stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gibraltarin sosialistinen työväenpuolue

Gibraltarin sosialistinen työväenpuolue (Gibraltar Socialist Labour Party, GSLP) on Gibraltarilla toimiva vasemmistopuolue, joka on osa Britannian työväenpuoluetta. Se on Gibraltarin vanhin edelleen aktiivinen puolue. Sen juuret ovat ammattiyhdistysliikkeessä, ja jo ennen sen perustamista puolueen perustaja Joe Bossano oli aktiivinen brittiläisessä ammattiyhdistysliikkeessä ja Labour-uolueessa työskennellessään Lontoon East Endissä. Palattuaan Gibraltarille hän oli Britannian kuljetusalan työntekijöiden ammattiliitto TGWU:n paikallisedustaja. Hän oli pääministeri 1988-1996 ja oppositiojohtaja 1984-1988 ja 1996-2011.
Puolueen nykyinen puheenjohtaja on Fabian Picardo, joka nousi puolueen johtoon vuonna 2011 Joe Bossanon tilalle.
Vuoden 2011 parlamenttivaaleissa GSLP oli Gibraltarin liberaalipuolueen kanssa vaaliliitossa, joka voitti vaalit, mihin päättyi Gibraltarin sosiaalidemokrattisen puolueen 15 vuotta kestänyt valtakausi. Vaalikampanjan avanneessa manifestissa Picardo liputti muutoksen puolesta ja vakuutti, ettei tule suostumaan minkäänlaisiin Espanjan aluevaatimuksiin esimerkiksi lentokentän osalta.
GSLP ei ole kansainvälisen yhteistyöjärjestö Sosialistinen internationaalin jäsen, koska espanjalainen PSOE on vastustanut kiivaasti sen jäsenyyttä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gibraltarin sosialistinen työväenpuolue Wikimedia Commonsissa
Gibraltarin satama

| Gibraltarin satama |
| --- | --- |
 Satama ja sen kolme aallonmurtajaa.
Sijainti
Sijainti:  Gibraltar
Koordinaatit:  36.1485°N, 5.3652°W
Tilastoja
Saapuvia aluksia vuosittain:  10 350 (2011)
Kotisivut
Näkymä satamaan 1900-luvun alusta.
Gibraltarin satama on satama Välimeren suulla Gibraltarissa. Vuonna 2011 satamassa kävi kaikkiaan 10 350 alusta, joista 187 oli risteilyalusta, 164 rahtialusta, 6181 käytti sataman polttoainehuoltopalveluita ja 117 alusta pysähtyi korjattavaksi.
Se on alkujaan suojaisa luonnonsatama, jota on täydennetty kolmella aallonmurtajalla. Keskimmäisen aallonmurtajan ulkopuolella meri on noin 30 metriä syvää. Eteläinen ja pohjoinen aallonmurtaja ovat yhteydessä rantaan, joten niiden vierellä syvyys pienenee 30 metristä nollaan.
Sataman pohjoisosa muodostaa kauppasataman jossa on kaikkiaan 2300 m laituritilaa risteily- ja rahtialusten käytössä. Keskiosa on huvivenesatama, ja eteläosassa on telakka ja laivaston tukikohta. L:n muotoisen pohjoisen aallonmurtajan länsisiivessä on noin 400 metriä tilaa risteilyaluksille, meren puolella syväys voi olla 9,6 metriä ja rannan puolella 8,3 metriä.
Satamassa on kolme majakkaa. Eteläisen aallonpurtajan päässä on kahdeksankulmainen, valurautainen 18 m korkea torni joka vilkuttaa valkoista valoa kahden sekunnin välein. Pohjoisen aallonmurtajan päässä on samankorkuinen torni, joka vilkuttaa nopeasti punaista valoa. Pohjoisen aallonmurtajan kulmassa on kolmas, 28 m korkea loisto, jossa palaa jatkuva punainen valo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gibraltarin satama Wikimedia Commonsissa
Gotthold Eisenstein

