stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjava satama

| Kirjava satama> To Have and Have Not.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Charles Scribner’s Sons
Julkaistu:  1937
Suomennos
Suomentaja:  Toini Aaltonen
Kustantaja:  Tammi
Sivumäärä:  249
Sarja: Keltainen kirjasto 034
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirjava satama (alkuteos: To Have and Have Not) on Ernest Hemingwayn romaani vuodelta 1937. Romaanin on suomentanut Toini Aaltonen, ja suomennos ilmestyi vuonna 1945 Tammen kustantamana.
Kirjan päähenkilö on tyypillinen Hemingway-sankari salakuljettaja Harry Morgan, joka salakuljettaa rommia, aseita ja ihmisiä Kuubasta Floridaan 1930-luvun laman aikana.
Romaanista on muokattu käsikirjoitus elokuvaan Kirjava satama.
Kees Broekman

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Broekman vuonna 1968. |  Broekman vuonna 1968. |  Broekman vuonna 1968. |  |
Maa:   Alankomaat
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1952 | 5 000 m |  |
|  Hopeaa | Oslo 1952 | 10 000 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1949 | yleisluistelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Hamar 1953 | yleisluistelu |  |
|  Hopeaa | Östersund 1952 | yleisluistelu |  |
Cornelis ”Kees” Broekman (2. heinäkuuta 1927 De Lier – 8. marraskuuta 1992 Berliini, Saksa) oli alankomaalainen pikaluistelija.
Broekman luisteli olympialaisissa hopealle kaksi kertaa: hän sijoittui Oslossa 1952 toiseksi sekä 5 000:lla että 10 000 metrillä. Pistesijoille hän ylti lisäksi 1 500 metrillä Oslossa 1952 (viides), 5 000 metrillä Sankt Moritzissa 1948 (kuudes) ja Cortina d’Ampezzossa 1956 (neljäs) sekä 10 000 metrillä Sankt Moritzissa 1948 (viides) ja Cortina d'Ampezzossa 1956 (viides). Broekman kilpaili myös neljänsissä olympiakisoissa, Squaw Valleyssa 1960.
Yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailuista Broekman saavutti hopeaa Oslossa 1949. EM-kilpailuista hän saavutti kultaa Hamarista 1953 ja hopeaa Östersundista 1952.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kees Broekman Wikimedia Commonsissa
Kees Broekman Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Karjaan työväentalo Rientola

| Karjaan työväentalo / Folkets Hus Karis> Karjaan työväentalo Rientola |
| --- | --- |
 Karjaan työväenyhdistyksen työväentalo Rientola.
Osoite:  Kauppiaankatu 22, 10300 Karjaa
Sijainti:  Karjaa
Koordinaatit:  60°04′20″N, 23°39′28″E
Valmistumisvuosi:  1917
Rakennuttaja:  Karjaan työväenyhdistys
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karjaan työväentalo / Folkets Hus Karis on Karjaan kaupungissa sijaitseva ja edelleen aktiivisessa käytössä oleva työväentalo.
Historiaa

Karjaan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Työväenyhdistys oli suomenkielinen, vaikka paikkakunta oli pääosin ruotsinkielinen. Työväenyhdistys keräsi alusta alkaen varoja rakennusrahastoon omaa työväentaloa varten. Tontin saanti tuotti vaikeuksia, koska ruotsinkieliset isännät eivät halunneet myydä maata työväenyhdistykselle. Lopulta löytyi vuokratontti, joka saatiin ostettua omaksi vuonna 1910. Tontille pystytettiin aluksi pieni rakennus, joka jäi myöhemmin piharakennukseksi. Talo sai nimekseen Rientola. Keväällä 1917 vietettiin pääosin talkootyönä rakennetun varsinaisen työväentalon vihkiäisjuhlaa. Talon rakentamiskustannukset olivat 40 000 markkaa, josta lainan osuus oli 25 000 markkaa. Työväentalosta on sanottu, että sen ovat rakentaneet Billnäsin sepät ja Karjaan rautatieläiset. Kansalaissodan aikana talo oli ensin punaisten ja myöhemmin valkoisten hallussa. Talo kärsi tuolloin vaurioita, joita sen vapautumisen jälkeen heti korjailtiin.
Rakennus

