stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Clint Dempsey
Ura

Dempsey aloitti uransa Furmanin juniorijoukkueessa, jossa hän oli joukkueen tärkeimpiä avainpelaajia ja tekikin siellä 17 maalia 62 ottelussa.
New England Revolution varasi Dempseyn yhdeksäntenä MLS-liigan varaustilaisuudessa. Tulokaskaudellaan (vuonna 2004) hän teki seitsemän maalia ja hänet valittiin liigan parhaaksi tulokaspelaajaksi. Kaudella 2005 hän teki kymmenen maalia ja antoi yhdeksän maalisyöttöä. Hänet valittiin liigan tähdistöjoukkueeseen. Joulukuussa 2006 Dempsey siirtyi Fulhamiin. Sittemmin hän pelasi muun muassa Seattle Sounderfsissa.
Maajoukkueura

Dempsey oli mukana Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa muun muassa Saksan vuoden 2006 MM-kisoissa, joissa hän pelasi kaksi ottelua ja teki maalin Ghanaa vastaan. Kaikkiaan hän on pelannut 141 maaottelua ja tehnyt niissä 57 maalia. Hän on Yhdysvaltain maajoukkuehistorian paras maalintekijä yhdessä Landon Donovanin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Clint Dempsey Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Howard |
2 Albright |
3 Bocanegra |
4 Mastroeni |
5 O'Brien |
6 Cherundolo |
7 Lewis |
8 Dempsey |
9 Johnson |
10 Reyna |
11 Ching |
12 Berhalter |
13 Conrad |
14 Olsen |
15 Convey |
16 Wolff |
17 Beasley |
18 Keller |
19 Hahnemann |
20 McBride |
21 Donovan |
22 Onyewu |
23 Pope |
Valmentaja Arena
Yhdysvaltain joukkue – Maanosaliittojen cup 2009
1 Howard |
2 Bornstein |
3 Bocanegra |
4 Casey |
5 Onyewu |
6 Pearce |
7 Beasley |
8 Dempsey |
9 Davies |
10 Donovan |
11 Wynne |
12 Bradley |
13 Clark |
14 Califf  |
15 DeMerit |
16 Kljestan |
17 Altidore |
18 Guzan |
19 Adu |
20 Torres |
21 Spector |
22 Feilhaber |
23 Robles |
Valmentaja Bob Bradley
Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Howard |
2 Spector |
3 Bocanegra |
4 Bradley |
5 Onyewu |
6 Cherundolo |
7 Beasley |
8 Dempsey |
9 Gómez |
10 Donovan |
11 Holden |
12 Bornstein |
13 Clark |
14 Buddle |
15 DeMerit |
16 Torres |
17 Altidore |
18 Guzan |
19 Edu |
20 Findley |
21 Goodson |
22 Feilhaber |
23 Hahnemann |
Valmentaja Bob Bradley
Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Howard
2 Yedlin
3 Gonzalez
4 Bradley
5 Besler
6 Brooks
7 Beasley
8 Dempsey
9 Jóhannsson
10 Diskerud
11 Bedoya
12 Guzan
13 Jones
14 Davis
15 Beckerman
16 Green
17 Altidore
18 Wondolowski
19 Zusi
20 Cameron
21 Chandler
22 Rimando
23 Johnson
Valmentaja Klinsmann
Desulfovibriot

