stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Slime Rancher

| Slime Rancher |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Monomi Park
Julkaisija:  Monomi Park
Jakelija:  Epic Games Store, GOG.com, Steam, Humble Store, Microsoft Store ja PlayStation Store
Pelisarja:  Slime Rancher
Pelimoottori:  Unity
Julkaistu:  2017
Lajityyppi:  indie-videopeli, ammuntapeli, toimintaseikkailupeli, elämäsimulaattori, strategiapeli, simulation Game, adventure
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Microsoft Windows, macOS, Linux, Xbox One ja PlayStation 4
Jakelumuoto:  Optinen levy, digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Slime Rancher on ensimmäisen persoonan elämän simulaatioseikkailuvideopeli, jonka on kehittänyt ja julkaissut amerikkalainen indie-studio Monomi Park. Peli julkaistiin ennakkoversiona tammikuussa 2016, ja se julkaistiin virallisesti Windowsille, macOS:ille, Linuxille ja Xbox Onelle 1. elokuuta 2017.
Visio
Liiketaloudessa

Visiota voidaan arkikielellä kutsua myös unelmaksi, joksikin jota tahdotaan saavuttaa. Visio kuvaa millaiseksi organisaation halutaan tulevan ja mitä organisaation halutaan tekevän. Visio on arkijohtamisen peruskivi ja siitä johdetaan strategiat eli toimintatavat vision saavuttamiseksi. Sen avulla pyritään luomaan jokaiselle työntekijälle kuva tulevaisuudesta, joka vetoaa sekä ajatteluun että tunteisiin. Useimmille ihmisille se on pohjimmiltaan pyrkimys luoda jotakin taloudellista voittoa suurempaa ja merkityksellisempää. Ilman visiota työssä ei ole päämäärää, suuntaa eikä ohjetta esimerkiksi siihen, miten tehtäviä ja kehitystoimintaa priorisoidaan.
Visio on myös osa yrityksen, aatteellisen yhdistyksen tai muunlaisen järjestön strategiaprosessia. Strategia on yhteistä tietoa yrityksestä, yhdistyksestä tai järjestöstä ja sen toimintatavoista, ja se myös syntyy yhdessä tekemällä. Kun henkilöstö halutaan saada mukaan visiointiin, johdon tärkeimmiksi työkaluiksi nousevat tarinat ja kieli, joiden avulla luodaan innostusta. Tarinoiden voimaa hyödynnetään organisaatioiden visiointityössä vasta vähän. Tämä on eräs syy siihen, miksi visio on jäänyt monissa tapauksissa pelkäksi hokemaksi, jolla ei ole käytännön merkitystä.
Alun perin visio on tarkoittanut näkyä tai harhanäkyä, erityisesti uskonnollisessa tai huumavilla aineilla saavutetussa hurmostilassa koettua.
Lähteitä

Kannisto, Päivi & Salenius, Bo-Magnus & Sigfrids, Camilla: ”Johtamisen formaatit”, Johtamisen pakolliset kuviot.  Talentum, Helsinki, 2005.  ISBN 952-14-0941-X
Marko Babić

Marko Babić (s. 28. tammikuuta 1981 Osijek, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Babić pelasi kolme kautta kotimaassaan NK Osijekissa ennen siirtymistään Saksan Bundesliigan Bayer Leverkuseniin vuonna 2000. Kroatian maajoukkueessa Babić debytoi toukokuussa 2002 Unkaria vastaan. Hän kuului joukkueeseen myös 2004 EM-kilpailuissa, joissa ei pelannut otteluakaan, ja 2006 MM-kilpailuissa. Kaudeksi 2007–2008 Babić siirtyi Real Betisiin. Vuoden 2009 tammikuussa, hän siirtyi Herthaan.
Babić on 186 senttimetriä pitkä.
Hän edusti Kroatian maajoukkuetta 49 ottelussa tehden niissä 3 maalia.
Aiheesta muualla

Leverkusen who's who
Kroatian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Pletikosa |
2 Srna |
3 Šimunić |
4 R. Kovač |
5 Tudor |
6 Vranješ |
7 Šimić |
8 Babić |
9 Pršo |
10 N. Kovač |
11 Tokić |
12 Didulica |
13 Tomas |
14 Modrić |
15 I. Leko |
16 J. Leko |
17 Klasnić |
18 Olić |
19 Kranjčar |
20 Šerić |
21 Balaban |
22 Bošnjak |
23 Butina |
Valmentaja Kranjčar
Jérémy De Vriendt

