stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hudson Motor Car Company
Historia

Kauppias Joseph L. Hudson, Howard Coffin, George W. Dunham ja Roy E. Chapin perustivat pääasiassa Hudsonin rahoittaman yrityksen 20. helmikuuta 1909 Detroitissa Michiganissa.  Seuraavana vuonna yhtiö oli jo Yhdysvaltojen  11. suurin autonvalmistaja.
Sen edullisempi rinnakkainen tuotemerkki Essex, myöhemmin Terraplane, esiteltiin vuonna 1919. Edulliset teräskoriset umpiautot haastoivat myynnillään kymmenen vuotta myöhemmin jo Chevroletin aseman.
Essexillä oli tehtaita myös Kanadassa Isossa-Britanniassa ja Belgiassa. Vuonna 1929 tämä  teki Hudsonista Fordin ja Chevroletin jälkeen Yhdysvaltain kolmanneksi suurimman autonvalmistajan.
Hudson esitteli lukuisia autotekniikan innovaatioita, kuten ensimmäinen tasapainotettu kampiakseli, kaksipiirijarrut, ja öljynpaineen ja latauksen varoitusvalot kojelaudassa.
Sen matalalla step down-korilla  varustetut autot hallitsivat NASCAR -kilparatoja vuosina 1951-1954, mutta niiden yhtenäisen rungon ja korin muuntelu asiakaskunnan nopeasti muuttuvien toiveiden mukaisiksi oli vaikeaa, eikä Hudsonin tehokas R6-moottori enää tyydyttänyt V8-moottoreita haluavaa asiakaskuntaa. Myös paljon resursseja sitoneet Carrozzeria Touring -korilla varustettu Italia-loistoauto (prototyyppi ynnä 25 tuotantoautoa) sekä raskaalla 16 miljoonan Yhdysvaltain_dollarin panostuksella suuremman Hornet-malliston tavoin ylisuunniteltu , suurin odotuksin esitelty uusi pieni Hudson Jet epäonnistuivat markkinoilla. Hudsonin muotoilujohtaja Frank Spring ihaili Euroopan automuotoilun virtauksia, jotka eivät vastanneet Yhdysvaltain makutottumuksia.
Kriisiin ajautunut yhtymä yhdistyi vuonna 1954 Nash-Kelvinator_Corporationin kanssa American Motors Corporationiksi, joka lakkautti Nash-mallien rinnakkaisversioiksi jääneiden Hudson -autojen valmistuksen kesäkuussa 1957. Vuonna 1987 AMC sulautui Chrysler Corporation -yhtymään.
Galleria

Joseph L. Hudson n. 1891
Herbert Hoover ja kt-ministeri Roy Chapin 1932
Ensimmäinen Hudson-tehdas 1909
1910 Hudson Model 20 Roadster
1917 Hudson Phaeton
1924 Essex (Norja)
1929 Hudson Roadster
1929 Hudson Model R Landau Sedan
1931 Essex Super Six
1934 Hudson Eight Convertible Coupe
1934 Terraplane K-coupe
1938 Hudson 112
1939 Hudson Country Club Six 93 Convertible Coupe
1941 Hudson Coupe
1949 Hudson Commodore 4d-Sedan
1953 Hudson Super Wasp Hollywood 2d
Hudson Hornet kilpa-auto
1954 Hudson Jet (vas, mm.)
1954 Hudson Italia
1957 Hudson Hornet
Aiheesta muualla

Jay Leno`s Garage: 1953 Hudson Hornet 2d, esittely ja ajo; 28:45 min (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Isabelle Faust

