Alankomaiden historia
Kahdeksankymmenvuotinen sota ja kulta-aika

Filip II:n pyrkimykset sortaa protestantteja sekä uudistaa ja keskittää lainkäyttöä ja verotusta johtivat kapinaan vuonna 1568. Kuninkaan käskynhaltija Vilhelm Oranialainen tuli kapinan johtajaksi. Alankomaat eivät pysyneet yhtenäisinä, vaan nykyisen Belgian alueen katoliset maakunnat solmivat vuonna 1579 Atrechtin liiton, jossa ne vannoivat uskollisuutta kuninkaalle. Seitsemän pohjoista protestanttista provinssia solmivat samana vuonna Utrechtin liiton, ja vuonna 1581 niistä tuli itsenäinen Yhdistyneiden provinssien tasavalta.
Englanti ja Alankomaat olivat 1500-luvulla läheisiä liittolaisia vastustaessaan Habsburg-suvun pyrkimyksiä. Habsburgit hallitsivat Itävallan keisarikuntaa, Espanjaa ja monia pienempiä alueita. Kumpikin maa pyrki estämään Espanjan merivallan kasvua. Niinpä Englanti tuki alankomaalaisten Espanjan-vastaista taistelua kahdeksankymmenvuotisessa sodassa lähettämällä sille rahaa ja joukkoja. Alankomaiden hallinnossa oli pysyvä Englannin edustaja takaamassa yhteistoiminnan. Englannin vuonna 1604 Espanjan kanssa tekemä erillisrauha teki särön yhteistoimintaan, mutta pian sen jälkeen syttyneessä kolmikymmenvuotisessa sodassa ne olivat samalla puolella.
Espanjalaiset lähettivät samana vuonna armeijan kukistamaan kapinaa. Englanti liittyi sotaan Alankomaiden puolelle vuonna 1585, ja espanjalaiset kärsivät katkeria tappioita. Yhdistyneet provinssit valloittivat osan eteläisistä provinsseista. Vuonna 1595 myös Ranska julisti sodan Espanjalle, ja Espanja joutui paineen alaisena luovuttamaan loput eteläiset provinssit Itävallan arkkiherttualle vuonna 1598. Provinssit tulivat takaisin Espanjan haltuun vuonna 1621. Sota päättyi vuonna 1648 Münsterin sopimukseen, joka oli osa Westfalenin rauhaa. Alankomaat aloitti siirtomaiden hankinnan 1500-luvulla, ja se sai vauhtia, kun Espanja tunnusti 1648 Alankomaiden itsenäisyyden. Kauppa ja merenkulku olivat tuottoisia. Maalla on tasavaltainen hallitusmuoto, vaikkakin valtion johtajana olevan käskynhaltijan arvo oli perinnöllinen.
Espanjan vaikutusvallan heikkeneminen merkitsi samalla Espanjan siirtomaiden ja resurssien uudelleen jakoa. Saaliinjako aiheutti kiistaa ja sotia Englannin ja Alankomaiden välille, mutta Alankomaat säilyttivät niissä asemansa. 1600-lukua kutsutaan Hollannin kultakaudeksi. Maan taloudellinen, tieteellinen ja kulttuurillinen kehitys oli ennennäkemätöntä. Kauppalaivastoltaan Hollanti oli 1600-luvun puolivälissä Euroopan suurin: sillä oli enemmän kauppalaivoja kuin muilla mailla yhteensä. Alankomaiden talous perustui kauppamerenkulkuun. Sillä oli kauppapoliittinen ylivalta erityisesti Pohjanmeren ja Itämeren alueilla. Lisäksi Alankomaat valtasi lähes kaikki Portugalin Kaukoidän ja Brasilian siirtomaat ja kauppa-asemat, mikä mahdollisti erityisen tuottoisan maustekaupan. Hollantilaiset onnistuivat pienentämään laivojensa rahtikuluja valmistamalla helppohoitoisia ja halvalla rakennettuja aluksia. Siten Hollanti voitti jopa maitse Lähi-idän kautta kulkeneen välityskaupan, joka siirtyi merikuljetuksiin. Vuonna 1602 perustettu Hollannin Itä-Intian kauppakomppania valtasi Intian markkinat portugalilaisilta, ja sen tukikohdaksi muodostuivat muun muassa Molukit, Sundasaaret ja Kapmaa.
Maa joutui 1670-luvulla Ranskan–Hollannin sotaan, joka nosti Ranskan Euroopan voimakkaimmaksi valtioksi.