stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Upseerin kosto

| Upseerin kosto> Instant Justice |
| --- | --- |
 Elokuvan VHS-kansi.
Ohjaaja:  Craig T. Rumar
Käsikirjoittaja:  Craig T. Rumar
Tuottaja:  Craig T. Rumar
Säveltäjä:  David Kurtz
Kuvaaja:  Douglas F. O'Neons
Leikkaaja:  Pieter Bergema
Pääosat:  Michael Paré Tawny Kitaen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Craig T. Rumar Productions Mulloway Limited
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  lokakuu 1986
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Upseerin kosto (engl. Instant Justice) on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuva sai ensi-iltansa poikkeuksellisesti ensimmäisenä Ranskassa 1986 ja Yhdysvalloissa 1987. Elokuvan on tuottanut, käsikirjoittanut ja ohjannut Craig T. Rumar. Pääosia esittävät Michael Paré ja Tawny Kitaen.
Juoni

Scott Youngblood on merijalkaväen ylpeys, joka on huippuunsa harjoitettu kersantti. Kun hän kuulee sisarensa olevan pulassa ja sekaantuneena huumediilereihin Dutchiin ja Silkeen, Scott matkaa Espanjaan pelastaakseen siskonsa. Paikan päällä hän kuitenkin saa kuulla siskonsa olevan jo kuollut. Yksin Madridin kaduilla Scott löytää itselleen apurin Jaken, jonka kanssa hän päättää etsiä siskonsa murhaajat käsiinsä. Sillä välin Dutch ja Silke jatkavat mallitoimiston huijaustaanselvennä ja saavat uudeksi asiakkaakseen Virginian. Scott kuitenkin pelastaa naisen huijausyritykseltä ja hakee samalla kostoa murhaajille.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Paré  | … |  Scott Youngblood   |
|  Tawny Kitaen  | … |  Virginia   |
|  Eddie Avoth  | … |  Silke   |
|  Peter Crook  | … |  Jake   |
|  Charles Napier  | … |  majuri Davis   |
|  Scott Del Amo  | … |  Dutch   |
|  Lynda Bridges  | … |  Kim   |
|  Lionel A. Ephraim  | … |  suurlähetti Gordon   |
|  Maurice E. Aronow  | … |  Shelton   |
|  Aldo Sambrell  | … |  Juan Muñoz   |
|  Peter Boulter  | … |  Clarke   |
|  Thomas Abbott  | … |  luutnantti Harding   |
|  Anthony Bingham  | … |  kersantti Walker   |
|  Scott Miller  | … |  eversti Parker   |
|  Steve Haywood  | … |  Atkinson   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi sanoo Upseerin kostoa surkeaksi b-luokan actioniksi ja antaa sille 1–5 tähden sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa elokuvalle puolitoista tähteä neljästä.
Aiheesta muualla

Upseerin kosto Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Leffatykin arvostelu
Antony Hewish

| Antony Hewish |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. toukokuuta 1924 Fowey, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 13. syyskuuta 2021 (97 vuotta)
Kansalaisuus:   Britti
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cavendish laboratorio
Instituutti:  MRAO Cavendish laboratorio
Tutkimusalue:  Fysiikka
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1974)
Antony Hewish (11. toukokuuta 1924 – 13. syyskuuta 2021) oli brittiläinen radioastronomi. Hän oli ensimmäinen tähtitieteilijä, joka palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla vuonna 1974 yhdessä Martin Rylen kanssa. Hewish on Cambridgen yliopiston Cavendish-laboratoriossa emeritusprofessori ja tutkimusryhmän jäsen.
Hewishin opinnot Cambridgen yliopistossa keskeytyivät toisen maailmansodan takia. Hänet kutsuttiin ilmavoimiin, missä hän osallistui tutkan kehitystyöhön yhdessä Martin Rylen kanssa. Sodan jälkeen hän teki opintonsa loppuun ja liittyi Rylen tutkimusryhmään sai viran Cavendishin laboratoriossa. Hewish väitteli 1952. Ryhmä rakensi suuren radioteleskoopin, jonka avulla yksi Hewishin jatko-opiskelijoista, Jocelyn Bell Burnell,  havaitsi radiolähteen, jota myöhemmin alettiin kutsua pulsariksi. Se, että Hewish ja Ryle saivat Nobelin mutta Bell ei kuulunut joukkoon, on herättänyt arvostelua. Toisten mielestä Bellin olisi ilman muuta kuulunut saada osuutensa Nobelista, toisten mukaan palkintoon johti laajempi tutkimustyö, muun muassa Rylen panos SAR-tutkien kehitystyössä.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1993.
Venuksen ja Rooman temppeli

