stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hr. Ms. Piet Hein (F811)

| Hr>  Ms. Piet Hein |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Royal Schelde, Vlissingen, Alankomaat
Kölinlasku:  28. huhtikuuta 1977
Laskettu vesille:  3. kesäkuuta 1978
Palveluskäyttöön:  14. huhtikuuta 1981
Poistui palveluskäytöstä:  Yhdistyneille arabiemiirikunnille 1998 nimellä Al Emirat
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 500 t (kuiva) 3 900 t (kuormattu)
Pituus:  130,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6 m
Koneteho:  2-akselinen COGOG: 2 x Rolls Royce Olympus TM 3B -kaasuturbiinia 51 600 shp 2 x Rolls Royce Tyne TM 1C -kaasuturbiinia 9 800 shp
Nopeus:  30 solmua 20 solmua
Miehistöä:  176
Aseistus
Aseistus:  2 x neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 1 x kahdeksan ohjuksen Sea Sparrow -ohjusten laukaisualusta 1 x OTO Melara Compatto 76 mm/L62 -tykki 1 x 30 mm Goalkeeper CIWS 4 x 324 mm Mk46 -torpedoputkea 2 x Westland Lynx -helikopteria
Hr. Ms. Piet Hein (runkonumero F811) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Kortenaer-luokan ohjusfregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä. Sen köli laskettiin 28. huhtikuuta 1977 ja alus laskettiin vesille 3. kesäkuuta 1978. Alus valmistui 14. huhtikuuta 1981.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1998 ja se myytiin Yhdistyneille arabiemiirikunnille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Al Emirat. Alus on poistettu palveluksesta ja siitä on tehty huvijahti.
Pierre Auger -observatorio

Pierre Augerin ilmaisimia
Pierre Auger -observatorio on ultrakorkeaenergisiä kosmisia hiukkasia tutkiva kansainvälinen koe. Se sijaitsee Mendozassa, Argentiinassa ja on pinta-alaltaan suurin kosmisiä säteitä tutkiva koe.
Koe tutkii kosmisia hiukkasia, joilla on energiaa enemmän kuin 1018 eV mittaamalla hiukkasten vuota, saapumissuuntaa sekä massajakaumaa.
Pierre Auger -projektin esittelivät Jim Cronin ja Alan Watson vuonna 1992. Datan keräys aloitettiin vuonna 2004, ja koelaitteisto saatiin rakennettua valmiiksi 2008.
Koelaitteisto

Kokeeseen kuuluu noin 1660 Tserenkov-ilmaisinta sekä fluoresenssi-teleskooppeja. Kokeen Tserenkov-ilmaisimet sijaitsevat noin 1400 metriä merenpinnan yläpuolella ja ne muodostavat ilmaisinkokonaisuuden, joka on levitetty maan pinnalle noin 3000 m2 suuruiselle pinta-alalle. Fluoresenssi-teleskoopit on asetettu Tserenkovin-ilmaisimien ympärille. Korkeaenergisten kosmisten hiukkasten tutkimuksessa on syytäkin sijoittaa ilmaisimet hyvin laajalle pinta-alalle, sillä energian 1020 eV hiukkasia saapuu vain noin yksi kappale vuosisadassa neliökilometrin alueelle.
Tserenkovin-ilmaisimien tarkoitus on havaita ilmasuihkun myoneita, elektroneita ja positroneita ja fotoneita. Fluoresenssi-teleskoopeilla sen sijaan havaitaan fluoresenssivaloa, joka emittoituu ilmasuihkuhiukkasen virittämästä ilmakehän typpiatomista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Auger -observatorio Wikimedia Commonsissa
Ulla Pihlantie

Ulla Tellervo Pihlantie (4. helmikuuta 1924 – 5. huhtikuuta 2021) oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvun alussa kiekonheitossa yhden SM-hopean ja edusti Suomea yhdessä maaottelussa. Kotimaassa hän edusti Jyväskylän Kenttäurheilijoita, Heinolan Iskua ja Jyväskylän Kisa-Tovereita.
Pihlantie saavutti kiekonheitossa SM-hopeaa vuonna 1951 sekä sijoittui SM-kilpailuissa neljänneksi vuonna 1952, viidenneksi vuonna 1949 ja kuudenneksi vuonna 1947. Hän sijoittui korkeushypyssä SM-kilpailuissa kuudenneksi vuonna 1945. Hän edusti Suomea Göteborgissa 1951 ensimmäisessä Ruotsi-maaottelussa, jossa kolmantena maana oli mukana Tanska.
Pihlantien kiekonheittoennätys oli 37,43 m, jonka hän teki Jyväskylässa kesäkuussa 1952.
Pidot (Epikuros)

