stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uuno Turhapuron veli
Vastaanotto

Elokuva menestyi huonosti elokuvateattereissa keräten vain reilut 20 000 katsojaa, mikä johtui mahdollisesti siitä, ettei itse Uuno esiinny elokuvassa, vaikka filmi kantaa hänen nimeään. Silti kyseessä oli vuoden 1994 toiseksi katsotuin suomalaiselokuva Timo Koivusalon Pekon ja pojan jälkeen. Elokuva on esitetty televisiossa helmikuussa 2006, kesäkuussa 2007, helmi- ja joulukuussa 2014 sekä heinäkuussa 2018. Ensimmäinen televisioesitys tapahtui vasta 12 vuotta elokuvan ilmestymisen jälkeen. Finnkino julkaisi elokuvan DVD:nä 19. lokakuuta 2012. Vaikkei elokuvaa yleensä lasketa mukaan Turhapuro -sarjaan, se sisältyy Uuno – Täydellinen kokoelma -DVD-boxiin.
TV-esitykset

| Päivämäärä | Kanava | Katsojamäärä |
| --- | --- | --- |
| 19.2.2006 | MTV3 |  |
| 10.6.2007 | MTV3 |  |
| 7.2.2014 | MTV3 |  |
| 13.12.2014 | MTV3 |  |
| 10.7.2018 | Sub | 83 000 |
| 13.2.2019 | Sub | 79 000 |
| 16.2.2019 | Sub |  |
| 17.7.2019 | Sub | 57 000 |
| 21.7.2019 | Sub |  |
| 22.1.2020 | Sub |  |
| 30.6.2021 | Sub | 44 000 |
| 8.9.2023 | MTV Sub |  |
| 23.8.2024 | MTV Sub |  |
Aiheesta muualla

Uuno Turhapuron veli Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Uuno Turhapuron veli Elonet. (suomeksi)
| n k Uuno Turhapuro |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat:  Uuno Turhapuro (1973)  Professori Uuno D. G. Turhapuro (1975)  Lottovoittaja UKK Turhapuro (1976)  Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon (1977)  Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy (1978)  Uuno Turhapuron aviokriisi (1981)  Uuno Turhapuro menettää muistinsa (1982)  Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin (1983)  Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984)  Uuno Epsanjassa (1985)  Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986)  Uuno Turhapuro – kaksoisagentti (1987)  Tupla-Uuno (1988)  Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla (1990)  Uuno Turhapuro herra Helsingin herra (1991)  Uuno Turhapuro Suomen Tasavallan Herra Presidentti (1992)  Uuno Turhapuron poika (1993)  Uuno Turhapuron veli (1994)  Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1998)  Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004) 
TV-sarjat:  Uuno Turhapuro (1996)  Kansalainen Turhapuro (2017) 
Videopelit:  Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986)
Designing Women

| Designing Women |
| --- | --- |
Tyyli:  tilannekomedia
Kestoaika:  22–24 minuuttia
Luoja(t):  Linda Bloodworth-Thomason
Pääosissa:   Dixie Carter  Annie Potts  Jean Smart  Delta Burke  Meshach Taylor  Jan Hooks  Julia Duffy  Judith Ivey 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Verkko:   CBS
Esitetty:   29. syyskuuta 1986 – 24. toukokuuta 1993
Tuotantokausia:  7
Jaksoja:  163 (luettelo jaksoista)
Tunnuskappale:  ”Georgia on My Mind”
Tuotanto
Tuottaja(t):  useita
Vastaava(t) tuottaja(t):   Linda Bloodworth-Thomason  Harry Thomason 
Ohjaaja(t):  useita
Käsikirjoittaja(t):  useita
Tuotantoyhtiö(t):   Bloodworth-Thomason  Mozark Productions  Columbia Pictures Television 
Seuraaja:  Women of the House (1995)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Elonet
Designing Women on Linda Bloodworth-Thomasonin luoma ja CBS-televisiokanavalla esitetty yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota tuotettiin vuodesta 1986 vuoteen 1993 yhteensä seitsemän kautta ja 163 jaksoa. Televisiosarja kertoo naisnelikosta (Dixie Carter, Annie Potts, Jean Smart ja Delta Burke) ja miehestä (Meshach Taylor), jotka työskentelevät yhdessä atlantalaisessa sisustusyrityksessä.
Sarjan näyttelijäkokoonpanoon tuli muutoksia viidennen kauden jälkeen, kun pääosanesittäjistä Smart ja Burke jättivät sarjan vuonna 1991. Heidän tilalleen kuudennelle kaudelle kiinnitettiin Jan Hooks ja Julia Duffy, joka jätti sarjan yhden kauden jälkeen. Hänet korvasi Judith Ivey seitsemännellä ja viimeisellä kaudella.
Sarja käsittelee huumorin keinoin useita yhteiskunnallisia ja poliittisia teemoja ja ongelmia, kuten asevalvontaa, rasismia, AIDS-potilaiden syrjintää ja perustuslain ensimmäisen lisäyksen oikeuksia.
Juoni- ja henkilökuvaus

