stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itō (Shizuoka)

| Itō (伊東市) |
| --- | --- |
 Näkymä Itōhon
 lippu:  symboli
 Itōn sijainti Shizuokan prefektuurissa
 Itō
 Koordinaatit: 34°57′57″N, 139°06′07″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Tōkai
Prefektuuri:  Shizuokan prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  124,10 km²
Väkiluku (04/2020):  68 099
 – Väestötiheys:  548,7 as./km²
Symbolit:  
 – Kukkiva puu:  Kamelia
 – Lintu:  Sinirastas
 
 https://www.city.ito.shizuoka.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Itō (jap. 伊東市, Itō-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Shizuokan prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Sagaminmeren rannikolla Shizuokan prefektuurin ja Izun niemimaan itäosassa. Kaupungin keskusta on rakentunut jokilaaksoon, jota ympäröivät tulivuoret (Izu-Tōbun tulivuoriryhmä), huomattavimpana kartion muotoinen Ōmurovuori. Itōssa on 68 099 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 124,10 neliökilometriä.
Itō kehittyi historiallisesti suojasatamana ja Edo-kauden loppupuolelta lähtien kylpyläkaupunkina. Kaupungin nimi saattaa juontua siitä, että se sijaitsee Izun (i) itäosassa (tō). Itō kehittyi vauhdikkaasti tokiolaisten suosimana lomakohteena sen jälkeen, kun sinne valmistui rautatieyhteys vuonna 1938. Kaupungin merkitys Izun niemimaan matkailun tukikohtana korostui 1960-luvulla, kun rautatietä jatkettiin etelään Shimodaan saakka. Kaupunkioikeudet Itō sai vuonna 1947. Sittemmin sinne on rakennettu huvila-alueita. Turismin lisäksi merkittävä elinkeino on mikan-mandariinien viljely. Aiemmin tärkeän kalastuksen merkitys on vähentynyt.
Itō-onsenin kuumien lähteiden lisäksi kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat kauniit luonnonalueet, kuten Ōmurovuori, Jōgasakin kallioinen rannikkoseutu ja Ippekijärvi. Suuri osa kaupungista kuuluu Fuji-Hakone-Izun kansallispuistoon. Otonashi-jinjan pyhäkkö tunnetaan paikkana, jossa Minamoto no Yoritomo tapasi salaa Itō Sukechikan tytärtä Yaehimea. Itōta palvelevat JR Higashi-Nihonin Itō-linja ja Izu kyūkō -rautateiden Izu kyūkō -linja. Kaupungista on lauttayhteys Hatsushiman saarelle.
Kuvia

Jōgasakin rannikkoa
Ōmurovuori talvella
Itō-onsen
Itōn rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itō Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
| n k Shizuokan prefektuuri |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Atami  Fuji  Fujieda  Fujinomiya  Fukuroi  Gotenba  Hamamatsu  Itō  Iwata  Izu  Izunokuni  Kakegawa  Kikugawa  Kosai  Makinohara  Mishima  Numazu  Omaezaki  Shimada  Shimoda  Shizuoka (pääkaupunki)  Susono  Yaizu  |  |
| Kunnat piirikunnittain | Haibaran piirikunta (Kawanehon · Yoshida) · Kamon piirikunta (Higashi-Izu · Kawazu · Matsuzaki · Minami-Izu · Nishi-Izu) · Shūchin piirikunta (Mori) · Suntōn piirikunta (Nagaizumi · Oyama · Shimizu) ·  Tagatan piirikunta (Kannami) |  |
Talonpojan Sanomat