| Desulfovibrio |
| --- | --- |
 Desulfovibrio vulgaris -bakteeri
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Bakteerit Bacteria
Kunta::  Bakteerit Eubacteria
Pääjakso::  Proteobacteria
Luokka::  Deltaproteobacteria
Lahko::  Desulfovibrionales
Heimo::  Desulfovibrionaceae
Suku::  Desulfovibriot Desulfovibrio  Kluyver and van Niel, 1936 emend. Loubinoux et al., 2002
Lajit
 D. acrylicus  D. aerotolerans  D. aespoeensis  D. africanus  D. alaskensis  D. alcoholivorans  D. alkalitolerans  D. aminophilus  D. arcticus  D. baarsii  D. baculatus  D. bastinii  D. bizertensis  D. burkinensis  D. butyratiphilus  D. capillatus  D. carbinolicus  D. carbinoliphilus  D. cuneatus  D. dechloracetivorans  D. desulfuricans  D. ferrireducens  D. frigidus  D. fructosivorans  D. furfuralis  D. gabonensis  D. giganteus  D. gigas  D. gracilis  D. halophilus  D. hydrothermalis  D. idahonensis  D. indonesiensis  D. inopinatus  D. intestinalis  D. legallii  D. alitoralis  D. longreachensis  D. longus  D. magneticus  D. marinus  D. marinisediminis  D. marrakechensis  D. mexicanus  D. multispirans  D. oceani  D. oxamicus  D. oxyclinae  D. paquesii  D. piezophilus  D. pigra  D. portus  D. profundus  D. psychrotolerans  D. putealis  D. salixigens  D. sapovorans  D. senezii  D. simplex  D. sulfodismutans   D. termitidis  D. thermophilus  D. tunisiensis  D. vietnamensis  D. vulgaris  D. zosterae 
Katso myös
   Desulfovibriot Wikispeciesissä   Desulfovibriot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Desulfovibriot (Desulfovibrio) on bakteerisuku, johon kuuluvat lajit ovat gramnegatiivisia sulfaattia pelkistäviä bakteereja. Desulfovibrioilla on uintisiima eli flagelli, jonka avulla se voi liikkua. Solut ovat käyriä ja sauvanmuotoisia. Desulfovibrio-lajeja löytyy yleisesti vesiympäristöistä.
Desulfovibriot saavat solun rakennusaineet pääasiassa ottamalla sisään hiilidioksidia, joka on niiden hiilenlähde. Ne ovat siis autotrofeja. Desulfovibriot ovat myös niin sanottuja kemotrofeja eli ne saavat  tarvitsemansa energian pelkistämällä sulfaattia ja hapettamalla vetyä. Desulfovibriot eivät tarvitse siis kasvaakseen orgaanisia yhdisteitä, valoa taikka happea.
Desulfovibrioiden välillä voi tapahtua geenien siirtoa virusten eli bakteriofaagien välityksellä. Tästä voi olla lajille evolutiivista hyötyä.
Helsingin yliopiston tutkimusryhmä, johtajanaan Per Saris, on 2023 esittänyt että desulfovibriot saattavat olla parkinsonismin perimmäinen aiheuttaja.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Desulfovibrio
Finto: Desulfovibriot (Desulfovibrio)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Desulfovibrio, taxonomy (englanniksi)
UniProt – Taxonomy: Desulfovibrio (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q15846377  Wikispecies: Desulfovibrio  EoL: 83219  EPPO: 1DESUG  GBIF: 3220375  iNaturalist: 356900  IRMNG: 1046478  ITIS: 109  LPSN: desulfovibrio  NCBI: 872  NZOR: 5cfd9d6c-e1b9-4c6e-a461-194b12d54580  Open Tree of Life: 37185  WoRMS: 393042
Dharmashastra

Dharmashastra on Warerun aikana Mon-kuningaskunnassa laadittu lakiteos,  jonka myöhemmin omaksuivat myös muut Burman ja Thaimaan kuningaskunnat. Teoksen etymologiana on sekä buddhalaisuuden että hindulaisuuden karma ja dharma, joista jälkimmäinen tarkoittaa sanskriitin kielellä lakia ja oikeutta, oikeudenmukaisuutta sekä myös Buddhan oppia. Dharmashastran lakikirjat muodostivat filosofis-uskonnollissa mielessä velvollisuuden, hyödyn ja rakkauden kolminaisuuden.
Arnoldo Devonish

