stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lisovan metroasema

| Lisova (Лісова) |
| --- | --- |

 Kiovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Svjatošynsko-Brovarska-linja
Sijainti:  50°27′52″N, 30°38′42″E
Paikkakunta:  Kiova, Ukraina
Avattu:  5. joulukuuta 1979
Rakenne
Tyyppi:  pinta-asema
Lisova (ukr. Лісова) on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 5. joulukuuta 1979.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lisovan metroasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tšernihivska ▷ Akademmistetško |  |  Svjatošynsko-Brovarska-linja päätepiste |  |  |
muokkaa wikidataa
Ylä-Baijeri

| Ylä-Baijeri Oberbayern |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Piirin sijainti Saksassa
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Piirikuntia:  20 + 3
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  München
Pinta-ala:  17 530 km²
Väkiluku (31.12.2023):  4 820 938
 – väestötiheys:  275 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  DE21
 
Hallintopiirin internetsivut
Ylä-Baijeri (saks. Oberbayern) on yksi saksalaisen Baijerin osavaltion seitsemästä hallintopiiristä (saks. Regierungsbezirke). Se sijaitsee eteläisen Baijerin alueella, ja sen keskuskaupunki on München. Hallintopiirin pinta-ala on 17 530 neliökilometriä, ja siellä oli 4 820 938 asukasta vuoden 2023 lopussa. Ylä-Baijeri on sekä pinta-alaltaan että väkiluvultaan Baijerin suurin hallintopiiri.
Hallintopiiri on jaettu 20 piirikuntaan (saks. Landkreise) ja kolmeen niin kutsuttuun piirivapaaseen kaupunkiin (saks. kreisfreie Städte). Piirivapaita eli piirikuntiin kuulumattomia kaupunkeja Ylä-Baijerissa ovat Ingolstadt, München ja Rosenheim.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ylä-Baijeri Wikimedia Commonsissa
Hallintopiirin internetsivut (saksaksi)
Piirin hallinnon internetsivut (saksaksi)
Saksan hallintopiirit
| --- | --- |
Baden-Württemberg:   Freiburg  Karlsruhe  Stuttgart  Tübingen 
Baijeri:   Ala-Baijeri  Mittelfranken  Oberfranken  Oberpfalz  Schwaben  Unterfranken  Ylä-Baijeri 
Hessen:   Darmstadt  Gießen  Kassel 
Nordrhein-Westfalen:   Arnsberg  Köln  Detmold  Düsseldorf  Münster
Ned Washington

Ned Washington (15. elokuuta 1901 – 20. joulukuuta 1976) oli yhdysvaltalainen pop- ja elokuvamusiikin sanoittaja. Hän kirjoitti yhteistyökumppaneidensa kuten Victor Youngin ja Dmitri Tjomkinin kanssa lukuisia hittikappaleita ja sai uransa aikana 12 Oscar-ehdokkuutta voittaen palkinnon kolme kertaa.
Ura

