stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mameli-luokka
Suunnittelu

Cavallinin ja Tosin suunnittelemat alukset olivat esikuvina useille Italian kuninkaallisen laivaston myöhemmille avomerikelpoisille sukellusveneluokille ja samalla luokan alukset olivat ensimmäiset avomerikelpoiset italialaiset sukellusveneet ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Luokan suunnittelussa otettiin huomioon sodassa sekä sotakorvauksina Saksalta saaduista sukellusveneistä saadut kokemukset. Luokan alusten rakennustyöt aloitettiin 1925 ja ne valmistuivat 1929.
Alusten uppouma pinnalla oli 810 ja sukelluksissa 993 tonnia. Niiden pituus oli 64,60, leveys 6,51 ja syväys 4,30 metriä. Alusten aseistuksena oli keulassa neljä ja perässä kaksi 533 millimetrin torpedoputkea. Ainoastaan keulan putkiin oli torpedotäyttö aluksen varastoissa eli aluksella oli kymmenen torpedoa. Lisäksi aluksilla oli 102 millimetrin 35 pituuskaliiperin kansitykki ja ilmatorjunta-aseina kaksi 13,2 millimetrin ilmatorjuntakonekivääriä. Miehistöä aluksilla oli 49 henkeä.
Alusten voimanlähteenä oli pinta-ajossa kaksi 1500 hevosvoiman Tosi-dieselmoottoria, jotka oli kytketty kumpikin omaan akseliin. Sukelluksissa käytettiin samoin akseleihin kytkettyjä 550 hevosvoiman CGE-sähkömoottoreita. Alusten suunniteltu nopeus pinta-ajossa oli 17,2 ja sukelluksissa 7,7 solmua. Aluksilla oleva 48 tonnin polttoainevarasto mahdollisti pinnalla 8 solmun nopeudella 3500 ja sukelluksissa neljän solmun nopeudella 65 merimailia.
Alusten suunniteltu sukellussyvyys oli 91,44 metriä, mutta Mameli saavutti maaliskuun 1929 sukelluskokeissa 115,82 metriä. Alusten ohjattavuus pinnan alla oli hyvä, mutta ne olivat pinta-ajossa epävakaita. Ongelman korjaamiseksi aluksiin asennettiin kylkiin laajennukset, mitkä laskivat alusten nopeuden pinta-ajossa viiteentoista ja sukelluksissa 7,25 solmuun.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Goffredo Mameli | Cantieri navali Tosi, Taranto | 15. lokakuuta 1925 | 9. joulukuuta 1926 | 20. tammikuuta 1929 | alusluettelosta 9. syyskuuta 1943 |
| Pier Capponi | Cantieri navali Tosi, Taranto | 27. elokuuta 1925 | 19. kesäkuuta 1927 | 20. tammikuuta 1929 | upotettu 31. maaliskuuta 1941 |
| Giovanni da Procida | Cantieri navali Tosi, Taranto | 21. syyskuuta 1925 | 1. huhtikuuta 1928 | 20. tammikuuta 1929 | alusluettelosta 9. syyskuuta 1943 |
| Tito Speri | Cantieri navali Tosi, Taranto | 28. syyskuuta 1925 | 25. toukokuuta 1928 | 20. elokuuta 1929 | alusluettelosta 1. helmikuuta 1942 |
Malthusilaisuus

Thomas Malthus
Malthusilaisuus on englantilaisen taloustieteilijän Thomas Robert Malthusin (1766–1834) kehittämään väestöteoriaan perustuva väestöpoliittinen oppi. Malthusilaisuuden mukaan  ihmislajilla on taipumus lisääntyä eksponentiaalisesti  (eli geometrisesti), mutta ruoantuotanto kasvaa vain lineaarisesti. Tämä johtaa siihen, että ihmiskunta lisääntyy, kunnes ravinnontuotannon rajat tulevat vastaan. Ravinnonpuute taas aiheuttaa äärimmäistä köyhyyttä, nälänhätää ja kulkutauteja, jotka pysäyttävät väestönkasvun. Malthus suositteli väestönkasvun hillitsemistä myöhäisen avioitumisen ja seksuaalisen pidättäytymisen avulla.
Historia

