stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eduskuntavaalit 1927

Suomen 12. eduskuntavaalit järjestettiin 1.–2. heinäkuuta 1927.
Yleistunnelmaltaan eduskuntavaalit olivat melko laimeat ja värittömät. Kokoomus oli ennen vaaleja puuhannut kolmen porvaripuolueen yhteistoimintaa, mutta tuloksetta. Myöskään Akateeminen Karjala-Seura ja muut aitosuomalaiset eivät onnistuneet pyrkimyksessään tehdä kielikysymyksestä vaalien pääteema. Suurin muutos entisen eduskunnan kokoonpanoon oli Maalaisliiton kahdeksan paikan voitto; näistä seitsemän se vei Edistyspuolueelta.
Seitsemän paikan menetyksellään Edistyspuolue koki toisen jyrkän romahduksensa, josta se ei enää koskaan toipunut. Siitä lähtien puolue ja sen seuraajat kituivat vuosikymmenien ajan pienenä, keskimäärin kymmenen kansanedustajan puolueena, kunnes Liberaalinen Kansanpuolue tuli tiensä päähän vuoden 1995 eduskuntavaaleissa.
Kansanedustajat

Uusia kansanedustajia olivat muun muassa SDP:n Mauno Pekkala, August Valta ja Kalle Valta, Maalaisliiton Uuno Hannula, Aino Luostarinen, Juho Koivisto ja Juho Pilppula, Kokoomuksen Jaakko Ikola, Erkki Kuokkanen, Oskari Lehtonen, Väinö Malmivaara ja Yrjö Puhakka, Sosialistien Yrjö Enne, Lauri Myllymäki, Eino Pekkala, Arvo Riihimäki ja Siina Urpilainen, RKP:n Erik von Frenckell ja Henrik Kullberg, sekä Edistyspuolueen Eero Rydman. Eduskuntaan palanneita olivat muun muassa Maalaisliiton Juhani Leppälä ja Juho Torppa, RKP:n Annie Furuhjelm ja August Tåg, sekä Edistyspuolueen Risto Ryti ja Elias Sinkko.
Eduskunnasta putosivat muun muassa SDP:n Anni Huotari ja Anni Savolainen-Tapaninen. Eduskunnan jättivät muun muassa SDP:n Väinö Tanner ja Wäinö Wuolijoki, Kokoomuksen Erkki Kaila, Juho Mannermaa ja E. N. Setälä, RKP:n Eirik Hornborg sekä Edistyspuolueen Ilmari Auer ja Kaarlo Wuokoski.
Parlamentarismista poiketen istunut Tannerin hallitus ei jättänyt paikkaansa täytettäväksi vaalien jälkeen.
Tulokset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Äänestysaktiivisuus | 55,8 % | −1,6 |
| Puolue | Puolue | Edustajat | Edustajat | Äänet> Osuus | Äänet> Osuus | Äänet> Lukumäärä | Äänet> Lukumäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 60 |  | 28,30 % | −0,7 | 257 572 | +2 504 |
|   | Maalaisliitto | 52 | +8 | 22,56 % | +2,3 | 205 313 | +27 331 |
|   | Kansallinen Kokoomuspuolue | 34 | −4 | 17,74 % | −1,3 | 161 450 | −5 430 |
|   | Ruotsalainen kansanpuolue | 24 | +1 | 12,20 % | +0,2 | 111 005 | +5 272 |
|  | Sosialistinen työväen ja pienviljelijäin vaaliliitto | 20 | +2 | 12,08 % | +1,6 | 109 939 | +18 100 |
|   | Kansallinen Edistyspuolue | 10 | −7 | 6,77 % | −2,3 | 61 613 | −18 324 |
|  | Talonpoikaiskansan puolue |  |  | 0,15 % | +0,1 | 1 341 | +885 |
|  | Maanviljelijäin puolue |  |  | 0,09 % | –  | 784 | –  |
|  | Muut |  |  | 0,13 % | +0,0 | 1 174 | +128 |
|  | Yhteensä | 200 |  | 100 % |  | 910 191 | +31 250 |
Lähde: Tilastokeskus 2004; Talonpoikaiskansan puolueen ja Maanviljelijäin puolueen äänet
Breakdance

