stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samuli Syvähuoko

Samuli Syvähuoko on suomalainen videopelialan yrittäjä. Hän oli osa Future Crew -demoryhmää, jonka jäsenien kanssa hän perusti vuonna 1995 Remedy Entertainmentin. Syvähuoko toimi Remedyn ensimmäisenä toimitusjohtajana vuoteen 2000 asti. Saman vuoden lopussa hän perusti Fathammer-yrityksen, joka keskittyi kämmentietokoneille lisensoitaviin pelimoottoreihin. Vuonna 2007 hän oli mukana perustamassa Recoil Games -pelitaloa. Syvähuoko kuitenkin jätti yrityksen epäonnistuneiden peliprojektien jälkeen. Vuonna 2014 hän oli mukana perustamassa Helsinki GameWorks -pelistudiota, joka keskittyy mobiilipeleihin. Hän on myös osakkaana Sisu Games Ventures -sijoitusyhtiössä.
Ura > Demoskenestä Remedyyn

Samuli Syvähuoko työllistyi Suomen videopelialalle monen muun tapaan demoskenestä. Hän päätyi Future Crew -demoporukan organisaattoriksi 1980–1990-lukujen vaihteessa lähestyttyään heitä BBS-purkin kautta. Hän hankki ryhmään lisää työvoimaa ja levitti demoja Yhdysvaltoihin. Assemblyn PC-koneiden demokilpailun 1993 voittaneen Second Reality -demon ansiosta Future Crew’ltä kyseltiin, koska se aloittaisi pelien tekemisen.
Valmistuttuaan kauppaopistosta vuonna 1995 Syvähuoko mietti työsuunnitelmiaan. Demot olivat hänen intohimonsa, mutta niistä ei saanut elantoa. Lähimpänä demoja olivat pelit, joiden tekemiseen tarvittiin kuitenkin tiimi. Hän otti yhteyttä demopiireistä tuntemaansa John Kavaleffiin, ja mukaan tuli myös väkeä Future Crew’stä. Remedy Entertainment -nimen saanut yritys perustettiin vuonna 1995. Työtilana toimi aluksi Syvähuokon vanhempien autotalli, eikä palkkaa ollut varaa maksaa. Apogee julkaisi Remedyn ensimmäisen pelin, Death Rallyn, vuonna 1996, ja se myi yli 100 000 kappaletta. Menestyksen myötä Remedy aloitti kolme uutta peliprojektia, joista pian päätettiin keskittyä vain yhteen – kolmannen persoonan ammuntapeliin nimeltä Dark Justice, joka sai myöhemmin nimen Max Payne. Yrityksen kunnianhimo kasvoi hankkeen edetessä ja toiminta ammattimaistui. Vuonna 1997 Remedy muutti oikeisiin toimitiloihin Espoon Niittykumpuun. Syvähuoko ei osallistunut Max Paynen kehittämiseen vaan toimi yrityksen toimitusjohtajana. Yhtiön perustajien välit olivat kiristyneet, ja Syvähuokon palattua varusmiespalveluksesta kesällä 2000 hallitus erotti hänet virasta.
Ura > Fathammer

Remedyltä irtisanottu Syvähuoko perusti yhdessä Fredrik Kekäläisen kanssa lokakuussa 2000 Fathammer-nimisen yrityksen, joka keskittyi kämmentietokoneille ja käsikonsoleille lisensoitaviin pelimoottoreihin. Syvähuoko uskoi, että WAP- ja Java-pelien aika olisi pian ohi ja tulevaisuus oli kehittyneemmissä, 3D-grafiikkaa pyörittävissä matkapuhelimissa. Varhaiset älypuhelimet eivät kuitenkaan saavuttaneet suurta suosiota. Fathammerin X-Forge-moottorilla tehdyt noin sata peliä, joista 30 oli yrityksen itsensä tekemiä, eivät käyneet hyvin kaupaksi, koska niille sopivia laitteita oli vähän. Hallitus päättikin kokeilla Java-pelin kehittämistä. 50 Centin lisenssillä tuotettu Get Rich or Die Tryin’ laitettiin operaattoreiden kautta levitykseen, ja se myi kahdessa kuukaudessa kymmenen kertaa enemmän kuin kaikki aiemmat pelit yhteensä. Hallitus halusi lisää Java-pelejä, mutta kehittäjät halusivat edelleen tehdä 3D-pelejä. Teknologiatiimi myytiin Japaniin ja Fathammer Game Studio Symbian-pelejä tehneelle Telcogamesille.
Ura > Recoil Games

