stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kenya African National Union

Kenya African National Union eli KANU on Kenialainen puolue, joka hallitsi maata lähes 40 vuoden ajan itsenäistymisestä vuoden 2002 vaalitappioon.
KANU perustettiin vuonna 1960, ja se oli yksi kahdesta suuresta poliittisesta puolueesta, jotka muodostettiin valmistautuessaan itsenäistymiseen – toinen puolue, Kenian afrikkalainen demokraattinen unioni, sulautui lopulta KANU:hun itsenäistymisen jälkeen. Jomo Kenyattan johtama puolue kannatti virallisesti vahvaa keskushallintoa sosialistisessa yhteiskunnassa. Kun Kenia itsenäistyi vuonna 1963, KANU voitti maan ensimmäisissä vaaleissa ja Kenyattasta tuli pääministeri (vuodesta 1964 presidentti). Tärkeimmät kilpailevat ryhmät sulautettiin KANU:un, ja valta siirtyi yhä tiiviimmin Kenyattan käsiin.  Oppositio kiellettiin tai tehtiin tehottomaksi. Vuoden 1969 vaaleissa oli vain KANU:n ehdokkaita, ja vuoden 1974 vaaleissa puolueen jäsenyys oli edellytys julkisen viran hoitamiselle.
Kenyattan seuraaja Daniel arap Moi jatkoi edeltäjänsä politiikkaa, ja vuodesta 1982 vuoteen 1991 Kenia oli virallisesti yksipuoluevaltio, jonka hallinto tunnettiin julmuudesta ja korruptiosta. Moi suostui monipuoluejärjestelmään 1991, ja KANU:sta irtosi ryhmittymiä. Opposition hajanaisuuden takia KANU voitti vuosien 1992 ja 1997 parlamenttivaaleissa enemmistön.
KANU menetti valta-asemansa vuonna 2002, kun Uhuru Kenyatta, hävisi presidentinvaalit Mwai Kibakille National Rainbow Coalitionista (NARC). Seuraavan vuoden parlamenttivaaleissa NARC voitti KANUn lähes kaksinkertaisella äänisaaliilla.
Sanna Komi

Sanna Komi (KO:MI) on suomalainen muusikko (säveltäjä, sanoittaja, laulaja, soittaja), joka tekee omituista minimalismista vaikutteita saanutta musiikkia. Hän tekee yhteistyötä tuottaja- ja miksaaja Lau Naun kanssa.
Komin kolmas levy Belonging in Nature viittaa hänen susia käsittelevään samannimiseen yhteiskuntatieteiden piiriin kuuluvaan väitöskirjaansa.
Diskografia

Belonging in Nature (2025, Minna Records)
↑  Helsingin Sanomat 7.2.2025: Popmuusikko tutki aihetta, joka ”herättää kiivasta keskustelua Suomessa”
Milloin Jeesus kävi Getsemanen puutarhassa

Te tajuatte kai että olette täääääääääääääyyyyyyyyyyyyyyyysiiiiiiiiiiin homopaska juntti,saatanan helvetin vittumaisesta imetystä ja mällätystä kyrvästä kun yritätte huijata meidän läksyyn WIKIPEDIAN KAUTTA .Niiku haistakaa paska ja menkää töihi .
T: Joku Joensuun Norssita
( tai Axeli von kurkkuvoileipä )
↑  Gabriel Camară: Housing in the Margins. Negotiating Urban Formalities in Berlin’s Allotment Gardens
            Housing in the Margins. Negotiating Urban Formalities in Berlin’s Allotment Gardens
            , Hanna Hilbrandt, Hoboken, Wiley, 2021, ix+175 pp., ISBN 9781119540915 (hardback), €22.60 (paperback), ISBN 9781119540939 (paperback), ISBN 9781119540960 (pdf), ISBN 9781119540908 (epub), €20.99 (e-book), ISBN 9781119540946 (ebook). Housing, Theory and Society, 21.6.2024, s. 1–3.  doi:10.1080/14036096.2024.2370683  ISSN 1403-6096  Artikkelin verkkoversio.
Norbert Hofer

