stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veholampi (Ikaalinen)

| Veholampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°N, 23°E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kyrösjärven alue (35.52)
Laskujoki:  Veho-oja Saukkolampeen 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  136,5 m 
 fiVeholampi 
Veholampi  on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Veholampi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Maantietoa

Lampi on 250 metriä pitkä ja 50 metriä leveä läpivirtauslammen soistuva laajentuma. Pohjoispäähän laskee kaksi ojaa, joista toinen tuo vettä Nevainlammesta. Laskuoja Veho-oja lähtee eteläpäästä ja laskee kahden kilometrin päässä Saukkolampeen. Valkeajärveltä tulee Veholammelle tie, joka ohittaa sen 100 metrin päästä. Tien varrella lammen kohdalla on rakennuksia, johon päättyy merkitty retkeilyreitti.
Vihertiikeripeippo

| Vihertiikeripeippo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Loistopeipot Estrildidae
Suku::  Tiikeripeipot Amandava
Laji::  formosa
Kaksiosainen nimi
 Amandava formosa  (Latham, 1790) 
Katso myös
   Vihertiikeripeippo Wikispeciesissä   Vihertiikeripeippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vihertiikeripeippo, aikaisemmalta nimeltään oliivitiikeripeippo (Amandava formosa) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Vihertiikeripeippoa tavataan Intian keskiosissa. Laji on vähenemässä nopeasti pyydystämisen ja elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Tussi

Tussi tai tušši voi tarkoittaa:
Tušši eli muste on nestemäistä, usein nokimustaa piirustus- ja kirjoitusväriä
Tussikynä eli huopakynä on säiliöllinen kynä, jossa on usein huopamainen kärki
Afrikkalaisten tutsien toinen nimitys on tussit
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tussi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ventasso

| Ventasso |
| --- | --- |
 Ligonchio
 Ventasso
 Koordinaatit: 44°22′11″N, 10°19′28″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Emilia-Romagna
Maakunta:  Reggio Emilia
Perustettu:  1.1.2016
Pinta-ala:  
 – Maa:  258,18  km²
Korkeus:  (min. 380 - maks. 2 054) m
Väkiluku (2014):  4 306 
 – Väestötiheys:  16,68 as./km²
 
 Kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ventasso on kunta Pohjois-Italiassa Reggio Emilian maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Kunta perustettiin vuonna 2016, kun neljä kuntaa, Busana (1 285 asukasta), Collagna (971), Ligonchio (861) ja  Ramiseto (1 290), yhdistyivät muodostaen Ventasson kunnan.
Maantiede

Kunta sijaitsee Apenniinien vuoristossa ja on Appennino Tosco-Emiliano kansallispuiston (Parco nazionale dell'Appennino Tosco-Emiliano) keskus. Kunnan alueella sijaitsevat vuoret Monte Ventasso ja Monte Cusna.
Tussu

| --- | --- |
:  Määritelmä: slangitermi naisen ulkosynnyttimille
: Wikipediassa ei ole artikkelia otsikolla Tussu, koska aiheesta ei voi kirjoittaa kuin sanakirjamääritelmän verran. Katso tussu kuitenkin Wikisanakirjasta, vapaasta sanakirjasta.
Vihollinen porteilla

| Vihollinen porteilla> Enemy at the Gates |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean-Jacques Annaud
Käsikirjoittaja:   Jean-Jacques Annaud  Alain Godard 
Tuottaja:   Jean-Jacques Annaud  John D. Schofield 
Säveltäjä:  James Horner
Kuvaaja:  Robert Fraisse
Leikkaaja:   Noëlle Boisson  Humphrey Dixon 
Pukusuunnittelija:  Janty Yates
Pääosat:   Jude Law  Joseph Fiennes  Rachel Weisz  Ed Harris 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Britannia  Irlanti  Saksa  Yhdysvallat 
Tuotantoyhtiö:   Mandalay Pictures  KC Medien  MP Film Management  Reperage  Little Bird Limited  Swanford Films 
Levittäjä:  Pathé Distribution UIP-Dunafilm
Ensi-ilta:   16. maaliskuuta 2001   23. maaliskuuta 2001 
Kesto:  131 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, saksa, venäjä
Budjetti:  68 000 000 dollaria
Tuotto:  96 976 270 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihollinen porteilla (engl. Enemy at the Gates) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut ranskalais-yhdysvaltalainen toiseen maailmansotaan sijoittuva sotaelokuva, joka kertoo neuvostoliittolaisesta tarkka-ampujasta Vasili Zaitsevista. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Stalingradin taisteluun sekoittaen faktaa ja fiktiota. Elokuvan ohjasi Jean-Jacques Annaud.
Tarina

