stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karjala (olut)

| Karjala |
| --- | --- |

Tyyppi:  olut
Oluttyyppi:  lager
Valmistaja:  Hartwall
Valmistus aloitettu:  1932
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karjala III
Karjala on Suomessa toimivan Hartwallin valmistama lager-tyyppinen olutmerkki.
Karjala-olutta valmisti alun pitäen Osuusliike Itä-Karjalan omistama Sortavalan panimo Oy vuodesta 1932 vuoteen 1944. Vuonna 1948 Karjala-nimi palasi markkinoille, kun Osakeyhtiö Lappeenranta ja Lauritsala muutti tuotannossa olleen Pöytäoluen nimen Karjalaksi. Hartwall osti panimon vuonna 1966, jonka jälkeen Karjalaa alettiin myydä koko Etelä-Suomessa. Panimossa harkittiin paikallisen Karjala-nimen vaihtamista Kalevaksi, mutta nimeä ei kuitenkaan muutettu.
Karjala-olut oli 1960-luvun jo tuote-elinkaarellaan hiipuva olutmerkki, kunnes Neuvostoliiton suurlähettiläs Andrei E. Kovalev totesi vuonna 1968 julkisesti, että Karjala-oluen etiketti herättää vääriä mielikuvia sota-ajalta. Karjala-oluen etiketissä on Karjalan vaakuna, jossa länsimaista (ruotsalaista) suoraa miekkaa kädessään pitävä käsi miekkailee venäläistä sapelia pitävän käden kanssa. Lehdistössä tapaus sai julkisuutta 14 broadsheet-sivua vastaavan palstamillimetrimäärän,[lähde? ] ja Karjala-olut alkoi jälleen vahvistua tavaramerkkinä.
Myöhemmin muodostui myös sanonta Karjala-oluen juontiin liittyen, että Karjala takaisin, vaikka pullo kerrallaan. Keskioluen levinneisyyden myötä käytettiin erityisesti itäisessä Suomessa Karjala-oluesta myös nimitystä evakkokalja, se kun ”tulloo aina takasi”.[lähde? ]
Pilapiirtäjä Kari Suomalainen reagoi venäläisten arvosteluun ja piirsi Helsingin Sanomissa julkaistun piirroksen Sano vaan reilusti PYH!. Seuraavana päivänä kaikki helsinkiläiset ravintolat halusivat valikoimiinsa Karjala-olutta. Keskioluen vapautuminen vuoden 1969 alussa siivitti Karjalan 30 prosentin markkinaosuudella Suomen suosituimmaksi olueksi.[lähde? ]
Suomen voitettua jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1995 Hartwall toi markkinoille niin sanotun leijonaoluen, jonka pullojen etiketeissä oli kaikkien kultajoukkueen pelaajien kuvat. Etiketeistä on tullut keräilijöiden keskuudessa haluttuja. Vuoden 2017 lopulla leijonaolut tuotiin uudestaan markkinoille rajoitettuna eränä.
Keväällä 2017 Hartwall toi markkinoille 100 tölkin pakkauksen Karjala-olutta Suomen itsenäisyyden satavuotisjuhlan kunniaksi.
Tuotteet

Karjala 0,0 %
Karjala 4,5 %
Karjala 5,2 %
Karjala 8,0 %
Karjalan raaka-aineina käytetään ohramallasta, vettä, humalaa ja ohratärkkelystä (ei alkoholittomassa).
Aiheesta muualla

