stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Janet (lentoyhtiö)
Laivasto

Kaikki nykyiset lentokoneet on rekisteröity Yhdysvaltain ilmavoimaministeriölle. Koneiden väritys on valkoinen, jossa punainen raita ikkunoiden korkeudella. Lentoyhtön tunnuksia ei ole.
Nykyiset kuusi Boeing 737-600 -lentokonetta hankittiin Air Chinalta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Huom>  |
| --- | --- | --- |
| Boeing 737-600 | 6 |  |
| Beechcraft B200C | 3 |  |
| Beechcraft B300C | 2 |  |
Onnettomuudet

16. maaliskuuta 2004 Beechcraft 1900 -potkuriturbiinikone putosi 11 km Tonopah Test Rangen lentoasemasta kaakkoon. Lentäjä kuoli äkillisesti sydämenpysähdykseen lähestymisvaiheessa, kun hän oli kääntymässä ja aloittamassa laskeutumista. Kone alkoi pudota kesken käännöksen. Se osui maahan, hajosi osiin ja syttyi palamaan. Kaikki viisi koneessa ollutta kuolivat. Lentäjä oli jättänyt kertomatta terveystietojaan, valehdellut terveystarkastuksissa ja ottanut vääriä lääkkeitä huonoon terveydentilaansa. Lentäjällä oli ollut korkea verenpaine, eikä hän ollut ilmoittanut siitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Janet (lentoyhtiö) Wikimedia Commonsissa
Sotilas

Yhdysvaltain maavoimien 160. SOAR-lentorykmentin ("Night Stalkers") sotilaita.
Sotilas (lyhenne sot.) on asevoimiin tai muuten järjestäytyneeseen joukkoon kuuluva aseistettu ja univormua kantava henkilö, laillinen taistelija. Sotilaat käyvät sotaa ja käyttävät sotakalustoa.
Ominaisuudet

Hyvällä sotilaalla on rohkeutta eli kykyä toimia määrätietoisesti kokiessaan pelkoa ja ahdistusta. Sotilaalta vaaditaan myös tavoitteellisuutta, kurinalaisuutta, vastuuntuntoa, järjestelmällisyyttä ja täsmällisyyttä. Hyvät käytöstavat, myönteisyys ja epäitsekkyys ovat tärkeitä yhteistoiminnan elementtejä.
Taistelun tuloksen kannalta ratkaisevia tekijöitä voivat olla esimerkiksi sotilaiden toiminnan yllätyksellisyys, taistelutahto, perustaitojen varmuus (tuli, liike ja suoja), taisteluvalmius, valmistautuminen, ennakointi, tavoitteellisuus, tilannetietoisuus, aktiivisuus, päättäväisyys, suoraviivaisuus ja relevanssi sekä yhteistyö. Hyvän sotilasjohtajan ja hänen alaistensa suhteessa on luottamusta, arvostusta, innokkuutta ja oppimisenhalua. Halu kuulua ryhmään ja toimia muiden parhaaksi (kaveria ei jätetä) on tärkeää.
Sotilaan tulee kyetä oikeaan vaistomaiseen toimintaan (esim. suojaan heittäytyminen), välittömään käskettyyn toimintaan (esim. yhtäaikainen tulenavaus) ja itsenäiseen toimintaan (esim. vihollisen tuhoaminen taistelijaparin kanssa). Sotilaan tulee siis hallita perusasiat ja -komennot automaatiotasolla, mutta kyettävä myös älykkääseen ja luovaan toimintaan yllättävissä tilanteissa.
Ammattisotilas toimii sotilaan ammatissa päätoimisena työnään. Sotilas voi olla myös yksityisen tahon palkkaama tai myydä palveluitaan vieraan maan sotalaitokselle, jolloin häntä kutsutaan palkkasotilaaksi. Yleisen asevelvollisuuden maissa sodanajan vahvuuteen kuuluu suoraan myös varusmiespalveluksen (ja kertausharjoituksia) suorittaneiden muodostama sotilasreservi. Lisäksi joukkoihin kuuluu usein erilaisia muita vapaaehtoisia.
Toimintaympäristö

