stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Riskienhallinta
Riskien käsittely

Kielteisten tapahtumien seurauksiin ja todennäköisyyksiinkin pyritään vaikuttamaan toimenpitein, jotka päätetään yksittäistapauksissa tehdyn harkinnan perusteella organisaation riskinottohalua vasten peilaten. Toimenpiteinä tulevat kysymykseen
Riskin välttäminen. Esimerkiksi luovutaan toiminnasta, johon liittyy liialliseksi koettu riski, tai tietoisesti ei aloita tällaista toimintaa.
Riskin tai sen vaikutusten pienentäminen tai kasvattaminen. Vaikutetaan kielteisen tapahtuman todennäköisyyteen (vaikuttamalla tapahtuman alkusyihin) ja/tai seurauksiin (esimerkiksi poikkeusjärjestelysuunnitelmin). Riskiä voidaan tietoisesti kasvattaa esimerkiksi, kun riskienhallintakustannuksista halutaan tinkiä.
Riskin jakaminen tai siirtäminen. Riskejä – tai pikemminkin niiden taloudellisia seurauksia - siirretään tai jaetaan tyypillisesti vakuutusten avulla.
Järjestelmällinen riskienhallinta

Riskienhallintaa varten voidaan luoda järjestelmä, jossa ovat määriteltyinä riskienhallintapolitiikka, riskienhallinnassa ja sen kehittämisessä sovellettavat menettelyt, riskienhallinnan eri toimijoiden tehtäväjako, riskien tarkkailu- ja raportointimekanismit ja riskienhallinnan tuki.
Riskinhallinnan menetelmiä ja suosituksia

Riskienhallintaan on kehitetty erilaisia menetelmiä. Tällaisia ovat muun muassa
Carnegie Mellon -yliopiston kehittämä Operationally Critical Threat, Asset, and Vulnerability Evaluation (OCTAVE). OCTAVE-menetelmä sisältää erityisesti isoille  (300 tai useamman työntekijän) organisaatioille räätälöidyn OCTAVE Method -menetelmän. OCTAVE-S-menetelmä on suunniteltu pienten (100 tai vähemmän työntekijän) organisaatioille. OCTAVE Allegro -menetelmä keskittyy erityisesti organisaatioiden tietorekistereihin kohdistuvien riskien hallintaan.
Yhdysvaltalainen National Institute of Standards and Technology (NIST) -organisaatio on antanut erilaisia suosituksia organisaatioiden riskienhallinnalle. Suositukset luotiin osana Federal Information Security Management Act (FISMA) -projektia:
NIST Special Publication 800-30, Risk Management Guide for Information Technology Systems (Final)
NIST Special Publication 800-37, Revision 1, Guide for Applying the Risk Management Framework to Federal Information Systems: A Security Life Cycle Approach (Final)
NIST Special Publication 800-39, Managing Information Security Risk: Organization, Mission, and Information System View (Final)
NIST Special Publication 800-53 Revision 3, Recommended Security Controls for Federal Information Systems and Organizations (Final).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Federal Information Security Management Act (FISMA) Implementation Project National Institute of Standards and Technology (NIST). Viitattu 21.1.2013. eng
Joint Technical Committee OB-007: Australian/New Zealand Standard "Risk Management" ISBN 0-7337-5904-1
SFS-ISO 31000:2018 Riskienhallinta - Ohjeet
National Institute of Standards and Technology (html) National Institute of Standards and Technology (NIST). Viitattu 21.1.2013. eng
NIST Special Publication 800-30, Risk Management Guide for Information Technology Systems (Final) (pdf) 2002. National Institute of Standards and Technology (NIST). Viitattu 21.1.2013. eng
NIST Special Publication 800-37, Revision 1, Guide for Applying the Risk Management Framework to Federal Information Systems: A Security Life Cycle Approach (Final) (pdf) 2010. National Institute of Standards and Technology (NIST). Viitattu 21.1.2013. eng
NIST Special Publication 800-39, Managing Information Security Risk: Organization, Mission, and Information System View (Final) (pdf) 2011. National Institute of Standards and Technology (NIST). Viitattu 21.1.2013. eng
NIST Special Publication 800-53 Revision 3, Recommended Security Controls for Federal Information Systems and Organizations (Final) (pdf) 2010. National Institute of Standards and Technology (NIST). Viitattu 21.1.2013. eng
OCTAVE 2008. Carnegie Mellon University, Software Engineering Institute. Viitattu 21.1.2013. eng
Committee of Sponsoring Organizations of the Treadway Commission: Enterprise Risk Management — Integrated Framework (Arkistoitu – Internet Archive)
Pk-yrityksen riskienhallinta
Vaarojen selvittäminen ja riskien arviointi (Arkistoitu – Internet Archive)
Ranskan kieli

