stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nord-Pas-de-Calais’n kaivosalue
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nord-Pas-de-Calais’n kaivosalue Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Ranskassa
Albi
Alppien paalutalot
Amiensin katedraali
Arc-et-Senans’n kuninkaallinen suolatehdas
Arlesin roomalaiset ja romaaniset monumentit
Avignonin historiallinen keskusta ja Palais des Papes
Belgian ja Ranskan kellotornit (jaettu Belgian kanssa)
Bourges'n katedraali
Canal du Midi
Causses ja Cévennes
Chaîne des Puys
Chartresin katedraali
Chauvet’n luola
Cordouanin majakka
Euroopan suuret kylpyläkaupungit
Fontainebleaun palatsi ja puisto
Fontenayn apottiluostari
Carcassonne
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Le Havre
Loiren laakso Sully-sur-Loiren ja Chalonnes-sur-Loire välillä
Lyon
Mont Saint-Michel
Nancyn aukiot: Place Stanislas, Place de la Carrière ja Place d’Alliance
Nord-Pas-de-Calais’n kaivosalue
Notre-Damen katedraali, entinen Saint-Remin basilika sekä Taun palatsi Reimsissa
Nizza
Orangen roomalainen teatteri ja sen ympäristöt sekä ”riemukaari”
Portonlahti: Girolatanlahti,  Scandolan luonnonpuisto ja Pianan calanquet Korsikassa
Provins
Monte Perdido
Ranskan eteläiset ja antarktiset alueet
Saint-Émilion
Saint-Savin-sur-Gartempen luostari
Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitit
Seinen jokivarsi Pariisissa
Grande Île
Pont du Gard
Uuden-Kaledonian laguunit
Vaubanin linnoitukset
Versailles’n palatsi puistoineen
Vézelay
Vézère
Niemisvesi-Pemu

| Niemisvesi-Pemu |
| --- | --- |
 Raatikkasaaren hiekkarantaa kesäkuussa 2023. Oikealla Niemisvesi, vasemmalla puiden takana Pemu.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°35′46″N, 24°19′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Niemisjoen valuma-alue (35.47)
Järveen tulevat joet:  Kortteisenjoki 
Laskujoki:  Niemisjoki 
Järvinumero:  35.472.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  168,3 m  
Pituus:  6,5 km 
Leveys:  6 km 
Rantaviiva:  42,992 km  
Pinta-ala:  14,6178 km²  
Tilavuus:  0,0527631 km³  
Keskisyvyys:  3,61 m  
Suurin syvyys:  29 m  
Valuma-alue:  274 km² 
Saaria:  5 
 fiNiemisvesi-Pemu 
Niemisvesi-Pemu on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä sijaitseva järvi. Se muodostuu kahdesta erillisestä järvialtaasta, Niemisvedestä ja Pemusta.
Maantietoa