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
| ]] Arnoldo Devonish pronssikorokkeella Helsingin olympialaisissa 1952.]] | ]] Arnoldo Devonish pronssikorokkeella Helsingin olympialaisissa 1952.]] | ]] Arnoldo Devonish pronssikorokkeella Helsingin olympialaisissa 1952.]] |  |
Maa:   Venezuela
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | kolmiloikka |  |
Arnoldo Devonish (15. kesäkuuta 1932 – 1. tammikuuta 1997) oli venezuelalainen kolmiloikkaaja ja maansa ensimmäinen olympiamitalisti.
Devonish saavutti kolmiloikassa olympiapronssia Helsingissä 1952 tuloksella 15,52 m. Hän jätti Yhdysvaltain Walter Ashbaughin neljänneksi 13 senttimetrin erolla. Vuonna 1955 Devonish saavutti Méxicossa käydyissä Pan-Amerikan kisoissa hopeaa tuloksella 16,13 m ylittäen 16 metrin rajan kaikkien aikojen neljäntenä kolmiloikkaajana. Etelä-Amerikan mestaruuden hän voitti vuosina 1961 ja 1963 brasilialaisten Adhemar Ferreira da Silvan ja Nelson Prudêncion menestyksekkäiden urheiluvuosien välissä.
Adria (Venetia)

| Adria> Ἀδρία.Sijainti |
| --- | --- |
 Adria
Koordinaatit:  45°3′27″N, 12°3′22″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Adria, Rovigo, Veneto
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  n. 550–400 eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Venetia, Regio X Venetia et Histria, Italia
Adria (m.kreik. Ἀδρία) eli Atria (Ἀτρία) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Venetiassa lähellä Adrianmeren rannikkoa nykyisen Italian pohjoisosassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Adrian kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Adria oli alkuperältään etruskilais-veneettinen kaupunki, joka toimi myös kreikkalaisena kauppa-asemana. Ajan kuluessa se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi. Adria oli merkittävä satamapaikka, vaikka onkin ajan kuluessa jäänyt sisämaahan rannikon liettymisen seurauksena.
Maantiede

Adria sijaitsi Gallia cisalpinassa Athesis (nyk. Adige) ja Padus (nyk. Po) -jokien välissä lähellä niiden suuta, mutta jonkin verran sisämaassa. Nykyisin sen paikka on rannikon liettymisen seurauksena noin 25 kilometriä sisämaahan Adrianmeren rannikosta. Kaupungin alueen katsotaan yleensä olleen Venetiaa eli veneettien aluetta, joskin joskus se on luettu Umbriaksi eli umbrien alueeksi. Stefanos Byzantionlainen katsoi sen olevan etruskiasutuksen vuoksi Tyrrheniaa eli Etruriaa.
Hekataios ja Theopompos mainitsevat Adrias (Ἀδρίας) -nimisen joen. Klaudios Ptolemaios käyttää siitä nimeä Atrianos potamos (Ἀτριανὸς ποταμός). Se on todennäköisesti sama, josta roomalaiset käyttivät nimeä Tartarus, ja jonka yläjuoksun osuus tunnetaan edelleen nimellä Tartaro. Se saa alkunsa Gardajärveltä. Sen alajuoksun osuus, joka tunnetaan nykyisin nimellä Canalbianco (Canal Bianco), on kanavien välityksellä yhteydessä Po- ja Adige-jokiin.
Roomalaisella kaudella Adriaan kulki etelästä Ariminumista tullut Via Popillia. Adriasta sai alkunsa Via Annia, joka kulki pohjoiseen kohti Julia Concordiaa ja Aquileiaa.
Venetian Adriaa ei tule sekoittaa Adrian kaupunkiin Picenumissa.
Historia > Roomalaiskausi