Klassinen Freeze-liike, kuva otettu Tukholman kulttuuritalossa
Thaimaalaisia breaktanssijoita, MTV Street Festival, Thaimaa
Breakdance (alkuperäiseltä nimeltään B-Boying) on tanssityyli, joka sai alkunsa 1970-luvun alussa Yhdysvalloissa, New Yorkin Etelä-Bronxissa.
Varhaiset vuodet

B-Boying syntyi, kun jamaikalaissyntyinen DJ Kool Herc mullisti dj-kulttuurin eristämällä ja toistamalla funk-kappaleiden lyömäsoitinkohtia - eli "breaks" - tanssiväelle tanssittavaksi. Breakit olivat selkeitä musiikillisia ohjenuoria tanssijoille, jotka innostuivat Hercin soitannosta niin paljon, että he saattoivat siirtyä tekemään liikkeen tai kaksi lattialle, jotka oli imitoitu muun muassa James Brownin jalkatyöskentelystä, lindy hopista ja vastaavilta afroamerikkalaiseen väestöön vetoavista tanssillisista vaikutteista. Keskeinen vaikuttaja oli myös jengitanssi rocking (uprocking), joka oli nuorisojengien suosima, seisten tapahtuva tanssi, jossa pyrittiin päihittämään vastustaja tanssin liikekielellä. Rocking-vaikutteita ja jalkatyöskentely-intoilijoita yhdistäviä tanssijoita Kool Herc alkoi kutsua nimillä b- (lyhenne sanasta break, beat tai bronx) boys ja b-girls.
Hip hop – 1970-luku

Breakdancesta, rapistä, dj:istä ja graffiti-taiteesta tuli myöhemmin kulttuurinen kollektiivi nimeltä hip hop, jota osaltaan luomassa olleen Africa Bambaataan, entisen jenginuoren ideologisena tavoitteena oli rauhankulttuuri, jossa väkivallan sijaan otettiin mittaa kilpailemalla edellä mainittujen taiteiden saralla. Kilpailullisuus on edelleen merkittävä piirre hip hop -kulttuurissa. Niin sanotuissa battleissa on kyse omien taitojen mittaamisesta, tapahtuipa välienselvittely sitten kilpailuissa tai ringeissä. Juuri ringit, ammattikielellä cypherit, olivat merkittäviä kehitystekijöitä break-piireissä. Ringeissä saavutettiin mainetta ja kunniaa, joten breikkaajan oli erotuttava muista edukseen. Pukeutuminen – joka käsitti ylisuuria 1970-luvun muodin mukaisia silmälaseja, itseräätälöityjä nimivöitä sekä urheilullisia, keskenään värien suhteen sopivia vaatekokonaisuuksia Kangolin ja Adidaksen tapaan – sekä oman tanssityylin kehittely olivat tie henkilökohtaiseen kukoistukseen. Oli siis korostettava omaa persoonallisuuttaan, tyylitajuaan sekä edustettava omaa tanssiryhmäänsä (crew). Omaan tyyliin haettiin vaikutteita erityisesti kung fu -elokuvista, supersankarisarjakuvista sekä valtavirran tansseista, kuten salsasta. 1970-luvun lopussa breikkaamisesta oli tullut astetta dynaamisempaa pyörivien liikkeiden ansiosta, ja tanssijoiden valtavirta alkoi koostua latinoista, jotka eivät arastelleet tanssia myös kaduilla pahvilaatikoiden kannattamina.
Breakdance-buumi – 1980-luku

1980-luvulla media löysi b-boyingin, ja nimesi tanssin kansantajuisemmin breakdanceksi. Hollywood kaupallisti ilmiön kuvaamalla hip hop -aiheisia elokuvia, kuten Wild Style, Beat Street ja Breakin'. Nämä elokuvat levittivät ghetto-nuorten elämäntavan ympäri maailmaa. 1980-luvun alkua voi pitää kulttuurin kultakuumeaikakautena, sen verran kattava globaali breikki- ja hiphop-buumi oli kyseessä. Informaation ja kulttuurivaihdon ollessa vähäistä monet tosin näkivät elokuvista vain näyttävät liikkeet, eivätkä sisäistäneet liikkeiden kontekstia, oman tyylin ilmaisua breaksien ehdoilla. Tämän vuoksi breakdance-buumi loppui kuin seinään 1980-luvun loppuun tultaessa, sillä hienot liikkeet vailla syvempää yhteyttä eivät jaksaneet kiinnostaa, vaan suuri yleisö siirtyi seuraavaan muotivillitykseen. Sen sijaan rap-musiikki ponkaisi maailmanmaineeseen breakdancen vanavedessä samoihin aikoihin. Rapin kosketuspinta kuulijakuntaansa oli toista luokkaa kuin b-boying, joten rapista tuli synonyymi hip hopille, samalla kun b-boying marginalisoitui autotallissa treenaavien kuriositeetiksi.
Breakdancen paluu – 1990-luku