Niemisveden ja Pemun välissä sijaitsee Raatikkasaari. Saaren eteläosassa on kannas ja pohjoisosassa kapea ja matala salmi. Koko järven pinta-ala on 1 500 hehtaaria eli 15 km². Se on 6,5 kilometriä pitkä ja 6,0 kilometriä leveä. Pemun järviallas on 3,9 kilometriä pitkä ja 2,5 kilometriä leveä ja Niemisveden allas on 6,0 kilometriä pitkä ja 4,1 kilometriä leveä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 53 miljoonaa m³ eli 0,053 km³. Järven keskisyvyys on 3,6 metriä ja suurin syvyys on 29 metriä. Syvin kohta sijaitsee Pemun keskellä. Syvimmän kohdan ympärillä on Pemunsaaren länsipuolelta alkava ja eteläisen Pitkälahden suulle ulottuva yli 10-metrinen syvänne. Myös Niemisvedessä on Raatikkasaaren länsipuolella yli 10-metrinen pitkä syvänne, joka on paikoin jopa 15 metriä syvä. Anturaniemen päässä sijaitsee toinen pienempi 14 metrin syvänne.
Järvessä on viisi saarta. Suurin on Raatikkasaari, joka on 2,4 kilometriä pitkä ja 1,9 kilometriä leveä. Raatikkasaari on todellisuudessa niemi, sillä sitä yhdistää Kannaksenniemeen alle 10-metrinen kannas. Muut nimetyt saaret ovat Pemunsaari, Seikansaari ja Lokinkivi.
Järven rantaviivan pituus on 43 kilometriä. Rannat ovat loivaa metsämaastoa, jotka ovat paikoin soistuneita ja jota täplittää pienet peltotilkut. Järven länsirannoilla sijaitsevat Reijon kylä ja Hokkaskylä. Niiden kautta kulkee valtatieltä 18 kääntyvä yhdystie 7091 ja järven itäpuolta kiertää samalta valtatieltä kääntyvä yhdystie 17253. Järven pohjoispuolta kulkee noin 1,5 kilometrin etäisyydeltä yhdysteitä yhdistävä kylätie.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueella (35.4) Niemisjoen valuma-alueeseen (35.47), johon Niemisveden alue (35.472) kuuluu.
Niemisveden alue saa pääosan vedestänsä Kortteisenjoesta, joka on Kortteisen (107 ha) ja Kivijärven (425 ha) Pemuun laskeva laskujoki, ja Niemisveden altaan lähialueesta. Niemisvedestä lähtee Niemisjoki, joka laskee Moksunjärveen.
Niemisveden alueella on 16 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Renkainen (67 ha), Saarinen (61 ha), Pyhikki (37 ha), Haapolampi (16 ha), Likolampi (15 ha) ja Iso-Nuoramo (13 ha).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Niemisvesi-Pemu Wikimedia Commonsissa
Ähtärin järvet
Ähtärinjärvi
• Niemisvesi-Pemu
• Hankavesi-Välivesi
• Peränne
• Liesjärvi
Kivijärvi
• Ouluvesi
• Jauhojärvi
• Iso Haapajärvi
• Valkeinen
• Vähä Haapajärvi
• Iso Vehkajärvi
• Kortteinen
• Hautojärvi
Voilampi
• Hirvijärvi
• Pusaanjärvi
• Alainen-Tuhkio
• Huikurinlampi
• Renkainen
• Saarinen
• Arpainen
• Kolunjärvi
• Niemijärvi
• Soukanjärvi
• Vehunjärvi
Vähä Liesjärvi
• Iso-Manalainen
• Pyhikki
• Iso Koirajärvi
• Yläinen-Sappio
• Karvalampi
• Alainen-Sappio
• Lylylampi
• Keskinen
• Saarijärvi
• Iso Niemolampi
• Aitojärvi
• Keskinen-Tuhkio
• Yläinen-Tuhkio
• Savilampi
• Haapolampi
• Likolampi
• Hiironen
• Keskinen-Sappio
• Vihtalampi
• Iso-Nuoramo
• Mantilanjärvi
• Pöyhösenlampi
• Kalliolampi
• Tyystänjärvi
• Palolampi
Kuorelampi
• Polvilampi
• Matolampi
• Särkijärvi
• Ahvenlampi
• Kapealampi
• Saarilampi
• Heikinlampi
• Lintulampi
• Rajalampi
• Heinä-Arpainen
• Yläinen Heikinlampi
• Pitkäjärvi
• Ohenlampi
• Heinälammi
• Riutto
• Suoverlampi
• Mustalampi
• Paloharjunlampi
• Suolampi
• Kaamatti
• Onkilampi
• Sysilampi
• Kuolemainen
• Kalliolampi
• Mekkolampi
• Hämeenlampi
Niinilampi
• Likolampi
• Iso Itälampi
• Suolampi
• Perilampi
• Pieni Koirajärvi
• Hirvilampi
• Hirvilampi
• Mustalampi
• Iso Perimmäinen
• Levä
• Haukilampi
• Ohralampi
• Kumpulampi
• Heinälampi
• Pieni-Manalainen
• Ahvenlampi
• Pieni Lintulampi
• Hangonlampi
• Rautolampi
• Rautionlampi
• Korteslampi
• Iso Säynäslammi
• Sirkuslampi
• Suolampi
• Kapealampi
• Niittylampi
• Kylkiäinen
• Ahvenlampi
• Sammakkolampi
• Valkealampi
• Housulammi
• Kaakkolampi
• Kalliolampi
• Pökkölänlampi
• Iso Hoikkalampi
• Keskimmäinen-Nuoramo
• Kotalampi
• Pieni Itälampi
• Pieni Palolampi
• Paskolampi
• Haukilampi
• Haukilampi
• Haukilampi
• Hanhilampi
• Kaakkolampi
• Kissalampi
• Koivulampi
Suolilampi
• Huippalampi
• Jutulampi
• Peuralampi
• Lepikkolampi
• Kaakkolampi
• Pöntislampi
• Pumppulampi
• Likolampi
• Valkealampi
• Lehtilampi
• Iso Helvelampi
• Vasamanlampi
• Sepänlampi
• Saralammi
• Luodeslampi
• Rumpulampi
• Torakkalampi
• Onkilampi
• Saralammi
• Pieni-Perimmäinen
• Paskolampi
• Likolampi
• Pahkalampi
• Rasinlampi
• Rajalampi
• Iso Haapalampi
• Pylkäslampi
• Heinälampi
• Niinilampi
• Pihtisulku
• Murtolampi
• Perunalampi
• Kuolemainen
• Heinälammi
• Suolikot
• Pieni-Särkijärvi
• Pykälikönlampi
• Kilpilampi
• Housulammi
• Kaakkolampi
(35.4)
Norjan ja Suomen raja

