stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haapana
Aiheesta muualla

Haapana viikon luontoäänenä Radio Suomessa
Pertti Koskimies: Suomen lintu-opas. WSOY 2005.
Haapana Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Haapana (Anas penelope)
ITIS: Anas penelope (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Mareca penelope:  Wikidata: Q28106837  Wikispecies: Mareca penelope  ADW: Anas_penelope  Avibase: 15EE0D3685082E13  BirdLife: 22680157  BOLD: 809071  BOW: eurwig  eBird: eurwig  EoL: 52231960  GBIF: 8000602  iNaturalist: 558441  ITIS: 1192583  IUCN: 22680157  NatureServe: 2.100158  NBN: NHMSYS0021276071  NCBI: 8838  Neotropical: eurwig  Observation.org: 176  OBIS: 1464521  Paleobiology Database: 368604  Paleobiology Database: 368604  WoRMS: 1464521  Xeno-canto: Mareca-penelope 
Anas penelope:  Wikidata: Q26459  ABA: eurwig  ADW: Anas_penelope  ARKive: anas-penelope  BioLib: 8454  BTO: bob1790  CoL: DGP4  CMS: anas-penelope  EPPO: ANAXPE  EUNIS: 868  EURING: 1790  Fauna Europaea: 96496  Fauna Europaea (new): 67fbc62c-30e7-4d00-9d37-e990825fec6a  GBIF: 2498111  GNAB: eurasian-wigeon  IBC: eurasian-wigeon-anas-penelope  iNaturalist: 6929  IRMNG: 11307816  ITIS: 175092  NBN: NBNSYS0000000188  Observation.org: 176  Open Tree of Life: 765180  SeaLifeBase: 155255  TSA: 1730  WoRMS: 159168  Xeno-canto: Anas-penelope  Laji.fi: MX.26360
Hagia Sofia

| Hagia Sofia> Ayasofya (turk.) Ἁγία Σοφία (kreik.) Sancta Sophia (latin.) |
| --- | --- |

Sijainti:  Istanbul, Turkki
Rakennustyyppi:  moskeija
Valmistumisvuosi:  537
Suunnittelija:  Isidoros Miletoslainen  Anthemios Tralleislainen
 Museokävijät (2015) yht. 3 425 236 henkilöälähde? 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hagia Sofia (kreik. Ἁγία Σοφία, 'Pyhä viisaus') on historiallinen kirkko, museo ja moskeija Istanbulissa Turkissa. Alun perin kirkoksi vuonna 537 valmistunut rakennus on historiansa aikana vaihtanut käyttötarkoitustaan useasti: se on ollut sekä lännen katolisen että idän ortodoksisen kirkkokunnan käytössä että moskeijana ja vuosina 1934–2020 museona, kunnes se päätettiin jälleen muuttaa moskeijaksi. Hagia Sofiaa pidetään yhtenä bysanttilaisen arkkitehtuurin mestariteoksista.
Kirkko, moskeija, museo ja taas moskeija

Vuonna 1204 neljännessä ristiretkessä ristiretkeläiset valtasivat Konstantinopolin ja perustivat Latinalaisen keisarikunnan, jonka aikana se muutettiin katoliseksi kirkoksi. Vuonna 1261 bysanttilaiset valtasivat Konstantinopolin takaisin jolloin se palautettiin ortodoksiseksi kirkoksi. Lopulta se muutettiin moskeijaksi, kun turkkilaiset valtasivat Konstantinopolin vuonna 1453. Vuodesta 1934 alkaen rakennus on toiminut museona. Vuonna 2015 se oli 3,4 miljoonalla kävijällään yksi Euroopan suosituimmista museoistalähde?.
Heinäkuussa 2020 presidentti Erdoğan päätti muuttaa Hagia Sofian takaisin moskeijaksi, kun Turkin korkein hallinto-oikeus vahvisti ettei muutokselle ole estettä. Ensimmäinen rukoushetki moskeijassa pidettiin 24. heinäkuuta 2020.
Rakennushistoria > Kirkon rakentaminen