1990-luvun lopussa b-boying teki kuitenkin näyttävän paluun, kun vuosia salassa taitonsa pitäneet edelläkävijät, kuten esimerkiksi saksalainen Storm, astuivat esiin ja yleisön mielenkiinto alkuperäismuotoaan lähempänä olevaan breakdancea alkoi kasvaa. Kiinnostuksen siivittäjinä toimivat erityisesti kansainväliset breakdance-tapahtumat, kuten Battle of the Year Saksassa sekä Freestyle Session Yhdysvaltain länsirannikolla. Lisäksi näkyvyys musiikkivideoilla, esimerkiksi Run DMC:n ja Suomessa Bomfunk MC’sin videoilla oli hyvää pr:ää b-boyingille. Informaation löytäminen hip hopista, esimerkiksi Internetin välityksellä, oli huomattavasti 1980-lukua helpompaa, joten monelle kiinnostuneelle avautui mahdollisuus tanssin juurien, historian ja kontekstin ymmärtämiseen.
Tietoisuus lajista alkoi levitä kiinnostuksen ohella, joten globaalista b-boying-piireistä alkoi muotoutua yhtenäinen ja itsetiedostava yhteisö. Tätä nykyä b-boying on dynaamisempaa, tanssillisempaa, juuristaan tietoisempaa ja kehitysintoisempaa kuin koskaan aikaisemmin.
Breakdance Suomessa

Suomi on kiinni kehityksessä ja on b-boyingissa tasollisesti maailman kärkikastia. Suomessa järjestetään vuosittain myös useita suuria  breakdance-tapahtumia jotka keräävät mukaan lukuisia kansainvälisiä kilpailijoita ja vieraita. Tapahtumia ovat mm. Kuopio Breaks, Nordic Moves sekä vuosina 2006–2009 järjestetty Pohjois-Euroopan suurin breakdance -tapahtuma, Summer Jam. Vuoden 2009 Summer Jam -tapahtumaan osallistuu kilpailijoita 16 eri maasta ja tapahtuman kansainvälisiin vieraisiin lukeutuvat mm. nimekkäiden breakdance ryhmien Rock Steady Crewn ja Zulu Nationin jäseniä. Tapahtuman yhteydessä järjestettiin myös breakdancen Suomenmestaruuskilpailut sekä Sveitsissä vuosittain järjestetyn Circle Kings -tapahtuman ja Isossa-Britanniassa vuosittain järjestettävän UK B-boy Championships -kilpailun Pohjois-Euroopan karsinnat. Summer Jam yhdisti myös pitkästä aikaa yhteen muita hip hopin elementtejä ja tapahtuman yhteydessä nähtiinkin kattava joukko kotimaisia huippu hip hop -artisteja, koti-, ja kansainvälisiä huippu DJ:itä sekä muun muassa maan parhaita graffititaiteilijoita. Viimeisien kymmenen vuoden aikana b-boying on saanut jalansijaa myös suomalaisessa teatterimaailmassa ja nykytanssiesityksissä: Breakdancea hyödyntäviä esityksiä on nähty ahkerasti muun muassa nykytaiteen museon, Kiasma-teatterin tuottamalla URB-festivaalilla Helsingissä.
Breakdance urheilulajina

Kansainvälinen olympiakomitea (KOK) ilmoitti joulukuussa 2020 että breakdance on hyväksytty olympialajiksi, ensimmäisen kerran Pariisin olympialaisiin vuonna 2024.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jansson, Panu: Breakdancen tarina: suomalaiset veivät breikkauksen takaisin juurilleen City.  11.11.2013.
Moonfreeze, Suomen vanhin breakdance -ryhmä (Arkistoitu – Internet Archive)
Taukojalka, suomalainen breakdance-sivusto