Rajan kulku. Maaraja korostettu punaisella ja jokiraja sinisellä.
Norjan, Suomen ja Ruotsin rajapyykki Koltajärvessä.
Rajaa tunturissa Käsivarren kulmassa. Notkelmassa rajapyykki 304.
Inarijoen silta Karigasniemellä. Näkymä Norjan suuntaan.
Tenojoen hiekkasärkkiä. Kuvassa vasen ranta Suomea ja oikea Norjaa.
Norjan, Suomen ja Venäjän rajapyykki Muotkavaaralla.
Norjan ja Suomen raja (norj. Finskegrensen) on noin 736 kilometriä pitkä valtionraja, joka on koko matkaltaan sisämaassa. Sen länsi- ja itäosat ovat maarajaa, mutta keskiosa on jokirajaa Tenon vesistössä. Rajan ylitys on Schengenin sopimuksen ja pohjoismaisen passivapauden vuoksi verrattain vapaata.
Norjan puolella rajaa ovat Tromssan ja Finnmarkin läänit, Suomen puolella Lapin maakunta.
Rajan kulku

Lännessä raja alkaa Ruotsin rajalta Kolmen valtakunnan rajapyykiltä, joka sijaitsee Koltajärvessä Kilpisjärven ja Yykeänperän (Skibotnin) lähellä. Maarajan läntinen osuus on 291 kilometriä pitkä ja kulkee muun muassa Haltin kautta, joskin Haltin huippu jää Norjan puolelle. Maaraja noudattaa likimain vedenjakajaa Suomen puoleisen Tornionjoen vesistön sekä Norjan puoleisten Yykeänperänjoen (norj. Skibotnelva), Raisinjoen (norj. Skibotnelva), Altajoen ja Tenojoen vesistöjen välillä.
Käsivarren juuressa lähellä Peltotunturia alkaa 294 kilometrin pituinen jokiraja, joka seuraa Rajajokea (pohjoissaameksi Rádjajohka), Kietsimäjokea (pohjoissaameksi Skiehččanjohka), Inarijokea ja lopulta Tenojokea. Raja seuraa jokiosuuksilla yleensä syväväylää ja järvissä keskiviivaa. Nuorgamissa on jokirajalla Suomen pohjoisin piste.
Nuorgamin ja Pulmangin kohdalla raja erkanee Tenojoesta ja kääntyy maarajana etelään, sitten kaakkoon ja Näätämön tienoilla jälleen etelään. Teno jatkuu Norjan puolella Jäämereen. Maarajan itäinen osuus on 151 kilometriä pitkä ja kohtaa Venäjän rajan Muotkavaaralla. Maarajan poikki laskevat Suomesta Norjan puolelle Näätämöjoki (norj. Neidenelva), Uutuanjoki (norj. Munkelva) ja Kotajoki (norj. Sandneselva).
Rajan historia ja hoito