Venuksen ja Rooman temppeli.
Venuksen ja Rooman temppeli (lat. Templum Veneris et Romae) on keisariaikainen temppeli Forum Romanumin alueella Roomassa. Sen rakennutti Hadrianus vuonna 121 Neron Domus Aurean eteishallin paikalle. Temppeli oli pyhitetty Venus Felixille ja Roma Aeternalle, keisariperheen ja Rooman kaupungin suojelijalle. Temppeli oli aikoinaan Rooman suurin ja mahtavin.
Arkkitehtuuri

Venuksen ja Rooman temppeli oli rakenteeltaan ainutlaatuinen, sillä siinä oli kaksi cellaa, joiden apsikset olivat vastatusten. Kokonaisuus lepäsi epätavallisen kookkaalla podiumilla, jonka mitat olivat 145 × 100 metriä. Podiumin äärilaidoilla kiersi ympärysmuuri, peribolos, joka oli koristeltu egyptiläisestä graniitista veistetyillä pylväillä.
Korinttilaista tyyliä edustava varsinainen temppeli oli dekastyylinen (kymmenen pylvästä päädyissä) ja pseudodipteraalinen, eli cellaa kiertävää leveätä peristasista ympäröi yksinkertainen rivi pylväitä, joiden halkaisija oli 1,8 metriä. Tiilellä verhoillusta betonista rakennettu temppeli oli päällystetty marmorilaatoilla.
Sisätilat oli koristeltu porfyyripylväin, mutta niistä on marmorilattian lisäksi säilynyt vain osa cellan seinää ja kasetoitua holvia. Läntisessä osassa temppeliä oli Rooman patsas, itäisessä Venuksen, joka katsoi Colosseumille.
Myöhemmät vaiheet

Maxentius kunnosti temppelin 300-luvulla. Temppelin myöhemmistä kohtaloista ei ole tietoa, mutta keskiajalla sen sisään rakennettiin Santa Francesca Romanan kirkko, jonka romaanista tyyliä edustava kellotapuli kohoaa edelleen temppelin cellan paikalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venuksen ja Rooman temppeli Wikimedia Commonsissa
Kalervo Koskimiehen kuvia - Vedute di Roma: Templum Veneris et Romae
Venuksen ja Rooman temppeliä ympäröivän periboloksen pylväitä.
City Digital

| City Digital Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Toimitusjohtaja:  Ilkka Lavas
Kotipaikka:  Helsinki
Tuotteet:  verkkosivustot
Liikevaihto:   60 234 € (2018)
Tilikauden tulos:  –196 052 € (2018)
Kotisivu:  www.citydigital.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
City Digital Group (viralliselta toiminimeltään City Digital Oy) on suomalainen yritys, joka omistaa useita verkkosivustoja. City Digital Groupin toimitusjohtaja on Ilkka Lavas. Joulukuussa 2019 City Digital Group osti Suomi24:n Aller Medialta.
Internetpalvelut ja sivustot

City
Eat.fi
Suomi24
TableOnline
Treffit24
Deitti.net
E-kontakti
Improve Media
FutisForum2
Aiheesta muualla

City Digital Group
Puijonsarven koulu

| Puijonsarven koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Keski-Kaari 44, Päiväranta, Kuopio
Koordinaatit:  62°55′59″N, 027°39′26″E
Tyyppi:  suomenkielinen yhtenäiskoulu
Rehtori:  Jari Karttunen, apulaisjohtaja Jarkko Rautio
Luokat:  1–9
Oppilaita:  480
Verkkosivut
Puijonsarven koulu on Kuopion Päivärannassa sijaitseva suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Koulua käy noin 480 oppilasta. Samassa rakennuksessa toimii myös päiväkoti, annetaan esiopetusta ja nuorisotoimintaa.
Domus aurea

