stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Märketin majakka
Historia > Aika ennen majakkaa

Suomen siirryttyä Venäjän vallan alaisuuteen, halusi Luotsi- ja majakkalaitos siirtää merenkulun Pohjanlahden satamiin pois Ruotsin kapeilta ja tullimaksuiltaan kalliilta rannikkoväyliltä kulkemaan pitkin Ahvenanmeren Eteläkurkkua. Tarvittiin kuitenkin lisää turvalaitteita, jotta haaksirikot uudella väylällä voitaisiin välttää.
Vuonna 1820 Märketille suunniteltiin kummelia, mutta sen rakentaminen todettiin liian hankalaksi ja kalliiksi, eikä hanke siksi ikinä toteutunut. 1830-luvun puolivälissä luodon lähistölle pystytettiin kaksi kookasta reimaria. Vuonna 1836 Luotsi- ja majakkalaitos teki selvityksen siitä, olisiko majakan rakentaminen Märketille mahdollista. Luoto havaittiin kuitenkin liian pieneksi ja matalaksi, jotta rakennus voisi kestää sinne iskeytyviä myrskyjä.
Vuonna 1848 valmistui majakka Understenin saarelle Ruotsissa, 12 kilometriä Märketiltä länteen. Samana vuonna Märketillekin alettiin uudestaan suunnitella majakkaa, ja seuraavan vuoden aikana esiteltiin ehdotus korkeasta kivisestä majakkatornista luodolle. Senaatti ei kuitenkaan nähnyt sille tarvetta juuri valmistuneen Understenin majakan vuoksi ja piti hanketta liian hankalana toteuttaa, joten majakan rakennusta Märketille lykättiin edelleen.
Kului vuoteen 1862 ennen kuin Märket sai ensimmäisen turvalaitteensa. Tuona vuonna sinne pystytettiin yli 12 metriä korkea rautainen merimerkki, joka oli läpileikkaukseltaan neliönmuotoinen ja paksuudeltaan yli 16 cm. Sen huipussa oli valkoiseksi maalattu kartio ja puutynnyri. Vuonna 1868 valmistui korkea majakka Sälskärille, noin 28 kilometriä Märketiltä itäkoilliseen, mikä osaltaan helpotti navigointia karikkoisella Eteläkurkulla, jossa laivaliikenne lisääntyi vuosi vuodelta.
1880-luvun vaihteen tienoilla ajatus Märketin majakasta nousi jälleen pinnalle. Syynä olivat kymmenet Märketin kareja pelänneet alukset, jotka ohittivat luodon liian lännestä ja haaksirikkoutuivat Ruotsin rannikon matalikoille. Vuonna 1882 esitettiin rakennettavaksi rautaista majakkatornia, mutta seuraavan vuoden aikana todettiin, että se olisi liian ahdas majakkahenkilökunnalle. Täytyi siis turvautua muuhun rakennusmateriaaliin. Tehtävä annettiin Yleisten rakennusten ylihallituksen arkkitehti Georg Schreckille, joka suunnitteli luodolle graniittiperustaisen, tiilistä muurattavan majakkarakennuksen. Senaatti hyväksyi tämän suunnitelman toukokuussa 1884.
Historia > Rakentaminen