Malthusilaisuutta seurasi uusmalthusilaisuus. Uusmalthusilaisuus jakaa malthusilaisuuden kanssa käsityksen, jonka mukaan väestönkasvu on köyhyyden syy. Sen sijaan uusmalthusilaisuus hyväksyy syntyvyyden säännöstelyn väline-ehkäisylläkin. Uusmalthusilaisuus oli voimissaan erityisesti Yhdistyneiden kansakuntien ensimmäisessä väestökonferenssissa Bukarestissa vuonna 1974. Siellä suurin osa kehittyneistä maista omaksui uusmalthusilaisuuden ajatukset ja piti kehitysmaiden alikehityksen pääasiallisena syynä korkeaa syntyvyyttä.
Uusmalthusilaisuutta on sävyttänyt myös rasismi, sillä teorian kannattajat ovat voineet jopa kannattaa syntyvyyden lisäämistä, jotta oma etninen ryhmä saataisiin lisääntymään. Ongelmana ei siis aina ole ollut väestön määrä sinänsä, vaan "väärän" väestön (esimerkiksi etninen vähemmistö, alkuperäisasukkaat jne.) määrä.
Kritiikkiä

Nykytutkimuksen ja käytössä olevan empiirisen tiedon perusteella Malthusin teoriaa pidetään virheellisenä. Hänen arvailunsa eivät ole toteutuneet, sillä ihmiskunta ei ole lisääntynyt eksponentiaalisesti, eikä sen lisääntyminen näin ole luonnonlaki. Lisäksi myös ruoantuotannossa on kehitytty huomattavasti, mikä on mahdollistanut nykyisin suuremman ruoantuotannon henkeä kohti kuin Malthusin elinaikana.
Aiheesta muualla

Malthus: Essay on the Principle of Population
Malesian merirosvot

| Malesian merirosvot> I pirati della Malesia |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Umberto Lenzi
Käsikirjoittaja:  Ugo Liberatore, Nino Stresa, Gérard Cohen
Perustuu:  Emilio Salgarin romaaniin
Säveltäjä:  Giovanni Fusco
Kuvaaja:  Angelo Lotti
Leikkaaja:  Jolanda Benvenuti
Tuotantosuunnittelija:  Arrigo Equini
Pukusuunnittelija:  Giancarlo Bartolini Salimbeni
Lavastaja:  Arrigo Equini
Pääosat:  Steve Reeves
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Espanja, Ranska
Tuotantoyhtiö:  Euro International Films, Filmes, Ocean Films, Films Sirius
Ensi-ilta:  16. lokakuuta 1964 (Italia)
Kesto:  110 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Edeltäjä:  Sandokan, la tigre di Mompracem
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Malesian merirosvot (ital. I pirati della Malesia, esp. Los piratas de Malasia, ransk. Les pirates de Malaisie) on vuonna 1964 valmistunut italialais-espanjalais-ranskalainen seikkailuelokuva. Emilio Salgarin samannimiseen romaaniin perustuvan filmin on ohjannut Umberto Lenzi. Sen päähenkilöä Sandokania esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Steve Reeves.
Juoni

Sarawakin miehittäneiden brittien komentaja lordi Brook on kaapannut sulttaani Hassinin ja yrittää saada tämän luopumaan vallastaan. Myöhemmin vangiksi joutuu myös sulttaanin tytär, prinsessa Hada. Sandokanin johtamat kapinalliset tekevät siirtomaaherrojen suunnitelmat tyhjiksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steve Reeves  | … |  Sandokan   |
|  Jacqueline Sassard  | … |  prinsessa Hada   |
|  Mimmo Palmara  | … |  Tremal Naik   |
|  Andrea Bosic  | … |  Yanez   |
|  Nando Gazzolo  | … |  luutnantti Clinton   |
|  Pierre Cressoy  | … |  Young India -aluksen kapteeni   |
|  Leo Anchóriz  | … |  lordi Brook   |
|  Giuseppe Addobbati  | … |  Muda Hassin   |
|  Alejandro Barrera Dakar  | … |  Kammamuri   |
|  Rick Battaglia  | … |  Sambigliong   |
Tuotanto

