stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moskovan rauhansopimus (1940)
Ulkomaisia arvioita

Ulkomaiset sanomalehdet julkaisivat omia arvioitaan Moskovan rauhasta jo 13. maaliskuuta. Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pää-äänenkannattaja Pravda totesi pääkirjoituksessaan – joka luettiin myös Kominternin lähetyksessä Moskovan radiossa saman päivän aamuna – Neuvostoliiton saavuttaneen itselleen asettamansa päämäärät Leningradin turvaamiseksi ja piti sodan osasyynä ”englantilais-ranskalaisten imperialististen sodanlietsojien väliintuloa”. Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen pää-äänenkannattaja Völkischer Beobachter kirjoitti otsikolla ”Menetetty taistelu” 14. maaliskuuta 1940:
» Myöhään, hyvin myöhään, on Helsingin hallitus päättänyt luopua asenteesta, joka alusta alkaen oli toivoton. Pienellä Suomen kansalla ei ollut riittävää syytä ryhtyä tähän taisteluun, sillä eihän ollut kysymyksessä sen vapaus, vaan Moskovan vaatimukset olivat hyvin lievät; nytkin, suomalaisen pääpuolustuslinjan valtaamisen jälkeen, on neuvostohallitus tyytynyt verrattain vaatimattomiin alueluovutuksiin, jotka ovat luonteeltaan puhtaasti sotilaallisia. – – – Eivät Prahan etuilijaryhmät, eivät Varsovan itserakkaat pojat eivätkä Helsingin sosialistit olisi voineet viedä kansojaan sellaiseen umpikujaan, ellei länsivaltojen taholta olisi näiden maiden (Tšekkoslovakian, Puolan ja Suomen) suhteen harjoitettu niin hävytöntä peliä.»
Saksalaiset sanomalehdet, joiden kirjoitusten sävy oli Suomea kohtaan kautta linjan epäystävällinen, katsoivat sodan lopputuloksen Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan politiikan tappioksi ja Neuvostoliiton ”hyvin kohtuullisten” vaatimusten täyttämiseksi. Ainoan poikkeuksen teki Frankfurter Zeitung, joka myönsi Suomen kokeneen kovan iskun ja suomalaisten puolustautuneen urheasti.
Ruotsin lehdistö piti rauhanehtoja raskaina, mutta ei lopullisina, ja korosti sodan osoittaneen pohjoismaisen puolustusliiton solmimisen välttämättömäksi. Brittiläinen Evening Standard arveli, ettei Suomella ollut muuta mahdollisuutta kuin torjua länsimaiden tarjoama apu ja hyväksyä Venäjän ehdot, sillä ”muuten maa olisi joutunut vielä pahemman hävityksen kohteeksi kuin Flanderi maailmansodan aikana”. Yhdysvaltalaisen New York Herald Tribunen mukaan Moskovan rauhansopimus oli osoitus demokraattisten valtioiden kyvyttömyydestä auttaa vapautta rakastavaa pientä kansaa. Lehti arvosteli etenkin Yhdysvaltain kongressia hitaudesta ja epäröinnistä, jotka olivat sen mielestä vaikeuttaneet avun toimittamista taistelevalle Suomelle.
Moskovan rauhaa kutsuttiin jo sen voimassa ollessa myös välirauhaksi niin Suomen kuin Neuvostoliitonkin puolella. Neuvostoliitto määritteli sopimuksessa vain sotatoimien lopettamisen ehdot ja jätti Suomen ja Neuvostoliiton keskinäiset suhteet selvitettäviksi myöhemmissä järjestelyissä. Sitä ei kuitenkaan tule sekoittaa vuonna 1944 solmittuun Moskovan välirauhaan, joka päätti jatkosodan. Lopullisesti Suomen ja Neuvostoliiton sekä Ison-Britannian ja eräiden muiden liittoutuneiden välisen sodan tulokset määriteltiin Pariisin rauhansopimuksessa vuodelta 1947.
Rauhansopimuksen merkitys