Adria ei vaikuta olleen erityisen merkittävä kaupunki enää roomalaisella kaudella. Strabon puhuu siitä pikkukaupunkina (polismation), joka oli pienen purjehdusmatkan päässä merestä. Tacituksen mukaan sinne voitiin purjehtia edelleen kevyillä liburnialaisilla sotalaivoilla vielä niinkin myöhään kuin Vitelliuksen aikana. Myös Plinius vanhempi mainitsee kaupungin sataman. Roomalainen Adria oli municipium, jonka asukkaat kuuluivat Camilian tribukseen.
Historia > Myöhempi historia

Länsi-Rooman kukistumisen jälkeen Adria oli osa Ravennan eksarkaattia. Kaupunki taantui keskiajalla, vaikkakaan ei lakannut koskaan kokonaan olemasta ja säilyi aina piispanistuimena.
Adrian arkeologiset tutkimukset alkoivat jo renessanssiajalla. Bocchin perhe keräsi paikalta löydettyä keramiikkaa, koruja ja lasiesineitä 1700-luvulla. Kokoelma luovutettiin Italian valtiolle 1900-luvun alussa. Adrian kaupunki elpyi uusien kanavien valmistumisen jälkeen, ja 1800-luvulle tultaessa sen väkiluku oli noussut taas 10 000 asukkaaseen.
Rakennukset ja löydökset

Antiikin Adrian raunioita on löydetty nykyisen kaupungin eteläpuolelta. Ne ovat kaikki roomalaiselta kaudelta, ja niihin lukeutuu teatterin ja kylpylöiden jäänteitä sekä muurien osia ja lattiamosaiikkeja. Teatteri ajoitetaan 100-luvulle jaa. Kaupungin rauniot ovat hautautuneet suhteellisen syvälle alluviaalien kasautumisen ja bradyseismin vuoksi. Kaupungin nekropoliita eli hauta-alueita on löydetty sen itä-, etelä- ja länsipuolelta. Ne ajoittuvat 300-luvulta eaa. keisarikaudelle.
Varhaisemman kreikkalaisajan rakennuksista ei ole löydetty jäänteitä. Erään kreikankielisen piirtokirjoituksen perusteella kaupungissa on ollut Apollonille ja Eriille omistetut kultit ja näin myös pyhäkkö tai pyhäköt. Esinelöytöihin lukeutuu paljon kreikkalaisvalmisteista musta- ja punakuviokeramiikkaa, joka ajoittuu 500- ja 400-luvuille eaa. Monet löydöistä ovat Bocchin kokoelmista. Se muodostaa edelleen merkittävimmän osan kokoelmasta, joka on nykyisin Adrian arkeologisessa museossa.
Venetian Adrian nimiin on joskus laitettu rahoja, mutta ne ovat todellisuudessa Picenumin Adrian lyömiä.
Roomalainen mailipylväs Adriasta Via Popillia – Via Annialta.
Etruskilaisesta haudasta Adriasta löydettyä keramiikkaa.
Piirtokirjoituskatkelma hautamuistomerkistä, 1. vuosisata jaa.
HMS Desperate (1896)

| HMS Desperate |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Chiswick
Kölinlasku:  1. heinäkuuta 1895
Laskettu vesille:  15. helmikuuta 1896
Palveluskäyttöön:  helmikuu 1897
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  310 t (standardi) 350 t (kuormattu)
Pituus:  64,01 m
Leveys:  5,94 m
Syväys:  2,13 m
Koneteho:  5 700 ihp
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  63
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 3 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Desperate oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1897 valmistunut Desperate-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 10. toukokuuta 1895 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1894-1895 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 1. heinäkuuta 1895 telakkanumerolla 305. Alus laskettiin vesille 15. helmikuuta 1896 ja se valmistui helmikuussa 1897.
Palvelus

HMS Desperate palveli vuodesta 1900 alkaen aina vuoteen 1913 Välimerellä. Alus myytiin 20. toukokuuta 1920 romutettavaksi Ward and Companylle MIlford Haveniin.
Despotismi

