stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Penang
Historia

Penangin alueen esihistoriasta ei tiedetä paljoa. Kiinalaisille merenkävijöille saari oli tuttu jo ennen 1400-lukua, tuolloin saari oli ilmeisesti asumaton. Kiinalaiset kutsuivat sitä betelsaareksi, mistä alue on saanut nimensä; Osavaltion nimi tulee betelpähkinästä, jonka nimi on malaijiksi pinang.
Penangin osavaltio on historiallinen osa Kedahia. Brittiläinen Francis Light hankki Penangin alueen Kedahin sulttaanilta vuonna 1786. Britit hankkivat Penangin itselleen laivastotukikohdaksi, jonka tarkoitus oli suojella brittiläisiä kauppa-aluksia Malakansalmella. Kedah luopui Penangin alueesta saadakseen briteiltä suojelua Siamia vastaan. Vuonna 1821 Siam hyökkäsi Kedahiin mutta Penangilla olleet britit eivät puuttuneet tapahtumiin.
Kedahin sulttaani yritti valloittaa saaren tuloksetta takaisin, koska hän katsoi että britit olivat rikkoneet sopimuksensa. Vaikutus oli vain päinvastainen, sillä lopputuloksena Kedah luovutti brittien hallintaan myös nykyisen osavaltion mantereisen osan.
Britit nimesivät saaren uudelleen Prince of Wales islandiksi ja mantereella oleva alue nimettiin Wellesleyn provinssiksi. Vuonna 1826 Britannia yhdisti Malakan niemimaalla hallinnoimansa alueet Singaporen, Melakan ja  Penangin yhteiseksi hallintoalueeksi, Salmisiirtokunniksi, ja Penangista tehtiin sen pääkaupunki. Pääkaupunki siirrettiin kuitenkin Singaporeen 1832.
1800-luvun puolivälissä Penangista tuli Britannialle tärkeä oopiumikaupan keskus. Oopiumikauppa muodosti yli puolet siirtokunnan tuloista. Oopiumikauppa johti oopiumisotiin Britannian ja  Kiinan välillä, ja Brittiläiset ja kiinalaiset sopivat huumekaupan lopettamisesta vuonna 1907. Huumekaupan kukoistuksen aikana Penang oli vaarallinen paikka, missä kiinalaiset salaseurat pyörittivät bordelleja ja uhkapeliluolia.
Ensimmäinen maailmansota ei juuri vaikuttanut Penangin alueeseen. Vuonna 1914 käytiin Penangin edustalla taistelu Venäjän keisarikunnan ja Saksan keisarikunnan välillä ilman brittien osallistumista tapahtumiin.
Toisessa maailmansodassa japanilaiset valloittivat Penangin kolmeksi ja puoleksi vuodeksi. Japanilaiset rantautuivat Malaijan taistelun aikana Penangiin 17. joulukuuta 1941. Japanilaiset eivät kohdanneet vastarintaa, sillä brittiläisten 500 sotilaan varuskunta oli evakuoitu edellisenä päivänä. Brittiläiset eivät olleet ennen lähtöään tuhonneet alueen sotatoimiin käytettävää infrastruktuuria, ja japanilaiset saivat hallintaansa muun muassa Penangin radioaseman. Japanin miehittämillä alueilla oli toisen maailmansodan aikana puutetta elintarvikkeista ja kansa kärsi nälästä ja kulkutaudeista. Japanilaisten harjoittamissa julmuuksissa myös surmattiin tuhansia kiinalaisia.
Toisen maailmansodan aikana Penangissa oli Saksan laivaston Gruppe Monsuniin kuuluvien sukellusveneiden tukikohta.
Malaija vapautui Japanin hirmuvallasta toisen maailmansodan päätyttyä elokuussa 1945.
Sodan jälkeen alue palasi Britannian hallintaan muutamiksi vuosiksi. Salmisiirtokunnat hajotettiin vuonna 1946 ja Penangista tuli Malaijan federaation osavaltio vuonna 1948, joka itsenäistyi Britanniasta vuonna 1957.
Väestö

