stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jyrki Lindström (koripalloilija)
Saavutukset

Suomen mestaruus 1991
SM-hopeaa 1985 ja 1986
SM-pronssia 1984 ja 1989
Suomen cup 1984, 1985 ja 1990
Jyrki Lindström (sanoittaja)

Jyrki Kalevi Lindström (12. kesäkuuta 1943 Tampere – 30. kesäkuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen sanoittaja, suomentaja ja toimittaja. Lindström aloitti Yleisradiossa, television ulkomaanuutisissa vuonna 1968 ja työskenteli 1970-luvun taitteessa kolmisen vuotta Lontoossa BBC:n suomenkielisessä radiotoimituksessa. Syksyllä 1979 hänestä tuli Ylen ensimmäinen Afrikan-kirjeenvaihtaja Keniaan. 1980-luvulla Lindström työskenteli Yle TV1:n Ulkolinja-dokumenttien toimitussihteerinä. Vuoden 1990 loppupuolella hän jäi sairauseläkkeelle.
Jyrki Lindström kuoli 30. kesäkuuta 1991 jäätyään junan alle Helsingissä. Hän oli kuollessaan 48-vuotias. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle.
Lindström teki satakunta levytettyä laulutekstiä. Hänen sanoittamiaan kappaleita ovat muun muassa ”Mombasa” (1975), ”Saat miehen kyyneliin” (1966), "Hän" (1968), ”Paikka auringossa” (1968) ja ”Merisairaat kasvot” (1967).
Lindström suomensi myös englanninkielistä jännityskirjallisuutta.
Suomennoksia

Robert Crichton  : Cameronin suku. Otava 1973 (alkuteos The Camerons)
Ross Macdonald : Etsi uhrisi. Otava 1973, 1989 (alkuteos Find a Victim)
Mario Puzo : Musta areena. WSOY 1973, 2. painos 2000 (alkuteos The Dark Arena)
Richard Stark : Pankaa Parker lautoihin. Rautaiset kirjat 11. Otava 1973 (alkuteos Point Blank!)
Ross MacDonald  : Nukkuva kaunotar. Otava 1974 (alkuteos The Sleeping Beauty)
Pallas-ryhmä

Kaavakuva Pallas-ryhmän asteroidien etäisyyksistä ja inklinaatioista. Siniset pisteet kuvaavat asteroideja. Ympyrän koko kuvaa asteroidin suhteellista kokoa. Ryhmän ydinjäsenet on merkitty punaisella ja muut huomattavat jäsenet oranssilla.
Pallas-ryhmä on B-tyypin asteroidien muodostama asteroidiryhmä asteroidivyöhykkeellä Marsin ja Jupiterin välissä. Ryhmän nimikkokappale ja suurin jäsen on protoplaneetta 2 Pallas, joka on Cereksen ja 4 Vestan ohella yksi kolmesta suurimmasta asteroidista. Pallas ryhmän kohteiden inklinaatio eli radan kaltevuus on korkea, noin 33 astetta.
Pallas (läpimitta: 513 km) on selvästi suurin Pallas-ryhmän kohteista. Muut ryhmän jäsenistä ovat paljon pienempiä, ja todennäköisesti syntyneet törmäyksessä Pallaksesta irronneesta aineesta, kuten Vesta-ryhmäkin on syntynyt Vestasta irronneesta aineksesta. Pallaksen jälkeen suurin ryhmän asteroideista on 5222 Ioffe, jonka läpimitta on 22 km.
Pallaksen lähiohitukset vaikuttavat muihin Pallas-ryhmän kohteisiin hyvin vähän, sillä ratojen suuri inklinaatio vähentää kohtaamisien lukumäärää ja ohitusnopeudet ovat keskimääräistä korkeampia.
Pallas (yritys)

