Pierre Schaeffer
Tyyli, tekniikka ja vastaanotto

Schaeffer ei itse ajatellut perustaneensa uutta koulukuntaa, koska ei ollut ainoa saman tyyppisistä kokeiluista kiinnostunut säveltäjä. Hän onnistui kuitenkin kehittämään systemaattisen metodin ja teoreettisen viitekehyksen työnsä ympärille ja käytännössä häntä pidetään konkreettisen musiikin koulukunnan perustajana. Termi on Schaefferin itsensä käyttöönottama. Se viittaa hänen mukaansa olevaisen kahteen perusaspektiin, konkreettiseen ja abstraktiin. Hieman provosoiva termivalinta oli osin vastareaktiota aikakauden vallitsevalle suuntaukselle, jonka hän koki painottavan liikaa musiikin alistamista abstraktien käsitteellisten prosessien kontrolliin. Hänen mukaansa konkreettisen musiikin syntyprosessi kulkee vastakkaiseen suuntaan kuin perinteiseen musiikin säveltäminen. Hän aloitti luonnossa olevasta konkreettisesta äänimateriaalista ja pyrki abstrahoimaan siitä musiikillisia piirteitä. Perinteinen sävellysprosessi taas alkaa idean tasolta, joka manifestoituu partituurin välityksellä konkreettisesti soivaksi esitykseksi. Schaeffer tiedosti kuitenkin, että molemmat aspektit ovat aina läsnä kaikissa luovissa prosesseissa ja korosti termivalinnallaan muutosta perinteisiin ja vallitseviin näkemyksiin.
Schaeffer näki työnsä jatkeena kehityskululle, jossa timbreselvennä nousi vähitellen koristeellisesta piirteestä itsenäisempään asemaan. Hän samaistui muun muassa Stravinskyn pyrkimyksiin luoda uusia itsenäisiä musiikillisen ilmaisun ulottuvuuksia, jotka perustuvat muihin äänen parametreihin, kuin äänenkorkeuteen. Hän piti myös Messiaenin lintusävellyksiä eräänlaisina konkreettisina kokeiluina. Hänen suurin vaikutteensa perinteisen länsimaisen taidemusiikin piiristä oli Bach, jota hän piti "puhtaan musiikin" ylittämättömänä edustajana. Mozartin musiikkia hän puolestaan piti jopa hieman pinnallisena.
Sarjallisen menetelmän soveltaminen perinteisille intrumenteille sävellettyyn musiikkiin ei ollut Schaefferin mielestä tarkoituksenmukaista. Kompleksiseen äänimateriaaliin sen käyttö sen sijaan oli sopivaa, kunhan siihen ei rajoituta yksipuolisesti. Konkreettinen musiikki voi sisältää myös tonaalisia elementtejä. Hänen mukaansa ainoastaan konkreettisella musiikilla oli mahdollista säveltää aidosti atonaalista, tonaalisista assosiaatioista täysin vapaata musiikkia. Myös toonika-dominanttisuhteen puuttuminen määrittää soitinmusiikkia, koska se kuullaan suhteessa vuosisatojen tonaaliseen perinteeseen, vaikka teos ei tätä suhdetta sisältäisikään. Osin samoista syistä hän suhtautui varauksella myös Stockhausenin ja Kölnin koulukunnan harjoittamaan elektronische music -suuntaukseen. Hänen mielestään suuntaus ei kyennyt uudistamaan musiikillista ajattelua vaan teki vanhoihin konventioihin pohjautuvaa musiikkia uudenlaisilla soittimilla. Stockhausen puolestaan syytti Schaefferia liiallisesta empirismistä ja anarkismista. Kaiken kaikkiaan konkreettinen musiikki jakoi mielipiteitä. Dodekafonikot suhtautuivat siihen aluksi jopa vihamielisesti, mutta Schaefferin teokset saivat kuitenkin innostuneen vastaanoton Darmstadtin kesäleirillä.
Kysymys siitä tulisiko hänen työtään kutsua musiikiksi ajautui Schaefferin mukaan helposti epäolennaiseen väittelyyn musiikki-termin määrittelystä "itse asian" sijaan. Hän vastasi kuitenkin kysymykseen analogialla meren aalloista. Istuessaan luolassa meren aaltoja kuunnellen hän koki voimakkaan esteettisen elämyksen ja kuuli jokaisen aallon variaationa samasta muuttumattomasta teemasta. Hän ymmärsi ottavansa ensimmäisen musiikillisen askeleen tietoisella valinnalla, jossa irrottaa äänen syntytavastaan ja kontekstistaan kuunnellen sitä itsensä vuoksi. Äänen kuuntelemista irrallaan kontekstista ja merkityssisällöstä Schaeffer kutsuu pelkistetyksi kuunteluksi, joka on keskeinen käsite hänen teoreettisessa ajattelussaan.