stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
General Dynamics Electric Boat
Historia

Vuonna 1899 yhdysvaltalainen Isaac Rice perusti Electric Boat Companyn valmistamaan John  Philip Hollandin suunnittelemia vedenalaisia aluksia eli sukellusveneitä, joita tehtiin Lewis Nixonin hallinnoimalla Crescent Shipyardilla Elizabethissa New Jerseyssä.
Ensimmäinen telakan valmistama sukellusvene oli Holland VI, joka nimettiin myöhemmin USS Hollandiksi runkonumerolla SS-1. Alus oli 11. huhtikuuta 1900 ensimmäinen Yhdysvaltain laivaston käyttöön ottama sukellusvene ja sen onnistunut palvelus teki mahdolliseksi uuden mallin A- eli Plunger-luokan suunnittelun, jonka lähtökohtana oli telakan valmistama koealus Fulton. Tämä myytiin Venäjän keisarilliselle laivastolle ja jossa se sai nimen Som. Onnistumisen myötä heräsi ulkomailla kiinnostus sukellusveneisiin  ja John Hollandin viimeisimmät suunnitelmien lisenssit lunastettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle, Japanin keisarilliselle laivastolle, Venäjän keisarikunnan laivastolle ja Alankomaiden kuninkaalliselle laivastolle.
Ensimmäisen maailmansodan aikana yhtiö ja sen alihankkijat valmistivat Yhdysvaltain laivastolle 85 sukellusvenettä ja 722 sukellusveneidentorjunta-alusta. Sodan päätyttyä Yhdysvallat ei tilannut uusia sukellusveneitä ennen vuonna 1931 tilattua USS Cuttlefishiä, mutta Perun laivastolle valmistettiin kaksi sukellusvenettä. Toisen maailmansodan aikana yhtiö valmisti laivastolle 74 sukellusvenettä.
Vuonna 1952 yhtiö nimettiin General Dynamics Corporationiksi. Yhtiö osti vuotta myöhemmin Convairin, jolloin pääyhtiö piti nimen General Dynamics ja sukellusveneyksikkö palasi käyttämään nimeä Electric Boat.
Ensimmäisen yhtiön valmistama ydinkäyttöinen sukellusvene USS Nautilus laskettiin vesille tammikuussa 1954 ja ensimmäinen mannertenvälisin ohjuksin varustettu sukellusvene USS George Washington laskettiin vesille 1959.
Myös Ohio-, Los Angeles-, Virginia- ja Seawolf-luokkien alukset valmistettiin yhtiön telakalla. Vuonna 2002 yhtiö aloitti USS Nautiluksen entisöinnin ennen aluksen museointia.
Prototyyppisukellusvene Fulton, myytiin Venäjän keisarilliselle laivastolle. Aluksen myöhempi nimi Som. Sukellusvene upposi Itämerellä 1916 törmättyään ruotsalaiseen höyrylaivaan.
USS Nautilus.
USS George Washington (1958–1998).
USS Virginia.
USS North Dakota.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Electric Boat - centennial (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:General Dynamics Electric Boat
Käännös suomeksi
Pieni jääkausi