Malesian merirosvot on värikäs ja viihdyttävä seikkailuelokuva ja Steve Reeves vakuuttava toimintasankari. Osa ulkokuvista on tehty Singaporessa. Lopun linnoitusvuori on James Bond -elokuvasta Erittäin salainen tuttu Meteoran luostari.
Edellisenä vuonna samoilta tekijöiltä ilmestyi toinenkin Sandokan-filmi, Sandokan, la tigre di Mompracem. Jatkossa roolin otti Ray Danton elokuvissa Sandokan alla riscossa ja Sandokan contro il leopardo di Sarawak (molemmat 1964).
DVD-julkaisut

Elokuva on saatavilla ranskalaisen René Chateaun hyvälaatuisena DVD-julkaisuna, joka ei sisällä muita ääniraitoja tai tekstityksiä.
Aiheesta muualla

Malesian merirosvot Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Malesian merirosvot Elonet.
Maltoli

| Maltoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-hydroksi-2-metyylipyran-4-oni
CAS-numero:  118-71-8
PubChem CID:  8369
SMILES:  CC1=C(C(=O)C=CO1)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H6O3
Moolimassa:  126,108 g/mol
Sulamispiste:  161–162 °C
Tiheys:  1,348 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 10,9 g/l (15 °C) 
Maltoli (C6H6O3) on heterosyklinen yhdiste, joka sisältää ketonin ja alkoholin rakenteet. Maltolia esiintyy luonnollisesti monissa kasveissa ja sitä käytetään arominvahventeena.
Ominaisuudet

Maltoli on kiinteänä punaisia tai ruskeita kiteitä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja kloroformiin, mutta huonommin eetteriin ja bentseeniin. Maltolia esiintyy runsaasti luonnossa muun muassa männyn neulasissa sekä nuorien lehtikuusien kaarnasta, josta se eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1861. Sitä on myös paahdetuissa maltaissa, oluessa, suklaassa ja soijakastikkeessa. Maltolia muodostuu myös leivonnaisiin paistamisen yhteydessä sokereista, jolloin syntyy myös muita aromiaineita, kuten isomaltolia. Maltoli ja sen johdannainen etyylimaltoli vahventavat sekä makeiden että happamien makujen aistimista.
Maltoli muodostaa komplekseja useiden metallien kanssa. Tällaisia ovat muun muassa kolmenarvoinen rauta, alumiini, sinkki, kalsium, mangaani sekä vanadyyli-ioni VO2+, jonka maltolikompleksilla on insuliinia matkivia vaikutuksia.
Valmistus ja käyttö

Maltolia muodostuu selluloosasta, tärkkelyksestä ja muista hiilihydraateista kuivatislauksen seurauksena. Nykyäänkin maltolia valmistetaan pääasiassa erottamalla pyökkitervasta. Sitä voidaan valmistaa synteettisesti myös hapettamalla kojihappoa ja antamalla hapetustuotteen reagoida formaldehydin kanssa.
Koska maltoli parantaa makean aistimista sitä lisätään arominvahventimeksi erilaisiin makeisiin tuotteisiin. Tällöin sokerin määrää tuotteissa voidaan vähentää. Jo muutaman miljoonasosan pitoisuudet maltolia tai etyylimaltolia lisäävät makean tai happaman aromin aistimista selkeästi. Maltolilla itsellään on myös karamellimainen maku.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Maltol (englanniksi)
ChemBlink: 3-Hydroxy-2-methyl-4-pyrone (englanniksi)
Makedonia (Kreikka)

