stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Satyendra Bose
Aiheesta muualla

Scienceworldin elämäkerta Satyendra Nath Bosenista
Satyendra Nath Bose (Arkistoitu – Internet Archive), elämäkerta Calcuttawebissä
MacTutor Biography (Arkistoitu – Internet Archive)
Bosons – The Birds That Flock and Sing Together (elämäkerta Bosenista sekä tietoa Bosen-Einsteinin kondesaatista)
Elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) MSN Encartassa
Seth

Seth (myös nimillä Setekh, Setesh, Set tai Sutek) oli muinaisessa Egyptissä palvottu sodan, aavikon, myrskyn, kaaoksen ja kavaluuden jumala. Hän oli egyptiläisessä mytologiassa taivaanjumalatar Nutin ja maanjumala Gebin poika. Hänen sisaruksiaan olivat Osiris, Isis ja Neftys.
Seth kuvattiin usein miehenä, jolla oli erikoinen seth-eläimen pää. Seth-eläimellä on suorat neliskulmaiset "aasinkorvat", terävä, suippo kuono ja haarautunut häntä. Sitä ei ole pystytty yhdistämään mihinkään nykyiseen eläinlajiin, joten se on joko täysin kuvitteellinen laji, vielä tuntematon laji tai kuollut sukupuuttoon tuhansia vuosia sitten. Joskus Seth kuvataan pelkästään Seth-eläimenä. Seth kantaa muiden miespuolisten jumalten tapaan yleensä was-sauvaa ja ankh-symbolia.
Sethiä kutsuttiin joskus Pohjoisen taivaan herraksi. Osiriksen myytin noustua suosioon Sethistä tuli pahuuden ruumiillistuma, koska myytissä hän tappoi veljensä Osiriksen. Seth oli kuitenkin hyvin tärkeä, sillä hän auttoi torjumaan aurinkolaivaa manalassa uhkaavan Apep-käärmeen.
Sethin mukaan on nimetty loispistiäisten lajin Euderus set -hentokiilupistiäinen, joka syö isäntänsä sisältä. Loispistiäinen taas on Alien-elokuvan ihmisen rintakehästä kuoriutuvan hirviön esikuva.
1. Seth ja Horus kunnioittavat Ramses II:sta Abu Simbelin temppelissä. 2. Seth seivästää Apep-käärmeen manalassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Broström, Natasja: Egyptin papit omistivat elämänsä jumalille Historia -lehti (verkossa).  28.4.2017. Viitattu 27.7.2018.
Severnaja Zemlja

| Severnaja Zemlja |
| --- | --- |
 Severnaja Zemljan kartta
  
Merialue:  Pohjoinen jäämeri
Saaria yht.:  70+
Suurin saari:  Lokakuun vallankumouksen saari
Pinta-ala:  36 600 km² km²
Valtio
Valtio:  Venäjä
Piirikunta:  Taimyr
Alue:  Krasnojarskin aluepiiri
Väestö
Väkiluku:  asumaton
Severnaja Zemlja (ven. Се́верная Земля́, suom. ”Pohjoismaa”) on Pohjoisessa jäämeressä Taimyrin niemimaan pohjoispuolella,  Karanmeren ja Laptevinmeren välissä sijaitseva saaristo. Hallinnollisesti saaristo kuuluu Venäjän Krasnojarskin aluepiiriin. Reitti maantieteelliselle Pohjoisnavalle kulkee Severnaja Zemljan Komsomoletsin saaren pohjoisimmasta kärjestä Arktisesta niemestä (ven. мыс Арктический, engl. Arctic Cape) 81°13′N, 95°15′E läpi jäätyneen avomeren.
Severnaja Zemljan neljä pääsaarta näkee hyvin satelliittikuvasta.
Saaristo käsittää neljä suurta saarta ja noin 70 pienempää, yhteispinta-alaltaan noin 37 000 km². Pääsaaret ovat, pohjoisesta etelään,
Komsomolets (ven. Oстров Комсомолец), 8 812 km²
Pioner (ven. Пионер), 1 527 km²
Lokakuun vallankumouksen saari (ven. Остров Октябрьской Революции, Ostrov Oktjabrskoi Revoljutsii), 14 204 km²
Bolševik (ven. Остров Большевик), 11 312 km²
Saarilla on jäätiköitä ja ne ovat kasvittomia tai niillä esiintyy kitukasvuista polaariaavikkoa, tundran kylmintä aluetta. Lämpimin kuukausi on keskilämpötilaltaan noin +5 °C ja kylmin −40 °C. Saaria kylmentää talvella Siperian korkeapaine. Vuoden sademäärä on alle 100 mm.
Severnaja Zemlja on viimeinen maapallolla löydetty saaristo. Saaret löysi vuonna 1913 kapteeni Boris Vilkitskin johtama venäläinen retkikunta, joka kartoitti Siperian rannikkoa kahdella jäänmurtajalla, Taimyrilla ja Vaigatšilla. Saaret nimettiin alun perin Nikolai II:n maaksi keisari Nikolai II:n mukaan. Aluksi kyseessä uskottiin olevan yksittäinen saari, ja vasta ilmalaiva Graf Zeppelinin vuoden 1931 arktinen lento paljasti saaria olevan ainakin kaksi. Myöhemmät Nikolai Urvantsevin ja Georgi Ušakovin tutkimusretket (1931–1933) osoittivat alueen jakautuvan useampiin saariin.
Severo Ochoa