Designing Women sijoittuu Atlantaan ja seuraa Sugarbaker & Associates -sisustusfirman työntekijöiden elämää. Julia Sugarbaker (Dixie Carter) on yrityksen teräväkielinen mutta elegantti perustaja, kun taas hänen nuorempi valovoimainen sisarensa Suzanne Sugarbaker (Delta Burke) on entinen kauneuskuningatar, joka ottaa aikansa asioiden ymmärtämisessä. Heidän työkavereinaan ovat vastikään eronnut Mary Jo Shively (Annie Potts) ja herttainen mutta naiivi toimistopäällikkö Charlene Frazier (Jean Smart). Heidän	lähettinään on kohtelias entinen vanki Anthony Bouvier (Meshach Taylor) ja heidän luonaan käy usein piipahtamassa höpsähtävä eläkeläinen Bernice Clifton (Alice Ghostley).
Näyttelijät > Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dixie Carter  | … |  Julia Sugarbaker (kaudet 1–7)   |
|  Annie Potts  | … |  Mary Jo Shively (kaudet 1–7)   |
|  Jean Smart  | … |  Charlene Frazier Stillfield (kaudet 1–5; vieraana kaudella 6)   |
|  Delta Burke  | … |  Suzanne Sugarbaker (kaudet 1–5)   |
|  Meshach Taylor  | … |  Anthony Bouvier (sivuosassa kausilla 1–2; pääosassa kausilla 3–7)   |
|  Jan Hooks  | … |  Carlene Frazier Dobber (kaudet 6–7)   |
|  Julia Duffy  | … |  Allison Sugarbaker (kausi 6)   |
|  Judith Ivey  | … |  Bonnie Jean ”B. J.” Poteet (kausi 7)   |
Näyttelijät > Sivuosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alice Ghostley  | … |  Bernice Clifton (kaudet 1–7)   |
|  Richard Gilliland  | … |  J. D. Shackelford (kaudet 1–5)   |
|  Hal Holbrook  | … |  Reese Watson (kaudet 1–4)   |
|  Priscilla Weems  | … |  Claudia Shively (kaudet 1–3, 5)   |
|  Brian Lando  | … |  Quinton Shively (kaudet 1–2, 5–6)   |
|  George Newbern  | … |  Payne McIlroy (kaudet 1–2, 4, 6)   |
|  Scott Bakula  | … |  Ted Shively (kaudet 1–2)   |
|  Douglas Barr  | … |  William ”Bill” Stillfield (kaudet 2–5)   |
|  Michael Goldfinger  | … |  Rusty (kaudet 4–6)   |
|  Olivia Brown  | … |  Vanessa Hargraves (kausi 4)   |
|  Lexi Randall  | … |  Randa Oliver (kausi 5)   |
|  Sheryl Lee Ralph  | … |  Etienne Toussaint Bouvier (kausi 7)   |
Tuotantokaudet

| Kausi | Jaksot | Ensiesitys> Avausjakso | Ensiesitys> Päätösjakso | Kanava | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 22 | 29. syyskuuta 1986 | 11. toukokuuta 1987 | CBS |  |
| 2 | 22 | 14. syyskuuta 1987 | 28. maaliskuuta 1988 | CBS |  |
| 3 | 22 | 14. marraskuuta 1988 | 22. toukokuuta 1989 | CBS |  |
| 4 | 28 | 18. syyskuuta 1989 | 21. toukokuuta 1990 | CBS |  |
| 5 | 24 | 17. syyskuuta 1990 | 13. toukokuuta 1991 | CBS |  |
| 6 | 23 | 16. syyskuuta 1991 | 4. toukokuuta 1992 | CBS |  |
| 7 | 22 | 25. syyskuuta 1992 | 24. toukokuuta 1993 | CBS |  |
Vastaanotto

Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 73 prosenttia kriitikoista on antanut sarjan ensimmäiselle kaudelle myönteisen arvosanan 5,7/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 15 arviointiin, joista 11 ovat ”tuoreita” ja neljä ”mätiä”. Metacritic-sivuston mukaan kahdeksan arvostelun perusteella sarja on saanut 61 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin neljä käyttäjää on antanut sarjalle keskiarvon 7,8/10.
Vastaanotto > Palkinnot

Designing Women oli ehdolla yhteensä 18 Primetime Emmyn saajaksi vuosien 1987−1992 gaaloissa. Sarja palkittiin parhaan kampauksen Primetime Emmyllä vuoden 1988 gaalassa. Lisäksi sarja oli ehdolla muun muassa kolmen parhaan komediasarjan, kahden parhaan ohjauksen ja yhden parhaan käsikirjoituksen palkinnon saajaksi. Näyttelijöistä Delta Burke sai kaksi ehdokkuutta parhaasta naispääosasta, Meshach Taylor ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta ja Alice Ghostley ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta. Sarja oli lisäksi ehdolla kahden Golden Globen saajaksi kategoriassa paras musikaali- tai komediasarja vuosien 1990−1991 gaaloissa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Designing Women Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Assassin’s Creed II

| Assassin’s Creed II |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Ubisoft Montreal
Julkaisija:  Ubisoft
Jakelija:  Steam, Epic Games Store ja Microsoft Store
Ohjaaja:  Patrice Désilets
Tuottaja:  Jade Raymond Sébastien Puel
Käsikirjoittaja:  Corey May Joshua Rubin Jeffrey Yohalem
Säveltäjä:  Jesper Kyd
Pelisarja:  Assassin’s Creed
Pelimoottori:  Anvil Havok
Julkaistu:   17. marraskuuta 2009 PlayStation 3, Xbox 360NA 17. marraskuuta 2009EU 20. marraskuuta 2009 Microsoft WindowsNA 9. maaliskuuta 2010EU 5. maaliskuuta 2010 OS XEU 1. lokakuuta 2010NA 6. tammikuuta 2011 PlayStation 4, Xbox One  15. marraskuuta 2016 
Lajityyppi:  toimintaseikkailu, hiiviskely
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: M  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 18
Alusta:  PlayStation 3, Xbox 360, Microsoft Windows, OS X, PlayStation 4, Xbox One
Jakelumuoto:  Blu-ray, DVD
  Vaatimukset  Käyttöjärjestelmä Windows XP/Vista/7 Prosessori Intel Core 2 Duo 1.8 GHz tai AMD Athlon X2 64 2.4 GHz RAM-muisti 1.5 Gt (Windows XP) 2 Gt (Windows Vista ja 7) Näytönohjain 256 Mt DirectX 9.0, Shader Model 3.0 tai parempi Tarvittava kovalevytila 8 Gt  
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Assassin’s Creed II on Ubisoft Montrealin kehittämä ja Ubisoftin vuonna 2009 PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle julkaisema Assassin’s Creed -sarjan toimintaseikkailupeli. Peli on Ezio-trilogian ensimmäinen osa – päähenkilö Ezio Auditore da Firenzen tarina jatkuu peleissä Assassin’s Creed: Brotherhood ja Assassin’s Creed: Revelations. Peli on ottanut vahvasti vaikutteita oikeista historian tapahtumista ja sijainneista.
Pelin Windows-versio julkaistiin maaliskuussa 2010, ja marraskuussa 2016 peli julkaistiin myös PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle osana graafisesti paranneltua The Ezio Collection -kokoelmaa.
Pelaaminen

