stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fabryka Samochodów Osobowych
Mallit

FSO:n tuotannosta voidaan eritellä selvästi neljä mallia, joita on valmistettu suuria määriä. FSO on myös muutakin valmistanut, mutta niillä malleilla ei ole liiemmin merkitystä.
Mallit > FSO Warszawa

FSO:n tehdas aloitti autojen tuotannon vuonna 1951 mallilla FSO Warszawa, joka oli Neuvostoliittolaisen GAZ Pobedan kopio. Warszawa oli iso auto, ja niitä vietiin moniin maihin, myös Suomeen, etenkin taksien käytössä niitä oli runsaasti. Warszawan tuotanto lopetettiin vuonna 1973
Mallit > FSO Syrena

Warszawan jälkeen FSO:n tehdas sai tehtäväkseen suunnitella pienen ja edullisen auton, ja he suunnittelivat Syrenan, josta valmistettiin monia versioita, esimerkiksi Bosto - pieni pakettiauto. Syrena tuli valmistukseen 1950-luvulla ja valmistus päättyi 1980-luvulla FSM-tehtaalla, johon valmistus oli siirtynyt Polski Fiatin tieltä. Syrena tarkoittaa merenneitoa, mutta puolalaiset antoivat autolle lempinimen "Syrenka", joka tarkoittaa pientä merenneitoa. Aluksi Syrenassa oli takaa saranoidut ovet, mutta myöhemmin ne muuttuivat edestä saranoiduiksi.
Mallit > Polski-Fiat 125p

FSO:n varsinainen menestysmalli oli Polski-Fiat 125p, joka oli koriltaan Fiat 125, mutta sen tekniikka periytyi muinaisista Fiat 1300 ja Fiat 1500 -malleista, ja sen huomasi kun katsoi autoa takaa - renkaat olivat sisällä autossaselvennä, siis raideleveys oli kapea. Auto esiteltiin vuonna 1967, siis samoihin aikoihin kuin neuvostoliittolainen Lada, ja ne olivat suoranaisia kilpailijoita toisilleen. Polskin tuotanto lopetettiin vuonna 1991.lähde?
Mallit > FSO Polonez

Polski-Fiatin seuraajaksi esiteltiin vuonna 1978 uusi Polonez, jonka viistoperäinen kori oli kuuluisan Giorgetto Giugiaron muotoilema, mutta puolalaiset olivat viimeistelleet sen. Tuloksena oli sangen raskaan näköinen luomus, etenkin vihreänä, mikä oli hyvin yleinen väri Polonezin alkutaipaleella. Teknisesti Polonez ja Polski Fiat 125p olivat melkein kokonaan yhtenevät. Polonez ei korvannut Polskia, vaan "Polskia kehitetään Polonezin antamien kokemusten perusteella" -kuten tehdas sanoi. Polonezin tuotanto lopetettiin vuonna 2002.
FSO Polle ja Polski Fiat Pick-up ovat ulkoisesti tämän näköisiä. Takavalot ovat peräisin farmarimallisesta Polski Fiatista.
Polonez Caro MR'93
Polonez Truck Plus
Polonez MR'78
Polonez Atu Plus
Mallit > Konseptimalleja

1959	Syrena Mikrobus, pieni tila-auto
1960	Syrena Sport, lasikuitukorinen urheiluauto
1961	Syrena Laminat, 104-mallin prototyyppi.
1964	Warszawa 110, modernimmin muotoiltu Warszawa.
1966	Syrena 110, viistoperäinen "hatchback".
1971	Polski Fiat coupe 1500.
1974	Coupe 110
1974	Fiat 125p cabrio
1977	Ogar, futuristisella korilla varustettu pikkusportti. Polski Fiatin tekniikkaa.
1978	Polonez coupe.
1981	Polonez pick-up.
1985 Wars, Polski-Fiatin korvaajaksi suunniteltu auto.
Tuonti Suomeen