Tapahtumat sijoittuvat Stalingradiin vuoden 1942 syksyyn. Neuvostoliittolaiset ja saksalaiset käyvät kaupunkisotaa raunioituneessa kaupungissa. Politrukit pakottavat aseiden kanssa neuvostoliittolaiset sotilaat tekemään rynnäkön suojattoman aukean yli joka toisella puolella on saksalaisia sotilaita konekiväärin kanssa vastassa. Kaikille neuvostoliitolaisille ei edes anneta omaa asetta ja kuolleiden määrä on suuri. Vasili Zaitsev (Jude Law) joka on paimen Uralilta onnistuu selvitymään hengissä toiselle puolelle, ja hän on maastoutuu samaan ruumiskasaan komissaari Danilovin (Joseph Fiennes) kanssa. Danilov näkee kun Zaitsev saa kiväärin ja ampuu sillä tarkasti viisi saksalaista peräkkäin. Hän ymmärtää että Zaitsev olisi oivallinen esikuva neuvostoliittolaisille taistelijoille. Zaitsev pääsee hänen avustuksellaan tarkka-ampujaksi ja hänestä aletaan tekemään propagandasankaria.
Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jude Law  | … |  Vasili Zaitsev   |
|  Joseph Fiennes  | … |  Danilov   |
|  Rachel Weisz  | … |  Tanja Tšernova   |
|  Bob Hoskins  | … |  Nikita Hruštšov   |
|  Ed Harris  | … |  Erwin König   |
|  Ron Perlman  | … |  Kulikov   |
|  Gabriel Thomson  | … |  Saša Filippov   |
|  Matthias Habich  | … |  Friedrich Paulus   |
|  Sophie Rois  | … |  Ljudmila   |
Lähde:
Tuotanto

