stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itä-Uudenmaan maakunta
Aluesuunnittelu ja maakuntakaava

Ennen Itä-Uudenmaan maakunnan ja Itä-Uudenmaan maakuntaliiton muodostamista Itä-Uudenmaan aluekehitystä suunnitteli vapaaehtoisesti Itä-Uudenmaan seutusuunnitteluliitto ry 4. kesäkuuta 1959 – 31. joulukuuta 1965. Sen työn jatkaja, Itä-Uudenmaan seutukaavaliitto, perustettiin 1. joulukuuta 1966 ja lopetettiin 31. joulukuuta 1992.
Muualla Uudellamaalla toimivat Helsingin seutukaavaliitto, Länsi-Uudenmaan seutukaavaliitto ja Uudenmaan maakuntaliitto yhdistyivät valtioneuvoston päätöksellä 1. tammikuuta 1993. Muihin seutukaavaliittoihin kuuluneet Kirkkonummi, Mäntsälä ja Pornainen vaihtoivat Uudenmaan maakuntaliittoon, jossa oli tuolloin kaikkiaan 19 kuntaa. Uudenmaan liiton päätehtäviä olivat lakisääteinen seutukaavoitus ja kuntien alueelliset edunvalvontatehtävät. 1. tammikuuta 1994 Uudenmaan maakuntaliittoon liittyivät Läntisen Uudenmaan seutukaavaliiton kunnat, jolloin kuntamäärä oli yhteensä 21.
Lakisääteisen seutukaavan laatimisen lisäksi aluekehittämislaki siirsi 1. tammikuuta 1994 aluekehitysvastuun valtion lääninhallituksilta kuntien maakuntaliitoille. Tämä toi maakuntaliittoihin Euroopan aluekehitysrahaston, Euroopan sosiaalirahaston sekä muiden ohjelmien hallinnointitehtäviä 1. tammikuuta 1995 alkaen, kun Suomi oli liittynyt Euroopan unionin jäseneksi.
Uudenmaan lääni lakkautettiin lääniuudistuksessa 31. elokuuta 1997, Itä-Uusimaa liitettiin Etelä-Suomen lääniin ja muodostettiin Itä-Uudenmaan liitto, joka yhdistettiin Uudenmaan maakuntaliittoon 1. tammikuuta 2011.
Aluejako > Kunnat

Itä-Uusimaa jakaantui lakkauttamishetkellään seitsemään kuntaan, joista kaksi oli kaupunkeja. Itä-Uudenmaan maakuntakeskus oli Porvoo. Kunnista ainoastaan Askola ja Pukkila olivat yksikielisesti suomenkielisiä.
Askolan kunta
Lapinjärven kunta (ruots. Lappträsk)
Loviisan kaupunki (ruots. Lovisa)
Myrskylän kunta (ruots. Mörskom)
Porvoon kaupunki (ruots. Borgå)
Pukkilan kunta
Sipoon kunta (ruots. Sibbo)
Entisiä kuntia Itä-Uudenmaan alueella olivat:
Liljendalin kunta, liitetty Loviisaan 2010.
Pernajan kunta (ruots. Pernå), liitetty Loviisaan 2010.
Porvoon maalaiskunta (ruots. Borgå landskommun), liitetty Porvooseen 1997.
Ruotsinpyhtään kunta (ruots. Strömfors), liitetty Loviisaan ja Pyhtääseen 2010.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Itä Uudenmaan maakuntaportaali
Itä-Uudenmaan liitto (Arkistoitu – Internet Archive)
Itä-Uudenmaan aluekeskusohjelma (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Suomen maakunnat |
| --- | --- |
Nykyiset maakunnat:  Ahvenanmaa  Etelä-Karjala  Etelä-Pohjanmaa  Etelä-Savo  Kainuu  Kanta-Häme  Keski-Pohjanmaa  Keski-Suomi  Kymenlaakso  Lappi  Pirkanmaa  Pohjanmaa  Pohjois-Karjala  Pohjois-Pohjanmaa  Pohjois-Savo  Päijät-Häme  Satakunta  Uusimaa  Varsinais-Suomi 
Entinen maakunta:  Itä-Uusimaa 
Itä-Uudenmaan maakunnan seutukunnat
Loviisan seutukunta
Porvoon seutukunta
Jacob Friis