| Severo Ochoa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1905 Luarca, Espanja
Kuollut: 1993 Madrid, Espanja
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Madridin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Otto Fritz Meyerhof
Instituutti:  New Yorkin yliopisto
Oppilaat:  Manuel Losada Villasante
Tutkimusalue:  biokemia, molekyylibiologia
Palkinnot:   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto
Severo Ochoa (1905–1993) oli espanjalaissyntyinen yhdysvaltalainen tutkija, joka sai vuonna 1959 Nobelin lääketieteen palkinnon RNA:n ja DNA:n syntyä koskevasta tutkimuksesta.
Seitsemän laulua tundralta

| Seitsemän laulua tundralta |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste,  Pekka Lehmuskallio, 2000.
Ohjaaja:  Markku Lehmuskallio Anastasia Lapsui
Käsikirjoittaja:  Anastasia Lapsui
Perustuu:  Anastasia Lapsuin kokemuksiin ja nenetsien legendoihin
Kuvaaja:  Johannes Lehmuskallio
Leikkaaja:  Markku Lehmuskallio Anastasia Lapsui
Lavastaja:  Anastasia Lapsui
Pääosat:  Vitalina Hudi Lidija Okotetto Anatoli Hudi Ivan Japtik
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Jörn Donner Productions Oy
Ensi-ilta:  2000
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  nenetsin kieli
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seitsemän laulua tundralta on Markku Lehmuskallion ja Anastasia Lapsuin ohjaama elokuva vuodelta 2000. Se perustuu nenetsi Lapsuin omiin kokemuksiin ja nenetsien kansanperinteeseen.
Elokuva on saanut runsaasti tunnustusta. Suomessa se sai valtion laatutuen, vuoden parhaan elokuvan Jussin, ja se nimettiin Suomen Oscar-ehdokkaaksi ei-englanninkielisten elokuvien sarjassa. Elokuva kiersi lukuisilla festivaaleilla, joilla se sai palkintoja.
Vastaanotto

Kriitikkojen näkemykset elokuvasta ovat olleet hyvin myönteisiä. Eräässä kritiikissä tosin on nähty siinä neuvostoaikaista propagandaelokuvaa muistuttavaa kuvausta. Pääosin kriitikkojen suhtautumista kertoo kuitenkin Kirsikka Moringin arvio, että se on vähäeleinen ja ihmisiään kunnioittava, melkein hauras elokuva.
Aiheesta muualla

Seitsemän laulua tundralta Elonet.
Serge Koussevitzky

Serge Koussevitzky muistetaan Suomessa Jean Sibeliuksen musiikin tunnetuksi tekemisestä.
Serge Aleksandrovich Koussevitzky (ven. Сергей Александрович Кусевицкий, Sergei Aleksandrovitš Kusevitski; 26. heinäkuuta (J: 14. heinäkuuta)  1874 Vyšni Volotšok, Tverin alue, Venäjän keisarikunta – 4. kesäkuuta 1951 Boston, Yhdysvallat) oli syntyjään venäjänjuutalainen kapellimestari, säveltäjä ja kontrabasisti. Hän toimi 1924–1949 Bostonin sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana.[lähde? ]
Koussevitzkyn nimeä kantaa 1954 perustettu yhdysvaltalainen Koussevitzky-palkinto.
Kirjallisuutta

