stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Waldemar Aspelin
Toiminta arkkitehtina

Waldemar Aspelin suunnitteli asuin- ja liiketaloja eri puolille vanhaa kantakaupunkia, muun muassa Puistokadulle, Bulevardille ja Yrjönkadulle. Liberalismin hengessä rakentaminen oli sangen vapaata ja sitä säätelivät lähinnä kaupungin asemakaava ja rakennusjärjestys. Helsingin kivirakennusten määrä kolminkertaistui Helsingissä vuodesta 1880 vuoteen 1910. Kerrostalot korvasivat väljän empire-kaupungin. Tilalle tuli keskieurooppalainen tiiviys ja suljetut katurivistöt. Helsinki oli kasvanut voimakkaasti 1870-luvulta alkaen. Noin 100 000 asukkaan kaupunki oli alkanut muuttua agraarista kauppapaikasta moderniksi urbaaniksi kaupungiksi. Kun laitakaupunki oli ennen murrosta alkanut jo nykyisen eduskuntatalon kohdalta, niin teollistumisen lisääntyminen ja kasvava kaupankäynti toi paljon uusia asukkaita ja tarvittiin uusia teollisuustiloja ja asuntoja. Näissä muutospaineissa myös arkkitehtikoulutus sai alkunsa Suomessa Helsingin Polyteknillisessä Opistossa vuonna 1872, jonka kasvatteja myös Waldemar Aspelin oli. Näyttävän uuden kaupunkiarkkitehtuurin kustantajina olivat lähinnä yksityiset rakennuttajat. Huvilat edustivat koristeellista puuarkkitehtuuria.
Aspelin on 1800-luvun kertaustyylien edustaja, myöhemmässä vaiheessa hänen rakennuksensa voi osittain määritellä jugend-tyylisiksi. Aspelin ei niinkään ollut esteettisen suunnan näyttäjä, vaan hän keskittyi toteuttamaan tilaajien toiveita ja tekemään hyvää käyttöarkkitehtuuria. Myös Hankoon Aspelin suunnitteli useita huviloita Kylpyläpuiston huvila-alueelle 1800–1900-luvun vaihteessa sekä teki Hangon kylpylälaitoksen muutostyöt 1910.
Rakennuksia