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Talonpojan Sanomat oli Helsingissä vuosina 1926–1927 ilmestynyt viikkolehti. Lehti oli Talonpoikaiskansan puolueen äänenkannattaja.
Lehti oli lähinnä puoluetta johtaneen Matti Läheniemen luomus. Se jäi lyhytaikaiseksi ja sitä ilmestyi vain 68 numeroa, vaikka rahoitusta saatiin esimerkiksi talonpoikien liikkeeseen kontaktia hakeneelta Suomen kommunistiselta puolueelta. SKP:n jäseniä osallistui Talonpoikaiskansan puolueen toimintaan, vaikka asia pyrittiin pitämään salassa. SKP:n ei kuitenkaan voida sanoa hallinneen puoluetta, sillä monet rivijäsenet eivät tienneet yhteydestä eikä puoluejohtaja Läheniemi itse ollut kommunisti.
Lehden tukemisen taustalla oli SKP:n yritys vaikuttaa talonpoikaisväestöön ja horjuttaa Maalaisliiton kannatusta. Vastaavana toimittajana toimi karjalainen maalaisliiton veteraani Matti Läheniemi, mutta varsinainen toimittaja oli peitenimeä Antti Tammi käyttänyt Yrjö Leino. Etupäässä ilmaiseksi jaettu lehti lopetettiin vuoden 1927 eduskuntavaalien jälkeen.
Aiheesta muualla

Talonpojan Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa
Talousoikeus

Talousoikeus on yksityisoikeuden alue, johon kuuluvat markkinaoikeus, maa- ja vesioikeus sekä työoikeus ja ympäristöoikeus. Se oli aiemmin yliopisto-opetuksessa kokooma-alue, joka sittemmin jakautui itsenäisiksi osiksi. Se menetti oikeustieteen opetuksessa kattonimikkeen asemansa, mutta on tullut uudelleen esiin itsenäistyneiden uusien oikeudenalojen yhteydessä. Tällaisia oikeudenaloja ovat muun muassa kansainvälinen talousoikeus ja yritystalousoikeus.
Talousoikeuden osa-alueet kehittyivät viime vuosikymmeninä omia teitään. Maa- ja vesioikeudessa sekä työoikeudessa lisääntyivät julkisoikeudellisen aineksen osuus, mikä hämärsi perinteistä yksityis- ja julkisoikeuden jaottelua. Uutena suuntauksena maa- ja vesioikeuden piirissä syntyi ympäristöoikeus, joka kasvoi ulos maa- ja vesioikeuden oppirakenteesta. Talousoikeus on suuntautunut oikeudenalojen systematiikassa yritystoimintaan, taloustieteeseen ja kansainväliseen kauppaan nojautuvien oikeudenalojen kokoomanimikkeeksi. Toisaalta pelkkä talous-käsite sopii moniin oikeudellisiin ja  yhteiskunnallisiin yhteyksiin. Talous liittyy yritystoiminnan ohella ympäristöoikeuteen ja kiinteistöoikeuteen (ympäristötalous, kiinteistötalous), jolloin ollaan perinteisen talousoikeuden alalla. Rajanvedon ongelmat kuitenkin epäyhtenäistävät kansainvälisiä nimityksiä ja hämärtävät rajanvetoa kauppaoikeuteen.
Talousoikeuden käytännön soveltaja havainnoi oikeutta yrityselämän kannalta. Tällöin hän pitää keskeisenä oikeustieteen käyttöä liiketoiminnan välineenä eikä keskity tuomioistuimissa tapahtuvaan riidanratkaisuun. Olennaisia asioita ovat muun muassa yritysten tarvitsevien sopimusten luominen, organisaatioiden oikeudellinen muotoilu ja verosuunnittelu. Tärkeää on myös kansainvälisten juridisten riskien hallinta, kansainvälisten kaupallisten järjestöjen tuntemus ja monikansallisen juridiikan osaaminen.
Talouspoliittinen lainsäädäntö