Domus aurean maanalaisia holveja.
Domus aurea (latinaa, ”kultainen talo”) on keisari Neron Rooman keskustaan rakennuttama yksityispalatsi, joka valmistui vuonna 68, mutta hylättiin heti keisarin kuoltua jo samana vuonna. Sen suunnittelivat arkkitehdit Severus ja Celer. Palatsi rakennettiin Neron Rooman ydinkeskustasta itselleen pakkolunastamille maille. Rakennuksen sisäänkäynnin edustalla seisoi rakennuttajansa jättiläismäinen pronssipatsas eli niin sanottu Neron kolossi. Palatsin alueella oli keinotekoinen järvi, jonka paikalle myöhemmin rakennettiin Colosseum. Areena sai kutsumanimensä keisari Neron patsaan mukaan, jonka jalusta on edelleen nähtävissä amfiteatterin edessä. Laajoissa puutarhoissa pidettiin eksoottisia eläimiä.
Muutettuaan palatsiinsa Neron kerrotaan lausuneen: ”vihdoinkin voin asua kuin ihmisen kuuluu”. Neron tehtyä itsemurhan vihatun palatsin maat luovutettiin takaisin Rooman kansalle. Hadrianus puratti eteishallin ja rakensi sen paikalle Venuksen ja Rooman temppelin. Trajanus rakennutti kylpylänsä päärakennuksen paikalle. Muisto palatsista unohtui, kunnes renessanssiaikana Domus aurean maanalaiset säilyneet holvit, kuten kahdeksankulmainen kupolisali, löydettiin sattumalta. Laokoon-veistosryhmän, joka on roomalainen kopio kreikkalaisesta alkuteoksesta, väitettiin löytyneen holveihin hautautuneena. Huoneiden seinien vielä löydettäessä tuoreet freskot innoittivat Rafaelia tekemään Vatikaanin palatsiin samankaltaisia taideteoksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Domus aurea Wikimedia Commonsissa
Te (persoonapronomini)

Te on persoonapronomini, joka viittaa puheen kohteisiin. Sana te on monikon toista persoonaa vastaava pronomini. Teititellessä sitä käytetään myös yhdelle henkilölle puhuttaessa.
Useissa kielissä on aina käytettävä te-pronominia, kun halutaan ilmaista, että lauseen tekijöinä on monikon toinen persoona. Esimerkiksi espanjan, italian, suomen ja venäjän kielessä te-pronominin käyttö ei ole välttämätöntä vaan persoonapääte riittää ilmaisemaan monikon toisen persoonan.
Taivutuksia

| Sijamuoto | Persoonapronominin taivutus |
| --- | --- |
Nominatiivi: te
Akkusatiivi: teidät
Genetiivi: teidän
Partitiivi: teitä
Essiivi: teinä
Translatiivi: teiksi
Inessiivi: teissä
Elatiivi: teistä
Illatiivi: teihin
Adessiivi: teillä
Ablatiivi: teiltä
Allatiivi: teille
Abessiivi: teittä
He (persoonapronomini)

He on suomen kielen monikon kolmannen muodon persoonapronomini ja viittaa muihin ihmisiin, joista puhutaan.
Taivutuksia

| Sijamuoto | Persoonapronominin taivutus |
| --- | --- |
nominatiivi: he
akkusatiivi: heidät
genetiivi: heidän
partitiivi: heitä
essiivi: heinä
translatiivi: heiksi
inessiivi: heissä
elatiivi: heistä
illatiivi: heihin
adessiivi: heillä
ablatiivi: heiltä
allatiivi: heille
abessiivi: heittä
Uskonto Pirkanmaalla

Uskontokuntiin kuuluminen Pirkanmaalla (pl. Tampere), Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (69.4%)
Muut uskonnot (2.7%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (28.7%)
Tyrvään Pyhän Olavin kirkko Sastamalassa on 1500-luvulta peräisin oleva kivikirkko.
Tämä artikkeli käsittelee Pirkanmaan uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä, pois lukien Tampereen kaupunki, jota käsitellään Tampereen uskontoa käsittelevässä artikkelissa. Pirkanmaan maakunnan asukkaista 69,4 prosenttia kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023).  Muihin uskontokuntiin kuuluu 2,7 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 28,7 prosenttia väestöstä.
Historia > Katolinen aika