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Jacob Fischer Friis
Syntymäaika: 11. joulukuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Aalborg, Tanska
Seura
Seura: Suomen jalkapallomaajoukkue
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999–2001 | Aalborg Chang |  |  |
| 2001–2003 | AaB |  |  |
Valmennusura
2003–2006: AaB II (apuv.)
2006–2008: Tigres UANL (apuv.)
2008–2015: AaB U19
2016–2018: AaB (apuv.)
2018–2020: AaB
2021: Hobro (apuv.)
2021–2022: Tanska U19 (naiset)
2022–2023: Viborg
2023–2025: FC Augsburg (apuv.)
2025–: Suomen jalkapallomaajoukkue

Jacob Fischer Friis (s. 11. joulukuuta 1976 Aalborg) on tanskalainen jalkapallovalmentaja, joka on toiminut Suomen jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana tammikuusta 2025 alkaen. Friis on suorittanut Euroopan jalkapalloliiton korkeimman valmentajakoulutuksen, UEFA Pro Licencen vuonna 2015. Friisin setä oli jalkapalloilija Henning Jensen.
Ura valmentajana

Peliuransa jälkeen Friis toimi valmentajana aluksi Aalborg BK:n kakkosjoukkueessa. Vuosina 2006–2008 hän toimi apuvalmentajana Meksikon korkeimman sarjatason Tigres de la UANL:n U20-joukkueessa. Palattuaan takaisin kotimaahansa Friis toimi ensin valmentajana Aalborgin nuorten joukkueissa, sitten apuvalmentajana Aalborgin pääsarjajoukkueessa ja myöhemmin seuran päävalmentajana Tanskan Superliigassa vuosina 2018–2020. Vuosina 2022–2023 Friis valmensi toista Superliiga-joukkuetta, Viborg FF:ää, puolentoista vuoden ajan.
Marraskuussa 2023 Friis nimettiin Saksan Bundesliigassa pelaavan FC Augsburgin apuvalmentajaksi. Päävalmentajana toimi hänen maanmiehensä Jess Thorup.
Ura valmentajana > Suomen jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja

Tammikuussa 2025 Friis nimettiin Suomen miesten jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Friisin sopimus miesten A-maajoukkueen päävalmentajana kattaa MM-karsinnat ja mahdollisen MM-lopputurnauksen 2026 sekä EM-karsinnat ja mahdollisen EM-lopputurnauksen 2028. Friis on historian toinen tanskalainen päävalmentaja Suomen miesten maajoukkueessa Richard Møller Nielsenin jälkeen.
Ansgarius

| Ansgarius |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Oskari
Vastineita eri kielissä:  Oskar
Nimen alkuperä:  –
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ansgarius on miehen etunimi. Suomessa nimi Ansgarius on tammikuuhun 2025 mennessä annettu noin 100 henkilölle. Ansgarius on yksi Oskari-nimen vastineista.
Itävallan Grand Prix 1964

