stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sylvi (näytelmä)

| Sylvi |
| --- | --- |

Kirjoittaja:  Minna Canth
Kirjoitettu:  1892
Alkuperäiskieli:  ruotsi, suomi
Kantaesitys:  1893
Kantaesityspaikka:  Ruotsalainen teatteri
Henkilöt
Henkilöt:  Aksel Vahl, notario  Sylvi, hänen vaimonsa  Viktor Hoving, arkkitehti  Alma Hoving, hänen sisarensa  Karin Löfberg, Sylvin entisiä koulutoveria  Anni Vidgren,, Sylvin entisiä koulutoveria  Elin Görnkvist, Sylvin entisiä koulutoveria  Rouva Hake, naisvankien hoitaja  Vankilan tirehtööri  Sohlman, pastori  Sandell, metsäherra  Harlin, luutnantteja  Idestam, luutnantteja  Tuneberg, lääkäri  Brun, tullinhoitaja  Mari, palvelustyttö
| 'Kirja' |
| --- | --- |
Genre:  näytelmä
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1893
Ulkoasu:  nid.
Sivumäärä:  215
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sylvi on Minna Canthin kirjoittama näytelmä vuodelta 1893. Se on Canthin seitsemäs näytelmä. Tositapahtumiin perustuvan näytelmän Canth kirjoitti ruotsiksi Ruotsalaiselle teatterille. Canthin siirtyminen kirjoittamaan Ruotsalaiselle teatterille herätti pahennusta, mutta itse näytelmää kiitettiin. Näytelmää on vuosikymmenien mittaan esitetty edelleen tuon tuosta, ja siitä on tehty kaksi elokuvaa.
Näytelmän synty

Näytelmä perustuu tositapahtumaan. Hämeenlinnalainen lehtorinrouva Aina Sainio rakastui toiseen ja myrkytti miehensä 1892. Canth luki lehtijutun ja kirjoitti siitä näytelmän, ensin ruotsiksi, sitten suomeksi. Kantaesitys oli Ruotsalaisessa teatterissa 23. tammikuuta 1893.
Kun Canth päätti kirjoittaa Sylvin ruotsiksi, taustalla oli erimielisyys, joka henkilöityi Emilie ja Kaarlo Bergbomiin. Kovan onnen lapsia oli pari vuotta aiemmin hyllytetty ensimmäisen esityksen jälkeen Suomalaisessa teatterissa. Teatterin johtokunta piti sitä karkeana. Molemmat Bergbomit vastustivat hyllytystä mutta turhaan. Bergbomien ja Canthin yhteistyö jatkui jonkin aikaa näennäisesti. Vielä valmistui Papin perhe, joskin vanhoilliselta suunnalta sekin sai kritiikkiä, ja Agathon Meurman paheksui, että sitä esitettiin vähävaraisille edullisempaan hintaan. Näistä syistä Canth päätti ryhtyä kirjoittamaan Sylviä ruotsiksi. Hänhän oli käynyt koulunsa ruotsiksi, joten kieli ei ollut ongelma.
Sylvin käänsi suomeksi ensin Canthin tytär Anni Levander, mutta Canth ei ollut tyytyväinen vaan ryhtyi työstämään tekstiä itse ja muokkasi sitä samalla. Hän kirjoitti Otavan Hannes Gebhardille:
»Sylvi ilmestyy täällä kumminkin alkuperäisenä, eikä käännöksenä. Kun suomennos tuntui oudolta ja vieraalta, vaivasi se minua niin, että viimeisessä tingassa täytyi peri perältäkin ryhtyä sen kimppuun, saadakseni sen omaan stiiliini. Pelkään vielä nytkin ettei dialoogi sittenkään tule kaikin paikoin niin luontevata kuin jos alkuansa olisin tämän kappaleen suomeksi kirjoittanut.»
Ida Aalberg oli perustanut oman kiertueteatterin, jolle hän halusi Sylvin esitettäväksi. Ennakkoluulojensa vuoksi Canth suhtautui pyyntöön aluksi nuivasti, mutta teatterin vieraillessa Kuopiossa Canth tutustui Aalbergiin, ja Aalberg sai näytelmän ohjelmistoonsa. Näytelmä käännettiin myös ranskaksi Aalbergin seurueen esitettäväksi Pietarissa. Ajatus käännöksestä saksaksi oli myös esillä, mutta se ei todennäköisesti silloin toteutunut, ainakaan sitä ei ole painettu.
Canthin työhalu väheni Sylvin jälkeen joksikin aikaa, ja hän mietti jopa näytelmien kirjoittamisesta luopumista, mutta päästyään alkuun Anna Liisan kanssa hän sattui mainitsemaan toimittajaystävilleen uskon kirjoittajankykyihinsä elpyneen. Lehtien julkaistua tiedon Canth harmitteli: "Sanomalehdet ovat niin kärkkäät ottamaan selkoa asioista jo vähää ennen kuin ne tapahtuvatkaan."
Juoni

