stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matoetana
Elinympäristö ja elintavat

Matoetana elää lähinnä maan alla ja kykenee kaivautumaan jopa 60 cm:n syvyyteen, mutta oleskelee enimmäkseen melko lähellä maanpintaa. Se osaa myös hyödyntää kastematojen tekemiä käytäviä. Laji käyttää ravinnokseen maatuvaa kasviainesta, kasvien juuria ja sieniä, mutta myös kastematojen ulosteita, muiden kotiloiden munia ja joskus eläinten raatoja. Ruokaillessaan etana näykkii vain muutaman suupalan ja jatkaa sitten matkaansa.
Matoetana parittelee ja munii loppukesän ja syksyn aikana. Kukin yksilö munii 1–6 munan ryhmiä muutaman kymmenen senttimetrin syvyyteen maan alle. Eläin kuolee melko pian munimisen jälkeen.
Vahingoittaessaan kasvien juuria matoetana saattaa muodostua tuholaiseksi.
Aiheesta muualla

Luonnontieteellinen keskusmuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3202902  BioLib: 2890  BOLD: 499199  CoL: 5WLLD  EoL: 4928499  EPPO: BOEGVE  EUNIS: 290376  Fauna Europaea: 421922  Fauna Europaea (new): ab49ff9d-7f3b-458a-a17b-1b3eba95edf7  GBIF: 4567717  iNaturalist: 172114  NatureServe: 2.113526  NBN: NBNSYS0000006725  NCBI: 1338346  Observation.org: 8666  Open Tree of Life: 2882823  WoRMS: 1000777  Laji.fi: MX.52776
Bernard Lama

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 7. huhtikuuta 1963
Syntymäpaikka: Saint-Symphorien, Ranska
Pituus: 183 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1982–1983   1983–1984   1984–1989   1989–1990   1990–1991   1991–1992   1992–1997   1997–1998   1998–2000   2000–2001 |  SC Abbeville    Besançon RC    Lille OSC    FC Metz    Stade Brestois    RC Lens    Paris SG    West Ham    Paris SG    Stade Rennais Yhteensä | 0 (0)   23 (0)   103 (1)   38 (0)   38 (0)   36 (1)   221 (0)   12 (0)   65 (0)   32 (0) 568 (2) |
Maajoukkue
| 1993–2000 |  Ranska | 44 (0) |
Valmennusura
2006:  Kenia
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Bernard Lama (s. 7. huhtikuuta 1963 Saint-Symphorien, Ranska) on ranskalainen jalkapallomaalivahti, joka muistetaan seurajoukkueajoilta parhaiten ajastaan Lillessä ja PSG:ssä. Hän edusti urallaan myös Metziä, Brestoisia, Lensiä, West Hamia ja Rennesiä.
Ranskan maajoukkueessa Lama teki debyyttinsä 17. helmikuuta 1993 4–0 voitto-ottelussa Israelia vastaan. Uransa aikana 44 maaottelua pelannut Lama edusti maataan EM-kisoissa 1996 ja 2000, jossa Ranska voitti Euroopan-mestaruuden. Hän oli myös mukana voittamassa maailmanmestaruutta vuoden 1998 MM-kisoissa pääsemättä kuitenkaan kentälle yhdessäkään ottelussa.
Vuonna 1998 Lama ei selvinnyt huumetestistä selvin paperin ja menetti ykköstorjujan aseman maajoukkueessa Fabien Barthezille.
21. heinäkuuta 2006 Lama nimettiin Kenian maajoukkueen päävalmentajaksi. Debyyttiottelunsa 2. syyskuuta 2006 Kenia hävisi Eritrealle. Kahden kuukauden valmentamisen jälkeen hän lopetti päävalmentajan tehtävässään. Laman korvasi Tom Olaba.
Lambertin jäätikkö