Rauhansopimuksen seurauksena liki puoli miljoonaa suomalaista – noin 15 prosenttia silloisesta väestöstä – joutui jättämään kotinsa ja siirtymään Suomen uusien rajojen sisäpuolelle. Sodassa oli kaatunut yli 23 000 suomalaista, ja 45 000 haavoittuneesta noin 10 000 jäi pysyvästi invalideiksi. Suomen talouselämään rauhansopimus iski melkoisen loven. Maan pelloista ja metsävaroista menetettiin noin kahdeksasosa, vesivoimasta lähes kolmannes sekä liikenteen ja teollisuuden kapasiteetista noin viidennes.
Vaikein pulma rauhansopimuksen solmimisen jälkeen oli poliittisten suhteiden kehittyminen Neuvostoliittoon. Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov lausui ensimmäisessä Neuvostoliiton korkeimman neuvoston sodanjälkeisessä istunnossa, että maiden väliset ongelmat oli nyt kerta kaikkiaan selvitetty. Myöhemmät tapahtumat osoittivat kuitenkin selvästi, ettei asia ollut näin. Jo rauhansopimuksen soveltamisessa syntyi tulkintavaikeuksia, jotka Neuvostoliitto pyrki suomalaisten mielestä mahdillaan ratkaisemaan edukseen. Neuvostoliiton uusi Helsingin-lähettiläs Ivan Zotov ei myöskään ollut sopiva henkilö parantamaan suomalaisten kyräilevää ja talvisodan jäljiltä entistäkin vihamielisempää asennetta itäistä suurvaltaa kohtaan. Jo Zotovin ensiesiintyminen kuvasi maiden välisten suhteiden tilaa. Zotov sattui saapumaan Helsinkiin 19. toukokuuta 1940, jolloin vietettiin kaatuneiden muistopäivää ja liput olivat puolitangossa. Vaivautumatta ottamaan asiasta tarkempaa selkoa Zotov tulkitsi suruliputuksen mielenosoitukseksi häntä vastaan ja esitti vastalauseensa ulkoministeriölle.
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: Rauhansopimusta käsittelevää aineistoa (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Rauhansopimus Suomen Tasavallan ja Sosialististen Neuvostotasavaltojen Liiton välillä Finlex
Suomen ja Venäjän/Neuvostoliiton rauhansopimukset (päättyneet sodat)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | Tarton rauha 1920 Moskovan rauha 1940 (talvisota) | Moskovan välirauha 1944 (jatkosota) | Pariisin rauha 1947 |  |
Ulkoministeri Väinö Tanner lukemassa Moskovan rauhan ehdot suomalaisille radiossa 13. maaliskuuta 1940 kello 12.
Motorola 68000 -sarja

| Motorola 68000> Perustietoja |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Motorola
Valmistaja:  Motorola, Toshiba, Hitachi, Freescale
Julkaistu:  1979
Arkkitehtuuri ja luokitus
Arkkitehtuurityyppi:  CISC
Osoiteavaruus:  32-bit
Tavujärjestys:  Big endian
Julkaisua edeltävä XC68000-malli.
Motorola 68000.
Motorola 68060.
Motorola 68000 (MC68000, m68k, 68k) on Motorolan valmistama mikroprosessorisarja, joka julkistettiin vuonna 1979. Se oli aikanaan suosittu suoritin.
Nimitystä 68000 käytetään sekä sarjan ensimmäisestä mallista että myös koko sarjasta ja sen toteuttamasta CISC-suoritinarkkitehtuurista.
Saman mallisarjan suorittimia ovat 68000, 68010, 68020, 68030, 68040, 68060 eri muunnoksineen. Prosessoreista on halvempia malleja käyttöön muun muassa sulautetuissa järjestelmissä.
Prosessoria käytettiin useissa Unix-työasemissa, muun muassa Sun Microsystemsin varhaisissa malleissa, Hewlett-Packardin HP 9000 -sarjassa, Silicon Graphicsin IRIS 1000 ja IRIS 2000 -sarjoissa, NeXTin NeXT Computer -tietokoneissa sekä Digital Equipment Corporationin VAXstation 100 -terminaalissa.
Kotitietokoneissa sitä käytettiin muun muassa Commodore Amiga, Atari ST, Apple Macintosh ja Sinclair  QL -tietokoneissa.
1980-luvulla markkinoiden kaksi suurinta mikroprosessorivalmistajaa olivat Intel ja Motorola: Intelillä oli hallussaan 90 % henkilökohtaisten tietokoneiden markkinoista ja Motorolalla oli 90 % työasemamarkkinoista. Prosessori oli teknisesti parempi kuin kilpailevat Intel 8088 ja TMS9900 ja Motorolan prosessorilla oli merkittäviä etuja, mutta esimerkiksi IBM valitsi Intelin prosessorin koska se oli jo tuotannossa kun sille oli tarvetta.
Ensimmäinen 68000-malli on sisäisesti 32-bittinen, jossa on 16-bittinen ulkoinen dataväylä ja 24-bittinen ulkoinen osoiteväylä. Myöhemmät saman sarjan mallit ovat myös ulkoisesti 32-bittisiä alkaen Motorola 68020-mallista. Motorola valmisti erillisiä liukulukulaskentaan tarkoitettuja matematiikkasuorittimia 68881 ja 68882, joita voitiin käyttää 68020:n ja 68030:n rinnalla. 68040 ja 68060 sisälsivät integroidun matematiikkasuorittimen.
Motorola päätti rikkoa yhteensopivuuden aiempaan Motorola 6800 -sarjaan kehittäessään 68000:n. Eduiksi on sanottu yksinkertaisuutta ja ortogonaalisuutta, joiden myötä assemblyn opettelu tuli yksinkertaiseksi.
Sarjan suorittimia valmistetaan vielä 2020-luvulla.
Prosessoriperheen mallit

