stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Qingchengvuori
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Qingchengvuori Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Kiinassa
Chengden kesäpalatsi ja ympärillä olevat temppelit
Chengjiangin fossiilialue
Dazun kalliokaiverrukset
Dengfengin historialliset monumentit "Taivaan ja maan keskellä"
Emeivuori ja Leshanin jättiläisbuddha
Ensimmäisen Qin-keisarin mausoleumi
Etelä-Kiinan karstialueet
Fanjingvuori
Fujianin tulout
Goguryeo-kuningaskunnan pääkaupungit ja hautakummut
Hangzhoun Xihujärven kulttuurimaisema
Honghen hanien riisipenkereiden kulttuurimaisema
Huanglongin maisema-alue
Huangshanvuoristo
Hubein Shennongjia
Jiuzhaigoun maisema-alue
Kaipingin diaolout ja kylät
Keisarinkanava
Kesäpalatsi, keisarillinen puutarha Pekingissä
Kiinan danxia
Kiinan muuri (Badaling, Shanhai-sola ja Jiayu-sola)
Kulangsu: historiallinen kansainvälinen siirtokunta
Kungfutsen temppeli ja hautausmaa sekä Kongin sukukartano Qufussa
Lijiangin vanhakaupunki
Longmenin luolat
Lushanin kansallispuisto
Macaon historiallinen keskusta
Ming- ja Qing-dynastioiden keisarilliset haudat
Ming- ja Qing-dynastioiden keisarilliset palatsit Pekingissä ja Shenyangissa (Kielletty kaupunki ja Mukdenin palatsi)
Mogao-luolat
Muinaiset kylät Etelä-Anhuissa - Xidi ja Hongcun
Pingyaon vanhakaupunki
Potala-palatsin historiallinen kokonaisuus Lhasassa
Qingchengvuori ja Dujiangyanin kastelujärjestelmä
Qinghain Hoh Xil
Sanqingshanin kansallispuisto
Sichuanin isopandan rauhoitusalueet
Silkkitie: Chang’anin–Tianshanin käytävän reittiverkosto (jaettu Kazakstanin ja Kirgisian kanssa)
Suzhoun klassiset puutarhat
Taivaan temppeli, keisarillinen uhrialttari Pekingissä
Taivuori
Tienšan Sinkiangissa
Tusi-kohteet
Wudangvuorten muinainen rakennusryhmä
Wulingyuanin maisema-alue
Wutaivuori
Wuyivuoristo
Xanadun rauniot
Yinxu
Yungangin luolat
Yunnanin kolmen rinnakkaisen joen suojelualueet
Zhoukoudianin pekinginihmisen löytöpaikka
Zuojiang Huashanin kalliomaalausten kulttuurimaisema
Pääuoma

Pääuoma on hydrologiassa nimitys valuma-alueen uomaverkostossa sijaitsevasta virtaveden siitä uomasta, joka laskee alajuoksullaan ulos valuma-alueelta joko järveen tai mereen. Pääuoma on suurempi kuin siihen yhtyvät sivu-uomat. Joen tapauksessa siitä voidaan käyttää nimitystä pääjoki, puron tapauksessa pääpuro ja ojan tapauksessa pääoja eli valtaoja. Siitä, kuinka korkealle yläjuoksulle päin pääuoman katsotaan yltävän, on kuitenkin erilaisia käytäntöjä.
Suomessa vesistöalueet muodostuvat, etenkin Järvi-Suomen tasaisilla alueilla, suurista järvistä ja niiden välisistä lyhyistä joista. Niissä vesien virtausreitit on perinteisesti tunnettu hyvin ja niistä käytetään poikkeavaa nimityksiä ”reitti”. Pääuoman rinnalla voidaan käyttää nimitystä ”reitti” tai ”pääreitti”. Artikkelissa pitäydytään kuitenkin pääuoma-nimityksessä.
Määritelmä > Uomaverkoston rakenne

