stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ajattelu
Ajattelun muotoja

Analyyttinen ajattelu tarkoittaa kokonaisuuden jakamista osiinsa, ja synteettinen ajattelu osien kokoamista kokonaisuuksiksi. Divergentti tai laajeneva ajattelu tarkoittaa monien erilaisten ideoiden keksimistä, ja konvergentti tai suppeneva ajattelu tarkoittaa keskittymistä yhteen ideaan, usein ratkaisun löytämiseksi.
Ajattelun voi jakaa neljään kategoriaan:
Käsitteenmuodostus tarkoittaa sanojen ja muiden symbolien merkitysten opettelua ja pohtimista.
Ongelmanratkaisu tarkoittaa siirtymistä ongelmatilanteesta ratkaisuun ylittämällä matkalla olevat esteet.
Arviointi ja päätöksenteko tarkoittaa mahdollisuuksien pohtimista ja valintaa vaihtoehtojen väliltä.
Päättely tarkoittaa johtopäätösten vetämistä näytön pohjalta.
Noin puolet hereilläoloajastaan ihminen unelmoi eli ajattelee jotain täysin muuta kuin sitä, mitä hän kyseisellä hetkellä on tekemässä. Tämä saattaa johtua siitä, että aivojen hermoverkkoa ylläpitävät osat aktivoituvat ajatustemme harhaillessa..
Kirjallisuutta

Dennett, Daniel C.: Tietoisuuden selitys.  ((Consciousness explained, 1991.) Suomentanut Tiina Kartano)  Helsinki:  Art House, 1999.  ISBN 951-884-190-X
Dennett, Daniel C.: Miten mieli toimii.  ((Kinds of minds: Towards an understanding of consciousness, 1997.) Suomentanut Leena Nivala)  Porvoo:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-21531-7
Juntunen, Juhani ym.: Aivot ja ajattelu: Kliininen kognitiivinen neurotiede.  Klaukkala:  Recallmed, 2008.  ISBN 978-951-847-072-7
Kahneman, Daniel: Ajattelu, nopeasti ja hitaasti.  ((Thinking, fast and slow, 2011.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2012.  ISBN 978-952-5697-55-1
Kallio, Eeva: Ajattelun kehitys aikuisuudessa: kohti moninäkökulmaisuutta.  Helsinki:  Suomen kasvatustieteellinen seura, julkaisuja 71, 2016.  ISBN 978-952-5401-73-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Marjaana Lindeman: Elämysperäinen ja rationaalinen ajattelu (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 5/1997.
Tutkijat: Apinatkin tietoisia omasta ajattelustaan. Helsingin Sanomat 21.2.2011.
Daniela Yrjö-Koskinen

Daniela Yrjö-Koskinen (o.s. Gylfe, s. 1971) on suomalainen yritysjohtaja, joka on toiminut Novitan toimitusjohtajana vuodesta 2010. Hän työskenteli aiemmin Revlonin markkinointiosastolla Lontoossa, Novitalle hän tuli markkinointijohtajaksi vuonna 1998. Vuonna 2008 hänestä tuli Novitan varatoimitusjohtaja. Hän on Novitan toimitusjohtaja neljännessä polvessa, hänen isoisoisänsä Ernst Gylfe perusti yrityksen  vuonna 1928. Yrjö-Koskinen on valmistunut Hankenista kauppatieteiden maisteriksi.
Aiheesta muualla

Heidi Backas: Säljer skaparglädje. (Haastattelu) Affärsmagasinet Forum, 21.12.2009, nro 2009-12, s. 25-27.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsi)
Akheloos (mytologia)

Akheloos.
Akheloos (m.kreik. Ἀχελῷος) oli kreikkalaisessa mytologiassa jokijumala, joka härän hahmossa taisteli Herakleen kanssa Deianeirasta.
Akheloos oli vanhin Okeanoksen ja Tethyksen 3000 pojasta. Erään toisen version mukaan hän oli auringon ja maan poika. Yhdessä Kalliopen tai Terpsikhoren kanssa Akheloos sai kolme seireeniä: Leukosia, Ligeia ja Parthenope. Akheloos ja Herakles kosivat kummatkin Deianeiraa. Herakles voitti Akheloosin, minkä jälkeen tämä muuttui käärmeeksi, jonka Herakles melkein kuristi. Akheloos muuttui tämän jälkeen häräksi, jonka sarven Herakles kiskaisi irti. Naiadit lahjoittivat sarven yltäkylläisyyden jumalattarelle Amaltheialle, joka sulloi rikkautensa sarven sisälle. Tästä muodostui niin sanottu runsaudensarvi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akheloos (mytologia) Wikimedia Commonsissa
Aitutaki