| Ranskan kieli |
| --- | --- |
Oma nimi:  français
Tiedot
Alue:  Ranska Kanada Belgia Sveitsi Luxemburg  Monaco Madagaskar  alueita ympäri Afrikkaa, Pohjois-Amerikkaa, Oseaniaa
Virallinen kieli:   Ranska   Kanada    Belgia    Sveitsi    Luxemburg    Monaco    Jersey    Guernsey    Louisiana ( Yhdysvallat)   Benin    Burkina Faso    Burundi    Djibouti   Gabon   Kamerun   Keski-Afrikan tasavalta   Komorit   Kongon demokraattinen tasavalta   Kongon tasavalta   Norsunluurannikko   Päiväntasaajan Guinea   Ruanda   Senegal   Togo   Tšad  Madagaskar   Guinea   Niger   Haiti   Vanuatu  Euroopan unioni   Yhdistyneet kansakunnat
Puhujia:  77,2–90 miljoonaa (äidinkielenä) 280–300 miljoonaa
Sija:  14 (äidinkieli), 5 (yleiskieli)
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielenhuolto:  Ranskan akatemia  Office québécois de la langue française (Quebec)
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  romaaniset kielet – länsiromaaniset kielet – galloromaaniset kielet – d’oïl-kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  fr
ISO 639-2:  fra
ISO 639-3:  fra
 Ohje 
Ranskan kielen osaaminen EU-maissa.
Ranskan kieli (ransk. français) kuuluu romaanisiin kieliin. Ranskaa puhuu noin 280–300 miljoonaa ihmistä maailmassa ja noin 77,2 miljoonaa ihmistä puhuu sitä äidinkielenään.
Ranskan kieltä puhutaan ennen kaikkea Ranskassa, mutta eräillä alueilla myös muun muassa Belgiassa, Sveitsissä ja Kanadassa, joissa niissäkin sillä on virallisen kielen asema. Lisäksi se on virallisena kielenä monissa Afrikan maissa. Yli 60 % ranskan puhujista asuu Afrikassa ja määrä on kasvussa, sillä 80 % sitä opiskelevista lapsista on afrikkalaisia. Ranskaa puhuvia kutsutaan frankofonisiksi.
Ranskan kieli syntyi varhaiskeskiajalla, kun nykyisin ranskankielisillä alueilla kansanomaista latinaa eli vulgaarilatinaa puhuneet ihmiset saivat kieleensä vaikutteita nykyisen Saksan alueelta tulleilta frankeilta. Aiemmin kieli oli saanut vaikutteita gallien puhumasta kelttiläisestä kielestä. Ranskan kieli on monilta rakenteiltaan ja sanoiltaan edelleen hyvin lähellä latinan kieltä, ja joskus sitä jopa edelleen kutsutaan leikillisesti vulgaarilatinaksi.
Ranska on yksi Euroopan unionin ja Yhdistyneiden kansakuntien virallisista kielistä ja Maailman postiliiton ainoa virallinen kieli sekä useiden muiden kansainvälisten järjestöjen kieli. Näitä järjestöjä ovat muun muassa Afrikan unioni, ETYJ, Euroopan neuvosto, Euroopan yleisradioliitto, Kansainvälinen olympiakomitea, Kansainvälinen tuomioistuin, Maailman kauppajärjestö, Nato, OECD sekä useat kansainväliset urheilujärjestöt.
Historia > Roomalaisten invaasio Galliaan