| Pidot> Συμπόσιον.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Epikuros
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 300 eaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pidot (m.kreik. Συμπόσιον, Symposion; lat. Symposium) oli Epikuroksen kirjoittama pidot-lajityyppiin lukeutuva filosofinen teos. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia muilta antiikin aikaisilta kirjailijoilta.
Historia

Teoksen mainitsee Epikuroksen kirjoitusten joukossa Diogenes Laertios. Merkittävimmät katkelmat teoksesta ovat peräisin Athenaioksen teoksesta Deipnosofistai sekä Plutarkhoksen teoksista Pöytäpuheita ja Kolotesta vastaan. Näistä kaksi ensin mainittua käsittelivät nekin pitoja.
Sisältö

Athenaioksen mukaan teoksessa ei ollut muiden pidot-lajityyppiin kuuluvien teosten tavoin minkäänlaista kuvausta itse pitojen ajasta, paikasta ja tilanneyhteydestä. Sen sijaan siinä puhuttiin filosofiasta kuin oltaisiin luennolla. Pidoissa oli läsnä pelkästään filosofeja.
Eräiden katkelmien mukaan pidoissa on keskusteltu muun muassa ruoansulatuksesta, ruumiissa ja viinissä olevasta lämmöstä sekä kuumeesta. Epikuros sivuaa samalla atomioppiaan: viini ei synnytä ruumiissa lämpöä, siinä olevat atomit vain ovat järjestyneet niin, että se saattaa saada toisissa aikaan lämmön ja toisissa viilennyksen tunteen. Toisten katkelmien mukaan pidoissa on käsitelty myös sopivaa aikaa yhdynnälle: eräs kysymys on, onko parempi yhtyä ennen pitoja vai niiden jälkeen. Plutarkhoksen mukaan eräät tuomitsivat tällaisen aiheen käsittelyn nuorten kuulijoiden läsnä ollessa. Hänen mukaansa Epikuros halusi kuitenkin korostaa nuorille kuulijoilleen, että yhdyntä on aina haitallista, mutta haitallisinta syömisen ja juomisen jälkeen. Sen tulisi mieluummin tapahtua ennen syömistä ja juomista, jotta ruoansulatus ei häiriintyisi ruumiin atomien liiallisen häiriötilan vuoksi.
Kirjallisuutta

Epicurus: Symposium. Teoksessa Usener, Hermann (toim.): Epicurea, s. 115–119.  (Teoksen katkelmien alkuteksti)  Leipzig:  Teubner, 1887.  Teoksen verkkoversio. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Aiheesta muualla

Epicurus: Symposium (Arkistoitu – Internet Archive). Englanninkielinen käännös katkelmista. Epicurean Philosophy Online. (englanniksi)
Hr. Ms. Pieter Florisz (1937)

| Hr>  Ms. Pieter Florisz |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  P. Smit, Rotterdam
Kölinlasku:  22. marraskuuta 1936
Laskettu vesille:  11. toukokuuta 1937
Palveluskäyttöön:  13. syyskuuta 1937
Loppuvaihe:  romutettu 2006
Tekniset tiedot
Uppouma:  525 t
Pituus:  56,69 m
Leveys:  7,77 m
Syväys:  2,11 m
Koneteho:  1 600 ihp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  45
Aseistus
Aseistus:  1 x 75 mm puoliautomaatti tykki 2 x kaksipiippuista .50" konekivääriä 40 x miinaa
Hr. Ms. Pieter Florisz oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Valmistus

Alus tilattiin P. Smitiltä Rotterdamista ja sen köli laskettiin 22. marraskuuta 1936. Alus laskettiin vesille 11. toukokuuta 1937 ja se otettiin palvelukseen 13. syyskuuta 1937.
Palvelus