Assassin’s Creed II on avoimeen pelimaailmaan perustuva peli, eli pelaaja voi vapaasti tutkia maailmaa tarinatehtävien rinnalla ja pelin läpäisemisen jälkeen. Kehittäjä Patrice Désilets kertoi E3-messuilla peliin kehitettävän lähes 200 tehtävää, sisältäen ainakin 100 sivutehtävää.
Pelissä on runsaasti aseita, joihin lukeutuvat muun muassa hilparit, kirveet ja miekat. Pelaaja voi myös riisua vihollisen aseista ja käyttää niitä vastustajiaan vastaan. Ensimmäisessä pelissä esitelty, salamurhaajille tyypillinen sisääntaitettava terä (engl. hidden blade) tekee paluun, ja tällä kertaa niitä voi käyttää kahta kerrallaan. Pelisarjan muiden osien tapaan Assassin’s Creed II:ssa esiintyy suuressa osassa parkour-tyylinen liikkuminen. Pelihahmo liikkuu erittäin nopeasti ja ketterästi, kyeten kiipeämään lähes mihin tahansa.
Uusiin ominaisuuksiin lukeutuvat muun muassa uiminen ja sukeltaminen sekä aktiivinen vuorokausirytmi. Pelissä esiintyvät kaupungit ovat Firenze, San Gimignano, Forlì, Venetsia ja Monteriggioni. Näiden lisäksi pelin loppupuolella esiintyy lyhyesti Vatikaanivaltio.
Juoni

Peli on suoraa jatkoa Assassin’s Creedin tapahtumille. Vuoteen 2012 perustuvassa tarinassa Desmond Miles on edelleen vankina Abstergo-yhtiön tiloissa tutkittuaan kolmannella ristiretkellä eläneen esi-isänsä Altaïr Ibn-La’Ahadin historiaa. Desmond pakenee tutkimustiloista Abstergon entisen työntekijän, Lucy Stillmanin avulla ja saapuu salaiseen piilopaikkaan, jossa hän alkaa Lucyn ystävien, Shaun Hastingsin ja Rebecca Cranen avulla tutkia jälleen historiaansa. Tutkimukset sijoittuvat renessanssin aikaiseen Italiaan, 1400-luvun loppupuolelle. Tutkimusten kohteena on Auditoren aatelissukuun kuuluva Ezio Auditore da Firenze, Desmondin kaukainen esi-isä, joka kuuluu tietämättään salamurhaajien sukuun. Sukujuuret selviävät Eziolle myöhemmin pelin edetessä, kun hänen isänsä ja veljensä hirtetään maanpetoksesta syytettyinä, jolloin hänen setänsä Mario ottaa Ezion huostaansa opettaakseen hänelle salamurhaajien taitoja.
Kuuluisista historiallisista henkilöistä peli sisältää muun muassa Leonardo da Vincin, Rodrigo Borgian ja Lorenzo de’ Medicin.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Kerääjä | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
GameRankings: (X360) 90.73% (PS3) 90.71% (PC) 83.50%
Metacritic: (PS3) 91/100 (X360) 90/100 (PC) 86/100
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
1UP.com: A-
Computer and Video Games: 9.4/10
Edge: 8
Eurogamer: 9/10
Game Informer: 9.5/10
GamePro: 5/5
GameSpot: 9/10
GameSpy: 
GamesRadar: 10/10
GameTrailers: 9.2/10
IGN: 9.2/10
Official PlayStation Magazine (US): 5/5
Official Xbox Magazine: 9/10
TeamXbox: 9.5/10
MobyGames: 93/100
Assassin's Creed II sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Official Xbox Magazine yksinoikeus arvostelussa peli sai pisteet 9/10. Official PlayStation Magazine US antoi pelille täydet pisteet, kun taas Official PlayStation Magazine UK arvosteli pelin pistein 9/10.
Rock and roll

Little Richard on yksi rock and roll -musiikin keskeisimmistä hahmoista.
Chuck Berry kehitteli rock and rolliin sopivaa kitaransoittoa ja sävelsi monia rock and roll -hittejä.
Rock and roll (myös rock ’n’ roll tai rock & roll) on rockmusiikin vanhin alalaji. Se erkaantui Yhdysvalloissa afroamerikkalaisesta rhythm and bluesista 1950-luvulla ja muodosti vetovoimaisten artistien avulla tärkeän pohjan länsimaiselle nuorisokulttuurille.
Rock and rollin juuret

Rock and roll kehittyi 1940- ja 1950-luvun mustasta rhythm and bluesista, joka oli kehittynyt aiempaa nopeatempoisemmaksi ja rytmikkäämmäksi jump blues -tyylin mukaisesti. Rock and roll otti vaikutteita myös countrymusiikista, gospelista ja sähkökitaralla esitetystä bluesista. Rock and roll kehittyi vaiheittain monen vuoden aikana, ja siihen antoi oman panoksensa suuri joukko muusikoita.
Nimityksen synty

