stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bjarmia
Bjarmian asukkaat

1800-luvun alussa vakiintuneen ja sittemmin myös uusimmasta kielitieteellisestä tutkimuksesta vahvistusta saaneen käsityksen mukaan bjarmit olivat melko varmasti suomalais-ugrilaisia.
Todisteena bjarmien (< skand. bjarmar) kielen suomensukuisuudesta on pidetty saagoissa esiintyvää bjarmien palvoman jumaluuden nimeä Jomali sekä Ottar Haalogalantilaisen välittämää tietoa, jonka mukaan bjarmien kieli oli läheistä sukua fennien kielelle. Nykyisin Pohjois-Venäjän paikannimistön tutkimus on osoittanut, että alueella, jolla Bjarmia on todennäköisimmin sijainnut, on puhuttu itämerensuomalaisia kieliä.
Useimmat tutkijat ovat samaistaneet saagojen bjarmit ja venäläisissä kirjallisissa lähteissä esiintyvät tšuudit, joihin liittyy rikas venäläinen kansanperinne. Myös jälkimmäisiä on tutkimushistoriassa pidetty itämerensuomalaisina, joko vepsäläisinä (näin muun muassa Martti Haavio) ja tai karjalaisina (tämä oli muun muassa Bubrihin kanta). Nykyisin perustelluimmalta vaikuttaa käsitys, jonka mukaan Vienanjoen vesistössä on asunut useita suomalais-ugrilaisia väestöjä (muiden muassa toimalaisia), joista kaikki eivät ole samaistettavissa nykykansoihin. Tämä käsitys perustuu lähinnä paikannimistön ja venäläisen murresanaston tutkimukseen.
Jo 1800-luvulta alkaen on tutkimuksessa kiinnitetty huomiota nimien Permi ja Bjarmaland samankaltaisuuteen. Näiden kahden nimen yhteisestä alkuperästä ei kuitenkaan voida päätellä, että bjarmit kuuluivat permiläisiin kansoihin.
Saagoissa kerrotaan bjarmien hopea-aarteista, joita norjalaiset tavoittelivat sekä käymällä kauppaa että ryöstelemällä. Bjarmien arvellaan hankkineen hopean kauppaa käymällä. Viikinkiaikana joet toimivat kauppareitteinä sekä Itämereltä että Vienanmereltä Mustallemerelle ja Kaspianmerelle asti, ja niitä käyttivät useat kansat. Norjalaiset havittelivat Bjarmiasta myös paikallista mursunluuta sekä turkiksia.
Saagat sisältävät tiedon, jonka mukaan bjarmien maan poikki oli mahdollista kulkea Keski-Venäjälle. 1200-luvun tapahtumista kertovien saagojen mukaan bjarmit maksoivat veroa Keski-Venäjän ruhtinaskunnille.
Retkiä Bjarmiaan

