stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
RLC-piiri
RLC-suodattimet > Kaistanpäästösuodatin

Kaistanpäästösuodatin tai -suodin on elektroninen suodatin, jonka tehtävänä on päästää lävitseen tietyn taajuusalueen sähköiset signaalit ja heikentää tämän taajuusalueen ulkopuolisia signaaleja. Tämä voidaan toteuttaa esimerkiksi sarjaresonanssipiirillä, jonka komponentit valitaan siten, että piirin resonanssitaajuus on sama kuin haluttu suodatetun signaalin taajuus. Kun vaihtojännitteen taajuus sisääntulossa (in) on lähellä piirin resonanssitaajuutta, on piirin impedanssi pienimmillään. Muun taajuuden signaalit suodattuvat sitä tehokkaammin, mitä kauempana ne ovat resonanssitaajuudesta. Kaistanleveys on valittava siten, että päästettävä signaali mahtuu suodattimen taajuuskaistaan.
RLC-suodattimet > Kaistanestosuodin

Kaistanestosuodatin tai -suodin on elektroninen suodatin, jonka tehtävänä on estää tietyn taajuusalueen sähköiset signaalit ja vahvistaa tämän taajuusalueen ulkopuolisia signaaleja. Tämä voidaan toteuttaa esimerkiksi rinnakkaisresonanssipiirillä, jonka komponentit valitaan siten, että piirin resonanssitaajuus on sama kuin haluttu estettävän signaalin taajuus. Kun vaihtojännitteen taajuus sisääntulossa (in) on lähellä piirin resonanssitaajuutta, on piirin impedanssi suurimmillaan. Muun taajuiset signaalit pääsevät läpi sitä tehokkaammin, mitä kauempana ne ovat resonanssitaajuudesta. Kaistanleveys on valittava siten, että estettävä signaali mahtuu suodattimen taajuuskaistaan.
RLC-suodattimet > Alipäästösuodin

Alipäästösuodin vaimentaa signaalista rajataajuutta korkeammat taajuudet. Sen taajuusvaste kulmataajuuden funktiona on
H\left(\omega \right)={\frac {\omega _{0}^{2}}{\left(j\omega \right)^{2}+{\frac {\omega _{0}}{Q}}j\omega +\omega _{0}^{2}}},
mistä nähdään, että suodin on toista kertalukua. Piiri ei "resonanssitaajuudellakaan" korosta resonanssitaajuutta, jos Q <= 1.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta RLC-piiri Wikimedia Commonsissa
Kaistanleveys  B_{\text{w}} kertoo niiden taajuuksien erotuksen, joiden välissä sarjaresonanssipiirin keskimääräinen teho on vähintään puolet resonanssitaajuudella saavutettavasta maksimitehosta. Tehon puolittuminen vastaa sähkövirran huippuarvon pienentymistä tekijällä  1/{\sqrt {2}}.
Vaihtojännitelähteen  v={\hat {v}}\sin \left(\omega t\right) kanssa sarjaan kytketty RLC-piiri
Sarjaan kytketyn RLC-piirin resistanssi  R, kapasitiivinen reaktanssi  X_{C}, induktiivinen reaktanssi  X_{L} ja impedanssi  Z jännitelähteen kulmataajuuden  \omega  funktiona. Resonanssitaajuudella  \omega _{0} piirin impedanssi on pienimmillään.
Kytkentä A: Vaihtojännitelähteen kanssa rinnan kytketyt vastus, käämi ja kondensaattori
Kytkennän A resistanssi, kapasitiivinen reaktanssi, induktiivinen reaktanssi ja impedanssi jännitelähteen kulmataajuuden  \omega  funktiona. Resonanssikulmataajuudella  \omega _{0} piirin impedanssi on suurimmillaan.
Kytkentä B: Vaihtojännitelähteen kanssa sarjaan kytketty vastus ja näiden kanssa rinnan kytketyt käämi ja kondensaattori
Kytkennän B resistanssi, kapasitiivinen reaktanssi, induktiivinen reaktanssi ja impedanssi jännitelähteen kulmataajuuden  \omega  funktiona. Resonanssikulmataajuudella  \omega _{0} piirin impedanssi lähestyy ääretöntä.
Aleksandr Jakušev