| Makedonia Μακεδονία> Historiallis-maantieteellinen alue |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
 Koordinaatit: 40°45′N, 22°54′E 
Valtio:   Kreikka
Alueita:  3
Alueyksiköitä:  14
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Thessaloniki
 – suurin kaupunki:  Thessaloniki
Pinta-ala:  34 177 km²
Väkiluku (2011):  2 406 393
Kielet:  kreikka, vähemmistöinä mm. albania, makedonia ja aromania
Makedonia (kreik. Μακεδονία, Makedonía) on yksi Kreikan historiallis-maantieteellisistä alueista. Se sijaitsee Kreikan pohjoisosissa ja sen keskuskaupunki on Thessaloniki. Makedonian väkiluku on noin 2,406 miljoonaa ja pinta-ala noin 34 177 km².
Makedonian alue liitettiin osaksi Kreikkaa ensimmäisen ja toisen Balkanin sodan jälkeen vuonna 1913. Makedonia on jaettu kolmeen hallinnolliseen alueeseen, jotka ovat Länsi-Makedonian alue ja Keski-Makedonian alue sekä Itä-Makedonian ja Traakian alue, joka käsittää myös kreikkalaisen Traakian. Makedonialla on oma lippu, Makedonian lippu, ja sen kansallislaulu on Kuuluisa Makedonia.
Maantiede > Luonnonmaantiede

Kreikan Makedonia on osa laajempaa, historiallis-maantieteellistä Makedonian aluetta, joka käsittää myös Pohjois-Makedonian ja Bulgarian lounaisosan, sekä pienempiä alueita myös Albaniasta, Kosovosta ja Serbiasta.
Kreikkalainen Makedonia käsittää Kreikan pohjoiset keskiosat. Se on suurin maan maantieteellisistä alueista. Makedonia ulottuu pohjoisesta Pohjois-Makedonian ja Bulgarian vastaisilta rajoilta etelään Thessalian alueen rajalle ja Egeanmeren pohjoisrannikolle. Makedonian länsipuolella sijaitsee Albania ja lounaispuolella Epeiroksen alue, josta Makedonian erottaa pohjoinen Píndos-vuoristo. Makedonian ja Thessalian rajalla sijaitsee Kreikan korkein vuori Ólympos (2 918 m). Makedonian etelärannikolla Egeanmereen työntyy Chalkidikín niemimaa. Sen länsipuolelle jäävä osa Egeanmerta tunnetaan Thermaïkóslahtena ja itäpuolinen osa Strymonikóslahtena. Itä-Makedonian edustalla sijaitsee siihen luettu Thásoksen saari. Makedonian alueen itäpuolella sijaitsee kreikkalainen Traakia eli Länsi-Traakia.
Rannikolla Makedonian alueella on laajoja tasankoja, ja se on merkittävää maanviljelysaluetta. Tasangot muodostavat noin kolmasosan Makedonian pinta-alasta. Koko Kreikan suurin tasankoalue sijaitsee Keski-Makedoniassa ja koostuu Thessalonikin, Giannitsán ja Katerínin tasankoalueista, yhteispinta-alaltaan noin 2 616 neliökilometriä. Suurimmat yksittäiset tasangot Makedoniassa ovat Thessalonikin tasanko (1 840 km²), Giannitsán tasanko (1 180 km²), Sérresin tasanko (770 km²) sekä Dráman tasanko (432 km²).
Suurin osa Makedoniasta on muun Kreikan tavoin vuoristoista tai kukkulamaastoa. Ólympoksen lisäksi alueen korkeimpia vuoria ovat Smólikas (2 637 m) ja Vasilítsa (2 249 m) Epeiroksen rajalla, Vóras eli Kaïmaktsalán (2 524 m) Pohjois-Makedonian rajalla sekä Grámmos (2 520 m) Epeiroksen ja Albanian rajalla. Makedonian sisäosien keskeisiä vuoria ovat muun muassa Vérno eli Vítsi (2 128 m) ja Áskio (2 111 m) Länsi-Makedoniassa; Vérmio (2 065 m) Länsi-Makedonian ja Keski-Makedonian rajalla; Piéria (2 190 m) Makedonian eteläosissa Ólympoksen länsipuolella; Áthos (2 033 m), Páiko (1 650 m), Chortiátis (1 201 m) ja Cholomóntas (1 165 m) Keski-Makedoniassa; Menoíkio (1 963 m) ja Pangaío (1 959 m) Keski- ja Itä-Makedonian rajalla sekä Falakró (2 232 m) Itä-Makedoniassa.
Makedonian suurin järvi on Polýfytoksen tekojärvi. Suurimmat luonnonjärvet ovat Vólvi, Vegorítida ja Koróneia. Alueen tärkeimmät joet ovat Axiós ja Strymónas sekä pisin kokonaan Kreikan alueella virtaava joki Aliákmonas. Néstos-joki virtaa Makedonian ja Länsi-Traakian rajalla. Axiós-, Aliákmonas-, Loudías- ja Gallikós-joet muodostavat laajan suistoalueen laskiessaan Thermaïkóslahteen. Se on suojeltu Axióksen suiston kansallispuistona. Alueen muut kansallispuistot ovat Kerkíni-järven kansallispuisto, Koróneia- ja Vólvi-järvien ja Makedonian Témpin kansallispuisto, Préspajärvien kansallispuisto ja Rodópi-vuorten kansallispuisto.
Maantiede > Hallinnolliset alueet

