stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilmoittelu
Historiaa

Lehdissä julkaistavat ilmoitukset ovat yksi vanhimmista mainonnan muodoista. Maailman ensimmäisenä maksettuna mainoksena pidetään Boston News-Letter -lehdessä Yhdysvalloissa vuonna 1704 julkaistua maksullista tiedotetta myytävänä olevasta kiinteistöstä. Vuonna 1729 Benjamin Franklin alkoi julkaista Pennsylvania Gazette -sanomalehdessään erillisiä mainoksille varattuja sivuja, ja hänen vuonna 1742 perustama General Magazine julkaisi ensimmäisenä mainoksia aikakauslehdessä. Varhaisin suomenkielinen ilmoitus julkaistiin helmikuussa 1776 Suomenkielisissä Tieto-Sanomissa ja mainosti Frenckellin kirjapainon valmistamia kuparipiirroksena painettuja A B C-kirjainvihkoja eli kaunokirjoitusvihkoja.
Lehdistön kehittyessä 1800-luvulta alkaen lehti-ilmoittelu oli toistasataa vuotta maailman tärkein mainonnan muoto, kunnes 1950-luvulta alkaen televisiomainonta ja 2000-luvulta alkaen verkkomainonta alkoivat horjuttaa sen valta-asemaa. Ensimmäiset mainostoimistot syntyivät Yhdysvalloissa 1800-luvun lopulla aluksi välittämään lehtien tarjoamia mainostiloja mainontaa tarvitseville yrityksille, sitten vähitellen myös auttamaan niitä muotoilemaan ilmoitusten tekstejä ja kuvitusta mahdollisimman tehokkaiksi.
1900-luvun alkuun saakka ilmoitukset olivat tekstipainotteisia, koska silloinen painotekniikka ei vielä kyennyt toistamaan monimutkaisia piirroksia eikä valokuvia kovin hyvin. Teksti-ilmoitusten koristeena käytettiin korkeintaan karkeita piirtäjien painolaatalle kaivertamia, mustalla painettuja piirroskuvia. Tärkeä keksintö lehtimainonnan visualisoitumisessa oli autotypia, jolla piirrokset ja myös valokuvat kyettiin siirtämään kuvalaatalle fotokemiallisin menetelmin kaivertamisen sijasta. Näin alkoivat kehittyä kuvapainotteisia aikakauslehtiä, kuten Suomessa vuonna 1871 aloitettu Suomen Kuvalehti. 1930-luvulla mainosvalokuva alkoi suuremman uskottavuutensa ja näyttävyytensä ansiosta syrjäyttää piirrosten käytön ilmoituksissa.
Neliväripainatuksen yleistyessä alettiin käyttää värivalokuvia ja värillisiä piirroksia sekä lehtien toimituksellisessa aineistossa että ilmoituksissa, ensin aikakauslehtien kansissa ja takasivuilla, sitten niiden sisäsivuilla ja 1900-luvun viimeisinä vuosikymmeninä myös sanomalehdissä. Näin ilmoittelu pysyi televisiomainontaa värikkäämpänä mainosmuotona aina 1960-luvun lopulle, jolloin mustavalkoiset tv-lähetykset alkoivat muuttua värillisiksi. Vain elokuvateattereissa saattoi siihen saakka nähdä värillisiä mainoselokuvia.
Lehtimainonnan muita valtteja kalliiksi koetun televisiomainonnan ohella olivat sanomalehti-ilmoitusten nopeus ja laaja tavoittavuus muun muassa vähittäiskauppojen tarjousmainonnassa sekä aikakauslehtien kyky tavoittaa koko kansan sijasta pienempiä osayleisöjä.
Vuonna 1995 sanomalehti-ilmoittelun osuus kaikesta mediamainontaan Suomessa käytetystä rahasta oli 54 prosenttia, ilmaisjakelulehtien 4  ja aikakauslehtimainonnan 14 prosenttia. Vuonna 2013 vastaavat osuudet olivat 35, 5 ja 9 prosenttia. Televisiomainonnan osuus on kasvanut hieman (21 ja 23 %), mutta suurin kasvaja mainosmuodoista on verkkomainonta (vuonna 1995 käytännössä 0 %, vuonna 2013 jo 21 prosenttia).
Kannatusilmoitus