Elokuussa 1884 allekirjoitettiin sopimus rakennusmestari Wilhelm Erikssonin kanssa, ja seuraavan vuoden toukokuussa rakennusmestari, noin 25 rakennustyöläistä ja keittäjä rakennustarvikkeineen saapuivat Märketille. Myös majakan arkkitehti Georg Schreck tuli valvomaan rakennustyötä.
Sunnuntaina 17. toukokuuta 1885 Märketille iski kova myrsky, ja aallot alkoivat vyöryä luodon yli. Rakennusmestari ja arkkitehti eivät olleet myrskyn aikaan luodolla, mutta siellä olleiden rakennustyöläisten täytyi nostaa huoltovene 12 metriseen rautamerimerkkiin ja kiivetä sinne odottamaan myrskyn laantumista. Veneestä he katsoivat, kuinka aallot veivät mukanaan kallioon ankkuroidut puuparakit, nostokurjen, tiilipinot ja suurimman osan muista rakennustarvikkeita. Jopa majakan perustuksiin tarkoitetut graniittikivet liikkuivat pois paikoiltaan aaltojen voimasta. Seuraavana päivänä työläiset pystyivät kiipeämään alas veneestä, mutta vasta tiistaiaamuna huoltoalus pystyi rantautumaan luodolle.
Tapauksen myötä rakennusmestari Eriksson jättäytyi pois hankkeesta, mutta majakan rakentamista päätettiin yhä jatkaa arkkitehti Schreckin johdolla. Kahdeksan rakennustyöläistä kieltäytyi palaamasta luodolle, ja heidän tilalleen palkattiin 11 uutta. 9. kesäkuuta iski Märketille taas myrsky, mutta tällä kertaa työläiset saatiin siirrettyä ajoissa huoltoaluksille turvaan. Kun luodolle päästiin palaamaan kolmen päivän päästä, huomattiin, että vahingot eivät onneksi olleet niin suuria kuin toukokuun myrskyssä.
Sateinen heinäkuu hidasti perustusten tekoa, mutta 1. elokuuta arkkitehti Schreck ilmoitti, että majakan perustukset ovat valmiit ja ensimmäisen kerroksen muuraus on aloitettu. Tämän jälkeen rakennustyöt etenivät nopeammin, ja 11. syyskuuta kattotuolit oltiin saatu nostettua paikoilleen. Kuukauden päästä ilmoitettiin, että lyhtykoju eli majakkatornin ylin osa oli saatu laitettua paikoilleen ja jäljellä oli enää maalaustöitä, lattian asentaminen ja yhden tulisijan muuraus.
Historia > Majakan valo sytytetään

Myöhäiseen syksyyn venyneistä rakennustöitä huolimatta majakka päätettiin sytyttää samana vuonna, ja 7. marraskuuta sähkötettiin, että linssistö ja sen kellokoneisto on asennettu lyhtykojuun. Märketin majakan valo sytytettiin 10. marraskuuta 1885.
Ensimmäisen talven aikana sattui useampi voimakas myrsky, ja majakan kerrotaan jopa vavahdelleen aaltojen iskeytyessä siihen. Ison aallonmurtajan tarve oli siis ilmeinen majakan pohjoispuolella. Vuosien 1886–1887 aikana majakkarakennuksen pohjoispuolelle rakennettiin kulmikas, noin 40 metriä pitkä aallonmurtaja, joka oli korkeudeltaan noin 1,75–2,0 m.
Vuonna 1889 majakan eteläpuolelle rakennettiin kivinen makasiini, sillä majakkarakennuksen kellari oli varastotilana epäkäytännöllinen eivätkä puiset varastorakennukset olleet kestäneet luodon sääolosuhteita.
Historia > Automatisointi

Toukokuussa 1976 aloitettiin remontti majakan automatisoimiseksi. Majakkatorniin asennettiin uusi linssistö, ja valo vaihdettiin toimimaan asetyleenikaasulla, jota varastoitiin suurissa kaasupulloissa, joista riitti kaasua vuoden ajaksi. Työnsä menettänyt majakkahenkilökunta poistui hiljalleen majakalta, ja viimeinen majakkamestari Ragnar Eriksson jätti luodon 3. tammikuuta 1977. 
Murtautumisten estämiseksi majakkarakennuksen ulko-ovi vaihdettiin teräksiseksi, ja ikkunoiden eteen laitettiin vanerilevyt, minkä takia ilmanvaihto lakkasi lähes täysin ja majakka alkoi rappeutua.
Vuonna 1989 majakkaan vaihdettiin sähkövalo, joka sai energiansa aurinkopaneeleista. Merenkulkulaitos halusi kunnostaa majakan 1990-luvun lopulla, mutta tämä hanke jäi vain tilatun kunnostussuunnitelman tasolle.
Rakennukset > Majakka