Washingtonin ura alkoi vuonna 1922 vaudeville-MC:nä. Myöhemmin hän alkoi toimia esiintyjien agenttina ja kirjoittaa lauluja. Ensimmäiset kappaleensa Washington sai näytelmään Vanities of 1928, ja ensimmäinen hitti tuli Victor Youngin säveltämästä ”Can’t We Talk It Over” -kappaleesta vuonna 1931. Youngista tuli Washingtonin uran pääyhteistyökumppani, ja nämä kirjoittivat yhdessä muun muassa standardeiksi muodostuneet kappaleet ”I Don't Stand a Ghost of a Chance with You” (1933), ”Stella by Starlight” (1944) ja ”My Foolish Heart” (1949).
Washington muutti vuonna 1934 Hollywoodiin ja sanoitti musiikkia MGM:n, Paramountin ja Disneyn elokuviin. Hollywoodissa syntyivät hänen suurimmat hittinsä; ensimmäisenä listoille nousi vuonna 1938 Hoagy Carmichaelin säveltämä ”The Nearness of You”. Vuoden 1940 elokuva Pinocchio toi Washingtonille Oscar-palkinnot parhaasta musiikista ja parhaasta laulusta kappaleella ”When You Wish Upon a Star” (”Tähti toiveen toteuttaa”). Washington sanoitti musiikin myös elokuviin Dumbo (1941), Kenelle kellot soivat (1943), Vihreän delfiinin maa (1947) sekä Leppymättömät (1960).
Yhteistyössä Dmitri Tjomkinin kanssa Washington kirjoitti useita suursuosioon nousseita kappaleita. Vuoden 1952 elokuvaan Sheriffi kirjoitettu kappale ”High Noon (Do Not Forsake Me, Oh My Darlin’)” toi kaksikolle parhaan laulun Oscar-palkinnon. Muita Tjomkinin ja Washingtonin hittejä olivat ”Return to Paradise”, ”The High and the Mighty” (molemmat 1954), ”Wild Is the Wind” (1956) sekä tunnusmusiikki tv-sarjaan Lännen tie (Rawhide).
Tunnettuja kappaleita

”I Don't Stand a Ghost of a Chance with You” (säv. Victor Young, 1932)
”When You Wish upon a Star” (säv. Leigh Harline, 1940)
”Stella by Starlight” (säv. Young, 1944)
”On Green Dolphin Street” (säv. Bronisław Kaper, 1947)
”My Foolish Heart” (säv. Young, 1950)
”High Noon (Do Not Forsake Me, Oh My Darlin’)” (säv. Dmitri Tjomkin, 1952)
”Rawhide” (säv. Tjomkin, 1958)
Luciano Bux

Luciano Bux (29. kesäkuuta 1936 Bari – 8. elokuuta 2014) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. heinäkuuta 1961 ja nimitettiin Bari-Bitonton arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Aurusulianan titulaaripiispaksi 21. tammikuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Andrea Mariano Magrassi, jota avustivat Giuseppe Lanave ja Michele Mincuzzi.
Bux sai 5. helmikuuta 2000 nimityksen Oppido Mamertina-Palmin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 2. heinäkuuta 2011.
Lismore

| Lismore |
| --- | --- |

Valtio:  Australia
Osavaltio:  Uusi Etelä-Wales
Perustettu:  1856
Kaupungiksi:  1946
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  40,3 km²
Korkeus:  12 m
Väkiluku (2016):  27 570
 – Väestötiheys:  685 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lismore on kaupunki Australiassa, Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa. Kaupungissa oli 27 570 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee osavaltion koilliosassa. Lismoren kylä perustettiin vuonna 1856, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1946. Kaupungissa valmistetaan esimerkiksi voita, vaatteita ja sahateollisuuden tuotteita. Kaupungin asukkaista noin 18 prosenttia on alle 14-vuotiaita, ja noin 19 prosenttia on yli 65-vuotiaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lismore Wikimedia Commonsissa
Nuestra Señora de la Asunción (1772)

| Nuestra Señora de la Asunción |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reales Astilleros de Esteiro, Ferrol
Laskettu vesille:  4. huhtikuuta 1772
Poistui palveluskäytöstä:  20. toukokuuta 1805
Loppuvaihe:  haaksirikko
Tekniset tiedot
Miehistöä:  330
Aseistus
Aseistus:  34 tykkiä
Nuestra Señora de la Asunción oli Espanjan laivaston vuonna 1772 vesille laskettu Nuestra Señora de la Asunción -luokan 34-tykkinen fregatti.
Valmistus

Francisco Gautierin suunnittelema alus tilattiin 16.kesäkuuta 1771 Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista, missä köli laskettiin telakkanumerolla 36. Alus laskettiin vesille 4. huhtikuuta 1772.
Palvelus