Kannatusilmoituksella tarkoitetaan ilmoitusta, jonka julkaisemisen motiivi on tukea yleishyödyllistä tahoa tai aatteellista järjestöä ostamalla ilmoitustila kyseisen yhteisön julkaisusta, kuten urheilukilpailujen käsiohjelmasta. Joskus tukija (yritys tai yksityishenkilö) haluaa jäädä tuntemattomaksi, jolloin kannatusilmoituksessa saattaa lukea vain esim. Varattu.
Yhdysvalloissa ilmestyvien sanomalehtien mainostulot (kuvassa inflaatiokorjattuina) ovat viime vuosina romahtaneet mainonnan ja luokiteltujen ilmoitusten siirtyessä yhä enemmän verkkoon. (Lähde: Newspaper Association of America)
Ilmetynjoki

| Ilmetynjoki |
| --- | --- |
Alkulähde:  Pääjärvi, Tammela   60°47.098′N, 23°3.142′E 
Laskupaikka:  Turpoonjoki, Tammela   60°45.388′N, 23°55.192′E 
Pituus:  12,633  km
Alkulähteen korkeus:  117,6  m
Valuma-alue:  57,77  km²
Ilmetynjoki  on 13 kilometriä pitkä joki Tammelassa ja Lopella Kanta-Hämeessä. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueeseen ja laskee Turpoonjokeen sen alajuoksulla. Turpoonjoki puolestaan laskee Kuivajärveen, joka kuuluu Pyhäjärven alueeseen. Joen lähdejärvi on Pääjärvi, joka sijaitsee Tammelan, Lopen ja Hämeenlinnan rajojen kohtaamispaikalla. Ilmetynjoen valuma-alueen pinta-ala on 58 km², johon sisältyy yli 30 järveä tai lampea.
Joen kulku

Joen luusua sijaitsee Pääjärven lounaisrannalla Tammelan Pääjärven kylässä Lanakoskella. Joki virtaa leveäuomaisena ensin 3,2 kilometriä hyvin ojitetun suon laitaa ja laskee sitten Vähä-Ilmettyyn. Tämä osuus käy välillä Lopen puolella. Joki jatkaa järven vastarannasta matkaansa, ensin leveäuomaisena ja sitten kapenevana, seuraavat 6,9 kilometriä. Tällä matkalla se ohittaa Iso-Ilmetyn laskuojan ja Riukustenkosken, jossa jokeen yhtyy Kakarlammin laskuoja, sivuaa Kortesuon, jossa siihen yhtyy Kaakkolammin laskuoja, Vääränojansuon, jossa siihen yhtyy Vääräoja, ja lopulta se laskee Hirvilammiin. Hirvilammista se jatkaa 1,3 kilometriä ja virtaa Valkealammin läpi. Valkeelammista on enää 1,2 kilometriä Turpoonjokeen, jossa se yhtyy siihen sen alajuoksulle.
Ilmapallo