Valuma-alueen uomaverkoston pääuomaa voidaan seurata joensuulta alkaen kohti yläjuoksua tiettyyn pisteeseen asti. Pääuomaan yhtyy matkalla sivu-uomia ja jokaisen yhtymiskohdan yläpuolella on pääuoma aina vain kapeampi ja sen virtaama aina vain pienempi. Yhtymiskohdassa sivu-uomaksi valitaan pienempi ja pääuomaksi suurempi uoma.
Määritelmä > Pääuoman kriteereitä

Kun pääuomaa seurataan yläjuoksulle päin, voidaan saavuttaa sellainen yhtymiskohta, jossa uomaverkoston  molemmat haarat vaikuttavat yhtä suurilta joko leveytensä tai virtaaman puolesta. Erään kriteerin mukaan kumpikaan haaran uomista ei ole pääuoma, vaan molemmat ovat sivu-uomia. Toisin sanoen pääuoma alkaa tästä pisteestä ja päättyy joensuuhun.
Pääuoman hahmottaminen on erityisen helppoa, kun virtavesi alkaa leveänä uomana suoraan järvestä ja päättyy lopussa järveen tai mereen. Jos pääuoma on alussa virtaamaltaan suuri, eivät sivu-uomat uhkaa pääuoman asemaa pienemmällä virtaamallaan. Tällainen on esimerkiksi Vantaanjoki, joka alkaa Erkylänjärvestä ja laskee Itämeren Suomenlahteen Vanhankaupunginselällä. Tässä tapauksessa pääuomalla on sama nimi koko matkalla mereen asti. On kuitenkin myös jokia, joiden pääuomalla on eri osuuksilla eri nimiä. Tällainen on esimerkiksi Kiikoisjärvestä Sääksjärveen virtaava joki, jonka yläjuoksua kutsutaan Jaaranjoeksi ja alajuoksua Piilijoeksi.
Eräs pääuoman kriteeri on hydrologinen. Siinä luodaan uomaverkostolle ensin Strahler-luokittelu, jossa latvapurot saavat Strahler-numeron 1, ja kun numeroltaan samanarvoiset latvapurot yhtyvät toisinsa, saa yhdistynyt uoma Strahler-numeron 2. Erinumeroiset uomat eivät kasvata pääuoman eli suurempinumeroisen uoman Strahler-numeroa. Kun tällä tavalla jatketaan, voi  uomien Strahler-numero kasvaa suuremmaksi aina vain yhdellä numerolla. Suurilla joilla voi niiden Strahler-numero saavuttaa tai jopa ylittää arvon 10. Kun aloitetaan joensuusta ja noustaan yläjuoksulle päin, valitaan pääuomaksi se uoma, jonka Stahler-numero on suurin. Tällä tavalla määriteltynä on pääuoma joskus verrattain lyhyt.
Määritelmä > Joen pituus

Kun vertaillaan maailman pisimpien jokien pituuksia, olisi hyvä huomioida jokien pituuden mittausperusteet. Joensuulta matkataan pääuomaa pitkin yläjuoksulle, jossa valitaan sellainen sivu-uoma, jonka pituus yhdessä pääuoman pituuden kanssa antaa joelle suurimman pituuden. Esimerkiksi Vantaanjoen pituus Erkylänjärvestä Helsingin Vanhankaupunginselälle on noin 100 kilometriä. Jos kuitenkin poiketaan joen pääuomasta ennen Erkylänjärveä kaakkoon päin Selänojaa myöten Brusilansuolle, tulee siitä yli 100 kilometriä pitkä.
Tästä säännöstä on hyvin tunnettuja poikkeuksia. Esimerkiksi Mississippi, joka sijaitsee Pohjois-Amerikassa, on 3 779 kilometriä pitkä. Sillä on kuitenkin sivujoki Missouri, joka jo itsessään on 3 969 kilometriä pitkä. Niistä voi muodostaa 6 019 kilometriä pitkän joen nousemalla Mississipin pääuomaa ylös ja jatkamalla Missourin sivu-uomaa pitkin sen latvoille. Jokia kohdellaan kuitenkin eri jokina ja siksi ne on yleensä tilastoitu erikseen.
Mississippin valuma-alue käsittää suuren osan Pohjois-Amerikan mannerta. Hydrologit ovat valinneet joen pääuomaksi pohjoisesta tulevan uoman (paksun uoman).
Kuvitteellisen uomaverkoston Strahler-numerointi:
1. latvauomat
2. uomat, johon latvauomat yhtyvät
3. uomat, johon 2. luokan uomat yhtyvät
4. uoma, johon 3. luokan uomat yhtyvät
Uomaverkoston 4. luokan uoma on valuma-alueensa pääuoma, joka laskee esimerkiksi mereen.
Publius Quinctilius Varus