Märketin majakka on rakennettu tiilistä, mutta sen perustus on graniittia. Se koostuu kellarista, kahdesta asuinkerroksesta ja ullakosta, jossa on yksi asuinhuone. Asuinrakennuksen katto on noin 12 metrin korkeudessa, ja sen yläpuolella on vielä lyhyt majakkatorni. Rakennus on leveydeltään noin 10 metriä asuinkerrosten kohdalta, ja se on pohjaltaan neliön muotoinen, paitsi majakkatornin alla, jossa ulkoseinää on laajennettu ulospäin jalan verran.
Toisin kuin majakan arkkitehti Georg Schreck oli suunnitellut, kaikkien välikattojen niskapalkit ovat rautaiset eikä puiset. On arvioitu, että jos välikatot oltaisiin toteutettu Schreckin suunnitelman mukaisesti, ei majakkaa luultavasti enää olisi olemassa.
Miehityksen aikana majakkamestari asui ylemmässä kerroksessa, jossa hänellä oli keittiö ja kaksi huonetta. Majakanvartijat taas jakoivat ullakkohuoneen ja alemman kerroksen, jossa heillä oli keittiö ja kaksi huonetta.
Rakennukset > Majakka > Pohjapiirrokset

Kellari
1. kerros
2. kerros
Ullakko
Rakennukset > Majakka > Valolaite

Majakan ensimmäinen, vuonna 1885 asennettu valolaite toimi petrolilla. Polttimon ympärillä pyöri ranskalaisen Barbier & Fenestren valmistama Fresnel-linssistö, joka koostui 448 erilaisesta linssistä ja prismasta. Se oli 1,6 metriä korkea ja halkaisijaltaan metrin. Linssistössä oli kolme kerrosta, ja jokaisessa kerroksessa oli 16 linssikehikkoa. Näin ollen linssistön kiertoaikana eli 96 sekunnissa majakan valo ehti välkähtää 16 kertaa. Ylimmät ja alimmat linssikehikot oli asetettu hieman sivummalle kuin keskimmäiset linssikehikot, minkä takia saatiin aikaan ”kimaltelevaksi valoksi” kuvailtu valotunnus, joka koostui neljän sekunnin pituisesta valosta ja kahden sekunnin tauosta. Linssistöä pyöritti kellokoneisto, jota käytti joka kolmas tunti ylös vedettävä luoti. Se painoi 186 kiloa, mutta massaa voitiin säädellä oikean pyörimisnopeuden ylläpitämiseksi.
Vuonna 1903 majakka siirtyi käyttämään niin kutsuttua Forssellin polttoöljylamppua. Seuraavana vuonna polttimoa parannettiin lisäämällä siihen petrolikaasulla toimiva hehkusukka, mikä moninkertaisti lampun valovoiman. Tämä tekniikka oli käytössä siihen asti, kunnes majakan valo sähköistettiin 26. lokakuuta 1955.
Majakkaa automatisoitaessa vuonna 1976 purettiin vanha linssistö ja kellokoneisto pois, ja tilalle asennettiin uudet. 25. heinäkuuta 1976 syttyi majakassa ensimmäistä kertaa valo, joka käytti polttoaineenaan asetyleenikaasua. Sitä varastoitiin venevajassa 57 suuressa kaasupullossa, jotka riittivät niin pitkäksi aikaa, että majakalle tarvittiin vain yksi kaasupullotoimitus vuodessa.
Kaasupullojen vaihto oli raskasta ja vaati paljon työvoimaa, joten vuonna 1989 vaihdettiin majakkaan pienitehoinen sähkökäyttöinen valo, joka sai energiansa aurinkopaneeleista. Samalla automatisoinnin ensimmäisen 11 vuoden ajan käytössä ollut linssistö vaihdettiin nykyiseen malliin.
Rakennukset > Makasiini

Neljä vuotta majakan valmistumisen jälkeen, vuonna 1889 rakennettiin majakan eteläpuolelle kivinen makasiinirakennus, joka on kooltaan noin 12 x 9 metriä ja korkeudeltaan lähes 4 metriä. Syynä rakentamiselle oli se, että majakkarakennuksen kellari oli varastoinnille epäkäytännöllinen ja ahdas eivätkä puiset varastorakennukset olleet kestäneet luodon sääolosuhteita.
Rakennukset > Venevaja ja konehuone

