stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Trafic – liikenne

| Trafic – liikenne> Trafic |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jacques Tati
Käsikirjoittaja:   Jacques Tati  Jacques Lagrange  Bert Haanstra 
Tuottaja:  Robert Dorfmann
Säveltäjä:  Charles Dumont
Kuvaaja:   Eddie van der Enden  Marcel Weiss 
Leikkaaja:  Sophie Tatischeff
Pääosat:   Jacques Tati  Maria Kimberly  Marcel Fraval 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska  Italia 
Tuotantoyhtiö:   Films Corona  Films Gibé  Selenia Cinematografica 
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1971
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  englanti ranska hollanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Trafic – liikenne (Trafic) on Jacques Tatin ohjaama ranskalais-italialainen komediaelokuva, joka tekee pilaa 1960-luvun lopun keskieurooppalaisesta kaupungistumisesta ja autoilukulttuurista. Siinä Tatin itse esittämä vakiohahmo monsieur Hulot kuljettaa kehittämäänsä matkailuvaunua Pariisista Amsterdamin autonäyttelyyn, ja matkalle mahtuu monenlaista kommellusta.
Trafic valmistui Tatin vaikeuksiin ajaneen suurisuuntaisen Playtimen jälkeen ja jäi Tatin viimeiseksi pitkäksi teatterielokuvaksi.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Tatin tavan jättää ihmiset kerronnan taustalle tekevän elokuvasta hieman kylmäkiskoisen. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Trafic – liikenne Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Trafic – liikenne Elonet.
Trarza

| Trarza |
| --- | --- |
 Trarzan alue Mauritanian kartalla
 Trarzan alueen departementit
Valtio:   Mauritania
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Rosso
Pinta-ala:  67800 km²
Väkiluku (2013):  272 800
Trarza on hallintoalue eli wilaya Mauritanian lounaisosassa. Sen keskus on Rosson kaupunki. Alueen pinta-ala on noin 67 800 neliökilometriä. Asukkaita on 272 800 henkeä (vuonna 2013).
Trarzan alue rajoittuu pohjoisessa Inchirin ja Adrarin sekä idässä Braknan alueisiin, etelässä Senegaliin ja lännessä Atlantin valtamereen. Sen keskellä sijaitsee Mauritanian pääkaupunki Nouakchott.
Alueeseen kuuluvat Rosson, Boutilimitin, Keur Macenen, Mederdran, Ouad Nagan ja R’Kizin departementit eli moughataat. Kuntia on yhteensä 25. Maaseutuväestöä on 73, kaupunkiväestöä 25 ja nomadeja 2 prosenttia. Asukkaat ovat maureja, wolofeja ja tukuloreja.
Alueen pääelinkeinot ovat kaupankäynti, maanviljely, hallinto, palvelut ja karjanhoito. Senegaljoen laakso on viljava maatalousalue. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi ja vehnä. Rosso on rajakaupunki ja Boutilimit uskonnollinen keskus.
Trdat (Iberia)

Trdat (georg. თრდატი, Trdat'i, nimi joskus latinisoitu muotoon Tiridates) oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta noin vuosina 394–406.
Georgialaisten kronikoiden mukaan hän oli Iberian ensimmäisen kristityn kuninkaan Mirian III:n pojan Rev II:n poika. Hänen kerrotaan seuranneen jo korkeassa iässä sukulaistaan ja lankoaan Varaz-Bakur II:ta, ja että hänen oli pakko maksaa veroa Persian sassanideille. Kronikat ylistävät hänen hurskauttaan: niiden mukaan Trdat rakennutti kirkot Rustaviin ja Nekresiin.
Transitiivisuus (matematiikka)

Transitiivisuus on logiikassa ja matematiikassa eräiden relaatioiden ominaisuus. Relaatiota R joukossa A sanotaan transitiiviseksi, jos siitä, että tämä relaatio vallitsee joukon A alkioiden a ja b välillä sekä myös saman joukon alkioiden b ja c välillä, seuraa, että se vallitsee myös alkioiden a ja c välillä.   Toisin sanoen:
(\forall a,b,c\in A)\left((aRb)\wedge (bRc)\right)\rightarrow (aRc).
Esimerkiksi järjestysrelaatiot, kuten kokonaislukujen ja reaalilukujen suuruusjärjestys, ovat transitiivisia. Jos nimittäin luku a on pienempi kuin b ja b pienempi kuin c, on myös a pienempi kuin c, eli
a<b\wedge b<c\Rightarrow a<c
Kirjallisuutta

