stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pääskylänjoen valuma-alue
Osa-alueet

Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kuusi aluetta tai valuma-aluetta, jossa sisentämisellä havainnollistetaan mikä alue virtaa mihinkin alueeseen :
Pääskylänjoen suualue (35.761)
Pajulanjärven valuma-alue (35.762)
Lahnajärven valuma-alue (35.763)
Pukarajärven alue (35.764)
Pitkäjärven valuma-alue (35.765)
Hahmajärven valuma-alue (35.766)
Osa-alueet > Pääskylänjoen suualue (35.761)

Vesistöalue käsittää sekä Pääskylänjoen että Pitkäveden ympäristön. Pitkävesi laskee Koljonselkään aluksi Haanjokena, Vinkiänjärvenä, sitten Luukkaanjokena ja lopuksi Pääskylänjokena. Virtaava vesistö putoaa tällä matkalla 21,8 metriä, joten siihen mahtuu kartan mukaan neljä suurempaa koskea. Pitkävesi on yli 10 kilometriä pitkä, joten siihen laskee monien järvien ojat. Niitä ovat esimerkiksi Ylä-Ottele, Kuusijärvi, Leppästenjärvi ja Iso-Kaksinainen. Passunoja tuo Lutalahteen vielä kauempaa Kangasjärven, Matojärven, Ylä-Sarkajärven ja Ala-Sarkajärven vedet. Etelästä siihen laskee Pajulanjärven Kivisalmi ja koillisesta Pukarajärven laskujoki.
Osa-alueet > Pajulanjärven valuma-alue (35.762)

Pitkäveteen laskeva Pajulanjärvi on 5,5 kilometriä pitkä. Sen valuma-alue on pieni ja siihen mahtuu vain muutama järvi. Niistä voisi mainita Lamminjärvi, Pitkäjärvi, Lemojärvi ja Syväjärvi.
Osa-alueet > Lahnajärven valuma-alue (35.763)

Valuma-alue on pieni ja se laskee Pääskylänjoen keskijuoksulle, missä joen nimi on Luukkaanjoki. Joessa on siellä lahtimainen lampi Rimmi, joka on yhteydessä jokeen kanavan kautta. Rimmiin Sahinojaa myöten laskeva Lahnajärvi on antanut valuma-alueelle nimensä. Siihen laskevat suoraan Viljastenjärvi, Sammakkolampi ja Kalliojärvi. Kalliojärven laskuoja on viimeinen osuus järvien ketjussa. Kalliojärven yläpuolella ovat Salmijärvi, Nuottijärvi ja Vähä Vuorijärvi. Nuottijärveen laskevat vielä Oksjärvi ja Kaakkolammi. Oksjärven omalla valuma-alueella sijaitsevat Pakarainen ja Kalatonlampi. Alempana olevaan Salmijärveen tulee toinenkin oja pohjoispuolelta. Sen valuma-alueella sijaitsevat Parkunsuon itäpuolella olevat Haarajärvi ja Peräjärvi.
Osa-alueet > Pukarajärven alue (35.764)

Pukarajärven alueen läpi virtaa koillisesta Pitkäjärven valuma-alueen (35.765) vedet Pitkäjärvestä ja Hahmajärven valuma-alueen (35.766) vedet Lahnajärven kautta Ruhkalammin laskujokeen ennen Pukarajärveä. Silloin voidaan ajatella alueen pääuoman olevan järviketju Pitkäjärvestä Pitkäveteen, johon yhtyy etelästä Hahmajärven valuma-alueen. Järviketjussa on Pitkäjärven jälkeen Teinusjärvi, Kuoksenjärvi, Ruhkalammi, Pukarajärvi, Harjujärvi, Luodoksenjärvi ja nimetön järvi. Kuoksenjärvi on alueen suuria järviä ja siihen laskevat muun muassa Valkealammi, Kärpäslammi, Otsikkojärvi ja suurin Aulusjärvi. Viimeksi mainittuun tulee Kaijanjärven laskuoja. Pukarajärvi on myös alueen suurimpia järviä. Siihen laskevat suoraan esimerkiksi Salakkalammi, Kutujärvi ja kauempaa Saarijärvi. Pieneen Harjujärveen laskee vain hieman pienempi Ruskeajärvi.
Osa-alueet > Pitkäjärven valuma-alue (35.765)

