stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksandr Žulin
Ura

Žulin aloitti uransa Maja Usovan parina vuonna 1980, ja pari sai ensimmäisen ison saavutuksensa universiadeissa 1985, joissa he voittivat kultaa. He menivät seuraavana vuonna naimisiin, ja nappasivat hopeaa vuoden 1987 universiadeista. Žulin ja Usova voittivat vuonna 1989 jäätanssissa hopeaa sekä MM- että EM-kilpailuissa, ja jatkoivat mitalisateessa seuraavinakin vuosina; vuoteen 1992 mennessä he olivat voittaneet kisoista yhteensä kahdeksan mitalia, joista viisi hopeisia ja kolme pronssisia.
Žulin voitti Neuvostoliiton-mestaruuden yhden kerran, vuonna 1991. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän voitti jäätanssista pronssia Usovan kanssa, ja vuonna 1993 pari voitti kultaa sekä MM- että EM-kisoista. Žulin sai toisen olympiamitalinsa Lillehammerissa 1994, jolloin hän oli hopealla jäätanssissa. Samana vuonna hän myös voitti pronssia Kööpenhaminassa pidetyistä EM-kisoista. Žulin ja Usova ryhtyivät ammattilaisiksi vuonna 1994 ja luistelivat yhdessä vuoteen 1998 asti, kunnes Žulin vaihtoi parikseen Oksana Grištšukin. Lopulta Žulin otti avioeron Usovasta.
Žulin oli seurustellut Tatjana Navkan kanssa jo pitkään ennen kuin he menivät naimisiin vuonna 2000. Saman vuoden toukokuussa parille syntyi lapsi nimeltä Saša. Žulin on valmentanut Navkaa ja Roman Kostomarovia, jotka voittivat yhdessä olympiakultaa Torinon kisoissa 2006.
Rolfs

| Rolfs |
| --- | --- |
 Rolfs
 Koordinaatit: 65°50′55″N, 23°07′33″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Norrbottenin lääni
Maakunta:  Norrbotten
Kunta:  Kalix
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rolfs on asuinalue Kalixin kunnassa Norrbottenin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Se muodosti aiemmin oman taajamansa, mutta kasvoi kiinni Kalixin taajamaan vuonna 2018.
Alattion lentoasema

Alattion lentoasema (norj. Alta lufthavn) on Avinorin omistama ja hallinnoima lentoasema Finnmarkin Alattiossa Elvebakkenin taajamassa Norjassa.
Alattion lentokenttä Lille Borras -kukkulalta kuvattuna.
Lentoasema avattiin 3. toukokuuta 1963, kuten Kirkkoniemen lentoasema (Høybuktmoen) ja Lemmijoen lentoasema (Banak). Alun perin lentoasemaa palveli SAS Convair CV-440 -lentokoneillaan, mutta vuonna 1969 Douglas DC-9 -lentokone alkoi liikennöidä Alattion, Lemmijoen ja Kirkkoniemen välillä.
Nykyään lentoasemaa palvelevat kolme lentoyhtiötä; SAS, Widerøe ja Norwegian. Nykyinen terminaalirakennus avattiin 25. elokuuta 2009.
Lentoasema palveli 344 775 matkustajaa vuonna 2011, yli 40 000 matkustajaa enemmän kuin vuonna 2004, jolloin luku oli 303 828 matkustajaa. Alattion lentoasema on siten matkustajamäärältään Finnmarkin läänin suurin ja Norjan 15. suurin lentoasema. Lentoasemalla on yksi 2 057 metriä pitkä asfaltoitu kiitotie. Lentoasemalle on liikenneyhteydet sekä lentokenttä- ja muilla busseilla ja takseilla.
Lentoyhtiöt ja kohteet > Norjassa

|  | Lentoyhtiö | Lentokohteet |
| --- | --- | --- |
|  Norja | Norwegian Air Shuttle | Oslo, Tromssa |
|  Norja | Scandinavian Airlines | Oslo, Tromssa |
|  Norja | Widerøe | Båtsfjord, Hammerfest, Honningsvåg, Kirkkoniemi, Lemmijoki, Mehamn, Sørkjosen, Tromssa, Vesisaari |
Lentoyhtiöt ja kohteet > Tilauslennot