Operaatioalue voi olla asutuskeskus, saaristo, metsä, viljelyalue, ilmatila tai vesistö. Maaston piirteet määrittävät, millaisia luonnollisia suojia, katveita ja esteitä tehtävässä voidaan hyödyntää. Sää ja valoisuuskin voivat olla ratkaisevia. Lopulta sotilaan toimintaympäristön määrittävät oman taisteluparin ja ryhmän taisteluvälineet (aseteho, suoja ja tiedustelu- ja pimeätoimintakyky), sijainti ja toiminta suhteessa vihollisten määrään, laatuun, sijaintiin ja toimintaan.
Pimeätoimintakykyä voidaan lisätä käyttämällä 1) yötähtäintä, valkoista suuntajuovaa ja valojuovapatruunoita (tulensuuntaukseen) rynnäkkökiväärissä, 2) valkoisia merkintöjä/vaatteita tai himmeitä valoja taisteluvyön selkäpuolella (eteenpäin liikuttaessa) tai 3) tulialueen merkitseviä rajoittimia tuliasemissa.
Tehtävät

Tyypillisesti suurin osa sotilaan ajasta kuluu siirtymiseen, ryhmittymiseen ja valmistautumiseen taisteluvalmiudessa, kun taas mahdollinen taistelukosketus on lyhyt ja intensiivinen.
Sotilaan perustehtäviin kuuluu usein toimiminen vartiomiehenä, tunnustelijana, lähettinä, oppaana, konekivääriampujana tai sinkoampujana. Esimerkiksi tunnustelijaparin tehtävään kuuluu tulenavaus tai suojautuminen, ryhmän hälyttäminen, taisteluparin suojaaminen, havainnoista ilmoittaminen ja tehtävän jatkaminen. Itsenäiset taisteluparin tehtävät pyritään suunnittelemaan yhdessä tehtävän, vihollisen, toimintaympäristön, taistelijaparin ja ryhmän sekä aseistuksen ja varustuksen mukaan. Erilaisia tehtävän suorittamisen tapoja läpikäydessä oleellista on ainakin tunnistaa mahdollisuudet vihollisen yllättämiseen ja vaarallisimmat viholliset ja tuhoamisjärjestys.
Yhden taisteluparin tulisi kyetä torjumaan ryhmän vahvuinen vihollinen, eli yhden ryhmän tulisi kyetä torjumaan noin yhden joukkueen vahvuinen vihollinen. Taisteluparin itsenäisiin tehtäviin voivat kuulua esimerkiksi
tulialueella olevan vihollisen tuhoaminen
takaa-ajavan vihollisen tuhoaminen
asepesäkkeen tuhoaminen
huoneen valtaaminen
hyökkäys tavoitteeseen ja
irtautumisen suojaaminen.
Jos ryhmän kokonaistavoitteena on esimerkiksi vihollisen hyökkäyksen torjuminen, on tätä hyödyllistä jäsentää osatavoitteiksi, kuten
puolustuskyvyn edistäminen
taistelijaparin tukeminen
taisteluaseman pitäminen
taisteluvalmiuden ylläpitäminen
hengissä säilyminen
vihollisen tuhoaminen
taistelutahdon säilyttäminen
toimintakyvyn ylläpitäminen
taisteluvälineistä huolehtiminen ja
oikea tilannetietoisuus.
Menetelmät > Sotataktiikka

Vihollinen pyritään pakottamaan taistelemaan sille epäedullisissa olosuhteissa. Parhaassa tilanteessa sotilaat pääsevät hyödyntämään paitsi omia vahvuuksiaan niin myös vihollisen heikkouksia.
Yllätyksellisyyttä lisätään tekemällä toiminnan ajasta, paikasta, tavasta ja voimasta mahdollisimman ennakoimatonta, hyödyntämällä vihollisen kaavamaisuutta ja harhauttamalla.
Ennakointi saavutetaan ajattelemalla huolellisesti vihollisen toimintavaihtoehtoja mahdollisimman täsmällisen tiedustelutiedon pohjalta. Kun aloite taistelusssa saadaan temmattua itselle, vihollinen joutuu reagoivaksi osapuoliksi.
Taisteluvalmius perustuu ainakin harjoitteluun (huom. myös mielikuvaharjoittelu), varustuksen käyttövalmiuden ylläpitoon ja jokaisen sotilaan toimintakyvyn ylläpitoon. Toimintakyvyn perusta on riittävä energiansaanti (2–4 t välein), vedensaanti (jopa 1 l/t), pukeutuminen ja unensaanti (noin 4–6 t/vrk). (Uni on välttämätöntä erityisesti aivotyötä ja päätöksiä eniten tekeville!)
Menetelmät > Liikkuminen

