stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fredrik Cygnaeus
Elämäkerta

Cygnaeuksen vanhemmat olivat piispa Zacharias Cygnaeus nuorempi ja Margareta Karolina Aejmalaeus. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1832, toimi opettajana Haminan kadettikoulussa, opettajana ja rehtorina Helsingissä sekä Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston historian dosenttina ja viimein estetiikan ja nykyiskansain kirjallisuuden professorina 1854–1867. Hän oli aikansa Suomen keskeisimpiä kirjallisuuskriitikoita.
Cygnaeus oli hyvä puhuja ja esteettis-historiallisten aiheiden tutkija. Opiskeluaikanaan hän sai virikkeitä elämäntyölleen Lauantaiseuran jäseniltä, erityisesti J. V. Snellmanilta, Johan Ludvig Runebergilta, Elias Lönnrotilta ja Johan Jakob Nervanderilta. Hän oli romantiikan ja kansallisen heräämisen edustaja. Romantiikan aatteen hän omaksui ruotsalaisilta Erik Gustaf Geijeriltä ja Esaias Tegnériltä. Aate sisälsi historiallisen katsomustavan, sankaruuden ihailun ja isänmaallisen paatoksen. Cygnaeuksen monet ulkomaanmatkat olivat ennen kaikkea hänen historian tutkimuksiensa edistämistä. Niiden tuloksena oli muun muassa lähdejulkaisu Bidrag till de nordeuropeiska folkslagens historia. Estetiikassa hänen oppi-isänsä oli G. W. F. Hegel.
Cygnaeus oli ahkera kirjoittaja. Hänen tekstinsä ovat sanonnoiltaan polveilevia ja pakinoivia. Hänen tutkimuksistaan merkittävimpiä olivat analyysit Runebergin ja Aleksis Kiven useista teoksista. Hän oli yksi harvoista kriitikoista, jotka ymmärsivät Kiven teosten arvon jo tämän elinaikana. Cygnaeukselle Kivi ei ollut vain tukea tarvitseva lahjakas kirjailijalupaus, vaan Runebergin veroinen mestarillinen kansan tuntojen tulkitsija. Yliopistossa hän luennoi tuoreeltaan Kalevalasta ja kirjoitti siitä tutkielman Det tragiska elementet i Kalevala (1853).
Cygnaeus piti ylioppilaiden kevätjuhlassa Kukanpäivänä 1848 isänmaallisuutta voimakkaasti nostattaneen puheensa ”Finlands namn”. Puhetta ei ole sanatarkasti säilynyt.
Cygnaeuksen kesähuvila Helsingin Kaivopuistossa avattiin museona 1882, vuosi Cygnaeuksen kuoleman jälkeen. Cygnaeuksen galleria toimi museona vuoteen 2013 asti. Suomen kulttuurielämän viimeiseksi romantikoksi sanottu Cygnaeus esiintyi värikkäästi eikä koskaan mennyt naimisiin. Seksologi Magnus Hirschfeld mainitsee hänet luettelossaan kuuluisista menneisyyden homoseksuaaleista.
Teokset

Jääkynttilät, Ströskrift I (1837), runoa ja proosaa.
Höstispiggarna (1841), runoja.
Johan Jacob Nervander (1848).
Skaldestycken (1851–1857, useita osia, sisältää mm. aatedraamat Claes Flemings tider ja Hertig Johans ungdomsdrömmar).
Det tragiska elementet i Kalevala (1853), tutkielma. (suom. Kalevalan traagillinen aines, 1907)
Erik XIV som dramatisk karakter (1853), tutkielma.
Om Fänrik Ståls sägner (1862), tutkielma.
Teckningar ur Frans Michaël Franzens lefnad vid åminnelsefesten den 9 februari 1872 i Finska Universitetets högtidssal (1872), elämäkertateos F. M. Franzénista.
Om Johan Ludvig Runeberg (1873), tutkielma.
Samlade arbeten (1881–1892).
Kirjoituksia kirjallisuudesta 1837–1873, suom. ja toim. Martti Berger, Edizioni Artemisia, 2008.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fredrik Cygnaeus Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Fredrik Cygnaeus on Wikiaineistossa
Klinge, Matti: / Cygnaeus, Fredrik (1807–1881) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  6.6.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Fredrik Cygnaeuksen teoksia digitoituna Kansalliskirjaston kokoelmista
Fredrik Cygnaeus 375 humanistia -sivustolla
Cygnaeus vuoden 1948 postimerkissä.
Greenwichin jalankulkutunneli