Makedonia on jaettu hallinnollisesti kolmeen alueeseen, jotka ovat Länsi-Makedonian alue, Keski-Makedonian alue sekä Itä-Makedonian ja Traakian alue, joka käsittää myös Länsi-Traakian. Makedoniaan kuuluva osa näistä kolmesta alueesta on jaettu edelleen 14 alueyksikköön ja ne lukuisiin kuntiin. Lisäksi Makedonian alueella on yksi näihin jakoihin kuulumaton autonominen alue, Athos, joka on luostarivaltio Kreikan alaisuudessa. Makedonian ja muun Pohjois-Kreikan asioille on perinteisesti ollut oma ministeriö, Makedonian ja Traakian ministeriö. Nykyisin se toimii osana Kreikan sisäministeriötä.
Makedonian alueet, alueyksiköt ja itsehallintoalueet ovat:
| Kartta | Alueet ja alueyksiköt | Alueet ja alueyksiköt | Pääkaupunki | Pinta-ala (km²) | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

|  |  | Länsi-Makedonia | Kozáni | 9 451 | 283 689 |
|  | 1 | Kastoriá | Kastoriá | 1 720 | 50 322 |
|  | 2 | Flórina | Flórina | 1 924 | 51 414 |
|  | 3 | Kozáni | Kozáni | 3 516 | 150 196 |
|  | 4 | Grevená | Grevená | 2 291 | 31 757 |
|  |  | Keski-Makedonia | Thessaloniki | 18 811 | 1 882 108 |
|  | 5 | Pélla | Édessa | 2 506 | 139 680 |
|  | 6 | Imathía | Véroia | 1 701 | 140 611 |
|  | 7 | Pieria | Kateríni | 1 516 | 126 698 |
|  | 8 | Kilkís | Kilkís | 2 519 | 80 419 |
|  | 9 | Thessaloniki | Thessaloniki | 3 683 | 1 110 551 |
|  | 10 | Chalkidikí | Polýgyros | 2 918 | 105 908 |
|  | 11 | Sérres | Sérres | 3 968 | 176 430 |
|  |  | Itä-Makedonia (osa Itä-Makedoniaa ja Traakiaa) | Kavála | 5 579 | 238 785 |
|  | 12 | Dráma | Dráma | 3 468 | 98 287 |
|  | 13 | Kavála | Kavála | 1 728 | 124 917 |
|  | 14 | Thásos | Thásos | 379 | 13 770 |
|  | 15 | Athos (itsehallinnollinen) | Karyés | 336 | 1 811 |
|  | Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 34 177 | 2 406 393 |
Maantiede > Kaupungit