Nimitystä rock-and-roll on käytetty vauhdikkaasta musiikista jo 1940-luvulta alkaen. Nimitystä käytti esimerkiksi kolumnisti Maurie Orodenker Billboard-lehdessä toukokuussa 1942. Termiä oli myös käytetty mustan blues-musiikin sanoituksissa jo 1920-luvun alusta lähtien sukupuoliyhteyden merkityksessä. Clevelandilainen levykaupan omistaja Leo Mintz alkoi käyttää nimitystä rock & roll 1940-luvun lopulla asiakkaidensa pitämästä, tanssittavasta rhythm and blues -musiikista häivyttääkseen musiikin mustan etelävaltiolaisen taustan ja saadakseen sitä soitetuksi valkoistenkin radioasemilla. Mintzin tuntema DJ nimeltä Alan Freed alkoi käyttää nimitystä vuodesta 1951 alkaen radio-ohjelmassaan The Moondog Rock & Roll House Party, jonka kautta se levisi yleiseen käyttöön.
Rock and roll musiikkityylinä

Rock and roll korosti ja vahvisti kaikkia rhythm and bluesin ”räväköitä” piirteitä. Näihin kuuluivat esimerkiksi kohdat, joissa yhtye antaa vain yhden iskun tahdin alkuun ja laulaja laulaa tahdin loppuun ilman säestystä. Samoin pianoa alettiin hakata aggressiivisemmin (vaikutteita otettiin boogie woogie -musiikista) ja kitaristit omaksuivat Chuck Berryn johdolla uuteen tyyliin paremmin soveltuvat riffit.
Yksi keskeinen muutos rock and rollin synnyssä oli nopeaan ja tasaiseen rytmiin siirtyminen. Aiemmin nopeat blues- tai rhythm and blues -kappaleet olivat käyttäneet shuffle-komppia (”ränt-tä-tänt-tä”), mutta rock and rollissa komppi muuttui tasaiseksi (”rä-tä-tä-tä”), mikä mahdollisti aikaisempaa selvästi ”jykevämmältä” kuulostavan menon. Rock and roll ei välttämättä vaadi tasaista rytmiä (esimerkiksi Chuck Berryn ”School Days” perustuu perinteiseen shuffle-komppiin), mutta se oli kuitenkin tärkeä ja keskeinen muutos uuden tyylin syntymisessä.
Myöhemmin rockmusiikille tyypillinen särjetty kitarasoundi ei kuulunut vielä 1950-luvun musiikkiin, mutta sitä on 1960-luvulta alkaen käytetty myös rock and rollissa. Samoin 1950-luvulla bassona käytettiin valtaosin vielä akustista pystybassoa. Sähköinen bassokitara yleistyi 1950-luvun loppuun mennessä.
Rock and rollin nousu