Leichtentritt, H.: Serge Koussevitzky, the Boston Symphony Orchestra, and the new American music. New York: AMS Press, 1978
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serge Koussevitzky Wikimedia Commonsissa
Serge Koussevitzky Koussevitzky Music Foundationsin sivustolla (englanniksi)
Serge Koussevitzky (Arkistoitu – Internet Archive) Koussevitzky Recordings Societyn sivustolla (englanniksi)
Serge Koussevitzky concert notes (Arkistoitu – Internet Archive), American Symphony Orchestra (englanniksi)
Serge Koussevitzkyn elämäkerta, Bach Cantatas -sivustolla (englanniksi)
Turangalîla-Symphonie (Arkistoitu – Internet Archive). Elokuva Messiaenin Turangalîla-sinfoniasta. Koussevitzky Foundationin toimeksianto. (englanniksi)
Sergei Koussevitzky (Arkistoitu – Internet Archive) Time-lehden kansi 10.10.1938 (englanniksi)
Shōrinji kenpō

| Shōrinji kenpō |
| --- | --- |

Perustettu:  1947
Alkuperämaa:   Japani
Perustaja(t):  Dōshin Sō
Vaikutteet:  Byakurenmonken kenpo, arahan no Ken
Löydä lisää urheiluaUrheilun teemasivulta
Shōrinji kenpō (jap. 少林寺拳法 tai しょうりんじけんぽう) on japanilainen, Dōshin Sōn vuonna 1947 luoma itsepuolustusjärjestelmä, joka perustuu perustajan Kiinassa ja Japanissa harjoittelemiin taitoihin. Sō halusi opettaa nuorisolle zen-buddhismia parantaakseen näiden elämänlaatua toisen maailmansodan jälkeen. Hän ajatteli, että yhdistämällä filosofian ja kamppailutaidot hän saisi paljon kiinnostuneita oppilaita. Esikuvakseen hän otti Shaolin-luostarin, jossa legendan mukaan munkit olivat harjoitelleet sekä mieltään että kehoaan kamppailutaitoja kehittämällä. Tätä perintöä kunnioittaakseen Sō antoi lajilleen nimeksi Shōrinji kenpō ("Shaolin-temppelin itsepuolustustaito", vrt. kung fu).
Monipuolisena lajina Shōrinji kenpō on keskittynyt useisiin eri osa-alueisiin. Peruslähtökohtana on itsepuolustus sekä henkinen ja fyysinen terveys. Eri tekniikoita lajissa on yli 600, ja niillä pystytään torjumaan hyökkäykset sekä vastaiskut. Shōrinji kenpōssa yhdistyvät pehmeät ja kovat tekniikat. Pehmeillä tarkoitetaan sidontoja, vääntöjä, irrotuksia, torjuntoja ja heittoja. Kovilla vastaavasti potkuja sekä iskuja. Lajin tekniikat eivät kuitenkaan perustu puhtaaseen voimaan, vaan akupunktiopisteiden hyväksikäyttöön. Vahvassa asemassa ovat myös muut kuin lamauttamiseen tarkoitetut tekniikat. Akupunktiopisteet soveltuvat myös elvyttämiseen ja terveyden ylläpitämiseen. Shōrinji kenpōlla on oma akupunktiohierontatekniikka, seihō, jolla saadaan vähennettyä jännitystä sekä rasitusta.
Shōrinji kenpōsta on tullut suosittu harrastus Japanissa, Yhdysvalloissa sekä osissa Eurooppaa ja Aasiaa.
Aiheesta muualla

http://www.shorinjikempo.fi
Sepänkatu (Tampere)

Vastavalmistunut raitiovaunupysäkki Sepänkadulla heinäkuussa 2023.
Sepänkatu on Tampereen Amurissa kulkeva pohjois-eteläsuuntainen katu, jonka pituus on noin 400 metriä. Se sijoittuu Paasikivenkadun (ent. Paasikiventie) ja Pirkankadun väliin ja risteää myös Satakunnankadun kanssa. Sepänkatu ylittää siltaa pitkin Tampere–Seinäjoki-radan.
Sepänkadulla sijaitsee Särkänniemen raitiovaunupysäkki. Se otettiin käyttöön 7. elokuuta 2023, kun Pyynikintorin ja Santalahden välinen raitioliikenne alkoi.
Rakennuskanta

