stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaskio
Historia

Vaskion alueella on ollut asutusta jo kivikaudella, mutta kiinteä kyläasutus syntyi pääosin vasta keskiajalla, 1300- ja 1400-luvulla. 1400- ja 1500-lukujen uudisasutusaalto kasvatti Vaskiota, kun asutus levisi jokivarsia pitkin syvemmälle. Valtaosa Vaskion kylistä on muita Halikon kyliä nuorempia ja ne ovat siksi kuuluneet ns. ruotsalaisen vero-oikeuden piiriin. Vaskion kulmakunta kuului 1500-luvulta 1800-luvulle hallinnollisesti Marttilaan, mutta seurakunnallisesti se on aina ollut Halikkoa. Vaskiolla oli oma saarnahuone, josta ensimmäinen maininta on vuodelta 1778. Vaskiolla heräsi ajatus omasta kunnasta 1920-luvulla, ja hanketta alettiin toteuttaa perustamalla Vaskion seurakunta vuonna 1929. Valtioneuvoston kielteisen kannan vuoksi hanke ei toteutunut, joten seurakunta liitettiin takaisin Halikkoon vuonna 1936.
Suomen ensimmäinen säilynyt kirjallinen maininta vesisahastalähde? kertoo Vaskiolla olleen jo 1500-luvun alkupuolella kaksikin koskivoimalla käyvää sahaa. Kosket sekä alueen hyvät metsät tekivät Vaskiosta hyvän alueen sahaustoiminnalle. Vähä-Kuttilan kylän nimikin vaihtui Sahan kyläksi, mikä kertoo sahan olleen aikanaan merkittävä, mutta erityistä sahateollisuuspaikkakuntaa ei Vaskiosta kuitenkaan tullut, sillä nopeasti koskiseksi madaltunut Halikonjoki ei soveltunut puutavaran kuljettamiseen laivoilla. Vaskion keskusta alkoi kehittyä Sahan kylän pohjoispuolelle sahatoiminnan myötä. Sahatoiminta ja kaskeaminen hävittivät pikkuhiljaa seudun metsät, ja suuret alueet muuttuivat aukeiksi viljelysmaiksi.
Sahan kylässä ollut rukoushuone korvattiin vuonna 1908 uudella, Kuttilan kylään rakennetulla Vaskion rukoushuoneella, joka vihittiin kirkoksi vuonna 1959. Seutu on maatalousaluetta, joskin sinne syntyi toisen maailmansodan jälkeen monialaista pienteollisuutta, muun muassa kolme traktorien ohjaamoja valmistavaa yritystä. Pienteollisuus on sittemmin vähentynyt, ja Vaskiosta on tullut yhä enemmän asuinpaikka, josta käydään työssä muualla. Teollisista yrityksistä huomattavin on nykyisin (2009) konepajayritys Westem Oy.lähde?
Vaskiolle perustettiin oma osuusmeijeri vuonna 1904, mutta maaseudun meijerien tapaan se lopetti toimintansa vuonna 1974. Vuonna 1972 toimintansa aloittanut Teboil-huoltoasemakin joutui lopettamaan vuonna 1998. Kulmakunnalla oli vielä 1960-luvun alussa yhdeksän kauppaa, joista jäljellä on vain yksi, Suur-Seudun Osuuskaupan Sale-myymälä. Vaskiolla toimi myös Vaskion Osuuspankki, joka avasi pääkonttorinsa vuonna 1921 ja lopetti vuonna 2021.
Vaskion väkiluku oli enimmillään 1800–1900-lukujen taitteessa yli 2 000 henkeä, mutta poismuutto vähensi asukkaiden määrää jo ennen toista maailmansotaa 1 300 hengen tuntumaan. Siirtoväen tuoma väenlisä toisen maailmansodan jälkeen hupeni jälleen 1960-luvulla maaltamuuton vaikutuksesta, mutta varsinkin vuonna 1970 valmistunut hyvä tieyhteys Saloon on pitänyt asukasmäärän viime vuosikymmenet kutakuinkin vakaana – asukasmäärä on noin 1 300 henkeä. Salon seudun elinkeinollinen kehittyminen on tuonut myös Vaskiolle jatkuvasti uusia asukkaita, jotka arvostavat maaseutumaista elinpiiriä.
Maantiede

