stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pako New Yorkista

| Pako New Yorkista> Escape from New York |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Carpenter
Käsikirjoittaja:  John Carpenter Nick Castle
Tuottaja:  Larry J. Franco Debra Hill
Säveltäjä:  John Carpenter
Kuvaaja:  Dean Cundey
Leikkaaja:  Todd Ramsay
Tuotantosuunnittelija:  Joe Alves
Pääosat:  Kurt Russell Lee Van Cleef Donald Pleasence Isaac Hayes
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  AVCO Embassy Pictures
Levittäjä:  Embassy Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1981
Kesto:  99 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Budjetti:  7 000 000 $
Tuotto:  50 000 000 $
Seuraaja:  Pako L.A:sta
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pako New Yorkista (Escape from New York) on John Carpenterin ohjaama tieteis- ja toimintaelokuva vuodelta 1981. Elokuvan pääosassa on Kurt Russell ja muissa rooleissa muun muassa Lee Van Cleef, Ernest Borgnine ja Donald Pleasence.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat New Yorkiin, vaikka se onkin kuvattu Saint Louisissa. Elokuvan budjetti oli vain 7 miljoonaa dollaria, mutta siitä muodostui suuri hitti, ja se keräsi lipputuloja maailmanlaajuisesti yli 50 miljoonaa dollaria. Elokuvalle on muodostunut kulttimaine, joka perustuu ennen muuta antisankari Snake Plisskeniin, jota näytteli Kurt Russell. Suositun elokuvan tapahtumapaikkana on ränsistynyt Manhattan. Se vaikutti merkittävästi post-apocalypse-elokuvalajityyppiin, vaikka Pako New Yorkista ei itsessään postapokalyptinen elokuva olekaan.
Ohjaaja John Carpenter vastasi elokuvan musiikista yhteistyössä Alan Howarthin kanssa. Elokuvan sivuosissa esiintyvät sekä Carpenterin että Kurt Russelin tuolloiset vaimot, Adrienne Barbeau ja Season Hubley. Elokuvan alussa kuultava kertojanääni kuuluu Jamie Lee Curtisille, mutta häntä ei lopputeksteissä mainita. Curtis teki jo vuonna 1978 yhteistyötä Carpenterin kanssa elokuvassa Halloween. Elokuvan alussa lentokonekaapparina esiintyy Nancy Stephens, joka Curtisin lailla on nähty Halloween-elokuvissa. Elokuvassa on myös kätyri nimeltä Romero ja lääkäri nimeltä Cronenberg, jotka voi nähdä viittauksina elokuvaohjaajiin George A. Romero ja David Cronenberg. Cronenbergia näytteli John Strobel, joka nähdään myös Carpenterin elokuvassa Usva.
Elokuvan markkinointijulisteessa on keskeisessä osassa maahan romahtanut Vapaudenpatsaan pää – Vapaudenpatsas on New Yorkin symboli. Itse elokuvassa patsas näyttäytyy pian kertojanäänen alustuksen jälkeen viivapiirroksena vasten Manhattanin siluettia ja sen jälkeen vain ohimennen takaapäin, kun kamera seuraa Liberty Islandin vartiotukikohdassa kävelevää kapteeni Rehmeä.
Vuonna 1996 Carpenter ohjasi elokuvalle jatko-osan Pako L.A:sta, ja tämänkin elokuvan pääosaa esittää Kurt Russell.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kurt Russell  | … |  Snake Plissken   |
|  Lee Van Cleef  | … |  Bob Hauk   |
|  Ernest Borgnine  | … |  Cabbie   |
|  Donald Pleasence  | … |  Yhdysvaltain presidentti   |
|  Isaac Hayes  | … |  Duke   |
|  Harry Dean Stanton  | … |  Harold ”Brain” Hellman   |
|  Adrienne Barbeau  | … |  Maggie   |
|  Tom Atkins  | … |  kapteeni Rehme   |
|  Frank Doubleday  | … |  Romero   |
|  Charles Cyphers  | … |  ministeri   |
|  Season Hubley  | … |  nainen hylätyssä kahvilassa   |
|  Nancy Stephens  | … |  lentokonekaappari   |
|  John Strobe  | … |  tohtori Cronenberg   |
|  Jamie Lee Curtis  | … |  kertojanääni   |
Tuotanto > Käsikirjoituksen taustat

