stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lehtokivisammal
Aiheesta muualla

Kuvalinkit:
The British Bryological Society Field Guide. Grimmia hartmanii, Hartman's Grimmia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q165785  Wikispecies: Grimmia hartmanii  BioLib: 90920  CoL: 6L4P2  EoL: 923397  EUNIS: 197212  FNA: 200001275  GBIF: 5281758  iNaturalist: 163387  IRMNG: 11441677  ITIS: 16987  NatureServe: 2.124058  NBN: NBNSYS0000036485  NCBI: 296918  Observation.org: 17412  Open Tree of Life: 163725  Plant List: tro-35146865  PLANTS: GRHA6  Tropicos: 35146865  WFO: wfo-0001173550  Laji.fi: MX.43629
Aarne Lehto

Arne (Aarne) Lauri Lehto (17. lokakuuta 1894 – 16. lokakuuta 1983 Nynäshamn, Ruotsi) oli suomalainen liikkeenjohtaja ja kääntäjä. Lehto oli valantehnyt kielenkääntäjä ja oli Helsingissä Vuorikadulla sijainneen Käännöstoimisto Specialin omistaja. Toimisto käänsi asiakirjoja englannin-, saksan-, ranskan-, espanjan-, venäjän-, ja ruotsinkielestä suomeksi.
Lehto piti 1920- ja 1930-luvuilla myös Veljekset Lehto Vienti- ja tuontiliikettä yhdessä nuoremman veljensä diplomi-insinööri Emil Viktor Lehdon (1896–1983) ja isänsä kolme vuotta Amerikassakin työskennelleen vaatturimestari Viktor Lehdon (1869–1942) kanssa samassa Vuorikadun osoitteessa.
Lehto muutti myöhemmin Ruotsiin veljensä kanssa, jossa he kuolivat naimattomina samana vuonna 1983 ollen kuolinhetkellään kirjoilla samassa osoitteessa Nynäshamnissa.
Suomennoksia

James Oliver Curwood : Kuoleman polulla ; tekijän valtuuttamana englanninkielestä suomentanut Aarne Lehto. Minerva, Helsinki 1925
James Oliver Curwood : Lainsuojattoman kosto ; tekijän luvalla englanninkielestä suomentanut A. Lehto. Minerva, Helsinki 1925
Korttitemppuja : joka miehen opittavaksi ilman silmänkääntö- ja taikavälineitä ; suom. Aarne Lehto. Minerva, Helsinki 1926
Aiheesta muualla

Aarne L. Lehto : Muistelmia eräältä liikematkalta Etelä-Amerikkaan 1919-1921, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 26.08.1928, nro 35, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aarne L. Lehto . Muistelmia eräältä liikematkalta Etelä-Amerikkaan 1919-1921, osa II, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 09.09.1928, nro 37, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aarne L. Lehto : Muistelmia eräältä liikematkalta Etelä-Amerikkaan 1919-1921, osa III, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 07.10.1928, nro 41, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aarne L. Lehto : Muistelmia eräältä liikematkalta Etelä-Amerikkaan 1919-1921, osa IV, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 04.11.1928, nro 45, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aarne L. Lehto : Muistelmia eräältä liikematkalta Etelä-Amerikkaan 1919-1921, osa V, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 02.12.1928, nro 49, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Riku Rantala

| Riku Rantala |
| --- | --- |
 Riku Rantala joulukuussa 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1974 (ikä 50) Hamina, Suomi
Ammatti:  toimittaja, juontaja
Riku Samuli Rantala (s. 20. heinäkuuta 1974 Hamina) on suomalainen toimittaja, joka on tehnyt Subille Madventures-matkailuohjelmaa, Ylelle Docventures-sarjaa ja kirjoittanut kirjoja. Hän sai Tuomas "Tunna" Milonoffin kanssa 2012 valtion tiedonjulkistamispalkinnon.
Tausta

