stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paistunturin erämaa

Erämaa-alueen eteläosissa sijaitsevaa soidensuojelualuetta syksyllä taustallaan Ailikas-tunturi.
| --- | --- |
Sijainti:  Utsjoki / Inari Suomi
Pinta-ala:  1 570 km²
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Paistunturin erämaa-alue, Báišduoddara meahcceguovlu, Paištuoddâra meccikuávlu 
Tyyppi:  Erämaa-alue 
Perustettu:  1991
Hallinto:  Metsähallitus
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Paistunturin erämaa-alue (pohjoissaameksi Báisduoddara meahcceguovlu, inarinsaameksi Paištuoddâr meccikuávlu) on Pohjois-Lapissa sijaitseva vuonna 1991 perustettu erämaa-alue. Suurin osa erämaan 1 570 neliökilometrin alasta kuuluu Utsjoen kuntaan, ja sen kaakkoiskulma puolestaan Inariin. Maisemalle tyypillisiä ovat tunturikankaat ja -koivikot sekä tuntureiden väleihin sijoittuvat aapa- ja palsasuot. Kevon luonnonpuisto jakaa Paistunturin erämaan lähestulkoon kahtia: erämaa-alueen länsi- ja itäosat yhdistyvät Kevon alueen eteläpuolella. Paistunturin erämaa on kuulunut Natura 2000 -suojeluverkoston kohteisiin vuodesta 1998 lähtien, jolloin se määriteltiin SCI-alueeksi ja myöhemmin vuonna 2015 SAC-alueeksi.
Maantiede

Paistunturin erämaa on Suomen erämaa-alueista neljänneksi suurin ollen pinta-alaltaan noin 157 000 hehtaaria. Yhdessä sen sisään jäävän Kevon luonnonpuiston sekä niihin liitoksissa olevien soidensuojelualueiden kanssa luonnontilainen kokonaisuus on laajuudeltaan lähes 238 000 hehtaaria. Pohjois-Lapin luoteisperukassa sijaitsevaa erämaata rajaa sen pohjois- ja länsipuolella oleva Tenojokilaakso. Idässä sen ja Kaldoaivin erämaa-alueen väliin jää Valtatie 4, ja etelässä puolestaan kantatie 92 (Karigasniementie), jonka eteläpuolella koskematon luonto jatkuu Muotkatunturin erämaana.
Suurelta osin puuton ja loiva tunturiylänkö hallitsee erämaan keski- ja pohjoisosia. Alueen korkein huippu Gáimmoivi yltää 619 metrin korkeuteen merenpinnan tasosta. 641-metrinen Guivi, joka on Paistuntureiden korkein huippu, sijaitsee kuitenkin Kevon luonnonpuiston puolella. Paistunturin erämaan lounaisosassa ympäristöstään hyvin erottuu puolestaan Ailikas-tunturi. Syvät jokilaaksot halkovat tunturimaisemaa.
Pääosa prekambrisesta kallioperästä kuuluu Lapin granuliittivyöhykkeeseen, joka kulkee luoteesta Norjan puolelta Leavvajohkan kompleksina jatkuen Paistunturin erämaan halki Inarijärven eteläosiin ja edelleen itään Venäjälle. Erämaan keski- ja itäosien maaperässä on lisäksi suurikokoisia graniittigneissikaistaleita, ja lisäksi merkittävä osa graniittigneissikallioperästä sijaitsee Kevon luonnonpuiston puolella. Graniittigneissin joukossa on magmojen synnyttämiä syväkiviä. Maaperän synty ajoittuu kvartäärikauteen, jonka alussa noin kaksi miljoonaa vuotta sitten maapallon ilmasto viileni. Suomi peittyi useita kertoja mannerjäätikön alle, ja suli välissä olevien lämpimämpien interglasiaalikausien aikana. Pohjois-Suomi sijaitsi jääkauden loppuvaiheen jäätiköitymisalueen keskiosassa, ja Paistuntureiden kohdalla mannerjäätikkö virtasi etelälounaasta pohjoiskoilliseen. Noin 10 700 vuotta sitten sulavan jäätikön reuna vetäytyi etelälounaaseen, eikä reuna ollut vaihtelevista pinnanmuodoista johtuen yhtenäinen. Tuohon aikaan korkeimmat huiput, kuten Guivi ja Gáimmoaivi olivat nunatakkeja eli jäätikön läpi työntyneitä paljaita kalliosaarekkeita. Ohentunut jäätikkö keskittyi laaksoihin, joihin muodostui jopa kilometrien mittaisia pohjoiskoilliseen hitaasti kurkottaneita jäätikkövirtoja. Merkittäviä jäävirtoja sijaitsi varsinkin Kevojoen, Cuovžájohkan ja Utsjoen laaksoissa. Jäätiköt kuluttivat laaksoista pyöreitä ruuhilaaksoja. Viimeiset pienet jäätiköt sijaitsivat syvien ja varjoisien kurujen pohjilla.
Jääkaudella tai sen jälkeen syntyneessä maaperässä on sekä kivennäismaalajeja että eloperäistä maa-ainesta. Moreeni, sora ja hiekka ovat enimmäkseen mannerjäätikön kuluttavan ja kerrostavan voiman seurauksena syntyneitä kivennäismaalajeja, mutta niiden syntymiseen ovat vaikuttaneet myös kallioperän rapautuminen, virtaava vesi ja tuuli. Turve on jääkauden jälkeisenä aikana erämaahan syntynyttä eloperäistä maa-ainesta. Alueelta löytyy myös pohjavettä.
Luonto > Kasvillisuus