FSO:ta toi Suomeen 1970-1991 Wihuri-yhtymä/Polmot Oy, joka vaihtoi nimensä vuonna 1983 Maantehoksi. Maanteho Oy oli suhteessa heikkoselvennä maahantuoja, etenkin Polonezin aikanakenen mukaan?. Maanteho Oy:n päätoimipiste sijaitsi Helsingin Malmilla. Maanteho Oy panosti autojen viimeistelyyn, ja sillä olikin käytössään 15–30 puolalaista miestä, jotka viimeistelivät maahantuodut Polonezit – tehdas ei ollut kovinkaan tarkka viimeistelyn suhteen. Lisäksi maahantuoja teki omia erikoismalleja Polski-Fiatista ja Polonezista, kuten Lapponia ja Special.lähde?
FSO kulttuurissa

Puolalaisen elokuvaohjaajan Krzysztof Kieślowskin elokuvan Lyhyt elokuva tappamisesta (1988) tappokohtaus tapahtuu FSO Polonez -merkkisessä henkilöautossa. Toisessa Kieślowskin elokuvassa Kolme väriä: Valkoinen, päähenkilöllä on FSO Polonez.
Suomalaisessa Pirkka-Pekka Peteliuksen ja Aake Kallialan tähdittämässä elokuvassa Rampe & Naukkis – kaikkien aikojen superpari (1990) päähenkilöt ajavat FSO:n avolavamallilla alas jyrkänteeltä, mutta vain auto kärsii vaurioita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
FSO
FSO-Klubi Suomi
Hella W

| Hella W |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Juha Wuolijoki
Käsikirjoittaja:  Outi Nyytäjä (alkup.) Juha Wuolijoki (sov.)
Tuottaja:  Juha Wuolijoki
Säveltäjä:  Panu Aaltio
Kuvaaja:  Peter Flinckenberg
Leikkaaja:  Harri Ylönen
Pääosat:  Tiina Weckström
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Snapper Films
Ensi-ilta:  28. tammikuuta 2011
Kesto:  1h 22 min
Alkuperäiskieli:  Suomi
Budjetti:  1 730 000 €
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hella W on suomalainen elokuva, joka kertoo Hella Wuolijoen elämästä Suomen itsenäistymisen ajoista 1940-luvulle saakka. Elokuva perustuu Outi Nyytäjän alkuperäiskäsikirjoitukseen ja sen on ohjannut Juha Wuolijoki ja tuottanut Snapper Films. Elokuva sai ensi-iltansa 28. tammikuuta 2011, ja televisiossa se esitettiin 31. maaliskuuta 2013.
Hella W on ensimmäinen suomalainen naisesta tehty elämäkertaelokuva. Nimiroolissa Hella Wuolijokea näyttelee Tiina Weckström.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tiina Weckström  | … |  Hella Wuolijoki   |
|  Matleena Kuusniemi  | … |  Vappu Tuomioja   |
|  Maria Heiskanen  | … |  Kerttu Nuorteva   |
|  Pirkka-Pekka Petelius  | … |  Eino Salmelainen   |
|  Svante Martin  | … |  Väinö Tanner   |
|  Petri Manninen  | … |  Sulo Wuolijoki   |
|  Kaija Pakarinen  | … |  Linda Tanner   |
|  Lilga Kovanko  | … |  rouva Jartseva   |
|  Hannu-Pekka Björkman  | … |  valtiollisen poliisin etsivä   |
|  Antti Litja  | … |  Raivio   |
|  Marjaana Maijala  | … |  lastenhoitaja   |
|  Sampo Sarkola  | … |  liikemies   |
|  Maria Sid  | … |  passarivanki   |
|  Elina Hagelin  | … |  sihteeri   |
|  Jonathan Hutchings  | … |  M16:n agentti   |
|  Richard von Kaufmann  | … |  M16:n agentti   |
|  Andrei Tsumak  | … |  Terentjev   |
|  Robert Enckell  | … |  pankinjohtaja   |
|  Joanna Haartti  | … |  vanki   |
|  Hanna Hakkarainen  | … |  keittäjä   |
|  Wanda Dubiel  | … |  sukulaisrouva   |
|  Andrei Monikainen  | … |  NKVD:n upseeri   |
|  Nikola Kovanko  | … |  NKVD:n upseeri   |
|  Niina Vuorisara  | … |  Jokelan sisäkkö   |
|  Simo Reilimo  | … |  eversti oikeudenkäynnissä   |
|  Päivi Järvinen  | … |  vanginvartija   |
|  Irina Bova  | … |  Aleksandra Kollontai   |
|  Mikko Erä-Esko  | … |  Jussi   |
|  Kari Kuorikoski  | … |  teatterijärjestäjä   |
|  Antti Kähönen  | … |  tuomari   |
|  Eeva Soivio  | … |  sisäkön ääni   |
|  Pentti Fagerholm  | … |  radioääni   |
|  Johanna MacDonald  | … |  Ernestine Evansin ääni   |
Aiheesta muualla

