stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Storia
Osakkeenomistajat

Kirjavälityksen omistajat 24. tammikuuta 2023 olivat:
Gummerus Oy 23,6 %
Kustannusosakeyhtiö Otava 20,1 %
Suomalainen Kirjakauppa 13,9 %
Otava Oy 13,0 %
Kirjamedia Oy 7,7 %
Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta 4,5 %
Kirjakauppasäätiö 4,0 %
Hirn Johan 1,6 %
Kipa Osuuskunta 1,2 %
Schildts & Söderströms Ab 0,8 %
Muut osakkeenomistajat (149 kpl) 9,6 %
Lähde
Kirjallisuutta

Tompuri, Vesa: Kirjavälitys: 100 vuotta kirjan matkassa.  Kirjavälitys, 2019.  ISBN 978-951-9077-22-2
Pirkko Leino-Kaukiainen: Kaikkien aikojen Kirjavälitys 1919–1994. 1994.
Aiheesta muualla

https://www.porssitieto.fi/osake/lisaa/kirjavalitys.shtml
Eleonoora Itävaltalainen

Eleonoora Itävaltalainen, Portugalin ja Ranskan kuningatar, Joos van Cleve 1529
Eleonoora Itävaltalainen, myös Eleonoora Kastilialainen (15. marraskuuta 1498 Leuven, Espanjan Alankomaat – 25. helmikuuta 1558 Talavera la Real, Badajoz, Extremadura, Espanjan kuningaskunta) oli Habsburgien sukuun kuuluva Kastilian prinsessa ja Itävallan arkkiherttuatar, josta tuli Emanuel I:n puolisona Portugalin kuningatar ja Frans I:n puolisona Ranskan kuningatar. Hänen nimensä kirjoitetaan eri maissa vaihdellen Eleanor, Leonor, Eleonore tai Alienor (ransk. Eléonore tai Aliénor).
Sisarukset Eleonoora, Kaarle V ja  Elisabet Itävaltalainen, St. Georgsgilden mestari, 1502
Suku

Eleonoora oli Filip Komean ja Johanna I Kastilialaisen vanhin tytär ja keisari Kaarle V:n vanhempi sisar. Hänellä oli viisi sisarusta: Isabella, myöh. Elisabet Itävaltalainen (1501–1526) oli Tanskan Kristian II:n puoliso, Ferdinand I oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari (1503–1564), Maria Itävaltalainen (1505–1558) oli Böömin ja Unkarin Ludvig II:n puoliso ja Katariina Itävaltalainen (1507–1578) oli Portugalin Juhana III:n puoliso.
Eleonoora syntyi Alankomaissa, vietti lapsuutensa Itävallassa, ja muutti veljensä Kaarlen kanssa Espanjaan vuonna 1517.
Avioliitot ja lapset, Portugalin ja Ranskan kuningatar

Hänestä tuli Portugalin kuninkaan Emanuel I:n kolmas vaimo, kaksi edellistä vaimoa olivat olleet Eleonooran tätejä. Heidät vihittiin 16. heinäkuuta 1518. Emanuel kuoli 13. joulukuuta 1521 ruttoon. Liitosta syntyi kaksi lasta: infante, prinssi Carlos (18. helmikuuta 1520 – 15. huhtikuuta 1521) ja infanta, prinsessa Maria de Avíz, Viseun herttuatar (8. kesäkuuta 1521 – 10. lokakuuta 1577). Hänen kasvatuksestaan vastasi velipuoli Juhana III:n vaimo Katariina Itävaltalainen. Maria oli koulutukseltaan oppinut humanisti ja pysyi naimattomana sekä oli eräs Euroopan rikkaimmista prinsessoista. Leskeksi jäänyt Eleonoora palasi Espanjaan.
Eleonooran kihlaaminen Ranskan kuningas Frans I:lle liittyi Pavian taistelun jälkeiseen Cambrain rauhanneuvotteluun. Hän avioitui Frans I:n kanssa 4. heinäkuuta 1530. Eleonoora kruunattiin Ranskan kuningattareksi Saint-Denis'in katedraalissa 31. toukokuuta 1531, jossa hän oli pukeutuneena ylelliseen purppuralla värjättyyn samettiin. Hän hoiti Ranskan kuningattaren edustusvelvollisuudet kuten poikapuolensa Henrik II:n ja Katariina de'Medicin häät vuonna 1533 ja kasvatti edellisen kuningattaren, Bretagnen herttuatar Clauden tyttäret, Madeleine de Valois'n (1520–1537) ja Marguerite de Valois'n (1523–1574). Toisten tietojen mukaan heidät kasvatti täti Margareeta Navarralainen.
Kuningas viihtyi paremmin rakastajattariensa, erityisesti virallisena rakastajattarenaan vuodesta 1526 olleen Étampes'in herttuatar Anne de Pisseleu d'Heilly'n (1508–1580) seurassa. Eleonooralle ja Fransille ei syntynyt lapsia. Frans I kuoli maaliskuussa 1547 ja 50-vuotias leskikuningatar Eleonoora lähti Ranskasta samana vuonna. Lokakuussa 1555 veli Kaarle V luopui kruunusta. Eleonoora, sisar Maria Itävaltalainen ja Kaarle lähtivät elokuussa 1556 ja asettuivat asumaan Espanjaan.
Viimeiset vuodet