Työväentalon kivijalkaan tuotiin kivet Inkoosta junalla. Inkoosta ostettiin myös riihi, jonka hirret käytettiin taloon. Vuosina 1937–1938 talossa tehtiin mittavat korjaus- ja muutostyöt, jotka maksoivat 100 000 markkaa. Talon pääovi siirrettiin kadun puolelle ja alakertaan rakennettiin vuokrattavia myymälätiloja. Juhlasaliin vaihdettiin parkettilattia, ja talo sai peltikaton. Vuonna 1959 ala-aula uudistettiin, ja sinne rakennettiin wc-tilat. Taloon asennettiin myös keskuslämmitys. Nämäkin korjaustyöt tehtiin pääosin talkoilla. Vuonna 1987 taloa entisöitiin opetusministeriön rakennusavustuksen turvin. Näyttämöaukkoa pienennettiin, ja vanhat peiliovet palautettiin paikoilleen. Keskuslämmitysjärjestelmä, sähköt, sisämaalaukset ja valaisimet uudistettiin. Myös talon lämpöeristystä parannettiin. Talo maalattiin perinteen mukaisesti valkoiseksi. Taloa on tämänkin jälkeen kunnostettu jatkuvasti.
Toimintaa työväentalolla

Työväentalo Rientola sijaitsee keskeisellä paikalla Karjaan keskustassa ja on aina ollut vilkkaassa käytössä. Käyttäjinä ovat olleet karjaalaiset yhdistykset ja yhteisöt.
Keihäs

Jäljennös Rooman legioonien käyttämästä raskaasta heittokeihäästä, pilumista
Keihäs on yksi ihmiskunnan varhaisimmista aseista. Keihästä on käytetty nisäkkäiden metsästykseen jo 250 000–100 000 vuotta eaa. lähtien. Vuosituhansien ajan se palveli jalkaväkiarmeijoiden perusaseena ja metsästysvälineenä lähes kaikissa kulttuureissa. Sen perusmuoto on 1–5-metrinen, yleensä sitkeästä puusta veistetty varsi, jonka kärki on joko teroitettu suoraan tai varustettu kivi-, luu- tai metalliterällä. Alkeellisimmillaan puisen keihään pää on teroitettu kärjeksi ja kenties karkaistu hiillyttämällä. Hienostuneimmillaan se on saanut monia erikoisia muotoja ja teriä eri tarkoituksia varten.
Keihään perustyypit

