjan autonomista kaupunkia Afrikassa).
Ranskan Polynesia, Ranskan eteläiset- ja Antarktiset alueet, Uusi-Kaledonia, Saint Barthélemy, Saint-Pierre ja Miquelon sekä Wallis ja Futuna: "Ranskan merentakaiset alueet, joihin sovelletaan Rooman-sopimuksen neljännen pykälän säännöksiä.
Seuraavia ei ole mainittu asetuksessa (EY) N: o 952/2013, mutta ne eivät  osallistu tulliliittoon muista syistä:
Gibraltar
Helgoland
Unionin tullikoodi

Unionin tullikoodi, tarkoituksenaan uudistaa tullimenettelyjä, tuli voimaan 1. toukokuuta 2016. Sen täytäntöönpano tapahtuu siirtymäajan puitteissa, ja sen on tarkoitus tulla voimaan täysimääräisesti viimeistään 31. joulukuuta 2020. Euroopan komissio on todennut, että tullikoodin  tavoitteet ovat yksinkertaisuus, palvelualttius ja nopeus.
Yhteiset ulkoiset tariffit

EU:n tulliliitto asettaa tullitariffit muiden maiden Euroopan unioniin suuntautuvalle tuonnille. Nämä tariffit ovat yksityiskohtaisia ja riippuvat tuodun tuotteen tullinimikkeestä ja voivat vaihdella myös vuosittain. Täysiä WTO:n suosituimmuusehtoja sovelletaan vain niihin maihin, joilla ei ole vapaakauppasopimusta EU:n kanssa tai jotka eivät ole WTO:n hyväksymiä poikkeusjärjestelyjä, kuten kaikkea paitsi aseita (EU:n tukijärjestelmä vähiten kehittyneille maille).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euroopan unionin tulliliitto Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:European Union Customs Union
Käännös suomeksi
Veli

Veli tarkoittaa jonkun toisen kanssa samoista vanhemmista syntynyttä miespuolista henkilöä tämän toisen kannalta. Ilmaisulla voidaan tarkoittaa myös velipuolta tai kasvattiveljeä. Puhekielessä ja tuttavallisessa kielenkäytössä käytetään joskus sanaa veikko.
Ilmaisulla velipuoli tai harvinaisemmalla ilmaisulla puoliveli tarkoitetaan jonkun toisen kannalta miespuolista henkilöä, jolla on kyseisen henkilön kanssa vain toinen vanhemmista yhteinen. Velipuoleksi voidaan kutsua myös henkilön isä- tai äitipuolen poikaa, joka ei ole tämän henkilön verisukulainen.
Henkilön vanhempaa veljeä kutsutaan isoveljeksi ja nuorempaa veljeä pikkuveljeksi. Kun kyseessä on esimerkiksi kaksoset, puhutaan kaksoisveljestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veli Wikimedia Commonsissa