Kristilliseen hautaustapaan siirryttiin Hämeen alueella noin vuonna 1150. Pirkanmaan yhteys Ruotsin valtapiiriin ja sen kirkolliseen toimintaan lujittui 1200-luvulla, kun alueelle tehtiin toinen katolinen ristiretki. 1200-luvulla alueelle perustettiin Karkun emäseurakunta, sekä siitä eronnut Pirkkalan seurakunta.
Hämeen seutu oli 1200-luvulla lännen ja idän kirkkojen raja-aluetta. Novgorodilaisten ja hämäläisten väliset yhteenotot olivat kuumimmillaan vuosina 1226-1228 roomalaiskatolisen käännytystyön onnistuttua. Hämäläiset ryhtyivät kapinaan kirkkoa vastaan 1237, jonka kukisti piispa Tuomas. Birger-jaarli teki myöhemmin retken Hämeeseen.
Katolisella ajalla Pirkanmaa oli kirkonrakentamisen painopistealuetta erityisesti nuoremman kirkkosukupolven aikana vuosina 1480–1550. Pirkanmaalle rakennettiin kivikirkot Karkkuun, Tyrväälle, Lempäälään, Sääksmäelle, Pälkäneelle ja Messukylään sekä sakaristot Vesilahteen, Akaaseen, Kangasalle sekä Urjalaan.
Historia > Luterilainen aika

Vuonna 1554 toteutetussa hiippakuntajaossa Pirkanmaan alue jäi Turun hiippakunnan alaisuuteen. Herrnhutilaisuus vaikutti Pirkanmaan alueella Mouhijärven seudulla 1790-luvun lopulta lähtien Elias Laguksen toiminnan kautta. Varsinais-Suomessa alkunsa saanut evankelinen herätysliike levisi Pirkanmaan länsiosiin 1800-luvun puoliväliin mennessä. Myös herännäisyydellä oli alueella yksittäistä kannatusta tuona aikana.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Lestadiolaisuus saavutti ensimmäisenä Pirkanmaalla Parkanon ja Ikaalisen seudun 1880-luvulla, ja tämän jälkeen Pirkanmaan eteläisen alueen pääosin 1890-luvun aikana.
Baptismi saapui Pirkanmaan alueelle 1890-luvulla ja liikkeellä oli kannatusta Tampereen lähiympäristössä. Metodistisella liikkeellä oli 1920-lukuun mennessä jonkin verran kannatusta Ylä-Pirkanmaalla. Vapaakirkolisuus sai Pirkanmaalla laajasti kannatusta Tampereen ympäristössä läntistä Pirkanmaata lukuunottamatta. Ensimmäiset vapaakirkolliset seurakunnat järjestäytyivät maakunnan pohjoisosassa Ikaalisiin, Parkanoon ja Kuruun sekä kaakkoisosassa Sahalahdelle. Vapaakirkollisuuden piirissä syntynyt skutnabbilaisuus sai puolestaan 1900-luvun alussa kannatusta erityisesti pohjoisen Pirkanmaan alueella. Järjestäytynyttä toimintaa syntyi Vilppulaan. Pohjoisen vapaaseurakunnilla oli maantieteellinen yhteys Etelä-Pohjanmaan vapaakirkollisuuteen ja seurakuntia haastoi myös osittain kilpailutilanne skutnabbilaisuuden kanssa.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piirissä Pirkanmalla toimii Tampereen hiippakunta. Pohjoisella ja keskisellä Pirkanmaalla toimivaan Hämeenkyrön rovastikuntaan kuuluvat Pirkkalan seurakunta, Nokian seurakunta, Hämeenkyrön seurakunta, Ylöjärven seurakunta, Sastamalan seurakunta, Ikaalisten seurakunta, Parkanon seurakunta sekä Kihniön seurakunta.
Koillisella ja eteläisellä Pirkanmaalla toimii Kangasalan rovastikunta, johon kuuluvat Kangasalan seurakunta, Lempäälän seurakunta, Pälkäneen seurakunta, Sääksmäen seurakunta, Akaan seurakunta, Vesilahden seurakunta, Urjalan seurakunta, Punkalaitumen seurakunta, Oriveden seurakunta, Ruoveden seurakunta, Mänttä-Vilppulan seurakunta sekä Virtain seurakunta.
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Pirkanmaa on perinteisesti ollut herätysliikkeiden osalta vähäisen vaikutuksen aluetta. Merkittävä herätysliike on ollut evankelinen herätysliike, jonka voima-alue on Vammalan ja sen Sastamalan itäisen alueen seutu. Evankelisella herätysliikkeellä on ollut kannatusta myös Nokian alueella. Evankelisella herätysliikkeellä on Karkun evankelinen opisto Sastamalassa. Suomen Luterilaisella Evankeliumiyhdistyksellä on myös Luther-talo Vammalassa ja rukoushuoneet Sastamalan Illossa, Lopenkulmassa ja Sammaljoella.
Uuspietismi on vaikuttanut myös Tampereen ympäristöpaikkakunnissa. Hämeen Kansanlähetyksen piirissä on toimintaa muun muassa Viljakkalassa, Hämeenkyrössä sekä Sahalahdella. Satakunnan Kansanlähetys järjestää toimintaa Sastamalassa.
Vanhoillislestadiolaisuuden piirissä toimivia rauhanyhdistyksiä ovat Lempäälän rauhanyhdistys, Parkanon rauhanyhdistys ja Ylöjärven rauhanyhdistys. Herännäisten Herättäjä-Yhdistyksen Pirkanmaalla toimivia paikallisosastoja ovat Nokia-Pirkkalan, Oriveden, Parkanon ja Ylöjärven paikallisosastot.
Protestantismi > Helluntaiherätys