Orvoksi jäänyt nuori Sylvi on avioitunut huomattavasti vanhemman holhoojansa Aksel Vahlin kanssa. Hän tapaa uudestaan lapsuudenystävänsä Viktor Hovingin ja rakastuu. Aviomies Aksel ei suostu Sylvin avioerovaatimukseen. Tunteet vievät Sylviä, ja hän myrkyttää miehensä. Rakastettu kauhistuu rikollista tekoa ja hylkää hänet. Sylvi joutuu vankilaan mieleltään seonneena.
Vastaanotto

Näytelmä sai ensi-illassa 23. tammikuuta 1893 runsaat aplodit ja esirippu nousi 33 kertaa, mutta sen muu vastaanotto oli ristiriitainen. Keskustelua herätti paitsi kieli, myös sen ahdistava aihe. Päivälehden arvostelija nyrpisti nenäänsä, yleisölle, joka hänen mukaansa sai uteliaisuutena tyydytetyksi. Hänen selityksensä mukaan näytelmä oli ”tekijänsä surkuteltavan oikullisuuden tautta - - joutunut ruotsalaiselle näyttämölle”. Yhteistyö Ruotsalaisen teatterin kanssa jäi kuitenkin yhden näytelmän mittaiseksi.
Näytelmän suomennos ilmestyi samana päivänä kuin oli Ruotsalaisen teatterin kantaesitys. Kasimir Leino arvioi Päivälehden numerossa 29. tammikuuta painetun teoksen ja ylistää sitä monisanaisesti: ”Rouva Canth on kieltämättä etevin meidän nykyisistä suomenkielisistä näytelmäkirjailijoistamme”, ja luettelee sen jälkeen niitä ominaisuuksia, joita Canthilla on näytelmäkirjailijana.
Mikko Roiha ohjasi näytelmän Berliinissä 2014 ja on todennut, että näytelmä on paitsi ajaton, myös kansainvälinen. Asetelmaltaan se on samanlainen kuin Henrik Ibsenin Nukkekoti, mutta kuitenkin lähempänä Leo Tolstoin Anna Kareninaa. Sylvin Göteborgin kaupunginteatterin suurelle näyttämölle huhtikuussa 2014 ohjannut Jenny Andreasson toteaa, että Canthin jälki on melodramaattisempaa kuin mieskirjailijoiden ja pureutuu naisen sosiaaliseen vankeuteen ja psyykeen syvemmälle.
Sylvi muussa kulttuurissa

Näytelmän pohjalta tehdyt elokuvat:
Sylvi, Teuvo Puron ohjaama elokuva vuodelta 1913
Sylvi, Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1944
Näytelmäkirjailijaliitto myöntää Sylvi-palkintoa parhaasta elokuvan tai televisio-ohjelman käsikirjoituksesta.
Aiheesta muualla

Minna Canth, Sylvi[vanhentunut linkki] (pdf; digitoitu teos SKS:n Digikirjastossa)
Minna Canth, Sylvi[vanhentunut linkki] (pdf; digitoitu teos Kansalliskirjastossa)
Minna Canth, Sylvi, Kovan onnen lapsia, Gutenberg.org (digitoitu teos, useita versioita)
Minna Canth, Sylvi, luettavissa Kotuksen Kaino-tekstikorpuksessa
Pilkkariimejä moralisoinnin varjolla, Hämeen Sanomat 28.1.2005 (Archive.org) Sisältää kertomuksen alkuperäisestä tapahtumasta ja sitä käsittelevän pilkkalaulun
The Sounds (vuoden 1977 albumi)

