stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Merisää
Lähetykset

Kaikki lähetykset luetaan Yleisradion toimituksesta Pasilasta, lukuun ottamatta arkipäivinä Radio Suomen Merisäätä kello 7.50 ja pienveneilykaudella myös Veneilysäätä kello 15.50. Tällöin lähetykset luetaan Radio Suomen aluetoimituksista
| Lähetys | Säävaroitukset | Merisääennuste | Säähavainnot rannikkoasemilta | Meriveden- korkeudet | Aallonkorkeus | Jäätiedotus | Huomautukset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Merisää klo 5.50 | kyllä | kyllä | osa | kyllä | ei | ei |  Säähavainnot ja merivedenkorkeudet on mitattu klo 5.00. |
| Merisää klo 7.50 | kyllä | kyllä | ei | ei | ei | ei |  |
| Merisää klo 12.45 | kyllä | kyllä | kyllä | kyllä | kyllä | kyllä |  Lähetyksen alussa säätiedotus maa-alueille  Säähavainnot, merivedenkorkeudet ja aallonkorkeus on mitattu klo 12.00. |
| Veneilysää klo 15.50 | kyllä | kyllä | ei | ei | ei | ei |  Veneilysää lähetetään vain pienveneilykaudella toukokuusta lokakuuhun |
| Merisää klo 18.50 | kyllä | kyllä* | kyllä | kyllä | kyllä | ei |  Säähavainnot on mitattu klo 18.00.  *sis. 2 vrk:n merisääennusteen |
| Merisää klo 21.50 | kyllä | kyllä* | kyllä | ei | ei | ei |  Säähavainnot on mitattu klo 21.00.  *sis. 2 vrk:n merisääennusteen |
Rakenne

Lähetykset koostuvat aina säävaroituksista ja merisääennusteesta. Monissa lähetyksissä luetaan myös säähavainnot rannikkoasemilta, merivedenkorkeudet merivedenkorkeuden mittausasemilta, aallonkorkeus Pohjois-Itämerellä ja jäätiedotus.
Rakenne > Säävaroitukset

Merisäässä luetaan Ilmatieteen laitoksen antamat säävaroitukset tuulesta, aallokosta, merivedenkorkeudesta ja jäätämisestä eli jään kertymisestä aluksen rakenteisiin meriveden alijäähtymisen takia.
Rakenne > Merisääennuste

Merisääennusteessa kerrotaan Suomen lähialueiden ilmanpainealueiden sijainnit, niiden kulkusuunnat ja tulevan vuorokauden sääennuste merialueittain. Illan lähetyksissä luetaan lisäksi kahden vuorokauden merisääennuste, johon kuuluu tuuliennusteet nopeusluokittain ja niiden todennäköisyydet.
Rakenne > Merisääennuste > Merialueet

Annettaessa varoituksia ja ennusteita merialueille, käytetään kansainvälisesti sovittua Itämeren merialueiden jakoa. Suomen rannikko on jaettu seitsemään merialueeseen, joista osa on jaettu edelleen etelä- ja pohjoisosiin tai länsi- ja itäosiin.
| --- | --- |
 Perämeri (B1) Perämeren eteläosa (B1S)  Perämeren pohjoisosa (B1N)  Merenkurkku (B2)  Selkämeri (B3) Selkämeren eteläosa (B3S)  Selkämeren pohjoisosa (B3N)  Ahvenanmeri (B4W) :  Saaristomeri (B4E)  Suomenlahti (B5) Suomenlahden länsiosa (B5W)  Suomenlahden itäosa (B5E)  Pohjois-Itämeri (B7) Pohjois-Itämeren länsiosa (B7W)  Pohjois-Itämeren itäosa (B7E) 
Koska Saimaa on yhteydessä kanavan kautta mereen, annetaan sinne tuulivaroituksia ja -ennusteita. Saimaa jaetaan etelä- ja pohjoisosaan Savonlinnan kohdalta.
Rakenne > Merivedenkorkeudet

