stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Äyräpään–Vuosalmen taistelut
Taistelun kulku > Neuvostojoukot ylittävät Vuoksen

Tulivalmistelun tauottua joen ylle laskettiin lentokoneesta läpinäkymätön savuverho, jonka suojassa venäläiset joukot syöksyivät pikaveneillä ja moottorilautoilla 2 kilometrin levyisenä rintamana 300 metriä leveän virran yli. Venäläiset onnistuivat saman tien murtautumaan suomalaisten asemiin vastarannalla, sekä muodostamaan 4 km leveän ja kilometrin syvyisen laajennuksen pohjoisrannalle, josta ryhdyttiin välittömästi levittäytymään Vuosalmen peltoaukeille ylittäen metsänreunatkin. Venäläiset olivat 9. heinäkuuta kello kahdeksaan mennessä leveähköllä hyökkäyskiilallaan valloittaneet ainakin 4 km² laajuisen alueen Vuosalmen puolelta. Vihollisen ylitys oli kohdistunut JR 7:n lohkolle ja samaan aikaan JR 4 vetäytyi kokonaan ankarasti taistellen Kylä-Paakkolan sillanpääasemasta. Puolustus alkoi pitää sen jälkeen, kun suomalaiset vetäytyivät Vuosalmen peltoaukeilta perinteiseen suomalaiseen metsämaastoon.lähde?
Päivän aikana suomalaiset kykenivät kuitenkin kiivailla rynnäköillä työntämään vihollisen takaisin metsänreunoille, mutta eivät juuri pidemmälle rynnäkkötykkien puutteen vuoksi. Niitä saataisiin paikalle vasta vuorokautta myöhemmin. Ylimenon jälkeen vihollinen siirsi Vuosalmen puolelle huomattavia määriä joukkoja ja kevyitä panssarivaunuja. Viholliselta siepatun radiosanoman mukaan sen tappiot olivat koituneet huomattavan suuriksi, 142. divisioona oli menettänyt mm. suurimman osan jalkaväestään virran ylityksessä. Venäläiset onnistuivat saamaan hallintaansa Vuosalmelta myös erinomaiset tykistön tulenjohtopaikat. Suomalainen tykistö ampui Vuosalmella 9. heinäkuuta 13 500 laukausta.
Taistelun kulku > Lisävoimia paikalle

Suomalaisen 2. D pataljoonat ja III Armeijakunnan lähettämät vähäiset apuvoimat joutuivat kovalle koetukselle. Kannaksen joukkojen komentaja hälytti entisistä raskaista taisteluista hiukan levähtäneen PsD:n ja määräsi sen iskuosan, JääkPr:n ja Rynn.tyk pataljoonan siirtymään Vuosalmen suuntaan puolustuksen tueksi.
Taistelun kulku > Henkilövaihdokset

Kesken taisteluiden 7. heinäkuuta vaihtui 2.D:n komentaja, kun Martolan tilalle astui kenraalimajuri Aarne Blick. Vaihdon syynä oli Aunuksen ryhmän komentajan, kenraaliluutnantti Paavo Talvelan tyytymättömyys alaisensa kenraalimajuri Aarne Blickin toimintaan VI Armeijakunnan komentajana.
Taistelun kulku > Vuosalmi rauhoittuu