Keski- ja pohjoisosan tunturiylänkö on lähes puutonta aluetta, mutta rehevämpää kasvillisuutta löytyy etenkin alueen länsi- ja pohjoispuolta rajaava Tenojokilaakso. Jokilaaksojen rinteitä peittävät tunturikoivikot. Erämaassa tavataan tyypillisiä tunturi- ja suolajeja, kuten tunturiylänköjen vaivaispajuja, kurjenkanervoja ja uuvanoita sekä suoalueiden vaivaiskoivuja, variksenmarjaa ja hillaa. Soiden rimmissä tavataan tyypillisesti aapasaraa ja jouhisaraa. Erämaassa kasvaa niin sanottuja kansainvälisiä vastuulajeja, joiden koko Euroopan kannasta vähintään 20 prosenttia on arvioitu sijaitsevan Suomessa. Erämaassa tavattavia tällaisia lajeja ovat esimerkiksi pohjannoidanlukko, velttosara ja lapinleinikki. Tundrasara ja lapinleinikki on määritelty Natura 2000 -kohteen suojeltaviksi kasvilajeiksi.
Ihmistoiminta ei ole vaikuttanut erämaan kasvilajistoon kovinkaan paljoa, ja muutokset ovat rajautuneet melko pienille alueille, joista selvimpiä esimerkkejä ovat poroerotuspaikat ja porokämppien lähiympäristöt. Osa alkuperäislajeista on hyötynyt ihmisen maastoon jättämistä jäljistä. Kulkureittien varrella tyypillinen kasvi on polkusara. Tulokaslajeja ovat esimerkiksi nurmilauha, punanata, pohjannurmikka, niittysuolaheinä sekä heinätähtimö ja pihatähtimö.
Luonto > Eläimistö