Merivedenkorkeudet ilmoitetaan seuraavilta 14:ltä Suomen rannikon vedenkorkeuden mittausasemalta eli mareografilta senttimetreinä (cm).
Kemi
Oulu
Raahe
Pietarsaari
Vaasa
Kaskinen
Mäntyluoto
Rauma
Turku
Föglö
Hanko
Helsinki
Porvoo
Hamina
Rakenne > Jäätiedotus

Kun Itämerellä tai Saimaalla on jäätä, luetaan keskipäivän lähetyksessä Ilmatieteen laitoksen jäätiedotus. Tiedotukseen kuuluu merialueiden jäätiedot, jäänmurtajien sijainnit, satamakohtaiset liikennerajoitukset ja niiden muutokset.
Rakenne > Merisäätietojen lukeminen

Pitkäaikainen radiotoimittaja Jommi Õunap kertoi vuonna 1993 Helsingin Sanomille merisäätietojen kuulostavan helpoilta lukea, mutta eivät sitä ole. Tärkeää on oikeanlainen painotus, selkeyttä tuova tauotus ja hieman vaihteleva rytmitys. Mittayksiköitä ja muita toistuvia sanoja voidaan jättää pois, jos on kiire ja seuraava ohjelma painaa päälle. Kovia tuulilukemia ja muita todellista vaaraa merkitseviä asioita korostetaan erityisesti. Merisään lukija seuraa rivejä usein kynällään tai muulla apuneuvolla ettei mikään tieto toistu, jää pois tai tule luetuksi väärän rannikkoaseman kohdalla.
Aiheesta muualla

Merisää Yle Areenassa
Merisää Ylen Elävässä arkistossa
Käkelä, Klaudia: Näin soi Merisää-biisi – Ylen toimitusjohtaja tarttui mikkiin Yle Uutiset.  14.8.2015. Yleisradio.
Jäätäminen voi olla vaarallinen ongelma aluksille.
Rannikkoaseman mittausinstrumentteja Marjaniemessä, Hailuodossa.
Hiphop-tanssi

Katutanssija Saksassa.
Hiphop-tanssi (myös hip hop -tanssi tai hip-hop-tanssi) on tanssin laji. Se on saanut alkunsa Yhdysvaltain länsirannikolla 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla.
Beatbox tuli tanssina julkisuuteen 1970-luvun alkupuolella Soul Train -TV-ohjelmassa The Lockers -ryhmän esiintymisten myötä. 2000-luvulla locking ja roboting olivat vallitsevia tanssimuotoja. 1970-luvun loppupuolella The Electric Boogaloos -ryhmä teki tunnetuksi uudet hiphop-tanssit, jotka ovat popping ja boogalooing.
Myöhemmin hiphop-tanssiin on yhdistynyt useita muita tansseja kuten lindy hoppia, steppiä, afrikkalaista ja afroamerikkalaista tanssia, breakdancea, reggaeta, capoeiraa, housea, hypeä, New Jack Swingiä, jammingia ja discotanssia. Rytmin vaihdokset ovat tyypillisiä hiphopille. Hiphop-tanssijoilla on oma tyylinsä, joka kehittyy harrastajille ajan myötä.
Nykyiset hiphop-tanssit eivät ole suoranaisesti kytköksissä hiphop-kulttuuriin. 1970-luvulla silloisilla hiphop-tansseilla oli tiivis sidos Yhdysvaltain länsirannikon hiphop-kulttuuriin. Hiphop-kulttuurin tanssillinen elementti on breakdance, joka on syntynyt varsinaisia hiphop-tansseja myöhemmin Yhdysvaltain itärannikolla ja jonka elementtejä käytetään hiphop-tanssin osana.
Remdesiviiri