Hagia Sofian paikalla oli aluksi ollut Constantius II:n rakennuttama kirkko, joka oli rakennettu vanhan Apollon temppelin raunioiden paikalle. Tämä kirkko tuhoutui 15. tammikuuta 532 niin sanotun Nika-kapinan yhteydessä. Keisari Justinianus I päätti rakennuttaa vanhan paikalle uuden kirkon. Sen arkkitehdit olivat Platonin Akatemian viimeinen johtaja Isidoros Miletoslainen ja Anthemios Tralleislainen. Justinianuksen tavoite oli rakentaa kaikkien aikojen loisteliain kirkko. Kirkon valmistuttua hänen kerrotaan huudahtaneen: ”Olen voittanut sinut, Salomo!” Kirkon 55 metriä korkeaa kupolia reunustaa kaksi puolikupolia, ja sen alareunassa olevat 40 ikkunaa luovat vaikutelman, että kupoli leijuu ilmassa. Hagia Sofia vihittiin käyttöön 27. joulukuuta 537. Kirkon suuri kupoli romahti maanjäristyksen yhteydessä vuonna 557, mutta se jälleenrakennettiin ja kirkko vihittiin jälleen käyttöön vuonna 563. Hagia Sofiasta tuli pian Konstantinopolin ja koko Bysantin valtakunnan tärkein kirkko ja myös tärkein bysanttilaista arkkitehtuurin tyyliä edustava rakennus.
Rakennushistoria > Rakennukseen tehdyt muutokset

Vuonna 1204 neljännen ristiretken jäsenet valtasivat Konstantinopolin ja perustivat Latinalaisen keisarikunnan. Hagia Sofia toimi katolisena kirkkona siihen asti, kun Nikaian keisarikunta valtasi takaisin Konstantinopolin.
Vuonna 1453 osmanit valtasivat Konstantinopolin, ja tuolloin varsin huonokuntoinen Hagia Sofia korjattiin moskeijaksi. Samalla kirkon useat mosaiikit peitettiin. Moskeijalle rakennettiin kaksi minareettia sulttaani Bayezid II:n määräyksestä. Myöhemmin sulttaani Selim II määräsi rakennettavaksi moskeijan länsipuolelle kaksi uutta minareettia, joiden rakentamisesta vastasi hänen luottoarkkitehtinsa Mimar Sinan. Vuonna 1934 Turkin tasavallan yksinvaltainen presidentti Kemal Atatürk määräsi, että moskeijasta tehdään museo.
Vuoden 2020 päätös muuttaa rakennus moskeijaksi merkitsee muun muassa keskiaikaisten kristillisten mosaiikkien peittämistä.
Valokuvia

Hagia Sofiaa.
Hagia Sofia.
Toisen kerroksen sivustaa.
Kristus Pantokratoria, Kaikkivaltiasta kuvaava mosaiikki.
Johannes Krysostomosta kuvaava mosaiikki.
Konstantinus Suurta kuvaava mosaiikki.
Kristillinen mosaiikkityö Hagia Sofian, aiemman basilikan lounaisen sisäänkäynnin luona. Keskellä Neitsyt Maria sylissään Jeesus, joille keisari Konstantinus Suuri esittelee kaupungin ja keisari Justinianus I kirkon pienoismallia. Kreikkalaiset kirjaimet MP eli MR = Miter, äiti ja ΘY eli Th-U= Theu, Jumalan).
Hagia Sofiassa sijaitseva mosaiikki, joka kuvaa keisari Johannes II Komnenosta ja keisarinna Ireneä antamassa kirkolle lahjoituksia. Keskellä Jeesus ja Neitsyt Maria.
1000-luvulta peräisin oleva tuntemattoman varjagin kaivertama riimukirjoitus, josta on luettavissa skandinaavinen etunimi Halvdan. Hagia Sofian balustradissa on muutamia riimutekstejä. Englanninkielisen selostuksen merkintä “It dates 9th century” on virheellinen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hagia Sofia Ortodoksi.net. Viitattu 25.12.2018.
Hagia Sophia History.com.  12.1.2018. Viitattu 25.12.2018 (englanniksi).
Hagia Sophia Encyclopædia Britannica. Viitattu 25.12.2018 (englanniksi).
Jarus, Owen: Hagia Sophia: Facts, History & Architecture Live Science.  1.3.2013. Viitattu 25.12.2018 (englanniksi).
Cohen, Thomas: Hagia Sophia Ancient History Encyclopedia.  19.11.2015. Viitattu 25.12.2018 (englanniksi).
Sofiankirkon mosaikien pelastamistyö, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 19.06.1932, nro 25, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Marko Haavisto

