stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moksi (Vihti)
Aiheesta muualla

Päivänen, Juhani: Matka Uudenmaan katolle: opas metsiin ja soille Vihdin Moksissa.  Helsinki:  Helsingin yliopiston metsäekologian laitos, 2009.  ISBN 978-952-10-5907-0
Minolainen kieli

| Minolainen kieli> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Kreeta, Kreikka
Ajoitus:  minolainen kulttuuri n. 3100–1000 eaa.
Puhujia:  0 (kuollut)
Kirjaimisto:  kreetalaiset hieroglyfit lineaari-A
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  tuntematon
Kieliryhmä:  tuntematon
 Ohje 
Minolainen kieli viittaa Kreetalla pronssikaudella vaikuttaneen minolaisen kulttuurin käyttämään kieleen (tai kieliin), jota kirjoitettiin kreetalaisilla hieroglyfeillä ja lineaari-A-kirjoituksella. Koska kumpaakaan kirjoitusjärjestelmää ei ole kyetty selvittämään, myös minolainen kieli on ainakin toistaiseksi tuntematon. Tutkijoilla on useita teorioita kielen sukulaisuudesta muihin kieliin. Kielestä esitetyt tulkinnat perustuvat ennen kaikkea lineaari-A:han, joka tunnetaan hieman paremmin.
Kirjoitusjärjestelmät

Minolainen kulttuuri käytti kahta kirjoitusjärjestelmää, niin kutsuttuja kreetalaisia hieroglyfejä, joka oli kuvakirjoitusta ja käytössä noin vuosina 1900–1700 eaa., sekä lineaari-A-kirjoitusta, joka oli lineaari- ja tavukirjoitusta ja käytössä noin vuosina 1850–1400 eaa. (Myöhempi Kreetallakin esiintyvä lineaari-B-kirjoitus sen sijaan oli mykeneläisen kulttuurin kreikan kielen kirjoittamiseen käyttämää.)
Ei ole selvää, miksi lähes samaan aikaan syntyneitä ja pitkään yhtä aikaa käytössä olleita kirjoitusjärjestelmiä oli kaksi. Todennäköinen selitys on, että niitä joko käytettiin erilaisiin hallinnollisiin tms. tehtäviin tai niillä kirjoitettiin eri kieliä. Näin ei ole varmuutta edes siitä, että minolaisessa kulttuurissa olisi käytetty vain yhtä kieltä tai että hieroglyfeillä ja lineaari-A:lla olisi kirjoitettu samaa kieltä. Nämä oletukset ovat kuitenkin yleisimmin tutkimuksen lähtökohtana.
Lisäksi niin kutsuttujen Faistoksen kiekon ja Arkalochórin kirveen tuntemattomat kirjoitusjärjestelmät saattavat olla minolaisen kielen kirjoittamiseen tarkoitettuja. Seuraavassa esitetyt tulkinnat kielestä perustuvat pääasiassa lineaari-A:n tutkimukseen.
Kielen piirteitä tekstien perusteella

Kielen keskeisimmät vokaalit ovat A, I ja U. Vokaaliyhdistelmiä ei juurikaan esiinny. Kirjoituksen oletetaan usein koostuvan lineaari-B:n tavoin pääasiassa avoimesta tavukirjoituksesta (konsonantti + vokaali tai pelkkä vokaali), mutta ei tiedetä, missä määrin tämä vastasi kielen rakennetta.
Monissa teksteissä sanat vaikuttavat sisältävän paljon etu- ja jälkiliitteitä, jolloin kieli olisi enemmänkin agglutinatiivinen eli sanoja johtava kuin konjugoiva eli sanoja taivuttava. Esimerkiksi etuliitteen I- on tulkittu ilmaisevan mahdollisesti datiivia. Esimerkiksi seuraavat merkit, jotka on kirjoitettu kahteen Arkalochórin luolasta löydettyyn kirveeseen, on tulkittu sanaksi I-DA-MA-TE (mahdollisesti ”Demeterille”):
Vastaavasti pääte -TE tai -TI tarkoittaisi alkuperää (suomessa elatiivia), kun taas (-I)-JA vaikuttaa olevan jonkinlainen adjektiivien pääte.
Muita mahdollisesti tunnistettuja sanoja ovat KU-RO (”yhteensä”), DU-PU2-RE (”herra/valtias”), KI-KI-NA (”viikuna”), MA-RU (”villa”, kreikassa mahdollisesti lainasanana mallos), PU-KO (”pronssi”) ja TA-JA (”viisi”). Lisäksi teksteistä voidaan mahdollisesti erottaa erilaisia paikannimiä, kuten DI-KI-TE (Diktevuori), I-DA (Idavuori), I-TI-NI-SA (Itanos), PA-I-TO (Faistos) ja TU-RI-SA (Tylissos).
Ehdotuksia sukulaisuudesta