Kuten kaikkien muidenkin romaanisten kielten, ranskan juuret ovat latinan kielessä. Ennen roomalaisten invaasiota 58–52 eaa. nykyisen Ranskan alueella asui ennen kaikkea kelttiläisiä kieliä puhuvaa väestöä, joita roomalaiset kutsuivat galleiksi. Muita väestöryhmiä olivat iberit etelässä nykypäivän Espanjan tuntumassa, liguurit Välimeren rannalla ja pienet kreikkalais- ja foinikialaisryhmät.
Nykyranskassa on noin 200 kelttiläisperäistä sanaa, joista useimmat ovat paikannimiä, kasvien nimiä tai sanoja, jotka liittyvät maalaiselämään. Latinasta tuli nopeasti lingua franca gallien asuttamilla alueilla, erityisesti kaupassa, diplomatiassa ja opetuksessa. Latinan puhekieli eli vulgaarilatina, josta nykyranskakin on kehittynyt, erosi huomattavasti niin sanotusta klassisesta latinasta, jolla esimerkiksi Cicero kirjoitti teoksensa.
Historia > Frankit

200-luvulta alkaen Länsi-Eurooppaan tuli idästä germaanisia miehittäjiä, joista jotkut asettuivat Galliaan. Ranskan kielen kehitykselle tärkeimpiä olivat frankit Pohjois-Ranskassa, alemannit nykyisen Saksan rajan tuntumassa, burgundit Rhône-joen laaksossa ja visigootit Akvitaniassa. Ranskan maan ja kielen nimi johtuu frankeista, jotka tosin alkujaan puhuivat länsigermaanista kieltä, mutta alkoivat pian itsekin puhua samaa latinan kansanomaista murretta, josta satoja vuosia kestäneen roomalaisvallan aikana oli jo tullut maan väestön valtaenemmistön kieli. Näiden väestöryhmien germaaninen kieli tosin vaikutti alueella puhuttuun latinaan, erityisesti ääntämiseen, lauseoppiin ja sanastoon; arviolta 15 prosenttia nykyranskan sanoista perustuu germaanisiin lainasanoihin, erityisesti sotilastaktiikkaan ja sosiaaliseen elämään liittyvät termit.
Historia > Langue d’oïl

Kielitieteessä keskiajan ranska jaetaan kolmeen maantieteelliseen alaryhmään. Suurimmat ovat langue d’oïl ja langue d’oc, joiden lisäksi kolmantena on frankoprovensaali, jota pidetään näiden ”sekamuotona”, koska siinä ei kahdesta muusta variantista poiketen esiinny omia tunnusmerkkejä.
Eniten frankkien invaasio vaikutti oïl-kieleen (langue d’oïl), jonka nimi tulee ranskan kyllä-sanan vanhasta äänneasusta oïl (nykyranskaksi oui). Tähän kieleen kuuluu muun muassa picard, valloni, normandi ja francien. Kun frankkien kuningas Klodvig kääntyi kristinuskoon vuonna 498, frankkien mahti vahvistui suurimmassa osassa Pohjois-Galliaa ja ranskan kieli kehittyi näiden murteiden yhteensulautumaksi. Englannissa Vilhelm Valloittajan vuonna 1066 tekemän valloituksen jälkeen puhuttua varianttia kutsutaan anglonormanniksi tai vanhemmissa lähteissä myös anglo-normannilaiseksi kieleksi. Tänä aikana myös englannin kieleen tuli suuri joukko ranskalaisperäisiä lainasanoja. Ranskan pohjoisosien ranskan kielen ja sen lähimmän edeltäjän, francien’in, ääni- ja muoto-oppi on kauimmaksi erkaantunut latinan kielestä.
Etelä-Ranskassa ja Pohjois-Espanjassa samaan aikaan puhutusta kielestä käytettiin nimeä langue d’oc (oc’in kieli). Myös se on saanut nimensä kyllä-sanan sikäläisen vastineen oc mukaan. Nykyään se tunnetaan nimellä oksitaani, ja se käsittää useita murteita kuten provensaalin. Oksitaania on opetettu peruskoulussa vuodesta 1982 alkaen, mutta kieli ei ole levinnyt laajalle. Joissakin Etelä-Ranskan kaupungeissa, kuten Toulousessa, ranskankielisten rinnalla on myös oksitaaninkielisiä kadunnimikylttejä.
Historia > Ei-germaaniset kielivaikutteet

