stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erik Juuranto

Erik Valdemar Juuranto, vuoteen 1940 Johansson (26. huhtikuuta 1900 Espoo – 30. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen liikemies, ulkomaankaupan alan kehittäjä ja pääkonsuli.
Juurannon vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Anders Johan Johansson, vuoteen 1890 Kutilampi, ja Olga Sofia Grönlund. Hänen puolisonsa vuodesta 1920 oli Edla Alina Barck. Kirjailija Maria Berg oli heidän tyttärensä. Juuranto toimi ensin liikeapulaisena ja kauppamatkustajana. Flinckenberg & Leonhard Ab:n prokuristi Juuranto 1922–1929 ja johtaja 1930–1940. Yhtiön jakauduttua 1942 Juuranto oli siitä muodostetun Lejos-osakeyhtiön toimitusjohtaja 1942–1960. Hän toimi myös Kauko-huolinta Oy:n, Oy Santomo Ab:n, Ekotex Oy:n, Otto Lumme Oy:n, Silvanus Oy:n ja Oy Lejolex Ab:n johtokunnan puheenjohtajana. Helsingin agenttiyhdistyksen puheenjohtaja Juuranto oli 1942–1949 ja Ulkomaankaupan agenttiliiton puheenjohtaja 1942–1952. Hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Helsingin kaupunginvaltuustoon hänet valittiin vain vähän ennen kuolemaansa. Islannin ensimmäisenä kunniapääkonsulina Juuranto toimi Suomessa 1947–1960.
Lisut

Lisut (lisuksi:ꓡꓲ‐ꓢꓴ ꓫꓵꓽ; kiin.: 傈僳族; pinyin: Lìsùzú) ovat etninen ryhmä Kiina lounaisosissa, Intian koillisosissa, Thaimaassa ja Burmassa. Suurin keskittymä lisuja on Kiinan Yunnanissa. Lisut jakautuvat useisiin eri alaryhmiin, jotka eroavat toisistaan niin kieleltään kuin kulttuuriltaankin. Lisun kieli kuuluu tiibetiläis-burmalaisiin kieliin.
Historia

Lisujen perinteen mukaan he tulivat nykyisille alueilleen Tiibetin ylängöiltä. Kiinalaisissa lähteissä heidät mainitaan 600-luvulta lähtien osana eteläisiä barbaarikansoja. Lisujen historiaa onkin leimannut jatkuva sodankäynti heidän alueilleen levinneitä han-kiinalaisia vastaan. Mongolit valloittivat lisujen alueet vuonna 1253 ja vuosisadan kestäneen mongolivallan aikana alueelle muutti mongolisotureita, jotka naivat paikallisia sekoittuen heihin. Han-kiinalainen Ming-dynastia kukisti mongolivallan Lounais-Kiinassa vuonna 1368. Samoin kuin mongolienkin Ming-dynastian mukana lisujen alueelle tuli sotilaita, jotka sekoittuivat edelleen paikallisiin. Lisuja hallittiin keskusvallan asettamien lisupäällikköjen kautta.
Xinhai-vallankumouksen myötä keskushallinto romahti ja valtaan nousivat paikalliset vaikuttajat. He rikastuivat myymällä oopiumia Kiinan markkinoille ja lisusotajoukot hyökkäsivät han-kiinalaisten asutuksiin ryöstellen ja ottaen orjia. Kiinan kommunistit palauttivat järjestyksen vuonna 1949 kieltämällä orjuuden ja oopiumin, sekä toteuttamalla maauudistuksen. Lisut tekivät vastarintaa tosin epäonnistuen. 1800- ja 1900-luvujen levottomuudet ajoivat useita satoja tuhansia lisuja Intian, Burman ja Thaimaan puolelle.
Kulttuuri