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 22. maaliskuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Belgia
Pelipaikka: Maalivahti
Pituus: 186 cm
Seura
Seura: KV Mechelen
Pelinumero: 12
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2009 2009– | Standard Liège KV Mechelen | 3 (0) 0 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. joulukuuta 2009.
Jérémy De Vriendt (s. 22. maaliskuuta 1986) on belgialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Belgian pääsarjassa KV Mechelenia.
Ura

De Vriendt aloitti ammattilaisuransa Standard Liègen riveissä kaudella 2004-2005 ja pelasi ensimmäiset ottelunsa Belgian pääsarjassa kaudella 2007-2008. Seuraavalla kaudella De Vriendt pelasi vain yhden ottelun Eurooppa-liigassa 3. joulukuuta 2008 Sampdoriaa vastaan, kunnes hän siirtyi kesken kauden tammikuussa 2009 Mecheleniin.
Saavutukset

Belgian-mestaruus: 2008
Belgian Super Cup: 2008
Teepensas

| Teepensas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Teekasvit Theaceae
Tribus::  Theeae
Suku::  Kameliat Camellia
Laji::  sinensis
Kaksiosainen nimi
 Camellia sinensis  (L.) Kuntze 
Katso myös
   Teepensas Wikispeciesissä   Teepensas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Teepensaan hedelmiä ja siemeniä
Teepensas (Camellia sinensis) on kamelioiden sukuun kuuluva teekasvien (Theaceae) heimon puu. Sen kuivatuista lehdistä valmistetaan uuttamalla teetä. Teepensas kasvaa luonnostaan 6–30 metriä korkeaksi, mutta sadonkorjuun helpottamiseksi teeviljelmien pensaita pidetään leikkaamalla 1–2 metrin korkuisina.
Teepensas jalostettiin luonnonpuusta hyötypensaaksi noin 5 000 vuotta sitten Kiinassa. Tavallisesti kasvin löytöhistoriaan liitetään myyttinen kertomus lukuisten kiinalaisen yrttien löytäjäksi väitetystä keisari Shen Nongista (eli Shennong). Tämän legendan mukaan vuonna 2737 eaa. Shennong istahti teepuun juurelle väsyneenä. Vettä laitettiin kiehumaan sen puhdistamiseksi. Veden kuumentuessa hän nukahti. Herättyään hän huomasi joitain lehtiä pudonneen kuuman veden joukkoon. Uteliaana hän maistoi juomaa ja tajusi, että huolimatta juoman kitkerästä mausta, sillä oli sekä puhdistava että piristävä vaikutus.
Ensimmäisen teepensaan kasvitieteellisen luokittelun teki Hollannin Itä-Intian komppaniaan kuulunut tohtori Kaempfer. Hän antoi kasville vuonna 1712 nimen Thea japonense. Ruotsalainen Carl von Linné uudelleennimesi kasvin nimelle Thea sinesis. Koska hän ei ollut nähnyt kasvia luonnossa eikä tuntenut mustan teen valmistusprosessia, hän luuli mustan ja vihreän teen olevan kaksi eri kasvilajia: Camellia japonica ja Camellia sassanqua. Vielä tuolloin kasville käytettiin vaihtelevasti Thea- tai Camellia-nimiä. Vuonna 1881 kasvitieteilijä O. Kuntze yhtenäisti teepensaan erilaiset nimitykset, josta syystä kasvin tieteellisen nimen näkee toisinaan muodossa Camellia sinensis (L.) O.Kuntze.
Muunnokset