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aleksandr Jakušev |  Aleksandr Jakušev |  Aleksandr Jakušev |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sapporo 1972 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1976 | jääkiekko |  |
Aleksandr Sergejevitš Jakušev (ven. Александр Сергеевич Якушев, s. 2. tammikuuta 1947 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän oli maailman parhaimpia jääkiekkoilijoita 1960- ja 1970-luvulla, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Jakušev, lempinimeltään "Iso-Jakki", tunnetaan parhaiten Neuvostoliiton maajoukkueen otteluista Kanadaa vastaan vuoden 1972 Summit-sarjassa. Vaikkakin hän usein jäi joukkuekaveri Valeri Harlamovin varjoon, oli hän Summit-sarjan päätyttyä tehnyt 7 maalia ja 4 maalisyöttöä, yhteensä 11 tehopistettä.
Lopetettuaan jääkiekon pelaamisen Jakušev valmensi Moskovan Spartakia ja lyhyen aikaa myös Neuvostoliiton maajoukkuetta.
Saavutukset

jääkiekon olympiakultaa vuosina 1972 ja 1976
jääkiekon maailmanmestaruus vuosina 1967, 1969-1970, 1973-1975, 1978-1979, yhteensä kahdeksan
kolme Neuvostoliiton mestaruutta vuosina 1967, 1969 ja 1976.
Tehotilasto

Hän teki  339 ottelussa maaleja 568 Neuvostoliiton liigassa  vuosina 1963-1980.
Hän teki 145 ottelussa maaleja 201 Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1965-1977.
Pelaajana

Jakušev oli suurikokoinen pelaaja, mutta ei pelannut erityisen fyysistä peliä. Hän oli puhdasotteinen taklaaja ja reilu pelaaja. Jakušev oli ammattilainen otteissaan pelissä ja harjoituksissa. Hänellä oli voimakas lyöntilaukaus ja hän oli kuuluisa nopeista syötöistä puolustuslinjan taakse.
Erikoispalkintoja

Neuvostoliiton All Stars 1976
Paras maalintekijä 1974
Neuvostoliiton urheilumestari vuonna 1970
Maailmanmestaruuskisojen paras hyökkääjä 1975
IIHF All Stars 1974, 1975
IIHF Hall of Fame 2002
Hockey Hall of Fame 2018
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Metsä Board

