stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saattohinaaja

Saattohinaaja Wustrow
Saattohinaaja (englanniksi escort tug) on hinaajatyyppi, joka on köydellä kiinni säiliöaluksen tai muun suuren aluksen perässä. Hinaaja seuraa täydessä vauhdissa mukana ja tarvittaessa ohjaa saatettavaa alusta, hidastaa sitä tai pysäyttää sen kokonaan.
Baltimax-säiliöalus pysähtyy 14 solmun (26 km/h) nopeudesta noin 10 laivanmitan eli noin 3 kilometrin matkalla. Alus kuitenkin menettää helposti ohjattavuutensa koneiden käydessä täydellä teholla takaperin. Siksi käytetään ja usein nimenomaan vaaditaan käytettäväksi saattohinaajaa.
Saattohinaajan noin 80-metrinen keulaköysi kiinnitetään säiliöaluksen perään avomerellä. Hinaajan on kyettävä ohjaamaan säiliöalusta vetämällä sen perästä sivulle ja vaihtamaan nopeasti puolta, jotta kääntyminen pysähtyy. Perinteinen hinaaja kellahtaa kuitenkin herkästi kumoon, jos hinausköyteen kohdistuu äkillinen veto. Siksi saattohinaaja vaatii erityissuunnittelua, vaikka se saaristoväylällä ja satamassa toimii kuten tehokas tavallinen satamahinaaja. Saattohinaajalle alusten saattaminen on mahdollista kovassakin merenkäynnissä, sillä vakiovoimavintturi pitää köyden kireyden haluttuna.
Saattohinaajat jaetaan kahteen ryhmään sen perusteella, että ovatko potkurit aluksen perässä (stern drive) vai aluksen pohjan alla (tractor tug).
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Res Publica

| Res Publica |
| --- | --- |
Perustettu:  8. joulukuuta 2001
Lopetti:  4. kesäkuuta 2006
Johto:   Taavi Veskimägi 
Ideologia:  konservatismi talousliberalismi
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan kansanpuolue – International Democrat Union
Nuorisojärjestö:  RP Juventus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Res Publica oli virolainen konservatiivipuolue, mutta puolueen ideologia ei ollut aivan selvä. Res Publica yhdistyi konservatiivipuolue Isänmaaliiton kanssa 4. kesäkuuta 2006 muodostaen Isänmaan ja Res Publican liitto -nimisen puolueen. Res Publica perustettiin puolueena joulukuussa 2001, mutta poliittisena organisaationa sen juuret juontavat vuoteen 1989.
Historia

Puolueohjelman loivat Toomas Liiva, Mart Nutt, Mait Raun ja Ott Sandrak 9. elokuuta 1989 neuvostovallan hajotessa. Puolueohjelma oli ensimmäinen laatuaan Virossa ja se oli ensimmäinen ohjelma, jossa oli esillä länsimaalaisia tavoitteita. Res Publican perustamiskokous pidettiin  17. elokuuta Tallinnassa Kirjallisuusseuran talossa 25 perustajajäsenen voimin. Puolue esitti vaatimukseksensa Viron itsenäisyydestä, tasavaltalaisuudesta, demokratiasta, humanismista ja liberaaleista uudistuksista. Yksi näistä liberaaleista ajatuksista oli muun muassa tasavero. Puolueen nimen keksi Ott Sandrak.
Koko 1990-luvun alun Res Publica vaati talousliberaaleja toimia ja yhteiskunnan- sekä yksilönvapautta. Kunnallisvaaleissa 20. lokakuuta 1996 Res Publica sai 38 paikkaa kunnanvaltuustoihin eri puolille Viroa. Res Publica osallistui 7. maaliskuuta yhdeksänsiin Riigikogun vaaleihin Reformipuolueen ja Isänmaaliiton ehdokaslistoilta. Riigikogun ensimmäisiksi Res Publica-kansanedustajiksi valittiin Jaan J. Leppik ja Maret Maripuu. Res Publican nuoret perustivat nuorisojärjestön RP Juventusin 13. toukokuuta 2000. 1990-luvun lopulla puolue kärsi hampaattomuudesta ja sen poliittiset linjaukset olivat epäselviä.
Historia > Uuden puolueen perustaminen