Maantieteellisesti Vaskio eroaa muusta Halikosta. Alue on varsin tasaista peltomaisemaa, jonka keskellä on metsäsaarekkeita. Alueella on suuria metsä- ja suoalueita. Useat pienet purot ja joet virtaavat syvissä uomissaan etelää kohti. Kulmakunnan suurimmat joet ovat Kuusjoki ja alueelle nimensä antanut Vaskionjoki, jotka yhdistyessään muodostavat Halikonjoen.
Vaskion muusta Halikosta erottavat yhtenäiset suot ja tiheät mäntymetsät, minkä vuoksi kulmakunta onkin pysynyt erillään eteläosasta. Metsät ovat pääasiassa havumetsiä, kun etelämpänä Halikossa kasvaa sekametsää. Vaskio muistuttaakin enemmän pohjoista naapuria Marttilaa kuin Halikkoa. Alueelta on hyvät yhteydet myös länteen Paimioon ja itään Kuusjoelle.lähde?
Maantiede > Vaskion kylät

Vaskion keskustaajama on syntynyt Kuttilan, Ruotsalan ja Toivilan kylien alueelle. Muut maakirjakylät ovat Perälä, Lempilä, Saha, Pitkäoja, Melkola, Juva, Kierla, Voitilanpyöli, Latala, Turila, Nurkkilanpyöli, Ruuhikoski, Sauvonkylä ja Kumionpyöli. Lisäksi kylän keskustassa oleva Jokisadon kylä on yhdistetty Kuttilaan. Arkikielessä Vaskion eri suunnilla olevista alueista käytetään nimiä Kumio, Onnenperä, Heinäsuo, Kierla, Sampaa, Perälä, Pitkäoja ja Ruuhikoski.lähde?
Simo Salminen (täsmennyssivu)

Simo Salminen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Simo Salminen (1932–2015), koomikko, näyttelijä, laulaja, leipuri, uima- ja pellehyppääjä
Simo Salminen (1933–2018), pesäpalloilija
Simo Salminen (1956–2014), muusikko
Simo Salminen, laulaja, säveltäjä ja sanoittaja
Eveliina Similä

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | 2004 | jääkiekko |  |
Eveliina Similä (s. 10. huhtikuuta 1978 Toijala) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Similä pelasi Torinon 2006 talviolympialaisissa sekä kaksissa MM-kilpailuissa. MM-pronssia hän saavutti vuonna 2004. Hän pelasi Suomen naisten jääkiekkomaajoukkueessa 73 maaottelua.
Kotimaassaan Similä edusti Tampereen Ilvestä, jossa hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 2006. Kaudelle 2008-2009 Similä siirtyi HPK:hon. Koulutukseltaan hän on fysioterapeutti.
Mikaël Silvestre