Vaihtelevien taisteluiden, puolin ja toisin suoritettujen hyökkäysten jälkeen rintama vakiintui sodan loppuun saakka venäläisten saavutettua noin 7 km leveän ja 2,5 km syvän sillanpääaseman Vuosalmella. Suomalaisten onnistui suurimmalta osin pitää jokilinja valvonnassaan ja häiritä tykistöllään joen yli tapahtuvia kuljetuksia. Suomalaisten tykistö oli keskimäärin raskaampaa kuin puna-armeijan. Venäläisten sillanpääasemaan suoritettiin rajuja ja tuloksiltaan tehokkaita ilmahyökkäyksiä saksalaisilla syöksypommittajilla, jotka heikensivät olennaisesti sillanpääaseman joukko- ja panssarikeskittymiä. Tosin suuri osa iskujen tehokkuudesta on lähinnä lentäjien väitteiden ja uskomusten varassa ja heinäkuun puolivälissä Osasto Kuhlmey oli jo saanut tiukat ohjeet polttoaineen säästämiseksi Saksan yhä katastrofaalisemmaksi muuttuneen lentopolttoainetilanteen takia.lähde?
Venäläiset olivat saavuttaneet metsänreunan, jonka yli Vuosalmen harjanteella oleva tähystys ei ulottunut, jolloin tykistön tulitus alkoi heiketä, eikä jalkaväki kyennyt enää hyökkäämään. Panssarivaunutkaan eivät auttaneet, koska suomalaisten panssaritorjunta oli jo riittävän tehokasta. Merkittävin tekijä kaikista oli kuitenkin noin 21 suomalaisen tykistöpatteriston tulitus suhteellisen pienelle alueelle. Sen tiheys oli huomattavasti suurempi kuin Tali-Ihantalassa.
Taistelun kulku > Tappiot

Puna-armeija menetti kaatuneina, haavoittuneena ja kadonneina kaikkiaan 15 000 miestä, suomalaiset 6 000. 23. Armeijan kokonaistappiot olivat 22 700. Vuosalmen taistelussa suurta ylivoimaa vastaan kaatui 9.–17. heinäkuuta 1944 välisenä aikana 2 296 suomalaista sotilastalähde?. Er.P 25 menetti Äyräpään sillanpääasemassa kahdessa vuorokaudessa 300 miestä ja 17 upseeria. IV/19.Pr menetti 6. heinäkuuta puolet vahvuudestaan.
”Toisaalta puna-armeijan divisioonat kesällä 1944 olivat miesvahvuudeltaan (keskimäärin n. 6 600 miestä) vain puolet suomalaisten divisioonien vahvuudesta (keskimäärin 13 300 miestä) ja jv-pataljoonien vahvuudet Kannaksella vaihtelivat 285-400 miehen välillä kun esimerkiksi JR 7:n ja JR 49:n pataljoonien kirjavahvuudet olivat suuremmat kesäkuun lopulla kuin määrävahvuudet (1 022 miestä). Niinpä hyökkääjän varsin pienet jv-pataljoonien tappiot suhteellisesti heikensivät sen offensiivista voimaa. Jalkaväen taistelijoissa hyökkääjän ylivoima ei siten ollut määrällisesti niin ylivoimainen kuin pelkkä divisioonavertailu aluksi viittaa.lähde?
23.Armeijan divisioonista peräti viidellä ei ollut tykistölle traktorivetokalustoa ja jalkaväkidivisioonan tykistö käsitti 12 kpl 122 mm:n haupitseja sekä useimmiten 20 kpl 76 mm tykkejä. Näin jalkaväkidivisioonissa oli Vuosalmella yleensä vain 32 kenttätykkiä. Ohto Mannisen mukaan muita kuin jv-divisioonallisia tykistöyksikköjä hyökkääjällä (23. Armeija) olisi ollut:4 tykistöprikaatia (kevyessä prikaatissa vain 48 kpl 76 mm tykkejä) , 3 tykistörykmenttiä (yleensä pienempi kuin suomalainen rykmentti) , 4 pst-rykmenttiä (45 mm tykkejä), krh-prikaati (120 mm heittimiä) , 5 krh-rykmenttiä (120 mm heittimiä) ja 2 raketinheitinrykmentti. Kuten Tali-Ihantalassa myös Vuosalmella Leningradin Rintama ei kyennyt suhteessa suuriin tykki- ja heitinmääriinsä nähden taistelujen edetessä niitä ruokkimaan riittävällä ammusmäärällä.”lähde?
Taistelun kulku > Taistelun merkitys