Sotilas voi liikkua käyden, juosten, hiipien, konttien, ryömien ja syöksyen tilanteen mukaan. Perustaitoihin kuuluu myös kyky suunnistaa jalan, suksilla tai polkupyörällä kaikissa sää- ja valoisuusolosuhteissa. Sotilas voi myös joutua kantamaan noin kolmasosaa omasta painostaan (taistelu- ja kenttävarustus ja 15–35 kg:n lisäkuorma).
Taisteluparit voivat liikkua vuorotellen toisen suojatessa. Ryhmät liikkuvat avorivissä tai -jonossa tähystäen kaikkiin suuntiin – usein tunnustelijat pääjoukon edellä. Rynnäkössä koko ryhmä liikkuu yhtä aikaa, kunnes tavoite on saavutettu, eli lamaantunut vihollinen on tuhottu, saarroksesta on murtauduttu tai maastonkohta on miehitetty. Taisteluajoneuvoilla liikuttaessa huolehditaan myös kaikkien suuntien tähystämisestä. Sulkeisjärjestys on vanha, mutta potentiaalisesti tehokkain tapa liikkua tiiviinä joukkona. Ennen kaikkea sulkeisjärjestyksen harjoittelu voi kehittää monia fyysisiä, psyykkisiä ja sosiaalisia kykyjä, joista sovellettaessa on hyötyä taistelukentällä.
Puolustaessa liikutaan yleensä suoja-aseman, vartiopaikkojen ja pää-, vara- ja vaihtoasemien välillä. Hyökätessä liikutaan jalkautumisalueelta lähtöaseman ja -kynnyksen kautta hyökkäyssuunnassa vihollisen aseman läpi tavoitteeseen. Hyökätessä on myös tärkeä huomioida tykistön ja kranaatinheittimien varmuusetäisyydet.
Suunnistuksessa käytetään vähintään kompassia ja taktista, 1:50 000-suhteista, muovilla suojattua paperikarttaa. Sotilas osaa määrittää kartasta etäisyydet, sijaintien koordinaatit ja tehtävään soveltuvat reitit. Karttoihin ei tehdä oman toiminnan paljastavia merkintöjä.
Menetelmät > Viestintä

Esimerkillä johtaminen on tehokasta; taisteluparit seuraavat ryhmänjohtajansa mallia. Lyhyiden käskyjen antamiseksi äänettömästi tai ajoneuvon sisälle käytetään myös käsi- ja valomerkkejä. Viestit liittyvät automaatiotason toimintaan, kuten huomionsuuntaukseen, tähystykseen, liikkumiseen, varoittamiseen, asemoittumiseen, suojautumiseen ja joukon kokoamiseen. Kaikki ryhmän jäsenet ovat vastuussa ryhmän tilannetietoisuudesta jakamalla havaintojaan ympäristöstä. Lähetti voi välittää suullisia tai kirjallisia viestejä ja kuittaa viestin vastaanotetuksi lähettäjälle – valmiina myös tuhoamaan viestit tarvittaessa.
Käsky sotilaalle sisältää yleensä
yleistilanteen
vihollistilanteen
ylemmän ja naapurijoukon tehtävän
oman joukon tehtävän
käskyn saajan tehtävän
tiedustelu-, tulenkäyttö- ja ajoneuvo-ohjeet
huolto-ohjeet (täydennys, kunnossapito, lääkintä, kuljetus)
salaamisohjeet (viestien, resurssien, valonlähteiden, ym.) ja
johtamistiedot, kuten johtoviestinnän ja -paikat sekä taistelutunnukset.
Taisteluparin väliset viestit ovat lyhyitä ja selviä ja niiden ymmärtäminen varmistetaan merkeillä tai toistamalla. Viestiin sisältyy yleensä
kuka tekee mitä, missä paikassa ja mihin aikaan
varoituksen vaarasta tai ilmoituksen tulevasta toiminnasta (toimenpiteet)
ilmoituksen oman toiminnan tuloksista ja
pyynnön tai tiedonjaon ryhmän toimintaohjeista.
Suuntia voidaan viestiä ilmansuunnilla, maanmerkeillä tai suuntina tai kellonaikoina etenemissuuntaan nähden. Ilmavalvonnassa lähestyvien koneiden sijainti ilmoitetaan MGRS-koordinaattiruudustoa käyttäen.
Kun sotilaat eivät ole näkö- tai puhe-etäisyydellä, viestivälineenä voidaan periaatteessa käyttää kaikkea läheteistä kenttäradioihin (esim. LV 241) ja moderniin tietoliikenneteknologiaan, kunhan oma viestintä suojataan huolellisesti vihollisen tiedustelulta ja häirinnältä, eli elektroniselta sodankäynniltä (katso kappale Suojautuminen).
Menetelmät > Elektroninen häirintä