Teepensaat voidaan jakaa (esimerkiksi) kolmeen eri muunnokseen:
Kiinantee (Camellia sinensis var. sinensis): luonnossa noin 6 metrin korkuiseksi kasvava puu, pienehköt tummanvihreät lehdet.
Assamintee (Camellia sinensis var. assamica): skottimajuri Robert Brucen 1823 Intian Assamin viidakosta löytämä trooppinen puu, jossa on karkeat lehdet. Lehdet muuttuvat hapetusprosessin kuluessa hyvin tummiksi. Assamintee voi kasvaa luonnossa 30 metriä korkeaksi puuksi ja elää satoja vuosia, mutta teeviljelmillä kasvien ikä jää 30–50 vuoteen. Eteläisen Kiinan Yunnanin maakunnan vuoristosta on löydetty vanhoja, villejä assaminteen kantoja ja puuvanhuksia. Vanhimpia puita suojellaan jo seudulla. FAO hyväksyi vuonna 2012 koko Camellia sinensis -lajin syntyalueena pidetyn Yunnanin Pu’erin seudun teekulttuurin suojelualueen perustamisen.
Kambodžantee (Camellia sinensis var. cambodiensis): suurikokoinen, muodoltaan moninainen, lehdet jopa 20 senttimetrin kokoisia. Tätä arvostetaan maultaan vähiten, muunnosta viljellään harvoin sellaisenaan. Se risteytyy kuitenkin hyvin, joten kambodžanteetä käytetään toisinaan uusien hybridimuotojen kehittelyssä kiinan- tai assaminteen pohjalta.
Joissain paikallisissa kiinalaisjaotteluissa erotetaan kiinan- ja assaminteen ohella Kiinassa esiintyväksi myös muita muotoja, kuten C. sinensis var. waldenae ja Camellia sinensis var. pubilimba.
Camellia taliensis

Maailman vanhimpana, teepuiden kuninkaaksi kutsuttuna teepuuna pidetään yhä kasvavaa, jo yli 2 700-vuotiasta villiä, viljeltävän teepensaan kanssa samaan teekasvien heimoon (Theaceae) kuuluvaa 25,6 metriä korkeaa lähisukulaispuun (Camellia taliensis) yksilöä Kiinan eteläisen Yunnanin maakunnan Pu’erin prefektuuritason kaupungin Ailao-vuorella (Ailao Shan), noin 2 450 metrin korkeudella.
Käsin kerättyjä Camellia taliensis -lajin villipuiden lehtiä käytetään nykyäänkin pu’er-teen raaka-aineena, ja näiden teelehtien hinta on markkinoilla 10–100 kertaa kasvatetun teepensaan lehtiä arvokkaampaa. Tästä syystä vanhojen Camellia taliensis -villipuiden kantoja on alettu pitää uhanalaisena.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Teepensas (Camellia sinensis)
Tea Classification (Tea Research Association, India) (englanniksi) (tocklai.net)
ITIS: Camellia sinensis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Camellia sinensis (englanniksi)
Flora of China: Camellia sinensis (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Tea (Camellia sinensis) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Camellia sinensis (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Camellia sinensis (tea) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Camellia sinensis:  Wikidata: Q101815  Wikispecies: Camellia sinensis  APDB: 12243  APNI: 117002  ATRF: Camellia_sinensis  CoL: Q9S3  Ecocrop: 599  EoL: 482447  EPPO: CAHSI  FNA: 200014043  FoAO2: Camellia sinensis  FoC: 200014043  GBIF: 3189635  GRIN: 8732  iNaturalist: 123005  IPNI: 828548-1  IRMNG: 10858538  ITIS: 506801  IUCN: 62037625  MoBotPF: 287342  NatureServe: 2.736950  NCBI: 4442  NZOR: 1927e462-170c-4b2a-84ae-d5d31823b314  Observation.org: 513111  Open Tree of Life: 1058509  PalDat: Camellia_sinensis  Plant List: kew-2694880  PLANTS: CASI16  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:828548-1  RHS: 2867  Tropicos: 31600230  WFO: wfo-0000582676 
Thea sinensis:  Wikidata: Q21877588  APDB: 230491  APNI: 215463  CoL: 565PZ  GBIF: 5528442  GRIN: 36475  IPNI: 829715-1  IRMNG: 10593232  ITIS: 522479  Observation.org: 144918  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:829715-1  Tropicos: 31600166  WFO: wfo-0000459564
Kambodžalainen keittiö

Kambodžalaisessa keittiössä on hiukan samoja piirteitä, kuin vietnamilaisessa keittiössä ja korealaisessa keittiössä. Yleisiä ruoka-aineita ovat riisi ja nuudelit. Aamupalalla syödään myslin kanssa hedelmiä ja jogurttia. Kambodžalainen keittiö on saanut vaikutteita Thaimaan ja Kiinan ruokakulttuureista. Kalaa ja äyriäisiä käytetään paljolti kasvisten kanssa.
Tanhuniitty