Taistelun lopputuloksena VKT-linja taipui, mutta ei murtunut. Venäläiset eivät operaatiollaan saavuttaneet yhteyttä Tali-Ihantalan alueella oleviin joukkoihinsa, mikä oli heidän ensisijainen päämääränsä. Vuosalmen taistelusta muodostui osa suomalaisten saavuttamaa laajempaa torjuntavoittoa Karjalankannaksella ja Laatokan Karjalassa.lähde?
Taistelun kulku > Tykistön merkitys

Äyräpään sillanpään taisteluissa omaksuttiin tykistön menettely, jossa heittimistö ampui lähelle etulinjaa samalla kun tykistö ampui taaempia maaleja. Lisäksi ryhmäupseeri johti vastatykistö- ja vastavalmisteluammuntoja.lähde?
Vuosalmen taistelu osoitti selkeästi, että vihollisen sillanpää on pyrittävä aina pitämään mahdollisimman suppeana. Silloin tykistön keskitetyllä tulella voitiin tehokkaasti vaikuttaa viholliseen. Vihollisen liike pyrittiin kanavoimaan tykistön tulenkäytölle edulliseksi.lähde?
Äyräpään-Vuosalmen taistelussa Suomen kenttätykistö ampui koko sodan suurimman 8 vuorokauden ammusmäärän: 74 000 kranaattia. (Tali-Ihantalassa 56 000). Lisäksi kranaatinheittimillä ammuttiin myös ennätykselliset 52 000 kranaattia. Keskimäärin siis lähes 16 000 kranaattia päivässä. 9.heinäkuuta Vuosalmen kenttätykistö ampui 13 500 kranaattia ja kranaatinheittimistö 5 300. Yhteensä siis 18 800 kranaattia. Taistelun rajuutta kuvasi se että hyökkääjä ampui noin 30 000 kranaattia. Vaikka hyökkääjä ampui Äyräpään-Vuosalmen taistelussa suuremman kranaattimäärän oli suomalainen tykistö keskimäärin raskaampaa kuin puna-armeijan, jonka jalkaväkidivisioonan tykistö oli yli 70-prosenttisesti kevyttä, kun suomalaisessa kevyitä tykkejä oli vuonna 1944 enää 30 %. Suomalaisilla oli suhteessa myös enemmän raskaita 150–155 mm:n tykkejä kuin puna-armeijalla, jonka raskaat tykit olivat pääasiassa kaliiberiltaan 122 mm.lähde?
Aiheesta muualla

Lindfors, Jukka & Perälä, Reijo: Kesän 1944 suurhyökkäyksestä aselepoon Yle Elävä arkisto. 7.5.2009 / Päivitetty 7.5.2024.
Elonet: Puolustusvoimain katsaus 87 "Kaksi viikkoa ennen jatkosodan päättymistä valmistunut katsaus kertoo Äyräpään sillanpääasemasta ja torjuntataisteluista"
Karttakuva alueesta 1936 (Arkistoitu – Internet Archive)
Kahden miehen potero. SA-kuvat.
Alikersantti Franz Haapala panssarinyrkillä torjui IS-mallisen raskaan panssarivaunun Vuosalmen taistelussa. SA-kuvat.
Juoksija Harry Larva puhdistaa kivääriänsä Vuosalmella. SA-kuvat.
Tuhottu puna-armeijan panssarivaunu. SA-kuvat.
Suomalaiset kuuntelevat välirauhan ehdot radiosta. SA-kuvat.
Rönkönvaara

Rönkönvaara on kylä Savonlinnan Savonrannassa noin 76 kilometriä pohjoiseen kuntakeskuksesta. Kylässä on ympärivuotista asutusta ja maataloutta. Alueella sijaitsee myös lomakylä ja tanssilava. Kyläkoulu ja kauppa lakkautettiin 2000-luvun alussa.
Etelä-Savon vuoden kylä 2010