Tunturialueen eläimistö on monipuolista ja tunturiluonnolle tyypillistä, jossa lajien kantamäärät ailahtelevat suuresti vuosittain. Vaihtelusta esimerkkinä toimivat myyrät ja sopulit sekä niitä syövät petoeläimet. Kantojen määrät vuorottelevat sykleissä, joissa kantojen nousut, huiput ja romahtelut seuraavat toisiaan. Paistunturin erämaassa tavataan silloin tällöin harvinaiseksi käynyttä naalia, jonka vanhana pesintäalueena erämaa tunnetaankin. Tunturikoivikoissa ja jokivarsissa elävä riekko on melko näkyvä erämaan lintu, ja sitä tavataankin alueella kaikkina vuodenaikoina. Kapustarinta elelee erämaan tuntureilla ja soilla. Haukkojen heimoon kuuluva päiväpetolintu piekana metsästää erityisesti sopuleita ja myyriä, mutta myös muita pieniä eläimiä. Natura 2000 -alueen suojelun perusteena olevia eläinlajeja ovat ruijannokiperhonen, naali, ahma ja saukko.
Tuntureilla on laajoja alueita, joita luonnehtivat täysin lehdettömät kuolleet koivikot. Koivujen joukkokuoleman on aiheuttanut tunturimittari-perhonen, jonka toukat syövät puiden lehtiä. Koivujen hävittyä tilalle on jäänyt enenevissä määrin tunturipaljakkaa. Tähän on vaikuttanut erityisen paljon vuosien 1964 ja 1966 välillä tapahtunut tunturimittarien massaesiintymä, jonka vuoksi tuhoja syntyi Ylä-Lapissa noin 500 000 hehtaarin kokoiselle alueelle. Vielä vuonna 1998 tuhoalueen laajuudeksi katsottiin 235 400 hehtaaria, jossa määritelmällisesti vähintään puolet puustosta oli kuollutta. Tuhoalueesta Utsjoella sijaitsi 101 500 hehtaaria, joka oli 62 % koko kunnan 164 000 hehtaarin koivikkopinta-alasta.
Ihmistoiminta

Erämaa kuuluu kokonaisuudessaan saamelaisten kotiseutualueeseen. Virkistyskäytön lisäksi paikkakuntalaiset luontaiselinkeinojen harjoittajat harjoittavat alueella etenkin poronhoitoa, metsästystä, kalastusta sekä hillastusta. Poronhoitoalueet jakautuvat pääosin Paistunturin, Muddusjärven, Kaldoaivin ja Muotkatunturin paliskunnille. Paikalliset pyytävät alueella paitsi hirviä, myös erityisesti riekkoja käyttämällä myös vanhan perinteen mukaisia ansoja. Ulkopaikkakuntalaiset virkistysmetsästäjät vierailevat erämaassa syysaikana ja kevättalvella.
Retkeily on painottunut varsinaisen erämaa-alueen ulkopuolelle, sillä useimmat reitit vievät Kevon luonnonpuistoon – joskin kulkien osittain Paistunturin erämaan kautta. Merkittyjen reittien vähyyden vuoksi kulkua erämaassa tapahtuu pitkälti reittien ulkopuolella, eikä Metsähallitus ole suunnitellut reittien merkittäviä lisäyksiä. Lähellä Utsjokea sijaitseva Kuoppilasjärvi on suosittu retkeilykohde, ja se sijaitseekin osittain erämaa-alueen sisäpuolella.
Erämaan ylänkö laskee jyrkästi Tenojoen laaksoon lähellä Nuvvusta. Joen ranta-alueet eivät kuulu varsinaiseen erämaa-alueeseen.
Ana Jara

| Ana Jara |
| --- | --- |

Perun pääministeri
 22. heinäkuuta 2014 – 2. huhtikuuta 2015  
Edeltäjä:  René Cornejo
Seuraaja:  Pedro Cateriano
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. toukokuuta 1968 (ikä 56) Ica
Tiedot
Puolue:  Kansallispuolue
Ethel Ana del Rosario Jara Velásquez (s. 11. toukokuuta 1968) on perulainen juristi ja poliitikko, joka oli  Perun pääministeri 22. heinäkuuta 2014 - 2. huhtikuuta 2015. Hän joutui eroamaan hävittyään luottamusäänestyksen, kun paljastui, että Perun salainen poliisi oli kerännyt tietoa maan johtohenkilöistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ana Jara Wikimedia Commonsissa
Perunansyöjät