Konehuone rakennettiin vuonna 1955 majakan ja makasiinin väliin, jotta majakalle saataisiin sähköt ja sumusireeniä voitaisiin käyttää. Konehuoneen alapuolella on venevaja, joka yhdistää konehuoneen ja majakkarakennuksen.
Majakkahenkilökunta

Majakan valmistumisvuonna 1885 työnsä aloittaneeseen majakkahenkilökuntaan kuului majakkamestari ja kaksi majakanvartijaa, mutta ensimmäisen vuoden aikana huomattiin, että majakkahenkilökuntaa olisi syytä olla enemmän. Siksi syksyllä 1886 majakalle palkattiin kaksi majakanvartijaa lisää.
Majakkahenkilökunta > Majakkamestarit

Märketin majakan miehityksen aikana siellä on toiminut yhteensä kuusi majakkamestaria.
Viktor Johan Eriksson (1885–1912)
Karl Johan Mattson (1913–1939)
Daniel Söderblom (1940, tilapäinen)
Georg Adolf Tengström (1940–1942)
Karl Johannes Hammarberg (1942–1956)
Julius Ragnar Eriksson (1956–1977)
Kirjallisuutta

Tapola, Päivi: Rakentajan elämä – Georg W. I. Schreck.  Moreeni, 2011.  ISBN 978-952-25-40546.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Märketin majakka Wikimedia Commonsissa
Suomen Majakkaseuran Märket-sivut
Suomen majakat
| --- | --- |
Majakat:   Bengtskär  Bogskär  Flötjan  Gustaf Dalén  Gustavsvärn  Harmaja  Helsinki  Isokari  Jussarö  Kaijakari  Kalbådagrund  Kallan  Kallo  Kemi I  Kemi II  Keminkraaseli  Kokkola  Kotka  Kristiina  Kylmäpihlaja  Kökarsören  Lågskär  Längden  Marhällan  Marjaniemi  Merikarvia  Märket  Nahkiainen  Norrskär  Nyhamn  Oulu 1  Oulu 2  Oulu 3  Pietarsaari  Pori  Porvoo  Raahe  Rauma  Ritgrund  Rönnskär  Russarö  Sandbäck  Strömmingsbådan  Stubben  Suomen leijona  Suomenlinna  Sälgrund  Säppi  Sälskär  Söderskär  Tainio  Tankar  Tauvo  Tiiskeri  Ulkokalla  Utgrynnan  Utö  Vaasa  Valassaaret  Yttergrund 
Suomen majakat, joista 1940 ja 1944 tuli Venäjän majakkoja:   Hanhipaasi  Heinäluoto  Lounatrivi  Narvi  Numeroniemi  Pohjoiskorkia  Ristiniemi  Ruuskeri  Seiskari  Seivästö  Someri  Sortanlahti  Tytärsaari  Vaitolahti 
Suomen entiset majakat:   Glosholm  Heiskanen  Leppäniemi  Nyhamn  Pohjoisrivi  Porkkala  Rönnskär  Sirnitsä  Söderskär 
Piirros majakasta vuodelta 1884.
Läpileikkauspiirros majakasta vuodelta 1884. Toisin kuin piirroksessa, välikattoihin laitettiin puupalkkien sijaan rautapalkit.
Makasiinin rakennepiirros.
Bahrain paralympialaisissa

Bahrain on osallistunut paralympialaisiin vuoden 1984 kesäparalympialaisista lähtien joka kerta kesäparalympialaisiin. Maa on saavuttanut yhteensä kaksi kultaa, kolme hopeaa ja viisi pronssia, eli yhteensä kymmenen mitalia. Maan kaikki mitalit ovat tulleet yleisurheilusta. Talviparalympialaisiin maa ei ole osallistunut.
Mitalit kesäparalympialaisittain

| Paralympialaiset | Urheilijoita | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984  1984 New York & Stoke Mandeville | 12 | 0 | 0 | 2 | 2 | 43 |
| 1988  1988 Soul | 11 | 1 | 1 | 1 | 3 | 37 |
| 1992  1992 Barcelona | 4 | 0 | 0 | 1 | 1 | 50 |
| 1996  1996 Atlanta | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2000  2000 Sydney | 3 | 0 | 1 | 1 | 2 | 58 |
| 2004  2004 Ateena | 5 | 0 | 1 | 0 | 1 | 66 |
| 2008  2008 Peking | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2012  2012 Lontoo | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2016  2016 Rio de Janeiro | 2 | 1 | 0 | 0 | 1 | 60 |
| 2020  2020 Tokio | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| Yhteensä | Yhteensä | 2 | 3 | 5 | 10 | 80 |
Bahrain kesäparalympialaisissa 2012

