stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Khattit

Germaaniheimojen asuinalueita noin vuonna 50.
Khattit tai khatit (lat. chatti) olivat germaaniheimo, joka asui Weserin ja Fuldan jokivarsilla. Tacituksen mukaan khattit olivat neuvokkaampia ja paremmin organisoituneita kuin muut germaanit, valitsivat parhaat miehet päälliköikseen ja taistelivat kurinalaisesti. He olivat tunnettuja vahvasta jalkaväestään.
Drusus onnistui voittamaan khattit 9 eaa, mutta heistä tuli ensimmäisellä vuosisadalla yksi roomalaisten vaikeimmista vastustajista. Khattit laajensivat tuolloin asuinalueitaan alkuperäisestä kotimaastaan Weserin yläjuoksulla kohti Mainin jokilaaksoa, ja löivät kheruskit sekä useita muita naapuriheimoja.
Khattit olivat vuonna 9 Arminiuksen johtamien kheruskien liittolaisina voittamassa roomalaisia Teutoburgin taistelussa. Vuonna 15 Germanicuksen johtama roomalaisarmeija hävitti kostoksi khattien maita. Vuonna 69 khattit osallistuivat bataavien kapinaan roomalaisia vastaan.
Vuonna 83 keisari Domitianus ajoi khattit pois Taunuksen ylängöltä, mutta khattit aiheuttivat edelleen harmia roomalaisille liittymällä vuonna 89 Lucius Antonius Saturninuksen kapinaan. Khattit tekivät Rooman alueille hyökkäyksiä vuosina 162, 170 ja 213. He saattoivat myös olla liitossa frankkien kanssa 200-luvulla, ja khattien heimon katsotaankin joskus kuuluvan alkuperäisiin frankkeihin.
500-luvun alussa Klodvigin yhdistämät frankit valloittivat khattien asuma-alueet. Khattien onnistui kuitenkin säilyttää Frankkien valtakunnassa jonkinasteinen autonomia.
Asipovitšy

| Asipovitšy (Асiповiчы) Osipovitši, Осиповичи |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Asipovitšy
 Koordinaatit: 53.3028°N, 28.635°E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Mahiljoun alue
Perustettu:  1872
Korkeus:  145-170 m
Väkiluku (2009)  ():  32 543
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 Piirin kotisivu: osipovichi.mogilev-region.by 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Asipovitšy (valkoven. Асiповiчы) eli Osipovitši (ven. Осиповичи) on pienehkö kaupunki ja hallintopiiri Valko-Venäjän Mahiljoun maakunnassa, pääkaupunki Minskin ja maan toiseksi suurimman kaupungin Homelin (Gomel) välisen junanradan varrella. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2009 väestönlaskennassa 32 543. Asipovitšyn hallintopiiri (52 447 as.) pitää kaupungin ja ympäröivän maaseudun ohella sisällään myös kaksi pientä kaupunkimaista taajamaa: Tatarka (771 as.) ja lasitehdaspaikkakunta Jalizava (2 672 as.).
Asukasluvun kehitys

| Vuosi | 1931 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2009 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&&04728.&&&&004 728 | &&&&&&&&&&015777.&&&&0015 777 | &&&&&&&&&&019705.&&&&0019 705 | &&&&&&&&&&027409.&&&&0027 409 | &&&&&&&&&&033803.&&&&0033 803 | &&&&&&&&&&032543.&&&&0032 543 |

Asipovitšy on tärkeä rautateiden solmukohta; tätä heijastelee kaupungin vaakunakin. Rautatieasema rakennettiin jo 1872. Minskistä Gomeliin johtavan radan ohella kaupunkiin saapuvat kiskot maan itäosista Mahiljousta (Mogilev) ja toiset raiteet vievät länteen Slutskiin ja eteenpäin. Asipovitšy on Minskin lähiliikenteen junien kakkoisen reitin pääteasema; taajamajunat pysähtyvät useilla piirin asemilla ja seisakkeilla. Kaupungista on maanteitse  noin 50 kilometriä kaakossa sijaitsevaan Babruiskiin ja noin 105 kilometriä Minskiin.
Asipovitšyn kaupungin länsipuolella sijaitsee Valko-Venäjän armeijan ampuma-alue.
Aiheesta muualla