Tanhuniitty on Järvenpään Kyrölän pientalokylä (valmistunut 1975–1978) jonka suunnittelussa otettiin huomioon ensimmäisiä kertoja Suomessa erityisesti mahdollisuudet asukkaiden yhteistoiminnalle ja helpolle kanssakäymiselle. Alueelle on sittemmin valmistunut myös kerrostaloja.Uudenmaan liiton maakuntahallitus valitsi vuoden uusmaalaiseksi kyläksi 1997.
Nykyään Tanhuniityssä järjestetään vuosittain esimerkiksi Tanhuniitty-päivä toukokuun lopussa ja Elojuhla syyskauden alussa. Valojen vaellus on kynttiläkulkue vuoden pimeimpään aikaan, yleensä marraskuussa. Tanhuniityssä julistetaan alueen asukkaille myös  joulurauha. Tapahtumat järjestää Tanhuniityn asukasyhdistys. Kyrölän kukkulalla voi laskea mäkeä talvisin ja kesäisin kukkulan vieressä voi pelata jalkapalloa.
Kulkuyhteydet

Lähijunat R ja T pysähtyvät Ainolan asemalla.
Aiheesta muualla

Päivänen, Jani & Saarikoski, Petri & Virrankoski, Lauri: Elämänkaarikortteli - Kohti sosiaalisesti kestävää asumista ja kaupunkielämää.  Suomen Ympäristö 716. Ympäristöministeriö, 2004.  ISBN 952-11-1780-X  Teoksen verkkoversio (PDF).
Kokemuksia elämänkaarikortteleista / 5.4. Tanhuniitty.
Eija Kyllönen, Marja Kurenniemi (2003). Asunto ja elämänkaari - katsaus asumisen laatua koskevaan tutkimukseen. Aiheita 23/2003.
Tanhuniitty Facebookissa
Van Amersfoort Racing

| Van Amersfoort Racing |
| --- | --- |

Päämaja:   Alankomaat
Perustettu:  1975
Tallipäällikkö:   Frits van Amersfoort
Kilpakuljettajat:  Formula 2 14.  John Bennett 15.  Rafael Villagomez  Formula 3 20.  Théophile Naël  21.  Santiago Ramos  22.  Ivan Domingues Formula Regional European Championship   Dion Gowda   Pedro Clerot   Hiyu Yamakoshi Italian Formula 4  Lin Hodenius  Gustav Jonsson  Andrija Kostic  Alvise Rodella  Andrija Kostic  Espanjan Formula 4 (Monlau Motorsport)  Lorenzo Campos  Alexander Jacoby  Francisco Monarca
Nykyiset sarjat:  FIA Formula 2 FIA Formula 3 Formula Regional European Championship Italian F4 Championship
Aikaisemmat sarjat:  ADAC Formula 4 Euroformula Open Championship European Formula 3 Formula 3 Euro Series Formula Renault 2.0 NEC Saksan Formula 3 Dutch Formula Ford Opel Lotus Euroseries Formula Opel Lotus Benelux
Tuloksia
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  Formula Renault 2.0 Netherlands: 2005 Italian Formula 4: 2019; 2021   ADAC Formula 4: 2020, 2021
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  Dutch Formula Ford: 1989: Marcel Albers Formula Opel Lotus Benelux: 1992: Jos Verstappen Opel Lotus Euroseries: 1996: Bas Leinders Saksan Formula 3: 1998: Bas Leinders 2007: Carlo van Dam 2009: Laurens Vanthoor 2011: Richie Stanaway Formula Renault 2.0 NEC: 2005 : Renger van der Zande ADAC Formula 4: 2016: Joey Mawson 2020: Jonny Edgar  2021: Oliver Bearman  Italian Formula 4: 2019: Dennis Hauger 2021: Oliver Bearman
Van Amersfoort Racing on alankomaalainen pikkuformulatalli, jonka perusti Frits van Amersfoort vuonna 1975. Tallista ovat nousseet F1-luokkaan muun muassa Huub Rothengatter, Jos Verstappen, Christijan Albers, Max Verstappen, Charles Leclerc, Anthoine Hubert, Mick Schumacher, Liam Lawson, Oliver Bearman ja Franco Colapinto.
Talli on voittanut Saksan Formula 3 -sarjan kuljettajien mestaruuden vuosina 1998, 2007, 2009 ja 2011. Vuonna 2005 talli voitti Hollannin Formula Renault -sarjan mestaruuden. Kaudella 2025 talli kilpailee FIA Formula 2 Championship, FIA Formula 3 Championship, Formula Regional European Championship ja Italian F4 Championship -sarjoissa.
Talli kilpaili aikaisemmin muun muassa ADAC Formula 4, Euroformula Open Championship, European Formula 3, Formula 3 Euro Series, Formula Renault 2.0 NEC ja  Saksan Formula 3 -sarjoissa.
Historia