| --- | --- |

Remdesiviiri
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-etyylibutyyli-(2S)-2-[[[(2R,3S,4R,5R)-5-(4-aminopyrrolo[2,1-f][1,2,4]triatsin-7-yyli)-5-syano-3,4-dihydroksioksolan-2-yyli]metoksifenoksifosforyyli]amino]propanoaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 1809249-37-3
ATC-koodi: -
PubChem CID: 121304016
DrugBank: DB14761
Kemialliset tiedot
Kaava: C27H35N6O8P 
Moolimassa: 602,585 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 0.84–1.04 tuntia (remdesiviiri),  20.4–25.3 tuntia (GS-441524) 
Ekskreetio: renaalinen 63 %, biliaarinen 27,8 %
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: intravenoosi
Remdesiviiri on Gilead Sciences -lääkeyhtiön kehittämä lääkeaine, joka on tarkoitettu virustautien hoitoon. Lääke pysäyttää viruksia estämällä niiden RNA-ketjujen toiminnan. Alkuaan lääke kehitettiin hepatiitti C:n hoitoon. Tämän jälkeen sitä kokeiltiin ebolan hoidossa. Kongon demokraattisen tasavallan ebolaepidemian 2018– aikana tehdyissä kliinisissä kokeissa testatuista neljästä ebolan lääkehoidosta kaksi (REGN-EB3, mAb114) havaittiin kuitenkin merkitsevästi paremmaksi kuin remdesiviiri ja ZMapp.
Remdesiviiriä on kokeiltu myös muita viruksia vastaan, kuten SARS, MERS ja SARS-CoV-2. Alustavien, vielä epävarmojen tutkimustulosten mukaan lääke saattaa auttaa joissain vaikeissa COVID-19-tapauksissa. Lääke on mukana Maailman terveysjärjestön WHO:n kokeilussa ja sitä on tutkittu satunnaistetuissa kokeissa lumelääkettä vastaan. Kiinalaisten tekemän tutkimuksen mukaan remdesiviiri ei auta vakavasti sairastuneita COVID-19-potilaita. Euroopan komissio antoi 3. heinäkuuta 2020 ehdollisen luvan käyttää remdesiviiriä EU-maissa vaikeasti sairaiden COVID-19-potilaiden hoidossa.
8. lokakuuta 2020 Euroopan komissio ilmoitti sopineensa 500 000 hoitoannoksen ostamisesta Gileadilta. Nämä Euroopan komission ostamat lääkkeet aiottiin jakaa 27 EU-maan, kuuden Balkanmaan, Ison-Britannian ja Euroopan talousalueen jäsenmaiden kesken COVID-19:n hoitoon näissä maissa.
Remdesiviirin kemiallinen kaava on C27H35N6O8P, moolimassa 602,6 g/mol ja CAS-numero 1809249-37-3.
Aiheesta muualla

PubChem: Remdesivir (englanniksi)
DrugBank: Remdesivir (englanniksi)
IWork.com

iWork.com on Applen online-palvelu, joka täydentää iWork-toimisto-ohjelmistopakettia. Se julkistettiin julkisena beetaversiona 6. tammikuuta 2009, Macworld Conference & Expossa. iWork.com-palvelu tarjoaa verkkokäyttöliittymän dokumenttien katsomiseen, lataamiseen ja kommentointiin. Toisin kuin muut pilvipalvelimeen perustuvat toimisto-ohjelmat, kuten Google Docs ja Windows Live Office, ei se tarjoa muokkausmahdollisuutta.
Kristillinen anarkismi

Kristillinen anarkismi on ajatussuuntaus, jonka mukaan kristityt ovat lopulta tilivelvollisia vain yhdelle auktoriteetille - Jumalalle, joka ruumiillistui Jeesuksen opetuksissa. Kristillisten anarkistien mukaan valtiolla - ja joidenkin mukaan kirkolla - ei ole eikä pitäisikään olla mitään valtaa ihmisten yli.lähde?
Eniten kristillisen anarkismin perustana on käytetty Jeesuksen vuorisaarnaa. Suurin osa kristillisistä anarkisteista on rauhankannattajia eikä käytä väkivaltaa, edes sotimiseen.
Leo Tolstoin nimi liitetään joskus kristilliseen anarkismiin, mm. teoksen Jumalan valtakunta on teidän (Царство Божіе внутри васъ) perusteella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
christocrate.ch (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
christiananarchy.com (englanniksi)
Duhoborit