| Metsä Board Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: METSA OMXH: METSB
Markkina-arvo:   2,3 mrd. € (31.12.2023)
ISIN:  FI0009000665
Perustettu:  1986
Toimitusjohtaja:  Mika Joukio
Puheenjohtaja:  Ilkka Hämälä
Kotipaikka:  Revontulenpuisto 2 Espoo, Suomi
Toimiala:  metsäteollisuus
Tuotteet:  kartonki
Liikevaihto:   1 941 milj. € (2023)
Liikevoitto:   122 milj. € (2023)
Henkilöstö:  2240 (2023)
Emoyhtiö:  Metsäliitto Osuuskunta
Kotisivu:  www.metsaboard.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Metsä Board Oyj (vuoteen 2012 M-real Oyj, ennen vuotta 2001 Metsä-Serla Oy) on suomalainen metsäteollisuuden pörssiyhtiö, jonka päätuotteet ovat taive- ja tarjoilupakkauskartongit sekä valkoiset kraftlaineritselvennä. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Espoon Tapiolassa.
Metsä Boardilla on yhteensä kahdeksan tuotantolaitosta Suomessa ja Ruotsissa. Suomessa yhtiöllä on Kyron, Takon, Simpeleen ja Äänekosken taivekartonkitehtaat sekä Kemin lainerikartonkitehdas. Lisäksi Joutsenossa ja Kaskisissa sijaitsevat kemihierrettäselvennä  valmistavat BCTMP-tehtaat. Ruotsin Örnsköldsvikissä yhtiöllä on Husumin kartonki- ja sellutehdas.
Metsä Board kuuluu Metsä Groupiin. Metsä Boardin suurin omistaja on Metsäliitto Osuuskunta, joka omistaa 48 prosenttia osakekannasta ja 67 prosenttia äänimäärästä. Yhtiöllä on kaksi osakesarjaa, A ja B, jotka molemmat noteerataan Helsingin pörssissä.
Yhtiön aikaisempi nimi oli Metsä-Serla Oy. Metsä-Serla Oy syntyi Metsäliiton Teollisuus Oy:n ja G. A. Serlachius Oy:n fuusiossa 31. joulukuuta 1986. Samalla Metsä-Botniasta tuli Metsä-Serlan tytäryhtiö. Yhtiön nimeksi muutettiin vuonna 2001 M-real Oyj ja vuonna 2012 Metsä Board.
Vuoden 2014 lopulla Metsä Board ilmoitti kasvattavansa kartonkiliiketoimintaa ja luopuvansa paperiliiketoiminnoista kokonaan. Vuoden 2016 alussa Metsä Board käynnisti Husumin tehtaalla uuden taivekartongin tuotantolinjan ja laajensi valikoimaansa tarjoilupakkauskartonkeihin. Husumissa otettiin myös käyttöön uusi kartongin ekstruusiopäällystyslinja vuonna 2017. Päällystämättömän hienopaperin valmistus Husumissa loppui kesällä 2016, ja Kyron tehtaan tapettipaperin valmistus syksyllä 2016.
Syksyllä 2020 Metsä Board ilmoitti avaavansa Äänekoskelle kartonki- ja pakkausinnovaatioihin keskittyvän osaamiskeskuksen. Samalla tehdasalueella toimivat muun muassa Metsä Groupin biotuotetehdas, kartonkitehdas, koivuviilutehdas, puupohjaisten tekstiilikuitujen koetehdas sekä 3D-kuitutuotteita valmistava koetehdas, joka käynnistyi toukokuussa 2022.
Metsä Board sai vuonna 2024 työ- ja elinkeinoministeriöltä 6,9 miljoonaa euroa investointitukea.
Johto

Metsäliiton Teollisuuden / Metsä-Serlan / M-realin / Metsä Boardin toimitusjohtajat:
Ebbe Sommar, 1979–1990
Timo Poranen, 1990–1996
Jorma Vaajoki, 1996–2002
Jouko M. Jaakkola, 2002–2004
Hannu Anttila, 2005–2006
Mikko Helander, 2006–2014
Mika Joukio, 2014–
Omistus

Metsä Boardin suurimmat osakkeenomistajat 30. syyskuuta 2021 olivat seuraavat:
Metsäliitto Osuuskunta – 47,99 %
Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varma – 4,85 %
Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen – 3,25 %
Erkki Etola – 1,77 %
Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo – 1,07 %
Valtion Eläkerahasto – 0,90 %
Sr Evli Suomi Pienyhtiöt – 0,67 %
OP-Suomi Pienyhtiöt – 0,62 %
Danske Invest Finnish Equity Fund – 0,31 %
OP-Henkivakuutus Oy – 0,28 %
Kirjallisuutta