| Norbert Hofer |
| --- | --- |

Itävallan liikenneministeri
 18. joulukuuta 2017– 22. toukokuuta 2019  
Edeltäjä:  Jörg Leichtfried
Seuraaja:  Valerie Hackl
Itävallan vapauspuolueen puheenjohtaja
 19. toukokuuta 2019–1. kesäkuuta 2021  
Edeltäjä:  Heinz-Christian Strache
Seuraaja:  Herbert Kickl
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1971 Vorau
Puoliso:  Verena Hofer
Tiedot
Puolue:  Itävallan vapauspuolue
Aiheesta muualla
www.norberthofer.at
Norbert Gerwald Hofer (s. 2. maaliskuuta 1971 Vorau, Itävalta) on oikeistopopulistinen poliitikko, joka oli Itävallan vapauspuolueen (FPÖ) ehdokkaana liittopresidentiksi vuoden 2016 vaaleissa ja johti puoluetta vuosina 2019–2021.
Tausta ja nousu politiikkaan

Norbert Hofer kasvoi Burgenlandin Pinkafeldissä keskiluokkaisen perheen poikana. Hänen isänsä oli ollut FPÖ:n kaupunginvaltuutettu ja Burgenlandin FPÖ:n eläkeläisyhdistyksen johtaja. Norbert Hofer kiinnostui jo nuorena ilmailusta, kouluttautui lentokonemekaanikoksi ja työskenteli muutaman vuoden Lauda Air -lentoyhtiön palveluksessa, kunnes siirtyi politiikkaan.
Taitavana poliittisena viestijänä tunnettu Hofer nousi jo 23-vuotiaana FPÖ:n valtakunnalliseksi puoluesihteeriksi. Lisäksi hän edusti vuosina 1997–2007 FPÖ:tä Eisenstadtin kaupunginvaltuustossa. Poliittinen ura katkesi hetkeksi, kun vuonna 2002 FPÖ kärsi vaalitappion. Samana vuonna Hofer itse loukkaantui vaikeasti riippuliidinonnettomuudessa. Selkärankavammasta toipuminen kesti pitkään, ja Hofer käyttää edelleenkin kävelykeppiä.
Heinz-Christian Strachen noustua FPÖ:n johtajaksi 2005 Hoferista tuli tämän läheinen työtoveri ja yksi Strachen kakkosmiehistä. Vuodesta 2006 alkaen hän edusti FPÖ:tä Itävallan parlamentin alahuoneessa (kansallisneuvosto). Vuoden 2013 vaaleissa FPÖ nousi kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi, ja Hofer valittiin parlamentin kolmanneksi varapuhemieheksi.
Presidenttiehdokkaana

FPÖ:n ehdokkaana vuoden 2016 liittopresidentin vaaleissa Hofer sai ensimmäisellä kierroksella suurimman ääniosuuden, 35,1 prosenttia. Toisella kierroksella Hofer sai äänistä 49,7 prosenttia, ja vastaehdokkaana ollut vihreiden Alexander Van der Bellen voitti täpärästi. Enemmistön äänistä Hofer keräsi maaseudulta. Itävallan korkein oikeus kuitenkin kumosi 1. heinäkuuta 2016 presidentinvaalin tuloksen, koska postiäänten käsittelyssä oli ollut epäselvyyksiä (äänestyskuoria oli avattu ilman vaalilautakunnan kokousta) ja joissain vaalipiireissä tuloksia oli julkistettu liian aikaisin. Vaikka FPÖ ja sitä lähellä olevat tahot levittivät vihjailuja vaalivilpistä ja Hofer teki valituksen äänestystuloksesta, mitään vaalituloksen manipulaatiota ei pystytty osoittamaan, eikä korkein oikeus nähnyt tätä tarpeelliseksi, sillä vaalien uusimiseen riittivät ääntenlaskennan toimeenpanossa ilmenneet sääntöjen vastaisuudet.
Vaalien toisen kierroksen toimittamista hidastivat tekniset ongelmat vaalikuorten liimauksessa, mutta lopulta vaalit järjestettiin joulukuun alussa, ja Van der Bellen voitti vaalin useamman prosenttiyksikön marginaalilla. Hofer tunnusti tappionsa.
Ministerinä ja puoluejohtajana