Hartwallin virallinen sivusto
Kiiltomato.net

| Kiiltomato> net |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  kulttuurilehti
Kustantaja:  Lukukeskus
Julkaisija:  Lukukeskus
ISSN:  ISSN 1798-0364
Perustettu:  2000
Päätoimittaja:  Anniina Meronen ja Juha-Pekka Kilpiö
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Aiheesta muualla
Kiiltomato.net
Kiiltomato.net (ruots. Lysmasken) on kirjallisuuskritiikin verkkolehti, joka on perustettu vuonna 2000. Kiiltomatoa ylläpitää Lukukeskus. Sivustolla on julkaistu vuoden 2020 loppuun mennessä runsaat 4 000 kirja-arvostelua. Kaksikielisessä Kiiltomadossa ilmestyy kritiikkejä sekä suomeksi että ruotsiksi. Kerran kuukaudessa julkaistavat pääkirjoitukset ilmestyvät kummallakin kotimaisella kielellä.
Kiiltomadon päätoimittajina aloittivat huhtikuussa 2023 Anniina Meronen ja Juha-Pekka Kilpiö (s. 1988). Aiemmin päätoimittajina ovat toimineet muun muassa Ville Hämäläinen, Aleksis Salusjärvi, Karo Hämäläinen (2007–2014), Kari Levola ja Saara Kesävuori. Verkkolehteä on sen toiminnan aikana avustanut lähes kaksisataa kirjallisuuskriitikkoa.
Kiiltomato sai vuonna 2010 joka neljäs vuosi jaettavan Vaaskivi-plaketiksi kutsutun kriitikkopalkinnon.
Aiheesta muualla

Kiiltomato-verkkolehti
Karl Wilhelm Naundorff

Karl Naundorff, tuntemattoman tekijän piirros.
Karl Wilhelm Naundorff (k. 10. elokuuta 1845 Delft, Alankomaat) oli saksalainen kelloseppä, joka väitti olevansa todellisuudessa Ranskan Bourbon-sukuinen kruununperijä Ludvig XVII, kuningas Ludvig XVI:n poika. Naundorff oli menestyksekkäin niistä lukuisista henkilöistä, jotka esiintyivät Ludvig XVII:nä tämän kuoltua epäselvissä oloissa.
Ludvig XVII:n kohtalo ja Naundorffin kertomus

Virallisen tiedon mukaan Ludvig XVI:n ja Maria Antoinetten poika, Dauphin Charles Louis oli kuollut risatautiin vallankumouksen aikana 8. kesäkuuta 1795 Templen vankilassa Pariisissa ja hänet oli haudattu nimettömään hautaan Sainte-Margueriten hautausmaalle. Tapaukseen liittyi kuitenkin epäselvyyttä, sillä kuolemalla oli vain harvoja todistajia ja myöhemmin alkuperäinen kuolintodistus katosi eikä hautaa onnistuttu enää löytämään. Tämän vuoksi alkoi liikkua huhuja, että kruununprinssi olisikin onnistunut pakenemaan ja eläisi yhä jossain. Vuosien mittaan yli 40 huijaria esiintyi hänenä. Naundorffin on sanottu olleen tässä joukossa ainoa vakuuttava tapaus.
Naundorffin todellista alkuperää ei koskaan saatu selville: hänen syntymätodistustaan ei koskaan löydetty, eikä myöskään sukulaisia lukuun ottamatta hänen kuutta omaa lastaan. Naundorffin kertomuksen mukaan Bourbonien kannattajat olivat siirtäneet hänet salaa sellistään Templen vankilan ullakolle ja laittaneet tilalle nuken, jonka viranomaiset olivat korvanneet sairaalla kuuromykällä pojalla vangin katoamisen salaamiseksi. Vaihdon peittämiseksi tämä kuuromykkä lapsi oli myrkytetty, samoin kuin eräs epäluuloiseksi tullut lääkäri. Eloon jäänyt kruununprinssi olisi salakuljetettu ruumisarkussa ensin rojalistien hallussa olleelle Vendéen alueelle ja sitten maanpakoon Italiaan.
Naundorffin tunnetut elämänvaiheet