| Perunansyöjät |
| --- | --- |

Nimi:  Perunansyöjät
Tekijä:  Vincent van Gogh
Valmistuspaikka:  Nuenen
Valmistumisvuosi:  1888
Taiteenlaji:  Naturalismi
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  82  cm
Leveys:  114  cm
Kokoelma:  Van Gogh -museo
Sijainti:  Van Gogh -museo, Alankomaat
Perunansyöjät (holl. De aardappeleters) on öljyvärimaalaus, jonka Vincent van Gogh maalasi Nuenenissa huhtikuussa 1885. Maalauksessa esiintyvät henkilöt ovat ulkonäöltään tarkoituksellisesti rumia. Teos on Amsterdamin van Gogh -museossa.
Peltokangas

Kylän sijainti Keski-Pohjanmaan kartalla.
Peltokangas on kylä Perhon kunnassa ja Keski-Pohjanmaan maakunnassa. Kylä sijaitsee yhdystie 7370:n varrella Perhon kunnan länsirajalla rajoittuen Etelä-Pohjanmaan maakunnassa sijaitsevaan Vimpeliin kuntaan.
Kylä on tunnettu siitä, että kylän asukkaiden aatemaailmassa kohtasivat sekä lestadiolaisuus, sosialismi että alkiolaisuus. Kylästä on kirjoitettu laaja kyläkirja.
Aiheesta muualla

Väkevien aatteiden kylä (Arkistoitu – Internet Archive) Lasse Kankaan kolumni Keskisuomalaisessa
Perholainen 9/2012, sivu 7/8 (Arkistoitu – Internet Archive) Perhon kunnan tiedote PDF-muodossa
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Peltokangas – aatteiden kylä, 360 sivua. (Vuonna 2012 julkaistu kyläkirja)
Antti Kosola

Antti Kosolan orkesteri Lancastria-laivan kannella vuonna 1929. Vasemmalta: Kosola, Ernest Paananen, Matti Jurva ja Axel Leaf.
Andrew "Antti" William Kosola (4. maaliskuuta 1896 Wisconsin – 14. huhtikuuta 1971 Lake Worth, Florida) oli amerikansuomalainen hanuristi, säveltäjä ja orkesterinjohtaja.
Kosola orkestereineen levytti monien amerikansuomalaisien levylaulajien säestäjänä, muun muassa Leo Kauppi ja Hiski Salomaa levyttivät New Yorkissa Antti Kosolan säestyksellä. Kun laulajat Matti Jurva, Tatu Pekkarinen ja Heikki Tuominen kiertelivät Yhdysvalloissa, he tekivät levytyksiä Kosolan orkesterin kanssa. Levytyksiä Kosola teki vuosina 1927–1931.
Vuosina 1927 ja 1930 Kosolan orkesteri teki kaksi keikkamatkaa Suomeen, jälkimmäisellä matkalla vain laivalla soittaen.
Ana Hickmann

Ana Hickmann vuonna 2009.
Ana Hickmann (s. 1. maaliskuuta 1981 Santa Cruz do Sul, Rio Grande do Sul) on brasilialainen malli.
Hickmann on tullut tunnetuksi huomattavan pitkistä jaloistaan, ja hän oli aiemmin Guinnessin ennätysten kirjassa ”maailman pitkäsäärisimpänä mallina”. Hän on 185 senttimetriä pitkä ja hänellä on vaalea tukka ja siniset silmät. Maxim-lehti sijoitti hänet vuonna 2004 sadan kuumimman naisen listan 47. ja vuonna 2005 85. sijalle.
Hickmann meni 14. helmikuuta 1998 naimisiin Alexander Correan kanssa ollessaan täyttämässä vasta 17 vuotta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ana Hickmann Wikimedia Commonsissa
Hickmannin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)
Antti Järvi

| Antti Järvi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1977 (ikä 46–47) Siilinjärvi
Ammatti:  toimittaja ja tietokirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  tietokirjallisuus
Palkinnot
 Tietokirjallisuuden Finlandia (2023) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Antti Järvi (s. 1977 Siilinjärvi) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän on työskennellyt muun muassa Helsingin Sanomissa ja Ylioppilaslehdessä sekä verkkojulkaisu Long Playssa. Järvi on myös yksi Long Playn perustajista. Hän on valmistunut filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta.
Elämä