Valuma-alueen pääjärvi on Pitkäjärvi, jonka kautta lähes kaikki sen vedet päätyvät matkallaan Teinusjärven kautta Kuoksenjärveen. Suoraan Pitkäjärveen laskevat pohjoisessa Rasinjärvi ja Kalaton etelässä. Jokuanjärvi laskee myös Pitkäjärveen ja sen valuma-alueella sijaitsevat vielä lisäksi Humalajärvi, Kovasjärvi ja Koivulammit. Pohjoisempana siihen laskee Salmijärvi, jonka valuma-alueella ovat myös Vähäjärvi ja Kangastakunen.
Saaresjärvi on suuremman osavaluma-alueen pääjärvi, joka laskee Pitkäjärveen. Saaresjärveen laskeva Nuorajärvi tuo myös Ahvenlammin vesiä. Saaresjärveen laskevat myös Vehmaslammi, Tuppilammi ja Kurkijärvi, jolla viimeksi mainitulla on itselläänkin suuri osavaluma-alue. Kurkijärven pohjoispuolelta siihen laskee Kurkilammi, luoteesta Haukiainen, Alinen-Lortikka, jonka kautta tulevat myös Yläinen-Lortikka ja Kaakkolammi, ja lopuksi vielä Kuorejärvi ja sen kautta laskeva Hevosjärvi.
Pitkäjärven Toijanlahteen laskee Heretynlammin kautta Särkijärvi. Kallioalueelta Särkijärveen laskevaa ojaa käyttävät esimerkiksi Kannuslammi, Vuorisjärvi, Saukkolammi, Vatijärvi ja Valkulammi. Särkijärven rannan tuntumassa on myös Särkilammi.
Osa-alueet > Hahmajärven valuma-alue (35.766)

Valuma-alueen nimikkojärvi Hahmajärvi on sen suurin järvi. Valuma-alue jakautuu kahteen osavaluma-alueeseen: Hahmajärven ympäristö ja Poikusjärven yläpuolisiin osiin. Nämä laskevat Pitkäjärvestä Mauharinjokea pitkin Lahnajärveen. Lahnajärven laskuoja yhtyy Pääskylänjoen valuma-alueen pääreittiin Ruhkalammin ja Pukarajärven välisessä uomassa.
Hahmajärveen suoraan laskevia pikkujärviä ovat Sirulammi ja Kalaton, jotka laskevat itärantaan, Pikku-Tenhetty, Salmi-Tenhetty ja Iso-Tenhetty, jotka laskevat etelärannan Tenhetynlahteen, Luippunen ja Mustajärvi, jotka laskevat lounaispäähän, sekä Lievejärvi, Vehkojärvi ja Kaiturinjärvi, jotka laskevat myös lounaispäähän.
Pitkäjärvi kokoaa kahdelta suunnalta ojia. Lännestä siihen laskee pitkä suo-oja, jonka varrella sijaitsevat Vähä Hankalammi ja Iso Hankalammi. Idästä siihen laskee Poikusjärvi, jonka valuma-alueella ovat Venhoton, Selkäjärvi, Karhujärvi, Salmilammi ja Pikku-Molli. Venhottoman pohjoispäähän laskee lopuksi Hirvijärven vesireitti. Sen yläpuolisia järviä ovat Hirvilammi, Hattujärvi ja Vääräjärvi.
Näkymä Hevosjärveä kiertävältä polulta.
Milkoros

| Milkoros> Μἰλκωρος |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Khalkidike(?)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Milkoros (m.kreik. Μἰλκωρος, Milkōros; lat. Milcorus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se saattoi sijaita Khalkidiken alueella, joka ei antiikin aikana kattanut koko niemimaata, mutta sen tarkempaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Milkoroksen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Se on luetteloitu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, koska se kuului klassisella kaudella Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 435/434–433/432 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Milkorios (Μιλκόριος) ja Miltorios (Μιλτόριος).
Radio Inari

