stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wilma Murto

| Wilma Murto |
| --- | --- |
 Wilma Murto vuoden 2023 sisäratojen Euroopan-mestaruuskisoissa
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1998 (ikä 26)  Kuusjoki, Suomi
Uran tiedot
Pituus:  182 cm
Laji:  seiväshyppy
Seura:  Salon Vilpas
Saavutukset
Ennätykset:  Ulkona: 485 cm   Sisällä: 481 cm
 Tietolaatikko päivitetty 6. tammikuuta 2024 
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Budapest 2023 | seiväshyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | München 2022 | seiväshyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Istanbul 2023 | seiväshyppy |  |
Wilma Anna Helena Murto (s. 11. kesäkuuta 1998 Kuusjoki) on suomalainen seiväshyppääjä. Murto voitti EM-kultaa Münchenin EM-kilpailuissa vuonna 2022 Suomen ennätyksellä 485 cm. Tulos sivusi EM-kilpailuiden ennätystä. Hän voitti Euroopan-mestaruuden myös Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa vuonna 2023 tuloksella 480 cm sekä saavutti MM-pronssia Budapestissa 2023 tuloksella 480 cm. Murron nimissä on alle 20-vuotiaiden maailmanennätys 471 cm.
Hän edustaa Salon Vilpasta. Murtoa on valmentanut suurimman osan urastaan Jarno Koivunen. Häntä ovat valmentaneet myös lyhyesti Steve Rippon ja Mikko Latvala. Suomen Urheiluliitto on valinnut Murron vuoden yleisurheilijaksi vuosina 2022 ja 2023.
Yksityiselämä

Murto on kaukaista sukua pikajuoksun olympiamitalisti Voitto Hellstenille. Murto asuu Turussa ja seurusteli Helsingissä asuvan liikunnanopettaja Jaakko Linkoheimon kanssa, joka oli aikanaan pelannut divisioonatasolla jalkapalloa.
Murto aloitti vuonna 2021 medianomin opinnot Turun ammattikorkeakoulussa, jossa hän on erikoistunut journalismiin ja viestintään. Murto harrastaa musiikkia, soittaa kitaraa ja laulaa.
Murto valittiin Vuoden turkulaiseksi 2022.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wilma Murto Instagramissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  World Athletics  Ritva  Tilastopaja 🔒 
Wilma Murto Münchenin EM-kilpailuissa 2022.
Travis Dermott

| Travis Dermott |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. joulukuuta 1996 (ikä 28) Newmarket, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  Edmonton Oilers
Sarja:  NHL
Pelinumero:  24
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:  Toronto Marlies (AHL)   Toronto Maple Leafs (NHL)   Vancouver Canucks (NHL)   Abbotsford Canucks (AHL)   Arizona Coyotes (NHL)   Minnesota Wild (NHL)
NHL-varaus:  34. varaus, 2015 Toronto Maple Leafs
Travis Dermott (s. 22. joulukuuta 1996) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Edmonton Oilersia. Toronto Maple Leafs varasi Dermottin vuoden 2015 varaustilaisuuden toisella kierroksella 34. varausvuorolla. Dermott on pelipaikaltaan puolustaja ja hän laukoo vasemmalta.
Lokakuussa 2020 hän teki Maple Leafsin kanssa yksivuotisen ja noin 874 000 dollarin arvoisen sopimuksen. Heinäkuussa 2021 Dermott teki Maple Leafsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä kolmen miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Maaliskuussa 2022 Maple Leafs kauppasi Dermottin Vancouver Canucksiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2022 varaustilaisuudessa.
Heinäkuussa 2023 Dermott teki vapaana pelaajana Arizona Coyotesin kanssa yksivuotisen ja 800 000 dollarin sopimuksen.
Syyskuussa 2024 Dermott siirtyi koesopimuksella Edmonton Oilersiin. Lokakuussa hän solmi joukkueen kanssa vuoden mittaisen ja 775 000 dollarin arvoisen kaksisuuntaisen sopimuksen.
Joulukuussa 2024 Oilers asetti hänet siirtolistalle jola Minnesota Wild poimi hänet joukkueeseensa. Helmikuussa 2025 Wild asetti Dermottin siirtolistalle, josta Oilers poimi hänet takaisin joukkueeseensa.
Aiheesta muualla

