stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
H-101
Käyttö

Venäjä on käyttänyt tätä risteilyohjusmallia useasti Syyriassa (2015–) ja hyökkäyssodassaan (2022–) Ukrainaan.
Venäläisisiä lentokoneita, jotka ovat yhteensopivia ohjuksen kanssa:
Tupolev Tu-160 Blackjack,
Tupolev Tu-22M3/5 Backfire C,
Tupolev Tu-95MS16 Bear-H, ja
Suhoi Su-27IB
Tunnetuihin käyttötapauksiin ja ilmeisiin sotarikoksiin lukeutuu 8. heinäkuuta 2024 tehty ohjusisku kiovalaiseen lastensairaala Oh’matdytiin. Sairaalarakennukset on mainittu erikseen suojeltavina kohteina myös Venäjän vahvistamassa, Geneven sopimuksissa.
Ajatuspaja ISW:n mukaan 8. heinäkuuta 2024 ohjusiskuissa venäläiset H-101-risteilyohjukset lensivät poikkeuksellisen alhaalla, joissain tapauksissa vain noin 50 metriä maanpinnan yläpuolella, mikä vaikeutti ilmatorjunnan kykyä osua niihin. Matala lentokorkeus viittaa osaltaan mahdollisuuteen, että venäläisjoukot olisivat kehittäneet hyökkäystaktiikkansa tai soveltaneet teknologioita aiemmasta poikkeavalla tavalla risteilyohjusiskussa. Esimerkiksi kohteita tiedustelevien droonien tietoliikenteen käyttöä on voitu rajoittaa niin, että ne ovat yhteydessä risteilyohjuksien ohjaamoon vasta silloin, kun ohjukset ovat jo matkallaan lähellä aiottua kohdetta.
Ominaisuudet

Ohjuksen tärkeimmät ominaisuudet on mainittu oheisessa mallineessa.
Useita H-101 -ohjuksia on pudotettu Ukrainassa niin, että ne ovat säilyneet varsin ehjinä, jolloin ohjuksen rakennetta on päästy tutkimaan.
Ohjuksen on joissain lähteissä väitetty olevan häiveominaisuuksilla varustettu. H-101:lla on litteän kulmikas poikittaisprofiili, joka saattaisi hyvin tehtynä pienentää tutkaheijastavuutta. Mutta ohjuksen materiaalit eivät ole tutkaheijastusta pienentäviä, eikä pintaa ei ole häivekäsitely, joten ohjusta ei sitä tarkastelleiden ukrainalaistutkijoiden mukaan voida pitää häiveohjuksena. Häiveominaisuus on heidän mukaansa valeuutisointia.
Risteilyohjuksessa on lämpöhakuisten torjuntaohjusten vastatoimena soihtuja, joilla ohjustorjuntaa voidan pyrkiä harhauttamaan.
Vinnytsjan alueelle Ukrainaan 26.1.2023 pudonnut H-101-risteilyohjus.
Suhoi Su-30SM -hävittäjän saattama Tupolev Tu-160 -pommittaja ja sen laukaisema H-101-risteilyohjus Syyriassa marraskuussa 2015.
Tupolev Tu-160 -pommittaja ja kaksi H-101:sta (Syyria, 2015).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta H-101 Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kh-101
Käännös suomeksi
HMS Burford

HMS Burford on ollut kolmen Britannian kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä:
HMS Burford (1679), 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
HMS Burford (1722), 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
Burford-luokka, kolmen aluksen muodostama linjalaivaluokka
HMS Burford (1757), Burford-luokan 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Burford”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Carl August Hagberg