Aluksen miehistö upotti aluksensa 14. toukokuuta 1940 Enkhuizenissa Alankomaiden antauduttua. Saksalaiset nostivat hylyn ja se liitettiin Saksan laivastoon. Alus muutettiin joulukuussa 1940 torpedoiden keräysalukseksi, jolloin se nimettiin M-551:ksi.
Alus päällikkönään Oberleutnant zur See der Reserve Helmut Langer liitettiin elokuussa 1944 27. sukellusvenelaivueeseen, joka vastasi sukellusvenetaktiikan koulutuksesta. Alus palautettiin Alankomaiden laivastolle 1945 ja se kunnostettiin Rijkswerf Willemsoordilla Den Helderissä.
Alus otettiin palvelukseen alkuperäisellä nimellään vuoden 1946 puolivälissä ja se oli kalastuksenvalvonta-aluksena. Alus lähti 16. syyskuuta 1947 partioalukseksi Hollannin Itä-Intiaan, jossa se myöhemmin palveli Surabayaan sijoitetussa 1. laivueessa miinanraivaajana. Paluunsa jälkeen alus muutettiin puominvalvonta-alukseksi ja se poistettiin alusluettelosta vuonna 1961.
Alus siirrettiin Zeekadetkorps Nederlandille IJmuideniin vuonna 1962. Alus poistettiin palveluksesta syyskuussa 1976 ja se myytiin romutettavaksi Stolk's Handelsonderneming B.V.:lle Hendrik-Ido-Ambachtiin. Alus kuitenkin makasi ankkurissa useita vuosia.
Aluksen höyrykone poistettiin kesäkuussa 2005 ja se siirrettiin vanhaan rahtialukseen C. Bosmaniin. Heinäkuussa 2006 höyryvinssi myytiin samaan alukseen asennettavaksi. Aluksen muitakin osia on säästynyt. S-luokan fregatin Pieter Floriszin ensimmäinen miehistö ostivat osia aluksesta. Lopulta aluksen hylky romutettiin vuonna 2006.
Piikkiankeriaskalat

| Piikkiankeriaskalat |
| --- | --- |
 Polyacanthonotus rissoanus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Piikkiankeriaskalat Notacanthiformes  Berg, 1947
Heimot
 Liskoankeriaat Halosauridae  Piikkiankeriaat Notacanthidae 
Katso myös
   Piikkiankeriaskalat Wikispeciesissä   Piikkiankeriaskalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piikkiankeriaskalat (Notacanthiformes) on viuhkaeväisten lahko, johon kuuluu 25 kalalajia. Ne jaetaan kahteen heimoon, kummassakin kolme sukua. Useimmat piikkiankeriaskalat elävät syvällä meressä.
Vaihtoehtoisessa ja uudemmassa luokituksessa piikkiankeriaskaloja ei pidetä erillisenä lahkona vaan ne luetaan naiskalojen lahkon (Albuliformes) alalahkoksi Notacanthtoidei.
Pieni kultainen avain

| Pieni kultainen avain Arja Koriseva |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1998
 Julkaistu: 1998
 Tuottaja(t): Juha Björninen
 Tyylilaji: Iskelmä
 Kesto: 57.16
 Levy-yhtiö: Sony Music Finland
Listasijoitukset
  Suomi: 33. (marraskuu 1998)
Arja Korisevan muut julkaisut
| Yö on hellä 1998 | Pieni kultainen avain 1998 | Kuuntelitko sydäntäs 2001 |
Pieni kultainen avain on Arja Korisevan kymmenes albumi, joka julkaistiin 1998. Albumin on julkaissut CD-levynä ja C-kasettina Sony Music Entertainment (Finland) Oy. Albumi sisältää Disneyn Pocahontas II – matka uuteen maailmaan -elokuvan kappaleen "Suudelmien silta".
Kappaleet

Valloitan koko maailman – 4.18
Hääsunnuntai (- Var Rädda Om Kärleken -) – 3.14
Pieni kultainen avain – 4.18
Sun valos on voimaa (- A Nadie Le Importa -) – 3.58
Sydämet – 3.24
Kun uskoo, toivoo ja luottaa – 3.34
Maailman ääriin – 3.56
Hiljaisuus, kosketus hellä – 3.37
Vähän liian vähän – 3.43
Olet kastetta maan – 4.35
Kun kanssas tanssin aloin – 3.40
Ei toista löytyä voi – 3.42
Kun kerran kohdataan – 3.28
Ei kauniimpaa – 3.58
Suudelmien silta (- Between Two Worlds -) – 3.18 (säv. Duetto Markus Bäckmanin kanssa)
CD-singlet