Makedonian historiallinen keskuskaupunki on Kreikan toiseksi suurin kaupunki Thessaloniki, jonka väkiluku on 315 196 (vuonna 2011). Se on koko Pohjois-Kreikan taloudellinen ja kulttuurinen keskus. Thessaloniki muodostaa esikaupunkeineen laajan metropolialueen, jolla asuu noin 1 012 058 asukasta, toisin sanoen noin puolet Makedonian asukkaista. Alueen muita suurimpia kaupunkeja ovat muun muassa Sérres (58 287), Kateríni (55 997), Kavála (54 027), Dráma (44 823), Véroia (43 158), Kozáni (41 066), Ptolemaḯda (32 127), Giannitsá (29 789) ja Kilkís (22 914).
Historia > Esihistoria ja antiikki

Makedonian alueella on ollut asutusta viimeistään noin 200 000–400 000 vuotta sitten. Tämän osoittavat ennen kaikkea Petrálonan luolasta Chalkidikílta tehdyt löydöt. Merkittäviin neoliittisen kauden löytöpaikkoihin kuuluvat muun muassa Dispilió, Néa Nikomídeia ja Promachónas.
Makedonian alue on saanut nimensä aluetta antiikin ajan klassisella ja hellenistisellä kaudella hallinneesta Makedonian valtakunnasta. Sen alkuperäinen alue sijaitsi lähes kokonaan nykyisen Kreikan Makedonian alueella. Muut kreikkalaiset eivät lukeneet makedonialaisia ainakaan puhtaiksi kreikkalaisiksi. Alueen asukkaat puhuivat muinaista makedoniaa, jota on arveltu muinaiskreikan murteeksi tai sille sukua olleeksi kieleksi.
Eteläisemmät kreikkalaiset kaupunkivaltiot perustivat Chalkidikín niemimaalle ja muualle myöhemmän Makedonian rannikolle, joka tuolloin luettiin osaksi Traakiaa, lukuisia siirtokuntia. Makedonia laajeni 300-luvulla eaa. Filippos II:n johdolla, ja valtasi yhä laajempia alueita nykyisen Pohjois-Kreikan alueelta, mukaan lukien nämä rannikon siirtokunnat, ja lopulta lähes koko Kreikan. Aleksanteri Suuren johdolla Makedonia kukisti tämän jälkeen Persian, valtasi suuren osan Välimeren itäosan alueesta ja Lähi-idästä, ja ulotti valloituksensa aina Intiaan saakka. Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen alue jakaantui useiksi hellenistisiksi kuningaskunniksi. Näistä alkuperäisen Makedonian alue kuului lopulta Antigonidien hallitsijasivulle. Rooman valtakunta kävi Makedoniaa vastaan niin kutsuttuja makedonialaissotia. Se kukisti Makedonian lopulta Pydnan taistelussa vuonna 168 eaa.
Makedonian valtakunnan vanha pääkaupunki oli Aigai ja myöhempi pääkaupunki Pella. Antiikin ajalla nykyisen Makedonian alueen muita tärkeitä kaupunkeja olivat muun muassa Akanthos, Amfipolis, Dion, Filippoi, Olynthos, Poteidaia, Pydna ja Stageira. Thessalonike perustettiin hellenistisellä kaudella, ja nousi koko Makedonian keskukseksi roomalaisella kaudella.
Historia > Keskiajasta nykyaikaan