Kuisma, Markku & Siltala, Sakari & Keskisarja, Teemu: Paperin painajainen – Metsäliitto, metsät ja miljardit Suomen kohtaloissa.  Helsinki:  Siltala, 2014.  ISBN 978-952-234-211-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metsä Board Wikimedia Commonsissa
Metsä Board
Metsä Group -konserni
Lauhakastikka

| Lauhakastikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Alaheimo::  Poöideae
Tribus::  Poëae
Suku::  Kastikat Calamagrostis
Laji::  deschampsioides
Kaksiosainen nimi
 Calamagrostis deschampsioides  Trin. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lauhakastikka (Calamagrostis deschampsioides) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, kastikoiden (Calamagrostis) sukuun kuuluva kasvilaji.
Lauhakastikka on kasvutavaltaan löyhästi mätästävä. Sen varret ovat haarattomia ja kasvavat 10–60 cm korkeiksi, yleensä 15–45 cm korkeiksi. Varsissa on yleensä yksi tai kaksi solmua. Lehtien kieleke voi olla 0,5–3 mm pitkä, tavallisesti 1–2,5 mm pitkä. Lehtilavat ovat 2–15 cm pitkiä ja 1–3 mm leveitä, tavallisesti 3–8 cm pitkiä ja 1,5–2,5 mm leveitä. Kukintona oleva röyhy on pyramidimainen, 3–12 cm pitkä, 1–4,5 cm leveä, pysty ja avoin. Röyhyn väri vaihtelee vihreästä tummanviolettiin. Tähkylät ovat 4–7 mm pitkiä ja kaleet ovat pyöreitä. Heteiden ponnet ovat noin 2 mm pitkiä.
Lauhakastikka on arktisten alueiden halofyytti, joka kasvaa rannikon dyyneillä, rantasoraikoilla sekä marskimailla. Lauhakastikkaa tavataan toisinaan lähellä meren rannan vesirajaa yhdessä islanninsaran (Carex lyngbyei) kanssa. Lauhakastikan levinneisyysalue on sirkumpolaarinen, ja sitä tavataan sekä Euraasian että Pohjois-Amerikan pohjoisrannikoilla sekä Japanissa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Lauhakastikka (Calamagrostis deschampsioides)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q15485124  BOLD: 274216  CoL: PCFG  EoL: 1114251  EUNIS: 190961  GBIF: 2704860  GrassBase: imp01801  iNaturalist: 159631  IPNI: 394417-1  IRMNG: 11116092  ITIS: 40531  NatureServe: 2.137647  NCBI: 669640  Open Tree of Life: 507698  Plant List: kew-402603  PLANTS: CADE3  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:394417-1  Tropicos: 25510830  VASCAN: 7491  WFO: wfo-0000857218  WoRMS: 593124
FC Nordsjælland

Kuva FC Nordsjællandin ja Juventuksen välisestä ottelusta 2012.
FC Nordsjælland on tanskalainen jalkapalloseura Farumin kaupungista, Själlannista. FC Nordsjælland on Farum BK:n ammattilaisjalkapallon edustusjoukkue ja perustettu vuonna 1991. Joukkue pelaa Tanskan Superliigassa. Seura on sijoittunut viime vuosina kymmenen parhaan joukkoon, muun muassa kaudella 2002–2003 kolmanneksi. Nykyisin seuran päävalmentajana toimii aikaisemmin seuran teknisenä johtajana toiminut Flemming Pedersen.
Kaudella 2011–2012 Nordsjælland voitti historiansa ensimmäisen Tanskan liigamestaruuden.  Seura selvitti tiensä myös kauden 2012–2013 Mestareiden liigan lohkovaiheeseen.
Joukkue > Nykyinen kokoonpano