Fathammerin tultua myydyksi Isoon-Britanniaan ja Japaniin Samuli Syvähuoko päätti kokeilla pelialaa PC:llä. Hän keräsi Assembly-tapahtumassa kiinnostuneita henkilöitä pelitalon perustamiseen, ja samalla syntyi idea maailmanlopputeemaisesta Earth No More -toimintapelistä. Remedy-ajoilta tuttu 3D Realmsin Scott Miller oli heti halukas yhteistyöhön. Recoil Games perustettiin vuonna 2007 seitsemän kokeneen pelikehittäjän voimin. Peli alkoi muotoutua, mutta rekrytointi osoittautui hankalaksi. Pelitiimi kasvoi 60 hengen kokoiseksi, mutta kokemusta ison projektin vetämisestä ei ollut. Yritykseen palkattiin osaava tuottaja, jonka johdolla demon tekeminen lähti käyntiin. Hän kuitenkin lähti pelitalosta kahden kuukauden jälkeen, koska piti onnistumista epätodennäköisenä. Alkuvuodesta 2009 valmiiksi saatu demo ei auttanut Recoil Gamesia, sillä kansainvälinen talous oli ajautunut kriisiin eivätkä julkaisijat halunneet ottaa uusia nimikkeitä tuotantoon. Projekti haudattiin ja ulkomaiset työntekijät erosivat. Jäljelle jäänyt 15 hengen tiimi kehitti kahdessa kuukaudessa uuden pelin demon, jota lähdettiin markkinoimaan Ranskan Game Connection -messuille. Painovoimalla leikittelevän Rochardin julkaisusopimus tehtiin Sony Online Entertainmentin kanssa. Julkaisuaikataulu kuitenkin venyi, ja myyntimäärät jäivät vähäiseksi. Samuli Syvähuoko lähti Recoil Gamesilta, mutta jäi silti yrityksen hallitukseen.
Henkilökuva

Helsingin Sanomien haastattelemien pelialalla toimivien henkilöiden mukaan Syvähuokolla on paljon kontakteja ja ”erinomainen kyky polkaista käyntiin vaativia hankkeita”. Hän saa tiimin tekemään töitä yhteisen tavoitteen saavuttamiseksi, mutta toisinaan syntyy ”sählinkiä”, sillä ”hän ei ole kaikkein järjestelmällisin ihminen”.
Teräsmies (animaatiosarja)

