stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hassan Sesay (jalkapalloilija, 1987)
Seurajoukkueura

Freetownissa syntyneen Sesayn kasvattajaseura Sierra Leonessa oli Freetownin suurseura East End Lions. Hän pelasi myöhemmin pääsarjaurallaan toisessa Freetownin suurseurassa Mighty Blackpoolissa. Sesay pelasi vuodesta 2003 vuoteen 2006 Ports Authorityssa. Tammikuussa 2006 hän siirtyi HJK:n farmijoukkue Klubi 04:seen, jossa hän pelasi 16 ottelua maaleitta. Sesay pelasi seurassa vuoden, kunnes siirtyi Ykkösen Atlantikseen, jossa hän pelasi 20 ottelua tehden kolme maalia.
Joulukuussa 2007 Sesay teki kauden 2008 kattavan sopimuksen Veikkausliigaseura KuPSn kanssa. Hän debytoi Veikkausliigassa sarjan avauskierroksella 27. huhtikuuta 2008 ottelussa TPS:ää vastaan. Sesay pelasi seurassa laitapelaajana 17 ottelua. Sesay kävi toukokuussa polvioperaatiossa, joka piti hänet sivussa tovin. Joulukuussa 2008 Sesay siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin Allsvenskaniin Örebrohon. Huhtikuussa 2010 Sesay siirtyi kaksivuotisesta sopimuksesta huolimatta Ykköseen Viikingkeihin kaudeksi 2010. Hänen rooli seurassa oli pelata lähinnä vasempana laitapuolustajana. Joulukuussa 2010 Sesay teki seuran kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
Elokuun 2011 lopussa Sesay siirtyiloppukaudeksi 2011 Veikkausliigassa pelanneeseen MYPAa.
Kaudeksi 2014 Sesay solmi sopimuksen Veikkausliigajoukkue FC Lahden kanssa.
Sesay sai yhdeksän ottelun pituisen pelikieltorangaistuksen käytyään käsiksi vastustajan pelaajaan ja ottelun erotuomariin KTP–JäPS -ottelussa syyskuussa 2022. Osa rangaistuksesta siirtyy kauden 2023 alkuun.
Maajoukkueura

Sesay on edustanut Sierra Leonea maajoukkuetasolla. Vuonna 2003 hän osallistui Sierra Leonen juniorimaajoukkueen kanssa Suomessa järjestettyihin alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuihin, jossa hän pelasi kaikki kolme alkulohkon ottelua. Sesay on pelannut A-maajoukkueessa viisi ottelua ja viimeistellyt niissä kaksi maalia.
Aiheesta muualla

Hassan Sesay Veikkausliigan sivustolla
Henry Clay Work

Henry Clay Workin patsas Middletownissa.
Henry Clay Work (1. lokakuuta 1832 Middletown – 8. kesäkuuta 1884 Hartford) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä. Hän oli Yhdysvaltain sisällissodan aikaan tärkeimpiä pohjoisvaltiolaisia lauluntekijöitä Stephen Fosterin ja George F. Rootin ohella.
Workin vanhemmat olivat aktiivisia abolitionisteja ja heidän kotinsa toimi Underground Railroad -liikkeen turvapaikkana. Work oli ammatiltaan kirjanpainaja ja työskenteli Chicagossa. Lauluntekijänä hän oli itseoppinut. Hän sanoitti useat kappaleistaan pilkallisella afroamerikkalaisella tai irlantilaisella murteella. Sisällissodan aikana hän julkaisi muun muassa kappaleet ”Kingdom Coming”, ”Hail Columbia”, ”Come Home, Father” ja ”Marching Through Georgia”. 1870-luvun puolivälissä hän saavutti pitkän hiljaiselon jälkeen uutta menestystä kappaleella ”Grandfather’s Clock”. Work julkaisi vuonna 1868 runokirjan nimeltä The Upshot Family.
Work meni naimisiin Sarah Parkerin kanssa vuonna 1857. Heidän neljästä lapsestaan kolme menehtyi jo varhaisella iällä.
Henry C. Work valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Henry Clay Work on Wikiaineistossa (englanniksi)
Hewittin–Marczewskin–Pondiczeryn lause