|  | Lentoyhtiö | Lentokohteet |
| --- | --- | --- |
|  Espanja | Orbest Orizona Airlines | Chaniá |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alattion lentoasema Wikimedia Commonsissa
Alattion lentoaseman nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
| n k Norjan lentoasemat |
| --- | --- |
Päälentoasemat: Alattio • Andøya • Bardufoss • Bergen • Bodø • Harstad/Narvik • Haugesund • Kirkkoniemi • Kristiansand • Kristiansund • Lemmijoki • Molde • Oslo • Stavanger • Tromssa • Trondheim • Ålesund
Paikalliset lentoasemat: Berlevåg • Brønnøysund • Båtsfjord • Fagernes • Florø • Førde • Hammerfest • Hasvik • Honningsvåg • Leknes • Mehamn • Mo i Rana • Mosjøen • Namsos • Narvik • Røros • Rørvik • Røst • Sandane • Sandnessjøen • Sogndal • Stokmarknes • Svolvær • Sørkjosen • Vesisaari • Vuoreija • Værøyn helikopterikenttä • Ørland • Ørsta/Volda
Merialueiden lentoasemat: Jan Mayen • Longyearbyen • Ny-Ålesund • Svea • Troll
Yksityiset lentoasemat: Notodden • Moss • Sandefjord • Skien • Stord
Sotilaalliset lentoasemat: Andøya • Lemmijoki • Bardufoss • Bodø • Evenes • Gardermoen • Rygge • Sola • Ørland
Entiset lentoasemat: Dagali • Fornebu (Oslon entinen lentoasema) • Forus • Fritzøe • Farsund • Værøy
Aleksei Jesin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aleksei Jesin vuonna 2008  |  Aleksei Jesin vuonna 2008  |  Aleksei Jesin vuonna 2008  |  |
Maa:  Venäjä
Miesten pikaluistelu
| Sprinttereiden MM-kilpailut  | Sprinttereiden MM-kilpailut  | Sprinttereiden MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Astana 2015 | yhteispisteet |  |
Aleksei Jurjevitš Jesin (ven. Алексей Юрьевич Есин; s. 3. joulukuuta 1987 Kolomna) on venäläinen pikaluistelija. Jesin on 181 senttimetriä pitkä ja painaa 80 kilogrammaa.
Jesin on osallistunut kaksiin talviolympialaisiin vuosina 2010 ja 2014. Paras henkilökohtainen sijoitus on 16:s sija 500 metriltä vuodelta 2014 Sotšista. Samoissa kisoissa hän oli joukkuetakaa-ajossa kuudes. Jesin on osallistunut myös 17 kertaa MM-kilpailuihin: seitsemiin matkakohtaisiin MM-kilpailuihin ja kymmenen kertaa sprinttereiden MM-kilpailuihin. Hänellä on yksi pronssimitali vuoden 2015 sprinttereiden MM-kilpailuista Astanasta. Vuonna 2016 hän oli seitsemäs. Matkakohtaisissa kilpailuissa hän on ollut neljäs 1 000 metrillä ja viides 500 metrillä 2016. EM-kilpailujen sprinttiottelussa hän oli neljäs 2017.
Jesin on kilpaillut pikaluistelun maailmancupissa kaudesta 2006–2007 alkaen. Hänen ainoa henkilökohtainen palkintosijansa on toinen tila 500 metrillä Heerenveenissä joulukuussa 2015. Joukkuetakaa-ajossa hän on ollut kaudella 2007-2008 kolmas Heerenveenissä. Joukkuesprintissä hänellä on kolme kakkossijaa ja neljä kolmossijaa.
Keijo Romppainen

Keijo Romppainen on suomalainen näyttelijä. Romppainen on esiintynyt televisiosarjassa Kummeli esittää: Kontio & Parmas kahdessa jaksossa esittäen Kuusjärveä, kahdessa elokuvassa, Joulupukin päänsärky (1998) ja Kuolema käy kuusi beessä (1993). Hän on näytellyt myös kesäteattereissa, muun muassa Elimäellä ja Lapinjärven kesäteatterissa näytelmässä Vihtorin harha-askel (2006) ja Votkaturistit (2007).
Hän on myös tehnyt dubbauksia, ja näytellyt äänellään muun muassa elokuvissa Fievel matkalla Amerikkaan, Fievel matkalla villiin länteen, Basil Hiiri – Mestarietsivä (Rattigan), Taika-Trollit (Gorko), televisiosarjassa Fragglit, ja piirrossarjassa Sandokan. Hän on myös ohjannut näytelmiä.
Aiheesta muualla