Itävallan Grand Prix 1964 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. elokuuta 1964 Zeltwegin radalla. Kilpailun voitti Lorenzo Bandini, jolle voitto oli kauden ja uran ensimmäinen.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 8 |  Lorenzo Bandini | Ferrari | 105 | 2:06:18.23 | 7 | 9 |
| 2 | 4 |  Richie Ginther | BRM | 105 | 6.18 | 5 | 6 |
| 3 | 22 |  Bob Anderson | Brabham-Climax | 102 | + 3 krs. | 14 | 4 |
| 4 | 19 |  Tony Maggs | BRM | 102 | + 3 krs. | 19 | 3 |
| 5 | 14 |  Innes Ireland | BRP-BRM | 102 | + 3 krs. | 11 | 2 |
| 6 | 11 |  Jo Bonnier | Brabham-Climax | 101 | + 4 krs. | 10 | 1 |
| 7 | 18 |  Giancarlo Baghetti | BRM | 96 | + 9 krs. | 15 |   |
| 8 | 17 |  Mike Hailwood | Lotus-BRM | 95 | + 10 krs. | 18 |   |
| 9 | 6 |  Jack Brabham | Brabham-Climax | 76 | + 29 krs. | 6 |   |
| Kesk. | 12 |  Jochen Rindt | Brabham-BRM | 58 | Ohjaus | 13 |   |
| Kesk. | 10 |  Phil Hill | Cooper-Climax | 58 | Onnettomuus | 20 |   |
| Kesk. | 5 |  Dan Gurney | Brabham-Climax | 47 | Ripustukset | 4 |   |
| Kesk. | 9 |  Bruce McLaren | Cooper-Climax | 43 | Moottori | 9 |   |
| Kesk. | 2 |  Mike Spence | Lotus-Climax | 41 | Vetoakseli | 8 |   |
| Kesk. | 1 |  Jim Clark | Lotus-Climax | 40 | Vetoakseli | 3 |   |
| Kesk. | 15 |  Trevor Taylor | BRP-BRM | 21 | Ripustukset | 16 |   |
| Kesk. | 20 |  Jo Siffert | Brabham-BRM | 18 | Onnettomuus | 12 |   |
| Kesk. | 7 |  John Surtees | Ferrari | 9 | Ripustukset | 2 |   |
| Kesk. | 16 |  Chris Amon | Lotus-Climax | 7 | Moottori | 17 |   |
| Kesk. | 3 |  Graham Hill | BRM | 5 | Virranjakaja | 1 |   |
Muuta

Nopein kierros: Dan Gurney 1'10.560
Lorenzo Bandinin ensimmäinen ja ainoa voitto
Bob Andersonin ensimmäinen ja ainoa palkintosijoitus
Tony Maggsin paras sijoitus
Itävallan Grand Prix 1971

Itävallan Grand Prix 1971 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. elokuuta 1971 Österreichringin radalla. Kilpailun voitti BRM-tallin Jo Siffert, jolle voitto oli kauden ainoa ja uran viimeinen. Jo Siffert ajoi myös paalupaikan ja kilpailun nopeimman kierroksen.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 14 |  Jo Siffert | BRM | 54 | 1:30:23.91 | 1 | 9 |
| 2 | 2 |  Emerson Fittipaldi | Lotus-Ford | 54 | 4.12 | 5 | 6 |
| 3 | 8 |  Tim Schenken | Brabham-Ford | 54 | 19.77 | 7 | 4 |
| 4 | 3 |  Reine Wisell | Lotus-Ford | 54 | 31.87 | 10 | 3 |
| 5 | 7 |  Graham Hill | Brabham-Ford | 54 | 48.43 | 8 | 2 |
| 6 | 25 |  Henri Pescarolo | March-Ford | 54 | + 1:24.51 | 13 | 1 |
| 7 | 24 |  Rolf Stommelen | Surtees-Ford | 54 | + 1:37.42 | 12 |   |
| 8 | 17 |  Ronnie Peterson | March-Ford | 53 | +1 krs. | 11 |   |
| 9 | 10 |  Jackie Oliver | McLaren-Ford | 53 | +1 krs. | 22 |   |
| 10 | 23 |  Peter Gethin | BRM | 52 | +2 krs. | 16 |   |
| 11 | 16 |  Helmut Marko | BRM | 52 | +2 krs. | 17 |   |
| 12 | 19 |  Nanni Galli | March-Alfa Romeo | 51 | +3 krs. | 15 |   |
| NC | 27 |  Mike Beuttler | March-Ford | 47 | Ei sijoitusta | 19 |   |
| Kesk. | 12 |  François Cevert | Tyrrell-Ford | 42 | Moottori | 3 |   |
| Kesk. | 11 |  Jackie Stewart | Tyrrell-Ford | 35 | Vetoakseli | 2 |   |
| Kesk. | 4 |  Jacky Ickx | Ferrari | 31 | Moottori | 6 |   |
| Kesk. | 26 |  Niki Lauda | March-Ford | 20 | Ohjattavuus | 21 |   |
| Kesk. | 22 |  John Surtees | Surtees-Ford | 12 | Moottori | 18 |   |
| Kesk. | 5 |  Clay Regazzoni | Ferrari | 8 | Moottori | 4 |   |
| Kesk. | 15 |  Howden Ganley | BRM | 5 | Sytytys | 14 |   |
| Kesk. | 9 |  Denny Hulme | McLaren-Ford | 4 | Moottori | 9 |   |
| Kesk. | 28 |  Jo Bonnier | McLaren-Ford | 0 | Polttoainevuoto | 20 |   |
Muuta