Gotthold Eisenstein
Ferdinand Gotthold Max Eisenstein (16. huhtikuuta 1823 Berliini, Saksa – 11. lokakuuta 1852 Berliini, Saksa) oli saksalainen matemaatikko. Hän oli erikoistunut  lukuteoriaan ja analyysiin ja todisti joitakin tuloksia, jotka olivat käsittämättömiä jopa Gaussille. Hän on julkaissut todistuksen resiprookkilaille.
Eisensteinin mukaan on nimetty muun muassa potenssisarjojen kertoimia koskeva Eisensteinin lause sekä eräs kompleksitason osajoukko, Eisensteinin kokonaisluvut.
Kuten Galois ja Abel ennen häntä, Eisensteinkin kuoli ennen kuin ehti täyttää 30. Hänen kaikki sisaruksensa kuolivat aivokalvontulehdukseen, johon hän itsekin sairastui mutta toipui. Kuolinsyy oli keuhkotuberkuloosi.
Gumarino

| Gumarino Гумарино |
| --- | --- |
 Gumarinon taajamaa.
 Gumarino
 Koordinaatit: 62°57′49″N, 33°7′1″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Suojärven piiri
Kunta:  Porajärvi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Väkiluku (2012):  173
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gumarino (ven. Гума́рино) on taajama Karjalan tasavallan Suojärven piirin Porajärven kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Gumarina-joen varrella 38 kilometriä Porajärveltä koilliseen. Taajamassa on 173 asukasta (vuonna 2012).
Seesjärven piirin Sellin kyläneuvostoon kuulunut Gumarinon metsätyömaa mainitaan vuoden 1933 asutusluettelossa. 1950-luvulla syntynyt taajama kuului ensin Karhumäen piiriin, kunnes vuonna 1983 se liitettiin Suojärven piiriin. Aikaisemmin siellä toimi Porajärven metsäteollisuuspiirin työmaa. Nykyään Gumarino on vilkkaimmillaan kesällä.
Gumarinon kautta kulkee Paatenen ja Soutujärven välinen maantie. Sieltä on linja-autoyhteys Porajärvelle, Suojärvelle ja Petroskoihin. Taajama koostuu etupäässä 1950–1960-luvuilla rakennetuista usean perheen asuintaloista sekä muutamista uudemmista omakotitaloista. Palveluihin kuuluvat koulu, lääkintäasema, kauppa ja posti. Lähistöltä on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja.
Gibraltarin pääministeri

Gibraltarin pääministeri on Gibraltarin hallituksen päämies. Gibraltarin kuvernööri nimittää virkaan parlamenttivaalit voittaneen puolueen puheenjohtajan. Vuodesta 2011 pääministerinä on ollut Fabian Picardo.
Luettelo pääministereistä

| # | Kuva | Nimi | Kauden alku | kauden loppu | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Joshua Hassan | 11. elokuuta 1964 | 6. elokuuta 1969 | Kansalaisoikeustoimikunta |
| 2 |  | Robert Peliza | 6. elokuuta 1969 | 25. kesäkuuta 1972 | Yhdistymispuolue |
| (1) |  | Joshua Hassan | 25. kesäkuuta 1972 | 8. joulukuuta 1987 | Kansalaisoikeusjärjestö |
| 3 |  | Adolfo Canepa | 8. joulukuuta 1987 | 25. maaliskuuta 1988 | Kansalaisoikeusjärjestö |
| 4 |  | Joe Bossano | 25. maaliskuuta 1988 | 17. toukokuuta 1996 | Gibraltarin sosialistinen työväenpuolue |
| 5 |  | Peter Caruana | 17. toukokuuta 1996 | 9. joulukuuta 2011 | Gibraltarin sosiaalidemokraatit |
| 6 |  | Fabian Picardo | 9. joulukuuta 2011 | jatkuu | Gibraltarin sosialistinen työväenpuolue |
Fredrik Wilhelm Scholander

Fredrik Wilhelm Scholander
Fredrik Wilhelm Scholander, kirjailijanimi Acharius (23. kesäkuuta 1816 Tukholma – 9. toukokuuta 1881 Tukholma) oli ruotsalainen arkkitehti ja taidemaalari.
Elämänvaiheet