Duhobor-naisia 1887.
Duhoborit eli duhobortsit, "hengensoturit", on ukrainalaisperäinen uskonlahko, saanut ehkä alkunsa jonkin ulkomaisen kveekarin vaikutuksesta 1740–1750 Harkovan kuvernementissa, josta se levisi muihinkin, etupäässä silloisen Venäjän eteläisiin kuvernementteihin. Vuosisadan lopulla Venäjän hallitus alkoi vainota duhoboreja. Heitä vuonna 1801 tarkastamaan lähetetty Lopuhin-niminen henkilö antoi heistä myönteisen kuvauksen, jonka vuoksi hallitus käski kaikkien lahkokunnan jäsenten siirtyä Taurian kuvernementtiin Molotšnajoen rannoille. Siellä he vaurastuivat. Hallitus alkoi kuitenkin 1819 vainota heitä, ja 1837 heidän käskettiin siirtyä Taka-Kaukasiaan. Vuonna 1900 osa heistä siirtyi Kanadaan,  jossa Brittiläisessä Kolumbiassa on edelleen perinteitä jatkava etnis-uskonnollinen duhobor-yhteisö. Historioitsijat ovat verranneet heitä kveekareihin ja mennoniitteihin, ja heitä on pidetty elämäntapansa vuoksi esihippeinäkin.
Duhoborien seitsemäntuhantisen joukko saapui Kanadaan, jonne myös heidän 1887 Siperiaan karkotettu henkinen johtajansa Peter (Pjotr) Verigin pääsi 1902. Hän kuoli 1924 junan räjähdyksessä, joka kantaa salamurhan tunnusmerkkejä. Ryhmässä tapahtui hajaannusta, ja lopullisen pirstoutumisen aiheutti lama. Nykyisin duhoborit asuvat hajallaan Kanadassa, ja he ovat vähitellen sulautuneet kanadalaiseen kulttuuriin. Duhoboreja arvioidaan olevan 20 000–30 000, mutta aktiivisia ehkä kymmenesosa. Perinteitä säilyttää ja ylläpitää Brittiläisessä Kolumbiassa Castlegarissa museo ja kulttuurikeskus Doukhobor Discovery Centre.
Duhoborien opin mukaan aistillinen osa Jumalaa asuu luonnossa ja henkinen ihmisen sielussa, joka on ollut olemassa jo ennen maailman luomista. He eivät tunnustaneet perisyntiä ja ruumiillista ylösnousemusta. Kristus oli ihminen, jossa erittäin korkeassa määrässä ilmeni jumalallinen järki. Kirkko ei ole ulkonainen laitos vaan ilman kansallista ja uskonnollista erotusta kaikkien niiden yhteys, joissa on sisäinen, jumalallinen valo. Kaikki ihmiset ovat tasa-arvoisia. Maallinen esivalta ei ole heitä varten. Duhoborit eivät vakaumukseltaan voi astua sotapalvelukseen eivätkä vannoa valaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Duhoborit Wikimedia Commonsissa
Merja Keskinen

| Merja Keskinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. syyskuuta 1959 (ikä 65) Turku
Taiteilija
Ala:  tekstiilitaiteilija
Palkinnot
 Vuoden tekstiilitaiteilija (2019) 
Merja Keskinen (s. 3. syyskuuta 1959, Turku) on suomalainen taiteen maisteri (TaiK, 1988) ja tekstiilitaiteilija. Hän edustaa nykytekstiilitaidetta ja tulkitsee ympäröivää maailmaa väreillä. Teokset ovat pääsääntöisesti suurikokoisia, ja niissä hän käyttää erilaisten kehikoiden ja raamien ympärille ilman kangaspuita kudottuja kankaita. Teosten materiaalina Keskinen käyttää pääasiassa luonnonmateriaaleja, erityisesti pellavaa.
Keskisen toteuttamiin tilaustöihin kuuluu tekstiiliteos ”Kind of Blue” (2012) Suomen Pariisin suurlähetystöön. Valtion kolmevuotisen taiteilija-apurahan hän sai vuonna 2016. Keskisen omia näyttelyitä on ollut Suomessa ja Japanissa. Ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin hän on osallistunut Suomessa ja ulkomailla.
Hän on taiteellisen työn lisäksi työskennellyt Finlaysonin suunnittelijana ja toiminut Almedahlsin julkisten tilojen tekstiilimallistojen suunnittelu- ja asiantuntijatehtävissä.
Tekstiilitaiteilijat TEXO ry myönsi Keskiselle Vuoden tekstiilitaiteilija -tunnustuksen vuonna 2019. Vuonna 2021 hänelle myönnettiin valtion viisivuotinen taiteilijaprofessoriapuraha.
Toroppala