Aladinin talo, Raatihuoneentori, Hamina 1889
Karlbergin kartanon päärakennus, Aulanko 1890
Brennerin talo, Eteläranta 4 – Unioninkatu 5, Helsinki 1891, 1897
Finns kansanopistorakennus , Espoonkartano, Espoo, 1896
Fiskarsin Lukaali, Fiskari 1896
Privatbankenin konttorin sisätilat, Helsinki 1896
Nordsjön kartanon päärakennuksen laajennus 1897
Fazerin makeistehdas, Tehtaankatu, Helsinki 1898. Tiloissa työskentelee nykyisin mainosalan ihmisiä ja filmintekijöitä.
Pohjoismaiden Osakepankin talo, Viipuri.  1898–1900
Donnerin talo Liisankadulla Kruununhaassa, Helsinki 1900, on ehkä Aspelinin tunnetuin asuinrakennus. Hän suunnitteli sen yhdessä  edinburghilaisen arkkitehti  Robert S. Lorimerin kanssa. Talo tunnetaan myös Svenska Klubbenin rakennuksena. Teollisuusmies ja insinööri  Ossian Donner rakennutti talon lahjaksi skotlantilaiselle vaimolleen Violet Marion MacHutchenille. Arvatenkin vaimon koti-ikävää lievittämään tämä talo on rakennettu tiilestä skotlantilaiseen tyyliin.
Raitiovaunuhalli (nykyinen Ratikkamuseo), Töölönkatu 51 A, Helsinki 1900, on Helsingin Raitiotie- ja omnibus-Osakeyhtiön rakennuttama. Kun vuosisadan vaihtuessa raitiotielinjat sähköistettiin, Aspelinin tehtäväksi tuli tämän hallin suunnittelu sähköisille vaunuille. Yhtiö oli aloittanut julkisen hevosbussiliikenteen vuonna 1888 ja hevosraitiotieliikenteen pian sen jälkeen. Komea kaari-ikkunainen raitiovaunuhalli sijaitsee Töölönkadun ja Eino Leinon kadun kulmauksessa.
Fabianinkatu 15, Helsinki 1901 (Yleisradion toimitalona 1934–1981)
Fiskarsin viljamakasiini, 1902
Helsingin Raitiotie- ja Omnibus Osakeyhtiön asuintalo "Sipoon kirkko", Mannerheimintie 76, Helsinki (purettu 1978). Hallin suunnittelun jälkeen Aspelin sai tehtäväkseen suunnitella asuintaloprojektin raitioliikenneosakeyhtiön henkilökunnalle. Se sijoittui Turunmaantien, nykyisen Mannerheimintien ja Humalistonkadun kulmaan ja sai liikanimen "Sipoon kirkko". Rakennus oli ulkoisesti vaikuttava, mutta asuinolosuhteet olivat ankeat. Suurin osa asunnoista oli yksiöitä ilman sähkölämmitystä ja käymälää. Perheillä oli lähes jokaisella vielä vuokrayksiössään alivuokralainen.
Vironkatu 1, Helsinki 1905. Aspelin rakensi jugendtyylisen rakennuksen Konstantin Kiseleffin 1880-luvulla rakentaman Meritullinkatu 14:n jatkeeksi. Rakennus oli pitkään Suomen Pankin käytössä. Vuodesta 1984 vuoteen 2012 osoitteessa sijaitsivat Helsingin yliopiston musiikkitieteen ja fonetiikan laitokset.
Hopeasalmentie 3, Kulosaari huvila, 1905
Aulangon näkötorni, Hämeenlinna, 1906–1907
Ahdenkallion kartanon päärakennus, Hyvinkää, 1906
Koivumäen kartanon päärakennus, Hiltulanlahti, Kuopio 1907
Laivurinkatu 7 (Pohjoismaiden Osakepankki, myöhemmin Kotkan kaupungin satamakonttori), Kotka, 1908
Hangon vesitorni, Hanko 1910 (tuhoutunut 1940–41)
Pauligin toimitalo, valmistunut v. 1911, Satamakatu 11, Helsinki. Kirkkohallituksen toimitilana 60-luvulta. Asuinkäyttöön 44 huoneistolla v. 2020 valmistunut As Oy Kasinonranta, Helsinki. Myöhäisjugendrakennus Laivasto- ja Satamakadun kulmassa Katajanokalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Waldemar Aspelin Wikimedia Commonsissa
Rakennustaiteen museon arkkitehtiesittely (Arkistoitu – Internet Archive)
www.korttelit.fi: Waldemar Aspelinin suunnittelemia rakennuksia Helsingissä (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland
Monolith Productions

| Monolith Productions |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  tytäryhtiö
Perustettu:  1994
Lakkautettu:  2025
Kotipaikka:  Kirkland, Washington, Yhdysvallat
Toimiala:  videopeliteollisuus
Tuotteet:  videopelit
Emoyhtiö:  Warner Bros. Interactive Entertainment
Kotisivu:  lith.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Monolith Productions oli yhdysvaltalainen pelitalo. Yhtiö perustettiin vuonna lokakuussa 1994, Kirklandissa. Warner Bros. Interactive Entertainment osti Monolithin vuonna 2004. Warner Bros lakkautti Monolithin ja kaksi muuta studiotaan helmikuussa 2025 uusimpien julkaistujen pelien huonon menestyksen vuoksi.
Pelit > 1994–2003