Scholanderin eno oli arkkitehti Axel Nyström, joka huolehti hänen kasvatuksestaan kamreeri-isän varhaisen kuoleman jälkeen ja ohjasi hänet opiskelemaan arkkitehtuuria. Scholander kävi vuosina 1831–1840 Tukholman kuninkaallisen taideakatemian rakennus- ja piirustuskouluja sekä työskenteli kesäisin muurarioppilaana Tukholmassa kunnes sai kisällin arvon vuonna 1835. Hänet nimitettiin vuonna 1836 ylimääräiseksi konduktööriksi yli-intendentinvirastoon ja vuonna 1838 Tukholman kaupungin rakennuskonttoriin. Saatuaan taideakatemian matkastipendin hän asui vuosina 1841–1843 Pariisissa, jossa opiskeli arkkitehti Hippolyte Le Bas’n johdolla, ja vuosina 1843–1846 Italiassa. Palattuaan Ruotsiin Scholanderista tuli vuonna 1846 taideakatemian jäsen, vuonna 1847 sen apulaisprofessori ja vuonna 1848 arkkitehtuurin professori enonsa Nyströmin seuraajana. Lisäksi hän oli vuodesta 1855 yli-intendentinviraston arkkitehti ja vuodesta 1864 intendentti. Vuonna 1868 Scholander seurasi Nyströmiä myös taideakatemian sihteerinä ja jatkoi tehtävässä kuolemaansa asti.
F. W. Scholanderin poika Sven Scholander oli tunnettu koristeveistäjä, luutunsoittaja ja trubaduuri.
Ura arkkitehtina

Scholanderin vuonna 1843 opinnäytteenään laatima suunnitelma Ruotsin kansallismuseon uudesta rakennuksesta Tukholman Kungsträdgårdenille hyväksyttiin yli-intendentinvirastossa. Kun Ruotsin valtiopäivät päätti sijoittaa rakennuksen Blasieholmenin edustalla olevalle Kyrkholmenin saarelle, Scholander laati vuonna 1846 uuden suunnitelman. Rakennuksen perustustyöt oli jo ehditty aloittaa, kun arkkitehdiksi päätettiinkin vuonna 1847 vaihtaa saksalainen Friedrich August Stüler. Scholander loukkaantui kansallismuseon suunnittelun antamisesta ulkomaalaiselle ja päätti omistaa lopun uransa Ruotsin kotimaisen rakennustaiteen kehittämiselle. Saatuaan professuurin vuonna 1848 hän keskittyi kouluttamaan uutta arkkitehtipolvea ja painotti käytännöllisten ratkaisujen kuten yksinkertaisuuden ja selkeyden suosimista. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa ruotsalaiset Isak Gustaf Clason, Helgo Zettervall, Herman Holmgren, Carl Möller ja Albert Theodor Gellerstedt sekä suomalaiset Jac. Ahrenberg, Theodor Höijer ja F. A. Sjöström. Scholanderin pettymykseksi arkkitehtien koulutus siirrettiin vuonna 1877 uuteen teknilliseen korkeakouluun.
Scholanderin arkkitehtuuri edustaa eri kertaustyylejä. Eräs hänen päätöistään on vuonna 1870 valmistunut itämaista tyyliä edustava Tukholman synagoga. Scholanderin suunnittelemista noin 15:stä kirkosta mainittavia ovat Vångan kirkko (1866), Gärdhemin kirkko (1879), Tukholman Hedvig Eleonoran kirkon uusi kupoli (1868) ja Bernadotten suvun hautakuori Riddarholmenin kirkossa (1859). Muita Scholanderin suunnittelemia rakennuksia ovat muun muassa tukholmalaiset yksityistalot Warodellin talo (1855, ks. Apelbergsgatan) ja Barclayn talo (1857, purettu 1916), Visbyn oppikoulu (1859), Malmön ja Kristianstadin maaherranresidenssit, Teknologisen instituutin talo Tukholmassa (1863), Sjöholmenin linna Katrineholmissa (1864, purettu 1969), Uppsalan katedraalikoulu (1869) ja Smoolannin museo (1884). Scholander valvoi Stülerin suunnitteleman kansallismuseon rakennustöitä 1864–1866.
Scholander oli myös vuosina 1847–1859 kuninkaallisten Drottningholmin ja Svartsjön linnojen arkkitehtina sekä vuosina 1850–1873 Tukholman kuninkaanlinnan hovi-intendenttinä. Kruununprinssi Kaarlen pyynnöstä hän suunnitteli kuninkaanlinnaan useita uusia saleja sekä Ulriksdalin linnaan muutostyöt (1858) ja uuden kappelin (1865). Scholander suunnitteli myös kuningas Oskar I:n hautajaisseremonian ja Kaarle XV:n kruunajaiset. Hän suunnitteli muutostöitä myös eräisiin yksityisiin linnoihin ja kartanoihin, kuten Ekholmenin (1858), Wikin (1860) ja Bogesundin linnaan (1867).
Taidemaalarina ja kirjailijana