Radio Inari on  vuonna 1987 perustettu inarilainen paikallisradioasema. Aseman taajuus on Inarissa 89,0 MHz ja Saariselällä 95,7 MHz. Radio Inarista lähetetään muun muassa uutisia, ajankohtaisohjelmia, nuortenohjelmia, erilaisia musiikkiohjelmia, teemaohjelmia ja jumalanpalveluksia.
Aiheesta muualla

Radio Inari
Suomalaiset radioasemat
| --- | --- |
Yle:   Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Vega  Yle X3M 
Bauer Media Group:   Basso  Iskelmä  Radio 957  Radio City  Radio Classic  Radio Mega Oulu  Radio Nova  Radio Pooki  SuomiRock  SuomiRäp  Auran Aallot  Radio Pori  Kasari  Ysäri  Top51  KISS 
Nelonen Media:   Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
NRJ Finland:   NRJ  Radio Nostalgia 
Keskisuomalainen:   Radio Keskisuomalainen  Radio Voima  Savon Aallot 
Muut:   Classic Hits  FUN Tampere  Järviradio  Kuhan.fm  Radio Dei  Radio Helsinki  Radio Inari  Radio Kaleva  Radio Moreeni  Radio Ramona  Radio Rex  Radio Sandels  Radio SUN  Radio Vaasa  Rattoradio  Sea FM Radio  Suviseuraradio  Tampereen Kiakkoradio 
Lakkautetut asemat:   Aito Hitti (2016–2019)  Aito Kajaus (1989–2019)  Box (2018–2020)  Business FM (2016–2019)  I LUV 2K (2018–2020)  Metro Helsinki (2005–2017)  Me Naiset Radio (2021–2023)  Oi FM (2007–2015)  Pispalan Radio (2015–2021)  Päijänneradio (1989–2001)  Radio 88,2 (1989–2020)  Radio 967 (2007–2011)  Radio Aalto (2007–2020)  Radio Alex  Radio Kaakko (2020–2023)  Radio KLF (2005–2015)  Radio Lakeus (1985–1989)  Radio Manta (1989–2011)  Radio Majakka (1999–2008)  Radio Melodia (2008–2016)  Radio Mikkeli (2013–2020)  Radio Rapu (2014–2016)  Radio Seinäjoki  Radio Sputnik (1999–2019)  Radio Ykkönen  Rogmo FM (2000–2009)  RÄP (3/2020–9/2020)  Simpsiö 96,9  Spin FM (2009–2020)  Spirit FM (2015–2018)  The Voice (2007–2016)  Zoom FM (2008–2011)  Yle Puhe (1998–2024)
Quintillus

| Quintillus |
| --- | --- |
 Quintillus roomalaisessa Antoninianuksessa.
Rooman keisari
Valtakausi:  270
Edeltäjä:  Claudius Gothicus
Seuraaja:  Aurelianus

Syntynyt:  ? ?
Kuollut:  syyskuu 270 Aquileia, Italia
Quintillus roomalaisessa Antoninianus-kolikossa
Marcus Aurelius Claudius Quintillus (k. syyskuu 270) Rooman keisari lyhyen aikaa syyskuussa 270. Quintillus julistautui keisariksi veljensä Claudius Gothicuksen kuoltua kulkutautiin elokuussa 270 ja sai senaatin hyväksynnän. Hän oli keisariksi noustuaan luultavasti Aquileian kaupungissa Pohjois-Italiassa. Samalla kuitenkin Tonavan raja-alueen joukot huusivat Claudiuksen luotetun kenraalin Lucius Domitius Aurelianuksen keisariksi. Aurelianus oli matkalla kukistamaan Quintillusta, joka kuitenkin teki itsemurhan tai omat sotilaat murhasivat hänet, jolloin taistelulta vältyttiin.
Valtakausi