Pienen jääkauden lämpötila-arvioita muun muassa vuosirenkaista laskettuna. Siniset kuvaajat ovat vanhempien, punaiset uudempien tutkimusten kuvaajia.
Pieni jääkausi tai pikku jääkausi oli viileä ajanjakso etenkin Euroopassa noin vuosien 1400–1900 välisenä aikana. Euroopassa oli tuolloin useita kylmiä kausia, jolloin keskilämpötila oli kaksi tai kolme astetta normaalia alempi. Kaikkein kylmintä aikaa Euroopassa oli 1690-luvulla. Pohjois-Amerikassa kylmintä oli 1800-luvulla, Aasian itäosissa 1600-luvulta 1700-luvun lopulle, tropiikissa 1500-luvulta 1800-luvulle ja eteläisellä pallonpuoliskolla arviolta 1500–1600-luvuilla.
Viileneminen näkyi vain talvilämpötiloissa. Euroopan talvien keskilämpötila oli kauden aikana arviolta noin asteen matalampi kuin 1900-luvun alussa. Ajanjakson kesälämpötiloissa ei ole havaittu suuria muutoksia, mikä nähdään esimerkiksi Burgundin viinialueen sadonkorjuutilastoista, jotka kertovat kasvukausien lämpötiloista. Pienen jääkauden aikana oli myös lämpimiä kausia.
Koska lämpötilatietoja ei ole riittävästi saatavilla, ei tiedetä, oliko pienen jääkauden aikainen ilmaston viilentyminen globaali vai vain paikallinen ilmiö. Joidenkin tutkijoiden mukaan pieni jääkausi oli vain paikallinen ilmiö, mutta toisten tutkijoiden mukaan kyseessä oli maapallon ilmaston luonnollinen vaihtelu lämpimästä kaudesta viileään kauteen ja takaisin lämpimään. Pohjoisella ja eteläisellä pallonpuoliskolla oli joka tapauksessa monin paikoin keskimäärin kylmempää kuin edeltäneellä keskiajan lämpimällä kaudella tai 1900-luvun alussa. Laaksojäätiköt etenivät eri puolilla maapalloa, kuten Norjassa ja Alpeilla. Lontoon läpi virtaava Thames-joki oli melko säännöllisesti jäässä toisinaan jopa kuukausien ajan. Thamesin jäätyminen johti Frost Fair -markkinatradition syntyyn, jossa joen jäälle pystytettiin markkinakojuja, ja alueella saattoi olla samanaikaisesti tuhansiakin ihmisiä.
Pienen jääkauden ilmastoon on esitetty erilaisia syitä, kuten Auringon aktiivisuuden muutokset sekä maapallon ilmastoon vaikuttavien tekijöiden sykliset vaihtelut. Yhtenä selityksenä on pidetty muutoksia ilmakehän virtausjärjestelmässä, mitä osoittavat Pohjois-Atlantin oskillaation muutokset.
Mahdolliset syyt

Tutkijat ovat alustavasti tunnistaneet seitsemän mahdollista syytä pieneen jääkauteen: Maan kiertoratasyklit, vähentynyt Auringon aktiivisuus, lisääntynyt tulivuorten aktiivisuus, merivirtojen muutokset, muutokset väkiluvussa eri puolilla Maapalloa ja siihen liittyvä metsäpinta-alan muutos, ja ilmastojärjestelmän sisäinen vaihtelu.
Mahdolliset syyt > Kiertoratasyklien muutokset

Maan kiertoratasyklien muutokset ovat viimeisten 2 000 vuoden aikana aiheuttaneet pitkäkestoisen pohjoisen pallonpuoliskon viilenemisen, joka jatkui läpi keskiajan ja pienen jääkauden. Arktiksen viilenemisnopeus on noin 0,02 °C vuosisadassa. Tätä trendiä voitaisiin jatkaa tulevaisuuteen, jolloin maapalloa voisi koittaa taas uusi jääkausi, mutta 1900-luvun lämpötilamittausaikasarjat näyttävät tämän trendin äkillisesti kääntyneen, sillä lämpötilat ovat nousseet ihmisperäisten kasvihuonekaasujen päästöjen seurauksena.
Mahdolliset syyt > Auringon aktiivisuus

Alhaisen auringonpilkkuluvun ja viilenevien lämpötilojen välinen yhteys tunnetaan edelleen huonosti. Vuosina 1645–1715, keskellä pientä jääkautta, auringon aktiivisuus oli alhaisessa vaiheessa eli niin sanotussa Maunderin minimissä. Spörerin minimin ajallinen yhteys vuosina 1460–1550 tapahtuneeseen viilenemiseen on myös tunnistettu. Muita merkkejä alhaisesta auringon aktiivisuudesta tänä aikana antavat mm. hiili-14- ja beryllium-10-isotooppien pitoisuudet.
Säilyneiden havaintojen ja radiohiilen vaihtelujen mittausten pohjalta on joskus päätelty, että pienen jääkauden aiheutti auringonpilkkujen muutos. Vaikutusmekanismia ei silti tarkkaan tunneta. Pieneen jääkauteen ajoittuvat auringonpilkkuköyhät Spörerin minimi, Maunderin minimi ja Daltonin minimi. Ilmasto alkoi viiletä pieneen jääkauteen eri laskutapojen mukaan viimeistään noin vuosina 1250–1380 keskiajan lämpökauden jälkeen. Todella kylmää tuli vuoden 1420 tienoilla, kun Spörerin minimi alkoi.
Mahdolliset syyt > Tulivuorten aktiivisuus