Vuoden 2017 parlamenttivaalien jälkeen muodostetussa Itävallan kansanpuolueen (ÖVP) ja FPÖ:n hallituksessa Norbert Hofer sai liikenne-, teknologia- ja innovaatioministerin salkun. Tässä tehtävässä hän toimi toukokuuhun 2019 saakka, jolloin hallitus kaatui ns. Ibiza-skandaalin johdosta. Skandaalin yhteydessä FPÖ:n siihenastinen johtaja Heinz-Christian Strache joutui eroamaan, ja varapuheenjohtaja Hofer nousi puolueen puheenjohtajaksi. 1. kesäkuuta 2019 Hofer ilmoitti pitkällisen harkinnan jälkeen luopuvansa FPÖ:n puheenjohtajan tehtävästä. 6. helmikuuta 2025 hän luopui mandaatistaan parlamentissa ja siirtyi FPÖ:n edustajaksi Burgenlandin maapäiville.
Yksityiselämä

Norbert Hofer on toista kertaa naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Suomen presidentinvaali 1931

Suomen presidentinvaalin 1931 voitti kokoomuspuolueen ehdokas, pääministeri P. E. Svinhufvud, jonka merkittävin kilpailija oli ensimmäisenä tasavallan presidenttinä vuosina 1919–1925 toiminut edistyspuolueen K. J. Ståhlberg. Vaalia sävytti lapuanliikkeen muodostama uhka, sillä liikkeen pelättiin ryhtyvän väkivaltaisuuksiin tai nousevan kapinaan, jos sen vastustama Ståhlberg valittaisiin.
Ståhlberg hävisi lopulta valitsijamiesten suorittaman vaalin ratkaisevan kolmannen kierroksen äänin 151–149. Tämä oli ensimmäinen kahdesta kerrasta, kun Suomen presidentinvaali ratkesi pienimmällä mahdollisella enemmistöllä; toinen kerta oli vuoden 1956 vaali. Epätavallista vuoden 1931 vaalissa oli myös, että istuvan presidentin Lauri Kristian Relanderin oma puolue Maalaisliitto ei asettanut häntä ehdokkaakseen, vaikka hän olisi halunnut pyrkiä toiselle kaudelle.
Tulokset > Valitsijamiesten vaalit

| Puolue | Puolue | Ääniä |  % | Paikat |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 252 550 | 30,2 | 90 |  |  |  |  |
|  | Kansallinen Kokoomuspuolue | 180 378 | 21,6 | 64 |  |  |  |  |
|  | Maalaisliitto | 167 574 | 20,0 | 69 |  |  |  |  |
|  | Kansallinen Edistyspuolue | 148 430 | 17,7 | 50 |  |  |  |  |
|  | Ruotsalainen kansanpuolue | 75 382 | 9,0 | 25 |  |  |  |  |
|  | Suomen pienviljelijäin puolue | 11 772 | 1,4 | 2 |  |  |  |  |
|  | Muut | 672 | 0,1 | 0 |  |  |  |  |

| Tyhjiä | Tyhjiä | 2 763 | – | – |  |  |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 839 521 | 100 % | 300 |  |  |  |  |
| Äänestysprosentti | Äänestysprosentti |  | 47,3 % |  |  |  |  |  |

 Lähteet: Nohlen & Stöver Suomen virallinen tilasto
Valitsijamiehistä naisia oli 19.
Tulokset > Valitsijamiesten suorittama vaali

| Ehdokas | Ehdokas | Puolue | Äänet> 1. kierros | Äänet> 2. kierros | Äänet> 3. kierros |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | P. E. Svinhufvud | Kansallinen Kokoomuspuolue | 88 | 98 | 151 |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | K. J. Ståhlberg | Kansallinen Edistyspuolue | 58 | 149 | 149 |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Kyösti Kallio | Maalaisliitto | 64 | 53 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Väinö Tanner | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 90 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 300 | 300 | 300 |  |  |  |  |  |  |  |  |

|  Lähde: Nohlen & Stöver |  Lähde: Nohlen & Stöver |  Lähde: Nohlen & Stöver |  Lähde: Nohlen & Stöver |  Lähde: Nohlen & Stöver |  Lähde: Nohlen & Stöver |  Lähde: Nohlen & Stöver |  Lähde: Nohlen & Stöver |  Lähde: Nohlen & Stöver |  |  |  |  |  |
Vaalitoimitus

