stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Trakhiin naiset

| Trakhiin naiset> Τραχινίαι |
| --- | --- |
 Likhas tuo Nessoksen verellä voidellun vaatteen Herakleelle. Sebald Beham, n. 1542–1548.
Kirjoittaja:  Sofokles
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Trakhis Thessalian Maliissa, joitakin vuosia ennen Troijan sotaa
Kantaesitys:  n. 450–425 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Herakles Deianeira, Herakleen vaimo Hyllos, edellisten poika Likhas, Herakleen palvelija Iole, Oikhalian kuninkaan tytär lastenhoitaja sanansaattaja vanha lääkäri sotilaita sotavankeja
Kuoro:  Trakhiin neitoja
Trakhiin naiset (myös Traakhiin neidot; m.kreik. Τραχινίαι, Trakhiniai, lat. Trachiniae) on Sofokleen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, jossa Deianeira tietämättään myrkyttää miehensä Herakleen kentauri Nessoksen verellä.
Historia

Sofokleen Trakhiin naisten tarkkaa ajoitusta ei tunneta, ja siitä on useita teorioita. Usein sen on arveltu kuuluvan kirjoittajansa varhaistuotantoon, ja se sijoitetaan 450-luvun eaa. lopulle. Tämä perustuu siihen, että monien tutkijoiden mielestä näytelmän muoto ei ole vielä yhtä kehittynyt kuin Sofokleen myöhemmissä töissä. Toisaalta sitä on arveltu myös hieman myöhemmäksi ja kirjoitetuksi noin 440–430 eaa., mahdollisesti jonkin verran ennen Kuningas Oidipusta, koska näytelmien teemoissa on joitakin yhtäläisyyksiä. Kolmanneksi näytelmä on sijoitettu niinkin myöhään kuin vuosiin 425–424 eaa., sillä siinä on nähty viittauksia tuon ajan tapahtumiin peloponnesolaissodassa.
Sisältö

Näytelmä koostuu yhteensä 1 278 runosäkeestä. Se sijoittuu Trakhiiseen Thessalian Maliissa. Sen nimi viittaa näytelmän kuoroon (khoros), joka koostui Trakhiin neidoista.
Tulkintoja

Näytelmässä on poikkeuksellisesti kaksi päähenkilöä, aluksi näytelmän kahden ensimmäisen kolmasosan verran Deianeira aina itsemurhaansa saakka, ja tämän jälkeen loppukolmanneksessa Herakles. Siksi se on usein aiheuttanut päänvaivaa tutkijoille. Deinairean saama suuri rooli ohi suuren heeroksen ja itsensä Zeuksen pojan Herakleen on huomiota herättävää. Ennen Sofoklesta tämä on ollut myytissä enemmän pelkkä sivuhahmo. Näin näytelmän yhtenä keskeisenä teemana voidaan nähdä naisten maailma ja tuntemukset. Deianeiran ja Herakleen esiintymistavat ovat täysin päinvastaiset, ja Herakles näyttäytyy varsin epäedullisessa valossa. Hahmojen välistä eroa alleviivaa se, etteivät he ole koskaan samaan aikaan näyttämöllä.
Muina keskeisinä teemoina näytelmässä voidaan nähdä lojaalisuus omaa perhettä kohtaan, sekä rakkauden voima, joka voi olla myös tuhoava. Kaikki päähenkilöt kamppailevat näiden asioiden kanssa, mutta epäonnistuvat kukin tavallaan. Erityisesti painottuu naisten ahdinko sekä se, ettei Herakles kunnoita vaimoaan.
Kirjallisuutta > Suomennos

Sofokles: Traakhiin neidot. Suomentanut Tua Korhonen. Teoksessa Neljä näytelmää.  (Sisältö: Traakhiin neidot; Filoktetes; Aias; Elektra. Suomentaneet Tua Korhonen, Kirsti Simonsuuri ja Vesa Vahtikari)  Helsinki:  Teos, 2018.  ISBN 978-951-851-779-8
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia ja käännöksiä

