stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin satamarata
Muistomerkit

Radasta ei purkamisen jälkeen ole jäänyt jäljelle kovin paljon: Katajanokan Laukkasaarenkadulla on jonkin verran rataa jäljellä ja Kauppatorin mukulakiveyksessä noin parikymmentä metriä. Sekä Kolera-altaalla että Hietalahdessa on säilytetty radan kääntösillat. Kauppatorin Keisarinluodonlaiturilla on säilynyt myös sillankääntäjän koppi vuodelta 1895. Radan virallisena muistomerkkinä on Katajanokanlaiturilla Allas Sea Poolin vieressä oleva vesiviskuri, johon satamalaitos on kiinnittänyt muistokilven.
Näkyvin vanhasta ratalinjauksesta muistuttava osuus on keskustan pyöräilykäytävä Baana, radan entinen kuilu. Myös Kaivopuistossa Olympiaterminaalin lounaispuolella sijaitsee vanha ratakuilu, jota on luonnehdittu ”viheralueen halki leikatuksi kanjoniksi”. Punavuoren Telakkakadun entinen ratakuilu toimi 2010-luvulla pyöräilyn ja jalankulun väylänä, jota reunustivat alkuperäiset rauta-aidat. Keväästä 2021 alkaen kadun keskellä on kuitenkin kulkenut Helsingin raitiolinja 6, ja uusien Eiranrantaan johtavien kiskojen rakentamisen myötä rippeet kuilusta katosivat.
Kuvia

Tasoristeys Merikadulla vuonna 1977.
Vuoden 1978 ilmakuvassa näkyy Merisataman ratapiha Ullanlinnassa.
Merisataman ratapihaa vuonna 2007.
Radan reitti Jätkäsaareen Länsilinkin kohdalla keväällä 2009. Vasemmalla Hietalahden telakka.
Ratakuilu Olympiaterminaalin läheisyydessä Kaivopuistossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingin satamarata Wikimedia Commonsissa
Satamaradan linjaus Helsingin matkailukartassa vuodelta 1940. Timo Merisalon karttasivut.
Video Ruoholahdenkadun kevyen liikenteen tasoristeyksestä
Video Mechelininkadun tieliikenteen tasoristeyksestä
Punaisella merkitty radan reitti Helsingin kartassa vuodelta 1930.
Kiskot Rautatiekatujen kuilussa eli nykyisessä Baanassa vuonna 1968. Taustalla Mannerheimintien silta.
Kampissa sijaitsi pieni ratapiha, josta rata haarautui Länsi- ja Eteläsatamaan sekä 1990-luvun alkuun asti myös Ruoholahteen.
Tasoristeys Hietalahdenrannassa Meri- ja Eteläsatamaan johtaneella reitillä.
Radan rakennustöitä Lapinlahdenkadun sillan alla 1890-luvulla.
Viljalla lastattuja venäläisiä tavaravaunuja Munkkisaaren myllyn luona kesäkuussa 1941.
Elintarvikerahtia puretaan laivaamista varten Eteläsatamassa keväällä 1944.
Dv12-dieselveturi vaihtotöissä Länsisatamassa eli Jätkäsaaressa vuonna 2008.
Kiskojen purkua Ruoholahdessa Jätkäsaarenlaiturin kohdalla huhtikuussa 2009.
Kolera-altaan ylittävä Kauppatorin kääntösilta vuodelta 1970 on edelleen olemassa.
Katajanokan vesiviskuri, radan virallinen muistomerkki.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1922

Suomen vuoden 1922 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Helsingissä 29.-30. tammikuuta. Kilpailupaikka oli Kaisaniemen puiston edustalla olevalla lahdella. Ohjelmassa oli vain miesten kilpailu. Mestaruus ratkesi sijalukupistein. Loppupisteisiin huomioitiin vain kaikki matkat luistelleet. Clas Thunberg ja Arvo Tuomainen päätyivät samoihin sijalukupisteisiin, mutta Thunbergin tulosten mukaiset pisteet olivat 206,323 ja Tuomaisen 206,588.
Miesten yleismestaruus