Publius Quinctilius Varus (noin 53 eaa. – 9 jaa.) oli roomalainen kenraali ja Germanian maaherra 7–9 jaa. Arminiuksen johtamat germaanit voittivat Teutoburgin metsässä Varuksen johtamat kolme legioonaa, ja Varus teki taistelun loppuvaiheessa itsemurhan. Tappio oli valtava järkytys ja pysäytti Rooman laajentumisen Reinille.
Varus kuului vanhaan patriisisukuun, jolla ei ollut juuri poliittista vaikutusvaltaa. Hänen isänsä Sextus Quinctilius Varus osallistui Julius Caesarin salamurhaan, ja teki itsemurhan Filippoin taistelun jälkeen vuonna 42 eaa. Publius Quinctilius Varuksesta tuli jo varhain Octavianuksen, tulevan keisari Augustuksen, kannattaja. Varus kohensi asemaansa Augustuksen hallintokoneistossa menemällä naimisiin Augustuksen neuvonantajan Marcus Vipsanius Agrippan tyttären kanssa. Vuonna 13 eaa. hän oli konsulina yhdessä tulevan keisarin Tiberiuksen kanssa. Varus sai Afrikan provinssin prokonsulin viran vuosiksi 7–6 eaa., ja hänestä tuli myös Syyrian legaatti 6–3 eaa. Juudeassa syttyi kapina Herodes I Suuren kuoltua vuonna 4 eaa. Varus murskasi kapinalliset tehokkaasti ja palautti Rooman hallinnon alueelle. Roomalaiset lähteet eivät kuitenkaan mainitse kyseistä tapahtumaa ja Josephus jää yksin tapahtuman ainoaksi lähteeksi. Kuitenkin, Varuksen kyvykkyydestä vakuuttunut Augustus lähetti tämän lopulta vuonna 7 jaa. Rooman valtakunnan rajaseudulle, Reinin itäpuolelle, jossa Varus toimi legaattina eli sekä sotapäällikkönä että maaherrana. Hänen tehtävänään oli vakiinnuttaa Rooman toimi- ja tuomiovalta vastavalloitetulla alueella.
Saavuttuaan Germaniaan Varus aloitti sen voimakkaan roomalaistamisen. Varuksen toimet nostattivat useat germaaniheimot vastarintaan. Keruskien taitava päällikkö Arminius nousi salassa pidetyn vastarinnan johtoon. Syyskuussa vuonna 9 Arminius onnistui johtamaan talvileiriin siirtymässä olleen Varuksen ansaan. Varukselle oli ilmoitettu, että eräs kaukainen heimo oli noussut kapinaan. Varus päätti kukistaa kapinan matkalla talvileiriin ja johti legioonansa Teutoburgin metsään, jossa Arminiuksen kokoamat germaanijoukot odottivat heitä. Maasto oli epäedullinen roomalaisten taistelutaktiikan kannalta, ja rankkasateet tekivät mutaisista rinteistä vaikeakulkuisia. Marssi metsän läpi kesti kolme päivää. Sen aikana roomalaiset tuhottiin täysin. Varus teki lopulta itsemurhan heittäytymällä miekkaansa.
Ikääntyvä Augustus oli surun murtama saatuaan kuulla hirvittävästä tappiosta. Hänen kerrotaan valittaneen: ”Varus, Varus, anna takaisin legioonani!” Rooma menetti kaikki Reinin itäpuolella olleet alueensa, ja Varuksesta tehtiin Augustuksen epäonnistuneen Germania-politiikan syntipukki. Taistelussa tuhoutuneiden legioonien numeroita ei enää koskaan käytetty. Keisari Augustus ymmärsi tappion laajemmat seuraukset: Rooma olisi suojaton, jos germaanit lähtisivät etenemään kohti pääkaupunkia. Germania-hankkeeseen uhratut varat olivat menneet hukkaan. Lisäksi keisari erotti kaikki germaanista syntyperää olevat henkivartijansa ja karkotti heidät valtakunnastaan. Uusia legioonia värvättiin ja maa oli lähes poikkeustilassa.
Carole Quinton