Suuri joukko kelttiläisiä kieliä puhuvia ihmisiä muutti 400-luvulta 700-luvulle anglosaksien invaasion takia Englannista Kanaalin yli Bretagneen. Vaikka heidän kielensä bretoni ei periydykään gallien ennen roomalaisten tuloa puhumasta kielestä, sekin kuuluu kelttiläiseen kieliryhmään.
Viikingit saapuivat Ranskaan 800-luvulla ja valloittivat Normandian. Siellä he omaksuivat pian alueella ennestään puhutut langue d’oïlin murteet, johon heidän aikaisemmin puhumastaan kielestä jäi vain joitakin yksittäisiä sanoja muun muassa merenkulun sanastoon. Vilhelm Valloittajan Englannin-miehityksen 1066 seurauksena kehittyi erityinen anglonormannilainen murre tai kieli, jota puhuttiin aina 1300-luvulle asti, jolloin Englannin porvaristo ja aatelisto ryhtyivät puhumaan englantia. Vaikka normannien Englannin valloituksella ei ollut ranskan kielen kehitykseen paljon vaikutusta, se vaikutti sitäkin enemmän englannin kielen kehitykseen. Yli kaksi kolmasosaa yhteisestä sanavarastosta englannin kanssa on tullut ranskan kielen kautta.
Ranskaan tuli lainasanoja myös arabian kielestä, erityisesti ylellisyys- ja kauppatavaroiden, kuten mausteiden, nimiä sekä luonnontieteiden ja matematiikan termejä.
Historia > Ancien français’sta nykyranskaan

Vanhin säilynyt ranskankielinen teksti, joka selvästi poikkeaa latinasta, on vuonna 842 tehty Strasbourgin valat. Ranskan kielen kehitysvaihetta tästä 1300-luvulle saakka sanotaan tavallisesti muinaisranskaksi (ransk. ancien français). Tuolta ajalta ovat peräisin monet tunnetut chanson de geste’t, trubaduurien runot Kaarle Suuren loistosta ja ristiretkiin osallistumisesta. Tällöin Pariisi oli jo maantieteellistä ja taloudellisista syistä keskeinen paikka, mikä lopulta johti siihen että Pariisin alueen ranskasta, jota kutsutaan myös francien’iksi, kehittyi ranskan kieli.
Ranskan sijataivutus hävisi lopullisesti 1300-luvulla. Kielen kehitysvaihetta tämän jälkeen kutsutaan keskiranskaksi (ransk. moyen français). Tämä on siirtymävaihetta muinais- ja nykyranskan välillä. Tällöin useimmat taivutukset yksinkertaistuivat merkittävästi. Tämän ajan kirjallisuus on etupäässä käännöksiä antiikin kirjallisuudesta. Vuonna 1539 Frans I määräsi ranskan latinan sijaan viralliseksi hallintokieleksi ja kuninkaan hovin kieleksi. Tähän aikaan sijoittuu myös monien loppukonsonanttien häviäminen puhuttujen kielten sanojen lopusta, mutta kirjoituksessa ne säilyivät. Ranskan oikeinkirjoitus alkoi suurelta osalta perustua pikemminkin sanojen etymologiaan kuin niiden nykyiseen ääntämykseen. Tänä aikana sanastoa rikastutti suuri joukko uudissanoja ja lainoja. Reaktio tätä vastaan tuli 1600-luvulla, minkä ajan ranskaa sanotaan yleensä klassiseksi ranskaksi (ransk. français classique). Tänä aikana kieltä puhdistettiin voimakkaasti tutkimattomista termeistä, ja kielelle muodostettiin yhtenäiset kielioppisäännöt. Tätä aikaa leimaa myös suuri normatiivisuus; ranskasta tuli valtion asia, ja sosiaaliset ja paikalliset murteet saivat kielteisen leiman. Monet kielitieteilijät kutsuvat jo 1600-luvun ranskaa nykyranskaksi (ransk. français moderne). Tekstit tältä vuosisadalta (esimerkiksi Pierre Corneillen ja Jean Racinen näytelmät) ovat nykyranskalaisellekin helposti ymmärrettäviä, vaikkakin synonyymit ja variantit loistavat poissaolollaan. Voidaan sanoa, että ranskasta tuli sanaköyhä kieli.
Vuonna 1634 Richelieu perusti Ranskan akatemian (Académie française) ranskan kielen viralliseksi kielenhuoltoviranomaiseksi ja puhdistamaan kielen vieraista vaikutteista. Akatemia toimii vielä nykyäänkin, ja siinä on 40 eliniäksi valittua jäsentä, joiden tehtävä on valvoa kieltä ja sopeuttaa mahdolliset lainasanat kieleen.
1600-luvulta 1800-luvulle ranska oli Euroopan lingua franca taiteessa, kirjallisuudessa ja diplomatiassa. Esimerkiksi hallitsijat Preussin Fredrik II Suuri ja Venäjän Katariina II eivät vain käyttäneet ranskaa kirjoituksissa ja puheissa, vaan Fredrik II jopa katsoi, että ranska oli ylivoimainen kotimaassaan puhuttuun saksaan verrattuna. Ranskan siirtomaavalta levitti kieltä kaikkiin maailman kolkkiin, erityisesti Afrikkaan, Québeciin ja Länsi-Intiaan.
Akatemian työn, koulutusjärjestelmän, valtion vahvan kontrollin ja tiedotusvälineiden vaikutuksen vuoksi ranskan yleiskieli on levinnyt koko Ranskaan syrjäyttäen paljolti murteet. Edelleenkin on suuria eroja murteiden poikkeavissa ääntämisissä ja sanastossa.
Historia > Nykyään