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 5 000 m | # | 1 500 m | # | 10 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Clas Thunberg | 45,9 | 1 | 9.01,5 | 2 | 2.27,1 | 1 | 19.00,8 | 5 | 9 |
| 2 | Arvo Tuomainen | 46,5 | 3 | 9.00,4 | 1 | 2.30,7 | 3 | 18.36,3 | 2 | 9 |
| 3 | Julius Skutnabb | 47,9 | 8 | 9.02,2 | 3 | 2.30,4 | 2 | 18.34,8 | 1 | 14 |
| 4 | Asser Wallenius | 46,3 | 2 | 9.21,7 | 6 | 2.30,9 | 4 | 19.44,9 | 8 | 20 |
| 5 | Walter Tverin | 46,9 | 4T | 9.13,6 | 5 | 2.40,5 | 14 | 18.53,2 | 4 | 27,5 |
| 6 | Waldemar Bergström | 50,3 | 14 | 9.11,0 | 4 | 2.37,0 | 7 | 18.41,7 | 3 | 28 |
| 7 | Aksel Belewicz | 46,9 | 4T | 9.43,1 | 9 | 2.37,5 | 8 | 19.56,3 | 10 | 31,5 |
| 8 | Harald Belewicz | 47,0 | 6 | 9.33,4 | 10 | 2.41,8 | 9 | 20.13,4 | 11 | 36 |
| 9 | Gösta Strömsten | 51,3 | 16 | 9.28,4 | 7 | 2.40,4 | 13 | 19.23,1 | 7 | 43 |
| 10 | Alexander Aleksejeff | 49,1 | 13 | 9.46,2 | 12 | 2.38,8 | 11 | 19.55,7 | 9 | 45 |
| 11 | Sigurd Nybonde | 48,0 | 9T | 9.45,1 | 12 | 2.39,4 | 12 | 20.20,0 | 12 | 45,5 |
| 12 | Lauri Helander | 48,0 | 9T | 10.07,9 | 15 | 2.37,8 | 9 | 20.52,8 | 14 | 47 |
| 13 | Arvo Jalovaara | 51,0 | 15 | 9.49,6 | 13 | 2.41,8 | 15 | 20.20,2 | 13 | 56 |
| 14 | Lauri Brander | 49,0 | 12 | 9.43,9 | 10 | 2.37,9 | 10 | - | - | - |
| 15 | Theodor Lönnfors | 48,9 | 11 | 10.06,5 | 14 | 2.42,0 | 16 | - | - | - |
| 16 | Ilmari Danska | 47,8 | 7 | - | - | 2.35,6 | 6 | 19.21,3 | 6 | - |
Helsingin kirjamessut

Yleisnäkymä vuoden 2016 messuilta.
Helsingin kirjamessut järjestetään vuosittain lokakuussa Helsingin Messukeskuksessa. Tapahtuman järjestää Suomen Messut yhteistyössä Suomen Kustannusyhdistyksen ja Suomen Kirjakauppiasliiton kanssa. Messujen yhteydessä on Antikvaariset kirjamessut, joita on järjestetty lokakuusta 1988 alkaen.
Helsingin kirjamessut järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2001. Vuonna 2014 messuilla vieraili neljän päivän aikana 78 400 kävijää. Näytteilleasettajia oli 338 ja esiintyjiä yli 1100. Helsingin Kirjamessujen kanssa järjestetään samanaikaisesti Ruoka ja Viini -messut. Vuonna 2018 tapahtumakokonaisuudessa oli 85 600 kävijää. Ennätysvuosi oli 2019, jolloin messuilla vieraili yli 90 000 ihmistä. Vuonna 2020 tapahtuma järjestettiin koronapandemiasta johtuen ainoastaan verkossa. Vuonna 2021 tapahtuma toteutettiin jälleen paikan päällä keräten 52 000 kävijää.
Ohjelmajohtajat

Doris Stockmann 2001–2003
Anja Snellman 2003–2006
Tuula Isoniemi 2007–2010
Stig-Björn Nyberg 2011–2015
Jan Erola 2016–2018
Ronja Salmi 2018–2021
Ville Blåfield 2022–
Messujen teemat

