Kulttuuriperinnön palauttaminen
Kulttuuriperinnön ryöstämisen historiaa > Napoleonin ryöstely

Napoleonin ryöstämien italialaisten taideteosten triumfikulkue Pariisiin 1797. Keskellä Pyhän Markuksen hevoset, jotka vietiin Konstantinopolin piirityksessä 1204 ja palautettiin Italiaan vuonna 1815.
Laokoon-ryhmä, n. 40-20 eaa. Museo Pio Clementino, Vatikaani
L'Expédition d'Égypte Sous Les Ordres De Bonaparte, Leon Cogniet, n. 1835. Musée du Louvre, Pariisi. Kuvaa Napoleonia ja hänen ystäviään, jotka opiskelevat Egyptiä.
Napoleonin Ranskan imperiumin aikana tapahtuneen ryöstön mittakaava oli modernissa historiassa ennennäkemätön, ja ainoat vertailukelpoiset ryöstelyretket olivat tapahtuneet antiikin Rooman historiassa. Ranskan vallankumoukselliset oikeuttivat Italian laajamittaisen ja järjestelmällisen ryöstämisen vuonna 1796 pitämällä itseään Rooman poliittisina seuraajina vastaavasti kuin muinaiset roomalaiset olivat nähneet itsensä kreikkalaisen sivilisaation perillisinä. He perustelivat toimiaan myös sillä, että hienostuneen taiteellisen makunsa ansiosta he olivat kykeneviä arvostamaan ryöstettyä taidetta.
Napoleonin sotilaat hajottivat taide-esineitä karkeasti repimällä maalauksia niiden kehyksistä kirkoissa tai niille aiheutui vahinkoa kuljetuksen aikana. He ottivat haltuunsa niin yksityisiä kokoelmia kuin paavillisen kokoelman.Tunnetuimpia varastettuja teoksia ovat muun muassa Venetsian Pyhän Markuksen pronssihevoset ja Laokoon-ryhmä Roomassa, jotka molemmat on sittemmin palautettu. Jälkimmäistä pidettiin aikanaan vaikuttavimpana antiikin veistoksena.
Laokoonilla oli erityinen merkitys ranskalaisille, koska se liittyi Rooman perustamisen myyttiin. Teokset tuotiin Pariisin voittokulkueessa antiikin roomalaisten käytäntöä vastaavalla tavalla.
Napoleonin laajaa ryöstelyä kritisoivat ranskalaiset taiteilijat, kuten Antoine-Chrysostôme Quatremère de Quincy (1755–1849), jonka vetoomuksen allekirjoitti 50 muuta taiteilijaa. Louvre-museota perustettaessa Pariisissa vuonna 1793 Napoleonin tavoitteena oli luoda ensyklopedinen taidehistoriallinen näyttely, jota myöhemmin sekä Josif Stalin että Adolf Hitler yrittävät jäljitellä omissa maissaan.
Napoleon jatkoi taidevalloituksiaan vuonna 1798 hyökätessään Egyptiin tavoitteenaan turvata Ranskan kaupallisia etuja ja heikentää Britannian pääsyä Intiaan Egyptin kautta. Hänen Egyptin-retkensä tunnetaan hänen mukaansa ottamistaan 167 "tietäjästä", joihin kuului tieteilijöitä ja muita asiantuntijoita, jotka olivat varustautuneet tallentamaan, mittaamaan ja dokumentoimaan muinaista ja nykyistä Egyptiä ja sen luonnonhistoriaa. Retkikunnan löytöihin kuuluivat muun muassa Rosettan kivi ja Kuninkaiden laakso Thebesin lähellä. Ranskan sotilaallinen kampanja oli lyhytikäinen ja epäonnistunut, ja brittijoukot takavarikoivat valtaosan kerätyistä esineistä (mukaan lukien Rosettan kiven) ja ne päätyivät British Museumiin. Ranskalaisen retkikunnan keräämät tiedot julkaistiin kuitenkin pian useissa Description de l'Égypte -julkaisuissa, joihin sisältyi 837 kuparikaiverrusta ja yli 3000 piirustusta. Siinä missä italialaisen taiteen ryöstely oli johtanut julkiseen paheksuntaan, yleisö suhtautui egyptiläisen taiteen omimiseen valtavan haltioituneesti käynnistäen egyptomaniaksi kutsutun ilmiön.