Alkujaan Carpenter teki Pako New Yorkista -elokuvan käsikirjoituksen vuonna 1976 presidentti Nixonin Watergate-skandaalin jälkimainingeissa. Ohjaajan mukaan "koko kansakunnan valtasi presidenttiin liittyvä kyynisyys". Carpenter kirjoitti elokuvakäsikirjoituksen, mutta yksikään studio ei halunnut ottaa sitä työn alle. Carpenterin mukaan "se oli kovin väkivaltainen, turhan pelottava ja liian outo". Tilanteen käänsi päälaelleen Carpenterin huiman menestyksen saavuttanut elokuva Halloween. Ohjaaja otti mukaan ystävänsä Nick Castlen hiomaan käsikirjoitusta: tämä teki viimetipan muutoksia ja lisäsi elokuvaan huumoria. Castlen keksintöä ovat muun muassa taksikuski Cabbien hahmo ja elokuvan loppu. Vaikutteita Carpenter sai elokuvasta Väkivallan vihollinen (1974), joka oli tuohon aikaan suosittu elokuva, pääosassa Charles Bronson. Carpenter ei samaistunut elokuvan ajatusmaailmaan, mutta hänen mielestään filmi välitti kankaalta "tunteen siitä, että New York on eräänlainen viidakko". "Halusin tehdä tieteiselokuvan, joka noudattelee sitä samaa linjaa."
Tuotanto > Pääosan esittäjän valinta ja roolihahmo

Elokuvan rahoituksen taannut AVCO Embassy Pictures olisi halunnut pääosaan joko Charles Bronsonin, Tommy Lee Jonesin tai Chuck Norrisin, kun taas Carpenterin oma valinta oli Kurt Russell. Russell halusi päästä eroon kepeästä imagostaan, joka oli syntynyt rooleista joita hän aiemmin esitti Disneyn komedioissa. Carpenter kieltäytyi valitsemasta Plisskenin rooliin Bronsonia: hänen mielestään Bronson oli liian vanha. Carpenteria huoletti myös se, että kokenut näyttelijä saattaisi haluta vaikuttaa elokuvaan tavalla, joka söisi ohjaajan omaa päätösvaltaa. Russell halusi ehdottomasti tehdä elokuvan, ja oli iloissaan, kun Carpenter tuki häntä. Carpenterin riskinotto myös kannatti.
Kuvausten aikaan Kurt Russell kuvaili Plisskenin hahmoa palkkasoturiksi, jonka taistelutyylissä yhdistyvät Bruce Lee, The Exterminator (1980, pääosaa John Eastlandia esittää Robert Ginty) ja Darth Vader – vähäpuheisuus on peräisin Eastwoodilta. Snake Plissken on lihaksikas ja kovakuntoinen. Hänellä on tiukat harmaakuvioiset "kaupunkikamo-housut", musta hihaton paita, mustat sääret peittävät saapikkaat – ja silmälappu toisen silmän peittona. Silmälappu oli Russellin oma idea. Näyttelijän mukaan "Snake Plisskenille tärkeintä on se, että hän pysyy seuraavat 60 sekuntia hengissä". Rooliaan varten Russell aloitti tiukan ruokavalion ja kuntokuurin, joilla hän saavutti soukan mutta lihaksikkaan olemuksen. Kurt Russell pidättäytyi roolissaan koko kuvausten ajan, myös ottojen välillä. Tämä oli hänen keinonsa päästä eroon hassusta disneymiehen-imagostaan. Silmälappu oli kuitenkin otettava aina tauoilla pois, sillä sen jatkuva käyttäminen vaikutti voimakkaasti hänen syvyysnäköönsä, johon oleellisesti tarvitaan kaksi silmää eli stereonäkö.
Tuotanto > Kuvauspaikat ja kuvaaminen