8. joulukuuta 2001 päätettiin perustaa uuden puolueohjelman pohjalle uusi poliittinen puolue Ühendus Vabariigi Eest – Res Publica (suom. Liitto tasavallan puolesta – Res Publica). Res Publica lähti ensimmäisen kerran vaalityöhön poliittisen puolueen voimavaroilla 20. lokakuuta 2002. Puolue lähti kunnallisvaaleihin omilta listoiltaan ja sen tavoitteena oli vähintään yksi edustuspaikka, jokaisessa kunnanvaltuustossa. Res Publica keräsi ääniä yhteensä 80 649 eli 18,7 % äänistä. Puolue sai enemmistön paikoista 21 paikkakunnalla ja tuli toiseksi 39 paikkakunnalla. Haapsalussa ja Tallinnassa Res Publica tuli toiseksi, Tartossa kolmanneksi.
Vuoden 2003 Riigikogun vaaleissa Res Publica sai 121 856 ääntä eli 24,6 prosenttia äänistä. Vaalitulos toi 24 paikkaa Riigikoguun. Naisakateemikko Ene Ergmasta tuli Riigikogun puhemies ja Res Publica muodosti 10. huhtikuuta hallituksen Reformipuolueen ja Kansanliiton kanssa Juhan Partsin johdolla. Puolue sai pääministeriyden lisäksi opetusministerin, valtiovarainministerin, oikeusministerin ja sosiaaliministerin salkut.
Historia > Puheenjohtajat

Rein Taagepera - 8. joulukuuta 2001 - 24. elokuuta 2002
Juhan Parts - 24. elokuuta 2002 - 4. kesäkuuta 2005
Taavi Veskimägi - 4. kesäkuuta 2005 - 4. kesäkuuta 2006
Historia > Puolueliitos

Res Publica ja Isänmaaliitto ilmoittivat 4. huhtikuuta 2006 yhdistyvänsä puolueeksi nimeltä Erakond Eesti Eest (suom. Puolue Viron Puolesta). Yhdistyminen vahvistettiin 4. kesäkuuta, ja uuden puolueen nimeksi tuli Isänmaan ja Res Publican liitto. Res Publican viimeisenä puheenjohtajana ennen yhdistymistä toimi Taavi Veskimägi.
Ideologia

Res Publica ajoi liberaalia politiikkaa, vaikka se luokittelikin itsensä konservatiiviseksi. Puolue korosti vapautta kaikilla yhteiskunnan osa-alueilla. Puolueen teemoina olivat: vapaus, hyvinvointi ja arvokkuus. Res Publica myös piti esillä myös sen alkuperäistä perustamisajatusta: Viron ja virolaisten itsenäisyyttä.
Tunnettuja Res Publican jäseniä

Juhan Parts, pääministeri 2003–2005.
Elle Kull, Riigikogun jäsen.
Carmen Kass, puolueen jäsen, malli ja näyttelijä.
Res Publican Juhan Parts toimi Viron pääministerinä 2003–2005
Richard Newman

| Richard Newman |
| --- | --- |
 Richard Newman vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Richard James Edward Newman
Syntynyt: 14. lokakuuta 1949 (ikä 74) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Ammatti:  ääninäyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Richard Newmann
Aktiivisena:  1990–
Merkittävät roolit:  M. Bison (Street Fighter) Rhinox (Beast Wars: Transformers) Vector Prime (Transformers: Cybertron)
Aiheesta muualla
IMDb 
Richard James Edward Newman (s. 14. lokakuuta 1949 Chicago, Illinois) on kanadassa asuva yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten useista rooleista Transformers-animaatiosarjoissa. Hän on toiminut myös muun muassa M. Bisonin äänenä animaatiosarjassa Street Fighter, sekä Punaomegana X-Men: Evolutionissa.
Ennen ääninäyttelijäksi siirtymistä Newman teki pieniä rooleja sarjoihin ja elokuviin, kuten Kuutamokeikka (1984), Ihmemies MacGyver (1988) ja Emme ole enkeleitä (1989).
Ääniroolit