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Mikaël Samy Silvestre
Syntymäaika: 9. elokuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Chambray-lès-Tours, Ranska
Pelipaikka: vasen puolustaja, keskuspuolustaja
Pituus: 184 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1998 1998–1999 1999–2008 2008–2010 2010– | Rennes Internazionale Manchester United Arsenal Werder Bremen | 49 (0) 18 (1) 249 (6) 14 (2) |
Maajoukkue
| 2001– | Ranska | 40 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. marraskuuta 2009.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. elokuuta 2008.
Mikaël Samy Silvestre (s. 9. elokuuta 1977 Chambray-lès-Tours, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka kotimaansa lisäksi pelasi Italiassa, Englannissa ja Saksassa sekä uransa loppuvaiheissa Yhdysvalloissa ja Intiassa. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Silvestre aloitti uransa Rennesissä kaudella 1995–1996. Vuonna 1998 Silvestre myytiin Italian Serie A:n Internazionaleen ja jo vuotta myöhemmin Englannin valioliigan Manchester United osti Silvestren pelaajaoikeudet 3,5 miljoonalla punnalla. Tulevan yhdeksän vuoden aikana hän saavutti seurassa muun muassa Valioliigan mestaruuden neljästi sekä FA Cupin, liigacupin ja Mestarien liigan kerran. Kesällä 2008 Silvestre siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Arsenaliin. Vuonna 2010 Silvestre siirtyi ilmaiseksi saksalaisseura Werder Bremeniin.
Ranskan maajoukkueessa Silvestre pelasi ensimmäisen ottelunsa 27. helmikuuta 2001 Saksaa vastaan. Hän voitti joukkueen kanssa Confederations Cupin vuosina 2001 ja 2003. MM-kilpailuissa 2002 hän kuului Ranskan miehistöön mutta ei päässyt pelaamaan. Vuoden 2004 EM-kilpailuissa Silvestre sai runsaasti kritiikkiä muun muassa aiheutettuaan Kroatia-ottelussa vastustajalle rangaistuspotkun. Hän oli mukana myös vuoden 2006 MM-kilpailuissa, jossa Ranska ylsi loppuotteluun.
Silkkitilhet

| Silkkitilhet |
| --- | --- |
 Tuhkasilkkitilhi (Ptilogonys cinereus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Silkkitilhet Ptiliogonatidae  Baird, 1858
Katso myös
   Silkkitilhet Wikispeciesissä   Silkkitilhet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silkkitilhet (Ptiliogonatidae, myös Ptiliogonidae tai Ptilogonatidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajit on aikaisemmin luokiteltu tilhiin. Silkkitilhiin kuuluu 3 sukua ja 4 lajia.
Silkkitilhiä tavataan Yhdysvalloista ja Väli- ja Keski-Amerikasta. Ne elävät metsissä ja pensaikkomailla ja niiden ravintoa ovat hyönteiset ja hedelmät.
Suvut ja lajit > Silkkitilhet Ptilogonys

Isosilkkitilhi Ptilogonys caudatus
Tuhkasilkkitilhi Ptilogonys cinereus
Suvut ja lajit > Lajeja, joilla on oma sakunsa

Kultakuvetilhi Phainoptila melanoxantha
Mustatilhi Phainopepla nitens
Floyd Simmons

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | kymmenottelu |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | kymmenottelu |  |
Floyd Simmons (10. huhtikuuta 1923 – 1. huhtikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen kymmenottelija ja olympiamitalisti.
Simmons saavutti kymmenottelussa olympiapronssia Lontoossa 1948 ja Helsingissä 1952 tuloksella 6 788.
Silva (etunimi)

| Silva |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  8. elokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Sylvi
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Sylvia, Silvia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silva on naisen etunimi. Nimi on muunnelma latinalaisperäisen Sylvia-nimen italialaisesta vastineesta Silvia, kun taas nimi Sylvia johtuu latinan metsää tarkoittavasta sanasta silva.
Suomessa nimi Silva on 1900-luvun alusta elokuuhun 2022 mennessä annettu 722 naiselle ja alle 60 miehelle. Nimi on ollut käytössä varsinkin Pohjanmaalla.  Almanakkaan nimi otettiin vuonna 1973, ja Silvan nimipäivä on 8. elokuuta.
Silva on varsinkin espanjan- ja portugalinkielisissä maissa myös yleinen sukunimi, joka esiintyy myös muodossa da Silva.
Tunnettuja Silva-nimisiä

Silva Košćina (1933–1994), kroatialainen näyttelijä
Silva Lillrank (s. 1973), suomalainen ääninäyttelijä ja laulaja
Silva Porto (1850–1893), portugalilainen taidemaalari
Raija Simola