Sophocles: Trachiniae. Teoksessa Sophoclis fabulae.  (Toim. Hugh Lloyd-Jones & Nigel Wilson. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1990.  ISBN 978-0-19-814577-6  Kreikankielinen alkuteksti.
Sophocles: The Women of Trachis. Teoksessa Sophocles: Volume II. Antigone. The Women of Trachis. Philoctetes. Oedipus at Colonus. Edited and translated by Hugh iLloyd-Jones.  (Loeb Classical Library 21)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1994.  ISBN 9780674995581  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Sophocles: Women of Trachis. Teoksessa Sophocles: The Complete Sophocles.  (Volume II: Electra and Other Plays. Greek Tragedy in New Translations. Toimittajat	Peter Burian & Alan Shapiro)  Oxford University Press, 2010.  ISBN 9780195387827
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

A Study Guide for Sophocles's "Women of Trachis: Trachiniae".  (Drama For Students)  Gale, Cengage Learning, 2016.  ISBN 9781410350244
Aiheesta muualla

Σοφοκλής: Τραχινίαι. Wikisource. (muinaiskreikaksi)
Sophocles: Trachiniae. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Sophocles: Trachiniae. Wikisource. (englanniksi)
Sofokleen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet:  Aias · Antigone · Elektra · Filoktetes · Kuningas Oidipus · Oidipus Kolonoksessa · Trakhiin naiset
Kadonneita ja katkelmallisia:  Vainukoirat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2  3  4  5 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia  Kroatia  Puola  Vatikaani 
Muut:  IdRef 2 
Herakles surmaa Likhaan. Pavel Sorokin, 1849.
Rufus

| Rufus |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  27. elokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Ruuhvus
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  latinalainen, punatukkainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rufus on miehen etunimi.
Rufus on latinaisperäinen nimi, jonka merkitys on "punainen" / "punatukkainen". Katolisella kirkolla on useita Rufus-nimisiä pyhimyksiä.
Suomen almanakassa nimi oli vuosina 1708-1907, ja ruotsinkieliseen almanakkaan Rufus palautettiin vuonna 2000.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 270 miestä saanut nimekseen Rufus.
Tunnettuja Rufus-nimisiä

Quintus Curtius Rufus, roomalainen historioitsija
Rufus Festus Avienus, roomalainen runoilija
Rufus W. Cobb, yhdysvaltalainen poliitikko
Rufus Wilmot Griswold, yhdysvaltalainen runoilija, toimittaja, kustannustoimittaja ja kriitikko
Rufus Isaacs Reading, brittiläinen poliitikko, tuomari ja virkamies, Intian varakuningas 1921–1926
Rufus King, yhdysvaltalainen asianajaja, poliitikko ja diplomaatti
Rufus Rusanen, suomalainen näyttelijä
Rufus Saikku, suomalainen päätoimittaja, kansanopiston johtaja ja kouluneuvos
Rufus Sewell, brittiläinen näyttelijä
Rufus Thomas, yhdysvaltalainen blues- ja soul-muusikko
Rufus Wainwright, yhdysvaltalais-kanadalainen muusikko
Kuvitteellisia Rufus-nimisiä

Rufus Rymistyir (engl. Rufus Scrimgeour), taikaministeriön Taikalainvartijaosaston päällikkö Harry Potter -kirjasarjassa
Kaljurotta Rufus, hahmo Kim Possible -sarjassa
Muita

Rufus, tietokoneohjelma, jolla tehdään buuttaavia muistitikkuja ja muistikortteja käyttöjärjestelmän asennusta varten
Ruohometsän tarinoita

| Ruohometsän tarinoita> Tales from Watership Down |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Richard Adams
Kansitaiteilija:  John Lawrence
Julkaistu:  1996
ISBN:  0091801664
Suomennos
Suomentaja:  Kersti Juva
Kansitaiteilija:  John Lawrence
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1997
ISBN:  951-0-22188-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ruohometsän tarinoita (engl. Tales from Watership Down) on Richard Adamsin vuonna 1997 ilmestynyt kirja.
Aiheesta muualla

Sally Eckhoff: Tales from Watership Down. Salon 21.11.1996. (englanniksi)
J. D. Biersdorfer: Books in Brief: Fiction. The New York Times 1.12.1996. (englanniksi)
Transkendenttifunktio