Topologiassa Hewittin–Marczewskin–Pondiczeryn lauseen mukaan jos on olemassa perhe avaruuksia  (X_{i})_{i\in I} joille
Xi:llä on kokoa k oleva tiheä osajoukko, jonka kardinaali on ääretön, ja  |I|\leq 2^{k}, on  \prod _{i\in I}X_{i}:llä tiheä osajoukko, jonka kardinaali on k. Lausetta voidaan käyttää osoittamaan, että  \mathbb {R} ^{\mathbb {R} } on separoituva.
Aiheesta muualla

Ask a Topologist
Henry Clay Frick

Henry Clay Frick
Henry Clay Frick (19. joulukuuta 1849 West Overton, Pennsylvania – 2. joulukuuta 1919 New York) oli yhdysvaltalainen liikemies ja suurlahjoittaja, joka rakensi merkittävän osan Pittsburghin teräs- ja koksiteollisuudesta.
Frick aloitti koksiuunien valmistuksen vuonna 1870 ja perusti seuraavana vuonna Frick and Company -yrityksen. 1870-luvun laman aikana hän onnistui hankkimaan omistukseensa suuret koksivarannot ja kykeni siten tarjoamaan polttoainetta Pittsburghin kasvavalle rauta- ja terästeollisuudelle. Vuonna 1889 Frick palkattiin Carnegie Brothers and Companyn toimitusjohtajaksi, ja hänelle annettiin tehtäväksi järjestää uudelleen yhtiön terästuotanto. Hän onnistuikin kehittämään Carnegien yhtiöstä maailman suurimman teräksen ja koksin valmistajan. Kauaskantoisiin toimenpiteisiin kuului myös yhtiön johtavan kilpailijan, Duquesne Steel Worksin, ostaminen. Frickillä oli myös merkittävä rooli U. S. Steel -teräsyhtiön perustamisessa vuonna 1901, ja hän toimi myöhemmin sen johtokunnan puheenjohtajana. Hän johti vastaavassa asemassa myös useita rautatieyhtiöitä.
Vuoden 1892 Homesteadin terästehtaiden lakon aikana Frick esiintyi työnantajapuolen johtavana edustajana, jolloin anarkisti Alexander Berkman ampui ja puukotti häntä, mutta hän jäi henkiin.
Frick keräsi suuren taidekokoelman. Hänen testamenttilahjoituksellaan perustettiin Frick Collection -taidemuseo, joka toimii hänen rakennuttamassaan talossa New Yorkin Fifth Avenuella. Hän lahjoitti myös 61 hehtaarin laajuisen puiston Pittsburghin kaupungille ja suuria summia Princetonin yliopistolle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henry Clay Frick Wikimedia Commonsissa
Hassan Nasrallah

| Hassan Nasrallah> حسن نصرالله |
| --- | --- |
 Hassan Nasrallah vuonna 2019.
Hizbollahin pääsihteeri
 16.2.1992–27.9.2024  
Edeltäjä:  Abbas al-Musawi
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. elokuuta 1960 Beirut, Libanon
Kuollut: 27. syyskuuta 2024 (64 vuotta) Beirut, Libanon
Arvonimi: Sayyid
Puoliso:  Fatima Yassin
Lapset:  5
Tiedot
Puolue:  Hizbollah
Uskonto:  šiialaisuus
 Nimikirjoitus
Hassan Nasrallah (arab. حسن نصر الله‎, Ḥasan Naṣr Allāh, [ħasan nasˁr aɫːɑː]; 1960, Burj Hammud, Beirut, Libanon – 27. syyskuuta 2024, Beirut) oli libanonilainen uskonoppinut ja Hizbollahin, šiialaisen poliittisen puolueen ja militanttiryhmän, pääsihteeri.
Tausta ja yksityiselämä