Helluntaiherätyksen pioneerityötä Pohjois-Hämeessä tekivät muun muassa Martta Hellén, Eino Heinonen ja Alfred Lahtinen. Hellén toimi Orivedellä jo vuonna 1918. Pohjois-Häme oli myös Heinosen ensimmäinen lähetystyökenttä ja hän toimi Nokialla kymmenen vuoden ajan. Oriveden helluntaiseurakunta (1923) ja Akaan helluntaiseurakunta (1928) ovat Pirkanmaan vanhimmat seurakunnat. Nokian helluntaiseurakunta järjestettiin 1931 ja se on ollut Tampereen jälkeen suurin Pohjois-Hämeen seurakunnista. Vammalan helluntaiseurakunta järjestettiin vuonna 1945.
Lempäälän helluntaiseurakunta järjestäytyi uudelleen vuonna 1954 ja samoihin aikoihin järjestettiin myös Valkeakosken helluntaiseurakunta (1955). Näitä vanhempi on vuonna 1947 perustettu Kuhmalahden helluntaiseurakunta. Ikaalisissa oli helluntaiherätystä jo vuonna 1920 Valto Kuusiston kautta ja Heinonen vieraili siellä 1920-luvun alussa. Samoin Heinonen toimi Kyröskoskella 1921, jonne seurakunta järjestäytyi vuonna 1951. Kangasalla oli voimakas herätys Suinulassa 1951 Alarik Sandbergin ja Juhani Rikalaisen kautta. Suinulassa oli vähän aikaa oma seurakunta, mutta varsinaisesti Kangasalan helluntaiseurakunta järjestäytyi 1985. Myös Viialassa ja Virroilla on seurakunnat. Kaikkiaan Pirkanmaalla toimii 21 itsenäistä tai Suomen Helluntaikirkkoon kuuluvaa helluntaiseurakuntaa, joissa on yhteensä noin 4 600 jäsentä.
Ortodoksinen kirkko

Konstantinopolin patriarkaattiin kuuluvan Suomen ortodoksisen kirkon alaisuudessa Pirkanmaalla toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta. Pirkanmaan ortodoksisia pyhäkköjä ovat Karjalan valistajien kirkko Kolhossa, Pyhän Nikolaoksen tšasouna Valkeakoskella sekä Pyhän Johannes Venäläisen tšasouna Ylöjärvellä.
Kulttuuri > Tapahtumat

Herätysliikkeiden tapahtumista Pirkanmaalla on järjestetty evankelisen herätysliikkeen valtakunnalliset evankeliumijuhlat Vammalassa vuosina 1968 ja 1988, Sastamalassa 2015 ja 2022 sekä Virroilla 1982 ja 2016.
Kangasalan helluntaikirkko.
Sestertius