Breakdance
Hr. Ms. Abraham Crijnssen (1936)

| Hr>  Ms. Abraham Crijnssen |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Abraham Crijnssen

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Werf Gusto, Schiedam
Laskettu vesille:  22. syyskuuta 1936
Palveluskäyttöön:  5. toukokuuta 1937
Poistui palveluskäytöstä:  5. toukokuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  525 t
Pituus:  56,69 m
Leveys:  7,77 m
Syväys:  2,11 m
Koneteho:  1 690 hv
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  45
Hr. Ms. Abraham Crijnssen oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Valmistus

Alus tilattiin Werf Gustolta Schiedamista. Alus laskettiin vesille 22. syyskuuta 1936 ja se otettiin palvelukseen 5. toukokuuta 1937.
Palvelus

Toisen maailmansodan Tyynenmeren sodan alkaessa vuonna 1941 Hr. Ms. Abraham Crijnssen sekä osa sen sisaraluksista palvelivat Alankomaiden Itä-Intiassa. Helmikuussa 1942 Jaavan tilanne muuttui kriittiseksi keisarillisen Japanin lentokoneiden hallitessa saaren ilmatilaa sekä Japanin laivaston hallitessa ympäröivää merialuetta. Jaavanmeren ja Sundasalmen taisteluiden jälkeen alueella olleiden liittoutuneiden alusten käskettiin siirtyä Australiaan.
Abraham Crijnssen selvisi ainoana luokkansa aluksena Australiaan saapuen Fremantleen 20. maaliskuuta 1942. Alus oli samalla viimeinen paossaan onnistunut alus.
Alus siirrettiin Australian laivastolle, joka otti sen palvelukseensa 28. syyskuuta 1942 sukellusveneidentorjunta-aluksena nimellä HMAS Abraham Crijnssen. Aluksen ensimmäisenä australialaisena päällikkönä oli luutnantti Arthur Irwin Chapman.
Alus palautettiin Alankomaiden laivastolle 5. toukokuuta 1943, ja se jatkoi saattuetehtävissä aina 7. kesäkuuta 1945 saakka. Sotatoimien päätyttyä alus siirtyi sodan ajan kotisatamastaan Darwinista Koepangiin Itä-Timoriin, jossa se vastaanotti japanilaisten antautumisen. Se osallistui vallankumouksellisten vastaiseen toimintaan Hollannin Itä-Intiassa, josta se lähti elokuussa 1951 paluumatkalle Alankomaihin.
Maaliskuussa 1956 alus muutettiin puominvartioalukseksi ennen lopullista palveluksesta poistoaan vuonna 1961, jolloin se lahjoitettiin merikadeteille koululaivaksi. Aluksella oli satamapaikka Haagissa vuosina 1962–1972, ja sieltä se siirrettiin Rotterdamiin. Alus lahjoitettiin vuonna 1995 merimuseolle Den Helderiin, ja se on kunnostettu sodanaikaiseen asuunsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hr. Ms. Abraham Crijnssen (1936) Wikimedia Commonsissa
Abraham Crijnssen pakonsa aikana naamioituneena trooppiseksi saareksi.
Mahmud Abbas

| Mahmoud Abbas |
| --- | --- |

Palestiinalaishallinnon 2. presidentti
 15. tammikuuta 2005 –  
Edeltäjä:  Jasser Arafat
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1935 (ikä 89) Safed, Palestiinan brittiläinen mandaatti
Puoliso:  Amina Abbas
Tiedot
Puolue:  Fatah
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
president.ps
Mahmud Abbas (arab. محمود عباس‎, s. 26. maaliskuuta 1935), joka myös tunnetaan kutsumanimellä Abu Mazin (ابو مازن) on palestiinalaishallinnon presidentti, Fatah-puolueen johtava poliitikko ja Palestiinan vapautusjärjestön puhemies 11. marraskuuta 2004 alkaen, Jasser Arafatin kuoleman jälkeen. Tultuaan valituksi vuonna 2005 hän on jatkanut presidentin tehtävässä ilman vaaleja, vaikka uudet vaalit oli määrä järjestää vuonna 2009.
Elämäkerta