Vuonna 2012 ilmestyneessä artikkelissaan Miller ym. kytkevät pienen jääkauden "epätavalliseen 50-vuotiseen jaksoon, jona tapahtui neljä suurta rikkiä vapauttavaa räjähdyspurkausta, joista kukin kuormitti maapalloa yli 60 teragrammalla sulfaattia", ja huomauttavat, että "suuria muutoksia auringonsäteilyssä ei ole tarpeen olettaa".
Pienen jääkauden kuluessa tulivuoritoiminta lisääntyi maapallolla. Kun tulivuori purkautuu, sen tuhka nousee korkealle ilmakehään ja voi levitä koko maapallon alueelle. Tuhkapilvi estää osaa auringonsäteilystä pääsemästä Maan pinnalle, mikä johtaa maailmanlaajuiseen viilenemiseen, joka voi jatkua jopa kaksi vuotta purkauksen jälkeen. Tulivuorenpurkauksissa vapautuu myös rikkiä rikkidioksidin muodossa. Kun se saavuttaa stratosfäärin, se muuttuu rikkihappopisaroiksi, jotka heijastavat auringonvaloa ja sitä kautta vähentävät Maan pinnalle pääsevän auringonsäteilyn määrää.
Eräs viimeaikainen tutkimus havaitsi, että erityisen massiivinen trooppinen tulivuorenpurkaus vuonna 1256, mahdollisesti nyt jo sammunut Samalas lähellä Rinjania (molemmat nykyisen Indonesian Lombokissa), sekä sitä seuranneet pienemmät purkaukset vuosina 1268, 1275 ja 1284 eivät antaneet ilmaston palautua. Tämä saattoi aiheuttaa alkuperäisen viilenemisen, ja vuosien 1452–1453 purkaus Kuwae-vuorella Vanuatussa käynnisti toisen viilenemisen. Kylmät kesät voivat säilyä merijää/valtameri-palauteketjujen kautta pitkään senkin jälkeen kuin tuhka ja sulfaattipisarat ovat poistuneet.
Muihin pienen jääkauden aikana purkautuneisiin tulivuoriin, jotka ovat voineet vaikuttaa viilenemiseen, luetaan Billy Mitchell (n. 1580), Huaynaputina (1600), Mount Parker (1641), Long Island (n. 1660) ja Laki (1783). Tambora-vuoren purkaus Indonesiassa vuonna 1815 täytti ilmakehän tuhkalla; seurannutta vuotta 1816 kutsuttiin kesättömäksi vuodeksi, kun pakkaspäiviä ja lunta havaittiin vielä kesä-heinäkuussa sekä Uudessa-Englannissa että Pohjois-Europassa.
Mahdolliset syyt > Valtameren kiertoliike

Toinen vaihtoehto on, että valtamerten termohaliinikierto heikentyi pienen jääkauden aikana. Kiertoliike olisi voinut keskeytyä suuren määrän makeaa vettä purkautuessa Pohjois-Atlanttiin, mahdollisesti pientä jääkautta edeltäneen keskiajan lämpimän kauden aikana. On esitetty huolia siitä, että termohaliinikierron pysähtyminen voisi tapahtua myös uudestaan nykyisen ilmaston lämpenemisen seurauksena.
Mahdolliset syyt > Väkiluvun lasku

Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että ihmiskunnan vaikutus ilmastoon alkoi aiemmin kuin sen yleensä oletetaan alkaneen, ja että merkittävät väkiluvun vähenemiset Euraasiassa ja Amerikoissa heikensivät tätä vaikutusta, mikä johti viilenevään trendiin.
Mustan surman arvioidaan tappaneen 30–60 % Euroopan väkiluvusta. Kokonaisuudessaan rutto olisi voinut vähentää maailman väkilukua arvioidusta 475 miljoonasta 350–375 miljoonaan 1300-luvulla. Väkiluku palautui entiselle tasolleen vasta 200 vuoden jälkeen. William Ruddiman esitti, että nämä laajat väkiluvun vähenemiset Euroopassa, Itä-Aasiassa ja Lähi-idässä saivat maatalouden vähenemään. Ruddiman ehdottaa, että entiset maatalousalueet jälleenmetsittyivät sen jälkeen luonnollisesti, jolloin ne sitoivat hiiltä ilmakehästä. Tämä olisi aiheuttanut osan pienen jääkauden aikaisesta viilenemisestä. Ruddiman ehdotti myös, että Amerikkojen väestön väheneminen eurooppalaisten saavuttua mantereelle 1500-luvulla olisi voinut vaikuttaa samalla tavalla. Muut tutkijat ovat yhtyneet näkemykseen Amerikkojen väestön vähenemisen vaikutuksista todeten, että ihmiskunta oli raivannut huomattavan määrän metsää maataloutta varten ennen kuin eurooppalaiset toivat mukanaan väkiluvun romahduksen. Richard Nevle, Robert Dull ja heidän työtoverinsa ehdottivat lisäksi, että neotrooppisiin metsiin sitoutunutta hiiltä ei vapauttanut pelkästään metsien raivaus vaan myös ihmisen aiheuttamat metsäpalot, jotka pienensivät Amazonian ja Väli-Amerikan metsienbiomassaa ennen eurooppalaisten saapumista ja heidän mukanaan saapuneiden tautien leviämistä mantereella. Dull ja Nevle laskivat, että trooppisten metsävyöhykkeiden uudelleenmetsittyminen pelkästään Amerikoissa vuosina 1500–1650 sai hiiltä sitoutumaan kasvillisuuteen 2–5 petagrammaa. Brierley ehdotti, että eurooppalaisten saapuminen Amerikkoihin aiheutti joukkokuolemia vieraan tautiperimän kautta, mikä johti maatalousmaan hylkäämiseen, metsien palautumiseen alueelle ja näin ollen hiilidioksidin uudelleensitoutumiseen. Sedimentti- ja maaperänäytteiden tutkimus on osoittanut, että hiilidioksidin sitoutuminen jälleenmetsittymisen kautta Amerikoissa on voinut vaikuttaa pieneen jääkauteen. Väestömäärän romahdus liittyy Etelämantereen Law'n jäätikködoomin alueella havaittuun pudotukseen hiilidioksidimäärissä. Vuonna 2011 julkaistu tutkimus (Carnegien tiedeinstituutin Globaalin ekologian laitos) väitti, että mongolivalloitukset, jotka kestivät lähes kaksi vuosisataa, vaikuttivat merkittävästi maapallon viilenemiseen, koska laajat alueet tyhjenivät väestöstä, ja hiiltä sitovat metsät palautuivat viljellyille maille.
Mahdolliset syyt > Väkiluvun nousu

On spekuloitu, että väkiluvun kasvu pohjoisilla leveysasteilla aiheutti pienen jääkauden metsäkadon seurauksena. Tämä metsäkato olisi kasvattanut Maan albedoa (heijastuskykyä) ja vaikuttanut syvästi maailmanlaajuisiin lämpötiloihin.
Mahdolliset syyt > Ilmastojärjestelmän sisäinen vaihtelu