| Marko Haavisto |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1970 (ikä 54)
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä, taksinkuljettaja
Puoliso:  Kerttu Valkonen
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1987–
Tyylilajit:  rock, rautalanka, folk, iskelmä
Soittimet:  laulu, basso, kitara
Yhtyeet:  Badding Rockers Geronimo Marko Haavisto & Poutahaukat Marko Haavisto & The Hanks Kaarle Viikate & Marko Haavisto
Levy-yhtiöt:  Pyramid, Johanna, Turenki
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Marko Haavisto (s. 22. maaliskuuta 1970 Lapinjärvi) on suomalainen muusikko. Hänen yhtyeitään ovat olleet muun muassa Marko Haavisto ja Poutahaukat, The Hanks ja Badding Rockers. Haavisto on tehnyt myös lauluja useille muille artisteille. Sivutyönään Haavisto ajaa taksia Lahdessa.
Ura

Markon ura alkoi 15-vuotiaana, jolloin syntyi Badding Rockers. Yhtyeen ohjelmisto koostui aluksi coverkappaleista mutta sitten alkoi syntyä omia biisejä. Yhtye levytti kolme albumia ja joitakin singleä.Yhtye kuitenkin hajosi 90-luvulla.
Vuonna 1994 perustettiin Geronimo, joka julkaisi kolmen kappaleen levyn. Kappaleista "Tyttö iloinen" ja "Jäätynyt sade" julkaistiin kokoelmalevyillä, etenkin Jäätynyt sade julkaistiin uudelleen vuonna 2003 kokoelmalevyllä Lauluja rakastamisen vaikeudesta. 
Geronimon taival oli kuitenkin lyhyt, joten Marko oli Topi Sorsakosken keikkamuusikkona vuonna 1996.
Vuonna 1997 Markolla oli niin kova halu tehdä omaa musiikkia, että hän päätti tehdä Marko Haavisto & Poutahaukat -nimisen albumin, josta muodostui uuden yhtyeen nimi. Vuonna 1998 yhtyeeseen liittyivät Jouni Saario ja Jyrki Telilä.
Poutahaukat teki Badding Rockersin aikaisemmin levyttämästä kappaleesta "Paha vaanii" uuden version, joka julkaistiin vuonna 2002 albumilla Lamppu palaa. Lisäksi kappale esitettiin Mies vailla menneisyyttä -elokuvassa, jossa yhtye esitti Pelastusarmeijan bändiä.
Vuonna 2005 syntyi albumi "Ennemmin tai myöhemmin", jonka levytti Marko Haavisto & The Hanks -niminen kokoonpano. Kokoonpanossa oli mukana myös Markon veli Ismo Haavisto. Lisäksi Ismo vieraili myös Poutahaukkojen levyillä "Tässä ja nyt" ja "Hollolasta Teksasiin".
Poutahaukkojen kokoonpano uudistui vuonna 2006, jolloin Jyrki Telilän paikalle tuli tuottaja ja kitaristi Pekka Virtanen, joka on aikaisemmin tuurannut Jyrkiä ja lisäksi oli mukana The Hanksissa. Yhtyeeseen liittyi myös Turo's Hevi Gee -yhtyeen ex-rumpali Samuli Halonen.
Pekka ei kuitenkaan ollut kovin kauan Poutahaukoissa mukana, joten hän päätti keskittyä Los Bastardosiin. Pekkaa tuurasi Puka Heinonen, kunnes tilalle tuli Kaitsu Järvinen.
Marko päätti kouluttautua vuonna 2011 taksinkuljettajaksi.  Samana vuonna Kai "Kaitsu" Järvinen jätti Poutahaukat-yhtyeen ja hänen tilalleen tuli Jaakko Rossi.
Marko aloitti soolouran vuonna 2012, jolloin ilmestyivät singlet "Ihmisen lailla" ja "Tässä ja nyt". Markon ensimmäinen soololevy Luojalle rengiksi ilmestyi vuonna 2013. Verrattuna Poutahaukkojen ja The Hanksin musiikkiin soololevyllä painottuvat koskettimet ja akustiset kitarat. Soololevyn kappaleet ovat Markon käsialaa. Marko on tehnyt keikkoja myös trubaduurina.
Poutahaukat teki levytyssopimuksen Turenki Recordsin kanssa. Tähän mennessä Johanna on toiminut yhtyeen levy-yhtiönä. Turengin kautta ilmestyi yhtyeen uusi albumi "Outo lintu".
Vuonna 2015 Kaarle Viikate ja Marko Haavisto tekivät yhteislevyn "Laulu Tuohikorteista", jonka kaikki kappaleet ovat Kaarlen käsialaa. Marko toimi kappaleiden sovittajana.
Samana vuonna Marko Haavistolta ilmestyi yhteisalbumi Antti Vuorenmaan kanssa.
Haavisto julkaisi vuonna 2019 "Vaeltava Vitsaus" -levyn samannimisellä kantriyhtyeellä. Levyn julkaisi Turenki Records.
Diskografia > Albumit