Merikoski, Jorma; Virtanen, Ari; Koivisto, Pertti: Diskreetti matematiikka I.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2001 (1993).  ISBN 951-44-3604-0
Tottumus

Tottumus tai tapa on ihmis- tai eläinyksilön automaattiseksi, rutiininomaiseksi muodostunutta toimintaa, ajattelua tai tunnetta. Tottumuksen laukaisee tietty ärsyke, ja sitä seuraa jonkinlainen miellyttävä palkinto. Tottumus vahvistuu toistojen kautta, kunnes siitä tulee automaattista eikä se enää vaadi tietoista ajattelua. Näin aivot voivat keskittyä muiden, tärkeämpien asioiden ajatteluun.
Perusta aivoissa

Tottumus liittyy aivojen tyvitumakkeen toimintaan. Tyvitumakkeella on keskeinen rooli silloin, kun pitää muistaa malleja ja toimia niiden mukaan. Kun tottumuksesta tulee automaattinen yksilön sisäistettyä sen, aivojen muut osat kuiten muistiin liittyvät osat passivoituvat. Tyvitumake muuttaa tapahtumasarjan automaattiseksi rutiiniksi, joskus hyvinkin monimutkaiseksi, jonka suorittaminen tapahtuu ilman tietoista ajattelua.
Tottumukset syntyvät tutkijoiden mukaan siksi, että aivot etsivät koko ajan keinoja ponnistella vähemmän. Aivot yrittävät siksi herkästi muodostaa rutiininomaisista perustehtävistä tottumuksia, jotta ihminen voi käyttää henkisen energiansa muihin asioihin.
Muodostuminen

Aivoissa jo olevan tottumuksen laukaisee ärsyke, joka viestii aivoille, että ne voivat alkaa toimia automaattisen mallin mukaan. Aivot valitsevat mallin ärsykkeestä riippuen. Ärsykkeenä voi toimia lähes mikä tahansa asia, kuten tietyn asian näkeminen, tietty aika päivästä, tietty tunne, ajatusketju tai tiettyjen ihmisten seura. Ärsykettä seuraa rutiini, joka voi olla kehollinen, ajatuksellinen tai tunteen tasoinen. Automaattiseksi toistojen kautta muodostuneita melko monimutkaisia tapahtumasarjoja ovat esimerkiksi käveleminen, ruokaileminen tai auton ajaminen. Rutiinia seuraa palkinto, joka vaikuttaa siihen, voimistuuko tapa. Palkkio voi olla esimerkiksi ruoka, fyysinen tunne, saatu kehu tai ylpeys itsestä.
Tottumus syntyy vasta tarpeen muodostuttua. Tarve muodostuu, kun ärsyke, rutiini ja palkinto on liitetty yhteen, minkä jälkeen tarve pitää yllä kehämäistä toimintaa. Ärsykkeen havaitseminen johtaa aivoissa tarpeen tunteen syntymiseen ja voimistumiseen, kunnes henkilö toimii.
Vahvistuminen ja pysyvyys

Kun tottumusta toistetaan, se vahvistuu, eli ärsykkeen, rutiinin ja palkinnon muodostamasta kehästä tulee yhä automaattisempi. Kehä vahvistuu erityisesti silloin, jos palkinto on välitön, jolloin aivojen mielihyväkeskukset aktivoituvat ja malli tallentuu aivoihin. Vanha tapa ei koskaan katoa kokonaan, vaan se jää aivojen rakenteisiin odottamaan oikeanlaista ärsykettä tai palkintoa. Uusista toimintamalleista tulee kuitenkin toiston kautta yhtä automaattisia kuin vanhoistakin.
Pahat tavat