Jäätä syöksymässä Lambertin jäätikköön.
Lambertin jäätikkö (71°0′S, 70°0′E) on Etelämantereella sijaitseva maailman suurin tunnettu jäätikkö. Australialaiset lentäjät kartoittivat sen vuonna 1956. Jäätikkö virtaa yli 400 kilometrin pituisena noin 750 metriä vuodessa Prinssi Charlesin vuorten kautta itään Ameryn jäälakeudelle. Jäälakeudelle tullessaan sen leveys on noin 200 kilometriä.
Johann Heinrich Lambert

| Johann Heinrich Lambert |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. elokuuta 1728 Mülhausen, Elsass, Ranska
Kuollut: 25. syyskuuta 1777 (49 vuotta) Berliini, Saksa
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Matematiikka
Johann Heinrich Lambert (26. elokuuta 1728, Mülhausen, Elsass, Ranska – 25. syyskuuta 1777, Berliini, Saksa) oli saksalainen matemaatikko, fyysikko, tähtitieteilijä ja filosofi. Hänet tunnetaan mm. piin irrationaalisuuden osoittamisesta (1761) ja Beerin ja Lambertin laista.
Lakeuden Suunta

Pienikokoisen Lakeuden Suunnan sivukoko kasvoi ja ulkoasu koheni lehden ilmestyessä lakkautetun Ajan Suunnan korvikkeena.
Lakeuden Suunta oli Seinäjoella vuosina 1933–1934 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.
IKL:n pää-äänenkannattajan Ajan Suunnan kustannusyhtiön julkaisema Lakeuden Suunta korvasi puolueen piirijärjestön aikaisemmin julkaiseman Lakeuden Sanan. Edeltäjänsä tavoin se oli alun perin valtakunnallista levikkiä tavoitellut viikkolehti. Kesällä 1934 Ajan Suunnan yhtiö osti kokoomuslaisen Kokkola-lehden, joka päätettiin yhdistää Lakeuden Suunnan kanssa Etelä- ja Keski-Pohjanmaata varten tarkoitetuksi Pohjanmaan Suunnaksi. Sitä ennen Lakeuden Suunta toimi syys-marraskuussa 1934 määräajaksi lakkautetun Ajan Suunnan korvikkeena, jolloin se ilmestyi kuudesti viikossa IKL:n linjoille siirtyneen hämeenlinnalaisen Hämeen Sanomien kirjapainosta. Lehden päätoimittajana työskenteli Reino Ala-Kulju.
Aiheesta muualla

Lakeuden Suunta digitoituna kansalliskirjastossa
Laiyuan

| Laiyuan |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Stettiner Vulcan AG, Stettin, Saksa
Kölinlasku:  1. tammikuuta 1885
Laskettu vesille:  25. maaliskuuta 1887
Palveluskäyttöön:  1. tammikuuta 1888
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 5. helmikuuta 1895
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 900 t
Pituus:  82,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,99 m
Syväys:  5,11 m
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  270
Aseistus
Aseistus:  2 x 210 mm/L35 Krupp -tykkiä 2 x 150 mm Krupp -tykkiä 4 x 18" Schwartzkopf-torpedoputkea 8 x konekivääriä
Laiyuan (kiin. 來遠) oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston Stettinissä Saksassa vuonna 1888 valmistunut Jingyuan-luokan panssariristeilijä. Alus upposi 5. helmikuuta 1895 Weihaiwein taistelussa.
Valmistus

Laiyuan tilattiin Stettiner AG Vulcanilta Stettinistä Saksasta ja sen köli laskettiin 1. tammikuuta 1885. Alus laskettiin vesille 25. maaliskuuta 1887 ja se valmistui 1. tammikuuta 1888.
Palvelus

Laiyuanin liitettiin sisaraluksensa Jingyuanin kanssa Kiinassa Beiyangin laivastoon. Alukset kuuluivat vuonna 1889 amiraali Ding Ruchangin osastoon, joka vieraili Vladivostokissa. Alku vuodesta 1894 alus vieraili Dingyuanin ja Zhenyuanin sekä sisaraluksensa kanssa Singaporessa, mutta osaston käskettiin palaamaan Weihaiweihin ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan uhatessa.
Alus sisaraluksineen osallistui Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894, jossa se taisteli keisarillisen Japanin laivaston tykkivenettä Akagia vastaan. Laiyuanin kranaatit surmasivat japanilaisaluksen päällikön sekä kymmenen merimiestä, katkaisi maston, tuhosi komentosillan sekä teki ainakin kahdeksan reikää runkoon. Saman aikaisesti japanilaisaluksen kranaatit aiheuttivat hallitsemattoman tulipalon pakottaen Laiyuanin vetäytymään taistelusta. Alus joutui vielä japanilaisten nopean risteilijäosaston tuleen, mutta se selvisi siitä vain lievin lisävaurioin. Laiyuen pakeni muiden kiinalaisalusten mukana Lüshunkouhun korjattavaksi.
Korjausten ollessa edelleen kesken alus joutui vetäytymään Weihaiweihin Lüshunkoun taistelun päättyessä kiinalaisten tappioon. Weihaiwein taistelussa 5. helmikuuta alusta vastaan hyökkäsi kaksi japanilaista torpedovenettä, jolloin Kotakan laukaisema torpedo osui alukseen. Laiyuan kaatui vieden mukanaan 170 miehistönjäsentä.
Lakkonísia