| Carl August Hagberg |
| --- | --- |
 Carl August Hagberg
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1810 Lund, Ruotsi
Kuollut: 8. tammikuuta 1864 (53 vuotta) Lund, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjallisuudentutkija, kääntäjä
Kirjailija
Palkinnot
 Ruotsin akatemia 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Carl August Hagberg (7. heinäkuuta 1810 Lund – 8. tammikuuta 1864 Lund) oli ruotsalainen kirjallisuudentutkija ja Shakespeare-kääntäjä. Hän toimi Lundin yliopiston opettajana, vuodesta 1840 estetiikan ja uusien kielten, vuodesta 1859 pohjoismaiden kielten professorina. Hänet valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi 1851.
Hagberg tunnetaan erityisesti Shakespeare-käännöksistään Shakespeares dramatiska arbeten (I–XII, 1847–1851), jonka tehtävän hän suoritti mestarillisesti, niin kääntäjänä kuin syvällisenä Shakespearen tuntijana. Hänen työnsä pohjautui kuitenkin osittain Johan Henrik Thomanderin julkaistuihin sekä myös julkaisemattomiin käännöksiin, joita Thomander luovutti hänen käyttöönsä. Hänellä oli monipuoliset tiedot sekä vanhan että uuden kirjallisuuden alalla, ja hän julkaisi alalta muun muassa teokset Bidrag till den grekiska dramatikens historia (1834) ja Om den nya fransyska vitterheten (1837). Hänellä on tärkeä osa myös Ruotsin akatemian sanakirjatyössä, ja hän oli puhujana ja yliopistonopettajana arvostettu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carl August Hagberg Wikimedia Commonsissa
Gustav von Hertzen

Ernst Gustav Henningsson von Hertzen (10. kesäkuuta 1930 Helsinki – 18. joulukuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen teollisuusmies, vuorineuvos, kirjailija ja filosofi. Hän on talousliberalismin aatetta edistävän Libera-säätiön perustajia.
Von Hertzen loi uransa elintarviketeollisuuden parissa, ja hän toimi useissa talouselämän johtotehtävissä. Tämän lisäksi von Hertzen tunnettiin merkittävänä yhteiskunnallisena keskustelijana, joka luennoi ja kirjoitti useita teoksia talouden etiikasta ja yhteiskuntafilosofiasta.
Ura teollisuudessa

Von Hertzen kirjoitti 16-vuotiaana vuonna 1947 ylioppilaaksi Svenska Samskolanista. Diplomi-insinööriksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1953 pääaineenaan kemia.
Suomen Sokeri Oy:n palvelukseen von Hertzen astui vuonna 1954. Hän toimi aluksi Töölön sokeritehtaan käyttöinsinöörinä ja vuodesta 1959 sen johtajana. Vuonna 1965 hänestä tuli vastavalmistuneen Kantvikin sokeritehtaan johtaja.
Vuonna 1968 Gustav von Hertzen siirtyi Suomen Sokeri Oy:n tekniseksi johtajaksi ja johtokunnan jäseneksi. Koko yhtiön pääjohtajaksi hän nousi 1980. Vuonna 1989 yhtiö muutti nimensä Cultor Oy:ksi. Von Hertzen luopui 1990 yhtiön toimitusjohtajuudesta mutta jatkoi sen hallituksen puheenjohtajana.
Von Hertzenin johdolla Suomen Sokeri Oy kasvoi kapealta sokeriteollisuuspohjalta Suomen johtavaksi elintarvike- ja rehualan yritykseksi Cultoriksi. Samalla yhtiö rakensi kehittämilleen makeuttajille (fruktoosi ja ksylitoli) hallitsevan globaalin markkina-aseman. Tämän ohella luotiin merkittävä kansainvälinen asema kalarehujen ja eräiden erikoiskemikaalien markkinoilla. Myöhemmässä vaiheessa Cultor kilpaili teollisten entsyymien maailmanjohtajuudesta yhdessä kumppaninsa Eastman Kodakin kanssa.
Sen lisäksi, että von Hertzen toimi pitkään ja monipuolisesti elintarviketeollisuudessa, hän oli laaja-alainen talousvaikuttaja. Hän kuului useiden suuryhtiöiden hallituksiin ja oli monessa niistä puheenjohtajana. Von Hertzen toimi myös pitkään Elintarviketeollisuusliiton puheenjohtajana ja Teollisuuden keskusliiton varapuheenjohtajana.
Von Hertzen oli kansainvälistämässä myös Oy Hartwall Abp:tä, jonka hallituksen puheenjohtajana hän toimi vuosina 1982–2004. Hartwallista tuli 1990-luvulla BBH:n (Baltic Beverage Holding) johtava kumppani. BBH perustettiin vuonna 1991 yhdessä ruotsalaisen Pripps-yhtiön kanssa tehtävänään uusien liiketoimintamahdollisuuksien hyödyntäminen entisen Neuvostoliiton alueella. BBH menestyi erinomaisesti ja nousi laajan markkina-alueensa selväksi johtajaksi. Yritysostojen kautta Orklasta ja myöhemmin Carlsbergista tuli Hartwallin kumppani BBH:ssa. Vuonna 2002 Hartwall sulautui Scottish & Newcastleen.
Ajattelija ja kirjailija