Lyhyt kuvaus kaupungista (englanniksi) (BYcity.org)
Kaupunkikuvaus (englanniksi) (belarustourism.by)
Asipovitšyn keskustan kartta (venäjäksi) (BYcity.org)
WikiMapia karttalinkki Asipovitšyn alueesta, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliittolaista topografiakarttaa 1:100 000 ja 1:200 000 alueesta (venäjäksi)
Минское отделение Белорусской железной дороги - Выберите станцию -  Minskin lähijunien sivusto reitteineen ja aikatauluineen - Asipovitšyn aseman aikataulut (Valko-Venäjän rautateiden Minskin osasto) (venäjäksi)
Valokuvia (englanniksi) tai (venäjäksi) (Radzima.org)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Asipovitšyn rautatieasema
Asipovitšyn rautatieasema vuonna 1874
Vanha höyryveturi Asipovitšyssa
Asipovitšyn piirin hallintorakennus kaupungin keskustassa
Ortodoksinen kirkko Asipovitšyssa
Asipovitšyn terveyskeskuksen sisäänkäynti
Khelrtva

Tamar khelrtva.
Khelrtva (georg. ხელრთვა) on kalligrafinen monogrammi, sinetti tai allekirjoitus, joka kuuluu Geogialaisille monarkeille, patriarkoille, kuninkaallisille ja aatelisille prinsseille. Khelrtva-allekirjoitukset kirjoitettiin usein yhdellä kolmesta Georgian aakkostosta, suurimmaksi osaksi Nuskhurilla ja Mkhedrulilla. Monogrammit, erityisesti kuninkaalliset, kirjoitettiin Asomtavrulin aakkostolla. Jokaisella Georgian monarkilla on ollut oma yksilöllinen khelrtva. Sana "Khelrtva" tarkoittaa kirjaimellisesti "koristella, somistaa tai kaunistaa käsin". Georgian kielellä "kheli" tarkoittaa kättä ja "rtva" tarkoittaa koristella tai somistaa.
Käännös suomeksi
Huopalahden rautatieasema

Huopalahden rautatieasema (lyh. Hpl, ruots. Hoplax järnvägsstation) on vilkas lähijunien risteysasema Helsingissä Etelä-Haagassa. Se sijaitsee rantaradalla Ilmalan ja Valimon asemien välillä. Asemalta haarautuu Vantaankosken rata, jonka ensimmäinen asema on Pohjois-Haaga.
Historiaa