Talouspoliittinen lainsäädäntö on lainsäädäntöä, jonka tarkoituksena on vaikuttaa välittömästi yritysten toimintaan ja käyttäytymiseen. Sen osa-alueita ovat aluepoliittinen lainsäädäntö, yritystukia koskeva lainsäädäntö ja taloudelliset valtuuslait, joiden piiriin kuuluvat hintavalvonta, suhdannetalletukset, ulkomaankaupan määrälliset rajoitukset ja vientimaksut. Laajasti ymmärrettyyn talouspoliittiseen lainsäädäntöön eli talouspolitiikan keinovalikoimaan luettavaan lainsäädäntöön kuuluu muun muassa verolainsäädäntö, vaikka sen päätarkoitus on varojen kerääminen valtiolle ja kunnille. Talouspoliittiseen lainsäädäntöön ei lueta kilpailunrajoituslakia eikä muutakaan lainsäädäntöä, jonka tarkoituksena on vaikuttaa markkinatilanteesta riippuvaan päätöksentekoon yrityksissä.
Taka-Töölö

| Taka-Töölö> Bortre Tölö |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Taka-Töölö korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Eteläinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  14
Pinta-ala:  1,95 km² 
Väkiluku:  15 343 (31.12.2022)
Postinumero(t):  00250, 00260
Lähialueet:  Etu-Töölö, Linjat, Alppila, Länsi-Pasila,  Laakso, Meilahti
Taka-Töölö (ruots. Bortre Tölö) on Helsingin 14. kaupunginosa ja samalla peruspiiri. Taka-Töölö kuuluu Helsingin kantakaupunkiin.
Taka-Töölön asukkaista on suomenkielisiä 83 %, ruotsinkielisiä 11 % ja muun kielisiä 6 % (2014). Asuntokannasta yli 90 % on rakennettu ennen 1960-lukua.
Puistoja alueella on 36 hehtaaria ja metsäksi luokiteltua aluetta 15 hehtaaria (lähinnä Rajasaaressa, tiedot 2014). Puistoista suurin on Eläintarha, jonka etelälaidalla on kaupunginpuutarha eli Talvipuutarha. Töölönlahden länsirannalla sijaitsee Hesperianpuisto ja Seurasaarenselän äärellä Sibeliuksen puisto, jossa on turistibussien vakiokohteisiin kuuluva Sibelius-monumentti.
Taka-Töölössä sijaitsevat muun muassa Helsingin Olympiastadion ja Suomen Kansallisooppera Töölönlahden rannalla Hesperianpuiston pohjoispuolella. Pääministerin virka-asunto Kesäranta sijaitsee meren rannalla Linnankoskenkadun länsipäässä Meilahden puolella noin sadan metrin päässä Taka-Töölöstä. Mannerheimintien varrelta löytyvät 1972 valmistuneet suuret hotellit Scandic Park ja Crowne Plaza (alun perin Inter-Continental ja Hesperia).
Taka-Töölön alueella on runsaasti urheilukenttiä ja muita mahdollisuuksia liikuntaan ja urheiluun. Esimerkiksi Kisahallissa, Olympiastadionilla, Uimastadionilla, Eläintarhan urheilukentällä, Töölön pallokentällä, Jäähallissa, Ruusulankadun keilahallissa, Soutustadionilla ja viereisissä melontaseuroissa toimii monia paikallisia, alueellisia tai kansallisia liikuntajärjestöjä. Urheiluseuroista tunnettuja ovat muun muassa HJK (jalkapallo) ja HIFK (jääkiekko, jalkapallo, jääpallo). Myös Töölön Vesa, jonka jääkiekkotoiminnan pohjalta syntyi Jokerit, on lähtöisin alueelta.
Arkkitehtuuria

Arkkitehtonisesti kiinnostaviin kohteisiin Taka-Töölössä lukeutuu Hilding Ekelundin suunnittelema Töölön kirkko, joka valmistui 1930. Helsingin Olympiastadionin piirsivät Yrjö Lindegren (vaihe 1934–1938) ja Toivo Jäntti (vaihe 1952). Stadionin kunnostus syntyi 1994 Markku Aallon suunnittelemana. Oopperatalon (Helsinginkatu 58; valmistui 1993) suunnitelmasta vastasi työryhmä Eero Hyvämäki, Kari Piela, Tuula Mäkinen ja Antti Laiho. Viereisen Töölönrannan ravintolan (Helsinginkatu 56; 1996) piirustusten takana olivat Eero Hyvämäki ja Pekka Leskelä. Uudempaa arkkitehtuuria edustavat myös Kesäkatu 2–8:n asuintalot (1998–2000) suunnittelijoinaan Timo Vormala, Susanna Raitanen ja Jukka Linko. Yleisradion päätoimipaikka sijaitsi vuodesta 1968 lähtien osoitteessa Kesäkatu 2, kunnes kaikki sen toiminnot siirtyivät vastavalmistuneeseen Isoon Pajaan Pasilaan maaliskuun alussa 1993. Yleisradion jälkeen Suomen ympäristökeskus toimi talossa vuoteen 2018 asti, jonka jälkeen talo muutettiin asuinrakennukseksi. Urakka valmistui vuonna 2022.
Kadunnimistä