Gustav von Hertzen oli tunnettu myös talousajattelijana ja kirjailijana. Hän otti merkittävällä tavalla osaa yhteiskunnalliseen ja poliittiseen keskusteluun. Hän oli arvostettu luennoitsija, jonka aiheina olivat talouselämän ja liikkeenjohdon ohella ennen kaikkea arvot ja etiikka. Kirjailijana hänen pääteoksensa ovat The Spirit of the Game (1993) ja Demokratian haaste (2007).
Yksityiselämä

Gustav von Hertzenin vanhemmat olivat varatuomari Henning Magnus von Hertzen ja Gunnel Magdalena Alfthan. Hän avioitui vuonna 1952 Ulla-Maija von Hertzenin (o.s. Wuoristo) kanssa. Pariskunnalla on neljä lasta. Sotilasarvoltaan von Hertzen on reservin yliluutnantti.
Von Hertzenille myönnettiin vuorineuvoksen arvo vuonna 1983. Hänelle myönnettiin myös Suomen Leijonan ritarikunnan I luokan komentajamerkki. Maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtoriksi hänet nimitettiin vuonna 1990.
Von Hertzen tuomittiin sakkoihin sisäpiiritiedon luvattomasta hyväksikäytöstä 1999. Päätös oli ensimmäinen Suomessa annettu tuomio arvopaperirikoksesta.
Julkaisut

Organiserat entreprenörskap: Synpunkter på en företagarorganisation. Stockholm 1974 (3. painos 1991; suomeksi 1976)
Cynics and Progress Motors: An approach to business morality. Stockholm 1979 (2. painos 1991)
The Spirit of the Game: Navigational Aids for the Next Century. Stockholm 1993
Demokratins utmaning: Att förverkliga ett globalt plussummespel. Nordprint 2007 (suomeksi käännettynä Demokratian haaste, Gummerus 2007; englanninkielinen käännös The Challenge of Democracy, 2008)
Management and Morality: An Overview. EVA analyysi 2008.
Aiheesta muualla

Gustav von Hertzen: Kotisivu gustavhertzen.com. Viitattu 28.11.2012. (Internet Archive) (englanniksi)
Chomo Lonzo

Chomo Lonzo
Chomo Lonzon pohjois- ja luoteispuolet. Vuoren korkein, eteläinen päähuippu on kuvassa vasemmalla.
| --- | --- |
Sijainti:  Tiibet,  Kiina Kiinan kansantasavalta
Vuoristo:  Himalaja
Korkeus merenpinnasta:  7 818 m
Prominenssi:  590 m
Ensimmäinen nousu huipulle:  Jean Couzy ja Lionel Terray vuonna 1954
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Chomo Lonzo (myös Chomolonzo, Chomolönzo, Chomo Lönzo, Jomolönzo tai Lhamalangcho) on Himalajalla, Kiinan Tiibetissä sijaitseva vuori. Sen eteläisen päähuipun korkeus merenpinnan tasosta on 7 818 metriä. Sen keskihuippu on 7 565 metriä ja pohjois- tai luoteishuippu noin 7 200 metriä korkea. Vuori sijaitsee noin 5 kilometrin päässä Makalusta koilliseen, Mahalungurin (Mohalingor) tai Khumbun vuoristoalueella.
HMS Bulwark

HMS Bulwark on ollut viiden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Bulwark (1807), 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
HMS Bulwark, kesken jäänyt Bulwark-luokan nimikkoalus
HMS Bulwark (1885), koululaiva
HMS Bulwark (1899), London-luokan taistelulaiva
HMS Bulwark (R08), Centaur-luokan lentotukialus
HMS Bulwark (L15), Albion-luokan maihinnousutukialus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Bulwark”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Chondrós

| --- | --- |
Sijainti:  36°39′09″N, 27°49′09″E, Sými Ródos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,19 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Chondrós (kreik. Χονδρός) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Sýmin saaren pohjoispuolella, länteen Nímoksesta. Saaren pinta-ala on noin 0,19 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Chondrós kuuluu Sýmin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saari on Sýmin ympäristön muiden pienten lähisaarten kanssa osa Natura 2000 -aluetta.
Chicagon sinfoniaorkesteri