Raija Annikki Sivander (o.s. Simola, 28. huhtikuuta 1930 Lahti – 24. maaliskuuta 2017 Lahti) oli suomalainen telinevoimistelija.
Lahtelaislähtöinen Simola kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän sijoittui yhteisvoimistelussa viidenneksi ja joukkuekilpailuissa 13:nneksi. Telineillä hän oli 8-ottelussa 127:s, permannolla 103:s, eritasonojapuilla 118:s ja hypyssä sekä puomilla 127:s.
Voimistelunohjaajana työskennellyt Simola esiintyi Lahdessa vuonna 1978 pidettyjen hiihtolajien MM-kilpailujen avajaisissa ja päättäjäisissä. Hän oli Lahden Moderni Voimistelu- ja Lahden Taitoluistelijat -urheiluseurojen perustajajäsen.
Siloksaanit

Siloksaanien toistuva yksikkö
Siloksaanit ovat polymeerisiä yhdisteitä, joiden runkona on vuorotteleva pii-happi-ketju, joka voi olla suora, haaroittunut tai syklinen. Piiatomeihin on usein myös liittynyt alkyyliryhmiä. Avoketjuisten siloksaanien rakennetta voidaan kuvata yleisellä kaavalla R3Si(OSiR2)nOSiR3 ja syklisten siloksaanien rakennetta voidaan kuvata kaavalla (R2SiO)n. R tarkoittaa hiilivetyryhmää ja n on kokonaisluku.
Ominaisuudet ja valmistus

Molekyylimassaltaan pienet suoraketjuiset di-, tri- ja tetrasiloksaanit, esimerkiksi heksametyylidisiloksaani, ovat huoneenlämpötilassa kirkkaita nesteitä. Myös käytetyimmät sykliset siloksaanit oktametyylisyklotetrasiloksaani, dekametyylisyklopentasiloksaani ja dodekametyylisykloheksasiloksaani ovat helposti haihtuvia nestemäisiä aineita. Molekyylimassaltaan suuria polysiloksaaneja kutsutaan silikoneiksi ja ne ovat öljymäisiä tai elastomeereja. Siloksaanit ovat stabiileja yhdisteitä, jotka eivät reagoi kovin helposti, lukuun ottamatta eräitä toisiintumisreaktioita.
Siloksaaneja valmistetaan hydrolysoimalla kloorisilaaneja tai silaaniestereitä. Hydrolyysin ensimmäisessä vaiheessa muodostuu silanoleja, jotka kondensoituvat helposti happojen vaikutuksesta, jolloin niistä lohkeaa vesimolekyyli ja muodostuu siloksaaneja.
Aiheesta muualla

The Danish Environmental Protection Agency: Siloxanes (D3, D4, D5, D6, HMDS), Evaluation of health hazards and proposal of a health-based quality criterion for ambient air Environmental Project No. 1531, 2014 pdf (englanniksi)
Vasarahai

| Vasarahai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Luomihaikalat Carcharhiniformes
Heimo::  Vasarahait Sphyrnidae
Suku::  Sphyrna
Laji::  zygaena
Kaksiosainen nimi
 Sphyrna zygaena  (Linnaeus, 1758) 
 Vasarahain levinneisyys
Katso myös
   Vasarahai Wikispeciesissä   Vasarahai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vasarahai (Sphyrna zygaena) on suurikokoinen hailaji, jota tavataan maailman kaikilla lauhkeilla rannikkoalueilla. Vasarahaita kohtaan kohdistuu nykyään laajalti metsästyksen uhka, joka laskee sen kantaa.
Ulkonäkö

Hain väri vaihtelee ruskeanharmaasta tummaan oliivinvihreään; vatsapuoli on aina vaaleampi. Aikuinen yksilö voi olla neljä metriä pitkä ja painaa jopa 400 kiloa. Lajin luonteenomainen tuntomerkki on vasaramainen leveä pää. Nuoret yksilöt voidaan erottaa aikuisista niiden hämärästä selkäevän kärjen väristä, joka on aikuisilla tasavärinen. Erikoinen päänmuoto auttaa lajia ravinnonhankinnassa sen suoman laajan näkökentän ansiosta.
Elintavat > Lisääntyminen