Lineaari-A:lla kirjoitettua kieltä ei ole kyetty luotettavasti yhdistämään mihinkään tunnettuun kieleen. Tutkijat ovat esittäneet useita teorioita kielestä ja sen sukulaisuudesta muihin kieliin. Kielen on ehdotettu olevan muun muassa indoeurooppalainen kieli, kuten anatolialainen tai indoiranilainen kieli; seemiläinen kieli; tai tyrheninen kieli.
Tekstejä pyritään useimmiten tulkitsemaan vertaamalla niitä lineaari-B:hen sillä oletuksella, että yhteisten merkkien äännearvo olisi säilynyt samana tai muuttunut vain vähän. Tätä kautta osalle merkeistä on kehitetty transkriptiot. Ne esitetään tutkimuksessa yleensä isoilla kirjaimilla kirjoitettuna (esim. A-KA-RU), siinä missä lineaari-B:stä tehdyt transkriptiot esitetään pienillä kirjaimilla kirjoitettuna (esim. a-ka-re-u). Jotkut tutkijat ovat myös pyrkineet päättelemään merkeistä, mitä ne esittävät, ja edelleen, mitä äännettä ne voisivat näin vastata. Toiset tutkijat taas ovat pyrkineet hahmottamaan tunnistettavia sanoja, joita voisi verrata tunnettuihin kieliin. Kielessä voi kuitenkin olla lainasanoja, jotka eivät todista kielten sukulaisuudesta. Kaikilla näillä menetelmillä tunnetuista lineaari-A-teksteistä tehdyillä transkriptioilla muodostuu kuitenkin pääasiassa sanoja, joita ei kyetä suoraan yhdistämään mihinkään tunnettuun kieleen.
Ehdotuksia sukulaisuudesta > Indoeurooppalainen kieli?

Kielen on esitetty olevan indoeurooppalainen kieli sillä perusteella, että siinä on joidenkin tutkijoiden mukaan havaittavissa merkkejä tähän viittaavista substantiivien ja verbien päätteistä sekä suvuista.
Indoeurooppalaisista kielistä kielen on ehdotettu olevan esimerkiksi joko anatolialainen eli muun muassa heetin ja luuvin sukuinen kieli, tai sitten indoiranilainen eli esimerkiksi sanskritin sukuinen kieli. Anatolialaiseksi kieleksi kieltä on ehdotettu erityisesti sillä perusteella, että Kreeta on saatettu asuttaa neoliittisella kaudella juuri Anatoliasta käsin. Tästä ei ole kuitenkaan todisteita, eikä heettiläisten ja kreetalaisten välillä tunneta muutenkaan merkittäviä yhteyksiä. Anatolialaiseksi kieleksi kieltä ovat ehdottaneet muiden muassa Ruth Palmer, Piero Meriggi ja Ed Brown, ja indoiranilaiseksi kieleksi Hubert La Marle. Gareth Owens on nähnyt kielen omana indoeurooppalaisen kieliperheen haaranaan. Hänen mukaansa kieli sisältää yhteisiä indoeurooppalaisia sanoja, jotka esiintyvät niin sanskriitissa, kreikassa kuin latinassakin.
Nykyisin katsotaan yleensä, ettei kieli olisi ainakaan kreikkaa, niin kuin lineaari-B:n tapauksessa. Aikaisemmin jotkut tutkijat ovat esittäneet sen sittenkin olevan jonkinlaista muinaista kreikkaa. Esimerkiksi Gregory Nagy on tunnistanut tekstistä kreikankaltaisia piirteitä. Vladimir I. Georgiev ehdotti osan lineaari-A-tauluista olevan kreikkaa ja osan heettiläis-luuvialaista kieltä.
Ehdotuksia sukulaisuudesta > Seemiläinen kieli?