Nykypäivän Ranskassa käydään keskustelua kielen suojelemiselta englannin kielen lainasanoja vastaan. Ranskan parlamentti hyväksyi vuonna 1994 viranomaiskieltä koskevan lain ranskan kielen puhtauden suojelemiseksi. Jos on olemassa ranskankielinen termi, viranomaisten on käytettävä sitä. Laki määrää, että mainoksissa pitää olla ranskankielinen käännös ulkomaalaisista kielistä, ja radioissa on kiintiöt ranskankieliselle musiikille (vähintään 40 %). Alueellisilla eturyhmillä on myös eriasteista painostusta murteiden säilyttämiseksi.
Ranska on yksi Euroopan unionin virallisista kielistä ja yksi kolmesta Euroopan komission työkielestä. Sen merkitys unionissa on kuitenkin vähentynyt. Vielä vuonna 1994 EU-suurlähettiläiden kokouksissa 2/3 asiakirjoista tehtiin ranskaksi, mutta jo vuonna 2000 sama 2/3 tehtiin englanniksi. Ranskan valta-asema Euroopan unionissa hävisi lopullisesti vuoden 2004 jälkeen Itä-Euroopan maiden liityttyä unioniin, koska niissä ei ollut perinteitä ranskan kielen opiskelulle, vaan siellä osattiin muita kieliä paremmin.
Diplomaattisissa instituutioissa ranskalla on edelleen vahva asema: se on yksi YK:n kuudesta virallisesta kielestä, ja sitä käytetään pää- tai työskentelykielenä useissa organisaatioissa, kuten Natossa, OECD:ssä ja Unescossa.
Historia > Levinneisyys