Greenwichin sisäänkäynti tunneliin
Tunneli sisältä
Greenwichin jalankulkutunneli on jalankulkutunneli Lontoossa, joka yhdistää Greenwichin ja Isle of Dogsin alittaen Thamesin.
Sir Alexander Binnien suunnittelema tunneli avattiin vuonna 1902. Se rakennettiin helpottamaan etelälontoolaisten kulkua töihin Isle of Dogsin satamaan. Tunneli on 370 metriä pitkä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Greenwichin jalankulkutunneli Wikimedia Commonsissa
Ford B -pohjalevy

Ford B -pohjalevy on Fordin kehittämä pohjalevy pienille etuvetoisille automalleille. Uudemmissa malleissa sen on korvannut Global B-car -pohjalevy.
BE-1

Ford Fiesta I (1976–1983)
Ford Fiesta II (1983–1989)
BE-2

Ford Courier I (1991–1995)
Ford Courier II (1995–2013)
Ford Fiesta III (1989–1997)
Ford Fiesta IV (1995–2002)
Ford Ka I (1996–2008)
Ford Puma (1997–2001)
Mazda 121 (JASM/JBSM) (1996–2002)
B3

B3-pohjalevy (tunnetaan myös nimellä Mazda DY -pohjalevy) kehitettiin Fordin ja Mazdan välisessä yhteistyössä.
Ford EcoSport I (2003–2012)
Ford Fiesta V (2002–2008)
Ford Figo I (2010–2015)
Ford Fusion (2002–2012)
Ford Ikon II (2007–2015)
Mazda Demio / Mazda2 (DY) (2002–2007)
Mazda Verisa (2004–2015)
Félix Houphouët-Boignyn rauhanpalkinto

Félix Houphouët-Boignyn rauhanpalkinto on Unescon vuonna 1989 perustama rauhanpalkinto, joka myönnetään ihmisille, jotka ovat: "merkittävästi edistäneet, pyrkineet ja säilyttäneet rauhaa Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan ja Unescon ohjelman mukaisesti."
Palkinto on nimetty Norsunluurannikon entisen presidentin Félix Houphouët-Boignyn mukaan. Palkinto jaetaan vuosittain poikkeuksia lukuun ottamatta. Palkintosumma on 150 000 dollaria.
Palkinnon saaneet

Lähde
| Vuosi | saaja | Maa tai järjestö |
| --- | --- | --- |
| 1991 | Nelson Mandela  Frederik Willem de Klerk |  Etelä-Afrikka |
| 1992 | Haagin kansainvälisen oikeuden akatemia |  Alankomaat |
| 1993 | Jitzhak Rabin  Shimon Peres |  Israel |
| 1993 | Jasser Arafat |  Palestiinan vapautusjärjestö |
| 1994 | Juan Carlos I |  Espanja |
| 1994 | Jimmy Carter |  Yhdysvallat |
| 1995 | Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö |  Yhdistyneet kansakunnat |
| 1995 | Sadako Ogata |  Japani |
| 1996 | Álvaro Enrique Arzú Irigoyen Rolando Morán |  Guatemala |
| 1997 | Fidel V. Ramos Nur Misuari |  Filippiinit |
| 1998 | Sheikh Hasina |  Bangladesh |
| 1998 | George J. Mitchell |  Yhdysvallat |
| 1999 |  Sant'Egidio yhteisö |  Italia |
| 2000 | Mary Robinson |  Irlanti |
| 2002 | Xanana Gusmão |  Itä-Timor |
| 2003 | Roger Etchegaray |  Ranska |
| 2003 | Mustafa Cerić |  Bosnia ja Hertsegovina |
| 2007 | Martti Ahtisaari |  Suomi |
| 2008 | Luiz Inácio Lula da Silva |  Brasilia |
| 2011 | Toukokuun aukion isoäidit |  Argentiina |
| 2013 | François Hollande |  Ranska |
| 2017 | Giusi Nicolini  SOS Méditerranée |  Italia |
Aiheesta muualla