Vasili Zaitsev (1915–1991) oli erityisesti Stalingradin taistelun aikana ansioitunut neuvostoliittolainen tarkka-ampuja. Uralin alueella metsästäjänä varttunut Zaitsev palveli toisen maailmansodan aikana 284. kivääridivisioonassa ja surmasi Staliningradin taistelun aikana 38 päivässä 10. marraskuuta – 17. joulukuuta 1942 virallisesti 225 vihollisen sotilasta Mosin-Nagant-kiväärillään. Zaitsevista tuli Neuvostoliiton sankari ja hyvin tunnettu kotimaassaan. Länsimaihin hänen tarinansa levisi etenkin kahden kirjan kautta. William Craigin Enemy at the Gates: The Battle for Stalingrad oli vuonna 1973 julkaistu tietokirja ja David L. Robbinsin War of the Rats vuodelta 1999 oli historiallinen romaani. Zaitsev julkaisi omat muistelmansa Zapiski Snaipera vuonna 1956, jossa hän mainitsee käymänsä tarkka-ampujien kaksintaistelun saksalaista upseeri Heinz Thorvaldia (elokuvan majuri Köning) vastaan. Muistelmissa Zaitev voitti ja Thorvald sai surmansa. Tarinaa ei ole kuitenkaan varmennettu, tai toisaalta todistettu vääräksikään. Thorvald-nimistä tarkka-ampujaa ei tunneta virallisista saksalaisista asiakirjoista, joista suuri osa toisaalta tuhoutui sodan aikana. Craig mainitsi tapauksen teoksessaan ohimennen parilla sivulla, mutta Robbinsin teoksessa se on tarinan keskiössä.
Ranskalainen elokuvantekijä Jean Jacques Annaud kiinnostui tarinasta ja laati sille elokuvakäsikirjoituksen yhdessä monista aikaisemmista projekteistaan tuntemansa Alain Godardin kanssa. Elokuvan tuotannon rahoittivat Paramount Pictures, Mandalay Pictures ja saksalainen CP Medien AG. Paramount levitti elokuvaa Yhdysvalloissa ja Mandalay muissa maissa. Elokuvan budjetti oli 68 miljoonaa dollaria, mikä teki siitä tuolloin kalleimman Euroopassa kuvatun yhdysvaltalaisen elokuvatuotannon.
Tuottaja John D. Schofield ja tuotantosuunnittelija Wolf Kroeger kartoittivat mahdollisia kuvauspaikkoja ja päätyivät lopulta kolmeen paikkaan Saksan itäosassa. Yksi oli hylätty tehdas Rudersdorfissa, toinen hylättyt sotilasparakit Krampnitzissa ja kolmas vanhalle kaivokselle tehty tekojärvi Pritzenissä. Kuvauksia varten rakennettiin myös valtavia lavasteita Stalingradin Punaista toria varten. Niihin lukeutui Pravdan painolaitos, Gorki-teatteri, Univermag-tavaratalo ja Barmalei-suihkulähde. Lavasteita rakennettiin lokakuusta 1999 helmikuuhun 2000. Kuvauksia tehtiin tammikuun puolivälistä 2000 toukokuuhun 2000. Elokuvan viimeiset kohtaukset kuvattiin Babelsberg Studion tiloissa lähellä Berliiniä.
Vastaanotto

Elokuvan oli tarkoitus saada ensi-iltansa 22. joulukluuta 2000, mutta ensi-iltaa päädyttiin lykkäämään useamman kerran. Elokuvan saksalainen levittäjä halusi esittää sen Berliinin elokuvajuhlilla 7. helmikuuta 2001. Näytöksessä elokuvaa buuattiin. Se sai myös laajaa arvostelua saksalaisilta elokuvakriitikoilta, jotka kuvailivat sitä tyypilliseksi sotaa ihannoivaksi Hollywood-elokuvaksi. Pohjois-Amerikassa elokuva sai ensi-iltansa 16. maaliskuuta 2001. Kriitikoiden vastaanotto oli kotimaassa vaihtelevaa. Kriitikoiden arvioita keräävä Rotten Tomatoes antoi elokuvalle arvosanan 54/100 %. Samantapainen Metacritic antoi elokuvalle arvosanan 53/100. Elokuva tuotti lopulta Yhdysvalloissa 51,4 miljoonaa dollaria ja ulkomailla 45,5 miljoonaa dollaria. Kokonaistulot olivat näin 97 miljoonaa dollaria. Korkeaan budjettiin verrattuna tuotot olivat pettymys.
Elokuva on sekoitus faktaa ja fiktiota. Staliningradin taistelu oli historiallinen tapahtuma ja Zaitsev oikea historiallinen henkilö. Sen sijaan sivuroolit Danilov ja Tanja Tšernova ovat fiktiivisiä, kuten myös elokuvan sivujuoni Zaitsevin ja Tanjan romanssista. Kaksintaistelu saksalaisen tarkka-ampujan kanssa saattaa olla sotapropagandaa.
Aiheesta muualla

Enemy at the Gates The Guardian.  18.3.2001. Viitattu 2.5.2021. (englanniksi)
Reese, Roger: Film Review: Enemy at the Gates The Society for Military History.  30.4.2021. Viitattu 2.5.2021. (englanniksi)
Elley, Derek: Enemy at the Gates Variety.  6.2.2001. Viitattu 2.5.2021. (englanniksi)
Victor Canning