Ensimmäinen sukupolvi (sisäisesti 32-bittinen, ulkoinen väylä riippuu mallista):
Motorola 68000, 32-bittiset rekisterit, 16-bittinen dataväylä ja 24-bittinen osoiteväylä
Motorola 68EC000, valinnainen 8- tai 16-bittinen dataväylä
Motorola 68HC000, alhaisen virrankäytön HCMOS-versio
Motorola 68HC001, alhaisen virrankäytön HCMOS-versio, valinnainen 8- tai 16-bittinen ulkoinen dataväylä
Motorola 68008, 8-bittinen dataväylä ja 20- tai 22-bittinen osoiteväylä
Motorola 68010, 16-bittinen dataväylä ja 24-bittinen osoiteväylä
Motorola 68012, moniprosessoriversio 68010:stä, 31-bittinen osoiteväylä
Toinen sukupolvi (täysin 32-bittinen)
Motorola 68020
Motorola 68EC020, 24-bittinen osoiteväylä
Motorola 68030
Motorola 68EC030, ei integroitua muistinhallintayksikköä (MMU)
Kolmas sukupolvi (liukuhihna)
Motorola 68040
Motorola 68EC040, ei integroitua matematiikkasuoritinta (FPU) ja muistinhallintayksikköä (MMU)
Motorola 68LC040, ei integroitua matematiikkasuoritinta (FPU)
Neljäs sukupolvi (superskalaarinen suoritin)
Motorola 68060
Motorola 68EC060, ei integroitua matematiikkasuoritinta (FPU) ja muistinhallintayksikköä (MMU)
Motorola 68LC060, ei integroitua matematiikkasuoritinta (FPU)
Muita
Motorola 68300 -mikrokontrollerit (käyttävät samaa ydintä)
Freescale ColdFire, assembly-tasolla yhteensopiva suoritinsarja
Käyttökohteet