| --- | --- |
Sijainti:  38°51′42″N, 24°28′02″E, Skýros Euboia, Keski-Kreikka Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoiset Sporadit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,009 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lakkonísia (kreik. Λακκονήσια) on kahden pienen Kreikan saaren ryhmä, joka kuuluu Pohjoisten Sporadien saariryhmään ja jonka saaret sijaitsevat Skýroksen saaren länsirannikon edustalla. Saaret ovat asumattomia. Hallinnollisesti Lakkonísian saaret kuuluvat Skýroksen kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Saariryhmää ei tule sekoittaa etelämpänä sijaitsevaan Lakkonísin saareen.
Saaret

Saariparin saaret ovat:
| Nimi | Sijainti | Pinta-ala (km²) (n> ) |
| --- | --- | --- |
| Ágios Fokás (Άγιος Φωκάς) | 38°51′40″N, 24°28′14″E | 0,005 |
| Tháleia(s) (Θάλεια(ς)) | 38°51′44″N, 24°27′51″E | 0,004 |
Seppo Lakovaara

Seppo Tapio Lakovaara (13. marraskuuta 1931 Käkisalmi – 14. joulukuuta 2008) oli perinnöllisyystieteen professori.
Lakovaaran vanhemmat olivat yliluutnantti Sulo Lakovaara ja Hilja Kiiski. Hän tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1956 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1961, lisensiaatiksi 1962 ja tohtoriksi 1963 (väitöskirjan aihe The effects of the rolled locus on the development of the compound eye and the wing of Drosophila melanogaster). Lakovaara toimi assistenttina Helsingin yliopistossa 1960-1972, geneettisen fysiologian ja sitten perinnöllisyystieteen dosenttina  1968-1978, Rockefeller-yliopiston apulaisprofessorina New Yorkissa 1970-1971 ja Oulun yliopiston perinnöllisyystieteen professorina 1972-1999. Perinnöllisyystieteen laitoksen johtaja hän oli 1972-1995 ja biologian laitoksen johtaja 1995-1999, Oulangan tutkimusaseman ja Perämeren tutkimusaseman johtokunnan jäsenenä hän toimi 1980-1995. Lakovaaralla oli myös useita kotimaisia ja kansainvälisiä oman alansa ja muita luottamustehtäviä. Lakovaara teki tutkimusmatkat Ranskaan 1972 ja 1982. Hän oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973 ja amerikkalaisen New York Academy of Sciencen jäsen vuodesta 1980.
Lakovaara oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti (1978), hänen puolisonsa vuodesta 1961 oli Liisa Immonen.
Aiheesta muualla

Seppo Lakovaaran muistokirjoitus (Arkistoitu – Internet Archive). Anssi Saura. Suomalaisen tiedeakatemian vuosikirja 2008, s. 137-138. (Viitattu 26.5.2014).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat
Lake Clarkin kansallispuisto