Sepänkadun varrella toimii Tampereen kansainvälinen koulu (ent. Amurin koulu). Kadulla on myös kaksi asuinkerrostalojen muodostamaa suurta umpikorttelia. Pirkanmaan maakuntakaavassa koulualue ja asuinkorttelit on määritelty osaksi Pirkankadun länsipään maakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.
Kadun nimi

Nimi Sepänkatu on ollut Tampereen asemakaavassa vuodesta 1897 alkaen. Tarkka nimenantoperuste ei ole tiedossa. Nimi voi viitata yleisesti seppien ammattikuntaan, mutta katu on saatettu nimetä myös jonkun yksittäisen sepän mukaan.
Näkymä Sepänkadulta vuonna 2017.
Shōtoku (prinssi)

Shōtoku nuoremman veljensä ja poikansa kanssa.
Shōtoku kuvattuna 10 000 jenin seteliin (1958).
Shōtoku taishi (jap. 聖徳太子, ”kruununprinssi Shōtoku”, 574 – 8. huhtikuuta 622) oli vaikutusvaltainen japanilainen sijaishallitsija Asuka-kaudella keisarinna Suikon hallituskaudella. Häntä on pidetty yhtenä japanilaisen historiografian ja hallintojärjestelmän merkittävimmistä kehittäjistä. Hänestä tuli vuosisatojen kuluessa vähitellen puolilegendaarinen kulttihahmo.
Shōtokun alkuperäinen nimi oli prinssi Umayado (jap. 厩戸皇子, Umayado no ōji). Hän oli keisari Yōmein toinen poika ja kuului vaikutusvaltaiseen Soga-klaaniin. Sijaishallitsija hänestä tuli vuonna 593, kun hänen tätinsä nousi maan valtaistuimelle, ja hän jatkoi virassaan kuolemaansa saakka.
Shōtokun hallituskausi muistetaan lukuisista merkittävistä uudistuksista politiikan, uskonnon ja taiteen aloilla. Hän avasi jälleen yhteydet Kiinaan ja aloitti maan hallinnon muokkaamisen kiinalaisen mallin mukaan. Hän edisti buddhalaisuuden ja kungfutselaisuuden leviämistä Japanissa ja toi maahan monia kiinalaisia käytäntöjä: maassa otettiin käyttöön kiinalainen kalenteri, luotiin uusi tiejärjestelmä, maahan tuotiin lukuisia kiinalaisia taiteilijoita ja käsityöläisiä ja maan historiaa kuvaavien kronikoiden laatiminen aloitettiin. Merkittävin hallintoa koskeva uudistus oli 12-portaisen hoviasteikon käyttöönotto, jonka myötä perinnöllisen järjestelmän korvasi kiinalainen meriitteihin pohjautunut hallinto. Samalla keisarihuoneen valta vahvistui feodaaliherrojen kustannuksella. Shōtokun vuonna 604 laatima ”17 artiklan perustuslaki”, jossa Japanin yläluokalle esiteltiin kiinalaista byrokratiaa ja kungfutselaisia käsitteitä, on merkittävä dokumentti hänen ajattelustaan, vaikka sitä on epäiltykin myöhemmäksi väärennökseksi.
Buddhalaisuuden suojelijana Shōtoku rakennutti useita buddhalaisia temppeleitä. Niistä tunnetuin lienee Naran lähelle vuonna 607 valmistunut Hōryū-ji, joka on yksi maailman vanhimmista säilyneistä puurakennuksista. Kuolemansa jälkeen häntä pidettiin buddhalaisena pyhimyksenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shōtoku Wikimedia Commonsissa
Senjutsu