Victor Canning (16. kesäkuuta 1911 Plymouth, Devon – 21. helmikuuta 1986) oli brittiläinen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja, joka tunnetaan laajasta jännitysromaani- ja dekkarituotannostaan. Hän kirjoitti kuutisenkymmentä kirjaa, joista viisi on suomennettu. Oman nimensä ohella hän julkaisi salanimillä Julian Forest ja Alan Gould. Hän voitti Silver Dagger -palkinnon vuonna 1972.
Canningin tuotanto jakautuu kolmeen kauteen ja tyyliin. Vuosina 1934–1940 nuori kirjailija kirjoitti lempeitä komedioita kuten esikoisteos Mr. Finchley Discovers His England. Hän vietti sitten kuusi vuotta brittiarmeijassa toisen maailmansodan Pohjois-Afrikan ja Italian rintamilla ja aloitti sodan jälkeen ystävänsä Eric Amblerin innoittamana kirjoittamaan eksoottisiin paikkoihin sijoittuvia dekkareita. Niiden lisäksi syntyi novelleja ja elokuvakäsikirjoituksia. Romaaninsa Panther’s Moon (1948) perusteella hänet leimattiin vakoiluromaanien tekijäksi, vaikka sitä aihetta hän ei käsitellyt monessakaan kirjassaan.
Neljässä Canningin kirjassa päähenkilö on yksityisetsivä Rex Carver. Näistä parhaana pidetty, kolmantena julkaistu Skorpionin kirjeet on julkaistu myös suomeksi.
Vuonna 1967 Victor Canning rakastui uuteen naiseen ja jätti perheensä. Tämän jälkeen hän kirjoitti sanojensa mukaan sellaisia kirjoja joita oli aina halunnut tehdä muttei ollut aiemmin ehtinyt. Ne olivat yhä jännityskertomuksia, mutta mukana oli kiinnostavia moraalisia ongelmia ja monitahoisia henkilöhahmoja. Tämän kauden teoksista The Rainbird Pattern muovautui Alfred Hitchcockin käsissä tämän viimeiseksi jääneeksi elokuvaksi Perintö (1976). Muita Canningin myöhäistuotantoon kuuluvia teoksia ovat The Finger of Saturn, jossa aviomiehen vaimo katoaa pariksi vuodeksi ja palaa muistinsa menettäneenä; Birdcage, joka alkaa nunnan hukuttautumisyrityksellä; sekä The Runaways, nuorisoromaani poliisia pakenevasta pojasta.
Suomennetut teokset

Skorpionin kirjeet (Gummerus 1965, alkuteos Scorpio Letters, 1964)
Seitsemän perhosta (Gummerus 1967, alkuteos  The House of the Seven Flies, 1952)
Murhaaja etsii murhaajaa (Gummerus 1968, alkuteos  The Hidden Face, 1956)
Operaatio Python (Gummerus 1969, alkuteos  The Python Project, 1967)
Katoamispiste (Jalava 1987, alkuteos Vanishing Point, 1982)
Aiheesta muualla

The Victor Canning pages (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Victor Canning Elonetissä.
Victor Canning Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vanjärvi (Vihti)

| Vanjärvi |
| --- | --- |
 Vanjärvi
 Koordinaatit: 60.4548°N, 24.2164°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Uusimaa
Seutukunta:  Helsingin seutu
Kunta:  Vihti
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vanjärvi on kylä Vihdin kunnassa, noin 10 km:n päässä Vihdin kirkonkylästä Karkkilan suuntaan. Vanjärven asutuskylä kuuluu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Historia