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat New Yorkin Manhattanille, joka on ollut pelkästään vankien asuttama ja täysin oman onnensa nojassa viimeiset lähes kymmenen vuotta. Tämä alkuasetelma edellytti sitä, että Carpenter luo dystooppisen kuvan kaupungista, joka on palanut ja raunioina. Kuvausryhmän onneksi tuotantosuunnittelija Joe Alves ja kuvauspaikkajärjestelijä Barry Bernardi törmäsivät Illinois'in osavaltion kaupunkiin nimeltä East St. Louis. Kaupunki pullistelee korttelikaupalla vanhoja rakennuksia, jotka hädin tuskin selvisivät vuoden 1976 valtaisasta tulipalosta. Kortteleita oli myös sortunut maan tasalle niin että tyhjiä alueita saattoi olla muutamankin korttelin matkalta. Juuri tällainen alue sopi näkymäksi ränstyneestä Manhattanista. Kuvaksia tehtiin yöaikaan viiden kuukauden ajan, kunnes elokuva saatiin kasaan marraskuussa 1980. Teattereihin elokuva saatiin hyvällä menestyksellä heinäkuussa 1981. Enemmistö elokuva-arvostelijoista vaikuttui näkemästään: Manhattan on filmissä pimeä, likainen ja vakuuttavan synkkä. Alves löysi myös sillan, joka sopi esittämään 69. kadun siltaa: Chain of Rocks Bridge. Silta ostettiin valtiolta yhden dollarin hintaan ja myytiin sitten takaisin samalla summalla, kun kuvaukset päättyivät. St. Louisin kaupunki sijaitsee Mississippi-joen varrella Missourin osavaltion puolella vastapäätä East St. Louisia. Myös St. Louisista löytyi sopivia kuvauspaikkoja, kuten Fox Theatre ja St. Louis Union Station. Muutamia muitakin kuvauspaikkoja käytettiin, mutta siinä elokuva teki historiaa, että filmiryhmä sai viranomaisilta ensimmäisenä kuvausryhmänä ikinä luvan kuvata Vapaudenpatsaan "kotona" Liberty Islandilla. Kolme kuukautta aiemmin oli tapahtunut pommi-isku, joten lupaa ei ollut helppo saada.
Kun Snake Plissken lähestyy Manhattania purjelentokoneella, nähdään koneen ohjaamossa kolme näyttöä, joilla pyörii sinivihreä kolmiulotteinen viivapiirrosgrafiikka kohteesta. Ruuduilla näkyy laskeutumispaikka World Trade Centerin katolla ja ympäröiviä rakennuksia. 1980-luvun alussa tietokoneanimaatio oli niin kallista, että se oli Carpenterin ulottumattomissa etenkin pienellä budjetilla. Elokuvassa kuitenkin käytettiin New York Cityn pienoismallia jo muutenkin, ja tätä hyödynnettiin nyt uudella tavalla: Rakennusten reunoihin kiinnitettiin heijastavaa teippiä, ja sitten pienoismallia kuvattiin mustavalolampun loisteessa. Tällöin ainoastaan teippi tuli näkyviin, ja näin saatiin aikaan vaikutelma kolmiulotteisesta viivapiirrosgrafiikasta.
Arvioita

Ilta-Sanomien Timo Malmi arvioi, että trilleri juuttuu tavanomaisiin toimintajaksoihin mutta kohenee lopulta ironisiin vetoihin. Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi luonnehtii elokuvaa tyylikkään näköiseksi mutta hieman vaisuksi perusjännäriksi. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Esiosa

Pako New Yorkista on saamassa esiosan, jonka käsikirjoituksesta vastaavat Neil Cross ja Leigh Whannell ja jonka ohjaa Robert Rodriguez. Elokuvasta tiedetään se, että Plisskenin ei siinä vielä tarvitse käyttää silmälappua ja se, että sen mukaan Plisskenin etunimi on Robert ja sotilasarvo eversti.
Aiheesta muualla

"Kattokruunuja konepellillä" – Teemu Nikki puhuu suuresti fanittamastaan elokuvasta Pako New Yorkista – Yle Areena
John Carpenterin ohjaamat elokuvat
| --- | --- |
1970-luku:   Pimeä tähti (1974)  Hyökkäys poliisiasemalle (1976)  Halloween – naamioiden yö (1978)  Vainoavat silmät (1978)  Elvis (1979) 
1980-luku:   Usva (1980)  Pako New Yorkista (1981)  The Thing – ”se” jostakin (1982)  Christine – tappaja-auto (1983)  Starman (1984)  Säpinää Chinatownissa (1986)  Pimeyden valtias (1987)  Pahan kehä (1988) 
1990-luku:   Näkymättömän miehen muistelmat (1992)  Hulluuden syövereissä (1995)  Kirottujen kaupunki (1995)  Pako L.A:sta (1996)  John Carpenterin vampyyrit (1998) 
2000-luku:  Ghosts of Mars (2001)
2010-luku:  The Ward (2010)
Irving Baxter