Rooman valtakunnan jakauduttua Makedonia oli muun Kreikan tavoin osa valtakunnan itäosasta syntynyttä Bysantin valtakuntaa. Thessalonike oli yksi valtakunnan tärkeimpiä keskuksia. Bysanttilaisella keskiajalla perustettiin muun muassa Athoksen luostarit. Makedoniaan kohdistui useita kansainvaelluksia, ja sinne saapui muun muassa visigootteja, hunneja ja slaaveja. Normannit valtasivat Makedoniaa 1000-luvulla. 1200-luvulla alue oli frankkivallan alla.
Osmanien valtakunta valtasi Makedonian vuonna 1371. Osmanivallan aikana Makedoniaan muutti lisää kristittyjä slaaveja sekä turkkilaisia ja albanialaisia muslimeita, aromanialaisia, juutalaisia, romaneja ja muuta väestöä. 1500-luvun ja 1800-luvun välisenä aikana Makedoniassa oli useita kansannousuja osmanivallan kukistamiseksi.
Kreikan vapaussodan alettua vuonna 1821 ja maan itsenäistyttyä Osmanien valtakunnasta vuonna 1830 Kreikkaan liitettiin vähitellen sotien myötä uusia alueita. Kreikkalaiset kävivät pitkää henkistä ja sotilaallista taistelua myös Makedonian alueesta. Tätä kutsutaan taisteluksi Makedoniasta (Makedonikós Agón), ja siihen osallistuneista käytetään Kreikassa kunnianimeä Makedonomáchoi (”Makedoniasta taistelleet”). Historiallisen Makedonian eteläosat liitettiin Kreikkaan lopulta vuonna 1913 ensimmäisen ja toisen Balkanin sodan jälkeen. Ensimmäisessä maailmansodassa Makedonia oli Bulgarian valtaamana ja toisessa maailmansodassa Bulgarian ja Natsi-Saksan valtaamana. Sen alueella käytiin myös paljon taisteluita Kreikan sisällissodassa vuosina 1946–1949.
Osa historiallisesta Makedoniasta jäi Serbian/Jugoslavian ja Bulgarian alueille Kreikan saatua eteläosan itselleen vuonna 1913. Jugoslaviaan kuuluneesta osasta kehittyi Makedonian sosialistinen tasavalta, joka itsenäistyi vuonna 1991 ja otti nimen Makedonian tasavalta. Kreikka ei tunnustanut tätä pohjoisnaapurinsa nimeä, koska halusi nimen ”Makedonia” viittaavan ainoastaan omaan Makedonian maakuntaansa. Pitkään jatkunut Makedonian nimikiista päättyi vuonna 2018, jolloin maan nimeksi sovittiin kompromissina Pohjois-Makedonia; tämä nimi ei ole ollut ollut käytössä kreikkalaisen Makedonian alueisiin viitattaessa.
Kulttuuri ja väestö

Makedonialaisia kansallispukuja.
Suurin osa Makedonian asukkaista on nykyisin etnisesti Kreikan makedonialaisia, jotka puhuvat kreikkaa. Osa on makedoniaa puhuvia slaavilaisia makedonialaisia, jotka pitävät itseään myös kreikkalaisina. Pienempiin vähemmistöihin kuuluvat muun muassa aromanialaiset, albaanit ja romanit.
Talous ja liikenne

Makedonia on yksi Kreikan tärkeimmistä maanviljelysalueista, ja se tuottaa muun muassa riisiä, puuvillaa, oliiveja, hedelmiä, viiniä, ouzoa ja tupakkaa. Makedonian alueen turismin keskuksia ovat Chalkidikí, Ólympos-vuoren ympäristö sekä Thásoksen saari. Athos on merkittävin pyhiinvaelluskohde.
Thessalonikin metropolialueella risteävät Kreikan kaksi tärkeintä valtatietä, pohjois-eteläsuuntainen A1-valtatie, joka yhdistää Makedonian eteläisempään Kreikkaan ja Ateenaan, sekä itä-länsisuuntainen A2-valtatie. Thessalonikin satama on Kreikan toiseksi suurin Pireuksen sataman jälkeen. Thessalonikin metropolialueella sijaitsee myös Thessalonikin kansainvälinen lentoasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreikan Makedonia Wikimedia Commonsissa
Makedonian topografinen kartta.
Aliákmonas-joki ja Keski-Makedonian tasankoa Véroiassa.
Makedonialaisia sotilaita. Seinämaalaus Ágios Athanásioksen makedonialaisesta haudasta, 300-luku eaa.
Antiikin Pellan raunioita.
Simonópetran luostari Athoksella.
Malis