Valloitan koko maailman / Olet kastetta maan
Hääsunnuntai
Sydämet (promo)
Sun valos on voimaa (promo)
Aiheesta muualla

"Pieni kultainen avain" Suomen äänitearkiston tietokannassa[vanhentunut linkki]
| n k Arja Koriseva |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Tangokuningatar Arja Koriseva & Tangokuningas Risto Nevala  Arja Koriseva  Me kaksi vain  Saa joulu aikaan sen  Kun ilta saapuu kaupunkiin  Naisen tie  Rakastunut nainen  Tango Illusion  Mieli maailmoja juoksee  Yö on hellä  Pieni kultainen avain  Kuuntelitko sydäntäs  Joulu joka päivä  Nauran ja rakastan  Kun aika on  Minä taistelen  Rakkaudesta jouluun  Kirkossa  Joulukirkossa  Majakanvartijat 
Kokoelmat:  Tähdet & tähdet  Parhaat  Suomen parhaat  Hymyhuulet, 20 suosikkia  Enkelin silmin 1990–1995  Valitut palat  Kuningaskobra, 20 suosikkia  Kymmenen ensimmäistä vuotta  Tähtisarja – 30 suosikkia  40 unohtumatonta laulua  Collections  Legendat
Peräseinäjoen Toive

| Peräseinäjoen Toive |
| --- | --- |

Perustettu:  19. marraskuuta 1927
Kotiareena:  RitolaHalli   Peräseinäjoen pesäpallostadion
Kapasiteetti:  RH: 200
Paikkakunta:  Peräseinäjoki, Seinäjoki
Värit:           
Lajit:   Kuntoilu  Lentopallo  Paini  Pesäpallo  Pöytätennis  Salibandy  Telinevoimistelu 
Puheenjohtaja:  Matias Juupaluoma
Voimistelu-ja Urheiluseura Peräseinäjoen Toive r.y. (PeTo) on seinäjokelainen urheiluseura, jolla on nykyään toimintaa lentopallossa, painissa, pesäpallossa ja salibandyssa. Seura perustettiin vuonna 1927 Peräseinäjoella, mutta vuoden 2005 kuntaliitoksen myötä seuran nykyinen kotipaikkakunta on Seinäjoki.
Pesäpallossa Toive pelasi Suomen naisten pääsarjassa Superpesiksessä seitsemän kauden ajan, mutta naisten pesäpallo siirtyi vuonna 2005 erikoisseura Petojussien alaisuuteen. Miesten pesäpallossa Toive pelaa kaudella 2011 Suomensarjaa. Toiveen jäsenmäärä on 550.
Toiveen menestyneimpiä urheilijoita ovat painijat Keijo Manni ja hänen poikansa Jani Manni sekä kymmenottelija Jaakko Ojaniemi.
Pesäpallo

Toiveen pesäpallojaosto on toiminut lähes koko ajan seuran perustamisesta saakka. Miesten puolella Toive on pelannut 1980-luvulle saakka lähinnä maakuntasarjaa ja tämän jälkeen pääasiallisesti Suomensarjaa sekä kolme kautta Ykköspesiksessä vuosina 1999–2001. 2000-luvulla Ykköspesiksestä putoamisen jälkeen miesten toiminnan sarjatasona on ollut pitkälti maakuntasarja sekä Suomensarja. Kaudeksi 2011 miesten joukkue nousi viiden kauden jälkeen takaisin Suomensarjaan. Samalle kaudelle tulee Toiveen toimintaan takaisin myös miesten kakkosjoukkue.
Naisten pesäpallojaosto on perustettu vuonna 1993. Superpesisaikanaan kausina 1998–2004 Toiveen naiset pelasivat Superpesiksessä seitsemän kauden ajan saavuttaen kaksi pronssimitalia sekä voittaen kerran runkosarjan. Lisäksi Superpesis-aikana joukkueesta valittiin useita pelaajia Itä–Länsi-otteluun. PeTo oli ilman naisjoukkuetta vuodesta 2004, koska naisten Superpesisjoukkue ja muu naisjaoston toiminta yhdistettiin Seinäjoen Maila-Jussien kanssa nimellä PeTo-Jussit. Naisten pesäpallo käynnistyi kuitenkin Toiveen piirissä uudelleen kaudella 2011, jolloin naisjoukkue pelasi piirisarjassa.
Junioritoiminnassa Toiveen pesäpallojuniorituotanto on ollut pitkään maan kärkitasoa varsinkin tytöissä, sillä ensimmäiset mitalit Toiveen D-tytöt saavuttivat vuonna 1991, kun he saavuttivat SM-hopeaa. Vuosina 1993 ja 1994 Toiveen tytöt saavuttivat SM-hopeaa. Vuonna 1995 B-tytöt saavuttivat Toiveen ensimmäisen SM-kullan. Viimeisimpänä saavutuksena Toiveen juniorityössä on D-tyttöjen vuonna 2009 saavuttama kilpasarjan Suomen mestaruus, sekä saman joukkueen saavuttama C-tyttöjen pronssi vuodelta 2010.
Lentopallo