Oy Pallas Ab oli suomalainen vuonna 1905 perustettu metsäteollisuusyritys, jolla oli lankarullatehdas Lahdessa.
Pallaksen perustivat insinöörit Isak Alanco ja Johan Theodor Lindroos. Alanco oli rullatehtaan tekninen johtaja vuoteen 1918 saakka ja tämän jälkeen tointa hoiti lyhyen aikaa hänen poikansa kuvataiteilija, arkkitehti Uno Alanco. Pallas siirtyi sittemmin Lindroosin yksin omistamaksi.
Pallaksen rullatehtaan tuotannon huippuvaihe osui ensimmäistä maailmansotaa edeltäneisiin vuosiin ja niinpä vuonna 1913 työntekijöitä oli 224 ja vuotuinen rullatuotanto oli 1,1 miljoonaa krossia. 1920-luvulla työntekijämäärä aleni jo noin 150 paikkeille. 1930-luvulla Pallaksen osuus lankarullamarkkinoista oli noin kolmasosa toisen Lahdessa toimineen rullavalmistajan Tornatorin markkinaosuudesta. Lankarullien ohella Pallas alkoi 1930-luvulla valmistaa paperiteollisuudelle paperirullissa käytettäviä puisia keskustappeja ja -hylsyjä sekä myydä tuotannossa syntyvää jätepuuta. Sotavuosina Pallas tuotti myös puukaasutinautoissa käytettyjä pilkkeitä.
Pallas siirtyi 1960 Fennia Faneri Oy:n omistukseen ja yhtiö lopetettiin 1962. Pallaksen rullatehdas toimi vielä vuoteen 1968 saakka. Entiselle tehdasalueelle rakennettiin 1970- ja 1980-luvuilla kerrostaloja.
John Gielgud

| John Gielgud |
| --- | --- |
 John Gielgud vuonna 1973.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1904 Kensington, Lontoo, Englanti
Kuollut: 21. toukokuuta 2000 (96 vuotta) Wotton Underwood, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Gielgud vuonna 1936 Carl Van Vechtenin kuvaamana.
Arthur John Gielgud ['ɡiːlɡʊd] (14. huhtikuuta 1904 Kensington, Lontoo, Englanti – 21. toukokuuta 2000 Wotton Underwood, Englanti) oli arvostettu brittiläinen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Gielgud saavutti ensimmäisen kerran menestystä klassisissa rooleissa teatterissa. Hän näytteli ja ohjasi useita näytelmiä Royal Shakespeare Companyssa Stratford-upon-Avonissa. Etenkin Gielgudin Hamlet-rooli vuonna 1936 sai laajaa tunnustusta.
Ensimmäiset isot elokuvaroolinsa Gielgud teki jo 1930-luvulla brittiläisissä elokuvissa, mutta hän teki vasta viimeisinä vuosikymmeninä vaikutuksen suureen yleisöön. Hänen varhaisiin rooleisihinsa lukeutuvat brittiläinen valtiomies Benjamin Disraeli elokuvassa The Prime Minister (1940), roomalainen senaattori Gaius Cassius Longinus elokuvassa Julius Caesar (1953) ja George Plantagenet elokuvassa Rikhard III.
Vanhemmiten Gielgud alkoi näytellä myös moderneissa näytelmissä. Hän esiintyi muun muassa Alan Bennettin (Forty Years On), David Storeyn (Home), Charles Woodin (Veterans), Edward Bond (Bingo) ja Harold Pinterin (No Man’s Land) näytelmissä. Elokuvarooleista merkittävimmät lienevät suoritukset elokuvissa Arthur, josta hän sai parhaan miessivuosan Oscarin, Peter Greenawayn Prosperon kirjat, jossa Gielgud esittää Milanon herttua Prosperoa lausuen myös suuren osan muiden henkilöhahmojen repliikeistä, sekä Loisto, jossa Gielgud esittää David Helfgottin opettajaa Cecil Parkesia.
Gielgudin viimeiseksi suureksi elokuvarooliksi jäi vuoden 1998 Elisabet, jossa hän esitti paavia. Viimeinen roolityö oli Samuel Beckettin näytelmään perustunut lyhytelokuva Katastofi. Gielgud kuoli muutamia viikkoja tuotannon jälkeen 96-vuotiaana.
Gielgud on yksi harvoista ihmisistä, jotka ovat voittaneet sekä Emmyn, Oscarin, Grammyn että Tonyn. Lisäksi hänet palkittiin kaksi kertaa Bafta-palkinnolla ja Golden Globella. Gielgud sai myös muita huomionosoituksia. Vuonna 1953 hänet lyötiin ritariksi, ja vuonna 1996 hänet otettiin jäseneksi Ansioritarikuntaan, johon kuuluu kulloinkin vain 24 elossa olevaa henkilöä.
Palkintoja > Oscarit