Unescon virallinen Félix Houphouët-Boigny -rauhanpalkinto-sivusto (englanniksi)
Rauhanpalkinnot
Albert Einsteinin rauhanpalkinto • Bruno Kreisky -palkinto  (1979–) •
Félix Houphouët-Boignyn rauhanpalkinto (Unesco 1991–) • Gandhin kansainvälinen rauhanpalkinto (1995–) • Geuzenpenning-mitali (1987–) •
Indira Gandhin rauhanpalkinto (1985–) • Kungfutsen rauhanpalkinto (2010–) •
Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto (Neuvostoliitto 1949–1991) • Maailman  rauhanneuvoston rauhanpalkinto (1951–) • Muammar Gaddafin kansainvälinen rauhanpalkinto (1989–2011) •
Nobelin rauhanpalkinto (1901–) • Olof Palme -palkinto (1987–) • Saharov-palkinto (Euroopan parlamentti 1988–) • Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinto (1950–) •
Soulin rauhanpalkinto (1990–) • Student Peace Prize (1999–) •
Thorolf Rafton muistopalkinto (1987–) • Unescon rauhankasvatuspalkinto (1980–) •
U Thantin rauhanpalkinto (1986) •
Francis Xavier Ahn Myong-ok

Francis Xavier Ahn Myong-ok (kor. 안명옥; s. 7. joulukuuta 1945 Masan) on eteläkorealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Masanin hiippakuntaan 2. helmikuuta 1975 ja nimitettiin saman hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 23. lokakuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. tammikuuta 2001. Pääkonsekraattorina toimi Stephen Kim Sou-hwan, jota avustivat Michael Pak Jeong-il ja Augustine Cheong Myong-jo.
Ahn Myong-okista tuli 11. marraskuuta 2002 Masanin piispa.
Francis Xavier Irwin

Francis Xavier Irwin (9. tammikuuta 1934 Medford – 30. lokakuuta 2019 Dennis) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Bostonin arkkihiippakuntaan Richard James Cushing 2. helmikuuta 1960. Hänet nimitettiin Bostonin vihkipiispaksi ja Ubazan titulaaripiispaksi 24. heinäkuuta 1996, ja piispaksi vihkiminen seurasi 17. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernard Francis Law, jota avustivat Theodore Edgar McCarrick ja Robert Joseph Banks.
Irwin toimi vihkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 20. lokakuuta 2009.
Frank Banham

| Frank Banham |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1975 (ikä 49) Calahoo, Alberta, Kanada
Kansalaisuus:   Unkari  Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  85 kg
Sarja:  EBEL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–2016
Seurat:  Baltimore Bandits (AHL),   Mighty Ducks of Anaheim (NHL),   Cincinnati Mighty Ducks (AHL),   Espoo Blues (SM-liiga),   Jokerit (SM-liiga),   Phoenix Coyotes (NHL),   Springfield Falcons (AHL),   Dynamo Moskova (RSL),   SaiPa (SM-liiga),   Fribourg-Gottéron (NLA),   EC Salzburg (EBEL),   Malmö Redhawks (Allsvenskan),   Olimpija Ljubljana (EBEL),   EHC Biel (NLA),   HC Lausanne (NLB)   Medveščak Zagreb (EBEL)   Alba Volán Székesfehérvár (EBEL)
NHL-varaus:  147. varaus, 1993 Washington Capitals
Frank Banham (s. 14. huhtikuuta 1975 Calahoo, Alberta) on unkarilais-kanadalainen jääkiekkoilija.
Ura > Seurajoukkueet