Travis Dermott Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Pavel Torgajev

| Pavel Torgajev> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. tammikuuta 1966 (ikä 59) Gorki, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1982–2005
Seurat:  Gorkin Torpedo (Neuvostoliitto) TPS (SM-liiga) JyP HT (SM-liiga) Calgary Flames (NHL) Saint John Flames (AHL) HC Lugano (NLA) HC Davos (NLA) Fribourg Gotteron (NLA) Tampa Bay Lightning (NHL) Long Beach Ice Dogs (IHL) Severstal Tšerepovets (RSL)
NHL-varaus:  279. varaus, 1994 Calgary Flames
Pavel Viktorovitš Torgajev (ven. Павел Викторович Торгаев; s. 25. tammikuuta 1966 Gorki,  Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on uransa päättänyt venäläinen jääkiekkoilija. Venäjän pääsarjan lisäksi hän pelasi urallaan Suomessa, Sveitsissä ja Pohjois-Amerikassa. Kahden kauden aikana hän pelasi 55 NHL-ottelua Calgary Flamesin ja Tampa Bay Lightningin joukkueissa. Calgary Flames varasi hänet 11. kierroksella vuoden 1994 varaustilaisuudessa.
Ura

Torgajev debytoi Venäjän pääsarjassa kaudella 1982-1983 Gorkin Torpedon joukkkueessa. Hän pelasi organisaatiossa aina kevääseen 1993 asti ja siirtyi sitten Suomeen SM-liigajoukkue Turun Palloseuraan jossa pelasi yhden kauden ennen siirtymistään Jyväskylään JyP HT:n joukkueeseen. Kahdella SM-liigakaudellaan Torgajev pelasi 97 ottelua joissa teki 32 maalia ja 61 tehopistettä.
Kaudeksi 1995-1996 Torgajev lähti Pohjois-Amerikkaan hänet varanneen Calgary Flamesin organisaatioon. Heti debyyttikaudellaan hän pääsi pelaamaan 41 NHL-ottelua jonka lisäksi hän pelasi 16 ottelua farmiliiga AHL:ssa. Seuraavan kauden alussa hän pelasi viisi ottelua AHL:ssa ennen siirtoa Sveitsin Luganoon. Sveitsissä Torgajev pelasi kolme kautta Luganon, Davosin ja Fribourgin joukkueissa ennen paluutaan takaisin Calgaryyn. Toisella yrittämällä NHL-pelejä Calgaryssa kertyi vain 9 kappaletta. Marraskuussa 1999 Tampa Bay Lightining poimi waiver-listalle asetetun Torgjevin ilmaiseksi riveihinsä. Tampassa pelejä kertyi viisi kappaletta. Näiden lisäksi Torgajev pelasi kauden aikana 36 ottelua IHL:n Long Beach Ice Dogsin riveissä.
Vuosituhannen vaihteessa Torgajev palasi takaisin Venäjän pääsarjaan Torpedo Nižni Novgorodin joukkueeseen 1-vuotisella sopimuksella. Kauden jälkeen hän solmi 2-vuotisen sopimuksen Severstal Tšerepovetsin kanssa jonka jälkeen palasi jälleen vuodeksi Torpedoon. Kaudelle 2004-2005 Torgajev palasi vielä kerran Severstalin joukkueeseen ja päätti uransa kevääseen 2005.
Torgajev voitti Neuvostoliiton maajoukkueessa yhden kultamitalin ja yhden pronssimitalin alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa sekä SM-hopeaa TPS:ssa 1994.
Miesten maajoukkueessa Torgajev edusti Venäjää Lillehammerin olympiaturnauksessa 1994 sekä MM-kisoissa 1995.
Gian Lorenzo Bernini

| Gian Lorenzo Bernini |
| --- | --- |
 Omakuva, 1630–1635.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. joulukuuta 1598 Napoli, Napolin kuningaskunta
Kuollut: 28. marraskuuta 1680 (81 vuotta) Rooma, Kirkkovaltio
Kansalaisuus:  Italia
Taiteilija
Ala:  kuvanveistäjä, arkkitehti, taidemaalari
Taidesuuntaus:  barokki
Kuuluisimpia töitä:  Pietarinaukio Pyhän Teresan hurmio Pluto ja Proserpina Fontana del Tritone
Gian Lorenzo Bernini ([ˈdʒan loˈrɛntso berˈniːni], myös Giovanni Lorenzo Bernini; 7. joulukuuta 1598 Napoli – 28. marraskuuta 1680 Rooma) oli italialainen kuvanveistäjä, arkkitehti ja taidemaalari. Bernini on barokin kuvanveistotyylin luoja, ja häntä on kutsuttu tyylin merkittävimmäksi edustajaksi. Hän teki tärkeimmät työnsä Roomassa.
Elämä ja ura > Varhainen elämä