| Nimi | Vuosi | Alustat |
| --- | --- | --- |
| Maabus | 1994 | MS-DOS |
| Blood | 1997 | MS-DOS |
| Claw | 1997 | Windows |
| Rage of Mages | 1998 | Windows |
| Get Medieval | 1998 | Windows |
| Shogo: Mobile Armor Division | 1998 | Windows, AmigaOS, Mac OS, Linux |
| Blood II: The Chosen | 1998 | Windows |
| Gruntz | 1999 | Windows |
| Rage of Mages II: Necromancer  | 1999 | Windows |
| Septerra Core | 1999 | Windows, Linux, MacOS |
| Gorky 17 | 1999 | AmigaOS, Linux, Mac OS, Windows |
| The Operative: No One Lives Forever | 2000 | Windows, PlayStation 2, Mac OS X |
| Aliens versus Predator 2 | 2001 | Windows, OS X |
| No One Lives Forever 2: A Spy in H.A.R.M.'s Way | 2002 | Windows, Mac OS X |
| Tron 2.0  | 2003 | Windows, OS X, Game Boy Advance, Xbox |
| Contract J.A.C.K.  | 2003 | Windows |
Pelit > 2005–

| Nimi | Vuosi | Alustat |
| --- | --- | --- |

| The Matrix Online | 2005 | Windows |
| F.E.A.R. | 2005 | Windows, PlayStation 3, Xbox 360 |
| Condemned: Criminal Origins | 2005 | Windows, Xbox 360 |
| Condemned 2: Bloodshot | 2008 | PlayStation 3, Xbox 360 |
| F.E.A.R. 2: Project Origin | 2009 | Windows, PlayStation 3, Xbox 360 |
| Gotham City Impostors | 2012 | Windows, PlayStation 3, Xbox 360 |
| Guardians of Middle-earth | 2012 | Windows, PlayStation 3, Xbox 360 |
| Middle-earth: Shadow of Mordor | 2014 | Windows, PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360, Xbox One |
| Middle-earth: Shadow of War  | 2017 | Windows, PlayStation 4, Xbox One |
Aiheesta muualla

Viralliset verkkosivut
Monolith Studios MobyGamesissa
Attikos (filosofi)

Attikos (n. 175) oli antiikin kreikkalainen keskiplatonilainen filosofi. Kaikki mitä hänestä tiedetään on peräisin Eusebioksen teoksessa Preparatio Evangelica säilyneistä katkelmista eräästä hänen teoksestaan.
Attikoksen filosofiaa kuvaa dogmaattisuus. Hän piti Platonin kirjoitetuista opeista poikkeamista auttamattoman harhaopillisena. Attikos oli myös voimakas peripateettisen filosofian vastustaja. Hänen teoksensa oli luonteeltaan poleeminen Aristotelesta vastaan. Ei ole selvää, oliko poleeminen asenne enemmän filosofisesti kuin poliittisesti motivoitunutta. Jotain ehkä kertoo se, että hän väitti Aristoteleen olleen ateisti, joka kielsi sielun olemassolon ja jumalallisen kaitselmuksen.
Kirjallisuutta

Karamanolis, George E.: Plato and Aristotle in Agreement? Platonists on Aristotle From Antiochus to Porphyry, Oxford University Press, 2006, ISBN 0199264562.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Atticus (c. 175)
Antiikin filosofia  Platonismi
Käännös suomeksi
Atso

| Atso |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  28. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Aatso
Vastineita eri kielissä:  Aze, Azo
Nimen alkuperä:  Liivinmaa, Kuurinmaa, saksalainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Atso on suomalainen miehen etunimi. Atson nimipäivää vietetään 28. heinäkuuta. Nimen taustalla on 1200-luvulla kirjoitettu Liivinmaan kronikka, jossa esiintyvät henkilönnimet Asse ja Asso, joiden germaaninen alkumuoto on Azzo. Suomenkielisen nimen Atso on niiden pohjalta muodostanut Helsingin yliopiston saksan kielen lehtori Bernhard Fredrik Godenhjelm, jonka runokokoelmassa Kertovaisia runoelmia (1892), balladissa Syksyinen tarina, esiintyy merirosvo nimeltä Atso.
Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut kirjoilla 1 027 Atso-nimistä henkilöä. Heistä on vuonna 2000 tai myöhemmin syntyneitä 222.
Tunnettuja Atsoja