Ilmapalloja Aachenin raatihuoneen edessä
Paolo Monti, 1962
Ilmapallo on kaasulla täytettävä, kevyestä materiaalista yleensä koristelu- tai mainontatarkoituksiin valmistettu pallo.
Ilmapallon kuori on yleensä elastinen, jolloin se vie vähän tilaa ja venyy halutun kokoiseksi palloa täytettäessä. Kuoret valmistetaan useimmiten muovista tai hajoavasta luonnonkumista, mutta myös foliopallot ovat yleisiä. Ilmapallon kuoressa on suuaukko, josta palloon puhalletaan kaasua. Tavalliset ilmaa sisältävät pallot täytetään yleensä puhaltamalla tai pienellä käsikäyttöisellä ilmapallopumpulla. Jos pallo täytetään ilmaa kevyemmillä kaasuilla kuten heliumilla, se kohoaa ilmaan nosteen ansiosta. Tällöin täyttöön käytetään tavallisesti painekaasusäiliötä. Täytön jälkeen pallo sidotaan umpeen, ja karkaamisen estämiseksi ilmaa kevyempiin palloihin kiinnitetään usein naru. Foliopalloissa on tavallisesti venttiili, jolloin niitä ei tarvitse sulkea sitomalla. Aikaisemmin ilmapalloja täytettiin myös vedyllä, mutta helium on turvallisempi vaihtoehto reagoimattomuutensa ansiosta. Se ei myöskään ole yhtä haitallista sisään hengitettynä. Useammin ilmapallo täytetään ilmalla, koska ensinnäkin helium maksaa paljon ja toiseksi heliumpallo tyhjenee nopeasti.
Useimmat ilmapallot ovat muodoltaan yksinkertaisesti soikeita, ja kumipallojen muotoiltavuus on rajallinen. Tavallisten pallomaisten ilmapallojen lisäksi pidempiä, makkaramaisia ​​palloja valmistetaan usein kumista. Foliopallot sen sijaan voivat olla minkä muotoisia tahansa. Ne eivät veny kuin kumipallot, joten niiden pinnalle on helpompi tulostaa yksityiskohtaisia ​​ja värikkäitä kuvia. Foliopallot on yleensä valmistettu metallilla päällystetystä muovista. Siksi niiden pelättiin aiheuttavan oikosulkuja, kun ne juuttuivat voimalinjoihin.
Kumipalloja voidaan täyttää myös nesteillä, yleensä vedellä. Nämä ns. vesi-ilmapallot hajoavat melko herkästi, ja niitä voi siten käyttää vesisodassa tai muussa keppostelussa.
Ilmapallot tuovat myös paljon iloa lapsille. Varsinkin vappupäivänä pallot ovat erittäin suosittuja. Eikä vain lasten keskuudessa, sillä ne sopivat myös koristeiksi tuomaan iloa.
Ilmapalloinflaatio ja terveyshyödyt

Ilmapallon puhaltaminen suun kautta on hyväksi terveydelle, koska se harjoittelee kylkiluiden välisiä lihaksia, jotka laajentavat ja nostavat kylkiluita ja palleaa parantaen keuhkojen toimintaa ja happisaturaatiota. Tämä harjoitus voi parantaa ryhtiä, vakautta ja hengitysmalleja, ja se auttaa lisäämään keuhkojen kapasiteettia, mikä tekee siitä hyödyllisen sairauksien, kuten keuhkofibroosin, keuhkoahtaumatautien tai astman, hoidossa. Lisäksi ilmapallon puhallus edistää syvää hengitystä, mikä voi vähentää stressiä ja ahdistusta, parantaa sydän- ja verisuoniterveyttä ja lisätä keuhkojen kapasiteettia. Lisäksi ilmapallon täyttö vastustaa palleaa tehokkaan hengityksen aikaansaamiseksi ja auttaa lisäämään vatsansisäistä painetta, mikä tekee siitä hyödyllisen harjoituksen kuntoutuksessa ja hengitystoiminnassa.
Käyttö