Toroppala on Savonlinnaan kuuluva kylä entisen Kerimäen kunnan alueella. Kylään on matkaa Kerimäen kirkolta noin 4,5 kilometriä.
Toroppalassa sijaitsee Kerimäen tuulimylly. Kylässä sijaitsee myös entinen Toroppalan ala-aste, jossa oli aikoinaan noin 40 oppilastalähde?. Entisellä koululla on yhä luistelukenttä, joka on vapaassa käytössä kaikillelähde?. Entisen koulun omistaa nykyään Yömyssy-niminen majoitusyrityslähde?.
Muuta

Kari Hietalahti hyödynsi kylää sketsisarja Putouksessa, Toroppala oli hänen sketsihahmonsa Juri Kakan kotikylä.
Aiheesta muualla

Prisma Studio ke 5.4.2017: Löysimme Suomen hauskimman murteen
Karvaturkkilo

| Karvaturkkilo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Haiskiaismaiset Staphylinoidea
Heimo::  Raatokuoriaiset Silphidae
Alaheimo::  Nicrophorinae
Suku::  Turkkilot Nicrophorus
Laji::  vespillo
Kaksiosainen nimi
 Nicrophorus vespillo  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Karvaturkkilo Wikispeciesissä   Karvaturkkilo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karvaturkkilo eli turkkilo (Nicrophorus vespillo) on noin 2 cm pitkä raatokuoriaisten heimoon kuuluva turkkilolaji. Karvaturkkilo on perusväritykseltään musta, mutta peitinsiivissä on oranssit poikkivyöt. Lajin etuselän etureunassa ja peitinsiipien takareunassa on keltaisia karvoja. Sen ravintoon kuuluvat eläinten raadot. Karvaturkkiloa esiintyy pääasiassa Euroopan alueella. Laji on Suomessa yleinen ja vakiintunut. Karvaturkkilo on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi lajiksi.
Lisääntyminen

Karvaturkkilo munii pieniin raatoihin, jotka se kaivaa maahan toukkiensa ravinnoksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Karvaturkkilo (Nicrophorus vespillo)
ITIS: Nicrophorus vespillo (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Nicrophorus vespillo (Burying beetle) (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Nicrophorus vespillo (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Nicrophorus vespillo, the Common burying beetle (englanniksi)
Anni Albers

Anni Albers (o.s. Annelise Fleischmann, 12. kesäkuuta 1899 Berliini – 9. toukokuuta 1994 New Haven, Connecticut) oli saksalaissyntyinen Yhdysvalloissa uransa tehnyt tekstiilitaiteilija, jota pidetään yhtenä alan merkittävimmistä uudistajista 1900-luvulla.
Annelise Fleischmann syntyi varakkaaseen juutalaiskotiin Berliinissä. Isä oli huonekalutehtailija ja äiti Ullsteinin kustantajasukua. Tytär olisi halunnut kouluttautua taidemaalariksi Oskar Kokoschkan opissa, mutta sitä ei katsottu hyvän perheen tyttärelle sopivaksi. Hänet lähetettiin 1922 Bauhaus-oppilaitokseen, jossa hän opiskeli koulun ainoaa naisille sallittua alaa, kudontaa. Vuonna 1925 hän avioitui opettajansa, taidemaalari ja väriteoreetikko Josef Albersin kanssa. Natsien suljettua Bauhausin 1933 arkkitehti Philip Johnson kutsui Albersit Yhdysvaltoihin, Pohjois-Carolinassa toimineeseen kokeelliseen Black Mountain College -taidekouluun. Kun Josef Albers kutsuttiin 1950 Yalen yliopiston professoriksi, perhe muutti Connecticutin New Haveniin, jossa he asuivat loppuelämänsä.
Anni Albers oli vuonna 1949 ensimmäinen tekstiilitaiteilija, jonka New Yorkin Museum of Modern Art kutsui pitämään näyttelyä elämäntyöstään. Toinen suuri näyttely oli syksyllä 1985 Washington D.C.:ssä Smithsonian American Art Museumin Renwick Galleryssa. Hänen 1960-luvun suurten monumentaaliteostensa tunnetuin on Polttouhrien muistomerkki New Yorkin juutalaismuseossa. Hänen suunnittelemia kankaita valmistivat monet maailman johtavat tekstiiliyritykset.
70-vuotiaana Anni Albers siirtyi tekstiilistä taidegrafiikan pariin ja teki kineettistä taidetta.
Sumakit