Päivitetty 25. elokuuta 2023.
Saavutukset

Tanskan mestaruus: 2012
Tanskan cup (2): 2010, 2011
Päävalmentajat

1992–1994  Jørgen Andersen
1994–1999  Jørgen Tideman
1999–2000  Per Benjaminsen
2000  Tom Nielsen
2001–2004  Christian Andersen
2004–2006  Johnny Petersen
2006–2011  Morten Wieghorst
2011–2014  Kasper Hjulmand
2014–12/2015  Ólafur Kristjánsson
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Jalkapallon Tanskan mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1913 KB  1914 KB  1915 Ei pelattu  1916 B93  1917 KB  1918 KB  1919 AB  1920 B 1903  1921 AB  1922 KB  1923 Frem  1924 B 1903  1925 KB  1926 B 1903  1927 B93  1928 'Ei pelattu  1929 B93  1930 B93  1931 Frem  1932 KB  1933 Frem  1934 B93  1935 B93  1936 Frem  1937 AB  1938 B 1903  1939 B93  1940 KB  1941 Frem  1942 B93  1943 AB  1944 Frem  1945 AB  1946 B93  1947 AB  1948 KB  1949 KB  1950 KB  1951 AB  1952 AB  1953 KB  1954 Køge  1955 AGF  1956 AGF  1957 AGF  1958 Velje  1959 B 1909  1960 AGF  1961 Esbjerg  1962 Esbjerg  1963 Esbjerg  1964 B 1909  1965 Esbjerg  1966 Hvidovre  1967 AB  1968 KB  1969 B 1903  1970 B 1903  1971 Velje  1972 Velje  1973 Hvidovre  1974 KB  1975 Køge  1976 B 1903  1977 OB  1978 Velje  1979 Esbjerg  1980 KB  1981 Hvidovre  1982 OB  1983 Lyngby  1984 Velje  1985 Brøndby  1986 AGF  1987 Brøndby  1988 Brøndby  1989 OB  1990 Brøndby  1991 Brøndby  1992 Lyngby  1993 Kööpenhamina  1994 Silkeborg  1995 AaB  1996 Brøndby  1997 Brøndby  1998 Brøndby  1999 AaB  2000 Herfølge  2001 Kööpenhamina  2002 Brøndby  2003 Kööpenhamina  2004 Kööpenhamina  2005 Brøndby  2006 Kööpenhamina  2007 Kööpenhamina  2008 AaB  2009 Kööpenhamina  2010 Kööpenhamina  2011 Kööpenhamina  2012 Nordsjælland  2013 Kööpenhamina  2014 AaB  2015 Midtjylland  2016 Kööpenhamina  2017 Kööpenhamina  2018 Midtjylland  2019 Kööpenhamina  2020 Midtjylland  2021 Brøndby  2022 Kööpenhamina  2023 Kööpenhamina  2024 Midtjylland 
| n k Tanskan Superliiga |
| --- | --- |
 Hallitseva mestari: FC Kööpenhamina
Joukkueet (2023–24):  Aarhus GF  Brøndby IF  FC Kööpenhamina  FC Midtjylland  FC Nordsjælland  Hvidovre IF  Lyngby BK  Odense BK  Randers FC  Silkeborg IF  Vejle Boldklub  Viborg FF
Arvo Lyytinen

Arvo Erkki Lyytinen (29. tammikuuta 1891 Hämeenlinna – 5. kesäkuuta 1970 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimissa tykistön eversti ja rannikkotykistön komentaja.
Elämä

Lyytinen valmistui 1915 Nikolain ratsuväkiopistosta ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Venäjän armeijassa. Suomen sisällissodassa hän osallistui muun muassa Sampakosken taisteluun, Porin valtaukseen ja Kokemäen taisteluun. Hän suoritti komentajakurssin 1925 sekä oli kuunteluoppilaana Sotakorkeakoulussa 1935. Lyytinen toimi rannikkotykistössä vuodesta 1919 alkaen ja oli Rannikkotykistörykmentti 2:n komentajana 17 vuotta. Talvisodassa hän komensi Viipurin lohkoa Koivistolla ja Viipurinlahdella. Välirauhan aikana hän oli sotilasasiamiehenä Moskovassa 1940–1941. Jatkosodassa hän komensi Äänisjärven rannikkojoukkoja 1941–1943 sekä Rannikkotykistörykmentti 22:ta Viipurinlahdella 1944. Erottuaan aktiivipalveluksesta hän kuitenkin jatkoi vielä venäjän kielen opettajana Taistelukoulussa ja Sotakorkeakoulussa.
Suurlähettiläs Jaakko Lyytinen oli Arvo Lyytisen poika.
Ylennykset: vänrikki 1915, kornetti 1915, kapteeni 1918, majuri 1921, everstiluutnantti 1926, eversti 1932.
Bjørn Einar Romøren