Ilmapalloja käytetään tavallisimmin koristeina ja mainonnassa. Ne kuuluvat usein riehakkaisiin, karnevaalimaisiin juhliin kuten vappuun Suomessa. Myös erilaisissa tapahtumissa värikkäitä ilmapalloja käytetään huomion kiinnittäjinä ja tunnelman kohottajina. Mainosilmapalloja jaetaan usein ilmaiseksi kansalaisille: niiden etuja ovat heliumtäytteisten pallojen hyvä näkyvyys ja ihmisten myönteinen suhtautuminen varsinkin lapsille mieluisiin ilmapalloihin.
Kaupoista ilmapalloja voi ostaa tavallisesti vain täyttämättöminä. Erityistapahtumissa ilmapallokauppiaat myyvät täytettyjä palloja. Ilmapallokauppias sitoo pallot usein korkeaksi torniksi, jonka hän sitoo vyötärölleen, ja irrottaa nipusta asiakkaan haluaman pallon. Suomessa ilmapallokauppiaiden tornit ovat vappuisin yleisiä katukuvassa.
Erityisen pitkiä ja kapeita ilmapalloja voi taivuttaa kuvioiksi, jolloin ne säilyttävät muotonsa taivutuksen jälkeen. Useita tällaisia ilmapalloja voi liittää yhteen monimutkaisiksi hahmoiksi kuten päähineiksi tai eläimiksi. Tämä on synnyttänyt oman, usein erilaisissa tapahtumissa tai huvipuistoissa toimivan ilmapallotaiteilijoiden ammattikunnan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jukka Kangasaho, Jukka Mäkinen, Juha Oikkonen, Johannes Paasonen & Maija Salmela: Differentiaalilaskenta 2 (pitkä matematiikka), s. 9.  Porvoo:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-24562-3 . Esimerkki tyhjenemisnopeudesta.
Ilmapallokauppias
Impedanssisovitus

Impedanssisovituksella tarkoitetaan sähkötekniikassa ja aaltoliikeopissa tilannetta, jossa kuormitusimpedanssi on lähteen (tai siirtolinjan) sisäisen impedanssin kompleksikonjugaatti. Impedanssisovitusehdon ollessa voimassa lähteestä saadaan kuormaan siirtymään maksimaalinen pätöteho. Lisäksi suurtaajuisen signaalin heijastuminen takaisin lähteeseen voidaan estää.
Impedanssisovitusehdon mukaan esimerkiksi luonteeltaan induktiiviseen kuormaan saadaan siirtymään maksimaalinen pätöteho, kun lähteen sisäinen impedanssi on luonteeltaan kapasitiivinen.
Impedanssinsovitus toteutetaan sähkötekniikassa kytkemällä lähteen ja kuorman väliin keloja ja kondensaattoreita, muuntaja tai siirtolinja. Pelkkä heijastus voidaan eliminoida vaimentimella tai suuntakytkimellä. Yleinen etenevän aallon sovitus (optiikassa, akustiikassa, kvanttimekaniikassa) tehdään yhdistämällä siirtolinjoja, joissa on sopiva aaltoimpedanssi.
Optiikassa impedanssisovitus saadaan aikaan ohuilla pinnoituksilla (ohutkalvo-optiikka), jotka toimivat siirtolinjoina.
Impedanssisovitusta käytetään muun muassa toteutettaessa seuraavia sähköopin ja elektroniikan sovellutuksia:
radiotekniikka
sähköverkot
äänentoistolaitteet
antennisovitukset
kaapeliverkot
Vastaavasti toisaalta meluntorjunnassa käytetään impedanssiepäsovitusta vaikeuttamaan aaltojen etenemistä elementistä toiseen.
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Virtapiirit ja verkot.  Helsinki:  Otatieto, 2001 (1976).  ISBN 951-672-082-X
Immanuel