Skandinaavisissa saagoissa on tietoja noin paristakymmenestä Bjarmiaan suuntautuneesta retkestä. Varhaisin Bjarmiaan liittyvä lähde ei kuitenkaan ole saagat, vaan muinaisenglanninkielinen Ottar Haalogalantilaisen matkakertomus, joka on säilynyt Paulus Orosiuksen maailmanhistorian käännöksen liitteenä. Teksti on kirjoitettu noin vuoden 890 paikkeilla. Sen mukaan Pohjois-Norjassa asunut Ottar purjehti rannikkoa pitkin pohjoiseen ja itään saadakseen selville, miten kauas maa ulottuu. Hän päätyi lopulta suuren joen suuhun, jossa maa oli hyvin viljeltyä. Ottarin mukaan tämän maan asukkaat puhuivat lähes samaa kieltä kuin fennit. He olivat kuitenkin suurikokoisia ja rikkaita sekä iholtaan vaaleita.
Norjan haalogalantilainen kristinuskoa vastustanut pakana Tore Hund ('Tore Koira'), jonka kerrottiin myöhemmin tappaneen Pyhän Olavin Stiklestadissa, purjehti saagan mukaan vuonna 1026 miehineen Bjarmiaan. He kävivät kauppaa asukkaiden kanssa ja teeskentelivät sitten lähtevänsä. He kuitenkin palasivat yön pimeydessä bjarmien aidatun hautakummun luokse, jonne oli pystytetty Jomali-jumalan patsas. Kumpuun oli sekoitettu hopeaa ja maata. Toren miehet kaivoivat hopeaa ja Tore itse meni tyhjentämään Jomalin kädessä olevaa maljaa. Lopuksi hän iski Jomalin pään poikki ottaakseen sen kaulasta kaulakorun. Tämä herätti bjarmit, ja norjalaiset pinkaisivat pakoon. Norjalaiset ehtivät juuri ja juuri laivoilleen ja saivat retkeltään suuren saaliin, vaikka enemmänkin olisi ollut saatavilla.
Bósin saagassa (Bosa saga ok Herrauds, jonka laatimisajaksi on arvioitu 1300-luku ja josta on kolme säilynyttä käsikirjoitusta 1400-luvulta) Bjarmiaan (Bjarmaland) matkaavat puolestaan Jöötanmaan viikingit Bósi ja Herraudr pelastamaan kuninkaantytär Hleidriä. Hleidr on Bjarmian kuninkaan Harekin äidin, Jomalin ylipapittaren Kolfrostan vankina. Miehet tappavat Kolfrostan, vapauttavat Hleidrin ja ryöstävät Jomalin kultakruunun, kaulakäädyn, hopeamaljan täynnä punakultaa ja jumalan korukatoksen, jonka arvoksi mainitaan kolme varustettua laivaa. He käyvät joukkoinensa voitokkaan taistelun Bjarmian kuninkaan Harekin ja tämän poikien Hraerekin ja Siggeirrin joukkojen kanssa. Myöhemmin Bósi nai kuningas Harekin tyttären Eddan, ja hänet hyväksytään Bjarmian valtaistuimelle. Useat tutkijat ovat huomauttaneet, että kertomus muistuttaa läheisesti kalevalaista Sammon ryöstö -tarua. Luultavasti kertomukset pohjautuvat samaan myyttiin.
Viimeisimmät tapahtumat, joissa Bjarmian asukkaat mainitaan, ajoittuvat 1200-luvun puoliväliin. Niiden mukaan joukko bjarmeja pakeni Norjaan. Bjarmia ilmeisesti tuhoutui, kuihtui tai hylättiin näihin aikoihin. Bjarmian tuhon syyksi on oletettu Novgorodin ja karjalaisten levittäytymistä Vienanmeren rannoille ja mongolien hyökkäyksiä ja valloituksia Venäjällä, jotka tuhosivat kauppasuhteita ja kauppareittejä, vaikka ne eivät tänne yltäneetkään. Bjarmian tuhon – ja ylipäätään viikinkiajan päättymisen – syyksi on ehdotettu myös ilmaston kylmenemistä, joka vaikeutti muun muassa vesiliikennettä ja siten kaukokauppaa ja maanviljelyä erityisesti Pohjois-Euroopassa.
Aiheesta muualla

Mervi Koskela Vasarun väitös Bjarmaland – Suomensukuista väkeä Vienanmerellä keskiajalla (Oulun yliopisto, 20.9.2008)
Maasotakoulu

| Maasotakoulu |
| --- | --- |
 Maasotakoulun joukko-osastotunnus
Toiminnassa:  2001–
Valtio:  Suomi
Puolustushaarat:  maavoimat
Aselajit:  jalkaväki, tykistö, pioneeri, viesti
Rooli:  sotilasopetuslaitos, joukko-osasto
Osa joukkoa:  maavoimat
Tukikohta:  Lappeenrannan–Haminan varuskunta
Värit:  
Marssi:  Maasotakoulun marssi
Vuosipäivät:  19. lokakuuta
Komentajat
Nykyinen komentaja:  eversti Janne Mäkitalo
Maasotakoulu (MAASK) on Suomen maavoimien joukko-osasto ja puolustushaarakoulu, jonka kotipaikka on Lappeenranta. Vuodesta 2015 alkaen osia Maasotakoulun toiminnoista sijaitsee myös Haminassa, Hattulassa (Parolannummella), Kankaanpäässä (Niinisalossa)ja Riihimäellä.
Maavoimien komentajan alainen Maasotakoulu perustettiin 2001 Maavoimien joukko-osastona, jonka päätehtäviä ovat valmius, koulutus ja tutkimus, puolustusvalmiuden ylläpito. Maasotakoulu kouluttaa ammattisotilaita, varusmiehiä ja reserviläisiä. Maasotakoulussa työskentelee noin 600 henkilöä. Joukko-osaston tukikohta on Lappeenrannan–Haminan varuskunta.
Maasotakoulun alaisuudessa toimii myös Maavoimien soittokunta, yksi Suomen kuudesta sotilassoittokunnasta: Rakuunasoittokunta.
Maasotakoulun koulutuskeskus