Atso Almila (s. 1953), kapellimestari
Atso Haapanen (s. 1963), sota- ja tietokirjailija
Atso Lehtinen (s. 2001), jääkiekkoilija
Atso Vainio (s. 1965), Uudenkaupungin kaupunginjohtaja
Kuvitteellisia Atsoja

Atso Niit, Salatut elämät -televisiosarjan henkilö, Anssi Hakasen roolihahmo
Atsitromysiini

| --- | --- |

Atsitromysiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
9-deoksi-9a-atsa-9a-metyyli-9a-homoerytromysiini A
Tunnisteet
CAS-numero: 83905-01-5
ATC-koodi: J01FA10
PubChem CID: 55185
DrugBank: DB00207
Kemialliset tiedot
Kaava: C38H72N2O12 
Moolimassa: 748.88
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 38 % 250 mg:n kapseleissa
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 68 tuntia
Ekskreetio: biliaarinen, renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  B (USA)   B1 (Aus)
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Atsitromysiini on makrolidiryhmään kuuluva antibiootti, joka on johdettu puolisynteettisesti erytromysiinistä.
Atsitromysiiniä käytetään hoitamaan muun muassa infektioita, kuten keuhkoputkentulehdusta, keuhkokuumetta ja välikorvantulehdusta. Lisäksi sitä käytetään suurina kerta-annoksina klamydian hoitoon.
Atsitromysiiniä sisältävien lääkkeiden on todettu aiheuttavan rytmihäiriöitä. Riskiryhmään kuuluvat ne, joilla on normaalia hitaampi syke, veren alhainen kalium- tai magnesiumpitoisuus, sekä ne jotka syövät tiettyjä, epäsäännöllisen sykkeen tai rytmihäiriöiden hoitoon käytettäviä lääkkeitä.
Suomessa myytäviä atsitromysiiniä sisältäviä lääkkeitä ovat Zithromax, Azithromycin Sandoz sekä Azithromycin ratiopharm.
Kemia

Atsitromysiinin perusrakenteena on laktonirengas, jossa on 14 hiiliatomin lisäksi yksi typpiatomi. Muiden makrolidien tapaan atsitromysiini sitoutuu bakteerien ribosomeihin estäen niiden proteiinisynteesiä.
Atsitromysiinin kemiallinen kaava on C38H72N2O12, moolimassa 748,88 g/mol ja CAS-numero 83905-01-5.
Atsitromysiini-antibiootilla hoidetaan muun muassa keuhkoputkentulehdusta ja klamydiaa. Yhdysvalloissa on varoitettu, että antibiootti voi aiheuttaa jopa kuolettavia sydämen rytmihäiriöitä
Aiheesta muualla

Lääkelaitos: Azithromycin[vanhentunut linkki]
KEGG: Azithromycin (englanniksi)
Human Metabolome Database: Azythromycin (englanniksi)
ChemBlink: Azithromycin (englanniksi)
Arvonimet Suomessa

Arvonimi on Suomessa kansalaiselle myönnetty julkisen arvonannon osoitus tämän yhteiskunnan hyväksi tekemästä työstä.
Arvonimiä on käytössä noin sata. Arvonimeen ei liity oikeuksia eikä velvollisuuksia. Arvonimestä on maksettava vero.
Arvonimien myöntäminen