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | 80 metrin aidat |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1958 | 4×100 metriä |  |
Carole Quinton (s. 11. heinäkuuta 1936) on entinen brittiläinen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli 80 metrin aitajuoksu.
Quinton saavutti Kansainyhteisön kisoissa Cardiffissa 1958 hopeaa 80 metrin aitajuoksussa myötätuulituloksella 10,77 s. Myöhemmin samana vuonna Tukholman EM-kilpailuissa hän saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa hopeaa ajalla 46,0 s sekä sijoittui 80 metrin aitajuoksussa neljänneksi ajalla 11,0 s. Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti aitajuoksussa hopeaa ajalla 10,9 s ja juoksi ensimmäisen osuuden viestissä, jossa Britannian joukkue hylättiin.
Quim (jalkapalloilija, 1975)

| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Portugali 2004 |  |  |
Joaquim Manuel Sampaio Silva, pelaajanimeltään Quim (lausutaan [kĩ], s. 13. marraskuuta 1975 Vila Nova de Famalicão, Portugali) on portugalilainen jalkapallomaalivahti, joka on pelannut muun muassa Portugalin pääsarjassa SC Bragassa ja SL Benficassa.
Quim aloitti uransa kaudella 1992–1993 SC Bragassa, jossa hän pelasi aina vuoteen 2004 saakka. Tämän jälkeen SL Benfica osti hänet 1,4 miljoonalla eurolla. Quim oli Benfican ykkösmaalivahti seuraan saapumisestaan lähtien. Hän oli joukkueensa mukana voittamassa Portugalin mestaruutta keväällä 2005. Vuonna 2010 hän palasi Bragaan.
Quim oli Portugalin nuorten maajoukkueiden vakiomiehistöä. Hän pelasi ensimmäisen pelinsä Portugalin jalkapallomaajoukkueessa elokuussa 1999 Andorraa vastaan. 2000 EM-kisoissa hän oli Portugalin kolmosmaalivahti, mutta pääsi vaihdosta kentälle ottelussa Saksaa vastaan. 2002 MM-kisojen karsinnoissa Quim oli Portugalin ykkösmaalivahti, kunnes kärähti dopingista. Kilpailukiellon loputtua hän oli jälleen mukana Portugalin joukkueessa EM-kisoissa 2004 ja Saksan MM-kisoissa 2006.
Quintus Mucius Scaevola (vuoden 174 eaa. konsuli)