Quintilluksen elämästä ja kaudesta ei tiedetä juuri mitään. Antiikin lähteiden tiedot ovat ristiriitaisia hänen kautensa pituudesta. Zosimoksen mukaan hän hallitsi muutaman kuukauden, kun taas Historia Augusta puhuu sekä 17 että 20 päivästä. Noin vuonna 354 kirjoittaneen tuntemattoman kronikoitsijan mukaan Quintilluksen valtakausi kesti 77 päivää. Neljässä eri kaupungissa ehdittiin kuitenkin lyödä Quintilluksen nimellä ja kuvalla varustettuja kolikoita, joten viimeksi mainittu saattaa olla oikeassa. Mauretaniasta on löydetty myös mailipylväskin, jossa on teksti "IMP CAES M AVRELIO QVINTILO INVICTO PIO FELICI AVG PONT MAXIMO TRIB POTEST PP ... ." (Ylipäällikkö Caesar Marcus Aurelius Quintillukselle, voittamattomalle, hurskaalle ja menestyksekkäälle Augustukselle, Pontifex maximukselle, kansantribuunin oikeuksien haltijalle, isänmaan isälle ...)
Kun Konstantinus Suuri propagandassaan ilmoitti olevansa sukua Claudius Gothicukselle ylistäen häntä suuresti, myös Quintillus sai tästä osansa. Monet ajan historiankirjoittajat ylistivät Quintillusta ja mainitsivat hänen esimerkilliset hyveensä, jotka ylittivät jopa Claudiuksen vastaavat.
Kuolema

Myös Quintilluksen kuolintavastakin on epäselvyyksiä. Erään tarinan mukaan hän teki itsemurhan avaamalla suonensa tai sitten antoi lääkärinsä avata ne. Myös hänen omat sotilaansa saattoivat surmata komentajansa, huomattuaan ettei heistä olisi vastusta Aurelianuksen armeijalle. Historia Augustan mukaan historioitsija Deksippos kirjoitti, että hän kuoli luonnollisesti. Tämä saattaa olla tottakin sillä Deksippos oli Quintilluksen aikalainen. Johannes Malalaksen mukaan hän kuoli keisarillisessa palatsissaan Roomassa eikä Aquileissa.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Quintillus Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Claudius Gothicus | Rooman keisari | Seuraaja: Aurelianus |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Te Papa (New Zealand)
Radiation Laboratory

Radiation Laboratory tai Rad Lab oli vuosina 1940–1945 Massachusettsin teknillisessä yliopistossa toiminut laboratorio, joka perustettiin National Defense Research Committeen alaisuuteen. Se kehitti merkittävästi tutkaa ja lorania. Sen tiloissa tuotettiin suuri osa Yhdysvaltain toisen maailmansodan aikaisista mikroaaltotutkista.
Perustaminen