Metsästyskeihäs. Monenlaisia keihäitä käytettiin metsästyksessä riippuen riistasta. Suurpetoja ja esimerkiksi ärsyyntyneinä hengenvaarallisia villisikoja metsästettäessä suosittiin keskimittaista (noin kaksimetristä) raskasta keihästä, jossa oli usein vielä terän putkessa poikittainen, ristimäinen osa, ota eli haitta, jonka tarkoituksena oli estää osuman saaneen pedon hyökkääminen keihäänvartta pitkin sen käyttäjän kimppuun. Kauriita ja muita pienempiä eläimiä metsästettiin kevyemmillä keihäillä ja heittokeihäillä. Metsästyskeihäiden yhteinen nimittäjä oli niiden suhteellinen lyhyys, joka mahdollisti helpon ja nopean käsittelyn.
Sotakeihäs. Taistelukeihäät olivat useimmiten raskaita, lyhyitä tai keskipituisia ja leveäteräisiä. Joskus terällä oli sekä leikkaava että pistävä osa. Terän pituus vaihteli 20 cm:stä aina jopa 50 cm:iin asti, joissakin keihäissä oli myös metsästyskeihäistä tuttu poikkirauta, jolla voitiin torjua vastustajan lyöntejä, avata kilpisuojaus tai vetäistä jalka alta ym. Tietyissä malleissa tämä ota suunniteltiin puhkaisemaan panssari tai kypärä voimakkaalla, sivuttaisella iskulla. Myöhemmin tämä tyyppi kehittyi edelleen ja muodostui hilpariksi.
Heittokeihäs. Heittokeihäät lienevät vanhimpia metsästysvälineitä. Kevyt ja terävä heittokeihäs oli ihanteellinen pienten ja arkojen eläinten kaatamiseen ja suurempien haavoittamiseen. Taistelussa käytetyt heittokeihäät olivat useimmiten hieman raskaampia ja varsin etupainoisia. Niiden tehtävänä oli paitsi tappaa vihollisia, myös tarttua kilpiin kiinni ja tehdä ne näin tehottomiksi. Muun muassa Rooman legioonalla oli tapana heittää vihollisen niskaan ryöppy heittokeihäitä juuri ennen hyökkäystä. Keihästä heitettäessä voidaan apuneuvona käyttää heittohihnaa, kuten roomalaiset ja kreikkalaiset joskus, tai keihäslinkoa eli atlatlia. Roomalaiset heittokeihäät painoivat noin 2–3 kg ja olivat jopa 2 m pitkiä. Urheilukeihäs on urheiluväline, jota käytetään keihäänheitossa.
Hilpari. Hilparit olivat moninaisia ja moniin eri tarkoituksiin suunniteltuja moniteräisiä salkoaseita, joissa yhdistyi esimerkiksi viilto-, pisto- ja murskausominaisuuksia.
Peitsi on ratsuväen käyttämä keihäs, joka oli joko yhden tai kahden käden ase. Peitsi säilyi ratsuväen aseena 1900-luvun alkuun ja paraatikäytössä yleisesti 1940-luvulle asti. Myös suomalainen ratsuväki on harjoitellut peitsen käsittelyä vielä 1930-luvulla, mutta ei siksi, että peistä olisi enää pidetty hyödyllisenä aseena, vaan siksi, että sen katsottiin kehittävän koulutettavien tasapainoaistia muun muassa esteitä ratsain ylitettäessä.
Piikki on pitkä kahden käden keihäs, joka tuli käyttöön falangi-muodostelman aseeksi Makedonian kuninkaan, Filippos II:n, uudistaessa armeijaansa. Useiden piikkien muodostama tiheä, niin sanottu keihäsmuuri, oli tehokas ratsuväen hyökkäysten torjunnassa. Ase tunnetaan kreikaksi nimellä sarissa. Uuden tulemisen piikki koki keskiajalla sveitsiläisillä ja saksalaisilla, minkä jälkeen se oli tärkeimpiä jalkaväen aseita Euroopassa 1700-luvun alkuun asti, jolloin se poistui käytöstä pistimen yleistyttyä.
Keihäitä

kreikkalaisia: sarissa, ksyston, kontos, dory
roomalaisia: pilum, hasta, veruttum, lancea, contus, falarica
bysanttilaisia: kontos, kontarion
keskiaikaisia: ango, darda, lançagay, glaive, Ahlspiess, picot, bec de corbin, spontoon
japanilaisia: yari, su-yari, sangu
kiinalaisia: Qiang, Chang mao
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keihäs Wikimedia Commonsissa
Keihäs
| --- | --- |
Metsästyskeihäs: 
Taistelukeihäs:  Heittokeihäs  |  Pistokeihäs  |  Hilpari
Urheilukeihäs: 
Keihään kärkiä
Karl Jakob Helander

Karl Jakob Helander (1. huhtikuuta 1816 Saloinen – 27. helmikuuta 1879 Turku) oli suomalainen pappi, opettaja ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria

Helanderin vanhemmat olivat kirkkoherra Anders Helander ja Anna Magdalena Kihlgren ja puolisot vuodesta 1842 Karolina Sofia Eufemia Grönholm (k. 1870) ja vuodesta 1872 Tekla Sofia von Essen (k. 1912). Helander tuli ylioppilaaksi 1835, valmistui filosofian kandidaatiksi 1840 ja vihittiin papiksi 1845. Rovastin arvon Helander sai 1854. Hän toimi Turun lukiossa opettajana 1841–1849 ja vararehtorina 1950. Taivassalon kirkkoherraksi Helnader tuli 1850. Vehmaan vt. lääninrovasti hän oli vuodesta 1867 ja vakinainen vuodesta 1870, vt. tuomiorovastina Helander toimi 1872 ja 1877. Hän oli Turun tuomiokapitulin jäsen 1845–1851 ja 1870–1879.  Helander oli pappissäädyssä  valtiopäiväedustaja 1863.
Rovasti, rehtori ja valtiopäivämies Viktor Laurentius Helander oli Karl Jakob Helanderin veli.
Julkaisuja