Eleonoora asui sisarensa Maria Itävaltalaisen kanssa Jarandilla de la Verassa (Cáceres, Extremadura), jossa he vierailivat usein veljensä Kaarlen luona, joka vetäytyi läheiseen Yusten luostariin. Vuonna 1558 Eleonoora tapasi tyttärensä Marian Badajozissa ensimmäistä kertaa 28 vuoteen. Eleonoora sairastui palatessaan Badajozista ja kuoli 59-vuotiaana 25. helmikuuta 1558 Talavera la Realissa. Hänen veljensä Kaarle oli järkyttynyt kuultuaan sisarensa kuolemasta, ja kuoli itse seitsemän kuukautta myöhemmin 21. syyskuuta 1558.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eleonoora Itävaltalainen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Vatikaani 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Hannu Siren

Hannu Siren (s. 10. syyskuuta 1953 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä, joka on tehnyt useita julkisen tilan taideteoksia, veistoksia ja mitaleja.
Siren opiskeli Accademia di belle arti di Firenzessä 1974–1976 sekä Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa syksyllä 1976. Hän toimi Kuvataideakatemiassa kuvanveiston lehtorina ja yliopettajana vuosina 1986–1992 sekä vararehtorina vuosina 1991–93.
Siren debytoi Hämeenlinnassa vuonna 1969. Hän on osallistunut lukuisiin ryhmä- ja yksityisnäyttelyihin Suomessa ja muissa maissa. Hän on toiminut kuraattorina muun muassa vuonna 1986 Helsingin taiteilijaseuran Helsingin Juhlaviikoille järjestämässä symposium- ja näyttelykokonaisuudessa ”Concrete, Experimental Environment” -tapahtumassa, joka tutki betonin käyttöä.
Sirenille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2015.
Hannu Sirenin vanhemmat olivat arkkitehdit Kaija ja Heikki Siren. Hannu Sirenin veli Jukka Siren on arkkitehti.
Julkisia teoksia

Nyt (1983) on Tampereen Hervannassa, ja useita hänen teoksiaan on myös Sara Hildénin taidemuseon veistospuistossa.
Stoa (1984) on suurikokoinen sininen veistos kulttuurikeskus Stoan aukiolla  Helsingin Itäkeskuksessa. Teos voitti veistoskilpailun vuonna 1981 ja paljastettiin 1984. Stoa ikuistettiin vuonna 1987 myös postimerkkiin.
Symboli (1984–1985) on suurikokoinen teräspallo Hakaniemen Ympyrätalon sisäänkäynnin edustalla.
Omatunto (1990–1992) on luonnonkivistä rakennettu 30-metrinen kehä Viitasaarella Tuulensuun veistospuistossa.
Vastuu (1992–1995) on 250 meträ pitkä kallioleikkaus Länsiväylällä Otaniemen liittymän kohdalla Espoossa.
Kivinen vieras -veistos (1994–1995) on Kansallisoopperan piha-alueella.
Varjoja-teos (1998) on Arabianrannassa Taiteen ja viestinnän oppilaitoksen pihassa.
Tahto (2008) on Vuosaaren satamassa, Gatehousen viereisellä pienellä kallioisella metsäkumpareella. Teos on kuution muotoinen ja tehty mustasta gabrosta. Teoskokonaisuus käsittää kuution lisäksi myös sinne johtavat polut ja valaistuksen.
Kranssi (2014) on teräsputkista koostettu kranssi Joensuussa Rantakadun ja Yläsatamakadun kiertoliittymässä.
Kuvia julkisista teoksista