Rajan kulku on peräisin 1700- ja 1800-luvuilta, jolloin se määriteltiin vaiheittain lännestä alkaen.
Vuonna 1734 tehtiin Ruotsin ja Tanskan (johon Norja tuolloin kuului) välinen sopimus rajankäynnistä. Raja seurasi Kölivuoristoa Haltille asti ja sieltä vedenjakajaa Peltotunturille.
Vuonna 1751 Strömstadin sopimuksessa sovittiin rajan jatkuvan Peltotunturilta jokirajana (Skeckemjock, Enara älf, Teno älf). Rajankäyntiä tehtiin 15 vuotta ja se päättyi Golmmesoaiville Näätämön ja Pulmangin välille. Pidemmälle ei rajaa katsottu voitavan pyykittää Venäjää kuulematta. Strömstadin sopimuksen myötä Ruotsi joutui luopumaan vaatimuksestaan päästä Jäämerelle.
»... och så till Laddegeinoifve eller Beldovadda, hwarest fjällryggen
slutar sig, ferifrän skall Riksskilnaden gå i norr till Skeckemjock, samt efter samme
Jock eller bäck till dess den faller uti Enara älf, som äfwen kallas Öfre Tana älf. Samma
älf förblifwer Riksgränts till dess att den sammanstöter med Karasjocki älf, hwarest den
store och rätte Tana eller Teno älf begynnes, som likaledes förblifwer Riksgränts ända
till det ställe hwarest Skolajocki bäck faller in i Teno älf. Derifrån drages GränseLinien
i öster till fjället Harrimatskaidi, så öfwer ett Land emellan twänne bäckar till träsket
Polmatjauri, sedan till Voumovaratz, Pitsusmarast och ändteligen till fjället Kolmisoifvi
Madda Kjetza.»
Strömstadin sopimuksessa ei määrätty, missä kohtaa jokea raja kulkee, mutta rajankäynnissä perustaksi asetettiin syväväyläperiaate, jota on sittemmin seurattu kaikissa rajankäynneissä.
Vuonna 1809 Haminan rauhassa Suomi siirtyi osaksi Venäjää, ja vuonna 1814 puolestaan Norja ja Ruotsi muodostivat personaaliunionin. Rajankäyntiä jatkettiin Venäjän ja Norjan välillä vuosina 1826–1827. Rajaa jatkettiin Golmmesoaivilta Paatsjoelle ja sieltä Vuoremijokea Jäämereen. Kun vielä Suomen ja Venäjän välinen raja määriteltiin vuonna 1833 kohtaamaan Norjan rajan Muotkavaaralla, oli Suomen ja Norjan välinen raja määritelty.
Säännönmukaisten rajankäyntien väliksi on sovittu 25 vuotta. Rajankäyntejä on suoritettu viimeksi vuosina 1950, 1975–1976 ja 2000–2001. Rajankäynneissä muun muassa kunnostetaan ja lisätään rajamerkkejä, raivataan raja-aukkoa ja tarkistetaan jokirajan sijainti. Hiekkamassojen siirtyessä syväväylän paikka siirtyy, ja rajankäynneissä voidaan tehdä pieniä rajan siirtoja syväväylän seuraamiseksi. Esimerkiksi vuosien 2000–2001 rajankäynnissä siirtyi vesialueita kumpaankin suuntaan, Suomelle noin 14 hehtaaria enemmän kuin Norjalle; Suomelle siirtyi myös pieni pusikkoinen 0,14 hehtaarin saari.
Liikenne

Koska Norja ja Suomi kuuluvat molemmat Schengen-alueeseen, rajan saa ylittää mistä tahansa, ellei mukana ole tullattavaa tavaraa. Tullattavan tavaran kanssa on kuljettava tullitoimipaikan kautta. Tullitoimipaikkoja ovat:
Kilpisjärvi (valtatie 21 / eurooppatie 8)
Kivilompolo (kantatie 93 / eurooppatie 45)
Karigasniemi (kantatie 92 / riksvei 92)
Utsjoki (valtatie 4 / eurooppatie 75)
Nuorgam (seututie 970 / fylkesvei 895)
Näätämö (kantatie 92 / riksvei 92)
Jokirajan ylittäviä siltoja ovat Inarijoen Karigasniemen kohdalla ylittävä Torvikosken silta kantatiellä 92 ja Tenojoen ylittävä Saamen silta E75-tiellä. Ensin mainittu valmistui vuonna 1958 ja jälkimmäinen 1993. Molemmat suunniteltiin ja rakennutettiin Suomen ja Norjan valtioiden yhteistyöllä ja kustannukset jaettiin tasan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Norjan ja Suomen raja Wikimedia Commonsissa
Historikk om finskegrensen Rajan historiaa (norjaksi)
Suomen rajat
Norja
Ruotsi
Venäjä
Odawara