Taka-Töölössä sijaitsee joukko katuja, jotka on nimetty suomalaisten kirjailijoiden ja runoilijoiden mukaan. Näitä ovat Runebergin­katu (Johan Ludvig Runebergin mukaan), Topeliuksenkatu (Zachris Topeliuksen mukaan), Linnankoskenkatu (Johannes Linnankosken mukaan), Päivärinnankatu (Pietari Päivärinnan mukaan), Minna Canthin katu, Mikael Lybeckin katu ja Tavaststjernankatu (Karl August Tavaststjernan mukaan). Aikaisempi Meilahdenkatu nimettiin Eino Leinon Seuran aloitteesta vuonna 1948 Eino Leinon kaduksi. Eino Leinon patsaalle kaavailtiin paikkaa kadun luoteispäästä, johon sitä ei kuitenkaan sittemmin pystytetty.
Mannerheimintien osuus Kansallismuseon kohdalta Taka-Töölön kautta Töölön tulliin oli vuoteen 1942 saakka Turuntie. Espoonkadun nimi muutettiin vuonna 1959 Paasikivenkaduksi presidentti Juho Kusti Paasikiven muistoksi. Paasikivi asui tämän kadun varrella ennen presidenttikauttaan ja viimeiset kuukautensa sen jälkeen. Aikaisempi Kammionkatu (Kammion sairaalan mukaan) nimettiin vuonna 1966 Sibeliuksenkaduksi. Säveltäjä Jean Sibelius asui aikoinaan kadun varrella ja nimeäminen liittyi hänen syntymänsä 100-vuotisjuhlaan. Kadun länsipäässä sijaitseva Sibeliuksenpuisto, jonka aikaisempi epävirallinen nimi oli Taivallahdenpuisto, nimettiin Sibeliuksen 80-vuotispäivän kunniaksi vuonna 1945. Puisto sijaitsee entisten Bråvalla-, Miramar- ja Kinnekulle-nimisten huviloiden tonteilla. Ruusankadun ja Ruusulankadun nimien taustalla on näillä tienoilla sijainnut Rosavillan huvila. Aiempi Lepolankatu, joka oli nimetty Lepolan huvilan mukaan, nimettiin vuonna 1954 Kajanuksenkaduksi säveltäjä ja kapellimestari Robert Kajanuksen muistoksi.
Olympiastadionin ja kaupunginpuutarhan välissä kulkeva Hammarskjöldintie on nimetty vuonna 1962 Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin Dag Hammarskjöldin mukaan. Ruotsalainen Hammarskjöld toimi YK:n pääsihteerinä vuodesta 1953 ja sai surmansa selvittämättömäksi jääneessä lento-onnettomuudessa Kongon demokraattisessa tasavallassa syyskuussa 1961. Hammarskjöld vieraili Suomessa vuonna 1956.
Oppilaitokset

Töölön ala-asteen koulu
Töölön yhteiskoulu
Tölö gymnasium
Zacharias Topeliusskolan
Alueen rajat

Taka- ja Etu-Töölön välinen raja kulkee Pohjoista Hesperiankatua pitkin. Lännessä Taka-Töölön raja kulkee Seurasaarenselällä Rajasaaren takana. Pohjoisraja menee pääministerin virka-asunnon Kesärannan eteläpuolelta ja jatkuu Stenbäckinkatua ja Reijolankatua seuraten edelleen Nordenskiöldinkadulle. Idässä Taka-Töölö jatkuu rataan saakka, joskin Helsinginkadun eteläpuolella kaupunginosien raja kulkee keskellä Töölönlahtea.
Liikenneyhteydet

