stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mika Vaihekoski
Teoksia

Essays on conditional asset pricing models and predictability of Finnish stock returns. Forskningsrapporter från Svenska handelshögskolan, 1997. ISBN 951-555-525-6.
Essays on international asset pricing models and Finnish stock returns. Väitöskirja, Svenska handelshögskolan, 1999. ISBN 951-555-598-1.
(useita tekijöitä:) Kansallisten arvopaperimarkkinoiden merkitys Suomelle. Suomen pörssisäätiö, 2001. ISBN 951-95606-3-7.
Rahoitusalan sovellukset ja Excel. WSOY, 2004. (Aiemmin nimellä Excel ja rahoitusalan sovellukset.) ISBN 951-0-29067-X.
(yhdessä Minna Martikaisen kanssa:) Yritysrahoituksen perusteet. Sanoma Pro, 2015. ISBN 978-952-6329-85-7.
Parempi myöhään…

| Parempi myöhään… |
| --- | --- |
 Ohjelman logo ensimmäisestä jaksosta.
Tyyli:  komedia
Kestoaika:  50 min / jakso
Luoja(t):  Neil Hardwick (käsikirjoitus)  Seppo Ahti (käsikirjoitus) Inkeri Pilkama (ohjaus)   Päiviö Pyysalo (ohjaus)
Pääosissa:  Ritva Valkama  Pentti Siimes  Marita Nordberg  Jussi Jurkka  Tiia Louste  Jukka-Pekka Palo
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  20. tammikuuta – 22. joulukuuta 1979
Jaksoja:  10
Aiheesta muualla
IMDb 
Pentti Siimeksen ja Ritva Valkaman välinen kemia toimi niin hyvin, että monet katsojat luulivat heidän olevan aviopari.
Pentti ja Ritva esittämässä Seppo Ahdin kirjoittamaa juontoa.
Ensimmäinen lemmenpariduetto Aku ja Iines. Ritva Valkama ja Pentti Siimes ankkapuvuissa.
Parempi myöhään… on vuonna 1979 valmistunut ja esitetty Mainos-tv:n kymmenosainen kotimainen viihdesarja. Ohjelman juontajina toimivat Pentti Siimes ja Ritva Valkama, joiden lisäksi sketseissä näyttelivät Marita Nordberg, Jussi Jurkka, Tiia Louste ja Jukka-Pekka Palo. Sarjassa nähtiin myös lukuisia vierailevia tähtiä ja musiikkiesityksiä. Sarjaa tehtiin kymmenen tunnin mittaista jaksoa. Sarjan rakenne perustuu osittain brittiläiseen Dave Allen Show’hun.
Ohjelmaa mainostettiin tekstillä ”Illan siimeksessä johdatamme teidät viihteen valkamaan”. Ohjelmaa esitettiin kerran kuukaudessa lauantai-iltaisin klo 21.20–22.20.
Ohjelma koostui Seppo Ahdin Siimekselle ja Valkamalle kirjoittamista humoristisista juonnoista, Neil Hardwickin kirjoittamista sketseistä sekä monipuolisista musiikkinumeroista. Valkaman ja Siimeksen juonto-osuudet kuvattiin elävän yleisön edessä edellisenä päivänä ennen ohjelman tuloa, jotta niihin saataisiin mukaan sen ajan ajankohtaisistakin aiheista tehtyjä ”heittoja”. Juontojen välissä esitettiin etukäteen nauhoitettuja sketsejä, jotka näytettiin studioyleisölle isolta kuvaruudulta. Huolellisesti hiotut sketsit edustivat siten älyllisempää huumoria kuin monet muut sen aikaiset sketsisarjat.
Ohjelmaa tehtiin kymmenen jakson lisäksi neljä koostejaksoa sarjan parhaista sketseistä, joihin kuvattiin Valkaman ja Siimeksen uudet juonnot. Ensimmäinen kooste esitettiin syyskuussa 1979 ja se sisälsi kevään parhaat palat. Syksyn materiaalista koostettiin jakso tammikuulle 1980. Lemmenpariduetoista tehtiin vielä oma koostejakso ja se esitettiin joulukuussa 1980. Neljäs kooste esitettiin toukokuussa 1982. MTV:n 50-vuotisjuhlan kunniaksi MTV3 esitti tammikuussa 2007 kaksi uutta koostetta. Kaiken kaikkiaan sarjaan on tehty kymmenen jaksoa sekä kuusi koostejaksoa.
Ohjelma oli todella suosittu, ja saavutti parhaimillaan 2,7 miljoonaa katsojaa.
Sarjan jatkoksi tehtiin vuonna 1982 Siimeksen ja Valkaman varaan nojannut lyhyempi sarja Ollaan kuin kotonanne, joka ei muodostunut yhtä suosituksi.
Sarjassa esitettyjä sketsejä > Lemmenpariduetot