Rantala asui osan lapsuuttaan Kashmirissa, sekä Intian että Pakistanin puolella, kun hänen isänsä toimi alueella rauhanturvaajana. Perheen palattua Suomeen he asuivat ensin Helsingin Kruununhaassa ja sitten Puistolassa, missä Rantala aloitti työuransa paikallisessa Prismassa.
Rantala on suorittanut lukio-opintonsa Ressun lukiossa. Lisäksi hän on opiskellut tiedotusoppia Tampereen yliopistossa ja käynyt sitä ennen vuoden kadettikoulua. Rantala on käynyt RUK:n ja on sotilasarvoltaan reservin kapteeni.
Rantala työskenteli rikostoimittajana Helsingin Sanomissa vuosien 1999–2001 aikana ja teki yhden vuoden 2001 merkittävimmistä uutisista, joka liittyi Lahdessa samana vuonna pidettyjen hiihdon maailmanmestaruuskilpailujen dopingskandaaliin. Rantala paljasti Suomen Hiihtoliiton silloisen päävalmentajan Kari-Pekka Kyrön unohtaneen Ala-Tikkurilan Shell-huoltoasemalle lääkärinlaukun, joka sisälsi dopingaineita.
Tuotantoja

Tuomas Milonoffin kanssa Rantala on tehnyt Madventuresia neljä tuotantokautta ja Docventuresia seitsemän tuotantokautta. Hän on kirjoittanut yhdessä Ari Lahdenmäen kanssa kirjan Isänmaan asialla. Matkaopas syrjäytettyjen Suomeen (Johnny Kniga, 2004). Vuonna 2007 Rantalalta, Milonoffilta ja Lahdenmäeltä ilmestyi kirja Madventures: Kansainvälisen seikkailijan opas (Johnny Kniga, 2007). Sitä seurasivat kirjat Mad Cook: Kulinaristinen seikkailukirja (2010), Mad World: Seikkailijan atlas (2011), Mad Manners: Seikkailijan etiketti: Opas maailman tapoihin (2012) sekä Mad Music – musiikin maailma (2016). Keväällä 2020 Nelosella alkoi Rantalan ja Milonoffin uusi sarja Madventures Suomi.lähde?
Rantala omistaa yhdessä Milonoffin kanssa tuotantoyhtiö Gimmeyawallet Productions Oy:n, joka on perustettu vuonna 2001. Madventuresin lisäksi Rantala on tuottanut vuonna 2008 Ylen ja Suomen elokuvasäätiön rahoittaman Suomalainen novellielokuva -hankkeen elokuvan Monte Rosso sekä joitakin mainoselokuvia. Hänellä on ollut myös cameorooli Pasila-televisiosarjassa.lähde?
Rantala ja Milonoff ovat myös tehneet Bassoradiossa Truths & Rights -ohjelmaa. Heillä on ollut vuodesta 2013 Ylellä Docventures-dokumenttisarja.  Vuoden 2022 hän oli mukana Suurmestari-ohjelmassa. Rantala alkoi vetää Jenni Poikeluksen kanssa 2023 Ylellä visailusarjaa Hengaillaan, joka perustuu ruotsalaiseen På spåret -formaattiin.
Rantala on tehnyt vuodesta 2022 podcast-sarjaa M/S Mystery, joka keskittyy nuorten miesten katoamisiin ruotsinlaivoilla ja neljännellä kaudella myös suomalaisen reppureissaajan katoamiseen Malesiassa. Sarjaa on tehty neljä kautta.
Startup Refugees

Rantalan ja kumppaneiden Startup Refugees -verkosto esitteli joulukuussa 2016 Slush-tapahtumassa Fair Start -brändillä tuotetun Life Seeker Boat -kaarnaveneen, jonka turvapaikanhakijat ovat valmistaneet. Rantala esitteli venettä myös Aamu-tv:ssä. Fair Start -brändin alla myytyjen ”design-tuotteiden” tuottojen on tarkoitus mennä ne tehneille turvapaikanhakijoille.lähde?
Projekti herätti arvostelua sosiaalisessa mediassa. Päivän Byrokraatti -blogi kirjoitti virheellisesti, että Rantalan Startup Refugees -projekti olisi saanut 150 000 euroa verorahoja kaarnalaivan suunnitteluun, vaikka hanke sai kyseiset 150 000 euroa vasta vuodelle 2017. Rantala hyökkäsi blogia vastaan Helsingin Sanomien kolumnissaan, syytti sitä vihapuheeksi, valemediaksi ja uhkasi oikeustoimilla. Hän paljasti myös nimettömän blogin kirjoittajan olevan työssä helsinkiläisessä asianajotoimistossa.
Sanomalehti Suomen Uutiset selvitti, miten Startup Refugees on käyttänyt sille Suomi 100 -hankkeen ja ME-säätiön myöntämiä avustuksia. Vuoden 2017 ensimmäisellä puoliskolla hankkeen henkilökulut olivat 122 375 euroa. Varainhankinnasta 1 570 euroa oli myyntituottoa.
Palkinnot

