Yläsaksan äänteensiirros
Yleiskuvaus

Yleensä yläsaksan äänteensiirrokseen katsotaan kuuluvan kaksi toisiinsa liittyvää muutosta:
Muinaislänsigermaaniset soinnittomat klusiilit /t/, /p/ ja /k/ muuttuivat useimmissa tapauksissa spiranteiksi /s/, /f/ ja /x/ tai affrikaatoiksi /ts/, /pf/ ja /kx/ riippuen niiden asemasta sanassa.(saks. Tenuesverschiebung). Muutosta ei kuitenkaan tapahtunut frikatiivin jäljessä; niinpä esimerkiksi äänneyhtymät  /sp/, /xt/ ja /ft/ pysyivät ennallaan. Myöskään äänneyhtymässä /tr/ muutosta ei tapahtunut, yhtymissä /pr/ ja /kr/ kylläkin.
Siirrosta edeltäneessä kielimuodossa esiintyneet soinnilliset konsonantit /d/, /b/ ja /g/ (joita muinaislänsigermaanisessa kielessä olivat vastanneet /ð/, /β/ ja /ɣ/) muuttuivat vastaaviksi soinnittomiksi klusiileiksi /t/, /p/ ja /k/.(saks. Medienverschiebung) (Länsigermaanisissa kielissä näitä olivat alun perin vastanneet frikatiivit  /ð/ /ƀ/ ja /ʒ/, mutta jo aikaisemmin ne olivat kaikissa asemissaan muuttuneet klusiileiksi /d/, /b/ ja /g/.)
Kaikissa yläsaksan murteissa ainakin osa soinnittomista klusiileista muuttui frikatiiveiksi tai affrikaatoiksi. Sillä perusteella, missä määrin tämä tapahtui, on vanhastaan erotettu toisistaan ylisaksalaiset (saks. Oberdeutsch) murteet, joissa muutos tapahtui täydellisimmin, ja keskisaksalaiset (saks. Mitteldeutsch) murteet, joissa se tapahtui vain osittain. Niinpä /d/ muuttui /t/:ksi sekä ylä- että keskisaksalaisissa murteissa, kun taas /b/ muuttui johdonmukaisesti /p/:ksi ja /g/ /k/:ksi vain vanhassa Baijerin murteessa. Joissakin keski- ja yläsaksalaisissa murteissa soinnittomat klusiilit ovat kuitenkin muuttuneet takaisin soinnillisiksi lenition vaikutuksesta, joka alkoi vuoden 1300 aikoihin osassa Baijeria.
Saksan nykyinen kirjakieli perustuu pääasiassa keskisaksan itäisiin murteisiin, ja niinpä siinä monet mutta eivät kaikki edellä mainitut konsonantit esiintyvät muuttuneissa muodoissaan. Erityisesti soinnittomiksi muuttuneista aiemmin soinnillisista klusiileista vain /t/ esiintyy soinnittomana lähes kaikissa tapauksissa. Miten muutokset ovat vaikuttaneet, ilmenee helposti vertailemalla saksan kielen sanoja niiden vastineisiin muissa germaanisissa kielissä, kuten seuraavassa taulukossa:
| Äänne> saksassa | Äänne> muissa germ. kielissä | Sana eri kielissä> saksa | Sana eri kielissä> englanti | Sana eri kielissä> hollanti | Sana eri kielissä> ruotsi | Merkitys>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| /s/ | /t/ | Wasser | water | water | vatten | vesi |
| /ts/ | /t/ | Zunge | tongue | tong | tunga | kieli |
| /f/ | /p/ | Schiff | ship | schip | skepp | laiva |
| /pf/ | /p/ | Apfel | apple | appel | äpple | omena |
| /x/ | /k/ | gleich | like | geljik | lik | kaltainen |
| /t/ | /d/ | Dochter | daugther | dochter | dotter | tytär |
Poikkeuksena ovat alasaksasta ja muista kielistä tulleet lainasanat, esimerkiksi saks. Park, joka tulee ranskan sanasta parc ja on samaa alkuperää kuin saksan Pferch; molemmat ovat peräisin latinan sanasta parricus.  Nykyisessä saksan yleiskielessä /p t k/ ovat pysyneet alkuperäisessä muodossaan vain frikatiivien jäljessä, esimerkiksi sanassa Stein (kivi; englantilainen vastine stone) sekä äänneyhtymässä /tr/, esimerkiksi sanassa treu, joka on samaa alkuperää kuin englannin true.
Germaanisessa kantakielessä esiintyi myös /þ/-äänne (/θ/, sama kuin englannin th sanassa thing).  Saksassa se on muuttunut d:ksi, ja myös tämän muutoksen on toisinaan katsottu liittyvän yläsaksalaiseen äänteensiirtoon, kuten myös sanan alussa olevan /x/:n muuttumisen /h/:ksi. Tämä muutos kuitenkin tapahtui muissakin mannermaalla puhutuissa länsigermaanisissa kielissä.  Näiden muutosten liittyminen yläsaksan äänteensiirtoon onkin kiistanalaista. Braune ja Reiffenstein ovatkin täysin kiistäneet tämän yhteyden.