Nopein kierros:Jo Siffert - 1:38.47
Karjaan seurakunta

Karjaan seurakunta (ruots. Karis församling) oli 1200-luvulla perustettu ruotsinkielinen seurakunta Karjaalla, Uudellamaalla. Seurakunta jaettiin kielellisin perustein Karjaan ruotsinkieliseen seurakuntaan ja Karjaan suomenkieliseen seurakuntaan vuonna 1977.
Karjaan Pyhän Katarinan kirkko.
Historia

Karjaa nimetään emäseurakuntana ensimmäistä kertaa vuonna 1326. Seurakunta on kuitenkin todennäköisesti perustettu jo aiemmin 1200-luvulla. Seurakunta käsitti muun muassa Raaseporin linnan, joka oli käytössä noin 1300-1500. Linnalla oli oma kappeli ja kappalainen. Lisäksi Karjaan seurakuntaan kuului myös Karjalohjan kappeliseurakunta, joka perustettiin vuonna 1531 liittämällä osia Karjaasta ja Lohjasta yhteen. Karjalohjasta tuli emäseurakunta vuonna 1614. Snappertunan kappeliseurakunta perustettiin 1688 rukoushuoneseurakunnaksi. Seurakuntaa palveli pitäjänapulainen vuoteen 1809, jolloin tuomiokapituli teki päätöksen kappalaisen viran perustamisesta. Snappertuna itsenäistyi Karjaasta 1915. Myös Mustion ruukilla sijaitsi oma ruukkiseurakunta 1600-luvun alussa. Seurakunta itsenäistyi Karjaasta 1673. 1900-luvun alussa hoidettiin saarnaaja ruukkiseurakunnalle jälleen Karjaalta.
Vuonna 1977, kun Karjaan kauppalasta tuli kaupunki jaettiin myös seurakunta suomenkieliseen ja ruotsinkieliseen seurakuntaan. Nykyään alueella toimii ruotsinkielinen Karis-Pojo svenska församling.
Papisto > Kirkkoherrat

1973–1996: Tuomo Weckroth
Toimitilat

Karjaan Pyhän Katarinan kirkko
Karjaan iso pappila
Karjaan pikku pappila
Maria Nikolajevna

Suuriruhtinatar Maria Nikolajevna Franz Xaver Winterhalterin 1857 maalaamassa muotokuvassa
Maria Nikolajevna (ven. Мария Николаевна); (18. elokuuta (J: 6. elokuuta) 1819 Pavlovskin palatsi, Venäjän keisarikunta – 21. helmikuuta (J: 9. helmikuuta) 1876 Pietari) oli venäläinen suuriruhtinatar ja Leuchtenbergin herttuatar.
Suuriruhtinatar Maria Nikolajevna kävelyllä Pietarin Palatsirantakadulla isänsä keisari Nikolai I:n kanssa
Suuriruhtinatar Maria Nikolajevna ja nuorempi sisar suuriruhtinatar Olga, Württembergin kuningatar, Carl Timoleon von Neff 1838
Suku ja koulutus