Ensimmäiset merkit vanjärveläisestä asutuksesta ovat kivikaudelta, Litorinameren rantakallioilta. Läheltä Vanjärven kartanoa, Vanjoen molemmin puolin, on löydetty seitsemän kiinteää muinaisjäännöstä.
Historiallisena aikana Vanjärvi oli vuosisatoja kartanokylä. 1500-luvulla kartanonmäellä sijaitsi viitisen torppaa, 1800-luvulla kylässä oli torppia jo yli kaksikymmentä. Kartanomiljöö on säilynyt keskellä kylää. Laamanni Adolf Linderin rakennuttaman uusklassisen päärakennuksen on suunnitellut arkkitehti Carlo Bassi vuonna 1807. Metsänrajassa kartanon pohjoispuolella kohoaa kaksi harmaakivistä rakennusta, talli ja viljamakasiini. Säilynyt on lisäksi mm. työväen asuintaloja, sauna, aitta ja tiilinen navetta.
Kartanon omisti pitkään (1729–1923) Linderin suku. Kamariherra Hjalmar Linder oli varatuomari ja suurmaanomistaja, joka tunnetaan Etelä-Suomen teollistajana. Vanjärvellä hän jäi historiaan perustettuaan kansakoulun vuonna 1902 järven pohjoispuoliselle mäelle.
Uusi aika Vanjärvelle koitti sotien jälkeen, kun Karjalasta evakuoitua väestöä asutettiin kylään. Tuolloin Kymi-yhtiön omistamista kartanon maista muodostettiin noin 80 asutustilaa. Asutettu väestö tuli Heinjoelta ja Viipurin maalaiskunnasta. Kyseessä oli Suomen suurin yhtenäinen asutuskylä, ja siksi Vanjärvi on saanut lempinimen ”Suomen karjalaisin kylä”. Karjalaisuudesta on tullut pysyvästi merkittävä osa kylän olemusta ja identiteettiä.
Pienen kylän saatua kertaheitolla valtavasti uusia asukkaita uusi koulu tuli tarpeeseen. Tiilinen koulu keskellä kylää vihittiin käyttöön 6. joulukuuta 1952. Koulu oli niin moderni, että siihen kävi tutustumassa ulkomaalaisia arvovieraita. Opettajilla oli oma asuntolansa pihapiirissä – rivitalossa, jossa päiväkoti nykyisin toimii – ja koulua ympäröi puutarha. Vanjärven koulu valittiinkin 1970-luvulla Suomen kauneimmaksi.
Asukkaat

Asukkaita on kunnan tilastojen (11/2013)lähde tarkemmin? mukaan noin 600. Alle 15-vuotiaita on kyläläisistä 23 prosenttia, 16–64-vuotiaita lähes 60 prosenttia ja 65 vuotta täyttäneitä noin 17 prosenttia.[lähde? ] Ammattikirjo on erittäin laaja. Yrittäjiä on paljon. Työssä käydään Vihdin alueella, pääkaupunkiseudulla, läheisessä Karkkilan kaupungissa ja muissa ympäryskunnissa.
Palvelut

Kylässä on koulu ja päiväkoti, joiden yhteydessä on myös vuonna 2005 valmistunut lähiliikuntapaikka. Koulun ja päiväkodin lisäksi kunnallisista palveluista on saatavilla kirjastoauto, joka käy Vanjärvellä parittomina viikkoina. Koulun oppilasmäärä on 2000-luvun alusta noussut 49 prosenttia.[lähde? ] Marraskuussa 2014 lapsia on 91: koululaisia 52 ja päiväkotilapsia 39.[lähde? ] Vanjärvellä toimii runsaasti aktiivisia yhdistyksiä ja pk-yrityksiä.
Seurojentalo valmistui talkoorupeaman päätteeksi vuonna 1950, ja sitä on remontoitu useaan otteeseen. Nykyisin sitä hallinnoi Vanjärvi-seura. Vanjärven urheiluseura Kalevan Viesti ja Vihdin seurakunta järjestävät talossa viikoittaista toimintaa. Vanjärvi-seuraan on perustettu myös kulttuurijaosto vastaamaan kyläläisten toiveeseen saada enemmän kulttuuriohjelmaa seurojentalolle.
Vanjärven kylässä toimii yksityinen museo, jonka ovat perustaneet Irma ja Niilo Hyytiäinen. Maatalous- ja kulttuurihistoriaa esittelevä museo on avoinna sopimuksen mukaan. Irma Hyytiäinen toimii museon oppaana.
Luonto