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Irving Baxter |  Irving Baxter |  Irving Baxter |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1900 | korkeushyppy |  |
|  Kultaa | Pariisi 1900 | seiväshyppy |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | vauhditon korkeushyppy |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | vauhditon pituushyppy |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | vauhditon kolmiloikka |  |
Irving Baxter (25. maaliskuuta 1876 – 13. kesäkuuta 1957) oli yhdysvaltalainen korkeus- ja seiväshyppääjä ja olympiavoittaja.
Irving Baxter on ainoa urheilija, joka on voittanut olympiakultaa sekä korkeushypyssä että seiväshypyssä. Pariisin 1900 olympiakisoissa hän saavutti kultamitaliensa lisäksi kolme hopeamitalia, kun hän sijoittui kaikissa vauhdittomissa hypyissä Ray Ewryn jälkeen toiseksi.
Yhdysvaltain korkeushyppymestaruuden Baxter voitti 1897–1900 ja 1902. Hänen ennätyksensä korkeushypyssä oli 191,5.
Saavutuksia

Olympiakisoissa Pariisissa 1900
Kultaa korkeushypyssä (tulos 190, rikkoi Ellery Clarkin olympiaennätyksen yhdeksällä senttimetrillä)
Kultaa seiväshypyssä (tulos 330, sivusi olympiaennätystä)
Hopeaa vauhdittomassa korkeushypyssä (tulos 152,5)
Hopeaa vauhdittomassa pituushypyssä (tulos 313,5)
Hopeaa vauhdittomassa kolmiloikassa (tulos 9,95)
Baxter Pariisin olympialaisissa 1900
FS Bayard (1880)

| Bayard |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  lokakuu 1876
Laskettu vesille:  maaliskuu 1880
Palveluskäyttöön:  1882
Poistui palveluskäytöstä:  proomuksi 1899
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 915 t
Pituus:  81,00 m (vesiraja)
Leveys:  17,45 m
Syväys:  7,62-7,70 m
Koneteho:  4 400 ihp
Nopeus:  14-14,5 solmua
Miehistöä:  451
Aseistus
Aseistus:  4 × 9,4"/19 Mle 1870 -tykkiä 2 × 7,6" tykkiä 6 × 5,5" tykkiä 4 × 47 mm tykkiä 12 × 37 mm tykkiä
Bayard oli Ranskan laivaston vuonna 1880 vesillelaskettu teräsrunkoinen Bayard-luokan barbetteristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin lokakuussa 1876. Alus laskettiin vesille maaliskuussa 1880 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1882.
Palvelus

Bayard riisuttiin aseista ja se muutettiin proomuksi vuonna 1899.
Viipurin ja Savonlinnan lääni

Viipurin ja Savonlinnan lääni (ruots. Viborgs och Nyslotts län) oli vuonna 1634 perustettu lääni, joka käsitti suurin piirtein nykyiset Pohjois-Savon, Etelä-Savon, Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson maakunnat sekä Viipurin ympäristön ja Karjalankannaksen länsiosan. Läänin pääkaupunki oli Viipuri.
Lääni perustettiin alun perin nimellä Karjalan lääni. Vuosina 1641–1650 lääni oli väliaikaisesti jaettuna Viipurin lääniksi ja Savonlinnan lääniksi. Vuonna 1650 nämä yhdistettiin nimellä Viipurin ja Savonlinnan lääni.
Isonvihan päättäneessä Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 läänin kaakkoisosa luovutettiin Venäjälle suunnilleen nykyisen valtakunnanrajan mukaisesti. Ruotsille jääneistä läänin osista muodostettiin yhdessä Käkisalmen läänin länsi- ja pohjoisosien kanssa Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni.
| --- | --- |
Suomen läänit 1635: 1: Turun ja Porin lääni, 14: Uudenmaan ja Hämeen lääni, 18: Pohjanmaan lääni, 20: Viipurin ja Savonlinnan lääni, 21: Käkisalmen lääni: Suomen läänit 1721: 1: Turun ja Porin lääni, 14: Uudenmaan ja Hämeen lääni, 18: Pohjanmaan lääni, 19: Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni
Maaherrat