Nasrallah opiskeli politiikkaa ja Koraania Irakin Najafissa. Vuonna 1978 hän palasi Irakista karkotettuna ja osallistui Libanonin politiikkaan Amalin joukoissa. Hän myös opiskeli ja opetti uskontoa koulussa. Kun Israel hyökkäsi Libanoniin 1982, Nasrallah tovereineen lähti Amalista. Perustettiin uusi järjestö, Hizbollah, ja Nasrallah keskittyi politiikkaan.
Nasrallah käytti kuolemaansa saakka titteliä sayyid, jota šiialaiset uskonnolliset johtajat käyttävät osoittaakseen olevansa profeetta Muhammedin jälkeläisiä.
Nasrallah oli naimisissa Fatima Yassinin kanssa. Pari sai viisi lasta, joista yksi poika, Muhammad Hadi, kuoli jo vuonna 1997.
Hizbollahin johdossa

Nasrallah nousi Hizbollahin johtoon sen jälkeen kun edellinen johtaja, šeikki Abbas al-Musawi, oli vuonna 1992 murhattu. Nasrallahin johtamana Hizbollahista tuli varteenotettava vastus Libanonin eteläosia miehittäneille Israelin puolustusvoimille. Vastarinnan ansiosta 22 vuotta jatkunut miehitys päättyi vuonna 2000, ja siksi Nasrallahia arvostettiin suuresti kautta arabimaailman Etelä-Libanonin vapauttajana.
Nasrallahilla oli vuonna 2004 merkittävä asema Hizbollahin ja Israelin neuvotellessa laajasta vankienvaihdosta. Israel vapautti yli 400 palestiinalaista ja libanonilaista vankia, ja Hizbollah vapautti vankina pitämänsä israelilaisen liikemiehen ja palautti kolme israelilaissotilaan ruumista.[lähde? ]
Israelin ilmavoimat tuhosi 14. heinäkuuta 2006 Nasrallahin päämajan laajemman konfliktin yhteydessä. Nasrallah joutui samana vuonna epäonnistuneen salamurhayrityksen kohteeksi, minkä vuoksi hän vietti vuosia poissa julkisuudesta.
Hassan Nasrallahin johdolla Hizbollah on osallistunut isolla panoksella Syyrian sisällissotaan presidentti Bashar al-Assadin hallinnon puolella sunnilaisia kapinallisryhmiä vastaan. Hizbollahin panos on ollut hyvin merkittävä sodassa, jonka Nasrallah sanoi vuonna 2017 olevan päättymässä Hizbollahin ja Assadin voittoon.
Kuolema

Israelin asevoimat sanoi 28. syyskuuta tappaneensa Nasrallahin päivää ennen Beirutissa tehtyjen ilmaiskujen yhteydessä. Hizbollah vahvisti väitteen myöhemmin samana päivänä. Samassa yhteydessä kuoli myös Nasrallahin tytär Zainab.
Aiheesta muualla

Cf., Adulatory Biographical sketch of Sayyed Hassan Nasrallah: “The Nasrallah Enigma” (PDF)
Profile: Sayed Hassan Nasrallah Al Jazeera
Hassan Nasrallah (Arkistoitu – Internet Archive) Biography.com
Himalajantaviokuurna

| Himalajantaviokuurna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Punavarpuset Carpodacus
Laji::  subhimachala
Kaksiosainen nimi
 Carpodacus subhimachala  (Hodgson 1836) 
Synonyymit
 Pinicola subhimachala 
Katso myös
   Himalajantaviokuurna Wikispeciesissä   Himalajantaviokuurna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Himalajantaviokuurna (Carpodacus subhimachala) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Himalajantaviokuurnaa tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Myanmarissa ja Nepalissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hans Porras

Hans "Hanski" Porras (14. syyskuuta 1918 Luopioinen – 17. toukokuuta 1994) oli suomalainen pesäpalloilija.
Porras pelasi vuosina 1935–1939 Suursarjassa Tampereen Pyrinnön, Jyväskylän Kirin ja Myllykosken Kilpa-Veikkojen joukkueissa. Sotavuosina hän kuului Valtion lentokonetehtaan miehistöön, joka voitti Suomen mestaruuden vuonna 1942. Vuosina 1946–1948 Porras edusti jälleen Kiriä. Virallisiin Itä–Länsi-otteluihin Porras osallistui vuosina 1943 ja 1946 ja lisäksi epävirallisiin kaksi kertaa, muun muassa vuoden 1947 Suurkisoihin.
Mestaruussarjan tuomarina Porras toimi vuodesta 1959 lähtien ja hänet valittiin Vuoden tuomariksi vuonna 1968. Vuonna 1968 hän myös suoritti kansainvälisen yleisurheilutuomarikortin. Hänelle luovutettiin Suomen Urheilun hopeinen ansiomitali, PPL:n kultainen pelaajamerkki, tuomarimerkki ja hopeinen ansiomerkki kullatuin lehvin.
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-kulta: 1942
2 Itä-Länsi-ottelua: 1943, 1946
Saavutukset > Pesäpallotuomarina