Jackie Brenstonin vuonna 1951 julkaistua hittisingleä ”Rocket 88” on pidetty usein maailman ensimmäisenä rock and roll -levynä. Elvis Presleyn vuoden 1954 ensilevy, jossa hän versioi laulaja-lauluntekijä Arthur Crudupin vuonna 1947 levyttämää kappaletta ”That’s All Right mama” ilmestyi vasta vuonna 1954, jolloin kitaristi Chuck Berry ja laulaja Fats Domino olivat jo vakiinnuttaneet rock and roll -musiikin. Tuottajat kuitenkin suosivat valkoisia muusikoita mustien kustannuksella ja markkinoivat eniten Elvis Presleytä. Hänestä tulikin suosituin rocklaulaja muun muassa lavakarismansa ja komean ulkonäkönsä vuoksi. Parikymppistä Presleytä alettiin kutsua jo 1950-luvun puolivälissä ”rock and rollin kuninkaaksi”. Presleyn itsensä mielestä kyseinen titteli kuului kuitenkin Fats Dominolle.
Bill Haley lauloi rock and rollin maailmankartalle vuonna 1955 levyttämään ”Rock Around the Clock” -kappaleella. Muita 1950-luvun eturivin rock and roll -artisteja olivat Bo Diddley, Buddy Holly, Eddie Cochran, Jerry Lee Lewis ja Little Richard.
Chuck Berry oli rock and roll -artisteista merkittävin säveltäjä, ja hänellä oli myös suuri vaikutus siihen, että kitarasta tuli myöhemmin rockin keskeisin soitin. Jerry Lee Lewis ja Little Richard olivat puolestaan merkittäviä pianisteja. Elvis Presley puolestaan oli merkittävin laulaja ja esiintyjä. Presley soitti myös kitaraa ja pianoa. Artisteista varsinkin Chuck Berry, Little Richard ja Elvis Presley vaikuttivat siihen, että rocklaulamisessa alettiin käyttää tahallista äänen karkeutta ja erilaisia huudahduksia.
Rock and rollin alkuperäinen aikakausi 1950-luvun Amerikassa oli hyvin lyhyt. Sen suosio alkoi hiipua vuosikymmenen vaihteessa. Suosion laskuun vaikuttivat merkittävästi seuraavat suunnilleen samanaikaiset tapahtumat: Elvis lähti armeijaan, Chuck Berry joutui vankilaan, Jerry Lee Lewisin suosio tipahti hänen mentyään naimisiin 13-vuotiaan serkkunsa kanssa, Little Richard tuli uskoon lopettaen musiikinteon kokonaan (vaikka hän tekikin paluun myöhemmin 1960-luvulla), Buddy Holly kuoli lento-onnettomuudessa vuonna 1959 ja Eddie Cochran kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1960.
1960-luvun alkupuolella suosittuja rock and roll muusikoita olivat esimerkiksi Roy Orbison ja The Rolling Stones.
Rock and roll -ilmiö 1950-luvulla

Rock and roll herätti kauhistelua 1950-luvun yhteiskunnassa. Vaikka rock and roll kuulostaa nykyään vauhdikkuudestaan huolimatta melko kesyltä, se oli aikalaistensa korvissa erittäin hyökkäävää, ja lasten vanhemmat pitivät sitä vaarallisena. Lehdissä saatettiin esimerkiksi julkaista tutkimuksia, joiden mukaan rock and roll -musiikin kuunteleminen vähentää älykkyyttä. Itävallassa mentiin niin pitkälle, että rock and roll kiellettiin maan yhdessä läänissä. Myös rock and rollin maine ”mustana musiikkina” kasvatti sen epäilyttävyyttä valkoihoisten yhdysvaltalaisten ja eurooppalaisten keskuudessa.
Bill Haleyn kappaletta ”Rock around the Clock” oli käytetty vuonna 1955 ilmestyneessä elokuvassa Älä käännä heille selkääsi (Blackboard Jungle) sekasortoisessa kohtauksessa, ja elokuvan esittämisen yhteydessä eri maissa tapahtui paikoin nuorison mellakointia. Monet vanhemmat ihmiset toivoivat rock and rollin jäävän vain lyhytikäiseksi ilmiöksi, joka unohdettaisiin muutamassa viikossa.
Myöhempi vaikutus

Rock and rollin välitön jälkeläinen oli surf-musiikki, joka syntyi instrumentaalikappaleisiin keskittyneiden rock and roll -artistien levytysten myötä.
Jatkumo rock and rollista myöhempään rockmusiikkiin ei kulje yksinomaan rock and rollin kautta, vaan 1960-luvun rock-artistit palasivat uudestaan vanhempaan bluesiin ja rhythm and bluesiin. Rock and roll oli kuitenkin musiikillisten vaikutteiden lisäksi luonut sen musiikillisen asenteen ja kulttuurisen pohjan, jolle myöhemmät rock-artistit perustivat musiikkinsa.
Rock muodostui jo 1960-luvun jälkipuolella tunnelmaltaan ja lähestymistavaltaan hyvin erilaiseksi tyyliksi kuin 1950-luvun rock and roll. Toisaalta rockmusiikin 1960-lukulaisten kokeilujen vastapainoksi syntyi vuosikymmenen lopussa perinteistä rock and rollia elvyttävä suuntaus, joka nosti suosioon sekä vanhoja 1950-luvun rocktähtiä että uusia 1950-luvun musiikista innostuneita esiintyjiä. Suomalaisena esimerkkinä voidaan mainita 1970-luvun suosituimpiin kuulunut yhtye Hurriganes, jonka musiikki pohjautui vahvasti perinteiseen rock and rolliin. 1970-luvulta aina tähän päivään asti rock and roll on elänyt merkittävänä kultti-ilmiönä nousten ajoittain laajemmankin huomion kohteeksi, kuten 1970-luvun lopun suomalaisnuorison keskuudessa eläneen 1950-lukumuodin aikana.
Suomessa