Alus lähti 29. joulukuuta 1772 Ferrolista Nuestra Señora de la Soledadin ja prikin kanssa Buenos Airesiin. Se saapui 2. maaliskuuta 1773 Montevideoon, missä alus ajoi karille. Se irrotettiin karilta 5. maaliskuuta ja siirrettiin kunnostettavaksi. Heinäkuussa 1773 aluksen päällikkönä oli Antonio de Camino ja joulukuussa Francisco Millau. Alus lähti 8. joulukuuta Montevideosta Falklandeille, mistä se palasi 1. marraskuuta 1774. Camino palasi aluksen päälliköksi. Alus saapui 1776 Cádiziin Santa María Magdalenan ja Santa Perpetuan kanssa.
Alus palasi 24. helmikuuta 1777 Montevideoon, mistä se lähti 16. toukokuuta 1778 kuljettaen joukkoja. Alus saapui 14. elokuuta Cádiziin. Joulukuussa alus oli Ferrolissa reservissä.
Alus lähti 2. heinäkuuta 1779 Coruñasta Arcen laivaston mukana liittyäkseen d'Orvilliersin johtamaan Ranskan laivastoon Sisargassa, mistä yhdistynyt laivasto lähti 1. Englannin kanaalin sotaretkelle. Sotaretki päättyi syyskuussa. Alus lähti 23. tammikuuta 1780 Brestistä Gastónin laivaston mukana Cádiziin, jonne se saapui 3. helmikuuta. Alus oli 26. syyskuuta Santa Bárbaran kanssa Gibraltarin edustalla ja saapui 2. lokakuuta Algeriin sotasaaliin kanssa.
Tammikuussa 1781 alus lähti Cádizista Cartagena de Indiasiin. Huhtikuussa alus partioi Välimerellä linjalaiva San Miguelin kanssa päällikkönään Juan José Ruíz de Apodaca y Eliza. Alus valtasi 28. huhtikuuta Gibraltarilta lähteneitä brittiläisiä prikejä. Alus lähti 7. huhtikuuta 1782 Cisnerosin laivaston mukana Cape Sparteliin. Se saapui 22. huhtikuuta Málagaan ja Cádiziin toukokuussa. Alus osallistui 20. lokakuuta Cape Spartelin taisteluun, minkä jälkeen se saapui marraskuussa Cádiziin.
Helmikuussa 1783 alus lähti Cádizista Filippiineille, mistä se palasi heinäkuussa 1784 kuljettaen aarteita. Alus siirrettiin reserviin, kunnes se lähti 9. lokakuuta 1785 Algeriin päällikkönään Ramón Bertendona. Alus oli joulukuussa Ceutassa. Helmikuussa 1786 alus lähti Cádizista Portugaliin Penicheen noutamaan Cádiziin aarteita ja muita tarvikkeita haaksirikkoutuneesta linjalaivasta San Pedro de Alcántara. Alus teki joitakin matkoja noutaen materiaalia Penichesta ja toimittaen sen Cádiziin. Alus saapui 5. syyskuuta 1786 Cádiziin, missä se sijoitettiin reserviin.
Elokuussa 1792 alus lähti Coruñaan, mistä se palasi seuraavana vuonna. Maaliskuussa 1793 alus lähti Cádizista Nuestra Señora del Rosaríon ja Preciosan kanssa Barcelonaan päällikkönään José Aramburu. Maaliskuussa 1795 alus saapui La Carracaan huollettavaksi. Se lähti 20. joulukuuta 1798 Cádizista Manuel Antonio de Emparánin laivaston mukana Surinamiin kuljettaen joukkoja päällikkönään Antonio Pareja y Serrano de Léon. Laivaston muut alukset olivat fregatit Ceres, Ifigenia ja Diana. Alus palasi 13. elokuuta 1799 Ferroliin.
Maaliskuussa 1804 alus oli Callaossa, mistä se lähti Espanjaan lastinaan aarteita ja elintarvikkeita. Alus lähti 6. toukokuuta 1805 Montevideosta priki Ligeron kanssa Maldonadoon päällikkönään Juan Domingo Deslobbes. Alus ajoi 20. toukokuuta myrskyssä karille Banco Inglésin kallioihin La Plata joen suulla. Aluksen upotessa sai surmansa 305 miehistönjäsentä ja ainoastaan 24 pelastui.
Züst