Yhdysvaltain maavoimien ja laivaston tutkat käyttivät melko pitkää aallonpituutta. NDRC ei kuitenkaan aloittanut jalostamaan olemassa olemaa tutkaa, vaan siellä päätettiin kuitenkin tutkia tarkemmin lyhyempiä mikroaaltoja. Alfred Loomisin johtamassa Microwave Comitteessa tutkimus oli kuitenkin estynyt, kun komitealta puuttui elektroniputki, joka pystyisi tuottamaan tehokkaasti niin lyhyen aallonpituuden säteilyä. Ongelma ratkesi, kun Henry Tizardin johtama brittivaltuuskunta esitteli maassa kehitetyn ontelomagnetronin. Siinä oli vielä omat puutteensa, ja brittitieteilijät pelkäsivät, että maan sen hetkinen kapasiteetti ei riittäisi kunnolliseen jatkokehitykseen.
Vaikka NDRC:n johtaja Vannevar Bush oli aiemmin päättänyt, että tutkijat pidettäisiin sodan aikana omissa yliopistoissaan, niin virastossa päätettiin perustaa erillinen tutkalaboratorio. Loomis halusi ensin, että laboratorio perustettaisiin Carnegie-instituutin suojelukseen Washingtoniin. Bush vastusti ajatusta. He päättivät lopulta sijoittaa laboratorion MIT:n yhteyteen. Se perustettiin lokakuussa 1940, ja sen ensimmäisen vuoden budjetti oli 455 000 dollaria.
Toiminta

Marraskuussa 1940 Rad Lab aloitti toimintansa Lee Alvin DuBridgen komennossa. Kuukauden kuluttua laboratoriossa työskenteli jo 35 ihmistä, joista suurin osa oli yliopistofyysikoita. Tammikuun 4. päivänä 1941 laboratorion tutkijat lähettivät tutkasignaalin talonkatolta. Tämä ensimmäisen alkeellisen tutkan koe oli onnistunut, sillä laite vastaanotti kaikuja Charlesjoen vastarannalla olleista taloista.
Rad Labissa oli maaliskuussa jo 140 työntekijää, joista kaksikolmasosaa oli tieteilijöitä ja insinöörejä. Maaliskuun lopulla testattiin ensimmäistä tutkaa ilmassa, kun sellainen oli Douglas B-18 Bolo -koneen kyydissä. Tutka havaitsi noin 600 metrin korkeudesta 10 000 -tonnisen aluksen. Tämän jälkeen kone suuntasi laivaston sukellusvenetukikohtaan, ja tutkalaite tunnisti pintaan nousseen sukellusveneen noin 4,8 kilometrin päästä.
Rad Lab oli NDRC:n suurin yksikkö, ja se tuotti seuraavien neljän vuoden aikana yli 150 erilaista tutkajärjestelmää. Näitä olivat muun muassa kannettavat mallit maajoukoille ja monet erilaiset mallit taistelulaivoihin, yötaistelukoneisiin ja pommikoneisiin sekä LORAN-paikannusjärjestelmä. Rad Lab kehitti noin puolet toisessa maailmansodassa käytetyistä tutkista, ja sen teettämien järjestelmien kokonaishinta oli noin 1,5 miljardin arvosta tutkalaitteita. Parhaimmillaan laboratorion palveluksessa työskenteli lähes 4 000 ihmistä usealla mantereella.
Laboratorio suljettiin 31. joulukuuta 1945. Seuraavan vuoden alusta sen perustutkimusosasto jatkoi siirtymälaitoksena Office of Scientific Research and Developmentin tukemana. Se jatkoi elektroniikan alan tutkimusta, ja 1. heinäkuuta se yhdistettiin MIT:iin perustettuun elektroniikan tutkimuslaboratorioon.
Radiation Laboratoryn kehittämä SCR-584 tulenjohtotutka
Lavinia Miloșovici