Vasarahait odottavat poikasia 10–12 kuukautta ja ne synnyttävät eläviä poikasia. Yhdessä poikueessa on 20–40 poikasta, jotka syntyessään ovat 50–61 cm pitkiä.
Elintavat > Liikkuminen

Vasarahait ovat tehokkaita ja hiljaisia uimareita niiden kehon muodon ja ihoa peittävien suomujen ansiosta.
Elintavat > Ravinto

Vasarahaiden ravinto koostuu pääasiassa mustekaloista, äyriäisistä, lukuisista erilaisista kaloista sekä muista haista. Yleensä ne kuitenkin suosivat rauskuja ja monneja. Muut eläimet eivät saalista vasarahaita. Vasarahaiden syöminen ajoittuu hämärän aikoihin.
Aiheesta muualla

Sphyrna zygaena (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q726259  Wikispecies: Sphyrna zygaena  ADW: Sphyrna_zygaena  AFD: Sphyrna_zygaena  BOLD: 16977  CoL: 4Z2QW  EoL: 46559950  EPPO: SPHYZY  FishBase: 917  GBIF: 2418794  iNaturalist: 56765  IRMNG: 10536633  ITIS: 160505  IUCN: 39388  NatureServe: 2.102100  NBN: NBNSYS0000187231  NCBI: 195335  NZOR: a5141b69-7430-45ac-ba24-7c60156b8c41  Observation.org: 187636  OBIS: 105819  Open Tree of Life: 970843  Paleobiology Database: 83212  Species+: 5456  WoRMS: 105819 
Oikealla vasarahain, vasemmalla kampavasarahain pää ylhäältä päin katsottuna.
Simon vaakuna

Simon vaakuna
Simon vaakuna on Simon kunnan tunnus. Vaakunan aiheen lohenpyrstöt viittaavat Simojoen lohenkalastukseen, ja niiden ristiasetelma pitäjän historiaan. Upsalan arkkipiispa kastoi vanhan asiakirjan mukaan vuoden 1346 paikkeilla Torniossa Simon karjalaisia.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä neljä hopeista lohenpyrstöä asetettuina ristin tapaan.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Simon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 27. syyskuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 27. helmikuuta 1957.
Varjot ja lakanat

| Varjot ja lakanat Hector |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elo-syyskuu 1988 
 Studio : SoundVision   Finnvox (jouset)
 Julkaistu: 1988
 Formaatti: LP-levy (FGL 4033)   C-kasetti (FGK 4033)   CD-levy (FGCD 11)
 Tuottaja(t): Jukka Hakoköngäs (1-6, 8-10, 12)
 Tyylilaji: suomirock, suomipop, poprock
 Kesto: 48.02
 Levy-yhtiö: Flamingo Music
 Levymerkki: Flamingo
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Listasijoitukset
  Suomi: 4. (lokakuu 1988) 
Hectorin muut julkaisut
| Nuku idiootti 1987 | Varjot ja lakanat 1988 | Yhtenä iltana 1990 |
Singlet albumilta Varjot ja lakanat
 ”Mulla ei oo rahaa” / ”Olen nielaissut kuun” Julkaistu: 1988 (FGS 174)  ”Jos sä tahdot niin” / ”Uushiljaisuus” Julkaistu: 1988 (FGS 177)  ”Ota yhteyttä apinaan” / ”Pianomies” Julkaistu: 1988 (FGS 180)
Varjot ja lakanat on suomalaisen rockmuusikko Hectorin 13. studioalbumi vuodelta 1988. Albumin tunnetuin kappale on ”Jos sä tahdot niin”.
Albumi nousi parhaimmillaan Suomen levylistojen neljännelle sijalle ja pysyi listalla yhteensä 28 viikon ajan. Albumi saavutti kultalevyrajan vuonna 1989 ja platinalevyrajan vuonna 1991. Albumia on myyty yhteensä 56 200 kappaletta ja on täten Hectorin neljänneksi myydyin levy.
Albumi julkaistiin Flamingo-levymerkillä LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina. Albumista on julkaistu ainakin kaksi uusintapainosta LP-levynä ja yksi uusintapainos C-kasettina. CD-levynä albumi julkaistiin uudelleen vuonna 1994 Fazer-Musiikin toimesta ja vuonna 2007 Warner Music Groupin eli WEA:n toimesta.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Hector. Kappaleet jousikvartetille sovittanut Ahti Marja-aho.
Kappaleet > A-puoli