Badding Rockers: Rock 'n' roll keijukainen (1987)
Badding Rockers: Rauhaton sydän (1989)
Badding Rockers: Kolmas vuoro (1993)
Marko Haavisto & Poutahaukat: Marko Haavisto & Poutahaukat (1997)
Marko Haavisto & Poutahaukat: Täydellinen maailma (1999)
Marko Haavisto & Poutahaukat: Lamppu palaa (2002)
Marko Haavisto & Poutahaukat: Kunpa tietäisitkin (2004)
Marko Haavisto & The Hanks: Ennemmin tai myöhemmin (2005)
Marko Haavisto & Poutahaukat: Tässä ja nyt (2006)
Marko Haavisto & Poutahaukat: Hollolasta Teksasiin (2007)
Marko Haavisto & Poutahaukat: Majakanvartija (2010)
Marko Haavisto: Luojalle rengiksi (2013)
Marko Haavisto & Poutahaukat: Outolintu (2015)
Esa Eloranta & Marko Haavisto: Kymmenen miljoonaa (2022)
Diskografia > Kokoelmat

Lauluja rakastamisen vaikeudesta (2003)
Marko Haavisto & Poutahaukat: Tuhannen kaipuun maa – parhaat (2009)
Diskografia > Muut albumit

Agents & Jorma Kääriäinen: Laulava sydän (1999) (vierailijana)
Seppo Alvari: Pienemmän riesan tie (2009) (basisti, tuottaja, sovittaja & lauluntekijä)
Kaarle Viikate & Marko Haavisto: Laulu Tuohikorteista (2015)
Marko Haavisto & Antti Vuorenmaa: Kapteeni Kiddin haamu (2015)
Marko Haavisto & Kaarle Viikate: Kuu on vaarallinen (2019)
Vaeltava Vitsaus: Vaeltava Vitsaus (2019)
Kappaleet

Luettelo Marko Haaviston kappaleista
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Marko Haavisto & Poutahaukat Viralliset kotisivut
Meteli.net: Marko Haavisto
| n k Poutahaukat |
| --- | --- |
 Marko Haavisto  Jouni Saario  Oskari Haavisto  Matias Partanen   Jukka Räsänen  Lari Tapola  Jukka Teerisaari  Jyrki Telilä  Jyrki Tukiainen  Pekka ”Devil” Virtanen  Kai "Kaitsu" Järvinen  Jaakko Rossi  Samuli Halonen 
Albumit:  Marko Haavisto & Poutahaukat  Täydellinen maailma  Lamppu palaa  Lauluja rakastamisen vaikeudesta  Kunpa tietäisitkin  Tässä ja nyt  Hollolasta Teksasiin  Tuhannen kaipuun maa – parhaat  Outolintu  Sysmäläinen  2005  Yleisön palvelija 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Haggain kirja

| Haggain kirja> חגי.Tanak Nevi'im.Raamattu Vanha testamentti |
| --- | --- |
 Profeetta Haggai. Venäläinen ikoni 1700-luvulta.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Haggai
Kirjoituspaikka:  Juuda
Ajoitus:  n. 520 eaa.
Teksti
Genre:  profeetallinen kirja
Alkukieli:  heprea
Lyhenne:  Hagg.
Lukuja:  2
Jakeita:  38
Edeltävä: < Sef.Seuraava: Sak. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Haggain kirja (hepr. ‏חגי‎, Ḥagai) on yksi Raamatun Vanhan testamentin pienistä profeetallisista kirjoista. Se on Raamatun 37. ja juutalaisen Raamatun Tanakin toisen pääosion Nevi'imin eli profeettojen yhdeksästoista kirja.
Historia