Elektronisessa sodankäynnissä (ELSO) sähkömagneettista säteilyä havaitsemalla voidaan kerätä tietoa vihollisen järjestelmistä ja näin paikantaa maaleja tai varoittaa omia joukkoja uhkaavista tekjöistä. Tietyn spektrin käyttöä voidaan myös häiritä, harhauttaa tai estää ja elektronisia järjestelmiä voidaan lamauttaa. Omien joukkojen sähkömagneettisen säteilyn käyttöä voidaan toisaalta valvoa ja suojata niin, että vihollinen saa omista joukoista mahdollisimman vähän oikeaa tietoa (tai harhauttaessa mahdollisimman paljon väärää tietoa).
Elektroniset tiedustelu- ja häirintäasemat voidaan yleensä sijoittaa 2–10 km päähän kohteesta maassa, 10–15 km päähän helikoptereissa ja yli 20 km päähän lentokoneissa lentokorkeudesta riippuen (aina satoihin kilometreihin asti). Lähihäirintälähetin toimitetaan kohdevastaanottimen lähistöön käsin, ampumalla tai pudottamalla. Lähetin pystytään paikantamaan noin 3–5 % tarkkuudella; häirinnän ulottuvuus riippuu monista tekijöistä.
Menetelmät > Materiaalihuolto

Kaluston huolto, varaosat ja korjaaminen
Muonitus ja vesihuolto
Vaatetusmateriaalin jako ja vaihto
Kaatuneiden huolto
Kenttäposti
Maksuliike
Kirjanpito
Tilahallinta
Menetelmät > Asevaikutus > Perusperiaatteet

Vihollista voidaan hämätä, lamauttaa ja tuhota aseiden avulla.
Ensin tuhottavia vihollisia ovat itselle vaarallisimmat, taisteluparin ulottumattomissa olevat, suojaan pääsevät ja johtavat ja erikoistehtävissä olevat viholliset, mutta muutoin on parasta tuhota helpoimmasta vaikeimpaan.
Tulen osuvuutta tulee tarkkailla ja siitä tulee viestiä.
Jos tähystyskosketuksen viholliseen menettää, voi tulla helposti yllätetyksi.
Yhtäaikainen tulenavaus ja keskitetty tulenkäyttö vihollisen sivustasta (tai selustasta) on tehokkainta.
On tärkeää olla tietoinen jäljellä olevien patruunoiden ja erikoisvälineiden määrästä ja viestiä tästä. Hyökätessä ampumatarvikkeita tulisi olla jäljellä tavoitteessakin vastahyökkäyksen torjumista varten.
Puolustaessa ollaan tietoisia viholliselle tarjolla olevista maastosuojista – ampuma-alaa voidaan raivata tarpeen mukaan.
Ase pidetään katseen suuntaan niin, että tuli kyetään avaamaan vihollista nopeammin.
Näkösuojan antamaan suojaan ei luoteta; asetta käytetään aina myös näkösuojan läpi. Esimerkiksi käsiaseiden suojaamiseksi tarvitaan jopa 20 cm betonia, 50 cm säkkihiekkaa, 60 cm tuoretta puuta ja 1 m tavallista tiivistä maata.
Erilaiset aseet ovat tehokkainta vain omiin käyttötarkoituksiinsa, jotka on tunnettava.
Menetelmät > Asevaikutus > Rynnäkkökiväärit