Lake Clark
| --- | --- |
Sijainti:  Alaska Yhdysvallat
Lähin kaupunki:  Anchorage
Pinta-ala:  16 308 km²
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Lake Clark National Park and Preserve 
Tyyppi:  national preserve (käännä suomeksi), Yhdysvaltain kansallispuisto, kansallispuisto 
Perustettu:  2. joulukuuta 1980
Kävijämäärä:  21 102 (2016)
Hallinto:  National Park Service
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lake Clarkin kansallispuisto (engl. Lake Clark National Park and Preserve) on lounaisessa Alaskassa sijaitseva kansallispuisto. Sen perusti Alaska National Interest Lands Conservation Act vuonna 1980.
Vesialueet kansallispuistossa jakaantuvat kahteen suureen vesistöön. Muutamat pohjoisosan järvet ja joet kuuluvat Kuskokwimin vesialueeseen ja liittyvät Kuskokwimjokeen. Suurin osa alueen järvistä kuuluvat osaksi Kvichakin vesialuetta. Lake Clarkiin laskee useita pieniä jokia. Lake Clarkista vesi virtaa Newhalenjokea Iliamna Lake -järveen, josta lopulta Kvichakjokea pitkin Bristolinlahteen.
Kvichakin vesialue ja erityisesti Lake Clark on elintärkeä taloudellisesti tärkeälle punalohelle. Punalohikannan suojelu olikin yksi pääsyistä puiston perustamiseen.
Kansallispuiston kattama alue on hyvin monipuolinen. Se on kolmen vuoristoisen alueen risteyskohdassa ja alueella on kolme toimivaa tulivuorta Mount Spurr, Mount Redoubt ja Mount Iliamna . Rannikolla maasto on metsäistä ja lännessä on tundran peittämää ylätasankoa.
Luonnonpuistoon ei johda teitä, joten sinne pääsee vain pienellä vesilentokoneella.
Kirjallisuutta

Bell Brian & Sherwonit Bill: Insight Guide: Alaska, s. 185-191.  APA Publications Services, 2004.  ISBN 981-4137-79-0  (englanniksi)
Yhdysvaltain kansallispuistot
Acadia
American Samoa
Arches
Badlands
Big Bend
Biscayne
Black Canyon of the Gunnison
Bryce Canyon
Canyonlands
Capitol Reef
Carlsbad Caverns
Channel Islands
Congaree
Crater Lake
Cuyahoga Valley
Death Valley
Denali
Dry Tortugas
Everglades
Gates of the Arctic
Glacier
Glacier Bay
Grand Canyon
Grand Teton
Great Basin
Great Sand Dunes
Great Smoky Mountains
Guadalupe Mountains
Haleakalā
Hawaii Volcanoes
Hot Springs
Isle Royale
Joshua Tree
Katmai
Kenai Fjords
Kings Canyon
Kobuk Valley
Lake Clark
Lassen Volcanic
Mammoth Cave
Mesa Verde
Mount Rainier
North Cascades
Olympic
Petrified Forest
Pinnacles
Redwood
Rocky Mountain
Saguaro
Sequoia
Shenandoah
Theodore Roosevelt
Virgin Islands
Voyageurs
Wind Cave
Wrangell-St. Elias
Yellowstone
Yosemite
Zion
Lakydes

Lakydes (m.kreik. Λακύδης, 200-luku eaa., kuoli n. 205 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Kyrenestä.
Lakydeestä tuli koulun johtaja Arkesilaoksen jälkeen noin vuonna 241 eaa. Hän oli uuden Akatemian perustaja. Antiikin aikaiset todisteet puhuvat kuitenkin sen puolesta, että hän yhtyi Arkesilaoksen ajatuksiin, ja kuuluisi hänkin näin keskimmäiseen Akatemiaan. Ajatusmaailmaltaan hän kuului opettajansa tavoin akatemialaisiin skeptikoihin.
Lakydes johti koulua 26 vuotta. Hän luennoi Pergamonin kuninkaan Attalos I:n hankkimassa puutarhassa, jota alettiin kutsua hänen mukaansa nimellä Lakydeion. Hänen jälkeensä koulun johtoon tulivat hänen oppilaansa Telekles ja Euandros, ja myöhemmin Hegesinos Pergamonlainen ja Karneades. Hänen sanotaan kirjoittaneen tutkielmia, mutta niistä yksikään ei ole säilynyt. Hänen sanotaan olleen hienostunut mies ja hyvä puhuja. Diogenes Laertios kertoo hänen kuolleen runsaaseen juomiseen, mutta muun muassa Eusebios kumoaa tämän, ja sanoo hänen olleen kaikessa kohtuullinen.
Aiheesta muualla