| Senjutsu Iron Maiden |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2019
 Studio : Guillaume Tell Studio, Pariisi, Ranska
 Julkaistu: 3. syyskuuta 2021
 Formaatti: CD, LP, digitaalinen
 Tuottaja(t): Kevin Shirley, Steve Harris
 Kesto: 81.53
 Levy-yhtiö:  Parlophone    BMG
Listasijoitukset
  1. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Iron Maidenin muut julkaisut
| Nights of the Dead, Legacy of the Beast: Live in Mexico City 2020 | Senjutsu 2021 |   |
Singlet albumilta Senjutsu
 ”The Writing on the Wall” Julkaistu: 15. heinäkuuta 2021  ”Stratego” Julkaistu: 19. elokuuta 2021
Senjutsu (merkitys löyhästi käännettynä ”taktiikat & strategia”) on brittiläisen metallimusiikkia esittävän Iron Maiden -yhtyeen 17. studioalbumi sekä tupla-albumi. Se julkaistiin 3. syyskuuta 2021. Albumi on yhtyeen ensimmäinen sitten vuoden 2015 julkaisun The Book of Souls, ja albumien väliin jäävä tyhjä aika on toistaiseksi Iron Maidenin historian pisin. Senjutsu nauhoitettiin The Book of Soulsin tapaan Ranskassa.
Albumin ensimmäinen single sekä animoitu musiikkivideo ”The Writing on the Wall” julkaistiin pitkän vihjailun päätteeksi 15. heinäkuuta.
Senjutsu oli vuoden 2021 myydyin vinyylilevy Suomessa.
Kappalelista

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Senjutsu | Adrian Smith, Steve Harris | 8.20 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Stratego | Janick Gers, Harris | 4.59 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Writing on the Wall | Smith, Bruce Dickinson | 6.13 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Lost in a Lost World | Harris | 9.31 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Days of Future Past | Smith, Dickinson | 4.03 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | The Time Machine | Gers, Harris | 7.09 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Darkest Hour | Smith, Dickinson | 7.20 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Death of the Celts | Harris | 10.20 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | The Parchment | Harris | 12.39 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Hell on Earth | Harris | 11.19 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 81.53 |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Bruce Dickinson – laulu
Steve Harris – bassokitara, kosketinsoittimet
Adrian Smith – kitara
Dave Murray – kitara
Janick Gers – kitara
Nicko McBrain – rummut
Arvostelut

Imperiumi (verkkosivusto): 8.5/10
Kaaoszine: 9/10
Metalliluola: 5½/10
Rumba: 6/10
Soundi:
V2.fi:
Aiheesta muualla

Senjutsu Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Senjutsu Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Iron Maiden
| --- | --- |
Studioalbumit:   Iron Maiden  Killers  The Number of the Beast  Piece of Mind  Powerslave  Somewhere in Time  Seventh Son of a Seventh Son  No Prayer for the Dying  Fear of the Dark  The X Factor  Virtual XI  Brave New World  Dance of Death  A Matter of Life and Death  The Final Frontier  The Book of Souls  Senjutsu 
Livealbumit:   Live After Death  A Real Live One  A Real Dead One  Live at Donington  A Real Live Dead One  Rock in Rio  BBC Archives  Beast over Hammersmith  Death on the Road  Flight 666 – The Original Soundtrack  En Vivo!  Maiden England ’88  The Book of Souls: Live Chapter  Nights of the Dead, Legacy of the Beast: Live in Mexico City 
EP:t:   The Soundhouse Tapes  Live!! +one  Maiden Japan  No More Lies 
Kokoelmat:   Best of the Beast  Ed Hunter  Edward the Great  Best of the 'B' Sides  The Essential Iron Maiden  Somewhere Back in Time  From Fear to Eternity 
Boksit:   The First Ten Years  Eddie's Head  Eddie's Archive 
Singlet:   ”Running Free”  ”Sanctuary”  ”Women in Uniform”  ”Twilight Zone”  ”Purgatory”  ”Run to the Hills”  ”The Number of the Beast”  ”Flight of Icarus”  ”The Trooper”  ”2 Minutes to Midnight”  ”Aces High”  ”Wasted Years”  ”Stranger in a Strange Land”  ”Can I Play with Madness”  ”The Evil That Men Do”  ”The Clairvoyant”  ”Infinite Dreams”  ”Holy Smoke”  ”Bring Your Daughter... to the Slaughter”  ”Be Quick or Be Dead”  ”From Here to Eternity”  ”Wasting Love”  ”Fear of the Dark (live)”  ”Hallowed Be Thy Name (live)”  ”Man on the Edge”  ”Lord of the Flies”  ”Virus”  ”The Angel and the Gambler”  ”Futureal”  ”The Wicker Man”  ”Out of the Silent Planet”  ”Wildest Dreams”  ”Rainmaker”  ”The Reincarnation of Benjamin Breeg”  ”Different World”  ”El Dorado”  ”Satellite 15... The Final Frontier”  ”Coming Home”  ”Speed of Light”  ”Empire of the Clouds”  ”The Writing on the Wall”  ”Stratego” 
Videotallenteet:   Live at the Rainbow  Video Pieces  Behind the Iron Curtain  Live After Death  12 Wasted Years  Maiden England  The First Ten Years  From There to Eternity  Donington Live 1992  Raising Hell  Classic Albums: The Number of the Beast  Rock in Rio  Visions of the Beast  The Early Days  Death on the Road  En Vivo!  Maiden England '88 
Katso myös:   Jäsenet  Diskografia  Kappaleluettelo  Kiertueet  Tribuutit  Eddie  Blaze Bayley  Michael Kenney  Psycho Motel  Samson  Urchin  Lauren Harris
San’yō-rautatiet