| Teräsmies> Superman: The Animated Series |
| --- | --- |

Tyyli:  Animaatio, seikkailu, toiminta
Kestoaika:  22 min
Luoja(t):  Paul Dini Alan Burnett Bruce Timm
Pääosissa:  Tim Daly Dana Delany David Kaufman Clancy Brown
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Verkko:   Nelonen (1998–2001)
Esitetty:  6. syyskuuta 1996 – 12. helmikuuta 2000
Tuotantokausia:  4
Jaksoja:  54 (luettelo jaksoista)
Tuotanto
Tuottaja(t):  Paul Dini Alan Burnett Bruce Timm Glen Murakami
Vastaava(t) tuottaja(t):  Jean MacCurdy
Ohjaaja(t):  Curt Geda Dan Riba Kenji Hachizaki Toshihiko Masuda Hiroyuki Aoyama Butch Lukic Shin Ichi Tsuji Kazuhide Tomonaga Yuichiro Yano Scott Jeralds Bruce W. Timm Nobuo Tomizawa Kazumi Fukushima
Käsikirjoittaja(t):  Rich Fogel Hilary J. Bader Paul Dini Robert Goodman Stan Berkowitz Alan Burnett Evan Dorkin Sarah Dyer Mark Evanier Steve Gerber Bruce Timm Robert N. Skir Marty Isenberg Joe R. Lansdale Andrew Donkin Ron Fogelman
Tuotantoyhtiö(t):  Warner Bros. Animation
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Annie (1997, 2000) Daytime Emmy (1997)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Teräsmies (Superman: The Animated Series) on DC Comicsin supersankari Teräsmieheen perustuva Annie- ja Daytime Emmy -ehdokkuuden saanut animaatiosarja. Se alkoi 6. syyskuuta 1996 ja päättyi 12. helmikuuta 2000. Sarjan oli kirjoittanut Alan Burnett ja Paul Dini ja tuottanut Warner Bros. Animation. Suomessa tämä Teräsmiehen piirrossarja esitettiin Nelosella vuonna 1998.
Sarja