Vuoden tuomari: 1968
Vaalipäällikkö

Ron Paul vaalipäällikköjensä kanssa
Vaalipäällikkö on luottamushenkilö, joka johtaa ja koordinoi vaaleissa ehdokkaana olevan henkilön tai puolueen vaalikampanjaa. Vaalipäällikkö voi johtaa esimerkiksi vaalimainontaa, vaalimainosten jakamista tai varojen hankkimista ehdokkaan vaalikampanjalle.
Useissa maissa on tapana, että valituksi tullessaan ehdokas palkitsee vaalipäällikön nimittämällä tämän hallintoonsa.
Himalajantulkku

| Himalajantulkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Punatulkut Pyrrhula
Laji::  erythrocephala
Kaksiosainen nimi
 Pyrrhula erythrocephala  Vigors, 1832 
Katso myös
   Himalajantulkku Wikispeciesissä   Himalajantulkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Munia : Pyrrhula erythrocephala
Himalajantulkku (Pyrrhula erythrocephala) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Himalajantulkkua tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa ja Nepalissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uusi-Espanja

Uuden-Espanjan lippu.
Uuden-Espanjan varakuninkaan hallitsemat alueet kartalla.
Uusi-Espanja (esp. Nueva España) on Espanjan Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa vuosina 1520–1821 sijainneista siirtomaista käytetty nimitys.
Uusi-Espanja oli vuodesta 1535 alkaen varakuningaskunta, jota hallitsi Méxicon kaupungista käsin Espanjan kuninkaan nimittämä varakuningas. Alueeseen kuuluivat nykyinen Meksiko, Väli-Amerikka Costa Rican etelärajalle asti sekä suurin osa Yhdysvaltain lounaisosasta: nykyiset Kalifornian, Nevadan, Arizonan, Utahin, New Mexicon, Coloradon ja Texasin osavaltiot ja osa Wyomingin osavaltiosta.  Etelä-Amerikan puolella oli Perun varakuningaskunta, johon kuuluivat Panama, Kolumbia, Venezuela, Ecuador, Peru, Bolivia, Argentiina ja Chile.
Uuden-Espanjan pohjoisraja säilyi suhteellisen muuttumattomana vuonna 1819 tehtyyn Adamsin–Onísin sopimukseen asti. Espanja menetti siirtomaansa Amerikoissa Kuubaa ja Puerto Ricoa lukuun ottamatta tunnustaessaan Meksikon itsenäisyyden vuonna 1821.
Myös Filippiinejä ja Guamia hallittiin siirtomaina Uudesta-Espanjasta käsin vuosina 1565–1821. Ne säilyivät Espanjan kruunun alaisina vuoden 1898 Espanjan–Yhdysvaltain sotaan asti. Samassa sodassa Espanja menetti myös Kuuban ja Puerto Ricon.
Sääntökuntien ja papiston väliset riidat Uudessa Espanjassa

Ensimmäisinä Uuteen Espanjaan saapuneet lähetyssaarnaajat olivat fransiskaaneja (1524) ja dominikaaneja (1526). Fransiskaaneista muotoutui Hernán Cortésin liittolaisia. Uuden Espanjan valloituksen vaiheissa fransiskaani Toríbio de Benavente (Motolinía) toimi Cortésin hengellisenä miekkana. Dominikaanit olivat fransiskaanien kilpailijoina erileirisiä. Lähtiessään Hondurasin-retkelleen Cortés jätti vallankäytön fransiskaani Toríbio de Benaventelle, jolla ei kuitenkaan ollut esittää asiasta mitään todistetta. Historiateoksessaan Motolinía ylistää Cortésin toimintaa monisanaisesti. Fransiskaani Toríbio de Benaventen ja dominikaani Bartolomé de las Casasin välit kehittyivät hyvin vihamieliseksi. Asiaa selvitetään edelleen.
Menetettyään erivapautensa vuonna 1573 sääntökunnat koettivat pitää sitkeästi kiinni vanhentuneista erivapauksista. Sääntökuntien ja papiston välit muodostuivat aika ajoin melko kireiksi. Riidat saattoivat kehittyä käsikähmäksi, kuten joistakin tuon ajan intiaanitaiteilijoiden maalauksista käy ilmi. Tilannetta hankaloitti sekin, että monet piispoista kuuluivat johonkin sääntökuntaan.
Tukkilaiskisat