Sarjasta tulivat huippusuosituksi lemmenpariduetot, jotka esittivät Valkama ja Siimes.
Ensimmäisessä, 20. tammikuuta 1979 esitetyssä ohjelmassa esitettiin Akun (Siimes) ja Iines Ankan (Valkama) esittämä laulu ”Sinut haluan vain”. Se kuvattiin pahvilavasteissa studiossa, joka oli valaistu kymmenillä lampuilla. Studion lämpötila oli niin korkea että Valkaman ja Siimeksen yllä olleet topatut ankkapuvut saivat näyttelijöiden hien pintaan: kun ottojen jälkeen ”ankat” istahtivat lattialle, höyhenistä pusertui isot vesilätäköt. Dueton nauhoitusta oli kutsuttu seuraamaan useita lehtien toimittajia.
Muut sarjassa esitetyt lemmenpariduetot:
Ann Darrow & King Kong: Rakkaus on hellyyttä (Osa 2, es. 17.2.1979)
Pekka ja Justiina Puupää: Tuu jo tangoon (Osa 3, es. 17.3.1979)
Prinsessa Ruusunen ja prinssiksi muuttuva sammakko: Besame mucho (Osa 4, es. 14.4.1979)
Väinämöinen ja Aino: Señorita por favor (Osa 5, es. 12.5.1979)
Edvard VIII ja rouva Wallis Simpson: Hän on mun (Osa 7, es. 29.9.1979)
Miss Piggy ja viihdepianisti Liberace: Rökäleitä, mökäleitä kerrassaan (Osa 8, es. 27.10.1979)
Ilotyttö ja asiakas: Valo yössä (Osa 9, es. 24.11.1979)
Nahjusäijä ja muori: Ei oo, ei tuu (Osa 10, es. 22.12.1979)
Lemmenpariduetoista tehtiin vielä oma juonnettu koosteohjelma, joka esitettiin joulun alla 1980.
Sarjassa esitettyjä sketsejä > Lahjakkaiden klubi

Lahjakkaiden klubissa (viittaus Viisasten kerhoon) arvuutellaan ”kuvitteellisten” katsojien lähettämiä kysymyksiä, joihin etsitään oikeata vastausta, ja kysymyksiin joihin osataan vastata maksetaan palkkio kysymyksen lähettäjälle.
Sarjassa esitettyjä sketsejä > Toopelivisio

Ohjelmaosuus, joka koostuu haastatteluista ja juonnoista. Ohjelmaosuutta juonsi Pentti Siimeksen esittämä homoseksuaalinen juontaja.
Sarjassa esitettyjä sketsejä > Sininen hetki

Ohjelman lopussa esitettiin satiirinen ”Sininen hetki” -iltasatu, jonka Jussi Jurkan esittämä tupakkatakkinen satusetä kertoi nojatuolistaan.
Julkaisut

Hardwick ja Ahti julkaisivat vuonna 1979 kirjan Parempi myöhään…, joka sisälsi sketsien käsikirjoituksia, juontoja ja valokuvia ohjelmasta.
MTV3 ja Pan Vision julkaisivat 28. helmikuuta 2007 kolmen DVD:n boksin, joka sisältää kaikki 10 ohjelmaa alkuperäisessä muodossa vuodelta 1979.
Siimes, Valkama, Hardwick ja ohjaajat ovat kertoneet sarjan syntyvaiheista Jukka Annalan tv-tietokirjassa Toopelivisio (Teos, 2006). Kirjan nimi on poimittu Parempi myöhään... -sarjassa nähdystä sketsiosuudesta Toopelivisio, jonka otsikon keksi käsikirjoittaja Seppo Ahti.
Näyttelijät

Pentti Siimes
Ritva Valkama
Jussi Jurkka
Marita Nordberg
Tiia Louste
Jukka-Pekka Palo
Musiikkivieraita