Tiimin perusti vuonna 1975 Frits van Amersfoort. Se kilpaili Formula Opel Lotus Benelux, Opel Lotus Euroseries ja Alankomaan Formula Ford -sarjoissa. Vuonna 1989 he voittivat Formula Ford 1600 Alankomaiden mestaruuden Marcel Albersin kanssa. Vuonna 1992 he voittivat Formula Opel Lotus Beneluxin Jos Verstappenin kanssa.
Saksan Formula 3 (1997–2002)
Vuonna 1997 tiimi osti ensimmäisen Opel-moottorilla varustetun Formula 3 -autonsa kilpaillakseen vuoden 1997 Saksan Formula 3 -mestaruuskilpailuissa. Tiimi keräsi kolme palkintopallia ja Bas Leinders sijoittui seitsemänneksi. 1998 tiimin kuljettajat voittivat yhdeksän 20 kilpailusta, ja Leinders voitti tiimin ensimmäisen Formula 3 -mestaruuden.
Formula Renault Netherlands (2003–2005)
Saksan ja Ranskan Formula 3 -kilpailut yhdistyivät Formula 3 Euro Series -sarjaan jonka jälkeen tiimi päätti siirtyä Formula Renault 2.0 Netherlandsiin vuonna 2003. 2005 oli sarjan menestynein kausi, kun Renger van der Zande voitti kuljettajien tittelin ja Bruins Choi otti kolmannen sijan.
Paluu Saksan Formula 3 -mestaruussarjaan (2006–2012)
Vuonna 2006 Van Amersfoort Racing palasi Saksan Formula 3 -sarjaan kahdella autolla.
Tiimi laajeni kilpailemaan 2008 ADAC Formel Mastersissa Emma Kimiläisen kanssa. Hänellä oli yksi palkintopalli sijoitus ja hän sijoittui kymmenenneksi kuljettajien tilastossa.
Vuonna 2010 tiimi laajensi kolmeen autoon Saksan F3:ssa.
Formula European Masters ja Formula 4 (vuodesta 2019)
Vuonna 2019 Van Amersfoort osallistui ensimmäiseen Formula European Masters -mestaruuskilpailuun. Formula European Masters peruttiin vähäisen osallistujamäärän takia ja Van Amersfoort osallistui ensimmäiseen Formula Regional European Championship -kilpailuun Sophia Flörschin kanssa. Dennis Hauger voitti 2019 Italian F4-mestaruuden 136 pisteellä seuraavaan kilpailijaan, mikä auttoi Van Amersfoortia voittamaan mestaruuden. Hauger sijoittui myös toiseksi ADAC Formula 4:ssä, vain seitsemän pistettä Théo Pourchairesta.
FIA Formula 2 ja Formula 3
Vuoden 2021 lopulla ilmoitettiin, että VAR korvaa HWA Racelabin FIA Formula 2- ja FIA Formula 3 -sarjoissa vuodesta 2022 alkaen.
Tallin mestaruudet

| Vuosi | Kilpailu |
| --- | --- |
2005: Formula Renault 2.0 Netherlands
2019: Italian Formula 4
2020: ADAC Formula 4
2021: ADAC Formula 4
2021: Italian Formula 4
Kuljettajien mestaruudet

| Sarja | Kuljettaja | vuosi |
| --- | --- | --- |
| Dutch Formula Ford | Marcel Albers | 1989 |
| Opel Lotus Euroseries | Bas Leinders | 1996 |
| Saksan Formula 3 | Bas Leinders | 1998 |
| Saksan Formula 3 | Carlo van Dam | 2007 |
| Saksan Formula 3 | Laurens Vanthoor | 2009 |
| Formula Renault 2.0 NEC | Renger van der Zande | 2005 |
| ADAC Formula 4 | Joey Mawson | 2016 |
| ADAC Formula 4 | Jonny Edgar | 2020 |
| ADAC Formula 4 | Oliver Bearman | 2021 |
| Italian Formula 4 | Dennis Hauger | 2019 |
| Italian Formula 4 | Oliver Bearman | 2021 |
Aiheesta muualla