Maasotakoulun koulutuskeskus (KOULK) suunnittelee,  valmistelee,  toteuttaa  ja  kehittää  Maasotakoulussa järjestettävän Puolustusvoimien palkatun henkilöstön, myös kadettien, perus- 
ja  täydennyskoulutusta  sekä  varusmieskoulutusta.  Lisäksi koulutuskeskus  toteuttaa  Maasotakoululle  käsketyn  sotilasammatillisen  aliupseerikoulutuksen  ohjauksen  Maavoimissa.
Maasotakoulun koulutuskeskus järjestää Maavoimien upseerien maavoimien puolustushaaran perusopinnot kuin myös jalkaväen, tykistön, pioneerien ja viestin aselajien sekä 
tiedustelun ja elektronisen sodankäynnin eriytyvät opinnot Maanpuolustuskorkeakoulun sotatieteiden kandidaatin ja -maisterin tutkintojen maavoimien koulutusohjelman (aik. maasotalinja) opiskelijat käyvät puolustushaaraopinnot sekä jalkaväki-, pioneeri-, kenttätykistö- ja viestiaselajien eriytyvät aselajiopinnot Maasotakoulussa ja sen alaisissa aselaji- ja toimialakouluissa. Maasotakoulun Koulutuskeskuksen alaiset aselajikoulut ovat: Jalkaväkikoulu Lappeenrannassa, Panssarikoulu Hattulan Parolannummella, Pioneerikoulu Lappeenrannassa, Tykistökoulu Kankaanpään Niinisalossa ja Viestikoulu Riihimäellä.
Koulutuskeskus järjestää myös Maavoimien palkatun aliupseeriston maavoimien puolustushaaraopinnot kuin myös jalkaväen, tykistön, tiedustelun, pioneerin ja viestin 
aselajien sekä tiedustelun ja elektronisen sodankäynnin eriytyvät opinnot sekä Maavoimien esikunnan käskemän palkatun henkilökunnan täydennyskoulutuksen. Kadettikurssien opiskelijamäärä on yleensä noin sata henkilöä. Vuonna 2014 Maanpuolustuskorkeakoulun kadettikurssin maasotalinjan aloitusvahvuus oli 112 opiskelijaa, ja kaikkiaan Maasotakoulussa opiskelee vuosittain yli 1 000 henkilöä.
Henkilöstön lisäksi Maasotakoulussa koulutetaan asevelvollisia. Maasotakoulun Reserviupseerikoulu ja Panssarikoulu järjestävät kahdesti vuodessa reserviupseerikurssin. Reserviupseerikoulun maavoimien reserviupseerikurssin aloitusvahvuus on noin 600-700 oppilasta ja Panssarikoulun panssarireserviupseerikurssin 40–60 oppilasta. Reserviupseerikouluun kuuluu myös kaksi alokkaita vastaanottavaa yksikköä, joissa palveluksensa aloittaa noin 300 varusmiestä kahdesti vuodessa.
Maasotakoulun koulutuskeskus > Panssarikoulu