Kun tottumukseen kuuluva rutiini on itselle vahingollinen, kuten kynsien pureskelu, napostelu tai tupakointi, sitä kutsutaan "pahaksi tavaksi". Terapiassa paha tapa pyritään korjaamaan siten, että potilas opetetaan ensin tunnistamaan haitallisen rutiinin laukaiseva ärsyke ja rutiinista seuraava palkinto. Sen jälkeen hän opettelee korvaavan, haitattoman rutiinin, joka antaa saman palkinnon.
Transmetallaatio

Esimerkki transmetallaatiosta
Transmetallaatio on kemiallinen reaktio, jossa organometalliyhdiste luovuttaa orgaanisen alkyyli- tai aryyliryhmänsä toiselle metallille tai metalliyhdisteelle muodostaen uuden organometalliyhdisteen. Transmetalaatio on yksi käytetyimpiä tapoja valmistaa organometalliyhdisteitä ja tyypillisesti orgaanisen ryhmän luovuttava yhdiste on joko elohopean, litiumin, magnesiumin tai sinkin organometalliyhdiste.
Transmetallaatioreaktioiden tyyppejä

Kaikki transmetallaatioreaktiot ovat tasapainoreaktioita ja tasapainoasemassa käytetään usein hyväksi joko metallien eri elektropositiivisuutta, asemaa sähkömotorisessa sarjassa tai liukoisuutta reaktiossa käytettävään liuottimeen.
Transmetallaatioreaktio voi tapahtua organometalliyhdisteen ja metallin välillä, jolloin orgaaniset ryhmät siirtyvät toiselle metallille samalla, kun alkuperäisen organometalliyhdisteen metalli pelkistyy metalliksi. Tämä reaktio tapahtuu silloin, kun orgaaniset ryhmät vastaanottava metalli on alempana metallien sähkömotorisessa sarjassa kuin lähtöaineena toimivan organometalliyhdisteen metalliatomi. Yleensä lähtöaineena on organoelohopeayhdiste. Reaktiota ajaa eteenpäin myös usein suotuisa muutos reaktioentalpiassa.
Toinen transmetallaation tyyppi on metallihalogenidin tai pseudohalogenidin reaktio organometalliyhdisteen kanssa ja tätä reaktiota kutsutaan toisinaan myös metateesiksi. Reaktio tapahtuu mikäli alkuperäisen organometalliyhdisteen metalliatomi on elektropositiivisempi kuin toisen lähtöaineen metalli. Tätä reaktiota käytetään useiden organometalliyhdisteiden valmistukseen erityisesti silloin kuin muodostuva yhdiste on siirtymämetallin organometalliyhdiste. Lähtöaine on tyypillisesti Grignardin reagenssi, organoalumiini-, organosinkki- tai organolitiumyhdiste. Mikäli orgaanisen ryhmän vastaanottavaan metalliin on sitoutunut elektrofiilinen ligandi voi sivureaktiona tapahtua orgaanisen ryhmän liittymistä tähän reagenssiin.
Kolmas transmetallaatioreaktio on harvemmin käytetty ja siinä kaksi organometallireagenssia vaihtaa ligandeja keskenään. Reaktiota kutsutaan myös metallinvaihtoreaktioksi. Reaktio on käyttökelpoinen vain silloin, kun sen tasapainoasema on selvästi tuotteiden puolella. Tyypillisimmin reaktiota käytetään vinyyli- tai allyylilitiumyhdisteiden valmistukseen organolitiumyhdisteistä ja organotinayhdisteistä. Tasapainoa tuotteiden puolelle siirtää se, että muodostuva organotinayhdiste on usein liukenematon reaktiossa käytettäviin liuottimiin ja saostuu liuoksesta.
Transjordania