Monet lisut ovat sulautuneet laajempaan yhteiskuntaan, mutta useat sadat tuhannet asuvat yhä perinteisissä kylissään. Kylät sijaitsevat tavallisesti kukkuloilla, joita on ollut helppo puolustaa hyökkääjiä vastaan. Kiinan puolella lisut kasvattavat esimerkiksi riisiä, hirssiä ja maissia. Etelämpänä kuten Thaimaassa kasvatetaan myös edelleen oopiumia. Puuvilla ja hamppu ovat olleet aikanaan merkittäviä viljelyskasveja, mutta niiden käyttö on vähentynyt kun vaatteita on alettu ostaa muualta. Lihaa saadaan sioista ja kanoista.
Lisujen vaikeakulkuinen asuinalue on johtanut heidän jakautumiseensa useisiin eri alaryhmiin, joita ovat esimerkiksi anungit, che-nungit, lasawit, lisot, loisut, lusut ja sishawit. Ulkopuoliset ovat jakaneet lisuja myös eri ryhmiin heidän vaatetuksensa perusteella esimerkiksi mustiin ja valkoisiin lisuihin. Lisut jakautuvat eri klaaneihin, jotka ylittävät usein myös eri alaryhmien rajat. Lisut harjoittavat animismia ja esi-isien palvontaa. Osa on lähetyssaarnaajien myötä myös kääntynyt kristinuskoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lisut Wikimedia Commonsissa
Burmalainen piirros lisuista 1900-luvun alulta.
Lisunainen valokuvassa.
Tujiat

Tujiat (kiin. 土家族, Tǔjiāzú) ovat Kiinassa elävä kansa, joka kuuluu Kiinan etnisiin ryhmiin. Tujiat ovat uskonnoltaan pääasiassa animisteja, buddhalaisia ja taolaisia.
Asuinalue ja lukumäärä

Tujiat asuvat pääasiassa Keski-Kiinan Wulingvuorilla. Alueen maanpinnankorkeus vaihtelee 500:sta 2000:n metriin. Alue myös erottaa Sichuanin syvängön Jangtsejoen keskiosien tasangoista. Alueella asuu tujioiden lisäksi han-kiinalaisia, miaoja ja dongeja. Vuoden 1990 väestönlaskennan mukaan tujiaa oli yhteensä 5 725 049 ja he olivat koko Kiinan etnisistä ryhmistä kahdeksanneksi suurin. Heistä 1 771 004 asui Hubeissa, 1 794 855 Hunanissa, 1 076 529 Sichuanissa, 1 045 Guizhoussa ja 37 026 muualla Kiinassa.
Historia

Tutkijat ovat kiistelleet tujioiden alkuperästä. Eri teorioiden mukaan he saapuivat nykyisille alueilleen Guizhousta tai Jiangxista, tai he olivat alueensa alkuperäisväestöä. Teorioista jälkimmäinen on nykyisin suosituin. Joka tapauksessa tujioiden jo asutettua alueen sinne saapui han-kiinalaista, miaoja ja mongoleja muuttajina, ja tujiat sekoittuivat näiden ryhmien kanssa. Varhaisimmat tunnetut muuttajat tulivat jo Chu-, Qin- ja Han-valtioiden aikana ennen ensimmäistä vuosituhatta. Sittemmin Ming- ja Qing-dynastiat pakkosiirsivät alueelle väestöä useaan otteeseen. Keskusvallan vahvempaan alaisuuteen alue ei kuitenkaan tullut ennen 1700-lukua. Koska tujiat olivat sekoittuneet melko pitkälti han-kiinalaisiin ja miaoihin, heitä ei alun perin tunnustettu omaksi etniseksi ryhmäkseen. Tämän statuksen he saivat vasta vuonna 1956. Seuraavan vuoden puolella perustettiin Xiangxin tujioiden ja miaojen autonominen prefektuuri. Sen lisäksi tujioille perustettiin myöhemmin autonomisia piirikuntia Hubeissa ja Sichuanissa.
Kulttuuri

