NHL-kausi 1937–1938
Pudotuspelit

Vuosi oli täynnä yllätyksiä, sillä Toronto Maple Leafs voitti Boston Bruinsin ja New York Americans tyrmäsi Rangersin. Todellisen tuhkimotarinan tarjosi kuitenkin Chicago Black Hawks. Joukkue ylsi hädin tuskin pudotuspeleihin, ja siitäkin oli kiittäminen Stanley Cup -voittaja Detroit Red Wingsin ällistyttävää romahtamista Yhdysvaltojen divisioonan heikoimmaksi joukkueeksi. Monet ajattelivat vähäisellä hyökkäysvoimalla ja arveluttavalla puolustuskalustolla varustetun Black Hawksin olevan helppo uhri Montreal Canadiensille. Ensimmäisessä puolivälieräottelussa Canadiens voittikin Chicagon Toe Blaken tehdessä hattutempun. Toisessa pelissä Mike Karakas puolestaan torjui kaikki Montrealin laukaukset, ja vaikka kolmannessa ottelussa Georges Mantha näyttikin johtavan Canadiensin voittoon erikoisella maalillaan, Earl Seibert esti Black Hawksin häviön viime hetken osumallaan. Tämän jälkeen Chicago päätti ottelusarjan jatkoaikavoittoon.
Seuraava vastustaja oli New York Americans, joka voitti Chicagon ensimmäisessä pelissä 3–1. Toinen ottelu oli maalivahtien taistelu, osapuolinaan Mike Karakas ja Earl Robertson. Näytti jo siltä, että Americans oli matkalla ensimmäiseen Stanley Cup -finaalisarjaansa, kun Nels Stewart teki maalin vain muutama sekunti ennen pelin päättymistä. Tuomari Clarence Campbell kuitenkin hylkäsi maalin, koska Eddie Wiseman oli hänen mukaansa maalivahdin alueella. Lopulta Cully Dahlstrom teki Chicagon pelastaneen maalin.
Ratkaisevassa ottelussa New Yorkissa Chicagon Alex Levinsky teki johto-osuman, mutta punavalo ei syttynyt. Asiaa tutkittaessa paljastui, että kannattajat olivat pidelleet maalituomarin kättä siten, että hän ei pystynyt antamaan merkkiä maalista.
Vaikka Americans tulikin lähelle, se ei kyennyt tasoittamaan peliä. Näin Black Hawks selviytyi loppuotteluihin Toronto Maple Leafsia vastaan. Viimeisessä Americansia vastaan käydyssä pelissä Mike Karakas mursi isovarpaansa. Tämän takia Chicago kutsui Paul Goodmanin farmijoukkueestaan. Hän ei kuitenkaan olisi ehtinyt ajoissa Torontoon ensimmäistä peliä varten. Niinpä Black Hawks yritti saada Karakasta puettua. Yritys ei onnistunut, sillä murtunut varvas oli liian turvonnut. Chicagolla ei siten ollut maalivahtia. Valmentaja Bill Stewart ehdotti New York Rangersin Dave Kerrin käyttöä, mutta Toronton manageri Conn Smythe vastusti tätä kiivaasti.
Tällä välin Alfie Mooren juomapaikasta selvillä ollut Mush March meni kyseiseen kapakkaan ja kertoi hänelle, että Black Hawks tarvitsi maalivahtia. Moore vakuuttui, ja niinpä juopunut maalivahti tuotiin Maple Leaf Gardensiin. Epäilyksistään huolimatta Bill Stewart suostui hänen käyttämiseensä, ja Moorelle annettiin kahvia sekä kylmä suihku. Vaikka Conn Smythe esitti vastalauseensa, NHL-komissaari Calder antoi luvan Mooren peluuttamiseen. Ensimmäisen häntä kohtaan ammutun laukauksen Moore livautti sisään mutta ei päästänyt maaliakaan sen jälkeen, ja Chicago voitti ottelun 3–1. Seuraavaan peliin Moore ei kuitenkaan saanut osallistua, sillä Paul Goodman oli saatavilla. Tuloksena oli Chicagon 5–1-häviö. George Parsons ja Gordie Drillon   tekivät kumpikin kaksi maalia.
Kolmas ja neljäs peli järjestettiin Chicago Stadiumilla. Ennätykselliset 18 497 katsojaa seurasi kolmatta ottelua paikan päällä. Mike Karakaksen isovarpaan turvotus oli hellittänyt, ja hän sai käyttöönsä teräksisellä varvassuojalla varustetun erikoisluistimen. Hän olikin pätevä piristysruiske, kun Chicago löi Toronton 2–1. Neljännen pelin Chicago voitti 4–1 ja vei nimiinsä Stanley Cupin 17 000 katsojan silmien edessä. Carl Voss teki ottelun voittomaalin. Näin valmentaja Bill Stewartin johdolla näki päivänvalon yksi NHL-historian suurimmista yllätyksistä. Omistaja Frederic McLaughlin oli onnensa kukkuloilla. Vaikka hän ei kehittänytkään unelmoimaansa täysin yhdysvaltalaista Stanley Cup -voittajajoukkuetta, oli 50 prosenttia tämän mestariryhmän pelaajista syntynyt Yhdysvalloissa.