Rynnäkkökivääri on sotilaan monikäyttöinen perusase.
Esimerkiksi 7,62 rynnäkkökiväärit ovat tehokkaita noin 300 metriin asti (luoti vaarallinen noin 4 km). Noin yli 400 metrin etäisyyksille tehokkaampia ovat kone- tai tarkkuuskiväärit. On hyvä muistaa, että luodin lentorata on kaareva, eli tähtäin on aina säädetty tietylle etäisyydelle eikä suinkaan tähtäysviivalle. Luoti kulkee siis ns. pyyhkäisyalan: 50 metrin etäisyysvirhe on karkeasti noin 10 cm osumavirhe. Sivutuuli voi aiheuttaa 150 metriin korkeintaan 20 cm virheen ja 300 metriin korkeintaan noin metrin virheen. Yö-avotähtäintä käytettäessä tähdätään hieman alemmas (karkea jyvä). Jalan tai hitaasti moottoripyörällä liikkuvaan viholliseen tarvitaan ennakkoa 150 metriin noin yksi maalinmitta; ennakkoa voidaan ottaa seuraamalla tai odottamalla. Vakaa ampuma-asento (ensisijaisesti maaten) ja ampumatuki sekä puristava laukaisu tarkan tähtäyksen aikana vähentävät eniten ampujasta aiheutuvaa virhettä. Polviasento suojaa ja vakauttaa ampumista, kun ampuminen on aloitettu pystystä, eikä makuuasento jostakin syystä onnistu. Pikatilanteessa voidaan ampua aseen perä kainalossa sarjatulella tähtäämättömästi, mutta tehokkaampaan tähdättyyn kertatuleen siirrytään mahdollisimman pian.
Kivääristä riippuen voidaan tarpeen mukaan käyttää reikä-, avo-tritium- tai valonvahvistintähtäintä tai kiväärikranaattia, äänenvaimenninta tai etutukea ja pistintä. Pistintä tai kiväärin perää käytetään vain lähitaistelussa, jossa ampuminen ei ole mahdollista.
Taistelijan tulisi osua rynnäkkökiväärillä 150 metrin etäisyydeltä 20 cm:n tauluun valoisalla vähintään 80 % tarkkuudella ja pimeällä 70 % tarkkuudella. Kiväärin purkaminen tulisi onnistua 5 ja kokoaminen 15 sekuntissa. Lippaan täyttäminen 30:llä patruunalla taas saisi kestää korkeintaan 35 sekuntia. Aseen tehokas käyttö edellyttää päivittäistä huoltoa, johon kuuluu aseen purkaminen, kuivaaminen, puhdistaminen, tarkistaminen, öljyäminen ja kokoaminen (ja tarvittaessa kohdistaminen). Pakkasella ase taas voi jäätyä kiinni, jos se pääsee kostumaan väliajoin lämpimässä.
Menetelmät > Asevaikutus > Konekiväärit

Kevyet konekiväärit ovat automaattisia, vyösyöttöisiä, vakaita sarjatuliaseita, jotka ovat tehokkaita noin 600(–1000) metriin ja painavat noin 10 kg täyden vyölaukun kanssa. Lyhyet sarjat ovat tehokkain tulitustapa. Vyölaukkuun menee tyypillisesti 100–200 patruunaa, jotka saadaan käytettyä tulinopeudella 700–1000 laukausta minuutissa. Esimerkiksi 7,62 konekivääreistä 62-malli käyttää lyhyttä rynnäkkökiväärin patruunaa ja PKM-malli pidempää kiväärin patruunaa.
Menetelmät > Asevaikutus > Singot

Kevyet kertasingot soveltuvat kevyempien rynnäkkö- ja kuljetuspanssarivaunujen tuhoamiseen. Esimerkiksi 66 KES 88 -mallin tehokas etäisyys on noin 200 metriä, mutta tärkein tuhoamisalue on syytä olla alle 100 metrin etäisyydellä – vaunu esimerkiksi pysähtyy varamiinoitteeseen ja sinkotaistelupari tuhoaa sen paikalleen sivustatuliasemassa. Ontelokranaatin lentorata on hyvin kaareva, joten etäisyyden täytyy olla tarkka. Noin 3 kg painoinen 66 KES 88 läpäisee suorassa kulmassa panssariterästä noin 300 mm. Raskailla kertasingoilla ja singoilla tuhotaan taistelupanssarivaunuja.
Menetelmät > Asevaikutus > Käsikranaatit