Banham aloitti uransa Saskatoon Bladesin joukkueessa WHL-juniorisarjassa, jossa hän pelasi vuosina 1992–1996. Viimeisellä kaudellaan hän teki 83 maalia 72 ottelussa. Hän rikkoi kauden aikana neljä Saskatoonin ennätystä. Hänestä tuli muun muassa joukkueen historian paras maalintekijä ja eniten pisteitä tehnyt pelaaja.
Washington Capitals varasi Banhamin alkujaan NHL:ään varaustilaisuudessa 1993. Ensimmäisen ammattilaissopimuksensa hän teki kuitenkin vapaana pelaajana Mighty Ducks of Anaheim kanssa. Anaheimissa Banham pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa kaudella 1996–1997. Banham pelasi Anaheimissa neljän kauden ajan, mutta pelasi vain 27 NHL-ottelua. Pääasiassa hän edusti AHL:n Baltimore Banditsia ja Cincinnati Mighty Ducksia.
Kaudeksi 2000–2001 Banham siirtyi SM-liigaan Bluesiin, jossa teki pisteet 24+27. Hän olikin Bluesin paras pistemies. Kauden jälkeen Banham teki kahden vuoden sopimuksen toisen SM-liigaseura Jokereiden kanssa. Ensimmäinen Jokerit-kausi päättyi SM-kultaan. Banham ja Jokerit purkivat kuitenkin sopimuksen kesken toisen kautensa. Pian tämän jälkeen Banham teki monivuotisen sopimuksen NHL-seura Phoenix Coyotesin kanssa.
Banham pääsi pelaamaan Phoenixissa viisi NHL-peliä. Hän edusti Phoenix-aikansa lähinnä AHL-liigan Springfield Falconsia. Kesken kauden 2003–2004 Banham siirtyi Moskovan Dynamoon Venäjän pääsarjaan. Kaudeksi 2004–2005 Banham palasi SM-liigaan, kun hän teki sopimuksen SaiPan kanssa. Banham teki SaiPassa 49 pistettä 56 ottelussa ja oli joukkueen sisäisen pistepörssin voittaja.
SaiPa olisi halunnut tehdä Banhamin kanssa jatkosopimuksen, mutta Banham siirtyi kaudeksi 2005–2006 Sveitsin pääsarjan Fribourg-Gottéroniin. Sveitsissä Banham ei pelannut kuin kuusi ottelua, kunnes hän sai potkut joukkueesta. Banham siirtyi tämän jälkeen Itävallan pääsarjassa pelaavaan EC Salzburgiin.
Salzburgissa Banham pelasi lähes kolme kautta. Keväällä 2007 hän oli mukana voittamassa Itävallan-mestaruutta. Kesken kauden 2007–2008 Banham jätti kuitenkin joukkueen ja pelasi loppuvuoden 2008 Allsvenskanin Malmössä. Kaudeksi 2008–2009 Banham siirtyi slovenialaisjoukkue Olimpija Ljubljanaan, joka pelaa Itävallan pääsarjassa. Hän pelasi kaudella 2008–2009 Ljubljanassa 52 ottelua tehopisteillä 30+29=59 ja lisäksi NLA:n EHC Bielissä kuusi ottelua tehopisteillä 2+3=5. Seuraavalla kaudella Banham pelasi Ljubljanassa 42 ottelua tehoilla 30+32=62 sekä NLB:n HC Lausannessa viisi runkosarjaottelua tehoilla 2+3=5 ja 11 pudotuspeliottelua tehoilla 3+6=9. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Itävallan pääsarjassa pelaavaan KHL Medveščak Zagrebiin, jossa teki ensimmäisellä kaudellaan pisteet 19+28=47 runkosarjan 51 ottelussa ja 2+4=6 pudotuspelien viidessä ottelussa. Toisella kaudellaan Zagrebissa Banham teki runkosarjassa ja pudotuspeleissä yhteensä 49 pistettä ja oli joukkueensa toiseksi paras pistemies. Hän kuitenkin sai viidennen pudotuspeliottelun jälkeen seitsemän ottelun pelikiellon taklattuaan EC KAC:n pelaajaa päähän.
Banham teki kesällä 2012 sopimuksen unkarilaisen Itävallan pääsarjassa pelanneen Alba Volán Székesfehérvárin kanssa. Hän oli kuitenkin edelleen kauden 2012–2013 kolme ensimmäistä ottelua pelikiellossa..
Ura > Maajoukkue

2015 Banham pelasi Unkarin maajoukkueessa 1.divisioonan A-ryhmän MM-turnauksessa, jossa teki yhden maalin ja antoi neljä maalisyöttöä Unkarin voittaessa turnauksen.
Aiheesta muualla

Frank Banham The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Frank Banham Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Francis Xavier Roque

Francis Xavier Roque (9. lokakuuta 1928 Providence – 12. syyskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Providencen hiippakuntaan 19. syyskuuta 1953 ja nimitettiin Yhdysvaltain sotilasordinariaatin vihkipiispaksi sekä Bagain titulaaripiispaksi 29. maaliskuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Terence James Cooke, jota avustivat John Joseph Thomas Ryan ja Louis Edward Gelineau.
Roque toimi sotilasvihkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 15. syyskuuta 2004.
Gobo

Gobo voi tarkoittaa:
Gobo, Kamerunin kunta Mayo-Danayn departementissa
Gobō, Japanin kaupunki Wakayaman prefektuurissa
gobō, isotakiaisen ja sen japanilaisessa keittiössä käytetyn juuren japaninkielinen nimi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Gobo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Glenn Murcutt