68000-sarjaa käytettiin aluksi kalliissa järjestelmissä, kuten monenkäyttäjän mikroissa ja yhden käyttäjän työasemissa.
Sun Microsystemsin mallit Sun 1:stä Sun 3:een
Hewlett-Packard HP 9000 -sarjassa
Silicon Graphicsin SGI IRIS 1000, 2000 ja 3000 -sarjoissa
Digital Equipment Corporationin VAXstation 100 -terminaalissa
Apollo Computerin Apollo/Domain -työasemissa
NeXTin NeXT Computer -työasemissa
Fujitsun FACOM G-100 -sarjan työasemissa
Hitachin 3050-sarjan työasemissa
NECin EWS4800-työasemissa
Mitsubishi Electric ME1000-työasemissa
Kotitietokoneissa prosessoria käytettiin 1980-luvun alkupuolelta lähtien:
Apple Lisa
Apple Macintosh
Commodore Amiga
Atari ST
Atari Falcon
CST Thor
Sharp X68000
Sinclair QL
Suoritinta käytettiin 1980- ja 1990-luvuilla useissa kolikkopelijärjestelmissä ja pelikonsoleissa kuten Sega Megadrive ja Neo-Geo. Kuuluisassa Segan Out Run -autopelissä (1986) oli kaksi M68k-prosessoria, joista toinen huolehti vain objektien skaalauksesta etäisyyden mukaan. Jotkut uudemmat konsolit kuten Sega Saturn ja Atari Jaguar käyttivät 68000:ta vielä apusuorittimena. Texas Instruments käytti 68000:aa TI-89 ja TI-92 laskimissaan.
68000-sarjaa käytettiin myös ohjaustehtävissä sulautetuissa järjestelmissä. Lasertulostimissa sitä käytettiin ohjaimena ensimmäistä kertaa jo vuonna 1981, läpi 1980-luvun yleisesti ja vielä pitkälle 1990-luvulla halvoissa malleissa. Sitä käytettiin ja käytetään edelleen paljon myös teollisuusjärjestelmissä ja ohjelmoitavissa logiikoissa.
Sarjan muistinhallintayksiköllä (MMU) varustettuja suorittimia 68030 ja 68040 käytettiin useissa Unix-työasemissa.
Suoritinarkkitehtuurin epäviralliseksi seuraajaksi tuli Applen, IBM:n ja Motorolan suunnittelema PowerPC, johon aiemmin m68k -suorittimia käyttänyt Applen Macintosh siirtyi vuonna 1994. Sitä käytetään myös useissa Amigan turbokorteissa.
Arkkitehtuuri ja käskykannan ominaisuuksia

Arkkitehtuurissa on kahdeksan 32-bittistä datarekisteriä ja kahdeksan 32-bittistä osoiterekisteriä. Datarekistereillä ei ole erityiskäyttöjä vaan ne ovat ohjelmoijan vapaasti käytettävissä lähteenä tai kohteena tavun (8-bit), sanan (16-bit) tai tuplasanan (32-bit) mitoissa. Osoiterekistereitä voi käsitellä 16- tai 32-bittisillä arvoilla. Osoiterekistereistä vain A7 on erityinen ja sitä käytetään pino-osoittimena.
32-bittiset osoiterekisterit mahdollistivat suuren muistimäärän suoran osoittamisen ilman segmentointeja, jolloin muistia pystyi osoittamaan suoraan. Kilpaileva x86 tarvitsi segmentointia yli 64 kilotavun käyttämiseen. Ensimmäisissä 68k-suorittimissa oli vain 24-bittinen ulkoinen osoiteväylä, ja muistiosoitteen kahdeksan ylintä bittiä olivat merkityksettömiä. Tämä johdosta jotkut ohjelmoijat käyttivät osoiterekisterien ylimpiä kahdeksaa bittiä ylimääräisen datan säilömiseen suorittimen käskykannan määrittelyn vastaisesti. Näin laaditut ohjelmat eivät enää toimineet suorittimien uudempien mallien kanssa, joissa oli leveämpi ulkoinen osoiteväylä tai virtuaalimuistia.
Näihin ohjelmiin kuului esimerkiksi Microsoftin kehittämä AmigaBASIC, joka ei toiminut enää AmigaOS 2.0:n alla.
Käskykanta on melko ortogonaalinen, eli siinä ei ole suuremmalti rajoituksia siinä, mitä rekisterejä pystyy käyttämään minkäkin käskyn yhteydessä, paitsi että osa käskyistä operoi vain datarekistereillä, osa vain osoiterekistereillä.
M68k:n käskykanta on muutenkin melko johdonmukainen ja siten assembly-kieleksi helppoa ohjelmoida, ja ohjelmoijat pitivät sille ohjelmoimisesta, mitä ei voinut sanoa kilpailevasta x86-arkkitehtuurista. Suuresta rekisterimäärästä ja käskykannan ortogonaalisuudesta johtuen konekieli vei enemmän tilaa kuin kilpailevan x86:n konekieli.lähde?
Motorola 68000 -sarjassa on supervisor-tila käyttöjärjestelmä ytimen suorittamista varten. Muut ohjelmat suoritetaan käyttäjätilassa. Supervisor-tilassa pino-osoitin A7-rekisterissä vaihtuu ja käytössä on toinen tilarekisteri. Käytössä on myös etuoikeutettuja käskyjä, jotka operoivat tilarekisterillä.
Prosessorin kaksi suoritustilaa vastaavat hyvin Unixin jakoa käyttäjän ja ytimen suoritustiloihin.
Kirjallisuutta