Spontaanit vaihtelut maapallon ilmastossa voisivat myös selittää pienen jääkauden. On vaikea selvittää, mikä on sisäisen vaihtelun osuus silloin, kun muita vaikuttavia tekijöitä ei tunneta kovin tarkkaan. Yksi tapa sisäisten vaihtelujen kuvaamiselle on ajaa kytkettyjä ilmastomalleja, joissa ulkoisen pakotteen osuus on asetettu nollaksi. Kaaoksen ajamat muutokset valtameressä, ilmakehässä tai näiden vuorovaikutuksessa voivat ohjata mallia spontaanisti tilasta toiseen. Kahdessa tutkimuksessa on todettu, että sisäinen vaihtelu ei ole tarpeeksi suurta selittämään pientä jääkautta. Euroopan ankarat talvet vuosina 1770 ja 1772 selittyvät kuitenkin poikkeamalla Pohjois-Atlantin oskillaatiossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pieni jääkausi Wikimedia Commonsissa
Ukkola, Jukka: Lapin lustot kertovat. Suomen kuvalehti, 2009, nro 41, s. 40–44.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 26.9.2018.
Chantal Camenisch et al.: The early Spörer Minimum – a period of extraordinary climate and socio-economic changes in Western and Central Europe. Journal of Climate, 12.2.2016.  doi:10.5194/cp-2016-7  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 26.9.2018. (englanniksi)
Yli-Ojanperä, Elina: Pieni jääkausi jätti jälkeensä nälkää, sotaa ja kohtalokasta taidetta Yle Elävä arkisto. 11.12.2015. Viitattu 26.9.2018.
Mikä oli pikku jääkausi? Historianet.fi. 5.12.2012. Viitattu 26.9.2018.
Niemi, Tapani: Odotettavissa pieni jääkausi Suomen luonto. Arkistoitu 28.4.2015. Viitattu 26.9.2018.
Niemi, Tapani: Lustotutkija epäilee ilmastonmuutoksen johtavan jääkauteen Sott.net. 24.8.2011. Viitattu 26.9.2018.
Ennen oli oikeita talvia, Suomen Kuvalehti, 23.01.1937, nro 4, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ilmastonmuutos ja ilmaston lämpeneminen
| --- | --- |
Syyt:  Kasvihuoneilmiö  Kasvihuonekaasu  Hiilidioksidi  Metaani  Auringon aktiivisuus  Ilmaston viileneminen  Milankovićin jaksot  Vulkanismi  Laattatektoniikka  Termohaliinikierto 
Vaikutukset:  Ilmastopakolaisuus  Merien happamoituminen  Merenpinnan nousu  Tulvat  Sadannan muutokset  Kuivuuskaudet  Lämpöaallot  Äärimmäiset sääilmiöt  Trooppiset hirmumyrskyt 
Tiede:  Hallitustenvälinen ilmastopaneeli IPCC  Ilmastoherkkyys  Ilmastomalli  Palautekytkennät  Kaupunkisaarekeilmiö  Keskiajan lämmin kausi  Pieni jääkausi  Hiilinielu  Otsonikato  Historialliset vaikutukset 
Keskustelu ja politiikka:  Hillitseminen  Hinku-verkosto  Sopeutuminen  Kioton sopimus  Kööpenhaminan ilmastokokous  UNFCCC  Päästökauppa  Sternin raportti  Uusiutuva energia  Energiansäästö  Oregonin vetoomus  Energiapolitiikka  Euroopan unionin energiapolitiikka  Suomen energiapolitiikka  Kiinan energiapolitiikka 
Auringon aktiivisuuden muutokset radiohiilen perustella noin vuodesta 800 vuoteen 1950.
Maunderin minimi auringonpilkkulukujen 400-vuotisessa historiassa.
Termohaliinikierto.
Jakub Štancl

| Jakub Štancl> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. huhtikuuta 2006 (ikä 18) Praha, Tšekki
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  90 kg
Seura
Seura (P):  St. Louis Blues
Nyk. seura:  Kelowna Rockets (WHL)
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
Aik. seurat:  Växjö Lakers HC (SHL)
NHL-varaus:  106. varaus, 2023 St. Louis Blues
Jakub Štancl (s. 10. huhtikuuta 2005 Praha, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Štancl edustaa lainasopimuksella WHL-juniorisarjassa pelaavaa Kelowna Rocketsia. Hänellä on tulokassopimus NHL-joukkue St. Louis Bluesin kanssa kauden 2026–2027 loppuun saakka.
Štanclin kasvattajaseura on HC Slavia Praha. Ennen WHL:ään siirtymistä hän pelasi SHL-joukkue Växjö Lakersissa. St. Louis Blues varasi hänet neljännellä kierroksella 106. varausvuorolla vuoden 2023 NHL:n varaustilaisuudessa. Štancl on pelasi 15 SHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt kaksi maalia.Uran tilastot päivitetty 14. tammikuuta 2025.
Volvo 164