Panssarikoulu perustamispäivänä pidetään 2. huhtikuuta 1948, kun panssaripataljoonan komentaja Nils Åkerman allekirjoitti esityksen pysyvän panssarialan opetuksen järjestämisestä. Toukokuussa 1952 panssarivaunupataljoona panssarikoulusta muodostettiin itsenäinen joukko-osasto kevyen prikaatin alaisuuteen. Joulukuussa 1971 siitä tuli itsenäinen sotilasopetuslaitos.
Panssarikoulu liitettiin 1. tammikuuta 2015 Maasotakoulun Koulutuskeskuksen osastoksi.
Panssarikoulussa kadetit eli sotatieteiden kandidaateiksi opiskelevat suorittavat aselajiopintojaan. Lisäksi Panssarikoulussa on kahdesti vuodessa panssarireserviupseerikurssi (PSRUK), johon tulee varusmiehiä eri joukko-osastoista ympäri Suomea Parolannummelle saamaan varusmiesjohtajakoulutusta.
Maasotakoulun koulutuskeskus > Jalkaväkikoulu

Jalkaväkikoulu perustettiin 1. tammikuuta 2015 erilliseksi maasotakoulun osastoksi, koska maasotakoulu oli toiminut aikaisemmin maavoimien puolustushaarakoulun lisäksi myös jalkaväen kouluna. Koulun perinnepäivä on 10. lokakuuta ja perinnemarssina on Sillanpään marssilaulu. Jalkaväkikoulun perustehtävä on järjestää puolustusvoimien palkatulle henkilöstölle perus- ja täydennyskoulutusta. Jalkaväkikoulu on jakautunut korkeakouluosastoon, täydennyskoulutusosastoon ja maavoimasektoriin.
Korkeakouluosasto suunnittelee, valmistelee ja järjestää toteutettavan upseerikoulutuksen ja  muut erikseen käskettävät kurssit sekä opetustilaisuudet.
Täydennyskoulutusosasto suunnittelee, valmistelee ja järjestää maavoimien aliupseerien opintokokonaisuuksien puolustushaa-
raopintoja ja jalkaväkiopinnot sekä muut erikseen käskettävät kurssit ja opetustilaisuudet.
Maavoimasektori tukee molempien osastojen järjestämiä puolustushaaraopintoja.
Jalkaväkikoulu on jalkaväkikoulutuksen (jääkäri-, panssarin-torjunta-, kranaatinheitin-, tiedustelu- ja sotilaspoliisikoulutus) pääasiallinen koulu.  Sen tavoitteena on kehittyä myös jalkaväen taistelutekniikassa ja taktiikassa taisteluosastotasolle asti. Taistelutekniikan ja taktiikan opetusta jalkaväkikoulu toteuttaa yhteistoiminnassa maasotakoulun koulutuskeskuksen kanssa.
Reserviupseerikoulu

Reserviupseerikoulu on liitetty osaksi Maasotakoulua, Maasotakoulun yhdeksi joukkoyksiköksi vuonna 2015.
Reserviupseerikoulu eli RUK Haminassa on Suomen suurin johtajakoulu. Reserviupseerikoulu on vuodesta 1920 alkaen kouluttanut yhteensä yli 180 000 reserviupseeria Puolustusvoimien reserviin.
Maavoimien reserviupseerikursseja järjestetään kaksi kertaa vuodessa. Jokaisella kurssilla aloittaa noin 600-700 oppilasta. Vaikka kurssin nimikkeenä on "Maavoimien reserviupseerikurssi", tuotetaan kurssilla johtajia kaikkien puolustushaarojen sekä Rajavartiolaitoksen tarpeisiin. Koulutuksella luodaan tiedolliset ja taidolliset perusteet sodan ajan joukkueen tai jaoksen johtajatehtävään. Koulutuksen painopisteinä ovat johtaminen, aselajioppi sekä aselajien välinen yhteistoiminta.
Reserviupseerikurssille tulee varusmiehiä eri joukko-osastoista Haminaan ympäri Suomea saamaan johtajakoulutusta ja heistä tulee varusmiesjohtajia, reservinupseereita. Kurssin jälkeen varusmies siirtyy takaisin omaan joukko-osastoonsa johtamaan ja kouluttamaan loppupalveluksensa ajaksi muita varusmiehiä.
Maasotakoulun varusmiehet palvelevat Reserviupseerikoulun joukkotuotantoyksiköissä, ja myös heistä osa pääsee reserviupseerikurssille johtajakoulutukseen.
Maavoimien tutkimuskeskus