Rantala ja Milonoff saivat 2012 valtion tiedonjulkistamispalkinnon ”maantieteen ja maailman tuntemuksen edistämisestä erityisesti nuorisoa kiinnostavalla tavalla”. Vuonna 2015 he saivat Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon.
Matkailutoimittajien Kilta ry palkitsi 2009 Rantalan ja Milonoffin Madventures-ohjelman johdosta Vuoden matkailuhenkilöt -nimityksellä, joka on jaettu vuodesta 1972 lähtien tunnustuksena parhaille matkailutuotteille ja ansioituneille henkilöille. Rantala on saanut Kultainen TV -gaalan Paras miesesiintyjä -palkinnon vuosina 2009 ja 2010.
Vuonna 2014 Rantala voitti Eeva-lehden järjestämän Suomen seksikkäin mies -äänestyksen. Rantala kommentoi palkintoaan ”Kyllä tämä tulos kieltämättä hivelee. Se tuo toivoa meille keskivartalolihaville sisäisesti kauniille suomalaismiehille.”
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Riku Rantala Wikimedia Commonsissa
Madventuresin viralliset sivut
Riku Rantala Twitterissä
Riku Rantalalle maistuvat sisäelinten lisäksi myös kertausharjoitukset Ruotuväki
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Sulo Lehtinen

Sulo Väinö Lehtinen
Sulo Väinö Lehtinen (23. syyskuuta 1890 Heinola – ? Neuvostoliitto) oli suomalainen jääkärivaravääpeli, työmies, kommunisti, poliisimurhaaja ja neuvostoloikkari.
Sotilasura

Lehtisen vanhemmat olivat työmies Herman Lehtinen ja Ida Hardt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Sanna Agneta Salosen kanssa.
Lehtinen, kansakoulun käynyt heinolalainen työmies, liittyi 10. joulukuuta 1915 vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antaneeseen jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Ensimmäisessä maailmansodassa hän otti osaa taisteluihin Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 10. tammikuuta 1918 pataljoonan täydennysjoukkoon ja edelleen siviilitöihin.
Lehtinen palasi Suomeen sisällissodan aikana 15. maaliskuuta 1918 astuen valkoisen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä. Hänet sijoitettiin 1. Jääkärirykmentin 3. Jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Sisällissodassa hän otti ryhmänjohtajana osaa taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Hän haavoittui lievästi Tampereella 4. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeen Lehtinen palveli koulutusaliupseerina ja komppanianvääpelinä Suomen valkoisen kaartin eri komppanioissa, mistä hänet siirrettiin 3. toukokuuta 1919 Terijoen vartiopataljoonaan. Armeijasta hän erosi 18. lokakuuta 1919 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin Hausjärven suojeluskuntaan paikallispäälliköksi. Tehtävää hän hoiti 1. helmikuuta – 31. lokakuuta 1920 välisen ajan.
Myöhemmät vaiheet

Lehtinen toimi työmiehenä vuoteen 1930 saakka. Sinä aikana hän osallistui vasemmistolaiseen poliittiseen toimintaan, mistä hän sai hovioikeuden tuomion vuonna 1921. Vuonna 1930 Lehtinen toimi Suomen Puuteollisuustyöväenliiton osaston n:o 23 puheenjohtajana. Hän oli myös kommunistien käsiin päätyneen Heinolan työväenyhdistyksen sihteeri, kunnes Heinolan työväentalo suljettiin Lapuan liikkeen painostuksesta heinäkuussa 1930. Syksyllä viranomaiset jahtasivat tunnettuna kommunistina pidettyä Lehtistä. Kun poliisipartio yritti 4. syyskuuta 1930 vangita hänet appivanhempiensa talosta Heinolan Jyrängössä, hän ampui pakonsa yhteydessä pidätysryhmään kuuluneen konstaapeli Iivari Kokkosen. Tämän jälkeen Lehtinen pakeni Suomesta Neuvostoliittoon, jonne seurasivat myös hänen vaimonsa ja poikapuolensa. Lehtinen käytti Neuvostoliitossa myös salanimeä Jaakko Rajala ja toimi SKP:ssä. Hän vaikutti Kiestingissä ja toimi NKP:n piirikomitean ohjaajana. Suomeen kantautuneiden tietojen mukaan hän olisi palvellut myös puna-armeijassa. Hänet vangittiin vuonna 1936 Stalinin puhdistuksissa ja vietiin vankileirille Magadaniin, jossa hän tiettävästi kuoli.
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Led Zeppelin III