Asema on saanut nimensä entisen kunnan mukaan: Etelä-Haaga oli ennen Huopalahden kunnan keskus.
Huopalahti oli aluksi Pitäjänmäen aseman alainen laiturivaihde. Paikalle valmistui vuonna 1906 Bruno Granholmin suunnittelema Platformskjul III -tyyppinen laiturirakennus, mutta se kävi nopeasti liian pieneksi. Vuonna 1921 valmistettiin nykyinen asemarakennus ja Huopalahti korotettiin pysäkistä asemaksi. Samanaikaisesti uuden asemarakennuksen kanssa valmistui ratapenkereen korotus, jonka ansiosta Haagan katuliikenne voitiin johtaa kahden alikäytävän kautta. Huopalahden seisakkeen ympärille syntyi nopeasti huvilayhdyskunta, joka muodostettiin Haagan taajaväkiseksi yhdyskunnaksi vuonna 1908. Huopalahti irtautui Helsingin maalaiskunnasta omaksi kunnakseen vuonna 1919 ja Haaga erosi siitä edelleen omaksi kauppalakseen vuonna 1923. Aseman nimeksi jäi Huopalahti siitä huolimatta, että se sijaitsi Haagan kauppalan alueella. Alueen maat omistanut toiminimi M. G. Stenius rakensi Helsingistä Haagaan myös raitiotien, jonka päätepysäkki sijaitsi radan tuntumassa. Raitiotie oli käytössä vuosina 1914–1953. Vuoden 1946 alussa Huopalahden asema siirtyi osaksi Helsingin kaupunkia suuressa alueliitoksessa.
Huopalahden asemalla pysähtyivät aikoinaan myös Turun suunnan matkustajajunat. Kun 1970-luvulla alettiin rakentaa lähiliikennerataa Martinlaaksoon, sen erkaneminen rakennettiin Huopalahteen. Radan rakennustyöt aloitettiin 1971 ja rata valmistui 1975. Henkilöratapiha järjestettiin siten, että sen neljästä raiteesta kaksi keskimmäistä johdettiin kohti Pitäjänmäkeä ja reunimmaiset Martinlaakson radalle. Lipunmyynti sijoitettiin ratapihan alittavaan tunneliin vuonna 1976. Ratapiha muutettiin nykyiselleen Leppävaaran kaupunkiradan rakentamisen yhteydessä vuosina 2000–2002. Lipunmyynti suljettiin väliaikaisesti myymälässä sattuneen vesivahingon vuoksi vuonna 2000 ja lopullisesti seuraavana vuonna.
Huopalahden asemarakennus ja kymmenen muuta alueella sijaitsevaa rautatierakennusta siirtyivät Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007. Museovirasto on luokitellut asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi.
Muusikko ja toimitusjohtaja Liisa Akimof osti asemarakennuksen Senaatti-kiinteistöiltä vuonna 2013. Hän rakennutti paikalle punaisen, puurakenteisen rivitalon ja kahvilarakennuksen.
Noin kilometrin päässä Huopalahden asemalta Pasilan suuntaan sijaitsi marraskuussa 1955 avattu ja vuoden 1969 alussa käytöstä poistettu Haagan seisake. Huopalahden aseman tuntumassa sijaitsee yhä vanha radanvartijan talo. Se on valkoinen puutalo, jonka voi nähdä radan oikealla puolella Helsinkiin päin mentäessä.
Lokakuussa 2023 Huopalahden asema sai merkittävän vaihtoyhteyden, kun Raide-Jokeri eli pikaraitiotie 15 alkoi liikennöidä aseman alittavassa tunnelissa.
Asemalla pysähtyvät junat

Y (Helsinki–Siuntio)
U (Helsinki–Kirkkonummi)
L (Helsinki–Kirkkonummi -yöjuna)
E (Helsinki–Kauklahti)
A (Helsinki–Leppävaara)
P (Helsinki–Huopalahti–Lentoasema–Tikkurila–Helsinki)
I (Helsinki–Tikkurila–Lentoasema–Huopalahti–Helsinki)
Junien lähtöraiteet

Raiteelta 1 kulkevat Y-, U- ja E-junat Kirkkonummen suuntaan.
Raiteelta 2 kulkevat Y-, U- ja E-junat Helsinkiin.
Raiteelta 3 kulkevat L-, A- ja I-junat Helsinkiin.
Raiteelta 4 kulkevat A- ja L-junat Leppävaaran suuntaan sekä P-junat Lentoasemalle.
Ennen Leppävaaran kaupunkiradan rakentamista rantaradan junat käyttivät raiteita 2 ja 3 sekä Vantaankosken radan M-junat raiteita 1 ja 4. Huopalahden aseman jälkeen Turun suuntaan mennessä tulevat kaupunkiradan raiteille eteläpuolelle eriävät pitkät 80 km/h ajettavat vaihteet ja raiteiden lukumäärä kasvaa kuuteen, joista kaksi lähtee Lentoasemalle ja alittaa rantaradan alikulkutunnelissa.
Linja-autot

Aseman lähellä sijaitsevalla Angervotien pysäkillä (H1668 ja H1669) pysähtyvät bussilinjat 32 (Pohjois-Haaga–Munkkivuori), 41 (Kamppi–Pohjois-Haagan asema) ja 52 (Kuninkaantammi–Kannelmäki–Munkkivuori–Otaniemi).
Galleria