1983 Paras miessivuosa: Arthur
Ehdokkaana:
1965 Paras miessivuosa: Becket
Palkintoja > Baftat

1975 Paras miessivuosa: Idän pikajunan arvoitus
1954 Paras brittiläinen näyttelijä: Julius Caesar
Ehdokkaana:
1997 Paras miessivuosa: Loisto
1990 Paras televisionäyttelijä: Summer's Lease (minisarja)
1986 Paras miessivuosa: Rakkauteni, kohtaloni
1982 Paras miessivuosa: Arthur
Palkintoja > Emmyt

1991 Paras miespääosa minisarjassa tai erikoisjaksossa: Summer's Lease (minisarja)
Ehdokkaana:
1989 Paras miespääosa minisarjassa tai erikoisjaksossa: Sodan muisto
1985 Paras miessivuosa minisarjassa tai erikoisjaksossa: Romance on the Orient Express
1984 Paras miessivuosa minisarjassa tai erikoisjaksossa: Merten veijarit
1982 Paras miessivuosa minisarjassa tai erikoisjaksossa: Mennyt maailma
Palkintoja > Golden Globet

1989 Paras miessivuosa sarjassa, minisarjassa tai televisioelokuvassa: Sodan muisto
1982 Paras miessivuosa elokuvassa: Arthur
Ehdokkaana:
1990 Paras miespääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa: Sodan muisto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Gielgud Wikimedia Commonsissa
John Gielgud Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
John Gielgud Elonetissä.
John Gielgud Internet Broadway Databasessa (englanniksi)
Paul Féval

Paul Féval on seuraavien henkilöiden nimi:
Paul Féval nuorempi (1860–1933), kirjailija
Paul Féval vanhempi (1816–1887), kirjailija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Paul Féval”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pallas (taideyhdistys)

Pallas oli taideyhdistys ja taidekoulu, joka perustettiin Tartossa 1918. Yhdistys toimi 1918–1940 ja 1943–1944. Se piti ensimmäiset näyttelynsä syksyllä 1919. Vuonna 1924 koulusta tuli korkeakoulu, ja se oli Viron ensimmäinen korkeampaa taideopetusta antava taideoppilaitos Taidekoulu Pallas (Kõrgem Kunstikool Pallas). Yhdistys perustettiin 1988 uudestaan nimellä kunstiühing Tartus (Tarton taideyhdistys).
Yhdistys oli alun perin taide- ja kirjallisuusyhdistys, jonka tehtävänä oli taiteen ja kirjallisuuden edistäminen ja levittäminen. Perustajajäseniä olivat Konrad Mägi, Aleksander Tassa, Julius Genss, Marie Reisik, Auguste Pärn, Alma Koskel (Johanson), J. Einsild, Klara (Claire) Holst, V. Kangro-Pool, M. Pukits ja Ado Vabbe. Gripenbergin skandaalin jälkeen yhdistyksestä erosivat Klara Holst, Alma Johanson (Koskel) ja Marie Reisik. Sen jälkeen yhdistykseen ei liittynyt pitkään aikaan uusia naisjäseniä.
Taideyhdistyksen vaikutus jatkui Viron taiteessa koko neuvostoajan.
Käännös suomeksi
Jorma Valtonen