Taka-Töölöön kulkevat raitiolinjat 1, 2, 4, 8 ja 10 sekä useat bussit, mukaan lukien runkolinjat 20, 30, 40, 200, 300 ja 400.
Lähimmät metroasemat ovat Kamppi, Rautatientori ja Hakaniemi. Lähimmät rautatieasemat ovat Helsingin päärautatieasema ja Pasilan asema. Nämä kaikki sijaitsevat noin kahden kilometrin päässä Taka-Töölöstä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taka-Töölö Wikimedia Commonsissa
Töölön kaupunginosat – Töölö ry
Töölön "muuttuvat kasvot". Häviävää Taka-Töölöötä, Suomen Kuvalehti, 07.01.1928, nro 2, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Helsingin kaupunginosat  ja niiden osa-alueet suurpiireittäin |
| --- | --- | --- |
| Eteläinensuurpiiri |  1. Kruununhaka  2. Kluuvi  3. Kaartinkaupunki  4. Kamppi  5. Punavuori  6. Eira  7. Ullanlinna  8. Katajanokka  9. Kaivopuisto  13. Etu-Töölö  14. Taka-Töölö  20. Länsisatama Hernesaari  Jätkäsaari  Lapinlahti  Ruoholahti  31. Lauttasaari Koivusaari  Kotkavuori  Myllykallio  Vattuniemi  52. Suomenlinna  |  |
| Läntinensuurpiiri |  15. Meilahti  16. Ruskeasuo Pikku Huopalahti  Vanha Ruskeasuo  18. Laakso  29. Haaga Etelä-Haaga  Kivihaka  Lassila  Pohjois-Haaga  30. Munkkiniemi Kuusisaari  Lehtisaari  Munkkivuori  Niemenmäki  Talinranta  Vanha Munkkiniemi  32. Konala  33. Kaarela Hakuninmaa  Honkasuo  Kannelmäki  Kuninkaantammi  Malminkartano  Maununneva  46. Pitäjänmäki Marttila  Pajamäki  Pitäjänmäen yritysalue  Reimarla  Tali  |  |
| Keskinensuurpiiri |  10. Sörnäinen Hanasaari  Kalasatama  Sompasaari  Vilhonvuori  11. Kallio Linjat  Siltasaari  Torkkelinmäki  12. Alppiharju Alppila  Harju  17. Pasila Itä-Pasila  Keski-Pasila  Länsi-Pasila  Pohjois-Pasila  21. Hermanni Hermanninmäki  Hermanninranta  Kyläsaari  22. Vallila  23. Toukola Arabianranta  Toukola  24. Kumpula  25. Käpylä  26. Koskela  27. Vanhakaupunki  |  |
| Pohjoinensuurpiiri |  28. Oulunkylä Maunula  Maunulanpuisto  Metsälä  Patola  Pirkkola  Veräjälaakso  Veräjämäki  34. Pakila Itä-Pakila  Länsi-Pakila  35. Tuomarinkylä Haltiala  Paloheinä  Torpparinmäki  Tuomarinkartano  |  |
| Koillinensuurpiiri |  36. Viikki Latokartano  Viikinmäki  Viikinranta  Viikin tiedepuisto  37. Pukinmäki  38. Malmi Ala-Malmi  Malmin lentokenttä  Pihlajamäki  Pihlajisto  Tattariharju  Ylä-Malmi  39. Tapaninkylä Tapanila  Tapaninvainio  40. Suutarila Siltamäki  Tapulikaupunki  Töyrynummi  41. Suurmetsä Alppikylä  Heikinlaakso  Jakomäki  Puistola  Tattarisuo  |  |
| Kaakkoinensuurpiiri |  19. Mustikkamaa-Korkeasaari  42. Kulosaari  43. Herttoniemi Herttoniemenranta  Herttoniemen yritysalue  Länsi-Herttoniemi  Roihuvuori  44. Tammisalo  48. Vartiosaari  49. Laajasalo Hevossalmi  Jollas  Kruunuvuorenranta  Tullisaari  Yliskylä  50. Villinki  51. Santahamina  53. Ulkosaaret Itäsaaret  Länsisaaret  Aluemeri  |  |
| Itäinensuurpiiri |  45. Vartiokylä Itäkeskus  Marjaniemi  Myllypuro  Puotila  Puotinharju  Roihupelto  Vartioharju  47. Mellunkylä Kontula  Kivikko  Kurkimäki  Mellunmäki  Vesala  54. Vuosaari Aurinkolahti  Kallahti  Keski-Vuosaari  Meri-Rastila  Mustavuori  Niinisaari  Nordsjön kartano  Rastila  Uutela  |  |
| Östersundominsuurpiiri |  55. Östersundom  56. Salmenkallio  57. Talosaari  58. Karhusaari  59. Ultuna Landbo  Puroniitty  |  |
Helsingin alueellinen jako
Olympiastadionin torni
Helsingin Oopperatalo
Yleisradion ja Suomen ympäristökeskuksen entinen toimitalo. Nykyään talossa on asuntoja.
Kivelän sairaalan ja Töölön terveysaseman pääsisäänkäynti (Sibeliuksenkatu 14).
Suomi 1970-luvulla