Isabelle Faust
Isabelle Faust (s. 1972 Esslingen) on saksalainen viulisti.
Faustin opettajia olivat Dénes Zsigmondy ja Christoph Poppen. Faust perusti oman jousikvartettinsa 11-vuotiaana. Vuonna 1987 hän voitti Leopold Mozart -kilpailun ja vuonna 1993 Paganini-kilpailun. Jälkimmäisen voiton jälkeen hän suuntasi Ranskaan. Kilpailumenestyksensä myötä Faust alkoi saada kutsuja esiintymään johtavien orkesterien, kuten Berliinin filharmonikkojen, Bostonin sinfoniaorkesterin, NHK:n sinfoniaorkesterin, Freiburgin barokkiorkesterin ja Euroopan kamariorkesterin kanssa. Vuonna 1995 hän teki Yhdysvaltain-debyyttinsä Utahin sinfoniaorkesterin kanssa. Vuonna 1997 Faust julkaisi ensimmäisen levytyksensä. Se koostui Ewa Kupiecin kanssa soitetuista Béla Bartókin viulusonaateista. Levyn myötä Faust sai Gramophone-lehdeltä Vuoden nuoren artistin tunnustuksen. Myöhemmin hän on muun muassa saanut Aleksandr Melnikovin kanssa tekemistään Ludwig van Beethovenin sonaattien levytyksistä Echo Klassik -palkinnon, Gramophonen palkinnon ja Grammy-ehdokkuuden. Faust palkittiin vuonna 2010 Diapason d'Orilla soololevytyksestään Johann Sebastian Bachin partitoista ja sonaateista. Myös Faustin levytys Beethovenin ja Alban Bergin konsertoista toi hänelle useita palkintoja.
Faustin ohjelmisto on ulottunut barokkimusiikista uusiin teoksiin. Hän on esiintynyt myös historiallisin soittimin. Säveltäjiä, joiden teoksia Faust on kantaesittänyt, ovat olleet Werner Egk, Jörg Widmann, Thomas Larcher, Michael Jarrell., Ondřej Adámek, Marco Stroppa, Oscar Strasnoy ja Beat Furrer. György Kurtágin Kafka Fragmentsin Faust on tulkinnut sopraano Anna Prohaskan kanssa. Faust on edistänyt aktiivisesti György Ligetin, Morton Feldmanin, Luigi Nonon ja Giacinto Scelsin teosten näkyvyyttä. Hän on myös nostanut esiin vähälle huomiolle jääneitä teoksia, kuten André Jolivetin viulukonserton.
Kapellimestareista Faustin yhteistyökumppaneina ovat toimineet muiden muassa John Eliot Gardiner, Philippe Herreweghe, Daniel Harding, Bernard Haitink, Andris Nelsons ja Claudio Abbado. Vuonna 2016 Faustista tuli Mahler-kamariorkesterin taiteellinen kumppani. Faustin esityksissään käyttämä instrumentti on vuoden 1704 Stradivarius-viulu "Sleeping Beauty", jonka hänelle lainasi Baden-Württembergin L-Bank. Vuonna 2004 Faust aloitti opettamisen Berliinin taideyliopistossa. Hänen veljensä on alttoviulisti Boris Faust.
Igor Țîgîrlaș

Igor Țîgîrlaș
Igor Țîgîrlaș (s. 24. helmikuuta 1984 Chișinău, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) on moldovalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa vuonna 2019 romanialaisessa Poli Timișoarassa. Hän on pelannut myös kotimaassaan sekä lisäksi Ukrainassa, Latviassa, Valko-Venäjällä ja Kazakstanissa.
Țîgîrlaș on pelannut Moldovan maajoukkueessa 23 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin vuosina 2007–2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Igor Țîgîrlaș Wikimedia Commonsissa
Igor Țîgîrlașin esittely Metalurh Zaporižžjan sivustolla[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Hiekkaharju

| Hiekkaharju> Sandkulla |
| --- | --- |
 Hiekkaharjun asuinrakennuksia Tarhurintien varrella.
 Kaupungin kartta, jossa Hiekkaharju korostettuna.
Kaupunki:  Vantaa
Suuralue:  Tikkurilan suuralue
Kaupunginosa nro:  60
Pinta-ala:  1,5 km² 
Väkiluku:  5 333 (31.12.2023)
Työpaikkoja:  457 kpl   (31.12.2017)
Postinumero(t):  01350
Lähialueet:  Tikkurila, Jokiniemi, Simonkylä, Koivukylä, Viertola, Havukoski
Hiekkaharju (ruots. Sandkulla) on Vantaan Tikkurilan suuralueen kaupungin­osa Tikkurilan pohjois­puolella pää­radan länsi­puolella. Hiekka­harjun pohjois­osassa ovat Rekolan­ojan laakson viljely­alueet (Malmi­pelto). Noin 5 400 asukkaan kaupungin­osan nimeä kantava lähi­junien käyttämä Hiekkaharjun rautatieasema sijaitsee naapuri­kaupungin­osa Joki­niemen puolella.
Luonto