| Immanuel |
| --- | --- |

Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  26. maaliskuuta
– ruotsinkielinen:  26. maaliskuuta
– ortodoksinen:  25. joulukuuta
Muunnelmia:  Immo, Manu, Manne
Vastineita eri kielissä:  Emanuel, Manuel
Nimen alkuperä:  heprealainen, Jumala kanssamme
Infobox OKNimi-testi OK: 
Immanuel on miehen etunimi.
Immanuel on hepreaa ja tarkoittaa 'Jumala kanssamme'. Latinalais-kreikkalainen muoto nimestä on Emanuel.
Suomen almanakassa Immanuel on ollut vuodesta 1708, tosin vuosina 1740–1834 ajoittain muodossa Emanuel. Samana päivänä, 26. maaliskuuta, nimipäiviä viettävät myös Immanuelin muunnokset Manu, Manne ja Immo. Ruotsinkieliseen almanakkaan se otettiin vasta 1973. Nimen sijoittaminen almanakkaan Marian ilmestyspäivän läheisyyteen johtuu siitä, että Vanhassa testamentissa on ennustus neitsyestä, joka synnyttää pojan ja antaa tälle nimen Immanuel. Koska nimi merkitsee "Jumala kanssamme", selitetään Matteuksen evankeliumissa tämän ennustuksen toteutuneen Jeesuksen syntyessä.
Immanuel on teoforinen eli Jumalaan viittaava hepreankielinen nimi: muita teoforisia nimiä ovat esimerkiksi Hesekiel ja Daniel.
Nurmeksessa on esitetty vuodesta 1989 joulun aatonaattona joulunäytelmä Immanuel; näytelmä esitetään kaupungin keskustan kaduilla.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Immanuel oli Suomessa annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1 723 miespuoliselle henkilölle.
Tunnettuja Immanuel-nimisiä

Immanuel Alm (1767–1809), suomalainen taidemaalari
Immanuel Bekker (1785–1871), saksalainen filologi
Immanuel Bäck (1876–1939), suomalainen pappi ja poliitikko (RKP)
Immanuel Ilmoni (1797–1856), suomalainen lääkäri ja professori
Immanuel Kant (1724–1804), saksalainen filosofi
Immanuel Kuutsa, nyk. Immo Kuutsa (s. 1937), suomalainen hiihtovalmentaja
Immanuel Nobel nuorempi (1801–1872), ruotsalainen insinööri, arkkitehti, keksijä ja teollisuusmies, Alfred Nobelin isä
Immanuel Saukkonen (1909–1970), suomalainen taidemaalari
Immanuel Savonius, Immi Savonius (1861–1934), Suomen ensimmäinen apulaisoikeuskansleri
Immanuel Tremellius (1510–1580), juutalaissyntyinen italialainen teologi, kirjailija ja kääntäjä
Immanuel Velikovsky (1895–1979), venäläissyntyinen psykologi ja mielikuvituksellisia teorioita esittänyt muinaistutkija
Immanuel Wallerstein (1930–2019), yhdysvaltalainen sosiologi
Impi (nimi)

| Impi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  11. kesäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Immi
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Suomen sana impi, neitsyt
Infobox OKNimi-testi OK: 
Impi on suomalainen naisen etunimi, joka johtuu kainoa nuorta neitoa tarkoittavasta sanasta impi.  Impi viettää nimipäiväänsä 11. kesäkuuta. Rinnakkaismuoto Immi viittaa vanhan suomalaisen uskonnon rakkauden valtiattareen. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on annettu 9273 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt vuosien 1900 ja 1920 välisenä aikana.
Tunnettuja Impi-nimisiä

Impi Aro (1906–1996), näyttelijä ja teatteriohjaaja
Impi Aronaho (1880–1945), kirjailija ja pakinoitsija
Impi Backman (1869–1955), valokuvaaja
Impi Kauppila (1909–1991), runoilija
Impi-Liisa Kilpeläinen (1888–1948), opettaja, toimittaja, järjestövaikuttaja ja kerhotoiminnan johtaja
Impi Lahtinen (1908–1990), maastohiihtäjä
Impi Lukkarinen (1918–2010), toimittaja, SDP:n ja TPSL:n kansanedustaja
Impi Muroma (1925–1999), Suomen Kristillisen Liiton kansanedustaja
Impi Sirkka (1884–1973), kansanopiston johtaja ja suomentaja
Impi Siukonen (1879–1958), kirjailija
Impi Sotavalta (1885–1943), tekstiilitaiteilija
Impi Varsila, Unti Tuulensuu (1907–1987), nuortenkirjailija
Illustrious-luokka (lentotukialus)

| Illustrious-luokka |
| --- | --- |
 Illustrious-luokan lentotukialus HMS Illustrious.