2006: Britannia
2007: Norja
2009: Ruotsi
2010: Ranska
2011: Viro
2012: Unkari
2013: Saksa
2014: Italia
2015: Venäjä
2016: Pohjoismaiden kirjallisuus ja kulttuuri
2017: Suomi
2018: Yhdysvallat
2019: Ranska
2020: Tulevaisuus
2021: Dialogi
2023: Valta
2024: Tulevaisuus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingin kirjamessut Wikimedia Commonsissa
Helsingin kirjamessut
Jukolan viesti 2011

| Jukolan viesti 2011 |
| --- | --- |
 Salpa-Jukola
 Salpa-Jukolan logo
Kilpailupaikka:   Ravijoki, Virolahti
Ajankohta:  18.–19. kesäkuuta 2011
Järjestävä seura:  Vehkalahden Veikot
Venlojen viesti
Joukkueita:  1 082
Maaliintulleita:  981
Voittaja:   Domnarvets GoIF (2.)
Jukolan viesti
Joukkueita:  1 504
Maaliintulleita:  1 298
Voittaja:   Halden SK (7.)
Virallinen sivusto:  Jukolan viesti 2011 (arkistoitu)
 ← 20102012 →
Jukolan viesti 2011 eli Salpa-Jukola oli 63:s Jukolan viesti -tapahtuma. Se käytiin 18.–19. kesäkuuta 2011 Virolahden Ravijoella. Kilpailukeskuksena toimi oppimiskeskus Harjun alue. Järjestävä seura oli Vehkalahden Veikot. Samalla alueella järjestettiin Vehka-Jukola vuonna 1992. Tuolloin kilpailukeskus oli tosin eri paikassa. Miesten Jukolan viestin voitti Halden SK, jolle voitto oli seitsemäs. Se on toiseksi eniten kautta aikain Jukolan viestissä. Naisten 34:nen Venlojen viestin voitti Domnarvets GoIF, jolle voitto oli toinen. Kilpailu sai nimensä Jatkosodan alla rakennetusta puolustuslinjasta, Salpalinjasta.
Tulokset > Venlojen viesti

1. osuus: 6,9 km

2. osuus: 6,2 km

3. osuus: 5,1 km

4. osuus: 8,5 km

Joukkueita: 1 082, joista hyväksytysti maaliintulleita: 981
| Sija | nro>  | Joukkue | Loppuaika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 15 |  Domnarvets GoIF Emma Johansson Karolina Höjsgaard  Eva Juřeníková Lena Eliasson | 2.48.54 |
| 2 | 1 |  Tampereen Pyrintö Venla Niemi Saila Kinni Riina Kuuselo Anni-Maija Fincke | + 0.36 |
| 3 | 5 |  IFK Lidingö SOK Ines Brodmann Annica Gustafsson  Signe Søes Annika Billstam | + 3.07 |
| 4 | 4 |  NTNUI | + 3.11 |
| 5 | 17 |  Kalevan Rasti | + 3.12 |
| 6 | 10 |  Bækkelagets SK | + 3.15 |
| 7 | 40 |  Stora Tuna OK | + 3.23 |
| 8 | 13 |  Angelniemen Ankkuri | + 3.33 |
| 9 | 37 |  Delta | + 4.29 |
| 10 | 50 |  OK Kolmården | + 5.03 |
| 11 | 6 |  Sävedalens AIK | + 5.06 |
| 12 | 3 |  Halden SK | + 5.23 |
| 13 | 49 |  OK Tisaren | + 5.35 |
| 14 | 27 |  IGTISA | + 6.53 |
| 15 | 44 |  Göteborg Majorna OK | + 8.04 |
Tulokset > Jukolan viesti

| --- | --- |
 1. osuus: 11,5 km  2. osuus: 11,4 km  3. osuus: 13,6 km  4. osuus: 8,3 km :  5. osuus: 8,5 km  6. osuus: 10,5 km  7. osuus: 15,6 km 
Joukkueita: 1 504, joista hyväksytysti maaliintulleita: 1 298
| Sija | nro>  | Joukkue | Loppuaika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Halden SK  Søren Bobach Jon Pedersen  Erik Axelsson Marius Bjugan  Mats Haldin  Emil Wingstedt Olav Lundanes | 7.37.28 |
| 2 | 2 |  Kalevan Rasti  Jan Procházka Hannu Airila  Thierry Gueorgiou Simo Martomaa  Kiril Nikolov  Philippe Adamski  Fabian Hertner | + 4.04 |
| 3 | 8 |  Delta Olli-Pekka Koistinen Oskari Liukkonen  Leonid Novikov  Lauri Sild Matti Kivelä  Olle Kärner  Valentin Novikov | + 4.15 |
| 4 | 3 |  Vaajakosken Terä | + 5.11 |
| 5 | 31 |  Södertälje Nykvarn Orienter | + 6.07 |
| 6 | 17 |  Hiisirasti | + 10.47 |
| 7 | 14 |  Kristiansand OK | + 11.05 |
| 8 | 9 |  OK Linne | + 11.07 |
| 9 | 10 |  Angelniemen Ankkuri | + 11.15 |
| 10 | 77 |  Kalevan Rasti -2 | + 13.12 |
| 11 | 6 |  IL Tyrving | + 13.45 |
| 12 | 11 |  Tampereen Pyrintö | + 20.51 |
| 13 | 15 |  Turun Metsänkävijät | + 20.53 |
| 14 | 98 |  IFK Moras OK | + 21.17 |
| 15 | 43 |  Rehns BK | + 23.57 |
Aiheesta muualla