Züst
Züst oli italialainen automerkki, jota valmistettiin vuosina 1905–1917 Milanossa ja Bresciassa. Züstin autotehtaan perusti Milanoon Sveitsistä Italiaan muuttanut Roberto Züst vuonna 1905. Züstin automallit olivat kalliita, joissa oli iso nelisylinterinen moottori, iskutilavuudeltaan jopa 7432–11 308 cm³.
Züstin autot osallistuivat erilaisiin autokilpailuihin, esimerkiksi vuonna 1908 New York-Pariisi-kilpailuun.
Vuonna 1906 Züst päätti tehdä pienempiä autoja, mutta Brixia-Züst-merkkisinä. Samalla tehdas muutti Milanosta Bresciaan. Brixia-Züst-autoja valmistettiin vuosina 1906-1912. Myös Brixia-Züst osallistui autokilpailuihin.
Milanolainen autojen valmistaja Officine Meccaniche osti Züst-yhtiön 1. lokakuuta 1917. Officine Meccaniche eli OM lopetti Züst-autojen valmistuksen, mutta jatkoi omien autojensa valmistusta.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yvonne Hill

Yvonne Hill vuonna 2000.
Yvonne Avis Hill (s. 24. heinäkuuta 1937 Stirling) on australialainen entinen ampuja. Hän edusti seuratasolla Hahndorf Rifle Clubia ja berliiniläistä BRC:tä. Hill osallistui Moskovan olympialaisissa 1980 50 metrin pienoiskiväärin makuuasentokilpailuun, jossa hän sijoittui yhdenneksitoista.
Oddworld: Stranger’s Wrath

| Oddworld: Stranger’s Wrath |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Oddworld Inhabitants
Julkaisija:  Electronic Arts
Jakelija:  GOG.com, Discord Store, Google Play, App Store, Steam, Nintendo eShop ja PlayStation Store
Ohjaaja:  Lorne Lanning
Pelisarja:  Oddworld
Julkaistu:  NA 26. tammikuuta 2005
Lajityyppi:  toimintaseikkailupeli, ensimmäisen persoonan ammuntapeli ja kolmannen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 12  USK 12 
Alusta:  Xbox, PlayStation Vita, PlayStation 3, Microsoft Windows, Android, IOS ja Nintendo Switch
Jakelumuoto:  DVD-ROM, digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Oddworld: Stranger's Wrath on Oddworld Inhabitantsin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna 2005 Xboxille, vuonna 2010 Windowsille ja myöhemmin älypuhelimille.
Pelistä on julkaistu vuonna 2011 uusintaversio Oddworld: Stranger's Wrath HD.
Vastaanotto

Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8.5/10.
Aiheesta muualla

Oddworld: Stranger's Wrath MobyGamesissa (englanniksi)
Oddworld: Stranger's Wrath HD MobyGamesissa (englanniksi)
Oddworldin muukalainen palaa Gamereactor
Oddworld: Stranger's Wrath (Arkistoitu – Internet Archive) (arvostelu) Konsolifin
Peli Oddworldin kotisivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Luciano Figueroa