Osavaltio on väestöltään kiinalaisvaltainen ja Malesian tiheimmin asuttu. Se on myös Malesian ainoa osavaltio, jossa Malesian kiinalaiset ovat enemmistönä.
Politiikka

Muiden Malakan niemimaalla sijaitsevien osavaltioiden tavoin Penang ja Malakka eivät ole sulttaanikuntia. Penangin johdossa on kuvernööri, jonka maan kuningas nimittää virkaansa nelivuotiskaudeksi. Kiinalaisenemmistöinen Penang on Malesian ainoa osavaltio, joka on valinnut osavaltion johtoon etniseltä taustaltaan kiinalaisen henkilön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Penang Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Penang Wikivoyagessa (englanniksi)
Malesia
| --- | --- |
Osavaltiot:   Johor   Kedah   Kelantan   Malakka   Negeri Sembilan   Pahang   Perak   Perlis   Penang   Sabah   Sarawak   Selangor   Terengganu 
Liittovaltion territoriot:   Kuala Lumpur   Labuan   Putrajaya 
Penangin osavaltio
Kansallispuiston rantaa Pulau Pinang -saarella.
Elämäkertatutkimus

Elämäkertatutkimus on yhteiskunnallisissa ja humanistisissa tieteissä käytetty kvalitatiivinen analyysimenetelmä, jossa tutkimuskohteena ovat niin sanotut tavalliset ihmiset. Perinteiset suurmieselämäkerrat eivät siis useinkaan ole elämäkertatutkimusta. Elämäkertatutkimuksen lähteinä käytetään esimerkiksi haastatteluja, omaelämäkertoja ja päiväkirjoja.
Yhdysvaltalainen 1900-luvun alkupuolella vaikuttanut sosiologi William Isaac Thomas on sanonut elämäkertoja ihanteelliseksi yhteiskuntatieteen aineistoksi. Jos tutkijalla olisi kaikkien tutkimuskohteidensa laajat elämäkerrat, hän ei tarvitsisi Thomasin mukaan mitään muuta lähdemateriaalia.
Elämäkertatutkimuksen kehitys

Yhdysvalloissa elämäkertatutkimuksen kulta-aika oli 1910-luvulla. Menetelmää käytettiin kuitenkin jo aikaisemmin. Esimerkiksi ranskalaisen sosiologin Pierre Guillaume Frédéric le Playn 1800-luvulla tekemät työläisperheiden elämää koskevat tapatutkimukset ovat luonteeltaan elämäkerrallisia. Kun sosiologian tutkimus voimistui 1910-luvulla Chicagon yliopistossa, monet sen tutkijat keräsivät tutkimusaineistokseen elämäkertoja (life histories). Tämä tutkimusote hallitsi 1920-luvulla koko yhdysvaltalaista sosiologian tieteenalaa. Liike oli vahva vielä seuraavallakin vuosikymmenellä. Se ilmenee suomalaisen tutkijan Heikki Wariksen vuonna 1932 väitöskirjaansa tekemästä merkinnästä: “Elämäkerrallinen muistitieto ja siihen perustuva tutkimusmenetelmä (case study method) on saanut viime aikoina täysin hallitsevan aseman amerikkalaisessa yhteiskunnallisessa tutkimuksessa.”
Elämäkertatutkimuksen valta-asema sosiologiassa hävisi kuitenkin nopeasti. Sen syrjäyttivät survey-tutkimus ja positivistinen tutkimussuunta. Elämäkertatutkimusta alettiin pitää epätaloudellisena, turhaa informaatiota sisältävänä ja jopa epätieteellisenä. Se on kuitenkin pitänyt pintansa esimerkiksi Puolassa. Siellä on jatkettu elämäkertojen kokoamista niin, että tutkijoiden käytössä on satojentuhansien ihmisten kertomukset. Muualla elämäkertatutkimus koki 1970-luvulla renessanssin samalla kun kiinnostus ihmisten arkielämää ja sen historiaa kohtaan nousi. Tästä on esimerkkinä Ranskan arkielämän historiaa tutkinut Emmanuel Le Roy Ladurie.
Elämäkertojen kerääminen ja niiden analysointi