Salpa-Jukolan tiivistelmä Jukola.com-sivustolla
Venlojen viestin 2011 GPS-seuranta ja kartat RouteGadget-palvelussa
Jukolan viestin 2011 GPS-seuranta ja kartat RouteGadget-palvelussa
| n k Jukolan viestit ja Venlojen viestit |
| --- | --- | --- |
| Viestit |  1949  1950  1951  1952  1953  1954  1955  1956  1957  1958  1959  1960  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024  2025  2026  2027  2028  |  |
Meltdown Deejays

| Meltdown Deejays |
| --- | --- |

Perustettu:  1993
Tyylilajit:  elektroninen musiikki
Kotimaa:  Suomi
Kotisivu
Meltdown Deejays on suomalainen teknotapahtumien organisaattori ja DJ-kollektiivi, joka järjestää yleisöjuhlia Vaasan sekä pääkaupunkiseudun alueella. Meltdown Deejays perustettiin Vaasassa vuonna 1993. Meltdown Deejays on X-Rustin sekä Entropyn ohella yksi vanhimmista vieläkin aktiivisista teknotapahtumien organisaattoreista Suomessa.
Tapahtumamainoksia

Trancemigration -tapahtuman mainos. 1994
Interplanetary -tapahtuman mainos. 1995
Moowy Groowy -tapahtuman ennakkomainos. 1996
Data! -klubin mainos. 2003
Meltdown Deejays 030 -juhlien mainos. 2023
Museum Of Techno -tapahtuman mainos. 2024
Meltdown Deejays Recordings

Vuonna 2016 Meltdown Deejays perusti oman levymerkin kollektiivinsa artistien julkaisuja varten. Myöhemmin levymerkki on laajentanut julkaisujaan myös kollektiivinsa ulkopuolelle. Tunnetuimpia Meltdown Deejays Recordingsilla levyttäneitä artisteja ovat Vesa-Matti Kivioja, Torolf Stendik, Lookstare, Harald Björk, Phonogenic, 03SIDIAN, Båssanova sekä RV820.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1915

Suomen vuoden 1915 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Helsingissä 6.-7. maaliskuuta. Ohjelmassa oli vain miesten kilpailu. Mestaruus ratkesi sijalukupistein. Loppupisteisiin on laskettu vain kaikki matkat luistelleiden sijoitukset.
Miesten yleismestaruus

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 5 000 m | # | 1 500 m | # | 10 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Arvo Tuomainen | 46,6 | 2 | 9.05,7 | 2 | 2.29,9 | 1 | 18.30,8 | 4 | 9 |
| 2 | Julius Skutnabb | 48,1 | 5 | 9.00,1 | 1 | 2.30,9 | 2 | 18.16,4 | 2 | 10 |
| 3 | Väinö Wickström | 47,3 | 3 | 9.07,8 | 3 | 2.32,6 | 4 | 18.25,3 | 3 | 13 |
| 4 | Clas Thunberg | 46,4 | 1 | 9.17,8 | 7 | 2.31,0 | 3 | 19.16,7 | 8 | 19 |
| 5 | Walter Tverin | 48,2 | 6 | 9.12,4 | 5 | 2.32,9 | 5 | 18.35,4 | 5 | 21 (210,177) |
| 6 | Waldemar Bergström | 49,9 | 10 | 9.11,5 | 4 | 2.36,3 | 7 | 18.15,5 | 1 | 21 (211,925) |
| 7 | Arvo Jalovaara | 49,1 | 8 | 9.12,6 | 6 | 2.35,3 | 6 | 18.35,6 | 6 | 25 |
| 8 | Gunnar Strömsten | 47,9 | 4 | 9.28,1 | 11 | 2.37,3 | 8 | 19.18,1 | 9 | 32 |
SVUL:n mestaruuskilpailut