Tujiat saivat historiallisesti elinkeinonsa kaskiviljelystä, sekä metsästyksestä ja keräilystä. Sittemmin kaskiviljelyn korvasi tavanomaisempi riisinviljely ja metsästyksen kotieläimet. 1700-luvulta eteenpäin käyttöön tulivat myös aiemmin vieraat viljelykasvit, kuten maissi ja peruna, mikä johti aikanaan väestöräjähdykseen. Tujiat asuttavat yleensä kyliä joiden asukasluku vaihtelee noin 100:sta noin 1 500:n Kylät sijaitsevat tavallisesti vuorien alarinteillä tai laaksoissa lähellä jokia, puroja, järviä tai muita vedenlähteitä. Tujioiden uskonto on sekoitus taolaisuutta, animismia, buddhalaisuutta ja esi-isien palvontaa.
Tujian kieli kuuluu tiibettiläis-burmalaisiin kieliin ja se on läheistä sukua yille. Nykyisin suurin osa tujioista puhuu kuitenkin äidinkielenään tujian sijaan kiinaa tai miaoa. Tujian kieli jakautuu pohjoisiin ja eteläisiin murteisiin. Vuonna 1986 arvioitiin pohjoisilla murteilla olevan noin 170 000 puhujaa, kun taas eteläisiä murteita puhui 3 000-4 000 henkilöä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tujiat Wikimedia Commonsissa
Tujioiden asuinalueet Kiinan kartalla.
Tujianaisia kansallispuvuissa.
Nukkavaahtera

| Nukkavaahtera |
| --- | --- |
 Nukkavaahteran lehtiä ja hedelmiä Kewin kasvitieteellisessä puutarhassa
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Saippuamarjakasvit Sapindaceae
Suku::  Vaahterat Acer
Laji::  velutinum
Kaksiosainen nimi
 Acer velutinum  Boiss. 
 Nukkavaahteran levinneisyys
Katso myös
   Nukkavaahtera Wikispeciesissä   Nukkavaahtera Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nukkavaahtera (Acer velutinum) on vaahteroiden (Acer) sukuun kuuluva kasvilaji.
Nukkavaahtera on enimmillään noin 40 metriä korkeaksi kasvava puu, jonka rungon halkaisija voi kasvaa noin puoleentoista metriin. Rungon kuoren väri vaihtelee vaaleanharmaasta kuparinväriseen. Lehdet ovat pitkäruotisia ja lehtilapa on liuskoittunut. Lehtien liuskat ovat isoja, kolmiomaisia, teräväkärkisiä ja hammaslaitaisia. Kukat ovat kellertäviä ja sijaitsevat pystyissä huiskilokukinnoissa. Siemenet ovat lenninsiivellisiä ja täysikasvuinen puu tuottaa suuren määrän siemeniä joka vuosi.
Nukkavaahtera kasvaa luonnonvaraisena Azerbaidžanissa, Georgiassa ja Iranissa alle 600 metrin korkeudessa sijaitsevissa sekametsissä.
Aiheesta muualla

Trees and Shrubs Online: Acer velutinum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q376648  Wikispecies: Acer velutinum  BOLD: 614015  CoL: 94MN  EPPO: ACRVL  GBIF: 3767974  GRIN: 1250  iNaturalist: 552309  IPNI: 781558-1  IUCN: 193888  NCBI: 290840  Observation.org: 149585  Open Tree of Life: 406143  Plant List: kew-2616618  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:781558-1  Tropicos: 200115  WFO: wfo-0000515271
Dait

Dait (kiin.: 傣族; pinyin: Dǎizú) ovat Kiinassa etenkin Yunnanin maakunnassa elävä virallinen Kiinan etnisiin ryhmiin kuuluva kansa. Dait puhuvat dain kieltä, joka kuuluu thailaisiin kieliin. Thaimaan väestön pääosan muodostavat thait ovatkin daille läheisesti sukua.
Asuinalue