Bahrain osallistui Lontoon kesäparalympialaisiin vuonna 2012 joukkueella, johon kuului kaksi yleisurheilijaa. Kyseessä oli maan kahdeksas esiintyminen paralympialaisissa, eikä se saavuttanut mitaleita.
Maan lipunkantajana avajaisissa toimi  Ahmed Meshaima.
Joukkue > Yleisurheilu

Ahmed Meshaima - Miesten kiekonheitto ja kuulantyöntö (Luokka:F37/38)
Fatema Nedham - Naisten kiekonheitto (Luokka:F51-53) ja keihäänheitto (Luokka:F52/53/33/34)
Anton Erik Scheele

Anton Erik Scheele (noin 1840–1859)
Anton Erik Scheele (8. maaliskuuta 1810 Virolahti – 16. kesäkuuta 1878 Helsinki
) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.
Scheelen vanhemmat olivat kruununvouti, kollegiasessori Samuel Jacob Scheele ja Anna Gustafva Meinander ja puoliso vuodesta 1839 Frederika Wilhelmina Hoffman. Scheele tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1822 ja ylennettiin gardemariniksi 1826. Hänet ylennettiin 1829 midshipsmaniksi ja siirrettiin palvelukseen 32. meriekipaasiin Mustanmeren laivastoon, missä hän palveli vahtialuksena toimineella priki Georgilla Odessan redillä. Syksyllä 1830 Scheele määrättiin 1. Suomen meriekipaasin 5. komppanian päälliköksi Helsinkiin. Kesällä 1831 hän oli tykkivene 91:n päällikkönä Viaporin ja Ahvenanmaan välillä. Luutnantiksi Scheele yleni 1834 ja palveli 1834–1835 vahtiupseerina aluksilla Ömhet, Pamjat Azova, Kronstadt ja Krasnoi. Vuosina 1837–1838 hän palveli Tykkivene 91:n päällikkönä Pohjanlahdella ja Suomenlahdella ja alusten Vladimir ja Ljesnoi sekä fregatti Olgan päällikkönä Itämerellä 1839–1840. Hän  johti 1841–1842 kuunari  Neptunuksen Itämeren purjehduksia ja toimi 1842–1847 Leipzig-aluksen vakinaisena komentajana purjehduksilla Pohjan- ja Itämerellä.
Maaliskuussa 1845 Scheele määrättiin 1. Suomen meriekipaasin 3. komppanian päälliköksi ja ylennettiin huhtikuussa kapteeniluutnantiksi, samalla kun hänet siirrettiin 2. komppanian päälliköksi. Hän palveli 1848–1849 vahtialus, fregatti Melpomenella Viaporin redillä ja oli vuonna 1849 aluksen päällikkö. Maaliskuussa 1849 Scheele siirrettiin 1. Suomen meriekipaasin 4. komppanian päälliköksi ja ylennettiin joulukuussa 1852 2. luokan kapteeniksi. Hän toimi 1850–1853 höyrylaiva Rurikin päällikkönä.
Krimin sodan alussa tammikuussa 1854 Scheele sai siirron 2. Suomen meriekipaasin 1. komppanian päälliköksi, mistä hänet komennettiin huhtikuussa 1. luokan kapteeni, myöhemmin amiraali Fredrik Nikolai Nordmannin apulaiseksi venäläisen soutulaivaston läntiseen prikaatiin. Toukokuussa 1855 hänet määrättiin 1. Suomen meriekipaasin komentajaksi ja ylennettiin syyskuussa 1855 1. luokan kapteeniksi. Sodan jälkeen 1856–1862 Scheele purjehti 1. Suomen meriekipaasin komentajana tykkivene-eskaaderilla Suomenlahden saaristossa. Kun 1. Suomen meriekipaasi muuttui 1. Suomen kaaderiekipaasiksi, Scheele jatkoi sen komentajan tehtävissä toukokuuhun 1863 saakka, jolloin hän sai eron sotapalveluksesta kontra-amiraalina.
Aurél Török