| San’yō-rautatiet> 山陽電気鉄道株式会社.Sanyo Electric Railway Co., Ltd. |
| --- | --- |

Perustiedot
 San’yō-rautateiden linjakartta
Valtio:  Japani
Toiminta-alue:  Kansai
Perustettu:  6. kesäkuuta 1933
Rataverkko
Verkoston pituus:  63,2 km
Kotisivu
San’yōn 6000-sarjan juna
San’yō-rautatiet (jap. 山陽電気鉄道株式会社, San’yō denkitetsudō kabushikigaisha) on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Kansain seudulla Hyōgon prefektuurissa Seton sisämeren rannikolla. Se luetaan keskisuurten yksityisten rautatieyhtiöiden (jun’ōte-shitetsu) joukkoon. San’yōn kahden rautatielinjan yhteispituus on 63,2 kilometriä ja asemia sillä on käytössään 49 kappaletta. Rautatieliikenteen lisäksi yritys harjoittaa liiketoimintaa kiinteistökehityksen ja vapaa-ajan palvelujen parissa. Se on osa San’yō Group -ryhmää, johon kuuluu lukuisia muita yrityksiä muun muassa liikenteen, vähittäiskaupan ja matkailun aloilta.
Yhtiöllä on 706 työntekijää (vuonna 2018). Sen pääkonttori sijaitsee Kōben kaupungin Nagatan suuralueella.
Historia

San’yō-rautateiden juuret ovat kahdessa 1900-luvun alkupuolella perustetussa rautatieyhtiössä. Toinen niistä oli vuonna 1907 perustettu Hyōgon sähköraitiotie (jap. 兵庫電気軌道, Hyōgo denkikidō), joka aloitti liikennöinnin vuonna 1910. Se liitettiin vuonna 1927 Ujigawa denki -sähköyhtiöön, johon yhdistettiin samana vuonna myös 1919 perustettu Kōben–Himejin  rautatie (jap. 神戸姫路電気鉄道, Kōbe–Himeji denkitetsudō). Nykyinen yhtiö syntyi kesäkuussa 1933, kun Ujigawa denkin rautatieliikennettä harjoittanut yksikkö erotettiin omaksi yrityksekseen.
Linjat

San’yō-rautateiden Seton sisämeren rannikkoa pitkin kulkeva päälinja liittää toisiinsa Kōben ja Himejin kaupungit. Siitä haarautuu lyhyempi, Himejin Aboshin suuralueelle johtava linja. Koska yhtiö liikennöi meren rannalla, se käyttää itsestään lempinimeä ”Seaside Express”. San’yō-rautatiet harjoittaa vastavuoroista läpiajoliikennettä Kōbe-pikarautatien linjan kautta Hanshin-rautateiden linjoille Osakaan saakka.
| Symboli | Linja | Japaniksi | Reitti | Pituus (km) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | San’yō-päälinja | 本線 | Nishidai–San’yō-Himeji | 54,7 |
|  | Aboshi-linja | 網干線 | Shikama–San’yō-Aboshi | 8,5 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San’yō-rautatiet Wikimedia Commonsissa
Yhtiön internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (kiinaksi) (koreaksi)
Severnaja verf

