Erwin Schrödinger
Elämäkerta > Sotien välinen aika

Sodan vielä jatkuessa vuonna 1917 Schrödinger meni Wienin yliopistoon opettamaan meteorologian kurssia. Hän kykeni nyt keskittymään paremmin fysiikkaan ja julkaisi ensimmäisen kvanttimekaniikkaa käsitelleen julkaisun vuoden 1917 tienoilla. Vielä sodan päättymisen jälkeenkin hän jatkoi töitään Wienissä. Vuosina 1918–1920 hän antoi merkittävän panoksen värinäön tutkimukselle.
Radioaktiivisuutta tutkiessaan Schrödinger havaitsi, että radioaktiivisella hajoamisella on tilastollinen luonne. Hän tutki myös hilarakenteen dynamiikkaa ja kiinteän aineen fysiikkaa. Wienin yliopisto tarjosi 20. tammikuuta 1920 Schrödingerille jaettua professuuria. Se olisi ollut Schrödingerin ensimmäinen professorin virka. Tilanne ei kuitenkaan ollut sopiva, sillä jaetusta professuurista hän ei olisi ansainnut riittävästi, ja hän halusi vihdoin avioitua Annemarie Bertelin kanssa – he olivat kihlautuneet jo vuonna 1919. Wienin yliopiston tarjoama palkka ei tyydyttänyt Schrödingeriä, ja hän kieltäytyi virasta. Jenan yliopistosta tarjotun viran hän sen sijaan otti vastaan ja pääsi Max Wienin apulaiseksi. Hän ei kuitenkaan viihtynyt Jenan yliopistossa pitkään, sillä hän sai professuurin Stuttgartista. Tällä välin hän oli solminut avioliiton Bertelin kanssa 20. maaliskuuta 1920.
Stuttgartissa Schrödinger ystävystyi tieteenfilosofin ja Berliinin piiriin kuuluneen Hans Reichenbachin kanssa. Pian hän sai uuden professuurin Breslausta. Tämä oli jo kolmas professuuri puolentoista vuoden aikana. Loppuvuodesta 1921 hän vaihtoi jälleen yliopistoa. Tällä kertaa hän sai teoreettisen fysiikan professuurin Zürichistä. Lyhytaikaisten virkojen vuosinaan Schrödinger tutki paljon fysiologista optiikkaa, ja erityisesti hän jatkoi värinäköön liittyvän teoriansa parissa.
Hermann Weyl oli Schrödingerin lähimpiä kollegoja tämän ensimmäisinä Zürichin-vuosina. Weylin matemaattiset taidot osoittautuivat Schrödingerille erittäin hyödyllisiksi. Zürichin ilmapiiri sopi Schrödingerille mainiosti, ja siellä hän tekikin merkittävimmät saavutuksensa. Vuodesta 1921 lähtien hän tutki pääosin atomiteoriaa ja atomin rakennetta; kolme vuotta myöhemmin hänen tutkimustensa pääpaino siirtyi kvanttimekaniikkaan. Louis de Broglien vuonna 1924 julkaisemalla hypoteesilla hiukkasten aaltoluonteesta lienee ollut suurin vaikutus Schrödingerin kiinnostuksen heräämiseen kvanttimekaniikkaa kohtaan.
Schrödinger piti vuonna 1925 seminaaria de Broglien työstä. Seminaarissa yksi Sommerfeldin oppilaista ehdotti Schrödingerille, että hiukkasten aaltomaista luonnetta on voitava kuvata aaltoyhtälöllä. Muutama viikko myöhemmin Schrödinger julkaisi yhtälön, joka tunnetaan nykyään Schrödingerin yhtälönä. Tästä tuli toinen tunnettu tapa kvanttimekaniikan kuvaamiseen – aiemmin Werner Heisenberg, Max Born ja Pascual Jordan olivat muotoilleet kvanttimekaniikan matriisien avulla. Schrödinger esitteli tuloksensa 1926 kuusiosaisena julkaisuna. Schrödingerin työn merkitystä kvanttimekaniikassa pidetään olennaisena.
Schrödinger kutsuttiin lyhyeksi aikaa Wisconsinin yliopistoon luennoimaan. Hän saapui Yhdysvaltoihin joulukuussa 1926 ja piti luennot tammikuussa ja helmikuussa 1927. Ennen lähtöään Yhdysvalloista hän kuuli olevansa yksi ehdokas Max Planckin seuraajaksi Humboldt-yliopistoon Berliiniin. Schrödingeriä pyydettiin professoriksi Yhdysvaltoihin, mutta hän kieltäytyi vedoten mahdolliseen virkaan Berliinissä. Planckin seuraajiksi oli valittavana kolme merkittävää fyysikkoa: Sommerfeld oli ennakkosuosikki, Schrödingeriä pidettiin toiseksi ja Max Bornia kolmanneksi pätevimpänä tehtävään. Sommerfeld kuitenkin päätti olla jättämättä virkaansa Münchenissä. Näin ollen virkaa tarjottiin Schrödingerille, joka otti sen vastaan 1. lokakuuta 1927. Samalla hänestä tuli Albert Einsteinin kollega.