Fredi
Jamppa Tuominen
Juhani Markola
Martti Mäkelä
Katri Helena
Marion Rung
Marjatta Leppänen
Pirkko-Liisa Tikka
Anita Välkki
Taru Valjakka
Harri Nikkonen
Erkki Junkkarinen
Pauli Räsänen
Kalevi Korpi
Irina Milan
Heikki Kinnunen
Georg Dolivo
Lasse Liemola
Vesa Enne
Pekka Loukiala
Monica Aspelund
Vesa-Matti Loiri
Lasse Mårtenson
Jaana Puupponen
Armi Aavikko
Jukka Virtanen
Heikki Hietamies
Markus Allan
Taisto Ahlgren
Taisto Saaresaho
Feija Åkerlund
Klaus Thomasson
Aiheesta muualla

PanVision: Parempi myöhään... DVD (Arkistoitu – Internet Archive)
FilmiFin: Parempi myöhään... DVD-arvostelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Tarmo Paunu

Tarmo Paunu (s. 1971 Helsinki)  on suomalainen taidemaalari. Paunu vietti lapsuutensa Suomenlinnassa vuoteen 1981 asti, jolloin koko perhe muutti Tampereen Pispalaan.
Paunu kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen Klassillisesta lukiosta vuonna 1990 ja valmistui Kuvataideakatemiasta kuvataiteen maisteriksi vuonna 2008. Hänen näyttelyitään on ollut Helsingin Taidehallissa ja Galleria Amassa. Paunun äiti Päivi Paunu ja veli Paavo Paunu ovat myös taiteilijoita.
Paunu on naimisissa ja hänellä on kaksi jälkeläistä.lähde?
Kirjallisuutta

Juha-Heikki Tihinen, Erkki Pirtola & Britte Montigny: Tarmo Paunu, Parvs 2013. ISBN 978-952-5654-52-3
Aiheesta muualla

Tarmo Paunu Kansallisgallerian kokoelmissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Annukka Vainio

| Annukka Vainio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1971
Ammatti:  apulaisprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (VTT 2003)
Instituutti:  Helsingin yliopisto, Luonnonvarakeskus
Tutkimusalue:  käyttäytymistieteellinen kestävyystutkimus
Tunnetut työt:  Suomen ilmastopaneelin jäsen (2020-2023)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Satu Annukka Vainio (s. 1971) on suomalainen sosiaalipsykologi, joka työskentelee Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnan Kestävyystieteen instituutissa apulaisprofessorina ja tutkii käyttäytymisen muutosta kestävään kehitykseen pyrittäessä. Hän on toiminut myös erikoistutkijana, nyttemmin vierailevana tutkijana Luonnonvarakeskuksessa. Vainio on Suomen ilmastopaneelin jäsen (2020–2023), jossa roolissa hän keskittyy erityisesti sosiaalipsykologian, viestinnän ja käyttäytymisen teemoihin.
Vainio on valmistunut Helsingin yliopistosta valtiotieteen tohtoriksi (2003). Hänen englanninkielinen sosiaalipsykologian alaan kuuluva väitöskirjatutkimuksensa (2003) oli otsikoitu One morality - or multiple moralities?.
Aiheesta muualla

Annukka Vainion Google Scholar -profiili (englanniksi) (google.com)
Annukka Vainio. University of Helsinki, HELSUS/ Faculty of Agriculture & Forestry (englanniksi) (researchgate.net)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  Google Scholar  ORCID
Marit Paulsen

| Marit Paulsen |
| --- | --- |
 Marit Paulsen
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. marraskuuta 1939 Oslo, Norja
Kuollut: 26. heinäkuuta 2022 (82 vuotta)
Kansalaisuus:  Norja, Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Marit Eli Paulsen, s. Bjørnerud, (24. marraskuuta 1939 Oslo, Norja – 25. heinäkuuta 2022) oli norjalaissyntyinen ruotsalainen kirjailija ja europarlamentaarikko. Hän kirjoitti ajankohtaisista aiheista, jollainen on myös hänen esikoisromaaninsa Sinä, ihminen? (1972).
Suomennetut teokset