Lähtö, 1979, Tampere.
Tunnelma, 1981, Espoo.
Tänään, 1982, Tampere.
Varjo, 1984(2014), Kotka.
Symboli, 1985, Helsinki.
Stoa, 1984, Helsinki.
Kivinen vieras 1995, Helsinki.
Tila, 1995, Kuopio.
Vastuu, 1992–1995, Espoo.
Pari, 1997, Kemi.
Varjoja, 1998, Helsinki.
J. S. Sirénin muistomerkki, 1999, Ylihärmä.
Kehitys, 2001, Espoo.
Tahto, 2008, Helsinki.
7 (osa), 2011, Raasepori.
Kranssi, 2014, Joensuu.
Rinkeli, 2015, Joensuu.
Nyt, 2023 (1983), Tampere.
Yhdysvaltain perustuslain 12. lisäys

Yhdysvaltain perustuslain 12. lisäys (engl. Twelfth Amendment tai Amendment XII) on Yhdysvaltain perustuslain lisäys, joka määritteli Yhdysvaltain presidentin ja varapresidentin valintaan liittyviä seikkoja. Lisäys määritti muun muassa, että jos yksikään presidenttiehdokas ei saa valitsijamiesäänten enemmistöä tai jos äänet menevät tasan, edustajainhuone valitsee presidentin, ja jos yksikään varapresidenttiehdokas ei saa valitsijamiesäänten enemmistöä tai jos äänet menevät tasan, senaatti valitsee varapresidentin.
Perustuslain 15. lisäys hyväksyttiin kongressissa 9. joulukuuta 1803 ja ratifioitiin 15. kesäkuuta 1804.
Islanninsimpukka

| Islanninsimpukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Simpukat Bivalvia
Alaluokka::  Erilaishampaiset Heterodonta
Lahko::  Venerida
Yläheimo::  Arcticoidea
Heimo::  Arcticidae  Newton, 1891 (1844)
Suku::  Arctica  Schumacher, 1817
Laji::  islandica
Kaksiosainen nimi
 Arctica islandica  (Linnaeus, 1767) 
Katso myös
   Islanninsimpukka Wikispeciesissä   Islanninsimpukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Islanninsimpukka (Arctica islandica) on merenpohjan nilviäislaji, jonka hallussa on pitkäikäisimmän elävänä tavatun eläimen maailmanennätys.
Ulkonäkö ja koko

Islanninsimpukan muoto on pyöreähkö ja se kasvaa noin 13 sentin mittaiseksi. Kuori on epätavallisen paksu, kova ja painava. Nuorena kuori on oranssinruskea, vanhemmiten mustanruskea. Kovat kuoret säilyvät hyvin eläimen kuoltuakin ja niitä näkee yleisesti esimerkiksi Pohjanmeren ja Norjan rannikoille huuhtoutuneena; tumma pintakerros on tällöin usein kulunut pois. Toisaalta ne säilyvät fossiileina ja ovat siksi käyttökelpoisia muinaisilmasto-olojen jäljittämisessä.
Levinneisyys

Islanninsimpukka elää lauhkean ja viileän Pohjois-Atlantin rannikkovesissä vedenrajasta 400 metrin syvyyteen, kokonaan tai osittain pohjamutaan tai hiekkaan kaivautuneena. Sen elinalue Euroopassa ulottuu Lounais-Espanjasta Islantiin ja Vienanmerelle, ja se elää myös Itämeren lounaisosan syvänteissä. Pohjois-Amerikassa sitä tavataan Pohjois-Carolinasta Newfoundlandiin.
Taloudellinen merkitys

Islanninsimpukkaa pyydetään kaupallisesti ihmisravinnoksi Pohjois-Amerikassa, muttei Euroopassa. Lihaa käytetään keitoissa ja kastikkeissa. Tärkein pyyntiväline on hydraulinen hara, joka vesisuihkulla irrottaa eläimet pohjasedimentistä. Vuosisaaliit 2000-luvulla ovat olleet alle 20 000 tonnia lihaa vuosittain, mikä on alle pyyntikiintiön.
Eläinkunnan ikäennätys