| Led Zeppelin III Led Zeppelin |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : toukokuu–elokuu 1970
 Julkaistu: 5. lokakuuta 1970
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Jimmy Page
 Tyylilaji: hard rock folkrock blues rock
 Kesto: 43.04
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Listasijoitukset
  1. (1970)   1. (marraskuu 1970)   Top-10 (1970)
Led Zeppelinin muut julkaisut
| Led Zeppelin II 1969 | Led Zeppelin III 1970 | Led Zeppelin IV 1971 |
Led Zeppelin III on rockyhtye Led Zeppelinin kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 1970. Sen tunnetuimmat kappaleet ovat "Immigrant Song", "Celebration Day", "Since I've Been Loving You" ja "Gallows Pole".
Osittain akustinen ja folkhenkinen levy erottuu muusta Led Zeppelinin tuotannosta melko selkeästi. "Friends"-kappaletta lukuun ottamatta akustiset numerot ovat vinyyliversiossa 2-puolella ja muodostavat siten CD-versiossakin oman ryhmänsä.
Tuotanto

"Friends" on tunnettu esimerkki kitaran avoimen virityksen käytöstä (C-A-C-G-C-E). Sen kuoro ja orkesteraatio on basisti-kosketinsoittaja John Paul Jonesin sovittama. Ne on toteutettu mellotronilla ja aidolla viulusektiolla. Kitaristi Jimmy Pagen ollessa The Yardbirds-yhtyeessä se kokeili "Tangerine"-kappaletta. Yardbirdsin version nimenä oli "Knowing That I'm Losing You"ja se on samalla Pagen vanhimpia sävellyksiä.
"Out on the Tiles" on rumpali John Bonhamin käyttämä sanonta poikamiesporukan illanvietosta. Kappaleen tarkoitettu intro hävisi osittain äänityksessä sattuneessa vahingossa ja se korvattiin edeltävästä kappaleesta jatkuvalla syntetisaattorikuviolla.
"Since I've Been Loving You" tehtiin suurimmaksi osaksi aitona esityksenä studiossa ja siihen jäi tunnetuksi tullut bassorumpupedaalin vingahtelu. John Paul Jones soittaa kappaleen basso-osuudet siinä soittamiensa urkujen bassojalkiolla.
Päätösraita "Hats Off to (Roy) Harper" on kunnianosoitus muusikko Roy Harperille. Harper on yhtyeen jäsenten vanha ystävä, jonka albumeilla he ovat myös vierailleet.
Esitys perustuu Bukka Whiten versioon nimeltä "Shake 'Em Down". Jimmy Page ja Robert Plant pyrkivät autenttisuuteen joten Plant lauloi vanhan Vox-kitaravahvistimen kautta. Kappaleesta tehtiin kaksi ottoa joista kuultava versio editoitiin.
Albumin materiaali sävellettiin osittain Walesissa maaseudulla Bron-Yr-Aur nimisessä paikassa, jonne Plant ja Page muutaman muun kanssa vetäytyivät yhtyeen pitäessä taukoa. Paikan nimi kirjoitettiin "Bron-Yr-Aur Stomp" kappaleeseen virheellisesti muodossa Y-Aur, mutta tämä on korjattu myöhemmissä julkaisuissa. Kappale kertoo Plantin Strider-nimisestä koirasta.
Jimmy Page tutustui traditionaaliseen "Gallow's Pole" - kappaleeseen blues-muusikko Lead Bellyn ja folk-kitaristi Fred Gerlachin versioina.
Alkuperäisissä painoksissa on avautuvat kannet, joiden etupuolena on pyöritettävä kuvakiekko vastaavine ikkunoineen.
Ensimmäisissä LP-painoksissa on B-puolen etiketin ja musiikkiraidan välissä olevassa osassa luettavissa mystikko
Aleister Crowleyn motto "Do what thou wilt". Vastaavasti A- puolella on teksti "So Mote Be It".
Vastaanotto