Sirpalekäsikranaatilla voidaan tuhota maaleja, joihin ei voida vaikuttaa suora-ammuntatulella (katve lähietäisyydellä). Sytyttimen paloaika on tyypillisesti 2,5 sekuntia ja sirpaleet ovat tehokkaita noin 15 metrin säteellä. Painekäsikranaatissa on vain vähän sirpaleita, mikä on hyödyllisempää asepesäkkeissä, taisteluhaudoissa ja suljetuissa tiloissa. Savuheitteillä voidaan estää tähystämistä ja merkkisavuheitteillä viestiä esim. tulitukiosastolle.
Heitettäviä tilapäisvälineitä panssarivaunujen tuhoamiseksi ovat esim. polttopullot ja kasapanokset, jotka tulee käyttää vaunun moottorin ilmanottoaukkojen päälle. Tilapäisvälineiden käyttöä voidaan suojata ainakin savuheitteillä.
Menetelmät > Asevaikutus > Miinat

Kevyempiin sirotemiinoihin kuuluvat esim. painemiinat (TNT 30–100 g), sirpalemiinat (TNT 100–2000 g) ja panssarimiinat (TNT 2–5 kg), joissa voi olla laukaisulanka-, paine ja tärinäkytkimet ja usein myös käsittelynesto- ja itsetuholaitteet. Telamiinoista esim. 65 77 -mallissa on 150 kg:n painokytkin ja 9,5 kg TNT:tä, mikä riittää vaurioittamaan panssarivaunun telapyörästön ja tuhoamaan pyöräajoneuvon. Telamiinasija tulee aina hienonaamioida käsin ja miinoitteessa väliä jätetään yli 5 metriä. Varamiinoitteella tarkoitetaan 10–30 telamiinan muodostamaa suojaa, joka puretaan ja rakennetaan uudelleen joukkueen vaihtaessa paikkaa. Varamiinoitteen tulee sijaita vaunujen etenemisreittien kohdissa, joiden kiertäminen on vaikeaa. Telamiinoista voidaan valmistaa myös panssarivaunun alle narulla vedettäviä tilapäisvälineitä, kuten vetomiinoja, miinalautoja ja miinamattoja.
Menetelmät > Sotaetiikka

Julmuus aiheuttaa tarpeetonta kärsimystä, lisää vihollisen taistelutahtoa ja tahraa maan, joukko-osaston ja sotilaan oman maineen. Sotilas pyrkii tuhoamaan taistelukykyiset ja -haluiset viholliset; kaikkia muita hän kohtelee asiallisesti. Sotilas pidättäytyy kostotoimista, ei ryöstä toisen omaisuutta, kunnioittaa suojeltavia kohteita ja ilmoittaa havaituista sääntörikkomuksista esimiehille.
Eettisemmin taistelevalla organisaatiolla on myös parempi mahdollisuus saada enemmän ulkopuolista tukea. Vihollisen sotilaalliset tappiot ja tästä seuraava oikeutetun sodan voittaminen riittää tyydyttämään oikeudentajun julmuuttakin vastaan.
Kansainvälisen oikeuden mukaan laillisen taistelijan tulee toimia seuraavasti:
Sotatoimet kohdistetaan sotilaskohteisiin. Siviilikeskitykset, lääkintälaitokset ja -henkilöt, kulttuurikohteet ja ympäristövaaralliset laitokset ovat suojeltuja kohteita, kun niitä ei käytetä vahingoittamistarkoituksessa. (Ei-sotilaallisten kohteiden vahingoittaminen ei joka tapauksessa auttaisi vihollisen voittamisessa!)
Sotavanki riisutaan aseista ja tunnistetaan, mutta muuten häntä kohdellaan asiallisesti. (Kiduttaminen tuottaisi joka tapauksessa epäluotettavaa tietoa!)
Kaikki sairaat ja haavoittuneet hoidetaan erittelemättä.
Sotilaita velvoittavat erityiset sotilasrikos, -kurinpito ja -oikeudenkäyntilait.
Historia

Hautalöytöjen perusteella erityisillä sotisovilla varustettuja sotilaita on ollut jo pronssikaudella. Sotilaan varusteisiin on kuulunut miekka, kilpi, keihäs sekä erilaisia vartalosuojuksia.  Sotavaunuja oli käytössä Mesopotamiassa 3500 eaa. jälkeen, ensin aasien, n. 2000 eaa. jälkeen hevosten vetäminä. Vaunujen käyttöönotto merkitsi myös aselajien syntyä siinä mielessä, että sotavaunujen käyttäjät eriytyivät ”jalkaväestä”. Jalkaväen taisteluyksikkö falangi käsitti aseiden mukaan jaettuja pienempiä osastoja, jotka käyttivät keihäitä, miekkoja ja kirveitä.
Erillisen sotalaitoksen ja sotilaiden yhteiskuntaluokan synty liittyy sodan mittakaavan laajenemiseen. Vaikka paikallinen väestö puolusti omaa asuinseutuaan, sen vähäinen halukkuus lähteä sotimaan kauemmas lisäsi kapinoiden riskiä ja vaikeutti suunnittelua. Sama päti valloitettujen alueiden asukkaisiin. Suuren väestönosan sitominen sotaa oli myös taloudellisesti kannattamatonta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sotilas Wikimedia Commonsissa
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kyrenia