Siilinjärvellä syntynyt Järvi muutti kuusivuotiaana vanhempiensa mukana Kankaanpäähän ja sieltä edelleen Poriin vuonna 1988. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Länsi-Porin lukiosta ja opiskeli Suomen kieltä, kirjallisuutta ja tiedotusoppia Tampereen yliopistossa. Järvi työskenteli toimittajana eri maakunta- ja paikallislehdissä ennen siirtymistään Helsingin Sanomien kulttuuritoimitukseen. Hän on työskennellyt myös Vihreän Langan toimittajana.
Järveltä on ilmestynyt kolme tietokirjaa. Yhdessä Hanna Nikkasen kanssa kirjoitettu Karanteeni : kuinka aids saapui Suomeen (2014) kertoo aidsin historiasta Suomessa. Teos oli ehdolla tietokirjallisuuden Finlandia-palkinnon saajaksi vuonna 2014, ja sai Lauri Jäntin säätiön kunniamaininnan 2015. Järven teos Minne katosi Antti Järvi? (2023) palkittiin tietokirjallisuuden Finlandia-palkinnolla. Se käsittelee talvisodan jälkeen luovutetulle alueelle vapaaehtoisesti jääneitä suomalaisia. Yksi heistä oli kirjailijan samanniminen isoisoisä, joka jäi kotiinsa Jaakkimaan muun perheen lähtiessä evakkoon.
Teokset

Järvi, Antti; Laitio, Tommi: Saa koskea : 10 konstia väkevämpään kulttuuriin.  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31536-3-2.
Nikkanen, Hanna; Järvi, Antti: Karanteeni : kuinka aids saapui Suomeen.  Helsinki:  Siltala, 2014.  ISBN 978-952-23418-8-4.
Minne katosi Antti Järvi? : kertomus kadonneesta isoisoisästä ja luovutettuun Karjalaan jääneistä.  Helsinki:  Gummerus, 2023.  ISBN 978-951-24263-1-7.
Antti Kuisma

| Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Maa:  Suomi> Miesten yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Torino 2006 | joukkuekilpailu |  |
Antti Sakari Kuisma (s. 23. helmikuuta 1978 Jyväskylä) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä ja valmentaja. Urheilu-urallaan hän saavutti olympiapronssia.
Torinon olympialaisista 2006 Kuisma sai joukkuekilpailusta pronssia. Paras henkilökohtainen arvokilpailusijoitus Kuismalle on viides sija Oberstdorfista 2005 normaalikilpailussa. Yhdistetyn maailmancupissa Kuisman paras osakilpailusijoitus on myös viides, sprinttikilpailusta 12. helmikuuta 2005 Pragelatosta.
Antti Kuisma lopetti kilpaurheilu-uransa kauteen 2007–2008.
Urheilu-uransa jälkeen Kuisma valmensi pitkään Suomen yhdistetyn nuorten maajoukkuetta. Keväällä 2022 Kuisma valittiin Suomen yhdistetyn maajoukkueen päävalmentajaksi.
Perunaranen

| Perunaranen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Viheraraset Forpus
Laji::  xanthops
Kaksiosainen nimi
 Forpus xanthops  (Salvin, 1895) 
Katso myös
   Perunaranen Wikispeciesissä   Perunaranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Perunaranen (Forpus xanthops) on Perun kotoperäinen papukaija, joka elää Marañónin laaksossa. Sen holotyypin kuvaili Osbert Salvin Viñasta Huamachucosta 1895.
Airborne