Hiekkaharjun pohjoisosassa sijaitsee Rekolanojan laakso, jonka paikallinen nimitys on Malmipelto. Peltoaukean keskellä virtaa Rekolanoja, jolla on edustava vesikasvillisuus. Puroa reunustavat puronvarsilehdot. Muun muassa pääkaupunkiseudulla harvinainen heinälaji korpinurmikka kasvaa puron laidalla olevassa metsässä. Alueella on runsas linnusto, johon kuuluu esimerkiksi silmälläpidettävä rantasipi. Aiemmin hyvin mutkikkaan puron uomaa on tehty sittemmin suoremmaksi, mistä jäljelle on jäänyt joitakin umpeen kasvavia makkarajärviä. Malmimäen harju on ollut aiemmin hiekanottoalue, mutta se on sittemmin maisemoitu metsäiseksi puistoalueeksi.
Historia

Hiekkaharju on saanut nimensä sijainnistaan noin 60 kilo­metrin mittaisen harjun kohdalla. Tosin harju on alueella tasoittunut jää­kauden jälkeisten meri­vaiheiden takia matalaksi, ja siitä on sotien jälkeen tuhottu pitkiä pätkiä hiekan­oton vuoksi. Esimerkiksi harjuun kuulunut suuri Malmi­mäki on kaivettu lähes kokonaan pois, lukuun ottamatta sen yhtä kulmaa joka on hiekan­oton loputtua säilytetty ja maisemoitu. [lähde? ]
1400-luvulla kolme talon­poikaa, Anders Räckhals, Hans Madelin ja Michel Redesven, lahjoittivat kirkolle maitaan Rekolassa ja Hiekka­harjussa. Tästä syntyi merkittävä kirkon maan­omistus Hiekka­harjun alueen pohjois- eli pelto-osassa (kaava-alue Hiekka­harju 5).
Alun perin Hiekkaharju oli vain rauta­tie­seisakkeen nimi, koko kaupunginosaa alettiin kutsua tällä nimellä sotien jälkeen. Rauta­tie­yhteyksien ansiosta alueelle levisi oma­koti­talo­asutusta 1920- ja 1930-luvuilla. 1950-luvulta lähtien Hiekka­harjuun on rakennettu myös tiivistä kerros­taloasutusta, [lähde? ] joka kuitenkin rajoittuu pää­tie Hiekka­harjuntien varteen Tikkurilassa sekä Hiekka­harjun aseman ja ostos­keskuksen ympäristöön.
Entisille seura­kunnan pelloille Hiekkaharjun pohjois­osaan pää­radan ja Talvikki­tien väliin nousi 2010-luvun taitteessa uusi puisto­mainen alue, Tarhurin­puisto (Träd­gårds­mästar­parken). Alue koostuu pää­osin enintään neljä­kerroksisista kerros­taloista. Tarhurin­puiston etelä­osassa on myös uusia oma­koti­taloja. Tarhurin­puistosta suunniteltiin oma­koti­taloalueen puisto­mainen jatke. Vanhaa peltoa halkova sora­tie Koivukylään levennettiin puisto­tieksi ja valaistiin vuonna 2018. [lähde? ]
Palvelut