Tekniset tiedot
Uppouma:  23 368 t (kuiva) 28 661 t (kuormattu)
Pituus:  226,69 m (kokonaispituus) 198,12 m (lentokansi)
Leveys:  29,18 m (runko) 24,38 m (lentokansi)
Syväys:  7,32 m (keskimääräinen) 8,53 m (max)
Koneteho:  111 000 hv
Nopeus:  30,5 solmua
Miehistöä:  1 200
Aseistus
Meritorjunta:  36 lentokonetta
Ilmatorjunta:  16 × 4,5" ilmatorjuntatykkiä 48 2 naulan QF Mk II -ilmatorjuntatykkiä
Illustrious-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa käyttöönottama lentotukialusluokka, johon kuului kolme alusta.
Vuoden 1936 laivasto-ohjelma mahdollisti kahden tukialuksen tilaamisen. Toinen Lontoon laivastosopimus asetti kuitenkin aluksille 23 000 tonnin uppoumarajoituksen, jolloin hetken aikaa näytti siltä, että rakennettaisiin kaksi uutta HMS Ark Royalin kaltaista alusta, joissa olevaa 1 000 tonnia käytettäisiin parannuksiin. Sodan mahdollisuuden ja tietoisuuden kasvaessa, että alukset joutuisivat toimimaan maatukikohdista lentäviä lentokoneita vastaan ainakin Välimerellä ja Pohjanmerellä aiheutti uuden suunnittelun tarpeen.
Luokan alukset olivat siten maailman ensimmäisiä tukialuksia, joissa oli täysin panssaroitu hangaarikansi. Samoin alusten panssarisuoja oli suunniteltu kestämään 6 tuuman läheltä ammutun kranaatin osuman. Aluksille tuli myös asentaa raskas ilmatorjunta-aseistus itsepuolustukseksi.
Alusten voimanlähde

Alusten voimanlähteenä oli Parsons-höyryturbiinit kytkettynä kolmeen akseliin, kuten HMS Ark Royalilla. Turbiinien tarvitsema höyry tuotettiin öljyä polttoaineena käyttävällä kuudella Amiraliteetin standardikattilalla. Kone tuotti kaikkiaan 111 000 hevosvoimaa, joka mahdollisti alukselle 30,5 solmun huippunopeuden. Aluksen tankeissa oli 4 928 tonnia polttoöljyä, mikä mahdollisti 14 solmun nopeudella 11 000 merimailin toimintasäteen.
Lentokansi

Lentokansi oli HMS Illustriousilla 620 jalkaa pitkä ja kahdella muulla luokan aluksella 670 jalkaa. Kaikkien lentokansien pituus kasvoi 740 jalkaan, kun kannen etu- ja takaosan alaspäin kaarevat osat poistettiin. Kannen leveys oli 95 jalkaa ja sinne oli asennettu yksi katapultti. Katapultilla kyettiin lähettämään lentoon 11000-14000 lb lentokone 66 solmun nopeudella. Lentokansi oli 38 jalan korkeudessa merenpinnasta aluksen ollessa täysin kuormattu.
Hangaari oli 458 x 62 x 16 jalkaa ja sieltä kannelle pääsi kahdella neliönmuotoisella 45 x 22 jalan hissillä, joiden nostokyky oli 14000 lbs.
Suoja