Arvonimet myöntää tasavallan presidentti. Arvonimilautakunta antaa arvonimiasioista lausuntonsa presidentille. Arvonimilautakunnan puheenjohtajana toimii pääministeri, ja hänen lisäkseen lautakuntaan kuuluu seitsemän jäsentä, jotka nimitetään kuudeksi vuodeksi kerrallaan. Arvonimilautakunnan jäsenten tulee edustaa yhteiskunnallisten asioiden, kulttuurin ja elinkeinoelämän erityisen hyvää asiantuntemusta. Lautakunnan jäseneksi ei voida nimittää henkilöä, joka on nimityshetkellä täyttänyt 66 vuotta. Arvonimilautakunnan jäsenet ovat yleensä olleet pitkäikäisiä; esimerkiksi professori Matti Klinge kuului lautakuntaan yhteensä 24 vuotta vuosina 1982–2006.
Suoranaisena jatkona suuriruhtinaskunnan ajan arvonimikäytännölle Suomessa tasavallan presidentti voi jakaa erilaisia arvonimiä ”todellisen viran niitä seuraamatta”. Tämä perustuu nykyään julkisista arvonannon osoituksista annettuun lakiin (1215/1999) ja sen nojalla annettuun asetukseen arvonimistä (381/2000). Kaiken kaikkiaan arvonimiä on myönnetty itsenäisyyden aikana (vuodesta 1918 lähtien) noin 13 000.
Arvonimeä haetaan tasavallan presidentiltä kirjallisesti perustellulla hakemuksella. Hakijana voivat olla yksityiset henkilöt tai organisaatiot, jotka maksavat myös veron arvonimestä. Henkilölle haetun arvonimen tulee mahdollisuuksien mukaan kuvata hänen elämäntyötään.
Arvonimiä koskevan asetuksen mukaan myöntämisen edellytyksiä ovat arvonimen saajan hyvämaineisuus ja nuhteettomuus. Rajoituksia on kolme: henkilö ei voi esittää arvonimeä itselleen, arkkiatrin arvonimi voi olla Suomessa vain yhdellä henkilöllä kerrallaan ja pitäjänneuvoksen arvonimen haltijana voi samassa kunnassa olla vain yksi henkilö kerrallaan.
Arvonimen myöntämisen edellytyksenä on myös saajan suostumus. Käytännössä kuitenkin hyvin harva on kieltäytynyt hänelle tarjotusta arvonimestä. SDP:n kärkipoliitikot Rafael Paasio ja Kalevi Sorsa kieltäytyivät heille ehdotetusta valtioneuvoksen arvonimestä vedoten työväenliikkeen perinteisiin. Myöhemmin Nokian pääjohtaja ja Shellin hallituksen puheenjohtaja Jorma Ollila ei ole suostunut ottamaan vastaan hänelle tarjottua vuorineuvoksen arvonimeä.
Muuta tietoa

Perinnöllisiä aatelin arvonimiä ei enää Suomessa myönnetä, mutta suvut, jotka on aikaisemmin aateloitu, voivat edelleen käyttää arvonimiään. Mitään erioikeuksia aatelilla ei Suomessa eikä muualla Euroopassa enää ole lukuun ottamatta Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttia, jossa ylähuoneen pääreillä edelleen on hieman lainsäädäntövaltaa.
Tuomarinkoulutuslautakunta myöntää auskultoinnin hyväksytysti suorittaneelle juristille varatuomarin arvonimen. Käräjäoikeuden lautamiehistä annetun lain (675/2016) nojalla laamanni (käräjäoikeuden päällikkötuomari) voi myöntää lautamiehelle tunnustukseksi pitkästä ja ansiokkaasta (käytännössä ainakin kahdeksan tai yhdeksän vuotta kestäneestä) toiminnasta herastuomarin arvonimen.
Suomen hallintobyrokratiassa ministeriöiden korkeita virkamiehiä kutsutaan myös neuvoksiksi, ja tällöin on kyseessä virkanimike eikä arvonimi. Tällaisia virkanimikkeitä ovat muun muassa finanssineuvos, hallitusneuvos, maatalousneuvos ja teollisuusneuvos. Suomen evankelisluterilaisen kirkon korkeiden viranhaltijoiden virkanimike on kirkkoneuvos.
Joidenkin perinteisten kestävyysurheilutapahtumien järjestäjät kutsuvat urheiluun liittyvissä yhteyksissä tapahtumaan toistuvasti osallistuneita kuntourheilijoita neuvoksiksi. Siten Finlandia-hiihdon 15 kertaa suorittanut hiihtäjä on hiihtoneuvos ja Helsinki City Marathonin 10 kertaa juossut maratoonari on maratonneuvos. Nämä eivät ole varsinaisia arvonimiä.
Käytössä olevat suomalaiset arvonimet