Ensimmäinen varma tieto Naundorffista on vuodelta 1810, jolloin hän saapui Preussin pääkaupunkiin Berliiniin käyttäen passia, jossa oli nimi ”Karl Wilhelm Naundorff”. Puhumansa saksan murteen perusteella hänen arveltiin tulleen pohjoisesta Saksista. Hän asui vuodesta 1812 Spandaussa ja vuodesta 1822 Brandenburgissa, jossa hän työskenteli kelloseppänä. Naundorff tuomittiin vuonna 1824 rahanväärennyksestä aihetodisteiden nojalla kolmeksi vuodeksi vankeuteen. Vapauduttuaan hän asettui vuonna 1828 Crosseniin, jossa hän keräsi itselleen jonkin verran kannattajia esiintyessään Bourbonien perijänä. Naundorff oli aiemmin vaatinut oikeuksiaan kirjeissään ”siskolleen” prinsessa Marie Thérèselle sekä ”serkulleen” Berryn herttua Charles Ferdinandille, mutta nämä eivät olleet vastanneet kirjeisiin. Vapauduttuaan vankilasta hän kirjoitti ”sedälleen” Ranskan kuningas Kaarle X:lle, mutta tämäkään ei vastannut. Vuonna 1831 Naundorff jätti Preussin kuninkaalle Fredrik Vilhelm III:lle kirjallisen selostuksen elämänvaiheistaan. Sen sisältö oli osin ristiriidassa hänen myöhemmin esittämiensä versioiden kanssa.
Toukokuussa 1833 Naundorff saapui Pariisiin, jossa hän sai eräät merkittävät todistajat uskomaan tarinaansa. Näiden joukossa olivat kruununprinssin kotiopettajatar Agathe de Rambaud sekä suutari Simonin vaimo, joka yhdessä miehensä kanssa oli vahtinut tätä Templen vankilassa. Eräät seikat vaikuttivat tukevan Naundorffin kertomusta. Hänellä oli samanlaisia ulkoisia piirteitä kuin kruununprinssillä oli ollut: luomi reidessä, arpi ylähuulessa, ulkonevat hampaat sekä kolmionmuotoisia rokotusjälkiä. Hän myös osasi kuvailla hyvin Templen vankilaa ja kertoa Bourboneista yksityiskohtia, jotka eivät olleet julkisesti tiedossa. Painostuksesta huolimatta Marie Thérèse kieltäytyi tapaamasta Naundorffia ja uskoi veljensä olevan todellisuudessa kuollut. Vuonna 1836 Naundorff nosti oikeusjutun Marie Thérèseä, tämän aviomiestä sekä nyt jo syrjäytettyä kuningas Kaarle X:ttä vastaan vaatien itselleen osuutta Ludvig XVI:n perinnöstä. Kaksi päivää tämän jälkeen Ranskan viranomaiset karkottivat hänet maasta.
Tämän jälkeen Naundorff asui Englannissa, jossa hän kiinnostui spiritismistä. Hän kehitti myös uusia räjähdysaineita ja yritti myydä niitä ensin Englannin ja sitten Hollannin armeijalle. Viimeiset kuukautensa hän vietti siten Hollannissa ja kuoli elokuussa 1845 Delftissä, jonne hänet myös haudattiin. Hautakiveen kaiverrettiin teksti ”Tässä lepää Ludvig XVII”.
Myöhemmät kiistat ja tutkimukset

Naundorffin Hollantiin asettuneet jälkeläiset saivat myöhemmin Hollannin viranomaisilta luvan käyttää nimeä Bourbon. He esittivät Ranskan viranomaisille vuosina 1851 ja 1874 vaatimuksia Bourbonien omaisuuteen ja vielä vuonna 1910 vaatimuksen oikeudesta Bourbonin nimen käyttöön Ranskassa. Naundorffin kannattajat julkaisivat vielä pitkään hänen kuolemansa jälkeen useita teoksia, joissa puolustettiin väitteitä hänen kuninkaallisesta alkuperästään.
Vuonna 1950 Naundorffin hauta avattiin ja hänen jäännöksistään yritettiin etsiä todisteita oikean henkilöllisyyden selvittämiseksi. Tässä yhteydessä ruumiista otettiin talteen hiuksia ja luunpalasia. Niiden DNA:ta verrattiin vuonna 1998 DNA:han, jota oli saatu Maria Antoinetten kahden sisaren hiusnäytteistä. Belgialaisen Leuvenin yliopiston suorittamassa tutkimuksessa analysoitiin näytteiden mitokondrio-DNA:ta, joka periytyy äidin kautta. Tutkimuksissa ei löydetty vastaavuutta, ja tulosten perusteella on hyvin epätodennäköistä, että Naundorff olisi ollut Ludvig XVII. Naundorffin jälkeläiset kiistivät tämän päätelmän ja vaativat lisää tutkimuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Wilhelm Naundorff Wikimedia Commonsissa
Mitochondrial DNA analysis on remains of a putative son of Louis XVI, King of France and Marie-Antoinette (englanniksi) European Journal of Human Genetics 6/1998, s. 383–395.
Louis-xvii.com (ranskaksi)
Naundorffin hautakivi, jossa lukee ranskaksi: ”Tässä lepää Ludvig XVII, Normandian herttua Charles Louis, Ranskan ja Navarran kuningas”. Syntymäajaksi on ilmoitettu oikean kruununprinssin syntymäpäivä 27. maaliskuuta 1785.
Keenen Ivory Wayans