Elämäkertoja kerätään joko haastattelemalla tai kokoamalla ihmisten itsensä kirjoittamia tekstejä esimerkiksi kilpailujen avulla. Elämäkerroista ei ole helppo tehdä yksiselitteisiä päätelmiä. Ei myöskään voi tehdä tilastollisia otantaa, jossa satunnaisesti valittu osa materiaalista vastaisi koko aineistoa. Pääsääntö onkin, että elämäkertojen analyysi on tehtävä harkiten. Elämäkerroista etsitään niitä piirteitä, jotka näyttävät olevan keskeisiä kyseessä olevalle ihmisryhmälle. Yksi tarkkailtava asia on elämän taitekohdat, joiden kautta kertoja jäsentää elämäänsä. Tällaista tilannetta voidaan verrata esimerkiksi samanaikaiseen yhteiskunnan muutokseen.
Elämäkertatutkimus Suomessa

Kansallisuusaatteen vaikutuksesta Suomessa kerättiin 1700-luvulta alkaen kansanrunoja. Runonlaulajaa jututettaessa tulivat esille myös hänen elämänvaiheensa. Elämäkertojen käyttö yhteiskuntatutkimuksessa lisääntyi 1900-luvun alussa Väinö Voionmaan ansiosta. Heikki Waris käytti niitä väitöskirjassaan. Etnologit keräsivät 1940–1950-luvulla erityisesti työläisten elämäkertoja. Elämäkertakilpailuja ovat järjestäneet muun muassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seura ja Kustannusosakeyhtiö Otava. Tunnetuin kunnianhimoinen omaelämäkerta on kirjailija Kalle Päätalon Iijoki-sarja.
Termin laajempi käyttö

Elämäkertatutkimus-termiä käytetään myös tarkoittamaan laadukkaasti tehtyjä biografioita eli lähteisiin perustuvia elämäkertoja.
Älä koskaan pyyhi kyyneleitä paljain käsin

| Älä koskaan pyyhi kyyneleitä paljain käsin> Torka aldrig tårar utan handskar |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min / jakso
Pääosissa:  Adam Lundgren Adam Pålsson Simon J. Berger
Alkuperämaa:  Ruotsi
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Verkko:  SVT, Ruotsi Yle Fem, Suomi
Esitetty:  8. lokakuuta 2012 (Ruotsissa) –
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  3
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Simon Kaijser
Käsikirjoittaja(t):  Jonas Gardell
Säveltäjä(t):  Andreas Mattsson
Leikkaaja(t):  Agneta Scherman Simon Kaijser
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Älä koskaan pyyhi kyyneleitä paljain käsin (ruots. Torka aldrig tårar utan handskar) on kirjailija Jonas Gardellin samannimiseen trilogiaan pohjautuva kolmiosainen draamasarja. Sen tapahtumat sijoittuvat tukholmalaiseen homoyhteisöön 1980-luvun Ruotsissa, jolloin AIDS saapui maahan.
Juoni