Asemahallin sisäänkäynti
Asemahalli
Suljettu rappukäytävä asemarakennuksen puolella
Aseman nimikyltti laiturilla
Arts Theatre

Arts Theatre kesäkuussa 2011.
Arts-teatteri on teatteri Great Newport Streetillä Westminsterissä. Ensimmäisen kerran teatteri avattiin 20. huhtikuuta 1927 vain jäsenille osoitettuna kerhoteatterina. Entisöinnin kokenut teatteri avattiin taas helmikuussa 2009.
Teatterissa on kaksitasoisessa auditoriossa yhteensä 347 istumapaikkaa. Tällä hetkellä sen omistavat Kingdom Entertainment Group ja Wimpole Theatre.
Tuotannot > Viimeaikaiset

Toyer
Saturday Night
Shout!
F**king Men
Hotel Follies
Catwalk Confidential
Cymbeline
A Christmas Carol
Daisy Pulls It Off
Nunsense A-Men
Naked Boys Singing
A Man of No Importance
Party
Oddsocks Present Romeo And Juliet
Shirley Jones
Wet Weather Cover
The Complete Works of William Shakespeare (abridged)
Tuotannot > Tämänhetkiset

Lillies on the Land
Tuotannot > Tulevat

Puss in Boots
Aiheesta muualla

Arts Theatre Programmes
Keskustori

Keskustoria keväällä 2015.
Torille pystytetään joka vuosi suuri joulukuusi. Kuva on vuodelta 2010.
Keskustori on Tampereen keskustassa, Hämeenkadun varrella sijaitseva torialue. Keskustori sijaitsee Tammerkosken länsirannalla, ja sen lähistöllä on monia Tampereen tärkeitä rakennuksia. Keskustorin laidalla sijaitsevat muun muassa Raatihuone, Vanha kirkko ja Tampereen Teatteri. Torista käytettiin nimeä Kauppatori vuoteen 1936 asti. Tori on Tampereen keskeinen tapahtumapaikka: siellä pidetään konsertteja, markkinoita ja poliittisia tilaisuuksia. Keskustori on myös tärkeä joukkoliikenteen solmukohta, ja Tampereen keskusta rakentuu sen ympärille.
Tampereen vuoden 1822 asemakaavaluonnoksessa nykyinen Keskustori esiintyi nimellä Suurtori, rinnakkaisniminä olivat käytössä Isotori ja Kauppatori. Vuodelta 1830 peräisin olevissa palovakuutuskirjoissa toria kutsuttiin myös Kirkkotoriksi. Nykyinen nimi tuli käyttöön 1930-luvulla toteutetussa suuressa kadunnimiuudistuksessa. Uutta nimeä perusteltiin sillä, ettei torilla enää käyty kauppaa samalla tavoin kuin aikaisemmin. Näin ollen torin nimeämisperusteena on ainoastaan sen keskeinen sijainti. Linja-autoliikenteen alkuaikoina 1920-luvulla silloinen Kauppatori oli paikallisliikenteen lisäksi kaikkien Tampereelta maaseudulle ja muihin kaupunkeihin suuntautuneiden linjojen lähtöpaikka. Vuonna 1929 tori jäi ainoastaan paikallisliikenteen linja-autojen käyttöön, kun kaukolinjat siirtyivät kahdelle erilliselle kaukolinja-autoasemalle ydinkeskustan ulkopuolelle ja tämän välivaiheen jälkeen vuonna 1938 nykyiselle linja-autoasemalle.
Keskustoria ympäröivät rakennukset ja rakennelmat