| Kyrenia Kerýneia Kerýneian kunta Κερύνεια Δήμος Κερύνειας Girne |
| --- | --- |
 Kyrenian satama.
 Kyrenia Kerýneia
 Koordinaatit: 35°20′22″N, 33°19′09″E 
Valtio:   Kypros
Alue:  Kyrenia
Hallintovallan käyttäjä (de facto):   Pohjois-Kypros
Alue:  Girne
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki ja kunta
Väkiluku (2011):  33 207
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 kyreniamunicipality.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kyrenia eli Kerýneia (kreik. Κερύνεια, myös Kyríneia, Κυρήνεια, turk. Girne) on kaupunki ja kunta (Δήμος Κερύνειας, Dímos Kerýneias) Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Girnen alueeseen, jonka hallinnollinen keskus se on. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Kyrenian alueeseen. Koko kunnan väkiluku on 33 207 ja varsinaisen Kyrenian kaupungin väkiluku 22 148 (2011).
Maantiede

Kyrenia sijaitsee Kyproksen pohjoisrannikolla Pentadáktylos-vuorten pohjoispuolella. Kaupungissa on vanhakaupunki, jossa sijaitsee muun muassa Kyrenian linna, sekä kaksi satamaa, vanha satama ja uusi satama. Etäisyys Kyreniasta pääkaupunki Nikosiaan on noin 28 kilometriä ja Famagustaan noin 78 kilometriä.
Historia > Antiikki

Antiikin Keryneia oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Sen perustivat Akhaiasta tulleet kreikkalaiset 900-luvulla eaa. Siitä muodostui vauras kaupunkivaltio (polis). Vuonna 312 eaa. Keryneian ottivat hallintaansa Kreikan Salamiin saarelta tulleet kilpailijat. Keryneian satama oli tärkeä myös roomalaisvallan aikana.
Historia > Myöhempi historia

Bysanttilaisella ajalla 600-luvulla kaupunkiin rakennettiin kiviset muurit suojaksi arabien hyökkäyksiltä. Kyproksen hallitsija Isaak Komnenos lähetti vuonna 1191 vaimonsa ja tyttärensä Kyrenian linnaan turvaan kolmannella ristiretkellä olleilta Rikhard I Leijonamielen joukoilta. Kaupunki kuitenkin valloitettiin. Valloituksen takana ollut Guy de Lusignan, josta tuli myös Kyproksen hallitsija (1192–1194), uudisti linnan. Kyproksen hallitsija Hugo I teki valtakaudellaan (1205–1218) linnasta kuninkaallisen palatsin. Kaupungin nimi vakiintui lännessä muotoon Kyrenia (Cyrenia) keskiajalla.
Kyreniasta tuli vuonna 1291 alueensa tärkein kaupunki, ja sen muureja ja puolustusta vahvistettiin. genovalaiset yrittivät vuonna 1373 valloittaa kaupungin linnoineen sekä maalta että meritse siinä kuitenkaan onnistumatta. Venetsialaisten hallitessa aluetta he vahvistivat linnaa kestämään tykistön tulitusta. Kuitenkin vuonna 1570 Kyrenia antautui taisteluitta osmaneille.
Nähtävyydet

Kyrenian tärkeimmät nähtävyydet ovat Kyrenian linna ja sataman läheltä löydetty 300-luvulta eaa. peräisin oleva haaksirikkoutunut kauppalaiva, Kyrenialainen laiva, joka on osoittanut sataman merkityksen kaupungille vuosituhansien ajan. Laiva lasteineen on nykyään näytteillä Kyrenian linnassa olevassa museossa.
Muita nähtävyyksiä on muun muassa bysanttilaisaikainen torni. Kaupungin lähettyvillä olevia nähtävyyksiä ovat muun muassa Bellapáisin luostarin rauniot sekä Pyhän Hilarionin linna.