Ensimmäisessä jaksossa "Rakkaus" (ruots. Kärleken) 19-vuotias Rasmus muuttaa opiskelemaan Tukholmaan. Pian hän tutustuu kaupungin homoyhteisöön ja tapaa Paulin. Paulin oven taakse ilmestyy Benjamin, joka on Jehovan todistaja. Paul näkee Benjaminista heti, että tämä on homoseksuaali. Paulin joulupöydässä Rasmus ja Benjamin tutustuvat toisiinsa, ja he rakastuvat.
Toisessa jaksossa "Sairaus" (Sjukdomen) Rasmus ja Benjamin muuttavat yhteen. AIDS leviää homomiesten keskuudessa, ja Rasmus saa tietää olevansa HIV-positiivinen. Benjamin päättää tukea Rasmusta, ja hän kertoo vanhemmilleen olevansa homoseksuaali ja jättävänsä seurakunnan. Perhe ja seurakunta alkavat karttaa häntä.
Kolmas jakso "Kuolema" (Döden) keskittyy Paulin ja Rasmuksen kuolemaan. Rasmuksen vanhemmat ovat tulleet poikansa luo Tukholmaan. He kieltävät Benjaminia järjestämästä Rasmuksen hautajaisia, vaikka ovat kohdelleet häntä kuin omaa lasta. Jaksossa nähdään Benjamin yli 20 vuoden jälkeen.
Joni Turunen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Berliini 1995 | 51 kg |  |
|  Pronssia | Belfast 2001 | 57 kg |  |
Joni Touko Aapeli Turunen (s. 4. syyskuuta 1976 Vantaa ) on suomalainen kilpauransa päättänyt olympiatyylin nyrkkeilijä.
Turunen on Kirkkonummen Nyrkkeilykerhon kasvatteja. Hän voitti kautta aikojen ensimmäisen nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1994 (sarja alle 48 kg) ja myös sotilaiden maailmanmestaruuden Tunisiassa samana vuonna (51 kg). Ensimmäisen miesten arvokisamitalinsa hän saavutti vuonna 1995 Berliinin MM-kisoissa, pronssia sarjassa alle 51 kiloa. Toisen MM-pronssin hän voitti Belfastin MM-kilpailuissa 2001 alle 57 kilon sarjassa.
Turunen voitti kuusi kertaa Suomen-mestaruuden, viidesti GeeBee-turnauksen ja kolme kertaa Tammer-turnauksen. Hän osallistui Sydneyn 2000 kesäolympialaisiin pudoten ensimmäisellä kierroksella ottelussa saksalaista Falk Hustea vastaan. Huste voitti lukemin 10–6. Turunen on viimeisin suomalainen miesnyrkkeilijä, joka on osallistunut olympialaisiin.
Joni Turusen uran lopetti niskaan kohdistuneesta lyönnistä aiheutunut vamma, jonka seurauksena hän sai pysyvän silmävamman. Urheilu-uran jälkeen Turunen on toiminut valmentajana, muun muassa Suomen nyrkkeilyliiton nuorten olympiavalmentajana vuosina 2019–2021. Nykyään Turunen asuu Tampereella ja toimii Tampereen voimailuseuran päävalmentajana. Hänen veljensä Toni Turunen on myös nyrkkeilyn Suomen mestari ja hänen kummisetänsä Pekka Hjelt menestynyt painija. Nyrkkeilyuransa jälkeen Turunen pelasi salibandyä kauden verran pääsarjatasolla Kirkkonummi Rangersissa.
Kristangin kieli

| Kristang |
| --- | --- |
Oma nimi:  Papia Kristang
Tiedot
Alue:  Malakansalmi
Puhujia:  2150
Sija:  ei 100 suuremman joukossa
Kirjaimisto:  latinalaiset aakkoset
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Kreolikielet
Kieliryhmä:  Portugalin kreolit
ISO 639-3:  mcm
 Ohje 
Kristang, tai Malakan kreoliportugali, on portugaliin perustuva kreolikieli, jota puhutaan Malakansalmen ympäristössä. Se on hyvin lähellä Macaolla puhuttavaa patuán kieltä sekä Timorin pidginiä. Kielellä on noin 2150 puhujaa.
Kielen nimi, kristang, viittaa sen puhujien uskontoon: kristinuskoon. Täydellinen nimi Papia Kristang tarkoittaa "kristittyä puhetta". Malaijiksi kielen nimi on bahasa serani eli "katolisen kirkon kieli" tai bahasa geragau eli "katkarapukieli". Portugaliksi kielen nimi on Malaqueiro, Malaquense, Malaquês, Malaquenho tai o dialecto Português de Malaca.
Malesian ollessa Ison-Britannian siirtokunta ja englannin kielen vakiinnuttua, monet kreoliväestöön kuuluvat alkoivat opettelemaan kristangia, jotta heidät laskettaisiin bumiputriksi (etnisiksi malaijilaisiksi) tiettyjen etujen saamiseksi.
Singaporelainen Kodrah Kristang -projekti pyrkii elvyttämään kristangia järjestämällä kielikursseja, äänittämällä cover-lauluja kristangiksi ja aktivoimalla etenkin nuoria. Kieleen on keksitty sanoja uusille asioille. Kristangia puhuu Singaporessa sujuvasti arviolta vain 50 ihmistä.. Kaupunkivaltiossa ei kuitenkaan pidetä virallisia tilastoja kristangin puhujien määrästä.
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Välinen | ɛ | ə | ɔ |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Fonologia > Konsonantit