Kylälle nimen antanut järvi on valtakunnallisesti ja jopa kansainvälisesti arvokas lintujärvi, jonka lajisto on poikkeuksellisen runsas. Vanjärvi kuuluu EU:n Natura-suojelualueverkostoon sekä valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan ja on lisäksi osa Uudenmaan ympäristökeskuksen perustamaa noin 130 hehtaarin suuruista luonnonsuojelualuetta. Järvi on ollut vuosia erittäin rehevöitynyt, mutta se on kunnostettu osana Hiidenveden kunnostushanketta. Järven lisäksi luonnonsuojelualueeseen kuuluvat arvokas Märjäntienmäen kalliojyrkänne ja sen alapuolella sijaitseva rehevä lehto, jossa kasvavat mm. metsälehmukset, lehtokuusamat, imikät, lehto-orvokit, lehtopalsamit ja mustakonnanmarjat.
Järven virkistyskäyttö on lisääntynyt kunnostustöiden valmistuttua 2013. Järven luoteisrannalla sijaitseva lintutorni palvelee luontoharrastajia. Sen on pystyttänyt Jokikunnan kylätoimikunta, ja sen juurelle on Vanjärven Erämiehet ry rakentanut laavun.
Aiheesta muualla

Vanjärven kylän kotisivut
Vanjärven kylän Facebook-sivusto
Venta (joki)

| Venta |
| --- | --- |
 Venta-joki Kuldīgan lähellä.
Alkulähde:  Kuršėnai, Liettua
Laskupaikka:  Itämeri, Ventspils, Latvia
Maat:   Latvia,  Liettua
Pituus:  346 km
 Venta-joki Latvian ja Liettuan kartalla.
Venta (saks. Windau) on joki, joka kulkee Latvian ja Liettuan alueella. Sen alkulähde on lähellä Kuršėnain kaupunkia Luoteis-Liettuassa ja se laskee Koillis-Latviassa Ventspilsin kaupungin lähellä Itämereen. Sen kokonaispituus on 346 kilometriä, josta 168 kilometriä Liettuassa ja 178 kilometriä Latviassa. Puolet joen valuma-alueesta on metsää. Merkittävimmät kaupungit joen alueella ovat Kuršėnai, Mažeikiai, Kuldīga ja Ventspils. Joessa on myös Euroopan levein vesiputous, joka sijaitsee Kuldīgan lähellä. Sen leveys on noin 200–250 metriä riippuen vuodenajasta. Putouksen korkeus noin kaksi metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venta (joki) Wikimedia Commonsissa
Tommy Mörth

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 |  |  |
Tommy Mörth (s. 16. heinäkuuta 1959 Tukholma) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Sarajevon olympialaisissa 1984, missä hän saavutti pronssia, sekä vuosien 1982 ja 1983 MM-kilpailuissa. Hän voitti alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1977.
Mörth edusti kotimaassaan Djurgårdens IF:ää kausina 1976–1988 ja voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1983. Uransa loppupuolella hän edusti vielä alemmilla sarjatasoilla Malmo IF:ää kausina 1988–1990 ja Järfälla HC:ta kausina 1990–1992.
Vehkuri (Kouvola)

| Vehkuri |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola (Valkeala)
Koordinaatit:  60°58′24″N, 26°48′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Harjunjoen–Lappalanjärven alue (14.18)
Laskuoja:  oja Potinojaan 
Järvinumero:  14.181.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  89,5 m  
Pituus:  370 m  
Leveys:  180 m  
Rantaviiva:  0,9 km  
Pinta-ala:  4,893 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkuri 
Vehkuri Vehkolampi on Kymenlaaksossa, Kouvolan Valkealassa sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,9 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Lappalanjärven alueeseen (14.181) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 89,5 metriä mpy.
Tommy Macias