Urho Kekkonen toimi Suomen tasavallan presidenttinä koko 1970-luvun. Kuva vuodelta 1975.
Nesteen torni valmistui Espoon Keilaniemeen vuonna 1976 ja oli pitkään Suomen korkein tornitalo. Se on nykyään Fortumin pääkonttori.
Suomi oli 1970-luvulla voimakkaasti kehittyvä runsaan neljän ja puolen miljoonan asukkaan yhteiskunta. 1970-luvulla Suomessa vallitsi niin sanottu Kekkosen aika ja YYA-sopimus eli ”sopimus ystävyydestä, yhteistoiminnasta ja keskinäisestä avunannosta” Neuvostoliiton kanssa. Merkittäviä tapahtumia politiikassa olivat Helsingissä järjestetty Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi (ETYK) sekä Suomen EEC-vapaakauppasopimus ja sen vastustaminen. Muun muassa lainsäädäntö ja koulutusjärjestelmä kehittyivät monella tavalla nykyaikaisemmiksi. Merkittävä ilmiö oli myös runsas muuttoliike maaseudulta kaupunkeihin ja suurten kaupunkien lähiöiden kasvu. Kulttuurissa uutta olivat suomirock-musiikki ja rock-festivaalit, etelänmatkailun yleistyminen, vuosikymmenen lopulla uuden aallon rockmusiikin myötä ”elävän musiikin yhdistykset”, vihreä liike sekä suomalaisen vaihtoehtoisen kulttuurin leviäminen.
Politiikka > Puolueet ja eduskunta

Suomessa vallitsi koko 1970-luvun ajan niin sanottu Kekkosen aika sekä suomettumisen aika. Suomen ja Neuvostoliiton välisen YYA-sopimuksen voimassaoloa jatkettiin 20 vuodella vuonna 1970.
Presidentti Urho Kekkonen valittiin poikkeusmenettelyllä neljännelle virkakaudelleen vuonna 1974 – laki presidentin toimikauden pidentämiseksi neljällä vuodella syntyi värikkäiden vaiheiden jälkeen tammikuussa 1973 – ja normaalissa valitsijamiesvaalissa laajan poliittisen rintaman tuella viidennelle kaudelleen vuonna 1978. Vuoden 1978 vaalissa Kekkosta vastassa oli neljä pienpuolueiden ehdokasta.
Politiikka > Puolueet ja eduskunta > Vaalit