| Aitutaki |
| --- | --- |
 Aitutakin kartta
Merialue:  Tyynimeri
Saaria yht.:  15
Pinta-ala:  18,3 km²
Valtio
Valtio:  Uusi-Seelanti
Alue:  Cookinsaaret
Väestö
Väkiluku:  1 782 (2021)
Asutuskeskukset:  Arutanga
Aitutaki on atolli Tyynellä valtamerellä. Se kuuluu Cookinsaariin ja sijaitsee pääsaaresta Rarotongasta noin 200 kilometriä pohjoiseen. Atolli on osa Cookinsaarten eteläistä saariryhmää. Aitutakilla oli 1 782 asukasta vuoden 2021 väestönlaskennassa.
Maantiede

Aitutakin atolli on kolmion muotoinen, ja se koostuu kolmesta alkuperältään vulkaanisesta ja kahdestatoista koralleista muodostuneesta saarekkeesta. Matkaa Aitutakille Cookinsaarten pääsaari Rarotongalta kertyy 277 kilometriä, ja se on Rarotongan lähin naapurisaari. Atollin pinta-ala on 18,3 neliökilometriä. Kolmionmuotoisen saaren reunat ovat noin 11 kilometriä pitkät. Pieniä asumattomia särkkiä kutsutaan nimellä motu. Atollin keskellä olevassa laguunissa tavataan muun muassa jättiläissimpukoita, papukaijakaloja ja erilaisia koralleja.
Matkailu

Aitutakia lähellä sijaitsevalla laguunilla voi sukeltaa tai meloa. Matkailijoilla on myös mahdollisuus purjehtia tai risteillä saaren ympäri.
Historia

Eri legendojen mukaan Aitutakin ensimmäiset asukkaat tulivat joko Ra'iateasta tai Tubuailta, jotka molemmat sijaitsevat nykyisessä Ranskan Polynesiassa. Ensimmäinen eurooppalainen, joka havaitsi atollin oli HMS Bountyn kapteeni William Bligh, joka löysistä  11. elokuuta 1789. Kuuluisaksi tullut kapina aluksella tapahtui 17 päivää myöhemmin. Vuonna 1821 saarelle saapui lähetyssaarnaaja John Williams mukanaan käännynnäisiä Tahitilta. Hän lähti myöhemmin saarelta, mutta jätti tahitilaiset huolehtimaan saarelaisten käännyttämisestä. Charles Darwin kävi atollilla vuonna 1835 ollessaan mukana HMS Beaglellä. Toisen maailmansodan aikana atollille tuli amerikkalaisia, jotka rakensivat lentokentän atollille. Lentokenttä oli vuoteen 1974 saakka Cookinsaarten suurin. Vuonna 2010 trooppinen hirmumyrsky Pat aiheutti tuhoa saarella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aitutaki Wikimedia Commonsissa
Cookinsaaret
Aitutaki
Atiu
Mangaia
Manihiki
Manuae
Mauke
Mitiaro
Nassau
Palmerston
Pukapuka
Rakahanga
Rarotonga
Suwarrow
Takutea
Tongareva
Tapuaetai-saari atollin eteläosassa.
Ajax-luokka (taistelulaiva)

| Ajax |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  8 510 t
Pituus:  91,67 m
Leveys:  20 m
Syväys:  7,16 m
Koneteho:  6 000 ihp
Nopeus:  13 solmua (24 km/h)
Miehistöä:  345
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 12,5" MLR -tykkiä 2 x BL 6" Mk II -tykkiä
Ajax-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden aluksen muodostama ironclad-taistelulaivaluokka. Alusten pääaseet oli sijoitettu tykkitorneihin.
Taustaa

Amiraaliteetilla oli tapana valmistaa onnistuneesta alustyypistä vastaava, mutta pienempi ja halvempi alustyyppi. Tapa perustui säästämiseen, vaikka se harvoin osoittautui onnistuneeksi toimintatavaksi. Samoin kuin HMS Warriorista luotiin HMS Defence tai myöhemmin HMS Queen Elizabethista HMS Revenge niin luotiin myös HMS Inflexiblestä HMS Ajax.
Valmistus