Glenn Murcutt.
Glenn Murcutt (s. 25. heinäkuuta 1936) on australialainen arkkitehti. Hänelle on myönnetty Alvar Aalto -mitali vuonna 1992 ja Pritzker-palkinto 2002. Hän vastaanotti Praemium Imperialen vuonna 2021.
Murcutt opiskeli vuosina 1956–1961 Uuden Etelä-Walesin yliopistossa. Hän työskentelee yksityisesti. Vaikka työ on keskittynyt Australiaan, Murcutt on saavuttanut myös kansainvälistä mainetta esimerkiksi mestariluokkiensa ansiosta.
Murcuttista tuli vuonna 2004 Australian Architecture Associationin perustajapuheenjohtaja.
Alvar Aalto -mitalin saajat
1967 Alvar Aalto – 1973 Hakon Ahlberg – 1978 James Stirling – 1982 Jørn Utzon – 1985 Tadao Andō – 1988 Álvaro Siza Vieira – 1992 Glenn Murcutt – 1998 Steven Holl – 2003 Rogelio Salmona – 2009 Tegnestuen Vandkunsten – 2012 Paulo David – 2015 Fuensanta Nieto ja Enrique Sobejano – 2017 Zhang Ke – 2020 Bijoy Jain
↑  The Recipients of the 32nd PRAEMIUM IMPERIALE | The official website of the Praemium Imperiale 高松宮殿下記念世界文化賞. Viitattu 5.10.2024. (englanti)
Greenwich Village

Greenwich Village
Greenwich Village [ˈɡrɛnɪtʃ ˈvɪlɪdʒ] on kaupunginosa Manhattanin länsiosassa, New Yorkissa. Se sijaitsee Broadwayltä länteen ja 14. kadulta etelään. Se on merkittävä boheemin kulttuurin maamerkki, tunnettu värikkäistä taiteellisesti suuntautuneista asukkaistaan ja heidän tuottamastaan vaihtoehtokulttuurista.
Alueella oli merkittävä vaikutus folkmusiikin syntyvaiheissa 1960-luvulla. Muiden muassa The Mamas & the Papas -yhtye on syntynyt ja Bob Dylan asunut Greenwich Villagessa.
Populaarikulttuurissa

Vuonna 1976 ilmestyi 1950-luvun alun tunnelmia kuvaava elokuva Nuoruuteni Greenwich Village.  Vuonna 1994 alkanut TV-sarja Frendit tapahtuu Greenwich Villagessa, vaikka se on kuvattu Hollywoodissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Greenwich Village Wikimedia Commonsissa
Manhattanin aluejako
Alue 1 : 
Tribeca ja Lower Manhattan


Alue 2 : 
Greenwich Village, NoHo, SoHo ja Little Italy


Alue 3 : 
Tompkins Square, East Village, Lower East Side, Chinatown, Two Bridges


Alue 4 : 
Hell’s Kitchen, Chelsea


Alue 5 : 
Midtown


Alue 6 : 
Stuyvesant Town, Tudor City, Turtle Bay, Peter Cooper Village, Murray Hill, Gramercy Park, Kips Bay ja Sutton Place


Alue 7 : 
Manhattan Valley, Upper West Side ja Lincoln Square


Alue 8 : 
Upper East Side, Lenox Hill, Yorkville ja Roosevelt Island


Alue 9 : 
Hamilton Heights, Manhattanville ja Morningside Heights


Alue 10 : 
Harlem ja Polo Grounds


Alue 11 : 
East Harlem, El Barrio/Spanish Harlem, Ward's ja Randall's Island


Alue 12 : 
Inwood, Hudson Heights ja Washington Heights
Gobryas

Gobryas oli korkea-arvoinen persialainen, joka eli Persian kuninkaan Dareios I:n aikana. Hän oli yksi seitsemästä salaliittolaisesta, jotka kaappasivat vallan Smerdiiltä ja tekivät Dareioksesta kuninkaan. Dareios palkitsi Gobryaan antamalla tälle oman siskonsa vaimoksi. Pari sai ainakin yhden pojan, Mardonioksen, josta tuli kuuluisa sotapäällikkö persialaissotien aikana. Dareios teki Gobryaasta myös keihäänkantajansa, joka oli korkeimpia virkoja kuninkuuden jälkeen. Dareios meni myös naimisiin Gobryaan tyttäreen kanssa.
Finyl Vinyl