Abbas syntyi 1935 Safedissa (nykyisin Safed, Israel), Palestiinan brittiläisen mandaatin alueella. Israelin perustamisen jälkeen 1948 Jordanian ja Egyptin miehitettyä loput Palestiinasta Abbas joutui pakolaisena Syyriaan, jossa hän valmistui Damaskoksen yliopistosta ennen muuttoaan Egyptiin opiskelemaan lakia. Abbas opiskeli myös Moskovassa, jossa hän sai väitteli tohtoriksi historiassa. Hänen väitöskirjansa aihe oli sionismin historia.
Abbas liittyi 1950-luvulla muiden palestiinalaisten politiikkaan Qatarissa, jossa hän työskenteli hallinnossa. Hän tutustui ihmisiin, jotka myöhemmin nousivat PLO:n avainasemiin, ja oli mukana perustamassa Fatahia 1957. 1960-, 1970-, ja 1980-luvuilla Abbas seurasi PLO:n mukana Jordaniaan, Libanoniin ja Tunisiaan. Häntä ei juuri huomioitu, mutta Abbasin sanotaan muodostaneen salaiset suhteet vasemmistolaisten ja pasifististen juutalaisryhmien kanssa 1970- ja 1980-luvuilla. Häntä pidetään yhtenä vuoden 1993 Oslon sopimuksen pääarkkitehdeista.
Abbasia on syytetty myös terrorismista: Muhammad Da’ud Auda, Münchenin verilöylyn 1972 pääsuunnittelija, sanoo Abbasin rahoittaneen iskun. Väitettä ei ole voitu vahvistaa todeksi. Abbas oli ensimmäinen PLO:n edustaja, joka vieraili Saudi-Arabiassa tammikuussa 1993 parantaakseen suhteita Saudi-Arabiaan PLO:n asetuttua Saddam Husseinin puolelle Persianlahden sodassa.
Elämäkerta > Pääministerinä

Alkuvuodesta 2003 sekä Israel että Yhdysvallat kieltäytyivät neuvottelemasta Jasser Arafatin kanssa, jolloin Abbas sai näkyvämmän aseman PLO:n johdossa. Yhtenä viimeisistä Fatahin perustajajäsenistä hänellä on uskottavuutta palestiinalaisten asian puolesta, kun osa johtajistosta on estynyt (kuten Marwan al-Barghuthi, joka on vankilassa Israelissa tuomittuna viidestä murhasta). Abbasin maine pragmaatikkona toi hänelle arvovaltaa kansainvälisissä yhteyksissä ja osassa palestiinalaishallintoa, ja Arafat nimitti hänet pääministeriksi maaliskuussa 2003.
Abbasin kausi pääministerinä johti lukuisiin vallanjakokonflikteihin Arafatin kanssa. Abbas vihjasi useita kertoja eroavansa, mikäli ei saisi lisää valtaa palestiinalaishallinnossa. Syyskuussa 2003 hän vaati parlamentilta lausuntoa tästä.
Abbas ajautui myös ristiriitoihin terroriryhmien, etupäässä Islamilaisen Jihadin ja Hamasin kanssa. Hänen käytännöllinen suhtautumisensa oli täysin ristiriidassa niiden ryhmien tavoitteiden kanssa. Aluksi hän vannoi olevansa käyttämättä väkivaltaa sisällissodan estämiseksi, ja yritti neuvotteluratkaisua. Hän saikin aikaan palestiinalaisten yksipuolisen tulitauon. Jatkuva kansannousu kuitenkin pakotti Abbasin pyrkimään militanttien ryhmien aseistariisuntaan, johon taas Arafat ei ollut valmis.
Mielenosoitukset saavuttivat huippunsa 4. syyskuuta 2003. Abbas sai tappouhkauksia. Hän kutsui koolle lakiasäätävän neuvoston istunnon ja jätti eronpyyntönsä 6. syyskuuta. Hänen seuraajakseen nimitettiin 10. syyskuuta Ahmad Qurai’. Abbas jatkoi toimessa, kunnes Qurai’ vannoi virkavalansa 7. lokakuuta. Tämän jälkeen Abbasia ei nähty julkisuudessa ennen tammikuuta 2004, jolloin hän neuvotteli eri ryhmittymien kanssa Gazassa. Jasser Arafatin kuoleman jälkeen Abbas valittiin PLO:n puheenjohtajaksi.
Elämäkerta > Presidenttinä