Transjordanian emiraatti (engl. Emirate of Transjordan, arab. إمارة شرق الأردن‎, ’Imāra Šarq al-Urdunn) oli brittiläiseen imperiumiin kuulunut protektoraatti, joka perustettiin vuonna 1921. Yhdessä Palestiinan kanssa alueet muodostivat Palestiinan mandaatin, jonka hallinnan Kansainliitto oli antanut Britannialle saatuaan alueen ensimmäisessä maailmansodassa romahtaneelta Osmanien valtakunnalta. Britannia oli sodan aikana miehittänyt alueet arabien avustuksella.
Osana Palestiinan mandaattia myös Transjordania kuului Balfourin julistuksessa mainittuun "juutalaisten kotimaahan". Vuonna 1928 siitä kuitenkin tehtiin perustuslaillinen monarkia, jolla oli arabihallitsija. Tasapainoillessaan juutalaisten ja arabien suosiosta Britannia esti juutalaisten muuton Transjordaniaan, ja julisti nyt Palestiinan juutalaisten ”kansalliseksi kodiksi”.  Maa itsenäistyi brittien hallinnasta vuonna 1946, jolloin siitä tuli Jordanian valtio. Vuosina 1948–1950 arabien ja Israelin välisen sodan tuloksena se miehitti Palestiinan alueeseen merkityn Länsirannan ja organisoitui Jordanian kuningaskunnaksi. Valtauksen johdosta Transjordanian väkiluku kolminkertaistui, kun se sai 900 000 uutta asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Transjordania Wikimedia Commonsissa
| n k Israelin historia |
| --- | --- | --- |
| Israelin maa |  Israelin esihistoria  Israelin ja Juudan historia  Juutalaiset  Sionismi  Alija  Tel Aviv (1917)  Viisi sopimusta: McMahon–Husain-sopimus (1915–16)  Sykes–Picot-sopimus (1916)  Balfourin julistus (1917)  Weizman–Feisalin sopimus (1919)  Feisal–Frankfurter-sopimus (1919)  Palestiinan brittiläinen mandaatti  Transjordania (1921)  Valkoinen paperi (1939)  Kuolleenmeren kääröt  |  |
| Itsenäinen Israel |  YK:n jakosuunnitelma  Israelin itsenäisyysjulistus  Juutalainen pakolaisuus arabimaista  Arabien–Israelin konflikti Israelin–Palestiinan konflikti  Israelin itsenäisyyssota (1948–49)  Suezin kriisi (1956)  Fatah ja Palestiinan vapautusjärjestö  Kuuden päivän sota (1967)  Jom kippur -sota (1973)  Camp Davidin rauha (1978)  Operaatio rauha Galileaan (1982)  Sabra ja Shatila  Ensimmäinen intifada  Oslon rauhanprosessi (1993–2000)  Israelin ja Jordanian rauhansopimus (1994)  Toinen intifada  Tiekartta (2003)  Libanonin sota 2006  Dimonan ja Nahal Sorekin tutkimuslaitokset  Mossad  Kibbutsit ja Mošavit  Operaatio Mooses  Mordechai Vanunu  Juutalaisten pakolaisuus Venäjältä (1989)  Jitzhak Rabinin salamurha (1995)  |  |
| Nyky-Israel |  Juutalaissiirtokunnat  Länsiranta Juudean ja Samarian hallintoalue  Gazan kaista  Jerusalem Länsi-Jerusalem  Itä-Jerusalem  Golanin kukkulat  |  |
Trematocara

| Trematocara |
| --- | --- |
 Trematocara marginatum
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Trematocara  Boulenger, 1899
Katso myös
   Trematocara Wikispeciesissä   Trematocara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Trematocara on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu yhdeksän lajia, joita tavataan Afrikasta:
| --- | --- |
 Trematocara caparti Poll, 1948 – Planktonkara  Trematocara kufferathi Poll, 1948  Trematocara macrostoma Poll, 1952  Trematocara marginatum Boulenger, 1899  Trematocara nigrifrons Boulenger, 1906 – Syvännekara :  Trematocara stigmaticum Poll, 1943  Trematocara unimaculatum Boulenger, 1901 – Täpläkara  Trematocara variabile Poll, 1952  Trematocara zebra De Vos, Nshombo & Thys van den Audenaerde, 1996 – Seeprakara
Totuudenkaltaisuus