| Airborne |
| --- | --- |
Luoja(t):  Hasbro
Näyttelijä(t):  Peter Cullen (1983,1985–1987)
Ensi- esiintyminen:  leluna 1983
Henkilötiedot
Koko nimi:  Franklin E. Talltree
Ammatti:  sotilas
Sukupuoli:  mies
Kotipaikka:  Navajo reservaatti, Arizona
Suhteet
Sisarukset:  Tommy (nuorempi veli)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Airborne on Action Force -universumissa esiintyvä sankari. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1983 A Real American Hero -lelusarjassa.
Hahmon tausta

Franklin E. Talltree syntyi Navajojen reservaatissa, Arizonassa rikkaaseen perheeseen, jotka työskentelivät öljytuotannossa. Vanhemmat antoivat vanhimman pojan ottaa laskuvarjohyppytunteja, jotka saivat hänet entistä enemmän rakastamaan ilmassa olemista. Sittemmin Talltree opiskeli lakia collegessa ja liittyi koulun jälkeen armeijaan Fort Benningiin, jossa hän valitsi ilmakuljetusharjoituksen. Valmistumisen jälkeen Talltree liittyi G.I. Joen joukkoihin, jossa hän sai koodinimekseen Airborne. Hän on sotilasarvoltaan vääpeli.
Sarjakuva

Airborne esiintyi ensimmäisen kerran sarjakuvana vuonna 1983 G.I. Joe: A Real American Hero -sarjakuvalehden numerossa 11. Hän oli G.I. Joen joukoissa, jotka estivät Cobra-järjestöä saastuttamasta Alaskan putkistoa. Airborne järjesti harhautuksen, jonka avulla Snake Eyes sai ammuttua kaksi Cobran Viperliidokkia RPG kantoraketilla. Myöhemmin Airborne sai taisteluparikseen Spiritin, jotka turvasivat Snake Eyesin selustan. Airborne toimi sarjakuvan aikana useimmiten myös kanssalentäjänä muun muassa Wild Billin ja Tomahawkin kanssa.
Televisiosarjat > G.I. Joe: A Real American Hero

Peter Cullen ääninäytteli Airbornea vuonna 1983 animaatiosarjassa G.I. Joe: A Real American Hero.
Airbornella oli suurimmaksi osaksi taustarooleja läpi sarjan. Hän puolusti muun muassa G.I. Joen tukikohtaa Majur Bluddin hyökätessä kesken Skystriker XP-14F hävittäjän koelennon. Lisäksi Airborne antoi ilmatukea Big Lift operaation aikana.
Televisiosarjat > Action Force

Peter Cullen ääninäytteli Airbornea vuosina 1985-1986 animaatiosarjassa Action Force.
Airbornella oli muutama vieraileva rooli sarjan aikana. Hän muun muassa lähti pelastamaan Flashin kanssa Easter saarelle pelastamaan havaijilaista tyttöä, jonka Cobran joukot olivat siepanneet. Samaan aikaan Airbornen veli Tommy oli myös siepattu. Kaksikko löysi toisensa psyykkisen yhteyden ansiosta ja onnistuivat myös pelastamaan siepatyn tytön.
Televisiosarjat > G.I. Joe: Resolute

Airbornella oli mykkä cameo-rooli vuoden 2009 animaatiosarjassa G.I. Joe: Resolute. Se auttoi Ripcordin kanssa lentokoneessa varustamaan Dukea ja Scarlettia laskuvarjohyppy varusteiden kanssa. Kaksikko oli matkalla Cobran Omskin tukikohtaan.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat |
| --- | --- | --- |
| 1983 1985–1986 | Peter Cullen | G.I. Joe: A Real American Hero Action Force |
Painin Bundesliiga