Snapper Films: Hella W
Aleksi Salonen: Hella W 28.1.2011. Filmgoer.fi. Arkistoitu 11.2.2011. Viitattu 31.1.2011.
| n k Juha Wuolijoki |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Joulutarina (2007)  Hella W (2011)  Zarra’s Law (2014)  Vinski ja näkymättömyyspulveri (2021)  Napapiirin sankarit 4 (2022) 
TV-elokuvat ja -sarjat (ohjaus):  Gourmet Club (2004)  Kaikki kunnossa (2007) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Soutajat (1991)  Paulie (1996)
Saksan 8. panssaridivisioona

| 8>  panssaridivisioona |
| --- | --- |
 yhtymän tunnus 1941-1945
Toiminnassa:  tammikuu 1940–1945
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Maavoimat
Aselajit:  Panssarijoukot
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
Saksan 8. panssaridivisioona (saks. 8. Panzer-Division) oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa. Se muodostettiin 3. kevyestä divisioonasta tammikuussa 1940. Olemassaolonsa aikana divisioonan esikunta oli Cottbusissa osana Wehrkreis III:a.
Perustaminen

Wehrkreis III perusti 10. marraskuuta 1938 Cottbusissa 3. kevyen divisioonan, johon kuuluivat perustettaessa 67. panssaripataljoona, 8. ja 9. mekanisoidut ratsuväkirykmentit ja 8. tiedustelurykmentti.
Historia

Divisioonan liikekannallepano alkoi 28. elokuuta 1939. Puolan valtaukseen se liitettiin XV armeijakuntaan, jossa se eteni Warte-Nida-linjalle. Puolan sotatoimien päätyttyä divisioona palasi Cottbusiin.
3. kevyt divisioona nimettiin 16. lokakuuta 1939 8. panssaridivisioonaksi, jolloin sen tiedustelurykmentin toinen tiedustelupataljoona siirrettiin 10. panssaridivisioonaan. Tilalle divisioona sai Itä-Preussiin sijoitetun kaksipataljoonaisen 10. panssarirykmentin. Samassa yhteydessä perustettiin 8. kivääriprikaatin esikunta, johon liitettiin kolmipataljoonainen 8. kiväärirykmentti ja 8. moottoripyöräpataljoona. Divisioonan panssaripataljoonien pääkalustona olivat tšekkiläiset Panzerkampfwagen 38(t) -panssarivaunut. Divisioonan 10. panssarirykmenttiin muodostettiin 1. tammikuuta 1940 kolmas pataljoona 67. panssaripataljoonasta. Lisäksi divisioonaan kuului kaksikomppaniainen panssarintorjuntapataljoona, pioneeripataljoona sekä viesti- ja huoltoyksiköitä. Divisioonan tykistöön kuului kaksi 105 millimetrin haupitsein varustettua patteristoa.
Historia > Ranskan valtaus

Divisioona liitettiin Ranskan valtausta varten XLI motorisoituun armeijakuntaan. Se osallistui Maas-joen ylitykseen liittyviin taisteluihin, joissa Ranskan joukot kykenivät aluksi torjumaan saksalaisten etenemisen. Taisteluissa divisioona kärsi suurehkoja tappioita. Lopulta ranskalaiset pakotettiin peräytymään panssarihyökkäyksen tieltä. Divisioona osallistui Ranskan 1. ja 7. armeija tuhoamiseen toukokuussa 1940. Ranskan antauduttua divisioona oli Ranskassa miehitysjoukkona maaliskuuhun 1941 saakka.
Historia > Itärintama