Suuri valtaosa daista asuu Kiinan Yunnanin maakunnassa. Yksi daiden keskittymä on Dehongin ja Xishuangbannan autonomissa prefektuureissa Yunnanin eteläosassa ja toinen Lincangin prefektuurissa lähellä Burman vastaista rajaa. Näiden kahden keskittymän ulkopuolella daita asuu hajanaisesti ympäri eteläistä ja luoteista Yunnania. Nykyisin myös Sichuanin puolella asuu useampia tuhansia daita. Suurin osa daiden asuttamasta alueesta on jokilaaksoja tai vuorien välisiä tasankoja, joita hallitsee trooppinen sademetsä. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan Kiinassa oli yhteensä 1 158 989 daita.
Historia

Daiden oman perinteen mukaan heidän edeltäjänsä ovat lähtöisin Jangtsejoen eteläpuolelta, josta han-kiinalaiset alkoivat työntää heitä kohti etelää noin 3 000 vuotta sitten. 900-luvulla dait perustivat historioitsijoiden Mong Mao -nimellä tunteman kuningaskunnan, jota seurasi 1000-luvulla Kocambin kuningaskunta. Molemmat hallitsivat alueita Dehongissa. Xishuangbannan puolella sijaitsi puolestaan samana aikana Yonagan kuningaskunta ja Thaimaan puolella 1700-luvulle saakka säilynyt Lannan kuningaskunta. Daiden kuningaskunnat hallitsivat daiden lisäksi muitakin paikallisia kansoja, kuten de'angeja, blangeja, haneja, lahuja ja jingpoja. Tutkimusmatkailija Marco Polo kulki daiden alueiden läpi matkallaan Pohjois-Kiinaan ja hän kertoi kirjoituksissaan heidän tatuointitavoistaan.
Han-kiinalaisten valta alkoi ulottua lounaiseen Yunnaniin 1300-luvulla ja dait päätyivät lopulta Ming-dynastian vallan alle. Kiinalaiset hallitsivat daita niin sanottujen tusien eli kiinalaisten valitsemien paikallisten päälliköiden kautta. Tusien asemia annettiin usein jo paikalla olleille kuninkaille. Koska daitusit hallitsivat muitakin paikallisia kansoja, daiden historiaa leimasivat sittemmin valtataistelut näiden eri ryhmien välillä. Kiinalaisvallan myötä Yunnaniin myös asettui suuria joukkoja han-kiinalaisia, jotka vaikuttivat omalta osaltaan paikalliseen kulttuuriin.
Kommunistien nousu valtaan Kiinan sisällissodan jälkeen vuonna 1949 vaikutti daiden perinteiseen elämäntapaan. Maan pitkään omistaneiden tusien maat jaettiin tavalliselle väestölle. Vuonna 1957 alettiin puolestaan perustaa kommuunitiloja, jotka eivät kuitenkaan tuottaneet läheskään yhtä paljon kuin yksittäiset maanviljelijät. Tähän järjestelmään alettiin tehdä uudistuksia kuitenkin vasta vuoden 1981 jälkeen.
Kulttuuri