Etelä-Savon maakuntahallitus nimesi Etelä-savon vuoden kyläksi 2010 Rönkönvaara-Lapinlahden kylän Savonlinnasta. Vuoden kylä valittiin 14. kerran. Valintaperusteina todettiin, että kylä on toteuttanut mittavia hankkeita, talkootyö ja yhteistoiminta on voimissaan, tiedotus on avointa ja säännöllistä, ja kylään muuttaa joka vuosi uusia perheitä.Vuoden kylä palkitaan Lokaali-seminaarissa  Pieksämäellä 29.elokuuta. Rönkönvaara-lapinlahden kylä on ilmoitettu mukaan myös valtakunnalliseen vuoden kylän valintaan.
Välimatkoja

Savonrannan kirkonkylän palvelut 22km 

Liperin kuntakeskuksen palvelut 29 km 

Joensuun lentoasema 50 km 

Joensuu, lähin kaupunki 55 km 

Savonlinnan kuntakeskus 76 km
Turun Historiallinen Yhdistys

Turun Historiallinen Yhdistys ry (THY) on vuonna 1923 perustettu Turun vanhin tieteellinen seura, jonka tavoitteena on tuoda yhteen historian tutkijat, opettajat, opiskelijat ja harrastajat, edistää historiantutkimusta ja historiatieteellistä harrastusta sekä ylläpitää yhteyttä alan tutkijoiden ja suuren yleisön välillä. Yhdistys järjestää esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia, luentoja, retkiä ja matkoja historiallisiin kohteisiin. Yhdistys julkaisee Turun Historiallinen Arkisto (THArk) -sarjaa ja Historia mirabilis (HM) -refereesarjaa sekä osallistuu internetissä ilmestyvän Ennen ja Nyt -historian tietosanomien julkaisemiseen. Yhdistys toimii yhteistyössä Turun yliopiston kanssa.
Perustaminen

Turun Historiallinen Yhdistys ry perustettiin 17. lokakuuta 1923. Turun yliopistolla oli takanaan vain yksi kokonainen lukuvuosi, kun yhdistys perustettiin. Tuolloin yliopistolla oli vain seitsemän professoria ja hieman yli sata opiskelijaa. Perustajajäseniä olivat lehtori Julius Finnberg, maisteri Kaarlo Jäntere, tohtori Arvi Korhonen, professori V. A. Koskenniemi, maisteri K. I. Lindeblom, tohtori Knut Svanljung, professori A. H. Virkkunen ja pankinjohtaja Kaarlo Österbladh. Yhdistyksen toiminnan periaatteena oli toimia yhdyssiteenä Turun yliopiston historiantutkimuksen ja historian harrastajien välillä historiatieteellisten harrastusten edistämiseksi sekä vahvistaa toimintansa avulla nuoren Turun yliopiston mahdollisuuksia historiantutkimuksessa. Yhdistys oli ensimmäinen Turun yliopiston yhteydessä perustettu tieteellinen seura ja sillä on alusta alkaen ollut tiivis suhde Turun yliopistoon. Yhdistyksen toiminta vakiintui heti säännölliseksi. Toimintaan kuului heti alusta alkaen esitelmätilaisuuksien ja retkien järjestäminen sekä julkaisutoiminta, joka aloitettiin jo 1924. Vaikka esitelmissä ja julkaisuissa Turku -aiheiset teemat olivat keskeisiä ja yhdistyksellä oli tiivis suhde kotikaupunkiinsa, esitelmät ja julkaisut eivät aiheiltaan rajoittuneet vain Turkuun. Yhdistys toimi tieteellisenä seurana, jonka intressit olivat laaja-alaiset.
Toinen maailmansota ja sen jälkeiset vuodet