Totuudenkaltaisuus on tieteenfilosofiassa mitta, jonka avulla voidaan verrata sitä, kumpi kahdesta kilpailevasta epätodesta teoriasta muistuttaa enemmän totuutta (eli koko totuuden sisältävää teoriaa) ja edustaa näin parempaa lähtökohtaa totuuden tavoittelulle. Termiä on käytetty erityisesti kriittisessä rationalismissa ja tieteellisessä realismissa.
Totuudenkaltaisuus tulee erottaa tietoteoreettisesta todennäköisyydestä. Teorian todennäköisyys mittaa sitä, missä määrin teoria vaikuttaa olevan totta, kun taas totuudenkaltaisuus mittaa sitä, missä määrin teoria on samanlainen kuin totuus. Ero on seurausta siitä, että kaikki asiat jotka ovat totta eivät kuitenkaan ole itse totuus.
Totuudenkaltaisuus on hyödyllinen lähinnä teoreettiselta kannalta, koska jotta totuudenkaltaisuus voitaisiin todella määrittää, se vaatisi totuuden itsensä tuntemista. Riittävän totuudenkaltaisuuden määritelmän löytäminen mahdollistaisi kuitenkin sen, että tieteestä voidaan puhua edistyvänä hankkeena.
Ongelma ja käsitteen historia

Totuutta pidetään usein tavoitteena tieteellisessä tutkimuksessa. Fallibilismin syrjäytettyä aiemman infallibilistisen käsityksen tieteellisestä tiedosta, tavoitteesta tuli kuitenkin ongelmallinen. Sen mukaan kaikki teoriamme ovat enemmän tai vähemmän virheellisiä ja osoittautuvat ennen pitkää sellaiksi tieteen edistyessä: teoriamme ovat siis epätosia, mikäli totuus tulkitaan samaksi kuin täydellinen totuus. Luonnontieteiden kehittyminen myös osoitti 1900-luvun kuluessa yhä enenevässä määrin, että aiemmat uskomuksemme ja teoriamme ovat olleet, tiukasti otettuna, epätosia.
Fallibilistisen ajattelun mukaan tieteen historia olisi siis lähinnä teorioiden kumoamisen historiaa. Ongelmaksi muodostuu näin se, kuinka tällöin voitaisiin puhua tieteen edistymisestä? Toisaalta olisi mahdollista katsoa, ettei tiede edes pyri totuuteen, eli hylätä tieteellinen realismi.
Totuudenkaltaisuuden ajatuksella on pyritty ratkaisemaan edellinen ongelma. Mikäli ajatus osoittautuu päteväksi, on mahdollista sekä hyväksyä fallibilismi, katsoa tieteen pyrkivän totuuteen (tieteellinen realismi), että katsoa tieteen edistyvän kohti totuutta (tietoteoreettinen optimismi).
Ajatus totuudenkaltaisuudesta perustuu tiukan totuus-epätotuus-dikotomian hylkäämiseen. Sen mukaan jotkut epätodet teoriat voivat olla enemmän tosia kuin toiset epätodet teoriat, jotkut todet teoriat samoin todempia kuin toiset todet teoriat, ja mahdollisesti myös jotkut epätodet teoriat enemmän tosia kuin jotkut todet teoriat. Tiede voi siis edistyä korvaamalla epätodet teoriat vähemmän epätosilla teorioilla.
Totuudenkaltaisuus-ajatuksen juuret ovat antiikin akateemisessa skeptisismissä, muun muassa Karneadeen ja Ciceron ajattelussa ja käsitteissä pithanon ja veri simile. Ajatusta käsitteli myös kirkkoisä Augustinus teoksessaan Contra Academicos. Termin nykyaikaiseen tieteenfilosofiseen keskusteluun tuonut Karl Popper suhtautui alun perin totuuden käsitteeseen skeptisesti, ja katsoi, että tiedettä voidaan tehdä ilman sen käyttöä. Vasta tutustuttuaan Alfred Tarskin semanttiseen totuuskäsitykseen, hän hyväksyi termin tieteeseen. Popper puolusti teorioiden totuudenkaltaisuutta sitä W. V. O. Quinen ajatusta vastaan, että suhde ”lähempänä kuin” on määritelty vain luvuille, ei teorioille.
Totuudenkaltaisuudesta käytetään englanniksi sekä termejä truthlikeness että verisimilitude. Suomessa totuudenkaltaisuutta ovat tutkineet ennen kaikkea Ilkka Niiniluoto, Risto Hilpinen ja Raimo Tuomela. Niiniluodon mukaan totuudenkaltaisuus on välttämätön osa kriittistä tieteellistä realismia.
Määritelmä