Queyssac, Daniel: Mikrotietokoneet, perusteet, 1.  Infopress. ISBN 951-737-066-0
Parkkari, Vesa; Harju, Raimo: Mikrotietokoneet, EURO-6 käsikirja, 2.  Infopress. ISBN 951-737-074-1
Parkkari, Vesa: Mikrotietokoneet, Ohjelmointi, 3.  Infopress. ISBN 951-737-077-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luettelo Motorolan valmistamista suorittimista
| --- | --- |
6800-sarja:  6801  6802  6805  6809  Hitachi 6309 
Motorola 68000 -sarja:  68000  68008  68010  68012  68020  68030  68040  68060 
Matematiikkasuorittimet: 68881/68882
Muistinhallintayksiköt:  68451  68851 
88000-sarja:  88100  88110 
PowerPC-sarja:  PPC 6XX  PPC 7XX  PPC 7XXX 
Digitaaliset signaaliprosessorit:  Motorola 56000 56001  56002  56004  56100  56300  56800  96002 
Mikrokontrollerit:  Motorola 68300 DragonBall  PowerQUICC 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Motorola 68000 series
Kaksi Hitachin valmistamaa 68HC000-prosessoria kolikkopelin emolevyllä.
Käännös suomeksi
Talbot hound

| Talbot hound |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Rodun syntyaika:  1000-luku
Alkuperäinen käyttö:  hirvenmetsästys
Muita nimityksiä:  Norman Hound
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  valkoinen
Talbot hound on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Ulkomuoto

Talbot hound oli kookas metsästyskoira, jolla oli voimakkaat leuat ja pitkät riippuvat korvat. Se muistutti vihikoiraa – sillä erotuksella, että oli väriltään valkoinen. Eräs asiantuntija on jopa kuvannut sitä "valkoiseksi kuin Alppien lumi".
Luonne ja käyttäytyminen

Rodulla oli tarkka hajuaisti ja sen huhuttiin sen pystyvän metsästämään valkoisen uroshirven keskellä talvea, mutta mitään virallisia mainintoja tästä ei ole.lähde?
Alkuperä

Talbot hound polveutui hubertuksenajokoirasta ja oli läheistä sukua vihikoiralle. Toisen teorian mukaan sen kantarotu olisi ollut pienikokoinen keskiaikainen rotu nimeltä langehren. Talbotin perhe, joka saapui 1000-luvulla normannien mukana Englantiin, toi maahan rodun esi-isät – jotka olivat mitä luultavimmin normandianajokoiria. Niistä tuli uudessa kotimaassaan pian arvostettuja hirvi- ja jälkikoiria. Vähitellen tummia ja valkoisia yksilöitä alettiin kasvattaa erillään toisistaan, mikä johti kahteen erilliseen jalostuslinjaan: vihikoiriin ja talbot houndeihin. Talbot hound mainitaan englantilaisessa kirjallisuudessa 1300-luvulta 1700-luvulle asti. Ketun metsästyksen kasvettua hirven metsästystä suositummaksi rotu kuoli sukupuuttoon.
Vähintään seitsemän englantilaissuvun kypäränkoristeessa ja useiden saksalaissukujen koristesymboleissa on kuvituksena talbot hound. Nimitystä talbot käytetään vaakunaopissa viittauksena hyväkäytöksisestä metsästyskoirasta. Sudburyn markkinakaupungilla Suffolkissa Itä-Englannissa on vaakunassaan sekä myös erään koulun ja monien urheiluseurojen tunnuksissa kuvattuna talbot hound. Koira on aina hahmoteltu kieli ulkona.lähde? Jopa perinteisiä pubeja, joista viisi sijaitsee Lontoossa, on nimetty rodun mukaan.
Alkuperä > Talbot tan