| Nystysumakit |
| --- | --- |
 Samettisumakki (Rhus typhina eli Rhus hirta)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Sumakkikasvit Anacardiaceae
Suku::  Nystysumakit Rhus  L.
Katso myös
   Sumakit Wikispeciesissä   Sumakit Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sumakit eli nystysumakit (Rhus) on kasvisuku sumakkikasvien heimossa. Sukuun kuuluu noin 200 lajia (Toxicodendron-suku mukaan lukien), joita kasvaa maailman lauhkeilla ja lämpimillä alueilla. Ne ovat tavallisesti kaksikotisia puita, pensaita tai liaaneja. Sumakeista monet ovat hyötykasveja, esimerkiksi koristekasveja, tanniinien tai mausteiden lähteitä.
Sumakkilajeja

Viljeltyjä sumakkeja:
tuoksusumakki (Rhus aromatica)
parkkisumakki eli välimerensumakki (Rhus coriaria)
silosumakki (Rhus glabra)
kiinansumakki (Rhus potaninii)
samettisumakki eli virginiansumakki (Rhus typhina, syn. Rhus hirta) – alkuperäalue itäinen Pohjois-Amerikka.
vernissasumakki eli vernissapuu (Rhus verniciflua, syn. Toxicodendron vernicifluum) – alkuperäalue Japani.
Muita suvun lajeja:
haisusumakki (Rhus trilobata)
Sumakkilajeja > Lähisukuisia lajeja

myrkkysumakki eli amerikanmyrkkysumakki (Toxicodendron pubescens, aiemmin Rhus toxicodendron L.)
liaanimyrkkysumakki (myrkkymuratti) (Toxicodendron radicans, aiemmin Rhus radicans L.)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Nystysumakit (Rhus)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Rhus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Rhus (englanniksi)
Flora of China: Rhus (englanniksi)
Australian kenraalikuvernööri

| Australian kenraalikuvernööri |
| --- | --- |
 Governor General of Australia
 Kenraalikuvernöörin lippu
 
 Nykyinen Sam Mostyn 1. heinäkuuta 2024 lähtien
Virka-asunto:  Australian parlamentti (Canberra) Admiralty House (Sydney)
Nimittäjä:  Australian monarkki
Kauden pituus:  hänen majesteettinsa tahdosta
Perustettu:  1. tammikuuta 1901
Ensimmäinen:  John Hope, Hopetounin 7. jaarli
Palkka:  425 000 AU$ vuodessa
Kotisivut:  gg.gov.au
Australian kenraalikuvernööri (engl. Governor-General of Australia) on Kansainyhteisön Commonwealth realm -maiden monarkin (nykyisin Charles III) edustaja Australiassa. Kenraalikuvernöörin virka perustettiin vuonna 1901 Australian perustuslaissa. Nykyisen kenraalikuvernööri Sam Mostyn virkakausi alkoi 1. heinäkuuta 2024.
Kenraalikuvernöörin nimittää monarkki pääministerin esityksestä. Kauden pituutta ei ole virallisesti määritelty, vaan se on nimellisesti "hänen majesteettinsa tahdosta", mutta käytäntönä on ollut, että sama henkilö toimii virassa noin viiden vuoden ajan.
Useimmissa asioissa kenraalikuvernööri toimii hallituksen ohjeiden mukaan, ja hallitus puolestaan on vastuussa maan parlamentille. Kenraalikuvernööri voi kuitenkin erottaa pääministerin, jos tämä toimii lakien vastaisesti tai ei nauti parlamentin luottamusta. Hän voi myös kieltäytyä hajottamasta parlamenttia pääministerin vaatimuksesta huolimatta.
Kenraalikuvernööri on muodollisesti Australian puolustusvoimien ylipäällikkö, käytännössä hän siinäkin tehtävässä noudattaa hallituksen ohjeita. Ylipäällikkönä hän toimii kuitenkin monissa seremonioissa ja ottaa vastaan paraateja ja myöntää kunniamerkkejä.
Vuonna 2019 kenraalikuvernöörin palkkio oli 425 000 Australian dollaria vuodessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Australian kenraalikuvernööri Wikimedia Commonsissa
Savannigaselli