SVUL:n mestaruuskilpailun järjesti Tampereen Pyrintö. Osanottajia oli 15.
| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 5 000 m | # | 1 500 m | # | 10 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Arvo Tuomainen | 45,9 | 1 | 8.56,0 | 1 | 2.27,3 | 1 | 18.22,2 | 1 | 4 |
| 2 | Arvo Jalovaara | 49,4 | 4 | 9.05,7 | 2 | 2.36,9 | 4 | 18.48,1 | 2 | 12 |
| 3 | Bror Ravander | 49,8 | 5 | 9.16,0 | 3 | 2.35,7 | 2 | 19.02,0 | 3 | 13 |
Italian jalkapallomaajoukkue

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Italia> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Saksa 2006 |  |  |
|  Kultaa | Espanja 1982 |  |  |
|  Kultaa | Ranska 1938 |  |  |
|  Kultaa | Italia 1934 |  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 1994 |  |  |
|  Hopeaa | Meksiko 1970 |  |  |
|  Pronssia | Italia 1990 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Italia 1968 |  |  |
|  Kultaa | Eurooppa 2020 |  |  |
|  Hopeaa | Puola/Ukraina 2012 |  |  |
|  Hopeaa | Belgia/Alankomaat 2000 |  |  |
|    Välierissä | Länsi-Saksa 1988 |   |  |
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 |  |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 |  |  |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 |  |  |
| Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  | Maanosaliittojen cup  |  |
|  Pronssia | Brasilia 2013 |  |  |
Italian jalkapallomaajoukkue (ital. Nazionale italiana di calcio) edustaa Italiaa kansainvälisissä miesten jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Joukkuetta hallinnoi Italian jalkapalloliitto.
Italia on eräs maailman menestyksekkäimmistä maajoukkueista. Se on voittanut neljä maailmanmestaruutta ja kaksi Euroopan-mestaruutta, ja on pelannut kaikkiaan 29 kertaa arvokilpailujen lopputurnauksessa. Joukkue pelaa tavallisesti taivaansinisissä pelipaidoissa, mistä juontuu lempinimi Azzurri (suom. Taivaansiniset).
Historia > Varhainen historia, sekä MM- ja EM-kultavuodet (1910–1990)

Italia pelasi ensimmäisen ottelunsa 15. toukokuuta 1910 Ranskaa vastaan ja voitti ottelun maalein 6–2. Tukholman olympiakisoissa 1912 Italia hävisi 3-2 ensimmäisiin arvokisoihinsa osallistuneelle Suomelle, joka oli silloin Suomen suuriruhtinaskunta. Ensimmäisen arvokisamitalinsa, pronssisen, Italia saavutti 1928 Amsterdamin olympialaisista. Joukkue ei osallistunut ensimmäisiin MM-kisoihin 1930 Uruguayssa, mutta voitti sen jälkeen kahdesti peräkkäin maailmanmestaruuden, 1934 kotikisoissa, missä loppuottelussa kaatui Tšekkoslovakia maalein 2–1, ja 1938 Ranskassa, jolloin se voitti loppuottelussa Unkarin 4–2. Noihin aikoihin maata hallitsi Benito Mussolini ja panostus jalkapalloon oli voimakasta. Mussolini oli uhannut valmentaja Vittorio Pozzon henkeä, mikäli Italia ei voittaisi. Samaisella vuosikymmenellä Italia voitti kultaa myös 1936 Berliinin olympialaisissa.
Toisen maailmansodan jälkeen Italia ei enää ollut entisellä tasollaan: se ei edennyt vuosien 1950, 1962 eikä 1966 MM-turnauksessa alkulohkoa pitemmälle eikä päässyt 1958 koko turnaukseen. Osaltaan tähän vaikutti tuon ajan parhaimman italialaisjoukkueen AC Torinon koko joukkueen kuoleminen Supergan lento-onnettomuudessa vuonna 1949.
Seuraavan kerran Italian joukkue pystyi suurvoittoon vasta 1968 EM-kotikisoissa, missä se voitti historiansa ensimmäisen EM-kullan. Loppuottelussa Italia pelasi Jugoslavian kanssa 1–1-tasapelin, minkä johdosta jouduttiin järjestämään uusintaottelu. Sen Italia voitti maalein 2–0. Kaksi vuotta myöhemmin 1970 Meksikon MM-kisoissa Italia eteni loppuotteluun, jossa se hävisi Brasilialle lukemin 4–1. Kaksiin seuraaviin EM-kisoihin joukkue ei selvinnyt ja jäi 1974  MM-kisoissa alkulohkoon. Vuoden 1978 MM-kisoissa se oli neljäs samoin kuin kaksi vuotta myöhemmin EM-kisoissa.
Italia selviytyi vaivalloisesti 1982 Espanjan MM-turnaukseen, ja itse kisoissakin se eteni alkulohkosta jatkoon vasta maalieron turvin. Jatkolohkossa se kuitenkin voitti sekä Argentiinan (2–1) että Brasilian (3–2) ja eteni näin välieriin, joissa se voitti Puolan lukemin 2–0. Loppuottelussa vastaan asettui Saksan liittotasavalta, jonka Italia voitti 3–1. Italian joukkueen ja koko kisojen tähti ja paras maalintekijä oli vasta juuri ennen kisoja pelikiellosta vapautunut Paolo Rossi, joka viimeisissä kolmessa ottelussa teki yhteensä kuusi maalia.
MM-kisojen 1982 jälkeen Italia vakiinnutti paikkansa eräänä maailman kovatasoisimmista jalkapallojoukkueista lukuun ottamatta epäonnistumista EM-kisojen 1984 ja MM-kisojen 2018 karsinnoissa. Arvokilpailuissa Italia on lukeutunut säännöllisesti vahvimpiin ennakkosuosikkeihin ja on saavuttanut lukuisia mitaleja.
Historia > MM-kilpailut 1990, 1994 ja 1998