Taiteilijana Scholander maalasi useita historiallis-romanttisia akvarellimaalauksia ja tutkielmia rakennuksista. Hän julkaisi muun muassa kuvasarjat Fjolners saga (1867) ja Den blödande rosen (1881). Hän perusti vuonna 1857 yhdessä Johan Christoffer Boklundin kanssa Konstnärsklubben-seuran taiteilijoiden yhteistoimintaa varten. Scholander oli myös lahjakas piirtäjä, runoilija, kirjailija ja laulaja. Hän julkaisi runoelmia ja novelleja, ja hänen kirjeenvaihtoaan julkaistiin postuumisti vuosina 1881–1882.
Kuvia suunnittelutöistä

Teknillinen korkeakoulu, Tukholma
Ulriksdalin linnan kappeli
Tukholman synagoga
Gärdhemin kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fredrik Wilhelm Scholander Wikimedia Commonsissa
Gian Maria Volonté

| Gian Maria Volonté |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1933 Milano, Italia
Kuollut: 6. joulukuuta 1994 (61 vuotta) Flórina, Kreikka
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
gianmariavolonte.it
IMDb 
Elonet
Gian Maria Volonté (9. huhtikuuta 1933 Milano, Italia – 6. joulukuuta 1994 Flórina, Kreikka) oli italialainen näyttelijä.
Volonté sai 1987 Hopeisen karhun roolistaan Aldo Morona elokuvassa Il caso Moro. Hän on näytellyt muun muassa Jean-Pierre Melvillen uran ”häikäisevän hallitussa summauksessa”, ranskalaisessa rikoselokuvassa Punainen ympyrä, ja Sergio Leonen spagettiwesterneissä, kuten Kourallinen dollareita, jossa hän on yksi ”karismaattisen konnakolmikon” muodostamasta rikollisryhmästä, ja Vain muutaman dollarin tähden, jossa hän esittää tarinan pääkonnaa.
Filmografia

Antinea, l'amante della città sepolta, Tarath, 1961
Herkules – Atlantiksen valloittaja, Re di Sparta, 1961
Pako helvettiin, Papaleo, 1961
Noche de verano, Alberto Suárez, 1961
Merkitty mies, Salvatore, 1962
Napolin neljä päivää, Stimolo, 1962
Il terrorista, Braschi, l'ingeniere, 1962
Kourallinen dollareita, Ramón Rojo (nimellä John Wells), 1963
Vieras syli pehmeämpi, Assessore, 1964
Vain muutaman dollarin tähden, El Indio (nimellä Gian Maria Volontè), 1965
Le stagioni del nostro amore, Leonardo Varzi, 1965
Väijytys, Inspector Moroni, 1966
L'armata Brancaleone, Teofilatto dei Leonzi, 1966
La strega in amore, Fabrizio, 1966
Het gangstermeisje, 1966
Naurava paholainen, Chuncho, 1966
Mafian merkitsemä, professori Paolo Laurana, 1966
Faccia a faccia, professori Brett Fletcher, 1967
I sette fratelli Cervi, Aldo Cervi, 1967
Rosvoja Milanossa, Piero Cavallero, 1968
Summit, 1968
L'amante di Gramigna, Gramigna, 1968
Sotto il segno dello scorpione, Renno, 1969
Epäilyksen yläpuolella, Il Dottore, 1969
Itätuuli, Le ranger nordiste, 1970
Kuoleman etuvartio, luutnantti Ottolenghi, 1970
Punainen ympyrä, Vogel (nimellä Gian-Maria Volonte), 1970
Julma kierre, Bartolomeo Vanzetti (nimellä Gian Maria Volontè), 1970
La classe operaia va in paradiso, Lulù Massa, 1971
Il caso Mattei, Enrico Mattei, 1971
Attentaatti, Sadiel, 1972
Sbatti il mostro in prima pagina, Bizanti, 1972
Susilauma, Charles 'Lucky' Luciano, 1972
Giordano Bruno, Giordano Bruno (nimellä Gianmaria Volonte), 1973
Il sospetto, Emilio, 1973
Actas de Marusia, Gregorio, 1975
Todo modo, M., 1976
Huomenna kuollut, Brigadiere Ludovico Graziano, 1976
Kristus pysähtyi Eboliin, Carlo Levi, 1977
Operación Ogro, Izarra, 1979
Stark System, Stark, 1979
Kamelianainen, Plessis, 1981
La mort de Mario Ricci, Bernard Fontana, 1982
Il caso Moro, Aldo Moro (nimellä Gian Maria Volontè), 1983
Cronaca di una morte annunciata, Dr. Cristo Bedoya, 1986
Un ragazzo di Calabria, Felice, 1987
L'oeuvre au noir, Zénon, 1987
Pestalozzis Berg, Pestalozzi, 1988
Tre colonne in cronaca, Alberto Landolfi (nimellä Gian Maria Volontè), 1989
Avoimet ovet, tuomari Vito Di Francesco (nimellä Gian Maria Volontè), 1990
Yksinkertainen tarina, Carmelo Franzò (nimellä Gian Maria Volontè), 1990
Funes, un gran amor, Bergama, 1991
Tirano Banderas, Tirano Banderas, 1993
Aiheesta muualla