Suomessa järjestettiin neljät eduskuntavaalit vuosina 1970, 1972, 1975 ja 1979. Presidentti Urho Kekkonen hajotti eduskunnan kahdesti, ensin syksyllä 1971 ja toisen kerran kesällä 1975. Suomen Maaseudun Puolue saavutti suurvoiton vuoden 1970 vaaleissa, mutta hajosi kahtia sisäisten kiistojensa vuoksi jo pari vuotta myöhemmin. Tällöin puolueen oppositio muodosti uuden Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolueen, joka kuitenkin putosi pian eduskunnasta. Lisäksi Kokoomuksessa ja Ruotsalaisessa kansanpuolueessa puhjenneet linjariidat johtivat Perustuslaillisen Kansanpuolueen syntyyn. Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto (TPSL) katosi puoluekartalta, kun taas Suomen Kristillinen Liitto nousi uutena puolueena eduskuntaan. TPSL:n lakkauttamista vastustaneet puolueen jäsenet perustivat Sosialistisen Työväenpuolueen, mutta se ei saanut kansanedustajia yksissäkään eduskuntavaaleissa. Puolue poistettiin rekisteristä vuonna 1979.
Politiikka > Puolueet ja eduskunta > Puoluepolitiikka

Poliittiset hallitukset rakentuivat pääsääntöisesti niin sanotulle kansanrintamapohjalle (SDP, SKDL ja Keskustapuolue), pienpuolueista hallitukseen päätyivät usein myös LKP sekä RKP. Kokoomus sekä SMP olivat ulkopoliittisista syistä koko vuosikymmenen ajan oppositiossa. Kokoomus yritti sitkeästi remonttimiesten avulla päästä hallituskelpoiseksi. Vuosikymmenen aikana Suomessa toimi kolme niin sanottua virkamieshallitusta, joista kahta johti ylipormestari Teuvo Aura ja yhtä varatuomari Keijo Liinamaa, joka tuli tunnetuksi myös pitkäaikaisena valtakunnansovittelijana. Kalevi Sorsan ensimmäinen hallitus istui lähes kolme vuotta ja nousi Suomen siihen saakka toiseksi pitkäikäisimmäksi hallitukseksi. Kun uuden poliittisen hallituksen muodostaminen osoittautui syksyllä 1975 vaikeaksi, presidentti Urho Kekkonen "runnoi" kokoon "hätätilahallituksen", jonka pääministeriksi tuli jo eläkkeelle siirtynyt maaherra Martti Miettunen.
Keskustapuolueen sisällä voimistui vuosikymmenen mittaan kahtiajako Ahti Karjalaista tukeneen niin kutsutun K-linjan ja istuvan puheenjohtajan Johannes Virolaisen kannattajien kesken. Vuoden 1972 eduskuntavaalien jälkeen Virolaisen kannattajilla oli vielä niukka enemmistö Keskustan eduskuntaryhmässä, mutta vuoden 1975 vaaleissa K-linja nousi ryhmän enemmistöksi. Yrityksistään huolimatta K-linja ei onnistunut syrjäyttämään Virolaista puoluejohtajan paikalta.
Tunnettuja oppositiopoliitikkoja olivat Tuure Junnila, Eero Lattula, Pentti Mäki-Hakola ja Kullervo Rainio (Kok.), Veikko Vennamo ja J. Juhani Kortesalmi (SMP) sekä Georg C. Ehrnrooth (RKP). Rainio ja Ehrnrooth siirtyivät Perustuslailliseen Kansanpuolueeseen.lähde? Kokoomuksessa vaikutti niin sanottu remonttimiesten ryhmä, jonka näkyvimpiä hahmoja olivat Juha Vikatmaa, Ilkka Kanerva ja Ilkka Suominen. Ryhmä pyrki tekemään Kokoomuksesta hallituskelpoisen lähentämällä puoluetta myötämielisemmälle linjalle Urho Kekkosta ja Neuvostoliittoa kohtaan.
1970-luvulla eli vahvasti poliittinen termi taistolaisuus, jolla viitataan Taisto Sinisalon johtamaan Suomen kommunistisen puolueen sisäiseen oppositioon ja sen ympärillä toimineeseen liikkeeseen. Taistolaisilla oli tavoitteena lisätä sosialismia Suomen yhteiskunnassa, mitä monet liikkeeseen kuulumattomat paheksuivat.
Politiikka > Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi 1975