Luokan alukset rakennettiin samojen periaatteiden mukaisesti kuin Inflexible eli raskaasti panssaroituun linnoitukseen asennettiin neljä raskasta tykkiä asennettuna linjaan, jotta mahdollistettaisiin joka suuntaan tulittaminen. Alukselta edellytettiin kuitenkin pienempää uppoumaa ja rajaksi asetettiin 3000 tonnia. Tämän seurauksena tykkien kaliiperia pienennettiin 16 tuumasta 12,5 tuumaan ja aluksen nopeuden laskiessa kahdella solmulla.
Alusten panssarointia kevennettiin ja lopulta osa aluksesta oli suojaamatta. Luokka oli viimeinen suusta ladattavilla  pääaseilla varustettu ja ensimmäinen, johon sijoitettiin apuaseet eli kaksi kuuden tuuman tykkiä. Alusten suunnitelmissa ei alun perin ollut takilointia.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Agamemnon | Chathamin telakka | 9. toukokuuta 1876 | 17. syyskuuta 1879 | 29. maaliskuuta 1883 | myyty romutettavaksi 1903 |
| HMS Ajax | Pembroken telakka | 21. maaliskuuta 1876 | 10. maaliskuuta 1880 | 30. maaliskuuta 1883 | myyty romutettavaksi 1904 |
Friedrich Akel

| Friedrich Karl Akel |
| --- | --- |
 Akel valokuvassa 1920- tai 1930-luvulta.
Riigivanem
 26. maaliskuuta – 16. joulukuuta 1924  
Edeltäjä:  Konstantin Päts
Seuraaja:  Jüri Jaakson
Ulkoministeri
 1923–1924 1926–1927 1936–1938  
Edeltäjä:  Aleksander Hellat Ants Piip Julius Seljamaa
Seuraaja:  Otto Strandman Aleksander Hellat Karl Selter
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. syyskuuta 1871 Kaubi
Kuollut: 3. heinäkuuta 1941 Tallinna
Kansalaisuus:  viro
Friedrich Karl Akel (5. syyskuuta 1871 Kaubi – 3. heinäkuuta 1941 Tallinna) oli virolainen diplomaatti ja poliitikko. Akel toimi Viron riigivanemina vuonna 1924 sekä ulkoministerinä vuosina 1923–1924 ja 1926–1927. Hän toimi myös esimerkiksi Viron lähettiläänä Saksassa, Ruotsissa ja Suomessa sekä Viron olympiakomitean puheenjohtajana. Neuvostoliiton miehitettyä Viron NKVD pidätti Akelin vuonna 1940 ja hänet teloitettiin ampumalla Tallinnassa heinäkuussa 1941.
Elämäkerta