Islanninsimpukan kasvu on hidasta ja se elää poikkeuksellisen vanhaksi, jopa satoja vuosia. Simpukan ikä voidaan laskea sen kuoren kasvuvyöhykkeistä. Vuonna 2007 määritettiin tähän mennessä maailman todennetusti vanhimmaksi eläneen yksittäisen eläinyksilön ikä 405–410-vuotiaasta, Islannin vesiltä 80 metrin syvyydestä v. 2006 kerätystä islanninsimpukkayksilöstä, jonka elämä päättyi tähän.
Aiheesta muualla

http://www.jaxshells.org/issx.htm
The Marine Fauna Gallery of Norway
Marine Life Encyclopedia (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q856177  Wikispecies: Arctica islandica  ARKive: arctica-islandica  BOLD: 81157  EUNIS: 196487  GBIF: 5189341  iNaturalist: 203762  IRMNG: 10837266  ITIS: 81343  NatureServe: 2.107710  NBN: NBNSYS0000173928  NCBI: 59239  NOAA: ocean-quahog  Observation.org: 19860  OBIS: 138802  Open Tree of Life: 1023549  Paleobiology Database: 91380  SeaLifeBase: 48751  WoRMS: 138802
Louis A. Wiltz

Louis A. Wiltz
Louis Alfred Wiltz (21. tammikuuta 1843 New Orleans, Louisiana – 16. lokakuuta 1881) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi New Orleansin pormestarina vuosina 1872–1874 ja Louisianan kuvernöörinä 1880–1881.
Wiltz oli myös Louisianan edustajainhuoneen puhemiehenä ja osavaltion varakuvernöörinä. Hän kuoli 1881 kesken kuvernöörikautensa tuberkuloosiin, ollessaan vain 38-vuotias.
Chateau Chizay

Chateau Chizay (ukr. Шато Чизай, Šato Tšyzai) on viinintuotantoyritys Berehoven kaupungissa Ukrainan Taka-Karpatiassa. Vuonna 1995 perustetulla viinitarhalla on 272 hehtaaria viiniköynnöksiä. Viinitila on perustettu itsenäisessä Ukrainassa, eikä se perustu neuvostoaikaiseen perintöön.
Chateau Chizay on voittanut mitaleja kansainvälisissä viinikilpailuissa, kuten Mundus Vini Dusseldorf ja Mondial des Vins Blancs Strasbourg.
Viinitila Chateau Chizay on myös suosittu turistikohde. Vuonna 2019 avattiin Winemaker Chiz -museo, joka esittelee alueen historiaa, viinikulttuuria ja viininvalmistusta.

Viinitarhat ovat Karpaattien juurella, pääasiassa vulkaanista alkuperää olevilla rinteillä. Viinitarhat istutettiin vuonna 2006. Yritys viljelee eurooppalaisia valkoisia ja punaisia rypälelajikkeita, mukaan lukien harvinaisia ukrainaisia lajikkeita. Viinitarhoissa ei käytetä keinotekoista kastelua ja suurin osa työstä tehdään käsin.

Yritys oli myös aloitteentekijä Taka-Karpatian viiniviljelijöiden ja viinintuottajien yhdistyksen perustamisessa ja alueen laatuviinien suojatun maantieteellisen merkinnän "Transkarpaattian viinit" synnyttämisessä.
Palkintoja

2017: Seitsemän Chateau Chizayn viiniä voitti kultamitaleja kansainvälisessä viinikilpailussa Bukkaljai Borfesztival Unkarissa.
2018: Wine & Spirits Ukraine Awards -näyttelyssä Kiovassa yhdeksän yrityksen viiniä sai palkintoja
2021: Kolme hopeamitalia London Wine Competition -kilpailussa ja 13 mitalia Wine & Spirits Ukraine Awards -kilpailussa, mukaan lukien viisi kultamitalia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chateau Chizay Wikimedia Commonsissa
Chateau Chizayn verkkosivut (englanniksi) (chizay.com)
Jenni Toivoniemi