Kielen on esitetty olevan (länsi)seemiläinen kieli, kuten sukua foinikian varhaiselle muodolle, muun muassa sillä perusteella, että yhdessä Agía Triádasta löydetyssä tavaroita luettelevassa lineaari-A-taulussa (HT 13) esiintyy viimeisenä (kun merkit tulkitaan lineaari-B-ääntämisen mukaisesti) sana KU-RO sekä luku, joka vaikuttaisi olevan summa taulussa aiemmin luetelluista luvuista. Tämän perusteella KU-RO voisi tarkoittaa sanaa ”yhteensä”, mikä vastaa läntisiä seemiläisiä kieliä, joissa vastaava sana on kr. Yhden sanan perusteella tulkintaa ei voi kuitenkaan todistaa, sillä kyseessä voi olla myös lainasana tai sattumaa. Lisäksi lineaari-A:ssa vaikuttaa esiintyvän erityisiä vokaalimerkkejä, mikä ei sovi yhteen sen kanssa, että kyseessä olisi seemiläinen kieli. Joka tapauksessa KU-RO on yksi harvoista lineaari-A:n sanoista, jonka merkitys tiedetään lähes varmasti. Seemiläiseksi kieleksi kieltä ovat esittäneet muun muassa Cyrus Gordon, Jan Best ja Kjell Aartun.
Ehdotuksia sukulaisuudesta > Tyrheninen kieli?

Nykyisin kielen katsotaan usein olevan mahdollisesti tyrheninen kieli eli sukua muun muassa etruskille, reetille ja lemnokselle. Näin se kuuluisi indoeurooppalaisten saapumista edeltäneisiin eurooppalaisiin kieliin. Myöskään tätä teoriaa ei ole kuitenkaan pystytty todistamaan. Tyrheniseksi kieleksi kieltä on ehdottanut muun muassa Giulio M. Facchetti. Samaa ehdotti jo Michael Ventris, joka ratkaisi lineaari-B-kirjoituksen yhdessä John Chadwickin kanssa.
Kreetalaisia hieroglyfejä Knossoksesta tai Máliasta löydetyssä savitangossa, n. 1900–1600 eaa. Iraklionin arkeologinen museo.
Lineaari-A-taulu. Chanián arkeologinen museo.
Molodin taistelu

Molodin taistelu (ven. Молодинская битва) käytiin Krimin kaanikunnan ja Moskovan Venäjän armeijoiden välillä vuonna 1572. Se päättyi kahdeksan päivän jälkeen Venäjän ratkaisevaan voittoon ja merkitsi käännettä Venäjän–Krimin sodassa.
Vuonna 1552 alkanut sota käynnistyi, kun tsaari Iivana IV Julma valtasi Kazanin kaanikunnan, jonka laillisena perijänä Krimin kaani Devlet I Giray piti itseään. Venäjä valtasi myös kaanin tavoitteleman Astrahanin 1554–1556. Krimin kaanikunnan vasalli-isäntä ja liittolainen Osmanien valtakunta osallistui sotaan 1568, mutta turkkilaisten ja tataarien yhteinen sotaretki Astrahaniin 1569 epäonnistui karvaasti. Venäjä ja Osmanien valtakunta solmivat rauhan 1570, jonka jälkeen kaani Devlet jatkoi sotatoimia Venäjää vastaan itsenäisesti. Kaani keräsi armeijan, jonka avulla hän valtasi ja poltti Moskovan 1571 ajaen tsaari Iivanan pakoon kaupungista. Pelastaakseen tilanteen tsaari lupasi kaanille poistuvansa Astrahanista, mutta seuraavana vuonna kaanille valkeni, ettei Iivana aio pitää lupaustaan. Hän keräsi uuden sotajoukon, joka lähti marssille kohti Moskovaa. Tsaari ja hänen kenraalinsa olivat kuitenkin ennakoineet tataarien saapuvan uudelleen ja valmistelleet huolellisesti vastatoimia.
Armeijat kohtasivat toisensa heinäkuun 1572 lopulla lähellä Molodin kylää noin 50 kilometriä Moskovasta etelään. Taistelussa tuli kuuluisaksi venäläisten käyttämä siirreltävä suoja, guljai-gorod, jonka avulla joukot saattoivat liikkua suhteellisen turvallisesti kevyiden aseiden tulituksessa. Osapuolten kärsimistä tappioista ei ole jäänyt historiaan luotettavia selontekoja, mutta Venäjän voittoon päättyneellä taistelulla oli merkittävä vaikutus osapuolten väliseen voimatasapainoon. Sen vuoksi voidaan olettaa, että tataarien armeija kärsi enemmän tappioina.
Seurauksena Krimin kaani joutui luopumaan sekä sodan jatkamiseen liittyvistä suunnitelmistaan että aikeistaan vallata Kazanin ja Astrahanin kaanikunnat Venäjältä. Tappio merkitsi Krimin kaanikunnan poliittisen ja sotilaallisen vaikutusvallan heikkenemistä, joka puolestaan antoi tilaa Moskovan Venäjän nousulle. Vasta vuosina 1588–1607 hallinneen kaanin Gazi II Girayn aikana Krimin kaanikunta oli jälleen riittävän vahva voidakseen haastaa Venäjän uudelleen.
Rekonstruktio guljai-gorodiksi kutsutusta siirrettävästä suojasta.
Molodjožnaja gazeta Karelii