1980-luvulla lentopallotoiminta laantui, kun muut lajit nostivat suosiotaan. Kaudella 1980–1981 Toiveella oli joukkueet miesten 4-sarjassa ja 5-sarjassa sekä naisten 3-sarjassa, kun seuraavalla kaudella oli vain miesten 4-sarjajoukkue. Mukana toiminnassa oli 55 henkilöä. Lentopallon kilpailutoiminta käynnistyi uudelleen muutaman vuoden tauon jälkeen vuonna 1990 miesten ja A-poikien joukkueilla, sekä miesten ja naisten 35v-joukkueilla. Miehet pelasivat 5-sarjassa ja A-pojat selvittivät tiensä ensimmäisellä kaudella aina piirin lopputurnaukseen asti.
Salibandy

Salibandytoiminta alkoi Peräseinäjoella 1990-luvun puolivälissä ST Steelersin nimellä, perustajajäseninään Pasi Mantila, Janne Ojala, Tuomas Kujala sekä Marco Toivonen. Steelers sulautui kuitenkin 2000-luvun alussa osaksi Peräseinäjoen Toivetta.
Ensimmäinen kausi salibandysarjoissa alkoi vuonna 2000 kun PeTo Salibandy pelasi ST Steelersiltä perimällä sarjapaikallaan Pohjanmaan alueen 3-divisioonassa. Toive voitti ensimmäisellä kaudellaan 18 ottelusta 10, pelasi tasan kaksi kertaa ja hävisi kuudesti. Tämä ei kuitenkaan riittänyt sarjanousuun sillä Toive sijoittui sarjassa kolmanneksi.
Toisella kaudellaan 2001–2002 Toive ei kyennyt edelliskauden kaltaiseen menestykseen ja jäi 3-divisioonan seitsemänneksi. Toive voitti kaudella 18 ottelustaan 7 ja hävisi 10 kertaa, pelaten tasan vain kerran. Seuraavalla kahdella kaudella Toive korvasi yhden heikon kauden sijoittuen kaksi kertaa peräkkäin kausilla 2002–2003 ja 2003–2004 3-divisioonan toiseksi.
Kahden vahvan kauden jälkeen iski jälleen yksi heikompi kausi, joka tällä kertaa pudotti Toiveen sarjatason 3-divisioonasta neljänteen, sillä Toive jäi sarjassaan toiseksi viimeiseksi. Toive ei kuitenkaan viihtynyt 4-divisioonassa kautta 2005–2006 pidempään ja nousi takaisin 3-divisioonaan voittaen 14 pelistään 12. Kun nousujuhlan makuun oli kerran päästy, niin Peräseinäjoella päätettiin uusia sama temppu heti seuraavana keväänä. Toive nousi Suomen kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle yhdessä Himangan Pallon kanssa.
Toive onnistui pitämään kiinni saavutetusta 2-divisioona paikastaan sijoittuen ensimmäisellä sarjakaudellaan 2007–2008 heti viidenneksi.  Sama tahti jatkui sarjasijoitusta myöten myös kausilla 2008–2009 ja 2009–2010, joten Toive olisi pelannut myös kaudella 2010–2011 II-divisioonassa.
Kauden 2010–2011 kakkosdivisioonan sarjapaikastaan PeTo luopui, koska salibandyliitto esti sitä pelaamasta kotipelinsä Ritola-hallissa. Ilmoitus tuli huonoon ajankohtaan eikä PeTolla ollut tiedossa uutta pelipaikkaa. Otteluiden siirtäminen Seinäjoelle olisi hankaloittanut myös varainhankintaa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Sarja | O | V | T | H | TM | PM | P | Sija |
| 2000–01 | 3-div. | 18 | 10 | 2 | 6 | 72 | 69 | 22 | 3 |
| 2001–02 | 3-div. | 18 | 7 | 1 | 10 | 57 | 70 | 15 | 7 |
| 2002–03 | 3-div. | 18 | 9 | 4 | 5 | 77 | 70 | 20 | 2 |
| 2003–04 | 3-div. | 18 | 12 | 1 | 5 | 75 | 44 | 25 | 2 |
| 2004–05 | 3-div. | 18 | 3 | 2 | 13 | 59 | 96 | 8 | 9 |
| 2005–06 | 4-div. | 14 | 12 | 1 | 1 | 71 | 85 | 28 | 1 |
| 2006–07 | 3-div. | 18 | 14 | 2 | 2 | 112 | 42 | 30 | 2 |
| 2007–08 | 2-div. | 18 | 9 | 0 | 9 | 109 | 116 | 18 | 5 |
| 2008–09 | 2-div. | 18 | 8 | 0 | 10 | 159 | 149 | 16 | 5 |
| 2009–10 | 2-div. | 21 | 8 | 0 | 13 | 150 | 187 | 16 | 5 |
Johtokunta