Hiekka­harjun alueen palvelut ja liikkeet sijoittuvat aseman ympäristöön, jossa on vuonna 1969 rakennettu rakennus­historiallisesti arvokas ostos­keskus. Ostos­keskukseen kuuluvat lähi­kauppa, kioski ja baari. Enemmän palveluita löytyy läheisestä Simonkylän ostos­keskuksesta sekä Tikkurilan keskustasta parin kilometrin päässä. Hiekka­harjun urheilu­kenttä tarjoaa mahdollisuuden yleis­urheiluun ja esimerkiksi kori­palloon, talvisin myös luisteluun. Liikunta­puiston yhteyteen kuuluvat myös golf­kenttä sekä tennis- ja squash-hallit, moni­toimi­halli ja kunto­sali. Lähellä sijaitsee myös Tikkurilan urheilupuisto uima­halleineen.
Kaupungin­osassa sijaitsee Hiekkaharjun koulu ja muutama päivä­koti. Aseman lähettyvillä on Tikkurilan lukio.
Useiden alueen palveluiden, oppilaitosten ja maa­merkkien nimet risteävät naapuri­kaupungin­osien kanssa. Hiekka­harjun rauta­tie­asema ja Tikkurilan lukio kuuluvat virallisesti Joki­niemeen, ja Hiekka­harjun nimeä kantava liikunta­puisto ja golf­kenttä sijaitsevat rauta­tie­aseman koillis­puolella, Joki­niemen ja Havu­kosken kaupungin­osissa. Myös Vantaan ammattiopisto Varian pää­toimi­piste, joka on entiseltä nimeltään Hiekka­harjun ammatti­koulu, sijaitsee Joki­niemessä. Alueen maa­merkki, kauas näkyvä Hiekkaharjun vesitorni, on virallisesti Simon­kylän puolella.
Liikenneyhteydet

Hiekka­harjun rauta­tie­asema kuuluu Keravan kaupunkirataan ja Kehärataan. Asemalta on suora lähi­juna­yhteys Keravalle ja Helsinkiin sekä Kehä­rataa pitkin lento­asemalle ja Länsi-Vantaalle, kuten Myyr­mäkeen. Tikkurilan asema on noin minuutin mittaisen juna­matkan päässä. Juna­yhteyksien lisäksi aluetta palvelee kolme täydentävää bussi­linjaa, jotka liikennöivät muun muassa Tikkurilaan, Simonkylään sekä Havukoskelle ja  Peijaksen sairaalaan.
619 Tikkurila – Hiekkaharju – Simonsilta
625 palvelulinja, Tikkurila – Hiekkaharju – Koivukylä – Peijas – Rekolanmäki
735 Tikkurila – Koivukylä - Korso - Mikkola
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiekkaharju Wikimedia Commonsissa
Tarhurin­puiston uusi asuin­alue rakennettiin 2010-luvulla seura­kunnan entisille pelloille Hiekka­harjun koillis­osaan.
Hiekkaharjun rautatieasema sijaitsee nimestään huolimatta Joki­niemen puolella.
Igors Tarasovs

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 16. lokakuuta 1988 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Riika, Neuvosto-Latvia, Neuvostoliitto
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 191 cm
Seura
Seura: KuPS
Junioriseurat
: JFC Skonto
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2011 | Skonto FC | 84 | (11) |
| 2007-2008 | → JFK Olimps (laina) | 50 | (2) |
| 2012 | Simurq PFC | 14 | (3) |
| 2012-2013 | FK Ventspils | 37 | (8) |
| 2014 | FK Neman Grodno | 27 | (1) |
| 2014–2016 | Jagiellonia Białystok | 41 | (3) |
| 2016–2017 | Giresunspor | 15 | (2) |
| 2017-2019 | Śląsk Wrocław | 52 | (2) |
| 2019 | FK Spartaks Jūrmala | 10 | (3) |
| 2020 | Kaposvári Rákóczi FC | 7 | (0) |
| 2020 | KuPS | 8 | (0) |
| 2020 | → FC KuFu-78 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 10. marraskuuta 2020.
Igors Tarasovs (s. 16. lokakuuta 1988 Riika, Neuvostoliitto) on latvialainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Saavutukset