| The Sounds The Sounds |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1963 (1-8)   1965 (9-14)
 Julkaistu: 1977    1989 (CD) 
 Formaatti: LP-levy (FL 3508)   C-kasetti (FK 3508)   CD-levy (BCD 5)
 Tuottaja(t): O.A.R.
 Tyylilaji: rautalanka, beat, rock
 Kesto: 30.44
 Levy-yhtiö: Finnlevy
 Levymerkki: Finnlevy
Listasijoitukset
  Suomi: 13. (lokakuu 1977) 
The Soundsin muut kokoelmalevyt
| The Sounds’ Best Album 1966 | The Sounds 1977 | Ajomies / European Guitar Hits 1979 |
The Sounds (myös nimellä Mandschurian Beat) on samannimisen suomalaisen rautalankayhtyeen neljäs kokoelma-albumi vuodelta 1977. Albumi sisältää instrumentaaleja kappaleita, joista osa oli alunperin julkaistu singleinä vuosina 1963 ja 1965.
Albumi julkaistiin Finnlevy-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina. LP-levystä julkaistiin uusintapainos vuonna 1979. Vuonna 1989 albumi julkaistiin Italiassa nimellä Mandschurian Beat. Samana vuonna albumi julkaistiin ensimmäistä kertaa CD-levynä Suomessa. CD-painos julkaistiin uudelleen vuonna 2008.
Kappaleet

Kaikkien kappaleiden sävellykset trad., ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

Mandschurian Beat – 2.15 (sov. O. Antero – J. Liebkind)
Emma – 2.13 (sov. O. Antero – J. Liebkind)
Muurari – 2.03 (sov. O. Antero – J. Liebkind)
Troikka – 2.23 (sov. K. Manilov – J. Liebkind)
Yksinäinen kitara – 2.15 (alkup. ”Lonely Guitar”, sov. K. Manilov – J. Liebkind)
Kulkuri – 2.00 (sov. O. Antero – J. Liebkind)
Yöjuoksu – 2.09 (alkup. ”Night Run”, säv. J. Brahms, sov. tunt.)
Kappaleet > B-puoli

Kultaiset korvarenkaat – 1.50 (alkup. ”Golden Earrings”, säv. V. Young, sov. tunt.)
Mustat silmät – 2.15 (alkup. ”Dark Eyes”, sov. J. Raittinen – K. Westerlund)
Kalinka – 1.43 (sov. J. Raittinen – K. Westerlund)
Katjusha – 2.34 (sov. J. Raittinen – K. Westerlund)
Yksi ainoa ikkuna – 2.30 (eng. ”My Only Love”, Venäk. sävelmä, sov. V. Salanov)
Illan tullen – 2.10 (eng. ”Midnight Twist”, säv. ja sov. T. Kärki)
Rakastan sinua, elämä – 2.24 (eng. ”Siberia”, säv. E. Kolmanovski, sov. V. Salanov)
Kokoonpano > Muusikot

| --- | --- |
 The Sounds (v. 1963; 1-8) Henrik Granö – soolokitara  Bobi Söderblom – komppikitara  Peter Ekman – bassokitara  Johnny Liebkind – rummut :  The Sounds (v. 1965; 9-14) Kaj Westerlund – soolokitara  Jussi Raittinen – komppikitara  Peter Ekman – bassokitara  Eero Raittinen – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