Transkendenttifunktio eli transkendenttinen funktio on matematiikassa analyyttinen funktio, joka ei ole algebrallinen. Toisin sanoen analyyttinen funktio f on transkendenttinen, jos se ei toteuta mitään muotoa toteuta mitään polynomiyhtälöä  P(f(x),x)=0.
Transkendenttisiä funktiota ovat esimerkiksi eksponenttifunktio, logaritmi ja trigonometriset funktiot.
Määritelmä

Muodollisen määritelmän mukaan yhden reaali- tai kompleski­muuttujan funktio f(z) on trans­kendenttinen, jos se on algebrallisesti riippumaton tästä muuttujasta.  Tämä määritelmä voidaan laajentaa useamman muuttujan funktioihin.
Historia

Transkendenttisista funktioista tulivat trigonometriset funktiot ensimmäisinä tunnetuiksi. Vanhalla ajalla niitä käytettiin ennen kaikkea tähti­tieteessä. Hipparkhos (190–127 eKr.) laati mittauksiin perustuvan taulukon ympyrän erisuuria kaaria vastaavien jänteiden pituuksista eli itse asiassa taulukon funktion  f(x)=2\sin {\frac {x}{2}} arvoista. Taulukkoa tarkensi myöhemmin Ptolemaios Nykyisellä tavalla määritellyn sinifunktion arvot taulukoitiin Intiassa 400-luvulla. 1700-luvulla Jakob Bernoulli ja varsinkin Leonhard Euler tutkivat näitä funktioita tarkemmin, niin että ne voitiin määritellä puhtaasti matemaattisen [[analyysi (matematiikka)|analyysin keinoin geometriasta riippumatta.
Vuonna 1647 Grégoire de Saint-Vincent otti käyttöön uuden funktion, logaritmin, jonka avulla voitiin määrittää hyperbelin xy = 1, x-akselin ja kahden y-akselin suuntaisen suoran välisen alueen pinta-ala. Tämä tapahtui noin kaksituhatta vuotta sen jälkeen, kun Arkhimedes oli määrittänyt paraabelin ja sitä leikkaavan suoran välisen alueen pinta-alan. Saint-Vincentin määrittelemällä funktiolla oli kuitenkin vain vähän muuta käyttöä, ennen kuin Euler vuonna 1748 otti käyttöön funktion, jossa vakio korotetaan muuttuvan eksponentin osoittamaan potenssiin. Kun täksi vakioksi valittiin Neperin luku e, Saint-Vincentin määrittelemä logaritimifunktio osoittautui tämän ekxponenttifunktion käänteisfunktioksi.
Eksponenttifunktiolle käytetään merkintää  \exp(x)=e^{x}. Euler samasti sen [[päättymätön sarja|päättymättömän sarjan 





∑

k
=
0


∞



x

k



/

k
!


{\textstyle \sum _{k=0}^{\infty }x^{k}/k!}

 kanssa, missä k! tarkoittaa k:n kertomaa.
Jos tästä sarjasta otetaan huomioon joko vain parilliset tai vain parittomat termit, saadaan edellisessä tapauksessa hyperbolinen kosini cosh(x), jälkimmäisessä tapauksessa hyperbolinen sini sinh(x), joiden summa on  e^{x}=\cosh x+\sinh x.}} Nämä hyperboliset funktiot ovat myös transkendenttisia. Trigonometriset funktiot saadaan niistä kertomalla sarjan jokainen termi kertoimella (−1)k, jolloin sarjasta tulee vuorotteleva. Eulerista lähtien matemaatikot ovat käsittäneet sinin ja kosinin tällä tavoin, jolloin niiden transkendenttisuus kytkeytyy logaritmi- ja eksponentti­funktioon. Tätä kuvastaa erityisesti Eulerin kaava  e^{i\varphi }=\cos \varphi +i\sin \varphi ,\,, jonka avulla eksponentti­funktio voidaan laajentaa kompleksilukujen joukkoon.
Esimerkkejä