Dait voidaan jakaa kolmeen suureen alaryhmään murre-erojen ja asuinalueiden perusteella. Dailuja on noin 675 000 ja he asuttavat Xishuangbannaa. Dainat ovat ryhmistä toiseksi suurin ja heitä on noin 480 000 Dehongin ja Lincangin alueilla. Daijat ovat ryhmistä pienin ja heitä on noin 75 000 Yuanjiangin ja Xinpingin piirikunnissa. Nämä kolme alaryhmää jakautuvat edelleen pienempiin ryhmiin.
Tyypilliseen daiden kylään kuuluu noin 40 perhekuntaa, joskin 80–100 perhekunnan kylät eivät nekään ole tavattomia. Kylät on rakennettu yleensä jokien tai purojen läheisyyteen. Talojen rakennustapa vaihtelee alueittain ja niitä rakennetaan esimerkiksi bambusta, puusta ja tiilistä.
Suuri osa daista seuraa theravada-buddhalaisuutta. Buddhalaisuus saapui Yunnaniin jo 600-luvulla, mutta se saavutti suurempaa suosiota vasta kun xishuangbannalainen päällikkö Dao Yi Mong avioitui Burman kuninkaan tyttären kanssa. Miesten on tapana viettää ainakin jonkin aikaa munkkina luostarissa. Osa daista harjoittaa edelleen myös perinteistä animistista uskoa.
Dait kutsuvat itseään veden kansaksi, ja heidän vesifestivaalinsa on tunnettu perinne.
Suit (kansa)

Suit tai shuit (kiin.: 水族; pinyin: Shuǐzú) ovat yksi Kiinan virallisesti tunnustamasta 55:stä etnisestä vähemmistöstä. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan heitä oli yhteensä 406 902. Vuoden 2010 väestönlaskennassa väestöryhmän kooksi kirjattiin 411 847. Suin kieli kuuluu sinotiibetiläisiin kieliin. Suiden omankielinen nimi Ai Sui tarkoittaa vesikansaa.
Asuinalue

Suiden suuri valtaosa asuu Helmijoen sivuhaarjoen Long- ja Duliujokien yläjuoksuilla. Noin 60 % asuu Qiannanin autonomisen prefektuurin Sandun suiden autonomisessa piirikunnassa Guizhoussa. Muualla Guizhoussa heitä asuu myös Rongjiangin, Libon, Dushanin, Duyunin ja Lipingin piirikunnissa. Guangxin autonomisen alueen puolella heitä asuu Nandanin ja Rongshuin piirikunnissa.
Historia

Historioitsijoiden ja arkeologien mukaan suit polveutuvat historiallisesta louyueista eli liaoista. Suit ottivat oman nimityksensä käyttöön erottuakseen muista kansoista Ming-dynastian aikana 1200-1300-luvuilla. Näihin aikoihin he siirtyivät myös kaskiviljelystä han-kiinalaisilta omaksuttuun tapaan viljellä riisiä vedellä peitetyillä pelloilla. Han-kiinalaiset maanomistajat omistivat tavallisesti maan, jolla suit olivat vuokraviljelijöinä. Tilanne muuttui sittemmin Kiinan kommunistien noustua valtaan 1949 ja heidän toimeenpantuaan maatilojen kollektivisoimisen vuonna 1956.
Kulttuuri

Suit ovat maanviljelijöitä ja he kasvattavat esimerkiksi riisiä, vehnää, rapsia, appelsiineja, sitruunoja ja muita hedelmiä. Proteiinia on saatu puolestaan kalastamalla. Suit ovat perinteisesti puhuneet suin kieltä, mutta kiina on sittemmin vallannut alaa etenkin nuoremman sukupolven keskuudessa. Myös suurin osa suita äidinkielenään puhuvista osaa kiinaa. Suilla on oma kirjoitusjärjestelmänsä, mutta sitä käytetään lähinnä uskonnollisissa menoissa. Uskonnoista suit harjoittavat buddhalaisuutta, taolaisuutta ja animismia. Muutamat tuhannet heistä ovat kääntyneet kristinuskoon protestanttisten ja katolilaisten lähetyssaarnaajien vaikutuksesta 1800- ja 1900-luvuilla.
Suin kielen kirjoitusmerkkejä.
Suinaisten vaatteet.
Suiden tekemä naamio museossa.
Suinainen Guizhousta.
Kiinan etniset ryhmät

