stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leena Krohn
Teokset

Vihreä vallankumous.  (Kuvittanut Inari Krohn)  Helsinki:  Tammi, 1970.
Tyttö joka kasvoi ja muita kertomuksia.  (Kuvittanut Inari Krohn)  Helsinki:  Tammi, 1973.  ISBN 951-30-2732-5
Viimeinen kesävieras. Kertomuksia ihmisten ilmoilta.  (Kuvittanut Inari Krohn. Leija-sarja)  Helsinki:  WSOY, 1974.  ISBN 951-30-3183-7
Kertomuksia.  Helsinki:  WSOY, 1976.  ISBN 951-0-07833-6
Ihmisen vaatteissa. Kertomus kaupungilta.  Helsinki:  WSOY, 1976.  ISBN 951-30-3902-1
Suomalainen Mignon. Runoja ja lauluja vuosilta 1965–1977.  (Sävellykset: Kari Rydman, Eero Ojanen)  Helsinki:  WSOY, 1977.  ISBN 951-0-08385-2
Näkki: Kertomus vesirajasta.  (Kuvitus Inari Krohn)  Helsinki:  WSOY, 1979.  ISBN 951-0-09208-8
Metsänpeitto.  Helsinki:  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-07833-6
Donna Quijote ja muita kaupunkilaisia: Muotokuvia.  Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-11600-9
Sydänpuu.  (Kuvittanut Outi Heiskanen)  Helsinki:  Tammi, 1984.  ISBN 951-30-6111-6
Runon portilla: ruotsalaisia ja suomenruotsalaisia runoja, WSOY 1985 ISBN 951-0-13191-1
Tainaron. Postia toisesta kaupungista.  Helsinki:  WSOY, 1985, tekijän tarkastama painos 2006.  ISBN 951-0-13063-X
Oofirin kultaa.  Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14519-X
Rapina ja muita papereita.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15322-2
Umbra. Silmäys Paradoksien arkistoon.  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-16733-9
Salaisuuksia.  (Kuvittanut Inari Krohn)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1992.  ISBN 951-26-3739-1
Matemaattisia olioita tai jaettuja unia.  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-18407-1
Tribar. Huomioita inhimillisestä ja ei-inhimillisestä.  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-19015-2
Älä lue tätä kirjaa. Kertomuksia keskenkasvuisille.  (Kuvittanut Inari Krohn)  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19190-6
Ettei etäisyys ikävöisi. 2 kertomusta.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20278-9
Kynä ja kone. Ajattelua mahdollisesta ja mahdottomasta.  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-21383-7
Pereat mundus. Romaani, eräänlainen.  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-23005-7
Sfinksi vai robotti.  (Teksti ja kuvitus Leena Krohn)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23872-4  Teoksen verkkoversio.
Mitä puut tekevät elokuussa. Seitsemän kertomusta keskenkasvuisille.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-25424-X
Datura tai harha jonka jokainen näkee.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26223-4
Kolme sokeaa miestä ja yksi näkevä. Nähdystä ja näkymättömästä, sanotusta ja sanomattomasta.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28221-9
Unelmakuolema.  Helsinki:  Teos, 2004.  ISBN 951-851-028-8
Mehiläispaviljonki. Kertomus parvista.  Helsinki:  Teos, 2006.  ISBN 951-851-099-7
Kotini on Riioraa.  Helsinki:  Teos, 2008.  ISBN 951-0-28221-9
Valeikkuna.  Helsinki:  Teos, 2009.  ISBN 978-951-851-183-3
Auringon lapsia.  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-311-0
Hotel Sapiens.  Helsinki:  Teos, 2013.  ISBN 978-951-851-268-7
Erehdys.  Helsinki:  Teos, 2015.  ISBN 978-951-851-575-6
Kirje Buddhalle.  Helsinki:  Teos, 2016.  ISBN 9789518517446
Kadotus. Helsinki: Teos, 2018. ISBN 978-951-851-848-1.
Mitä en koskaan oppinut: Teos, 2021. ISBN 978-952-363-084-0.
Luuta.  Helsinki:  Teos, 2023.  ISBN 978-952-363-348-3
Palkinnot