Chicagon sinfoniaorkesterin "koti", Orchestra Hall, Michican Ave., Chicago, tunnettu myös nimellä Symphony Center.
Chicagon sinfoniaorkesteri (CSO) on Yhdysvaltain vanhimpiin lukeutuva sinfoniaorkesteri. Vuonna 1891 chicagolainen liikemies Charles Norman Fay pyysi Theodore Thomasia perustamaan kaupunkiin orkesterin. Thomasin johtamana ”Chicagon orkesterin” nimellä kulkenut soittajisto antoikin ensikonserttinsa 16. lokakuuta 1891 Auditorium Theatre -teatterissa. Vuosina 1947–1950 orkesterin apulaiskapellimestarina toimi suomalainen Tauno Hannikainen.
Orkesterin ylikapellimestarina toimii Riccardo Muti.
Chicagon sinfoniaorkesteri kuuluu perinteisesti arvostetuimpien amerikkalaisorkesterien ”Big Five” -ryhmään. Vuonna 2008 Gramophone-lehti sijoitti chicagolaisorkesterin viidenneksi parhaiden sinfoniaorkestereiden vaalissa.
Johto > Musiikilliset johtajat

1891–1905 Theodore Thomas
1905–1942 Frederick Stock
1943–1947 Désiré Defauw
1947–1948 Artur Rodziński
1950–1953 Rafael Kubelík
1953–1962 Fritz Reiner
1962–1963 Fritz Reiner (musiikillinen neuvonantaja)
1963–1968 Jean Martinon
1968–1969 Irwin Hoffman
1969–1991 Sir Georg Solti
1991–2006 Daniel Barenboim
Aiheesta muualla

Orkesterin virallinen sivusto
Hans Henny Jahnn

| Hans Henny Jahnn |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1894
Kuollut: 1959 (64–65 vuotta)
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Pääteokset:  Fluss ohne Ufer
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hans Henny Jahnn (1894 Stellingen, Hampuri, Saksa – 1959 Hampuri, Länsi-Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hän asui Norjassa 1915–1918. Hän rakensi urkuja ja harjoitti 1934–1950 Bornholmissa maanviljelyä. Hän kirjoitti näytelmiä ja romaaneja, joista tunnetuin on romaanitrilogia Fluss ohne Ufer (1949–1961).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans Henny Jahnn Wikimedia Commonsissa
Citroën Picasso

Picasso on termi, jolla Citroënin mallistossa nimettiin vuodesta 1998 vuoteen 2018 tila-autoja ja kompakteja monikäyttöautoja.
Citroën osti luvan käyttää tätä nimeä kuuluisan taidemaalarin Pablo Picasson jälkeläisiltä erittäin tiukalla sopimuksella.
Kahdenkymmenen vuoden ajan oli erilaisia ajoneuvoja, joilla oli tämä nimi:
Citroën Xsara Picasso
Citroën C3 Picasso
Citroën C4 Picasso.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Citroën Picasso”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Haaviston Leeni

| Haaviston Leeni |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ville Salminen
Käsikirjoittaja:  Ville Salminen, Toivo Särkkä
Perustuu:  George Martensin elokuvaan Anna Lans tekemään käsikirjoitukseen
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Harry Bergström
Kuvaaja:  Kalle Peronkoski Osmo Harkimo
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Ville Salminen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  SF
Ensi-ilta:  1948
Kesto:  99 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haaviston Leeni on Ville Salmisen ohjaama, käsikirjoittama ja lavastama suomalainen elokuva vuodelta 1948.
Elokuvan käsikirjoitus perustuu George Martensin ruotsalaiseen elokuvaan Anna Lans tekemään käsikirjoitukseen (1943, ohjaus Rune Carlsten).
Tarinan päähenkilö, maalaistyttö Leeni pakenee järjestettyä avioliittoa kaupunkiin. Hän hairahtaa kaupungissa vaaniviin synteihin ja joutuu maksamaan hairahduksistaan kovan hinnan.
Arviot