Ranskan kieli oli aina 1300-luvulta 1920-luvulle asti eniten käytetty kieli kansainvälisissä viestintä- ja kommunikaatiotilanteissa ja etenkin diplomatian kielenä. Asema oli vahva ensin Euroopassa ja 1600-luvun jälkeen myös muualla maailmassa. Ranskalaisia sanoja esiintyi siitä syystä runsaasti myös muissa kielissä. Eniten ranskan kielestä vaikutteita saanut kieli on englannin kieli, joka edelleen sisältää ranskankielisiä sanoja ja ranskalaisia ilmauksia.
Arvoilta noin 220 miljoonaa ihmistä puhuu päivittäin ranskaa. Äidinkielenään ranskaa käyttää arviolta noin 77 miljoonaa ihmistä. Toisena kielenään ranskaa käyttää arviolta noin 87 miljoonaa ihmistä. Ranskankieliseen eli frankofoniseen maailmaan kuuluu maita ja alueita lähes jokaisesta maanosasta, pitkälti Ranskan siirtomaa-ajan seurauksena. Ranskaa puhuvien määrää on vaikea kovin tarkasti arvioida, mutta se kuuluu silti kymmenen puhutuimman kielen joukkoon. Opetuskielenä se on jo toisella sijalla englannin jälkeen.
Ranska on myös yksi Euroopan unionin 21 virallisesta kielestä.
Se, kuinka tärkeäksi ranskan kielen asema muuttuu tulevaisuudessa, riippuu ennen kaikkea Afrikan koulutustilanteen kehityksestä. Mikäli koulutustaso nousee odotetusti, ranskaa puhuvien määrä saattaa kasvaa tulevien vuosien varrella arvioista riippuen jopa 276 miljoonasta yli 700 miljoonaan.
Ranskaa opetetaan lukuisissa yliopistoissa ympäri maailman. Ranskan kielellä on tärkeä ja vahva asema niin diplomatian, journalismin, oikeuden, kuin yliopistojen ja tieteen eri aloilla. Ranskaa pidetään yhtenä maailmankielenä.
Muun muassa englanninkielisessä Kanadassa, Britanniassa sekä Irlannissa ranskaa opetetaan ensimmäisenä vieraana kielenä. Australiassa japanin kielen opetus ohittaa ranskan, Yhdysvalloissa espanjan kielen opetus. Investointipankki Natixis arvioi Forbes-lehden artikkelissa, että ranskasta saattaa kehittyä jo vuoteen 2050 mennessä maailman puhutuin kieli. Tietyillä maantieteellisillä alueilla väestönkasvu on hyvin nopeaa, mikä selittäisi puolestaan voimakasta kasvua tulevaisuudessa. Tämä koskee etenkin Saharan eteläpuolista Afrikkaa.
Historia > Levinneisyys > Eurooppa

Euroopassa ranska on väestön valtaosan äidinkieli Ranskassa, Monacossa, Belgian Valloniassa ja Brysselin alueella, Sveitsin ranskankielisissä osissa sekä Italiassa Aostan laaksossa. Huomattava ranskankielinen väestö löytyy myös Luxemburgista, jossa ranska on lisäksi tärkeä hallintokieli. Se on Euroopan unionin neljänneksi yleisin äidinkieli heti saksan, englannin ja italian jälkeen.  Ranska on myös kolmanneksi ymmärretyin kieli EU:ssa englannin ja saksan jälkeen.
Ranskassa kieli sai perustuslaissa virallisen kielen aseman vasta vuonna 1992, vaikka Villers-Cotterêts'n määräys tekikin siitä virallisten dokumenttien kielen jo vuonna 1539. Ranskaa on käytettävä virallisissa valtion julkaisuissa, julkisessa koulutuksessa ja laillisissa sopimuksissa. Jopa mainoksissa on oltava ranskankielinen käännös ulkomaisille sanoille. Ranskaa puhuu 99 prosenttia väestöstä.
Belgiassa ranska on virallinen kieli Valloniassa ja Brysselissä. Se on toinen maan virallisista kielistä hollannin lisäksi. Ranskan kieltä puhuu noin 40 prosenttia maan väestöstä. Brysselissä valtaosa väestöstä puhuu ranskaa joko kotikielenään (40 %) tai lingua francana (45 %).
Ranska on yksi Sveitsin neljästä virallisesta kielestä ja sitä puhutaan etenkin maan länsiosassa (Suisse romande). Ranskankielisiä asuu silti koko maassa. Sveitsinranska eroaa hieman Ranskan ja Belgian varianteista. Vuoden 1970 jälkeen ranskan kieli on kasvattanut asemaansa Sveitsissä. Vaikka ranskaa puhuu äidinkielenään vain 20 prosenttia, väestöstä jopa 50,4 prosenttia osaa ranskan kieltä.
Italiassa Aostan laaksossa ranska on ollut virallisena hallintokielenä jo vuodesta 1536, siis kolme vuotta aikaisemmin kuin Ranskassa. Fasistisen hallituskauden aikana 1922–1945 ranskan kielen asema heikkeni, sillä ranskankieliset koulut lakkautettiin. Nykypäivänä ranskaa opetetaan kouluissa tuntimääräisesti yhtä paljon kuin italiaa, joten suurin osa alueen väestöstä puhuu tai ymmärtää sitä. Italiaa puhutaan arkikielenä, ranskaa taas käytetään kulttuuritapahtumissa.
Ranska on yksi Luxemburgin virallisista kielistä saksan ja luxemburgin kielen rinnalla. Sitä käytetään enimmäkseen hallintokielenä ja kommunikointiin ulkomaalaisten kanssa.
Britannian kouluissa ranska on suosituin vieras kieli. Jerseyn saarella on olemassa oma variantti ranskan kielestä, Jersey Legal French, joka on virallisen kielen asemassa. Sitä käytetään kuitenkin vain hallinnollisesti. Romaniassa, Kreikassa, Italiassa, Hollannissa ja Portugalissa ranska on opetetuin vieras kieli englannin jälkeen.
Historia > Levinneisyys > Amerikka > Kanada