Arvid Lydecken -palkinto 1971, 1975
Valtion nuorisokirjallisuuspalkinto 1971, 1975, 1977
Anni Swan -mitali 1979
Valtion kirjallisuuspalkinto 1991
Finlandia-palkinto 1992
Topelius-palkinto 1993
Pro Finlandia -mitali 1997 (palautti mitalin)
Vuoden Kiila 1998
Eläinsuojelun Topelius-palkinto 1998
Nuori Aleksis -palkinto 1999
Aleksis Kiven rahaston palkinto 2013
Eino Leinon palkinto 2017
Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto
Kirjallisuutta

Kari Kanto: Leena Krohn. Teoksessa Sisättö, Vesa & Jerrman, Toni (toim.): Kotimaisia tieteis- ja fantasiakirjailijoita.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2006.  ISBN 951-692-617-7
Lyytikäinen, Pirjo: Leena Krohn ja allegorian kaupungit. Helsinki: SKS, 2013. ISBN 978-952-222-238-1.
Lyytikäinen, Pirjo: Pilviä maailmanlopun taivaalla  - Leena Krohnia lukiessa. Helsinki: Teos, 2018. ISBN 978-951-851-469-8.
Liisa Rantalaiho: Kaikenikäisille keskenkasvuisille: Fantasia Leena Krohnin lasten- ja nuortenkirjoissa. Teoksessa Leinonen, Anne & Loivamaa, Ismo (toim.): Ihmeen tuntua: Näkökulmia lasten ja nuorten fantasiakirjallisuuteen.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2006.  ISBN 951-692-622-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leena Krohn Wikimedia Commonsissa
Leena Krohnin kotisivu
Leena Krohn Ylen Elävässä arkistossa
Leena Krohn Prosak-proosaklubilla 16.9.2014, Kirjastokaista-video
Huhtala, Hannele: Hybridien asialla: Haastattelussa Leena Krohn. Niin & näin 1/2007.
Leena Krohn Ylen Ammatti: Kirjailija -dokumenttisarjan video vuodelta 2001. 48 min
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Elonet  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 
Leena Krohn (vas.), Kaisa Neimala ja Arto Kivimäki Helsingin kirjamessuilla, 2008.
Rikkanokkasammal

| Rikkanokkasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Palmikkosammalten lahko Hypnales
Heimo::  Suikerosammalten heimo Brachytheciaceae
Suku::  Oxyrrhynchium
Laji::  hians
Kaksiosainen nimi
 Oxyrrhynchium hians  (Hedw.) Loeske 
Synonyymit
 Eurhynchium hians 
Katso myös
   Rikkanokkasammal Wikispeciesissä   Rikkanokkasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rikkanokkasammal (Oxyrrhynchium hians) on lehtisammallaji suikerosammalten heimossa (Brachytheciaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla lauhkella vyöhykkeellä ja havumetsävyöhykkeen eteläosassa sekä Keski-Afrikassa. Suomen alueella laji on elinvoimainen ja maan eteläosassa yleisenä esiintyvä.
Rikkanokkasammal on tummanvihreä, pitkäversoinen, hentoversoinen. Varret ovat epäsäännöllisen haaraisia, alustan myötäisesti tai hieman kohenevasti kasvavia. Lehtiä on versossa melko harvasti. Ne ovat tyvestä leveän soikeita ja jyrkästi teräväksi, lyhyeksi kärjeksi suippenevia. Laji on kaksikotinen. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin.
Rikosnimike