Painin Bundesliiga (saks. Ringer-Bundesliga) on Saksassa järjestettävä painin mestaruussarja. Bundesliigaa on painittu 1960-luvulta lähtien. Liigassa kilpaillaan joukkueittain. Bundesliigassa kilpaillaan varsinaisessa 1. Bundesliigassa, 2. Bundesliigassa sekä kaaderisarjan liigoissa.
Bundesliigan mestarit

| Vuosi | Mestari | 2>  sija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1963 | Einigkeit Aschaffenburg-Damm | ESV Sportfreunde Neuaubing |  |
| 1964 | Einigkeit Aschaffenburg-Damm | ASV Heros Dortmund |  |
| 1965 | ESV Sportfreunde Neuaubing | Einigkeit Aschaffenburg-Damm |  |
| 1966 | KSV Köllerbach | ASV Heros Dortmund | 9-9 ja 12-9 |
| 1967 | VfK Schifferstadt | KSV Köllerbach |  |
| 1968 | KSV Köllerbach | KSV Witten 07 | 7-9 ja 10-8 |
| 1969 | VfK Schifferstadt | KSV Witten 07 | 9-9 ja 4-13 |
| 1970 | KSV Witten 07 | VfK Schifferstadt | 9-8 ja 10-10 |
| 1971 | VfK Schifferstadt | KSV Witten 07 | 17-7 ja 15-9 |
| 1972 | KSV Köllerbach | VfK Schifferstadt | 26-14 ja 21,5-18,5 |
| 1973 | ASV Mainz 1888 | KSV Witten 07 | 25,5-14,6 ja 13-23 |
| 1974 | KSV Witten 07 | ASV Bauknecht Schorndorf | 21-17 ja 18,5-18,5 |
| 1975 | ASV Bauknecht Schorndorf | ASV Mainz 1888 | 21-15 ja 22-14 |
| 1976 | VfK Schifferstadt | KSV Germania Aalen |  |
| 1977 | ASV Mainz 1888 | VfK Schifferstadt | 18-24 ja 26-19 |
| 1978 | KSV Witten 07 | VfK Schifferstadt | 22-14 ja 19,5-24,5 |
| 1979 | KSV Germania Aalen | KSV Witten 07 | 20-20 ja 22-18 |
| 1980 | KSV Witten 07 | AV Reilingen | 23,5-14,5 ja 23-17 |
| 1981 | KSV Witten 07 | KSV Germania Aalen | 22,5-17,5 ja 25-15 |
| 1982 | AV Reilingen | KSV Witten 07 | 18-20 ja 23-16 |
| 1983 | KSV Witten 07 | VfK Schifferstadt | 24,5-14 ja 20,5-16 |
| 1984 | KSV Germania Aalen | VfK Schifferstadt |  |
| 1985 | KSV Wiesental | KSV Germania Aalen | 19,5-17 ja 19-19 |
| 1986 | KSV Witten 07 | VfK Schifferstadt | 22,5-13,5 ja 17,5-19,5 |
| 1987 | AC Bavaria Goldbach | VfK Schifferstadt |  |
| 1988 | VfK Schifferstadt | AC Bavaria Goldbach |  |
| 1989 | AC Bavaria Goldbach | KSV Wiesental |  |
| 1990 | VfK Schifferstadt | AC Bavaria Goldbach |  |
| 1991 | AC Bavaria Goldbach | RWG Mömbris-Königshofen |  |
| 1992 | AC Bavaria Goldbach | VfK Schifferstadt |  |
| 1993 | AC Bavaria Goldbach | VfK Schifferstadt |  |
| 1994 | AC Bavaria Goldbach | RWG Mömbris-Königshofen |  |
| 1995 | AC Bavaria Goldbach | VfK Schifferstadt |  |
| 1996 | AC Bavaria Goldbach | VfK Schifferstadt |  |
| 1997 | KSV Germania Aalen | AC Bavaria Goldbach |  |
| 1998 | KSV Germania Aalen | AC Bavaria Goldbach |  |
| 1999 | KSV Germania Aalen | KSV Witten 07 |  |
| 2000 | KSV Germania Aalen | KSV Köllerbach | 17-9 ja 13,5-8,5 |
| 2001 | KSV Germania Aalen | VfK Schifferstadt | 10-14,5 ja 14-9 |
| 2002 | KSV Germania Aalen | VfK Schifferstadt | 13-9 ja 12-8 |
| 2003 | VfK Schifferstadt | KSV Germania Aalen | 16,5-6 ja 12-10 |
| 2004 | VfK Schifferstadt | KSV Germania Aalen | 13-14,5 ja 17,5-6 |
| 2005 | 1. Luckenwalder SC | SV Siegfried Hallbergmoos | 22-13 ja 30-5 |
| 2006 | KSV Köllerbach | 1. Luckenwalder SC | 23-13 ja 21-18 |
Antti Kuivalainen