Sinä, ihminen?: Vuorotyöläisen raportti (Du, människa?, 1972), suom. Risto Hannula, Tammi 1973 Sarja: Kurki-kirja ISBN 951-30-2314-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marit Paulsen Wikimedia Commonsissa
Marit Paulsen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Ruotsin europarlamentaarikot
| n k   Ruotsin Euroopan parlamentin jäsenet (1999–2004) |
| --- | --- |
EPP-ED:  Arvidsson  Burenstam Linder  Carlsson  Cedershiöld  Sacrédeus  Stenmarck  Wijkman 
ELDR:  Malmström  Olsson  Paulsen  Schmidt 
G-EFA:  Gahrton  Schörling 
PES:  Andersson  Färm  Hulthén  Hedkvist Petersen  Schori  Theorin 
GUE/NGL:  Eriksson  Schmid  Sjöstedt 
| n k   Ruotsin Euroopan parlamentin jäsenet (2009–2014) |
| --- | --- |
EPP:  Corazza Bildt  Fjellner  Hökmark  Ibrisagic  A. Svensson 
ALDE:  Ek (2009–2011)  Johansson (2011-2014)  Paulsen  Schmidt  Wikström 
G-EFA:  Andersdotter (2011–2014)  Engström  Lövin  Schlyter 
PASD:  Färm  Hedh  Ludvigsson  Nilsson (2011–2014)  Ulvskog  Westlund 
GUE/NGL:  Gustafsson (2011–2014)  E. Svensson (2009–2011) 
| n k   Ruotsin Euroopan parlamentin jäsenet (2014–2019) |
| --- | --- |
EPP:  Adaktusson (2014–2018)  Corazza Bildt  Fjellner  Hökmark  Sellström (2018–2019) 
ALDE:  Federley  Paulsen (2014–2015)  Selimovic (2015–2019)  Wikström 
G-EFA:  Andersson  Dalunde (2016–2019)  Engström (2014–2019)  Eriksson (2014–2016)  Lövin (2014)  Valero 
S&D:  Aleksander Gabelić (2018–2019)  Guteland  Hedh  Ludvigsson  Nilsson (2014–2018)  Post  Ulvskog 
EFDD:  Lundgren  Winberg 
GUE/NGL:  Björk 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  MEP-hakemisto 
Muut:  IdRef
Onni Parviainen

Onni Erkki Parviainen (29. helmikuuta 1896 Joensuu – 29. toukokuuta 1925 Rauma) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan adjutanttina Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja koulutus

Parviaisen vanhemmat olivat kauppias Basilius Parviainen ja Henriikka Jumppanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Lea Katharina Relanderin kanssa. Hän kävi kaksi luokkaa Joensuun suomalaista lyseota. Hän suoritti hyökkäysvaunukurssin Hämeenlinnassa vuonna 1922.
Jääkärikausi

Parviainen työskenteli sähköasentajana Helsingissä ja Pietarissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 5. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti vuosina 1917–1918 järjestetyn sotakoulun Libaussa.
Suomen sisällissota

Parviainen astui Suomen armeijan palvelukseen luutnantiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan adjutantiksi 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Parviainen toimi sisällissodan jälkeen Kaartin jääkäripataljoonan adjutanttina, josta hänet komennettiin 23. heinäkuuta 1918 alkaen toimistoupseeriksi Yleisesikunnan järjestelyosastolle. Yleisesikunnasta hänet siirrettiin 11. marraskuuta 1918 alkaen Vuoristoprikaatin polkupyöräkomppanian päälliköksi. Seuraavaksi hänet siirrettiin 29. marraskuuta 1918 alkaen 2. Divisioonan esikuntaan yleisesikuntaupseeriksi ja 22. syyskuuta 1920 alkaen Karjalan kaartin rykmentin 8. komppanian päälliköksi. Armeijasta Parviainen erosi 21. maaliskuuta 1923 ja työskenteli sen jälkeen vuonna 1925 lyhyen ajan Rauman suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Hänet on haudattu Raumalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer tammikuuta lokakuuta 1916  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 31. heinäkuuta 1919 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 2. komppania kuvattuna Libaussa vuonna 1917
Juho Vainio