Vanha kirkko ja tapuli
Tampereen Teatteri
Tempon talo
Sumeliuksen talo
Selinin talo
Linja-autokatokset
Palanderin talo
STS:n talo
Commercen talo
Raatihuone
Sandbergin talo
Kelan talo
Kaupungintalo
Tekstiilitalo
Finlaysonin tehdasrakennukset
Frenckellin tehdasrakennukset
Laikunlava
Kulttuuritalo Laikku
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keskustori Wikimedia Commonsissa
Tampereen Keskustori: Rakennetun ympäristön historia ja nykytila
Keskustori 360° -kulttuuriraitin esite ja video (Arkistoitu – Internet Archive)
Koskesta voimaa -verkkojulkaisu
VirtualTampere: Ilmapanoraamakuva Keskustorista
| n k Perustiedot Wikidatassa: Keskustori (Q11896302)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: tori, katu
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Tampere
sijainti: Tammerkoski
koordinaatit: 61°30′N 23°46′E﻿ / ﻿61.5°N 23.76°E﻿ / 61.5; 23.76
Ket (joki)

| Ket |
| --- | --- |
 Obin sivujoki Ketin valuma-alue (venäjäksi)
Laskupaikka:  Ob, 2246 kilometriä Obin laskukohdasta yläjuoksulle
Maat:  Venäjä
Pituus:  1 621 km
Virtaama:  560 m³/s
Valuma-alue:  94 200 km²
Ket (ven. Кеть, Bolšaja Ket) on joki Krasnojarskin aluepiirissä ja Tomskin alueella Siperiassa Venäjällä. Ket (Bolšaja Ket) saa alkunsa Obin- ja Jenisein väliseltä suovaltaiselta vedenjakaja-alueelta.. Ket on 1 621 kilometriä pitkä ja laskee Obiin. Joen alajuoksu on navigoitavaa osuutta 737 kilometrin matkan. Ket-joen valuma-alue kattaa 94 200 neliökilometriä.
Ket on jäässä loka-marraskuun vaihteesta huhti-toukokuun vaihteeseen. Vuoden keskimääräinen virtaama joen alajuoksulla Rodionovkassa on 469 m3/s, laskupisteessä noin 560 m3/s. Joen virtaama on alimmillaan kevättalvella helmi-huhtikuussa. Kevättulva osuu touko-heinäkuulle ja kesäkuun kuukausivirtaama kohoaa tällöin Rodionovkassa 1367 kuutioon vettä sekunnissa.
Ketiin laskevista joista suurimmat ovat Sotšur, Orlovka, Lisitsa, Malaja Ket, Mendel, Jelovaja ja Tšatšamga.
Kanavahanke Jeniseille

Ket yhdistettiin 1800-luvun lopulla kanavalla Jeniseihin laskevaan Kasjokeen. Tästä Obin ja Jenisein yhdistävästä vesireitistä oli tarkoitus tulla tärkeä kuljetusreitti. Hanke ei kuitenkaan saavuttanut käytännön merkitystä Siperian radan käyttöön nähden ja suljettiin 1917.
Aiheesta muualla

Ket' At Maksimkin Yar (englanniksi) (R-ArcticNet)
Keuruun rautatieasema

Keuruun rautatieasema (lyh. Keu) on rautatieliikennepaikka Keuruulla Haapamäki–Jyväskylä-radan varrella. Asema avattiin marraskuussa 1897 ja sen on suunnitellut Bruno Granholm V luokan aseman piirustusten mukaan. Tyyliltään asema edustaa kansallisromantiikkaa, ja sen alkuperäinen ulkoasu on säilynyt hyvin. Vuonna 1974 asema valittiin Suomen kauneimmaksi.
Asema rakennettiin Keuruun kirkkojen, maantien sekä Keurusselän rannan läheisyyteen. Haapamäen suuntaan kulkevalle radalle valmistui rataoikaisu vuonna 1924, jolloin vanha linjaus jäi alkupäästään teollisuuskäyttöön. Raide purettiin 1980-luvun puolivälissä.
Asema on ollut miehittämätön liikennepaikka vuodesta 1998, vaikkakin lipunmyynti jatkui vielä vuoteen 2001 saakka. Liikennepaikka on yhä henkilöliikenteen käytössä, ja siellä pysähtyvät kaikki Jyväskylän ja Seinäjoen väliset taajamajunat. Asema toimii myös Tampereelta saapuvien taajamajunien pääteasemana. Asemarakennus sekä muita asema-alueen rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöjen haltuun vuonna 2007. Se on sittemmin siirtynyt Tuula ja Veli Kosken omistukseen, ja he pitävät asemalla Keräilyn Kätköistä -nimistä näyttelyä.
VR:n ja liikenne- ja viestintäministeriön päätöksen mukaan henkilöliikenne Keuruun asemalle piti loppua maaliskuussa 2016, mutta toistaiseksi asema on vielä käytössä.
Aiheesta muualla