Kanadassa ranska on toiseksi yleisin kieli englannin jälkeen. Molemmat ovat liittovaltion virallisia kieliä. Väestöstä yli 20 prosenttia eli 7 miljoonaa ihmistä puhuu ranskaa äidinkielenään vuoden 2011 laskennan mukaan.
Maantieteellisesti Kanadan suurimmassa provinssissa eli Quebecin provinssissa ranska on ainoa virallinen kieli vuonna 1977 voimaan tulleen ranskan kielen asemaa koskevan lain (engl. Charter of the French Language, ransk. Charte de la langue française) seurauksena. Ensimmäisenä, toisena ja vieraana kielenä ranskaa puhuvat muodostavat yhteensä 90 prosenttia provinssin väestöstä. Heistä lähes 80 prosenttia eli 6 miljoonaa quebeciläistä puhuu ranskaa äidinkielenään vuoden 2011 tietojen mukaan. Quebecissä sijaitseva Montreal on maailman neljänneksi suurin ranskankielinen kaupunki, jos mukaan lasketaan vain ranskaa äidinkielenään puhuvat asukkaat.
Myös Luoteisterritorioissa (engl. Northwest Territories, ransk. Territoires du Nord-Ouest), Nunavutissa ja Yukonissa ranska on virallinen kieli. New Brunswick ja Manitoba ovat ainoat Kanadan provinssit, joissa englanti ja ranska yhdessä ovat virallisia kieliä. Ontariossa ranska ei ole virallinen kieli, vaikka siellä puhutaan eniten ranskaa Quebecin jälkeen. Myös muissa Kanadan provinsseissa käytetään jonkin verran ranskaa, esimerkiksi Prinssi Edwardin saarella ja Nova Scotiassa. Ranska ei kuitenkaan ole niiden virallinen kieli.
Historia > Levinneisyys > Amerikka > Yhdysvallat

Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston (engl. United States Census Bureau) vuoden 2011 tietojen mukaan ranska on Yhdysvalloissa neljänneksi käytetyin kieli englannin, espanjan ja kiinan jälkeen. Ranska on toiseksi puhutuin kieli tietyissä osavaltioissa kuten Louisianassa, Mainessa, Vermontissa ja New Hampshiressa. Louisianassa puhutaan useita ranskan variantteja. Siellä yli 194 000 asukasta on ilmoittanut ranskan yleisimmäksi kotikielekseen (US Census Bureau'n vuoden 2000 tietojen mukaan).
Historia > Levinneisyys > Amerikka > Muut ranskankieliset alueet Amerikassa

Haitissa ranska on virallinen kieli yhdessä haitin kreolin kanssa. Ranskaa käytetään kouluissa, virastoissa ja liike-elämässä. Myös kirkon kieli on ranska.
Ranskaa sekä ranskaan perustuvia kreolikieliä puhutaan seuraavilla Karibianmeren saarilla: Martinique, Guadeloupe, Saint Martin ja Saint Barthélemy. Ranska toimii virallisena kielenä myös Ranskan Guayanassa (Etelä-Amerikassa) sekä New Foundlandin etelärannikon edustalla sijaitsevassa Saint-Pierre ja Miquelonissa. Nämä alueet ovat Ranskan tasavaltaan kuuluvia hallintoalueita, joten ne ovat myös osa Euroopan unionia.