Valtonen 1960-luvulla.
Jorma Juhani Valtonen (s. 22. joulukuuta 1946 Turku) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, jonka aktiiviura sijottuu ajalle 1964–1987. Valtonen on jääkiekkoleijona.
Ura

Valtonen pelasi Suomen jääkiekkomaajoukkueen maalivahtina 1970- ja 1980-luvuilla. Seuratasolla Valtonen edusti Suomessa Turun Palloseuraa (1964–1966, 1978–1980 ja 1981–1987), RU-38:aa (1966–1967), Porin Ässiä (1967–1972) ja Helsingin Jokereita (1972–1974). Hän pelasi Italiassa vuosina 1975–1978 edustaen Gardenaa ja HC Allehea. Länsi-Saksassa hän pelasi kauden 1980–1981 EHC-70:n joukkueessa.
Suomen maajoukkuetta Valtonen edusti yhdeksän kertaa MM-kisoissa ja olympialaisissa kolmesti. Maaotteluita Valtoselle kertyi yhteensä 232. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi hänet Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 67.
Valtonen toimi Venäjän KHL:ssä pelaavan Lokomotiv Jaroslavlin maalivahtivalmentajana kaudesta 2011–2012 alkaen. Kauden 2011–2012 alkaessa joukkue kärsi katastrofin sitä kuljettaneen lentokoneen pudotessa matkalla Minskiin, ennen kuin yhtään ottelua oli pelattu. Valtonen oli ainoa joukkueen valmennusjohdon turmasta selvinnyt henkilö, koska häntä oli pyydetty jäämään Jaroslavliin harjoittelemaan joukkueen farmi- ja junioripelaajien kanssa. Hän jatkoi joukkueen palveluksessa läpi sen uudelleenrakennusprojektin aina kaudelle 2014–2015 asti.
Saavutuksia

3 SM-kultaa, 2 hopeaa ja pronssi
1 Italian mestaruus ja 1 hopea
SM-liigan paras pelaaja 1972
Urpo Ylönen -palkinto (SM-liigan paras maalivahti -palkinto) 1978–1979 ja 1979–1980
MM-kisojen paras maalivahti 1972
Erikoispalkintoja

IIHF Hall of Fame 1999
Suomen jääkiekkoleijona #67
Galleria

Seppo Lindström, Veli-Pekka Ketola, Jorma Valtonen ja Lasse Oksanen. (1969).
Viisi mestaruussarjamaalivahtia maajoukkueleirillä syyskuussa 1965: edessä vas. Jorma Valtonen (TPS), Henrik Granholm (HIFK), takana vas. Urpo Ylönen (TuTo), Pentti Koskela (TPV), Matti Peltonen (Tappara).
Jor-El