Vaunut.org: Kuvia Keuruun asemalta
Kesäsota

Kesäsota (vir. Suvesõda) on nimitys Saksan ja Neuvostoliiton kesällä 1941 Virossa käymille taisteluille, joiden tuloksena Viro siirtyi Neuvostoliitolta Saksan hallintaan. Sotatoimiin osallistui myös virolaisia. Kesäsota oli osa toisen maailmansodan operaatio Barbarossaa. Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941, ja heinäkuun alussa saksalaiset saapuivat Viroon.
Taustaa

Neuvostoliiton suorittamat vangitsemiset ja pakkosiirtotoimet 1940–1941 olivat nostattaneet Virossa voimakasta kommunisminvastaista ja venäläisvastaista mielialaa. Neuvostoliiton viranomaiset lakkauttivat Viron suojeluskunnan, Kaitseliiton, mutta suojeluskuntalaiset kätkivät osan aseistaan metsiin ja perustivat maanalaisia järjestöjä, jotka häiritsivät miehittäjää. Vastarintaryhmien jäseniä soluttautui kommunistihallintoon, ja he saivat hankittua tietoa neuvostoviranomaisten toiminnasta. Neuvostolähteiden mukaan keväällä 1941 sabotaasi-iskut lisääntyivät. Kesäkuun ensimmäisellä viikolla virolaiset sissit hyökkäsivät koko Virossa neuvostoviranomaisia vastaan ja valtasivat hallintorakennuksia.
Metsäveljet piileskelivät neuvostoliittolaisia ja odottivat Saksan hyökkäystä Neuvostoliittoon. Saksan toivottiin palauttavan Viron itsenäisyyden. Kesäkuussa 1941 Saksan aloitettua operaatio Barbarossan metsäveljet aloittivat sissisodan NKVD:tä ja puna-armeijan hävityspataljoonia vastaan lieventääkseen niiden aihettamaa tuhoa. Josif Stalin oli määrännyt perääntyvät joukkonsa käyttämään poltetun maan taktiikkaa.
Osa virolaisista liittyi Saksan armeijaan. Yhteensä kesäsodassa taisteli Saksan alaisuudessa toimineissa  virolaisyksiköissä yli 4 000 virolaista vapaaehtoista, joista kaatui 107, lisäksi Omakaitsessa kaatui 498.
Sotatoimet