Divisioona lähetettiin maaliskuussa 1941 itään, missä se osallistui huhtikuussa Balkanin taisteluihin I armeijakunnassa. Yhtymä siirrettiin heinäkuussa itärintamalle, missä se liitettiin  pohjoisen armeijaryhmän 4. panssariryhmään Erich von Mansteinin komentamaan LVI panssariarmeijakuntaan. Divisioona hyökkäsi armeijakunnan mukana Baltian maiden läpi kohti Leningradia.
Divisioona osallistui taisteluihin Neuvostoliittoa vastaan aina vuoden 1944 loppuun saakka.
Komentajat

Divisioonankomentajina olivat:
panssarikenraali Adolf-Friedrich Kuntzen 16. lokakuuta 1939 -20. helmikuuta 1941
panssarikenraali Erich Brandenberger 20.-21. helmikuuta 1941
kenraaliluutnantti Walter Neumann-Silkow 21. helmikuuta - 26. toukokuuta 1941
panssarikenraali Erich Brandenberger 26. toukokuuta - 8. joulukuuta 1941
kenraaliluutnantti Werner Hühner 8. joulukuuta 1941 - 28. tammikuuta 1942
panssarikenraali Erich Brandenberger 29. tammikuuta - 6. elokuuta 1942
kenraaliluutnantti Josef Schrötter 6. elokuuta - 10. marraskuuta 1942
panssarikenraali Erich Brandenberger 10. marraskuuta 1942 - 17. tammikuuta 1943
kenraaliluutnantti Sebastian Fichtner 17. tammikuuta - 20. syyskuuta 1943
kenraalimajuri Gottfried Fröhlich 20. syyskuuta 1943 - 1. huhtikuuta 1944
kenraalimajuri Werner Friebe 1. huhtikuuta - 21. heinäkuuta 1944
kenraalimajuri Heinz Hax 5. tammikuuta - 8. toukokuuta 1945
Henry B. Walthall

| Henry B>  Walthall |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1878 Shelby City, Alabama, Yhdysvallat
Kuollut: 17. kesäkuuta 1936 (58 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Henry B. Walthall (16. maaliskuuta 1878 Shelby City, Alabama – 17. kesäkuuta 1936 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti teatterissa ja siirtyi elokuviin vuonna 1909 D. W. Griffithin kutsumana. Walthallin Griffithille tekemiin elokuviin kuuluu muun muassa vuonna 1915 valmistunut Kansakunnan synty. Samana vuonna Walthall lähti Griffithin palveluksesta. Walthallin myöhempiin elokuviin kuuluvat muun muassa Siivet (1927) ja 42:nen katu (1933). Walthall kuoli vuonna 1936 Myrsky Karibian merellä -elokuvan kuvausten aikana. Walthall on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Anders Mossling

| Anders Mossling> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1963 (ikä 61)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1999–
Merkittävät roolit:  Ola Ullsten (Whiskey on the Rocks)
Palkinnot
 Guldbagge Paras miespääosa 2016 
Aiheesta muualla
IMDb
Anders Mossling (s. 20. heinäkuuta 1963) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on saanut näyttelijänkoulutuksen Tukholman näyttämökoulussa sekä italialaisessa Instituto di Arte Scenicassa. Mossling on näytellyt teattereissa Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa vuodesta 1999. Vuonna 2016 hän voitti parhaan miespääosan Guldbaggen elokuvassa Yarden.
Helsingin velodromi

| Helsingin Velodromi> Velo |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Mäkelänkatu 70, 00610 Helsinki
Koordinaatit:  60°12′10″N, 024°56′34″E
Rakennustyöt aloitettu:  1938
Avattu:  1940
Remontoitu:  1997–2000 2015 (Tekonurmi)
Omistaja:  Helsingin kaupunki
Kenttä:  Tekonurmi
Arkkitehti:  Hilding Ekelund
Käyttäjät
 Cycle Club Helsinki Idrottsklubben-32 Helsinki Roosters Helsinki 69ers GS Demons East City Giants Warriors HC ABC-Team 
Katsojakapasiteetti
 7 000, joista 2 000 katetussa pääkatsomossa. Istumaan noin 4 000selvennä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Helsingin velodromi on pyöräilystadion Helsingin Itä-Pasilassa Käpylän urheilupuiston vieressä. Se rakennettiin vuosina 1938–1940 suunniteltuja vuoden 1940 kesäolympialaisia varten ja se oli vuonna 1952 toteutuneissa Helsingin olympialaisissa yhtenä kilpailupaikkana. Betonirakenteisen Velodromin suunnitteli Hilding Ekelund, ja se on suojeltu tyypillisenä funktionalistisen arkkitehtuurin edustajana. Viralliset harjoitukset radalla alkoivat 16. kesäkuuta 1940, mutta rata vihittiin käyttöön 22. toukokuuta 1941 kansainvälisillä ratapyöräilykilpailuilla.lähde?
Kentän ominaisuudet