| Finyl Vinyl Rainbow |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 1978–1984
 Julkaistu: maaliskuu 1986
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): Roger Glover Ritchie Blackmore
 Tyylilaji: hard rock, AOR
 Kesto: 85.55
 Levy-yhtiö:  Polydor Records   Mercury Records
Listasijoitukset
  25. (5. maaliskuuta 1986)   31. (maaliskuu 1986)   38. (huhtikuu 1986)   87. (1986)
Rainbow'n muut julkaisut
| Bent Out of Shape 1983 | Finyl Vinyl 1986 | Live in Germany 1976 1994 |
Finyl Vinyl on hard rock -yhtye Rainbow'n vuonna 1986 julkaisema livenauhoituksia ja single-b-puolia sisältävä kokoelma-albumi. Yhtye oli albumin julkaisun aikana ollut jo pari vuotta hajonneena.
Tietoa albumista

Albumin kappaleista viisi on peräisin yhtyeen viimeiseltä Japanin kiertueelta maaliskuulta 1984. Kyseiseltä kiertueelta julkaistiin Japanissa myös video ja nämä kappaleet ovat suurimmaksi osaksi peräisin kyseisen videon soundtrackilta. Kappaleessa "Difficult to Cure" joka pohjautuu Beethovenin yhdeksänteen sinfoniaan, yhtyettä säestää japanilainen sinfoniaorkesteri. Yhtyeen johtohahmo ja kitaristi Ritchie Blackmore tiettävästi teki studiokorjauksia joihinkin kappaleisiin jälkeenpäin.
"Can't Happen Here" on kannen mukaan Nassau Coliseumilta 1981, mutta todellisuudessa kappale on nauhoitettu Bostonissa samana vuonna.
"Tearin' Out My Heart", "Stone Cold" ja "Power" ovat peräisin San Antoniossa vuonna 1982 taltioidusta konsertista, josta on julkaistu myös Live Between the Eyes-niminen konserttivideo. "Power" on myös julkaistu "Street of Dreams" 12"-singlen b-puolella.
"Since You've Been Gone" on taltioitu ensimmäisessä Doningtonin Monsters of Rock-tapahtumassa, jossa Rainbow oli pääesiintyjänä. Saman kokoonpanon materiaalia ovat myös single-b-puolet "Bad Girl" ja "Weiss Heim". Albumi kreditoi virheellisesti "Weiss Heim"-kappaleen rumpaliksi Bobby Rondinellin vaikka Cozy Powell soittaa kyseisessä kappaleessa. "Jealous Lover" julkaistiin "Can't Happen Here"-singlen b-puolella ja myös omana EP:nä.
Ronnie James Dion ajalta mukana ovat vuonna 1978 taltioidut "Man on the Silver Mountain" ja "Long Live Rock 'n' Roll". Albumin miksanneen ja koostaneen Roger Gloverin mukaan käytettävissä ei tuolloin ollut muuta varhaisen Rainbown materiaalia, mistä johtuu Dion aikaisen osuuden vähäisyys tällä albumilla.
Albumi julkaistiin tupla-albumina avattavilla kansilla ja sisäkannesta löytyy kuvia yhtyeestä vuosien varrelta. Myös basisti Jimmy Bain ja kosketinsoittaja Tony Carey ovat kuvissa mukana vaikka he eivät tällä albumilla soitakaan. Albumin kasettiversiossa on kappale "Street of Dreams" jota ei vinyyliversiosta löydy. Ensimmäinen CD-painos taas pudottaa "Street of Dreams"in ja "Tearin' Out My Heart"in pois. Remasteroitu CD-versio on tupla-CD ja se sisältää kummankin kappaleen.
Myös video nimeltä The Final Cut julkaistiin vuonna 1985 ja se sisältää yhtyeen promo-videoita sekä livemateriaalia.
Kappaleet > Levy 1