Despotismi eli despotia tarkoittaa valtionhallintoa, jossa hallitsijan (tai hallitsevan ryhmän) tahto on täysin määräävä, rajatonta mielivaltaa, absoluuttista itsevaltiutta. Sanalla despootti tarkoitetaan yleensä mielivaltaista sortajaa tai täydellistä itsevaltiasta, mutta tämä merkitys on syntynyt renessanssin aikana. Aikaisemmin despootti oli Bysantin valtakunnassa titteli, jonka keisari antoi joillekin henkilöille, joskus ulkomaalaiselle. Sen haltija oli keisarista seuraava Bysantin hierarkiassa.lähde?
Despotia

Despotia on yleissana, jolla tarkoitetaan eräissä yhteiskunnallisissa opeissa mielivaltaiseen vallankäyttöön ja fyysiseen voimaan perustuvaa diktatuuria muistuttavaa vallankäytön muotoa. Despotia yhteiskuntajärjestelmän luokituksena on peräisin Aristoteleeltä, joka yhdisti sen pidäkkeettömään yksinvaltiuteen. Äärimmäisessä muodossaan despotia on melko harvinainen, eikä yksikään yhteiskunta ole koskaan tunnustautunut despotiaksi. Puhdasmuotoisessa despotiassa vain yksi ihminen, despootti, on vapaa, ja muut ovat hänen orjiaan. Ainoat lait ovat hallitsijan sana sekä mahdolliset uskonnolliset lait ja vakiintuneet tavat. Tällainen yhteiskuntamuoto oli Herodotoksen mukaan käytössä muinaisessa Persiassa.
Käytännössä despotia muistuttaa itsevaltaista monarkiaa, eikä sitä voida selkeästi erottaa monarkiasta. Aristoteleen mukaan despotia olikin monarkian rappeumamuoto. On huomattava, että despotia on idealisaatio. Käytännössä despootti ei kyennyt esimodernissa yhteiskunnassa käyttämään satunnaista väkivaltaa kuin lähipiirinsä ja pääkaupunkinsa alueella. Lisäksi muodollisesti rajoittamattomankin hallitsijan valtaa rajoittivat totunnaistavat ja kirjoittamattomat säännöt.
Kirjallisuutta

Ambrose, Tom: Hirmuvaltiaita vai valtiomiehiä? Tyranniuden lyhyt historia.  ((The nature of despotism: From Caligula to Mugabe, the making of tyrants, 2008.) Suomentanut Veli-Pekka Ketola)  Helsinki:  Multikustannus, 2009.  ISBN 978-952-468-204-6
Diabat

| Diabat |
| --- | --- |
 Näkymä Diabatiin Essaouirasta.
 Diabat
 Koordinaatit: 31°29′N, 9°46′W 
Valtio:  Marokko
Hallintoalue:  Marrakech-Tensift-Al Haouz
Provinssi:  Essaouira
Kunta:  Essaouira
Aikavyöhyke:  UTC+0
 – Kesäaika:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Diabat on kylä Essaouiran kunnassa Essaouiran provinssissa Marrakech-Tensift-Al Haouzin hallintoalueella Marokossa. Kylä sijaitsee Oued Ksob -joen eteläpuolella noin neljän kilometrin päässä Essaouiran keskustasta etelään. Kylästä kulkee linja-autoja Essaouiran medinan Bab Marrakech -portille.
Diabatin moskeija rakennettiin 1700-luvun lopulla hallinneen sulttaani Muhammad III:n valtakaudella. Moskeijaan on vain yksi ovi turvallisuussyistä, sillä meren läheisen sijainnin vuoksi Diabatin edustan merenlahdella oli taisteluita sulttaanin joukkojen ja merirosvojen välillä. Aikoinaan kylä oli hippien suosiossa. Nykyisin kylän länsipuolella on aidattu lomakeskus, johon kuuluu tasokkaita huviloita ja hotelleja. Lisäksi lomakeskuksella on eteläafrikkalaisen golfaajan Gary Playerin suunnittelema golfkenttä.
Golfkenttä Diabatin lomakeskuksessa vuonna 2009. Kuvassa kentän rakennustyöt ovat vielä kesken.
HMS Achates (H12)