Rikosnimike eli rikosnimi eli rubriikki on jokaiselle rikokselle vakiintuneen tavan mukaan annettu nimi. Suomen säädöskokoelmassa se ilmaistaan rikostunnusmerkistön yhteydessä kursivoituna ja uudemmassa lainkirjoituskäytännössä on yleistynyt tapa varustaa jokainen pykälä otsikolla, joka rikostunnusmerkistön yhteydessä on sama kuin rikosnimike. Tällainen käytäntö helpottaa säännösten löytämistä.
Yksittäisten rikosten nimikkeinä käytetään yleensä yleiskieleen hyvin juurtuneita vakiintuneita sanoja, kuten varkaus, näpistys, petos tai ryöstö. Uudemman lainsäädännön rikossäännöksiä varten on pyritty muodostamaan vastaavia rikosta hyvin kuvaavia nimiä, kuten avustuspetos tai yritysvakoilu. Jos lainlaatija ei ole näin keksinyt luontevaa nimeä, on nimike usein muodostettu mekaanisesti liittämällä elämänaluetta tai ilmiötä kuvaavaan substantiiviin sana rikos tai rikkomus. Näin on muodostettu esimerkiksi nimikkeet markkinointirikos ja kilpailumenettelyrikos. Rikosten törkeysluokitus voidaan liittää samalla rikosnimikkeeseen lisäämällä substantiivin eteen asiaa kuvaava adjektiivi tai käyttämällä nimikkeessä sanaa rikkomus. Näin on luotu esimerkiksi rikosnimikkeet kätkemisrikos, törkeä kätkemisrikos ja kätkemisrikkomus.
João Ubaldo Ribeiro

| João Ubaldo Ribeiro |
| --- | --- |
 João Ubaldo Ribeiro
Henkilötiedot
Syntynyt: 1941 Itaparica, Pernambuco, Brasilia
Kuollut: 2014 (72–73 vuotta)
Kansalaisuus:  Brasilia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: portugali
Tuotannon kieli: portugali
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
João Ubaldo Ribeiro (1941 Itaparica, Pernambuco, Brasilia – 2014) oli brasilialainen kirjailija. Hän opiskeli Yhdysvalloissa Kalifornian yliopistossa oikeustiedettä ja valtiotieteitä. Romaani Kersantti Getúlio (Sargento Getúlio, 1971) sai kansainvälistä mainetta. Hän kirjoitti myös nuortenkirjoja.
Palkinnot ja tunnustukset

Camões-palkinto 2008
Suomennetut teokset

Kersantti Getúlio (Sargento Getúlio). Kirjailijan englannintamasta laitoksesta suom. Seppo Loponen, Helsinki: Otava 1985 ISBN 951-1-08247-7
Sielujen orsi (Viva o povo brasireiro). Kirjailijan englannintamasta laitoksesta suom. Sanna Pernu 1993. Helsinki: Otava 1993 ISBN 951-1-09657-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta João Ubaldo Ribeiro Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Pierre Reverdy

| Pierre Reverdy |
| --- | --- |
 Amedeo Modigliani: Pierre Riverdy, 1915.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. syyskuuta 1889 Narbonne, Ranska
Kuollut: 17. kesäkuuta 1960 (70 vuotta) Solesmes, Ranska)
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pierre Reverdy (13. syyskuuta 1889 Narbonne, Ranskan kolmas tasavalta – 17. kesäkuuta 1960 Solesmes, Sarthe, Payes de la Loire, Ranska) oli ranskalainen runoilija.
Hän aloitti uransa runoilijana muutettuaan Pariisiin vuonna 1910. Taloudellista tukea antananut viinikauppias isä kuoli vuotta myöhemmin, joten aloitteleva runoilija joutui ansaitsemaan elantonsa kirjoittamalla. Hän julkaisi ensimmäisen pienen runoteoksensa, Poems en prose vuonna 1915, ja hän jatkoi sen jälkeen kirjoittamista.
Vähitellen Reverdy tuli tunnetuksi kirjallisissa piireissä ja kävi usein avantgarde-ryhmässä, joka koostui tunnetuista taiteilijoista ja kirjailijoista kuten Guillaume Apollinaire, Max Jacob, Pablo Picasso, Juan Gris ja Georges Braque. Heidän ja muiden taiteilijoiden kanssa Reverdy kehitti kubismia ja surrealismia. Hänen runojensa vaikeus kuitenkin rajoitti häntä lukevan yleisön määrää. Vuonna 1916/1917 hän perusti kuukausittaisen kirjallisuuskatsauksen Nord-Sud, joka esitteli ensimmäisten kubistien ja surrealistien töitä – innovatiivisia kirjailijoita, kuten Apollinaire, Jacob, Louis Aragon, André Breton ja Philippe Soupault. Kirjallisuuslehti ilmestyi vain lyhyen aikaa. Reverdyn myöhemmät runokokoelmat ovat Cravates de chanvre (1922), Coeur de chene (1921), La Guitare endormie (1919), Les Jockeys camoufles (1918) ja La Lucarne ovale (1916).
Kun hänen varhaisten runojensa kokoelma Les Epaves du ciel ilmestyi vuonna 1924, Reverdy saavutti suurempaa tunnustusta. Hänen teoksensa läpi kulkenut yksinäisyyden ja henkisen pellon teema kiehtoi surrealisteja, jotka ylistivät häntä suurimpana elävänä runoilijana. Kubistit ihailivat hänen runojensa terävänäköisyyttä. Tästä molempien ajattelutapojen vaikutuksesta huolimatta Reverdy pysyi itsenäisenä ja viljeli omaa ainutlaatuista ääntään. Hän yritti löytää "aidon todellisuuden ylevän yksinkertaisuuden". Hänen kirjoituksistaan ​​tuli mystisempiä; hän pyrki paljastamaan salatut totuudet. Philippe Soupault väitti, että Reverdy "on Paul Éluardin kanssa aikansa puhtain kirjoittaja".
Paul Reverdy kääntyi katolilaisuuteen ja asui Solesmes'ssa benediktiiniläisluostarin läheisyydessä askeettisessa eristyneisyydessä vuodesta 1926 lähtien aina kuolemaansa asti. Hän kuului Guillaume Apollinairen ja Max Jacobin lähipiiriin. Hän oli surrealismin edeltäjiä. Mystisyys voimistui uran loppupuolella. Hänen vaikutuksensa ranskalaiseen runouteen on ollut merkittävä. Hän on kirjoittanut myös esseitä.
Yksityiselämä