Aurél Török
Aurél Török (13. helmikuuta 1842 Pozsony – 1. syyskuuta 1912 Geneve, Sveitsi) oli unkarilainen fysiologi, anatomi ja antropologi. Hän oli vuodesta 1872 fysiologian professorina Kolozsvárin ja vuodesta 1881 antropologian professorina Budapestin yliopistossa. Törökin antropologisia tutkimuksia ovat muun muassa Az ájnók ('Aino-kansa', 1882), Über ein Universal-Kraniometer (1888), Grundziige einer systematischen Kraniometrie (1890), Über eine neue Methode den Sattelvinkel zu messen (1890).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aurél Török Wikimedia Commonsissa
Asperö

| Asperö |
| --- | --- |
 Kuva on otettu Asperön korkeimmalta kohdalta Brännön suuntaan.
 Asperö
 Koordinaatit: 57°38′50″N, 11°48′0″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Kunta:  Göteborgin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,33 km²
Väkiluku:  402
 – Väestötiheys:  1 218,2 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Asperö on taajama ja saari Göteborgin eteläisessä saaristossa. Se kuuluu Länsi-Götanmaan maakuntaan ja Göteborgin kuntaan. Aikaisemmin se oli osa Styrsön kaupunginosalautakuntaa. Taajama on pinta-alaltaan 33 hehtaarin suuruinen, ja asukkaita siellä on noin 402. Saarella sijaitsee muun muassa vuonna 1990 valmistunut Asperön kirkko.
Väestönkehitys

| Asperön taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    |  |  |
| 1965 | 1965 |    |  |  |
| 1970 | 1970 |    |  |  |
| 1975 | 1975 |    |  |  |
| 1980 | 1980 |    | 288 | 288 |
| 1990 | 1990 |    | 366 | 366 |
| 1995 | 1995 |    | 435 | 435 |
| 2000 | 2000 |    | 449 | 449 |
| 2005 | 2005 |    | 424 | 424 |
| 2010 | 2010 |    | 402 | 402 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Asperö on ollut taajama vuodesta 1980.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
BBC TV Europe

| BBC TV Europe |
| --- | --- |
Lähetykset alkoivat:  1987
Lähetykset loppuivat:  11. maaliskuuta 1991
Omistaja:  BBC
Maa:  Iso-Britannia
Näkyvyysalue:  Koko maailma
Pääkonttori:  BBC Television Centre
Aiemmin:  BBC 1/2 Mix (1987-1989)
Kanavan korvasi:  BBC World Service Television
Infobox OKNimi-testi OK: 
BBC TV Europe oli BBC:n tilauksilla rahoitettu televisiopalvelu joka perustettiin vuonna 1987. Kanava oli saatavana sateliitissa ja kaapelissa. Kanava nimettiin BBC 1/2 Mix:iksi kun se perustettiin, mutta se uudelleennimettiin BBC TV Europeksi 1. huhtikuuta 1989. 11. maaliskuuta 1991 kanava korvattiin BBC World Service Televisionilla.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:BBC TV Europe
Aurela

Aurela B737-300.
Aurela (ICAO: LSK) oli liettualainen charter-lentoyhtiö, jonka kotikenttänä toimi Vilnan lentoasema. Se lensi charter-lentoja lähinnä Baltian maiden matkanjärjestäjille. Yhtiö perustettiin ja se aloitti lennot Tupolev Tu-134A:lla vuonna 1996.
Yhtiö lopetti toimintansa 18. helmikuuta 2013, kun sen toimilupa peruttiin yhtiön talousvaikeuksien vuoksi.
Laivasto

Aurelan laivasto lokakuussa 2007:
Boeing 737-300 2 kpl
Hawker XP 850 1 kpl
Aiheesta muualla

Aurela
BLD

BLD voi tarkoittaa seuraavia:
BLD, Black Light Discipline, suomalainen elektro-metalliyhtye
BLD, Blacklite District, yhdysvaltalainen rockyhtye
BLD, Baildonin rautatieasema Britanniassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”BLD”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
BLT

BLT voi tarkoittaa seuraavia:
BLT, voileipälaji
Blekinge Läns Tidning, ruotsalainen sanomalehti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”BLT”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Bahrainin 6 tunnin ajo 2013

|  Bahrainin 6 tunnin ajo 2013 |
| --- | --- |
 8 osakilpailu 8 osakilpailusta kaudella FIA World Endurance Championship -kausi 2013. 