Malis ja muut antiikin Thessalian ja keskisen Kreikan alueet kartalla.
Malis (m.kreik. Μηλίς, Mēlis, Μαλὶς γῆ, Malis gē, myös Malia) oli antiikin aikainen Thessalian maakunnan osa Kreikassa. Se käsitti Thessalian eteläisimmän osan.
Maantiede

Malis käsitti siitä nimensä saaneen Maliinlahden pohjukan alueen. Se oli muilta puolilta vuorten ympäröimä, ja avautui vain merelle päin. Alueen läpi virtasi Sperkheios-joki, ja se ulottui suunnilleen Sperkheioksen laakson pohjoislaidalta etelään Thermopylaihin. Maliin pohjoispuolella sijaitsi Akhaia Fthiotis, itäpuolella Ainis eli Ainiania sekä Oitaia, lounaispuolella Aitolia ja eteläpuolella Doris. Maliin tärkein kaupunki oli Trakhis. Sen pohjoisin kaupunki oli Antikyre ja eteläisin puolestaan Anthele.
Maliin alue voidaan jakaa kahteen osaan, Trakhiin Maliiseen ja Oitaian Maliiseen. Niiden rajana toimi Anopaia eli polku, jonka kautta persialaiset kiersivät kreikkalaisten selustaan Thermopylain taistelun aikaan.
Maantiede > Polikset

Maliin poliksia eli kaupunkivaltioita olivat:
Anthele
Antikyre
Herakleia Trakhinia
Lamia
Trakhis
Maantiede > Muut kaupungit

Muiksi kaupungeiksi tai asutuksiksi mainitaan muun muassa:
Aigoneia
Iros
Kolakeia
Historia

Stefanos Byzantionlaisen mukaan Malis sai nimensä Malieuksen kaupungista, jota ei mainita muissa lähteissä. Sen perustajana pidettiin kreikkalaisessa mytologiassa Malosta, joka oli Amfiktyonin poika. Malislaiset luettiin thessalialaisiksi ja aidoiksi helleeneiksi, ja he olivat varhaisista ajoista lähtien osa amfiktyoniliittoa.
Malislaisten oletetaan olleen doorilaisia, ja heillä oli myöhempinäkin aikoina läheiset yhteydet doorilaisiin kaupunkeihin. Jo myyteissä Herakles esitetään trakhislaisen Keyksin ystävänä, ja heeros kuoli Oitavuorella.
Diodoros Sisilialainen jopa sanoo Trakhiin olleen Spartan emäkaupunki. Kun naapurikaupungit uhkasivat Trakhista peloponnesolaissodan aikoihin 400-luvun eaa. loppupuolella, he pyysivät apua spartalaisilta, jotka perustivat Trakhiin lähelle Herakleian siirtokunnan.
Thukydides sanoo malislaisten jakautuneen kolmeen heimoon, joiden nimet olivat Paralioi (Παράλιοι, ”Rannikkolaiset”), Hierēs (Ἱερῆς, ”Papit”) ja Trakhinioi (Τραχίνιοι, ”Trakhislaiset”). Muut heimot saivat mitä ilmeisimmin nimensä asuinpaikoistaan. ”Pappien” on arveltu olleen heimo, joka joko piti hallussaan amfiktyoniliiton kokouspaikkaa tai sitä pyhänä pidettyä paikkaa, jonka kautta hyperborealaisten lahjat lähetettiin Dodonasta Delokselle.
Aristoteleen mukaan malislaiset sallivat politiikkaan osallistumisen kaikille miehille, jotka olivat palvelleet tai palvelivat hopliitteina. Virkoihin valittiin kuitenkin vain palveluksessa olevia.