Sarjassa keskityttiin Krypton-planeetalta kotoisin olevan Teräsmiehen seikkailuihin uskomattoman voimakkaana rikosten torjujana, joka puolustaa Metropolista useilta superrikollisilta, joita ovat Lex Luthor, Brainiac, Metallo, Lelumies, Parasiitti, Lobo, Darkseid, Jax-Ur, Mala, Livewire, Bizarro ja Mxyzptlk. Teräsmiehen salainen henkilöllisyys on Clark Kent, joka on lempeäkäytöksinen reportteri Daily Planetilla, jossa hän työskentelee reportteriparinsa Lois Lanen ja valokuvaaja Jimmy Olsenin kanssa.
Ensimmäisen tuotantokauden jälkeen sarja esitteli vierailevina sankareina muita sarjakuvasankareita, kuten Salaman, Batmanin, Terästytön, Robinin, Vihreän Lyhdyn ja Vesimiehen.
Teräsmies-sarjan oli myös tarkoitus olla omanlaisensa alkuteema kuten Batmanilla, mutta tekijöiden mukaan heiltä loppui aika kesken. Tämän myötä he kokosivat sarjan alkuteeman jaksojen pätkistä. Myös muutaman hahmot oli mallinnettu oikeiden näyttelijöiden mukaan. Muun muassa Lex Luthor sai näköisyytensä Telly Savalasilta, muita ovat sarjakuvista tuttu Jack Kirby, jonka näköisyyden sai Dan Turpin, sekä Clark Kentin äiti Martha Kent muistutti hyvin paljon näyttelijätär Shirley Jonesia.
Äänirooleissa > Sankarit ja muut hahmot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tim Daly  | … |  Clark Kent/Teräsmies   |
|  Dana Delany  | … |  Lois Lane   |
|  David Kaufman  | … |  Jimmy Olsen   |
|  Lauren Tom  | … |  Angela Chen   |
|  Victor Brandt  | … |  professori Hamilton   |
|  Joseph Bologna  | … |  Dan Turpin   |
|  George Dzundza  | … |  Perry White   |
|  Joanna Cassidy  | … |  Maggie Sawyer   |
|  Mike Farrell  | … |  Jonathan Kent   |
|  Shelley Fabares  | … |  Martha Kent   |
|  Joely Fisher  | … |  Lana Lang   |
|  Nicholle Tom  | … |  Terästyttö   |
|  Kevin Conroy  | … |  Bruce Wayne/Batman   |
|  Michael Dorn  | … |  Teräs   |
|  Frank Welker  | … |  Serpent, olio, tiedemies, Camorite   |
|  Steve Sandor  | … |  Orion   |
|  Kevin Michael Richardson  | … |  Al, poliisi   |
|  Carl Lumbly  | … |  pormestari, Alterus   |
|  George DelHoyo  | … |  Doctor Fate   |
|  Charlie Schlatter  | … |  Salama   |
|  Michael P. Greco  | … |  Kyle Rayner/Vihreä Lyhty   |
|  Miguel Ferrer  | … |  Vesimies   |
Äänirooleissa > Viholliset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clancy Brown  | … |  Lex Luthor   |
|  Lisa Edelstein  | … |  Mercy Graves   |
|  Corey Burton  | … |  Brainiac   |
|  Michael Ironside  | … |  Darkseid   |
|  Malcolm McDowell  | … |  Metallo   |
|  Bud Cort  | … |  Lelumies   |
|  Bruce Weitz  | … |  Bruno Mannheim   |
|  Brion James  | … |  Parasiitti   |
|  Brad Garrett  | … |  Lobo   |
|  Tim Daly  | … |  Bizarro   |
|  Ron Perlman  | … |  Jar-Ux   |
|  Leslie Easterbrook  | … |  Mala   |
|  Lori Petty  | … |  Livewire   |
|  Robert Hays  | … |  Luminous   |
|  Gilbert Gottfried  | … |  Mxyzptlk   |
|  Michael Dorn  | … |  Kalibak   |
|  Robert Morse  | … |  Desaad   |
|  Sherman Howard  | … |  Steppenwolf   |
|  Edward Asner  | … |  Granny Goodness   |
|  Peri Gilpin  | … |  Volcana   |
|  Shannon Kenny  | … |  Naisterroristi, Sazu   |
|  David Warner  | … |  Ra’s al Ghul   |
|  Henry Silva  | … |  Bane   |
Äänirooleissa > Suomenkieliset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Janne Virtanen  | … |  Teräsmies/Clark Kent   |
|  Jarkko Tamminen  | … |  Jimmy Olsen, S.T.A.R. Labsin vartija, Nuori Teräsmies (jaksossa Kryptonin viimeinen poika)   |
|  Esa Saario  | … |  Perry White, Brainiac   |
|  Jukka Rasila  | … |  Parasiitti   |
|  Pekka Lehtosaari  | … |  Batman/Bruce Wayne   |
|  Katariina Kaitue  | … |  Lois Lane   |
|  Meri Holopainen  | … |  Lana Lang   |
|  Rinna Paatso  | … |  Livewire, Harley Quinn   |
|  Jukka Voutilainen  | … |  tohtori Hamilton   |
|  Seppo Pääkkönen  | … |  Metallo   |
|  Veikko Honkanen  | … |  Lex Luthor   |
|  Tiina Bergström  | … |  Mercy Graves   |
|  Aarre Karén  | … |  Jokeri   |
|  Petteri Summanen  | … |  sivuäänet   |
Metropolis

Teräsmiehen suojelema kaupunki on kuvailtu monikulttuurisena kaupunkina, jota harvat suurkaupungit pystyvät kilpailemaan sen urbaani moderniuden, pilvenpiirtäjien ja laajojen moottoriteiden kanssa. Kaupungissa on vain kerrottu asuvan miljoonia ihmisiä, jotka vaaran koittaessa luottavat Teräsmieheen.
Metropolis > Daily Planet