Hebreiska nominernas declinationslära, 1847
Khorramabad

| Khorramabad (خرم آباد, Khorramābād) |
| --- | --- |

 Khorramabad
 Koordinaatit: 33.486°N, 48.358°E 
Valtio:  Iran
Provinssi:  Lorestan
Väkiluku (2011)  ():  348 216
Aikavyöhyke:  UTC+3:30
 
 www.khoramabad.ir 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Khorramabad, (pers. ‏خرم آباد‎, Khorramābād, Khorram Abād, Khoramabad, Khurramābād tai Khur Ramābād) on Iranin Lorestanin maakunnan pääkaupunki.
Khorramabadin väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 272 815 (1996), 333 945 (2006) ja 348 216 asukasta (2011).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khorramabad Wikimedia Commonsissa
Khorramābād, Iran (englanniksi) (britannica.com)
Keihäsakaasia

| Keihäsakaasia |
| --- | --- |
 Keihäsakaasian kukkia ja lehtiä.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Akaasiat Acacia
Laji::  aneura
Kaksiosainen nimi
 Acacia aneura  F.Muell 
Katso myös
   Keihäsakaasia Wikispeciesissä   Keihäsakaasia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keihäsakaasia (Acacia aneura) on akasioiden sukuun kuuluva pensas tai pieni puu, joka esiintyy Australian kuivassa sisämaassa.
Ulkonäkö

Keihäsakaasia on pensasmainen tai puumainen, noin kymmenen metriä korkeaksi kasvava kasvi. Oksat alkavat noin metrin korkeudesta ja runko on halkaisijaltaan 20–30 senttimetriä. Keihäsakaasia on pitkäikäinen kasvi ja se saattaa kasvaa noin metrin kymmenessä vuodessa, mutta kuivuuden takia kasvu saattaa pysähtyä kokonaan. Täyteen mittaansa kasvaneet yksilöt ovatkin yleensä yli 100-vuotiaita.
Lajilla ei ole ollenkaan kasvitieteellisestä näkökulmasta lehtiä, joita korvaa ruskeanvihreät lehdykät tai lehtiruodit. Lehdet ovat kooltaan ja muodoltaan melko vaihtelevia. Keihäsakaasia kukkii yleensä kolme tai neljä kertaa vuodessa. Eniten kukkia kehittyy normaalisti keväällä tai kesän sateiden jälkeen. Kirkkaankeltaiset kukat ovat 15–30 millimetriä pitkiä. Kukista kehittyy myöhemmin ruskeita hedelmiä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Keihäsakaasiaa esiintyy Australian kuivilla ja puolikuivilla alueilla. Päälevinneisyysalue käsittää Australian keskiset ja eteläiset osat Länsi-Australian rannikolta Queenslandin läntiseen osaan ja Uuteen Etelä-Walesiin.
Keskimäärin keihäsakaasian kasvupaikoilla sataa 200–250 millimetriä vettä vuodessa. Kasvin suurimmat esiintyvät ovat tulva- ja eroosiotasangoilla sekä laajoissa laaksoissa. Kukkuloiden rinteillä sitä kasvaa vain hajanaisesti. Hiekkaharjuilla keihäsakaasiaa saattaa kasvaa dyynien välisissä notkelmissa. Maaperä on usein punamaata ja hiekkaa tai hiekkaista savimaata.
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Acacia aneura (englanniksi)
Karol Szymanowski

Karol Szymanowski vuonna 1922
Karol Maciej Szymanowski (3. lokakuuta 1882 Tymoszówka, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 29. maaliskuuta 1937 Lausanne, Sveitsi) oli puolalainen säveltäjä ja pianisti.
Szymanowski syntyi nykyisen Ukrainan alueella ja opiskeli Varsovassa  sekä myöhemmin Berliinissä.  Hän sai tuotantoonsa vaikutteita muiden muassa Frédéric Chopinilta, Richard Wagnerilta, Richard Straussilta, Johannes Brahmsilta ja Max Regeriltä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Szymanowskista tuli sävellyksen professori Varsovan konservatoriossa.
Szymanowski sävelsi muun muassa neljä sinfoniaa, kaksi viulukonserttoa, kamarimusiikkia ja kaksi oopperaa.
Kirjallisuutta