O. A. R. – tuotanto
Jorma Kulju – ulkoasu
Erkki Pälli – takakannen tekstit
Mihail Svetšnikov

| Mihail Svetšnikov |
| --- | --- |
 Mihail Svetšnikov vuonna 1917.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1881 Ust-Medveditskaja
Kuollut: 26. elokuuta 1938 (56 vuotta) Moskova
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Venäjän keisarikunta, Neuvosto-Venäjä, Suomen punainen kaarti, Neuvostoliitto
Taistelut ja sodat:  boksarikapina, Venäjän–Japanin sota, ensimmäinen maailmansota, Suomen sisällissota, Venäjän sisällissota
Sotilasarvo:  prikaatinkomentaja
Mihail Stepanovitš Svetšnikov (ven. Михаил Степанович Свечников; 30. syyskuuta (J: 18. syyskuuta) 1881 Ust-Medveditskaja, Donin kasakoiden alue, Venäjän keisarikunta – 26. elokuuta 1938 Kommunarka, Neuvostoliitto) oli venäläinen eversti, joka toimi Suomen sisällissodan aikana punaisten pohjoisen rintaman ensimmäisenä komentajana ja punaisten sotilasjohdon neuvonantajana. Hän oli korkea-arvoisin Suomen punaisia avustaneista venäläisistä sotilaista ja hänen toimintansa vaikutti ratkaisevalla tavalla sodan kulkuun. Svetšnikov palveli myöhemmin puna-armeijassa. Hänet teloitettiin Stalinin vainoissa.
Elämänvaiheet > Ura ennen Venäjän vallankumousta

Svetšnikov syntyi kasakkaperheeseen Donin kasakoiden alueen Ust-Medveditskajassa (nyk. Serafimovitš). Hänen isänsä oli entinen kasakkaupseeri, arvoltaan sotnik eli sadanpäämies. Svetšnikov valmistui 17-vuotiaana Donin kadettikoulusta ja aloitti uransa Venäjän keisarillisessa armeijassa vuonna 1899. Hän valmistui Pietarissa toimineesta Mihailin tykistökoulusta nuoremmaksi tykistöupseeriksi vuonna 1901. Transbaikalin kasakkajoukoissa palvellut Svetšnikov osallistui vuosien 1900–1901 Kiinan-sotaretkeen ja vuosien 1904–1905 Venäjän–Japanin sotaan. Hän kävi Nikolain yleisesikunta-akatemian vuosina 1908–1911 ja sai sen jälkeen kapteenin arvon.
Svetšnikov palveli vuosina 1911–1913 1. Donin kasakkarykmentissä ja vuodesta 1913 alkaen Osowiecin linnoituksessa Puolassa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän jatkoi Osowiecissa vuoteen 1916, vuodesta 1915 linnoituksen esikuntapäällikkönä. Vuoden 1916 aikana hän palveli Venäjän 44., 38. ja 47. armeijakuntien esikunnissa ja sai everstiluutnantin arvon. Toiminnastaan Osowiecissa hänelle myönnettiin Pyhän Yrjön ritarikunnan 4. luokan risti ja miekka nauhoilla.
Elämänvaiheet > Myöhemmät vaiheet

Toukokuusta 1918 alkaen puna-armeijan palveluksessa ollut Svetšnikov osallistui Venäjän sisällissotaan. Hänet nimitettiin elokuussa 1918 1. Petrogradin jalkaväkidivisioonan ja marraskuussa etelärintaman Kaspian–Kaukasuksen sota-alueen komentajaksi. Joulukuusta 1918 maaliskuuhun 1919 Svetšnikov oli etelärintamasta erotetun Kaspian–Kaukasuksen rintaman komentaja, maaliskuusta heinäkuuhun 1919 Kazanin linnoitusalueen esikuntapäällikkö, heinäkuusta syyskuuhun 1919 Kurskin linnoitusalueen komendantti sekä syys–lokakuussa 1919 divisioonankomentaja. Hän oli syksyllä 1919 yli kuukauden pidätettynä, sillä puna-armeijan Kurskin seudulla kärsimien tappioiden epäiltiin johtuneen hänen ”petollisesta käyttäytymisestään”. Hänen lapsensa asuivat tuohon aikaan valkoisten puolella ja hänen poikansa kävi valkoisen armeijan kadettikoulua. Kun todisteita petoksesta ei löytynyt, Svetšnikov vapautettiin marraskuun 1919 lopulla, mutta hänet siirrettiin vähempiarvoisiin tehtäviin.
Svetšnikov oli talvella 1919–1920 Tulan linnoitusalueen komentajan apulaisena ja Petrogradin linnoitusalueen esikuntapäällikkönä, maaliskuusta heinäkuuhun 1920 johtotehtävissä Donin alueella sekä heinäkuusta syyskuuhun 1920 Kubanin–Mustanmeren alueen sotakomissariaatin palveluksessa. Syyskuussa 1920 hänet nimitettiin Azerbaidžanin neuvostotasavallan sota-asiain kansankomissariaatin esikuntapäälliköksi ja myöhemmin Neuvosto-Venäjän sotilasasiamiehen apulaiseksi Teheraniin Iraniin. Vuodesta 1923 Svetšnikov oli reservissä ja toimi Frunzen sotilasakatemian opettajana. Vuosina 1934–1937 hän oli sotilasakatemian sotataidon historian laitoksen johtaja. Hän sai vuonna 1935 prikaatinkomentajan sotilasarvon. Svetšnikov kirjoitti muistelmakirjan, joka julkaistiin vuonna 1925 suomeksi.
Svetšnikov pidätettiin Stalinin puhdistusten aikana 31. joulukuuta 1937. Sotilastuomioistuin tuomitsi hänet 26. elokuuta 1938 kuolemaan osallisuudesta fasistiseen salaliittoon. Hänet teloitettiin samana päivänä Kommunarkan teloituspaikalla ja haudattiin sinne. Hänet rehabilitoitiin Neuvostoliiton korkeimman oikeuden päätöksellä joulukuussa 1956.
Myyttejä