Friedrich Karl Akel syntyi Kaubin kylässä lähellä Pärnua 5. syyskuuta 1871 vauraaseen karjankasvattajaperheeseen. Vuosina 1892–1897 hän opiskeli Tarton yliopistossa lääketiedettä ja teki opintojensa jälkeen töitä sairaalassa Ujazdówissa lähellä Varsovaa vuoteen 1899 saakka. Akel jatkoi opintojaan Berliinissä, Prahassa ja Leipzigissa, minkä jälkeen hän työskenteli vuosina 1902–1904 silmälääkäriasemalla Riiassa. Venäjän–Japanin sodan aikana Akel palveli Venäjän asevoimissa, ja vuonna 1912 hän avasi oman silmälääkäriasemansa Tallinnaan.
Akelin arvostettu ammatti lääkärinä avitti häntä hänen aloittaessaan poliittisen uransa. Hänet valittiin ensin Tallinnan kaupunginvaltuustoon, ja vuosina 1920–1922 hän toimi Viron luterilaisen kirkon konsistorin pääsihteerinä. Hän oli kristillinen kansanpuolueen kansanedustaja ja yksi sen johtajista toisella ja kolmannella kansanedustajakaudellaan. Vuosina 1922–1923 Akel toimi Viron lähettiläänä Suomessa ja vuosina 1923–1924 Viron ulkoministerinä. Vuosina 1923–1931 hän toimi myös Viron olympiakomitean puheenjohtajana ja vuosina 1927–1932 Viron edustajana kansainvälisessä olympiakomiteassa. Akel toimi Viron riigivanemina valtionpäämiestä vastaavassa tehtävässä 26. maaliskuuta – 16. joulukuuta 1924. Hän joutui johtamaan vähemmistöhallitusta, joka kamppaili Venäjän markkinoiden sulkeutumisen aiheuttaman velkakriisin ja inflaation kanssa. Viron talousongelmat alkoivat kuitenkin hellittää vuosikymmenen lopulla valtiovarainministeri Otto Strandmanin toteuttamien uudistusten avulla.
Akel toimi jälleen ulkoministerinä vuosina 1926–1927 ja Viron lähettiläänä Ruotsissa vuosina 1928–1934. Konstantin Pätsin johtaman vallankaappauksen jälkeen hänestä tuli Viron Saksan-lähettiläs vuoteen 1936 saakka, minkä jälkeen hän palasi ulkoministeriksi. Akel kannatti alun perin parlamentaarista demokratiaa, mutta hyväksyi myöhemmin Pätsin autoritäärisen hallinnon. Ulkopolitiikassaan hän yritti löytää Virolle liittolaisia. Kun Ruotsi ei suostunut sitoutumaan liittolaistoimintaan, Akel alkoi kannattaa ajatusta Puolan ja Baltian maiden välisestä sotilasliitosta. Tähän liittyen hän pyrki selvittelemään esimerkiksi Liettuan ja Puolan tulehtuneita välejä. Puolan annettua Liettualle uhkavaatimuksen diplomaattisten suhteiden jälleensolmimisesta Akel soitti Liettuan pääministeri Antanas Smetonalla ilmaisten tukensa Puolan vaatimuksille. Sittemmin Liettuan ja Puolan välisiä neuvotteluja järjestettiin Tallinnassa. Akel tuki myös Viron lähentymistä Saksan kanssa nähden sen mahdollisuutena turvata maansa tulevaisuus Neuvostoliiton uhalta.
Neuvostoliiton miehitettyä Viron Akel joutui NKVD:n pidättämäksi 17. lokakuuta 1940 ja hänet teloitettiin ampumalla Tallinnassa 3. heinäkuuta 1941.
Baltianmaiden ulkoministerien tapaaminen Tallinnassa vuonna 1938. Akel kuvassa pöydän takana keskellä.
Petteri Järvinen

| Petteri Järvinen |
| --- | --- |
 Petteri Järvinen vuonna 2010
Henkilötiedot
Koko nimi:  Petteri Jukka Järvinen
Syntynyt: 9. helmikuuta 1962 (ikä 62) Tampere
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Aiheet:  tietotekniikka
Esikoisteos:  Mikrotietokoneet (1986)
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Petteri Jukka Järvinen (s. 9. helmikuuta 1962 Tampere) on suomalainen tietokirjailija, tietotekniikka-asiantuntija, tutkija, tietotekniikan kouluttaja ja konsultti. Hänen kuukausittainen kolumninsa on ilmestynyt Tietokone-lehdessä ja sen seuraajassa Tivissä vuodesta 1984 lähtien. Lisäksi hän on kirjoittanut kolumneja ja testejä Prosessori- ja Mikrobitti-lehtiin, sekä vuosina 2003–2009 Talouselämään.
Järvinen on pitänyt urallaan noin 2 000 esitystä, puhetta ja koulutusta ja kirjoittanut vuodesta 1986 lähtien yli 1 300 artikkelia sanoma- ja aikakauslehtiin sekä yli kolmekymmentä kirjaa. Hän on toiminut asiantuntijana lukuisissa radio- ja televisio-ohjelmissa.
Elämä ja ura

Petteri Järvinen tutustui tietokoneisiin ja ohjelmointiin lukioaikanaan etenkin Apple II:n kautta, joka kuului ensimmäisiin kotitietokoneisiin. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta (TTKK).
Järvinen on työskennellyt Topdatassa, Davassa, Nokia Datalla, R. Linturi Oy:llä ja Saunalahti/Jippii Groupissa. Oma koulutus- ja konsultointiyritys, Petteri Järvinen Oy, hänellä on ollut vuodesta 1992, sekä yhteisyritys Rissa & Järvinen Oy Mika Rissan kanssa 1995–1998.
Elämä ja ura > Tiedottamisrikosoikeudenkäynti