Keenen Ivory Wayans vuonna 2013.
Keenen Ivory Wayans (s. 8. kesäkuuta 1958 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -näyttelijä ja -käsikirjoittaja. Wayans tunnetaan parhaiten Scary Movie -elokuvien ohjaajana. Hänen perheeseensä kuuluvat mm. sisarukset Shawn Wayans, Marlon Wayans, Damon Wayans sekä Kim Wayans.
Ohjaajana

Wayansin ensimmäinen ohjaustyö oli hänen käsikirjoittamansa ja tähdittämänsä Kosto elää (1988), joka ei menestynyt erityisen hyvin. Paria vuotta myöhemmin hän sai mainetta Riiviöt-televisiosarjan käsikirjoittajana, ohjaajana ja yhtenä näyttelijöistä. Sarjan myötä maineeseen nousi myös Jim Carrey. Sarjassa olivat mukana myös Wayansin sisarukset Kim, Shawn ja Marlon. Keenen Ivory lähti show’sta neljän tuotantokauden jälkeen, koska koki televisiokanavan sensuroivan ohjelman sisältöä. Suosittu sarja toi hänelle yhden Emmy-palkinnon.
Wayans päätti kokeilla uudelleen täyspitkän elokuvan tekemistä. Hän käsikirjoitti, ohjasi, tuotti ja näytteli toimintakomedian A Low Down Dirty Shame, joka julkaistiin marraskuussa 1994. Vaikka elokuva menestyi kohtuullisesti, ei Wayansia arvostettu ohjaajana. Kuuden vuoden tauon jälkeen hän palasi ohjaajan tehtäviin Scary Movie -parodian myötä, jonka hän myös käsikirjoitti yhdessä veljiensä kanssa. Pienehköllä parinkymmenenmiljoonan dollarin budjetilla toteutettu elokuva nousi yllätyshitiksi ja maksoi itsensä takaisin jo avausviikonloppuna. Elokuvan esityskopioiden määrää lisättiin, ja lopulta tuottoa kertyi 278 miljoonaa dollaria.
Scary Movie 2 valmistui markkinoille jo seuraavaksi vuodeksi. Seitsemän käsikirjoittajan yhteistyön tuloksena syntynyt jatko-osa sai 45 miljoonan dollarin budjetin, mutta avausviikonlopun tulos enteili pahaa. Avausviikonloppuna tuotto oli alle puolet verrattuna edelliseen osaan, mutta lopulta tuottoa kertyi 141 miljoonaa dollaria. Seuraavaa jatko-osaa tekemään palkattiin tunnetumpi ja arvostetumpi ohjaaja David Zucker.
Vuonna 2004 valmistunut White Chicks oli Wayansin veljeksien uusi yhteinen elokuva; kaksi FBI-agenttia pyrkivät naisiksi pukeutuneina selvittämään rikkaiden naisten katoamistapauksia. Elokuva oli menestys, ja se tuotti voittoa yli 75 miljoonaa dollaria. Vuonna 2006 valmistunut Little Man ei kuitenkaan onnistunut vaan päätyi mm. The Internet Movie Databasen 100 huonoimman elokuvan listalle. Elokuva teki voittoa vain alle 40 miljoonaa dollaria.
Seuraavaksi Wayans ohjaa niin kutsutun "spin-offin" Riiviöt-televisiosarjasta ja uusintaversion Jack Arnoldin mestarillisesta kauhuelokuvasta Mies joka kutistui.
Aiheesta muualla