Hän oli keisari Nikolai I:n ja keisarinna Aleksandra Fjodorovnan vanhin tytär. Hänellä oli yhdeksän sisarusta, joista vanhimmasta veljestä tuli keisari Aleksanteri II.
Hänen vanhempansa kiinnittivät paljon huomiota lastensa kasvatukseen ja antoivat heille erinomaisen koulutuksen. 1820-luvun lopulla Maria asui sisarustensa kanssa Talvipalatsin läntisen siiven huoneissa, joiden ikkunat ovat Suurelle pihalle päin. Maria Nikolajevna sai 17-vuotiaana vuonna 1836 erilliset asuinhuoneet palatsin läntisen siiven eteläosassa, josta on näkymä Amiraliteettiin.
Hänen nuorempi sisarensa suuriruhtinatar Olga (1822–1892) kirjoitti tyttöaikaiseen päiväkirjaansa, että Maria oli "kiivasluontoinen, huomioonottavainen ja antelias köyhiä kohtaan, suopea hyville teoille, mutta ei kestänyt pakotettua teeskentelyä. Hän on sata kertaa hyveellisempi kuin minä, dynaamisempi kuin kukaan muu meistä seitsemästä sisaruksesta, häneltä puuttuu vain velvollisuudentunto."
Suuriruhtinatar ja taiteiden suosija

Maria Nikolajevna oli isänsä lempitytär, jota tämä muistutti ulkoisesti ja luonteeltaan. Hän oli pienikokoinen, mutta vahvatahtoinen ja vapaasti käyttäytyvä taidetta keräävä ja itsekin maalaava nainen, josta juoruttiin seurapiireissä. Hän oli Pietarin Keisarillisen taideakatemian puheenjohtaja vuodesta 1852 lähtien ensimmäisen puolisonsa jälkeen.
Koska Maria Nikolajevna ei löytänyt onnea toisessa avioliitossa, hän asettui vuonna 1862 Firenzeen Villa Quattroon, jonne taiteilija ja keräilijä Karl Lifar alkoi hankkia taideteoksia uuden asuinpaikan sisustamiseen. D. A. Miljutinin mukaan hän "erosi täysin ympäristöstä, jossa syntyi ja kasvoi, hänen intohimoinen ja omaperäinen luonteensa ei voinut alistua palatsielämän ja keisariperheen tavanomaiselle, rajoittavalle ja sisällöttömälle muodollisuudelle. Ulkomailla asuessaan hän salli itselleen erilaisia ​​omituisuuksia, käyttäytyi kuin tavallinen kuolevainen, hänen äänensävynsä, puhetapansa ja puheenaiheensa olivat äärimmäisen esteettömiä ja vailla muodollisuuksia. Vain hänen sivuprofiilinsa muistutti siitä, että hän oli keisari Nikolain tytär. Viimeisinä vuosinaan hän painui yhtäkkiä huomattavasti kasaan ja laihtui niin, että häntä oli vaikea tunnistaa."
Perintö

Suuriruhtinatar Maria Nikolajevna kuoli 21. (J: 9.) helmikuuta 1876 Pietarissa 56-vuotiaana pitkän ja tuskallisen sairauden jälkeen. Ruumiinavausraportin mukaan hän kärsi pitkään jatkuneesta maha-suolikanavan katarrista ja maksatulehduksesta. Viimeisen kuuden vuoden aikana hänelle kehittyi Basedowin tauti, joka johti sydän- ja verisuonijärjestelmän sekä nestetasapainon häiriöihin. Toisten tietojen mukaan hän kärsi elämänsä loppuvuosina erittäin pahoista suonikohjuista tai luusairaudesta, joka teki hänet liikuntakyvyttömäksi.
Hänen mittava taidekokoelmansa jaettiin lasten kesken ja siitä pidettiin näyttely Pietarin taideakatemissa vuonna 1884 ja Eremitaašissa vuonna 1913. Marian palatsi, jossa kolme hänen pojistaan asuivat, jouduttiin myymään valtion rahakamarille vuonna 1884 suurten velkojen kattamiseksi.
Leuchtenbergin herttuatar Maria Nikolajevna, Christina Robertson 1841
Maria Nikolajevna neljän vanhimman lapsensa kanssa 1849
Maria Nikolajevnan lapset 1863
Maria Nikolajevna poikansa Leuchtenbergin prinssi Sergein kanssa n. 1872, valokuvaaja S. Levitski
Suuriruhtinatar, Leuchtenbergin herttuatar Maria Nikolajevna 1870-luvun alussa
Maria Nikolaevna San Donato 2 Deciembre 1858, Denis Auguste Marie Raffet (1804-1860)
W H Smith