Velodromin katsomoissa on tilaa 7 000 henkilölle, joista 4 000 mahtuu istumaan ja 2 000 katettuun pääkatsomoon. Pyöräilyradan sisäpuolella on tekonurmi, jolla pelataan maahockeytä, amerikkalaista jalkapalloa sekä lacrossea. Nämä joutuivat siirtymään Töölön pallokentältä, kun Finnair Stadiumia alettiin rakentaa.
Aikaisemmin Velodromilla oli nurmikenttä, jota kotikenttänään käyttivät muun muassa Ponnistus (Veikkausliigassa 1995), Käpylän Pallo sekä Atlantis FC.
Velodromin pyöräilyradan pituus on 400 metriä ja kaarteen kallistus on suurimmillaan 37,5 astetta ja etusuoran 16 astetta. Radan pituus ja turvarakenteiden puute estävät nykyään kansainvälisten kilpailujen järjestämisen Helsingin Velodromilla.lähde?
Helsingin kaupunki peruskorjasi Velodromin vuosina 1997–2000. Sen pyöräilyrata korjattiin ja kentälle asennettiin tekonurmipinnoite. Peruskorjauksen kokonaiskustannukset olivat noin 20 miljoonaa markkaa (noin 3,4 miljoonaa euroa).
Syksyllä 2015 Velodromin tekonurmi uusittiin ja siihen maalattiin amerikkalaisen jalkapallon ja maahockeyn kenttäviivoitukset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingin velodromi Wikimedia Commonsissa
Kesäolympialaisten 1952 suorituspaikat
Helsingin olympiastadion 
 Harmaja | Helsingin uimastadion | Helsingin Velodromi | Huopalahden ampumarata | Laakson ratsastusstadion | Liuskasaari | Malmin ampumarata 
 Soutustadion | Messuhalli | Ruskeasuon ratsastushalli | Soutustadion | Talin laukkarata | Tennispalatsi | Töölön pallokenttä | Westendin tennishalli, Espoo 
 Ahveniston maauimala, Hämeenlinna | Kaurialan kenttä, Hämeenlinna | Kotkan urheilukeskus | Kupittaan jalkapallostadion, Turku | Lahden kisapuisto | Ratinan stadion, Tampere
| n k Perustiedot Wikidatassa: Helsingin velodromi (Q1604554)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: jalkapallostadion, velodromi, rakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Itä-Pasila
katuosoite: Pyöräilystadion, Mäkelänkatu 70
postinumero: 00520
koordinaatit: 60°12′10″N 24°56′34″E﻿ / ﻿60.20276°N 24.9428°E﻿ / 60.20276; 24.9428