Keenen Ivory Wayans Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kipsilastulevy

Kipsilastulevy on kipsimassasta ja puulastuista valmistettu rakennuslevy. Rakenteessa puulastu vahvistaa levyä ja tuo  taivutuslujuutta sekä sitkeyttä, joka kipsimateriaalilta puuttuu. Kipsi puolestaan antaa hyvät palonkesto- ja ääneneristysominaisuudet sekä helpon pintakäsittelyn. Levy muistuttaa ominaisuuksiltaan kipsilevyä ja lastulevyä, myös käyttökohteet ovat sisärakentamisessa samat.
Kipsilastulevy on raskaampaa, iskunkestävämpää ja lujempaa kuin kipsilevy, ja sen palonkesto-ominaisuudet ovat selvästi paremmat kuin lastulevyssä. Näistä ominaisuuksista johtuen kipsilastulevy sopii parhaiten käytettäväksi rakennusten sisäseinissä, joissa levyn hyvä maalattavuus ja pinnoitettavuus pääsevät myös oikeuksiinsa. Levyn suuri paino sekä kipsi- ja lastulevyä jonkin verran hankalampi työstettävyys ovat vähentäneet levyn suosiota rakennusten yleislevynä, mutta levystä kehitetyt sisäseinäjärjestelmät ovat varsin suosittuja julkisten tilojen sisäseinien verhoiluratkaisuina.
Levyn ja sen tuotantoteknologian on kehittänyt saksalainen yritys Bison Werke Bähre&Greten GmbH 1980-luvulla. Kyseisellä teknologialla valmistettiin levyä Suomessa, Kuopiossa sijaitsevalla Sasmox Oy:n tehtaalla, 2009 huhtikuuhun saakka. Levystä oli saatavilla useita eri paksuuksia ja reunamuotoja, esimerkiksi myös lattialevy. Lisäksi levy voi olla tehtaalla valmiiksi pinnoitettu, esimerkiksi valmiiksi viilutettu. Viilutuksen teki Oy Puu-Component Ab nykyisin Oy Puucomp Ab.
Hinnallisesti puukipsilevyrakenne on yleensä kipsi- ja lastulevyrakennetta kalliimpi siihen sisältyvän suuremman työmäärän sekä levyn kalliimman hinnan vuoksi. Toisaalta esimerkiksi levyn iskunkesto sekä muut lujuusarvot ovat selvästi tavallista kipsilevyä parempia.
Aiheesta muualla

Sasmox
Keely Hodgkinson
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 m | 51,61 | Savona | 15. toukokuuta 2024 |
| 800 m | 1.54,61 NR AU23R | Lontoo | 20. heinäkuuta 2024 |
| 1 500 m | 4.30,00 | Loughborough | 1. syyskuuta 2017 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 m | 52,42 | Birmingham | 27. helmikuuta 2022 |
| 800 m | 1.57,18 NR | Birmingham | 25. helmikuuta 2023 |
NR = Britannian ennätys

AU23R = alle 23-v. Euroopan ennätys
Kirjalansaari

Kirjalansaari
| --- | --- |
Muut nimet:  Kirjalaön
Sijainti:  Parainen Varsinais-Suomi Suomi
Saariryhmä:  Turunmaan saaristo
Merialue:  Saaristomeri
Pinta-ala:  49 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kirjalansaari (ruots. Kirjalaön) on yksi Paraisten saarista. Kirjalansaari on kasvanut yhteen naapurisaaren Lielahdensaaren kanssa, ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 49 neliökilometriä.
Kirjalansaari sijaitsee Kuusiston ja Kirkkosaaren välissä. Kirjalansalmen silta yhdistää saaren pohjoisesta Kaarinan kuntaan. Hessundinsalmen silta yhdistää saaren etelästä Paraisten keskustaan. Kirjalansaaren länsipuolella on Vappari ja itäpuolella Lielahdensaari.
Kirjala