Jor-El on fiktiivinen hahmo Teräsmies-sarjakuvissa. Jor-El on kryptonilainen ja Teräsmiehen biologinen isä. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Action Comics #1 sarjakuvassa vuonna 1938 ja hänet loivat Jerry Siegel ja Joe Shuster.
Jor-El oli erittäin kunnioitettu tiedemies Krypton-planeetalla. Hän löysi myös rinnakkaisen olemassaolon tason, jota hän kutsuu Phantom Zone -alueeksi, ja keksii laitteen, jolla siihen voidaan päästä, jota hän kutsuu Phantom Zone Projectoriksi. Tämä laite antaa hänelle paikan tiedeneuvostossa, Kryptonin hallitsevassa eliitissä. Hän asui Kryptonin suurimmassa kaupungissa Kryptonopolisissa. Myöhemmin Jor-El huomasi tutkiessaan planeetan maanjäristyksiä että Kryptonia uhkasi tuho tämän ytimen epävakaisuuden takia, mutta planeetan muut tiedemiehet vähättelivät uhkaa. Juuri ennen tuhoa Jor-El ehti kuitenkin pelastaa poikansa Kal-Elin lähettämällä hänet avaruusaluksessa Maahan.
Kun Teräsmies myöhemmin rakentaa päämajansa, Yksinäisyyden linnoituksen, hän kunnioittaa biologisia vanhempiaan Jor-Elin ja Laran patsaalla, joka pitää pystyssä Kryptonin planeettaa. Linnoituksessa on myös holografinen kopio Jor-Elin tajunnasta. Teräsmies voi olla vuorovaikutuksessa isänsä kanssa saadakseen neuvoja ja tietoa.
Superman/Batman #50 tarinassa Jor-El lähettää maapallolle luotaimen, joka ottaa yhteyttä Thomas Wayneen, kun tämä on ajomatkalla raskaana olevan Marthan kanssa. Luotain välittää Thomasin tietoisuuden holografisesti Kryptoniin, jotta Jor-El voi paremmin oppia millainen maailma Maapallo on auttaakseen häntä päättämään, minne monista mahdollisista ehdokkaista hänen pitäisi lähettää poikansa. Thomas kertoo Jor-Elille, että Maan ihmiset eivät ole täydellisiä, vaan ovat pohjimmiltaan hyvää ja ystävällistä rotua, joka kasvattaa lapsen oikein ja vakuuttaa Jor-Elin lähettämään Kal-Elin sinne. Thomas kirjaa kohtaamisensa päiväkirjaan, jonka hänen poikansa Bruce Wayne löysi myöhemmin.
Henkilötiedot

Ensiesiintyminen: Action Comics #1 (1938)
Nimi: Jor-El
Ammatti: Tiedemies
Toimipaikka: Krypton
Siviilisääty: Naimisissa (Lara Lor-Van)
Tunnetut sukulaiset: Kal-El (poika), Zor-El (veli), Kara (veljentytär)
Jor-Elin esittäjiä

Jeff Chandler (Adventures of Superman 1952)
Marlon Brando (Teräsmies, Teräsmies II 1978–1980)
George Lazenby (Superboy 1988)
David Warner (Teräsmieheni 1994)
Christopher McDonald (Teräsmies (animaatiosarja) 1996-2000
Terence Stamp (Smallville 2003
Russell Crowe (Man of Steel 2013)
Yuri Lowenthal (Justice League: Gods and Monsters) 2015
Angus Macfadyen (Superman & Lois) 2021-
Nolan North (Batman and Superman: Battle of the Super Sons) 2022
Alfred Molina (DC League of Super-Pets) 2022
Videopeleissä

Jor-El esiintyi Superman Returns videopelissä.
Jor-El esiintyi ei-pelattavana hahmona DC Universe Online -pelissä, jossa häntä ääninäytteli William Price.
Jor-El esiintyi pelattavana hahmona Lego Batman 3: Beyond Gotham -pelissä.
Aiheesta muualla

Teräsmiehen kotisivu
Patrick Ky

| Patrick Ky |
| --- | --- |
 Patrick Ky
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. lokakuuta 1967 (ikä 57)  Antony, Ranska
Muut tiedot
Yritys:  Euroopan unionin lentoturvallisuusvirasto
Patrick Ky (s. 6. lokakuuta 1967 Antony) on ranskalainen virkamies. 1. syyskuuta 2013 lähtien hän on toiminut Euroopan unionin lentoturvallisuusvirasto (EASA) puheenjohtajana. Hän on valmistunut École polytechniquesta (1986) ja École nationale de l’aviation civilestä (1989), ja hän johti aiemmin SESAR-yhteisyritystä. Hän seurasi Patrick Goudouta AESAn johdossa. Hänet valittiin uudelleen vuonna 2018 uudelle viisivuotiskaudelle vuoteen 2023 asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patrick Ky Wikimedia Commonsissa
Juice (täsmennyssivu)