Molodjožnaja gazeta Karelii (Молодёжная газета Карелии, ”Karjalan nuorisolehti”) oli Petroskoissa vuoteen 2013 saakka ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti. Se oli neuvostoaikana kommunistisen nuorisoliiton äänenkannattaja.
Lehti sai alkunsa Olonetskaja kommunan nuortensivusta, joka muuttui maaliskuussa 1920 Komsomolin Aunuksen kuvernementtikomitean viikkolehdeksi Novyje zori (”Uudet sarastukset”). Se ilmestyi jatkossa epäsäännöllisesti eri nimillä ja palasi välillä emolehtensä osastoksi. Vuosina 1925–1926 ilmestyi Komsomolin aluekomitean viikkolehti Leninskaja smena (”Leniniläinen vaihto”), jolla oli suomenkielinen liite Karjalan nuoriso.
Vuonna 1931 alkoi ilmestyä Komsomolets Karelii (”Karjalan nuorisoliittolainen”), jonka suomenkielinen vastine oli Komsomolin Karjalan ja Leningradin aluekomiteoiden yhteisjulkaisu Nuori kaarti. Aluksi kerran ja myöhemmin kolmesti tai viidestikin viikossa ilmestynyt lehti sai vuonna 1940 nimen Molodoi bolševik (”Nuori bolševikki”). Se lakkasi sodan takia vuosiksi 1941–1944 ja sai vuonna 1952 nimen Komsomolets (”Nuorisoliittolainen”).
Komsomolets ilmestyi neuvostoajan lopulla kolmesti viikossa 35 000–40 000 kappaleen painoksena. Se oli poliittinen nuorisolehti, joka julkaisi uutisten ja propagandan ohella nuorten arkea, kulttuuria, opiskelua ja urheilua käsitteleviä artikkeleita. Neuvosto-Karjalan päälehteen Leninskaja pravdaan verrattuna Komsomolets oli ilmeltään eloisampi, ja se käytti nopeammin hyväkseen perestroikan ja glasnostin tarjoamia mahdollisuuksia sisältönsä uudistamiseksi.
Lehden toimitus yritti vuonna 1990 irtautua Komsomolin alaisuudesta, ja yrityksen epäonnistuttua se koetti perustaa uuden lehden nimeltä Komanda. Samaan aikaan Komsomolets, joka oli saanut rinnakkaisnimen Molodjožnaja gazeta Karelii, saavutti ennätysmäisen 58 000 kappaleen levikin. Lokakuussa 1991 lehden rahoittajaksi tuli Kontupohjan sellu- ja paperitehdas, ja marraskuussa se luopui kokonaan nimestä Komsomolets.
1990-luvun puolivälissä Molodjožnaja gazetan sisältö alkoi vaikuttaa vanhanaikaiselta, ja se menetti nuoret lukijansa uusille julkaisuille. Painosmäärä laski pysyvästi 5 000–6 000 kappaleeseen, ja vuonna 1997 MG:stä, kuten se tuolloin tunnettiin, tuli viikkolehti. Lehti sinnitteli Kontupohjan tehtaan ja Karjalan tasavallan viranomaisten tuella, kunnes se lakkasi vuoden 2013 alussa. Loppuvaiheessa sen painosmäärä oli 1 000 kappaletta.
Moesia (diokeesi)