| Odawara (小田原市) |
| --- | --- |
 Näkymä Odawaran rautatieasemalle Odawaran linnasta
 lippu:  Symboli
 Odawaran sijainti Kanagawan prefektuurissa
 Odawara
 Koordinaatit: 35°15′52.6″N, 139°09′08″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Kanagawa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  113,81 km²
Väkiluku (2017):  193 076
 – Väestötiheys:  1 696,5 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Japaninaprikoosi
 – Puu:  Japaninmustamänty
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.odawara.kanagawa.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Odawara (jap. 小田原市, Odawara-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saaren keskiosassa Kantōn alueella Kanagawan prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Sagaminlahden rannikolla prefektuurin lounaisosassa pääkaupungin Jokohaman länsipuolella. Kaupungissa on 193 076 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 113,81 neliökilometriä. Odawara on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Odawara kehittyi Sengoku-kaudella myöhemmän Hōjō-klaanin linnanaluskaupunkina ja Edo-kaudella Tōkaidō-tien varren postiasemana (shukuba). 1800-luvun loppupuolella avattu Tōkaidō-päälinja kuitenkin alun perin ohitti Odawaran, joka alkoi kehittyä matkailukohteena. Paikkakunta kärsi pahoja vahinkoja suuressa Kantōn maanjäristyksessä vuonna 1923, mutta sai takaisin menetetyn asemansa liikenteen solmukohtana, kun Tōkaidō-päälinja siirrettiin kulkemaan sen kautta Tannan tunnelin avauduttua vuonna 1934. Kaupunkioikeudet Odawara sai vuonna 1940 kuntaliitoksen myötä.
Kaupunkia palvelevat luotijunayhteys Tōkaidō Shinkansenin ja JR Higashi-Nihonin Tōkaidō-päälinjan lisäksi JR Tōkain Gotenba-linja, Odakyū-rautateiden Odawara-linja, Hakone tozan -rautateiden Hakone tozan -linja ja Izuhakone-rautateiden Daiyūzan-linja.
Odawaran linna, kaupungin merkittävin nähtävyys
Odawaran postiasema Utagawa Hiroshigen puupiirrossarjassa Tōkaidōn tien 53 pysähdyspaikkaa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Odawara Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Odd Børretzen

| Odd Børretzen |
| --- | --- |
 Børretzen vuonna 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. marraskuuta 1926 Fister, Norja
Kuollut: 3. marraskuuta 2012 (85 vuotta) Tønsberg, Norja
Ammatti:  muusikko, kuvataiteilija
Taiteilija
Ala:  musiikki, kuvataide, huumori
Palkinnot
 Spellemannprisen Vuoden mieslaulaja 1974 Vuoden kappale 1996 Tuomariston kunniapalkinto 1996 Laulelmamusiikin palkinto 1997, 2002 Kaikkien aikojen norjalainen hitti 2001 Vuoden sanoittaja 2008 
Odd Børretzen (21. marraskuuta 1926 Fister – 3. marraskuuta 2012 Tønsberg) oli norjalainen kuvittaja, muusikko, humoristi ja kirjailija. Hän tuli myös tunnetuksi televisiossa ja radiossa roolistaan Braathen-nimisenä eläkeläisenä. Børretzen voitti urallaan seitsemän Spellemannpriseniä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Odd Børretzen Wikimedia Commonsissa
Otto Poroma