Juice voi viitata seuraaviin:
Henkilöitä

Juice Leskinen, oik. Juhani Leskinen (1950–2006), suomalainen muusikko, lauluntekijä, säveltäjä, runoilija-kirjailija ja toimittaja
Juice Newton, oik. Judith Kaye Cohen (s. 1952), yhdysvaltalainen laulaja
Juice Wrld, oik, Jarad Anthony Higgins (1998–2019), yhdysvaltalainen rap-artisti, laulaja ja lauluntekijä
Muita merkityksiä

juice, tuoremehu
Juice, Juice Leskisen ensimmäinen yhtye Coitus Intin jälkeen
Juice, Santtu Luodon ja Mikko Montosen kirja Juice Leskisestä (2007)
Juice , yhdysvaltalainen rikos-draamaelokuva vuodelta 1992
Juice, soundtrack rikos-draamaelokuvasta Juice
Juice, Lizzon kappale
Juice, Juice Leskisen elämäkertaelokuva vuodelta 2018
Juice, Jupiter Icy Moon Explorer, ESA:n avaruusluotain
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Juice”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pastuskeri

Pastuskeri
| --- | --- |
Sijainti:  61.663034°N, 21.456391°E, Pori Satakunta Suomi
Merialue:  Selkämeri
Pinta-ala:  noin 2,1 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  12 (2016)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pastuskeri (myös Bastuskeri, ruots. Bastuskär) on Selkämerellä Porin edustalla sijaitseva saari, joka on maankohoamisen vuoksi kasvanut kiinni pohjoispuolella sijaitsevaan Anttooran saareen. Anttooran lisäksi Pastuskeristä on maantieyhteys myös eteläpuolella sijaitsevaan Lampaluotoon. Porin keskustaan saaresta on matkaa noin 30 kilometriä. Vuonna 2016 Pastuskerissa oli 12 asukasta.
Aikaisemmin Ahlaisten kuntaan kuulunut Pastuskeri asutettiin vakituisesti vuonna 1695. Saaressa sijaitsevat tilat ovat alun perin vanhoja luotsitiloja. Pastuskerissa on Suomen Punaisen Ristin Satakunnan piirin omistama Koivuniemen leirikeskus. Sen 1800-luvulta peräisin oleva päärakennus on rakennettu saaressa toimineen luotsiaseman käyttöön.
Jaakko Hintikka (urheilija)

| Jaakko Hintikka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. syyskuuta 1976 (ikä 48)
Kansalaisuus:   Suomi
Salibandyn pelaaja
Pelipaikka:  Hyökkääjä
Pituus:  181
Paino:  80
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten salibandy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Norja 2000 | Salibandy |  |
|  Hopeaa | Helsinki 2002 | Salibandy |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 2006 | Salibandy |  |
|  Pronssia | Sveitsi 2004 | Salibandy |  |
Jaakko Hintikka (s. 15. syyskuuta 1976) on suomalainen entinen salibandyn pelaaja. Hän pelasi koko 11 kauden mittaisen uransa Espoon Oilersissa. Hän oli pitkään Oilersin kapteeni ja Salibandyliigan kaikkien aikojen tehotilaston kärkinimiä.[lähde? ] Hän piti halussaan kauden 2009–2010 alussa yhden kauden tehopiste-ennätystä 48+60=108, jonka hän teki kaudella 2005–2006.
Biografia > Lapsuus

Hintikan perhe muutti Belgiaan hänen ollessa 3-vuotias. Vuoden jälkeen tie vei Ruotsiin ja Tukholmaan, jossa hän innostui kaikenlaisesta palloilusta, erityisesti jääkiekosta. Hintikan ollessa peruskoulun kuudennella luokalla perhe muutti takaisin Espooseen, Suomeen. Koska sopivaa jääkiekkojoukkuetta ei löytynyt, Hintikka alkoi harrastaa salibandyä Olarin seurakunnan joukkueessa, josta innostus lajia kohtaan lähti käyntiin.
Biografia > Uran alku