Velodromin rata ja kenttä.
Helvetica

Helvetica
Helvetica on laajalti käytössä oleva sans serif -kirjaintyyppi. Sen alkuperäiset leikkaukset suunnittelivat Max Miedinger ja Eduard Hoffmann. Tavoitteena oli luoda neutraali ja selkeä, opasteisiin soveltuva kirjaintyyppi. Kirjaintyyppi julkaistiin 1957 nimellä Neue Haas Grotesk, kirjaintyypin julkaisseen sveitsiläisen Haas’sche Schriftgiesserein mukaan. Haasin emoyhtiö Stempel päätti myydä kirjaintyyppiä asiakkailleen kotimaassaan Saksassa. Stempel ei kuitenkaan halunnut markkinoida kirjaintyyppiä toisen yhtiön nimellä, joten kirjaintyypille piti etsiä sopiva nimi, joka kertoisi sen hengestä ja alkuperästä. Lopulta päädyttiin nimeen "Helvetica", joka muistutti Sveitsin latinalaista nimeä, Helvetiaa.
Helvetica on ollut julkaisemisestaan saakka suosittu kirjaintyyppi logoissa ja opasteissa.
Helvetica kuuluu myös PostScript-kielen vakiofontteihin ja on siten ollut laajasti käytössä työpöytäjulkaisemisessa sitten LaserWriterin julkaisusta vuodesta 1985 lähtien. Se sisältyy myös PDF-tiedostomuodon vakiofontteihin.
Helveticasta on tehty useita klooneja lisenssimaksujen välttämiseksi. Näitä kopioita ovat muun muassa Monotype Imaging CG Triumvirate, ParaType Pragmatica, Bitstream Swiss 721 ja URW++ Nimbus Sans. Monotype suunnitteli vuonna 1982 Arial-fontin Helveticaa korvaamaan. Arialin kaikki kirjaimet ovat saman levyiset kuin Helvetican, mutta muutamat kirjaimet eroavat ulkonäöltään selvästi esikuvastaan. Arial yleistyi sittemmin, kun Microsoft valitsi sen halvempana versiona Windows 3.1:een.
Dokumenttielokuva

Gary Hustwit: Helvetica (2007). 1 h 20 min.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helvetica Wikimedia Commonsissa
Typografia
| --- | --- |
Typografit ja kirjainmuotoilijat:  Jonathan Barnbrook  Saul Bass  Ed Benguiat  Morris Fuller Benton  Neville Brody  Frederic Goudy  Claude Garamond  Eric Gill  Tomi Haaparanta  Nicolas Jenson  Edward Johnston  Donald Knuth  Rudolf Koch  Sami Kortemäki  Zuzana Ličko  William Morris  Stanley Morison  Jan Tschichold  Carol Twombly  Wolfgang Weingart  Hermann Zapf  Gudrun Zapf-von Hesse 
Kirjaintyylit ja -lajit:  Anfangi  Antiikva  Arial  Baskerville  ITC New Baskerville  Calibri  Comic Sans  Egyptienne  Fraktuura  Garamond  Gill Sans  Helvetica  Palatino  Times Roman  Unsiaali  Verdana 
Merkit:  Alduksen lehti ❦  Asteriski *  Ät-merkki @  Englannin punta £  Ampersandi &  Jokerimerkki  Kappaleen merkki ¶  Luetelmamerkki  Luettelo matemaattisista merkeistä  Plus-miinusmerkki ±  Promille ‰  Prosentti %  Pykälämerkki §  Risti †  Ristikkomerkki #  Rub el Hizb ۞  Tekijänoikeusmerkki ©  Tilde ~  Valuuttamerkki ¤  Yläpuolinen indeksointipilkku 
Suuntaukset:  Amerikan uusi aalto  Dekonstruktivismi  Postmodernismi  Sveitsiläinen tyyli 
Muut aiheet:  Aakkoslaji  CamelCase  Glyyfi  Goottilaiset kirjaintyypit  Kapiteeli  Kirjain  Kirjaintyyppi  Kursiivi  Ligatuuri  Logo  Lorem ipsum  Orpo- ja leskirivit  Painokirjaimet  Sans-serif  Serif  TrueType  Web Open Font Format  X-korkeus  Yliviivaus  Ylleviivaus  Ylä- ja alaindeksi
Herbert Marshall

| Herbert Marshall |
| --- | --- |
 Marshall elokuvan Ulkomaankirjeenvaihtaja trailerissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1890 Lontoo, Iso-Britannia
Kuollut: 22. tammikuuta 1966 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Herbert Marshall (23. toukokuuta 1890 Lontoo, Iso-Britannia – 22. tammikuuta 1966 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen näyttelijä.
Marshall teki ensiesiintymisensä teatterissa vuonna 1911. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli Brittiläisessä siirtoarmeijassa ja haavoittui vaikeasti, jonka seurauksena hänen toinen jalkansa jouduttiin amputoimaan. Proteesia käyttäen hän kuitenkin jatkoi näyttelemistä teatterissa. Elokuvadebyyttinsä Marshall teki vuonna 1927 mykkäelokuvassa Mumsie. Hänen myöhempien elokuviensa joukkoon kuuluvat muun muassa Ulkomaankirjeenvaihtaja (1940) ja Kärpänen (1958).
Herbert Marshall on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Teuronjoki (Tammela)