| Mitalit> Maa:  Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:  Argentiina> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 2004 | jalkapallo |  |
Luciano Gabriel ”Lucho” Figueroa Herrera (s. 19. toukokuuta 1981 Santa Fe) on argentiinalainen päättänyt jalkapalloilija ja olympiavoittaja, jonka viimeinen seura oli Malesian pääsarjassa pelaava Johor Darul Takzim. Oikeajalkainen Figueroa on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän on 182 senttimetriä pitkä.
Figueroa edusti vuodet 2001–2003 Rosario Centralia. Vuonna 2003 hän voitti Argentiinan liigan maalikuninkuuden. Kaudeksi 2003–2004 hän siirtyi Valioliigan Birmingham Cityyn, jossa hän pelasi kauden aikana vain yhden ottelun ja sai lähteä seurasta. Seuraava osoite oli Primera División de Méxicon Cruz Azul, jossa Figueroa pelasi vain vuoden 2004, mutta teki 33 ottelussa 21 maalia.
Vielä samana vuonna Figueroa siirtyi takaisin Eurooppaan, nyt Espanjan pääsarjan Villarreal CF:ään. Villarrealia hyökkääjä edusti kaksi kautta tehden 26 pelissä vain viisi maalia. Vuonna 2006 hän palasi takaisin kotimaahansa, nyt River Plateen. Vietettyään vain muutaman kuukauden Argentiinassa, siirtyi Figueroa jälleen Eurooppaan, Serie A:n Genoa CFC:hen. Genoaa Figueroa edusti vuodet 2006–2010, käyden välillä lainalla kotimaansa Boca Juniorsissa, jossa tilille tuli liigamestaruus.
Vuonna 2010 Figueroa siirtyi kasvattajaseuraansa Rosario Centraliin, josta vuoden kuluttua eteenpäin ecuadorilaiseen Emeleciin. Talvella 2013 oli edessä jälleen paluu Eurooppaan, nyt Kreikan Superliigan Panathinaikos FC:hen, josta Figueroa lähti kuitenkin vielä saman vuoden syyskuussa. Seuraava osoite oli Malesian pääsarjan Johor Tarul Takzim. Figueroa lopetti uransa vuonna 2015.
Figueroa debytoi Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2004. Samana vuonna hän saavutti hopeaa Argentiinan kanssa Copa Américasta. Sama sijoitus toistui seuraavana vuonna Maanosaliittojen cupissa, jossa Figueroa oli turnauksen toiseksi paras maalintekijä neljällä maalillaan. Figueroa voitti myös olympiakultaa vuoden 2004 kesäolympialaisista Ateenasta Argentiinan joukkueen kanssa. Vuoden 2005 jälkeen Figueroa ei pelannut otteluakaan maajoukkueessa. Hän teki siinä yhdeksän maalia 15 pelissä.
Käännös suomeksi
Nuestra Señora de las Viñas y Santa Rosa

| Nuestra Señora de las Viñas y Santa Rosa |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Poistui palveluskäytöstä:  vallattu 11. elokuuta 1718
Aseistus
Aseistus:  60 tykkiä
Nuestra Señora de las Viñas y Santa Rosa oli Espanjan laivaston kaksikantinen 60-tykkinen linjalaiva.
Tausta

Kuningas Felipen ja laivaston komentajan amiraali Gaztañetan kunnianhimoisena suunnitelmana oli palauttaa Espanjan laivaston alusten määrä Espanjan perimyssotaa edeltäneeksi. Suunnitelman mukaan valmistettaisiin 12 uutta 60-tykkistä linjalaivaa. Lisäksi vuokrattaisiin valmiina olevia kaappareita ja tehtävään soveltuvia kauppalaivoja puutteiden täyttämiseksi. Kesäkuussa 1713 Espanja vuokrasi genovalaiselta kaapparilta Stefano Mari Centurionelta kahdeksi vuodeksi kolme linjalaivaa, jotka olivat Nuestra Señora del Carmen y San Antonio, Real Mari ja Nuestra Señora de las Viñas y Santa Rosa.
Hankinta

Alus ostettiin 1. lokakuuta 1715 Genovassa genovalaiselta kaapparilta Giovanni Lorenzo Vivianolta.
Palvelus