Kansallisuusryhmät Kiinan kartalla vuonna 1983
Tämä artikkeli käsittelee Kiinan 56 virallisesti tunnustettua kansallisuutta, joista 55 on vähemmistökansoja. Tämän lisäksi Kiinassa on monia muita etnisiä ryhmiä (suurimpien joukossa esimerkiksi longjiat ja äynut), joilla ei ole vastaavaa tunnustetun vähemmistökansallisuuden asemaa.
Kiina on melko homogeeninen valtio, eli väestöstä suurin osa, yli 92 %, koostuu han-kiinalaisista. Muita etnisiä ryhmiä eli kansoja on historian aikana huomioitu melko heikosti. Ennen Kiinan kansantasavallan perustamista ajatus viidestä kansasta oli yleisesti vallalla oleva tulkinta Kiinan kansan koostumuksesta. Nämä viisi kansaa olivat han-kiinalaiset, mongolit, mantšut, tiibetiläiset ja hui-kiinalaiset.
Pian perustamisensa jälkeen Kansantasavalta järjesti laajan tutkimuksen erilaisista etnisistä ryhmistä Kiinassa. Tutkimuksen kuluessa lähes 400 ryhmää ilmoittautui vähemmistökansaksi. Näistä poistettiin päällekkäiset ilmoittautumiset ja lopullinen tulkinta päätyi 55 vähemmistökansaan. Jaottelu on osittain mielivaltainen: toisinaan samaan kansaan luetaan toisistaan etnisesti ja kielellisesti jyrkästi eroavia ryhmiä, toisinaan taas esimerkiksi uskonto on riittänyt erottamaan tietyn väestöryhmän omaksi ”kansakseen”. Kansantasavalta on muodostanut lukuisia autonomisia alueita näille vähemmistökansoille, minkä lisäksi vähemmistöt nauttivat tietyistä etuuksista, esimerkiksi yhden lapsen politiikka ei pääsääntöisesti koske niitä ja vähemmistökansoille on varattu kiintiöitä yliopistojen ja muiden oppilaitosten opiskelupaikoista.
Etnisten ryhmien määrä

Kiinan kommunistihallinnon ensimmäisessä väestönlaskennassa vuonna 1953 rekisteröitiin yli 400 eri etnisten ryhmien nimeä. Osa näistä oli etnisten ryhmien omankielisiä eri nimityksiä samalle ryhmälle ja osa eri tavoin kiinaksi käännettyjä nimiä. Etnisten ryhmien määrä päätettiinkin kartoittaa tarkemmin. Tätä toteuttamaan perustettiin etnisten asioiden komissio, joiden tutkijoiden tarkoituksena oli määritellä maan etnisten ryhmien todellinen määrä. Kulttuurivallankumoukseen mennessä oltiin virallisten vähemmistöjen listalle lisätty 54 vähemmistöä. Viimeisin ja näin 55 lisäys, jinot, tehtiin vuonna 1978. Monella yhdeksi ryhmäksi luokitellulla vähemmistöllä ei kuitenkaan ole yhtenäistä kansallista identiteettiä. Kiinan ulkopuolella suuri osa tutkijoista jakaakin virallisesti tunnustetut vähemmistöt edelleen useisiin satoihin eri ryhmiin.
Uskonnot

Uskontojen mukaan nämä kansallisuudet sijoittuvat myös eri ryhmiin, tosin kaikkia ryhmiä ei voida jaotella uskontojen mukaan.
Buddhalaisuus: dait, mongolit, naxit (myös mosuot), tiibetiläiset ja yugunit.
Islam: bonanit, dongxiangit, huit, kasakit, kirgiisit, salaarit, tadžikit, tataarit, uiguurit ja uzbekit.
Ortodoksisuus: venäläiset
Kristinusko (yleisesti): miaot, yaot ja yi-kiinalaiset.
Šamanismi: daurit, evenkit ja oroqenit.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Statistical Yearbook 2014: Table 25-19. Geographic Distribution of Population of Ethnic Minorities (Etnisten vähemmistöjen koko ja ryhmien tärkeimmät maakunnat Kiinan 2010 väestönlaskennan mukaan) (englanniksi) (stats.gov.cn)
Clarissa Sebag Montefiore: How China distorts its minorities through propaganda (16.12.2013) (englanniksi) (bbc.com)
Chinese Ethnic Groups (englanniksi) (travelchinaguide.com)
Hongyi Lai: China’s Ethnic Policiesand Challenges (pdf) (englanniksi) (nus.edu.sg)
Photos
Etninen kirjapaino: tavoista ja autonomisista alueista (kiinaksi)
Sabrina Cohen-Hatton