Haggain kirjan on kirjoittanut profeetta Haggai. Kirjan mukaan sen ensimmäinen luku on kirjoitettu "Kuningas Dareioksen toisena hallitusvuotena, kuudennen kuukauden ensimmäisenä päivänä", ja toinen luku puolestaan seitsemännessä ja yhdeksännessä kuussa. Tämä vastaa vuotta 520 eaa.
Profeetan päämääränä oli yleisesti kannustaa kansaa Jerusalemin toisen temppelin uudelleenrakennuksessa vuonna 520 eaa. pakkosiirtolaisten palattua Babylonin vankeudesta. Haggai sanoo, että viimeaikainen kuivuus on johtunut kansan vastahakoisuudesta uudelleenrakentaa temppeli, jota Haggai pitää Jerusalemin loiston avaimena. Kansa uudelleenrakensi mieluummin omia kotejaan. Kirja päättyy ennustukseen kuningaskuntien kukistumisesta. Serubbabel, Juudan kuningaskunnan käskynhaltija, tulisi toimimaan Jumalan valitsemana johtajana.
Sisältö

Kirja koostuu kahdesta luvusta. Kirjan kieli ei ole yhtä hienosti punottua kuin muissa pienissä profeetoissa, mutta sen sanoma tulee hyvin selkeäksi.
Kirjan ensimmäinen luku sisältää:
Jumalan ensimmäisen viestin Serubabbelille ja ylipappi Joosualle (1:2–11).
Viestin vaikutukset (1:12–15).
Toinen luku sisältää:
Toisen profetian, joka toimitettiin kuukautta myöhemmin (2:1–9).
Kolmannen profetian, joka toimitettiin kaksi kuukautta ja kolme päivää toisen profetian jälkeen (2:10–19).
Neljännen profetian, joka toimitettiin samana päivänä kuin kolmas (2:20–23).
Kirjan tapahtumiin viitataan Esran kirjan jakeissa 5:1 ja 6:14.
Kirjallisuutta

Peltola, Olavi: ”Haggain kirja”, Löytöretki Vanhaan testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-174-X  Teoksen verkkoversio.
Verhoef, Pieter A.: The Books of Haggai and Malachi.  (New international commentary on the Old Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1987.  ISBN 0802825338
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haggain kirja Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Haggain kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Haggain kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1933)
Haggain kirja. Suomenkieliset käännökset (1992, 1933 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä hepreankielinen alkuteksti (Biblia Hebraica). Uskonkirjat.net.
Aiheesta muualla > Muuta

Gigot, Francis: Aggeus (Haggai) Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Hirsch, Emil G.: Book of Haggai. Jewish Encyclopedia. 1906. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Book of Haggai
Nevi'im
Joosuan kirja · Tuomarien kirja · Samuelin kirjat · Kuninkaiden kirjat · Jesajan kirja · Jeremian kirja · Hesekielin kirja · Kaksitoista profeettaa (Hoosean kirja · Joelin kirja · Aamoksen kirja · Obadjan kirja · Joonan kirja · Miikan kirja · Nahumin kirja · Habakukin kirja · Sefanjan kirja · Haggain kirja · Sakarjan kirja · Malakian kirja)
| n k Vanha testamentti |
| --- | --- |
Pentateukki:  Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
Historialliset kirjat:  Joosuan kirja  Tuomarien kirja  Ruutin kirja  Ensimmäinen Samuelin kirja  Toinen Samuelin kirja  Ensimmäinen kuninkaiden kirja  Toinen kuninkaiden kirja  Ensimmäinen aikakirja  Toinen aikakirja  Esran kirja  Nehemian kirja  Esterin kirja 
Viisauskirjat:  Jobin kirja  Psalmien kirja  Sananlaskujen kirja  Saarnaajan kirja  Laulujen laulu 
Suuret profeetat:  Jesajan kirja  Jeremian kirja  Valitusvirret  Hesekielin kirja  Danielin kirja 
Pienet profeetat:  Hoosean kirja  Joelin kirja  Aamoksen kirja  Obadjan kirja  Joonan kirja  Miikan kirja  Nahumin kirja  Habakukin kirja  Sefanjan kirja  Haggain kirja  Sakarjan kirja  Malakian kirja 
Käännös suomeksi
Kai Halmevaara