Valitsijamiehet kokoontuivat 16. helmikuuta 1931 eduskunnan istuntosalissa upouudessa Eduskuntatalossa Helsingissä. Puheenjohtajana toimi pääministeri Svinhufvud ja sihteerinä eduskunnan sihteeri Anton Kotonen.
Ensimmäisellä kierroksella puolueet äänestivät pääosin omia ehdokkaitaan. RKP:n valitsijamiehistä 19 äänesti Svinhufvudia ja 6 Ståhlbergiä. Myös maalaisliittolaisista viisi äänesti jo ensimmäisellä kierroksella Svinhufvudia, vaikka puolueen valitsijamiesryhmä oli tehnyt päätöksen pysyä Kallion takana. Presidentti Relander oli yllyttänyt omia kannattajiaan äänestämään Svinhufvudia, jotta Maalaisliiton ryhmä saataisiin luopumaan Kalliosta Relanderin hyväksi. Sosiaalidemokraateilla oli ollut suunnitelma pudottaa Svinhufvud kolmannelta kierrokselta jakamalla toisella kierroksella äänistään 15 Kalliolle ja loput Ståhlbergille, mutta he päättivät keskittää äänensä Ståhlbergille, kun Kallio ei saanut edes oman puolueensa yhtenäistä tukea. Toisella kierroksella jo 16 Maalaisliiton valitsijamiestä äänesti Svinhufvudia ja Ståhlbergin taakse siirtyivät SDP sekä yksi RKP:n valitsijamies lisää. Jatkoon pääsivät Ståhlberg ja Svinhufvud. Kolmannella kierroksella kaikki maalaisliittolaiset äänestivät Svinhufvudia, joka voitti siten äänin 151–149. Pienviljelijäin puolueen kaksi valitsijamiestä äänestivät kaikilla kierroksilla Ståhlbergiä.
Osa Maalaisliiton valitsijamiehistä etenkin Pohjois-Suomesta oli ilmoittanut äänestävänsä Ståhlbergiä, jos Kallio ei pääsisi viimeiselle kierrokselle, mutta heidät taivutettiin toisen ja kolmannen kierroksen välisessä ryhmäkokouksessa ankaralla painostuksella Svinhufvudin taakse. Suojeluskuntien ylipäällikkö, kenraalimajuri Lauri Malmberg kävi paikan päällä kertomassa maalaisliittolaisille, että ei voinut taata yhteiskuntarauhan säilymistä, mikäli Ståhlberg valitaan presidentiksi. Lapuanliike oli tehnyt selväksi, että se ei hyväksyisi Ståhlbergin valintaa. Liikkeen johtaja Vihtori Kosola seurasi myös vaalia Eduskuntatalon yleisölehterillä, kun taas liikkeen valtuuskunnan muut jäsenet olivat koolla Lapualla odottamassa Kosolan soittoa ja valmiina jopa julistautumaan kapinahallitukseksi, jos Ståhlberg voittaisi. Lopulta Maalaisliiton johtomiehiin kuuluneet Juho Niukkanen ja Artturi Leinonen saivat taivuteltua kaikki ryhmänsä valitsijamiehet, jotka ratkaisivat vaalin Svinhufvudin hyväksi. Viimeisenä taipui Kalle Sarala. Ståhlbergin leirissä oli luultu, että Maalaisliitosta saataisiin joka tapauksessa vähintään tarvittavat kaksi ääntä.
Vaalituloksen selvittyä istuntosalin lehteriyleisö puhkesi eläköön-huutoihin ja alkoi laulaa Maamme-laulua. Puheenjohtaja Svinhufvud sai yleisön hiljennettyä toisella yrityksellä kopauttamalla nuijaansa ja sanomalla ”Hiljaa! Tämä ei ole mikään näyttämö.”
Seurauksia