| Sabrina Cohen-Hatton |
| --- | --- |
 Cohen-Hatton vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1983 (ikä 40–41)
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  palomies
Muut tiedot
Koulutus: Cardiff University
Sabrina Rachel Cohen-Hatton (s. 1983) on brittiläinen palomies, psykologi ja kirjailija. Hän toimii West Sussexin palo- ja pelastuslaitoksen johtajana. Hän on yksi Britannian harvoista juutalaisista naispalomiehistä. Naistenlehti Marie Claire nimesi hänet vuonna 2019 kymmenen innostavan naisen Future Shapers -listalleen.
Cohen-Hattonin johtaman tutkimuksen tulosten pohjalta Britannian pelastustoimen tilannejohtajille luotiin uusi päätöksenteon hallintaprosessi, jonka avulla heidän on helpompi tehdä hälytystehtävillä analyyttisiä päätöksiä. Tutkimustulokset johtivat Britannian kansalliseen onnettomuuksien tilannejohtamisen toimintaohjeistukseen tehtyihin muutoksiin, jotka on otettu käyttöön Britannian kaikissa pelastuslaitoksissa.
Varhaiset vuodet

Cohen-Hatton on kotoisin Etelä-Walesin Marshfieldistä läheltä Cardiffia. Hänen äitinsä oli juutalaistaustainen walesilainen ja hänen isänsä oli syntynyt Israelissa. Perhe ei kuitenkaan ollut tekemisissä Walesin juutalaisyhteisön kanssa. Cohen-Hatton opiskeli Bassaleg Schoolissa.
Cohen-Hattonin isä kuoli aivokasvaimeen hänen ollessaan yhdeksänvuotias, ja hänen äitinsä kärsi sen jälkeen mielenterveysongelmista. Perhe kärsi köyhyydestä, ja Cohen-Hatton joutui 15-vuotiaana asunnottomaksi, mistä hänen koulunsa oli tietoinen, mutta ei auttanut häntä. Koulun päätyttyä Cohen-Hatton asui hylätyssä rakennuksessa, jossa hän joutui antisemitistisen hyökkäyksen kohteeksi. Hän vietti kaikkiaan kaksi vuotta asunnottomana tai ilman vakinaista asuinpaikkaa. Hän ansaitsi rahaa myymällä The Big Issue -lehteä ja sai säästettyä tarpeeksi saadakseen asunnon.
Työura

Asunnottomuutensa aikana Cohen-Hatton kiinnostui palomiehen työstä. Asunnon saatuaan hän haki töihin 30 eri palolaitokselle ympäri Britanniaa ja sai paikan kotiseudultaan Etelä-Walesista ollessaan 18-vuotias. Hän sai seuraavien vuosien aikana useita ylennyksiä, ja 25-vuotiaana hänestä tuli paloasemansa päällikkö. Myöhemmin urallaan hän on toiminut apulaiskomissaarina Lontoon palolaitoksella, poliisivoimien sekä palo- ja pelastuslaitoksen tarkastamolla (Her Majesty’s Inspectorate of Constabulary and Fire & Rescue Services) ja Surreyn palo- ja pelastuslaitoksella. Hänet nimitettiin West Sussexin palo- ja pelastuslaitoksen johtajaksi syyskuussa 2019.
Britannian palomiehistä naisia on 3,1 prosenttia. Cohen-Hatton on kertonut toivovansa, että alalle hakeutuisi enemmän naisia. Hän on muun muassa käynyt puhumassa koululaisille innostaakseen tyttöjä ryhtymään palomiehiksi.
Opinnot ja tutkimustyö