| Moesia Dioecesis Moesiarum> Rooman diokeesi |
| --- | --- |

 Moesian diokeesin alue.
Valtio:  Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Italia, Illyricum et Africa Illyricum
Nykyinen valtio/alue:  Albania, Bulgaria, Kreikka, Pohjois-Makedonia, Romania, Serbia
Perustettu:  n. 293
Lakkautettu:  n. 395
Moesia (lat. Dioecesis Moesiarum, m.kreik. Διοίκησις Μοισιών, Dioikēsis Moisiōn) oli Rooman valtakunnan diokeesi, joka käsitti alueen Balkanin niemimaalla. Siihen kuului alueita ainakin seuraavista nykyvaltioista: Albania, Bulgaria, Kreikka, Pohjois-Makedonia, Romania ja Serbia.
Diokeesi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin, ja se oli näin yksi alkuperäisestä 12 diokeesista. Se kuului välillä Italia, Illyricum et African prefektuuriin ja välillä Illyricumin prefektuuriin. Diokeesi lakkautettiin keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin ja jaettiin kahdeksi diokeesiksi, jotka olivat Dacia ja Macedonia.
Provinssit

Diokeesi jakaantui seuraaviin provinsseihin:
Selitykset:
↑  Achaean provinssi oli tavallaan diokeesin alueella, mutta ei kuulunut siihen, koska se oli prokonsulin hallinnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moesian diokeesi Wikimedia Commonsissa
Rooman diokeesit
| --- | --- |
n. 293–395:  Africa · Asiana · Britannia · Gallia · Hispania · Italia · Moesia · Oriens · Pannonia · Pontica · Thracia · Viennensis
n. 395–:  Aegyptus · Africa · Asiana · Britannia · Dacia · Gallia · Hispania · Italia annonaria · Italia suburbicaria · Macedonia · Oriens · Pannonia · Pontica · Septem provinciae · Thracia
Mittausvirhe

Mittausvirhe tarkoittaa tieteellisessä tutkimuksessa havainnoitavan suureen todellisen arvon ja mitatun arvon eroa. Kokeellisen tieteen tutkimuksissa samasta havaintoyksiköstä voidaan tavallisesti tehdä toistomittauksia. Tällöin mittausvirheen suuruudelle on mahdollista antaa arvio. Kun toistomittauksia ei ole mahdollista tehdä, ei mittausvirheestä voida antaa arviota. Tuloksien tilastollisissa analyysissa voidaan kuitenkin usein ottaa huomioon mittausvirheen vaikutus.
Mittausvirhe on aina likiarvo, sillä mittaustuloksiin liittyy aina epätarkkuutta.
Mittausvirhe voidaan jaotella karkeaan, systemaattiseen ja satunnaiseen virheeseen.
Karkea virhe

Karkea virhe on se, mitä arkikielessä käsitetään sanalla virhe. Mittaustulokset, joiden kohdalla epäillään karkeaa virhettä, pyritään tavallisesti hylkäämään. Karkeita virheitä syntyy esimerkiksi, jos mitta-asteikkoa luetaan väärin, mittalaiteeseen tulee toimintahäiriö tai tietojen tallennuksessa tapahtuu virhe. Mittauspisteitä ei kuitenkaan saa hylätä, jos mittaajalla ei ole tuntumaa siihen, mistä erikoinen arvo saattaa johtua. Perusteeton hylkääminen ei ole hyvän tieteen teon periaatteiden mukaista. Mittausvirhe voi paljastua tuloksia vertaillessa.
Systemaattinen virhe

Systemaattinen virhe tarkoittaa virhettä, joka johtuu käytetystä mittalaiteesta tai mittausmenetelmästä. Virhe voi johtua nollakohdan virheellisestä asettamisesta, huolimattomuudesta johtuvasta mittausvirheestä tai laitteiston puutteellisesta kalibroimisesta. Esimerkiksi mittanauha on suunniteltu käytettäväksi huoneenlämpötilassa ja voi näyttää systemaattisesti lämpölaajenemisesta johtuen liian pientä lukemaa korkean lämpötilan mittauksissa. Tällaisissa tilanteissa virhe on mahdollista korjata kalibroimalla mittalaite  standardinäytteellä. Mielipidetutkimuksissa voi tulla systemaattista virhettä, jos kysymyksen asettelu on epäonnistunut. Systemaattinen virhe voidaan poistaa kokonaan. Virhettä on vaikea huomata, mutta se voidaan huomata toistamalla mittaus toisenlaisella mittausjärjestelyllä.
Satunnainen virhe