Juho Vainio (27. syyskuuta 1880 Kaarina – 20. tammikuuta 1964) oli suomalainen rakennusurakoitsija, talousneuvos ja kiinteistö- ja rakennusalan vaikuttaja. Hän on kansanterveyden tukemiseen keskittyvän Juho Vainion säätiön perustaja.
Vaatimattomista oloista kotoisin ollut Vainio joutui taloudellisista syistä keskeyttämään opintonsa oppikoulussa ja myöhemmin Helsingin teollisuuskoulussa. Vainio loi omaisuutensa 1920- ja 1930-luvuilla Helsingin kiinteistömarkkinoilla. Hän oli Suomen Kiinteistöliiton varapuheenjohtajana 1922–1938, Helsingin Kiinteistöyhdistyksen puheenjohtajana 1925–1938, Suomen Talokeskus Oy hallituksen puheenjohtajana 1923–1933 sekä Suomen Asuntohypoteekkipankin hallituksen jäsenenä 1927–1937. Vainio sai vuonna 1951 talousneuvoksen arvonimen.
Juho Vainio perusti nimeään kantavan Juho Vainion säätiön syksyllä 1960. Säätiö keskittyi aluksi levittämään tietoa kuntoliikunnasta, luonnonmukaisesta kasvisravinnosta ja terveydenhoidosta sekä tupakan, alkoholin ja huumausaineiden aiheuttamista haitoista. Tätä varten säätiö perusti 1968 TEE-lehden (myöhemmin Terve elämä) jota se julkaisi 1990-luvun lopulle saakka. Juho Vainio oli itse parantunut vatsasairaudestaan Are Waerlandin kehittämän ravintoon, vesihoitoihin ja liikuntaan perustuneen ohjelman avulla. Juho Vainion säätiö alkoi jakaa vuodesta 1976 alkaen apurahoja kansanterveyden, ravitsemus- ja liikuntatutkimuksen sekä luonnonlääketieteen, kasvisravinnon, kuntoliikunnan ja terveiden elämäntapojen edistämiseen liittyville toiminnoille ja tutkimuksille.
Kirjallisuutta

Kullervo Kemppinen : Juho Vainio ja hänen perustamansa säätiö. Juho Vainion säätiö, Helsinki 1990 ISBN 9529024592
Allan Tiitta : Terveyden rakentaja : Juho Vainion säätiön historia 1960-2010. Juho Vainion säätiö, Helsinki 2011 ISBN 9789529281886
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Vajovesi

Vajovesi on maankamaran kyllästymättömässä vyöhykkeessä painovoiman ansiosta laskeutuva vesi. Tämän laskeutumisprosessin eli uuttumisen mukana siirtyy alempiin maakerroksiin liukoisia aineita. Lopulta vajovesi päätyy pohjavedeksi.
Paaviuden historia

| --- | --- |
Paaviuden historia
   Katolisen kirkon ensimmäisenä paavina pitämä apostoli Pietari.
Kysymys ensimmäisestä paavista: 
Varhaiskirkko ja myöhäisantiikki: (n. 30 – 600 )
Keskiaika: (600 – 1400)
Uusi aika: (1400 – )
1800-luvulta nykypäivään: (1800 – )
Paaviuden historialla tarkoitetaan paavien ympärille rakentuvaa historiaa. Katolinen kirkko katsoo paaviuden alkaneen Jeesuksen antaessa Taivasten valtakunnan avaimet apostoli Pietarille, vaikkakin ensimmäiset teologiset perustelut paaviudelle esitettiin vasta 200-luvun puolivälissä. Tulkinnoista riippuen paaviuden historian voidaan katsoa alkaneen joko vuodesta 33 tai viimeistään 600-luvulta ja jatkuvan edelleen.
Paavin valta nousi sydänkeskiajalla. Enimmillään paavin valta ulottui maallisten hallitsijoiden yläpuolelle niin että paavi hallitsi maallisia hallitsijoita. Eräässä vaiheessa oli sekava tilanne, jolloin katolisessa kirkossa oli ensin kaksi ja sitten kolme paavia, jotka julistivat toisensa kirkon kiroukseen. Tähän aikaan liittyi paavin istuimen siirto Avignoniin ja Avignonin vankeus. Myöhäiskeskiajalla paavien toiminta muistutti maallisten ruhtinaiden toimintaa.
Uskonpuhdistuksen aika vaikutti suuresti myös katoliseen kirkkoon. Tänä aikana kirkon valta väheni ja sitä myötä myös paavin asema heikkeni.
Paavi-instituutio