Quintus Mucius Scaevola (Scaevola tarkoittaa vasenkätistä) oli roomalainen poliitikko. Hänen isänsä, joka oli myös nimeltään Quintus Mucius Scaevola, toimi preettorina vuonna 215 eaa.
Scaevola valittiin preettoriksi vuonna 179 eaa., jolloin hänestä tuli myös Sisilian kuvernööri. Vuonna 174 eaa. hänet valittiin konsuliksi ja 171 eaa. tribuuniksi, jolloin hän palveli lankonsa Publius Licinius Crassuksen alaisena Makedoniassa kolmannen makedonialaissodan aikana.
Hänen poikansa oli Quintus Mucius Scaevola Augur, vuoden 117 eaa. konsuli.
Käännös suomeksi
Quintus Lollius Urbicus

Hadrianuksen ja Antoninuksen vallit.
Quintus Lollius Urbicus (k. vuoden 139 jälkeen) oli roomalainen poliitikko ja sotilas.
Urbicus oli kotoisin Numidiasta ja palveli legaattina kenraali Julius Severuksen alaisena toisessa juutalaissodassa vuosina 132–135. Sodan jälkeen hän toimi Germania Inferiorin provinssin maaherrana ja konsulina vuonna 138. Vuonna 139 Urbicus nimitettiin Britannian maaherraksi. Hän taisteli useita britannialaisia ja kaledonialaisia heimoja vastaan ja työnsi Rooman rajaa pohjoisemmaksi aina Etelä-Skotlantiin saakka missä hän rakennutti Antoninuksen vallin. Tämän jälkeen hän toimi Rooman kaupunginprefektinä.
R-show

R-show oli Ylen ajankohtaisviihteeseen keskittynyt radio-ohjelma, jota alettiin lähettää vuonna 1973. Sen vetäjänä toimi Teiniliiton puheenjohtajana muutamaa vuotta aiemmin toiminut Rauna-Riitta Lahtela ja sketsejä siihen kirjoittivat Seppo Ahti ja Ilkka Kylävaara. Viihdepäällikkö Tapio Lipposen alaisuudessa tehty ohjelma tuli kuuluisaksi radikaalista vasemmistolaisuudestaan ja arkojen aiheiden, kuten homoseksuaalisuuden ja kristinuskon käsittelystä, minkä takia se joutui usein Yleisradion ohjelmaneuvoston asialistalle.
Pölläkkälä

Äyräpään kirkko.
Pölläkkälän rukoushuone, joka toimi väliaikaisena kirkkona ennen Äyräpään kirkon rakentamista.
Pölläkkälä (vuodesta 1948 ven. Ба́рышево, Baryševo) oli taajaväkinen yhdyskunta ja kylä Äyräpään kunnassa Vuoksen varrella Karjalankannaksella. Se kuului Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin. Nykyään Pölläkkälä on Viipurin piirin Kähärin maalaiskuntaan kuuluva taajama.
Taajaväkinen yhdyskunta

Pölläkkälän taajaväkinen yhdyskunta oli merkittävä sahateollisuuskeskus: Hackmanin Pölläkkälän saha aloitti toimintansa vuonna 1891 ja A. Ahlström Osakeyhtiön Suursaaren saha vuonna 1895. Pölläkkälän taajaväkisessä yhdyskunnassa oli muun muassa Keski-Vuoksen yhteiskoulu (perustettu 1924), kahdeksanpaikkainen sairaala sekä lukuisia kauppa- ja erikoisliikkeitä. Pölläkkälässä toimi vuonna 1921 perustettu Voimistelu- ja urheiluseura Pölläkkälän Ura. Taajaväkisellä yhdyskunnalla oli lääninhallituksen vahvistamat rakennus-, palotoimi-, terveydenhoito- ja järjestyssäännöt.
Asukkaita taajaväkisessä yhdyskunnassa oli noin 2 500. Äyräpään kunnantoimisto sijaitsi taajaväkisen yhdyskunnan alueella.
Kylä

Pölläkkälän kylä sijaitsi taajaväkisestä yhdyskunnasta luoteen suuntaan. Kylä oli Äyräpään asemanseutu ja Äyräpään kirkonkylä, sillä siellä oli vuonna 1934 rakennettu Äyräpään kirkko ja hautausmaa. Ennen kirkon rakentamista jumalanpalvelukset toimitettiin Pölläkkälän rukoushuoneessa.
Liikenneyhteydet