Antti Kuivalainen (s. 20. kesäkuuta 1970) on suomalainen dokumentti- ja tv-ohjaaja. Hän työskentelee myös valosuunnittelijana, valo- ja videokuvaajana sekä leikkaajana.
Kuivalaisen ohjaamia dokumentteja ovat Sitten ajat muuttuivat - Tavastia 50 (2022), Kiusatut - tarinoita selviytymisestä (2016), Ruisrock – 40 vuotta rockia ja rakkautta (2010) ja  Don Huonot: Musiikkia lehmille (2003). Vuodesta 2001 alkaen hän on ohjannut ja leikannut lukuisia tv-ohjelmia. Hänen viimeisimpiä töitään on käsikirjoitus ja leikkaus Mika Kaurismäen Hassisen kone - 40 vuotta myöhemmin -elokuvaan (2023). Kuivalainen on toiminut myös visualistina musiikkialan tehtävissä. Hän on tehnyt yhteistyötä mm. Ismo Alangon, J. Karjalaisen, Kimmo Pohjosen, Apocalyptican, Minna Tervamäen ja Marita Liulia kanssa. Hän tekee myös nimellä Dj ValoAntti  omaa musiikkia sekä soittaa dj-keikkoja vinyylisingleillä.
Antti Kuosmanen

Antti Juhana Kuosmanen (s. 4. helmikuuta 1950 Juva) on suomalainen diplomaatti. Hän on toimi Suomen pysyvänä edustajana Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestössä OECD:ssä ja YK:n kasvatus- tiede- ja kulttuurijärjestössä Unescossa Pariisissa vuosina 2009-2013. Vuonna 2015 hän johti kuuden kuukauden ajan Suomen suurlähetystöä Singaporessa. Hän oli vuosina 2013–2015 Suomen korkean virkamiestason edustaja ASEMissa (Asia-Europe Meeting). Koulutukseltaan hän on filosofian kandidaatti.
Aikaisemmalla virkaurallaan ulkoasiainministeriössä Antti Kuosmanen on ollut Suomen suurlähettiläs Pekingissä, Kiinan kansantasavallassa sekä Mongoliassa (2005–2009), kauppapoliittisen osaston päällikkö (2002–2005), EU-sihteeristön apulaispäällikkö (1995–1996) sekä Länsi-Euroopan integraatiotoimiston päällikkö (1993–1994). Hän tuli ulkoasiainhallinnon palvelukseen vuonna 1976 ja palveli Suomen pysyvässä edustustossa Genevessä (1980–1984) ja EU-edustustossa Brysselissä (1988–1993).
Antti Kuosmanen toimi EU:n ministerineuvoston pääsihteeristössä osastopäällikkönä vuosina 1996–2002. Hän on julkaissut teoksen "Finland's Journey to the European Union" (EIPA 2001) sekä lukuisia artikkeleita eri kirjoissa ja muissa julkaisuissa.
Antti Kuosmanen on naimisissa vuodesta 1975 Satu Kuosmasen, o.s. Eerikäinen, kanssa. Heillä on kaksi tytärtä. Hän siirtyi eläkkeelle 1.3.2018.