Keijo Romppainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Keijo Romppainen Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Aleksandrian yliopisto

| Aleksandrian yliopisto> جامعة الإسكندرية |
| --- | --- |
 Aleksandrian yliopiston päärakennuksen julkisivua.
 engl. Alexandria University 
Perustettu:  1938
Tyyppi:  Julkinen
Opiskelijoita:  158 701 (2017, sis. jatko-opiskelijat)
Jatko-opiskelijoita:  9 177 (M.Sc.) ja 3 178 (Ph.D.)
Sijainti:  Aleksandria, Al-Iskandariyya  Egypti (31.2103°N, 29.9132°E)
Osoite:  El-Guish Road, El-Shatby, Alexandria, 21526, Egypt
Sivusto:  alexu.edu.eg/index.php/en
Aleksandrian yliopisto (egyptinarabiaksi:جامعة الإسكندرية, engl. Alexandria University) on suuri egyptiläinen julkinen yliopisto. Yliopistolla on 23 tiedekuntaa ja useita kampuksia Aleksandriassa. Yliopisto perustettiin vuonna 1938 alkujaan ainoastaan kaksi tiedekuntaa käsittäneenä oppilaitoksena nimellä Faroukin yliopisto, ja oli aluksi myöhemmin Kairon yliopistona tunnetun yliopiston sivupiste. Faroukin yliopistosta tuli itsenäinen yliopisto vuonna 1942 ja vuodesta 1952 se on tunnettu Aleksandrian yliopistona.
Vuonna 2017 yliopistossa oli noin 158 700 opiskelijaa, joista vajaa 9 200 opiskeli maisteritutkintoa ja vajaa 3 200 tohtoritutkintoa. Kansainvälisiä opiskelijoita oli noin 3 prosenttia opiskelijoista. Yliopiston henkilökuntaa oli opiskelijoihin nähden suhteessa 1:25.
Aleksandrian yliopisto arvioidaan lähteestä ja arviointitavasta riippuen yleensä tasoltaan 30 parhaan Afrikan yliopiston joukkoon ja luetaan Egyptin viiden tai vähintään kymmenen parhaimman joukkoon kuuluvaksi. Vuonna 2018 Aleksandrian yliopisto oli toiseksi parhaana yliopistona maastaan kansainvälisen Shanghain Jiao Tong -yliopiston ARWU-yliopistorankingin 500 huippuyliopiston jälkeisellä ehdokaslistalla, ja arvioitiin lukeutuvan sijaluvulle 601–700 maailman korkeatasoisimpien yliopistojen listalla.
Englanninkielisiä yliopistoja mahdollisesti korostava ja kriteeristöään salaisena pitävä Times Higher Education (THE) sijoitti Aleksandrian yliopiston vuoden 2019 listallaan jaetulle 17. sijalle Afrikassa ja jaetulle 801.–1000. sijalle maailmassa. THE-ranking arvioi Egyptin yliopistoista kriteereillään parhaimmiksi Kairon amerikkalaisen yliopiston ja arvosti viisi muutakin egyptiläistä yliopistoa Aleksandrian yliopistoa korkeammalle. Hieman kummallista tosin oli, että arabimaiden kevään 2019 THE-yliopistovertailussa egyptiläisten yliopistojen keskinäinen sijoitus poikkesi monen yliopiston kohdalla saman maan yliopistojen luokittelusta Times Higher Education -aineiston afrikkalaisten yliopistojen listalla tai aineistohaulla muodostetulla maakohtaisella listalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksandrian yliopisto Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat
Krokenin kirkko (Drangedal)

| Krokenin kirkko Kroken kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Drangedal, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1910
Suunnittelija:  Victor Nordan
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  155
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Krokenin kirkko (norj. Kroken kyrkje) on Drangedalin kunnassa Telemarkin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1910.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krokenin kirkko (Drangedal) Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Börje Barkman