Pölläkkälä oli myös Äyräpään liikenteellinen keskus. Sieltä oli linja-autoyhteydet Viipuriin, Käkisalmeen, Äyräpään eri kyliin ja naapurikuntiin. Vuoksessa ollut Paakkolan kanava mahdollisti matkustaja- ja tavaralaivaliikenteen Pölläkkälästä Antreaan ja Sakkolan Kiviniemeen. Pölläkkälän kylästä Vuosalmelle pääsi 400 metriä leveän Vuoksen yli moottorilautalla. Maantiesilta oli suunnitteilla, mutta sitä ei ehditty rakentaa ennen sotia.
Pölläkkälä sijaitsi Viipuri–Valkjärvi-radan varrella. Rautatieasemia olivat Äyräpään rautatieasema kylässä ja Pölläkkälän rautatieasema taajaväkisessä yhdyskunnassa. Myös rautatien rakentaminen Pölläkkälästä Vuoksen yli Käkisalmeen oli suunnitteilla.
Sota-aika ja nykytilanne

Sota-aikana suurin osa Pölläkkälän rakennuskannasta tuhoutui. Pölläkkälä luovutettiin Neuvostoliitolle sekä talvi- että jatkosodan jälkeen. Nykyisin Pölläkkälässä ei ole teollisuutta ja rautatiekin on purettu. Vuonna 2010 asukkaita oli 314.
HMS Quail (1895)

| HMS Quail |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Laird, Son and Company, Birkenhead
Kölinlasku:  28. toukokuuta 1895
Laskettu vesille:  24. syyskuuta 1895
Palveluskäyttöön:  heinäkuu 1897
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 23. heinäkuuta 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  401 t
Pituus:  64 m
Leveys:  6,6 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  6 300 hv
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  63
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 5 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Quail oli Britannian kuninkaallisen laivaston Quail-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä ja sen köli laskettiin 28. toukokuuta 1895 telakkanumerolla 606. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 24. syyskuuta ja se liitettiin laivastoon heinäkuussa 1897.
Palvelus

Quail siirrettiin pian palvelukseen oton jälkeen Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle. Alus palasi 1903 Britteinsaarille, josta se siirrettiin lokakuussa 1904 Välimerelle. Alus palasi 1906 Britteinsaarille, jossa se kolaroi tiedusteluristeilijä HMS Attentiven kanssa, jolloin aluksen keula vaurioitui pahoin. Se oli telakalla korjattavana elokuussa 1907. Alus osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja se myytiin pian sodan jälkeen romutettavaksi 23. heinäkuuta 1919.
Quvasoy

| Quvasoy |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin.
 Quvasoy
 Koordinaatit: 40°17′44″N, 71°58′58″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Ferganan alue
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2024):  101 200
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Quvasoy (uzb. kyrill. Қувасой, ven. Куваса́й, Kuvasai) on kaupunki Ferganan alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee 22 kilometriä Ferganasta kaakkoon. Kaupungissa oli 101 200 asukasta vuonna 2024.
Vuonna 1954 perustetussa kaupungissa toimii lämpövoimala, suuri sementtitehdas, kulutustavara- ja rakennustarviketeollisuutta. Siellä on Marg‘ilonin ja Kirgisian Kyzyl-Kyjan välisen sivuradan asema. Kaupungista on linja-autoyhteys Ferganaan.
Quva