| Vuodet | TV-sarja tai elokuva | Rooli | Huom |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | Dragon Warrior | sivuäänet | Dub |
| 1993–1995 | Exosquad | Gov.-Gen. Phaeton |  |
| 1995–1997 | Street Fighter | M. Bison |  |
| 1996–1999 | Beast Wars: Transformers | Rhinox |  |
| 1997–1998 | Dragon Ball Z | Captain Ginyu | Dub |
| 1998 | RoboCop: Alpha Commando | sivuäänet |  |
| 1999 | NASCAR Racers: The Movie | Specks |  |
| 1999–2001 | Hämähäkkimies | Suuri Kehittäjä, J. Jonah Jameson, tohtori Brofsky |  |
| 1999–2000 | Beast Machines | Tankor |  |
| 2000 | Kong: The Animated Series | Jack Crockett |  |
| 2001 | ReBoot | Daecon |  |
| 2001–2003 | X-Men: Evolution | herra Rodetski, Punaomega |  |
| 2001–2004 | Inuyasha | Totosai, sivuäänet | Dub |
| 2002 | He-Man | Kasvoton |  |
| 2003 | MegaMan NT Warrior | Mayse, komentaja Beef | Dub |
| 2004–2005 | Transformers: Cybertron | Vector Prime | Dub |
| 2005–2013 | Johnny Test | Professori Slopsink |  |
| 2006 | Ōban Star-Racers | sivuäänet | Dub |
| 2007–2008 | Edgar & Ellen | pormestari Knightleigh |  |
| 2012 | My Little Pony: Ystävyyden taikaa | Cranky Doodle Donkey |  |
Riku Hahl

| Riku Hahl |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. marraskuuta 1980 (ikä 43) Hämeenlinna, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Riksa
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  87 kg
Pelinumero:  32
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1998–2016
Aik. seurat:  HPK (SML)   Colorado Avalanche (NHL)   Hershey Bears (AHL)   HC Davos (NLA)   Timrå IK (SEL)   Frölunda HC (SEL)   Jokerit (SML/KHL)
NHL-varaus:  183. varaus, 6. kierros, 1999 Colorado Avalanche
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Riika 2006 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kanada 2008 | jääkiekko |  |
| World Cup  | World Cup  | World Cup  |  |
|  Hopeaa | World Cup 2004 | jääkiekko |  |
Riku Markus Hahl (s. 1. marraskuuta 1980 Hämeenlinna) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Hahl oli keskushyökkääjä, ja hän on pelannut paljon niin sanottuna puolustavana sentterinä, minkä vuoksi hän teki maaleja vain hyvin vähän. Hänet tunnetaan alivoimaspesialistina.
Ura > Seurajoukkueet

Hahl aloitti uransa SM-liigassa HPK:n rivissä kaudella 1998–1999. Colorado Avalanche varasi hänet NHL:ään vuoden 1999 varaustilaisuuden kuudennella kierroksella numerolla 183. Hän pelasi Suomessa vielä kaudet 1999–2001, minkä jälkeen siirtyi Pohjois-Amerikkaan.
"Riksa" Hahl pelasi Coloradossa kaudet 2001–2004, kunnes palasi työsulun takia kaudeksi 2004–2005 takaisin HPK:hon. Kauden 2005–2006 hän pelasi Sveitsissä HC Davosin riveissä.
Kausiksi 2006–2008 Hahl siirtyi kiekkoilemaan Ruotsin Elitserienin Timrå IK:hon. Timråsta Hahl siirtyi Frölundaan.
Ura > Maajoukkue

Hahl on edustanut maajoukkueurallaan Suomea neljissä arvokisoissa. Vuonna 2004 hän oli mukana maailmancupissa toiseksi sijoittuneessa joukkueessa.
Hän pelasi myös vuoden 2005 MM-kisoissa. Hahl edusti Suomea vuoden 2006 MM-kisoissa Latvian Riiassa, ja oli mukana voittamassa pronssia. Hän keräsi turnauksessa tehot 3+2. Kanadassa pelatuissa vuoden 2008 MM-kisoissa hän oli myös mukana voittamassa pronssia. Hahl pelasi myös vuoden 2010 MM-kisoissa.
Muuta