Bernini syntyi Napolissa 7. joulukuuta 1598. Hänen isänsä Pietro oli firenzeläissyntyinen manieristinen kuvanveistäjä, joka opetti nuorelle pojalleen taitonsa. Kun Gian oli kahdeksanvuotias, isä vei hänet Roomaan, missä lahjakas poika jatkoi veistosopintojaan.
Elämä ja ura > Ura kuvanveistäjänä ja arkkitehtina

Kardinaali Scipione Borghesen huvilaansa tilaama sarja luonnollista suurempia marmoripatsaita nosti Berninin kansalliseen maineeseen 1620-luvun alussa. Näistä veistoksista tunnetuimpia olivat Pluto ja Proserpina (1621–22), Apollo ja Dafne (1622–24) sekä David (1623–24).
Bernini teki jo nuorena marmorista ja pronssista useita rintakuvia aikansa merkkihenkilöistä. Hän veisti Ranskan kuningas Ludvig XIV:n, Englannin kuningas Kaarle I:n, viiden paavin sekä monen kirkonmiehen ja aristokraatin rintakuvat. Bernini elvytti taidemuodon: hän kehitti illuusion siitä, että hänen rintakuvansa oli irrotettu kokovartalopatsaasta, hän teki silmistä ja katseesta elävät, ja hän antoi kohteilleen eloisat kasvonilmeet. Berninin taidokas tapa kuvata ihon ja hiusten pintaa sekä hänen varjostustyylinsä olivat myös uutta länsimaisessa kuvanveistossa.
Berninin uran alkuvaiheen tärkein tukija oli paavi Urbanus VIII. Hän tilasi Berniniltä pääalttarin Pietarinkirkkoon apostoli Pietarin hautapaikan päälle, Michelangelon luoman pääkupolin alle. Bernini toteutti vuosina 1623–1624 pääalttarin ylle marmorista, pronssista ja kullasta mahtavan, 30 metriä korkean baldakiinin, jota kannattelevat jykevät kierteiset pylväät. Baldakiini on ensimmäinen varsinainen barokkimonumentti. Bernini suunnitteli Pietarinkirkkoon myös Urbanuksen hautamuistomerkin. Bernini kuitenkin epäonnistui kirkon kellotornien suunnittelussa, sillä 1646 ne jouduttiin purkamaan niiden painon aiheutettua seiniin murtumia.
Bernini suunnitteli Roomaan useita suihkulähteitä, kuten Fontana dei Quattro Fiumin Piazza Navonalle ja Fontana del Tritonen Piazza Barberinille.
Kun Bernini alkoi saada paljon toimeksiantoja, hän antoi apulaistensa tehdä osan töidensä varsinaisesta veistotyöstä. Lähes jokainen lahjakas roomalainen tai muualta kaupunkiin saapunut kuvanveistäjä työskenteli jossain vaiheessa Berninin ateljeessa, mukaan lukien hänen oma isänsä. Lähtiessään ateljeesta he olivat omaksuneet Berninin tyylin ja levittivät sitä muualle Eurooppaan. Berninin hallitseva asema herätti myös pahaa verta joissakin hänen kilpailijoissaan.
Berninin suurimpana mestariteoksena pidetään Santa Maria della Vittorian barokkikirkossa olevaa veistosta Pyhän Teresan hurmio (1645–52). Veistos esittää espanjalaista karmeliittanunnaa ja pyhimystä Ávilan Teresaa, joka on saavuttanut meditatiivisen hurmostilan. Enkeli on juuri lävistämässä Teresan sydäntä jumalallisen rakkauden nuolella.
Berninin viimeinen työ Pietarinkirkkoon oli nelinkertaisen pylväikön ympäröimä Pietarinaukio 1656–1667. Vanhemmiten Bernini keskittyikin aiempaa enemmän arkkitehtuuriin. Hänen suunnittelemistaan kirkoista merkittävin on Sant’Andrea al Quirinale (1658–70). Berninin myöhäistöistä merkittävimpiä on Altierin kappeli (1674).
Bernini jätti Rooman lyhyeksi aikaa 1665 kun Ranskan kuningas Ludvig XIV kutsui hänet Louvren arkkitehdiksi. Berninin ehdotukset Louvren suhteen torjuttiin, mutta hän sai kuitenkin veistääkseen kuninkaan rintakuvan.
Elämä ja ura > Ura kuvanveistäjänä ja arkkitehtina > Merkittävimpiä töitä