Esimerkiksi seuraavat funktiot ovat transkendenttisia:
f(x)=x^{\pi }
f(x)=c^{x}
f(x)=x^{x}
f(x)=x^{\frac {1}{x}}={\sqrt[{x}]{x}}
f(x)=\log _{c}x
f(x)=\sin {x}
Jos näistä toisessa asetetaan  c:n arvoksi Neperin luku  e, todetaan, että  e^{x} on transkendenttinen funktio. Samoin jos viidennessä yhtälössä asetetaan  c:n arvoksi  e, saadaan luonnollinen logaritmifunktio  \ln {x}, joka on myös transkendenttinen.
Algebralliset ja transkendenttiset funktiot

Tunnetuimmat transkendenttiset funktiot ovat logaritmi, eksponenttifunktio, trigonometriset funktiot, hyperboliset funktiot ja näiden käänteisfunktiot. Näitä sanotaan trans­kendenttisiksi alkeisfunktioiksi.
Muita traskendenttifunktioita, joita ei lueta alkeis­funktioiden joukkoon, ovat gammafunktio, elliptiset funktiot ja zeta-funktio. Yleistetty hypergeometrinen funktio ja Besselin funktio ovat myös yleensä trans­kendenttisia, mutta joillakin parametrien arvoilla algebrallisia.
Funktio, joka ei ole transkendenttinen, on 'algebrallinen Sellaisia ovat esimerkiksi rationaalifunktiot ja neliöjuuri, mutta Abelin–Ruffinin lauseesta seuraa, ettei kaikkia algebrallisia funktioitakaan voida esittää perus­lasku­toimitusten ja juuren­ottojen avulla muodostettuina lausekkeina.
Monien algebrallistenkin funktioiden integraalifunktio on trans­kendenttinen. Esimerkiksi funktion 1/x integraali­funktio on luonnollinen logaritmifunktio ln x.
Differentiaalialgebra tutkii, miten integrointi usein johtaa funktioihin, jotka ovat algebrallisesti riippumattomia jostakin luokasta, esimerkiksi kun muuttujana käytetään trigono­metristen funktioiden polynomeja.
Transkendentaalisesti transkendenttiset funktiot

Useimmat tunnetuimmat transkendentti­funktiot, myös matemaattisessa fysiikassa esiintyvät erikoisfunktiot, ovat algebrallisten differentiaali­yhtälöiden ratkaisuja. On kuitenkin myös funktioita, jotka eivät toteuta mitään sellaista yhtälöä. Sellaisia ovat esimerkiksi gammafunktio ja Riemannin zeeta-funktio. Niitä sanotaan trans­kendentaalisesti trans­kendentaalisiksi eli hyper­trans­kendentti­siksi funktioiksi.
Poikkeusjoukko