Gian Maria Volonté Elonetissä.
Gian Maria Volonté Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Gotthelf Borup

Borupin näkemys Väinämöisestä.
Gotthelf Borup (1804 Kööpenhamina – 1879 New Haven, Yhdysvallat) oli tanskalainen kuvanveistäjä.
Kööpenhaminan taideakatemiassa opiskellut Borup työskenteli kuvanveistäjä Bertel Thorvaldsenin ateljeessa ja oli muun muassa tekemässä friisejä Kööpenhaminan Vor Frue Kirkeen. Vuonna 1852 Borup lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin, jossa hän eli tiettävästi hyvin köyhissä oloissa.[lähde? ]
Borup tunnetaan lähinnä kuninkaallisia ja aatelisia esittävistä veistoksistaan, joita hän valmisti 1820–1840-luvuilla. Suomessa Borup muistetaan vuonna 1831 Viipurin Monrepos’n puistoon tekemästään Väinämöisen patsaasta, jonka paikalle 1873 pystytettiin Johannes Takasen veistos Väinämöisen laulu. Monrepos’n kartanon omistajan Paul Nicolayn tilaama patsas oli Erik Cainbergin vuonna 1814 Turun akatemian juhlasaliin tekemän reliefin jälkeen toinen suomalaisen kansanrunouden myyttistä tietäjähahmoa kuvaava teos.
Gett Strandberg

Gett Grace Gabriella Strandberg (26. marraskuuta 1919 Helsinki – 18. joulukuuta 1990) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija, kääntäjä ja metodistikirkon pastori. Hän käytti myös nimimerkkiä Kitty.
Strandbergin vanhemmat olivat virkamies Karl Ivar Strandberg ja Hilda Augusta (o.s. Fagerström). Strandberg tuli ylioppilaaksi 1938 ja työskenteli pankin prokuristina ja toimittajana. Strandbergin syntymäetunimet olivat Göta Dagmar Gabriella, mutta hän vaihtoi ne 1966 muotoon Gett Grace Gabriella. Myöhemmin Strandberg toimi pastorina Turun ruotsalaisessa metodistiseurakunnassa ja Ruotsissa Köpingin metodistiseurakunnassa.
Teokset

Porträtten på skrivbordet. Söderström, Helsingfors 1944
"Jorden står evinnerligen kvar". Söderström, Helsingfors 1945
Kitty berättar om kärlekens kurragömma. Veckospegeln, Vasa 1945 (nimimerkillä Kitty)
Rum nr 14. Söderström, Helsingfors 1946
Utanför. Söderström, Helsingfors 1947
Käännöksiä