Lehtiranta, Erkki: Karol Szymanowski — Puolan varhaismodernismin suuri yksinäinen. Synkooppi, 1991, nro 1, s. 4–17.  ISSN 0356-9691.
Wightman, Alistair: Karol Szymanowski: His Life and Work.  Alderhost:  Ashgate Publishing Company, 1999.  ISBN 1-85928-391-8.
Karol Sevilla

Karol Sevilla pitämässä konserttia
Karol Itzitery Piña Cisneros (s. 9. marraskuuta 1999 Mexico City, Meksiko), joka käyttää taiteilijanimeä Karol Sevilla, on meksikolainen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä ja tubettaja. Hän näytteli erilaisia ​​rooleja sarjassa La rosa de Guadalupe. Myöhemmin hän saavutti kansainvälistä suosiota Luna Valenten roolissa Latinalaisen Amerikan Disney Channel -yhtiön alkuperäisessä televisiosarjassa, Soy Lunassa.
Sevilla syntyi Meksikon pääkaupungissa Mexico Cityssä vuonna 1999. Hänellä on isoveli Mauricio ja velipuoli Angelo. Hän opiskeli koulussa Centro de Educación Artística. Hän aloitti musiikkiuransa kuusivuotiaana. Siitä lähtien hän on näytellyt useissa televisiosarjoissa. Hänen tunnetuimpia töitään ovat roolit musikaalissa Fantabulosa ja sarjassa Soy Luna.
Aiheesta muualla

Karol Sevilla Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kellohunajakukka

| Kellohunajakukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Lemmikkikasvit / Sievikkikasvit
Suku::  Hunajakukat Phacelia
Laji::  campanularia
Kaksiosainen nimi
 Phacelia campanularia  A.Gray 
Katso myös
   Kellohunajakukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kellohunajakukka (Phacelia campanularia) on hunajakukkiin kuuluva yksivuotinen ruohokasvi, joka voidaan luokitella sievikki- tai lemmikkikasveihin. Se kasvaa noin 20–40 senttimetriä korkeaksi. Kukat ovat kellomaisia ja syvänsinisiä, ne kehittyvät yksisuuntaisiin terttukukintoihin. Kellohunajakukka esiintyy alkuperäisenä Lounais-Yhdysvalloissa, eteläisen Kalifornian ja Arizonan kuivilla alueilla, mukaan lukien Mojaven ja Sonoran aavikot. Laji esiintyy myös tulokaskasvina tai viljelykarkulaisena Kanadassa ja Euroopassa.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kellohunajakukka – Phacelia campanularia
Kellohärkki

| Kellohärkki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit
Suku::  Härkit Cerastium
Laji::  nigrescens
Kaksiosainen nimi
 Cerastium nigrescens  (H.C.Watson) Edmondston ex H.C.Watson 
Katso myös
   Kellohärkki Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kellohärkki (Cerastium nigrescens) on härkkeihin kuuluva kohokkikasvilaji. Aiemmin se on yleensä yhdistetty samaan lajiin jäämerenhärkin (Cerastium arcticum) kanssa, mutta päätetty käsitellä eri lajina vuonna 2000. Tätä ennen Suomessa kellohärkin (aik. napahärkki) tieteellisenä nimenä on ollut Cerastium arcticum.
Kellohärkki esiintyy Pohjoismaissa ja Isossa-Britanniassa. Lajin tyyppirotu kasvaa vain Shetlandinsaarilla. Toinen muunnos napakellohärkki eli napahärkki (var. laxum (Lindblom) Brysting & Elven) kasvaa Islannissa, Färsaarilla, Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa. Pohjoismaissa napakellohärkki on melko harvinainen ja levinneisyydeltään pohjoinen tunturikasvi. Suomessa muunnosta esiintyy vain pienellä alueella Luoteis-Lapissa, Enontekiön Kilpisjärven tuntureilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kellohärkki – Cerastium nigrescens
Kirsi Annila