Maailman kuulu suurkaupunkilehtiä julkaiseva Daily Planet on rakennukseltaan ja katolla olevan suuren kultaisen pallon myötä Metropolisin tunnistetuimpia rakennuksia. Lehden päätoimittajana toimii Perry White, joka oli nuoruudessaan lehden menestyneimpiä toimittajia. Daily Planet on voittanut uskomattomilla uutisillaan kaikki tärkeimmät palkinnot.
Merkittävimmät työntekijät ovat muun muassa Clark Kent, joka uutisten kirjoittamisen lisäksi löytää ja kuulee paremmin rikostapahtumien paikoista. Lois Lane on voittanut useita palkintoja ja hänelle on myös myönnetty Pulitzer-palkinto erinomaisesta journalistisuudesta hankkiessaan uutisensa uhkarohkeasti olemalla muun muassa paikan päällä esimerkiksi keskellä rikoksen tapahtumaa. Menestyksensä myötä Loista on pyydetty muihin uutislehtiin, mutta hän on päättänyt pysyä uskollisesti Daily Planetilla. Nuori Jimmy Olsen vietti lapsuutensa itsemurhaslummialueella, josta hänet palkattiin freelanceriksi valokuvaamaan Daily Planetille kuvia lehden uutisia varten. Hän on usein Lois Lanen mukana ja erityisesti silloin, kun kyse on slummialueiden tutkimisesta. Muita merkittäviä työntekijöitä ovat Daily Planetin juorukolumneja julkaiseva Angelca Chen, joka toimii myös televisio-ohjelman Metropolis Todayn juontajana. Lisäksi lehden toimitukseen palkattiin Ron Troupe, jolla on Kentin ja Lanen tavoin kyky saada erinomaisia uutisia julki ja myös hän on kiinnostunut Teräsmieheen liittyvien uutisten julkaisuista. Muun muassa sarjakuvataiteilija Kyle Rayner työskenteli hetken aikaa Daily Planetilla lehden sarjakuvien parissa.
Metropolis > LexCorp

Lex Luthorin omistama monialayritys, joka työllistää yli puolet Metropolisin asukkaista heidän huomaatatta. Yhtiö käyttää varojaan päälle päin hyviin ja hyödyllisiin tarkoituksiin, kuten museon ja armeijan teknologian kehityksen rahoittamiseen. LexCorp muun muassa valmisti Lexo-Skel Suit 5 000 taisteluasun, jota yritettiin myydä Kaznian terroristeille.
Metropolis > S.T.A.R. Labs

Tieteeseen ja teknologiaan perustuva tutkimuslaitos, joka sijaitsee syrjäisellä alueella, jossa edistyneet tiedemiehet kehittävät uusia keksintöjä edistääkseen ihmisten elämää. Erityisesti tunnetuin työntekijä on professori Hamilton, joka auttaa Teräsmiestä taistelemaan rikollisia vastaan kehittämällä hänelle muun muassa asuja, jotka estävät kryptoniitin säteilyn vaikutusta.
Metropolis > Poliisivoimat

Teräsmiehen ollessa poissa tai kiireelisen suuren luokan rikoksen torjumisessa Metropolisin poliisi yksikkön erikoisjoukon luutnantti Maggie Sawyerin johdolla Metropolisin poliisit hoitavat ylimääräiset rikolliset pois tieltä. Maggien parina oli pitkään kovista otteistaan tunnettu poliisi Dan Turpin, jonka Darkseid myöhemmin surmasi.
Metropolis > Intergang

Superrikollisten lisäksi Metropolisissa pitää valtaa oma rikollisjärjestö Intergang, jota johtaa Bruno Mannheim. Se on gangsteriliitto, joka yrittää vallata omalla tavallaan Metropolisin, ja se myös teki yhteistyötä Darkseidin kanssa päästäkseen eroon Teräsmiehestä, joka ainoana esti sitä valtaamasta Metropolista.
Jaksoluettelo

Katso luettelo jaksoista
Vastaanotto ja arvostelu

Sarja on listattu IGN-sivuston tammikuussa 2007 laatiman listan kymmenenneksi parhaaksi sarjakuvaan perustuvaksi animaatiosarjaksi. Vuonna 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listan mukaan Teräsmies oli sijalla 36.
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Teräsmiehen sijalle 20 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla.
Vastaanotto ja arvostelu > Listasijoitukset

| Vuosi | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 2001 | Wizard Magazine TOP 100 Cartoon list | 20 |
| 2007 | IGN The Greatest Comic Book Cartoons Of All Time | 10 |
| 2009 | IGN TOP 100 Animated Series | 36 |
Palkinnot > Ehdokkuudet