| Volvo 164 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Australia  Etelä-Afrikka  Malesia  Ruotsi
Valmistaja:  Volvo
Valmistusvuodet:  1968–1975
Tuotantomäärä:  146 008 kpl
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  E-segmentti
Seuraaja:  Volvo 260
Teknisesti samankaltaisia:  Volvo 140
Tekniset tiedot
Moottori:  R6
Iskutilavuus:  3,0 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Volvo 164 on Volvon vuosina 1968–1975 valmistama edustusluokan neliovinen sedan, joka perustuu Volvo 140 -malliin. Sen seuraajaksi tuli Volvo 260.
Volvo 164 esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 1968 ylellisempänä versiona kahta vuotta aikaisemmin markkinoille tulleelle Volvo 144:lle. Autossa oli kuusisylinterinen 3,0-litrainen (145 hv) bensiinimoottori, joka oli kehitetty 140-sarjan 2,0-litraisen nelisylinterisen moottorin pohjalta. Vaihteistoksi oli valittavissa nelivaihteinen manuaalivaihteisto (saatavana myös sähköisellä ylivaihteella) tai kolmeportainen automaattivaihteisto. 164:ssä oli pidempi konepelti, jotta suurempi moottori saisi tarvitsemansa lisätilan. Myös keulailmeeltään 164 erosi 140-sarjan malleista.
Facelift-mallin (1973) Volvo 164.
Volvo 164
Vuonna 1972 moottori sai polttoaineen ruiskutusjärjestelmän ja ovenkahvat muuttuivat sisäänupotetuiksi. Sisällä uudistettiin kojelautaa.
Suurempi kasvojenkohotus tuli seuraavana vuonna, jolloin malli sai uuden etusäleikön ja -puskurin sekä suuremmat takavalot. Kojelauta uudistui täysin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo 164 Wikimedia Commonsissa
Volvo
| --- | --- |
Henkilöautot:  Amazon  140  164  240  262C  340 ja 360  440 ja 460  480  66  740 ja 760  780  850  940 ja 960  C30  C40  C70  P1800  P1900  PV544  S40 ja V40  S40 ja V50  S60  S70  S80  S90 ja V90 (2016)  V40 (2012)  V60  V70  ÖV4  XC40  XC60  XC90 
Kuorma-autot:  FH  FL  FM  FMX 
Linja-autot:  7000  7700  7700LA  8500  8700  8900  9700  9900  City L 
Muuta:  SIPS  WHIPS  ROPS  Volvo SPA -pohjalevy  Volvo P2 -pohjalevy  Volvo P80 -pohjalevy  Ford C1 -pohjalevy  Ford EUCD -pohjalevy  CMA-pohjalevy  Gunnar Andersson  Carrus Delta  Pehr G. Gyllenhammar  Volvo BM  Volvo BM Valmet  Volvo C300-sarja
Jaujac

| Jaujac |
| --- | --- |

 vaakuna
 Jaujac
 Koordinaatit: 44°38′16″N, 4°15′25″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Rhône-Alpes
Departementti:  Ardèche
Arrondissementti:  Largentière
Väkiluku (2021):  1 259
 – Väestötiheys:  51,9 as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jaujac on kunta itäisessä Ranskassa Ardèchen departementissa Rhône-Alpesin alueella. Vuonna 2021 siellä oli 1 259 asukasta.
Sen nähtävyyksiä on keskiaikainen linna Château de Castrevieille.
Château de Castrevieille
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jaujac Wikimedia Commonsissa
Monte Carlo -ralli 1985