Peräseinäjoen Toiveen toiminnasta vastaa Peräseinäjoen Toive ry, johon kuuluu kaikki Peräseinäjoen Toiveen jaostot. Toiveen puheenjohtajana toimii Martti Ahokas ja varapuheenjohtajana Matti Toivonen.
Toiveen urheilupaikat

Peräseinäjoen Toive pelaa sisälajeissa kotiottelunsa Ritola-hallissa, joka sijaitsee Peräseinäjoen keskustassa. Ritola-halli on valmistunut vuonna 1999 ja se on nimetty olympiavoittaja Ville Ritolan mukaan, joka oli kotoisin Peräseinäjoelta.
Ritola-hallin pääsalin pinta-ala on 1 000 m2 ja siihen kuuluu 250 hengen katsomo. Rakennukseen kuuluvat myös 80 metrin juoksusuora sekä kuntosali.
Toiveen pesäpallojaosto pelaa kotiottelunsa Peräseinäjoen pesäpallostadionilla Ritola-Hallin läheisyydessä. Kenttä on miesten viralliset mitat täyttävä ja siellä on muiden nykyaikaisten pesäpallokenttien tapaan hiekkatekonurmi, joka on asennettu vuoden 1998 aikana.
Toiveen yleisurheilujaosto käyttää urheilupaikkanaan Peräseinäjoen keskusurheilukenttää.
Toiveen urheilupaikat > Urheilukentän vaiheet

Urheilukenttä Peräseinäjoelle saatiin vuonna 1924 kun se valmistettiin nuorisoseuran ja suojeluskunnan yhteistyönä, ja sen vihkiäiskilpailuissa elokuussa 1924 oli mukana paikkakunnalta kotoisin oleva Ville Ritola, joka juoksi 5 000 metriä 800 ihmisen edessä. Kun Toive perustettiin urheilukentän kunnostus helpottui, koska Toive sitoutui 1928 kentän pitkäaikaiseksi vuokralaiseksi 50 vuoden käyttöoikeudella ottaen vastuulleen kentän kunnossapidon suojeluskunnalta.
Urheilukenttä uusittiin syksyksi 1948, kun sen 250 metrin rata pidennettiin 300 metriin. Kenttää varten Toive otti 20 000 markan lainan, Toivettaret lahjoittivat 15 000 sekä kunnalta saatiin 50 000 markkaa avustusta. Uusitun urheilukentän vihkiäiset pidettiin elokuussa 1948. Vuonna 1952 kunta osti kentän Toiveelta, ja aloitti keskusurheilukentän muutostyöt tarkoituksenaan tehdä kentästään ajanmukainen. Työt jäivät kuitenkin kesken vuosien ajaksi ja se joutuikin opetusministeriön valvontalistalle, kun ministeriö katsoin Peräseinäjoen kunnan laiminlyöneen urheilukentän hoitoa. 1960-luvulla kentän työt pyrittiin viemään loppuun samalla kun eri puolille Peräseinäjokea rakennettiin uusia kenttiä.
1980-luvulla kentän kunnostus tuli jälleen ajankohtaiseksi, ja Toiveen johtokunta teki maaliskuussa 1980 esityksen urheilukentän ja sen ympäristön kunnostamisesta, johon sisältyi kentän salaojitus, puiden kaato ja kunnollisten pukutilojen rakennus. Liikuntalautakunta esitti taasen uutta huoltorakennusta, 750-paikkaista katsomoa ja 400 metrin radan rakentamista. Kunnanhallitus siirsi valtionavustusten haun vuodelle 1982 ja nimettiin toimikunta joka käsitteli urheilukentän peruskorjausta. Toimikunta esitti kuitenkin kokonaan uuden kentän rakentamista, mutta kunnanhallitus ei lämmennyt ajatukselle, joten päädyttiin peruskorjaamaan vanha kenttä, joka tuli tarpeeseen siellä lisääntyneen pesäpallon menestyksen ja siitä lisääntyneen käytön myötä. Kenttä valmistui keväällä 1983.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peräseinäjoen Toive Wikimedia Commonsissa
Seuran kotisivut
PeTon salibandyjaoston sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
PeTo-Jussien kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Toiveen naiset Superpesisottelussa
Salibandyjaoston logo
Kuva ottelusta PeTo Salibandy – Nibacos
Ritola-halli ulkoa
Pihkapirkko