Paul Reverdy meni 1920-luvun alussa naimisiin ompelijatar Henriette Charlotte Bureaun kanssa sekä aloitti syvän ja intiimin ystävyyden Coco Chanelin kanssa, joka kesti hänen loppuelämänsä.
Suomennettuja runoja

Olli Sinivaaran suomentamia runoja julkaisussa Tuli & Savu: runouslehti:
Eräs läsnäolo, julkaisussa: Tuli & Savu 2004; nro 3. Runo kokoelmasta Pierres blanches, 1930
Interiööri, julkaisussa: Tuli & Savu 2004; nro 3. Runo kokoelmasta Pierres blanches, 1930
Itsensä edessä, julkaisussa: Tuli & Savu 2003; nro 2
Kävely ilman suuntaa, julkaisussa: Tuli & Savu 2003; nro 2
Raollaan oleva ovi, julkaisussa: Tuli & Savu 2004; nro 3. Runo kokoelmasta Pierres blanches, 1930
Sydämen uni, julkaisussa: Tuli & Savu 2003; nro 2
Syntymä, myrskyssä julkaisussa: Tuli & Savu 2003; nro 2
Valo, julkaisussa: Tuli & Savu 2003; nro 2
Pentti Holapan suomentamia runoja julkaisussa: Parnasso 1965; nro 7
Etsikkoajan jälkeen. Runo kokoelmasta Ferraille, 1937
Hellyys. Runo kokoelmasta Ferraille, 1937
Sala-aarre. Runo kokoelmasta Ferraille, 1937
Tähdenpyydystäjät. Runo kokoelmasta Grande Nature, 1925. Julkaistu myös teoksessa: Toistasataa runoilijaa: runosuomennoksia 1960-luvun kulttuurilehdistä, toim. Kalevi Seilonen, Helsinki: Tammi 1989 ISBN 951-30-6787-4
Aale Tynnin suomentama runo Sateenkaari (Arc-en-ciel) julkaisussa: Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Reverdy Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Reseptioestetiikka