Turun Historiallinen Yhdistys pyrki toimimaan mahdollisuuksien mukaan entiseen tapaan myös sota-aikana, mutta sota vaikutti sen toimintaan monella tapaa. Retket jäivät pois ohjelmasta ja toisen maailmansodan syttyminen lopetti kansainväliset tutkijatapaamiset vuosikausiksi. Toiminnan runkona olleiden kuukausikokousten esitelmät jäivät pitämättä, ja kokouksissa käsiteltiin vain sääntöjen mukaiset vuosikokousasiat. Jatkosodan aikana yhdistyksen toiminnassa oli vielä pidempi katkos: huhtikuusta 1942 tammikuuhun 1943. Sota rajoitti huomattavasti yhdistyksen toimintamahdollisuuksia myös siksi, että arkistot ja kirjastot oli evakuoitu maaseudulle pommituksilta suojaan. Julkaisutoiminta kuitenkin jatkui ja Turun Historiallisen Arkiston kahdeksas osa päätettiin omistaa sodassa kaatuneille nuorille tutkijoille.
Talvi- ja jatkosodan aikana yhdistyksen kokoukset olivat sisältäneet voimakkaan kansallismielisiä puheita ja esitelmiä. Sodan jälkeen vastaavanlaiset julkiset kannanotot tulivat mahdottomiksi. Yhdistyksen esitelmätilaisuuksista tulikin suljettuja, ja niihin osallistui vain jäseniä sekä muutamia opiskelijoita. Vuodesta 1949 eteenpäin yhdistyksen kokoukset avautuivat jälleen yleisölle. Osin ulko- ja sisäpoliittisista syistä suomalainen historiantutkimus oli muutoksen kourissa, mikä myös vaikutti yhdistyksen toimintaan. Sodan jälkeen esitelmissä pysyteltiin vähemmän arkaluontoisissa aiheissa. Tosin poikkeuksiakin oli, kuten helmikuussa 1948 esitelmöinyt Aimo Saukkonen, jonka esitelmä käsitteli jatkosodan merisotatoimia Itämerellä ja Suomenlahdella. Osaltaan tähän vaikutti se, että vuodesta 1947 lähtien yhdistykseen oli alkanut liittyä silmiinpistävissä määrin sotilaita ja opettajia. Merkille pantavaa oli myös se, että sodan jälkeen kansainväliset teemat vähenivät merkittävästi ja valtaosa esitelmistä käsitteli Suomen historiaa.
Yhdistyksen toiminta

Turun Historiallisen Yhdistyksen ohjelmaan kuuluu vuosittain luentoja, retkiä ja matkoja. Yhdistys järjestää myös esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia, kuten Historia Nyt! -luentosarjaa Turun kaupunginkirjaston pääkirjastossa.
Turun Historiallisen Yhdistyksen jäseniksi voivat liittyä kaikki historiasta kiinnostuneet.
Yhdistyksen toiminta > Luentosarjat

Historia Nyt! –luennot esittelevät historiantutkimuksen ajankohtaisia aiheita, usein tuoreiden tohtorinväitöskirjojen tuottaman tiedon näkökulmasta. Luentoja järjestetään keväisin ja syksyisin noin kuukauden välein Turun kaupungin pääkirjastolla. Luennot ovat käsitelleet mitä erilaisimpia ilmiöitä ja vuosisatoja; aiheina kuulijoiden kiinnostuksen ovat herättäneet mm. inkerinsuomalaiset, Itämeren saastumiskeskustelu, Suomen maakuvan rakennus, Turun poliisin historia, ihmisten ja eläinten suhde sekä riimukirjoitus.
Yhdistyksen toiminta > Julkaisut

THY julkaisee kahta kirjasarjaa. Turun Historiallinen Arkisto (THArk) on tieteellinen julkaisusarja, jossa julkaistaan sekä yleistajuisia tieteelliseen tutkimukseen perustuvia teoksia että vertaisarviointiprosessin läpikäyneitä tutkimuksia ja artikkelikokoelmia. Sarjaa on julkaistu vuodesta 1924 alkaen ja se on nykyään arvostettu julkaisukanava erityisesti Turkua ja sen lähiympäristöä koskevalle historiantutkimukselle. Myös THY:n Turun historiallinen arkisto -jäsenlehti julkaistaan tässä sarjassa.
Historia mirabilis -sarja (HM) on vertaisarviointikäytäntöä noudattava julkaisufoorumi uutta luovalle historiantutkimukselle. Sarjassa julkaistavat artikkelikokoelmat rakentuvat historiantutkimusta laajalti koskevan teeman, tutkimusmenetelmien tai ajankohtaisten metodologisten ja teoreettisten kysymysten ympärille. Historia mirabilis -refereesarjaa on julkaistu vuodesta 2001 alkaen. Viime vuosina sarjan kautta on käsitelty muun muassa digitaalista humanismista, nostalgian ja utopian kohtaamisia sekä ranskalaisen Philippe Arièsin ajatuksia.
Yhdistyksen toiminta > Matkat