Suluissa olevat summat tarkoittavat arvonimestä maksettavan veron määrää. Jälkimmäinen summa osoittaa veron määrän silloin, kun arvonimen saaja on päätoimisessa virka- tai työsuhteessa taikka muussa siihen verrattavassa palvelussuhteessa valtioon, kuntaan tai kirkkoon. Muussa tapauksessa veroa maksetaan edellisen summan mukaan. Veron maksaa arvonimeä esittänyt taho, ei arvonimen saaja itse.
ryhmä (vero 48 400 euroa tai 12 100 euroa)
ryhmä (vero 33 300 euroa tai 8 300 euroa)
| --- | --- |
 energianeuvos erikoislähettiläs kauppaneuvos liikenneneuvos maanviljelysneuvos matkailuneuvos merenkulkuneuvos :  metsäneuvos ministeri rahoitusneuvos teollisuusneuvos valtiopäiväneuvos viestintäneuvos ylipormestari 
ryhmä (vero 24 200 euroa tai 6 000 euroa)
ryhmä (vero 19 300 euroa tai 4 800 euroa)
ryhmä (vero 16 400 euroa tai 4 100 euroa)
ryhmä (vero 12 000 euroa tai 3 000 euroa)
ryhmä (vero 8 700 euroa tai 2 200 euroa)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  budjettineuvos  eläinlääkintöneuvos eräneuvos hallitusneuvos kalastusneuvos kenttäpiispa kulttuurineuvos  |  kunnallisneuvos liikuntaneuvos lääkintöneuvos maanmittausneuvos metsätalousneuvos museoneuvos nuorisoasiainneuvos  |  poliisineuvos pääkonsuli satamaneuvos työsuojeluneuvos verotusneuvos ympäristöneuvos  |
ryhmä (vero 6 200 euroa tai 1 550 euroa)
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  ammattikasvatusneuvos balettineuvos elokuvaneuvos järjestöneuvos kalatalousneuvos kamarineuvos kaupallinen neuvos  |  kihlakunnanneuvos kiinteistöneuvos kirjapainoneuvos kirjastoneuvos korkeakouluneuvos kotiseutuneuvos kotitalousneuvos  |  kotiteollisuusneuvos kouluneuvos kunnanjohtaja käsityöneuvos luotsineuvos lähetystöneuvos musiikkineuvos  |  opetusneuvos pitäjänneuvos pormestari puutarhaneuvos revisioneuvos seurakuntaneuvos sosiaalineuvos  |  taideneuvos talousneuvos teatterineuvos terveydenhuoltoneuvos uittoneuvos  |
ryhmä (vero 4 250 euroa tai 1 100 euroa)
ryhmä (vero 3 300 euroa tai 820 euroa)
ryhmä (vero 2 700 euroa tai 680 euroa)
ryhmä (vero 1 100 euroa tai 270 euroa)
ryhmä (vero 770 euroa tai 200 euroa)
ryhmä (vero 640 euroa tai 160 euroa)
ryhmä (vero 330 euroa tai 80 euroa)
ryhmä (vero 70 euroa tai 50 euroa)
Viimeksi arvonimiluetteloa on muutettu tasavallan presidentin asetuksella syyskuussa 2017. Tätä välittömästi edeltänyt muutos luetteloon tehtiin tammikuussa 2012.
Vuonna 2024 valtioneuvosto esittää arvonimiksi kahdeksaa uutta neuvosnimikettä: eurooppaneuvos, hyvinvointineuvos, hyvinvointipalveluneuvos, kansainvälisen yhteistyön neuvos, lääkehuoltoneuvos, pelastusneuvos, tapahtumaneuvos ja varhaiskasvatusneuvos.
Kirjallisuutta

