Asunción
Historia

Asunción on yksi Etelä-Amerikan vanhimmista koloniaalikaupungeista. Kaupungin paikalla vieraili ensimmäisenä Juan de Ayolas, mutta itse kaupungin (Nuestra Señora de la Asunción) perustivat Juan de Salazar de Espinosa ja Gonzalo de Mendoza 15. elokuuta 1537. Nimensä kaupunki sai siitä, että se perustettiin Marian taivaaseenottamisen (esp. Asunción de María) juhlapäivänä.
Asunción muutettiin sotilaslinnoituksesta siviilikaupungiksi vuonna 1541, kun kaupunkiin perustettiin sen ensimmäinen cabildo. Samana vuonna espanjalaiset joutuivat evakuoimaan Buenos Airesin intiaanien hyökkäysten takia. Asunción oli tämän jälkeen noin 50 vuoden ajan espanjalaisten itäisen Etelä-Amerikan siirtomaahallinnon keskuskaupunki. Vuonna 1557 paikalla asui noin 1 500 espanjalaista. Pienestä koostaan huolimatta paikka oli tärkeä espanjalaisten keskus, josta he laajensivat edelleen siirtomaavaltakuntaansa mantereen eteläosiin. Tämän kautta se tuli tunnetuksi lempinimellä madre de ciudade eli "kaupunkien äiti".
Asunción erotettiin hallinnollisesti Buenos Airesista vuonna 1617, minkä jälkeen syrjäisen Asunciónin merkitys alkoi heiketä. Siirtomaakaudella kaupungin kasvu oli hyvin hidasta. Kun Chacon intiaanit iskivät kaupunkiin vuonna 1747 sen asukasluku oli vain noin 5 000. Toisaalta syrjäisyyden ansiosta kansallinen liikehdintä alkoi maassa jo varhain, ja Paraguay julistautui itsenäiseksi Asunciónissa keskiyöllä, kun vuorokausi oli vaihtumassa 15:ksi toukokuuta 1811. José Gaspar de Francian kaudella kaupunkia alettiin kehittämään ja se sai muun muassa nykyisen ruutukaavansa pohjan. Vuonna 1842 se jaettiin neljään piiriin (distritos); Catedral, Encarnación, Recoleta ja San Roque. Jako muodosti paikallishallinnon pohjan aina 1960-luvulle saakka.
Kolmoisliiton sodan aikana Brasilian joukot valtasivat 1868 Asunciónin, joka sijaitsi sodan kannalta strategisessa paikassa Argentiinan, Brasilian ja Uruguayn yhdistävän jokiverkoston varrella. Brasilia hallinnoi kaupunkia vuoteen 1876. Sotaa oli seurannut vuosien nälkä, kulkutaudit ja köyhyys. Vuonna 1872 kaupungin asukasluku oli noin 18 000 ja heistä suhteettoman suuri osa oli naisia, kun miehet olviat kuolleet sodassa.
Kaupungin toipuminen sodasta oli hidasta. Nykyaikaisia viemäreitä tai päällystettyjä teitä ei ollut lainkaan. Nykyiset neljä pääkatua päällystettiin vasta vuosina 1905–1906. Vielä vuonna 1940 vain 14. korttelissa oli päällystetyt tiet. Vuoteen 1955 saakka vettä saatiin pääasiallissti vain kaivoista. Viemäröinni putteen takia sadekausien aikana katujen tulviminen oli hyvin tavallista. Asiaa alettiin muuttamaan vasta 1960-luvulla myrskyviemäröinnillä. Suuri osa kaupungin asukkaista asui maaseutumaisesti. Kaupungistuminen kuitenkin nopeutui talouskasvun myötä 1970-luvulta alkaen. Samalla kun keskiluokan asunnot yleistyivät, köyhempi väestönosa siirtyi slummeihin, kuten Chacaritan alueelle Paraguayjoen varrella. Muita muutti lähikyliin, joista muodostui pääkaupungin esikaupunkialue. Vauras väestönosa siirtyi omiin kaupunginosiinsa, kuten Carmelitas ja Villa Mora. Samalla kesksuta köyhtyi. Ongelmiin yritettiin vastata esimerkiksi Asuncióninlahden hankkeella, jonka tarkoituksena oli kehittää kaupungin joenvarren aluetta ja liikenneyhteyksiä keskustaan. Hanke valmistui vuonna 2013.