Åke Eriksson Oxenstierna 1634–1637
Erik Gyllenstierna 1637–1641
Karl Mörner 1641–1644 (Viipurin lääni)
Johan Rosenhane 1644–1650 (Viipurin lääni)
Herman Fleming 1641–1645 (Savonlinnan lääni)
Mikael von Jordan 1645–1650 (Savonlinnan lääni)
Johan Rosenhane 1650–1655
Axel Axelsson Stålarm 1655-1656
Anders Koskull 1656–1657
Erik Kruse 1657–1658
Jakob Törnsköld 1658–1667
Harald Oxe 1667
Conrad Gyllenstierna 1667–1674
Fabian Wrede 1675–1681
Carl Falkenberg 1681–1686
Anders Lindhielm 1689–1704
Georg Lybecker 1705–1712
| n k Suomen läänit (1634–2009) |
| --- | --- |
1634–1917:  Hämeen lääni (1831–1997)  Kuopion lääni (1831–1997)  Kymenkartanon ja Savon lääni (1747–1775)  Kymenkartanon lääni (1775–1831)  Käkisalmen lääni (1634–1721)  Mikkelin lääni (1831–1997)  Oulun lääni (1775–2009)  Pohjanmaan lääni (1634–1775)  Savon ja Karjalan lääni (1775–1831)  Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni (1721–1747)  Turun ja Porin lääni (1634–1997)  Uudenmaan lääni (1831–1997)  Uudenmaan ja Hämeen lääni (1634–1831)  Vaasan lääni (1775–1997)  Viipurin ja Savonlinnan lääni (1634–1721)  Viipurin lääni (1812–1945) 
1917–1997:  Ahvenanmaan lääni (1918–2009)  Hämeen lääni (1831–1997)  Keski-Suomen lääni (1960–1997)  Kuopion lääni (1831–1997)  Kymen lääni (1945–1997)  Lapin lääni (1938–2009)  Mikkelin lääni (1831–1997)  Oulun lääni (1775–2009)  Petsamon lääni (1921–1921)  Pohjois-Karjalan lääni (1960–1997)  Turun ja Porin lääni (1634–1997)  Uudenmaan lääni (1831–1997)  Vaasan lääni (1775–1997)  Viipurin lääni (1812–1945) 
1997–2009:  Ahvenanmaan lääni (1918–2009)  Etelä-Suomen lääni (1997–2009)  Itä-Suomen lääni (1997–2009)  Lapin lääni (1938–2009)  Länsi-Suomen lääni (1997–2009)  Oulun lääni (1775–2009) 
 Suomen myöhemmälle alueelle ulottuneet Ruotsin läänit ja Venäjän kuvernementit: Västernorrlandin lääni (1634–1638)  Västerbottenin lääni (1638–1809)  Pietarin kuvernementti (1721–1744)  Viipurin kuvernementti (1744–1812)
Achille Silvestrini

Achille Silvestrini
Achille Silvestrini (25. lokakuuta 1923 – 29. elokuuta 2019) oli italialainen pappi. Hänestä tuli yksi katolisen kirkon kardinaaleista 28. kesäkuuta 1988, mutta osallistuminen vuoden 2005 konklaaviin oli mahdotonta yli 80 vuoden iän johdosta.
Silvestrini sai pappisvihkimyksensä 13. heinäkuuta 1946. Hän toimi idän kirkkojen kongregaation prefektinä vuosina 1991–2000.
Bassin de la Villette

Bassin de la Villette
Saint-Martinin pato ja Canal de la Villette 1800-luvun alussa, Christophe Civetonin kaiverrus
Näkymä Rotonde de la Villetteltä vanhoille makasiineille
Rue de Criméen nostosilta
Altaan pää Rond-point de la Villettellä, Place de la Bataille-de-Stalingradilla. Postikortti 1900-luvun alusta.
Sillan alta alkaa Canal Saint-Martin. Sillalla on Pariisin linja-auto- ja raitioliikennettä ylläpitäneen Compagnie général des omnibus -yhtiön kioski. Ylempänä viadukti, jolla jo tuolloin kulki Pariisin metron linja 2.
Bassin de la Villette on tekojärvi Pariisin koillisosassa, 19. arrondissementissa. Se täytettiin vedellä 2. joulukuuta 1908. Se on osa Pariisin kanavaverkkoa ja yhdistää Canal de l’Ourcqin Canal Saint-Martiniin.
Tekojärvi jakautuu kahteen osaan, ensimmäiseen ja toiseen altaaseen, joista jälkimmäistä usein pidetään myös osana Canal de l’Ourcqia.
Ensimmäinen allas