| HMS Achates |
| --- | --- |
 HMS Achates

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Brown and Company, Clydebank
Kölinlasku:  11. syyskuuta 1928
Laskettu vesille:  4. lokakuuta 1929
Palveluskäyttöön:  27. maaliskuuta 1930
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 31. joulukuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 350 t (standardi) 1 773 t (max)
Pituus:  98,4 m
Leveys:  9,83 m
Syväys:  3,73 m
Koneteho:  34 000 hv
Nopeus:  35,25 solmua
Miehistöä:  138
Aseistus
Aseistus:  4 × 4,7"/L45 QF Mk IX -tykkiä CP Mk XIII -asennuksena 2 × QF 2 naulan Mk II -ilmatorjuntatykkiä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Achates (viirinumero H12) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1930 palvelukseenotettu A-luokan hävittäjä, joka tilattiin osana vuoden 1927 laivasto-ohjelmaa. Se palveli uransa alun pääosin Välimerellä ja toisen maailmansodan alettua Britteinsaarilla.
Alus kuului hävittäjäosastoon, joka suojasi Tanskansalmen taisteluun ja tuhoonsa matkannutta taisteluristeilijä HMS Hoodia. Achates vaurioitui pahoin osuttuaan miinaan Islannin eteläpuolella suojatessaan Liinahamariin ja Kirkkoniemeen hyökkääviä lentotukialuksia. Korjausten jälkeen alus suojasi Jäämeren saattueita ennen kuin se siirrettiin osaksi Pohjois-Afrikan maihinnousua tukevaa laivastoa. Maihinnoususta vapauduttuaan alus suojasi Kuolaan matkannutta saattuetta JW51B, mikä tehtävä jäi sen viimeiseksi. Alus upposi 31. joulukuuta 1942 Barentsinmeren taistelussa suojatessaan saattuetta Saksan laivaston raskaita risteilijöitä vastaan.
Valmistus

Alus tilattiin John Brown and Companyltä Clydebankistä osana vuoden 1927 laivasto-ohjelmaa. ja sen köli laskettiin 11. syyskuuta 1928. Alus laskettiin vesille 4. lokakuuta 1929 ja se valmistui 11. helmikuuta 1930, ja se otettiin koeajojen päätyttyä laivastopalvelukseen 27. maaliskuuta.
Palvelus