Lentopallossa Suomen mestaruuden voittanut Jari Hahl on Riku Hahlin veli.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Riku Hahl Wikimedia Commonsissa
SK Telecom

| SK Telecom |
| --- | --- |
Tunnuslause:  SK telecom for all
Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
ISIN:  US78440P1084
Perustettu:  1984
Kotipaikka:   Soul, Korean tasavalta
Toimiala:  tietoliikenne
Kotisivu:  www.sktelecom.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
SK Telecom on eteläkorealainen SK-yhtymän alainen telekommunikaatioyritys. Se on 5G-tekniikan luomisessa tehnyt yhteistyötä Nokian ja LG Uplusin kanssa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Rudimentit

Rudimentit (engl. rudiments) ovat rumpujensoiton ja 4 peruslyönnin harjoittelussa hyödynnettäviä rytmiharjoituksia, iskusarjoja ja liikeratoja. Rudimenttien käyttö on erityisesti Yhdysvalloissa yleistä. Jokaiselle rudimentille on olemassa nimi, (esimerkiksi Flamacue ja Paradiddle).  Rudimentit ovat kehittyneet sotilasmusiikista.
Rudimentit muodostavat käsiä kehittävän osan rumpuharjoittelussa. Tarkoituksena on toistaa erilaisia iskusarjoja aloittaen hitaalla tempolla, lisäten tempoa vähitellen, kunnes saavutetaan maksimi, ja tempoa aletaan vastaavasti vähentää. Iskusarjojen harjoittavaa vaikutusta tehostetaan lisäämällä iskusarjoihin aksentteja (kovempia iskuja) tai jakamalla iskuja myös bassorummulle ja/tai hi-hatille.
Rudimentaalisen rummunsoiton perinteitä vaalii Yhdysvalloissa N.A.R.D. (National Association Of Rudimental Drumming).  21.10. 2018 N.A.R.D.:in hyväksynnällä perustettiin N.A.R.D. - Finland, ensimmäisenä Yhdysvaltojen ulkopuolisena alajaostona. N.A.R.D. - Finlandin perustajajäsenet: ovat Oskari Auramo, Ville Koppanen, Risto Skrikberg, Tomi Kauppila ja Teemu Leppänen.
The Standard 26 American Drum Rudiments by N.A.R.D.

The Long Roll
The 5 Stroke Roll
The 7 Stroke Roll
The Flam
The Flam Accent
The Flam Paradiddle
The Flamacue
The Ruff
The Single Drag
The Double Drag
The Double Paradiddle
The Single Ratamacue
The Triple Ratamacue
The Single Stroke Roll
The 9 Stroke Roll
The 10 Stroke Roll
The 11 Stroke Roll
The 13 Stroke Roll
The 15 Stroke Roll
The Flam Tap
The Single Paradiddle
The Drag Paradiddle no. 1
The Drag Paradiddle no. 2
The Flam Paradiddle- diddle
The Lesson 25
The Double Ratamacue
Aiheesta muualla

Drumming Web
http://nard.us.com/Home.html
https://www.youtube.com/watch?v=e1wvKxiq--4&list=PLzynJzqDfPVtezWJ9OOQrefnsEhQcXjao
https://www.youtube.com/watch?v=A2k_W6IuloQ&t=9s
SK Pohjantähti

Suunnistuskerho Pohjantähti on oululainen suunnistuksen yleisseura. Sen tavoitteena on olla kansallisella ja kansainvälisellä tasolla menestyvä suunnistusseura. Pohjantähdellä on pohjoissuomalaisista suunnistajista valitut miesten ja naisten edustusjoukkueet.
Yleisseurana sillä on toimiva lapsi- ja nuorisotoiminta sekä jäsentensä kuntoiluun ja hyvinvointiin tähtäävä harrastustoiminta. Toiminnan painopiste on perinteisessä kesäsuunnistuksessa: viesteissä ja yksilökilpailuissa.
Lisäksi myös hiihtosuunnistus, seikkailu-urheilu sekä pyörä- ja ampumasuunnistus kuuluvat seuran lajeihin.
Aiheesta muualla