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten judo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten judo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten judo.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Budapest 2021 | 73 kg |  |
| Euroopan kisat  | Euroopan kisat  | Euroopan kisat  |  |
|  Kultaa | Minsk 2019 |  73 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Varsova 2017 | 73 kg |  |
|  Pronssia | Tel Aviv 2018 | 73 kg |  |
|  Pronssia | Praha 2020 | 73 kg |  |
Tommy Macias (s. 20. tammikuuta 1993) on ruotsalainen judon Euroopan-mestari ja MM-mitalisti. Hän on kilpaillut 73 kg:n painoluokassa vuodesta 2009 lähtien.
Macias saavutti 73 kg:n sarjassa EM-pronssia Varsovassa 2017 ja Tel Avivissa 2018. Hän voitti kultaa Minskin Euroopan kisoissa 2019 kukistettuaan loppuottelussa Azerbaidžanin Rustam Orujovin. Hän sai EM-pronssia jälleen Prahassa 2020. Lissabonin EM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui seitsemänneksi. Hän saavutti MM-hopeaa Budapestissa 2021 hävittyään loppuottelussa Laša Šavdatuašvilille.
Macias on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa neljä turnausvoittoa, kolme kakkossijaa ja viisi kolmossijaa. Continental Open -kilpailuissa hän on ollut kerran kolmas. Hän on voittanut aikuisten tasolla neljä Ruotsin-mestaruutta.
Viidakkomaina

| Viidakkomaina |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Mainat Acridotheres
Laji::  fuscus
Kaksiosainen nimi
 Acridotheres fuscus  (Wagler, 1827) 
Katso myös
   Viidakkomaina Wikispeciesissä   Viidakkomaina Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viidakkomaina (Acridotheres fuscus) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Viidakkomainaa tavataan luonnonvaraisena Bangladeshissa, Bhutanissa, Intiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Singaporessa ja Thaimaassa. Lajin on raportoitu olevan yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uneton48

Uneton48 on suomalainen lyhytelokuvakilpailu, jossa joukkueetselvennä tekevät 2–7 minuutin pituisen elokuvan 48 tunnin aikana. Elokuvan täytyy sisältää kilpailun alussa julkistettavat kaikille pakolliset elementit kuten roolihahmo ja vuorosana. Lisäksi kullekin joukkueille arvotaan genre. Pakollisilla elementeillä varmistetaan, että elokuvat on todella kokonaan tehty kilpailuviikonlopun aikana. Kilpailu on kaikille avoin, mutta joukkueen vetäjän tulee olla 18 vuotta täyttänyt.
Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran syksyllä 2008, mutta siirrettiin sen jälkeen keväälle. Vuodesta 2010 alkaen Uneton48 on järjestetty joka vuosi joko toukokuun ensimmäisenä, toisena tai kolmantena viikonloppuna. Kilpailu alkaa perjantai-iltana kello 18 – 19 järjestettävillä avajaisilla, jonka jälkeen kello käynnistyy ja elokuvanteko voi alkaa. Vuodesta 2013 avajaiset on järjestetty Helsingin keskustassa, Kampin keskuksessa.
Valmiin elokuvan voi palauttaa joko fyysisesti muistitikulla Helsingin palautuspisteeseen tai netin kautta.
Kaikki kilpailussa syntyneet elokuvat näytetään elokuvateatterissa. Teatterinäytöksiä on järjestetty Helsingin lisäksi mm. Turussa, Tampereella, Oulussa ja Jyväskylässä. Teatterikumppanina on alusta asti toiminut Finnkino. Muita kilpailun pitkäaikaisia yhteistyökumppaneita ovat Angel Films, Genelec ja Kamppi.
Uneton48-kilpailua järjestää Uneton48 ry, jonka puheenjohtajana toimii Pete Lipponen ja kilpailun vastaavana tuottajana Vesa Kuosmanen. Uneton48:n alun perin Suomeen tuoneet ja kilpailua useita vuosia vetäneet Enni ja Sami Tuomisalo saivat idean Uudessa-Seelannin vastaavasta elokuvakilpailusta. Tuomisalot asuvat edelleen Uudessa-Seelannissa.
Kilpailu on järjestetty Suomessa vuosina 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 ja 2020.