Kuningasjätkä
Yhteislasku tukilla
Puomillajuoksu
Rullaus
Tukkilaisakrobatiaa
Sauvonta
Sumajuoksu
Veneenveto
Kattilakosken suomenmestaruuskisojen palkittuja vuonna 2017
Tukkilaiskisojen yleisöä
Tukkilaiskisojen ylituomari Esa Hellsten Kattilakoskella
Aineeton kulttuuriperintö, Diplomi Tukkilaiskisoille
Tukkilaiskisat on uittoperinnettä. Kilpailusta voidaan käyttää myös nimitystä tukkilaiset. Alun perin tukkilaiset olivat uittomiehiä, mutta uitto on kadonnut Suomen joilta. Tukkilaistaidot, joita esitellään tukkilaiskisoissa ja -näytöksissä, ovat säilyneet. Tukkilaiskisoja järjestetään kesäjuhlien yhteydessä kisoihin soveltuvissa koskissa. Kilpailuihin kuuluu useita lajeja: koskenlasku tukilla, sauvonta, puomillajuoksu, rullaus, sestominen, soutu.
Perinteen harjoittajat ja tuntijat

Tukkilaistaidot ovat olleet osa uittoperinnettä ja tärkeä osa työtaitoja. Uittoa ei enää ole, mutta tukkilaisperinteitä esitellään tukkilaiskisoissa ja -näytöksissä, joihin osallistuvat alan harrastajat. Tukkilaiskisoja järjestetään kesäisin useita kertoja eri puolilla Suomea, tavallisesti muiden kesätapahtumien yhteydessä. Osallistujia on ollut yhtä tapahtumaa kohden 10-20, joista moni osallistuu useaan lajiin sekä useisiin kisoihin kesän mittaan.  Aktiivisten harrastajien määräksi arvioidaan noin viisikymmentä. Yleisöä on useita satoja/tapahtuma. Urheilujärjestöt ja kunnat toimivat taustaorganisaatioina ja tukijoina. Kilpailupaikan järjestelyt hoidetaan suureksi osaksi vapaaehtoisten talkoolaisten voimin. Suomen Metsäurheiluliitto (SMUL) laatii säännöt ja myöntää järjestämisoikeuden sekä nimeää kilpailun valvojan, joka toimii ylituomarina.
Perinteen harjoittaminen

Kilpailutoiminnan tavoitteita ovat aikaisemmin metsätyöhön oleellisesti liittyneen uittotyöperinteen säilyttäminen, uittotyössä tarvittavien taitojen esittely yleisölle kilpailun muodossa sekä harrastajien fyysisen kunnon ylläpitäminen. Monen kilpailijan tavoitteena ei ole voitto vaan omien taitojen ja voimien koettelu.
Perinteen harjoittaminen > Lajit