Otto Poroma (17. helmikuuta 1907 Sippola – 16. joulukuuta 1996 Espoo) oli suomalainen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Poroman vanhemmat olivat maanviljelijä Antton Porvari ja Helena Kristiina Majander ja puoliso vuodesta 1935 Elsa Mirjam Laaksonen. Poroma kävi Suomen Osuuskauppakoulun 1924–1926 ja teki opintomatkoja Pohjoismaihin ja useisiin eri Euroopan maihin. Hän oli Osuuskauppa Suur-Savon myyjä 1923–1924, Maamiesten Osuusliikkeen myyjä Urjalassa 1925–1926 ja varastonhoitaja 1926–1928 ja kirjanpitäjä 1928–1932, Osuusliike Tehon myymälänhoitaja Hyvinkäällä 1932–1937, Osuuskauppa Kohisevan liikkeenjohtaja Askolassa 1937–1951, Rauman Osuuskaupan toimitusjohtaja 1952–1958 ja Keski-Pohjanmaan Osuuskaupan toimitusjohtaja 1958–1972. Poroma oli myös Vakkolan Voima Oy:n toimitusjohtaja 1947–1951. Hänellä oli lisäksi useita osuustoiminnallisia luottamustehtäviä kuten Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan hallintoneuvoston jäsenyys, Yleisen Osuuskauppojen liiton hallintoneuvoston jäsenyys ja Puolueettomien Osuuskauppojen Liikkeenjohtajat -yhdistyksen johtokunta. Hän oli myös Liiketyönantajain Keskusliiton hallituksen jäsen. Kauppaneuvoksen arvonimen Poroma sai 1966.
Otto Pitkänen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 9. heinäkuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: laitapuolustaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: GrIFK
Pelinumero: 3
Junioriseurat
2009–2016: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015–2016 | Klubi 04 | 20 | (0) |
| 2016 | → PK-35 Vantaa (laina) | 6 | (0) |
| 2017– | GrIFK | 59 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 85 | (0) |
Maajoukkue
| 2012 | Suomi U15 | 2 | (0) |
| 2013 | Suomi U16 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. helmikuuta 2022.
Otto Pitkänen (s. 9. heinäkuuta 1997 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa Grankulla IFK:ta. Pelipaikaltaan hän on laitapuolustaja.
Pitkänen edusti kausina 2015 ja 2016 Klubi 04:ää yhteensä 20:ssa Kakkosen ottelussa. Syyskuussa 2016 Klubi 04 lainasi Pitkäsen loppukaudeksi Veikkausliigaan PK-35 Vantaaseen, jossa hän pelasi ensimmäisen pääsarjatason ottelunsa 9. syyskuuta joukkueen hävitessä vieraissa FC Lahdelle 0–2. Yhteensä Pitkänen pelasi syksyn aikana kuusi liigaottelua.
Kaudella 2017 Pitkänen edusti Grankulla IFK:ta 14:ssa Ykkösen ottelussa ja yhdessä Suomen Cupin ottelussa.
Nuoruuteni Pariisi

| Nuoruuteni Pariisi> A Moveable Feast |
| --- | --- |
 Pokkariversion kansi vuodelta 2010.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ernest Hemingway
Genre:  muistelmateos, omaelämäkerta
Kustantaja:  Scribner’s (Yhdysvallat) Jonathan Cape (Britannia)
Julkaistu:  1964
Suomennos
Suomentaja:  Jouko Linturi
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1964
Sivumäärä:  208
ISBN:  978-951-31-5684-8
Sarja: Keltainen pokkari 29
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Nuoruuteni Pariisi (alkuteos: A Moveable Feast) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Ernest Hemingwayn muistelmateos vuosistaan 1920-luvun Pariisissa eteenpäin pyrkivänä nuorena ulkomaalaisena toimittajana ja kirjailijana. Kirjassa hän kuvaa oppiaikaansa nuorena kirjailijana vaiheessa, jolloin hän oli naimisissa ensimmäisen vaimonsa Hadley Richardsonin kanssa.
Muistelmateos koostuu Hemingwayn omakohtaisista kuvauksista, havainnoista ja tarinoista. Hän mainitsee tiettyjen asuntojen, baarien, kahviloiden ja hotellien osoitteet tarkasti, joista monet ovat Pariisissa yhä jäljellä. Muiden merkittävien henkilöiden lisäksi kirjassa ovat esillä muun muassa Sylvia Beach, Hilaire Belloc, Aleister Crowley, John Dos Passos, F. Scott ja Zelda Fitzgerald, Ford Madox Ford, James Joyce, Wyndham Lewis, Pascin, Ezra Pound, Evan Shipman, Gertrude Stein, Alice B. Toklas ja Hermann von Wedderkop.
Muistelmateos ei ilmestynyt Hemingwayn eläessä, vaan sen julkaisi käsikirjoitusten ja muistiinpanojen pohjalta koottuna kolme vuotta hänen kuolemansa jälkeen hänen leskensä, neljäs vaimo Mary Hemingway. Hemingwayn pojanpoika Seán Hemingway julkaisi muokatun ja uudistetun laitoksen vuonna 2009.
Nuori Hemingway Pariisissa vuonna 1924.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:A Moveable Feast
Olli Pellikka