David Hancock mainitsee vanhan rodun nimeltä Talbot Tan hound, jollaisia hänen mukaansa syntyy vielä nykypäivänäkin. Ne eivät kuitenkaan ole valkoisia, vaan punaruskeita.
Aiheesta muualla

Talbot hound -maalaus 15. vuosisadalta Englannista
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Talbot (dog)
Käännös suomeksi
TAM (panssarivaunu)

Argentiinalainen keskiraskas TAM tst-psv.
TAM (Tanque Argentino Mediano, suomeksi: "keskiraskas argentiinalainen panssarivaunu") on argentiinalainen taistelupanssarivaunutyyppi. Se on 30 500 kg:n painoisena jonkin verran toisia vastaavia verrattavia vaunuja keveämpi ja heikommin panssaroitu. Kehitystyölle tuli tarvetta 1970-luvun alussa, kun Argentiinan M4 Shermanit alkoivat ikääntyä, ja niiden huoltotyöt kävivät vaikeammaksi hoitaa. Argentiina kääntyi länsisaksalaisen Thyssen-Henschel -yhtiön puoleen, jotta tämä aloittaisi kehitystyön, johon otti osaa myöskin itävaltalainen Steyr. Tuotanto alkoi 1970-luvun lopulla Buenos Airesiin siirrettynä. Tämä vaunutyyppi ei ehtinyt valmistumaan riittävän ajoissa vaikuttaakseen merkitsevästi Falklandin sotaan
Vaunun koneistona on turboahdettu V6-dieselmoottori. Se antaa 720 hevosvoiman eli 537 kW:n tehon. TAM:n enimmäinen tienopeus on 75 km/h. Aseistuksena on 105 mm kanuuna sekä 2x 7,62 mm konekiväärejä. Näistä yksi ampuu tykinsuuntaisesti ja toinen on ilmatorjuntaa varten.
Aiheesta muualla

http://www.fas.org/man/dod-101/sys/land/row/tam.htm
Kustaa Talas

Kustaa Leander Talasmäki myöh. Talas (3. huhtikuuta 1892 Ilmajoki – 20. lokakuuta 1944) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Herman Talasmäki ja Maria Kuula. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1936 Hilma Maria Bergbomin kanssa.
Opinnot

Talasmäki kävi kansakoulun ja maatalouskoulun.
Palvelu Venäjän armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa

Talasmäki työskenteli asioitsijana ennen kuin läksi ensimmäisen maailmansodan puhjettua Venäjälle, missä hän liittyi vapaaehtoisena 7. Siperialaisen tarkka-ampujarykmentin 7. komppaniaan ja otti osaa taisteluihin Puolan rintamalla perääntymisvaiheen aikana haavoittuen Varsovan lähellä. Haavojaan hänet lähetettiin parantelemaan toipumislomalle Suomeen. Suomessa hän ei kauaa viihtynyt vaan veri veti taisteluihin, mutta nyt suunta olikin entisen vihollisen leiriin.
Loikkaaminen vihollisen leiriin jääkäriksi