Tukkilaiskisojen kuninkuuslaji on koskenlasku, jossa lasketaan tukin päällä seisten koskea alas. Sääntöjen mukaan kilpailijan on seisottava tukilla lähtiessään ja maaliin tullessa. Tukilta saa pudota, mutta takaisin on noustava omin avuin. Koskenlasku on yleisön suosikkilaji, mutta alan harrastajat pitävät vaativimpana lajina tukkilaismaratonia ja sen jälkeen sauvontaa. Tukkilaismaratonin lajit ovat puomijuoksu, soutu, veneenveto, sestominen, sumajuoksu ja maastojuoksu.  Suurin osa lajeista liittyy uittotyöhön, mutta mukana on myös akrobatialajeja kuten tukkilaisvala ja rullaus. Näytöslajina on kokeiltu koskenlaskua myös suksilla. Kilpailijat jaetaan iän mukaan sarjoihin: nuoret, yleinen, ikämiehet sekä naisten sarja.
SMUL päätti vuonna 2021, että tukkilaismaratonin nimi muutetaan tukkilaiskuusiotteluksi. Lisäksi SM-tukkilaiskisojen sääntöjä muutettiin siten, että kaikkien lajien ja kaikkien sarjojen osalta Suomenmestaruudesta voidaan kilpailla, mikäli sarjassa on vähintään kaksi osallistujaa (vanhan säännön mukaan sarjassa pitää olla vähintään neljä osallistujaa SM-arvon saavuttamiseksi).
Venelajeja ovat sauvonta, jossa sauvotaan jokiveneellä ylävirtaan ja takaisin, sekä soutu työveneellä suvannolla tai virrassa ja veneen veto uittohaalla puomin sivua pitkin. Tukilla suoritettavia lajeja ovat sestominen, puomillajuoksu ja koskenlasku. Sumajuoksussa juostaan 50-100 metriä pitkän löysän tukkisuman yli, jossa on myös kantavia tukkeja estämässä putoamista. Tukkilaisvalassa uittohaka lyödään pystyyn keskelle tukkia ja kilpailija kiertää sen ympäri ja käy sitten tukin toisessa päässä juomassa vettä putoamatta koko aikana veteen. Rullaus on parikilpailu, jossa kilpailijat pyörittävät tukkia, kunnes toinen putoaa. Koskenlaskussa useimmat putoavat kuohuissa, eivätkä kaikki pääse pystyssä maaliin. Tukkilaislajien arvostelussa huomioidaan suorituksen nopeus ja suoritustaito. Menestynyttä kilpailijaa kutsutaan nimellä "Kuningasjätkä", joka on myös Iin tukkilaiskisojen nimi.
Perinteen harjoittaminen > Kisapaikat

Kilpailuja järjestetään vesistöissä, jotka ovat olleet perinteisiä uittoreittejä ja joissa on aikaisemmin järjestetty tukkilaislajien kilpailuja. Valintaan vaikuttavat myös yleisöystävällisyys ja turvallisuus. Suomessa on noin 30 koskea, joissa on järjestetty kilpailuja, mutta niiden määrä on vähentynyt, kun koskiin on rakennettu voimalaitoksia. Perinteisiä kisapaikkoja, joissa on järjestetty kilpailuja tai näytöksiä viime vuosina, on Kuusamossa (Käylä), Laukaassa (Kuusaankoski), Pellon ja Ylitornion rajalla Tornionjoessa (Kattilakoski, Juoksenki), Imatralla (Tainionkoski), Iissä (Raasakkakoski), Lieksassa (Ruunaan kosket) ja Heinävedellä (Karvionkoski). Käylään kutsutaan kilpailijat, mutta muihin voi ilmoittautua vapaasti. Yleensä noudatetaan Metsäurheiluliiton sääntöjä, mutta poikkeuksiakin on. Ennen kilpailua osallistujille varataan mahdollisuus harjoitella. Iin Raasakkakoskeen on rakennettu voimalaitos, ja vanhassa koskiuomassa on vähän vettä, mutta kilpailun ja harjoittelun ajaksi patoluukut avataan. Tarvittavat kilpailuvälineet ovat järjestäjän hankkimia.
Joka kesä järjestetään suomenmestaruuskilpailut, joiden sijaintipaikkaa kierrätetään. Niihin saavat osallistua SMUL:n jäsenyhdistysten jäsenet sekä tukkilaisyhdistysten jäsenet. Suomenmestaruuskisat pidettiin vuonna 2017 Tornionjoen Kattilakoskella, vuonna 2018 ne olivat Iissä. Vuoden 2019 suomenmestaruuskisat pidettiin kahdessa paikassa: Joutsassa ja Kattilakoskella. Vuonna 2020 koronaviruksen johdosta järjestettiin vain pienimuotoisia näytöksiä, mutta ei kilpailuja. Myös vuoden 2021 ohjelmaan tuli muutoksia. Evijärvellä pidettiin tukkilaismaratonin SM-kilpailut ja Käylässä kutsukilpailut. Vuonna 2022 järjestettiin Käylän 30-vuotisjuhlakisat ja SM-tukkilaiskisat Kuhmossa. Vuoden 2023 SM-tukkilaiskisat olivat Evijärvellä, lisäksi järjestettiin Käylän ja Raasakkakosken tukkilaiset.
Vuoden 2024 ohjelmaan kuuluvat SM-tukkilaiskisat Kuhmossa 8.-9.6. , Kuningasjätkä-tukkilaiskisat Iin Raasakkakoskella 29.6. sekä Käylän tukkilaiskisat 13.7. Kuusamossa.
Perinteen harjoittaminen > Kisajärjestelyt

