Tōgō Heihachirō
Sotapalvelus

Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa Tōgō komensi risteilijä Naniwaa. Sodan ensimmäisessä taistelussa 25. heinäkuuta 1894 hän upotti kiinalaisia joukkoja Koreaan kuljettaneen brittiläisen kauppalaivan SS Kowshingin. Tapaus aiheutti selkkauksen Japanin ja Ison-Britannian välillä, mutta Tōgōa ei rangaistu. Tōgōn komentama Naniwa kuului amiraali Tsuboi Kōzōn ”lentävään eskadroonaan”, joka saavutti ratkaisevan voiton Kiinan laivastosta Jalujoen taistelussa syyskuussa 1894. Sodan jälkeen Tōgō sai ylennyksen kontra-amiraaliksi ja nimityksen laivaston reservin komentajaksi.
Tōgō toimi vuosina 1896–1899 laivastokoulun johtajana ja sai vuonna 1898 vara-amiraalin arvon. Vuonna 1899 hänet siirrettiin tärkeän Sasebon laivastotukikohdan komentajaksi. Kiinan boksarikapinan aikana vuosina 1900–1902 hän komensi Kiinan rannikolla partioinutta laivuetta. Sen jälkeen Tōgōlle myönnettiin Nousevan auringon ritarikunnan suurnauha ja hänet nimitettiin Maizuruun perustetun uuden laivastotukikohdan ensimmäiseksi komentajaksi. Joulukuussa 1903 Tōgō nimitettiin Japanin yhdistetyn laivaston ylipäälliköksi. Hän sai amiraalin arvon seuraavan vuoden alussa, sodan Venäjää vastaan ollessa jo ovella.
Tōgōlla oli nyt käytössään yli sata sotalaivaa, mukaan lukien neljä upouutta taistelulaivaa ja kahdeksan taisteluristeilijää. Lippulaivakseen hän valitsi taistelulaiva Mikasan. Seitsemän taistelulaivaa ja yhdeksän risteilijää käsittänyt Venäjän Tyynenmeren-laivasto oli vahvempi, joten Japanin sotastrategia perustui yllätyshyökkäyksenä tehtävään ensi-iskuun. Tōgō iski Port Arthurin satamaan ankkuroitua Venäjän laivastoa vastaan torpedoveneillä ja hävittäjillä 7.–8. helmikuuta 1904 välisenä yönä – vain päivää diplomaattisuhteiden katkaisemisen jälkeen ja ennen virallista sodanjulistusta – vahingoittaen kolmea sotalaivaa. Voitokkaassa Keltaisenmeren taistelussa 10. elokuuta 1904 Tōgō upotti lisää aluksia ja torjui Venäjän laivaston yrityksen murtautua ulos saarroksiin jääneestä Port Arthurista. Kaupunki antautui pitkän piirityksen jälkeen 2. tammikuuta 1905.
Venäjä lähetti Itämeren laivastostaan kootun uuden eskadroonan pelastamaan tilannetta. Pitkän kiertomatkan tehnyt, amiraali Zinovi Rožestvenskin komentama laivasto saapui viimein keväällä 1905 ja kohtasi Tōgōn yhdistetyn laivaston 27.–28. toukokuuta Japaninmeren ja Itä-Kiinan meren välisessä Tsushimansalmessa, jossa Tōgō oli päättänyt pysäyttää sen. Venäläisillä oli ylivoima, mutta Tōgō onnistui toteuttamaan ”T-ohituksena” tunnetun manööverin, jossa hänen sotalaivansa kulkivat poikittain peräkkäin etenevien venäläisten sotalaivojen edestä. Hän oli käyttänyt sitä myös Keltaisenmeren taistelussa. Tōgōn taktiikkaan sisältyi uhkarohkea täyskäännös, joka asetti kaikki hänen laivansa hetkellisesti alttiiksi venäläisten täsmätulelle, mutta Rožestvenski ei onnistunut hyödyntämään tilaisuutta ja jäi alakynteen. Venäläisten kaikkiaan 35:stä sotalaivasta 33 joko upotettiin tai pakotettiin antautumaan tai pakenemaan puolueettomiin satamiin. Kahdeksasta taistelulaivasta upotettiin kuusi ja kaksi muuta jäivät japanilaisten sotasaaliiksi. Japanilaiset menettivät vain kolme torpedovenettä.
Tsushiman taistelu ratkaisi sodan. Ensimmäisen kerran Aasian valtio oli kukistanut eurooppalaisen suurvallan modernin sodankäynnin keinoin. Tōgōn soveltama uusi taktiikka hyökkäävän vihollislaivaston lyömisessä osoittautui niin toimivaksi, että muun muassa Ison-Britannian ja Ranskan laivastot käyttivät sitä myöhemmin. Länsimainen lehdistö nimesi Tōgōn ”idän Nelsoniksi”, ja hän piti itseään Horatio Nelsonin reinkarnaationa.