Keisari Hadrianuksen lyöttämä sestertius, n. 125–128. Kuvituksessa keisarin rintakuva ja Roma-jumalatar.
Sestertius oli antiikin roomalainen raha. Rooman tasavallan aikoina se oli pieni hopeinen raha ja keisariaikana suuri pronssiraha. Sen nimi on yhdistelmä sanoista semis (’puolikas’) ja tres (’kolme’). Yhdistettynä ja lisättynä adjektiivipäätteellä nämä sanat tarkoittavat kahta ja puolta (”puoli kolmatta”), joka oli rahan alkuperäinen arvo as-rahoina.
Sestertius sai alkunsa vuoden 211 eaa. tienoilla pienenä hopearahana, joka oli arvoltaan neljännesdenaari ja edelleen aureuksen sadasosa. Teoriassa sestertiuksen painoksi oli asetettu yksi scripulum (n. 1,125 grammaa). Kun denaarin arvo määrättiin uudelleen kuudeksitoista asiksi, sestertius vastaavasti muutettiin vastaamaan neljää asia. Vuoteen 44 eaa. sitä lyötiin satunnaisesti ja selvästi vähemmän kuin denaareita.
Augustuksen rahauudistuksessa vuonna 23 eaa. sestertius muutettiin suureksi pronssirahaksi. Se oli suurin pronssiraha 200-luvun jaa. puoliväliin asti. Ajan kuluessa sestertiuksen koko ja laatu pienenivät.
Sestertius oli standardiyksikkö, jota käytettiin kirjanpidossa. Suuret summat mitattiin tuhansina sestertiuksina. Pompejista tehtyjen löytöjen mukaan orja oli myyty huutokaupassa 6 252 sestertiuksella.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Winnipeg Arena

| Winnipeg Arena> White House Ol' Barn on Maroons Road.Rakennuksen tiedot |
| --- | --- |
Sijainti:   Kanada, Winnipeg
Koordinaatit:  49°53′13″N, 97°11′52″W
Rakennustyöt aloitettu:  19. lokakuuta 1954
Avattu:  18. lokakuuta 1955
Suljettu:  7. marraskuuta 2004
Purettu:  26. maaliskuuta 2006
Omistaja:  Winnipeg Enterprises Corporation
Kenttä:  Jää
Kustannukset:  2,5 milj CAD
Arkkitehti:  Moody and Moore Architects
Käyttäjät
 Winnipeg Jets (1972–1996)   Winnipeg Warriors (1980–1984)   Manitoba Moose (1996–2004)   Winnipeg Thunder (1992–1994) 
Katsojakapasiteetti
 Jääkiekko: 10 100 WHA   Jääkiekko: 15 565 NHL   Jääkiekko: 13 767 AHL 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Winnipeg Arena oli Kanadan Winnipegissä sijainnut jäähalli, joka toimi vuosina 1972–1996 Winnipeg Jetsin kotiareenana. Areena purettiin vuonna 2006 ja sen korvasi uusi areena nimeltään MTS Centre.
Tapaus-verrokkitutkimus

Tapaus-verrokkitutkimus (engl. case-control study) on erityisesti epidemiologiassa, mutta myös yhteiskuntatieteissä (esim. sosiologia ja kriminologia) käytettävä tutkimusmenetelmä. Siinä verrataan koehenkilöitä joilla on tutkittava sairaus tai oire ("tapaukset") mahdollisimman samanlaisiin koehenkilöihin joilla sitä ei ilmene ("verrokit"). Tavoitteena on tyypillisesti selvittää koehenkilöiden ominaispiirteiden tai erilaisten altistumisten yhteyttä sairauteen.
Tapaus-verrokkitutkimus on havainnoiva tutkimusmenetelmä. Tämä tarkoittaa sitä, että koehenkilöiden jako koe- ja kontrolliryhmiin määräytyy tutkijasta riippumattomasti. Tutkija siis vain tarkkailee tai havainnoi näitä kahta ryhmää, vaikuttamatta itse suoraan tapahtumiin (esim. sairauden syntyyn), ja vertailee ryhmiä oletetun kausaalisuuden suhteen. Monesti tutkimus on takautuvaa eli retrospektiivistä, jolloin aineisto perustuu jo tapahtuneisiin asioihin.
Toinen havainnoiva tutkimusmenetelmä, johon tapausverrokkitutkimus on verrattavissa, on kohorttitutkimus. Siinä tiettyä ihmisryhmää (kohortti), jossa osa on altistuneita jollekin muuttujalle ja osa ei, seurataan ajan mittaan. Havainnoivan tutkimuksen vastakohta on kokeellinen tutkimus, jossa tutkija jakaa henkilöt koe- ja kontrolliryhmään, joista koeryhmä saa tutkittavan ”käsittelyn” (esim. rokotteen) ja kontrolliryhmä ei saa tutkittavaa käsittelyä.
Historia > Alkutaival