Jos  f on algebrallinen funktio ja  \alpha  algebrallinen luku, myös  f(\alpha ) on algebrallinen luku. Kääntäen ei kuitenkaan päde: algebrallista lukua  \alpha  vastaava funktio  f(\alpha ) saattaa olla algebrallinen luku, vaikka funktio f olisikin trans­kendenttinen. On jopa olemassa kokonaisia trans­kendenttisia funktiota  f, joilla  f(\alpha ) on algebrallinen jokaisella algebrallisella luvulla  \alpha . Jos f on trans­kendenttinen funktio, sanotaan niiden algebrallisten lukujen  \alpha joukkoa, joita vastaava funktion arvo  f(\alpha ) on algebrallinen, sanotaan tämän funktion poikkeus­joukoksi. Muodollisesti se määritellään seuraavasti:
{\mathcal {E}}(f)=\left\{\alpha \in {\overline {\mathbf {Q} }}\,:\,f(\alpha )\in {\overline {\mathbf {Q} }}\right\}.
Monissa tapauksissa poikkeusjoukko on varsin pieni. Esimerkiksi Ferdinand von Lindemann todisti vuonna 1882, että eksponenttifunktion  e^{x} poikkeus­joukkoon kuuluu vain nolla eli  {\mathcal {E}}(\exp )=\{0\},. Koska erityisesti  \exp {(i\pi )}=-1, seuraa tästä, että iπ ei ole algebrallinen luku. Koska i on algebrallinen, on π transkendenttiluku.
Yleensä funktion poikkeusjoukon löytäminen on vaikea tehtävä, mutta jos se voidaan suorittaa, se voi usein johtaa trans­kendentti­lukujen teorian kannalta merkittäviin tuloksiin. Seuraavassa on muutamien muiden funktioiden tunnettuja poikkeus­joukkoja:
Kleinin j-invariantti  {\mathcal {E}}(j)=\left\{\alpha \in \mathbf {H} \,:\,[\mathbf {Q} (\alpha ):\mathbf {Q} ]=2\right\}, missä H on ylempi puolitaso ja [Q(α): Q] on lukukunnan Q(α) aste. Tämän osoitti Theodor Schneider.
2-kantainen eksponenttifunktio:  {\mathcal {E}}(2^{x})=\mathbf {Q} , Tämä seuraa Geofondin–Schneiderin lauseesta, jonka mukaan jos  \alpha \neq 0,1 on algebrallinen ja  \beta  algebrallinen ja irrationaalinen, on  \alpha ^{\beta } transkendenttinen. Näin ollen  \mathbf {Q}  on myös jokaisen funktion cx poikkeusjoukko, kun c on mikä tahansa algebrallinen luku, ei kuitenkaan 0 eikä 1.
Edellisestä seuraa myös, että  {\mathcal {E}}(x^{x})={\mathcal {E}}\left(x^{\frac {1}{x}}\right)=\mathbf {Q} \setminus \{0\}.
Mikäli Schanuelin konjektuuri transkendentti­lukujen teoriassa on tosi, siitä seuraa, että  {\mathcal {E}}\left(e^{e^{x}}\right)=\emptyset
Voidaan osoittaa, että Schanuelin konjektuurista riippumattakin  {\mathcal {E}}\left(\exp(1+\pi x)\right)=\emptyset .
Vaikka poikkeus­joukon muodostaminen annetulle funktiolle ei ole helppoa, on kuitenkin todistettu, että algebrallisten lukujen joukon jokainen osajoukko on jonkin trans­kendenttisen funktion poikkeus­joukko. Erityisesti myös algebrallisten lukujen joukko itse on jonkin funktion poikkeus­joukko, toisin sanoen on olemassa trans­kendenttinen funktio, jotka saavat arvokseen trans­kendentti­luvun vain, kun sen argumentti on trans­kendentti­luku. Alex Wilkie todisti myös, että on olemassa transkendenttisia funktioita, joita ei voi ensimmäinen asteen logiikkaan perustuvilla todistuksilla sellaisiksi osoittaa, ja muodosti esimerkin sellaisesta analyyttisestä funktiosta.
Dimensioanalyysi

Dimensioanalyysissa transkendenttisilla funktioilla on merkittävä sija, sillä ne on määritelty vain, kun argumentti on dimensioton. (Monissa tapauksissa, esimerkiksi eri yhteyksissä käytettyjen logaritmisten asteikkojen määritelmissä, tällaisen funktion argumenttina esiintyvä suure saadaan dimensiottomaksi jakamalla se jollakin vakiolla, joka on samaa dimensiota kuin varsinainen suure itse.) Matemaattisessa lausekkeessa mahdollisesti esiintyvä dimensiovirhe voidaankin usein helposti todeta lausekkeessa esiintyvien transkendentti­funktioiden avulla. Esimerkiksi log(5 metres) ei ole mielekäs merkintä, toisin kuin log(5 metres / 3 metres) tai myös log(3) metres. Jos tällaiseen lausekkeeseen sovelletaan logaritmien laskusääntöjä, saadaan log(5) + log(metres), mikä korostaa lausekkeen virheellisyyttä erityisen selvästi: ei-algebrallisen toimituksen kohdistaminen dimensioon ei ole mielekästä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Transcendental function
Käännös suomeksi
Tribrakhys

Tribrakhys (m.kreik. τρίβραχυς, ”kolme lyhyttä”; lat. tribrachys) on metron, joka on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta. Se koostuu kolmesta lyhyestä tavusta, eli sen kaava on ( = lyhyt tavu):
Henri Ruoste