Aikalaisarvioissa elokuvaa pidettiin jo syntyaikanaan vanhentuneena. Toini Aaltosen (Suomen Sosialidemokraatti) mukaan se hymyilyttää katsojaa naiiviudellaan. Myönteisiäkin näkemyksiä elokuvasta esitettiin Olavi Veistäjä (Aamulehti) kirjoittaa: ”Tämä vanha tarina uusissa kehyksissä on huoliteltuna filmityönä laatuunkäyvä ajanvietefilmi.” Hufvudstadsbladetin kriitikon mukaan elokuva oli kunnioitettava yritys tehdä hyvää elokuvaa, mutta perusta on hatara. Näyttelijöiden valinta ja heidän roolityönsä sen sijaan saavat kiitosta.
Myöhemmässä kritiikissä elokuvaa on pidetty ”paatoksellisena pelastusarmeijapropagandassa kylpevänä moraalisaarnana”, ja sen tragiikan tahaton koomisuus tekee siitä suorastaan kulttielokuvan. Sitä on pidetty myös jo valmistuessaan vanhanaikaisena, aikalaiskritiikeissäkin, joissa kuitenkin näyttelijävalinnat saivat kiitosta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ghedi Lönnberg  | … |  Leeni Korpela, Haaviston Leeni   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  isä   |
|  Ipi Hirvipohja  | … |  äiti   |
|  Ture Ara  | … |  Yrjö Meres   |
|  Leif Wager  | … |  Harri, vuorineuvoksettaren poika   |
|  Urho Westman  | … |  Isontalon Pentti   |
|  Kullervo Kalske  | … |  Olavi Korpela   |
|  Eero Kilpi  | … |  Pelastusarmeijan kommendööri   |
|  Rauli Tuomi  | … |  Pelastusarmeijan luutnantti Karila   |
|  Mirjami Kuosmanen  | … |  Essi   |
|  Emma Väänänen  | … |  Toini, Leenin sisar   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  kamreerska   |
|  Kerstin Nylander  | … |  vuorineuvoksetar   |
|  Esko Vettenranta  | … |  Arvo   |
|  Pentti Saares  | … |  Kyösti Rae   |
|  Irja Kuusla  | … |  talonmiehen rouva   |
|  Kerttu Salmi  | … |  rouva Penttinen   |
|  Ida Salmi  | … |  ”Keltaisen Lyhdyn” tiskiltämyyjä   |
|  Aku Peltonen  | … |  lehtimyyjä   |
|  Eva Hemming  | … |  Maiju   |
|  Olavi Saarinen  | … |  Koskinen   |
|  Martti Katajisto  | … |  Einar   |
|  Anni Lehmus  | … |  Suomelan leski   |
|  Leo Sarri  | … |  Otto, kamreeri   |
|  Harry Bergström  | … |  pianonsoittaja   |
|  Rauha Rentola  | … |     |
|  Veikko Uusimäki  | … |  pelastusarmeijalainen   |
|  Lasse Pöysti  | … |     |
|  Tellervo Nokelainen  | … |  Kaisu   |
|  Olavi Suominen  | … |  Aarne   |
He Cihong

| Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten uinti.MM-kilpailut (pitkä rata)  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten uinti.MM-kilpailut (pitkä rata)  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten uinti.MM-kilpailut (pitkä rata)  | Maa:   Kiina> Naisten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rooma 1994 | 100 m su |  |
|  Kultaa | Rooma 1994 | 200 m su |  |
|  Kultaa | Rooma 1994 | 4×100 m skuv |  |
| MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Kultaa | Palma 1993 | 200 m su |  |
|  Kultaa | Palma 1993 | 4×100 m skuv |  |
|  Hopeaa | Palma 1993 | 100 m su |  |
He Cihong (kiin. 賀 慈紅, s. 6. kesäkuuta 1975) on kiinalainen uinnin maailmanmestari.
He voitti Rooman MM-kilpailuissa 1994 kultaa 100 metrin selkäuinnissa ajalla 1.00,57, 200 metrin selkäuinnissa ajalla 2.07,40 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Perthin MM-kilpailuissa 1998 hän oli 100 metrin selkäuinnissa kahdeksas.
He voitti Palmassa 1993 lyhyen radan maailmanmestaruuden 200 metrin selkäuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä sai hopeaa 100 metrin selkäuinnissa. Olympialaisissa hän oli Barcelonassa 1992 4 × 100 metrin sekauintiviestissä neljäs ja 100 metrin selkäuinnissa 13:s, Atlantassa 1996 100 metrin selkäuinnissa 26:s.
Lähteet ja huomautukset