Tallin kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Kanadan liikenne

Kanadan liikenne muodostuu pääasiallisesti suurista maantie- ja rautatiejärjestelmistä, jotka yhdistävät maan suuret kaupungit itä-länsisuunnassa. Maan arktisten alueiden liikennejärjestelmä on näiltä osin merkittävästi kehittymättömämpi, minkä vuoksi lentoliikenne onkin näille alueille hyvin tärkeässä osassa.
Rautatieliikenne

Rautatieliikenne oli merkittävässä osassa Kanadaa muodostettaessa, mutta sen merkitys on vähentynyt 2000-luvulla pääosin moottoriajoneuvojen suosion vuoksi. Kanadassa oli vuonna 2018 yhteensä 45 199 kilometriä rautateitä. Verkon pituus henkeä kohti onkin yksi maailman suurimmista, mutta varsinainen provinssien välinen rataverkko sijoittuu lähinnä maan eteläosiin. Maan itäosissa se ulottuu pohjoisimpaan, mutta sielläkään ei silti Albertan Edmontonia ja Brittiläisen Kolumbian Prince Rupertia pohjoisemmaksi. Pohjoiseen johtaa kuitenkin paikallislinjoja, jotka ulottuvat Manitobassa Churchilliin, Ontariossa Moosoneehen ja Quebecissa Scheffervilleen. Kanadassa käytetään standardiraideleveyttä lukuun ottamatta Pohjois-Amerikan rautatiejärjestelmästä eristäytyneillä, pienillä, esimerkiksi kaivos- ja metsäteollisuuden käyttämillä, rautateillä.
Maassa toimii kaksi suurta yleistä tavaraliikennettä hoitavaa yksityistä rautatieyhtiötä, Canadian Pacific Kansas City ja Canadian National Railway, joka oli alun perin liittovaltion omistama. Näiden yhtiöiden vähentyneet tulot saivat Ottawan luomaan yhdistetyn matkustajaverkon, VIA Railin, vuonna 1977. Matkustajatulot eivät kuitenkaan kattaneet palvelun kuluja, joten vuonna 1990 puolet VIA Railin reiteistä suljettiin. Valtion nykyään omistama VIA Rail hoitaa matkustajaliikennettä koko maan alueella. VIA Railia käytti vuonna 2018 noin 4,7 miljoonaa matkustajaa. Erityisesti turisteja varten järjestetään maisemamatkoja junilla, joiden suuret panoraamaikkunat tarjoavat avaran näkymän ympäröivään luontoon. Hallituksen täytyy järjestää matkustajaliikennettä Länsi-Kanadassa, koska se oli yksi Brittiläisen Kolumbian liittymisehdoista, kun se vuonna 1871 liittyi liittovaltioon. Lisäksi lukuisat pienet yritykset hoitavat tavaraliikennettä alueellisesti. Myös rahtipalveluiden tuottavuus on laskenut, muttei yhtä ankarasti kuin matkustajaliikenteen. Rahtiliikenteen ongelmat johtuvat suurelta osin Ottawan säätämistä erityisistä verorakenteista.
Ontarion provinssin hallinnoima GO Transit alkoi 1967 liikennöidä paikallisliikennettä Toronton alueella. Tämän jälkeen vastaavia lähijunia on syntynyt Montrealin ja Vancouverin alueille. Maanalaista metroliikennettä Kanadassa on vain Torontossa ja Montrealissa. Vancouverissa on sen sijaan maanpäällinen monorail. Lisäksi Calgaryssä, Edmontonissa ja Ottawassa on toimiva pikaraitiotiejärjestelmä.
Tieliikenne