Maavoimien tutkimuskeskus (MAAVTKESK) on Maasotakoulun yksi joukkoyksikkö ja Maavoimien alainen tutkimuslaitos.   Tutkimuskeskuksen keskeisin tehtävä on suorituskykyjen suunnittelua, kehittämistä, käyttöä, hankkeita sekä hankintoja tukeva tutkimus ja kehittäminen sekä edellä mainittuja tukeva kokeilu- sekä testaustoiminta. Pääosa MAAVTKESK:n noin 70 työntekijästä työskentelee 
Haminassa, mutta kolme tutkimussektoria sijoittuu muualle. Tutkimuskeskuksen tykistösektori toimii Niinisalossa, panssarisektori  Hattulassa  ja  viestisektori Riihimäellä,  
koska paikkakunnilla sijaitsevista varuskunnista löytyvät välineet, joihin sektoreiden tutkimus- ja kokeilutoiminta kohdistuu. Maavoimien tutkimuskeskuksen kymmenen tutkimusalaa ovat: jalkaväki, panssari ja mekanisointi, tykistö, pioneeri, ilmatorjunta, tiedustelu, valvonta ja maalittaminen sekä elektroninen sodankäynti, johtamisjärjestelmä ja viesti, huolto, koulutus- ja simulaattori,  rakennetun alueen taistelu.
Maavoimien tutkimuskeskuksen toiminnan painopiste on kentällä, siellä missä joukot toimivat. Maavoimien tutkimuskeskus  tekee  tutkimusta  ja järjestää  kokeilutoimintaa  yhteistyössä eri tahojen kanssa, usein joukko-osastoissa. Maasotakouluun kuuluvassa Maavoimien tutkimuskeskuksessa tehdään maavoimien kehittämiseen liittyvää tutkimustoimintaa.
Organisaatio

Joukko-osastoa komentaa Maasotakoulun johtaja. Hänen alaisuuteensa kuuluvat esikunta sekä joukkoyksikköinä Reserviupseerikoulu, Koulutuskeskus ja Maavoimien tutkimuskeskus.
| --- | --- |
 Esikunta (Lappeenranta, osia Haminassa) Henkilöstöosasto  Operatiivinen osasto  Huolto-osasto Huoltokeskus  Koulutusosasto  Rakuunasoittokunta (Lappeenranta)  Reserviupseerikoulu (Hamina) Maavoimien reserviupseerikurssi Kärkikomppania  Tiedustelukomppania  Tulipatteri  Pioneerikomppania  Esikunta- ja viestikomppania  Jääkärikomppania  Kuljetuskomppania :  Koulutuskeskus (Lappeenranta) Opintoasiainosasto  Sotataidon ja kouluttamisen opettajaryhmä  Jalkaväkikoulu  Panssarikoulu (Hattula)  Pioneerikoulu  Tykistökoulu (Kankaanpää)  Viestikoulu (Riihimäki)  Maavoimien tutkimuskeskus (Hamina) Maataistelukeskus  Tutkimus- ja kehittämisosasto (osia Hattulassa, Kankaanpäässä ja Riihimäellä)
Historiaa

Maasotakoulu perustettiin Pääesikunnan alaiseksi itsenäiseksi puolustushaarakouluksi 1. elokuuta 2001 edellisenä päivänä lakkautetun Maanpuolustusopiston tilalle ja tiloihin. Muutos liittyi puolustusvoimien upseerikoulutuksen uudistukseen, jossa opistoupseerien koulutus lopetettiin ja Maanpuolustuskorkeakoulun ylempää korkeakoulututkintoa vastannut upseerin tutkinto jaettiin upseerin alemmaksi (sotatieteiden kandidaatti) ja ylemmäksi korkeakoulututkinnoksi (sotatieteiden maisteri). Maasotakoulu alkoi toteuttaa osia näiden tutkintojen opetuksesta. Vuodesta 2008 alkaen Maasotakoulu on ollut Maavoimien komentajan alainen joukko.
Historiaa > Upseerikoulutus