| Kirjala |
| --- | --- |
Kaupunki:  Mikkeli
Koordinaatit:  61.6806°N, 27.2487°E
Kaupunginosa nro:  6
Postinumero(t):  50130
Lähialueet:  Nuijamies (idässä), Pitkäjärvi (etelässä), Lehmuskylä (pohjoisessa)
Kirjala on Mikkelin 6. kaupunginosa, joka sijaitsee Mikkelin ydinkeskustasta noin 1–2 kilometriä länsilounaaseen.
Sanomalehtiyhtiö Länsi-Savon toimitiloja Mikkelissä, viitostien varrella.
Kirjalassa sijaitsevat esimerkiksi Etelä-Savon pelastuslaitoksen Mikkelin paloasema (Jääkärinkatu 16), Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulun (Xamk) Mikkelin tutkimus-, kehittämis- ja innovaatiotoiminnan (Mikpoli) Puupoli-rakennus (Teollisuuskatu 3–5) sekä sanomalehtiyhtiö Länsi-Savon toimitilat (Teollisuuskatu 2–6).
Kaunasin lääni

| Kaunasin lääni Kauno apskritis |
| --- | --- |
 Näkymä Kaunasin kaupunkiin
 Lippu:  Vaakuna
 Kaunasin läänin sijainti Liettuassa
Valtio:  Liettua
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kaunas
 – maaherra:  Romualdas Morkevičius
Pinta-ala:  8 089 km²
Väkiluku (2016):  577 358
 – väestötiheys:  71,4 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  LT-KU
 
Läänin internetsivut
Kaunasin lääni (liett. Kauno apskritis) on yksi Liettuan kymmenestä läänistä. Siellä on arviolta 577 358 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 8 089 neliökilometriä. Läänin keskuksena toimii Kaunas.
Aluejako

Birštonasin kunta
Jonavan kunnallispiiri
Kaunasin kaupunkikunta
Kaunasin kunnallispiiri (Kaunasin kaupunkikuntaa ympäröivä alue)
Kaišiadorysin kunnallispiiri
Kėdainiain kunnallispiiri
Prienain kunnallispiiri
Raseiniain kunnallispiiri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaunasin lääni Wikimedia Commonsissa
Läänin internetsivut
Kaunasin lääni
| --- | --- |
Kunnat:  Birštonasin kunta • Jonavan kunnallispiiri • Kaunasin kaupunkikunta • Kaunasin kunnallispiiri • Kaišiadorysin kunnallispiiri • Kėdainiain kunnallispiiri • Prienain kunnallispiiri • Raseiniain kunnallispiiri
Kaupungit:  Birštonas • Jonava • Kaunas • Garliava • Vilkija • Ežerėlis • Kaišiadorys • Žiežmariai • Kėdainiai •  Prienai • Jieznas • Raseiniai • Ariogala
Kauppalat:  Akademija (Kaunas) • Karmėlava • Rumšiškės • Žasliai • Kruonis • Josvainiai • Šėta • Krakės • Akademija (Kėdainiai) • Dotnuva •  Balbieriškis • Veiveriai • Pakuonis • Viduklė • Girkalnis • Nemakščiai • Šiluva • Betygala
Kylät:  Birštono Vienkiemis • Kernuvės • Bučiūnai • Siponys • Geležūnai • Jundeliškės • Škėvonys • Naudžiūnai • Žemaitkiemis (Birštonas) • Upninkai • Šveicarija • Užusaliai • Bukonys • Kuigaliai • Šilai • Išorai • Domeikava • Raudondvaris • Neveronys • Ringaudai • Šlienava • Vilainiai • Vainotiškiai • Pelėdnagiai • Labūnava • Pravieniškės II • Gudiena • Stasiūnai • Dovainonys • Pravieniškės • Stakliškės • Išlaužas • Skriaudžiai • Geruliai • Mauručiai • Paliepiai • Gyliai (Raseiniai) • Norgėlai
Liettuan läänit ja kunnallispiirit
| --- | --- |
Alytus:   Alutys  Druskininkai  Varēna  Lazdijai 
Kaunas:   Birštonas  Jonava  Kaišiadorys  Kaunas  Kaunasin kaupunkikunta  Kēdainiai  Prienai  Raseiniai 
Klaipėda:   Klaipėdan kaupunkikunta  Klaipėdan kunnallispiiri  Kretinga  Neringa  Palangan kaupunkikunta  Skuodas  Šilutė 
Marijampolė:   Kalvarija  Marijampolėn kunta  Šakiai  Vilkaviškis  Kazlų Rūdan kunta 
Panevėžys:   Biržai  Kupiškis  Panevėžysin kaupunkikunta  Panevėžysin kunnallispiiri  Pasvalys  Rokiškis 
Šiauliai:   Akmenė  Joniškis  Kelmė  Pakruojis  Radviliškis  Šiauliain kaupunkikunta  Šiauliain kunnallispiiri 
Tauragė:   Jurbarkas  Pagėgiai  Šilalė  Tauragė 
Telšiai:   Mažeikiai  Plungė  Rietavas  Telšiai 
Utena:   Anykščiai  Ignalina  Utena  Visaginasin kaupunkikunta  Zarasai  Molėtai 
Vilna:   Elektrėnai  Šalčininkai  Širvintos  Švenčionys  Trakai  Ukmergė  Vilnan kaupunkikunta  Vilnan kunnallispiiri
Kipinä (albumi)

