Tunturipaljakka
Kasvillisuuden olosuhteet

Ylempänä tunturien lakialueilla kasvillisuuteen ja sen elinvoimaisuuteen vaikuttavat monet tekijät, joita alapaljakoilla on vain paikoin ja tuntureiden alarinteillä ei lainkaan. Näitä ovat muun muassa lumenviipymät ja tuulenpieksämät. Edelliset ovat alueita, joilla lumi viipyy pitkään, jolloin kasvukausi jää jopa arktisen lyhyeksi, vain 1–2 kuukauden pituiseksi. Tuulenpieksämät ovat alueita, joilta tuntureille tyypilliset voimakkaat tuulet pyyhkivät lumen muutaman sentin paksuiseksi jäiseksi kerrokseksi tai kokonaan pois. Toisaalta muun muassa vaivaiskoivu ja kataja jäävät alapaljakalla usein osittain tai kokonaan lumen peittämiksi, jolloin lumen pinnan yläpuolelle jäävät osat paleltuvat. Tunturikasvit yrittävät usein suojautua kylmältä lumen alle, koska lumi suojaa pakkaselta ja tuulelta.
Tunturikasvistoon yleisesti vaikuttaa myös muun muassa kosteus, virtaavan veden läheisyys ja maaperä. Melko kosteille alueille syntyy Suomessa harvinaisia tunturiniittyjä, jotka voivat olla lyhyt- tai pitkäruohoisia. Muun muassa kallioperä vaikuttaa maaperän ravinnepitoisuuteen ja happamuuteen. Gneissi, graniitti, hiekkakivi ja kvartsiitti ovat kasveille niukkaravinteisia, kalkkikivet ja liuskeet runsasravinteisia.
Esimerkiksi käsivarren Lappien tuntureilla on kalkkimaita, joissa kasvaa muun muassa lapinvuokkoa. Näitä sanotaan lapinvuokkokankaiksi. Dolomiittikalkista liukeneva kalsium ja magnesium mahdollistavat noin 40 muualla Suomessa puuttuvan putkilokasvilajin kasvun Enontekiön suurilla tuntureilla.
Tuntureista suuri osa on kivikkoa, jossa vain harvat putkilokasvit viihtyvät. Korkeimmilla tuntureilla kasvien kasvua rajoittavat myös maaperän routaantuminen ja jäätyminen, jotka aiheuttavat muun muassa kuviomaata, joka ei ole hyvä kasvualusta kasveille, koska se muuttuu vuosi vuodelta. Monet tunturikasvit pitävät silmunsa maan pinnan lähellä tai alla. Kasvit myös kasvavat maan lähellä tai sisässä rönsyinä. Myös patjamainen tai mätästävä kasvutapa vallitsee, koska molemmat pitävät kasvit kylmässä, tuulisessa ilmastossa lämpimänä. Esimerkiksi tunturikohokki (Silene acaulis) kasvaa kosteuden ja lämmön säilyttämiseksi puolipallon muotoisena tuppaana. Monet tunturikasvit kukkivat nopeasti ja runsaasti lumen sulettua. Kasveja pölyttävät monesti hyönteiset, mutta myös itsepölytystä ja suvutonta lisääntymistä esiintyy, muun muassa nurmitatar (Bistorta vivipara). Monien lajien siemenet säilyvät vuosikausia lisääntymiskykyisinä. Kuivilla paikoilla kasvit suosivat eniten siemenistä lisääntymistä, kosteammilla juuriin ja rönsyihin pohjautuvaa lisääntymistä. Joidenkin kasvien kasvua edistää kalkkipitoinen maa.
Rehevää niittykasvillisuutta tavataan paikoin Enontekiön suurtuntureilta muun muassa Saanatunturilta, Mallatunturilta ja Pallas–Ounastuntureilta, esimerkiksi Takkaselkätunturilta. Näillä kasvaa muun muassa kalliosaraa (Carex rupestris). Riisitunturilla kasvaa vain muutama aito tunturikasvi, ja lakiosissa esiintyy kanervavaltaisia nummia, jollaisia aidoilla paljakoilla ei ole. Eteläisten tuntureiden (Rukatunturi, Riisitunturi, Aakenustunturi jne.) lakiosia ei luokitella yhtä aidoiksi tunturipaljakoiksi kuin esimerkiksi laajalla Saariselän alueella.