E. Anker Nilsen: Bön ger svar; övers. från norskan av Gett Strandberg. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1966 (alkuteos Det nytter å be)
Erkki Kansanaho: Kristen tjänst under ett sekel : Diakonissanstalten i Helsingfors 1867-1967. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1967 (alkuteos Sata vuotta kristillistä palvelutyötä)
Urho Muroma: Tröstens Gud. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1967, 5. painos 1981 (alkuteos Lohdutuksen Jumala)
Martti Simojoki: Ordet för dagen.  Förbundet för svenskt församlingsarbete, Helsingfors 1968, 5. painos 1992 (alkuteos Päivän sana)
Olavi Kaukola: Med andra ord : Evangelietexter i nutidsperspektiv.  Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1969 (alkuteos Toisin sanoen)
Paavo Virtanen: Före syndafloden. Församlingsförbundet / Normans förlag, Helsingfors / Stockholm 1970 (alkuteos Muinaisen maailman tuho)
Mikko Juva: Kristendom i tvåtusen år. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1970 (alkuteos [Kristinuskon kaksi vuosituhatta)
Aimo T. Nikolainen: Religionerna och vår tid; övers. av Gett Strandberg och Olav Panelius. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1970 (alkuteos Uskonnot ja nykyaika)
Aiheesta muualla

Gett Strandberg, Kirjasampo.fi
Ford Escort (1967)

| Ford Escort I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Australia  Belgia  Irlanti  Iso-Britannia  Israel  Saksa  Taiwan  Uusi-Seelanti
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  1967–1975
Korimalli:  2-ovinen sedan 2-ovinen pakettiauto 3-ovinen farmari 4-ovinen sedan
Edeltäjä:  Ford Anglia
Seuraaja:  Ford Escort II
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  0,9–2,0 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali
Ford Escort I on Ford Escortin ensimmäinen sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1967–1975.
Ford Escort I (1967–1975)

Ford Escort esiteltiin Englannissa alkuvuodesta 1968. Se suunniteltiin korvaamaan jo vanhentuvaa tekniikkaa edustava Ford Anglia. Uuden pienikokoisen perheauton suunnittelu oli aloitettu Fordilla jo 1960-luvun puolivälissä, ja uudesta automallista piti tulla ulkonäöltään modernimpi kuin edeltäjänsä. Korivaihtoehdot olivat kaksiovinen Saloon, kolmiovinen Estate sekä Van. Saloon oli normaali henkilöautomalli kahdella ovella ja erillisellä takatavaratilalla. Estate puolestaan oli farmari ilman takaovia. Van on korotetulla hytillä ja kahdella peräovella varustettu Estate-malli ilman takaistuimia. Neliovinen Saloon tuli markkinoille vasta kaksi vuotta ensiesittelyn jälkeen, ilmeisesti Saksan markkinoiden antaman palautteen vuoksi. Escortin valmistus alkoi Englannissa Halewoodissa, Merseysidessa tammikuussa 1968. Belgian Genkin tehtaiden tuotanto alkoi vasta vuonna 1970. Saksassa tuotettiin Saarlouisin tehtaalla peltiosia syksyllä 1968, mutta nämä osat vietiin kokoonpanoa varten Englannin Halewoodiin.
Uuden auton suunnitteluun Fordilla vaikutti sekä Anglian että Cortinan menestys autourheilupuolella, esimerkiksi siten, että tarjolla tulisi olemaan levyjarrut sekä urheilullisempi moottorivaihtoehto heti auton tullessa markkinoille. Moottorivaihtoehtoina oli alusta alkaen 1,1- ja 1,3-litraisten vakiomoottoreiden lisäksi 1,3 litran moottorista tehtaalla viritetty GT-malli. Siihen asennettiin myös välityksiltään urheilullisemmaksi muutettu vaihteisto.
Edessä Escortissa oli MacPherson-joustintuet ja takana pitkittäiset lehtijouset. Escortiin asennettiin vakiona myös hammastanko-ohjaus poiketen Cortinasta ja Angliasta. Itsekantava kori oli rakennettu prässätyistä teräslevyosista kokoamalla.
Moottorina ensimmäisen korimallin Escorteissa käytettiin niin sanottua Kent-moottoria, joka oli esitelty jo Ford Cortinassa hiukan aiemmin. Moottori on kanneltaan läpivirtaava, mikä tarkoitti sitä, että pako- ja imusarjan kanavat ovat eri puolilla sylinterinkantta. Poiketen aikaisemmista Kent-moottorin versioista, Escortin moottoreissa oli viisi kampiakselin runkolaakeripukkia, mikä teki moottorista kestävämmän. Kent-moottorin nokka-akseli on sijoitettu kampiakselin viereen sylinterilohkoon. Saksan markkinoita varten rakennettiin verotussyistä myös harvinaisempaa 0,9-litraista moottoria. Vaihteisto oli nelivaihteinen ja kokonaan synkronoitu.
Suomessa Ford Escort peri Anglian roolin yhtenä myydyimmistä henkilöautomalleista. Fordin suomalainen maahantuoja Oy Ford Ab teki Escort 1100 Vanista omaperäisen, vain Suomen markkinoille suunnatun Escort Kombi -henkilöautomallin. Pakettiauton tavaratilan sivuseiniin puhkaistiin sivuikkunat ja tavaratilaan asennettiin takaistuin. Auto rekisteröitiin henkilöautoksi ja sen hinta oli ”oikeaa” farmarimallia Escort Estatea lähes 3 500 markkaa edullisempi. Ensimmäisen sukupolven mallia tuotiin Suomeen Englannista, Saksasta ja Belgiasta, mutta rekisteröintitilastoissa kaikki ensimmäisen sukupolven Escortit kirjattiin brittiläisiksi.
Ford Escort I (1967–1975) > Escort Twin-Cam (1968–1971)