SK Pohjantähti
Ristin Tuki

Ristin Tuki ry on suomalaisen kristillisen Taivas TV7 -televisiokanavan taustalla toimiva yhdistys. Ristin Tuki toimii lahjoitusvarojen koordinoijana, julkaisee TV7 uutiset -lehteä ja tuottaa ohjelmia näytettäväksi TV7:ssä. Noin 70 prosenttia kanavan tuloista on lahjoitusvaroja, joita kanavan tukiyhdistys Ristin Tuki ry kerää.[lähde? ] Yhdistys on perustettu vuonna 1986, sen kotipaikka on Espoo ja rek.nro 146.323.
Suomessa tuotettavan ohjelman lisäksi yhdistys kustantaa TV7:n Jerusalemin toiminnanselvennä. Ristin Tuki ry:llä on myös taloudellinen vastuu Viron TV7:n toiminnasta.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Ristin Tuki (Arkistoitu – Internet Archive)
Riku Campo

Riku Benjamin Gaarsom Campo (o.s. Pulkka, s. 17. joulukuuta 1969 Kauniainen) on suomalainen meikkitaiteilija, kauneustoimittaja, stylisti, art director ja tietokirjailija. Hän asuu Yhdysvalloissa, Kalifornian Santa Monicassa.
Ura

Riku Campo varttui Raumalla ja näytteli Rauman nuorisoteatterissa yhdessä sisarensa Irina Pulkan kanssa. Molemmat haaveilivat näyttelijänurasta, kunnes Riku kiinnostuikin enemmän teatterin maskeeraustyöstä. Campo aloitti opiskelun Suomen tuolloin ainoassa meikkikoulussa, Helsingin Face Artissa vuonna 1988. Hän lopetti koulun opiskeltuaan siellä kolme kuukautta ja aloitti 18-vuotiaana työn Stendhal-tuotemerkin meikkaajana. Hän siirtyi vuoden kuluttua Montrealiin Kanadaan ja New Yorkiin kansainvälisemmän uran toivossa.[lähde? ] Campo palasi Suomeen vuonna 1997 opiskelemaan hiusmuotoilua Pivot Point -koulussa Helsingissä. New Yorkin, Ateenan ja Milanon jälkeen hän asettui vuonna 2003 Los Angelesiin.
Campo on tehnyt töitä useille kansainvälisille lehdille, kuten Voguelle, Harper’s Bazaarille, Ellelle, V:lle, Arenalle, Danskille ja L'Officielille. Hän oli yksi kolmesta meikkitaiteilijasta, jotka tekivät meikit Rizzoli-kustantajan ja valokuvaaja Timothy Whiten julkaisemaan kirjaan Hollywood Pin Up.[lähde? ] Campo on meikannut useita Hollywood-tähtiä, kuten Anne Hathawayta, Meg Ryania, Anna Kendrickia, Gwyneth Paltrow’ta ja Shannen Dohertya.
Kirjat

Vuonna 2005 Campo kirjoitti Otava-kustannusyhtiölle teoksen Meikkiopas, jota sponsoroi ruotsalainen meikkimerkki Isadora. Syyskuussa 2010 Simon & Schuster julkaisi Campon ensimmäisen Yhdysvaltojen markkinoille tehdyn kauneuskirjan Best in Beauty, jonka malleina esiintyvät muun muassa Lauren Hutton, Rebecca De Mornay, Shannen Doherty ja Niina Kurkinen.
Campon kirja I Am Beauty julkaistiin syyskuussa 2020 HarperCollinsin Harper One Books -kustannusyhtiön kautta, ja sen malleina olivat muun muassa Tatjana Patitz, Coco Mitchell, Tziporah Salamon, Cathy Fedoruk ja suomalainen Maarit Glocer (o.s. Leso).
Muu työ