Diogenes Laertios: Lakydeen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Diogenes Laertios: Lakydeen elämäkerta (kreikaksi)
Antiikin filosofia  Platonismi
Lammasoja

| Lammasoja Ламбасручей, Lambasrutšei |
| --- | --- |
 Lammasoja
 Koordinaatit: 62°17′15″N, 34°52′40″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kunta:  Suurlahti
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Väkiluku (2012):  634
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lammasoja eli Lambasoja (ven. Ламбасру́чей, Lambasrutšei) on maaseututaajama Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Suurlahden kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen rannalla 11 kilometriä Suurlahdesta luoteeseen. Taajamassa on 634 asukasta (vuonna 2012).
Lammasoja lähikylineen mainitaan 1800-luvulla karjalaisten asuttamana. 1900-luvun alussa se kuului Suurlahden volostin Suurlahden kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 16 taloa, koulu ja 108 asukasta. Vuonna 1933 Äänisentauksen piirin Suurlahden kyläneuvostoon kuuluneessa kylässä oli 146 asukasta, jotka kaikki olivat venäläisiä. Kylän viereen perustetusta samannimisestä taajamasta tuli myöhemmin kyläneuvoston keskus. 2000-luvun alun kuntauudistuksessa Lammasojan kylähallintoalue liitettiin Suurlahden maalaiskuntaan.
Kylään johtaa sorapäällysteinen tie. Sieltä on linja-autoyhteys Suurlahteen ja Karhumäkeen. Äänisen rannalla on laivalaituri. Palveluihin kuuluvat lastentarha, vapaa-ajantalo, kirjasto, lääkintäasema ja kaksi kauppaa.
Matkijat

| Matkijat |
| --- | --- |
 Ruostesirppimatkija (Toxostoma rufum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Matkijat Mimidae  Bonaparte, 1853
Katso myös
   Matkijat Wikispeciesissä   Matkijat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Matkijat (Mimidae) on pienikokoisten varpuslintujen heimo. Niitä löytyy luonnonvaraisina Keski-, Pohjois- ja Etelä-Amerikasta. Matkijat ovat taitavia ääntelemään ja matkimaan muita ääniä.
Matkijoiden höyhenpeite on arkinen, usein harmaa tai ruskea ja joskus musta. Monilla matkijoilla on kuitenkin punainen, keltainen tai valkoinen iiris. Matkijoiden ulkomuoto muistuttaa rastaita, värityksen ja rakenteen vuoksi. Matkijoilla on yleensä kuitenkin pitempi pyrstö ja nokka, joka useilla lajeilla kaartuu alaspäin.
Matkijoilla on varpuslinnuiksi pitkät jalat, joka on sopeutuma hyppimisestä maalla niveljalkaisia ja hedelmiä etsiessä. Elinympäristö vaihtelee eri matkijoiden välillä suuresti. Kaikki matkijat rakentavat suuren sekavanoloisen risupesän maan läheisyyteen tai maahan. Munia on 2–5, jotka kuoriutuvat alle kahden viikon päästä munimisesta. Monilla on monta parittelukautta vuodessa, ja sama pari pysyy usein kauemminkin yhdessä kuin yhden parittelukauden.
Matkijoihin kuuluu 12 sukua ja 34 lajia. Suurin suku on matkijoiden suku, johon kuuluu 14 lajia.
Suvut ja lajit > Kveekarimatkijat Cinclocerthia

Harmaakveekarimatkija Cinclocerthia gutturalis
Kveekarimatkija Cinclocerthia ruficauda
Suvut ja lajit > Matkijat Mimus

| --- | --- |
 Chilenmatkija Mimus thenca  Darwininmatkija Mimus trifasciatus  Galapagosinmatkija Mimus parvulus  Isomatkija Mimus gundlachii  Kaktusmatkija Mimus longicaudatus  Kylämatkija Mimus saturninus  Patagonianmatkija Mimus patagonicus:  Sancristóbalinmatkija Mimus melanotis  Socorronmatkija Mimus graysoni  Taiturimatkija Mimus polyglottos  Tropiikkimatkija Mimus gilvus  Valkosiipimatkija Mimus triurus  Vampyyrimatkija Mimus macdonaldi  Vuorimatkija Mimus dorsalis
Suvut ja lajit > Sinimatkijat Melanotis