|  Monte Carlo -ralli 1985 |
| --- | --- |
 1. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1985. 
Ajankohta:  26. tammikuuta – 1. helmikuuta 1985
Pituus:  34 erikoiskoetta, 851,7 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Ari Vatanen    Terry Harryman  (Peugeot Talbot Sport)
Toinen:   Walter Röhrl    Christian Geistdörfer  (Audi Sport)
Kolmas:   Timo Salonen    Seppo Harjanne  (Peugeot Talbot Sport)
Ralli voitettiin Peugeot 205 Turbo 16 -autolla.
Monte Carlo -ralli 1985 (viralliselta nimeltään 53. Rallye Automobile de Monte-Carlo) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1985. Kilpailu järjestettiin 26. tammikuuta – 1. helmikuuta 1985 Monte Carlossa. Kilpailu oli kauden ensimmäinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 851,7 kilometriä.
Vatanen ja Harryman voittivat kilpailun viiden minuutin ja 17 sekunnin aikaerolla siitä huolimatta, että saivat kilpailussa kahdeksan minuutin aikarangaistuksen tultuaan aikakontrolliin liian aikaisin. Harryman käytti vanhaa lähtöaikaa kun erikoiskokeen lähtö viivästyi ja lähtöaika muuttui. Aikasakon myötä Vatanen ja Harryman olivat toisena neljä minuuttia ja 41 sekuntia Walter Röhrlin takana. Vatanen kutisti eron kahteen minuuttiin ennen kilpailun viimeistä osuutta. Rengasvalinnan myötä Vatanen ajoi kaksi minuuttia ja kolme sekuntia Röhrliä nopeammin ja ajoi kilpailun voittoon. Kilpailun aikana teillä oli lunta, jäätä ja loskaa sekä kuivaa ja märkää asfalttia.
Kilpailu oli lähellä peruuntua ennen sen alkua rallin järjestäjien ja FISA:n välisen kiistan vuoksi. Järjestäjät ehtivät ilmoittaa rallin perumisesta, mutta ilmoittivat rallin järjestämisestä vuorokauden päästä.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Ari Vatanen |  Terry Harryman | Peugeot 205 Turbo 16 | 10:20.49 | 0.0 |  |
| 2. |  Walter Röhrl |  Christian Geistdörfer | Audi Quattro Sport | 10:26.06 | +5.17 |  |
| 3. |  Timo Salonen |  Seppo Harjanne | Peugeot 205 Turbo 16 | 10:30.54 | +10.05 |  |
| 4. |  Stig Blomqvist |  Björn Cederberg | Audi Quattro Sport | 10:40.11 | +19.22 |  |
| 5. |  Bruno Saby |  Jean-François Fauchille | Peugeot 205 Turbo 16 | 10:40.45 | +19.56 |  |
| 6. |  Henri Toivonen |  Juha Piironen | Lancia Rally 037 | 10:43.26 | +22.37 |  |
| 7. |  Dany Snobeck |  Jean-Pierre Bechu | Renault 5 Turbo | 11:09.05 | +48.16 |  |
| 8. |  Jean-Claude Andruet |  Annick Peuvergne | Citroën Visa | 11:13.12 | +52.23 |  |
| 9. |  Miki Biasion |  Tiziano Siviero | Lancia Rally 037 | 11:13.51 | +53.02 |  |
| 10. |  Maurice Chomat |  Didier Breton | Citroën Visa | 11:20.00 | +59.11 |  |
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monte Carlo -ralli 1985 Wikimedia Commonsissa
Rally-Maps.com
Osakilpailut MM-rallikaudella 1985
Monaco
Ruotsi
Portugali
Kenia
Ranska
Kreikka
Uusi-Seelanti
Argentiina
Suomi
Italia
Norsunluurannikko
Yhdistynyt kuningaskunta
Rallin maailmanmestaruussarjan Monte Carlon rallit
| --- | --- |
1970-luku:  1973  1975  1976  1977  1978  1979 
1980-luku:  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990-luku:  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1997  1998  1999 
2000-luku:  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008 
2010-luku:  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020-luku:  2020  2021  2022  2023  2024
Joannas

| Joannas |
| --- | --- |
 Näkymä Joannasiin.
 vaakuna
 Joannas
 Koordinaatit: 44°33′59″N, 04°15′09″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Ardèche
Arrondissementti:  Largentière
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  11,93 km²
Väkiluku (2021):  305
 – Väestötiheys:  25,6 as./km²
Postinumero:  07110
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Joannas on kunta Ardèchen departementissa Ranskassa. Kunnan pinta-ala on 11,93 neliökilometriä. Vuonna 2021 siellä oli 305 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joannas Wikimedia Commonsissa
Outi Nieminen

Outi Hannele Nieminen (ent. Sané; s. 3. huhtikuuta 1971 Jämsänkoski) on suomalainen kanteleensoittaja ja kantelepedagogi. Nieminen oli pitkään naimisissa senegalilaisen muusikon, Ismaila Sanén kanssa.
Outi Nieminen soitti Senfi-yhtyeessä 1999–2019. Aikaisemmin hän soitti vuosina 1998–1999 Piirpauke-yhtyeessä.
Nieminen on opettanut kanteletta yli 30 vuotta. Pääsuunnittelijana ja kouluttajana hän on ollut yhdessä Ismaila Sanén kanssa muun muassa Opekon monikulttuurisessa musiikinopettajien ”Yhteinen sävel 1-3” -koulutuksissa 2004–2006 sekä ”Elävä Afrikka” -koulutuksessa 2006.
Nieminen on Kanteleliiton hallituksen jäsen vuodesta 2010  Hän on toiminut asiantuntijatehtävissä muun muassa Suomen musiikkineuvoston Monimuotoinen musiikki -hankkeessa.
Outi Nieminen ja Ismaila Sané saivat Kalevala Korun Kulttuurisäätiön tunnustuspalkinnon 2005 monikulttuurisen musiikin edistämisestä ja kehittämisestä.