Olli J. Pellikka (3. helmikuuta 1949 Turku – 19. elokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, teatteriohjaaja, pitkäaikainen Suomi–Irlanti-Seuran toiminnanjohtaja ja monipuolinen kulttuurivaikuttaja. Hän teki Yleisradiossa radio-ohjelmia 1960-luvun lopun Sävelradiosta alkaen ja perusti Suomeen vuonna 1986 alkaneen vuosittaisen Irlanti-festivaalin. Pellikka oli myös yksi Ruisrockin perustajista.
Turkulainen Pellikka kävi Kerttulin kansakoulun ja pääsi ylioppilaaksi Turun Normaalilyseosta 1968. Opiskellessaan humanistisia aineita Turun yliopistossa Pellikka toimi Turun ylioppilasteatterissa näyttelijänä, käsikirjoittajana ja ohjaajana. Vuosina 1974–1975 hän opiskeli University College Dublinissa, mistä alkoi hänen innostuksensa irlantilaiseen kulttuuriin. Vuosina 1978–1981 Olli Pellikka toimi Turun ja Porin läänin läänintaiteilijana tehtävänään lasten ja nuorten kulttuurin edistäminen. Hän ohjasi Porin Teatterille muun muassa Henrik Ibsenin Peer Gyntin ja John Millington Syngen Vihreän saaren sankarin. Työväen Näyttämöiden Liiton koulutusohjaajana Pellikka toimi 1981–1988. Vuonna 1990 hän sai sokeain kuunnelmapalkinnon ohjaamastaan, Pekka Lounelan kirjoittamasta kuunnelmasarjasta Hella Wuolijoki ja Vihdin desantti 1–2. Pellikka teki myös sivuosia muutamassa elokuvassa ja tuotti Kaseva-yhtyeen levyjä. Vuonna 1977 Pellikka suomensi amerikanruotsalaisen Joe Hillin työväenlauluja Turun ylioppilasteatterin lauluryhmän albumille (Eteenpäin! ETLP 325).
Olli Pellikka oli pitkään aktiivisesti mukana freelance-journalistien ammattiyhdistystoiminnassa ja sai siitä hyvästä Suomen Journalistiliiton ansiomerkin 2010.
Niklas Tikkinen

| Niklas Tikkinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1994 (ikä 30) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Tikki, Tiki
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Herlev Eagles
Sarja:  Metal Ligaen
Pelinumero:  55
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Blues (SML) JYP (SML) Timrå IK (Allsv.) Asplöven HC (Allsv.) Espoo United (Mestis) VEU Feldkirch (AlpsHL)  (Tanska) Black Wings 1992 (ICEHL)
NHL-varaus:  148. varaus, 2012 Phoenix Coyotes
KHL-varaus:  54. varaus, 2012 Metallurg Novokuznetsk
Niklas Timo Tapani Tikkinen (s. 1. kesäkuuta 1994 Espoo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Tanskan Metal Ligaenin Herlev Eaglesissa. Hän on pelannut juniorina myös hyökkääjänä.
Ura > Maajoukkueura

Tikkinen pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012 sekä Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2011. Hän edusti myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2011, jolloin Tikkinen voitti hopeaa. Hän jakoi neljällä syöttöpisteellään joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Teuvo Teräväisen ja Samu Markkulan kanssa. Yhteensä Tikkinen on pelannut 13 nuorten ja 39 poikien maaottelua.
Muuta

Tikkinen on toisen polven SM-liigakiekkoilija, sillä hänen isänsä Timo pelasi hyökkääjänä kaksi SM-liigaottelua Saimaan Pallossa kaudella 1980–1981. Hän toimi myös seuran toimitusjohtajana vuosina 2004–2005 ja toimi Luxemburgin maajoukkueen päävalmentajana vuoden 1992 C-sarjan MM-kilpailuissa.