Virslīga (Latvia):
Latvian mestaruus: 2010 Skonto FC:n ja 2013 FK Ventspilsin riveissä
Latvijas kaus: 2013 FK Ventspilsin riveissä
Ekstraklasa (Puola):
Puolan mestaruuspronssia: 2016 Jagiellonia Białystokin riveissä
Veikkausliiga (Suomi):
Suomen mestaruuspronssia:2020
Hugo Montenegro

Frank Rodowicz ja Hugo Montenegro (oikealla)
Hugo Montenegro (2. syyskuuta 1925 – 6. helmikuuta 1981) oli New Yorkissa syntynyt säveltäjä, sovittaja ja orkesterinjohtaja, joka parhaiten muistetaan hänen elokuvamusiikkisävellyksistään 60-luvulla ja erityisesti hänen versioistaan Ennio Morriconen sävellyksistä Sergio Leonen spagettiwesterneihin.
Montenegro aloitti musiikkiuransa Yhdysvaltain laivastossa, jossa hän muun muassa sovitti musiikkia erilaisille kokoonpanoille. Laivaston jälkeen hän opiskeli Manhattan Collegessa, jonka jälkeen hän toimi New Yorkissa Columbia Records –levy-yhtiössä henkilöstöpäällikkönä André Kostelanetzin alaisuudessa. Tämä johti lopulta hänet toimimaan orkesterinjohtajana ja sovittajana monille levy-yhtiön artisteille, nimekkäimpänä Harry Belafonte.
50-luvun puolivälissä Montenegro teki jo omia levytyksiä viihdeorkesterin kanssa. 60-luvun puolivälissä Montenegro muutti Kaliforniaan ja alkoi säveltää musiikkia elokuviin, aloittaen Otto Premingerin elokuvassa Hurry Sundown vuonna 1967.
The Good, the Bad and the Ugly

Vuonna 1967 Montenegro levytti version Ennio Morriconen sävellyksestä samannimiseen elokuvaan The Good, the Bad and the Ugly (Hyvät, pahat ja rumat). Singlelevy oli suuri hitti, joka nousi sijalle 1 Britanniassa ja sijalle 2 Yhdysvalloissa. Yhteensä kansainvälisesti sitä myytiin yli miljoona kappaletta.  Sovituksen erikoisuuksia ovat siinä käytetyt soolosoittimet eli okariina ja piccolotrumpetti.
Samoihin aikoihin Sergio Leonen elokuvan Yhdysvaltain ensi-illan kanssa vuodenvaihteessa 1967-1968 julkaistiin Hugo Montenegron ja orkesterin vinyylilevy Music from "The Good, the Bad and the Ugly" & "A Fistful of Dollars" & "For a Few Dollars More". Kokoelma Ennio Morriconen sävellyksistä Sergio Leonen ohjaamiin elokuviin nousi vuoden 1968 keväällä Yhdysvaltojen Top Teniin. For a Few Dollars More elokuvan pääteema oli julkaistu aikaisemmin myös singlenä.
Hugo Montenegron versiot em. elokuvien kappaleista mielletään yleensä elokuvien soundtrackeiksi. Elokuvien ”oikeakin” soundtrack-levy ilmestyi muun muassa Italian ensi-illan jälkeen v. 1966, mutta ne eivät ole olleet Hugo Montenegron versioihin verrattavia kaupallisia tai taiteellisia menestyksiä.[lähde? ]
Myöhemmin samana vuonna Montenegro julkaisi singlen perustuen Ted Postin ohjaaman lännenelokuvan Hang ’Em High tunnusteemaan. Single ja samanniminen albumi eivät olleet edellisten levyjen kaltaisia hittejä.
Elokuvamusiikin säveltämisen ohella HM:n levytystuotanto jatkui monipuolistuen musikaalikappaleista elektroniseen musiikiin. Hugo Montenegro sävelsi ja levytti kuolemaansa asti v. 1981. Hän kuoli keuhkolaajentumaan, jota hän sairasti useita vuosia.
Aiheesta muualla