Alus lähti 14. marraskuuta 1715 Cádizista Cartagena de Indiasiin päällikkönään Nicolás de la Rosa, Conde de Vegaflorida. Se saapui 9. tammikuuta 1716 Cartagena de Indiasiin. Alus palasi 1717 Cádiziin.
Alus osallistui 1717 Sardinian sotaretkeen. Se lähti 19. kesäkuuta 1718 Barcelonasta Sisilian sotaretkelle päällikkönään Antonio González. Kesäkuussa alus saapui Sisiliaan. Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Orford valtasi aluksen 11. elokuuta 1718 Cape Passeron taistelussa.
Newfoundlandin kansanäänestys 1948

Newfoundlandin kansanäänestys 1948 oli Newfoundlandin dominiossa kesä-heinäkuussa 1948 järjestetty kansanäänestys, jossa kysyttiin kansalaisten mielipidettä dominion hallitusmuodon tulevaisuudesta. Vuodesta 1934 lähtien Newfoundlandin dominiota oli hallinnut brittiläinen kuvernööri ja kuusihenkinen komissio, kun sillä ennen tätä oli ollut oma hallituksensa. Vaihtoehtoina kansanäänestyksessä olivat komission alaisuudessa jatkaminen viisi vuotta, aiempaan vuotta 1934 edeltävään tilanteeseen palaaminen ja Kanadan dominioon liittyminen.
Vaihtoehto Newfoundlandin liittymisestä Kanadaan voitti toisella kierroksella 52,3 prosentin osuudella, ja Newfoundland liittyi 31. maaliskuuta 1949 Kanadaan Newfoundlandin provinssina maan järjestyksessä 10. provinssina.
Kansanäänestys toteutuu

Kansanäänestyksen ensimmäinen kierros järjestettiin 3. kesäkuuta 1948. Äänestysprosentti oli 88.
Itsenäiseen dominioon palaaminen 44,6 prosenttia (69 400 ääntä)
Kanadan dominioon liittyminen 41,1 prosenttia (64 066 ääntä)
Vallitsevan tilanteen jatkaminen seuraavat viisi vuotta 14,3 prosenttia (22 311 ääntä)
Koska yksikään vaihtoehto ei ollut saavuttanut enemmistöä, tuli järjestää toinen kierros, jossa olisi vain kaksi eniten ääniä saanutta vaihtoehtoa. Toinen kierros järjestettiin 22. heinäkuuta, ja siinä äänestysprosentti oli 84.
Kanadan dominioon liittyminen 52,34 prosenttia (78 323 ääntä)
Itsenäiseen dominioon palaaminen 47,66 prosenttia (71 344 ääntä)
Suurin osa vallitsevan tilanteen jatkamisen puolesta äänestäneistä siirtyi kannattamaan Kanadaan liittymistä toisella kierroksella. Pääkaupunki St. John’sin alueella itsenäisen dominion kannattajia oli ollut lähes kaksinkertaisesti verrattuna niihin, jotka kannattivat Kanadaan liittymistä; osa paikallisista liputti tuloksen vuoksi mustilla suruviireillä. Muualla Kanadaan liittyminen oli suositumpi vaihtoehto.
Seuraukset