Annie
2000: Erinomainen yksilöllinen saavutus, miespuoliselta ääninäyttelyssä televisio-ohjelmassa, (David Warner)
1997: Paras yksilöllinen saavutus tv-sarjan musiikista, (Shirley Walker)
Daytime Emmy
1997: Erinomainen animaatio-ohjelma
2000: Erinomainen musiikkiohjaus ja sävellys
2000: Erinomainen äänieditointi (erityisluokka)
Palkinnot > Voitot

Daytime Emmy
1998: Erinomainen animaatio-ohjelma
1999: Erinomainen äänimiksaus (erityisluokka)
Suomessa julkistetut VHS:t ja DVD:t

Teräsmies – Tuhoon tuomittu
Teräsmies – Lex Luthorin kosto
Teräsmies – Voima vaihtuu
Teräsmies – Kryptonin viimeinen poika
Teräsmies – Palanen kotia
Batman & Teräsmies: Ässäpari ja Jokeri
Mankkaan kaatopaikka

Mankkaan kaatopaikka oli Espoon Laajalahden kaupunginosassa vuosina 1957–1986 toiminut yhdyskuntajätteen kaatopaikka. Kaatopaikka otettiin käyttöön vuonna 1957 entiselle Laajalahden turvesuolle, jolta oli nostettu turvetta vuodesta 1910. Kaatopaikka oli suurimmillaan 48 hehtaarin laajuinen, ja sinne vietiin yhteensä 2,5 miljoonaa kuutiometriä jätettä. Kaatopaikka-alue otettiin vuonna 2012 uusiokäyttöön kun sinne avattiin Tapiola Golf -niminen golfkenttä ja virkistysalue.
Alueen nimi

Kaatopaikka-alue ja sitä ympäröivät suot on tunnettu useilla nimillä. Alueesta on käytetty nimeä Turvesuo (ruots. Torvmossen), minkä lisäksi siitä on käytetty myös nimiä Turvepehkusuo (ruots. Torvströmossen) ja Mankkaansuo (ruots. Mankansmossen). Turvepehkusuo- ja Turvesuo-nimien taustalla on alueen aiempi turpeennostokäyttö. Alueen vanhimpia nimityksiä ovat ruotsinkieliset Stormossen ja Mossen.
Turvesuosta kaatopaikaksi

Laajalahden turvesuolta nostettiin turvetta laajamittaisesti vuodesta 1910, jolloin alueelle perustettiin kotieläintaloudessa, viljelyssä ja rakentamisessa käytettyä turvepehkua valmistanut tehdas Esbo Torfströ Ab. Tehtaalle rakennettiin kapearaiteinen Kilon turveratana tunnettu rautatieyhteys rantaradan Kilon asemalta.
Turpeennoston päätyttyä 1950-luvun lopulla alue otettiin vähitellen vuoden 1957 jälkeen kaatopaikkakäyttöön. Alueen täyttäminen aloitettiin sen eteläosasta päätypengerrystekniikalla, jossa jätetäyttöä kertyi lopulta noin 5–10 metriä. Kaatopaikan eteläosaan sijoitettiin rakennusjätettä ja keskelle yhdyskuntajätettä. Kaatopaikan pohjoisosaa täytettiin vuosina 1978–1986. Alueelle sijoitettiin yhdyskuntajätteen lisäksi erityisjätettä, ja jätekerros on paksuimmillaan 13-metrinen. Mankkaan kaatopaikan itäosaa täytettiin pääasiassa rakennusjätteellä ja maa-aineksella 1970-luvulta alkaen. Kaatopaikkavedet johdettiin vuoden 1980 elokuulle asti suoraan Mankkaanpuroon. Alueen lounaisosassa tapahtui seitsemän hehtaarin laajuinen sortuma kaatopaikkakäytön loppupuolella vuonna 1985.
Mankkaan kaatopaikka oli laajimmillaan 48-hehtaarinen. Alueelle toimitettiin sen käytön aikana noin 2,5 miljoonaa kuutiometriä erilaista jätettä, josta arviolta 1,2–1,3 miljoonaa tonnia oli yhdyskuntajätettä ja loput 0,6 miljoonaa tonnia muuta jätettä.
Kaatopaikan ympäristöön kehittyi sen toiminnan aikana alkoholistien hökkelikylä, jonka asukkaat hakivat elintarvikkeensa ja muut tarve-esineensä ”Mankkaan valinta” -lempinimen saaneelta kaatopaikalta. Hökkelikylässä asui 1980-luvun alussa talvisin noin satakunta henkeä ja kesäisin huomattavasti enemmän. Kaatopaikan ympäristössä oli Espoon diakoniasäätiön parakkimajoitusta vuoteen 1991, jolloin loput asukkaat siirrettiin Olarinluoman asuntolaan. Kaatopaikan alkoholistiyhteisöön kuului myös taiteilija Olavi Martikainen vuosina 1969–1979.
Kunnostus ja muuttaminen virkistysalueeksi