Päivämäärä:  30. marraskuuta 2013
Sijainti:  Bahrain International Circuit
Kilpailun kesto:  6 tuntia
Bahrainin 6 tunnin ajo 2013 oli FIA World Endurance Championship -kauden 2013 kahdeksas osakilpailu, joka ajettiin 30. marraskuuta Bahrain International Circuitin radalla Bahrainissa.
Kilpailun voitti Toyotalla ajaneet  Anthony Davidson, Sébastien Buemi ja Stéphane Sarrazin.
Aurélia Beigneux

| Aurélia Beigneux |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2.7.2019–15.7.2024  
Ryhmä:  ID-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1980 (ikä 44) Rillé, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Tiedot
Puolue:  Kansallinen liittouma
Aurélia Beigneux (s. 2. kesäkuuta 1980 Rillé, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Beigneux edustaa Kansallinen liittouma-puoluetta. Beigneux toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2019–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa Identiteetti ja demokratia -ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aurélia Beigneux Wikimedia Commonsissa
Aurélia Beigneux Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
BLE

BLE voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Bluetooth low energy, langaton tietoliikennetekniikka.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”BLE”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
BBC Radio 5 Live

BBC Radio 5 Live:n logo.
BBC Radio 5 Live on BBC:n valtakunnallinen radiokanava, joka aloitti lähetyksensä 28. maaliskuuta 1994. Se on BBC:n pääasiallinen urheilukanava, ja se radioi lähes kaikki merkittävät brittiläiset urheilutapahtumat. Kanavan sisarkanava on BBC Radio 5 Sports Extra.
Aiheesta muualla

BBC Radio 5 Liven kotisivut (englanniksi)
Armageddon’s Evolution

| Armageddon’s Evolution Crionics |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 25. lokakuuta 2004
 Tyylilaji: black metal, death metal
 Kesto: 57.37
 Levy-yhtiö: Empire Records
Crionicsin muut julkaisut
| Human Error: Ways to Selfdestruction 2002 | Armageddon’s Evolution 2004 | Neuthrone 2007 |
Armageddon’s Evolution on Crionicsin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 25. lokakuuta 2004.
Kappaleet

Arrival of Non-parallel Aeons – 4.38
Final Inversion – 3.17
Armageddon’s Evolution – 4.42
Chant of Rebel Angels – 1.47 (Intro)
FFF (Freezing Fields of InFinity) – 4.50
Xenomorphized Soul Devoured – 5.27
Disconnected Minds – 5.31
Celestial Interference – 5.56
Dept.666 – 4.19
Black Manifest (The Sermon to the Masses) – 7.07
The Loss and Curse of Reverence – 6.09 (Emperor cover, Euroopan bonuskappale)
Total Blasphemy – 3.54 (Puolan bonuskappale)
Kokoonpano

Waran – laulu, kitara
Marcotic – basso
Darkside – rummut
Vac-V – syntetisaattori
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Covan – laulu kappaleessa ”Dept.666”
Olaf R. – laulu kappaleessa ”Disconnected Minds”
Aiheesta muualla

Armageddon’s Evolution Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Armageddon’s Evolution Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Australian itä-keskiosien sademetsien suojelualueet

Vesiputous Lamingtonin kansallispuistossa
Australian itä-keskiosien sademetsien suojelualueet on yksi UNESCOn maailmanperintöluettelon kohteista Australiassa Uuden Etelä-Walesin ja Queenslandin osavaltioiden rajaseudulla. Uuden Etelä-Walesin alueet (3 600 km²) otettiin luetteloon vuonna 1986 ja kohdetta laajennettiin käsittämään myös Queenslandin alueet (592 km²). Yhteensä alue käsittää kahdeksan erillistä osaa.