Albumi sai ilmestyessään varsin nuivaa kritiikkiä muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta. Monet sen kappaleet ovat kuitenkin ajan saatossa muodostuneet rock-klassikoiksi.
Kappaleet

| A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Immigrant Song | Jimmy Page/Robert Plant | 2.23 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Friends | Page/Plant | 3.54 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Celebration Day | Page/Plant/John Paul Jones | 3.28 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Since I've Been Loving You | Page/Plant/Jones | 7.24 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Out On the Tiles | Page/Plant/John Bonham | 4.05 |  |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Sovitus | Kesto |  |  |  |  |  |
| 6. | Gallows Pole | trad. | Page/Plant | 4.56 |  |  |  |  |  |
| 7. | Tangerine | Page |  | 3.10 |  |  |  |  |  |
| 8. | That's the Way | Page/Plant |  | 5.37 |  |  |  |  |  |
| 9. | Bron-Yr-Aur Stomp | Page/Plant/Jones |  | 4.16 |  |  |  |  |  |
| 10. | Hats Off to (Roy) Harper | trad. | Charles Obscure | 3.42 |  |  |  |  |  |
Kokoonpano ja toteutus

Jimmy Page – akustiset, sähkö- ja Steel-kitara, banjo, taustalaulu, tuotanto
Robert Plant – laulu ja huuliharppu
John Paul Jones – basso, urut, kosketinsoittimet, mandoliini, taustalaulu
John Bonham – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
Peter Grant – tuotanto
Andy Johns – studioteknikko, miksaaja
Eddie Kramer – miksaaja kappaleessa "Gallows Pole"
Zacron – kansikuvituksen luonnokset
Yksityiskohta LP-version kannesta ja kuvakiekko
Lehtonokkasammal

| Lehtonokkasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Palmikkosammalet Hypnales
Heimo::  Brachytheciaceae
Suku::  Nokkasammalet Eurhynchium
Laji::  angustirete
Kaksiosainen nimi
 Eurhynchium angustirete  (Broth.) T. J. Kop. 
Katso myös
   Lehtonokkasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehtonokkasammal (Eurhynchium angustirete) on suikerosammalten heimoon kuuluva lehtisammallaji. Sitä esiintyy Euraasiassa lauhkealla vyöhykkeellä jokseenkin mantereisella alueella Lehtonokkasammal on isonokkasammalen (Eurhynchium striatum) kaltainen, mutta sen lehdet ovat lyhyempiä ja tylppiä. Sitä on pidetty myös isonokkasammalen alalajina Eurhynchium striatum ssp. zetterstedtii (Störmer) Podp. Laji on kaksikotinen ja harvoin itiöpesäkkeellinen.
Aiheesta muualla

Luopioisten kasvisto: Lehtonokkasammal (Eurhynchium angustirete)
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lehtonokkasammal (Eurhynchium angustirete)[vanhentunut linkki]
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Eurhynchium angustirete:  Wikidata: Q1374397  Wikispecies: Eurhynchium angustirete  BioLib: 91055  CoL: 3CZRJ  EoL: 927759  EUNIS: 198185  GBIF: 2680225  iNaturalist: 450672  IRMNG: 11235193  NCBI: 184645  Observation.org: 17387  Open Tree of Life: 994330  Plant List: tro-35168717  Tropicos: 35168717  WFO: wfo-0001186509  Laji.fi: MX.43597 
Brachythecium angustirete:  Wikidata: Q38269493  GBIF: 7558478  Tropicos: 35114319  WFO: wfo-0001154997
Fitzhugh Lee