Bassin de la Villetten ensimmäinen allas on suorakulmainen, 800 metrin pituinen ja 70 metrin levyinen. Se alkaa Rue de Criméen nostosillalta, joka on viimeinen laatuaan Pariisissa, ja päättyy Place de la Bataille-de-Stalingradille, jossa sijaitsee Rotonde de la Villette. Sen pohjoisrantaa pitkin kulkee Quai de la Seine, etelärantaa Quai de la Loire, jotka jalankulkusilta Passerelle de la Moselle yhdistää toisiinsa alktaan keskikohdalla. Altaan rannoilla on jokiristeilyalusten laitureita.
Altaalla on aikojen kuluessa ollut useita tehtäviä. Alun perin se rakennettiin pariisilaisten juomavesivarastoksi. Toinen tehtävä, joka sillä oli yhteinen toisen altaan kanssa, oli johtaa vesiliikennettä varten vettä altaasta Seineen johtaviin kanaviin (Canal Saint-Denis ja Canal Saint-Martin).
Ensimmäistä allasta ympäröivät 1800-luvun alussa puutarhat, joissa pariisilaiset viettivät vapaa-aikaansa, kesällä kävellen, talvella luistellen altaan jäällä. Mutta teollistumisen myötä allas menetti 1850-luvulta lähtien merkityksensä vapaa-ajan viettopaikkana. Sen rannoille nousi suuri joukko varastorakennuksia, ja vuosisadan lopulla alueesta tuli tukkukaupan keskus.
Vuonna 1832 Pariisia koetteli suuri koleraepidemia. Niistä pariisilaisista, jotka käyttivät Bassin de la Villetten vettä, suurempi osa välttyi tartunnolta kuin Javelin ja Samaritainen pumppulaitoksissa Seinestä saatua vettä käyttävistä, sillä jokeen laskettiin myös Pariisin jätevedet, myös Hôtel-Dieustä tulleet, missä oli lukuisia sairastuneita.
Altaan ylittävän 13 metrin korkuisen ja 85 metrin pituisen Passerelle de la Moselle -nimisen jalankulkusillan, rakensi Armand Moisan, ja se valmistui vuonna 1882. Sitä korostaa kolmen metrin läpimittainen kello. Kun alkuperäinen kello ei enää toiminut, se vaihdettiin vuonna 1966.
Toinen allas

Bassin de la Villetten ensimmäisen ja toisen altaan erottaa toisistaan vuonna 1885 valmistunut Rue de Crimée'n 85 tonnin painoinen nostosilta Pont de Flandre.
Toinen allas, jota usein pidetään osana Canal de l’Ourcqia, on 730 metriä pitkä ja 30 metriä leveä. Alun perin sen rannalla sijaitsi vanha La Villetten kylä.
Altaan pohjoispäässä on pyöreä leventymä, josta erkanevat eri suuntiin Bassin de la Villette, yli 100 kilometrin pituinen Canal de l’Ourcq, joka tuo sinne Ourcq-joen vettä, sekä noin 6647 metrin pituinen Canal Saint-Denis, joka yhtyy Seineen Saint-Denis'ssä. Samaan kanavien risteykseen liittyy myös Darse du Fond-de-Rouvray, kanavalaivojen satama.
Vesiliikenne ja taloudellinen merkitys

Pariisin kanavien varret kehittyivät 1800-luvun toiselta neljännekseltä lähtien tärkeiksi rahtilaivaliikenteen satamapaikoiksi. Vuosisadan loppupuolelle niiden varsille sekä Pariisiin että nykyisen Seine-Saint-Denis'n departementin alueelle muodostui myös erittäin tärkeitä teollisuusalueita. Samoihin aikoihin Bassin de La Villetten satamaliikenne oli huipussaan ja veti vertoja Bordeaux'n satamalle.
1900-luvulla rahtilaivaliikenteen määrä on vaihdellut. Suurimmillaan se on ollut maailmansotien jälkeisinä taloudellisina nousukausina. Vuosisadan lopulla kanavaliikenne kuitenkin väheni, eikä Bassin de La Villettessä ole enää lainkaan toimivaa rahtilaivasatamaa. Muutoinkin Pariisin kanavien tavaraliikenne on nykyisin vähäisempää kuin koskaan ennen niiden historian aikana. Vuonna 2000 tavaraa kuljetettiin noin miljoona tonnia.
Rahtilaivojen sijasta kanavilla alkoi liikennöidä joukko turistiristeiluksia, joskin niiden kannattavuus oli aluksi heikko. Niistä monien lähtösatamana on Bassin de la Villette.
Kulttuurinen merkitys ja virkistyskäyttö