↑  su=selkäuinti
↑  skuv=sekauintiviesti
1 2  He Cihong sports-reference.com. Arkistoitu 4.8.2012. Viitattu 10.4.2015. (englanniksi)
1 2 3 4  Swimming - HE Cihong the-sports.org. Viitattu 10.4.2015. (englanniksi)
↑  Women's 100 m backstroke - 7th September sports.org. Viitattu 10.4.2015. (englanniksi)
↑  Women's 200 m backstroke - 11th September sports.org. Viitattu 10.4.2015. (englanniksi)
1 2  Swimming - Cihong HE the-sports.org. Viitattu 10.4.2015. (englanniksi)
Naisten 100 metrin selkäuinnin pitkien ratojen maailmanmestarit
Naisten 200 metrin selkäuinnin pitkien ratojen maailmanmestarit
HMS B.11

| HMS B> 11 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Sons & Maxim, Barrow-in-Furness
Laskettu vesille:  24. helmikuuta 1906
Palveluskäyttöön:  11. heinäkuuta 1906
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  287 t (pinnalla) 316 t (sukelluksissa)
Pituus:  41 m
Leveys:  4,11 m
Nopeus:  pinnalla: 12 solmua (22 km/h) sukelluksissa: 7 solmua (13 km/h)
Miehistöä:  15
Aseistus
Aseistus:  2 x 18" torpedoputkea, joihin 4 torpedoa
HMS B.11 oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan sukellusvene. Alus oli toiminnassa vesillelaskustaan vuonna 1906 aina vuoteen 1919 asti, jolloin se myytiin romutettavaksi.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuosien 1904-1905 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons & Maximilta Barrow-in-Furnessista. Alus laskettiin vesille 24. helmikuuta 1906 ja valmistui puoli vuotta myöhemmin 11. heinäkuuta.
Palvelus

Vuoteen 1912 B.11 viipyi Britteinsaarilla lähinnä rannikonvalvontatehtävissä, minkä jälkeen se siirrettiin sisaralustensa HMS B.9 ja HMS B.10 kanssa Maltalle. Sen tehtävänä oli partioida Dardanellien alueella ja se upotti joulukuussa 1914 Turkin laivaston taistelulaivan Mesudiyen. Italian liityttyä 1915 sotaan alus siirtyi Venetsiaan, jonka edustalla se partioi. Sodan lopulla alus muutettiin vartioveneeksi. Se myytiin 1919 romutettavaksi.
Bundeswehr