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bjørn Einar Romøren |  Bjørn Einar Romøren |  Bjørn Einar Romøren |  |
Maa:   Norja
Mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Torino 2006 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 2011 | normaalimäen joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Val di Fiemme 2003 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Oberstdorf 2005 | joukkuekilpailu |  |
| Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Planica 2004 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Kulm 2006 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Planica 2010 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Oberstdorf 2008 | joukkuekilpailu |  |
Bjørn Einar Romøren (s. 1. huhtikuuta 1981) on norjalainen entinen mäkihyppääjä, joka hyppäsi maailmancupissa vuosina 2002–2014.
Romøren piti hallussaan pisimmän pystyssä pysytyn hypyn maailmanennätystä 239 metriä, jonka hän hyppäsi 20. maaliskuuta 2005 Slovenian Planicassa.Hän menetti ennätyksensä Johan Remen Evensenille Vikersundissa 11.2.2011.
Romøren oli mukana Planicassa 2004 ja Kulmissa 2006 voittamassa lentomäen MM-kisojen joukkuekilpailun kultamitalia, Planicassa 2010 hopeamitalia sekä Oberstdorfissa 2008 pronssimitalia maansa joukkueessa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli Planicassa 2004 kuudes, Kulmissa kymmenes ja Planicassa 2010 yhdeksäs. Oberstdorfissa hän johti kilpailua ensimmäisen päivän jälkeen mutta putosi lopputuloksissa neljänneksi.
2003 Val di Fiemmen ja 2005 Oberstdorfin MM-kisoissa hän oli mukana joukkuemäen pronssia voittaneessa Norjan miehistössä. Val di Fiemmessä hän oli lisäksi normaalimäessä kymmenes ja suurmäessä kolmastoista, Oberstdorfissa puolestaan normaalimäessä neljäs ja suurmäessä kahdestoista. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli Norjan joukkueessa voittamassa pronssia ja sijoittui henklökohtaisissa kilpailuissa suurmäessä seitsemänneksi sekä normaalimäessä viidenneksitoista. Oslon MM-kisoissa 2011 hän oli Norjan joukkueen mukana normaalimäen joukkuekilpailussa hopealla.
Maailmancupin osakilpailuvoittoja Romøren saavutti kahdeksan; lisäksi hän on oli kuudesti toinen ja kahdeksan kertaa kolmas. Ensimmäinen voitto tuli 6. tammikuuta 2003 Bischofshofenista. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi kaudella 2003–2004, kuudenneksi kaudella 2005–2006 ja yhdeksänneksi kaudella 2009–2010.
Romøren lopetti uransa kauden 2013–2014 päätteeksi.
Yksityiselämä

Romørenilla diagnosoitiin vuonna 2019 Ewingin sarkooma eli luusyöpä, johon hän sai säde- ja solunsalpaajahoitoja, joilla hän toipui sairaudestaan. Romøren on naimisissa Martine Remsöy Romörenin kanssa ja heillä on kaksi lasta, vuonna 2018 syntynyt poika ja vuonna 2019 syntynyt tytär.
Maailmancupin osakilpailuvoitot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Päivä | Kilpailupaikka | Maa | Mäki |
| 6. tammikuuta 2003 | Bischofshofen | Itävalta | suurmäki |
| 7. maaliskuuta 2004 | Lahti | Suomi | suurmäki |
| 10. maaliskuuta 2004 | Kuopio | Suomi | suurmäki |
| 20. maaliskuuta 2005 | Planica | Slovenia | lentomäki |
| 21. tammikuuta 2006 | Sapporo | Japani | suurmäki |
| 18. maaliskuuta 2006 | Planica | Slovenia | lentomäki |
| 17. helmikuuta 2008 | Willingen | Saksa | suurmäki |
| 28. marraskuuta 2009 | Kuusamo | Suomi | suurmäki |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bjørn Einar Romøren Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Yrjö Kujala