Tieliikenne on sekä henkilö- että rahtiliikenteen merkittävin liikennemuoto. Suuri valtatiejärjestelmä, Trans-Canada Highway, yhdistää kaikki kymmenen provinssia toisiinsa itä-länsisuunnassa. Siihen kuuluva Yellowhead Highway on suuri järjestelmään kuuluva valtaväylä, joka yhdistää Brittiläisen Kolumbian, Albertan, Saskatchewanin ja Manitoban. Kanadassa ei kuitenkaan ole kattavaa kansallistä valtatiejärjestelmää, koska päätökset teiden rakentamisesta kuuluvat provinsseille. Vuosina 2000 ja 2001 hallitus harkitsi rahoittavansa koko Trans-Canada Highwayn muuttamisen moottoritieksi. Vaikka rahoitus mahdollistettiin joillekin provinsseille joidenkin järjestelmän teiden osalta, hallitus lopulta päätti olla jatkamatta sitä. Rahoitusta vastustettiin joidenkin tiejärjestelmän osuuksien vähäisen liikenteen vuoksi.
Kanadassa on 1 042 300 kilometriä maanteitä, joista 415 600 kilometriä (35 %) on kestopäällysteistä, ja 17 000 kilometriä (1,2 %) moottoriteitä. Vuonna 2003 jokaista 1 000 kanadalaista kohden oli 561 rekisteröityä matkustaja-ajoneuvoa.
Kanadan tiheimmin asutuilla alueilla on myös tiheä tieverkko, mutta suurimmalla osalla harvaan asutuista alueista on vain muutamia teitä. Monet syrjäseuduille johtavat tiet on rakennettu metsä- ja kaivosteollisuuden tarpeisiin, eivätkä ne ole välttämättä avoinna julkiselle liikenteelle. Kanadan maantiejärjestelmä on yksi maailman parhaista. Hyvät tiet ovatkin tärkeitä Kanadalle sen hajanaisen asutuksen ja laajuuden vuoksi. Teiden lisääntynyt käyttö ja hallituksen teiden ylläpitoon antaman rahamäärän väheneminen ovat kuitenkin huonontaneet teiden laatua.
Kanadan valtatiejärjestelmä liittyy suoraan Yhdysvaltoihin useilla kohtaa rajaa. Kanadan ja Yhdysvaltain välillä on 22 virallista rajanylityspaikkaa. Greyhoundilla ja sen kanadalaisella vastineella Greyhound Canadalla on laaja linja-autoverkko, joka yhdistää monet Kanadan kaupungit Yhdysvaltain kaupunkeihin.
Pyöräily on Kanadan maanteillä helppoa, ja monissa suurissa kaupungeissa on omia pyöräreittejään. Pyöräilykypärän käyttö on pakollista Brittiläisessä Kolumbiassa, New Brunswickissä, Prinssi Edwardin saarella ja Nova Scotiassa.
Lentoliikenne

Kanadan kansalliseen lentoasemajärjestelmään kuului vuonna 2018 yhteensä 152 lentoasemaa. Vuonna 2016 Kanadassa oli kaikkiaan 1 594 lentoliikenteelle tarkoitettua paikkaa, hieman yli tuhat lentokenttää ja 370 helikopterikenttää sekä joitakin vesilentoliikenteelle tarkoitettua paikkaa. Maan selvästi suurin lentoasema on Toronton Pearsonin kansainvälinen lentoasema. Se oli 2017 nousujen ja laskujen perusteella maailman 14. vilkkain lentoasema. Sen kautta kulki vuonna 2018 noin 47,9 miljoonaa matkustajaa. Seuraavaksi suurimmat lentoasemat olivat 24,9 miljoonan matkustajan Vancouverin kansainvälinen lentoasema ja 18,8 miljoonan matkustajan Montreal-Pierre Elliott Trudeaun kansainvälinen lentoasema. Kanadan päälentoyhtiö on yhtenä turvallisimmista lentoyhtiöistä pidetty Air Canada.
Lentokoneliikenne on tärkeää erityisesti arktisten alueiden asukkaille, koska alueen hajannaisia asutuksia ei yhdistä maantie- tai rautatieverkko, ja vesireittienkin käyttö on mahdollista ainoastaan lyhyen kesän aikana. Maassa onkin noin 75 maan sisällä lentävää lentoyhtiötä.
Lentoteitse kulkee matkustajien lisäksi sekä kansainvälistä että kotimaista rahtia. Suurimmat rahtilentoasemat ovat Toronton Pearsonin kansainvälinen lentoasema, Vancouverin lentoasema ja Hamiltonin lentoasema.