| Quva |
| --- | --- |
 Seudulla syntyneen Ahmad al-Farghanin patsas.
 Quva
 Koordinaatit: 40°31′27″N, 72°4′6″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Ferganan alue
Piiri:  Quvan piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2016):  46 400
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Quva (kyrill. Қува, ven. Кува́, Kuva) on kaupunki ja Quvan piirin keskus Ferganan alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Ferganasta koilliseen. Kaupungissa oli 46 400 asukasta vuonna 2016.
Quva (Qubod, Qubo) mainitaan 100-luvun kiinalaisissa lähteissä. Se oli keskiajalla yksi Ferganan laakson suurimmista kaupungeista sekä tärkeä käsityöläiskeskus, jossa lyötiin omaa rahaa. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty muun muassa buddhalaisen temppelin, kaupunginmuurin ja asuintalojen rauniot.
Nykyinen kaupunki on perustettu vuonna 1974. Se on maatalousalueen keskus, jossa on puuvilla-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta. Lähellä sijaitsee Quvan rautatieasema.
QF 4,5 tuuman Mk I-V -laivastotykki

QF 4.5" L/45 Mk III, BD Mk II -asennuksena
4,5 tuuman Mk I-V eli 113 millimetrin 45 kaliiperin pikatykki oli Britannian kuninkaallisen laivaston vakio keskisuuren kaliiperin tykki, jota käytettiin pinta-aluksia, lentokoneita ja maakohteita vastaan. Tykki otettiin käyttöön 1938. Tykistä on myös pidennetty 55 kaliiperin malli Mk 8.
Taustaa

Vuonna 1916 BL Mk I:n korvannut QF 4,7 tuuman (120 mm) -tykki oli vakio keskiraskastykki Kuninkaallisessa laivastossa etenkin hävittäjien pääaseena aina vuoden 1943 W-luokkaan. Osa aluksista jouduttiin kuitenkin varustamaan QF 4 tuuman -tykein, koska 4,7 tuuman tykkejä ei kyetty valmistamaan riittäviä määriä. Tykki osoittautui kuitenkin ilmatorjunta-aseena kelvottomaksi, kun 55 asteen korotuskulman asetta ei saatu kehitettyä, aseelle ei ollut tulenjohtojärjestelmää ilma-ammuntaa varten ja sytytysennakon asentaminen käsin osoittautui mahdottomaksi. Tykkiin kuitenkin myöhemmin asennettiin vastaava mekaaninen sytyttimensäätö kuin 4,5 tykkeihin.
Valmistus

QF 4,5 tuuman L/45 kehitettiin jo alun perin lentotukialusten sekä valmisteilla olevien taistelulaivojen ja -risteilijöiden ilmatorjuntaan ja pintamaaliammuntaan. Aseesta kehitettiin myöhemmin malli, jolla voitiin asentaa hävittäjille korvaamaan 4,7 tuuman tykit. Vaikka aseella oli pienempi kaliiperi niin sen kranaatti oli raskaampi, jolloin sen tuhovaikutus kohteessa oli suurempi.
Asetta valmistettiin noin 800 kappaletta, jos lasketaan kaikki eri mallit sekä viisi prototyyppiä mukaan. Aseiden nimeämiskäytöntö muuttui 1950-luvulla, jolloin asemalli itsessään sisälsi tiedon asennuksesta. Samalla vaihdettiin roomalaiset numerot latinalaisiin. Esimerkiksi QF Mark V BD Mark VI -asennuksena sai mallimerkinnäkseen Mark 6. Malta-luokan lentotukialuksille suunniteltua Mark 7 tykkiä ei koskaan valmistettu, koska tukialusluokan tilaus peruutettiin ennen sen valmistumista.
Kuninkaallisen laivaston uusien saattoalusten pääosassa oli 1950- ja 1960-luvuilla ainakin yksi Mark 6 -tykki. Leopard-luokan fregateilla sekä County-luokan hävittäjillä oli kaksi ja Daring-luokan hävittäjillä kolme Mark 6 -tykkiä. Tyypin 81 eli Tribal-luokan alukset olivat poikkeuksia, koska niihin asennettiin C-luokan hävittäjistä poistetut ja modernisoidut Mark V tykit, jotka saivat mallimerkinnän Mark 5* Mod 2. Mark 5* Mod 1 tykeiksi kutsuttiin modernisoinnin yhteydessä tulenjohtotutkan asentaminen Ca-luokan hävittäjissä olleisiin Mark IV CP Mark V -tykkeihin.
Mallit