Lavinia Miloșovici vuonna 1992.
Lavinia Miloșovici (s. 21. lokakuuta 1976 Lugoj) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti 1990-luvulla kaksi olympiakultaa, viisi maailmanmestaruutta ja neljä Euroopan-mestaruutta.
Miloșovici voitti Barcelonan 1992 olympialaisten telinevoimisteluissa kaksi kultamitalia. Permannon loppukilpailussa hän sai täydet 10,000 pistettä. Hypyn kultamitalin hän jakoi unkarilaisen Henrietta Ónodin kanssa molempien saatua suorituksestaan 9,925 pistettä. Joukkuekilpailussa Miloșovici saavutti hopeaa ja neliottelussa pronssia pistein 39,687. Nojapuilla hän sijoittui 9,912 pisteellä jaetulle neljännelle sijalle ja puomilla 9,262 pisteellä kahdeksanneksi.
Atlantan 1996 olympialaisissa 19-vuotias Miloșovici oli Romanian naisvoimistelujoukkueen vanhin kilpailija. Hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa ja tasapistein 39,067 maannaisensa Simona Amânarin kanssa neliottelussa. Nojapuilla hän sijoittui kahdeksanneksi 9,750 pisteellä.
Ensimmäisen maailmanmestaruutensa Miloșovici voitti Indianapolisissa 1991. Tuolloin hän oli paras hypyssä. Pariisissa 1992 hän voitti MM-kultaa nojapuilla, Birminghamissa 1993 puomilla sekä Dortmundissa 1994 ja Sabaessa 1995 joukkuekilpailussa. MM-hopeaa hän saavutti hypyssä 1993 sekä moniottelussa ja permannolla 1994. Pronssia on tullut joukkuekilpailusta ja puomilta 1991, hypystä 1994, moniottelusta 1995 sekä permannolta 1996.
Euroopan-mestaruuden Miloșovici voitti hypyssä ja joukkuekilpailussa Tukholmassa 1994 sekä permannolla ja joukkuekilpailussa Birminghamissa 1996. EM-hopeaa hän saavutti permannolla 1994 sekä pronssia puomilla 1994 ja moniottelussa 1996.
Quipu

Quipu, inkojen ”solmukirjoitus”
Quipu (khipu) on muinainen inkojen käyttämä ”solmukirjoitus”, jossa paksuun naruun oli sidottu vähintään sata, joskus jopa yli tuhat ohuempaa narua. Riippuvat narut olivat täynnä solmuja, joista jokainen oli solmittu kolmea eri tapaa käyttämällä. Quipuun merkittiin muun muassa lukuihin liittyvää tietoa kuten esimerkiksi väestönlaskutietoja, veronkeruutietoja sekä kaupan osto- ja myyntimääriä. Vanhan espanjalaisilta säilyneen tiedon ja uusimpien tutkimusten valossa quiput sisälsivät myös varhaisen kirjoitusmuodon, joka kehittyi samoihin aikoihin kun espanjalainen Francisco Pizarro konkistadoreineen saapui Inkavaltakuntaan vuonna 1532.
Varhaiset solmujen lukijat

Espanjalaisten siirtolaisten mukaan inkojen ”solmujen vartijat” (khipukamayuq) jäsentelivät solmuja tutkimalla niitä katseellaan ja juoksuttamalla sormiaan niitä pitkin pistekirjoituksen tyyliin. Samat lähteet kertovat, että espanjalainen kuvernööri Cristóbal Vaca de Castro kutsui vuonna 1542 joukon solmujen vartijoita lukemaan naruja. Kirjurit kirjasivat quipuista saadun tiedon ylös, mutta eivät säilyttäneet näitä uudelleen tutkimista varten. Myöhemmin espanjalaiset raivostuivat, kun solmukirjoitusten sisältämä tieto oli selvässä ristiriidassa heidän oman versionsa kanssa. Vuonna 1583 espanjalaiset antoivat määräyksen, että kaikki Perusta löydetyt quiput tuli polttaa epäjumalia palvovina esineinä. Arviolta vain 600 quipua onnistuttiin kuljettamaan turvaan liekeiltä.
Tieteen valossa