Campo tuotti syyskuussa 2014 Ilta-Sanomille kuusi 20 minuutin kauneusvideosarjaa, joissa vieraili Los Angelesissa asuvia suomalaisia, kuten näyttelijät Anna Easteden ja Nina Sallinen sekä malli Pia Lamberg.[lähde? ] Toukokuussa 2017 hän tuotti Iltalehdelle neliosaisen meikki- ja hiusvideosarjan, jossa mallina oli Teemu Selänteen vaimo Sirpa.[lähde? ]
Campo toimi tuottajana sekä muoti- ja kauneustoimittajana suomalaisessa IN-lehdessä vuosina 2008–2010.[lähde? ] IN-lehti auttoi Suomen Elle-lehden pääsyä Aller Julkaisuihin.selvennä [lähde? ] Campo ja valokuvaaja Yu Tsai toivat lehdelle huomiota tuomalla siihen kansainvälisiä malleja, kuten Elsa Hosk, Lydia Hearst ja Linda V.[lähde? ]
Campo on toiminut suomalaisen Gloria-lehden kauneustoimittaja-avustajana. Hän on ollut vastuussa useista Glorian vuosien 2017–2024 kansikuvista ja toteutti lehdelle yli 50 kansikuvaa. Vuoden 2023 huhtikuun numeron kanteen Campo sai Hollywood-näyttelijä Kim Basingerin. Toukokuussa 2024 Campo lopetti Gloria-lehdessä ja haluaa haluaa tehdä jatkossa vain kansainvälisiä editoriaaleja[lähde? ].
Kesäkuussa 2023 Vogue Scandinavia julkaisi Riku Campon 16-sivuisen meikkieditoriaalin. Samana vuonna Kreikan Harper’s Bazaar julkaisi kansikuvan ruotsalaisesta huippumalli Elsa Hoskista, jonka Campo oli meikannut.
Henkilökohtainen elämä

Campon sisko on näyttelijä Irina Pulkka. Campo seurusteli kuvataiteilija Kari Waldenin kanssa vuosina 1998-2010[lähde? ].
Aiheesta muualla

Riku Campon verkkosivut (englanniksi)
Saattohävittäjä

Toisen maailmansodan aikainen P-51 Mustang.
Saattohävittäjä on hävittäjälentokone, joka on suunniteltu pommikoneiden suojaamiseen pommituslennoilla. Niitä valmistettiin vielä toisen maailmansodan jälkeenkin, mutta ohjusten kehittyminen teki saattohävittäjistä hyödyttömiä. Kohteessa vastassa ei ollut enää torjuntahävittäjiä, vaan ohjuksia, joille saattohävittäjät olivat vain ylimääräinen maali.
Riku Mattila

Riku Tapani Mattila (s. 18. lokakuuta 1960 Hyrynsalmi) on suomalainen kitaristi, säveltäjä ja tuottaja. Mattila on soittanut muun muassa yhtyeissä Ramblers, Kauko Röyhkä & Narttu, Tumppi Varonen & Problems?, Remu & His All Stars ja Ismo Alanko Säätiö.
Riku Mattila on ansioitunut ja palkittu suomalainen musiikkituottaja. Hän aloitti tuottaja-uransa vuonna 1980 ja on tuottanut yli 60 albumia. ÄKT on myöntänyt Mattilalle hänen tuottamistaan levyistä vuoden tuottaja Emma-palkinnon vuosina 1986, 1987 ja 2008. Vuonna 2021 Mattila palkittiin Emma-gaalassa elämäntyöpalkinnolla, Kultaisella Emmalla.
Hän oli tuotantopäällikkönä Sonet/Discophon -levy-yhtiössä 1988–1994. Vuoden 2011 alusta alkaen Mattila toimi Universal Music Finlandin omistaman Johanna Kustannuksen tuotantopäällikkönä ja taiteellisena johtajana. Kesällä 2011 hänet nimitettiin myös Universal Music Finlandin tuotantopäälliköksi, jossa toimessa hän toimi vuoteen 2015.
Mattila on tehnyt myös musiikkia radioon ja televisioon vuodesta 1995, muun muassa TV-sarjaan Kotikatu sekä lukuisia TV-tunnuksia kuten ohjelmaan Arto Nyberg.
Vuonna 2004 Mattila on keikkaili Röyhkän kanssa duona. Parivaljakolta ilmestyi 6. helmikuuta 2008 yhteinen albumi Kauko Röyhkä & Riku Mattila , joka sai niin lehdistöltä kuin yleisöltä positiivisen vastaanoton. Sue-lehti valitsi sen 2000-kymmenluvun parhaaksi kotimaiseksi albumiksi vuonna 2009.
Kauko Röyhkä & Riku Mattila -duon toinen albumi Kaksi lensi tuulen mukaan ilmestyi keväällä 2011.
Vuonna 2019 Mattilalle myönnettiin kolme Emma-palkintoa osallisuudestaan Pyhimyksen Tapa poika -albumin (Vuoden albumi) ja singlen Jättiläinen (Vuoden biisi, Vuoden striimatuin kappale) tuottamiseen.
Mattila toimii tuntiopettajana Sibelius-Akatemiassa, ja Metropolia Ammattikorkeakoulussa, joissa hän on opettanut kevyen musiikin tuottamista.
Maailman musiikin keskus ry:n hallituksen jäsen Mattila on ollut syksystä 2020 asti. Vuonna 2019 hänet nimitettiin jäseneksi Valtion musiikkitoimikuntaan (Taike).
Mukana yhtyeissä