Kiertoajelualukset käyttävät altaan reunoja satamapaikkanaan ympäri vuoden. Niissä pidetään myös teatteri- ja elokuvaesityksiä sekä konsertteja.
Kesäisin altaan reunalle kerääntyy kalastajia, pétanquen pelaajia ja eväsretkeläisiä. Kesäiltaisin varsinkin sen eteläpuolinen ranta, joka on pidempään auringossa, on usein päästä päähän täynnä ihmisiä. Altaalla harrastetaan myös soutua ympäri vuoden.
Joka vuosi kesäkuussa vietetään altaan juhlaa. Sen rannoilla pidetään konsertteja, erilaisia esityksiä ja näyttelyjä. Juhla päättyy suureen ilotulitukseen, jossa raketit ammutaan jalankulkusillalta.
Vuodesta 2007 suuri osa Quai de la Seinestä on otettu Paris Plages -hankkeen käyttöön. Sinne on perustettu muun muassa ravintoloita, venesatamia, lasten leikkipaikkoja ja pétanque-kenttiä.
Quai de la Seinen varrella toimivat myös Groupe INSEECiin kuuluvat kaupallisen alan oppilaitokset Sup de Pub ja Sup Career.
Bassin de la Villette nähtynä jalankulkusillalta kohti Rotonde de la Villetteä.
Bassin de la Villette nähtynä jalankulkusillalta kohti vanhoja makasiineja.
Bassin de la Villette talvella jalankulkusillalta nähtynä. Vanhojen makasiinien takana näkyvät taustalla Pantinin suuret myllyt.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Bassin de la Villette
Kirjallisuutta

Michel Mérille: Le canal de l'Ourcq, Vie et anecdotes.  Pariisi:  Amarco éditions, 1966.  ISBN 2-950957-10-2
Bassin de la Villette
Quai de Loire noin 1903-1908
Rakennuksia altaan koillispäässä
Käännös suomeksi
Sari Aalto

| Sari Aalto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. maaliskuuta 1987 (ikä 37) Kempele
Ammatti:  vatsastapuhuja
Vanhemmat:  Simo Aalto (isä),  Kirsti Aalto (äitipuoli), Eeli Aalto (isoisä)
Puoliso:  Joona Kortesmäki
Sukulaiset:  Suvi Aalto (serkku),  Saara Aalto (serkku)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Sari Aalto (s. 13. maaliskuuta 1987 Kempele) on suomalainen vatsastapuhuja, joka on toiminut vatsastapuhumisen ammattilaisena vuodesta 2013 lähtien. Hän on koulutukseltaan teatteri-ilmaisun ohjaaja (AMK).
Ura > Sosiaalinen media

21. lokakuuta 2013 Aalto loi itselleen Youtube-kanavan, johon julkaisi ensimmäisen videonsa seuraavana päivänä. Kanava rikkoi miljoonan tilaajan rajan 24. huhtikuuta 2023 ja kahden miljoonan rajan maaliskuussa 2024. Marraskuussa 2024 kanavalla on yli 2,3 miljoonaa tilaajaa ja yli 2,5 miljardia katselukertaa.
Aallolla on myös Tiktok-tili, jolla on maaliskuussa 2024 yli 5,1 miljoonaa seuraajaa.
Ura > Televisio ja elokuva

Vuonna 2015 Aalto esiintyi MTV3:n televisio-ohjelmassa Voitolla yöhön näyttelijä Jukka Rasilan vatsastapuhumiskouluttajana. Syksyllä 2016 Aalto kilpaili Talent Suomi -televisio-ohjelman viidennellä tuotantokaudella sijoittuen toiseksi.
Aalto oli mukana America’s Got Talentissa yhdessä Rudi Rokin kanssa, mutta he eivät päässeet koe-esiintymisestä jatkoon.
Aalto esiintyi Oskari-nukkensa kanssa Putouksen kymmenennen kauden finaalilähetyksessä.
Aalto näyttelee Simpanssi-Anssi-nukkensa kanssa vuoden 2024 elokuvassa Prinsessa Pikkiriikki.
Aalto kilpaili vuonna 2024 Masked Singer Suomi -viihdeohjelman kuudennella kaudella Kakkana sijoittuen neljänneksi.
Filmografia > Elokuvat

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2024 | Prinsessa Pikkiriikki | vatsastapuhuja |  |