Kisajärjestelyt hoidetaan enimmäkseen talkoovoimin. Kilpailuihin myydään pääsylippuja menojen kattamiseksi, mutta tarkoituksena ei ole niinkään taloudellinen hyöty kuin perinteen vaaliminen ja metsätaitojen säilyminen. Kilpailuihin liittyy oheistoimintaa, kuten ohjelmaa lapsille, ravintola, näyttelyitä jne. sekä muuta metsätyöhön liittyvää aktiviteettia. Lavalla on kuuluttajan lisäksi asiantuntija kertomassa koskenlaskun saloista sekä muuta ohjelmaa, johon hankitaan paikallisia muusikkoja ja muita esiintyjiä, mm. juhlapuheen pitäjä. Julkisuuden henkilöt ovat toivottuja esiintyjiä tai vieraita, ja usein maakunnan poliitikot ovat olleet seuraamassa kisoja. Perinteisten lajien rinnalle on tullut uusia näytöksiä, mutta koskenlasku tukilla on pysynyt kautta aikojen yleisön suosikkina siihen liittyvän jännityksen vuoksi. Myös akrobatianäytökset kiinnostavat yleisöä. Kilpailujen ohella löytyy mielikuvitusta käyttäen uusiakin ohjelmanumeroita. Kilpailujen ylituomari säv/laulutaiteilija Esa Hellsten on kunnostautunut myös tekemällä aiheeseen sopivia lauluja.
Tukkilaisnäytökset ovat yksi ohjelmanumero kesällä vesien äärellä, varsinkin juhannuksen aikaan, jolloin mm. Seurasaaressa entiset tukkilaiset ovat esittäneet uittotyönäytöksiä. Pohjois-Suomessa, jossa puuta uitettiin vielä 1990-luvulla, tukkilaisuus muistetaan ja kulttuuri elää vahvana. Etelämpänä harrastajia ja kulttuurin vaalijoita on vähemmän.
Mestarit

Viime vuosien menestynein kilpailija on Juha Julkunen, joka on voittanut tukkilaismaratonin ja koskenlaskun melkein joka vuosi vuodesta 1990 lähtien. Julkunen on rajavartija Savukoskelta. Hän osallistuu myös muihin urheilulajeihin ja pitää yllä kuntoaan talvella hiihtämällä ja savottatöissä ja kesällä juoksemalla ja pyöräilemällä. Hän on myös yhdeksänkertainen umpihankihiihdon maailmanmestari ja ampumahiihdon suomenmestari vuonna 2014. Veljekset Jori ja Toni Mikkonen Lieksasta ovat ottaneet menestyksekkäästi osaa tukkilaiskisoihin 2000-luvun alusta lähtien. He esiintyvät myös näytöksissä, ja heidän akrobaattiset temppunsa ovat herättäneet ihastusta Suomen ulkopuolellakin. Myös Pauli Ylitalo Pudasjärveltä on ollut usein kolmen parhaan joukossa. Ikämiesten sarjassa ovat menestyneet mm. Reijo Saari, Timo Uusiportimo, Riku Pakanen, Hannu Kettunen, Jaakko Saaristo ja Risto Alaraasakka, joilla on kaikilla pitkä tukkilaisura takanaan. 1970-luvulta vuosituhannen vaihteeseen saakka mestari oli useimmiten Pekka Nyman. Sitä ennen, noin 1958 - 1979, parhaitten joukossa olivat tavallisesti Lauri ja Vertti Leinonen.