Ramblers (1977–1979)
Kauko Röyhkä & Narttu (1980–1985)
Tumppi Varonen & Problems? (1982)
Remu & His All Stars (1987)
Ismo Alanko Säätiö (2004–2006)
Kauko Röyhkä & Riku Mattila (2004–)
Kitaristina albumeilla

1978 Ramblers – We Don’t Mind Rockin’ Tonite
1980 Champion Jack Dupree with Henry – Real Combination
1980 Kauko Röyhkä & Narttu – Steppaillen
1981 Kauko Röyhkä & Narttu – Uusia tansseja
1981 Kauko Röyhkä & Narttu – Mikki Hiiren myöhemmät vaiheet
1982 Tumppi Varonen & Problems? – Kaupungin valot
1983 Kauko Röyhkä & Narttu – Onnenpäivä
1984 Kauko Röyhkä & Narttu – Lauralle
1985 Kauko Röyhkä & Narttu – Maa on voimaa
1986 Tuomari Nurmio – Käytettyä rakkautta
1987 Remu & His All Stars – Viittä vaille kaks
1990 Ismo Alanko – Kun Suomi putos puusta
1993 Ismo Alanko – Jäätyneitä lauluja
1995 Ismo Alanko – Taiteilijaelämää
1996 Ismo Alanko – Irti
2004 Ismo Alanko Säätiö – Minä ja pojat
2006 Ismo Alanko Säätiö – Ruuhkainen taivas
2008 Kauko Röyhkä & Riku Mattila – Kauko Röyhkä & Riku Mattila
2011 Kauko Röyhkä & Riku Mattila – Kaksi lensi tuulen mukaan
Tuottamia albumeja