www.spaceagepop.com Hugo Montenegro
Illeana Douglas

| Illeana Douglas |
| --- | --- |
 Illeana Douglas vuonna 2009.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Illeana Hesselberg
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1965 (ikä 59) Quincy, Massachusetts, Yhdysvallat
Ammatti:  Näyttelijä
Aiheesta muualla
Kotisivu
Illeana Douglas (oikealta sukunimeltään Hesselberg, s. 25. heinäkuuta 1965 Quincy, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on ollut ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi televisiosarjasta Mullan alla. Tunnetuimpia elokuvia joissa Douglas on näytellyt ovat muun muassa Mafiaveljet, Cape Fear, Elossa sekä Hinnalla millä hyvänsä.
Douglas on kaksinkertaisen Oscar-voittajan, näyttelijä Melvyn Douglasin lapsenlapsi. 1990-luvulla Douglas seurusteli elokuvaohjaaja Martin Scorsesen kanssa noin 10 vuoden ajan.
Valikoitu filmografia[lähde? ] > Elokuvat

Kristuksen viimeinen kiusaus (The Last Temptation of Christ, 1988)
New York Stories (1989)
Mafiaveljet (Goodfellas, 1990)
Cape Fear (1991)
Elossa (Alive, 1993)
Hinnalla millä hyvänsä (To Die For, 1995)
Picture Perfect (1997)
Viesti mereltä (Message in a Bottle, 1999)
Ghost World (2001)
Dummy (2003)
She's Funny That Way (2014)
Valikoitu filmografia[lähde? ] > Televisiosarjat

Seinfeld (1998)
Action (1999–2000)
Frasier (2001)
Mullan alla (Six Feet Under, 2001–2005)
Ruma Betty (Ugly Betty, 2007)
C.S.I. (CSI: Crime Scene Investigation, 2013)
Greyn anatomia (Grey's Anatomy, 2013)
Tervetuloa Ruotsiin! (Welcome to Sweden, 2014–2015)
Moderni perhe (Modern Family, 2016)
Simpsonit (The Simpsons, 2019)
Goliath (2019)
Iso-Enskeri

Iso-Enskeri
| --- | --- |
Muut nimet:  Stora Enskär
Sijainti:  61°40.6′N, 021°22.6′E, Pori Satakunta Suomi
Saariryhmä:  Gummandoora
Merialue:  Selkämeri
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Iso-Enskeri (ruots. Stora Enskär) on Porin kaupunkiin kuuluva saari Selkämerellä. Se sijaitsee Tahkoluodosta pohjoiseen, Anttooran edustalla entisen Ahlaisten kunnan merialueella. Metsäinen saari on täysin asumaton. Kesäisin saarelle järjestetään risteilymatkoja. Osa saaresta kuuluu Selkämeren kansallispuistoon.
Illoistenjärvi

| Illoistenjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Turku 
Koordinaatit:  60°24′16″N, 22°12′06″E
Järvinumero:  95.110.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  0  m 
 fiIlloistenjärvi 
Illoistenjärvi (ruots. Illoissjön) sijaitsee Hirvensalon saaren keskiosassa Turussa. Järvi on pinta-alaltaan vain noin 9 hehtaaria. Järvi on hyvin matala. Sen keskisyvyys on 1,8 metriä ja syvin kohta 2,5 metriä. Illoistenjärvi on rehevä ja se kärsii ajoittain myös hapen puutteesta.
Paikalliset asukkaat arvelevat järven veden pilaantumisen syyksi rannalle vuonna 1947 perustetun Rothbergin kahvipannutehtaan ja myöhemmän pesulan päästöjä. Molemmat yritykset on jo kauan sitten lopetettu.
Aiheesta muualla