Popperin ensimmäisen totuudenkaltaisuuden määritelmän mukaan teorian T2 totuudenkaltaisuus on suurempi kuin teorian T1, jos ja vain jos niiden totuutta ja epätotuutta voidaan verrata ja niihin pätevät:
Teorialla T2 on suurempi totuussisältö, mutta pienempi tai yhtäsuuri epätotuussisältö, kuin teorialla T1.
Teorialla T1 on suurempi epätotuussisältö, mutta pienempi tai yhtäsuuri totuussisältö, kuin teorialla T2.
Totuus- ja epätotuussisällöillä tarkoitetaan teoriasta johdettavissa olevien tosien ja epätosien lauseiden määrää.
Popperin alkuperäinen määritelmä asettaa todet teoriat oikeaan järjestykseen totuudenkaltaisuuden mukaan. Pavel Tichý ja David Miller kuitenkin havaitsivat toisistaan riippumatta, ettei Popperin määritelmä ole riittävä, koska siitä seuraa, että  kaikki epätodet teoriat ovat yhtä totuudenkaltaisia.
Tichýn lähestymistavan mukaan väitteen totuudenkaltaisuutta arvioitaessa tulee verrata väitteestä johdettavissa olevien asiaintilojen ja aktuaalisen maailman tosiasiallisten tilojen samankaltaisuutta toisiinsa.
Miller ehdotti teorian totuus- ja epätotuussisältöjen määrittelemistä eri tavalla kuin Popper: ei sen mukaan, mitä teoriasta voidaan johtaa, vaan mallien luokkien avulla. Jos teoria T2 määritellään totuudenkaltaisemmaksi kuin teoria T1 ja T2:n totuussisältö on T1:n totuussisällön aito osajoukko sekä T1:n epätotuussisältö T2:n epätotuussisällön aito osajoukko, tällöin voidaan osoittaa, että:
Jos T2 on tosi ja T1 voidaan johtaa siitä, tällöin T2 on totuudenkaltaisempi kuin T1.
Jos T1 on epätosi, tällöin T1:n totuussisältö on totuudenkaltaisempi kuin T1.
Jos T1 on epätosi ja T2 voidaan johtaa siitä, tällöin T2 on totuudenkaltaisempi kuin T1.
Jos T2 on totuudenkaltaisempi kuin T1' ja T1' on totuudenkaltaisempi kuin T1, tällöin T2 on totuudenkaltaisempi kuin T1.
Jos mikään edellä mainituista ei täyty, tällöin T2 ei ole totuudenkaltaisempi kuin T1.
Kirjallisuutta

Niiniluoto, Ilkka: Truthlikeness.  Springer, 1987.  ISBN 9027723540
Niiniluoto, Ilkka: ”Truthlikeness”, Critical scientific realism, s. 64–78.  (Clarendon library of logic and philosophy)  Oxford:  Oxford University Press, 1999.  ISBN 0-19-823833-9
Aiheesta muualla

Oddie, Graham: Truthlikeness The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Total Live 1991–2003

| Total Live 1991–2003 Hector |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : MTV 1992(CD 1.)
 Julkaistu: 2003
 Tuottaja(t): Pave Maijanen, Hector (CD 1.)
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 120.50
 Levy-yhtiö: Allstar Music
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Hectorin muut julkaisut
| Helismaan pikajuna 2001 | Total Live 1991-2003 2003 | Ei selityksiä 2004 |
Total Live 1991–2003 on Hectorin toinen live-levy. Ensimmäinen CD on sama kuin edellinen live-äänite In concert 1966–1991 uudelleen masteroituna versiona.
Kappaleet > CD 1