| Pihkapirkko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Härömäiset Cucujoidea
Heimo::  Leppäkertut Coccinellidae
Alaheimo::  Coccinellinae
Tribus::  Coccinellini
Suku::  Aphidecta
Laji::  obliterata
Kaksiosainen nimi
 Aphidecta obliterata  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Pihkapirkko Wikispeciesissä   Pihkapirkko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pihkapirkko (Aphidecta obliterata) on leppäkerttujen heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Pihkapirkko on kooltaan 3,5–5,5 mm ja ruumiinrakenteeltaan pitkänomainen sekä litteä ja väriltään yleensä vaalea peitinsiipien ollessa melko tasaväriset. Peitinsiivet voivat olla osalla lajin edustajista myös ruskeat, hieman punertavat tai lähes kokonaan mustat. Laji elää havupuissa varsinkin kuusissa, mutta sitä voi löytää myös lehtikuusista ja pihdoista. Pihkapirkko talvehtii karikkeessa ja puun tyven raoissa.
Pihkapirkko on Suomessa vakiintunut ja yleinen laji etelästä Oulun korkeudelle asti. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Euroopan alueella.
Pihkapirkon toukka.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pihkapirkko (Aphidecta obliterata)
iNaturalist: Pihkapirkko (Aphidecta obliterata)
ITIS: Aphidecta obliterata (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Aphidecta obliterata (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Species Aphidecta obliterata - Larch Lady Beetle (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Aphidecta obliterata (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q763836  Wikispecies: Aphidecta obliterata  BioLib: 10809  BOLD: 286707  BugGuide: 476480  EoL: 1174824  EPPO: APHCOB  EUNIS: 252776  Fauna Europaea: 230465  Fauna Europaea (new): 86dc0f67-fac6-414b-9214-aa08983dfa6a  GBIF: 1043472  iNaturalist: 488056  IRMNG: 11673563  ITIS: 692584  NBN: NBNSYS0000008317  NCBI: 1501862  Observation.org: 8937  Open Tree of Life: 3355817  Laji.fi: MX.194364
RN Pietro Micca (1876)

| RN Pietro Micca |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Venetsian laivastontelakka
Kölinlasku:  15. helmikuuta 1875
Laskettu vesille:  1. elokuuta 1876
Palveluskäyttöön:  3. heinäkuuta 1877
Poistui palveluskäytöstä:  7. marraskuuta 1893
Tekniset tiedot
Uppouma:  526,5t (normaali) 598 t (maksimi)
Pituus:  61,87 m
Leveys:  5,97 m
Syväys:  3,62 m
Koneteho:  571 ihp
Nopeus:  12,88 solmua
Miehistöä:  73
Aseistus
Aseistus:  1 × 16" torpedoputki 2 × konekivääriä
RN Pietro Micca (ital. Regia Nave Pietro Micca) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu torpedoristeilijä.
Valmistus

Felice Mattein suunnittelema alus tilattiin Venetsian laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 15. helmikuuta 1875. Alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1876 ja se liitettiin laivastoon 3. heinäkuuta 1877.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta virallisesti 7. marraskuuta 1893, mutta siitä huolimatta sen nimi poistui listalta jo joitakin vuosia aiemmin.