Illoistenjärven tilan kartoitus ja toimenpide-ehdotukset
Iiro irti

| Iiro irti |
| --- | --- |
Kestoaika:  50 minuuttia
Pääosissa:  Iiro Rantala
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle Teema
Esitetty:  13. kesäkuuta 2010 – 18. syyskuuta 2011
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  13
Aiheesta muualla
IMDb 
Iiro irti vuosina 2010–2011 Yle Teema-kanavalla esitetty televisio-ohjelma, jonka pääosassa on Iiro Rantala. Ohjelmassa Rantala matkaa keikkabussillaan ympäri Suomea soittamassa eri artistien keikoilla.
Jaksot > Ensimmäinen tuotantokausi

| Jakso | Paikkakunta | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Huittinen | 13. kesäkuuta 2010 |
| 2. | Hämeenlinna | 18. heinäkuuta 2010 |
| 3. | Turku | 15. elokuuta 2010 |
| 4. | Joensuu | 29. elokuuta 2010 |
| 5. | Tammisaari | 12. syyskuuta 2010 |
Jaksot > Toinen tuotantokausi

| Jakso | Paikkakunta | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Levi | 31. heinäkuuta 2011 |
| 2. | Lahti | 7. elokuuta 2011 |
| 3. | Helsinki | 14. elokuuta 2011 |
| 4. | Turku | 21. elokuuta 2011 |
| 5. | Sipoo | 28. elokuuta 2011 |
| 6. | Rauma | 4. syyskuuta 2011 |
| 7. | Nauvo | 11. syyskuuta 2011 |
| 8. | Tampere | 18. syyskuuta 2011 |
Aiheesta muualla

Iiro irti Ylen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ipanapa 3

| Ipanapa 3 Eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 10. marraskuuta 2010
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Lasse Kurki
 Tyylilaji: lastenmusiikki
 Kesto: 44.40
 Levy-yhtiö: Sony Music
  muut julkaisut
| Ipanapa 2 2007 | Ipanapa 3 2008 | Ipanapa räp 2013 |
Ipanapa 3 on 10. marraskuuta 2010 julkaistu lasten musiikkikokoelmalevy. Levyllä esiintyvät Pariisin kevät, Maritta Kuula, Paula Koivuniemi, Otto Grundström, Hevisaurus ja Hanna Pakarinen, Seppo Salmi ja Elina Katajamäki, Suvi Isotalo, Scandinavian Music Group, Anna Kuoppamäki, Risto ja Inka Ylihärsilä, Tea Hiilloste ja Kana, Neiti Saana, Timo Rautiainen ja Anna Puu.
Kappaleet

Teippileikki – 4.19 (esittäjä Pariisin kevät)
Kaksi matoa – 3.17 (esittäjä Maritta Kuula)
Isona – 3.21 (esittäjä Paula Koivuniemi)
Pyykättävää – 3.06 (esittäjä Otto Grundström)
Kimalainen ja kärpässieni – 3.58 (esittäjä Hevisaurus ja Hanna Pakarinen)
Hiiri kiireinen – 1.57 (esittäjä Seppo Salmi ja Elina Katajamäki)
Ulvova puu – 3.24 (esittäjä Suvi Isotalo)
Alabasteri-orkesteri – 3.11 (esittäjä Scandinavian Music Group)
Suuri on avaruus – 3.38 (esittäjä Anna Kuoppamäki)
Hönttimöntiäinen – 0.49 (esittäjä Risto ja Inka Ylihärsilä)
Mehudisco – 3.14 (esittäjä Tea Hiilloste ja Kana)
Aakkostanssi – 2.00 (esittäjä Neiti Saana)
Uimaan aamutuimaan – 2.37 (esittäjä Timo Rautiainen)
Pieni ja hento ote – 5.49 (esittäjä Anna Puu)
Iso-Evo