Monissa lähteissä ja teoksissa mainitaan, että Svetšnikov olisi liittynyt bolševikkipuolueeseen toukokuussa 1917 ja ollut Suomen sisällissodan puhjetessa ”vakaumuksellinen bolševikki”. Väite esiintyy myös hänen muistelmissaan. Neuvostoliitossa ja Venäjällä jäi elämään myytti, että Svetšnikov olisi ollut ensimmäinen bolševikkeihin liittynyt divisioonatason komentaja ja ainoa puolueeseen ennen lokakuuta 1917 liittynyt keisarillisen armeijan esikuntaupseeri. Todellisuudessa Svetšnikov kuitenkin liittyi puolueeseen vasta vuonna 1919. Hän pyysi vuonna 1920 Eino Rahjalta valheellista todistusta, jonka mukaan hän olisi liittynyt Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen keväällä 1917, ja ilmoitti sitten tämän bolševikkeihin liittymisen ajankohtanaan, sillä varhaisempi liittymisaika näytti hänen uratiedoissaan edullisemmalta.
Joissain venäläisissä teoksissa on väitetty myös, että Svetšnikov olisi tuntenut bolševikkijohtaja Vladimir Leninin ja ollut turvaamassa Leninin junamatkaa Suomen halki tämän palatessa maanpaosta Venäjälle huhtikuussa 1917 tai että Svetšnikovin lokakuun vallankumouksen päivinä Pietariin lähettämät joukot olisivat olleet Talvipalatsin valtauksen kärjessä. Nämä ovat Svetšnikovin lapsilta saatuja epäluotettavia perimätietoja, joita ei mainita aikalaislähteissä eikä edes Svetšnikovin omissa kirjoituksissa. Lisäksi ensimmäisetkin Svetšnikovin Pietariin lähettämät joukot lähtivät matkaan vasta 7.–8. marraskuuta (25.–26. lokakuuta) välisenä yönä, eivätkä olisi voineet ehtiä samana yönä tapahtuneeseen Talvipalatsin valtaukseen.
Omelämäkerrassaan Svetšnikov salasi myös kasakkasyntyperänsä ja väitti olleensa työläis-talonpoikaisperheestä.
Teokset

M. S. Svetshnikov: Oborona kreposti Osovets (Osovetsin linnoituksen puolustus, ei suom.).  Petrograd. Määritä julkaisija!
M. S. Svetshnikov: Vallankumous ja kansalaissota Suomessa.  Helsinki:  Otava, 1925.  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mihail Svetšnikov Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki
Min izāmō

Min izāmō on liiviläisten kansallislaulu. Tekstin kirjoitti Korli Stalte vuonna 1923 juhlallisuuksiin Mazirben kylässä, jossa nostettiin salkoon liiviläisten lippu. Laulun esitti nelihenkinen liiviläinen kuoro. Melodia on Fredrik Paciuksen säveltämä, sama kuin Suomen ja Viron kansallislauluissa. Sävellyksen valinnalla haluttiin korostaa liiviläisten yhteenkuuluvuutta suomalaisten ja virolaisten kanssa.
Minch