Ensimmäisenä tapaus-verrokkitutkimusta on käyttänyt William August Guy vuonna 1843, joka tutki tällä asetelmalla ammatin ja keuhkotuberkuloosin välistä yhteyttä. Hän vertaili keuhkotuberkuloosiin kuolleiden osuuksia eri ammateissa ja lisäksi hän vertaili keuhkotuberkuloosia sairastavien miesten ammatteja muita tauteja sairastavien miesten ammatteihin. 1920-luvulla tapaus-verrokkitutkimusta käytettiin syöpään altistavien syiden tutkimiseen. Vuonna 1920 Broders löysi yhteyden piipun polttamisen ja huulisyövän välille. Lane-Claypon teki ensimmäisen suuren sairaalapohjaisen tapaus-verrokkitutkimuksen vuonna 1926, jossa löydettiin ensimmäisen kerran yhteys matalan hedelmällisyyden ja rintasyövän välille. Tutkimuksen toisti vuonna 1931 Wainwright. Lombard ja Doering puolestaan löysivät vuonna 1928 yhteyden tupakoimisen ja suusyövän välillä.
Historia > Richard Dollin ja Bradford Hillin tupakointi-keuhkosyöpätutkimus

Yksi merkittävimmistä epidemiologisista tapaus-verrokkitutkimuksista on Richard Dollin ja Bradford Hillin tutkimus tupakoinnin ja keuhkosyövän yhteydestä vuosina 1950 ja 1952. Vuoden 1950 tutkimuksessa he tutkivat, onko ilmansaasteiden lisääntyminen vai tupakoinnin yleistyminen aiheuttanut keuhkosyöpätapausten lisääntymisen. Tutkimus oli järjestetty siten, että 20 Lontoolaista sairaalaa pyydettiin ilmoittamaan kaikki sairaalaan kirjautuneet keuhko-, maha-, paksusuoli- ja peräsuolisyöpäpotilaat. Ilmoituksen jälkeen nämä potilaat käytiin haastattelemassa ja samalla etsittiin ja haastateltiin vastaava kontrolliryhmän potilas (jolla ei ollut syöpää). Yhteensä koehenkilöitä oli 2 475, joista 709 oli keuhkosyöpätapauksia ja 709 oli kontrolliryhmään kuuluneita henkilöitä. Koska tupakointi alkoi ennen syövän ilmaantumista, oli oletettavaa, että tupakointi aiheutti keuhkosyöpää ennemmin kuin toisin päin. He eivät myöskään pystyneet keksimään syytä, joka aiheuttaisi sekä tupakoinnin aloittamisen että taudin ilmaantumisen, joten johtopäätös oli, että tupakointi on tärkeä tekijä keuhkosyövän kehittymisessä. Lisäksi he huomasivat, että tupakoinnin määrän kasvu lisäsi keuhkosyövän kehittymisen todennäköisyyttä.
Koska vuoden 1950 tutkimus oli keskittynyt Lontooseen, päättivät he vuonna 1952 laajentaa tutkimusta myös muihin osiin maata. Muutoksena edelliseen tutkimukseen oli myös, että kontrolliryhmään kuului muita kuin syöpää sairastavien lisäksi myös syöpäpotilaita, joiden syövän taustalla oli todennäköisesti jokin muu syy kuin tupakointi (esimerkiksi maha- tai paksusuolisyöpä). Tutkimuksessa oli (1948–1952) mukana yhteensä 4 342 koehenkilöä, joista 1488 oli keuhkosyöpäpotilaita (koeryhmä), 1467 henkilöä oli koehenkilöitä vastaavassa kontrolliryhmässä ja 1 278 oli muita kontrolliryhmän henkilöitä (muut syöpäpotilaat). Myöskään tämän tutkimuksen perusteella ei löydetty vaihtoehtoista selitystä keuhkosyövän lisääntymiselle, joten johtopäätös oli sama: tupakointi nostaa keuhkosyöpään sairastumisen todennäköisyyttä.