Svinhufvudin voittoa presidentinvaalissa pidettiin myös lapuanliikkeen voittona, koska hän oli ainoa henkilö, johon lapuanliike ja Relander luottivat. Uusi presidentti osoitti kuitenkin heti virkaan astuttuaan ”lapualaisille” heidän paikkansa. Kun liikkeen edustajat kävivät presidentin luona esittämässä näkemyksiään uuden hallituksen kokoonpanosta, Svinhufvud ilmoitti käyvänsä hallitusneuvotteluja vain eduskuntaryhmien kanssa.
Kesäkuussa 1931 kokoontunut Maalaisliiton puoluekokous määräsi paikallisosastoja erottamaan puolueesta ne valitsijamiehet, jotka olivat äänestäneet jo ensimmäisellä kierroksella Svinhufvudia yhteispäätöksen vastaisesti. Entinen kansanedustaja E. A. Tuomivaara erotettiin tämän vuoksi Maalaisliitosta, mutta muita neljää tiettävästi ei.
Niko Nissilä

| Niko Nissilä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. maaliskuuta 2005 (ikä 19) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  189 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  Kärpät
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  3
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2025–
Niko Nissilä (s. 21. maaliskuuta 2005 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Oulun Kärppiä. Hän pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa, jonka varakapteenina Nissilä toimii.
Ura > Seuraura

Nissilä on Oulun Kärppien kasvatti. Hän aloitti pelasi hyökkääjänä, kunnes juniorivuosien aikana valmentaja Markku Erholtz siirsi Nissilän puolustajan pelipaikalle. Hän voitti kauden 2022–2023 päätteeksi U18 Suomen-mestaruuden. Kaudella 2023–2024 Nissilä oli 11 osumallaan Kärppien eniten maaleja tehnyt puolustaja Emil Saarisen kanssa. Hän teki U20 SM-sarjan alkusarjassa ja ylemmässä jatkosarjassa yhteensä 26 tehopistettä, joilla Nissilä jakoi sarjan puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan TPS:n Rene Nummelinin kanssa. Hänet valittiin U20 SM-sarjan toiseen tähdistökentälliseen.
Kaudella 2024–2025 Nissilä nousi Kärppien U20-joukkueen varakapteeniksi. Hän sai kauden aikana tililleen myös kaksi ensimmäistä SM-liigaotteluaan. Hänet nostettiin ensimmäisen kerran Kärppien liigakokoonpanoon 31. tammikuuta 2025 pelattuun otteluun Tampereen Ilvestä vastaan. Nissilä merkittiin joukkueen seitsemänneksi hyökkääjäksi. Hän jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa Nissilä sai seuraavassa ottelussa 1. helmikuuta 2025 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Hänet merkittiin Kärppien seitsemänneksi puolustajaksi. Nissilä sai ottelussa jääaikaa 8.14 minuuttia ja hänelle merkittiin teholukema –1.
Ura > Maajoukkueura

Nissilä on pelannut kuusi nuorten maaottelua.
Pelityyli

Nissilä on kuvaillut itseään molempiin suuntiin luotettavaksi puolustajaksi, joka yrittää saada tulosta myös hyökkäyspäässä, mutta ei tingi puolustuksesta.
Sami Blomqvist

| Sami Blomqvist |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1990 (ikä 34) Örnsköldsvik, Ruotsi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Pikku-Jönni
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  ESV Kaufbeuren
Sarja:  DEL2
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2008–
Aik. seurat:  Blues (SML) Pelicans (SML) HeKi/Peliitat (Mestis) Lukko (SML) Sport (Mestis/SML)  Herning Blue Fox (Tanska) Jokipojat (Mestis) HIFK (SML) Bayreuth Tigers (DEL2)
Sami Pauli Blomqvist (s. 12. kesäkuuta 1990 Örnsköldsvik, Ruotsi) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura > Seuraura > Juniorivuodet