Suomessa rock and rollia harrastettiin 1950-luvulla vain suurimmissa kaupungeissa. Radio soitti rockia vain vähän, lehdet eivät siitä juurikaan kirjoittaneet ja myös levyjen hankkiminen oli hankalaa. Tyylilajin esittäjät eivät hätyytelleet maan myyntitilastoja. Myöskään erilaisissa rock-kilpailuissa menestyneet kotimaiset rocklaulajat, kuten Rock-Jerry, Timo Jämsen, Jorma Kalenius ja Pekka Loukiala, eivät nousseet vielä kuuluisuuteen. He ryhtyivät levyttämään vasta 1960-luvun puolella, jolloin levy-yhtiöt päästivät studioon myös nuorisomusiikin esittäjiä. Tuolloin yleisö alkoi kuitenkin olla jo kiinnostuneempi rautalankamusiikista ja twististä, ja pian The Beatlesista. Hurriganesin menestysalbumi Roadrunner vuodelta 1974 teki rock and roll -musiikkia tunnetuksi koko Suomessa.
Menestyneimpiä rock and roll -kappaleita

1950-luvulla singlet olivat vielä paljon albumikokonaisuuksia tärkeämpi julkaisukanava musiikille. Sen takia rock and rollin tärkeimmät julkaisut ovat singlejä.
Chuck Berry: ”Johnny B. Goode”, ”Rock and Roll Music”, ”Roll over Beethoven”, ”Sweet Little Sixteen”, ”School Days”, ”Maybellene”, ”Reelin’ and Rockin’”
Bo Diddley: ”Bo Diddley”, ”I’m A Man”, ”Say Man”
Elvis Presley: ”That’s All Right”, ”Heartbreak Hotel”, ”Hound Dog”, ”Jailhouse Rock”, ”All Shook Up”, ”Don’t Be Cruel”, ”Too Much”, ”Teddy Bear”, ”Hard Headed Woman”, ”A Big Hunk o’ Love”
Bill Haley and the Comets: ”Rock Around the Clock”, ”Shake, Rattle and Roll”
Little Richard: ”Tutti Frutti”, ”Lucille”, ”Long Tall Sally”, ”Keep A Knockin’”
Eddie Cochran: ”Something Else”, ”Summertime Blues”, ”C’mon Everybody”
Jerry Lee Lewis: ”Great Balls of Fire”, ”Breathless”, ”Whole Lotta Shakin’ Goin’ On”, ”High School Confidential”
Tunnettuja rock and roll -yhtyeitä ja artisteja

Chuck Berry
Little Richard
Gene Vincent
Bo Diddley
Buddy Holly
Elvis Presley
Eddie Cochran
Jerry Lee Lewis
Bill Haley
Roy Orbison
Johnny and the Hurricanes
The Rolling Stones
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rock and roll Wikimedia Commonsissa
Rockin suuntauksia
Aikuisrock
Bluesrock
Brittipop
Country rock
Elektroninen rock
Folkrock
Funkrock
Garage rock
Glam rock
Goottirock
Grunge
Hard rock
Instrumentaalirock
J-rock
Katurock
Klassinen rock
Kristillinen rock
Metallimusiikki
Poprock
Post-rock
Progressiivinen rock
Psychobilly
Psykedeelinen rock
Punk
Rap rock
Rock and roll
Rockabilly
Sinfoninen rock
Soft rock
Southern rock
Space rock
Stadionrock
Suomirock
Taiderock
Vaihtoehtorock
Rock and rollin kuninkaaksi kutsuttu Elvis Presley vuonna 1957 elokuvassa Rock’n roll -suosikki.
Rocklaulaja Johnny Trouble.
Auce

| Auce |
| --- | --- |

 vaakuna
 Auce
 Koordinaatit: 56°27′N, 22°53′E 
Valtio:   Latvia
Kunta:  Auce
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,67 km²
Väkiluku (2016)  ():  2 712
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.auce.lv 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Auce (saks. Alt-Autz, liett. Aukė) on kaupunki Semigalliassa Latviassa, lähellä Liettuan rajaa. Vuonna 2016 siellä oli 2 712 asukasta.