Hebridien kartta, jossa näkyy Minch.
Pikku-Minch, näkymä kohti Loch na Madadhia.
Minch (gaeliksi An Cuan Sgitheanach, An Cuan Sgìth, Cuan na Hearadh, An Cuan Leòdhasach, muinaisnorjaksi Skotlandsfjǫrðr) on Britteinsaarten pohjoisosassa oleva salmi, joka erottaa Ulko-Hebridit Sisä-Hebrideistä ja Skotlannista.
Mikulin AM-38

| Mikulin AM-38 |
| --- | --- |
 Mikulin AM-38F slovakialaisessa ilmailumuseossa.
Valmistustiedot
Tuotantomäärä:  36 163
Käyttötiedot
Käyttökohteet:   Iljušin Il-2  Iljušin Il-10 
Tekniset tiedot
Tyyppi:  mäntämoottori
Rakenne:  V-12
Isku:  190 mm
Poraus:  160 mm
Iskutilavuus:  46,7 l
Mikulin AM-38 oli 1940-luvulla Neuvostoliitossa valmistettu lentokonemoottori. Moottori oli kehitetty Mikulin AM-35-moottorista. Sitä valmistettiin vuodesta 1941 alkaen 36 163 kappaletta lähinnä Iljušin Il-2 ja Iljušin Il-10 -maataistelukoneisiin. Osassa MiG-3-hävittäjistä oli tämä moottori.
Tekniset tiedot (AM-38F)

V-12
sylinterin halkaisija 160 mm
iskunpituus 190 mm
Tilavuus 46,7 litraa
paino 880 kg
keskipakoahdin
teho 1270 kW (1700 hp), kun kierroksia on 2350 rpm
ominaisteho 27,2 kW/l
puristussuhde 6
teho-painosuhde 1,53 kW/kg
Minibaari

Minibaari
Minibaari on etupäässä hotellihuoneissa käytettävä pieni jääkaappi. Yleensä hotellihuoneen minibaarissa on ainakin mietoja alkoholijuomia, kuten siideriä tai olutta, sekä väkeviä alkoholijuomia ja virvoitusjuomia. Siellä voi olla myös makeisia ja pikkusuolaista sekä joissain hotelleissa myös savukkeita ja kondomeja. Asiakas merkitsee hotellihuoneessa olevaan lomakkeeseen kulutuksensa minibaarissa, ja maksaa laskun vastaanotossa poistuessaan hotellista. Nykyään on käytössä myös sellaisia minibaareja, joissa tuote rekisteröidään ostetuksi, kun se otetaan minibaarista. Tässä tapauksessa tuotteen hinta lisätään automaattisesti huoneen laskuun, eikä lomaketta kulutuksen merkintään tarvita. Ensimmäinen jääminibaari tuli 1960-luvulla, kun saksalainen yritys Siegas toi sen markkinoille.
Jaakko Mikkonen

Jaakko Herman Mikkonen (31. maaliskuuta 1896 Kalajoki – 7. tammikuuta 1917 Latvia) oli suomalainen jääkäri. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, ja sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Hän kaatui Aa-joella käydyssä taistelussa.
Perhe ja koulutus

Hänen vanhempansa olivat työmies Herman Mikkonen ja Kaisa Albertiina Särkioja. Mikkonen kävi kansakoulun Kalajoella.
Jääkärikausi

Mikkonen työskenteli työmiehenä Kalajoella, kunnes liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 16. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 4. lokakuuta 1916 pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella, jossa hän kaatui saatuaan osuman päähänsä kranaatin sirpaleesta 7. tammikuuta 1917 kello 22. Tuolloin pioneerikomppania oli siirtymässä pois rintamavastuusta Wynekenin luonna, jossa se oli hetkeä aikaisemmin tukkinut noin 3 kilometrin aukon rintamalinjassa. Hänet haudattiin Sumarakin kylän lähellä olevaan sotilashautausmaahan , mutta hänen  nimensä on Kalajoen sankarihautapatsaassa.
Jääkäritoveri Aarne Kuula kirjoitti päiväkirjaansa: ”Mikkonen sai niin pahan täräyksen kranaatista että kuoli ennen aamua eräässä kämpässä johon hänet heti kannettiin.”
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Miko Mission