|  | Bilabiaali | Labiodentaali | Alveodentaali | Alveolaari | Palatoalveolaari | Velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiili | p | b |  | t | d |  |  | k | g |
| Affrikaatta |  |  |  |  | tɕ | dʑ |  |
| Frikatiivi |  | f | (v) | s | z |  |  |  |
| Nasaali | m |  | n |  | ɲ | ŋ |
| Tremulantti |  |  |  | r |  |  |
| Likvida |  |  | l |  |  |  |
Lähde:
Sanasto

Numerot 1–10 kristangiksi:
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ngua | dos | tres | kuatu | singku | sez | seti | oitu | novi | dez |
Persoonapronominit kristangiksi:
|  | Yksikkö | Monikko |
| --- | --- | --- |
| I pers. | yo | nus |
| II pers. | bos | bolotu |
| III pers. | eli | olotu |
Aiheesta muualla

Kodrah Kristang -verkoston kotisivut
Varustamo (televisiosarja)

| Varustamo> Rederiet |
| --- | --- |

 Fiktiivistä M/S Frejaa sarjassa esittäny Birka Princess Tukholmassa.
Tyyli:  draama
Kestoaika:  45 min
Luoja(t):  SVT
Pääosissa:  Johannes Brost, Mikael Samuelson, Suzanne Reuter, Kenneth Söderman, Hans V. Engström, Regina Lund, Bert-Åke Varg, Gösta Prüzelius, Cecilia Ljung, Kim Anderzon, Mikael Persbrandt, Peter Harryson, Björn Granath, Dan Ekborg, Ylva Lööf, Åke Lindman
Alkuperämaa:  Ruotsi
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Verkko:  SVT (Suomessa Yle TV2)
Esitetty:  1992 – 2002
Jaksoja:  318
Aiheesta muualla
IMDb 
Varustamo (ruots. Rederiet) on ruotsalainen draamasarja, jota tehtiin vuosina 1992–2002 yhteensä 318 jaksoa. Sarja oli yksi kauimmin esitetyistä ruotsalaisista draamasarjoista. Sarjassa seurattiin Dahlénin perheen ja varustamon vaiheita, ja tapahtumapaikat sijoittuivat muun muassa M/S Freja -nimiselle alukselle.
Ruotsissa sarjaa esitettiin alun perin SVT1-kanavalla tiistai-iltaisin 45 minuutin jaksoissa. Suomessa sarjaa esitti Yle TV2, ja se oli Suomessakin hyvin suosittu; sarjassa esiintyi myös useita suomalaisia näyttelijöitä, kuten Kaija Kärkinen, Erik Kiviniemi, Åke Lindman, Svante Martin ja Mats Långbacka. Norjassa sarjaa esitti NRK. Ensimmäisen kauden esitysoikeudet oli myyty myös Egyptiin.
M/S Freja

Sarjan päämiljöö oli Ruotsin ja Suomen välillä liikennöivä fiktiivinen matkustaja-alus M/S Freja, joksi oli lavastettu alkujaan Suomessa rakennettu M/S Birka Princess (myöhemmin M/S Sea Diamond).
Sarjassa kuvauksissa käytetty alus ajoi karille 5. huhtikuuta 2007 Egeanmerellä ja upposi 6. huhtikuuta 2007 noin 15 tuntia kiviin osumisen jälkeen.
Aiheesta muualla