| WHSmith |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Osake:  LSE: SMWH
ISIN:  GB00B2PDGW16
Perustettu:  1792
Perustaja:  Henry Walton Smith
Kotipaikka:   Swindon, Yhdistynyt kuningaskunta
Toimiala:  vähittäiskauppa
Tuotteet:  kirjat, sanoma- ja aikakauslehdet, makeiset, lelut
Kotisivu:  www.whsmithplc.co.uk
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
WHSmith plc on brittiläinen vähittäiskaupan yritys, joka on erikoistunut kirjojen, lehtien, paperitarvikkeiden, makeisten ja lelujen myyntiin kioskeissa ja suuremmissa myymälöissä. Yritys on perustettu Lontoossa vuonna 1792.
WHSmithillä on yhteensä noin 1 100 liikettä, joista suurin osa on Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Liikkeistä noin puolet on suuria kirjakauppoja ja puolet lento- ja rautatieasemilla, sairaaloissa ja huoltoasemilla sijaitsevia pieniä toimipisteitä.
Vuodesta 2016 WHSmith on pitänyt kioskejaan myös Helsinki-Vantaan lentoasemalla.
Vuonna 1966 WHSmith otti käyttöön SBN-kirjanumerointijärjestelmän, josta myöhemmin kehittyi kansainvälinen standardi ISBN.
Läpi 2010-luvun WHSmith on äänestetty Which?-kuluttajajärjestön kyselyissä Britannian huonoimmaksi kauppaketjuksi. Perusteina mainitaan muun muassa töykeä asiakaspalvelu, taitamattomasti hoidetut myymälät ja kallis hintataso. Yritys on ollut mediakohujen kohteena muun muassa markkinoituaan itävaltalaisesta insestiorjuuttajasta Josef Fritzlistä kertovaa kirjaa isänpäivän lahjaideana ja myytyään sairaalakioskeissaan hygieniatuotteita jopa kymmenen kertaa tavallisia kauppoja kallimmalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta W H Smith Wikimedia Commonsissa
W H Smith -yhtiön verkkosivut (englanniksi)
W H Smithin verkkokauppa (englanniksi)
The Body Shop

Franchising-brändi määrittelee liikkeen ulkoasun tarkkaan. Kuvassa Hongkongin The Body Shop -myymälä.
The Body Shop on kansainvälinen kosmetiikka-alan yritys. Se toimii franchising-periaatteella 60 maassa, ja sillä on yhteensä yli 3 000 liikettä. Suomessa The Body Shop on toiminut vuodesta 1981 lähtien, ja nykyisin Suomessa on 29 The Body Shop -myymälää.
The Body Shopin perusti vuonna 1976 brittiläinen Anita Roddick, joka oli nähnyt samannimisen kosmetiikkapuodin Kalifornian Berkeleyssä vuosia aiemmin. Body shop tarkoittaa oikeastaan autojen peltikorjaamoa.
Roddick korosti liiketoiminnassaan eläinkokeiden vastustamista, reilua kauppaa ja ympäristönsuojelua. The Body Shop markkinoi ennen kaikkea kasvispohjaisia ihonhoito- ja kosmetiikkatuotteita.
Kosmetiikkajätti L’Oréal osti The Body Shopin vuonna 2006, mistä ketjun eettinen uskottavuus kärsi. Vuonna 2018 The Body Shopin osti brasilialainen Natura.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Body Shop Wikimedia Commonsissa
Itse ilkimys