Apollo ja Dafne, 1622–24.
Pietarinkirkon baldakiini, 1623–24.
Pyhän Teresan hurmio, 1645–52.
Neljän joen lähde (Fontana dei Quattro Fiumi), 1648–51.
Pietarinaukio, 1656–67.
Ludvig XIV:n rintakuva, 1665.
Elämä ja ura > Ura taidemaalarina

Bernini oli myös taidemaalari. Hän teki noin 150–200 maalausta, mutta niistä vain muutama tunnetaan nykyisin. Loput ovat kadonneet tai niitä ei ole tunnistettu, sillä Bernini ei signeerannut maalauksiaan. Berninin tunnetuista maalauksista noin puolet on omakuvia 1620- ja 1630-luvuilta ennen kuin kuvanveisto ja arkkitehtuuri alkoivat viedä hänen kaiken aikansa. Bernini kertoi maalaamisen olevan hänelle houkuttelevaa ja hyvin nautinnollista, mutta hän ei siltikään pitänyt maalaamista kovin tärkeänä eikä itseään yhtä hyvänä maalarina kuin kuvanveistäjänä. Berninin maalaukset ovat yleensä hillityn monokromaattisia, minkä vuoksi joitain hänen teoksistaan on joskus pidetty Velázquezin töinä. Siveltimenvedot ovat voimakkaita, eikä maalari ole kiinnittänyt paljon huomiota vaatteiden yksityiskohtiin. Maalausten kuvaamat hahmot ovat hyvin eläväisiä ja tunteikkaita, usein kääntämässä päätään tai alkamassa puhua.
Elämä ja ura > Viimeiset vuodet

Bernini teki viimeisen veistoksensa 81-vuotiaana lahjaksi Roomaan muuttaneelle Ruotsin kuningatar Kristiinalle, joka ihaili Berniniä ja kieltäytyi kohteliaasti niin arvokkaasta lahjasta. Bernini kuoli 28. marraskuuta 1680 kahden viikon sairastelun jälkeen. Hänet haudattiin Santa Maria Maggioren kirkkoon. Bernini jätti testamentissaan teoksiaan kolmelle kardinaalille, paaville ja kuningatar Kristiinalle.
Yksityiselämä ja persoona

Bernini tunnettiin hyväluontoisena ihmisenä, minkä ansiosta hänellä oli aina hyvät suhteet mesenaatteihinsa. Hän oli uskonnollinen ja kävi katolisessa messussa päivittäin. Hän sai vaimonsa Caterina Tezion kanssa yksitoista lasta.
Kirjallisuutta

Saitajoki, Juha: Pyhän Teresan hurmio: Pyhä Jeesuksen Teresa, Gian Lorenzo Bernini ja minä.  (Väitöskirja)  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, 2003.  ISBN 951-634-886-6  Teoksen verkkoversio (PDF).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gian Lorenzo Bernini Wikimedia Commonsissa
Berninin Rooma, Piazza on roomalaisten olohuone Matkalla maailmalla. Arkistoitu 15.6.2021. Viitattu 7.12.2018.
Gian Lorenzo Bernini Donna Roomassa -blogi. 16.6.2013. Viitattu 7.12.2018.
Yallop, Rebecca & Nichols, Kimberly: Giovanni Lorenzo Bernini Most Important Art TheArtStory. Viitattu 7.12.2018 (englanniksi).
Gian Lorenzo Bernini, (Italian, 1598–1680) Artnet. Viitattu 7.12.2018 (englanniksi).
Lauer, Magda: Italy's Treasures: Gian Lorenzo Bernini Italy magazine. 12.5.2014. Viitattu 7.12.2018 (englanniksi).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav 2  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  Prado  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Structurae  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef 
Daavid ja Goljatin pää, 1625.
Oliver Neuville