| Fitzhugh Lee |
| --- | --- |

Virginian 40. kuvernööri
 1. tammikuuta 1886 – 1. kesäkuuta 1890  
Varakuvernööri:  John E. Massey
Edeltäjä:  William E. Cameron
Seuraaja:  Philip W. McKinney
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. marraskuuta 1835 Fairfaxin piirikunta Virginia, Yhdysvallat
Kuollut: 28. huhtikuuta 1905 (69 vuotta) Washington DC, Yhdysvallat
Tiedot
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Yhdysvallat  Konfederaatio
Palvelusvuodet:  Yhdysvallat: 1856–1861, 1898–1901 Konfederaatio: 1861–1865
Sotilasarvo:   Kenraalimajuri (Yhdysvallat)  Kenraalimajuri (Konfederaatio)
Taistelut ja sodat:  Yhdysvaltain sisällissota Espanjan–Yhdysvaltain sota
Fitzhugh Lee (19. marraskuuta 1835 – 18. huhtikuuta 1905), oli Robert E. Leen veljenpoika, etelävaltioiden ratsuväenkenraali Yhdysvaltain sisällissodassa, Virginian kuvernööri ja Yhdysvaltain armeijan kenraali Espanjan ja Yhdysvaltain sodassa.
Lapsuus ja nuoruus

Lee syntyi Clermontissa Fairfaxin piirikunnassa Virginiassa. Hän oli "Light Horse Harry" Leen pojanpoika ja Robert E. Leen veljenpoika. Hänen isänsä Sydney Smith Lee oli kapteeni kommodori Matthew Perryn alaisena Japanin vesillä, ja yleni kommodoriksi. Hän valmistui USA:n sotilasakatemiasta 1856 ja sai komennuksen toiseksi luutnantiksi 2. USA:n ratsuväkeen, jota komensi eversti Albert Sidney Johnston, ja missä hänen setänsä Robert E. Lee oli everstiluutnanttina. Ratsuväen upseerina hän kunnostautui taistelussa Teksasin comancheja vastaan, ja haavoittui vakavasti taistelussa Nescutungassa Teksasissa 1859. Toukokuussa 1860 hänet nimitettiin ratsuväen kouluttajaksi West Pointiin, mutta hän erosi samalla kun Virginia erosi Unionista.
Sisällissota

Lee liittyi konfederaation armeijaan ratsuväen luutnanttina ja palveli ensiksi esikuntaupseerina prikaatikenraali Richard S. Ewellille ensimmäisessä Bull Runin taistelussa. Hänet ylennettin Virginian ratsuväkeen everstiluutnantiksi elokuussa 1861, jossa hän palveli eversti J. E. B. Stuartin alaisena. Leestä tuli rykmentin everstin maaliskuussa 1862 ja hänet ylennettiin prikaatikenraaliksi 24. heinäkuuta 1862. Pohjois-Virginian kampanjan aikana Lee sai huonoa mainetta saapumalla myöhässä ratsuväen keskitykseen, mikä salli liittovaltion ratsuväen ryöstää Stuartin päämajan ja viedä hänen kuuluisan sulkahattunsa ja viittansa. Kuitenkin myöhemmän konfederaation ryöstöretken aikana Catlett's Stationiin, hän vei kenraali John Popen päämajateltan ja takin. Lee antoi Popen takin Stuartille kompensoidakseen tämän hatun menetystä.
Lee suoriutui hyvin Maryland-sotaretkestä 1862 turvaamalla etelävaltioiden perääntymisen South Mountainista, viivyttämällä Unionin armeijan etenemistä Sharpsburgiin Marylandiin ennen Antietamin taistelua ja turvaamalla armeijansa Potomac-joen ylityksen Virginiaan. Hän johti ratsuväentoimintaa onnistuneesti ja taidokkaasti Kelly's Fordissa (17. maaliskuuta 1863), missä hänen 400 sotilastaan vangitsivat 150 miestä ja hevosta vain 14 miehen menetyksellä. Chancellorsvillen taistelussa toukokuussa 1863 Leen tiedustelujoukko selvitti, että Unionin armeijan oikea sivusta oli "ilmassa, mikä salli kenraalimajuri Thomas J. "Stonewall" Jacksonin onnistuneen hyökkäyksen, jota Leen ratsuväki johti.
Gettysburgin sotaretki

Chancellorsvillen jälkeen Lee oli taistelukyvytön tulehduksellisen reumatismin vuoksi, oli sivussa kuukauden eikä ollut mukana merkittävässä ratsuväentaistelussa Brandy Stationissa. Hän toipui ajoissa johtaakseen prikaatia Jeb Stuartin ratsastuksella unionin armeijan ympäri Gettysburgin sotaretken varhaisina päivinä, missä hänen merkittävin apunsa oli Carlislen taistelu. Gettysburgin taistelun aikana hänen prikaatinsa taisteli epäonnistuneesti East Cavalry Fieldissä. Stuartin raportissa ei ylistetty ainoatakaan upseeria paitsi Fitz Leetä, jonka hän sanoi olevan "yksi hienoimmista ratsuväenupseereista mantereella ja parhaita ylennettäviä". Lee ylennettiin kenraalimajuriksi 3. elokuuta 1863.
Sodan loppu