Lentokannen panssari oli 3 tuumaa hangaarien yläpuolella ja 1,5 tuumaa sillan edessä ja takana. Hangaarin lattiassa oli tuuman panssarointi ja seinissä 3 -2,5 tuumaa. Alempi kansi oli 3 tuumaa paksu takaosasta. Alusten hissit olivat panssaroimattomia, koska panssarointi olisi rajoittanut hissien nostokapasiteettia. Ilmatorjunta-aseistus luokan aluksilla vaihteli palveluksessaoloaikana.
Muuta

Aluksilla oli 50 540 gallonaa lentokerosiinia, joka osoittautui riittämättömäksi 52-54 lentokoneen ilmatoimintaan.
Mika Illman

Johan Mika Illman (s. 25. toukokuuta 1968 Turku) on suomalainen juristi.
Elämä

Illman on erikoistunut sananvapauslainsäädäntöön. Illman on väitellyt oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2005.lähde?
Illman aloitti huhtikuussa 2005 Espoon kihlakunnansyyttäjänä, jonne hän siirtyi Raaseporin kihlakunnansyyttäjän virasta. Illman on myös toiminut avustavana lakimiehenä helsinkiläisessä asianajotoimistossa, rikosoikeuden assistenttina Helsingin yliopistossa sekä hoitanut auskultoinnin jälkeen kaupunginviskaalin ja apulaisnimismiehen sijaisuuksia Länsi-Uudellamaalla.
Vuonna 2008 Illman sijoittui toiseksi Electronic Frontier Finlandin Vuoden Isoveli -äänestyksessä. Raati katsoi Illmanin toimien pyrkineen rajoittamaan sananvapautta verkossa "sinnikkäästi, demokratian periaatteista, syyttäjän toimenkuvasta ja teknisistä realiteeteista välittämättä".
Illman nimitettiin kesäkuussa 2013 tuomariksi Länsi-Uudenmaan käräjäoikeuteen saman vuoden syyskuusta alkaen, mitä ennen hän toimi yhtenä Suomen kolmestatoista valtionsyyttäjästä.
Yksityiselämä

Illmanin isä oli professori Karl-Johan Illman, ja hänen sisarensa on tutkija Ruth Illman.
Väitöskirja

Illman, Mika: Hets mot folkgrupp.  (Väitöskirja. Helsingin yliopisto. Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja, A:262)  Helsinki:  Suomalainen lakimiesyhdistys, 2005.  ISBN 951-855-240-1  (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Mika Illman ehdottaa pakollisia valvojia nettikeskusteluille: Helsingin Sanomat 13.5.2007, (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin Sanomat 15.5.2007, (Arkistoitu – Internet Archive) Kauppalehti/blogi 15.5.2007.[vanhentunut linkki]
Netin valvontaa halutaan tiukentaa rasismin pelossa. (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin Sanomat 3.7.2008.
Teleoperaattorit halutaan vastuuseen vihapuheista  19.12.2011. Turun Sanomat. Arkistoitu 19.1.2012. Viitattu 19.12.2011.
Imperial Continental Gas Association