Henri Ruoste kouluratsastuksen EM-kisoissa 2021, Saksassa.
Henri Ruoste (s. 18. helmikuuta 1982 Rauma) on suomalainen kouluratsastaja. Hän edustaa Turun Seudun Ratsastajia. Hän on sijoittunut Euroopan-mestaruuskilpailuissa parhaimmillaan kuudenneksi ja edustanut Suomea kaksissa olympialaisissa.
Ruoste kilpaili EM-kilpailuissa ensimmäisen kerran vuonna 2013, jolloin hän Jojo AZ -ratsullaan sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 28:nneksi ja joukkuekilpailussa kymmenenneksi. Vuoden 2019 EM-kilpailussa hän sijoittui Rossetti-ratsullaan 15:nneksi. Tokion olympialaisissa kesällä 2021 Ruosteen suoritus epäonnistui Kontestro DB -ratsun säikähdettyä suorituksensa aikana kameraa, ja tuloksena oli 52. sija. Saman vuoden syyskuussa Hagenin EM-kilpailuissa Ruoste ja Kontestro DB sijoittuivat henkilökohtaisessa Grand Prix Freestylessa kuudenneksi ja Grand Prix Specialissa 13:nneksi. Joukkuekilpailussa Suomi sijoittui kuudenneksi.
Ruosteen ratsu Kontestro DB sai laskimotukoksen kesällä 2022 ilmeisesti jonkin pistoksen seurauksena vierastallissa Aachenissa. Tapahtuman yksityiskohtia ei saatu selvitettyä. Kontestro ei toipunut enää kilpailukuntoon.
Ruoste edusti Suomea Pariisin kesäolympialaisissa 2024. Hän sijoittui Tiffanys Diamond -ratsullaan joukkuekilpailussa kahdeksanneksi eikä yltänyt henkilökohtaiseen loppukilpailuun.
Ruoste asuu Saksassa, jossa hänellä on puolisonsa Senta Kirchhoffin kanssa talliyritys. Hän on aiemmin asunut myös Englannissa.
Transhumanismi

Iloinen ihminen
Humanismi (elämänasenne)
Kansainvälinen humanistinen ja eettinen liitto (IHEU)
American Humanist Association
British Humanist Association
Humanistimanifesti
Sekulaari humanismi
Council for Secular Humanism
Sekulaarihumanistinen julistus
Keskinäisen riippuvuuden julistus
Amsterdamin julistus
Uskonnollinen humanismi
Kristillinen humanismi
Unitaariuniversalismi
Muuta
Antihumanismi
Eettinen kulttuuri
Marxilainen humanismi
Posthumanismi
Renessanssihumanismi
Transhumanismi
Osa artikkelisarjaa
Transhumanismi (lyhennetään joskus >H tai H+) on kansainvälinen liike ja ajatussuuntaus, jonka mukaan ihminen voi järkevästi ohjatun tieteellisen ja teknisen kehityksen kautta ylittää nykyihmisyyden rajoitukset ja kehittää itseään paremmaksi niin ruumiillisesti, mielellisesti kuin yhteisöllisestikin. Transhumanistien mielestä esimerkiksi vanhenemisen tulisi olla vapaaehtoista ja ihmiskehon tiedostamattomien prosessien tulisi olla yksilön tietoisessa hallinnassa.
Yleistä

Transhumanistit katsovat, ettei ihminen nykymuodossaan edusta lajimme kehityksen päätepistettä vaan pikemminkin hyvää alkua, jonka jälkeen perinteinen evolutiivinen kehitys voi jäädä taka-alalle ja yksilölähtöinen ohjattu kehitys ottaa sen paikan.
World Transhumanist Association -liikkeen FAQ määrittelee transhumanismia laaja-alaisen konsensuksen pohjalta. Sen mukaan transhumanistit pyrkivät:
edistämään teknologiseen kehitykseen sisältyviä mahdollisuuksia ylittää useimmat nykyihmisyyteen kuuluvat perustavanlaatuiset fyysiset ja psyykkiset rajoitukset
tutkimaan tällaisten teknologioiden kehitystä ja toteutuksen hyötyjä, haittoja ja etiikkaa
Transhumanistit tukevat yleisesti nousevia teknologioita, joista monet ovat kiistanalaisia, kuten nanoteknologia, bioteknologia, informaatioteknologia, kognitiivinen tiede, kryoniikka ja hypoteettiset tulevaisuuden teknologiat kuten ihmistä laajempaan ajatteluun pystyvä tekoäly ja mielen siirto.
Transhumanismin visiot perustavanlaatuisesti muuttuvasta ihmisyydestä ovat keränneet paljon kannatusta ja arvostelua useista eri näkökulmista. Tiedetoimittaja Ronald Bailey on kuvaillut transhumanismia "liikkeeksi, joka ilmentää ihmisyyden rohkeimpia, mielikuvituksellisimpia ja idealistisimpia tavoitteita", kun puolestaan ekonomi Francis Fukuyama on lausunut transhumanismin olevan "maailman vaarallisin idea."
Historia