Börje Barkman (1909 Helsinki − 1981) oli suomalainen mainosalalla työskennellyt ja Helsingissä asunut taidemaalari.
Barkman kävi Taideteollisen keskuskoulun 1926−1929. Hänen taiteilijan debyyttinsä tapahtui Helsingissä 1936. Barkman osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1943 ja 1952, Nuorten näyttelyihin vuosina 1939, 1940, 1942, 1943, 1945 ja 1946, Suomen Taideyhdistyksen näyttelyyn 1944, Finlandia-näyttelyyn 1945 sekä Taidemaalariliiton näyttelyyn 1975.
Barkman työskenteli mainosalalla 1929−1973.
Alberto Zaccheroni

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Alberto Zaccheroni
Syntymäaika: 1. huhtikuuta 1953 (ikä 71)
Syntymäpaikka: Meldola, Italia
Valmennusura
1983–1985: Cesenatico
1985–1987: Riccione
1987–1988: Boca San Lazzaro
1988–1990: Baracca Lugo
1990–1993: Venezia
1993–1994: Bologna
1994–1995: Cosenza
1995–1998: Udinese
1998–2001: Milan
2001–2002: Lazio
2003–2004: Internazionale
2006–2007: Torino
2010: Juventus
2010–2014: Japani
2016: Beijing Guoan
2017–2019: Arabiemiirikunnat

Alberto Zaccheroni (s. 1. huhtikuuta 1953 Meldola, Emilia-Romagnan alue, Italia) on italialainen jalkapallovalmentaja. Hän on tullut tunnetuksi 3-4-3 taktiikastaan.
Meriitit

Aasian mestaruus: 2011
MM-alkulohko: 2014
Italian mestaruus: 1999
Serie A:n vuoden valmentaja (Oscar del Calcio): 1999
Joan Baez

| Joan Baez |
| --- | --- |
 Joan Baez maaliskuussa 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. tammikuuta 1941 (ikä 83) New York, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1958–
Tyylilajit:  folk, pop, rock, gospel, country
Soittimet:  kitara, piano, ukulele, djembe
Levy-yhtiöt:  Vanguard, A&M, Portrait/CBS, Gold Castle, Koch
Aiheesta muualla
www.joanbaez.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Joan Chandos Baez (/'baɪəz/ tai /'baɪz/, esp. /'baes/, s. 9. tammikuuta 1941 New York) on yhdysvaltalainen folklaulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan poliittisesti kantaa ottavista kappaleistaan ja yksilöllisestä laaja-alaisesta lauluäänestään, joka kattaa kolme oktaavia ja sisältää nopeataajuista vibratoa. Baez on saanut mainetta erityisesti Woody Guthrien, Bob Dylanin, Pete Seegerin, Paul Simonin ja monien muiden tuotannon tulkitsijana.
Elämä ja ura

Joan Baez syntyi Staten Islandilla New Yorkissa kveekariperheeseen, jossa oli meksikolaista, englantilaista ja skottilaista verta. Isä Albert Baez oli fyysikko.
Baezin ura alkoi vuonna 1959 Newportin folk-festivaaleilla, jossa hän nauhoitti ensimmäisen oikean albuminsa Joan Baez. Levy oli kokoelma perinteisiä folk-balladeja, bluesia ja Baezin omia sävellyksiä. Se myi suhteellisen hyvin. Seuraava levy Joan Baez, Vol. 2 (1961) myi jo kultaa. Myös seuraavat levyt Joan Baez in Concert (1962) ja Joan Baez in Concert, Part 2 (1962) menestyivät.
Baez vastusti aktiivisesti Vietnamin sotaa ja taisteli ihmisoikeuksien puolesta. Lopulta hänen poliittinen vakaumuksensa nivoutui yhteen musiikin kanssa. Erityisesti kappale "We Shall Overcome" tuli kuuluisaksi Baezin esityksestä Martin Luther King -marssilla Washingtonissa. Vuonna 1969 Baez esiintyi legendaarisilla Woodstockin musiikkifestivaaleilla.
Vuonna 1968 Baez meni naimisiin Vietnamin sodan kutsuntoja vastustavan aktivisti David Harrisin kanssa. Pariskunta erosi vuonna 1973. Heille syntyi poika Gabriel. Country-musiikin suurena ihailijana tunnettu Harris muutti Baezin musiikkityyliä kohti monimutkaista country-rockia. 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa Baez alkoi kirjoittaa itse laulujaan ja muutti tyyliään enemmän popin ja rockin suuntaan. 1980-luvun alkuvuosina hänen levyjään julkaistiin vain Yhdysvaltojen ulkopuolella.
Vuonna 1974 Baez levytti kannanottona Chilen sotilasvallankaappaukseen kokoelman espanjankielisiä lauluja, joista Violeta Parran "Gracias a la vida" on jäänyt elämään.
Vuonna 2014 artistin esikoisalbumi Joan Baez (1960) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä. Se valittiin myös vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Diskografia