Imperial Continental Gas Association oli vuonna 1824 perustettu englantilainen yhtiö, joka rakensi kaasulaitoksia ja toimitti kaupunkikaasua useassa mannereurooppalaisessa kaupungissa. Yhtiön kaasulaitokset toimivat mm. Antwerpenissä, Brysselissä, Berlinissä, Wienissä. ja Hannoverissa. Yhtiön perusti Congreve-raketin keksijä, kenraalimajuri Sir William Congreve, rahoittajiin kuului myös Moses Montefiore, jonka avioliiton kautta syntynyt sukulaisuussuhde Rothschildeihin oli tuonut merkittävää varallisuutta. Yhtiön johtajiin kuului myös John Frederic Daniell, joka kierteli Euroopan kaupunkeja markkinoimassa kaasuvalaistusta.
Vuonna 1824 yhtiö tarjoutui rakentamaan kaasulaitoksen Tukholmaan. Vuonna 1825 yhtiö osti yksinoikeuden valaista Pariisia – myyjänä oli Lontoon Pall Mall -kadulle  vuonna 1807 ensimmäisen kaasuvalaistuksen asentanut kaasuvalaistuksen kehittäjältä Frederick Albert Winsorilta  Yhtiön 1827 Rotterdamiin avaama laitos oli ensimmäinen, joka tuotti kaupunkikaasua kivihiilestä. Berliinissä yhtiön konsessio eli monopoli jatkui vuoteen 1847 saakka. Wienissä yhtiön yksinoikeus päättyi 31 lokakuuta 1899. Vuosisadan vaihteessa yhtiöllä oli lähes 8000 työntekijää ja kaasulaitokset kymmenessä suuressa ja 29 pienemmässä kaupungissa. Kotimaassaan Englannissa yhtiö ei koskaan harjoittanut liiketoimintaa.
Yhtiö oli yksi sadasta alkuperäisestä osakkesta vuonna 1984 aloitetussa FTSE 100 indeksissä.
Vuonna 1986 Barclayn veljesten hallitsema Gulf Resources and Chemical Corporation teki 1,07 miljardin dollarin ostotarjouksen yhtiöstä. Valtausyritys ei onnistunut, mutta johti lopulta yhtiön pilkkomiseen osiin.
Yhtiön vuonna 1929 perustettu tytäryhtiö, Distrigas, toimii edelleen Belgiassa.
Samoin, yhtiön vuonna 1935 perustettu tytäryhtiö, Calor, myy edelleen nestekaasua Britanniassa.
Yhtiön asiakirjat vuosilta 1824-1976 on talletettu Guildhallin käsikirjastoon Lontoossa.
Maakaasun korvattua hiilikaasun kaupunkien kaasuverkoissa, ovat monet yhtiön omistamat tai rakennuttamat kaasuntuotantolaitokset jääneet tarpeettomiksi. Amsterdamissa Westergasfabriek on muutettu puistoksi. Wienin maamerkit, asuintaloiksi muutetut kaasukellot eivät ole Continental Gasin rakentamia, vaan kaupungin kiireellä pystyttämiä, kaasunjakelun siirryttyä yhtiöltä kunnalliselle kaasulaitokselle.
Kirjallisuutta

Imperial Continental Gas Association 1824-1974.  Lontoo:  omakustanne, kirjapaino: Westerham Press, 1974.  (englanniksi)
N. K. Hill, The History of the Imperial Continental Gas Association, 1824-1900: A study of British economic enterprise on the Continent of Europe in the nineteenth century, julkaisematon väitöskirja (University of London, 1950)
N. K. Hill: Accountancy developments in a public utility company in the nineteenth century. Accountancy Research, October 1955, 6. vsk, nro 4.
R. A. Bourne-Paterson, The Imperial Continental Gas Association in the twentieth century, julkaisematon käsikirjoitus, 1970
Immolan rautatieasema

Immolan rautatieasema (lyh. Im) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Imatralla, lähellä Immolan lentokenttää.
Immolan asema avattiin vuonna 1937 uudelle Vuoksenniskan ja Elisenvaaran väliselle rautatielle. Asemarakennus valmistui samana vuonna, ja se on rataosan usean muun aseman tapaan Thure Hellströmin tyyppipiirustusten mukaan rakennettu. Henkilöliikenne Immolassa lopetettiin vuonna 1968. Aseman ratapiha uudistettiin vuonna 2005, ja samalla se lakkautettiin omana liikennepaikkanaan. Nykyisin puutavaran lastausterminaalina toimiva liikennepaikka kuuluu Imatran liikennepaikkaan.
Adolf Hitlerin vieraillessa marsalkka Mannerheimin 75-vuotispäivillä oli Mannerheimin juna sijoitettuna aseman lähellä sijaitsevan Kaukopään tehtaan raiteistolle.