1980 Kauko Röyhkä & Narttu – Steppaillen
1980 The Spiders – Follow me follow
1981 Kauko Röyhkä & Narttu – Uusia tansseja
1981 Kauko Röyhkä & Narttu – Mikki Hiiren myöhemmät vaiheet
1983 Kauko Röyhkä & Narttu – Onnenpäivä
1984 Kauko Röyhkä & Narttu – Lauralle
1985 Tavaramarkkinat – Lievä Kosto
1985 Tavaramarkkinat – Kevät (single)
1986 Kolmas Nainen – Kolmas Nainen
1986 Juliet Jonesin Sydän – Roistot
1986 Sielun Veljet – Rakkaudesta (single)
1986 Mamba – Lauantai-ilta
1987 22-Pistepirkko – The Kings of Hong Kong
1987 Liisa Akimof – Alkava pimeä vuodenaika
1987 Juliet Jonesin Sydän – Albania
1987 Kolmas Nainen – Paha minut iski
1987 Mamba – Syksy
1987 Sielun Veljet – Shit-Hot
1988 Kolmas Nainen – Hikiset siivut
1988 Sielun Veljet – Suomi – Finland
1989 22-Pistepirkko – Bare Bone Nest
1989 Mamba – Tunteellisella tuulella
1989 Sielun Veljet – Softwood Music
1989 Radiopuhelimet – K.O.
1990 Radiopuhelimet –  Pian, pian
1991 Värttinä – Oi Dai
1991 22-Pistepirkko – Big Lupu
1991 Sirkka-Liisa Krapinoja-Sass – Mä olen nainen
1993 Liisa Akimof – Primadonna
1993 Anita Hirvonen – Maitolavan prinsessa
1994 Pekka Ruuska – Ohrankeltainen kuu
1994 Kelpo Pojat – Yö uinuu tuuli hyväilee
1994 Ismo Alanko – Taiteilijaelämää
1994 Anita Hirvonen – Ei itketä lauantaina
1995 Liisa Akimof – Valopää
1996 Tuomari Nurmio – Luuta ja nahkaa
1996 Ismo Alanko – Irti
1998 Pauli Hanhiniemen Perunateatteri – Kaupunkitarinoita
1999 Kauko Röyhkä – Rock'n'roll-klisee
1999 YUP – Me viihdytämme teitä
1999 YUP – Normaalien maihinnousu
2001 YUP – Lauluja metsästä
2002 Ismo Alanko Säätiö – Hallanvaara
2003 YUP – Leppymättömät
2004 Sister Flo – Tragician´s Hat
2005 YUP – Keppijumppaa
2006 Ismo Alanko Säätiö – Ruuhkainen taivas
2006 Samae Koskinen – Vol 1.
2006 Lauri Tähkä & Elonkerjuu – Maailma on renki
2006 Eri esittäjiä – Synkkien laulujen maa
2007 Lauri Tähkä & Elonkerjuu – Tuhannen riemua
2007 Katri Ylander – Kaikki nämä sanat
2008 Kauko Röyhkä & Riku Mattila – Kauko Röyhkä & Riku Mattila
2008 Maija Vilkkumaa – Superpallo
2009 Samae Koskinen – Elossa
2009 Lauri Tähkä & Elonkerjuu – Tänään ei huomista murehdita
2010 Maija Vilkkumaa – Kunnes joet muuttaa suuntaa
2010 Ismo Alanko Teholla – Onnellisuus
2010 Radiopuhelimet –  Radiopuhelimet rakastaa sinua
2011 Lauri Tähkä – Polte
2011 Kauko Röyhkä & Riku Mattila – Kaksi lensi tuulen mukaan
2013 Lauri Tähkä –  Hurmaan
2015 Pyhimys- Pettymys
2017 Gugi – Mies joka kotiin sut vie
2018 Pyhimys – Tapa poika
2019 Samuli Putro – Pienet rukoukset
2019 Ismo Alanko – Minä halusin olla niin kuin Beethoven
2019 Mariska – Mariska
2021 Samuli Putro – Keskellä kesää
Aiheesta muualla

Kauko Röyhkä & Riku Mattila Myspacessa (suomeksi)
Robbie Maddison

Robbie Maddison
Robbie Maddison (s. 14. heinäkuuta 1981) on australialainen Freestyle motocross-ajaja. Hänellä on maailmanennätys pisimmässä hypyssä motocross-pyörällä sekä korkeimmassa hypyssä rakennuksen päälle ja alas katolta[lähde? ].
Maddison aloitti FMX:ssä kilpailemisen vuosituhannen alussa ja voitti Australiassa kilpailun "King of the Coast" vuosina 2003, 2004 ja 2005. Vuonna 2008 hän sijoittui Red Bull X-Fighters -kiertueella toiseksi. Myös vuonna 2009 Maddison oli kokonaiskiertueen toinen.
Maddison tunnetaan huimapäisistä maailmanennätyksistään. Vuonna 2007 hän teki maailman pisimmän hypyn 500-kuutioisella Hondallansa. Hypyn pituus oli 99 metriä. Vuosien 2008 ja 2009 vaihteessa Maddison teki uuden ennätyksen hyppäämällä Las Vegasin riemukaaren päälle ja sieltä alas Red Bull New Year No Limits -tapahtumassa. Hypyn korkeus oli n. 35 metriä ja alastulon n. 30 metriä.