Saksan 18. armeija ylitti Viron rajan 7–9. heinäkuuta. Neuvostoarmeija luopui Etelä-Virosta ilman suurempaa vastarintaa. 8. päivä saksalaiset valtasivat Pärnun ja Viljandin. 10. heinäkuuta Viron eteläosa oli tyhjä neuvostoliittolaisista sotilaista ja rintama Keski-Virossa. Saksan armeijan pääjoukot ja huolto eivät olleet pystyneet etenemään yhtä nopeasti kuin hyökkäävät kärkijoukot, joten niitä jouduttiin odottamaan. Tällöin sota muuttui asemasodaksi ja Pohjois-Virossa neuvostohallinnolle tuli tilaisuus vahvistaa valtaansa ja puna-armeijalle mahdollisuus järjestää sekasortoiseksi muuttunut vetäytyminen järjestäyneemmäksi vastarinnaksi.
Taistelu Tartosta alkoi 10. päivä ja kesti kaksi viikkoa. Taistelu käytiin aluksi virolaisten sissien ja Neuvostoliiton armeijan hävityspataljoonien välillä saksalaisten pysäytettyä hyökkäyksensä. Heinäkuun viimeisellä viikolla Saksan armeija jatkoi etenemistään virolaisten sissien avustamana ja valtasi Tarton 25. heinäkuuta, Narvan 17. elokuuta sekä Tallinnan 28. elokuuta.
Pohjois-Virossa toimi suomalaisten kouluttama tiedusteluryhmä Erna, joka teki myös sotilaallisia häirintäoperaatioita kuten neuvostoliittolaisten autosaattueiden väijytyksiä maanteillä ja neuvostojoukkoja avustaneiden murhia. Ernaan liittyi runsaasti metsäveljiä. Myöhemmin ryhmän pohjalta muodostettiin pataljoona Erna I, joka osallistui Tallinnan valloitukseen Jumindan metsissä ja Pärispean niemessä, Tarton ja Raudulun maanteiden väilisellä alueella. Sen ei kuitenkaan sallittu marssia Tallinnan keskustaan Saksan armeijan mukana. Pataljoona järjestettiin uudelleen nimellä Erna II, joka osallistui taisteluihin Muhun ja Saarenmaan saarilla Viron länsirannikolla. Se lakkautettiin syyskuun lopulla.
Viimeiset neuvostojoukot poistuivat manner-Virosta 21. lokakuuta 1941, minkä jälkeen Saksa riisui metsäveljet aseista, perusti Viroon oman miehityshallintonsa ja aloitti Viron juutalaisten tuhoamisen. Loput neuvostojoukot vetäytyivät 2. joulukuuta Osmussaaresta.
Saksa kohteli kuitenkin virolaisia lähinnä liittolaisena johtuen muuan muassa siitä, että virolaisjoukot olivat osallistuneet innokkaasti sissisotaan ja Neuvostoliiton ajamiseen pois Virosta.
Teemu Keskisarja

| Teemu Keskisarja |
| --- | --- |
 Keskisarja Helsingin kirjamessuilla vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. elokuuta 1971 (ikä 53) Helsinki
Ammatti:  historioitsija
Arvonimi: dosentti
Lapset:  3
Muut tiedot
Koulutus: filosofian tohtori
Tunnustukset:  Pro Finlandia
Aiheesta muualla
Kotisivu
Teemu Aleksis Keskisarja (s. 5. elokuuta 1971 Helsinki) on suomalainen historioitsija, Suomen ja Pohjoismaiden historian dosentti Helsingin yliopistossa sekä perussuomalainen kansanedustaja. Keskisarja nousi kansanedustajaksi vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiiristä. Koulutukseltaan hän on filosofian tohtori pääaineenaan Suomen historia.
Elämä ja ura

Keskisarja valmistui ylioppilaaksi Porvoossa vuonna 1990. Hän kävi jonkin aikaa kansanopistoa ja suoritti historiasta opintokokonaisuuden avoimessa yliopistossa. Hän oli 1990-luvulla myös innokas shakin pelaaja ja pelasi SM-tasolla. Keskisarja pyrki 2000-luvun alussa Helsingin yliopistoon opiskelemaan historiaa ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2003 ja tohtoriksi 2006 Suomen historian oppiaineesta. Hänen väitöskirjansa käsitteli eläimiinsekaantumista 1700-luvun Suomessa.
Keskisarja on Suomen ja Pohjoismaiden historian dosentti Helsingin yliopistossa ja on kirjoittanut tilaustöinä yrityshistoriikkeja. Keskisarja on käsitellyt teoksissaan talouden, rikollisuuden ja suomalaisuusliikkeen historiaa. Helsingin Sanomien Teema-lehden toimittajan Niko Kettusen mukaan Keskisarja tekee kirjoihinsa ”tanakan tutkimustyön, ja kieli luistaa”. Keskisarjan tekstiä Kettunen kuvaa ”lakoniseksi, äkkivääräksi ja hillittömäksi”. Hänen mukaansa harva kirjoittaa sodasta yhtä fyysisesti kuin Keskisarja.
Näkemyksiä > Homoseksuaalisuus ja eläimiin sekaantuminen