Kanadan pääministeri William Lyon Mackenzie King oli ennen kansanäänestystä toivonut, että Kanadaan liittyminen saisi selkeän ja kiistattoman enemmistön puolelleen, jos newfoundlandilaiset valitsisivat kyseisen vaihtoehdon. 7 000 äänen enemmistö ei ollut varsinaisesti selkeä, mutta Kingin sihteeri Jack Pickersgill huomautti, että se oli silti suurempi kuin yksikään Kingin vaalienemmistöistä sitten vuoden 1940. Tämä huojensi Kingin mieltä.
Newfoundlandin dominion ja Kanadan dominion yhdistymissopimus allekirjoitettiin 11. joulukuuta 1948. Chesley Crosbie oli Newfoundlandin delegaatiosta ainoa, joka kieltäytyi allekirjoittamasta sopimusta.
Newfoundlandin dominio liittyi Kanadan dominioon 31. maaliskuuta 1949. Smallwoodista tuli virkaatekevä pääministeri, ja hänet valittiin seuraavassa kuussa provinssin ensimmäiseksi pääministeriksi. Hän pysyi asemassa 22 vuotta.
Kanadan pääministeri King (kesk.) ja Newfoundlandin provinssin tuleva pääministeri Smallwood (oik.) elokuussa 1948
Litmanen (Kuopio)

| Litmanen |
| --- | --- |
Kaupunki:  Kuopio
Koordinaatit:  62°50′11″N, 027°37′59″E
Kaupunginosa nro:  32
Lähialueet:  Hiltulanlahti, Jynkkä, Neulalampi, Pirtti, Pitkälahti, Rautaniemi, Vanuvuori,
Kuopion Petosen (kaupunginosajaottelun mukaan Litmasen kaupunginosan) keskustaa: vuonna 1992 valmistuneen Vapauden aukion seutua. Taustalla Petosten kauppakeskusta, josta löytyy mm. K-Supermarket, S-market, Kela ja apteekki.
Kuopion Litmasen kaupunginosan: Pyörönkaarta Vapauden aukion seudulla.
Litmanen on Kuopion kaupunginosa. Se sijaitsee noin kuusi kilometriä etelään kaupungin ruutukaavakeskustasta Valtatie 5:n itäpuolella.
Kaupunginosanimenä Litmanen on vähemmän tunnettu kuin sillä sijaitseva Petosen asuinalue.
Kuopion kaupunginosat ja asuinalueet
| --- | --- |
Kaupunginosat (numerojärjestyksessä):  001 Väinölänniemi · 002 Vahtivuori · 003 Maljalahti · 004 Multimäki · 005 Kuopionlahti · 006 Hatsala · 007 Niirala · 008 Haapaniemi · 009 Itkonniemi · 010 Männistö · 011 Linnanpelto · 012 Puijonlaakso · 013 Savilahti · 014 Peipposenrinne · 015 Särkiniemi · 016 Kettulanlahti · 017 Rahusenkangas · 018 Rönö · 019 Rypysuo · 020 Päiväranta · 021 Julkula · 022 Sorsasalo · 023 Kelloniemi · 024 Levänen · 025 Jynkkä · 026 Neulamäki · 027 Puijo · 028 Niuva · 029 Neulaniemi · 030 Kolmisoppi · 031 Neulalampi · 032 Litmanen · 033 Lehtoniemi · 034 Pirtti · 035 Pitkälahti · 036 Hiltulanlahti · 037 Rautaniemi · 038 Kiviharju · 039 Vanuvuori · 040 Melalahti · 041 Kurkimäki · 042 Vehmersalmi · 043 Karttula · 050 Nilsiä · 051 Tahko · 060 Maaninka · 061 Keskisaari · 070 Juankoski · 071 Säyneinen
Asuinalueita:  Inkilänmäki · Kettulanlahti · Petonen · Saarijärvi · Saaristokaupunki
Yrjö Reinilä

| Yrjö Reinilä |
| --- | --- |

Raahen kaupunginjohtaja
 1961–1979  
Edeltäjä:  Arvo Tenkanen
Seuraaja:  Jaakko Nahkuri
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. elokuuta 1916 Raahe
Kuollut: 13. joulukuuta 2010 (94 vuotta) Raahe
Yrjö Reinilä (14. elokuuta 1916 Raahe – 13. joulukuuta 2010 Raahe) oli kaupunkineuvos ja Raahen kaupunginjohtaja vuosina 1961–1979. Sitä ennen Reinilä oli toiminut Raahen oikeuspormestarina ja nimismiehenä sekä hoitanut omaa lakiasiantoimistoa.
Nedeljko Čabrinović