Iso-Evo on kylä entisessä Lammin kunnassa Kanta-Hämeessä.
Kylä on syntynyt historian saatossa Evojoen varrelle, joka vuodesta 1892 oli merkittävä puutavaran kuljetusreitti 1960-luvulle asti. Tosin kylän asutus on peräisin jo huomattavasti varhaisemmalta ajalta. Samat suvut ovat asuttaneet kylää jo satojen vuosien ajan. Lapsiperheitä kylällä on enää muutama ja väestö ikääntyy.
Iso-Evon ympäristö koostuu pääasiassa viljellystä peltomaasta sekä hoitometsistä. Iso-Evon ja Evon kylät lasketaan paikallisestikin usein samaksi kyläksi, vaikka käytännössä Evon kylään on matkaa noin neljä kilometriä.
Kylässä on myös kotiseutuneuvos, jonka nimi on Uljas Kiuru (kuollut).[lähde? ]
Illuka

| Illuka vald |
| --- | --- |
 Pühtitsan nunnaluostari
 lippu:  vaakuna
 Illukan kunta sijaitsi Itä-Virumaalla.
 Koordinaatit: 59°14′N, 27°29′E 
Valtio:  Viro
Maakunta:  Itä-Virumaa
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  entinen kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  543,82 km²
Väkiluku (2010):  958
 – Väestötiheys:  2 as./km²
 
 www.illukavv.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Illuka (saks. Illuck) oli kunta Itä-Virumaan maakunnassa, Virossa. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Alajõen, Iisakun, Illukan, Mäetagusen ja Tudulinnan kunnat yhdistyivät Alutagusen kunnaksi.
Illukan asukasluku oli 958 (2010), pinta-ala 543,82 neliökilometriä ja asukastiheys 1,8 asukasta neliökilometrillä. Kunnan kaakkoiskulmassa sijaitsevasta Vasknarvan kylästä saa alkunsa Narvanjoki, jota pitkin Peipsijärven vedet virtaavat Suomenlahteen. Narvajoen vastarannalla on Venäjä.
Tunnetuin Illukan alueen nähtävyys on Pühtitsan nunnaluostari Kuremäen kylässä. Muita nähtävyyksiä ovat Kurtnan järviensuojelualue sekä Puhatun ja Agusalun suonsuojelualueet.
Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Illukan kunnassa oli 868 asukasta, joista 474 (54,6 %) oli virolaisia, 330 (38,0 %) venäläisiä ja 60 (6,9 %) muita kansallisuuksia.
Iisakki Kaivola

| Iisakki Kaivola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1996 (ikä 28)
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Pituus:  190cm
Paino:  85kg
Laji:  Jääpallo
Seura:  Akilles Bandy
Iisakki Kaivola (s. 28. huhtikuuta 1996) on suomalainen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä tai keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Bandyliigassa pelaavaa Porvoon Akillesta. Kaivola on Mikkelin Kamppareiden kasvatti.
Ura

Kaivola edusti kasvattajaseuraansa kaudelle 2020–2021 saakka lukuu nottamatta kautta 2014-2015 jolloin Kaivola oli lainasopimuksella WP-35 paidassa pelaten 10 ottelua. Kauden 2020–2021 jälkeen siirtyi Porvoon Akilleen riveihin. Kaudeksi 2022–2023 hän siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavan Tukholman AIK:n vahvuuteen joukkueeseen pelaten kuitenkin vain yhden sarjaottelun, jonka jälkeen seura vetäytyi sarjasta taloudellisten ongelmien vuoksi. Kauden 2022-2023 Kaivola pelasi loppuun Ruotsin Allsvenskanissa pelaavan Åby/Tjureda IF:n paidassa. Hän oli voittamassa Suomelle P17-nuorten MM-kultaa kaudella 2012–2013 Venäjän Krasnoyarskissa.
Suomeen Porvoon Akilleeseen Kaivola palaa kaudeksi 2023–2024.
Saavutukset

P17 nuorten MM-kultaa 2013
SM-kultaa 2015
SM-hopeaa 2018, 2021
SM-pronssia 2019
Isabelle Durant

| Isabelle Durant |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2009–2014  
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1954 (ikä 70) Bryssel, Belgia
Tiedot
Puolue:  Ecolo
Aiheesta muualla
www.isabelledurant.be
Isabelle Durant (s. 4. syyskuuta 1954 Bryssel, Belgia) on belgialainen poliitikko. Hän oli Euroopan parlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsen vaalikaudella 2009–2014.
Durant oli Euroopan parlamentin varapuhemies ja parlamentin Budjettivaliokunnan jäsen.