Fatahin vallankumousneuvosto nimitti 25. marraskuuta 2004 Abbasin pääehdokkaakseen palestiinalaishallinnon presidentinvaaleihin 9. tammikuuta 2005. Hän oli selvä ennakkosuosikki, ja ovensuukyselyt ennustivat hänelle 66–70 % kannatusta, kun hänen vahvin kilpailijansa, Mustafa al-Barghuthi, jäi noin 20 % kannatukseen. Abbas sai vaaleissa 62 % äänistä.
Mahmud Abbasista tuli järjestyksessä palestiinalaisten toinen presidentti, kun hän vannoi 15. tammikuuta 2005 virkavalansa. Edesmenneen Jasser Arafatin seuraajana hän astui virkaansa palestiinalaisten parlamentin erityisistunnossa. Pääministeri Ariel Sharon ilmoitti 14. tammikuuta, että Israel katkaisee kaikki suhteet vasta valittuun palestiinalaisten presidenttiin, kunnes tämä on pannut palestiinalaisten aseryhmät kuriin ja äärijärjestöjen itsemurhaiskut loppuvat.
Tammikuussa 2006 islamistinen Hamas voitti vaalit ja vei suurimman puolueen aseman Abbasin Fatahilta. Fatahin pääministeri Ahmad Qurai’ joutui luovuttamaan paikkansa Hamasin Isma’il Haniyyalle, joka johti kansainväliseen tuomioon Israelin, Yhdysvaltain ja Euroopan unionin luokiteltua Hamasin terroristijärjestöksi. Israel jäädytti palestiinalaishallinnolle menevät tulli- ja verotulot ja Euroopan unioni ja Yhdysvallat palestiinalaishallinnon palkkamenoiksi tarkoitetut avustukset. Jotkin valtiot antoivat kuitenkin apua palestiinalaisille presidentti Abbasin kautta. Tämä vahvisti presidentin asemaa suhteessa pääministeriin ja parlamenttiin, vaikka sitä oli pitänyt vähentää Jasser Arafatin pitkän hallintokauden jälkeen.
Kesäkuussa 2007 Hamas valtasi koko Gazan kaistan Fatahia vastaa käymänsä taisteluiden jälkeen. Tuon jälkeen Abbas erotti pääministeri Haniyyan ja nimitti tilalle taloustieteilijä Salam Fayyadin.
Abbas valittiin tammikuussa 2005 nelivuotiskaudelle, jonka piti päättyä 9. tammikuuta 2009. Palestiinalaishallinnon perustuslain mukaan hänen seuraajakseen tulisi 60 päivän ajaksi ennen vaalien järjestämistä parlamentin puhemies, joka on Hamasia edustava Abdel Aziz Dweik, jonka Israel pidätti ja tuomitsi 36 kuukaudeksi vankeuteen terroristiseen ryhmään kuulumisesta. Abbas sanoi kuitenkin jäävänsä presidentiksi vielä vuoden ajaksi, koska lain mukaan presidentin- ja parlamenttivaalit on järjestettävä samaan aikaan, jälkimmäiset tammikuussa 2010. Hamas ja osa lakiasiantuntijoista kiistivät Abbasin perustelut. PLO:n keskuskomitea päätti edelleen siirtää vaaleja 28. päiväksi kesäkuuta 2010 ja jatkaa Abbasin ja parlamentin toimikautta siihen asti. Vaaleja ei silloinkaan järjestetty, vaan Abbas on jatkanut presidenttinä ilman vaaleja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mahmud Abbas Wikimedia Commonsissa
Palestiinalaishallinnon pääministerit
Mahmud Abbas
Ahmad Qurai’
Isma’il Haniyya
Salam Fayyad
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Sebastián Abreu