| Itse ilkimys> Despicable Me |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Pierre Coffin Chris Renaud
Käsikirjoittaja:  Cinco Paul Ken Daurio Sergio Pablos
Tuottaja:  Chris Meledandri John Cohen Janet Healy
Säveltäjä:  Pharrell Williams Heitor Pereira
Leikkaaja:  Gregory Perler Pam Ziegenhagen
Pääosat:  Steve Carell Jason Segel Miranda Cosgrove Russell Brand Kristen Wiig Will Arnett Danny McBride Jemaine Clement Jack McBrayer Julie Andrews
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures Illumination Entertainment
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:   9. heinäkuuta 2010  15. lokakuuta 2010
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  69 miljoonaa $
Tuotto:  543 113 985 $
Seuraaja:  Itse ilkimys 2
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Itse ilkimys (engl. Despicable Me) on vuonna 2010 ilmestynyt tietokoneanimoitu 3D-elokuva. Elokuvan on tuottanut Universal Studios ja Illumination Entertainment. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa 9. heinäkuuta 2010, Suomen ensi-ilta oli 15. lokakuuta 2010. Elokuva menestyi taloudellisesti. Elokuvassa ääninäyttelevät Steve Carell, Jason Segel, Russell Brand, Julie Andrews, Will Arnett, Kristen Wiig, Miranda Cosgrove, Dana Gaier ja Elsie Fisher.
Itse ilkimys sai ensiesityksensä Annecyn kansainvälisillä animaatioelokuvafestivaaleilla 9. kesäkuuta 2010, ja Universal Pictures julkaisi sen teattereissa Yhdysvalloissa 9. heinäkuuta 2010. Elokuva sai kriitikoilta myönteisiä arvosteluja, ja se tuotti maailmanlaajuisesti 543,2 miljoonaa dollaria, mistä tuli vuoden 2010 yhdeksänneksi eniten tuottanut elokuva. Se oli ehdolla parhaan animaatioelokuvan palkinnon saajaksi Golden Globe-, Bafta- ja Annie-palkinnoissa. Itse ilkimys -elokuvan menestys käynnisti monen miljardin dollarin arvoisen multimediasarjan, johon kuuluvat Itse ilkimys 2 (2013), Kätyrit (2015), Itse ilkimys 3 (2017), Kätyrit: Grun tarina (2022), Itse ilkimys 4 (2024) ja tuleva Minions 3 (2027).
Juoni

Pitkäaikaisen superroiston Felonious Grun ylpeys kokee kolauksen, kun tuntematon kilpailija varastaa Gizan suuren pyramidin. Gru, hänen iäkäs avustajansa tohtori Nefario ja hänen kätyriarmeijansa laativat suunnitelman Kuun varastamiseksi. Tohtori Nefario pelkää, että suunnitelma tulee liian kalliiksi, joten Gru hakee lainaa herra Perkinsiltä, Pahan Pankin johtajalta, joka käskee Grun varastamaan ensin kutistussäteen. Pankissa ollessaan Gru tapaa Vektorin, joka varasti pyramidin. Gru ja kaksi hänen kätyriään saavat kutistussäteen tutkimustukikohdasta, mutta Vektori sieppaa sen itselleen.
Epäonnistuneiden yritysten jälkeen varastaa kutistussäde takaisin Vektorin linnoituksesta Gru huomaa, että kolme orpotyttöä nimeltä Margo, Edith ja Agnes päästetään linnoitukseen myymään keksejä Vektorille. Gru naamioituu hammaslääkäriksi ja adoptoi tytöt. Myöhemmin hän käyttää niitä häiritäkseen Vektoria tarpeeksi kauan, jotta hän voi varastaa kutistussäteen takaisin. Hän aikoo hylätä tytöt huvipuistoon, mutta alkaa sitten kiintyä heihin. Gru näyttää myöhemmin herra Perkinsille kutistussäteen videopuhelun kautta, Perkins kuitenkin kieltäytyy lainasta ja väittää, ettei Grusta ole hänelle mitään hyötyä.
Surun murtama Gru kertoo kätyreille, että pankki lopetti projektin rahoittamisen. Tytöt antavat hänelle säästöpossunsa, ja kätyrit yhdistävät kaikki resurssinsa kerätäkseen projektiin tarvittavat varat. Samaan aikaan Perkins sättii Vektoria, joka paljastuu hänen pojakseen, koska tämä antoi Grun varastaa kutistussäteen takaisin, mutta Vektori vakuuttaa isälleen, että hän voi pysäyttää Grun.
Tohtori Nefario laskee päivän, jolloin Kuu on lähimpänä Maata, mutta se on sama päivä kuin tyttöjen balettiesitys. Nefario uskoo, että tytöt häiritsevät liikaa Grua, ja soittaa orpokodin omistajalle neiti Hattielle hakemaan tytöt takaisin. Gru onnistuu kutistamaan ja varastamaan Kuun. Gru toivoo ehtivänsä esitykseen ajoissa ja palaa takaisin Maahan, mutta huomaa, että kappale on jo päättynyt, ja että Vektori on siepannut tytöt.
Saavuttuaan Vektorin linnoitukseen Gru luovuttaa Kuun Vektorille, mutta Vektori kieltäytyy antamasta tyttöjä takaisin. Raivoissaan Gru hyökkää Vektorin linnoitukseen kostaakseen. Kun Gru väistää linnoituksen puolustuksen, Vektori joutuu paniikkiin ja aktivoi pakokoneensa. Samaan aikaan tohtori Nefario ja kätyrit huomaavat, että kutistussäteen vaikutukset ovat väliaikaisia; Mitä suurempi esine, sitä nopeammin se palaa normaaliin kokoonsa. Gru, Nefario ja kätyrit pelastavat tytöt ennen kuin Kuu palaa normaaliin kokoonsa ja laukaisee itsensä kiertoradalle tuhoten Vektorin pakokoneen ja jättäen hänet Kuuhun. Gru ottaa tyttöjen huoltajuuden takaisin, ja he juhlivat balettiesityksellä, josta tulee tanssijuhla.
Kehitys ja käsikirjoitus