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Oliver Patric Neuville
Syntymäaika: 1. toukokuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Locarno, Sveitsi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 171 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1992–1996 | Servette FC |  |  |
| 1996–1997 | CD Tenerife | 33 | (5) |
| 1997–1999 | FC Hansa Rostock | 50 | (22) |
| 1999–2004 | Bayer Leverkusen | 165 | (42) |
| 2004–2010 | Borussia Mönchengladbach | 153 | (42) |
| 2010–2011 | Arminia Bielefeld | 12 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 413 | (113) |
Maajoukkue
| 1998–2008 | Saksa | 69 | (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. huhtikuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19. huhtikuuta 2014.
Oliver Neuville (s. 1. toukokuuta 1973 Locarno, Ticino, Sveitsi) on saksalais-sveitsiläinen entinen jalkapalloilija, joka pelasi pääsarjatasolla viimeksi Saksan Bundesliigassa Borussia Mönchengladbachissa.
Neuville aloitti ammattilaisuransa sveitsiläisessä Servettessä vuonna 1992, jossa hän teki 91:ssä ottelussa 41 maalia. Vuonna 1996 hän siirtyi Espanjan liigaan, jossa hän pelasi vain yhden kauden CD Tenerifen joukkueessa. Tämän jälkeen hän siirtyi Saksaan, jossa hän on pelannut kolmessa eri joukkueessa. Ensin Hansa Rostockissa vuodet 1997–1999 ja tämän jälkeen Bayer 04 Leverkusenissa vuodet 1999–2004. Leverkusenissa hän pääsi pelaamaan Mestareiden liigan finaalissa ja Saksan Cupin finaalissa, joskaan hänen joukkueensa ei voittanut kumpaakaan. Bundesliigassa parhaaksi sijoitukseksi jäi toinen sija ja vuoden 2002 jalkapallon MM-kilpailuissa Saksa hävisi finaalissa Brasilialle, joten Neuvilleä voidaan pitää "ikuisena kakkosena". Neuville tunnetaan kuitenkin ahneena maalintekijänä.
Neuville lopetti pelaajauransa 2010 Arminia Bielefeldin paidassa ja on sen jälkeen toiminut vuodesta 2013 alkaen Borussia Mönchengladbachin U19 joukkueen apuvalmentajana.
Maajoukkuedebyyttinsä Saksan paidassa Neuville teki vuonna 1998 Maltaa vastaan. Hän teki pelaamissaan 69 maaottelussa kymmenen maalia.
Seurat

1992–1996 Servette FC Genève
1996–1997 CD Tenerife
1997–1999 Hansa Rostock
1999–2004 Bayer Leverkusen
2004–2010 Borussia Mönchengladbach
2010-2011 Arminia Bielefeld
Saavutukset

2. sija Mestareiden liigassa 2002
2. sija Bundesliigassa 2000, 2002
2. sija Maailmanmestaruuskilpailuissa 2002
2. sija Saksan Cupissa 2002
Aiheesta muualla

Leverkusen who's who (saksaksi)
Football Database (englanniksi)
Saksan joukkue – Maanosaliittojen cup 1999
1 Lehmann |
2 Wörns |
3 Heinrich |
4 Linke |
5 Doğan |
6 Maul |
7 Scholl |
8 Wosz |
9 Marschall |
10 Matthäus |
11 Preetz |
12 Enke |
13 Neuville |
14 Baumann |
15 Ballack |
16 Schneider |
17 Gerber |
18 Ricken |
19 Heldt |
20 Rink |
Valmentaja Ribbeck
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Kahn |
2 Linke |
3 Rehmer |
4 Baumann |
5 Ramelow |
6 Ziege |
7 Neuville |
8 Hamann |
9 Jancker |
10 Ricken |
11 Klose |
12 Lehmann |
13 Ballack |
14 Asamoah |
15 Kehl |
16 Jeremies |
17 Bode |
18 Böhme |
19 Schneider |
20 Bierhoff |
21 Metzelder |
22 Frings  |
23 Butt  |
Valmentaja Völler
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Lehmann |
2 Jansen |
3 Friedrich |
4 Huth |
5 Kehl |
6 Nowotny |
7 Schweinsteiger |
8 Frings |
9 Hanke |
10 Neuville |
11 Klose |
12 Kahn |
13 Ballack |
14 Asamoah |
15 Hitzlsperger |
16 Lahm |
17 Mertesacker |
18 Borowski |
19 Schneider |
20 Podolski |
21 Metzelder |
22 Odonkor |
23 Hildebrand |
Valmentaja Klinsmann
Saksan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Lehmann |
2 Jansen |
3 Friedrich |
4 Fritz |
5 Westermann |
6 Rolfes |
7 Schweinsteiger |
8 Frings |
9 Gómez |
10 Neuville |
11 Klose |
12 Enke |
13 Ballack |
14 Trochowski |
15 Hitzlsperger |
16 Lahm |
17 Mertesacker |
18 Borowski |
19 Odonkor |
20 Podolski |
21 Metzelder |
22 Kurányi |
23 Adler |
Valmentaja Löw
WC