Joan Baez (Vanguard, 1960)
Joan Baez, Vol. 2 (Vanguard, 1961)
Joan Baez in Concert (Vanguard, 1962)
Joan Baez in Concert, Part 2 (Vanguard, 1963)
Joan Baez/5 (Vanguard, 1964)
Farewell Angelina (Vanguard, 1965)
Noël (Vanguard, 1966)
Joan (Vanguard, 1967)
Baptism: A Journey Through Our Time (Vanguard, 1968)
Any Day Now (Vanguard, 1968)
David's Album (Vanguard, 1969)
One Day at a Time (Vanguard, 1970)
Blessed Are... (Vanguard, 1971)
Come from the Shadows (A&M, 1972)
Where Are You Now, My Son? (A&M, 1973)
Gracias A la Vida (A&M, 1974)
Diamonds & Rust (A&M, 1975)
From Every Stage (A&M, 1976)
Gulf Winds (A&M, 1976)
Blowin' Away (CBS, 1977)
Honest Lullaby (CBS, 1979)
Live Europe '83 (Gamma, 1984)
Recently (Gold Castle, 1987)
Diamonds & Rust in the Bullring (Gold Castle, 1988)
Speaking of Dreams (Gold Castle, 1989)
Play Me Backwards (Virgin, 1992)
Ring Them Bells (Guardian, 1995)
Gone from Danger (Guardian 1997)
Dark Chords on a Big Guitar (Koch, 2003)
Bowery Songs (Koch, 2005)
Day After Tomorrow (2008)
Whistle Down the Wind (2018)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joan Baezin viralliset sivut (englanniksi)
Joan Baez Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef 
Joan Baez ja Bob Dylan elokuussa 1963.
Talvisodan muistoristit

Talvisodan muistoristit ovat mitalien tapaan pidettäviä ristin muotoa noudattelevia merkkejä muistoksi osallistumisesta talvisotaan jollain taistelualueella.
| talvisodan muistoristi> nimi | talvisodan muistoristi> toiminta | talvisodan muistoristi> myöntäjä | talvisodan muistoristi>  | talvisodan muistoristi>  | talvisodan muistoristi>  | talvisodan muistoristi>  | talvisodan muistoristi>  | talvisodan muistoristi>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Kainuun risti: 
Keski-Kannaksen risti: 
Kollaan risti: 
| Laatokan mitali | Laatokan meripuolustus, rannikkotykistörykmentti 3 |  |  |  |  |  |  |  |
Lapin sodan muistoristi: 
Länsi-Kannaksen risti: 
Muolaan risti: 
Pitkäkannan risti: 
| Summan risti |  | nimitty toimikunta aluksi, sitten Sotainvalidien veljesliiton hallitus |  |  |  |  |  |  |
Taipaleen risti: 
Tolvajärven risti:
Johan Hellström

Karl Johan "Jonni" Hellström (13. toukokuuta 1907 Maarianhamina – 6. marraskuuta 1988 Verdun, Montreal, Kanada), joka tunnettiin myös lempinimellä ”The Fighting Finn”, oli suomalainen nyrkkeilijä. Hän edusti Suomea vuoden 1928 olympialaisissa Amsterdamissa ja sijoittui jaetulle viidennelle sijalle välisarjassa voitettuaan eteläafrikkalaisen Frederik Varley-Ellisin ja hävittyään ranskalaiselle Raymond Galataudille.
Hellström voitti Suomen mestaruuden kärpässarjassa 1923, höyhensarjassa 1925, kevyessä sarjassa 1926 ja välisarjassa 1927. Vuonna 1924 hän saavutti kääpiösarjassa SM-hopeaa hävittyään Sulo Tiriselle. Maaotteluissa hän edusti Suomea joulukuussa 1928 Viroa vastaan ja helmikuussa 1929 Ruotsia vastaan. Vuodesta 1929 hän otteli Pohjois-Amerikassa ammattilaisena kahdeksan ottelua.
Honor 8X