Aho, Seppo (toim.): Vuoden 1918 ja valtionhoitajan sekä tasavallan presidenttien 1918–2005 myöntämät arvonimet arvonimikohtaisessa aakkosjärjestyksessä.  Alavus:  Aholis, 2006.  ISBN 952-91-9535-4
Segercrantz, Stig-Göran & Martin, Timo & Flinkkilä, Jouni: Arvonimet Suomessa 1917–1985.  Helsinki:  Uusi Suomi, 1986.  ISBN 951-9434-18-6
Strömberg John & Nuorteva Jussi & Forssell Christina (toim.): Valtio palkitsee – Staten belönar.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-964-7  (suomeksi) & (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Laki julkisen arvonannon osoituksista (23.12.1999/1215). Finlex.
Tasavallan presidentin asetus arvonimistä (20.4.2000/381). Finlex.
Paddy Ashdown

Paddy Ashdown
Paddy Ashdown, Sarajevo
Jeremy John Durham Ashdown, Norton-sub-Hamdonin paroni Ashdown (27. helmikuuta 1941 New Delhi, Brittiläinen Intia – 22. joulukuuta 2018 Stoke-sub-Hamdon, Somerset, Englanti) yleensä Sir Paddy Ashdown, myöhemmin lordi Ashdown, oli brittiläinen poliitikko. Hän oli Liberaalidemokraattien johdossa 1989–1999 ja Bosnia ja Hertsegovinan korkea edustaja 2002–2006.
New Delhistä Ulsteriin ja merijalkaväen kommandoksi

Ashdown syntyi New Delhissä Brittiläisessä Intiassa. Hänen sukunsa oli sotilaita ja siirtomaiden hallintomiehiä, mutta siirtomaa-ajan loppupuolella hänen ollessaan nelivuotias perhe muutti Pohjois-Irlantiin ja osti maatilan. Bedford Schoolissa irlantilainen korotus toi hänelle lempinimen "Paddy". Hän palveli 1959–1972 kuninkaallisessa merijalkaväessä kommandoupseerina (Special Boat Squadron) Borneolla Indonesian–Malesian konfrontaation aikana ja Persianlahdella.
Ulkoministeriön palvelukseen

Jätettyään merijalkaväen hän liittyi 1972 ulkoministeriön palvelukseen ja työskenteli Genevessä vastuussa suhteista YK:n järjestöihin oli mukana mm. ETYK-konferenssissa Helsingissä 1975. Jätettyään ulkoministeriön hän työskenteli 1976–1981 eri yrityksissä, aluksi Westlands Groupissa ja sitten Tescanissa. Tescanin mentyä konkurssiin 1981, hän oli neljä kuukautta työttömänä ja meni nuorisotyöntekijäksi Dorsetissa. Hän oli ehdolla parlamenttiin liberaalien ehdokkaana jo 1979, ja pääsi sinne 1983 Yeovilin vaalipiiristä.
Suosittu puoluejohtaja

Puolueessaan Ashdown kuului sosiaalidemokraattiseen siipeen ja kannatti 1977 Lib-Lab-liittoa ja puhui risteilyohjuksia vastaan ja vastusti puolustusteollisuuden yksityistämistä. Hän arvosteli Thatcherin hallitusta sen päätöksestä sallia Yhdysvaltain Libyan pommituksen Britannian maaperältä. Heinäkuussa 1988 hänestä tuli pienpuolueet liberaalit ja sosiaalidemokraattisen puolueen liberaalidemokraattiseksi puolueeksi yhdistäneen puolueen johtaja. Sen kannatus oli 1989 noin kolme prosenttia. Ashdown oli kuitenkin maan suosituin puoluejohtaja, ja liberaalidemokraatit sai 1992 18 prosenttia äänistä ja 1997 19 prosenttia ja 46 parlamenttiedustajaa, ja se oli vuonna 1999 maan toiseksi suurin puolue jättäen konservatiivit taakseen paikallisvaaleissa.
Hän jätti liberaalidemokraatit 1999 ja jäi parlamentista 2001. Hänet lyötiin ritariksi 2001, ja hän sai elinikäisen aatelisarvon  ja ylähuoneen paikan 2001
Ashdown oli Bosnia ja Hertsegovinan korkea edustaja ja Euroopan unionin erityisedustaja 27. toukokuuta 2002 – 31. tammikuuta 2006 Bosnia ja Hertsegovinassa. Korkea edustaja valvoo Daytonin rauhasopimuksen siviilipuolta ja käyttää maassa ylintä päätösvaltaa.
Vuonna 2006 hän sai Order of St Michael and St Georgen työstään Bosnia ja Hertsegovinassa.
Parlamenttiuran jälkeen