Venäjän armeijasta toipumislomalle päässyt Talasmäki matkusti Saksaan ja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n  pioneerikomppaniaan 12. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Talasmäki saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi ensin 4. jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, mistä hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 2. huhtikuuta ja hän osallistui taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Talasmäki palveli sisällissodan jälkeen 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, josta hänet siirrettiin 6. heinäkuuta 1918 koulutusaliupseeriksi Kaartin jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Jääkäriprikaatin miinanheittokomppaniaan hänet siirrettiin 17. tammikuuta 1919. Tässä elämänsä vaiheessa hän muutti nimensä Talakseksi. Seuraavaksi hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1921 Kajaanin sissipataljoonan konekiväärikomppaniaan, mistä hän oli komennettuna koulutusaliupseeriksi Reserviupseerikoulun miinanheittäjäosastoon 19. huhtikuuta 1921 – 1. syyskuuta 1922 väliseksi ajaksi, jonka jälkeen erosi armeijasta ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen. Suojeluskunnassa hänet sijoitettiin Isonkyrön suojeluskunnan paikallispäälliköksi 25. lokakuuta 1922 ja hän palveli tehtävässä 1. elokuuta 1924 saakka, jonka jälkeen hän astui uudelleen armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin talous- ja kuormastovääpeliksi 7. Erilliseen konekiväärikomppaniaan. konekiväärikomppaniasta hänet siirrettiin edelleen 1. syyskuuta 1925 Kaartin Jääkäripataljoonaan, mistä hän erosi 1. syyskuuta 1927 ja siirtyi liikealalle. Liikealalla hän viihtyi muutaman vuoden kunnes astui jälleen armeijan palvelukseen 1. toukokuuta 1930 ja hänet sijoitettiin rehumestariksi Pioneeripataljoonaan, mutta joutui eroamaan sairauden tähden jo 31. maaliskuuta 1931. Sairastuttuaan hän oli sen jälkeen hoidettavana Jääkärikodissa Kuolemajärvellä. Kuolemajärveltä päästyään hän toimi vuodesta 1937 alkaen maanviljelijänä Vöyrissä vuoteen 139 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi Wärtsilä Yhtymä Oy:n Vaasan konepajan palvelukseen ja oli sen palveluksessa vuoteen 1943 saakka. Hänet on haudattu Ylihärmään.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. lokakuuta 1916  Gruppenführer 24. joulukuuta 1917  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 1. toukokuuta 1918 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Talviot

| Talviot |
| --- | --- |
 Pikkutalvio (Vinca minor)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Oleanterikasvit Apocynaceae
Suku::  Talviot Vinca  L.
Katso myös
   Talviot Wikispeciesissä   Talviot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Talviot (Vinca) on kasvisuku, joka kuuluu oleanterikasvien heimoon. Talvioihin kuuluu vain seitsemän lajia. Niitä viljellään perennana, isotalviota myös huonekasvina.
Talviolajeja

vaaleatalvio (Vinca difformis)
Vinca erecta
yrttitalvio (Vinca herbacea)
isotalvio (Vinca major)
pikkutalvio (Vinca minor)
Yrttitalvio.
Isotalvio.
Pikkutalvio.
Pikkutalvio.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Vinca
Suomen Lajitietokeskus: Talviot – Vinca
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q220925  Wikispecies: Vinca  APDB: 195847  APNI: 83261  CoL: 647MT  eFloraSA: Vinca  EoL: 71433  EPPO: 1VING  FloraBase: 21937  FNA: 134598  FoAO2: Vinca  FoC: 134598  GBIF: 3169706  GRIN: 12716  iNaturalist: 53327  IPNI: 2619-1  IRMNG: 1289462  ITIS: 30235  NBN: NHMSYS0000464870  NCBI: 60092  NZOR: e0eada14-5398-4815-8488-5d2e61591561  Open Tree of Life: 142099  PLANTS: VINCA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:2619-1  Tropicos: 40024390  VASCAN: 1821  VicFlora: d2262d55-7800-4d47-a13f-711533198f3b  WFO: wfo-4000040296
A. M. Tallgren

| Mikko Tallgren |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. helmikuuta 1885 Ruovesi
Kuollut: 13. huhtikuuta 1945 (60 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Suomen kansallismuseo, Tarton yliopisto
Tutkimusalue:  arkeologia
Aarne Michaël (Mikko) Tallgren (8. helmikuuta 1885 Ruovesi – 13. huhtikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen arkeologian professori, jota pidetään myös Viron tieteellisen arkeologian isänä.
Tausta

A. M. Tallgrenin vanhemmat olivat kirkkoherra Ivar Markus Tallgren ja Jenny Maria Montin-Tallgren. Esseisti ja kriitikko Anna-Maria Tallgren oli hänen sisarensa ja kielentutkija Oiva Johannes Tuulio hänen veljensä.