Blomqvist syntyi Ruotsin Örnsköldsvikissä hänen isänsä pelatessa MODO Hockeyssa. Sami Blomqvist aloitti jääkiekkoilun kuitenkin Espoossa ja Jäähongan joukkueessa. Hän siirtyi juniorina sittemmin Espoo Bluesiin, joiden B-nuorten paras pistemies ja maalintekijä Blomqvist oli kaudella 2006–2007 tehoilla 22+22=44. Hän jakoi koko B-nuorten SM-sarjan maalipörssin kuudennen sijan Ilveksen Matias Soinnun kanssa ja pistepörssin kahdeksannen sijan Kiekkoreippaan Topias Rädyn ja Ilveksen Toni Rajalan kanssa. Blomqvist sijoittui myös sarjan jäähypörssissä viidenneksi 105 minuutillaan. Hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia.
Kaudella 2007–2008 Blomqvist debytoi Bluesin SM-liigajoukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa 22. tammikuuta 2008 Saimaan Palloa vastaan. Vain 17-vuotiaasta Blomqvistista tuli debyyttinsä myötä kaikkien aikojen toinen kolmannen polven SM-tason jääkiekkoilija Juuso Hietasen jälkeen. Ottelu oli hänelle kuitenkin kauden ainoa SM-liigassa ja Blomqvist pelasi kautensa vielä pääosin Bluesin A-nuorissa, joiden kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 13+14=27. Toukokuussa 2008 Blomqvist teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen Bluesin kanssa.
Myös kauden 2008–2009 Blomqvist pelasi vielä Bluesin A-nuorissa. Hän pelasi henkilökohtaisesti upean kauden tehden A-nuorten SM-liigan uuden kaikkien aikojen runkosarjan yhden kauden maaliennätyksen 40 osumallaan. Ennätyksen edellinen haltija, HPK:n Kasper Kenig iski 38 osumaa kaudella 2000–2001. Blomqvistin ennätyksen rikkoi kuitenkin Kiekko-Espoon Veeti Miettinen 42 osumallaan kaudella 2019–2020. Blomqvist voitti myös ylivoimamaalipörssin 16 osumallaan ja jakoi viidellä osumallaan voittomaalipörssin voiton. Hän iski 61 tehopistettä ja sijoittui sarjan pistepörssissä toiseksi edellään vain Lukon Juuso Rajala. Blomqvist voitti myös A-nuorten SM-liigan kevään 2009 pudotuspelien piste- ja maalipörssin tehoilla 8+8=16. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden. Blomqvist pelasi kauden aikana kuusi SM-liigaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Miesten pelit tulivat Blomqvistille tutuiksi myös neljän Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueesta.
Ura > Seuraura > Kaudet SM-liigassa

Kaudella 2009–2010 Blomqvist pelasi SM-liigassa 22 ottelua ja avasi siellä pistetilinsä tehoilla 3+1=4. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 12. marraskuuta 2009 ylivoimalla Rauman Lukkoa vastaan. Blomqvistiltä jäi kuitenkin läpimurto SM-liigaan tekemättä. Hän pelasi syyskaudella myös yhteensä 17 Mestis-ottelua lainalla Kiekko-Vantaassa sekä alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Blomqvist pelasi kauden aikana myös 15 ottelua Bluesin A-nuorissa, joiden paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies hän oli vähäisestä ottelumäärästään huolimatta tehoilla 13+10=23.
Huhtikuussa 2010 Blomqvist teki 2+1-vuotisen sopimuksen Pelicansin kanssa. Kausi 2010–2011 oli hänelle ensimmäinen täysimittainen SM-liigassa. Blomqvist aloitti kautensa vahvasti tehden kolmessa ensimmäisessä runkosarjaottelussa yhtä monta tehopistettä, mutta hän ei lopulta onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa Pelicansin kokoonpanossa. Blomqvist kauden aikana lopulta 40 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 4+6=10. Hän pelasi kauden aikana myös viisi ottelua lainalla Heinolan Kiekossa.
Kauden 2011–2012 Blomqvist aloitti lainalla Heinolan Peliitoissa (ent. HeKi). Lokakuussa 2011 hän kävi kahden ottelun verran lainalla Rauman Lukossa. Yhteensä Blomqvist pelasi Lukossa ja Pelicansissa 25 SM-liigaottelua, kunnes hänet lainattiin siirtotakarajalla loppukaudeksi jo Blomqvistin kauden neljänteen seuraan, Vaasan Sportiin. Hän muodosti keväällä joukkueessa tehokkaan ketjun Pete Suonpään ja Jussi Tapion kanssa. Blomqvist voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Liigakarsinnat vei kuitenkin Tampereen Ilves otteluvoitoin 4–1.
Ura > Seuraura > Tanskan kautta Jokipoikiin ja paluu SM-liigaan