Matka- ja retkitoiminnan järjestäminen on ollut alusta alkaen keskeinen osa Turun Historiallisen Yhdistyksen toimintaa. Toiminnan alussa THY:n järjesti retkiä Turun lähiseudun historiallisesti merkittäviin kohteisiin, mutta 1964 alkaen yhdistys on järjestänyt matkoja myös ulkomaisiin kohteisiin. Matkoja järjestetään usein kahdesti vuodessa: keväällä kotimaisiin historiallisiin kohteisiin ja syksyllä rajojen ulkopuolelle. Syksyn matkat ovat useimmiten suuntautuneet Itä-Eurooppaan, Baltiaan ja Venäjälle ja ajoittuneet syyskuun ensimmäiseen viikonloppuun.
Matkojen järjestäminen itään ja ajoittaminen syyskuulle ovat olleet lähinnä pragmaattinen ratkaisu. Matkojen järjestäminen itään turistikauden ulkopuolella on ollut jäsenille selvästi edullisempaa Pohjoismaihin verrattuna, kohteisiin pääsy helpompaa ja sää suopea. Tausta-ajatuksena on myös ollut, että valitut kohteet eivät ole kovin helposti saavutettavissa yksittäiselle turistille esimerkiksi Venäjän ollessa kyseessä. Myös kohteen historiallinen merkitys vaikuttaa matkakohteen valintaan.
Matkat taittuvat useimmiten bussilla, mutta yhdistys on myös järjestänyt jäsenilleen lentomatkan Puolan Gdańskiin yhdistyksen juhlavuonna 2014. Pysyväksi ohjelmanumeroksi on jäänyt niin sanotut bussikahvit, sillä hyvin varustellut matkabussit ovat mahdollistaneet monipuolisen tarjoilun matkustajille. Toinen vakiintunut ohjelmanumero ovat olleet tietoiskut, joita jäsenet ovat laatineet. Monet tietoiskujen aiheista ovat liittyneet sotahistoriaan, mutta matkoilla on pidetty myös useita kulttuuriaiheisia tietoiskuja.
THY:n puheenjohtajat

A. H. Virkkunen, 1923–1924
Knut Svanljung, 1925–1926
Juhani Rinne, 1927–1929
Einar W. Juvelius (vuodesta 1935 Juva), 1930–1943, 1952–1957
Kaarlo Jäntere, 1944–1948, 1951
Pentti Renvall, 1949–1950
Arvo Viljanti, 1958–1963
Vilho Niitemaa, 1964–1973
Pentti Virrankoski, 1974–1978, 1982–1983
Martti Julkunen, 1979–1981
Reino Kero, 1984–1987
Jussi T. Lappalainen, 1988–1990
Timo Soikkanen, 1991–1995
Auvo Kostiainen, 1996–2000
Hannu Salmi, 2001–2004
Taina Syrjämaa, 2005–2006
Kari Teräs, 2007–2010
Marjo Kaartinen, 2011–2012
Vesa Vares, 2013–2014
Pertti Grönholm, 2015–2016
Suvianna Seppälä, 2017–
Aiheesta muualla

Turun Historiallisen Yhdistyksen kotisivut
Turun Historiallinen Yhdistyksen facebook-sivu
Ruotsinsalmen toinen meritaistelu