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Washington Sebastián Abreu Gallo
Syntymäaika: 17. lokakuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Minas, Uruguay
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 193 cm
Junioriseurat
1994-1996: Defensor Sporting
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1996 1996-1997 1998-2004 1998 1999-2000 2000-2001 2001 2002-2003 2003 2004-2005 2005-2006 2006 2007   2007 2008 2008 2008- 2009 |  Defensor  San Lorenzo  Deportivo La Coruña  →  Grêmio   → Tecos   → San Lorenzo   → Montevideo   → Cruz Azul   → Club América   Montevideo  Dorados Sinaloa  CF Monterrey  San Luis  UANL Tigres   River Plate  Beitar Jerusalem  River Plate  → Real Sociedad | 24 (13)  43 (26) 15 (3) 7 (1)  35 (29) 25 (14) 18 (17) 43 (37) 16 (3) 28 (16) 34 (22) 18 (8) 14 (5) 15 (7)   24 (9)   0 (0) 0 (0) 14 (9) |
Maajoukkue
| 1996- |  Uruguay |  ? (23) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. toukokuuta 2009.
Washington Sebastián Abreu Gallo eli Sebastián Abreu (s. 17. lokakuuta 1976 Minas, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan yli kahtakymmentä seuraa Amerikassa ja Euroopassa.
Ura > Seurajoukkueura

Abreu aloitti ammattilaisuransa uruguaylaisessa Defensor Sportingissa vuonna 1996. Tämän jälkeen hän on edustanut 17 muuta eri seuraa, suurimmaksi osaksi Meksikossa, jossa hän on pelannut Cruz Azulin riveissä 43 ottelua ja Dorados de Sinaloassa 34 ottelua. Hän on edustanut myös 43 ottelun verran argentiinalaista Lorenzo Almagroa.
Ura > Maajoukkueura

Debyyttinsä Uruguayn maajoukkueessa Abreu teki 17. heinäkuuta 1996 Kiinaa vastaan. Abreu on edustanut Uruguayta myös vuoden 2002 MM-kisoissa.
Richard Johansson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Richard Johansson vuonna 1908. |  Richard Johansson vuonna 1908. |  Richard Johansson vuonna 1908. |  |
Maa:   Ruotsi
Taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1908 | Miesten yksinluistelu |  |
| Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut  | Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut  | Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Tukholma 1909 | Pariluistelu |  |
Carl Richard Johansson (18. kesäkuuta 1882 Gävle – 24. heinäkuuta 1952 Gävle) oli ruotsalainen taitoluistelija. Hän kilpaili vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja sai miesten yksinluistelussa hopeaa. Pariluistelussa hän sai vuoden 1909 maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia Gertrud Strömin kanssa.
Per Thorén

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Per Thorén |  Per Thorén |  Per Thorén |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1908 | yksinluistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | 1909 | yksinluistelu |  |
|  Pronssia | 1905 | yksinluistelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | 1911 | yksinluistelu |  |
|  Pronssia | 1906 | yksinluistelu |  |
|  Pronssia | 1909 | yksinluistelu |  |
|  Pronssia | 1910 | yksinluistelu |  |
Per Ludvig Julius Thorén (26. tammikuuta 1885 Tukholma – 5. tammikuuta 1962 Tukholma) oli ruotsalainen taitoluistelija. Hän sai pronssia yksinluistelussa vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän sai lisäksi vuonna 1905 pronssia ja vuonna 1909 hopeaa taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sai kultamitalin vuonna 1911 sekä pronssia vuosina 1906, 1909 ja 1910.
Vuonna 1913 Thorén kilpaili maailmanmestaruuskilpailuissa pariluistelijana Elly Svenssonin kanssa.
Victoria Abril

| Victoria Abril |
| --- | --- |
 Victoria Abril Cannesissa vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Victoria Mérida Rojas
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1959 (ikä 65) Madrid
Ammatti:  näyttelijä ja laulaja
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Pedro Almodóvar ja Victoria Abril César-palkintoseremoniassa vuonna 1993.
Victoria Abril (oik. Victoria Mérida Rojas, s. 4. heinäkuuta 1959 Madrid) on espanjalainen näyttelijä ja laulaja, joka teki ensiesiintymisensä elokuvamaailmassa vuonna 1975 ensi-iltansa saaneessa espanjalaiselokuvassa Obsesión ollessaan vain 16-vuotias.
Victoria Abril on työskennellyt monien kuuluisien espanjalaisohjaajien kanssa, joista ehkä merkittävimpiä ovat Pedro Almodóvar, Carlos Saura ja Vicente Aranda.
Victoria Abril on palkittu työstään parhaan naisnäyttelijän Goya-palkinnolla vuonna 1996 sekä samana vuonna myös Oso de Plata (Hopeinen karhu) -palkinnolla.