Palkkasoturi -Universal Soldier- (säv. Buffy Sainte-Marie, suom. san. Hector) – 3'22
Mandoliinimies (säv. & san. Hector) – 2'43
Olen hautausmaa (säv. & san. Hector) – 2'34
Laura (Sua kauheesti kaipaan) -Tell Laura I Love Her- (säv. Jeff Barry / Ben Raleigh suom. san Hector) – 3'14
Takataan Roos -Yakety Yak- (säv. Leiber/Stoller, suom san. Hector) – 2'10
Ota yhteyttä apinaan (säv. & san. Hector) – 3'02
Seisovaa ilmaa -Walk on the Wild Side- (säv. Lou Reed, suom. san. Hector, Juice Leskinen) – 4'38
Kuinka voit väittää (Että yksinäinen oot) -Streets of London- (säv. Ralph McTell, suom. san. Hector) – 3'28
Näkemiin-kuulemiin (säv. & san. Hector) – 3'56
Juodaan viinaa (säv. & san. Hector) – 3'39
Paratiisilinnut (säv. & san. Hector) – 3'47
Seinästä seinään (säv. & san. Hector) – 5'23
Woyzeck (säv. & san. Hector) – 5'04
Kaikki tahtoo rakastaa (säv. & san. Hector) – 3'29
Kuningatar -Where Do You Go To (My Lovely)- (säv. Peter Sarstedt, suom. san. Hector) – 4'10
Ake, Make, Pera ja mä (säv. & san. Hector) – 2'59
Koko hela maailma (säv. & san. Hector) – 3'54
Lumi teki enkelin eteiseen (säv. & san. Hector) – 3'54
Näin on (säv. & san. Hector) – 3'23
Kappaleet > CD 2

Yksinäinen tinasotamies (säv. & san. Hector) – 4'58
Nuorallatanssija -Lindansaren- (säv. Mikael Wiehe, suom. san. Hector) – 6'02
Mulla ei oo rahaa (säv. & san. Hector) – 3'07
Satakielen laulu (säv. Hector, san. Hector & V. A. Koskenniemi) – 7'59
Yhtenä iltana (säv. & san. Hector) – 5'02
Omassa kotona (säv. & san. Hector) – 2'52
Olen nielaissut kuun (säv. & san. Hector) – 4'30
Lapsuuden loppu (säv. & san. Hector) – 3'07
Jäävalssi (säv. & san. Hector) – 3'44
Sarjakuva-rock (säv. & san. Hector) – 3'16
Nostalgia (säv. & san. Hector) – 4'30
Jos sä tahdot niin (säv. & san. Hector) – 3'38
Sota on kaunis (säv. & san. Hector) – 6'35
Muusikot > CD 1

Hector – laulu, kitara
Pave Maijanen – kitarat, mandoliini, huuliharppu, tenoritorvi, laulu
Juha Tikka – basso, laulu
Keimo Hirvonen – rummut
Mongo Aaltonen – lyömäsoittimet
Esa Kotilainen – Hammond B3-urut, Vox-urut, Mellotron, haitari
Jarmo Nikku – kitarat, sähkö-sitar (1, 2, 3, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 16, 17, 19)
Muddy Manninen – kitara (4, 5, 8, 11, 14, 15, 18)
Muusikot > CD 2

Kappaleet 1-7
Hector – laulu
Peter Lerche – kitara
Pauliina Lerche – haitari, kantele
Pave Maijanen – basso, akustinen kitara, laulu
Arttu Takalo – vibes, koskettimet
Okko Laru – rummut, Laulu
Juha-Pekka Koivisto – 1. Viulu
Petri Päivärinne – 2. Viulu
Markku Lintunen – alttoviulu
Tuiri Lyijynen – sello
Kappaleet 8-13
Hector – laulu
Okko Laru – rummut, laulu
Masa Maijanen – basso
Muddy Manninen – kitara
Mikko Rintanen – koskettimet, kitara, laulu
Karl Sinkonen – koskettimet
Transferaasit

Transferaasit ovat entsyymejä, jotka katalysoivat jonkin kemiallisen ryhmän siirtoa substraatilta toiselle. Substraattia, jolta ryhmä siirretään kutsutaan ryhmän luovuttajaksi ja molekyyliä, jolle ryhmä siirtyy kutsutaan ryhmän vastaanottajaksi. Siirtyvän ryhmän luovuttajana on usein jokin koentsyymi. Transferaasien katalysoimat ryhmänsiirtoreaktiot voivat olla reversiibeleitä kuten transaminaasien reaktiot tai irreversiibeleitä kuten kinaasien katalysoimat reaktiot. Tyypillisesti transferaasit nimetään muodossa ryhmän vastaanottaja-siirtyvä ryhmä-transferaasi tai ryhmän luovuttaja-siirtyvä ryhmä-transferaasi. Kaikkien transferaasien EC-numeroissa ensimmäinen numero on 2.