Varustamo IMDb:n sivustolla (englanniksi)
| n k Anders Engström |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Vares – Pahan suudelma (2011)  Vares – Kaidan tien kulkijat (2012) 
TV-elokuvat ja -sarjat (ohjaus):  Pikkukaupungin tarinoita (1994)  Varustamo (1995–1996)  Anna Holt – poliisi (1996–1997)  Die Millenium-Katastrophe – Computer-Crash 2000 (1999)  Insider (1999)  Belinder auktioner (2003)  Headhunters (2004)  NDA – Salassapitosopimus (2005)  Isabella (2006)  Wallander: Peitenimi (2006)  Wallander: Pilvilinna (2006)  Irene Huss (2008)  Morden (2009)  Helsingin herra (2012)  Vettä sakeampaa (2014–2016)  Maan povessa (2015)  Taboo (2017)  The Tunnel (2017)  Hanna (2019)  See (2019) 
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Täkyjuttu – nuori turkulainen runo (2001)  Styckmordet: Berättelsen om en rättsskandal (2005) 
Lyhytlokuvat (ohjaus):  Wild Force: Jungle Of Love (1990)  Lippuvarkaus (1990)  Korttitalo (1991)  Lonely Planet (1992)  Eeva Kilpi (2002)  Pekka Kejonen (2002)  Johannes Salminen (2002)  Jarkko Laine (2002)
Keminmaan kunnankirjasto

| Keminmaan kunnankirjasto |
| --- | --- |
Sijainti:  Väylätie 6, 94400 Keminmaa
Koordinaatit:  65.80118°N, 24.54092°E
Tyyppi:  kunnankirjasto
Kokoelman koko:  62 570 (2023)
Lainauksia vuodessa:  101 512 (2023)
Asiakkaita:  2 025 (lainaajia, 2023)
Budjetti:  320 912 euroa (2023)
Työntekijöitä:  n. 5 (2023)
Keminmaan kunta: Kirjasto Lapin kirjasto: Keminmaan kirjasto
Aineistohaku
Keminmaan kunnankirjasto on Keminmaalla toimiva yleinen kirjasto. Se palvelee Laurilassa lähellä Keminmaan keskuskoulua ja Keminmaan lukiota sijaitsevan pääkirjaston välityksellä. Kunnankirjastoon palveluihin kuuluu myös Keminmaata kiertävä kirjastoauto.
Keminmaan kirjasto on osa Lapin kirjastoa, eli Lapin maakunnassa toimivaa kirjastokimppaa.
Keminmaan kirjaston taloa. Seinällä Ensio Seppäsen suunnittelema Keminmaan kirjastotalon seinäreliefi (1981).
Vuonna 1980 valmistuneen kirjastotalon sisäänkäynnin yllä, kadunpuoleisessa julkisivussa on kuvanveistäjä Ensio Seppäsen suunnittelema reliefiteos (1981). Teosesittelyn mukaan reliefi kuvaa Keminmaan kunnan menneisyyttä ja voimakasta uskoa tulevaan.
Vuonna 2023 Keminmaan kunnankirjaston kokoelmiin kuului noin 62 600 nidettä, joista noin 56 600 oli kirjoja. Lainoja tehtiin noin 101 500 ja fyysisiä käyntejä noin 41 800. Yksittäisiä lainaajia oli noin 2 000, ja lainoista noin 16 800 tehtiin kirjastoauton kautta. Toimintakulut olivat noin 321 000 euroa.
Aiheesta muualla

Keminmaan kunnankirjaston verkkosivut
| n k Perustiedot Wikidatassa: Keminmaan pääkirjasto (Q18681981)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: yleinen kirjasto
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Keminmaa
katuosoite: Väylätie 6, 94400 Keminmaa
koordinaatit: 65°48′05″N 24°32′28″E﻿ / ﻿65.80139°N 24.541°E﻿ / 65.80139; 24.541

| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Henkilöt:  ISIL
Loppiainen

Bartolomé Esteban Murillo, Kuninkaiden kumarrus, 1655–1660.
Loppiainen (myös teofania tai epifania, kreik. Θεοφάνια) on kristillinen juhlapäivä, joka päättää joulun pyhäpäivät. Sitä nimitetään myös Jumalan ilmestymisen juhlaksi, ja se on todennäköisesti joulua vanhempi kristillinen juhla. Loppiaista vietetään 6. tammikuuta ja se on yleinen vapaapäivä Suomessa. Suomessa loppiainen oli vuosina 1973–1991 työmarkkinajärjestöjen toivomuksesta aina lauantaina, aikaisintaan 6. ja viimeistään 12. tammikuuta. Joissakin maissa loppiaista on vietetty 1970-luvulta alkaen tammikuun ensimmäistä päivää seuraavana sunnuntaina. Juhlan merkitys vaihtelee eri kirkkokunnissa.
Loppiainen läntisissä kirkkokunnissa