Suomi nousi hetkeksi maailman huomion keskipisteeseen, kun Helsingin Finlandia-talossa järjestettiin kesällä 1975 Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi (ETYK). Kokoukseen osallistuivat kaikki Euroopan valtiot − Albaniaa lukuun ottamatta − sekä Yhdysvallat ja Kanada. Monet valtionpäämiehet käyttivät ETYKin tarjoamaa tilaisuutta hyväkseen myös kahden- ja monenkeskisiin keskusteluihin.
Politiikka > Liikehdintää ja skandaaleja

Vuosikymmenen puhutuimpia poliittisia muistelmateoksia oli syksyllä 1970 ilmestynyt jatkosodan aikaisen pääministerin Edwin Linkomiehen Vaikea aika, jonka tekijä oli määrännyt julkaistavaksi vasta kuolemansa jälkeen. Keskustelua synnyttivät kirjan kuvaaman ajanjakson tapahtumien ohella myös Linkomiehen arviot muista saman ajan poliitikoista. Huomiota herätti myös presidentti Urho Kekkosen vuonna 1976 julkaisema kaksiosainen kirjekokoelma Kirjeitä myllystäni, joka toi poliittiseen kielenkäyttöön termin myllykirje.
SDP:n taloudenhoitaja Pentti Ketola ja kaksi hänen apulaistaan jäivät kiinni Arlandan lentoasemalla syyskuussa 1975 heidän yrittäessään salakuljettaa Ruotsin metalliliitolta ja Länsi-Saksan ammattiyhdistysliikkeeltä saatua valuuttaa Suomeen. Rahat oli tarkoitettu SDP:n vaalitueksi Metalliliiton vaaleihin. Julkisuudessa liikkui huhuja Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA:n osuudesta varojen hankintaan, minkä SDP kiisti.
Suomen ja EEC:n vapaakauppasopimuksen valmisteluun liittyi syksyllä 1972 Zavidovo-vuoto, jossa presidentti Urho Kekkosen ja Neuvostoliiton johdon salaisista keskusteluista tehty muistio vuoti julkisuuteen. Vuodon taustalla oli poliittisen äärivasemmiston vastustus sopimuksen solmimiselle. Vuosikymmenen lopulla Suomen poliittista elämää alkoivat ravistella Salora- ja Valco-skandaalit.
Vuonna 1979 ympäristöaktivismi tuli julkisuuteen Koijärvi-liikkeen estäessä Forssassa sijaitsevan, merkittävänä lintualueena pidetyn Koijärven kuivatushankkeen. Osittain punk-musiikin ja uuden aallon musiikin aatteiden vaikutuksesta aseistakieltäytyminen ja siviilipalvelus alkoivat huomattavasti yleistyä verrattuna aiempaan. Siviilipalvelukseen pääseminen ei ollut helppoa, vaan vaati vakaumuksen todistamista virallisesti.
Politiikka tuli myös kouluihin teiniliittojen myötä, jotka pyrkivät vaikuttamaan opiskelijoiden ja koululaisten asemaan. Teiniliittojen poliittisessa kielenkäytössä tunnettiin esimerkiksi käsite opiskelijoiden lakko.
Politiikka > Laki

1970-luvulla Suomessa toteutettiin lukuisia merkittäviä lain säädöksiä:
1970: Rotusyrjinnästä tuli rangaistava teko.
1971: Homoseksuaalinen kanssakäyminen laillistettiin.
1971: Laki työttömyyspäivärahasta ja työttömyyskassoista säädettiin.
1972: Sodanaikainen kuolemanrangaistus poistettiin laista.
1972: Äänioikeusikäraja laskettiin 18 vuoteen.
1973: Laki lasten päivähoidosta säädettiin.
1975: Kuritushuonerangaistus poistettiin laista.
1976: Täysi-ikäisyyden raja laskettiin 18 vuoteen.
1977: Tupakkalaki astui voimaan.
1978: Kuluttajansuojalaki säädettiin.