Artikkelissaan A History of Transhumanist Thought filosofi Nick Bostrom mainitsee transhumanismin muinaisiksi edeltäjiksi esimerkiksi mytologiset tarinat, joissa ihmiset haluavat saavuttaa uudenlaisia kykyjä (muun muassa Gilgameš, Prometheus). Transhumanismin varsinaiset juuret löytyvät kuitenkin renessanssin humanismista ja valistusajalta. Bostromin mukaan Markiisi Condorcet oli ensimmäinen tunnettu ajattelija, joka spekuloi lääketieteen käyttämisestä ihmiselämän pidentämiseen. Suoria edeltäjiä transhumanistisille käsitteille löytyy myös J.B.S. Haldanen esseestä Daedalus: Science and the Future (1923), jossa Haldane ennustaa genetiikan ja muiden edistyksellisten tieteiden soveltamisesta ihmisen biologiaan olevan suurta hyötyä tulevaisuudessa.
Termin "transhumanismi" luonnosteli biologi Julian Huxley (Aldous Huxleyn veli ja Haldanen lapsuudenystävä) vuoden 1957 kirjassaan New Bottles for New Wine. Hänen näkemyksensä aatteesta eroaa kuitenkin huomattavasti myöhempien transhumanistien 1980-luvulta eteenpäin käyttämästä merkityksestä. Vuonna 1966 futuristi FM-2030 (entiseltä nimeltään F.M. Esfandiary) opetti "ihmisyyden uusia konsepteja" The New School for Social Researchissa New Yorkissa ja alkoi käyttää termiä transhuman ("transitional human") tarkoittaen sillä yksilöä, joka valitsee uusia teknologioita, elämäntapoja ja näkökulmia, jotka edistävät siirtymää kohti post-ihmisyyttä. Kryoniikan isänä tunnetun Robert Ettingerin kirja Man Into Superman (1972) popularisoi transhumanismin konsepteja edelleen.
1980-luvulla transhumanistinen liike keskittyi pääasiassa Kaliforniaan, missä FM-2030, Natasha Vita-More, John Spencer Space Tourism Societysta sekä muut pioneerit järjestivät tapaamisia. Vita-More kirjoitti Transhumanist Arts Statementin vuonna 1982. Useita elämänpidennykseen, kryoniikkaan, avaruusmatkailuun ja futurismiin keskittyviä järjestöjä perustettiin samoihin aikoihin, mutta ne olivat erillään toisistaan ja vailla yhtenäistä maailmankuvaa tai filosofiaa. Modernimmassa muodossaan transhumanismin määritteli filosofi Max More esseessään Transhumanism: Toward a Futurist Philosophy (1990) ja ensimmäinen kansainvälinen transhumanistinen järjestö, Extropy Institute, perustettiin 1991.
Maailmanlaajuiseksi transhumanistisen liikkeen voidaan katsoa nousseen vasta internetin yleistymisen myötä 1990-luvun lopulla, kun erillään olleet yksilöt ja ryhmät linkittyivät toisiinsa. Nick Bostrom ja David Pearce perustivat World Transhumanist Associationin vuonna 1998. Extropy Institute päätti lopettaa toimintansa keväällä 2006, jolloin WTA:n rooli johtavana transhumanistisena järjestönä korostui entisestään.
Suomessa ensimmäiset transhumanistit löysivät toisensa keskustelulistojen kautta vuoden 2000 paikkeilla. Suomen Transhumanistiliitto perustettiin 2003.