Jippii Groupin hallituksessa istunut Petteri Järvinen oli muiden johtoon kuuluneiden henkilöiden ohella keväällä 2007 syytettynä Jippiin talousrikoksista, joista syyttäjä oli vaatinut ehdotonta vankeustuomiota. Käräjäoikeus vapautti vuonna 2007 internetyhtiön ex-johtajat kaikista syytteistä. 28. toukokuuta 2009 Helsingin hovioikeus tuomitsi Järvisen 120 päiväsakkoon (noin 10 000 euroa) tiedottamisrikoksesta. Lisäksi hän kertoi joutuneensa maksamaan noin 150 000 euroa oikeudenkäyntikuluja. Korkeimman oikeuden päätöksen myötä tuomio kuitenkin kumottiin joulukuussa 2012.
Muuta

Järvinen oli kokoomuksen ehdokkaana vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Uudeltamaalta. Hän sai 2 430 ääntä, mutta ei tullut valituksi.
Järvinen on kritisoinut Wikipediaa. Hän arvioi vuonna 2007, että Wikipediaa tehdään kirjoittajien eikä lukijoiden ehdoilla, toisin kuin perinteistä tietosanakirjaa. Hän on esittänyt kritiikkiä myös Suomen digi-TV-projektia kohtaan.
Tunnustuksia

Petteri Järvinen on saanut seuraavat tunnustukset:
Valtion tiedonjulkistamispalkinto (1988)
Vuoden ATK-vaikuttaja (Tietotekniikan liitto) (1989)
Lauri Jäntin palkinto, kunniamaininta teoksista mikrotietokonealalta (1989)
Tietotekniikan popularisoija (SEFEK) (1996)
Suomen tietokirjailijat ry:n tunnustuspalkinto (1999)
Vuoden edistäjä (Tietotekniikan kehittämiskeskus ry) (2000)
Aiheesta muualla

Petteri Järvinen Oy
Petteri Järvisen blogi Havaintoja digimaailmasta
Petteri Järvisen blogi Bittimittari
Petteri Järvinen Twitterissä
Ylen Elävä arkisto: Tietotekniikkaguru Petteri Järvinen
Akillesjänne

Akillesjänne
Akillesjänne tai kantajänne, vanh. kinnerjänne, (lat. tendo Achillis, tendo calcaneus) on säären takaosassa sijaitseva jänne. Se on ihmisen vahvin ja suurin jänne. Akillesjänne kiinnittyy kantaluuhun pohjelihaksen ja jalkapohjan lihasten kautta. Pohjelihas on pääasiallinen nilkan ojentaja, jonka voima on noin 14-kertainen muihin ojentajiin nähden, joten käytännössä koko jalkaterä ojentuu akillesjänteen kautta.
Akillesjänne saa verisuonituksensa pohjevaltimosta (lat. a. fibularis) ja takimmaisesta säärivaltimosta (lat. a. tibialis posterior. Akillesjänteen verenkierto huonontuu iän myötä jo 30-vuotiaasta alkaen.
Akillesheijaste, joka kuuluu venytysheijasteisiin eli jänneheijasteisiin, saadaan esiin kopauttamalla tylpällä esineellä akillesjänteen aluetta. Tällöin lihaskäämit reagoivat hyvin lyhytkestoiseen venytykseen ja supistuvat.
Akillesjänteen tyypilliset urheiluvammat ovat sen:
akuutti tai krooninen tulehdus eli peritendinitis
osittainen tai täydellinen repeämä.
Ensimmäisenä akillesjänteen alueen tulehduksen tai rasitustilan kuvasi vuonna 1905 A. Schanz vuorikiipeilijöillä. Erikoisen alttiita akillesjänteen tulehdukselle ovat juoksijat. Repeämiä taas kohtaavat eniten jo ikääntyneet urheilijat.
Akilleenkantapääksi kutsutaan vertauskuvallisesti jonkun tai jonkin heikkoa kohtaa, viitaten Akhilleen tarinaan antiikin Kreikan mytologiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akillesjänne Wikimedia Commonsissa
Tears for Fears

| Tears for Fears |
| --- | --- |
 Tears for Fears esiintymässä vuonna 2017
Tiedot
Toiminnassa:  1981–
Tyylilaji:  uusi aalto, poprock, synthpop, post-punk, dancepop
Kotipaikka:  Bath, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Roland Orzabal   Curt Smith  
Entiset jäsenet:  Ian Stanley   Manny Elias  
Levy-yhtiö:  Epic Records   Gut Records   Mercury Records   Fontana Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tears for Fears on brittiläinen yhtye, joka on ollut toiminnassa vuodesta 1981 lähtien. Sen nykyiset jäsenet ovat Roland Orzabal ja Curt Smith. Yhtye on myynyt maailmalla yli 30 miljoonaa albumia, joista kahdeksan miljoonaa pelkästään Yhdysvalloissa.
Diskografia > Studioalbumit