Naamiomatkija Melanotis hypoleucus
Sinimatkija Melanotis caerulescens
Suvut ja lajit > Sirppimatkijat Toxostoma

| --- | --- |
 Aavikkosirppimatkija Toxostoma lecontei  Arosirppimatkija Toxostoma bendirei  Cozumelinsirppimatkija Toxostoma guttatum  Kaktussirppimatkija Toxostoma cinereum  Kaliforniansirppimatkija Toxostoma redivivum:  Lavertajasirppimatkija Toxostoma curvirostre  Meksikonsirppimatkija Toxostoma longirostre  Pajusirppimatkija Toxostoma crissale  Ruostesirppimatkija Toxostoma rufum  Täpläsirppimatkija Toxostoma ocellatum
Suvut ja lajit > Lajeja, joilla on omat sukunsa

| --- | --- |
 Keltanokkamatkija Margarops fuscatus  Marunamatkija Oreoscoptes montanus  Naukumatkija Dumetella carolinensis:  Silkkimatkija Melanoptila glabrirostris  Suomurintamatkija Allenia fusca  Valkorintamatkija Ramphocinclus brachyurus
Matka manalaan

| Matka manalaan eli Tyranni> Κατάπλους ἢ Τύραννος.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Lukianos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  satiiri
Julkaistu:  100-luku
Suomennos
Suomentaja:  Aapo Junkola
Julkaistu:  1996
ISBN:  952-90-8072-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Matka manalaan eli Tyranni (m.kreik. Κατάπλους ἢ Τύραννος; lat. Cataplus) on Lukianoksen kirjoittama satiiri, joka sijoittuu nimensä mukaisesti Haadekseen eli manalaan.
Historia

Lukianos eli ja kirjoitti 100-luvulla. Hänet tunnetaan ennen kaikkea satiireistaan. Matka manalaan perustuu mahdollisesti Menippoksen niin kutsuttua menippolaista satiiria edustaneeseen, sittemmin kadonneeseen teokseen Nekyia. Lukianos oli käyttänyt kyseistä teosta hyödykseen myös kirjoittaessaan omaa teostaan Menippos eli Nekyomanteia, ja sijoitti mahdollisesti ylijäänyttä aineistoa tähän toiseen satiiriinsa. Tyylillisesti ja tapahtumapaikkansa osalta teos muistuttaa myös Lukianoksen teosta Kuolleiden keskusteluja.
Sisältö

Lukianoksen teos on muodoltaan dialogi eli keskustelu. Se on jaettu 29 lyhyeen lukuun. Teoksessa esiintyvät Kharon, Klotho, Hermes, Rhadamanthys, Teisifone, Megapenthes, Kyniskos, Mikyllos, Vuode, Lamppu sekä joukko kuolleita.
Kharon ja Klotho ihmettelevät, miksi kuolleita Haadeen valtakuntaan saatteleva Hermes viipyy. Käy ilmi, että tällä on ollut vaikeuksia saada juuri kuollut tyranni Megapenthes raahattua Haadeeseen. Megapenthes yrittää anella itselleen jatkoaikaa elämään erilaisin perustein: hän haluaisi saattaa sotansa ja rakennusprojektinsa loppuun, paljastaa rahakätkönsä sijainnin vaimolleen sekä järjestää itselleen hienon hautamausoleumin. Hänelle ei kuitenkaan myönnetä lupaa palata maan päälle edes hetkeksi, ja hänet raahataan Kharonin lauttaan. Köyhä suutari Mikyllos riemuitsee, että osat ovat kuoleman jälkeen vaihtuneet; hänellä itsellään ei ollut mitään syytä viivytellä, kun taas maan päällä kerran kadehditut tyrannit menettävät kuoltuaan kaiken onnensa ja loistonsa. Megapenthestä ärsytetään myös lisää kertomalla kaikesta siitä, mitä hänen perinnölleen maan päällä tulee tapahtumaan; käy ilmi, ettei tyrannilla ole koskaan oikeita ystäviä.
Tämän jälkeen Mikyllos ja Megapenthes sekä kuolleiden joukkoon myös kuuluva filosofi Kyniskos saapuvat tuomittavaksi Rhadamanthyksen eteen. Rhadamanthys tutkii sielujen polttomerkeistä, millainen näiden elämä on ollut. Kyniskos toimii Megapentheen syyttäjänä tämän rikoksista; todistajina puolestaan toimivat Megapentheen Vuode ja Lamppu, jotka olivat nähneet kaikki tämän teot. Megapentheen rangaistus on, ettei hän saa juoda Lethe-joen (”Unohdus”) vettä, vaan joutuu muistelemaan sekä menetettyä onneaan että tekosiaan.
Kirjallisuutta > Suomennos