15-vuotiaana Hintikka siirtyi EBT:n B-junioreihin, jolloin hän alkoi panostaa lajiin tosissaan. Hän kehittyi nopeasti, ja parissa vuodessa hän oli jo mukana EBT:n 2. divisioonassa (kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla) pelaavassa edustusjoukkueessa. EBT nousi 1. divisioonaan kaudella 1993–1994, ja seuran parhaimmisto siirtyi pääsarjajoukkue Espoon Oilersin riveihin. Hintikka päätti kuitenkin jäädä vielä vuodeksi EBT:hen suuremman vastuun toivossa. Lisääntynyt vastuu miesten peleissä kehitti kovasti nuorta lupausta, joka onkin sanonut kaudesta 1994–1995: "se vuosi kehitti minua pelaajana aivan älyttömästi. Sain paljon peliaikaa ja myös vastuuta yli- ja alivoimissa." Kauden päätteeksi hän siirtyi Oilersiin.
Biografia > Oilers: osa 1

Ensimmäinen kausi Hintikalta meni hieman totutellessa, kun kokeneemmat pelaajat kantoivat päävastuun joukkueen menestyksestä. Silti Hintikka naputteli ensimmäisenä kautenaan tehot 11+4=15. Seuraavana vuonna Hintikka nousi jo alkukaudesta parrasvaloihin ja oli liigan parhaita hyökkääjiä naputellen pisteitä yli piste-per-ottelu tahtiin. Hintikan johdolla Oilers saavutti seurahistoriansa ensimmäisen mitalin, pronssin. Seuraavina kausina hän vakiinnutti paikkansa salibandyn ehdottomassa eliitissä nousten yhdeksi lajin valovoimaisimmista tähdistäkenen mukaan?.
Hintikan ja Oilersin muistettavimpiin tekoihin voidaan lukea kauden 1998–1999 mestaruus, jolloin Oilers käänsi finaalisarjan VFT:tä vastaan edukseen oltuaan otteluarjassa tappiolla 2–0. Kaudella 2001–2002 Hintikka pääsi uudelleen juhlimaan mestaruutta, kun finaalissa kaatui Josba.
Biografia > Ruotsi & AIK

Kaudeksi 2002–2003 Hintikka liittyi AIK:n joukkueeseen, jossa pelasivat mm. Gustaf Ericson ja Mikael Gunnarzon. Kovin odotuksin kauteen lähtenyt joukkue joutui kuitenkin pettymään jo pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella, eikä Hintikankaan peli luistanut parhaaseen malliin. Joukkueen kovan keskushyökkääjäosaston takia Hintikka joutui pelaamaan lähinnä kärkipelaajan roolia, eikä hän sopeutunut uudelle pelipaikalleen.
Biografia > Oilers: osa 2

Seuraavaksi kaudeksi Oilers sai kapteeninsa takaisin, ja päästyään taas keskushyökkääjäksi tutulle paikalleen Hintikka paukutti kahdella seuraavalla kahdella kaudella runkosarjassa tehot 37+37=74 ja 27+37=64. Hyvästä runkosarjamenestyksestä huolimatta Oilers jätettiin pronssille 2003–2004 ja seuraavana vuonna kokonaan mitalipelien ulkopuolelle.
Kaudelle 2005–2006 tuli kuitenkin mestaruus, kun Oilers kukisti SSV:n finaalisarjassa selkeästi 3–0-otteluvoitoin. Hintikka latoi yhdessä tutkaparinsa Tero Tiitun kanssa maaleja rikkoen 100 tehopisteen haamurajan salibandyliigan kaikkien aikojen ennätystehoilla 48+60=108. Kausi 2006–2007 jäi Hintikan viimeiseksi, kun hän ilmoitti puolivälieriin päättyneen kauden jälkeen lopettavansa aktiiviuransa.
Pelityyli