Kirsi Annila (s. 2. huhtikuuta 1973) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1992–2004 Annila pelasi naisten Superpesiksessä 294 runkosarjaottelua Ylihärmän Junkkareiden, Ylihärmän Pesis-Junkkareiden ja Siilinjärven Pesiksen joukkueissa. Ulkopelissä Annilan pelipaikka oli kolmospolttajana. Annila valittiin 11 kertaa Itä–Länsi-otteluun.
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-kulta: 1999
11 Itä–Länsi-ottelua: 1991, 1995–2004
Vuoden pesäpalloilija: 1999
Kivistö

Kivistöllä voidaan tarkoittaa:
Kivistö, kaupunginosa Vantaalla
Kivistön suuralue, Vantaan luoteisosan kattava suuralue
Kivistön rautatieasema, rautatieasema Vantaalla Kehäradan varrella
Kivistö, kaupunginosa Seinäjoella
Kivistö, asuinalue Jyväskylässä
Kivistö, järvi Keuruulla
Linjaliikenne Kivistö Oy.
Kivistö on myös suomalainen sukunimi. Tunnettuja Kivistöjä:
Gustaf Kivistö (vuoteen 1905 Stenvik, 1865–1930), opettaja ja toimittaja
Harri Kivistö (s. 1981), Piraattipuolueen puheenjohtaja
Hilkka Kivistö (s. 1944), pikajuoksija
Jaakko Kivistö (1891–1962), kirjailija
Juho Kivistö (1906–1967), ammattiyhdistysjohtaja, Helsingin apulaiskaupunginjohtaja
Jukka-Pekka Kivistö, koripalloilija
Kalevi Kivistö (s. 1941), poliitikko ja ministeri (SKDL)
Kasper Kivistö (s. 1988), moninaisuuskouluttaja
Laura Kivistö (s. 1981), jalkapalloilija
Nicolas Kivistö (s. 1988), jalkapalloilija
Olli Kivistö (s. 1950), toimittaja, basisti ja laulaja
Pentti Kivistö (1922–2016), kirjailija
Sari Kivistö (s. 1968), kirjallisuustieteen professori
Tommi Kivistö (s. 1991), jääkiekkoilija
Ukko Kivistö (vuoteen 1908 Åker, 1891–1962), partiojohtaja, opettaja, kirjailija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kivistö”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kattotuuletin

Valaisimella varustettu viisilapainen kattotuuletin
Kattotuuletin on tuuletin, joka asennetaan huoneen kattoon. Nykyaikaisessa kattotuulettimessa on tavallisesti 3–5 tuulettimen lapaa ja sähkömoottori, joka pyörittää lapoja pystyakselin ympäri. Kattotuulettimen rungon varren ansiosta tuulettimen lavoilla on riittävästi etäisyyttä katosta. Usein kattotuuletin on yhdistetty valaisimeen, jolloin puhutaan myös tuuletinvalaisimista. Kattotuuletinta käytetään huoneilman kierrättämiseen korkean huoneen lämpötilaerojen tasaamiseksi tai pakotetun ilmakierron tuottaman tehostetun jäähdytyksen vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kattotuuletin Wikimedia Commonsissa
Kiyoshi Itō

| Kiyoshi Itō> 伊藤 清 |
| --- | --- |
 Kiyoshi Itō vuonna 1970.
Henkilötiedot
Koko nimi:  伊藤 清
Syntynyt: 7. syyskuuta 1915
Kuollut: 10. marraskuuta 2008 (93 vuotta)
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Shokichi Iyanaga (käännä suomeksi)
Tutkimusalue:  Todennäköisyysteoria, differentiaaliyhtälöteoria, stochastic calculus (käännä suomeksi), matematiikka, matemaattinen analyysi, stokastinen prosessi ja stochastic analysis (käännä suomeksi)
Palkinnot:  Wolfin matematiikanpalkinto (1987) Carl Friedrich Gaussin palkinto (2006)
Kiyoshi Itō (jap. 伊藤 清; 7. syyskuuta 1915 – 10. marraskuuta 2008) oli japanilainen matemaatikko, jonka mukaan on nimetty Itōn lemma.
Itō valmistui Tokion yliopistosta ja toimi Kioton yliopiston professorina aina eläkkeelle jäämiseensä vuonna 1979 asti. Hän työskenteli lisäksi Århusin ja Cornellin yliopistoilla. Hän oli Ranskan tiedeakatemian ja vuodesta 1998 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen.
Itō sai vuonna 1987 Wolfin palkinnon matematiikasta yhdessä Peter Laxin kanssa. Hänet palkittiin kaikkien aikojen ensimmäisellä Carl Fredrich Gaussin palkinnolla vuonna 2006.
Flagstaff

