Tasankointiaanit
Historia > Kauppaverkoston syntyminen

Toimiva kauppaverkosto syntyi 1700-luvun aikana pohjoisten tasankojen alueella, jonka eräänlaisena pääpaikkana olivat Missourin varrella sijaitsevat mandanien ja hidatsojen, aluksi myös arikarojen kylät. Maanviljelijä- ja metsästyskulttuurin mukana tulleet erilaiset tuotteet herättivät nopeasti laajenevan kaupankäynnin. Papua, kurpitsaa ja maissia vaihdettiin metsästäjien mukanaan tuomaan kuivattuun lihaan sekä hirven- ja biisoninnahkoihin. Myös nahkavaatteet, koristellut viitat ja monet hienot länsirannikon heimojen tekemät käsityöt vaihtoivat omistajaa. Eurooppalaisten kauppiaiden tuomat monenlaiset hyödykkeet tulivat kauppapaikoille jo ennen 1700-luvun puoliväliä ja alkoivat levitä eri puolille tasankoja.
Comanchien kauppatavaroista oli tullut tärkeä osa Uuden-Meksikon taloutta jo 1720-luvun aikana, kun sikäläinen maakuntahallitus julisti kesäkuukausiksi aselevon edistämään kaupankäyntiä paikallisten intiaanien kanssa. Comanchet tulivat kauppapaikoille mukanaan suuri joukko koiria, joiden vetämät purilaat oli lastattu täyteen nahkoja ja turkiksia. Idästä käsin laajeneva Uusi-Ranska oli tehnyt 1730-luvun alussa vahvan liiton osagien kanssa, joiden asuinalueet Missourin ja Kansasin rajoilla toimivat vedenjakajana lännen intiaani- ja idän ranskalaisasutusten välillä. Osaget eivät myyneet ranskalaisille ainoastaan turkiksia ja nahkoja vaan myös naapuriheimoilta sieppaamiaan orjia. Kanadan creet ja assiniboinet, jotka jo edellisellä vuosisadalla olivat joutuneet ranskalaisen turkiskaupan vaikutuspiiriin ja solmineet suhteet myös britteihin, kuljettivat eurooppalaisilta hankittua tavaraa arikarain, hidatsojen ja mandanien kauppapaikoille.
Nykyisten tutkimusten valossa kauppatavaroiden nopeaa kulkua edistivät kaksi erillistä crow-intiaanien muodostamaa ryhmää, jotka tapasivat toisensa keskellä tasankoa ja vaihtoivat keskenään tuomansa tavarat. Tämän kauppaverkoston kautta kulkivat myös ne lukuisat kiväärit, jotka lähtivät matkaan Hudson Bay Companyn varastoista Manitobasta ja kulkeutuivat ensin mandanien ja hidatsojen kauppakeskuksiin ja sieltä edelleen crow-kauppiaille.
Tärkein kauppatavara oli hevonen. Se lisäsi kaukana toisistaan asuvien kansojen vuorovaikutusta, ja hevosella voitiin kuljettaa suuria määriä pienehköä kauppatavaraa. Tyynenmeren rannikolta ja Kalliovuorilta kulkeutui sikäläisten intiaanien tuotteita mandanien ja hidatsojen kauppapaikoille. Tasankojen kansat halusivat sellaistakin tavaraa kuin kalaöljyä, pemmikaania, marjakakkua, hamppuköyttä ja simpukankuoria. Erityisen haluttuja olivat vuorilampaan sarvesta tehdyt jouset, jotka olivat nez percéin erikoistuotteita ja täysin ylivoimaisia tasankojen omiin jousiin verrattuna.
Kaupankäynnin eräänä seurauksena oli ylellisyysesineiden lisääntyminen ja ulkoisen loistokkuuden korostaminen. Hienot vaatteet, helyt ja sulkapäähineet syrjäyttivät alkuperäisen kulttuurin, ja pohjoisilla ja eteläisillä tasangoilla saatettiin pukeutua lähes samoin. Vaikka tasangon metsästäjä sai biisonista kaiken tarvitsemansa, ravinnon, asunnon ja vaatteet, kaupankäynnistä muodostui merkittäviä tapahtumia, joihin tuli monesti koko kylä. Kauppapäivien aikana pyrittiin noudattamaan jo aiemmin käyttöön tullutta aselepoa. Yleensä sääntöjä noudatettiin hyvin, joskin historiasta löytyy mainintoja, että mustajalat eivät aina noudattaneet kaupankäynnin edellyttämää aselepoa. Sotaisan tasankokulttuurin synty näkyy siinä, että noin 1730 alueen intiaanien maalaukset vaihtuivat henkimaailman eläinkuvista sota-aiheita esittäviksi