Kaatopaikan ensimmäiset osat viemäröitiin 1980-luvun lopulla ja kaatopaikkakaasun keräys aloitettiin vuonna 1997 entisen kaatopaikan pohjoisosassa 17 hehtaarin laajuiselta alueelta. Alueen muuttamista virkistyskäyttöön alettiin suunnitella 2000-luvun alulla, ja sinne suunniteltiin alkuun sekä laajempaa virkistysaluetta että golf-kenttää, mutta suunnitelma rajoittui myöhemmin suurimman osan aluetta kattavaan golfkenttään ja sen reuna-alueille rajoittuviin virkistysalueisiin. Alueen asukkaat vastustivat laajempaa golfkenttäsuunnitelmaa, jolle kehitettiin kilpaileva Pro Turvesuo -suunnitelma. Lopulta päädyttiin kuitenkin laajemman 18-reikäisen golfkentän toteutukseen. Kaatopaikan sulkemiseen saatiin ympäristölupa vuonna 2007 ja alueen laajamittaiset kunnostustyöt käynnistyivät vuonna 2009. Alueelle asennettiin kunnostuksen yhteydessä laajempi kaasunkeräysjärjestelmä, joka kattaa koko entisen kaatopaikan 48 hehtaarin pinta-alan. Työt kaatopaikalla valmistuivat vuonna 2012, jolloin kaatopaikan päälle rakennettu golfkenttä avattiin yhdeksänreikäisenä. Kunnostustöihin kului noin 17,5 miljoonaa euroa. Kenttä valmistui kokonaisuudessaan seuraavan vuoden syksyllä.
Kerätty kaatopaikkakaasu poltetaan entisen soihtupolttimen sijasta uudessa kaukolämpölaitoksessa, joka tuotti noin 12 000 megawattituntia vuodessa 1,1–1,3 megawatin teholla. Entisen kaatopaikka-alueen pohjoispuolella sijainnut lumenvastaanottoalue myytiin vuonna 2015 toimistorakennuksen tontiksi.
Aiheesta muualla

He menivät suolle kuolemaan: Alkoholistit elivät järkyttävissä oloissa espoolaisella kaatopaikalla ja loivat omat lakinsa HS Espoo, 30.1.2020.
Mankkaan lumenkaatopaikan lumikasat maaliskuussa 2011.
Europe (albumi)

| Europe Europe |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Electra Studios, Tukholma 1982–1983
 Julkaistu: 24. helmikuuta 1983
 Formaatti: LP C-kasetti CD
 Tuottaja(t): Europe, Erik Videgård, Thomas Erdtman
 Tyylilaji: heavy metal power metal
 Kesto: 39.42
 Levy-yhtiö: Hot Records
Europen muut julkaisut
|   | Europe 1983 | Wings of Tomorrow 1984 |
Europe on ruotsalaisen Europe-yhtyeen esikoisalbumi. Albumin tuottivat Erik Videgård ja Thomas Erdtman yhdessä yhtyeen kanssa, ja se julkaistiin 14. maaliskuuta 1983. Ruotsin albumilistalla Europe nousi kahdeksannelle listasijalle. Albumilta julkaistiin single “Seven Doors Hotel“, joka oli hitti Japanissa.
Kappaleet