Achates liitettiin Välimeren laivaston 3. hävittäjälaivueeseen Maltalle, missä se palveli maaliskuulle 1937, jolloin se siirrettiin reserviin Devonportissa. Alus oli Välimerellä 4. huhtikuuta 1932 kolaroinut lievästi Saint-Tropez’n edustalla sisaraluksensa HMS Activen kanssa. Alus liitettiin marraskuussa 1937 1. sukellusvenelaivueeseen, mistä se palasi reserviin kesäkuussa 1938. Lyhyen reservijakson jälkeen se liitettiin 6. sukellusvenelaivueeseen Portlandissa.
Toisen maailmansodan uhatessa alus muodosti elokuussa 1939 sisaraluksineen, lukuun ottamatta Activea, 18. hävittäjälaivueen, jonka kotisatamana oli Portsmouthin laivastotukikohta. Alus suojasi laivueen mukana Englannin kanaalin alueen merenkulkua vuoden loppuun.
Alus siirrettiin tammikuussa 1940 laivueensa mukana Kanaalin läntisen kulkureitin alueelle (engl. Western Approach) suojaamaan Atlantin saattueita. Alus suojasi yhdessä hävittäjien HMS Arrow’n ja HMS Anthonyn kanssa taistelulaiva HMS Royal Sovereignia purjehduksella Halifaxiin Kanadaan.
Heinäkuussa alus siirrettiin 16. hävittäjälaivueeseen Harwichiin, jossa alus suojasi Pohjanmeren saattueita sekä partioi merialueella. Alus kuitenkin palasi jo elokuussa suojaamaan Atlantin saattueita. Alus poimi merestä 10. elokuuta yhdessä hävittäjien HMS Antelopen ja HMS Fortunen kanssa aseistetulta kauppalaivalta (AMC) HMS Transylvanialta pelastuneita. Alus hyökkäsi 16. elokuuta AMC-alus HMS Cheshiren havaitsemaa sukellusvenettä vastaan.
Achates palasi laivueen mukana syyskuussa partiointitehtäviin Pohjanmerelle. Normaalien partiomatkojen lisäksi alus suoritti saksalaisten maihinnousukyvyn valvontamatkoja Kanaalin rannikolla. Alus palasi lokakuussa Läntiselle reitille, jossa se liitettiin joukkojenkuljetussaattueita suojaavaan osastoon. Se suojasi 10. lokakuuta saattuetta WS3B yhdessä risteilijä HMS Kenyan ja hävittäjien Arrow’n, HMS Sabren ja HMS Vimyn kanssa. Suojaus jätti 16. lokakuuta saattueen ja palasi Clydeen.
Marraskuun alussa alus liitettiin Greenockiin sijoitettuun 4. saattajaryhmään (engl. 4th Escort Group) suojaamaan Pohjois-Atlantin saattueita. Se liittyi 31. lokakuuta saattue OB237 lähisuojaukseen yhdessä hävittäjä HMS Antelopen kanssa. Alukset jahtasivat 2. marraskuuta Saksan laivaston sukellusvenettä U-31 ilman tulosta. HMS Achates muodosti 2. marraskuuta yhdessä hävittäjien HMS Activen, HMS Hesperuksen, HMS Wild Swanin, HMS Beaglen ja HMS Hurricanen sekä korvetti HMS Picoteen kanssa saattue HX83:n suojauksen. Alus erkani 4. marraskuuta saattueesta Hesperuksen kanssa pelastamaan sukellusvene U-99:n upottamien AMC-alusten HMS Patrocluksen ja HMS Laurenticin eloonjääneitä.
Palvelus > Tanskansalmen taistelu

Britannian amiraliteetti sai lentotiedustelutiedon, jonka mukaan Saksan laivaston taistelulaiva Bismarck ja risteilijä Prinz Eugen oli havaittu 21. toukokuuta 1941 kello 13.00 Bergenissä. Tiedoista pääteltiin, että alukset olivat matkalla Pohjois-Atlantin saattuereiteille. Kotilaivaston komentaja amiraali Tovey käski taistelulaivaviirikön taisteluristeilijä HMS Hoodin ja taistelulaiva HMS Prince of Walesin sekä niitä suojanneet hävittäjät HMS Electran, HMS Echon, Anthonyn, Antelopen, Achatesin ja HMS Icaruksen Islantiin Hvalfjörðuriin. Osasto lähti merelle seuraavan vuorokauden puolella kello 01.00.
Amiraali Holland antoi jälkeen jääneelle hävittäjäsuojaukselleen määräyksen 24. toukokuuta kello 02.03 etsiä pohjoisesta ja sitten lähteä Islantiin tankkaamaan. Achates, Electra, Anthony ja Echo kohtasivat tankattuaan Prince of Walesin 26. toukokuuta kello 11.00 (60°30′N, 29°00′W). Osasto saapui Hvalfjörðuriin varhain aamulla 27. toukokuuta, josta se jatkoi Prince of Walesin taistelussa saatujen vaurioiden pikakorjausten jälkeen seuraavana päivänä matkaansa. Osasto saapui 30. toukokuuta Rosythiin.
Achates pelasti 16 brittiläisen kauppalaivan SS Kingston Hillin merimiestä, jotka olivat joutuneet mereen Saksan laivaston sukellusveneen U-38:n torpedoitua 8. kesäkuuta heidän aluksensa Kap Verdestä lounaaseen (09°35′N, 29°40′W). Hävittäjä laski pelastamansa miehet maihin Greenockissa.
Palvelus > Operaatio ER