Satunnainen eli tilastollinen virhe on mittauksissa aina läsnä eli sitä ei voi poistaa kokonaan. Kokeellisissa tutkimuksissa satunnaisen virheen osuus voidaan havaita, kun mittalaite on tarpeeksi tarkka. Tällainen virhe ei yleensä aiheuta harhaa tuloksiin, kunhan mittaukset toistetaan tarpeeksi monta kertaa, koska eri suuntiin olevat virheet kumoavat toisensa. Kokeellisessa tutkimuksessa satunnaiselle mittausvirheelle voidaan laskea arvio.
Suhteellinen ja absoluuttinen virhe

Mittaustuloksissa suhteellinen virhe kertoo, kuinka suuri absoluuttinen virhe on suhteessa mittaustulokseen. Mitatun suureen arvo voidaan esittää näin: x= x𝑚 ± Δx. Suhteellinen virhe usein lasketaan kaavalla Δx / x𝑚 ∙ 100 %. Laskukaavassa x on mitattu suure, Δx on absoluuttinen virhe ja x𝑚 on saatu mittaustulos.
Mobira Cityman 900

Mobira Cityman 900 oli Nokia-Mobiran valmistama vuonna 1987 julkaistu NMT 900 -verkossa toiminut matkapuhelin.
Puhelinmallin suunnittelivat Matti Makkonen ja Jorma Pitkonen.
Gorbatšovin puhelu Glinkalle

Puhelin tuli kansainvälisesti tunnetuksi, kun Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov soitti lokakuussa 1989 kyseisellä puhelimella Hotelli Kalastajatorpalta Helsingistä Moskovaan Neuvostoliiton varaviestiministeri Vladimir Glinkalle. Puhelinmalli sai tästä lempinimen Gorba.
Gorbatšovin ja Glinkan keskustelu:
Gorbatšov: Haloo. Kenen kanssa minä puhun?
Glinka: [vastaus ei kuuluvissa]
Gorbatšov: Entä missä te olette?
Glinka: [vastaus ei kuuluvissa]
Gorbatšov: Tervehdys.
Glinka: [vastaus ei kuuluvissa]
Gorbatšov: Onko tämä todellinen puhelu?
Glinka: [vastaus ei kuuluvissa]
Gorbatšov: Hyvä on. Tapaamisiin Moskovassa.
Ominaisuudet

Paino 760 grammaa
Ulkomitat 183 × 43 × 79 mm
8-numeroinen nestekidenäyttö ja 20 valaistua näppäintä
99 + 2 puhelinnumeron muisti, puhelinnumeron pikavalinta
Lähetinteho 1 W
Nikkeli-kadmiumakku UL61, 9,6 V, 1 000 mAh, varausaika 4 tuntia
Käyttöaika 14 tuntia, puheaika 50 minuuttia yhdellä latauksella
Autoasennussarja lisävarusteena
Handsfree-toiminto autokäytössä
Värivaihtoehdot musta, harmaa, koboltinsininen
Hinta 24 000 markkaa (vuoden 2018 rahassa rahanarvokertoimella korjattuna yli 7 400 euroa)
Lindkoski

Lindkosken sijainti Lapinjärvellä
Lindkoski on kylä Lapinjärven kunnassa. Se rajoittuu lännessä Vasarankylään ja Kirkonkylään, idässä Ruotsinpyhtääseen, pohjoisessa Pukaroon ja etelässä Heikinkylään. Siellä on 223 asukasta. Kylän nimi juontuu koskesta, joka virtaa sen läpi. Lindkoski on Vasarankylän ohella Lapinjärven vanhimpia asutuskeskuksia ja siellä on ollut asutusta jo kivikaudelta lähtien.
Mogolin kieli