Overlandin ja Petersburgin sotaretkillä 1864, hän sai toistuvasti tehtäviä Stuartin divisioonankomentajana, ja Stuartin kuoltua kenraalimajuri Wade Hamptonin alaisena. Hampton, joka oli ollut Leen vertainen miltei koko sodan ajan, ylennettiin korvaamaan Stuart hänen vanhuutensa ja suuremman kokemuksensa takia, jotkut ajan tarkkailijat olivat kyynisinä odottaneet Robert E. Leen veljenpojan saavan tehtävät.
Lee otti osaa kenraaliluutnantti Jubal Earlyn sotaretkelle kenraalimajuri Philip Sheridania vastaan Shenandoahin laaksossa ja kolmannessa Winchesterin taistelussa (19. syyskuuta 1864) kolme hevosta ammuttiin hänen altaan, ja hän haavoittui vakavasti. Kun kenraali Hampton lähetettiin auttamaan kenraali Joseph E. Johnstonia Pohjois-Carolinaan, Fitzhugh Lee sai kaikkien Robert E. Leen ratsuväenjoukkojen ylipäällikkyyden 29. maaliskuuta 1865, mutta antautuminen Appomattoxissa seurasi nopeasti. Fitzhugh Lee itse johti konfederaation viimeistä hyökkäystä 9. huhtikuuta sinä vuonna Farmvillessä Virginiassa.
Myöhemmät vaiheet

Sodan jälkeen hän oli Virginian kuvernööri 1886-1890, sekä sotilaskuvernöörinä Havannassa ja Pinar del Riossa Kuubassa 1899. Hän erosi Yhdysvaltain armeijasta prikaatikenraalina 1901. Hän kuoli Washington, DC:ssä ja on haudattu Hollywoodin hautausmaahan Richmondiin Virginiaan.
Käännös suomeksi
J. R. Danielson-Kalmari

| J>  R. Danielson-Kalmari |
| --- | --- |
 J. R. Danielson, Eero Järnefeltin maalaus vuodelta 1896.
Salkuton senaattori
 1.8.1908 – 13.11.1909  
Kansanedustaja
 22.5.1907 – 3.4.1917  
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. toukokuuta 1853 Hauho
Kuollut: 23. toukokuuta 1933 (80 vuotta) Helsinki
Tiedot
Puolue:  Suomalainen puolue
Johan Richard (J. R.) Danielson-Kalmari (vuoteen 1906 Danielson, 7. toukokuuta 1853 Hauho – 23. toukokuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija, professori, vanhasuomalainen poliitikko ja valtioneuvos. Hänet muistetaan suomalaisen valtiollisen historian tutkimuksen uranuurtajana, autonomian puolustajana, routavuosien myöntyväisyyspoliitikkona, Suomen akateemisen ja poliittisen elämän ”grand old manina” sekä J. K. Paasikiven poliittisena oppi-isänä.
Historiantutkija ja professori > Alkuvaiheet

Johan Richard Danielsonin isä oli Hauhon kappalainen ja myöhempi Hartolan kirkkoherra Johan Philip Danielson, jonka suku oli alkujaan lähtöisin Ruotsin Smålandista ja tuli Suomeen 1700-luvun jälkipuoliskolla. Äiti Amanda Lovisa oli tunnettua Palanderin sukua.
Danielson kävi aluksi Hämeenlinnan yläalkeiskoulua ja kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän suomalaisesta alkeisopistosta vuonna 1870. Hän opiskeli Helsingin keisarillisessa yliopistossa aluksi kreikkalaista ja roomalaista kirjallisuutta, mutta vaihtoi pian pääaineekseen historian. Ensimmäisen historiallisen tutkielmansa hän kirjoitti A. I. Arwidssonista. Danielson valmistui filosofian kandidaatiksi 1876, lisensiaatiksi 1878 ja tohtoriksi 1880.