| Kipinä Esa Eloranta |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1989
 Julkaistu: 1989
 Tuottaja(t): Jay Havanna
 Tyylilaji: Poprock
 Kesto: 45.22
 Levy-yhtiö: AMT
Esa Elorannan muut julkaisut
|   | Kipinä 1989 | Pienet suuret teot 1991 |
Kipinä on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Esa Elorannan debyyttialbumi sooloartistina. Se julkaistiin vuonna 1989.
Kappaleet

Sävellykset ja sanoitukset: Esa Eloranta.
Tuuli tanssii valssii – 4.23
Kipinä – 3.43
Hullu unelma – 4.16
Saat – 3.26
Sateisina syyspäivinä – 2.49
Mari ja Joni – 4.21
Kun jännitys on poissa – 4.41
Matkalla kotiin – 4.38
Unelmat – 3.38
Liian syvää – 4.02
Kaikki hyvin -päivä – 4.58
Muusikot

Esa Eloranta – laulu, kitara
Jay Havanna – kitara, kosketinsoitin, tuottaja
Dave Lindholm – kitara
Tauno Railo – bassokitara
Sika Kukkonen – rummut, lyömäsoittimet
Mika Varjola – piano
Olli Silván – saksofoni
Jaakko Salminen – trumpetti
Maria Hänninen – viulu, taustalaulu
Tulip – taustalaulu
Aiheesta muualla

Kipinä discogs.com -sivustolla
Kevytauto (2019–)