Keskisarja on kommentoinut historiaa ja yhteiskuntaa huomiota herättävillä tavoilla. Tutkiessaan suomalaisten eläimiinsekaantumista Keskisarja on maininnut, ettei historiasta löydy juuri lainkaan merkintöjä suomalaisten homoseksuaalisuudesta 1600- ja 1700-luvuilta. Keskisarja löysi vain kolme homoseksuaalisuustapausta näiltä kahdelta vuosisadalta. Keskisarja selittää, että yhden teorian mukaan 1700-luvulla Suomessa ei ollut niin paljon homoja kuin nyt, koska seksuaalisuus riippuu myös ajasta tai kulttuurista. Hän toisaalta selittää, että tapauksista on niin vähän kirjallisia merkintöjä, koska viranomaiset eivät etsineet tai piinanneet homoseksuaaleja, kun kriminaalipolitiikan painopiste oli eläimiin sekaantuminen.
Näkemyksiä > Suomalainen yhteiskunta

Keskisarja on kuvaillut vuoden 1918 tapahtumia Tampereella kansanmurhaksi.
Keskisarjan mukaan suomalainen hyvinvointi on enimmäkseen yritystoiminnan synnyttämää. Hänen mielestään monelle suomalaiselle on epäselvää, että julkinen sektori rahoitetaan yksityisen sektorin rahalla. Keskisarjan mukaan suomalainen hyvinvointi pitäisi ymmärtää yrittäjien luomaksi eikä poliitikoiden rakentamaksi.
Keskisarja arvosteli Maaseudun Tulevaisuus -lehdessä Euroopan unionin ennallistamisprojektia hulluudeksi, etenkin väitettä että jokainen ennallistamiseen sijoitettu euro tuo 8–38 euron tuoton.
Näkemyksiä > Kolonialismikommentit sekä niistä seurannut kohu neekeri-sanan käytön takia

Keskisarjan mukaan ”on aika naurettavaa nyyhkiä, että Suomella olisi jotain kiitollisuudenvelkaa afrikkalaisille neekereille Ranskan ja Britannian ja Saksan kolonialismista”. Hänen mukaansa  ajatus velasta liittyy siihen, että Afrikkaa sotkeneiden entisten siirtomaavaltojen pitää hyvittää pahat tekonsa entisille alusmailleen. Suomea ei voi Keskisarjan mukaan rinnastaa siirtomaita hallinneisiin Englantiin tai Ranskaan. Ruotsiin kuulunut Suomi oli kärsijä, sillä maasta virtasi pois materiaa, luonnonvaroja ja asekuntoisia miehiä, eikä mitään velkaa ole. Hänen mukaansa Suomesta vietiin Suuren Pohjan sodan aikana orjia Venäjälle suhteessa väkilukuun enemmän kuin monista Afrikan alueilta Amerikkaan. Keskisarja siteerasi Kustaa Vilkunan lukuja, joiden mukaan Suomesta siepattiin orjiksi isonvihan aikana viisi prosenttia väestöstä. Historiantutkija sekä tietokirjailija Jussi Jalonen kyseenalaisti Keskisarjan väitteen, sillä Suuren Pohjan sodan aikainen ihmisryöstöjen vaihe kesti kahdeksan vuotta ja Afrikan orjakauppa 350 vuotta. Afrikan väestöstä orjiksi siepattiin kymmenen prosenttia, joten verrattuna Suomen viiteen prosenttiin Keskisarja antoi yleisölleen erheellistä tietoa.
Kertomansa mukaan Keskisarja menetti juniorivalmentajan tehtävän jalkapalloseurassa käyttämänsä neekeri-sanan takia. Helsingin Sanomien haastattelussa hän sanoo käyttävänsä sanaa vastaisuudessakin puhuessaan mustista menneillä vuosisadoilla.