Rooman piispanvirka on ollut olemassa Rooman valtakunnan ajalta lähtien ja se on mahdollisesti perustettu jo apostolien sukupolven kuluessa. Aluksi paavi valittiin virkaansa samaan tapaan kuten muutkin piispat, eli "papiston ja kansan" suorittamalla vaalilla, mikä antoi mahdollisuuden poliittiseen peliin paaviudella. Paavinvallan ollessa nousussa 1059 uuden paavin valinta annettiin kardinaalien oikeudeksi, ja oikeus on säilynyt kardinaalikollegiolla nykypäivään saakka.
Paavin kuoltua hänelle valitaan seuraaja kardinaalien suorittamassa konklaavissa. Paavinvaali toimitetaan suljetussa tilassa, mikä estää ulkopuolisia vaikuttamasta vaaliin ja samalla nopeuttaa paavin valintaa. Äänestys vaati perinteisesti kahden-kolmasosan määräenemmistön – vuoden 1996 muutoksen (Universi Domini Gregis) jälkeen yksinkertainen enemmistö riittää, mikäli 12 päivän kuluessa ei ole muuten onnistuttu valinnassa. Konklaavin valittua paavin virkaan hän joko ottaa viran vastaan tai kieltäytyy, vaikkakaan koko paaviuden historiassa yksikään ehdokas ei ole antanut kieltävää vastausta. Paavin virka on elinikäinen, ellei paavi itse päätä erota, mikä on äärimmäisen harvinaista; Vuonna 2013 tehtävänsä jättänyt Benedictus XVI oli ensimmäinen eronnut paavi sitten vuoden 1415. Paavin kuoltua hänelle valitaan seuraaja saman kaavan mukaan ja näin paavi-instituutio jatkuu. Paavinvaalin tulos on yleensä vaikeasti ennustettavissa, koska kahden kolmanneksen enemmistö on vaikea saavuttaa ja virkaan valitaankin yleensä kompromissiehdokkaita.
Kardinaalikollegiossa eli kardinaalien muodostamassa kokonaisuudessa eri maanosat ja valtiot ovat kuitenkin epätasa-arvoisesti edustettuja, mikä lienee osasyynä siihen että paavi valitaan yleensä eurooppalaisesta valtiosta ja useimmiten Italiasta. Syynä lienee paavi-instituution keskittyminen Roomaan ja Italiaan sekä sen läheinen liittyvyys Eurooppaan ja sen historiaan. Vuoden 2004 kardinaalikollegiossa oli yhteensä 99 eurooppalaista kardinaalia, joista 39 oli italialaisia. Pohjoisamerikkalaisia kardinaaleja oli 19 ja eteläamerikkalaisia 33, afrikkalaisia 16, aasialaisia 18 sekä australialaisia ja oseanialaisia 5.
Gregorius Suuri

Paaviuden historian kannalta paavi Gregorius I (paavina 590–604) eli Gregorius Suuri oli hyvin merkittävä henkilö. Hän on nykyäänkin Leo I:n ja Nikolaus I:n lisäksi ainoa paavi, jolle on myönnetty lisänimi Suuri. Gregorius Suuri oli pätevä hallintomies, kokenut juristi ja taitava diplomaatti. Hänen tekoihinsa lukeutuu mm. paavillisen keskushallinnon järjestäminen. Hän ei ollut suinkaan pelkkä uskonnollinen johtaja vaan lisäksi hän esimerkiksi organisoi kirkon – joka oli sen ajan suurin maanomistaja Italiassa – omistamien maatilojen hoidon ja loi toimivan järjestelmän niistä tulevien rahojen jakamiseen.
Gregorius Suuren aikana nykyisen Italian alue kuului Itä-Rooman valtakuntaan, jota hallitsi keisari. Paavi Gregorius tunnusti keisarin ylivallan. Vihollisten uhatessa Rooman kaupunkia keisarista ei kuitenkaan ollut apua, joten olosuhteiden pakossa paavin oli neuvoteltava heidän kanssaan ja lahjottava heitä. Maallisen vallan heikkous siis pakotti – tai toisesta näkökulmasta katsottuna mahdollisti – hänet ottamaan vastuuta myös maallisesta hallinnosta Rooman lähiseuduilla: näillä toimillaan hän aloitti Kirkkovaltion rakentamisen Keski-Italiaan sekä verotusjärjestelyillään varmisti kirkon taloudellisen riippumattomuuden. Näin paavista tuli käytännössä Italian niemimaan maallinen hallitsija. Gregorius ymmärsi, ettei hänen kannattanut yrittääkään levittää ajatusta paavin uskonnollisesta ylimmästä vallasta itään, joten hän päätti keskittyä läntiseen Eurooppaan. Paavi Gregorius solmi tärkeitä suhteita Ranskan ja Espanjan hallitsijoihin sekä lähetti kotiluostarinsa johtajan ja neljäkymmentä munkkia Isoon-Britanniaan käännyttämään pakanoita. Gregorius esiintyikin lännessä kristittynä johtajana ja käskijänä sekä idässä keisarin uskollisena alamaisena.