In the Future to Come – 5.00 (säv. &, san. Joey Tempest)
Farewell – 4.16 (säv. &, san. Tempest)
Seven Doors Hotel – 5.16 (säv. &, san. Tempest)
The King Will Return – 5.35 (säv. &, san. Tempest)
Boyazont – 2.32 (instrumentaali, säv. John Norum, Eddie Meduza)
Children of This Time – 4.55 (säv. &, san. Tempest)
Words of Wisdom – 4.05 (säv. &, san. Tempest)
Paradize Bay – 3.53 (säv. &, san. Tempest)
Memories – 4.32 (säv. &, san. Tempest)
Kokoonpano

Joey Tempest – laulu, kosketinsoittimet
John Norum – kitara
John Levén – bassokitara
Tony Reno – rummut
| n k Europe |
| --- | --- |
 Joey Tempest  John Norum  John Levén  Mic Michaeli  Ian Haugland   Entiset jäsenet: Kee Marcello  Tony Reno  Peter Olsson  Marcel Jacob 
Studioalbumit:  Europe  Wings of Tomorrow  The Final Countdown  Out of This World  Prisoners in Paradise  Start from the Dark  Secret Society  Last Look at Eden  Bag of Bones  War of Kings  Walk the Earth 
Livealbumit:  The Final Countdown Tour 1986  Extended Versions  Almost Unplugged  Live! At Shepherd’s Bush, London  Live Look at Eden  Live at Sweden Rock – 30th Anniversary Show 
Kokoelmat:  1982–1992  Definitive Collection  Europe: Super Hits  1982–2000  Rock the Night: The Very Best of Europe  Steel Box Collection: Europe Greatest Hits  Europe: The Collection
Kihlaus (näytelmä)

| Kihlaus |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Aleksis Kivi
Alkuperäiskieli:  suomi
Tyylilaji:  komedia
Kantaesitys:  25. lokakuuta 1872
Kantaesityspaikka:  Suomalainen Teatteri, Pori
Henkilöt
Henkilöt:  Aapeli, kraatari ja vanhapoika  Eenokki, kraatari ja vanhapoika  Eeva  Jooseppi, Aapelin oppipoika
Kihlaus (ruots. Förlovningen) on Aleksis Kiven vuonna 1866 kirjoittama näytelmä. Se on käännetty seitsemälle eri kielelle ja näytelmästä on tehty myös kolme elokuvasovitusta. Sen virallinen ensi-ilta oli Kansallisteatterin edeltäjän Suomalaisen Teatterin esittämänä 25. lokakuuta 1872 Porissa, josta näytöksestä myös suomenkielinen ammattiteatteri sai alkunsa. Kihlauksesta muodostui myöhemmin Suomalaisen Teatterin esitetyin näytelmä 1800-luvulla.
Kirjoittaminen ja julkaisu

Aleksis Kivi kirjoitti Kihlauksen keväällä 1866 Siuntiossa. Se julkaistiin samana vuonna Kirjallisen Kuukauslehden elo–syyskuun numeroissa. Vuonna 1877 se ilmestyi Kiven kokoelmassa Valitut teokset ja itsenäisenä vihkosena lopulta 1903. Näytelmä on käännetty seitsemälle kielelle. Ruotsiksi sen käänsi taidemaalarina tunnettu Per Åke Laurén vuonna 1916.