| Kai Halmevaara> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1916 Rauma
Kuollut: 17. huhtikuuta 2000 (84 vuotta) Helsinki
Ammatti:  KKO:n sotilasjäsen 1975-1985 Sotilaslakimiehet r.y.:n puheenjohtaja 1971-
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1938 – 1976
Komentajuudet:  Etelä-Suomen sotilaslääni (1969-76)
Taistelut ja sodat:  Talvisota, Jatkosota
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti
Kunniamerkit:  SVR 1.lk komentajamerkki SL 1.lk komentajamerkki VR 3.lk risti miekkojen kera.
Kai Yrjö Halmevaara (9. huhtikuuta 1916 Rauma – 17. huhtikuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri ja kenraaliluutnantti, joka toimi toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaupseerina sekä rauhan aikana Pääesikuntassa materiaalisen puolustuskyvyn kohottajana ja viimeiset palvelusvuotensa Etelä-Suomen sotilasläänin komentajana.
Halmevaara pääsi ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1936. Hän valmistui upseeriksi Kadettikoulusta vuonna 1939 ja yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta vuonna 1951. Hän suoritti Helsingin yliopistossa lainopin kandidaatin tutkinnon vuonna 1957.
Talvisodassa Halmevaara palveli jaosjohtajana Ilmatorjuntarykmentti 1:ssä sekä jatkosodassa it-patterin päällikkönä 1941-1942, Ilmatorjuntarykmentti 2:n koulutustoimiston päällikkönä 1942-1943 sekä upseerikurssien johtajana Ilmatorjuntakoulussa 1944. Sodan jälkeen hän toimi Ilmatorjuntarykmentti 2:ssa koulutus- ja järjestelyupseerina.
Sotakorkeakoulusta valmistuttuaan Halmevaara palveli pitkään Pääesikunnan operatiivisella osastolla ja sotatalousosastolla. Operatiivisen osaston toimistoupseerina hän oli 1951-1953. Jälleen Ilmatorjuntakoulun upseerikurssin johtajana hän oli 1953-1955. Pääesikunnan operatiivisen osaston toimistoesiupseerina ja aselajitoimiston päällikkönä hän palveli 1955-1960. Sotataloustoimiston päällikkönä Halmevaara palveli 1960-1965. Hän oli pääesikunnan järjestelyosaston päällikkö vuosina 1965–1966 ja sotatalousosaston päällikkö vuosina 1966–1967. Vuonna 1967 hänet nimitettiin sotatalouspäälliköksi ja seuraavana vuonna päämajamestariksi. Hän oli merkittävässä roolissa taisteluvälinehankintojen avaamisessa Neuvostoliitosta.
Halmevaara nimitettiin vuonna 1969 Etelä-Suomen sotilasläänin komentajaksi, josta hän siirtyi reserviin vuonna 1976. Vuosina 1975–1985 hän toimi Korkeimman oikeuden sotilasjäsenenä.
Ylennykset: vänrikki 1939, luutnantti 1940, kapteeni 1943, majuri 1953, everstiluutnantti 1959, eversti 1965, kenraalimajuri 1967, kenraaliluutnantti 1971.
Haavoittumismerkki

Haavoittumismerkki 1918 mustana.
Haavoittumismerkki (saks. Verwundetenabzeichen) oli sotilaallinen kunniamerkki Saksassa. Se myönnettiin sotatoimissa haavoittuneille saksalaisille keisarillisen Saksan armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikana, Weimarin Saksan Reichswehrissä sotien välisenä aikana, sekä natsi-Saksan Wehrmachtissa ja SS-joukoissa Espanjan sisällissodan jälkeen ja toisen maailmansodan aikana. Maaliskuusta 1943 alkaen sitä ruvettiin myöntämään myös pommituksissa loukkaantuneille siviileille. Se oli yleisin natsi-Saksan kunniamerkeistä.
Haavoittumismerkki 1918