Seuraavien vuosisatojen aikana lukuisat eri tutkijat perehtyivät quipuihin. Espanjalaisten vanhojen kronikoiden kuvauksista huolimatta historioitsijat eivät uskoneet, että quiput voisivat olla kirjallisia tallenteita, vaan ne nähtiin numeroiden tallentamisvälineinä. Tätä näkökantaa vahvisti entisestään historioitsija Leslie Leland Locken vuonna 1923 esittämä tutkimustulos, jonka mukaan quiput olivat hierarkkisia desimaalikoosteita. Locken tutkimukset osoittivat, että alimman tason solmut olivat ykkösiä, sitä seuraavien tasojen kuvatessa kymmeniä ja niin edelleen.
Quipun solmujen arvoitusta pidettiin yleisesti ratkaistuna, kunnes kokeelliseen arkeologiaan erikoistunut tutkija-aviopari julkaisi vuonna 1981 teoksen, jossa annettiin ymmärtää, että noin 20 prosenttia quipuista muodosti varhaisen kirjoitusmuodon. Myöhemmin tehdyt tutkimukset ovat korostaneet näkemystä, jonka mukaan quiput olivat alun perin suunniteltu laskemisen apuvälineeksi, mutta espanjalaisten saapumiseen mennessä ne olivat kehittyneet kolmiulotteisiksi binäärikoodeiksi. Vastaavaa kirjoitusmuotoa ei ole tavattu muualta maailmasta.
Elokuussa 2005 antropologi Gary Urton ja Harvardin yliopiston matemaatikko Carrie J. Brezine kirjoittivat Science-tiedejulkaisuun artikkelin "khipujen kirjanpito muinaisessa Perussa". Tutkimuksissaan he olivat käyttäneet uusinta quipu-tietokantaa tunnistaakseen joukon vanhoja quipuja, jotka oli löydetty inkojen vanhasta hallintokeskuksesta Puruchucosta läheltä Limaa. Urton ja Brezine havainnollistivat quipu-arkiston avulla sen tavan, miten inkojen hallintoon liittyviä tietoja pystyttiin yhdistämään, manipuloimaan ja siirtämään solmukirjoituksen avulla. Ylimmäiset solmut toimivat eräänlaisena johdantona ja alimmat solmut puolestaan esittivät yksityiskohtia johdannossa mainituista aiheista.
Vaiettu quipu-käännös

Muinaisten quipujen sisällöstä on löytynyt vähintään yksi siirtomaa-aikakauden tulkinta, joka tuli julkisuuteen vuonna 1996. Tuolloin Napolin aatelistoon kuuluva harrastehistorioitsija Clara Michinelli kertoi löytäneensä perheensä vanhoista arkistoista quipun ja sen espanjankielisen käännöksen. Yhdysvaltalaiset tutkijat kyseenalaistivat quipun aitouden kahdesta eri syystä. Sen valmistustapa erosi liian paljon muista jäljellä olevista quipuista ja sen käännetty sisältö kuulosti valheelliselta. Käännöksen mukaan Pizarro valloitti inkavaltakunnan myrkyttämällä sen kenraalit viiniin sekoitetulla arsenikilla.
Kun australialainen laboratorio myöhemmin tutki asiakirjojen ikää massaspektrometrin avulla, niiden todettiin olevan peräisin espanjalaisvalloitusten ajalta. Asian saaman kielteisen kohun vuoksi Italiasta löytyneet asiakirjat jätettiin kuitenkin huomioimatta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Khipu Database Project (Arkistoitu – Internet Archive) Harvardin yliopisto (kuvagalleria, arkisto, lähteitä jne.) (englanniksi)
The Quipu, an Incan Data Structure by Antonio Gutierrez, from "Geometry Step by Step from the Land of the Incas" (englanniksi)
Quipu: A Modern Mystery (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Geometry from the land of the Incas (englanniksi)
Speaking of Graphics: The Quipu and Statistical Graphics (englanniksi)
Untangling the Mystery of the Inca (englanniksi)
Science: Inka Accounting Practices (englanniksi)
Experts 'decipher' Inca strings - BBC (englanniksi)
Neuman, William: Untangling an Accounting Tool and an Ancient Incan Mystery The New York Times, 2.1.2016. (englanniksi)
Radio Voima