MM-kilpailut 1990 järjestettiin jälleen Italiassa, ja joukkue lähti kisoihin voittajasuosikkina mutta hävisi välierässä rangaistuspotkukilpailussa Argentiinalle. Pronssiottelussa Italia voitti Englannin maalein 2–1. Joukkue päästi turnauksessa vain kaksi maalia. MM-kilpailuissa 1994 Italia eteni loppuotteluun Brasiliaa vastaan. Ottelu oli jatkoajankin jälkeen tilanteessa 0–0, joten jälleen voitto ratkaistiin rangaistuspotkukilpailussa, jonka Brasilia voitti Roberto Baggion epäonnistuttua omassa yrityksessään. Myös seuraavissa MM-kilpailuissa Ranskassa 1998 Italia hävisi rangaistuspotkukilpailussa, tällä kertaa jo puolivälierissä mestaruuteen lopulta yltäneelle isäntämaa Ranskalle.
Historia > EM-kilpailut 2000

Italia ei ollut suurimpien suosikkien joukossa lähdettäessä vuoden 2000 EM-kilpailuihin, mutta se eteni loppuotteluun saakka. Välierässä Alankomaita vastaan Italian maalivahti Francesco Toldo torjui varsinaisella peliajalla yhden rangaistuspotkun ja rangaistuspotkukilpailussa kaksi. Loppuottelu maailmanmestari Ranskaa vastaan oli 90 minuutin jälkeen tilanteessa 1–1, mutta Ranska voitti kultaisella maalilla tultuaan varsinaisella peliajalla tasoihin vain puolisen minuuttia ennen päätösvihellystä.
Historia > MM-kilpailut 2006

Sekä vuoden 2002 MM- että 2004 EM-kilpailuissa Italia putosi jo alkukierroksilla. MM-kilpailuissa 2006 se eteni alkulohkostaan voittajana jatkoon ja voitti pudotuspeleissä Australian 1–0, Ukrainan 3–0 ja isäntämaa Saksan jatkoajan jälkeen 2–0. Loppuottelu Ranskaa vastaan oli jatkoajankin jälkeen tasatilanteessa 1–1 mutta rangaistuspotkukilpailun Italia voitti 5–3 Ranskan David Trezeguet'n epäonnistuttua omassa yrityksessään. Turnauksen jälkeen valmentaja Marcello Lippi jätti tehtävänsä todettuaan saavuttaneensa kaiken maajoukkuevalmentajalle mahdollisen. Uudeksi valmentajaksi nimettiin 13. heinäkuuta 2006 entinen maajoukkuepelaaja Roberto Donadoni. Vuoden 2008 EM-kilpailuissa Italia jäi puolivälieriin, minkä jälkeen Donadoni jätti päävalmentajan tehtävät ja 25. kesäkuuta 2008 Lippi palasi kahden vuoden tauon jälkeen maajoukkueen päävalmentajaksi.
Historia > MM-kilpailut 2010