Keisari Vilhelm II perusti haavoittumismerkin 3. maaliskuuta 1918 samana päivänä kun Saksa solmi Brest-Litovskin rauhan Venäjän kanssa. Ensimmäiset merkit jaettiin samana päivänä. Merkki jaettiin maavoimille, mukaan lukien Saksan siirtomaajoukoissa palvelleet sekä lentäjät ja tähystäjät. Merkin myöntöperusteihin kuului: "Merkki on erityinen tunnustus niille, jotka ovat haavoittuneet isänmaata palvellessaan. Merkki on tarkoitettu osoittamaan tunnustusta niille, jotka ovat vuotaneet verta maansa puolesta tai ovat menettäneet terveytensä rintamalla vihollisen toiminnasta johtuen ja eivät siksi kykene työskentelemään".
Merkkiä jaettiin ensimmäisessä maailmansodassa haavoittuneille, sekä mm. rajakahakoissa kuten Suurpuolan kapinassa 1918-1919, Sleesiassa 1918-1921 ja Kärntenissä 1918/1919 haavoittuneille.
Merivoimien haavoittumismerkki 1918

24. kesäkuuta 1918 alkaen merivoimien palveluksessa haavoittuneille jaettiin ulkonäöltään eroava merivoimien haavoittumismerkki (Verwundetenabzeichen der Marine), mutta merkistä oli samat kolme luokkaa samoin myöntöperuistein. Toisen maailmansodan alettua merivoimille jaettiin sama haavoittumismerkki 1939, kuin muillekin aselajeille.
Espanjan sisällissodan haavoittumismerkki

Heinäkuussa 1936 natsi-Saksa lähetti Kondori-legioonana tunnetun yksikön osallistumaan Espanjan sisällissotaan. Hitler perusti haavoittumismerkin sisällissodassa haavoittuneille saksalaisille 22. toukokuuta 1939, samoihin aikoihin kun yksikkö kotiutettiin jälleen Saksaan. Merkki oli ensimmäinen versio, jossa oli mukana natsi-Saksan tunnus hakaristi.
Haavoittumismerkki 1939

Haavoittumismerkki 1939 perustettiin 1. syyskuuta 1939, eli samana päivänä, kun Saksa hyökkäsi Puolaan ja aloitti toisen maailmansodan. Aiemmat haavoittumismerkit ensimmäisestä maailmansodasta, sodan jälkeisistä rajakahakoista tai Espanjan sisällissodasta katsottiin eduksi luokituksessa ja saajalle voitiin myöntää seuraava luokka. Maaliskuusta 1943 alkaen merkkiä jaettiin myös pommituksissa haavoittuneille siviileille.
Haavoittumismerkki 1939 > Automaattinen rautaristi

1940 Adolf Hitlerin asetuksen mukaan hopeisen tai kultaisen haavoittumismerkin saajalle voidaan myöntää automaattisesti 2. luokan rautaristi, ellei saajalla jo ole sellaista.
Heinäkuun 20. päivän haavoittumismerkki

Tämä erikoismerkki oli haavoittumismerkeistä harvinaisin, sillä se myönnettiin vain Hitleriä vastaan suunnatussa heinäkuun 20. päivän pommiattentaatissa haavoittuneille. Pommiattentaatissa oli läsnä 24 henkilöä ja heistä jokainen sai eriasteisia vaurioita, yksi kuoli välittömästi sekä kolme menehtyi myöhemmin haavoihinsa. Merkki oli hieman suurempi kuin edeltäjänsä ja sisälsi myös siihen painetun Hitlerin nimikirjoituksen. Hitler myönsi merkin myös itselleen, mutta hän ei käyttänyt sitä, vaan kantoi edelleen ensimmäisessä maailmansodassa saamaansa mustaa haavoittumismerkkiä 1. luokan rautaristin ja kultaisen natsipuolueen puoluemerkin ohella.
Toisen maailmansodan jälkeen

Haavoittumismerkki lakkautettiin sodan loppumisen jälkeen, mutta sitä sai yhä kantaa. Vuoden 1957 säädöksen jälkeen 1939 haavoittumismerkkiä sai kantaa vain, jos siitä hiottiin pois hakaristitunnus. Tämä ei kuitenkaan koskenut Espanjan sisällissodan tai heinäkuun 20. päivän haavoittumismerkkejä, joita sai edelleen kantaa alkuperäisessä asussaan.
Heinäkuun 20. päivän haavoittumismerkki, kaikki kolme luokkaa.
Käännös suomeksi