| Teuronjoki |
| --- | --- |
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (35.93)
Pinta-ala:  3 138,36 km²  
Pääuoman pituus:  yli 160 km 
Pääuoman osuudet:  Loimijoki ←Pyhäjärvi ←Kuivajärvi ←Myllyjoki ←Teuronjoki ←Kyläsillanjoki
Yhtyy:  Kokemäenjoki
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Kuuslammi
 :  60.8600°N, 23.9745°E
Laskupaikka:  Pehkijärvi
 :  60.8345°N, 23.9370°E
Esteet:  pato
Taajamat:  Teurossuu, Teuro
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  122,1 m  
Laskukorkeus:  105,6 m  
Korkeusero:  16,5 m
Pituus:  9,51 km  
Kaltevuus:  1,78 m/km
Muuta
Teuronjoki on Kanta-Hämeen Tammelassa virtaava 9,5 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa lyhyen osuuden Loimijoen valuma-alueen pääuomasta.
Joen kulku

Hyvin mutkainen joki alkaa Kuuslammesta ja puolivälissä se kulkee Teuron kylätontin läpi päättyen Pehkijärveen. Voidaan tulkita niinkin, että Kuuslammiin laskeva alle kilometrin mittainen Pihonjoki olisi osa laskujokea ja että sen valuma-alueen keskusjärvi olisikin Rautijärvi. Joen valuma-alue on 117 km² suuruinen ja siihen kuuluu yli 40 järveä tai lampea. Alajuoksun ja yläjuoksun välinen korkeusero on 16,5 metriä.
Joen kulkuun on menneisyydessä puututtu selvästi. Ennen Kuuslammia Pihonjoki on aivan suora ja Kuuslammin jälkeenkin on merkkejä uoman oikasemisesta. Eräs syy joen perkauksiin ovat järvenlaskut, joita Teuronjoen valuma-alueella tehty. Rautijärveä laskettiin 1800-luvulla ja se tehtiin perkaamalla sekä Pihonjokea että Teuronjoen yläjuoksua. Myös alajuoksua on oikaistu.
Joessa on neljä koskea ja 14 virtapaikkaa tai nivaa. Mannilan kohdalla on joessa pato, jonka taakse jää 150 metriä pitkä patoallas. Joki alkaa tämän jälkeen meanderoida ja käännyttyään 2,5 kilometrin jälkeen etelään se virtaa peltojen halki rauhallisemmin kääntyillen. Tässä kohdassa jokeen yhtyy Hietastenoja, joka on Hietaslammin, Haukilammin ja Koskuslammin yhteinen laskuoja. Joki laskee Pehkijärveen Teurossuun kylässä. Joen suisto on maatunut pitkälle muodostaen pitkänomaisen deltan. Sen synty liittyy Pehkijärven vedenpinnan laskuun.
Luonnontila

Joen vesi on käyttökelpoisuudeltaan kohtalainen ja se on humuksen ruskeaksi värjäämää. Vuonna 1997 jokeen istutettiin kaksivuotiaita taimenen poikasia. Vuonna 2010 ylimmäisellä ja alimmaisella koskella suoritettiin koekalastus, jossa ei kuitenkaan saatu yhtään taimenta saaliiksi. Myllyjoessa on kaksi nousuestettä ja Teuronjoessa yksi nousueste, jotka estävät kalojen liikkumisen kohti ylävirtaa. Joessa on ravustettava täplärapukanta. Joen kunnostamista on harkittu. Joesta aikoinaan peratut kivet makaavat vieläkin joen penkereillä ja niitä olisi helppo palauttaa jokeen suojakiviksi joen kaloille.
Osana Pehkijärven kunnostusta järven vedenpinnan korkeutta pyritään pitämään korkealla ja Teuronjoen suistoon ruopattaisiin 2,5 metriä syvä veneilyväylä.
Teuron kylän alapuolella on kyläyhdistyksen kunnostama uimaranta nimeltä Emman pyörre.