Severnaja verf
Severnajan telakalla Pietarissa rakennettu 105-metrinen, uppoumaltaan 2 200 tonnin fregatti Streguštši (Стерегущий) (2010).
Severnaja verf (ven. ОАО Судостроительный завод «Северная верфь», OAO Sudostroitelnyi zavod "Severnaja verf", suom. "Pohjoinen telakka"; neuvostoaikana A. A. Ždanovin tehdas, aiemmin Putilovin telakka) on vuonna 1912 perustettu telakka Pietarissa.
Putilovin telakka perustettiin laivojen rakentamiseksi Venäjän keisarikunnalle. Telakka on rakentanut noin 400 laivaa, joista 170 Venäjän ja Neuvostoliiton merivoimille.
Vuodesta 2004 telakka on ollut osa ZAO Objedinennaja Promyšlennaja Korporatsijaa.
päivitettävä
Aiheesta muualla

Jarmo Huhtanen: Venäjä testaa parhaillaan uutta häivelaivaansa Suomenlahdella (27.11.2014) (hs.fi)
Arandaa häirinnyt alus on Venäjän laivaston uusimpia (11.10.2014) (yle.fi)
Официальный сайт судостроительного завода «Северная верфь» (Arkistoitu – Internet Archive) Telakan sivut (venäjäksi) (englanniksi)
Severnaya Verf will build 17 warships for Russian Navy (3/2011) (rusnavy.com) (englanniksi)
"Северная верфь" заложила фрегат и разведывательный корабль для ВМФ (14.11.2013) (venäjäksi) (flotprom.ru)
Siikajokilaakso (sanomalehti)

| Siikajokilaakso |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Kaleva365 Oy
Julkaisija:  Kaleva365 Oy
Levikki:  3 700 kpl (2019) [lähde? ]
Perustettu:  1966
Päätoimittaja:  Sari Kihnula
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Siikajoki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa; keskiviikko
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Siikajokilaakso on vuonna 1966 perustettu Siikajokilaakson kolmen kunnan (Pyhäntä, Siikajoki ja Siikalatva) paikallislehti. Lehden päätoimitus on Siikajoen Ruukissa.
Kesäkuussa 2018 Kaleva osti Siikajokilaakso-lehden oululaiselta Joutsen Medialta.
Siikajärvi (Espoo ja Kirkkonummi)

| Siikajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°16′45″N, 24°30′39″E
Järvinumero:  81.057.1.040 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  57,3 m 
Rantaviiva:  7,3 km 
Pinta-ala:  0,69 km² 
Tilavuus:  0,0039 km³ 
Keskisyvyys:  5,6 m 
Suurin syvyys:  13,8 m 
 fiSiikajärvi 
Siikajärvi
Siikajärvi
Siikajärvi on kirkasvetinen ja humuspitoinen järvi läntisellä Uudellamaalla Espoon, Kirkkonummen ja Vihdin rajalla. Kolmen kunnan rajapyykki sijaitsee järven keskiosan pienellä saarella.
Espoon osalta Siikajärvi sijaitsee saman nimisessä harvaanasutussa kaupunginosassa. Järven lounaisosa kuuluu Kirkkonummeen, Vihtiin kuuluu pieni alue edellä mainitun saaren länsipuolella.
Siikajärven kasvillisuus on niukkaa ja se koostuu pääosin ilmaversoiskasvillisuudesta. Kalalajeista edustettuina ovat muun muassa ahven ja hauki sekä siika istutettuna.
Siikajärven ympäristössä on useita pieniä järviä ja lampia, kuten Heinäslampi idässä ja Kolmuslampi pohjoisessa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee runsaan kilometrin Siikajärvestä itään. Turunväylä kulkee Siikajärven eteläpuolitse. Veikkolan taajama sijaitsee kolmisen kilometriä Siikajärvestä länteen.
Ensimmäiset asiakirjamaininnat Siikajärvestä ovat 1700-luvun puolivälistä. Järvestä on käytetty muun muassa nimeä Sikjärvi Träsk, mutta sillä ei ole koskaan ollut virallista ruotsinkielistä nimeä.
Siikajärven rannalla ovat sijainneet Espoon puolella Keskon K-instituutti, nykyinen (2020-luku) Nuuksionranta ja Kirkkonummen puolella Suomen rakennustyöläisten liiton  Siikaranta-opisto, joka toimii nykyisin (2023) nimellä Hotelli Nuuksio.