Lukianos: Matka manalaan eli tyranni. Teoksessa Lukianos: Satiireja.  (Sisältää teokset: Prometheus; Uni eli Kukko; Pariksen valinta; Zeus tutkittavana; Kharon; Viisauksia kaupan; Matka manalaan eli tyranni; sekä Ikaromenippos eli taivaankulkija. Kreikan kielestä suomentanut Aapo Junkola. Käännöksen tarkistus ja esipuhe: Martti Leiwo)  Tampere:  A. Junkola, 1996.  ISBN 952-90-8072-7
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä

Lucian: The Downward Journey or The Tyrant. Teoksessa Lucian: Works.  (Volume II. Loeb Classical Library)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1915; 1960.  0674990609  Teoksen verkkoversio. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Lucian: Voyage to the Lower World. Teoksessa  Lucian of Samosata: Works.  (Volume 1)  Echo Library, 2007.  ISBN 1406861723  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Lucian: Cataplus. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Lucian: Voyage to the Lower World. (englanniksi)
Lallin pidot

| Lallin pidot: Elämys- ja ruokamatka Suomen esihistoriaan |
| --- | --- |

Kirjailija:  Turkka Aaltonen ja Martti Arkko
Kustantaja:  Edita
Julkaistu:  2001
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  160
ISBN:  951-37-3106-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lallin pidot: Elämys- ja ruokamatka Suomen esihistoriaan on Editan vuonna 2001 julkaisema kirja, joka kertoo suomalaisten esivanhempien tavoista, ravinnosta ja ruoanlaittotavoista. Kirja sivuaa lyhyesti myös asumuksia, vaatetusta ja muita elinoloja. Kirjan tarkoitus on lisätä tietoa muinaisruokien valmistuksesta.
Kirjan toinen puolisko sisältää ruokaohjeita, joiden mukaisia ruoat saattoivat muinoin olla. Lähellä nykyajan ruokia ovat esimerkiksi nauris-ruispuuro, talkkunavelli, hapan veripalttu, kapakalamuhennos ja herneleipä.
Teoksen kirjoittaja Turkka Aaltonen on ruoka- ja eräperinteen tuntija. Piirroskuvituksen kirjaan on tehnyt Martti Arkko, jonka taiteen aiheita ovat olleet luonto ja menneisyys.
Kirjan nimi tulee vuosina 1995 ja 1997 Eurassa järjestetyistä Lallin pidoista, jotka olivat Satakunnan Keskustanaisten ja maakuntalehti Lallin järjestämä muinaisruokatapahtuma. Kirjan lopussa on kuvaus tapahtumasta ruokalistoineen.
Aiheesta muualla

Satu Lidman: Majavanhäntää ja peuranpääsoppaa muinaissuomalaisittain. Agricolan kirja-arvostelut 28.11.2001.
Marvel Comics

| Marvel Comics |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  tytäryhtiö
Perustettu:  1939 (nimellä Timely Comics)
Perustaja:  Martin Goodman
Avainhenkilöt:  C. B. Cebulski (päätoimittaja)
Kotipaikka:  New York, New York
Toimiala:  Sarjakuvat
Omistaja:  The Walt Disney Company
Kotisivu:  www.marvel.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Marvel Comics on yhdysvaltalainen sarjakuvakustantamo. Se on osa Marvel Entertainment, LLC -yhtiötä, jonka nykyään omistaa The Walt Disney Company.
Kustantamon kuuluisimpiin sarjakuviin kuuluvat Fantastic Four (Ihmeneloset), The Amazing Spider-Man (Hämähäkkimies), The Incredible Hulk (Hulk), Iron Man (Rautamies), Daredevil, Ghost Rider (Aaveajaja), Thor, Captain America (Kapteeni Amerikka) ja X-Men (Ryhmä-X).
Aina 1960-luvulta lähtien Marvel on ollut toinen Amerikan suurista sarjakuvakustantamoista DC Comicsin ohella.
Yhtiö on ollut olemassa eri nimillä vuodesta 1939 lähtien, mutta nousi isoksi tekijäksi supersankarisarjakuvien myötä 1960-luvulla käsikirjoittaja Stan Leen ja piirtäjä Jack Kirbyn luomusten avulla.
Marvel-kustantamon päämaja sijaitsee New Yorkissa.