Reseptioestetiikka (saks. Rezeptionsästhetik) eli taiteen vastaanoton tutkimus on estetiikan tutkimussuuntaus, joka keskittyy tarkastelemaan taiteen vastaanottokokemusta eli reseptiota. Reseptioestetiikan vastakohtana ovat tutkimussuuntaukset, jotka keskittyvät tarkastelemaan tekijää tai teosta, kuten formalismi ja uuskritiikki. Reseptioestetiikka kehittyi kirjallisuustieteen piirissä, mutta reseptioesteettistä tutkimusta on kohdistettu muihinkin taiteisiin, joissa vastaanotto tapahtuu ajallisesti, erityisesti elokuvaan ja musiikkiin.
RIM-24 Tartar

| RIM-24 Tartar |
| --- | --- |
 RIM-24 Tartar USS Berkeleyn (DDG-15) kannella vuonna 1970.
Tyyppi:  ilmatorjuntaohjus
Valmistushistoria
Valmistaja:  Convair
Käyttöönotto:  1962
RIM-24 Tartar oli Convairin kehittämä ja valmistama yhdysvaltalainen ilmatorjuntaohjus. Se lähinnä modifioitiin RIM-2 Terrieristä. 
Tartar oli tarkoitettu lyhyen kantaman asejärjestelmäksi. Kevyempänä sitä saattoivat käyttää pienemmät laivaston alukset. Lisäksi se soveltui poistamaan matalalta torjuntakatvetta ja ammuntaan pintamaaleja vastaan.
Ohjuksen prototyyppi syntyi vuonna 1958. Käyttöönotto aloitettiin vuodesta 1962. B-versio valmistui vuonna 1965.
Tartar-ohjuksen ohjausjärjestelmä poikkesi kantaisästään, ja se oli puoliaktiivinen.
Myöhemmin tämän niin kutsutun 3T-ohjusperheen jäsenen korvasi RIM-66 Standard.
Kristinusko ja ehkäisy

Ehkäisyaiheinen postikortti viktoriaaniselta aikakaudelta.
Kristillisten suuntausten piirissä hyväksytään nykyisin usein suuri osa syntyvyydensäännöstelymenetelmistä, joskaan useimpien konservatiivisten kristittyjen keskuudessa ei aborttia. Sitä vastoin aikaisemmin, maailmansotien väliseen aikaan asti, valtaosa tunnustuksellisista kristityistä piti ehkäisyvälineiden käyttöä ja keskeytettyä yhdyntää synteinä. Valtaosa uskovaisista ihmisistä ei hyväksynyt muita syntyvyydensäännöstelymenetelmiä kuin mahdollisesti rytmimenetelmän ja imetyksen pitkittämisen. Ehkäisyä teksteissään voimakkaasti vastustaneita kristinuskon historian merkkihenkilöitä ovat esimerkiksi Augustinus, Jean Calvin ja Martti Luther.
Joidenkin kristillisten suuntien kielteinen suhtautuminen ehkäisyyn on ajoittain herättänyt keskustelua julkisuudessa. Ehkäisyyn kielteisesti suhtautuvat kristinuskon suunnat katsovat Raamatun kirjoitusten tai pyhänä pitämänsä kristillisen tradition taikka molempien kieltävän syntyvyyden säännöstelyn. Ehkäisyn katsotaan merkitsevän sitä, että puututaan uuden elämän syntymiseen, luomistekoon, joka on pyhä tapahtuma. Lisäksi joissakin kristillisissä yhteisöissä, joissa ehkäisyyn suhtaudutaan kielteisesti, kantaa perustellaan sillä, että yhteisön jäsenmäärä ei romahda. Eriasteista kielteistä suhtautumista ehkäisyyn esiintyy edelleen kristinuskon piirissä ainakin katolisessa kirkossa sekä eräissä itseään ainoana todellisena kristillisenä yhteisönä pitävissä protestanttisissa ryhmissä, joita ovat ainakin Pohjois-Amerikan amissit, hutteriitit ja mennoniitit, luterilaisten kirkkojen sisäisen herätysliikkeen lestadiolaisuuden suuntaukset vanhoillis- ja esikoislestadiolaisuus sekä eräät pienet vapaat suunnat kuten Itä-Suomessa toimiva baptistista alkuperää oleva Herran kansa -ryhmä. Äärimmillään osa ehkäisyä vastustavista yhteisöistä ei hyväksy edes rytmimenetelmää eikä avioliiton sisäistä selibaattia edes tapauksissa, joissa on selvää, ettei kyseinen nainen voi selvitä seuraavasta raskaudesta enää hengissä.
Kielteistä suhtautumistapaa on pääosin mediassa kutsuttu myös ehkäisykielloksi, mutta ehkäisyyn torjuvasti suhtautuvien uskonyhteisöjen jäsenet eivät välttämättä hyväksy tätä nimitystä. Syntyvyydensäännöstelystä on aiemmin käytetty myös nimitystä lapsirajoitus.
Historia > Katolinen kirkko