Palomiehen työnsä rinnalla Cohen-Hatton opiskeli psykologiaa, josta hän teki ensin kandidaatin ja myöhemmin maisterin tutkinnon. Hän ryhtyi opiskelemaan, kun hänen kihlattunsa (nykyisen aviomiehensä) pelastusyksikkö joutui palopaikalla onnettomuuteen, jossa yksi yksikön palomiehistä paloi pahoin. Cohen-Hatton ei aluksi tiennyt, oliko loukkaantunut palomies hänen kihlattunsa. Hän on sanonut kokemuksen innostaneen häntä opiskelemaan psykologiaa, jotta voisi vähentää inhimillisiä virheitä ja tehdä palomiehen työstä turvallisempaa.
Pian lapsensa syntymän jälkeen Cohen-Hatton aloitti filosofian tohtorin opinnot Cardiff Universityn biologisen psykologian laitoksella. Hän kirjoitti väitöskirjan ja suoritti tutkinnon kolmessa vuodessa. Sen jälkeen hän teki National Fire Chiefs Councilin toimeksiannosta tutkimuksen palomiesten päätöksenteosta hälytyksissä. Tutkimusprojektissa pelastustoimen kenttäjohtajille annettiin kypäräkamerat, jotka kuvasivat heidän toimintaansa hälytystehtävillä. Kuvatun materiaalin perusteella Cohen-Hatton totesi, että palomiesten päätöksistä vain 20 prosenttia perustui tilanteen analysointiin ja 80 prosenttia tehtiin intuition perusteella.
Cohen-Hattonin johtaman tutkimuksen tulosten avulla luotiin uusi päätöksenteon hallintaprosessi, jonka avulla tilannejohtajien on helpompi huomioida päätöksenteossaan hälytystehtävällä tehtävien päätösten tavoitteet, seuraukset, riskit ja hyödyt. Sitä käyttäneiden palomiesten tilannetietoisuus oli vanhaan päätöksentekomalliin verrattuna viisinkertainen. Tutkimuksen tulosten pohjalta Britannian kansalliseen onnettomuuksien tilannejohtamisen toimintaohjeistukseen tehtiin muutoksia, jotka on otettu käyttöön Britannian kaikissa pelastuslaitoksissa.
Cohen-Hatton kirjoitti elämästään, palomiehen työstään ja tutkimuksistaan kirjan The Heat of the Moment, joka julkaistiin huhtikuussa 2019.
Yksityiselämä

Cohen-Hatton on naimisissa palomies Mike Hattonin kanssa. Heillä on tytär Gabriella. Cohen-Hatton toimii The Big Issuen lähettiläänä.
Cohen-Hatton esittelemässä tutkimustuloksiaan.
Will Buxton

| Will Buxton |
| --- | --- |
 Will Buxton vuoden 2024 Kiinan GP:ssä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1981  Portsmouth 
Kansalaisuus:  Britannia
Will Buxton on brittiläinen moottoriurheilutoimittaja ja juontaja.
Buxton toimi lehdistöpäällikkönä vuoden 2005 GP2-sarjan avajaisissa, ja hänet ylennettiin myöhemmin viestintäjohtajaksi. Vuonna 2008 Buxtonista tuli GPWeek-virtuaalilehden toimittaja, ja vuonna 2009 hän alkoi tarjota reaaliaikaisia ​​kommentteja GP2, Aasian GP2 ja Formula 1 -sarjoille.
Yksityiselämä

Buxton kihlautui vuonna 2018 Racing Pointin markkinoinnissa työskennelleen Victoria Helyarin kanssa, ja he avioituivat 2022.
Käännös suomeksi