Ensimmäinen Maasotakoulussa opiskellut maavoimien kadettikurssi aloitti opintonsa 10. syyskuuta 2001 ja oli numeroltaan 88. Maasotakoulu järjesti pääsykokeet, ja kadetit opiskelivat koko ensimmäinen lukuvuoden Maasotakoulussa ennen siirtymistään Maanpuolustuskorkeakouluun Santahaminaan. Kandidaatti- ja maisterivaiheessa Maasotakoulu toimi aselajikouluna jalkaväkilinjan opiskelijoille. Maasotakoulussa oli mahdollista opiskella myös pelkät vuoden mittaiset upseerin perusopinnot ja työllistyä määräaikaisen reserviupseerin virkaan.
Upseerikoulutus uudistui jälleen vuonna 2006 Bolognan prosessin myötä. Opinnot muuttuivat kaksivaiheisiksi siten, että kaikki suorittavat aluksi kolmevuotiset kandidaattiopinnot ja siirtyvät muutamaksi vuodeksi Puolustusvoimien palvelukseen ennen kaksivuotisia maisteriopintoja. Uudessa järjestelmässä opintojen aloitus siirtyi Maanpuolustuskorkeakouluun, ja maavoimien kadetit opiskelivat Maasotakoulussa ensimmäisen lukuvuoden kevään. Jalkaväkilinjalle suuntautuneet palasivat kouluun koko kolmanneksi lukuvuodeksi. Maisterivaiheessa jalkaväkilinjan opiskelijat opiskelivat Maasotakoulussa noin kolmen kuukauden mittaisen jakson.
Vuonna 2015 Maasotakoulun tehtävät jalkaväen upseerien aselajikouluna siirtyivät Koulutuskeskuksen alaisuuteen perustettuun Jalkaväkikouluun. Samalla Koulutuskeskuksen alaisuuteen liitettiin myös Panssarikoulu, Pioneerikoulu, Tykistökoulu ja Viestikoulu. Kandidaattiopintoja muutettiin niin, että ensimmäiset puolitoista vuotta opiskellaan Maanpuolustuskorkeakoulussa, seuraavat puoli vuotta puolustushaarakoulussa ja viimeinen vuosi aselajikoulussa.
Historiaa > Opistoupseerikoulutus

Maasotakoulun perustamisen yhteydessä koulun alaisuuteen siirtyi yli 500 Maanpuolustusopistossa opintonsa aloittanutta opistoupseerin perus- ja jatkokurssien opiskelijaa. Viimeinen opistoupseerin peruskurssi valmistui Maasotakoulusta vuonna 2003, ja opistoupseerien jatkokoulutusta Maasotakoulu järjesti vuoteen 2012 asti.
Historiaa > Aliupseerikoulutus

Vuonna 2008 Maasotakoulussa alkoi uusimuotoisen aliupseeriston koulutus maavoimien ja jalkaväen sotilasammatillisilla opintojaksoilla 1–2 ja mestariopinnoilla.
Historiaa > Puolustusvoimauudistus 2012–2015

Vuosina 2012–2015 toimeenpantu puolustusvoimauudistus laajensi ja hajautti Maasotakoulun toimintaa. Uudistuksen myötä Maasotakoululla on toimintoja viidellä paikkakunnalla ja henkilöstön määrä kasvoi noin 230:stä noin 630:een.
Itsenäinen joukko-osasto Reserviupseerikoulu Haminasta liitettiin joukkoyksikkönä osaksi Maasotakoulua 1. tammikuuta 2015. Reserviupseerikoulun toiminta Haminassa jatkuu. Lappeenrannassa sijainnut Maasotakoulun ainoa varusmiesyksikkö Rakuunaeskadroona puolestaan liitettiin hallinnollisesti Reserviupseerikouluun. Yksikkö lakkautettiin vuoden 2016 lopussa, minkä jälkeen Maasotakoulun varusmieskoulutus keskitettiin Haminaan.
Pioneeri- ja Suojelukoulu siirtyi Keuruulta Lappeenrantaan kesällä 2014 ja liitettiin hallinnollisesti Maasotakouluun 1. tammikuuta 2015 nimellä Pioneerikoulu. 1. tammikuuta 2015 Maasotakouluun liitettiin hallinnollisesti myös Panssarikoulu Hattulasta, Tykistökoulu Kankaanpäästä ja Viestikoulu Riihimäeltä. Näiden koulujen toiminnot jäivät pääosin entisiin paikkoihinsa. Lappeenrantaan perustettiin 1. tammikuuta 2015 Jalkaväkikoulu. Haminaan perustettiin Maavoimien tutkimuskeskus, joka muodostettiin Maasotakoulun Maataistelukeskuksesta ja Maasotakouluun liitettyjen aselajikoulujen tutkimus- ja kehittämisosastoista.
Rakuunasoittokunta laajeni vuoden 2014 alussa ja jatkoi toimintaansa Lappeenrannasta käsin toimialueenaan koko Itä-Suomi.
Maasotakouluun kuulunut asevelvollisuusasioista vastannut Etelä-Karjalan aluetoimisto yhdistettiin Kymenlaakson aluetoimiston kanssa Kaakkois-Suomen aluetoimistoksi, joka sijoitettiin Kouvolaan Karjalan prikaatin alaisuuteen.
Tunnukset ja perinteet