Gordon Brown tarjosi juuri ennen nousemistaan Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeriksi Ashdownille paikkaa hallituksessaan Pohjois-Irlannin ministerinä. Ashdown ei pitänyt ajatusta hyvänä ja kieltäytyi. Ashdownin sijasta istuimelle nousi Shaun Woodward.
Ashdownia suunniteltiin myös Yhdistyneiden kansakuntien Afganistanin lähettilääksi, mutta Kabulin hallitus oli sitä vastaan.
Ashdownin viimeiseksi kirjaksi jäi Nein! Standing Up to Hitler 1935-1944.
Teokset

The Ashdown Diaries 1988–1997. 1. (2000) ISBN 0-14-029775-8.
The Ashdown Diaries 1997–1999. 2. (2001) ISBN 0-14-029776-6.
Swords and Ploughshares: Building Peace in the 21st Century. (2008) ISBN 0-297-85303-1.
A Fortunate Life: The Autobiography of Paddy Ashdown. (2010) ISBN 978-1-84513-419-8.
The Cruel Victory: The French Resistance, D-Day and the Battle for the Vercors 1944. (2011) ISBN 978-0007520817.
A Brilliant Little Operation: The Cockleshell Heroes and the Most Courageous Raid of World War 2. (2012) ISBN 1845137019.
Game of Spies – The Secret Agent, the Traitor and the Nazi. (2016) ISBN 978-0-00-814084-7.
Nein! Standing Up to Hitler 1935-1944. (2018) ISBN 978-0-00-825704-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paddy Ashdown Wikimedia Commonsissa
Astrid (laiva)

| Astrid |
| --- | --- |
 Astrid Helsingin edustalla
Tyyppi:  Kaljaasi
Lippuvaltio:  Suomi
Kotipaikka:  Helsinki
Tunnuskirjaimet:  OFLT
Operaattori:  Helsingin Purjelaivakonttori
Omistaja:  Astrid Charter Oy
Rakennustelakka:  Kardrag, Porvoon mlk.
Vesillelasku:  1947
Tekniset tiedot
Pituus:  25 m
Leveys:  7,1 m
Syväys:  2,3 m
Uppouma:  91 t
Koneisto:  Iveco
Koneteho:  243 kW
Astrid on suomalainen puurakenteinen purjealus, joka on rakennettu Porvoon maalaiskunnassa vuonna 1947. Astrid on alustyypiltään kaljaasi. Se purjehtii Helsingin Purjelaivakonttorin lipun alla koulu- ja tilauspurjehduskäytössä.
Astrid hyväksyttiin Museoviraston perinnelaivarekisteriin ensimmäisten alusten joukossa vuonna 1994, ja sen kotisatama on Helsinki.
Kuvaus aluksesta

Astrid on yksi vähän yli neljästäkymmenestä puisesta rahtilaivasta, joita rakennettiin Itä-Uudenmaan alueella toisen maailmansodan aikana ja jälkeen.
Rakennusmateriaalina on mänty, lankutus mäntykaarilla. Aluksen rungon pituus on 25 metriä, kokonaispituus 32 metriä mukaan lukien keulapuomi,lähde? leveys 7,1 metriä ja syväys noin 2,3 metriä. Aluksen uppouma on 91 tonnia, ja apumoottorina on 330 hevosvoimainen Iveco, jolla saavutetaan 7,5 solmun matkavauhti. Alustyypiltään Astrid on kaljaasi ja takilaltaan kaksimastoinen kahveliketsi, jonka purjepinta-ala on 320 neliömetriä.