| Jenni Toivoniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1978 (ikä 46–47) Vantaa
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  elokuvaohjaaja, elokuvakäsikirjoittaja
Ohjaaja
Palkinnot
 Parhaan käsikirjoituksen Jussi (2021) Seurapeli 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jenni Toivoniemi (s. 1978 Vantaa) on helsinkiläinen käsikirjoittaja, kirjailija ja ohjaaja. Toivoniemi on ohjannut useita palkittuja lyhytelokuvia, kuten Treffit (2012), joka palkittiin Sundancen elokuvajuhlilla. Hänen ensimmäinen pitkä ohjaustyönsä Seurapeli sai maailmanensi-iltansa Göteborgin elokuvafestivaaleilla tammikuussa 2020.
Toivoniemi on kirjoittanut näytelmiä, kuunnelman, elokuvan Korso sekä komediasarjan Paras vuosi ikinä yhdessä Kirsikka Saaren kanssa. Toivoniemi ja Saari ovat kirjoittaneet yhdessä myös elokuussa 2022 ensi-iltaan tulleen lastenelokuvan Sihja (ohj. Marja Pyykkö).
Toivoniemellä on parhaan ohjauksen sekä käsikirjoituksen Jussi-ehdokkuus elokuvasta Tottumiskysymys yhdessä kuuden muun käsikirjoittaja-ohjaajan kanssa.Toivoniemi sai käsikirjoituksen Jussi-palkinnon Seurapeli-elokuvasta 2021.
Jenni Toivoniemi on yksi Tuffi Films -tuotantoyhtiön perustajajäsenistä. Toivoniemen esikoisromaani Valtakausi, julkaistiin 2022.
Teokset

Saari, Kirsikka & Toivoniemi, Jenni: Masennuskomedia.  (Näytelmä)  Helsinki:  ntamo, 2018.  ISBN 978-952-215-714-0
Toivoniemi, Jenni: Valtakausi.  Helsinki:  WSOY, 2022.  ISBN 978-951-0-47899-8
Filmografia

Gorilla (lyhytelokuva, 2009)
Treffit (lyhytelokuva, 2012)
Hääyö (lyhytelokuva, 2013)
Korso (käsikirjoitus, 2014)
Komitea (lyhytelokuva, 2016)
The Door (lyhytelokuva 2017)
Tottumiskysymys (2019)
Paras vuosi ikinä (televisiosarja, 2020)
Seurapeli (ohjaus, käsikirjoitus, 2020)
Sihja - kapinaa ilmassa (käsikirjoitus, 2022)
Perhoset (ohjaus, 2024)
Aiheesta muualla

Jenni Toivoniemi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Murtomäki, Malla: Duunariperheessä kasvanut Jenni Toivoniemi huomasi helsinkiläisessä lukiossa, miten suuri vaikutus taustalla oli elämään – näin se näkyi vielä kolmekymppisenäkin Ilta-Sanomat. 4.4.2022. Viitattu 4.4.2022.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva 2  Elonet
Richard M. Daley

Richard M. Daley
Richard Michael Daley (s. 24. huhtikuuta 1942) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Chicagon kaupungin pormestarina Illinoisissa vuodesta 1989 vuoteen 2011.
Daley syntyi Chicagossa; myös hänen isänsä Richard J. Daley toimi pitkään pormestarina. Hän on koulutukseltaan lakimies. Hän sai puolisonsa Margaretin kanssa neljä lasta, joista yksi kuoli spina bifidan komplikaatioihin lapsuudessaan vuonna 1981.
Daley istui Illinoisin senaatissa vuosina 1972–1980. Hän on Irakin sodan vastustaja ja asekontrollin tehostamisen kannattaja. Hän kannatti Chicagon valitsemista vuoden 2016 kesäolympialaisten pitopaikaksi.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Micael Bydén

| Micael Bydén |
| --- | --- |
 Micael Bydén toukokuussa 2024
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1964 (ikä 60) Gnarp
Ammatti:  Ruotsin puolustusvoimien komentaja
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Ruotsi
Palvelusvuodet:  1985-
Sotilasarvo:  kenraali
Micael Bydén (s. 13. kesäkuuta 1964 Gnarp) on ruotsalainen kenraali, joka toimi Ruotsin puolustusvoimien komentajana vuosina 2015–2024. Sitä ennen hän oli ilmavoimien komentaja. Puolustusvoimien palvelukseen hän astui 1985.
Asepalveluksen Bydén on suorittanut 1982 Älvsborgin rannikkotykistössä. Hän on ollut sotilastehtävissä muun muassa Afganistanissa ja Yhdysvalloissa. Nimityksen aikaan hän oli sotilasarvoltaan kenraalimajuri ja ohitti siten korkeamman sotilasarvon ehdokkaita. Hänet on sittemmin ylennetty kenraaliksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Micael Bydén Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Sverker Göranson | Ruotsin puolustusvoimien komentaja 2015–2024 | Seuraaja: Michael Claesson |
Mayadin