Tyypillinen pieni vessa.
WC (engl. water closet, suom. vesiklosetti) eli vessa tai vesivessa on käymälä, jossa ihmisen eritteet huuhdotaan veden avulla viemäriverkostoon. Varusteisiin kuuluu vedellä huuhdeltava WC-istuin, puhekielessä useimmiten WC-pönttö tai WC-pytty.
WC:n varusteluun kuuluu yleensä myös lavuaari, jossa kädet pestään hygieniasyistä saippualla WC:ssä käynnin jälkeen. Julkisissa WC:issä kädet kuivataan kertakäyttöisillä kuivauspyyhkeillä, liikkuvaa kangasta käyttävällä pyyheautomaatilla tai käsienkuivaimella.
Etenkin kodeissa lavuaarin hanaan on usein yhdistetty pieni käsisuihku WC-istuimella tehtävää alapesua varten. Japanissa WC:t ovat kehittyneet äärimmäiselle tasolle. Siellä vessoissa on monia eri mukavuuksia.
Historia

Varhaisin tunnettu kaupunki, jossa on ollut viemäri ja hyödynnetty ulosteiden siirtoa veden avulla, on kuulunut induskulttuuriin (2600–1800 eaa.). Myös antiikin Roomassa oli käytössä viemärijärjestelmä, jonka pääuoma oli Cloaca maxima. Keskiajalla linnoissa oli tunnettuna käytäntönä rakentaa vessat niin, että ulosteet putosivat vallihautaan tai muuhun vesistöön, kuten Olavinlinnassa.
Erilaisia vettä hyödyntäviä vessaratkaisuja on ollut pitkään. Vanhin dokumentoitu huuhdeltava vessa on sir John Haringtonin Elisabet I:lle vuonna 1598 rakentama. Hajulukollisen vessan patentoi ensimmäisenä Alexander Cumming vuonna 1775. Näissä oli vielä erikseen pohjaventtiili ulosteelle ja joutsenkaulan muotoista hajulukkoputkea käytettiin vain virtsalle ja siemenveden pitämiseksi maljan pohjalla. Joseph Bramah patentoi tästä parannetun version 1778 ja alkoi valmistaa näitä vessoja Lontoossa. Vessat yleistyivät ensin hitaasti, mutta sen jälkeen, kun Lontoon maailmannäyttelyssä 1851 näitä vessoja oli esillä saaden suuren suosion, niistä tuli muoti-ilmiö. Vuonna 1855 Lontoossa oli jo noin 200 000 vesivessaa. Viemäröinti tehtiin suoraan Thames-jokeen tai sen haaroihin. Koleraepidemiat olivat olleet jo aikaisemmin ongelmana Lontoossa, mutta laajenevan viemäriverkoston veden suolistobakteerit pääsivät entistä helpommin kaivoveteen, jota käyttivät köyhimmät ihmiset. Koleran ja kaivoveden yhteyden osoitti lääkäri John Snow tilastollisella menetelmällä vuonna 1854. Kesän 1858 suuren löyhkän jälkeen Lontoon kaupunki päätti rakentaa koko viemäriverkoston uusiksi ja tehtävän sai Joseph Bazalgette. Hän rakensi noin 2000 km runkoviemäröintiä, jota pitkin jätevedet valuivat pidemmälle Thames-joessa. Tämä lopetti koleraepidemiat. 1800-luvun lopulla viemäriverkosto sisältyi moderniin kaupunkirakenteeseen, jonka edistäjänä tunnetaan parhaiten Pariisia kehittänyt Georges-Eugène Haussmann.
Toiminta