| Bundeswehr |
| --- | --- |

Toiminnassa:  12. marraskuuta 1955 alkaen
Valtio:  Saksa
Aselajit:   maavoimat  laivasto  ilmavoimat  tukijoukot  lääkintäjoukot
Rooli:  asevoimat
Koko:  181 672 (sotilashenkilöstö) 81 612 (siviilihenkilöstö) 949 000 (reservit)
Tukikohta:  Berliini, Bonn, Potsdam
Motto:  Wir. Dienen. Deutschland
Komentajat
Nykyinen komentaja:  kenraali Carsten Breuer
Bundeswehrin sotilaita univormuissa.
Bundeswehrin sotilaita
Bundeswehr ( kuuntele ääntämys (ohje), kirjaimellisesti Liittopuolustus) on Saksan puolustusvoimat. Se jaetaan viiteen haaraan: maavoimat (Heer), merivoimat (Marine), ilmavoimat (Luftwaffe), lääkintäjoukkoihin (Zentraler Sanitätsdienst) ja tukijoukkoihin (Streitkräftebasis). Rauhan aikana Bundeswehrin ylipäällikkönä on Saksan puolustusministeri (vuodesta 2023 Boris Pistorius). Saksan joutuessa hyökkäyksen kohteeksi Saksan liittokanslerista tulee Bundeswehrin ylipäällikkö.
Asevelvollisuus lakkautettiin heinäkuussa 2011, ja Bundeswehr muutettiin kokonaan ammattilais- ja vapaaehtoispohjaiseksi. Myös siviilipalvelus poistui.
Uudistuksessa asevoimien vahvuus väheni 45 000 henkilöllä. Mm. Ukrainan tapahtumien vuoksi kehityssuunta kääntyi, ja Saksan puolustusvoimia ryhdyttiin jälleen kasvattamaan. Vuoteen 2025 mennessä Bundeswehrin henkilöstömäärä pyritään nostamaan 203 000 työntekijään. Marraskuu 2023 Bundeswehrin henkilöstömääräksi ilmoitettiin 181.672. Armeijan huonon maineen vuoksi vapaaehtoisia on kuitenkin toivottua vähemmän.
Vuoteen 2012 asti Bundeswehr ei saanut tehdä sotilasoperaatioita Saksassa. Mielenosoitusten hillintään sitä ei vieläkään ole sallittua käyttää.
Tunnusmerkkinään Bundeswehr käyttää rautaristiä. Rautaristillä on pitkä historia, sitä myönnettiin jo vuonna 1813 säätyyn katsomatta ja sen symboliikka liitetään myös Saksalaiseen ritarikuntaan. Bundeswehr ei pidä itseään Wehrmachtin eikä aikaisemman Reichswehrin seuraajana.
Historia

Bundeswehr perustettiin vuonna 1955. Perustamista edelsivät pitkät väittelyt Saksan uudelleenaseistamisesta (Wiederbewaffnung). Samassa yhteydessä perustuslakiin tehtiin lisäyksiä ja Saksa liittyi Natoon. Uuden armeijan varustaminen tehtiin pääasiassa Nato-maiden tuella ja miesten yleinen asevelvollisuus astui voimaan seuraavana vuonna.
Kylmän sodan aikana Bundeswehristä muodostui Naton Keski-Euroopan puolustuksen tukijalka. Se koostui 495 000 sotilas- ja 170 000 siviilihenkilöstä. Maavoimien vahvuutena oli kolme armeijakuntaa, joissa oli yhteensä 12 divisioonaa, ja jotka olivat aseistettu raskaasti panssarivaunuilla ja miehistönkuljetusajoneuvoilla. Ilmavoimat olivat hyvin varustettuja ja ottivat osaa Naton ilmapuolustukseen (NATINAD). Merivoimien tehtävänä oli puolustaa pääsyä Itämerelle ja torjua Neuvostoliiton Itämeren laivasto.
Saksan jälleenyhdistyminen ja kylmän sodan päättyminen toi mukanaan suuria rakennemuutoksia, kun Bundeswehriin sulautettiin Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) Nationale Volksarmee (NVA). Kylmän sodan jännitteiden päättymisen seurauksena miesvahvuutta laskettiin 500 000:sta puoleen, neuvostokalusto pääasiassa poistettiin käytöstä ja myytiin ulkomaille tai romutettiin. Tämän lisäksi suurin osa entisistä DDR:n upseereista vapautettiin palveluksesta ja jäljelle jääneet alennettiin.
Kosovon sodan aikana vuonna 1999 saksalaiset joukot ottivat osaa taistelutoimiin ensimmäistä kertaa sitten toisen maailmansodan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bundeswehr Wikimedia Commonsissa
Bundeswehrin kotisivut (saksaksi)
HMS B.2

| HMS B> 2 |
| --- | --- |
 HMS B.2

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Sons & Maxim, Barrow-in-Furness
Laskettu vesille:  30. lokakuuta 1905
Palveluskäyttöön:  9. joulukuuta 1905
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 4. lokakuuta 1912
Tekniset tiedot
Uppouma:  287 t (pinnalla) 316 t (sukelluksissa)
Pituus:  41 m
Leveys:  4,11 m
Nopeus:  pinnalla: 12 solmua (22 km/h) sukelluksissa: 7 solmua (13 km/h)
Miehistöä:  15
Aseistus
Aseistus:  2 × 18" torpedoputkea, joihin 4 torpedoa
HMS B.2 oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan sukellusvene.