Olen nielaissut kuun – 4.05 (sov. Hector – Lerche)
Ota yhteyttä apinaan – 3.07 (sov. Hector – Lerche)
Missä on Lady Jane? – 4.18 (sov. Hector)
Seinästä seinään – 4.50 (sov. Hector – Hakoköngäs – Lerche)
Jos sä tahdot niin – 3.34 (sov. Hector)
Allekirjoitus: Peter Pan – 3.51 (sov. Hector – Hakoköngäs)
Kappaleet > B-puoli

Timantti ja ruoste – 4.26 (sov. Hector)
Mulla ei oo rahaa – 3.16 (sov. Hector)
Uushiljaisuus – 4.13 (sov. Hector)
Huomiseen – 3.44 (sov. Hakoköngäs – Lerche – Marja-Aho)
Pianomies – 4.31 (sov. Hector – Hakoköngäs)
Kuvitettu mies – 4.07 (sov. Hector)
Kokoonpano > Muusikot

Hector – laulut ja akustiset kitarat
Jukka Hakoköngäs – kosketinsoittimet, syntetisaattorit, harmonikka, piano, urut, kalimba, taustalaulut
Peter Lerche – sähkö- ja akustiset kitarat, mandoliini
Juha Tikka – sähköbassot, nauhaton bassokitara
Mongo Aaltonen – rummut, lyömäsoittimet (mm. surdo, congarummut, tamburiini, metalliset ja tavalliset bongorummut, shaker, tuulikello, penaali, pesusoikko, timbaalit, symbaalit, cabasa)
Kokoonpano > Muut muusikot

Maria Hänninen – taustalaulut
Heikki Hämäläinen – 1. viulu
Yrjö Lasonpalo – 2. viulu
Mauri Pietikäinen – alttoviulu
Kari Lindstedt – sello
Kokoonpano > Tuotanto

Jukka Hakoköngäs – tuottaja (1-6, 8-10, 12)
Hannu Leiden – äänitykset (SoundVision; elo-syyskuu 1988)
Kari Chydenius – äänitykset (SoundVision; elo-syyskuu 1988)
Risto Hemmi – jousien äänitykset (Finnvox; elo-syyskuu 1988)
Riipinen – kansi
Hirvikoski – kansi
Simolan rautatieasema

Simolan rautatieasema (lyh. Si) on entinen rautatieliikennepaikka Lappeenrannan Simolassa Vainikkalan radan varrella noin 15 kilometriä kaupungin keskustasta etelään. Asema avattiin Pietarin radan yhteydessä syyskuussa 1870. Asemarakennuksen suunnitteli Knut Nylander III luokan aseman piirustusten mukaan.
Simolasta tuli risteysasema 1. elokuuta 1885, jolloin Simola–Lappeenranta-rata avattiin liikenteelle. Uusi asemarakennus valmistui vuonna 1886, ja samoihin aikoihin alkuperäinen asema lienee siirtynyt asuinkäyttöön. Uutta asemaa laajennettiin kolmeen otteeseen: 1899, 1914 ja 1940-luvulla, mutta se purettiin vuonna 1975. Samana vuonna valmistui uusin asemarakennus, johon sijoitettiin asematoimintojen lisäksi posti.
Simolan asema menetti merkitystään toisen maailmansodan jälkeen, sillä Lappeenrantaan johtaneelle radalle rakennettiin uusi raide Raiposta Simolan länsipuolelta. Tämän menettelyn seurauksena Lappeenrannan suuntaan kulkeneiden junien ei enää tarvinnut vaihtaa kulkusuuntaa Simolassa. Henkilöliikenteen pysähdykset lopetettiin toukokuussa 1977 ja itse liikennepaikka kesäkuussa 1996. Ratapihan pusikoitumisesta huolimatta sivuraiteiden sähköistys oli pitkään jätettynä paikoilleen, vaikka ratapiha oli jo purettu. Sähköistys on sittemmin purettu muilta kuin käytössä olevalta raiteelta.
Aseman valtasivat Suomen sisällissodan lopulla valkoiset Karjalan 3. rykmentin voimin. Se joutui pommitusten kohteeksi kesällä 1944, ja sen lähellä sijaitseva tiilinen vesitorni toimii sodan aikana menehtyneiden muistomerkkinä.
Silosimput