| Savannigaselli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Gasellit Antilopinae
Suku::  Eudorcas
Laji::  thomsonii
Kaksiosainen nimi
 Eudorcas thomsonii  (Günther, 1884) 
Synonyymit
 Gazella thomsonii Günther, 1884  
Katso myös
   Savannigaselli Wikispeciesissä   Savannigaselli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Savannigaselli eli thomsoningaselli (Eudorcas thomsonii) on keskikokoinen itäafrikkalainen gasellilaji, jolla on solakat raajat ja siro ruumis. Sitä tavataan suhteellisen yleisenä etenkin Tansaniassa, Keniassa ja Etelä-Sudanissa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.
Laji on saanut tieteellisen nimensä skotlantilaisen tutkimusmatkailija Joseph Thomsonin mukaan.
Savannigaselli on 80–120 senttimetriä pitkä, ja sen häntä on lisäksi 15–27 senttimetriä. Sen säkäkorkeus on 66–82 senttimetriä.
Savannigasellin turkki on ylhäältä vaaleanruskea ja alta valkoinen. Kupeella on leveä musta juova, naama on raidallinen ja silmien ympärys valkoinen. Sarvet ovat poikkiharjanteiset, takaviistossa, ja niiden kärjet taipuvat eteenpäin. Sekä uroksella että naaraalla on sarvet, mutta uroksen sarvet ovat pitemmät ja paksummat. Urokset käyttävät sarviaan taisteluissa reviiristä, jolloin ne voivat aiheuttaa toisilleen vakaviakin vammoja.
Savannigaselli syö heinää, ruohoa, pensaiden lehtiä ja siemeniä. Naaras synnyttää kahdesti vuodessa yhden vasikan. Naaras on sukukypsä yhdeksän kuukauden iässä ja uros kolmevuotiaana. Savannigaselli elää luonnossa 10 vuotta ja tarhassa 16 vuotta.
Savannigaselli vaeltaa laumoissa, joissa voi olla yli 60 yksilöä. Jotkin urokset elävät yksin omalla reviirillään. Lajin vaarana ovat etenkin kissaeläimet ja villikoirat. Kun yksi lauman jäsen havaitsee saalistajan, koko lauma alkaa lähestyä sitä yhtenä joukkona, jolloin peto ei pääse yllätyshyökkäykseen. Jos peto hyökkää, lauma säntäilee sinne tänne hämätäkseen saalistajaa.
Tunnustuskirkko

Tunnustuskirkko (saks. Bekennende Kirche) oli toista maailmansotaa edeltävinä vuosina syntynyt, Saksassa natsihallintoa vastaan kamppaillut protestanttinen kirkkokunta, jota on pidetty vastarintaliikkeen teologisena ilmentymänä. Tunnustuskirkon perustajajäsen ja sen merkittävä edustaja oli Dietrich Bonhoeffer, saksalainen teologi, joka toimintansa vuoksi surmattiin keskitysleirillä.
Tutkimus Suomessa

Minnamari Helaseppä väitteli maaliskuussa 2005 Helsingin yliopistossa Tunnustuskirkon kehittymisestä Thüringenin maakirkossa ja sen kamppailusta natsivaikutteisen Deutsche Christen -liikkeen kanssa. Saksan kirkkotaistelua ovat suomalaisteologeista tutkineet myös Eino Murtorinne ja Reijo Heinonen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Columbia Encyclopedia: The Confessing Church (englanniksi)
Helaseppä Minnamari: Die Lutherische Bekenntnisgemeinschaft und der Kampf um die Thüringer evangelische Kirche 1933/34-1939 (Arkistoitu – Internet Archive)