| Mogol |
| --- | --- |
 Mongolikielten levinneisyys; mogolin puhuma-alue punaisella
Oma nimi:  moγōl
Muu nimi:  afgaanimongooli
Tiedot
Alue:   Afganistan
Puhujia:  ~200
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  mongolikielet
Kieliryhmä:  läntiset mongolikielet
ISO 639-3:  mhj
 Ohje 
Mogolin kieli (mogoliksi moγōl) on Afganistanissa asuvien mogolien puhuma mongolikieli. Sen puhujia arvioidaan olevan enää vain noin 200 henkeä.
Mogoli kuuluu kalmukin ja oiraatin ohella mongolikielten läntiseen haaraan. Sen puhujat ovat Afganistaniin 1200-luvulla asettuneiden mongolien jälkeläisiä. Itsenäisen kehityksensä ja voimakkaan iranilaisvaikutuksen seurauksena mogoli poikkeaa huomattavasti muista sukukielistään.
Nykyään mogolia puhutaan lähinnä Heratin seudulla. Sitä pidetään kuolevana kielenä. Jäljellä olevat puhujat käyttävät etupäässä iranilaisia murteita. Aikaisemmin mogoliksi on kirjoitettu myös runoutta arabialaista kirjaimistoa käyttäen. Nykyisin mogolilla ei katsota olevan kirjakieltä.
Fonologia > Konsonantit

|  | Bilabiaali | Labiodentaali | Alveolaari | Postalveolaari | Palataali | Velaari | Uvulaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m |  | n |  |  | ŋ |  |  |
| Klusiili | p | b |  | t | d |  |  | k | g | q | ʔ |
| Affrikatta |  |  |  | t͡s | d͡z |  |  |  |  |
| Frikatiivi |  | f | s | z |  | ʃ | ʒ | x |  | h |
| Tremulantti |  |  | r |  |  |  |  |  |
| Lateraali |  |  | l |  |  |  |  |  |
| Approksimantti | w |  |  |  | j |  |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i | ɯ | u |
| Puolisuppea | e | ö | ə | o |
| Puoliavoin |  | ə |  |
| Avoin | æ | a |  |
Lähde:
Molukit (provinssi)

| Molukit Maluku |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
 Koordinaatit: 3°42′18″N, 122°10′12″E 
Valtio:   Indonesia
Hallinto:  
 – Pääkaupunki:  Ambon
Pinta-ala:  46 914 km²
Väkiluku (2010):  1 358 300
 – väestötiheys:  94 as./km²
Kielet:  Indonesia Ambon
Kansat:  Melaneesit (11%) Ambonit (11%) Butonit (11%) Malaijit Jaavalaiset Kiinalaiset
Molukit (indonesiaksi Maluku) on provinssi Indonesiassa. Se muodostuu Indonesian itäosissa, Sulawesin ja Uusi-Guinean saarten välissä sijaitsevasta Molukkien saariryhmän eteläosista. Saariryhmän pohjoisosat kuuluvat Pohjois-Molukkien provinssiin. Molukkien ja Pohjois-Molukkien provinssit olivat samaa provinssia vuoteen 1999, jolloin Molukkien saaristo jaettiin kahteen provinssiin.
Molukkien asukasluku on 1 358 300 (vuonna 2010) ja provinssin pinta-ala on 46 914 neliökilometriä. Molukit tunnettiin aiemmin Maustesaarina, joista eurooppalaiset siirtomaavallat tulivat etsimään mausteita 1500-luvulta lähtien.
Molukkien provinssi koostuu noin tuhannesta saaresta, joista merkittäviä ovat muun muassa Ambon, Babar, Buru, Saparua ja Seram. Molukkien provinssin pääkaupunki on Ambon, joka sijaitsee samannimisellä Ambonin saarella. Molukkien provinssia rajaavat merialueet ovat etelässä Molukkien ja Australian välissä olevat Arafuranmeri ja Timorinmeri, pohjoisessa Seraminmeri. Provinssin eteläisimpien ja pohjoisimpien saarien väliin jää Bandanmeri.
Molukkien eteläisillä saarilla toimi vuosina 1950–1963 Etelä-Molukkien tasavalta -niminen separatistinen hallitus, jonka Indonesia kukisti.
Moderni tanssi

Brasilialainen modernin tanssin ryhmä esityksessään.
Moderni tanssi on tanssitaiteen muoto, joka alkoi kehittyä 1900-luvun alkupuoliskolla vastalauseena klassisen baletin esteettisille ihanteille ja muotokielelle.