Luterilaisessa, katolisessa ja anglikaanisissa kirkoissa sekä muissa länsimaisissa kirkoissa, jotka noudattavat kirkkovuoden kalenteria, loppiaista vietetään varhaisella keskiajalla  muodostuneen perinteen mukaisesti itämaan tietäjien Betlehemiin saapumisen muistopäivänä. Monissa maissa sitä nimitetäänkin kolmen kuninkaan juhlaksi. Se on omistettu myös lähetystyölle.
Aikaisemmin Suomessa joulunajan katsottiin jatkuvan loppiaisen jälkeenkin Nuutin päivään (13.1.) saakka. Kansanperinteessä tapa säilyi etenkin Satakunnassa jossa vielä nykypäivänäkin nuutipukkikierroksia tekevät lapset keräävät joulun pois.   Sama perinne on myös Hämeessä ja Varsinais-Suomessa.
Loppiainen ortodoksisessa kirkossa

Ortodoksisessa kirkossa loppiainen, teofania, on Vapahtajan kasteen juhla. Venäjällä sitä vietetään nykyään 19. tammikuuta (Venäjän ortodoksisen kirkon yhä käyttämän juliaanisen kalenterin mukaan 6. tammikuuta). Raamatun mukaan Jumala ilmestyi kolmiyhteisenä Jeesuksen kasteen yhteydessä, jossa Jeesusta (Poika) kastettaessa taivaasta kuului ääni (Isä) ”Tämä on minun rakas poikani, johon minä olen mielistynyt” ja Pyhä Henki ilmestyi kyyhkysen muodossa. Nimi epifania tarkoittaa valon juhlaa eli oikean uskon ja tiedon valkeuden antamista ihmisille.
Teofanian karjalankielinen nimitys on vieristä, sanasta risti, koska silloin ortodoksisessa kirkossa toimitetaan suuri vedenpyhitys upottamalla risti kolme kertaa veteen ja rukoilemalla, että Pyhä henki pyhittäisi veden. Tämä vihkiminen tapahtuu yleensä joen tai järven rannalla, jos siihen on mahdollisuus. Vedenpyhitys on muistutus Jeesuksen kasteesta. Teofania on yksi ortodoksisen kirkon 12 suuresta juhlasta.
Ortodoksinen kirkko järjestää Venäjällä loppiaisena perinteisen kastautumisseremonian, johon osallistuu vuosittain miljoonia venäläisiä. Jäähän tehdään ristin muotoinen avanto nimeltään ”Jordan” (ven. Иордань), johon ihmiset kastautuvat päätä myöten kolme kertaa keskiyön aikaan. Tämä tehdään Isän, Pojan ja Pyhän hengen nimeen ja se muistuttaa Jeesuksen kastautumisesta Jordanjokeen. Avantoon laskeudutaan useimmiten rappusia pitkin, mutta lapsia kastettaessa vanhemmat voivat kastaa lapset käsistä kiinni pitäen. Useilla venäläisillä on vahvoja uskomuksia pyhän veden vaikutuksista. Veden uskotaan parantavan ja ehkäisevän sairauksia koko vuoden.
Kirjallisuutta

Merras, Merja: Teofaniajuhlan alkuperä. Katsaus varhaiskristillisen kirkon juhlakalenterin muodostumiseen.  ((The Origins of the Celebration of the Christian Feast of Epiphany, 1996.) Lyhennetty suomennos)  Joensuu:  Ortodoksinen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1996.  ISBN 951-8979-18-9