| Honor 8X |
| --- | --- |
 Honor 8X -matkapuhelin.
Valmistaja:  Huawei
Mitat:  160,4 × 76,6 × 7,8 mm
Paino:  175 g
Näyttö:  6,5 tuumaa
Näytön kuvatarkkuus:  1 080 × 2 340
Värien lukumäärä:  16 miljoonaa
Keskusmuisti:  4 GB
Flash-muisti:  64 GB
Takakamera:  20, 2 MP
Etukamera:  16 MP
Radio:  FM-radio
Akku:  3 750 mAh
Muistikorttipaikka:  microSDXC
Infobox OKNimi-testi OK: 
Honor 8X on Huawein vuonna 2018 julkistama matkapuhelin. Puhelin on tehty lähes kokonaan lasista: näyttö on Gorilla Glass 3-lasia ja takakansi on lasia. Vain sivut ovat alumiinia. Puhelimessa on Android 8.1, joka voidaan päivittää Android 9:ään. Käyttöliittymänä toimii EMUI 9.0.
Ominaisuudet

Puhelimessa on 6,5 tuuman IPS-näyttö 1 080 × 2 340 pikselin tarkkuudella. Sillä voi kuvata videota 1080p-tarkkuudella ja siinä on kuudentoista megapikselin etukamera, jonka valotusaukon koko on f/2.0. Puhelimessa on RAM-muistia 4 gigatavua ja tallennustilaa 64 gigatavua. Puhelimessa on 3 750 milliampeeritunnin akku. Siinä on sormenjälkilukija takana.
Sidi Bou Said

| Sidi Bou Said (arab>  سيدي بو سعيد‎) |
| --- | --- |
 Näkymä Café des Delicesistä'
 Sidi Bou Said
 Koordinaatit: 36°52′0″N, 10°20′0″E 
Valtio:  Tunisia
Kuvernoraatti:  Tunisin kuvernementti
Delegaatio:  Karthago
Hallinto:  
 – Pormestari:  Mohamed Khalif Cherif
Pinta-ala:  
 – Maa:  2.213 km²
Väkiluku (2023):  7 947
 – Väestötiheys:  3.592 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC1
 
 https://www.commune-sidibousaid.gov.tn/index.php?lang=fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sidi Bou Said (arab. سيدي بو سعيد‎  Sīdī Bū Saʻīd (ohje)) on kaupunki Tunisiassa Välimeren rannalla noin 20 kilometriä maan pääkaupungista Tunisista koilliseen. Kaupunki sijaitsee jyrkällä kukkulalla meren ja majakan välissä Karthagon raunioiden pohjoispuolella.
Cafe de Delice ja näkymä merelle.
Kaupunki on suosittu matkailukohde ja tunnetaan valkoisista taloistaan, joissa on siniset ovet ja ikkunaluukut. Sinne pääsee Tunisin ja La Marsan välillä liikennöivällä TGM-junalla.
Kaupunki oli aikaisemmin nimeltään Jabal el-Merar. Nykyisen nimensä se sai 1200-luvulla eläneen hurskaan miehen, Abu Said al-Bajin mukaan, joka rakensi paikalle moskeijan ja hautamuistomerkin. Erään arabien keskuudessa tunnetun legendan mukaan hän oli itse asiassa Ranskan kuningas Ludvig IX Pyhä, joka olisi kahdeksannen ristiretken jälkeen paennut sinne ja kääntynyt islamin uskoon.
Tunnettuja asukkaita

Sidi Bou Said on tullut tunnetuksi taiteilijoiden kaupunkina. Siellä ovat asuneet tai viettäneet lomiaan muun muassa Chateaubriand, Gustave Flaubert, Paul Klee, August Macke, Alphonse de Lamartine, Georges Duhamel, Jean Duvignaud, Max-Pol Fouchet, André Gide, Colette, Gustave-Henri Jossot, August Macke, Louis Moillet ja Simone de Beauvoir sekä tunnettu okkultisti Aleister Crowley. Myös ranskalainen filosofi Michel Foucault asui siellä vuosina 1966–1968 toimiessaan opettajana Tunisin yliopistossa, ja hän kirjoitti siellä teoksensa Tiedon arkeologia (ransk. L'Archéologie du savoir).
Tunisian entinen presidentti Beji Caid Essebsi oli syntynyt Sidi Bou Saidissa, samoin kuin elokuvaohjaaja ja -käsiirjoittaja Moifida Tlatli. Azzedine Alaïalla oli siellä talo, joka on myöhemmin muutettu taidegalleriaksi.
Ranskalainen laulaja Patrick Bruel lauloi Sidi Bou Saidista, varsinkin Café des Délicesistä, vuoden 1999 albumissa Juste Avant julkaistussa laulussaan Au Café des Délices.
Huomattavia rakennuksia

Sidi Bou Saidin rakennuksissa yhdistyvät arabialaisen ja andalusialaisen arkkitehtuurin vaikutteet. Niille on tyypillistä valkoinen väri ja siniset ovet, ja ne ovat sijoittuneet sattumanvaraisesti mutkittelevien kujien varrelle. Niiden sisällä on usein patio, T:n muotoon ryhmittynyt joukko vieraishuoneita, hienoja pilareja, arkadeja ja värillisillä keraamisilla kattoon saakka päällystettyjä väliseiniä. Paikkakunta julistettiin suojelukohteeksi jo vuonna 1915, ja se on saanut lisänimen "pieni valkoinen ja sininen paratiisi".
Tunisian bey Hammouda Pachan rakennutti naisorjalle, legendaarisen kauniille Leila Zina bent Abdallah El Genaouille Dar Ismaïlia -nimisen talon. Vuonna 1799 Hammouda Pacha kuitenkin myi sen, minkä jälkeen sillä on ollut useita omistajia.
Dar El Annabi on mufti Muhamed Taïeb El Annabin 1700-luvulla rakennuttama palatsi, jossa on noin 50 huonetta. Siinä asuu edelleen Assabin sukua, mutta suuri osa siitä on nykyisin yksityisenä museona. Museo esittelee varsinkin tunisialaista kansanperinnettä
Naceur Beyn palatsin, joka oli alkuperäiseltä nimeltään Dar Essalam, omisti aikoinaan sheikki Ben Achour. Hänen kuolemansa jälkeen, vuonna 1868, sen osti Sadok Bey, joka myöhemmin lahjoitti sen veljenpojalleen Naceur Beylle. Tämä laajensi sitä huomattavasti saadakseen sen vastaamaan hallitsijan palatsille asetettuja vaatimuksia.
Paroni Rodolphe d'Erlanger (1872–1932) rakennutti Sidi Bou Saidiin Ennejma Ezzahra -nimisen palatsin, joka nykyisin toimii arabialaisen ja Välimeren musiikin keskuksena.. Hänet tunnettiin taidemaalarina, musikologina ja esteetikkona, joka otti tehtäväkseen suojella kaupunkia ja kehittää sen musiikkielämää. Hänen ansioistaan perinteisen tunisialaisen arkkitehtuurin arvostus nousi suuresti ja paikkakunta sai osakseen suurta huomiota. Hän suunnitteli itse palatsin hienon sisustuksen ja siihen liittyvän puutarhan, esikuvanaan islamilaisten maiden perinteinen puutarhataide. Palatsi avatiin museona vuonna 1992.
1800-luvulla Sidi Bou Saidiin rakennettiin runsaasti porvariston kesäasuntoja arabialais-islamilaiseen tyyliin, johon liittyi myös selviä italialaisia vaikutteita. Suuri osa niistä otettiin 1900-luvun kuluessa ympärivuotiseen käyttöön.  Uudempiin rakennuksiin kuuluu Dar Ben Abdallah, jonka taidemaalari Jellal Ben Abdallah rakennutti 1960-luvulla eräiden Tunisin medinasta puretuista rakennuksista saaduista materiaaleista.
Vuonna 1973 Yhdysvaltain hallitus päätti rakennuttaa suurlähetystötalon eräälle Karthagonlahden ja Tunisinlahden välissä kohoavalle kukkulalle. Urakka uskottiin tunisialaiselle, Belgiassa opiskelleelle Brahim Taktakille, jolla on kutsumuksena nykyaikaistaa paikallista arkkitehtuuria sopivaksi suurten vastaanottojen järjestämiseen.
Paroni Erlangerin palatsin (Ennejma Ezzahran) kunniagalleria.
Dar El Annabi, sisätilat.
Dar El Annabi, patio.
Dar El Annabi, terassi.
Dar Mohsen.
Patiolle johtava käytävä
Dar Thameur, varastohuoneen ovi.