Yrjö Johannes Kujala (28. lokakuuta 1920 Lappajärvi – 24. elokuuta 2003 Kokkola) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Kujala kävi Oriveden opiston ja hänellä oli opintoja YKK:n sanomalehtilinjalla vuosina 1951–1954. Kujala toimi Kokkolassa ilmestyvän Keskipohjanmaa-lehden toimittajana 1955–1985. Kujala käytti kirjoituksissaan oman nimensä lisäksi myös nimimerkkejä Jorma Kaira" ja Y.K..
Kujala oli vuonna 1962 yksi Pohjanmaan Kirjailijat ry:n neljästätoista perustajajäsenestä.
Kujalan vanhemmat olivat puuseppä Albin Kujala ja Maria Katariina (o.s. Nokua). Puoliso oli Elsa Mirjami (o.s. Ylitalo) vuodesta 1952.
Teoksia

Anna minulle sovitus, kirjoittanut Y. K.   Linna, Turku 1945
Salattu elämä, kirjoittanut Y. K.   Linna, Turku 1945
Uuraisten osuuskauppa r.l. 30-vuotias : sen vaiheet ja toiminta 1915–1945.   Uuraisten osuuskauppa, Jyväskylä 1946
Oikea tie : yksinäytöksinen maalaisaiheinen näytelmä. Seuranäytelmiä 499.    Karisto 1948
Pojasta mieheksi : tarina 1860-luvun suurilta nälkävuosilta.    Karisto 1954
Polku sinne takaisin.   Sirpale, Helsinki 1965 (nimimerkillä Jorma Kaira)
Mariannen kesä : tarina pienestä tytöstä ja varsasta, joista tuli ystävät, kuvitus Bo Aurén.  Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1969
Pikku lähetit.   SLEY, Helsinki 1972
Velipekka etsii isää.   SLEY, Helsinki 1974
Uuden maan lapset.   SLEY, Helsinki 1976
Kesä Luotsisaaressa.    SLEY-kirjat, Helsinki 1977
Kyllä Minna järjestää.    SLEY-kirjat, Helsinki 1978
Oman seutunsa hyväksi : Kokkolan osuuspankki 1928–1978.   Kokkolan osuuspankki 1978
Uuden maan lapset palaavat, kuvitus Bo Aurén.   SLEY-kirjat, Helsinki 1979
Kokkolan ammattikoulun kaksi vuosikymmentä.    Kokkolan ammattikoulu 1980
Pikku rekkakuski.   SLEY-kirjat, Helsinki 1981
Huhtakadun rasavillit, kuvitus ja kansi Bo Aurén.   SLEY-kirjat, Helsinki 1982
Mehtimetsän kuningatar, kuvitus ja kansi Marjaliisa Pitkäranta.   SLEY-kirjat, Helsinki 1984
Kaksi karkulaista, kansi ja kuvitus Marjaliisa Pitkäranta.   SLEY-kirjat, Helsinki 1985
Yhteistyön linjalla : Keski-Pohjanmaan osuuspankkiliitto 1935–1985.    Keski-Pohjanmaan osuuspankkiliitto, Kokkola 1985
Pieni kansansoittaja, kuvitus ja kansi Heljä Lassila.   SLEY-kirjat, Helsinki 1986
Kokkolan ammattioppilaitos 30 vuotta : 30 vuotta ammattikasvatusta.    Keski-Pohjanmaan ammatillisen koulutuksen kuntainliitto, Kokkola 1990
Marjaanan valssi.   Keski-Pohjanmaan kirjapaino, Kokkola 1999
Johan Gustaf Toivonen