| Radio Voima |
| --- | --- |

Kuuluvuus: Paikallinen
Lahti: 98,6 MHz
Sysmä: 94,9 MHz
Hausjärvi: 91,0 MHz
Mediatiedot
Omistaja:  Hämeen Media Oy (Keskisuomalainen Oyj)
www.radiovoima.fi
Radio Voima on Lahdessa toimiva kaupallinen paikallisradio. Radion päätoimittaja ja toimitusjohtaja on Matti Eve.
Radio Voima kuuluu Lahdessa (Radiomäki) taajuudella 98,6 MHz ja Itä-Hämeessä (Nuoramoinen) taajuudella 94,9 MHz. Lähetys kuului muutamien vuosien ajan myös Kymenlaaksossa (Jaala) taajuudella 91,0 MHz. Lokakuussa 2022 Hämeen Media sai Radio Voimalle toimiluvan Hausjärvelle.
Radio 99 (nyk. Radio Voima) valittiin Vuoden 2005 radioksi. Taajuudella toimi marraskuusta 1990 paikallisradio nimeltään Lahden Kanava 99 ja sen alkuperäinen taajuus oli 99,0 MHz. Toimintaa pyörittäneen Tiimarin perustajana tunnetun Kari Sulkasen omistaman yhtiön ajauduttua konkurssiin 2000-luvun alussa taajuudella jatkoi työntekijöiden voimin Monday's Special Oy. Radioaseman  nimenä oli Radio 99 marraskuuhun 2007 asti.  Radio Voiman taustayhtiö Monday´s special kuuluu nykyään Hämeen Mediaan.
Aiheesta muualla

Radio Voiman virallinen sivusto
Suomen Radioiden Liitto (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuuluvuuskartta (Arkistoitu – Internet Archive) Radio Voima
Suomalaiset radioasemat
| --- | --- |
Yle:   Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Vega  Yle X3M 
Bauer Media Group:   Basso  Iskelmä  Radio 957  Radio City  Radio Classic  Radio Mega Oulu  Radio Nova  Radio Pooki  SuomiRock  SuomiRäp  Auran Aallot  Radio Pori  Kasari  Ysäri  Top51  KISS 
Nelonen Media:   Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
NRJ Finland:   NRJ  Radio Nostalgia 
Keskisuomalainen:   Radio Keskisuomalainen  Radio Voima  Savon Aallot 
Muut:   Classic Hits  FUN Tampere  Järviradio  Kuhan.fm  Radio Dei  Radio Helsinki  Radio Inari  Radio Kaleva  Radio Moreeni  Radio Ramona  Radio Rex  Radio Sandels  Radio SUN  Radio Vaasa  Rattoradio  Sea FM Radio  Suviseuraradio  Tampereen Kiakkoradio 
Lakkautetut asemat:   Aito Hitti (2016–2019)  Aito Kajaus (1989–2019)  Box (2018–2020)  Business FM (2016–2019)  I LUV 2K (2018–2020)  Metro Helsinki (2005–2017)  Me Naiset Radio (2021–2023)  Oi FM (2007–2015)  Pispalan Radio (2015–2021)  Päijänneradio (1989–2001)  Radio 88,2 (1989–2020)  Radio 967 (2007–2011)  Radio Aalto (2007–2020)  Radio Alex  Radio Kaakko (2020–2023)  Radio KLF (2005–2015)  Radio Lakeus (1985–1989)  Radio Manta (1989–2011)  Radio Majakka (1999–2008)  Radio Melodia (2008–2016)  Radio Mikkeli (2013–2020)  Radio Rapu (2014–2016)  Radio Seinäjoki  Radio Sputnik (1999–2019)  Radio Ykkönen  Rogmo FM (2000–2009)  RÄP (3/2020–9/2020)  Simpsiö 96,9  Spin FM (2009–2020)  Spirit FM (2015–2018)  The Voice (2007–2016)  Zoom FM (2008–2011)  Yle Puhe (1998–2024)