Achates liitettiin operaatio ER:n Liinahamariin ja Kirkkoniemeen hyökkäävään osastoon. Alus suojasi 23. heinäkuuta lentotukialuksia HMS Victorious ja HMS Furious muiden Kotilaivastosta irrotettujen alusten kanssa. Seuraavana päivänä Achates irrottautui osastosta ja aloitti matkan Islantiin. Aluksen moottori sammui veden sekaisen polttoaineen vuoksi, ja ohjauskyvytön alus ajautui 25. heinäkuuta Islannin rannikolle laskettuun pohjoiseen sulkuun kuuluneeseen miinakenttään SN69. Alus osui brittiläiseen Mk XXSB -miinaan (64°11′N, 13°00′W), jolloin sen keula tuhoutui kokonaan kaaren 40 kohdalta eteenpäin sisältäen A-tykin. Alus täyttyi vedellä kaareen 59 saakka, mutta propellit ja konehuoneet säilyivät vahingoittumattomina. Aluksen miehistöstä katosi 63 henkeä, joiden oletettiin saaneen surmansa, ja lisäksi 25 loukkaantui. Kaksitoista minuuttia räjähdyksestä aluksen moottorit saatiin käyntiin, ja se peruutti kahdeksan solmun nopeudella pois miinakentästä. Kaksi tuntia myöhemmin aluksen koneet jälleen sammuivat, ja Anthony hinasi pahoin vaurioituneen liikuntakyvyttömän aluksen Islantiin Seyðisfjörðuriin, jonne ne saapuivat 26. heinäkuuta kello 01.00.
Alukselle tehtiin tilapäiskorjaus Englantiin palaamiseksi. Laivastohinaaja Assurance otti 7. elokuuta aluksen hinaukseen ja hinasi sen Antelopen suojaamana kohti Britteinsaaria. Myrskyävä Pohjanmeri pakotti 11. elokuuta osaston hakemaan suojaa Färsaarilta Skagekjostrista korjausten täydentämiseksi. Osasto jatkoi 21. elokuuta matkaansa ja se saapui 24. elokuuta Tyneen Englantiin, jossa Achates siirrettiin vielä samana päivänä telakalle korjattavaksi.
Palvelus > Jäämeren saattueet PQ16 ja PQ18

Telakalla alukselle asennettiin tyypin 271 merimaalitutka sekä Hedgehog-sukellusveneentorjuntajärjestelmä. HMS Achates palasi huhtikuussa 1942 palvelukseen saattuehävittäjänä erikoissaattajayksikköön Greenockiin. Alus liittyi 23. toukokuuta Kuolan niemimaalle matkanneeseen saattueeseen PQ16 Ashantin, HMS Martinin, HMS Volunteerin ja Puolan laivaston ORP Garlandin kanssa. Saattueen jouduttua ilmahyökkäykseen alukselta toimitettiin 28. toukokuuta lääkintäapua vaurioituneelle Garlandille. Alus liittyi samojen alusten mukana Britteinsaarille palaavaan saattueeseen QP11, josta se erkani 26. kesäkuuta ja palasi Greenockiin.
Syyskuussa alus siirrettiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Alus liittyi 7. syyskuuta HMS Malcolmin, HMS Alynbankin, HMS Ulster Queenin sekä neljän Flower-luokan korvetin kanssa saattueen PQ18 suojaksi. Alus erkani 21. syyskuuta saattueesta Murmanskiin saavuttaessa ja aloitti paluumatkan Britteinsaarille. Lokakuussa alus palasi Atlantin saattueiden suojaksi Greenockiin.