Ruotsinsalmen toinen meritaistelu on Kustaa III:n sotaan kuulunut meritaistelu Ruotsin ja Venäjän laivastojen välillä 9.–10. heinäkuuta 1790. Se käytiin Kotkansaaren, Mussalon ja Kuutsalon saarten välisellä alueella nykyisen Kotkan edustalla. Taistelu on suurin Itämerellä koskaan käyty meritaistelu, ja sen voidaan laskea myös kuuluvan suurimpien meritaisteluitten joukkoon alusmäärän ja joukkojen koon vuoksi. 
Vain vuotta aiemmin käytiin samalla paikalla Ruotsinsalmen ensimmäinen meritaistelu, jonka Ruotsi hävisi.
Taistelun ilta ja yö

Kello 18.30 venäläinen soutufregatti St. Nikolai (Svjatoj Nikolaj) kaatui, kellui hetken kyljellään ja upposi sitten nopeasti vieden mukanaan lähes koko miehistön. Muut venäläiset soutufregatit jatkoivat tulittamista. De Litta puolestaan keskittyi kaleeriensa vetämiseen pois taistelusta.
Illalla kello 20 aikaan Nassau-Siegenin oli myönnettävä, että taistelu oli hävitty. Alusten, jotka oli pelastettavissa, oli paettava. Niiden alusten, joiden turvaan pääsy oli mahdotonta, oli sytytettävä tuleen. Pakenevilla kaleereilla ja tykkipursilla oli vastassa lounaasta yhä kovemmin puhaltanut tuuli. Varsinkin kaleereille tuuli aihetti suuri ongelmia ja aluksia paiskautui kareille ja Lehmäsaaren rantakiviin. Saaren rannoille kerääntyi suuria määriä venäläisiä sotilaita.
Isot venäläiset purjealukset yrittivät luovimalla päästä turvaan, mutta useiden alusten takilat olivat pahoin vaurioituneita. Nassau-Siegenin lippulaivan, soutufregatti Svjataja Jekaterinan yritys lähteä turvaan päätyi karille ajoon. Taistelun aikana Nassau-Siegen ei tosin juurikaan ehtinyt olla lippulaivallaan. Karilleajon aikaan hän oli jo siirtynyt pienelle mörssärikutterille, jolla hän pääsi lopulta poistumaan taistelualueelta.
Illan hämärtyessä ampuminen vähitellen lakkasi. Osa venäläisten aluksista oli yhä paikoillaan Ruotsin keskustan linjaa vastassa. Yöllä tuuli tyyntyi ja sumu laskeutui meren ylle. Aamuyöllä 10. heinäkuuta venäläisalukset lähtivät irrottautumaan sumun ja hämärän turvin. Ruotsalaiset lähtivät takaa-ajoon ja saivat vallattua vielä useita aluksia, vaikka pääosa paikalla olleista aluksista pääsi pakenemaan. Kello seitsemän aikaan viimeinenkin ruotsalaisten tavoittama venäläisalus oli antautunut.
Kaiken kaikkiaan Ruotsinsalmen toinen meritaistelu kesti 23 tuntia laskettuna siitä hetkestä, kun venäläisten laivasto lähti lähestymään ruotsalaisia. Yhtäjaksoinen tulitus kesti 12½ tuntia. Taistelu päättyi Carl Olof Cronstedtin johdolla Ruotsin laivaston ylivoimaiseen ja Ruotsin historian suurimpaan merivoittoon. Taistelussa ratkaisevassa asemassa olivat Fredrik Henrik af Chapmanin 1760–1780 kehittämät kevyet tykkiveneet eli saaristolaivasto.
Taistelun seuraukset

Voiton ansiosta Ruotsi sai paremmat lähtökohdat Värälän rauhanneuvotteluihin. Taistelun jälkeen venäläiset alkoivat rakentaa strategisesti tärkeälle Kymijoen suulle Ruotsinsalmen–Kyminlinnan kaksoislinnoitusta, ja varsinkin Kotkansaarelle kasvoi asutusta. Ruotsinsalmen linnoituskaupungin paikalle kehittyi myöhemmin Kotkan kaupungin keskusta.
Taistelun vuosipäivää 9. heinäkuuta vietetään Ruotsin ja Suomen merivoimien vuosipäivänä.
Kadonnut Ruotsinsalmi -hanke