| Mayadin (ميادين) الميادين, al-Mayādīn |
| --- | --- |
 Al-Rahban linnoituksen rauniot sijaitsevat Mayadin vieressä.
 Mayadin
 Koordinaatit: 35.0200°N, 40.4538°E 
Valtio:  Syyria
Maakunta:  Dair al-Zaurin maakunta
Piirikunta:  Mayadinin piirikunta
Väkiluku (2004)  ():  44 028
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mayadin (arab. ميادين‎‎ tai arab. ‏الميادين‎‎, al-Mayādīn) on kaupunki Syyrian Dair al-Zaurin maakunnan itäosissa, likimain maakuntakeskus Dayr al-Zawrin ja Irakin rajan välissä. Eufratjoen oikealla (lounaisella) rannalla sijaitseva kaupunki on Mayadinin piirikunnan keskus. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 44 028 ja koko piirikuntaan 247 171 asukasta.
Mayadin sijaitsee Syyrian keskeisellä öljyntuotantoalueella (lähistöllä esimerkiksi al-Wardin kaasu- ja öljykenttä), tärkeän Syyriaa ja Irakia yhdistävän maantien varrella, ja aivan kaupungin itäpuolella on Eufratjoen ylittävä maantiesilta. Mayadin on linnuntietä noin 420 kilometriä Syyrian pääkaupunki Damaskoksesta itäkoilliseen, ja 45 kilometriä maakuntakeskus Dair al-Zaurista kaakkoon. Irakin raja on noin 84 kilometriä kaupungin keskustasta kaakkoon.
Syyrian sisällissodassa kaupunki joutui aluksi usean Syyrian hallintoa vastaan taistelevan kapinallisryhmän hallintaan, sittemmin ääri-islamistinen Isis-järjestö otti kaupungin haltuunsa. Kaupungissa oli huomattavaa vastarintaa järjestön taistelijoita kohtaan, ja tällöin Isisin taistelijoita surmattiin. Isis teloitti joitain henkilöitä, joiden järjestö epäili toimineen sitä vastaan. Isisiä vastaan kohdistettiin myös yksi tai useampia ilmaiskuja.
Simple DirectMedia Layer

| Simple DirectMedia Layer |
| --- | --- |
Luoja:  Sam Lantinga
Kehityshistoria
Vakaa versio:  2.30.10 (7. joulukuuta 2024)
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  ohjelmakirjasto
Ohjelmointikielet:  C
Lisenssi:  zlib-lisenssi
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
SDL:n käyttö Linux- ja OpenGL-peleissä sekä muiden komponenttien yhteydet.
Simple DirectMedia Layer (SDL) on kirjasto, joka luo yhtenäisen ohjelmointirajapinnan eri ympäristöihin helpottaakseen multimediapohjaisten ohjelmien ohjelmointia.
SDL on kehitetty videopelien ohjelmointiin. SDL on avointa lähdekoodia: versioon 1.2 saakka kirjasto on julkaistu LGPL-lisenssillä ja versiosta 2.0 alkaen vähemmän ehtoja asettavalla zlib-lisenssillä.
SDL on toteutettu C-kielellä.
Kirjastoa voidaan käyttää ainakin Ada, C, C++, C#, D, Go, Lua, OCaml, Pascal, Python ja Rust -ohjelmointikielien kanssa.
Kirjastoon on lisätty tuki Wayland ja Mir -ikkunointijärjestelmille aiemman X Window System tuen rinnalle.
Historia