Kevytauto on auto, joka on hitaampi kuin tavallinen henkilöauto. Kyseessä on Suomen lainsäädäntöön lisätty kansallinen erikoisuus, joka on EU-määräysten vastainen.
Eduskunta on hyväksynyt lain, joka mahdollistaa tavallisten henkilöautojen muuttamisen kevytautoiksi. Lain oli tarkoitus tulla voimaan 1. marraskuuta 2019. Kevytautoa saisi kuljettaa AM-kortilla, kuten mopoautojakin. Näin kevytautot on tarkoitettu lähinnä 15–17-vuotiaille korvaamaan mopoautot. Kevytautojen maksiminopeus olisi rajoitettu 60 km/h, eikä niillä saisi ajaa moottori- eikä moottoriliikennetiellä.
Kevytauton omapainon tulee olla alle 1 500 kilogrammaa, kuitenkin sähköautoille sallitaan 1 800 kilogramman omapaino. Kevytautoksi saisi muuttaa ainoastaan vuoden 2014 jälkeen käyttöönotettuja henkilöautoja. Kevytautoksi ei jatkossakaan saisi muuttaa sellaista henkilöautoa, jonka käyttöönottovuoden päättymisestä on kulunut yli 10 vuotta. Ennen käyttöönottoa auto pitäisi muutoskatsastaa kevytautoksi, ja rajoitinratkaisulle pitäisi saada virallinen hyväksyntä.
Kevytauto ei siis ole olennaisesti tavallista autoa kevyempi vaan nimenomaan hitaampi, minkä takia kevytautoista on haluttu käyttää termiä hidasauto tai nuorisoauto.
Kevytautoja on kannatettu siksi, että ne olisivat käyttäjilleen turvallisempia kuin heikkorakenteiset mopoautot. Toisaalta kevytautoja on myös kritisoitu siten, että onnettomuuksien määrä saattaa lisääntyä, kun niillä voi ajaa nopeammin ja ne ovat raskaampia.[lähde? ]
Liikenneministeri Anne Berner toi esityksen kevytautoista eduskuntaan. Liikennevaliokunta halusi vielä nostaa kevytautojen sallitun nopeuden 45:stä 60 kilometriin tunnissa.
EU-komissio huomautti Suomelle elokuussa 2019 kevytautojen olevan EU:n ajokorttidirektiivin vastaisia.
EU:n mukaan kevytautot eivät täytä traktorin vaatimuksia, koska ne on tarkoitettu ensisijaisesti matkustajien kuljettamiseen. Toisaalta ne eivät myöskään vastaa mopoautojen määräyksiä. Kevytautojen massa on sama kuin henkilöautolla, jopa puolitoista tonnia, ja niissä on samantehoinen moottori. Matkustajia sallitaan viisi ja kevytautolla voisi vetää peräkärryä. Komissio katsoi tämän heikentävän tieturvallisuutta. Lisäksi kevytautojen nopeuden rajoittaminen toteutetaan elektronisella laitteella eikä teknisillä muutoksilla, joita ei voisi kiertää.
Liikenneministeri Sanna Marin ilmoitti elokuussa 2019, että lain voimaantuloa lykätään ja laki saatetaan jopa joutua kumoamaan. Seuraavan vuoden elokuussa liikenne- ja viestintäministeriö ilmoitti, ettei Euroopan komissio antanut poikkeuslupaa kevytautojen käyttöönottoon. Ministeriö aloitti lain kumoamisen, mutta kevytautot saattavat tulla laillisiksi, kun ajokorttidirektiivejä uudistetaan 2020-luvun aikana.
Aiheesta muualla

Laki ajoneuvolain muuttamisesta Finlex
Kenraali Enrique Mosconin kansainvälinen lentoasema

Kenraali Enrique Mosconin kansainvälinen lentoasema (esp. Aeropuerto Internacional General Enrigue Mosconi) (IATA: CRV, ICAO: SAVC) on kansainvälinen lentoasema Comodoro Rivadavian kaupungin tuntumassa Argentiinassa. Lentoasema toimii solmukohtana LADE:lle.
Lentoasema rakennettiin vuonna 1929. Uusi terminaali valmistui 1952. Terminaalipinta-alaa on yhteensä  3 415 neliömetriä. Vuodesta 2000 lentoaseman operaattorina on toiminut Aeropuertos Argentina 2000. Lentoasemalla on yksi 2 750 metriä pikä kiitotie.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Aerolíneas Argentinas: Buenos Aires (Jorge Newbery)
LADE: Alto Río Senguer, Bahia Blanca, Bariloche, Buenos Aires-Aeroparque, Córdoba, El Bolsón, El Calafate, Esquel, José de San Martín, Mar del Plata, Necochea, Paraná, Puerto Deseado, Puerto Madryn, Puerto San Julián, Puerto Santa Cruz, Rio Gallegos, Rio Grande, Río Mayo, San Antonio Oeste, Trelew, Ushuaia, Viedma
LAN Argentina: Buenos Aires (Jorge Newbery)
Aiheesta muualla

World Aero Data - CRV; SAVC (Arkistoitu – Internet Archive)