Itse ilkimyksen kehittämiseksi espanjalainen animaattori Sergio Pablos esitti idean päähenkilöstä, jolla olisi roistomaisia ominaisuuksia. Pablos toi luonnoksensa tuottaja Chris Meledandrille, joka perusti animaatiostudionsa Illumination Entertainmentin lähdettyään 20th Century Fox Animationista alkuvuodesta 2007; käsikirjoittajat Cinco Paul ja Ken Daurio alkoivat muokata käsikirjoitusta. Pian tämän jälkeen Pablos valitsi ohjaajiksi Pierre Coffinin ja Chris Renaudin, animaatioista vastasi pariisilainen Mac Guff -studio. Mac Guffista lähtöisin oleva Coffin palkattiin studion mainoselokuvien ohjauskokemuksensa vuoksi, Renaud puolestaan Blue Sky Studiosin animaatiokokemuksensa vuoksi. Huhtikuussa 2007 Illumination Entertainment ilmoitti aloittavansa ensimmäisen CG-animaatioelokuvansa ja -projektinsa, Itse ilkimyksen, kehitystyön.
Marraskuun 25. päivänä 2008 elokuva valmistui. Kätyreiden puhuman kielen keksivät elokuvan ohjaajat Pierre Coffin ja Chris Renaud. Kieli on joskus saanut lempinimen "minionese" kätyreiden englanninkielisen nimen pohjalta.
Kehitys ja käsikirjoitus > Animaatio

Coffin, Renaud ja hahmosuunnittelija Eric Guillon olivat vastuussa kätyreiden luomisesta. Niitä ei ollut alkuperäisessä käsikirjoituksessa ennen kuin ne lisättiin Itse ilkimyksen tuotannon aikana. Alun perin kätyrit olivat ihmisiä ja robotteja, ennen kuin niiden ulkonäkö muuttui pieniksi keltaisiksi pillerinmuotoisiksi olennoiksi. Renaud kuvaili kätyreiden olevan epätarkkoja ja "ei kovin fiksuja". Hahmot saivat inspiraatiota Jali ja suklaatehdas -elokuvan (1971) oompa loompista ja Tähtien sota -elokuvasarjan jawoista.