Spotlight Kid – 6.03 (Live, Tokio 1984, säv. Ritchie Blackmore, Roger Glover)
I Surrender – 5.43 (Live, Tokio 1984, säv. Russ Ballard)
MISS Mistreated – 4.21 (Live, Tokio 1984, säv. Joe Lynn Turner, Ritchie Blackmore, David Rosenthal)
Street of Dreams – 4.54 (Live, Tokio 1984, säv. Joe Lynn Turner, Ritchie Blackmore) (vain kasettiversiossa ja remasteroidulla tupla-CD:llä)
Jealous Lover – 3.10 (Studioäänite, Can't Happen Here -singlen B-puoli 1981, säv. Joe Lynn Turner, Ritchie Blackmore)
Can’t Happen Here – 4.14 (Live, Nassau 1981 (todellisuudessa Bostonista 1981), säv. Ritchie Blackmore, Roger Glover)
Tearin' Out My Heart – 8.05 (Live, San Antonio 1982, säv. Joe Lynn Turner, Ritchie Blackmore, Roger Glover) (ei ensimmäisessä CD-painoksessa)
Since You Been Gone – 3.47 (Live, Monsters Of Rock Festival, Castle Donington, Englanti 1980, säv. Russ Ballard)
Bad Girl – 4.51 (Since You Been Gone -singlen B-puoli, säv. Ritchie Blackmore, Roger Glover)
Kappaleet > Levy 2

Difficult to Cure – 11.15 (Live, Tokio 1984, säv. Beethoven, sov. Ritchie Blackmore, Roger Glover, Don Airey)
Stone Cold – 4.28 (Live, San Antonio 1982, säv. Joe Lynn Turner, Ritchie Blackmore, Roger Glover)
Power – 4.25 (Live, San Antonio 1982, säv. Joe Lynn Turner, Ritchie Blackmore, Roger Glover)
Man on the Silver Mountain – 8.16 (Live, Atlanta 1978, säv. Ronnie James Dio, Ritchie Blackmore)
Long Live Rock 'n' Roll – 7.08 (Live, Atlanta 1978, säv. Ronnie James Dio, Ritchie Blackmore)
Weiss Heim – 5.15 (All Night Long -singlen B-puoli, säv. Ritchie Blackmore)
Kokoonpano

Laulu – Joe Lynn Turner (1-7,11,12) , Graham Bonnet (8,9), Ronnie James Dio (13,14)
Kitara – Ritchie Blackmore (kaikki)
Basso – Roger Glover (kaikki paitsi 13,14), Bob Daisley (13,14)
Rummut – Chuck Burgi (1,2,3,4,10), Bobby Rondinelli (5,7,11,12), Cozy Powell (6,8,9,13,14,15)
Kosketinsoittimet – David Rosenthal (1,2,3,4,7,10,11,12), Don Airey (5,6,8,9,15), David Stone (13,14)
Taustalaulu – Lin Robinson ja Dee Beale
Arvostelut

Allmusic () linkki
Ganges-luokka

| Ganges-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 656 64/94 bm
Pituus:  51,66 m (tykkikansi) 42,35 m (köli)
Leveys:  14,43 m
Syväys:  6,17 m
Miehistöä:  590
Aseistus
Meritorjunta:  74 tykkiä
Ganges-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kuuden 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka, joka oli ainoa Edward Huntin suunnittelema 74-tykkinen alusluokka.
Suunnittelu

Luokan kolme ensimmäistä alusta tilattiin vuonna 1779. Kaksi seuraavaa tilattiin 1801 ja kuudes, jonka suunnitelmia muokattiin hieman, tilattiin 1811. Alukset olivat nopeita ja sääkelpoisia, mutta niitä pidettiin hieman epävakaina.
Alusten aseistuksena oli kummallakin tykkikannella 28 tykkiä, jotka alemmalla olivat 32-naulaisia ja ylemmällä 18-naulaisia. Lisäksi puolikannella oli neljätoista ja etukannella neljä 9 naulan tykkiä.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelus | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Tremendous | William Barnard, Deptford Green | 13. elokuuta 1782 | 30. lokakuuta 1784 | maaliskuu 1793 | myyty 1897 |
| HMS Culloden | John Randall & Company, Rotherhithe | helmikuu 1782 | 16. kesäkuuta 1783 | elokuu 1783 | romutettu 1813 |
| HMS Ganges | Randall | huhtikuu 1780 | 30. maaliskuuta 1782 | helmikuu 1782 | romutettu 1816 |
| HMS Invincible | Woolwichin telakka | 1. tammikuuta 1806 | 15. maaliskuuta 1808 | maaliskuu 1808 | romutettu 1861 |
| HMS Minden | Itä-Intian komppania, Bombay | 1807 | 19. kesäkuuta 1810 | 1811 | myyty 1861 |
| HMS Minotaur | Chathamin telakka | joulukuu 1812 | 15. huhtikuuta 1816 | EI | romutettu 1869 |