Tutkimushankkeessa Kadonnut Ruotsinsalmi on venäläisten lähteiden perusteella tultu vuonna 2019 siihen tulokseen, että Venäjä menetti taistelussa enintään noin 80 alusta.
Aiheesta muualla

Kymenlaakso 1700-luvulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto, Reijo Perälä, Ruotsi ja Venäjä ottivat yhteen Kotkan edustalla vuonna 1790
Merikeskus Vellamo: Kartta-animaatio Ruotsinsalmen toisesta meritaistelusta
Ruotsinsalmen taistelualue ja joukkojen ryhmittyminen.
Elisabeth Rönnholm

Elisabeth Karolina Regina Rönnholm (4. lokakuuta 1826 Parikkala – 27. maaliskuuta 1897 Parikkala) oli Suomen ensimmäinen postineiti. Hänet luetaan suomalaisen postilaitoksen henkilöstön ja koko suomalaisen virkakunnan murroskauden pioneereihin.
Elämä

Rönnholm syntyi Suomen suuriruhtinaskunnassa Haminasta syntyisin olleen lääninrovasti ja teologian tohtori Anton Ulrik Rönnholmin ja Anna Henrika Weckrothin perheeseen. Hänellä oli kaksi sisarta, Antoinette ja Constance sekä vanhempi veli Anton ja nuorempi veli Karl Filip. Kun maaseudulle alettiin perustaa postitoimipaikkoja 1860-luvulla, niitä hoitamaan tarvittiin vaatimattomaan palkkaan tyytyviä ihmisiä. Valtio keksi hyödyntää leskiä sekä naimattomia naisia, "vanhoja piikoja". Elisabeth Rönnholm sai nimityksen Parikkalan postitoimiston hoitajaksi kesäkuussa 1864. Samana vuonna tuli voimaan naisten täysivaltaisuuslaki Suomessa. Rönnholmilla oli takaajinaan hänen isänsä seuraaja, kirkkoherra Clas Collan sekä isän ystävä, toimitusvouti H. J. Hasselqvist.
Postitoimisto avattiin Ristinmäen kartanon päärakennuksessa, jonka Anton Ulrik Rönnholm oli rakennuttanut tyttärilleen vuonna 1848. Vähäisen palkkionsa lisäksi Elisabeth Rönnholm sai provision lehtien ja irtolaukkujen välityksestä sekä postimerkkien myynnistä. Postineitien piti tuolloin itse kustantaa suurin osa työssään tarvitsemistaan välineistä. Postihallitus antoi maksutta vain tietyt kaavakkeet, kassalippaan sekä sinetin ja leimasimet. Rönnholm anoi eroa toimestaan vuonna 1885. Vaikka Rönnholmin elämä ulkonaisesti oli vaatimatonta, hän oli pienessä maalaisyhteisössään tärkeä ja pidetty henkilö. Hän asui elämänsä loppuun Ristimäen kartanossa ja menehtyi sydänhalvaukseen 70-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Pohls, Maritta: / Rönnholm, Elisabeth (1826–1897) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 10.11.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Ryhmy ja Romppainen

Ryhmy ja Romppainen -kirjat ovat Armas J. Pullan kirjoittama sotilasseikkailusarja, johon kuuluu 14 kirjaa vuosilta 1940–1967. Pullan luomat kansanomaiset hahmot vääpeli Kalle Ryhmy ja vänrikki Ville Romppainen nousivat suureen suosioon sotatalvena 1940lähde?. Ryhmy ja Romppainen -kirjoja käytettiin jatkosodan aikana propagandatarkoituksiin. Valvontakomission määräyksestä monet Ryhmy ja Romppainen -kirjat jouduttiin poistamaan yleisistä kirjastoista, koska niissä venäläiset sotilaat esitettiin laiskoina, likaisina, tahdottomina ja typerinä.