Maasotakoulun vuosipäivä on 19. lokakuuta ja kunniamarssi Otto Kotilaisen säveltämä ”Maasotakoulun marssi” eli ”Nuoret sankarit”. Maasotakoulun lipun suunnitteli heraldikko Liisa Kontiainen. Lipussa on maavoimien vihreällä pohjalla Suomen leijona ja upseerikoulutukseen viittaava heraldinen ruusu. Maasotakoulun joukko-osastoristissä on Yrjönristi päällään ristikkäiset miekat.
Maasotakoulun toisen maailmansodan aikaisia perinnejoukkoja ovat jatkosodan Jalkaväkirykmentti 1 ja Jalkaväkirykmentti 2. Maasotakoulu vaalii myös Maanpuolustusopiston ja sen edeltäjien sekä Uudenmaan rakuunapataljoonan perinteitä. UudRakP oli Lappeenrannassa toiminut joukko-osasto, jonka perinteet siirtyivät Maanpuolustusopiston edeltäjän Päällystöopiston vaalittavaksi vuonna 1990.
Maasotakoulun alaisilla yksiköillä on lisäksi omia tunnuksiaan ja perinteitään.
Johtajat

Maasotakoulun johtajana ovat toimineet:
| sotilasarvo | Rehtorit |  |
| --- | --- | --- |
| eversti | Antti Lankinen (s. 1949) | 1.8.2001–30.9.2002 |
| eversti | Juha-Pekka Liikola (s. 1954) | 1.10.2002–31.1.2006 |
| eversti | Teppo Lahti | 1.2.2006–31.5.2009 |
| eversti | Markku Riittinen (s. 1956) | 1.6.2009–30.5.2011 |
| everstiluutnantti | Kari Pelkonen | 1.–30.6.2011 |
| eversti | Kimmo Lehto (s. 1960) | 1.7.2011–30.6.2015 |
| eversti | Asko Muhonen (s. 1964) | 1.7.2015 - 30.6.2018 |
| eversti | Kari Pietiläinen (s. 1965) | 1.7.2018 - 31.1.2022 |
| prikaatikenraali | Sami-Antti Takamaa | 1.2.2022 - 31.12.2022 |
| eversti | Janne Mäkitalo | 1.1.2023 - |
Muistomerkkejä Maasotakoulun alueella

| Julkinen teos | Paikka | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aliupseerikoulutukset kivet | Puistikossa, rakennus Kersantin edessä; Lavolankatu 1 (karttalinkki likimääräinen) | 61.0537°N, 28.1655°E |  | 2008 |  |  |
| Jalkaväkirykmenttien JR1 ja JR2 muistokivet | Vöyrin puistikossa (karttalinkki likimääräinen) | 61.0545°N, 28.1695°E |  | 2002 |  |  |
| Kadettiketju -muistomerkki | Vöyrin puistikossa (karttalinkki likimääräinen) | 61.0545°N, 28.1696°E |  | 2002 |  |  |
| Kämärän taistelun muistomerkki | Puistikossa rinteessä | 61.0542°N, 28.1655°E | Aaltonen, WäinöWäinö Aaltonen | 1949 ja 1974 |  |  |
| Maanpuolustusopiston ja Päällystöopiston muistomerkki | Vöyrin puistikossa (karttalinkki likimääräinen) | 61.0541°N, 28.1651°E |  | 2001 |  |  |
| Ratsumestarin Morgan-hevosen ja Konda-koiran muistomerkki |  | 61.0546°N, 28.1673°E |  | 1990-luku |  |  |
| Sodissa kaatuneitten aliupseerien muistomerkki | Keskellä puistoa lähellä tykkejä ja lipputankoa (karttalinkki likimääräinen) | 61.0541°N, 28.1663°E |  | 1978 |  |  |
| Vöyrin kivi | (karttalinkki likimääräinen) | 61.0544°N, 28.1659°E | Karjalainen, SimoSimo Karjalainen | 1976 |  |   |
Aiheesta muualla