Vedellä huuhdottavan WC-pöntön säiliön vesi valuu kytkintä käytettäessä nopeasti pönttöön ja huuhtoo sen tyhjäksi viemäriin, minkä jälkeen säiliö täyttyy uudelleen vedellä. Nykyiset WC-istuimet kuluttavat vain noin 4–6 litraa vettä yhdellä huuhtelulla, kun taas aiemmat WC:t saattoivat kuluttaa jopa yhdeksän litraa. Joissakin nykyaikaisissa pöntöissä on painike, jolla voi valita, huuhdotaanko pöntöstä virtsa vai uloste. Tämä toiminto säästää vettä. Vesi muodostaa hygieenisen eristeen, hajulukon, huonetilan ja viemäriverkoston välille. Vessan vetäminen on historian kuluessa kehittynyt ja monenlaisia tapoja on käytetty:
Kun säiliö oli ylhäällä, oli säiliössä kiinni tanko, johon oli kiinnitetty naru, jonka päässä oli yleensä porsliinista tehty kädensija. Narusta nykäistäessä tangon pää liikkui alaspäin, mikä sai tulpan nousemaan ja veden valumaan rännistä WC-altaaseen.
Joissakin vessanpöntöissä oli ovenkahvaa muistuttava vipu, jota väännettiin alas. Tämä sai saman toimenpiteen alkamaan.
Nykyaikaisemmissa vessanpöntöissä on nuppi, jota nykäistäessä tapahtuu sama toimenpide.
Osassa vessänpönttöjä on painike, josta voidaan valita 6 tai 3 litran huuhtelu.
Monissa julkisissa tiloissa on erilliset WC:t miehille ja naisille. Tosin myös unisex-vessat ovat yleistyneet viime vuosina. Miesten WC-tiloissa on yleensä tavallisten käymälöiden ohella myös pisoaareja, jotka soveltuvat ainoastaan seisaaltaan virtsaamiseen. Julkisissa tiloissa on usein myös esteetön WC (inva-WC), joka toimii monesti myös lastenhoitohuoneena. Esteettömät WC:t ovat tavallista tilavampia, ja pöntön sivuilla on käsituet. Joissakin esteettömissä WC:issä, eritoten sairaalassa sijaitsevissa, saattaa olla myös hätäkutsujärjestelmä.
Lentokoneiden käymälät hyödyntävät tyypillisesti alipainetta ja tyhjiötekniikkaa. Tällöin minimoidaan käymälän veden kulutus ja samalla pienennetään lentokoneen vesilastin massaa. Nykyisin myös junien käymälät toimivat yleensä alipaineella, mutta vanhemmissa junissa jätökset saatetaan laskea yhä suoraan raiteille.
Kirjallisuutta

Furrer, Daniel: Vessakirja: Pikkulan kulttuurihistoriaa.  ((Wasserthron und Donnerbalken: Eine kleine Kulturgeschicte des stillen Örtchens, 2004.) Suomentanut Veikko Ahola)  Jyväskylä:  Atena, 2006.  ISBN 951-796-444-7
Juuti, Petri S. & Wallenius, Katri J.: Kaivot ja käymälät – Brief History of Wells and Toilets.  KehräMedia, 2005.  ISBN 951-44-6251-3  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta WC Wikimedia Commonsissa
Japanilaistyylinen käymälä, jonka viemäriaukon päälle kyykistytään. Kynnyksen vieressä olevat tossut ovat käymälän käyttäjää varten.
Brisbanen kaupungintalon miesten WC-tilat. Kuvan oikeassa laidassa on pisoaareja.
Jude Law

| Jude Law |
| --- | --- |
 Jude Law Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  David Jude Heyworth Law
Syntynyt: 29. joulukuuta 1972 (ikä 52) Lontoo, Englanti
Ammatti:  näyttelijä, tuottaja, ohjaaja
Puoliso:  Sadie Frost (1997–2003)
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Vihollinen porteilla Päämääränä Cold Mountain Sherlock Holmes Sherlock Holmes: A Game of Shadows The Holiday
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
David Jude Heyworth Law (s. 29. joulukuuta 1972 Lewisham, Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä, tuottaja ja ohjaaja.