Johan Gustaf Toivonen (14. helmikuuta 1863 Halikko – 4. helmikuuta 1925 Turku) oli suomalainen päätoimittaja ja opettaja.
Toivosen vanhemmat olivat talollinen Johan Gustaf Toivonen ja Karoliina Kustaantytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1889.
Toivonen oli opiskeluaikanaan Länsisuomalaisten Suomenmielisten puheenjohtajana ja hän osallistui kansanopistojen perustamistoimintaan. Hän oli jonkin aikaa Länsisuomalaisen Osakunnan v.t. kuraattorina ja useita vuosia osakunnan sihteerinä. Toivonen siirtyi sitten sanomalehtialalle. Hän oli ensin Tampereen Uutiset-lehden päätoimittajana, muutti sitten Kotkan suomalaisen sanomalehden päätoimittajaksi ja sen jälkeen Turkuun, jossa hän oli Uusi Aura-lehden toimitussihteerinä useita vuosia aina vuoteen 1913 saakka. Toivonen oli myös Tullimiesten lehden toimittajana koko lehden ilmestymisajan.
Toivonen suoritti vielä lähes 60-vuotiaana lainopillisia tutkintoja ja toimi sitten varsinkin maalaisväestön asianajajana ja neuvonantajana, muun muassa Suomen kestikievarien luottamusmiehenä. Hän ajoi kestikievarien taksakysymyksen saattamista muuttuneita oloja vastaavalle kannalle. Vuodesta 1909 alkaen hän oli suomenkielen ja maantieteen opettajana Turun merikoulussa sekä syyslukukaudella 1924 maantieteen opettajana Turun meriopistossa.
Toivonen teki tutkielman Halikon murteesta sekä kokosi laajan, aikanaan paljon käytetyn Turun ja Porin läänin kunnalliskalenterin. Hän julkaisi myös Halikon pitäjän vaiheista laajoja kirjoituksia ja harrasti sukututkimusta.
Julkaisuja

Nimellä J. G. Toivonen:
Tutkimus Halikon kielestä: Kielioppi ja kielennäytteitä. Suomi, Kirjoituksia isänmaallisista aineista 3 jakso, 2 osa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1889
Sähkö: oppikirja sähkön alalla: käsikirja sähkötyömiehille: ruotsalaisen Karl Wallinin ja saksalaisen S. Frhr. Gaisbergin mukaan useain ammattimiesten suosiollisella avulla. Toimittanut J. G. Toivonen. Ilmestyi alunperin 7 vihkona vuosina 1898-1899. M. Lyytinen, Tampere 1899
Karl Wallin : Sähkö. I, Sähkö ja sen käyttäminen valaistukseen ja työvoiman siirtämiseen. Toimittanut J. G. Toivonen. M. Lyytinen, Tampere 1899
Kunnalliskalenteri 1902. I osa, Turun ja Porin lääni. II osa, Hämeen lääni; koonnut J. G. Toivonen. Antti Mikkola, Turku 1902
Kestikievarikysymys: kestikievarien nykyisestä tukalasta asemasta: kyydityskysymys polttava. Tekijät J. G. Toivonen ja Eino Kuusi. Maan kestikievarit, Turku 1917
Kestikievarikysymys: kestikievarien tukalasta asemasta. Maan kestikievarit, Turku 1919
Tiedonanto kestikievareille. 1921
Ketut ja kanat

Ketut ja kanat on lasten ulkoleikki, joka soveltuu pelattavaksi myös salissa. Suuriselvennä joukko jaetaan siten, että kolme leikkijöistä on kettuja ja loput kanoja. Ketuille valitaan omat pesäalueet, jonne he kuljettavat nappaamansaselvennä kanat (salissa pelatessa nurkat sopivat hyvin tähän tarkoitukseen). Kettu, joka on napannut eniten kanoja pesäänsä, voittaa.lähde?