Maasotakoulu Puolustusvoimien sivustolla[vanhentunut linkki]
| n k Suomen maavoimien joukko-osastot |
| --- | --- | --- |
|  Maavoimien esikunta  Jääkäriprikaati  Kaartin jääkärirykmentti  Kainuun prikaati  Karjalan prikaati  Maasotakoulu  Panssariprikaati  Porin prikaati  Utin jääkärirykmentti  |  Maavoimien esikunta  Jääkäriprikaati  Kaartin jääkärirykmentti  Kainuun prikaati  Karjalan prikaati  Maasotakoulu  Panssariprikaati  Porin prikaati  Utin jääkärirykmentti  |  |
Luettelo Suomen maavoimien kalustosta
Maasotakoulun entinen esikuntarakennus Lappeenrannan Rakuunamäellä. Edustalla tykistörykmenttien muistomerkki. Maasotakoulu toimi Lappeenrannan Rakuunamäellä kesään 2018 asti, jolloin viimeisetkin osastot, kuten esikunta, siirtyivät Leiriin.
Maasotakouluun vuonna 2015 liitetyn Reserviupseerikoulun päärakennus Haminassa.
Rakuunoita Maasotakoulun marssiosastossa puolustusvoimain lippujuhlan päivän paraatissa Lappeenrannassa kesäkuussa 2014.
Reserviupseerikoulun marssiosasto puolustusvoimain lippujuhlan päivän paraatissa Lappeenrannassa kesäkuussa 2014.
Maasotakoulun lippu vuoden 2017 Lippujuhlan päivän paraatissa.
Wolf Biermann

Wolf Biermann vuonna 2008
Karl Wolf Biermann (15. marraskuuta 1936 Hampuri, Saksa) on saksalainen laulaja ja lauluntekijä sekä itäsaksalainen toisinajattelija.
Muutto Itä-Saksaan

Wolf Biermann syntyi Saksassa Hampurissa. Hän muutti 16-vuotiaana vuonna 1952 Itä-Saksaan. Hänen äitinsä oli Saksan kommunistisen puolueen aktiivinen jäsen, ja hän pyrki elämään äitinsä ihanteiden mukaan. Biermannilla on juutalaiset juuret. Hänen isänsä oli murhattu Auschwitzin keskitysleirillä. Wolf Biermann joutui kuitenkin nopeasti konflikteihin Itä-Saksan viranomaisten kanssa. Hänestä tuli toisinajattelija. Itäsaksalaisia toisinajattelijoita vakoiltiin ja pidätettiin, ja lisäksi heille määrättiin työkieltoja. Yksi protestiliikkeen johtajista oli kemisti Robert Havemann, jonka tyttären kanssa Biermannilla on poika. Toisinajattelijoiden tukahduttaminen paheni 1970-luvun puolivälissä. Yhä useammat taiteilijat hakivat lupaa matkustaa ulkomaille, mutta heidän hakemuksensa yleensä hylättiin. Itä-Saksan salainen poliisi Stasi pidätti useita Biermannin ystäviä, muiden muassa kirjailija Jürgen Fuchsin, jotka myöhemmin vapautettiin vankilasta ja karkotettiin Länsi-Saksaan. Biermannia piti itseään kriittisenä kommunistina, mutta Stasi piti häntä valtion vihollisena ja vakoili myös häntä.