1983 The Hurting
1985 Songs from the Big Chair
1989 The Seeds of Love
1993 Elemental
1995 Raoul and the Kings of Spain
2004 Everybody Loves a Happy Ending
2022 The Tipping Point
2024 Songs for a Nervous Planet
Diskografia > Livealbumit

2006 Secret World – Live in Paris
Diskografia > Kokoelmat

1992 Tears Roll Down (Greatest Hits 82–92)
1996 Saturnine Martial & Lunatic
Diskografia > Singlet

1981 ”Suffer The Children”
1982 ”Pale Shelter (You Don’t Give Me Love)”
1982 ”Mad World”
1983 ”Change”
1983 ”Pale Shelter” [re-recording]
1983 ”The Way You Are”
1984 ”Mothers Talk”
1984 ”Shout”
1985 ”Everybody Wants to Rule the World”
1985 ”Head Over Heels”
1985 ”I Believe (A Soulful Re-Recording)”
1986 ”Everybody Wants to Run the World”
1986 ”Mothers Talk” (US remix)
1989 ”Sowing the Seeds of Love”
1989 ”Woman in Chains”
1990 ”Advice for the Young at Heart”
1990 ”Famous Last Words”
1991 ”Johnny Panic and the Bible of Dreams”
1992 ”Laid So Low (Tears Roll Down)”
1993 ”Break It Down Again”
1993 ”Cold”
1993 ”Goodnight Song”
1994 ”Elemental”
1995 ”Raoul and the Kings of Spain”
1995 ”Falling Down”
1995 ”Secrets”
1996 ”God’s Mistake”
2005 ”Closest Thing to Heaven”
2005 ”Call Me Mellow/Everybody Loves a Happy Ending”
2006 ”Secret World”
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtyeen viralliset sivut (englanniksi)
Akatsuki-luokka (1931)

| Akatsuki-luokka / 暁型駆逐艦 |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 778 t
Pituus:  118,5 m
Leveys:  10,4 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  50 000hv
Nopeus:  38 solmua
Miehistöä:  233
Aseistus
Meritorjunta:  6 × 127 mm/50 type 3 -tykkiä kaksiputkisena Malli B -asennuksena 9 × 61 cm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 × 13 mm type 93 -ilmatorjuntakonekivääriä
Akatsuki-luokka (jap. 暁型駆逐艦, akatsuki-gata kuchikukan) oli keisarillisen Japanin laivaston neljän aluksen muodostama hävittäjäluokka. Luokan alukset aloittivat palveluksensa jo hieman ennen toista maailmansotaa, jossa kolme aluksista tuhoutui.
Alukset

Alukset valmistettiin osana vuoden 1927 laivasto-ohjelmaa. Ne poikkesivat Fubuki-luokan muista aluksista, koska niiden voimantuotosta vastasi kolme kattilaa. Tämän seurauksena etummainen savuhormi oli kapeampi. Lisäksi alusten runko oli lyhyempi ja niiden uppouma hieman pienempi kuin muiden erikoistyypin alusten. Hibiki oli keisarillisen Japanin laivaston ensimmäinen täysin hitsattu alus. Palveluksessa aluksilla havaittiin samoja ongelmia kuin Fubuki-luokan muilla aluksilla ja niitä korjattiin samoin.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Akatsuki | Sasebon laivastoarsenaali | 17. helmikuuta 1930 | 7. toukokuuta 1932 | 30. marraskuuta 1932 | upotettu 13. marraskuuta 1942 |
| Hibiki | Maizurun laivastoarsenaali | 21. helmikuuta 1930 | 16. kesäkuuta 1932 | 31. maaliskuuta 1933 | sotakorvauksena Neuvostoliittoon 5. heinäkuuta 1947 romutettu 1953 |
| Ikazuchi | Uraga Dock Company | 7. maaliskuuta 1930 | 22. lokakuuta 1931 | 15. elokuuta 1932 | upotettu 13. huhtikuuta 1944 |
| Inazuma | Fujinagata | 7. maaliskuuta 1930 | 25. helmikuuta 1932 | 15. marraskuuta 1932 | upotettu 14. toukokuuta 1944 |
Akantti (ornamentti)