Nedeljko Čabrinović.
Nedeljko Čabrinović (2. helmikuuta 1895 Sarajevo, Bosnia – 20. tammikuuta 1916 Theresienstadt, Itävalta-Unkari) oli bosnialainen serbinationalisti, joka oli mukana Musta käsi -salaseuran kesäkuussa 1914 Sarajevossa toteuttamassa Itävallan arkkiherttua Frans Ferdinandin salamurhahankkeessa. Čabrinovićin yritys murhata Frans Ferdinand epäonnistui, mutta hieman myöhemmin toinen salaliittolainen Gavrilo Princip onnistui ampumaan arkkiherttuan. Murha käynnisti ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen johtaneen tapahtumaketjun.
Varhaisemmat vaiheet

Bosnian serbeihin kuulunut Čabrinović kävi koulua 14-vuotiaaksi asti ja työskenteli sen jälkeen putkimiehenä, puuseppänä ja latojana. Hän muutti Itävallalle kuuluneesta Bosniasta Belgradiin Serbiaan, jossa hän sai työpaikan anarkistiseen kirjallisuuteen erikoistuneesta painoliikkeestä. Hän palasi Sarajevoon vuonna 1912, mutta osallistuttuaan kirjapainotyöläisten lakkoon hänet karkotettiin kaupungista viideksi vuodeksi, jolloin hän meni uudelleen Belgradiin. Čabrinović liittyi nyt  Dragutin Dimitrijevićin johtamaan Musta käsi -salaseuraan, jonka tavoitteena oli Bosnian yhdistäminen Serbiaan.
Frans Ferdinandin murhayritys

Itävallan kruununperillisen Frans Ferdinandin ilmoitettiin vierailevan Sarajevossa 28. kesäkuuta 1914. Musta käsi koulutti ja varusti salamurhaiskua varten kolme Serbiassa asunutta bosnialaistaustaista nuorta miestä, Principin, Čabrinovićin ja Trifko Grabežin, jotka sairastivat kaikki parantumatonta tuberkuloosia ja tiesivät, että eivät eläisi enää kauan. Vierailupäivänä kaikkiaan seitsemän salaliittolaista väijyi väkijoukon seassa eri paikoissa arkkiherttuan suunnitellun reitin varrella Appel-rantabulevardilla. Ensimmäisinä tilaisuuden saaneet Muhamed Mehmedbašić ja Veljko Čubrilović jänistivät viime hetkellä. Čabrinović sen sijaan heitti arkkiherttuan autoa käsikranaatilla sen kulkiessa hänen ohitseen kello 10.15. Kranaatti ponnahti auton laskostetulta kuomulta, vieri taaemman auton alle ja räjähti siellä. Räjähdys haavoitti vakavasti kahta kyydissä ollutta saattueen jäsentä ja kymmenet sivustakatsojat saivat vammoja kranaatinsirpaleista, mutta arkkiherttua säilyi vahingoittumattomana ja jatkoi matkaansa. Čabrinović yritti saamiensa ohjeiden mukaisesti itsemurhaa nielemällä syanidikapselin ja hyppäämällä viereiseen Miljackajokeen, mutta myrkky ei tehonnut ja joki oli kuivuuden vuoksi niin matala, että poliisit saivat helposti kiskottua hänet ylös. Noin puoli tuntia myöhemmin Princip onnistui ampumaan Frans Ferdinandin.
Čabrinović tuomittiin vuonna 1915 oikeudessa murhayrityksestä, mutta alle 20 vuoden ikäisenä häntä ei silloisen Itävallan lainsäädännön mukaan voinut tuomita kuolemaan, joten hän sai 20 vuoden vankeustuomion. Hän kuoli tuberkuloosiin vankilassa Böömissä tammikuussa 1916.