Miko Mission (Pier Michele Bozzetti) on italialainen diskoartisti,
joka on tuottanut myös poppia ja eurodancea. Hän nousi suosionsa huipulle kappaleella How Old Are You?.
Osittainen diskografia

"How Old Are You?"
"The World Is You" [#35 Länsi-Saksa]
"Two For Love" [#14 Ruotsi]
"I Believe"
"Toc Toc Toc"
"One Step To Heaven"
"I Like A Woman's Heart"
"Strip Tease"
"Rock Me Round The World"
"I Can Fly"
"Mr. Blue"
"Let It Be Love" (2010)
Aiheesta muualla

Short bio
List of releases
MySpace page
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja 2  Saksa 
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Muut:  Europeana
Heikki Mikkilä

Heikki Mikkilä (1801 Mäyry, Kuortane  – 1850 Kuortane) oli suomalainen puuseppä, maanviljelijä ja  itseoppinut kuvanveistäjä.
Mikkilän tiedetään veistäneen vuosien 1820–1850 välillä ainakin 13 puista kirkkojen vaivaisukkoa (muun muassa Lapuan, Nurmon, Kuortaneen, Ylihärmän, Alajärven ja Peräseinäjoen) joista 12 on säilynyt. Kolmastoista veistos,  Kauhavan vaivaispoika, tuhoutui vuonna 1921, kun Kauhavan kirkko paloi. Kaikki Mikkilän veistämät vaivaisukot ovat suunnilleen samankokoisia, ja niillä on samankaltaiset kasvonpiirteet. Ukkojen kasvot on veistetty eri puusta kuin vartalo. Mikkilä teki myös huonekaluja ja Kuortaneen kirkon alttaritaulun kehysrakennelman.
Valokuvia vaivaisukoista

Alajärven vaivaisukko, Alajärvi
Jalasjärven vaivaisukko, Kurikka.
Kuortaneen vaivaisukko, Kuortane
Lapuan vaivaisukko, Lapua.
Nurmon vaivaisukko, Seinäjoki
Peräseinäjoen vaivaisukko, Seinäjoki.
Ylihärmän vaivaisukko, Kauhava.
Kirjallisuutta

Risto Känsälä : Heikki Mikkilä – kuortanelainen vaivaisukkojen veistäjä, teoksessa  Vaivaisukkojen  paluu, toimittanut Otso Kantokorpi. Maahenki 2013  ISBN 9789525870886
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heikki Mikkilä Wikimedia Commonsissa
Grace Apostles Lutheran Church
Aiheesta muualla

http://www.powerprofiles.com/profile/00005154287182/GRACE+APOSTLES+LUTHERAN+CHURCH-COKATO-MN%5Bvanhentunut+linkki%5D
Grace Apostoles Lutheran Church of Cokato:n kotisivut (sivusto on ilmeisesti lakkautettu) (Arkistoitu – Internet Archive)
http://keskustelu.suomi24.fi/node/2029009
http://www.bigchurchdirectory.com/First-Apostolic-Lutheran-Church-Lansing-Michigan-FALC.html
Santa Fe (New Mexico)

| Santa Fe |
| --- | --- |
 New Mexico State Capitol, jossa New Mexicon lainsäädäntöelin kokoontuu.

 Koordinaatit: 35°40′02″N, 105°57′52″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   New Mexico
Piirikunta:  Santa Fe
Hallinto:  
 – Pormestari:  Alan Webber
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  119,09 km²
Korkeus:  2 134 m
Väkiluku (2019):  84 683
 – Väestötiheys:  711,1 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-7
Lempinimi::  The City Different
 
 http://www.santafenm.gov/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Santa Fen adobe-tyylisiä uusia taloja
Santa Fe on Yhdysvaltain lounaisosissa sijaitsevan New Mexicon osavaltion pääkaupunki. Sen pinta-ala on 119,1 neliökilometriä. Vuonna 2019 kaupungin arvioitu asukasluku oli 84 683.. Santa Fe on New Mexicon neljänneksi suurin kaupunki.
Santa Fe on tunnettu kauniista sijainnistaan, historiallisuudestaan, kulttuurien kirjostaan sekä taiteistaan, musiikistaan ja ruoastaan.