Akantti eli akantin lehti tai akanthus (m.kreik. ἄκανθος, akanthos) on Välimeren maissa kasvavien akanttien (Acanthus) poimuisia ja liuskaisia lehtiä muistuttava ornamentti. Se on ollut arkkitehtuurissa yleinen koristeaihe. Akantti on suosittu ornamentti etenkin klassisessa ja uusklassisessa arkkitehtuurissa.
Akantti kehittyi ornamenttina Ateenassa 400-luvulla eaa. ja sitä on myöhemmin käytetty rakennustaiteessa korinttilaisten ja kompositapylväiden kapiteelien koristeaiheena. Vitruviuksen kertomuksen mukaan erään korinttilaisen neidon haudan päälle oli asetettu kalathos-kori, joka oli koristeltu akantin varsilla ja -lehdillä. Kallimakhos kopioi sen tyyliteltyyn muotoon ja loi näin korinttilaisen kapiteelin kalathoksen.
Esimerkkejä

Rooman Pantheonin korinttilaisen pylvään kapiteeli.
Bysanttilainen akantein koristeltu kapiteeli. Hagia Sofia.
Akanttikoriste. Maison presbytérale de l'église Notre-Dame du Finistère, Bryssel
Barokkia edustava akantin lehdin koristeltu kaide.
William Morrisin suunnittelema  Acanthus-tapetti vuodelta 1875.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta akantti Wikimedia Commonsissa
Aksapada Gautama

Aksapada Gautama (Akshapada, Gotama; hindiksi अक्षपाद गोतम) (n. 500 eaa. tai viimeistään 150 eaa.) oli intialainen viisas, jota pidetään hindulaisen filosofian Nyaya-koulukunnan perustajana ja Nyāya Sūtrien kirjoittajana. Aksapada Gautama katsoi, että oikean elämän eläminen vaatii, että tiedämme, mikä on oikeaa tietoa. Hän oli ensimmäisiä, joka pyrki muotoilemaan päteviä sääntöjä logiikalle ja retoriikalle.
Aksiokhos (poliitikko)

| Aksiokhos> Ἀξίοχος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: n. 455–451 eaa. Ateena
Kuollut: n. 407/406 eaa. jälkeen
Aksiokhos (m.kreik. Ἀξίοχος, lat. Axiochus); n. 455/451 eaa. – 407/406 eaa. jälkeen) oli antiikin kreikkalainen poliitikko, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului alkmaionidien sukuun. Hän oli Alkibiades II:n poika ja Kleinias II:n veli, ja kotoisin Skambonidain demoksesta. Hän peri nimensä äidinisältään Akhiokhos Miletoslaiselta. Aksiokhoksen poika oli Kleinias III.
Aksiokhoksesta on saanut nimensä Platonin nimiin laitettu epäperäinen dialogi Aksiokhos, jossa Sokrates keskustelee kuolevan Aksiokhoksen kanssa.
Aksios

Aksios (m.kreik.  Άξιος, Aksios, suom. arvollinen, kelvollinen, otollinen) on ortodoksisessa kirkossa pappeuteen vihittäessä käytetty huudahdus.
Kheirotonian ja kheirotesian toimittamiseen kuuluu oleellisena osana se, että vihkivä piispa varmistaa kohta kohdalta vihittävän otollisuuden: joka kerta kun vihittävää puetaan toimitusvaatteisiin, piispa näyttää kyseisen vaatteen kirkkokansalle ja papistolle sekä lausuu kysyvään sävyyn: "Aksios".  Tähän vastataan: "Aksios, aksios, aksios!", jonka jälkeen kyseinen vaate puetaan.  Koko toimituksen jälkeen sama toistetaan vielä kerran ja uusi vihitty on valmis tehtäviinsä.  Igumeniaa vihittäessä sana kuuluu "Aksia"
  Käytäntö periytyy jo alkukirkon ajalta: jo paavi Klemens I määräsi jo vuonna 97, että piispoja vihittäessä kirkkokansa vastasi "aksios" kolmesti esitettyyn kysymykseen "Onko hän todella kelvollinen tähän palvelutehtävään?".
Samoin silloin kun toimitetun piispan tai papin vaalin tulos luetaan julki, piispa tai vanhin läsnä olevista papeista lausuu: "Aksios", johon vastataan kolminkertaisesti.