Hintikka ei ole koskaan ollut kentän sähäkimpiä ja nopeimpia pelaajia, vaan hänen pelinsä on perustunut loistavaan tekniikkaan ja hyvään pelisilmään. Luontaisena maalintekijänä hän on ollut vakuuttava hyökkäysten päättäjä, mutta muistetaan ennen kaikkea loistavana pelintekijänä. Hyvän tekniikkansa ja pallon suojauksensa ansiosta hän oli yksi liigan vaikeimpia pelaajia puolustaa. Henkisellä puolella Hintikka oli todellinen johtaja, mistä kertoo jo monivuotinen rooli Oilersin ja Suomen maajoukkueen kapteenina.
Uran tilastot

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Runkosarjassa
| Kausi | Seura | O | M | S | P | J |
| 1995–1996 | Oilers | 20 | 11 | 4 | 15 | 14 |
| 1996–1997 | Oilers | 22 | 16 | 10 | 26 | 10 |
| 1997–1998 | Oilers | 20 | 19 | 11 | 30 | 6 |
| 1998–1999 | Oilers | 22 | 14 | 5 | 19 | 12 |
| 1999–2000 | Oilers | 27 | 18 | 19 | 37 | 16 |
| 2000–2001 | Oilers | 27 | 25 | 18 | 43 | 18 |
| 2001–2002 | Oilers | 26 | 26 | 32 | 58 | 20 |
| 2002–2003 | AIK | 29 | 17 | 11 | 28 | 20 |
| 2003–2004 | Oilers | 31 | 37 | 37 | 74 | 16 |
| 2004–2005 | Oilers | 31 | 27 | 37 | 64 | 14 |
| 2005–2006 | Oilers | 33 | 48 | 60 | 108 | 24 |
| 2006–2007 | Oilers | 25 | 25 | 31 | 56 | 10 |
| Yhteensä | Yhteensä | 313 | 283 | 275 | 558 | 180 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Pudotuspeleissä
| Kausi | Seura | O | M | S | P | J |
| 1995–1996 | Oilers | 2 | 0 | 2 | 2 | 2 |
| 1996–1997 | Oilers | 7 | 6 | 1 | 7 | 9 |
| 1997–1998 | Oilers | 12 | 10 | 5 | 15 | 0 |
| 1998–1999 | Oilers | 9 | 6 | 2 | 8 | 2 |
| 1999–2000 | Oilers | 13 | 7 | 10 | 17 | 0 |
| 2000–2001 | Oilers | 9 | 9 | 2 | 11 | 2 |
| 2001–2002 | Oilers | 10 | 10 | 8 | 18 | 8 |
| 2002–2003 | AIK | 5 | 3 | 1 | 4 | 2 |
| 2003–2004 | Oilers | 9 | 7 | 7 | 14 | 4 |
| 2004–2005 | Oilers | 8 | 6 | 5 | 11 | 2 |
| 2005–2006 | Oilers | 10 | 7 | 11 | 18 | 4 |
| 2006–2007 | Oilers | 5 | 3 | 11 | 14 | 2 |
| Yhteensä | Yhteensä | 99 | 74 | 65 | 139 | 37 |
Ennätyksiä salibandyliigassa

Eniten syöttöpisteitä: 264
Yhden kauden tehopiste-ennätys: 108 (2005–2006 48+60=108)
Jopetusministeri

| Jopetusministeri Jope Ruonansuu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kesä 2011
 Studio : Kujalandia-studio
 Julkaistu: 30. marraskuuta 2011
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Kuja Salmi
 Tyylilaji: huumorimusiikki, iskelmä
 Kesto: 35.25
 Levy-yhtiö: RCA
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 23.
Jope Ruonansuun muut julkaisut
| Naamakirja 2010 | Jopetusministeri 2011 | Veljekset kuin kyljykset 2012 |
Singlet albumilta Jopetusministeri
 ”Katsastusinssi nauraa” Julkaistu: 2011
Jopetusministeri on Jope Ruonansuun 21. studioalbumi, joka julkaistiin 30. marraskuuta 2011. Levyn kansikuvan on piirtänyt Mr. Lordi.
Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalle 23.