Katolisen kirkon virallisten kotisivujen mukaan lasten saamista voi painavista, rippi-isän kanssa käydyissä keskusteluissa todetuista, moraalisesti hyväksyttävistä syistä johtuen siirtää myöhemmäksi. Kotisivujen mukaan syyt voivat olla luonteeltaan fyysisiä, psyykkisiä tai materiaalisia, mutta yleensä ne ovat vain väliaikaisia. Katolisen kirkon kannan mukaan syntymien siirtämistä ei kuitenkaan koskaan saa toteuttaa muuten kuin luonnollisia perhesuunnittelumenetelmiä käyttäen. Luonnollisiksi perhesuunnittelumenetelmiksi katolisen kirkon virallisessa opetuksessa katsotaan sukupuolielämän ajoittaminen vain naisen kuukautiskierron hedelmättömien päivien ajalle. Samalla kirkko korostaa, että jos nainen hedelmällisten päivien välttelystä huolimatta tulisi raskaaksi, lasten syntymistä ei voi pitää minään tappiona, vaan suurena Jumalan lahjana.
Paavi Paavali VI:n kiertokirjeen Humanae Vitaen mukaan suvunjatkamistapahtuman keskeyttäminen, naisen pysyvä tai väliaikainen hedelmättömäksi tekeminen sekä etenkin raskauden keskeyttäminen ovat hylättäviä syntyvyyden säännöstelymuotoja. Humanae Vitaessa ohjeistetaan seuraavasti:
»Jo aloitetun suvunjatkamistapahtuman suoranainen katkaiseminen ja ennen kaikkea varsinainen raskauden keskeyttäminen ovat hoidollisistakin syistä kokonaan hylättäviä lasten lukumäärän sääntelyn menetelmiä. – – Samoin on hylättävä, – – miehen ja naisen pysyvä tai väliaikainen hedelmättömäksi tekeminen. – – Hylättävä on myös jokainen toimenpide, joka joko ennen aviollista yhtymistä, sen aikana tai sen johtaessa luonnollisiin seurauksiinsa pyrkii estämään elämän syntymisen, joko siihen tavoitteena pyrkien tai sitä välikappaleena johonkin muuhun käyttäen.» 
(Paavali VI vuonna 1968)
Humanae Vitaen mukaan kuitenkin sellaiset sairaudenhoitokeinot, joista voi seurata lisääntymiskyvyttömyys, ovat hyväksyttäviä. Samoin aviollisessa sukupuolielämässä on luvallista ajoittaa sukupuolielämä vain naisen kuukautiskierron hedelmättömien päivien ajalle.
Historia > Katolinen kirkko > Arvostelu

Vapaa-ajattelija Esko Länsimiehen mukaan katolisen kirkon pysyttäytyminen kielteisessä ehkäisykannassa vuonna 1968 aiheutti ehkä suurimman vahingon, mikä ihmiskuntaa on kohdannut toisen maailmansodan jälkeen. Länsimies katsoo, että silloinen paavi teki kannanottonsa hyvin ristiriitaisissa tunnelmissa ja vähemmistössä olevien konservatiivien ehdoilla.
Käytännössä monet katolilaiset eivät noudata kirkon opetusta ehkäisyasiassa.
Brasilialaisen Redesaude-naisjärjestö johtajan Telia Negrãon mukaan konservatiiviset ryhmät uhkaavat naisten lisääntymisterveydellisiä oikeuksia yrittämällä kieltää ehkäisypalvelut ja tekevät myös iskuja sairaaloihin. Järjestön mukaan ehkäisypalvelujen kieltäminen ja iskut sairaaloihin uhkaavat YK:n vuosituhattavoitteita. Redesauden mukaan Latinalaisessa Amerikassa vain kymmenesosalla teinitytöistä on uskonnollisista syistä, tiedon tai ehkäisyvälineiden puutteen vuoksi todellinen mahdollisuus käyttää ehkäisyä.
Historia > Ortodoksinen kirkko