| Flagstaff |
| --- | --- |
 Näkymä kaupungin keskustaan.
 Flagstaff Coconinon piirikunnan kartalla.
 Flagstaff
 Koordinaatit: 35°12′N, 111°38′W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Arizona
Piirikunta:  Coconino
Väkiluku (2010):  65 870
 
 www.flagstaff.az.gov 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Flagstaff on kaupunki Arizonan osavaltion pohjoisosassa Yhdysvalloissa. Kaupunki on perustettu 1800-luvun loppupuolella ja sen talouden kulmakiven on muodostanut metsäteollisuus, sekä nykyisin myös turismi. Kaupunki on tunnetun valtatie Route 66:n varrella ja siellä sijaitsevat Lowellin observatorio ja Pohjois-Arizonan yliopisto. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Flagstaffin asukasluku oli 65 870.
Maantiede

Flagstaff sijaitsee Arizonan osavaltion pohjoisosassa ja se on myös alueen suurin kaupunki, sekä Coconinon piirikunnan keskus. Flagstaff on yksi Yhdysvaltojen korkeimmalle rakennetuista kaupungeista. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 2 104 metriä. San Francisco Peaks -vuoret kohoavat kaupungin pohjoispuolella. Kaupunkia ympäröivä alue kuuluu Coconinon kansallismetsään. Matkaa Flagstaffistä Arizonan osavaltion pääkaupunki Phoenixiin etelässä on noin 230 kilometriä, Albuquerqueen New Mexicossa noin 520 kilometriä ja Los Angelesiin Kaliforniassa noin 750 kilometriä. Flagstaff sijaitsee tunnetun valtatie Route 66:n varrella.
Flagstaffin kesät ovat tavallisesti kaupungin korkeudesta johtuen viileitä ja sää on suhteellisen leuto vuoden ympäri. Lunta sataa alueella tavallisesti loka-maaliskuun välisenä aikana. Auringonpaistetta on keskimäärin 300 päivää vuodesta.
Historia

Nykyisen Flagstaffin alueen alkuperäisasukkaita olivat hopit ja navajot, joiden pueblojen raunioita on edelleen ympäröivällä seudulla. Flagstaffin kaupunki sai alkunsa kuitenkin varsinaisesti vasta vuonna 1876, kun paikalle saapui siirtolaisia Uudesta-Englannista. Tarinan mukaan kaupunki sai nimensä varhaisten siirtolaisten Yhdysvaltojen 100-vuotisitsenäisyyspäivää juhlistaakseen puun latvaan pystyttämästä lipputangosta (engl. flagstaff). Kaupunki alkoi kasvaa toden teolla seuraavan vuosikymmenen puolella. Vuonna 1882 Flagstaff valittiin Atlantic and Pacific Railroad -rautatien varikoksi. Rautateiden rakentamista seurasi puolestaan sahateollisuus, jonka raaka-ainetta saatiin Flagstaffin seudun keltamäntymetsistä. 1880-luvulla saapuneet baskit ja espanjalaiset siirtolaiset alkoivat harjoittaa alueella lammaspaimennusta ja paikalle muuttaneet mormonit kasvattivat karjaa. Vuonna 1894 Andrew E. Douglas avasi Flagstaffiin Lowellin observatorion, jolta käsin astronomit löysivät Pluton vuonna 1930.
Vuonna 2002 Flagstaffin lähialueet kärsivät huomattavia tuhoja Rodeo–Chediskin metsäpaloissa. Kaupunki itse säästyi pahemmilta vaurioilta asukkaiden varotoimien avulla.