Vuoden 1967 alussa Fordin Borehamin tehtailla rakennettiin ralleissa menestyneitä Ford Cortina GT -autoja. Fordin silloinen kilpailujohtaja Henry Taylor ja ralli-insinööri Bill Meade kuitenkin suunnittelivat jo Lotus Cortinan moottorin asentamista tulevan Ford Escortin runkoon. Suunnittelua varten Fordin koritehtaalta Duntonista lainattiin muovinen Escortin korin malli, johon osia sovitettiin jo ennen kuin Escort itsessään oli edes myynnissä. Lotuksen moottorin sovittaminen samaan tilaan, joka oli tarkoitettu huomattavasti kapeammalle Kent-moottorille, asetti työlle haastetta. Valmis auto esiteltiin muiden Escortien ohessa vuonna 1968.
Twin-Cam malli perustui niin sanottuun 49-koriin, joka oli vahvistettu toisin kuin GT-mallin kori, joka oli tyyppiä 48. Mittaristo oli sama kuin GT-mallissa. Ainoa värivaihtoehto Twin-Camille oli valkoinen. Etulokasuojia oli hieman avarrettu, kuten myös kardaanitunnelia. Etuvalot olivat neliömäiset, projektisuunnittelijoiden nimenomaisesta vaatimuksesta. Nämä kyseiset valot osoittautuivat kuitenkin valoteholtaan heikommiksi kuin perusmallin pyöreät, joten ne vaihdettiin myöhemmin takaisin pyöreisiin.
Twin-Camin tekniikka perustui suurelta osin Lotus Cortinaan. Autoissa oli käytännössä sama moottori, kytkin, vaihteisto ja vaihteensiirtomekanismi, taka-akseli ja perävälitys. Muista samaan aikaan esitellyistä Escorteista poiketen Twin-Camissa oli hydraulinen kytkin, levyjarrut edessä sekä Glirling-alipainejarrutehostin. Akku oli sijoitettu takatavaratilaan tilan säästämiseksi. Taka-akseli oli tuettu kahdella pitkittäisellä tukivarrella koriin. Twin-Cam -moottori perustui Ford Cortinassa käytettyyn 1,5-litraiseen moottoriin, joka ei ollut Kentin tapaan läpihengittävä Crossflow-malli. Voima sylinterikannessa oleville kahdelle nokka-akselille johdettiin ketjuvetoisesti.
Twin-Camin tunnisti edessä kulmapuskureista, kun muissa Escorteissa oli kokonainen etupuskuri. Autossa oli 12 tuuman vakiovanteiden sijaan 13-tuumaiset Lotus Cortinan vanteet. Auton jousitus asetti korin matalammalle kuin muissa malleissa. Etumaski oli musta. Molemmissa etulokasuojissa sekä takaluukussa oli merkintä ”Twin-Cam”. Mallia ei valmistettu neliovisena.