QF Mark I: Tykki oli asennettu kaksiputkisena UD (engl. Upper deck eli yläkansi)-asennuksena. Tykissä käytettiin valmiita laukauksia. Tykkiä käytettiin vuodesta 1937 alkaen lentotukialus HMS Ark Royalilla, Dido-luokan risteilijöillä HMS Scylla ja HMS Charybdis sekä emäaluksilla HMS Forth ja HMS Maidstone, kolme tykkiä sekä taistelulaiva HMS Queen Elizabethilla että HMS Valiantilla ja neljä tykkiä HMS Renownilla. Mallia valmistettiin 46 kappaletta.
QF Mark II: Tykki oli kaksiputkinen ja varustettu matalalla asemalla. Brittiarmeija käytti ilmatorjuntatykkinä, jonka kaliiperi oli laskettu sisäputkella 3,7 tuumaan vastaamaan muita käytössä olevia tykkejä.
QF Mark III: Kuten Mark I lukuun ottamatta laukaisumekanismia. Tykki oli asennettu kaksiputkisena BD (engl. Between decks eli kansien välillä) Mark II-, BD Mark II**- ja BD Mark IV -asennuksena. Tykkiä BD Mark II -asennuksena  käytettiin Illustrious- ja Implacable-luokan tukialuksilla, tukialus HMS Indomitablella sekä niitä asennettiin modernisoitaessa taistelulaivoihin HMS Queen Elizabethiin ja HMS Valiantiin' sekä taisteluristeilijä HMS Renowniin. Tykkiä BD Mark II** -asennuksena käytettiin Audacious-luokan tukialuksissa. Tykkiä BD Mark IV -asennuksena käytettiin Battle-luokan hävittäjissä sekä Nueva Esparta -luokan hävittäjissä.
QF Mark IV: Tykissä käytettiin kiinteän laukauksen sijasta kartussia sekä kranaattia. Tykki oli suunniteltu pienille aluksille ja se oli asennettu BD Mark IV, CP (engl. Central Pivot) Mark V ja UD Mark VI -asennuksina. Tykkiä CP Mark V -asennuksena käytettiin Z-, Ca-, Ch-, Co- ja Cr-luokan hävittäjissä sekä vuoden 1944 Battle-luokan hävittäjissä.
QF Mark V: Mark IV:n ulkoisella voimanlähteellä varustettu versio kaksiputkisena UD Mark VI -asennuksena, joka sai myöhemmin nimen Mark 6. Tykit asennettiin Daring- ja County-luokkien hävittäjiin, Type 12, 12I, 12M, 41, 61 fregatteihin sekä Nueva Esparta -luokan hävittäjiin.
Biaggio Quattrociocche

Biaggio Quattrociocche (24. elokuuta 1882 Giuliano di Roma, Italia - 16. heinäkuuta 1955 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli italialais-amerikkalainen harmonikka-alan musiikkijulkaisija ja opettaja. Hän oli Yhdysvaltojen ensimmäinen painettua harmonikkamusiikkia julkaissut nuottikustantaja ja eräs ensimmäisistä yhdysvaltalaisista pianoharmonikansoiton opettajista vuonna 1907.
Tausta

Biaggio Quattrociocche syntyi Giuliano di Romassa Guiseppe Quattrociocchen ja Angela Latinin musikaaliseen perheeseen ja sukuun. Biaggio muutti Yhdysvaltoihin 19-vuotiaana vuonna 1901, alkaen työskennellä New Yorkin musiikkiliikkeissä. Hän työskenteli jonkin aikaa myös pianonrakentajana.