Kirjaston loi Sam Lantinga, joka julkaisi ensimmäisen version vuoden 1998 alussa. Hän sai idean siirtäessään Windows-ohjelmistoja Macintoshille. Tämän jälkeen hän siirsi SDL:n avulla Doomin BeOSille.
Lantinga ilmoitti siirtymisestä töihin Loki Softwarelle joulukuussa 1998. Loki Software oli ensimmäinen useita kaupallisia pelejä Linuxille siirtäneistä yhtiöistä ja monet sen julkaisut käyttivät SDL:ää.
SDL versio 2.0.0 julkaistiin elokuussa 2013. Mukana tuli täysi tuki laitteistokiihdytykselle 3D-grafiikalle. Valve Corporation käytti tuolloin SDL:ää peliohjainten tukemiseen. Merkittävä ero 2.0:n ja aiemman 1.2:n välillä on lisenssin muutos LGPL-lisenssistä zlib-lisenssiin, joka sallii vapaamman käytön kaupallisissa projekteissa.
SDL 2.26 julkaistiin marraskuussa 2022.
Loppuvuodesta 2022 SDL3-version kehitys alkoi. Aikeena on tehdä kaikki ABI:n rikkovat ratkaisut (vanhojen käyttämättömien toimintojen poistot) varhain. SDL 3 (versio 3.2.0) julkaistiin tammikuussa 2025.
SDL3:ssa on lisätty tuki Vulkan-rajapinnalle. Kirjaston otsikkotiedot ja virheitilanteiden tarkistukset ovat muuttuneet, joita varten mukana on Python- ja Coccinelle-skriptit oman SDL-kirjastoa käyttävän ohjelmakoodin päivittämiseen uudelle versiolle.
Tuetut käyttöjärjestelmät

BeOS
IRIX
Linux
FreeBSD, NetBSD, BSD/OS
Mac OS, OS X
Solaris
QNX
Windows, Windows CE
Tuetut käyttöjärjestelmät > Epävirallinen tuki

AIX
AmigaOS
Atari
OSF/1 / Tru64 UNIX
OS/2
RISC OS
Sega Dreamcast
Symbian OS
Kuvia

Kuvia Simple DirectMedia Layer -kirjastoa käyttävistä ohjelmistoista.
Unknown Horizons
0 A.D.
Hedgewars
Frets on Fire
OpenTTD
The Battle for Wesnoth
Oolite
Secret Maryo Chronicles
Trine
Kirjallisuutta

Shaun Mitchell: SDL Game Development.  Packt, 2013.  ISBN 978-1849696821  (englanniksi)
Aiheesta muualla

SDL
Ohjelmointiputkan SDL-opas.
Ted Stevens

Ted Stevens
Theodore Fulton ”Ted” Stevens (18. marraskuuta 1923 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat – 9. elokuuta 2010 Alaska, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lakimies ja republikaanisen puolueen poliitikko.
Stevensistä tuli Yhdysvaltain senaattori Alaskasta vuonna 1968, ja hän istui senaatissa vuoteen 2009. Hän asui Girdwoodissa aviopuolisonaan Catherine. Stevensin ensimmäinen vaimo Ann Mary o.s. Cherrington kuoli lento-onnettomuudessa Anchoragessa vuonna 1978.
Stevens nimettiin ”Vuosisadan alaskalaiseksi” 2000. Samana vuonna Alaskan parlamentti nimesi Anchoragen lentokentän Ted Stevens Anchorage International Airportiksi.
Senaattorina Stevens puolusti osavaltionsa etuja muun muassa erilaisissa infrastruktuurihankkeissa, kuten satojen miljoonien dollarien Gravina Island Bridge ja Knik Arm Bridge, joita kriitikot pitivät kotiinpäinvetämisenä. Vuonna 2007 Stevens lisäsi budjettiin 3,5 miljoonaa varoja lentokentän rakentamiseksi Akunin saarelle, joka palvelee sadan vakituisen asukkaan Akutania Aleuteilla.
Stevens saavutti nettimainetta lausunnoillaan, kun hän puolusti network neutralitya ja kuvasi Internetiä sanoilla: ”Se ei ole iso rekka. Se on sarja putkia” (engl. ”not a big truck, but a series of tubes”). Lausunnolle ilveiltiin eräissä komedia-talk-show'issa.
Stevens toimi Yhdysvaltain senaatin puheenjohtajana pro tempore vuosina 2003–2007. Stevens tuomittiin lokakuussa 2008, vain viikkoa ennen marraskuun 2008 vaaleja seitsemästä lahjuksenotosta, mutta tuomio peruttiin myöhemmin. Hän menetti paikkansa demokraatti Mark Begichille.
Stevens kuoli lento-onnettomuudessa elokuussa 2010.
Myös Stevensin poika Ben Stevens on republikaanipoliitikko.