MM-kilpailuihin 2010 Italia lähti Lippin johdolla kovin odotuksin varmistettuaan karsinnoissa lopputurnauspaikkansa ensimmäisten joukossa. Lippi luotti pääasiassa konkareihin, mutta myös uusia, nuoria pelaajia, kuten keskikenttäpelaaja Claudio Marchisio ja laitapuolustaja Domenico Criscito nostettiin mukaan maajoukkueeseen ja heistä kehittyi MM-kilpailuihin mennessä joukkueen runkopelaajia. Lippi yritti houkutella mukaan myös maajoukkueuransa jo lopettanutta, AC Milanin topparia Alessandro Nestaa, mutta tämä kieltäytyi MM-kutsusta. Joukkueen kapteenina oli edelleen vuoden 2006 tavoin Fabio Cannavaro.
Italia arvottiin MM-kilpailujen F-lohkoon. Ensimmäisessä ottelussaan se kohtasi Paraguayn. Tasaisen ensimmäisen puoliajan lopulla Paraguayn toppari Antolín Alcaraz puski kulmapotkusta maalin. Toisen puoliajan alkaessa Italia vaihtoi maalivahtia: joukkueen avainpelaajiin lukeutunut Gianluigi Buffon oli loukkaantunut ensimmäisellä puoliajalla, ja kentälle tuli Federico Marchetti. Myöhemmin selvisi että Buffonilla oli selässä välilevyn pullistuma, eikä hän enää pelannut turnauksessa. Toisella jaksolla Italian Daniele De Rossi teki kulmapotkun jälkeen tasoitusmaalin, ja ottelu päättyi 1–1.
Seuraavassa ottelussaan Italia kohtasi Uuden-Seelannin, joka arvioitiin lohkon heikoimmaksi joukkueeksi. Se oli kuitenkin pelannut ensimmäisessä ottelussaan tasapelin Slovakiaa vastaan. Italiaakin vastaan Uusi-Seelanti siirtyi 11. minuutilla johtoon mutta ei tämän jälkeen saanut enää laukaustakaan kohti Italian maalia. Italia tasoitti loppulukemiksi 1–1 Daniele De Rossin hankittua Italialle rangaistuspotkun, josta hyökkääjä Vincenzo Iaquinta teki maalin.
Slovakiaa vastaan päävalmentaja Lippi muutti Italian kokoonpanoa hieman; muun muassa kovana taistelijana tunnettu, puolustava keskikenttäpelaaja Gennaro Gattuso pääsi avauskokoonpanoon. Slovakian Róbert Vittek teki 25. minuutilla ensimmäisen maalin maalivahti Marchettin hieman haparoitua tilanteessa. Italia muutti ryhmityksensä hyökkäävämmäksi 3-4-3-järjestelmäksi ja vaihtoi puolustavan keskikenttäpelaajan Gattuson sekä laitapuolustaja Crisciton tilalle hyökkäävän keskikenttäpelaajan Christian Maggion sekä hyökkääjä Fabio Quagliarellan. Vielä 56. minuutilla Riccardo Montolivon tilalle vaihdettiin loukkaantumisista kärsinyt, hyökkäävämpi vaihtoehto ja hyvän peliälyn omaava Andrea Pirlo. Italialaiset osuivat kerran maalin ylärimaan, ja toisessa tilanteessa Slovakian toppari Martin Škrtel potkaisi pallon pois Slovakian maalista, jonka sisällä pallo jo oli. Tuomari ei huomannut pallon käyneen maalin sisäpuolella eikä hyväksynyt maalia. Vittek lisäsi Slovakian johdon 2–0:aan 73. minuutilla. Antonio Di Natale teki 81. minuutilla kavennusmaalin Ján Muchan torjuman Vincenzo Iaquintan laukauksen paluupallosta. Italia painostaessa Slovakia pääsi 89. minuutilla vastahyökkäykseen, josta vaihtomiehenä kentälle tullut Kamil Kopúnek teki Slovakian kolmannen maalin. Quagliarella kavensi 90. minuutilla kaukolaukauksellaan tilanteeksi 3–2. Se jäi lopputulokseksi, ja Slovakia eteni lohkosta jatkoon Italian jäädessä lohkossa viimeiseksi.