Blomqvist siirtyi kaudeksi 2012–2013 vuoden mittaisella sopimuksella Tanskan AL-Bank Ligaenissa pelanneeseen Herning Blue Foxiin. Hän edusti joukkuetta kauden aikana myös Continental Cupissa. Halu palata Suomeen sai Blomqvistin kuitenkin siirtymään loppukaudeksi Mestis-joukkue Jokipoikiin tammikuussa 2013. Hän muodosti loppukaudella joukkueen ykkösketjun Janne Nivan ja Matti Järvisen kanssa. Blomqvist teki runkosarjassa seitsemässä ottelussa tehot 7+5=12 ja hän oli kevään 2013 pudotuspeleissä Jokipoikien avainpelaajia ja joukkueen paras maalintekijä neljällä osumallaan. Jokipojat jäi lopulta neljänneksi. Saman vuoden kesäkuussa Blomqvist teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kaudella 2013–2014 Blomqvist oli tehoilla 25+32=57 Jokipoikien paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Mikael Ruohomaan jälkeen. Hän jakoi koko Mestiksen pistepörssin neljännen sijan Sportin Lassi Kokkalan kanssa. Blomqvist voitti myös Jokipoikien sisäisen tehotilaston lukemalla +17. Huhtikuussa 2014 hän siirtyi try-outille sarjatasoa ylemmäs Helsingin IFK:hon. Blomqvist sai lopulta joulukuussa loppukauden 2014–2015 kattaneen jatkosopimuksen joukkueeseen. Hän vakiinnutti vihdoin paikkansa SM-liigassa.
Elokuussa 2015 Blomqvist siirtyi kolmen viikon mittaisella try-outille Kalevan Palloon. Hänen testijaksonsa ei tuottanut kuitenkaan jatkosopimusta. Lokakuussa Blomqvist palasi 22. marraskuuta asti ulottuneella sopimuksella vuotta aiemmin SM-liigaan nousseeseen Vaasan Sportiin paikkaamaan loukkaantumisia. Hänen sopimukseensa sisältyi myös optio loppukaudesta 2015–2016, jonka Sport käytti testijakson päätteeksi. Vain noin kuukautta myöhemmin joulukuussa Blomqvist teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+11=19.
Ura > Seuraura > Siirtyminen Saksaan

Kesken kauden 2016–2017, joulukuussa 2016 Blomqvist ja Sport purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä, kun molempien osapuolten odotukset hänen suorituksistaan eivät täyttyneet ja Blomqvist teki 22 ottelussa vain tehot 1+3=4. Pari päivää myöhemmin hän siirtyi loppukauden sopimuksella Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle DEL2-liigan ESV Kaufbeureniin. Blomqvist oli pudotuspeleissä joukkueen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 5+7=12. Maaliskuun 2017 lopulla hän teki Kaufbeurenin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2017–2018 Blomqvist voitti Kaufbeurenin sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 31+35=66, joilla hän sijoittui koko DEL2:n maalipörssissä neljänneksi ja pistepörssissä kuudenneksi. Blomqvist voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +26. Hän oli Kaufbeurenin paras pistemies ja maalintekijä myös pudotuspeleissä tehoilla 5+4=9. Huhtikuussa 2018 Blomqvist teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2018–2019, 21. lokakuuta 2018 ottelussa Deggendorfer SC:tä vastaan hän onnistui tekemään peräti seitsemän maalia, kun Kaufbeuren voitti ottelun lukemin 9–2. Blomqvist voitti tehoilla 39+31=70 koko DEL2:n maalipörssin ja hän jakoi pistepörssin viidennen sijan Löwen Frankfurtin Adam Mitchellin kanssa. Blomqvist oli myös Kaufbeurenin paras pistemies. Pudotuspeleissä hän jakoi tehoilla 9+10=19 sarjan maalipörssin voiton Dresdner Eislöwenin Nick Huardin ja Ravensburg Towerstarsin Robin Justin kanssa. Blomqvist oli myös joukkueensa paras pistemies ja sijoittui pistepörssissä neljänneksi. Maaliskuussa 2019 hän teki Kaufbeurenin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Blomqvist voitti kaudella 2019–2020 tehoilla 38+36=74 toisen kerran peräkkäin koko DEL2:n maalipörssin ja hän sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain Heilbronner Falkenin Dylan Wruck. Blomqvist jakoi myös Kaufbeurenin sisäisen tehotilaston voiton Florian Kettererin kanssa lukemalla +5. Maaliskuussa 2020 hän teki seuran kanssa taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen.