stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jorma Lillbacka
Ura

Lillbacka perusti 23-vuotiaana vuonna 1969 yrityksen toiminimellä Lillbackan Konepaja valmistaakseen alihankintana letkuliittimiä pääasiassa Wärtsilälle. Hän kehitteli oman letkuliitinpuristinmallin ja vei sen neljän vuoden kuluttuamilloin? alan messuille Englantiin. Vuonna 1973 markkinoille tulivat ensimmäiset Finn-Power -merkkiset puristimet.[lähde? ]
Vuonna 1980 Lillbackan yritys oli saavuttanut maailmanlaajuisen markkinajohtajuuden puristinteknologiassa[lähde? ] ja sille myönnettiin tasavallan presidentin vientipalkinto. Varsinaisen läpimurron yritys teki numeerisesti ohjatulla, hydraulitoimisella levytyökeskuksella vuonna 1985. Vuonna 1988 yrityksen levyntyöstökoneitten valikoimaa laajennettiin ostamalla särmäyspuristimia valmistava vilppulalainen Jaromet Oy. Vuonna 1994 eriytettiin levyntyöstöteknologia (nykyisin Prima Industrie -konserniin kuuluva Finn-Power Oy) ja puristinteknologia (Lillbacka Powerco Oy) eri yhtiöiksi.[lähde? ]
Lillbackan yritykset työllistivät vuoden 2001 toimintakertomuksen mukaan noin 1 200 henkilöä Suomessa, Belgiassa, Italiassa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 2002 Lillbacka myi levyntyöstöteknologiayrityksen EQT Northern Europe Ltd -pääomasijoitusyhtiölle. Vuoden 2002 verotuksessa Lillbackalla oli pääomatuloja lähes 95 miljoonaa euroa.
Vuonna 2004 tasavallan presidentti myönsi Jorma Lillbackalle teollisuusneuvoksen arvonimen. Hänelle myönnettiin myös ensimmäinen Seinäjoen teknologiapalkinto vuonna 2005 elämäntyöstä ja ansioista Etelä-Pohjanmaan merkittävimpiin kuuluvan teknologiayrityksen luojana.
Yksityiselämä

Lillbacka on syntyjään Kauhavan Kettulasta. Hänen äitinsä Ellen (o.s. Talja, 1924–2007) oli Viipurin läänin Pyhäjärveltä, isä Kauko (1921–2002) oli kauhavalainen maalari. Jorma on perheen viidestä lapsesta vanhin.[lähde? ]
Lillbackalla on kolme poikaa: Pekka, Jukka ja Veli-Matti , jotka ovat mukana perheyrityksessä. Pekka Lillbacka on Lillbacka Powercon toimitusjohtaja.
Lillbacka omistaa Lillbacka Powerco Oy:n kautta 142-jalkaisen (43 m) huvijahti Northern Crossin. Vuonna 2009 Lillbacka osti Fort Lauderdalessa Floridassa Yhdysvalloista huvilan, ja hän asuu talvet Yhdysvalloissa.
Esko Seppäsen arvion mukaan Jorma Lillbackan nettotulot 1993–2012 ovat olleet yhteensä 169 miljoonaa euroa.
Johann Christian Daniel von Schreber

| Johann Christian Daniel von Schreber |
| --- | --- |
 Johann Christian Daniel von Schreber.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1739 Weißensee, Thüringen
Kuollut: 1810 (70–71 vuotta)  Erlangen
Kansalaisuus:  Saksa
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  luonnontiede
Johann Christian Daniel von Schreber (17. tammikuuta 1739 Weißensee, Thüringen – 10. joulukuuta 1810 Erlangen) oli saksalainen luonnontieteilijä. Hänen tärkein teoksensa oli nisäkkäitä käsittelevä, 1774 julkaistu Die Säugetiere in Abbildungen nach der Natur mit Beschreibungen. Hänet valittiin elinaikanaan muun muassa Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi.
Von Schreberin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Schreb.. Hän kuvasi tieteelle uusina lajeina erityisesti nisäkkäitä. Sen lisäksi hän kuvasi myös kasvi- ja hyönteislajeja. Tunnettuja nisäkäslajeja, jotka von Schreber kuvasi ensimmäisenä ovat esimerkiksi: minkki, norppa, skunkki eli haisunäätä, amerikansaukko, metsämyyrä, isolepakko, husaarimarakatti, metsäkissa, gepardi, amerikanilves, servaali, onsilla ja karakali.
Von Schreberin kunniaksi on nimetty ainakin seinäsammal (Pleurozium schreberi).
Thomas Zajac

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Thomas Zajac ja Tanja Frank vuonna 2016 |  Thomas Zajac ja Tanja Frank vuonna 2016 |  Thomas Zajac ja Tanja Frank vuonna 2016 |  |
Maa:   Itävalta
Miesten purjehdus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 | Nacra 17 |  |
Thomas Zajac (s. 22. syyskuuta 1985 Wien) on itävaltalainen purjehtija ja olympiamitalisti. Zajac saavutti olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016 Nacra 17 -luokassa Tanja Frankin kanssa. Hänellä on myös MM-hopeaa Tornado-katamaraanista vuodelta 2009.
Juangin kieli

| Juang |
| --- | --- |
Oma nimi:  ଜୁଆଙ୍ଗ
Tiedot
Alue:  Intia (Odisha)
Puhujia:  30 378 (2011)
Kirjaimisto:  orijalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  austroaasialaiset kielet
Kieliryhmä:  mundakielet
ISO 639-3:  jun
 Ohje 
Juangin kieli on austroaasialaisiin kieliin kuuluva mundakieli, jota puhuvat pääasiassa juangit Odishan osavaltiossa itäisessä Intiassa.
Luokitus

Juang kuuluu mundakieliin, jotka on luokiteltu osaksi suurempaa austroaasialaista kielikuntaa. Sen lähin sukulainen on kharia, mutta nekin ovat erkaantuneet toisistaan suhteellisen aikaisin.
Juang voidaan jakaa karkeasti kahteen murteeseen, joita molempia puhutaan Odishan osavaltiossa:
Vuoristo-Juang: Gonasika- ja Pallaravuorilla Keonjharin piirikunnassa.
Tasanko-Juang: Noin 147 kylässä Etelä-Keonjharin alueella ja itäisessä Dhenkanalin piirikunnassa.
Levinneisyys

Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan juangia puhuu Intiassa noin 30 875 ihmistä. Odishan osavaltiossa sitä puhutaan eteläisessä Kenojharin piirikunnassa, pohjoisessa Angulin piirikunnassa ja itäisessä Dhenkanalin piirikunnassa.
Juang on nykyään uhanalainen kieli ja sitä pidetään vaarantuneena mm. siksi, etteivät lapset puhu sitä kodin ulkopuolella.
Kirjoitusjärjestelmä

Juangia kirjoitetaan orijalaisella kirjaimistolla.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Juang language
Austroaasialaiset kielet
asuri
birhor
car
ho
juang
juray
keski-nikobaari
kharia
khasi
khmer
korku
mundari
oy
santali
sora
vietnam
Käännös suomeksi
Toinen Harkovan taistelu

Toinen Harkovan taistelu oli Neuvostoliiton yritys vallata Harkova Saksalta toisessa maailmansodassa toukokuussa 1942. Hyökkäys pyrki pitämään yllä strategista aloitetta talvioffensiivin jäljiltä. Saksan joukot torjuivat hyökkäyksen ja saivat tilaisuuden vastahyökkäykselle, jonka he käyttivät edeten kesällä Kaukasukselle ja Volgalle asti Stalingradin taisteluun.
Ensimmäisessä Harkovan taistelussa 1941 saksalaiset olivat vallanneet kaupungin. Toisen Harkovan taistelun hyökkäys alkoi 12. toukokuuta 1942 kello 6.30. Neuvostoliittolaiset kohtasivat suurempia puolustavia joukkoja kuin odottivat. Saksalaiset aloittivat vastahyökkäyksen 17. toukokuuta ja olivat piirittäneet hyökkääjät 25. toukokuuta mennessä.
Puna-armeija menetti runsaasti sotilaita ja materiaalia sekä monia kokeneista upseereistaan. Tämä tuli kalliiksi myöhemmin kesällä käydyissä taisteluissa.
Taustaa

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Second Battle of Kharkov
Helmikuun 1942 lopulla Neuvostoliiton talvihyökkäys, joka työnsi akselivaltojen joukot pois Moskovan edustalta, oli laantumassa kummankin osapuolen aloittaessa joukkojensa täydentämisen ja uudelleen ryhmittämisen. Josif Stalin oli ilmoittanut puheessaan 7. marraskuuta 1941 saksalaisten kärsineen tappion ja heidän joukkonsa tuhottaisiin lopullisesti keväällä tai kesällä tehtävässä suurhyökkäyksessä.
Ilmoitus herätti vastarintaa sodanjohdossa, joka ehdotti puolustuksellisempaa toimintaa. Stalin kuitenkin oletti akselivaltojen kykenevän jopa kahteen erilliseen operaatioon ja siksi koko rintaman hyökkäyksen torjunnan piti olla mahdotonta ja siten estää saksalaisia kokoamasta joukkojaan uuteen hyökkäykseen Moskovaa kohti.
Käännös suomeksi
Tiilikainen

Tiilikainen on suomalainen sukunimi.
Tunnettuja Tiilikaisia

Aatami Tiilikainen (1834–1899), maanviljelijä ja valtiopäivämies
Anja Tiilikainen-Piimies (1934–2010), lääkäri, professori
Anna-Lea Tiilikainen (1915–2003), kirjailija
Elisa Tiilikainen (s. 1990), Elli Haloo -taiteilijanimellä tunnettu laulaja-lauluntekijä
Heikki Tiilikainen (s. 1941), everstiluutnantti ja kirjailija, Ruotuväki-lehden päätoimittaja 1971–1976
Heini Mäkelä, o.s. Tiilikainen (s. 1987), jalkapalloilija
Hillevi Hedberg-Tiilikainen, Hillevi Lalla (1944–2018), muotoilija ja lasitaiteilija
Ilkka Tiilikainen (k. 26.5.2015), hiihtovaikuttaja
Jukka Tiilikainen (s. 1974), jääkiekkoilija
Kim Tiilikainen (s. 1975), tennispelaaja
Kimmo Tiilikainen (s. 1966), kansanedustaja ja ministeri (Keskusta)
Matti Tiilikainen (s. 1987), jääkiekkovalmentaja
Mauri Tiilikainen (1915–2008), rovasti ja Kansan Raamattuseuran perustajajäsen
Paavo Tiilikainen (1923–2007), SDP:n kansanedustaja ja ministeri
Pekka Tiilikainen (1911–1976), Yleisradion urheiluselostaja
Pekka Tiilikainen, laulaja ja kitaristi
Raimo Tiilikainen (1939–2023), kommodori ja RKP:n kansanedustaja
Sauli Tiilikainen (s. 1952), oopperalaulaja
Suvi Tiilikainen (s. 1980), Miss Suomi 2000
Taneli Tiilikainen (s. 1978), salibandyn pelaaja
Teija Tiilikainen (s. 1964), Ulkopoliittisen Instituutin johtaja
Tino Tiilikainen (s. 1987), maastohiihtäjä
Tommi Tiilikainen (s. 1987), lentopallovalmentaja
Tuomas Tiilikainen (s. 1965), lippueamiraali
Väinö Tiilikainen (s. 1935), autonasentaja ja kirjailija
Kuvitteellisia Tiilikaisia

Pipsa Tiilikainen, tv-sarjassa Salatut elämät
Johan Axel Cedercreutz

Johan Axel Cedercreutz
Johan Axel Cedercreutz (28. tammikuuta 1801 Västerås – 7. joulukuuta 1863 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen kenraalimajuri ja vapaaherra, joka toimi sotilasuransa jälkeen Turun ja Porin läänin kuvernöörinä. Hän osallistui myös vuoden 1863 säätyvaltiopäiville.
Ura

Cedercreutz palveli vuosina 1819–1822 I Jalkaväkirykmentin Turun pataljoonassa, josta hänet siirrettiin Henkikaartin suomenmaalaiseen rykmenttiin Pietariin. Vuonna 1841 Cedercreutz ylennettiin everstiksi ja hän siirtyi Varsovassa toimineeseen Henkikaartin Liettuan rykmenttiin. Cedercreutz määrättiin Pietariin sotalaitoksen rakennusinstituuttiin vuonna 1843, jonka jälkeen hän työskenteli vielä 1850-luvulla Venäjän tie- ja vesikulkulaitoksen palveluksessa sekä rautateillä poliisimestarina, kunnes erosi armeijan palveluksesta vuonna 1858.
Huhtikuussa 1858 Cedercreutz nimitettiin Turun ja Porin läänin virkaatekeväksi kuvernööriksi ja hänen virkansa vakinaistettiin maaliskuussa 1863.
Kuolema

Cedercreutz teki itsemurhan joulukuussa 1863 ollessaan sukunsa edustajana Helsingissä pidetyillä valtiopäivillä. Hän oli jo viikkojen ajan kärsinyt masennuksesta ja haavoitti itseään puukolla perjantaina 4. joulukuuta Kruununhaan kaupunginosassa sijainneessa Mariankadun saunassa. Paikalla olleet ulkopuoliset onnistuivat saamaan veitsen pois Cedercreutzilta, mutta hän menehtyi saamiinsa vammoihinsa maanantain vastaisena yönä. Tapaus herätti aikoinaan suurta huomiota pääkaupungissa.
Perhe

Alle vuoden ikäisenä vanhempiensa mukana Suomeen muuttanut Johan Axel Cedercreutz kuului aateliseen Cedercreutzin sukuun (Vapaherrat / nr. 6). Hänen isänsä oli Köyliönkartanoa hallinnoinut hovimetsänhoitaja ja vapaaherra Axel Reinhold Cedercreutz. Johan Axel Cedercreutz avioitui vuonna 1844 Turussa virolaisen kenraalimajurin Reinhold Johan Nassokinin tyttären Emilia Lovisan (1823–1905) kanssa. Pariskunnalle syntyi kuusi tytärtä vuosina 1847–1861. Lovisa Emilia Charlotta Cedercreutz avioitui kenraaliluutnantti, vapaaherra Johan Fredrik Gustav Aminoff kanssa. Johan Axelin veli oli senaattorina ja maaherrana toiminut Carl Emil Cedercreutz.
Juhana Tarma

Juhana Tarma, vuoteen 1932 Ivan Dobrinin (8. toukokuuta 1882 Kontokki Venäjä – 3. maaliskuuta 1953 Joensuu) oli venäläissyntyinen suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Tarman vanhemmat olivat  kauppias, maanviljelijä Maksima Dobrinin ja Oksenaja Savinainen ja puoliso vuodesta 1904 Nadja Höttönen. Tarma oli W. A. Ipatoffin palveluksessa 1895–1902, oman sekatavarakaupan pitäjä Lieksassa 1903–1919, Lieksan Puuliike Oy:n perustajaosakas 1917–1919 ja Lieksan Kauppa -yhtiön perustajaosakas 1919–1921. Puutavarakauppiaana 1915–1917 toiminut Tarma oli myös P. Pänttönen Oy:n perustajaosakas 1919 ja toimitusjohtaja Joensuussa 1919–1920, oman kaupan pitäjä Joensuussa 1921–1925, toiminimen Dobrinin & Saharoff osakas ja toimitusjohtaja 1925–1935, Tarma-yhtiön toimitusjohtaja 1935–1945 ja pääjohtaja 1945–1950, Joensuun Kauppayhtiön perustajaosakas 1946–1950 ja Joensuun Puku -yhtiön pääjohtaja 1948–1950. Hän oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen 1947 ja hänellä oli lisäksi useita muita luottamustehtäviä. Myös lahjoittajana hiljaisuudessa toiminut Tarma sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1943.
Tomáš Vincour

| Tomáš Vincour |
| --- | --- |
 Vincour Tšekin maajoukkueessa
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. marraskuuta 1990 (ikä 33) Brno, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  191 cm
Paino:  97 kg
Pelinumero:  81
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  Dallas Stars (NHL) Texas Stars (AHL) AK Bars Kazan (KHL)  Colorado Avalanche (NHL) Lake Erie Monsters (AHL) HK Sibir Novosibirsk (KHL) HK Hradec Králové (ČEL) HC Kometa Brno (ČEL)
NHL-varaus:  129., 2009 Dallas Stars
Tomáš Vincour (s. 19. marraskuuta 1990 Brno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta osaa pelata myös keskellä.
Vincour siirtyi Avalancheen huhtikuussa 2013, mitä ennen hän pelasi Dallas Starsissa sekä farmijoukkue Texas Starsissa. Dallas varasi hänet NHL:n varaustilaisuuden 2009 viidennellä kierroksella ja hän aloitti NHL-uransa kaudella 2010–2011.
Johann Carl Fuhlrott

Johann Carl Fuhlrott
Johann Carl Fuhlrott (31. joulukuuta 1803 Leinefelde, Saksa – 17. lokakuuta 1877 Elberfeld, nyk. Wuppertal[lähde? ]) oli saksalainen luonnontieteilijä. Hän tajusi Neanderthalista luolasta kalkkikiveä kaivaneiden työmiesten vuonna 1856 löytämien luiden merkityksen. Hänen maineensa perustuu siihen, että hän arvioi niiden olevan aiemmin tuntemattoman ihmislajin luita. Kaivostyöläiset olivat luulleet luiden kuuluvan karhulle, mutta Fuhlrott huomasi, että ne poikkesivat tavallisista ihmisenluista ja näytti niitä Bonnin yliopiston professorille Hermann Schaaffhausenille. He julkistivat löydön yhdessä 1857. Heidän näkemyksiään ei aluksi hyväksytty, koska ne poikkesivat Raamatusta, eikä Darwin ollut vielä julkaissut ajatuksiaan evoluutiosta. Fuhlrottia ja Schaaffhausenia pidetään nyisin paleoantropologian perustajina, ja heidän löytönsä on nimetty Homo neanderthalensis -nimellä löytöpaikan kunniaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johann Carl Fuhlrott Wikimedia Commonsissa
Fuhlrott Museum (Arkistoitu – Internet Archive)
Neanderthal Museum
Tomáš Vančura

| Tomáš Vančura |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 1996 (ikä 28) Valašské Meziříčí, Tšekki
Mäkihyppääjä
Seura:  TJ Dukla Liberec
Maailmancup
Kaudet:  2016–
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 31. tammikuuta 2016 
Tomáš Vančura (s. 10. syyskuuta 1996 Valašské Meziříčí) on tšekkiläinen mäkihyppääjä. Vančura edustaa TJ Dukla Liberec -seuraa.
Vančura debytoi maailmancupissa tammikuussa 2016 Sapporon suurmäen kilpailussa sijoittuen sijalle 37. Seuraavana päivänä hän saavutti ensimmäiset maailmancupin pisteensä ollen 27:s. Continental Cupissa Vančura on saavuttanut yhden osakilpailuvoiton.
Vuoden 2016 lentomäen MM-kilpailuissa Vančura sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 23:nneksi ja joukkuekilpailussa kuudenneksi.
Juhana Taskinen

Juhana (Juho, Johan) Taskinen  (9. joulukuuta 1844 – 23. heinäkuuta 1908 Juva) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Taskisen vanhemmat olivat Adam ja Helena Katarina Taskinen ja puoliso Hilda Maria Taskinen. Lautamies, herastuomari ja maanviljelijä Taskinen oli myös kunnallismies ja talonpoikaissäädyssä Juvan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1900. Hän esiintyi valtiopäivillä  vain muutaman kerran.
Juhana Suninen

Juhana Suninen
Juhana Suninen (s. 6. maaliskuuta 1976) on suomalainen tenorilaulaja.
Lapsuutensa ja nuoruutensa Juhana vietti Ylöjärven Kurussa. Suninen kävi lukion Ruovedellä, jossa hän osallistui aktiivisesti erilaiseen musiikkitoimintaan ja mm. soitti bändissä kitaraa.[lähde? ]
Suninen tuli yleisön tietoisuuteen voittaessaan Jyväskylän kansainvälisen tenorikilpailun vuonna 2005. Laulukilpailumenestys jatkui vuonna 2006 Lappeenrannan laulukilpailuissa, joiden finalistina hänelle myönnettiin erikoispalkinto.
Syksyllä 2005 julkaistiin lauluyhtye Virtuoson esikoisalbumi Virtuoso, jossa Suninen laulaa 1. tenoria. EMI Finland -levy-yhtiön julkaisema debyyttialbumi myi noin kuukaudessa hieman alle 30000 kappaletta. Myöhemmin yhtyeeltä on julkaistu levyt Suuren meren suolaa 2006 ja Yö Enkelten - kauneimmat joululaulut 2007.
Suninen on opiskellut laulua Pirkanmaan ammattikorkeakoulussa vuosina 2001-2005, sekä osallistunut mestarikursseille opettajina muun muassa Esko Jurvelin, Jaakko Ryhänen ja Pietro Ballo. Lisäksi Suninen on valmistunut medianomiksi ääni-ilmaisun koulutusohjelmasta Tampereen ammattikorkeakoulusta vuonna 2001.
Juhana Suninen on vieraillut muun muassa Keski-Suomen alueoopperassa Jyväskylässä 2008-2009 La Traviatan Alfredona, 2006-2007 Jevgeni Oneginin Lenskinä, 2006 Oulun oopperassa Don Ottavion roolissa Don Giovannissa, Suomen Kansallisoopperassa Don Luiginon roolissa Matka Reimsiin -oopperassa, sekä musikaalirooleissa ja ensembleissä muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa, Kouvolan Teatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa sekä Valkeakosken kaupunginteatterissa. Vuonna 2007 Suninen sai vakituisen kiinnityksen Suomen Kansallisoopperan kuoroon. Virtuoso-yhtyeen kanssa Suninen on esiintynyt ympäri Suomea muun muassa Vantaan viihdeorkesterin, Pori Sinfoniettan, Vaasan kaupunginorkesterin, Kuopion kaupunginorkesterin ja Lapin sotilassoittokunnan solistina. Lisäksi yhtye on konsertoinut oman noin 10-jäsenisen viihdeorkesterinsa kanssa aktiivisesti.
Sunisen konserttiohjelmistoon kuuluu tenorisolistin osat muun muassa seuraavissa teoksissa: Bachin Johannes- ja Matteus-passio, Mendelssohnin Sinfonia nro 2 "Lobgesang", Brittenin Serenadi tenorille, käyrätorvelle ja jousiorkesterille, Haydnin Stabat mater ja Mozartin Requiem.
Suninen on myös säveltänyt kappaleita muun muassa Virtuoso-yhtyeelle, sekä toiminut äänittäjänä, tuottajana, miksaajana ja studiomuusikkona erilaisissa projekteissa. Suninen on vieraillut yhdessä Raimo Sirkiän kanssa Pentti Hietasen kokoelmalevyllä Minun tieni kappaleessa "Joka henkäykseen".
Juhana Hyvä

Juhana Hyvä voi tarkoittaa seuraavia historiallisia hallitsijoita:
Juhana II, Ranskan kuningas 1350–1364
Juhana I, Portugalin kuningas 1385–1433
Juhana II, Liechtensteinin ruhtinas 1858–1929
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Juhana Hyvä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Juhana Heikki Ala-Hanho

Juhana Heikki Ala-Hanho (Alahanho) (24. tammikuuta 1843 Ruovesi – 3. lokakuuta 1933 Ruovesi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Ala-Hanho osallistui aktiivisesti Ruoveden kunnalliselämään. Hän edusti Ruoveden tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1877–1878 ja 1891. Ensin mainituilla hän oli lisätyn valtiovarainvaliokunnan ja jälkimmäisillä säädyn valitusvaliokunnan jäsen. Ala-Hanho oli säädyssään suomenmielinen. Valtiopäivillä 1877–1878 hän osallistui anomukseen kruununtorpparien aseman parantamisesta ja 1891 muun muassa valtion metsänhoidon parantamista ja tienteon järjestämistä koskeviin esityksiin.
Ala-Hanhon poika oli filosofian tohtori ja tilastovirkamies Juho Teofilus Hanho.
Juhana Himanen

Juhana (Johan) Himanen (Himain) (1770 Ristiina – 13. huhtikuuta 1819 Ristiina) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Ristiinan Laurikkalan kylässä Johan Himasen ja Maria Revon perheeseen syntynyt Himanen oli lautamies. Hänen vaimonsa oli Maria Himanen (k. 1846). Himanen edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Kymenkartanon läänin Suur-Savon tuomiokuntaa. Valtiopäivien pöytäkirjoihin häneltä ei jäänyt esityksiä tai aloitteita.
Timo Jaakkola

Timo Väinö Antero Jaakkola (21. marraskuuta 1935 Jokioinen – 18. kesäkuuta 2020 Vantaa) oli suomalainen kemisti. Hän toimi Helsingin yliopiston radiokemian professorina vuodesta 1989. Hänen tutkimuskohteensa olivat radiokemia ja analyyttinen kemia.
The Decay of a Man

| The Decay of a Man Dethrone |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1991
 Julkaistu: 1992
 Tuottaja(t): Jani Viitanen
 Tyylilaji: avant-garde metal
 Kesto: 37.19
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Dethronen:n muut julkaisut
| Let The Day Begin 1989 | The Decay of a Man 1992 |   |
The Decay of a Man (PÄLP 124) on suomalaisen Dethrone-yhtyeen toinen ja viimeiseksi jäänyt pitkäsoitto.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Dethrone sekä sanoittanut Niko Airaksinen ja Jouni Rinta.
Hello the Voice – 3.39
Father's Day – 3.47
Shadowplay – 6.46
Out Through the Blue... into the Dark – 2.33
Censored Scenes – 3.49
Block the Sun – 4.40
The Decay – 3.47
Confessions of a Madman – 3.35
The Barrier Within – 4.43
Jäsenet

Niko Airaksinen – laulu, kitara
Tony Valoma – kitara, taustalaulu
Jouni Rinta – basso
Timo Kymäläinen – rummut
Vierailijat
Minna Kuivasmäki – saksofoni
Jyrki Ahola – trumpetti
Vekku Miettinen – pasuuna
Jenni Airaksinen – taustalaulu
Kukka-Maaria Uoti – huilu
Pebberi Valoma – perkussiot
Juhana Herttuan ja Catharina Jagellonican lauluja

| Juhana Herttuan ja Catharina Jagellonican lauluja |
| --- | --- |
 Juhana Herttuan ja Catharina Jegellonican lauluja. Ensimmäisen painoksen kansilehti v. 1919.
Kirjailija:  Eino Leino
Julkaistu:  1919
Aiheesta muualla
Fennica
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Juhana Herttuan ja Catharina Jagellonican lauluja on Eino Leinon vuonna 1919 ilmestynyt runoelma (Kustannus Oy Ahjo). Siinä Leino on hakenut niin runojensa muodon, metriikan kuin loppusointukaavat Italian renessanssiin juontavasta kirjallisesta traditiosta. Valtaosa runoista noudattaa ottave rime -runomuotoa, joka tunnetaan myös nimityksellä stanza.
Runoelmassa rakastavaiset Suomen herttua ja Ruotsin tuleva kuningas Juhana ja hänen vaimonsa Puolan prinsessa Katariina Jagellonica käyvät runollista vuoropuhelua, joka alkaa laivamatkalla Turkuun, jatkuu Turun linnan renessanssihovissa sekä sittemmin vankeudessa Gripsholmin linnassa Ruotsissa Mälaren rannalla. Runoelman loppuosasto Rime sisältää Catharinan Juhanalle lohdutukseksi kirjoittamia runoja. Kokoelman kaikilla runoilla on joko latinan- tai italiankieliset nimet.
Juhana Herttuan ja Catharina Jagellonican lauluissa on tulkittu heijastuvan Eino Leinon ja Aino Kallaksen suhde ja keskinäinen ihastus, jonka Leino puki trubaduuri- ja renessanssilyriikan kuosiin. Runoelmaansa Leino itse kutsui ”viimeisen romantikon” lahjaksi rakastetulleen.
Johan Mauritz Nordenstam

| Johan Mauritz Nordenstam |
| --- | --- |
 Johan Mauritz Nordenstam maamarsalkan sauvan kanssa, Konstantin Makovskin maalaama muotokuva vuodelta 1865.
Senaatin talousosaston varapuheenjohtaja
 29. huhtikuuta 1858 – 8. kesäkuuta 1882  
Edeltäjä:  Lars Gabriel von Haartman
Seuraaja:  Edvard Gustaf af Forselles
salkuton senaattori
 11. toukokuuta 1848 – 29. huhtikuuta 1858  
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1802 Tukholma
Kuollut: 8. kesäkuuta 1882 (79 vuotta) Helsinki
Johan Mauritz Nordenstam (21. syyskuuta 1802 Tukholma, Ruotsin kuningaskunta – 8. kesäkuuta 1882 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta) oli suomalainen vapaaherra ja Venäjän armeijassa palvellut jalkaväenkenraali, joka toimi Suomen senaatin talousosaston varapuheenjohtajana vuosina 1858–1882, pidempään kuin kukaan toinen. Virka vastasi nykyistä Suomen pääministeriä, mikä tekee Nordenstamista Suomen ylivoimaisesti pitkäaikaisimman ”pääministerin”. Poliittisena vaikuttajana hän oli vanhoillinen hallitsijan oikeuksien suojelija.
Nordenstam oli myös Uudenmaan läänin kuvernööri vuosina 1847–1858, Helsingin keisarillisen yliopiston sijaiskansleri vuosina 1847–1855 sekä salkuton senaattori vuosina 1848–1858. Hän hoiti useita kertoja lyhytaikaisesti Suomen kenraalikuvernöörin tehtäviä ja oli kolmasti säätyvaltiopäivien maamarsalkkana.