| Silosimput |
| --- | --- |
 Silosimppu (Anoplopoma fimbria)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Heimo::  Silosimput Anoplopomatidae  Jordan & Gilbert, 1883
Suvut
 Anoplopoma  Erilepis 
Katso myös
   Silosimput Wikispeciesissä   Silosimput Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silosimput (Anoplopomatidae) on simppukaloihin kuuluva kalaheimo, joka esiintyy Tyynenmeren pohjoisosissa.
Lajit ja anatomia

Silosimppujen heimossa on nykyisin vain kaksi lajia, jotka kuuluvat eri sukuihin: silosimppu (Anoplopoma fimbria) ja isosilosimppu (Erilepis zonifer). Ne ovat litteähköjä ja pitkänomaisia kaloja. Isosilosimppu voi kasvaa 180 cm pitkäksi ja silosimppukin metrin mittaan. Silosimppulajien päässä ei ole monille muille simppukalaheimoille tyypillisiä piikkejä. Tyypillisiä piirteitä ovat kaksi selkäevää, pienet suomut ja hampaat. Silosimpuilla ei ole uimarakkoa. Fossiiliaineistossa varhaisimmat silosimppujen heimoon luetut kalat on ajoitettu mioseenikaudelle.
Levinneisyys ja elintavat

Silosimppulajeja tavataan Tyynenmeren pohjoisosista alueelta, joka ulottuu Japanista Beringinmeren kautta Alaskaan ja etelään Kaliforniaan asti. Ne elävät tyypillisesti lähellä mutapohjaa. Silosimppuejn ravintoa ovat äyriäiset, mustekalat, kalat ja madot. Silosimppulajit ovat taloudellisestikin merkittäviä ruokakaloja ja niitä myydään erityisesti savustettuna.
Varsovan kansannousu

Varsovan kansannousu oli kansannousu aikana 1. elokuuta – 2. lokakuuta 1944. Edellinen kansannousu Varsovan Ghetossa oli tukahdutettu kolmessa viikossa vuonna 1943. Varsovan kansannousussa vastarintajoukot yrittivät vapauttaa Puolan pääkaupungin Varsovan saksalaismiehityksestä ja asettaa itsenäisen hallituksen ennen Neuvostoliiton puna-armeijan saapumista. Puna-armeija oli taisteluiden alkaessa jo Veiksel-joen toisella puolella, hyvin lähellä Varsovaa. 50 000 hengen puolalaisarmeija (joista 23 000 aseistettuja ja taisteluun soveltuvia) menestyi aluksi hyvin ja valtasi suuria osia kaupungista. Tilanne kuitenkin muuttui, kun puna-armeija ei ylittänytkään Veiksel-jokea eikä tullut millään muotoa vastarintaliikkeen avuksi. Puolalaiset jäivät lopulta alakynteen, kun paikalle lähetettiin runsaasti SS-joukkoja ja he joutuivat hajalleen toisistaan. Vastarintaa kesti 63 päivää ja se päättyi 2. lokakuuta 1944, jolloin saksalaiset tukahduttivat kansannousun. Sitä seuraavina kolmena kuukautena saksalaiset käytännössä hävittivät kaupungin maan tasalle. Vasta 17. tammikuuta 1945 puna-armeija ylitti Veiksel-joen ja valtasi Varsovan.