Ortodoksipatriarkka Athenagoraan mukaan ortodoksinen kirkko pysähtyy makuuhuoneen ovelle. Suomen ortodoksikirkon entisen arkkipiispan, metropoliitta Johanneksen mukaan ortodoksikirkko torjuu abortin, mutta joitakin paikalliskirkkoja lukuun ottamatta hyväksyy nykyään ehkäisyn.
Historia > Protestanttiset kirkot ja ryhmittymät

Anglikaaninen kirkko torjui ehkäisyn vielä vuonna 1908 Lambethin konferenssissa. Vuonna 1930 se hyväksyi ehkäisyn osittain ensimmäisenä kirkkona maailmassa Lambethin konferenssissa ja vuonna 1937 kokonaan. Muut protestanttiset kirkot seurasivat perässä.
Suomen evankelisluterilainen kirkko hyväksyi ehkäisyn vuonna 1952. Kannan mukaan ehkäisyvälineiden käyttöä voidaan tietyin edellytyksin puoltaa. Harkitessaan ehkäisyvälineiden käyttöä aviopuolisoiden on piispojen mukaan kannettava vastuu niin, että he kristillisen uskonsa pohjalta harkitsevat ratkaisunsa vaikuttimia ja seurauksia.
Historia > Protestanttiset kirkot ja ryhmittymät > Vanhoillislestadiolaisuus

Vanhoillislestadiolaisuudessa syntyvyyden säännöstelyyn on suhtauduttu perinteisesti kielteisesti. Liike katsoo torjuvan kantansa ehkäisyyn edustavan Raamatun kantaa ja jatkavan lähes 2000-vuotista kristillistä traditiota. Vanhoillislestadiolaisten keskusjärjestön SRK:n entinen puheenjohtaja Erkki Reinikainen kirjoitti syntyvyyden säännöstelystä näin:
»Uskovaisten elämään ei ole kuulunut millään aikakaudella syntyvyyden säännöstely. Tämä on ollut aikaisemmin myös kirkon kanta. - - SRK ei ole määrännyt käyttäytymisnormeja vanhoillislestadiolaisille aviopuolisoille. Ehkäisyn ja aborttien torjuminen nousee jokaisen kohdalla uskon perusteista omakohtaisena asiana.» 
(Reinikainen, 1988)
Historia > Protestanttiset kirkot ja ryhmittymät > Vanhoillislestadiolaisuus > Arvostelu

Päivi Alasuutari katsoo gradussaan, että vanhoillislestadiolaisilla on ehdoton ehkäisykielto, jota hän pitää ideologisena vastareaktiona 1960-luvun sukupuolimoraalin murrokselle. Tuolloin Väestöliitto kampanjoi voimakkaasti syntyvyyden säännöstelyn puolesta. Alasuutarin mukaan kiellolla turvattiin vanhoillislestadiolaisen liikkeen jatkuvuus ja suojattiin perinteisiä perherakenteita sitomalla nainen runsaalla synnyttämisellä perinteiselle paikalleen. Uskontososiologian dosentti Jouko Sihvon mukaan ehkäisy nousi liikkeessä polttavaksi aiheeksi, ja kaikkien ehkäisykeinojen katsottiin olevan vanhoillislestadiolaiselle sopimattomia, vaikka raskaus olisikin ollut äidille hengenvaarallinen.
Aiheesta muualla

Piispat suosivat pidättäytymistä ja vastustivat aborttia 1965. Ylen Elävä arkisto.
Ehkäisykielto loukkaa ihmisoikeuksia Ihmisoikeusliitto 4.3.2009. (PDF)
Syntyvyyden suhteellinen lasku ennakoi ehkäisyn julkista hyväksymistä kristinuskoisessa Suomessa 1910-luvulta alkaen.
Jiddu Krishnamurti

Jiddu Krishnamurti
Jiddu Krishnamurti (11. toukokuuta 1895 Madanapalle, Intia – 17. helmikuuta 1986 Kalifornia, Yhdysvallat) oli Intiassa syntynyt filosofi ja elämäntaidon opettaja.