stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Norfolkinsaarenkaka

| Norfolkinsaarenkaka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Uudenseelanninpapukaijat Strigopidae
Suku::  Keat Nestor
Laji::  productus
Kaksiosainen nimi
 Nestor productus  Gould, 1836 
Katso myös
   Norfolkinsaarenkaka Wikispeciesissä   Norfolkinsaarenkaka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Norfolkinsaarenkaka (Nestor productus) oli Norfolkinsaarella elänyt uudenseelanninpapukaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Norfolkinsaarenkaka oli noin 38 cm pitkä. Sen höyhenpuku oli päältä oliivinruskea ja alta oranssi. Myös yläperä ja kainalohöyhenet olivat oranssit. Ylänokka oli pitkä ja jyrkästi alaspäin kaartunut, väriltään ruskeahtavan harmaa. Iiris tummanruskea ja koivet oliivinharmaat. Koiraan ylänokka on pidempi kuin naaraan. Nuori lintu muistutti aikuista.
Esiintyminen

Norfolkinsaarenkakat elivät Norfolkinsaarella ja läheisellä Phillip Islandilla, jotka sijaitsevat Tyynellämerellä Australian, Uuden-Seelannin ja Uuden-Kaledonian välissä. Laji oli kesy ja kuoli sukupuuttoon 1800-luvun alkupuoliskolla, ensin Norfolkinsaarelta. Viimeinen tarhayksilö kuoli Lontoossa joskus vuoden 1851 jälkeen. Maailman museoissa on säilynyt ainakin seitsemän norfolkinsaarenkakan nahkaa. Lajin häviämisen syinä olivat ruoaksi metsästäminen ja häkkilinnuiksi pyydystäminen.
Lajin mainitsi ensimmäisenä Johann Reinhold Forster ja hänen poikansa Georg, jotka vierailivat Norfolkinsaarella vuonna 1774 James Cookin retkikunnassa. Havainto julkaistiin vasta 1844. John Gould kuvaili lajin Lontoon eläintieteellisessä museossa olleen nahan perusteella.
Elinympäristö

Norfolkinsaarenkakoja tavattiin kallioilla ja ruokailemassa puiden latvustossa.
Lisääntyminen

Pesä oli puun kolossa ja munia oli tavallisesti neljä.
Ravinto

Norfolkinsaarenkakat söivät ainakin puiden kukkia ja mettä.
Aiheesta muualla

Naturalis (sisältää kolmiulotteisia valokuvia täytetyistä yksilöistä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q379051  Wikispecies: Nestor productus  ADW: Nestor_productus  AFD: Nestor_productus  BirdLife: 22684834  BOW: noikak1  eBird: noikak1  GBIF: 2479592  iNaturalist: 18942  IRMNG: 11416521  ITIS: 554849  IUCN: 22684834  NZOR: 001419d0-dbfe-4c3a-b3b6-592331248556  Open Tree of Life: 3600346  Paleobiology Database: 372164  Paleobiology Database: 372164  SPRAT: 25891  Xeno-canto: Nestor-productus
Tyyne Jauri

Tyyne Kaarola Jauri (o.s. Halme, 24. kesäkuuta 1888 Turku – 18. elokuuta 1957) oli suomalainen näyttelijä. Hän kuului Helsingin Kaupunginteatterin edeltäjän, Kansan Näyttämön, ensimmäiseen vakinaiseen ensembleen kuuden muun näyttelijän kanssa. Helsinkiläisnäyttämöiden ohella Jauri teki näyttelijän uraa myös Viipurissa. Lisäksi hän toimi seuranäyttämöohjaajana. Jaurin valkokangastehtävät ovat jääneet paljolti historian hämärään; hän oli mukana kuudessa näytelmäelokuvassa, joista on säilynyt vain kolme.
Elämä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ”Samana vuonna [1925] esitettiin vielä Shaw’n Candida, jonka onnistumisesta saatiin kiittää pääasiassa Tyyne Jaurin tulkintaa nimihenkilöstä: ’elämäntotta, kultivoitua kauneutta, keskustelu ja liikehtiminen joustavaa ja tyylieheyttä.’” | ” |
– Luonnehdinta Tyyne Jaurin näyttelijäntyöstä
Tyyne Jaurin vanhemmat olivat teatterinjohtaja Kaarle Albert Halme ja Hulda Olivia Sundell. Jauri aloitti uransa Kaarle Halmeen kiertueella vuonna 1906. Sen jälkeen hänellä oli kiinnitys Halmeen perustamaan Kansan Näyttämöön 1907–1910; hän erottui lavalla edukseen jo alusta alkaen. Jauri muutti Helsingistä Viipuriin, missä hän näytteli Suomalaisen Maaseututeatterin riveissä vuosina 1911–1917. Palattuaan Helsinkiin hän näytteli Kansan Näyttämöllä 1917–1920, Suomen Kansallisteatterissa 1920–1923, Näyttämö Kaarle Halmeen riveissä 1924 ja Koiton Näyttämöllä 1924–1927.
Tyyne Jauri avioitui opetusneuvos Eino Jaurin kanssa vuonna 1910.
Jaurin näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa:
Agnes (Isännätön talo)
Anna (Ihminen ja yli-ihminen)
Vellamo (Herran ääni)
Johanna (Orleansin neitsyt)
Donna Roma (Ikuinen kaupunki)
Margareta (Faust)
Kirsti (Elinan surma)
Marguerite (Kamelianainen)
Hilda Sandmark (Määränpäässä)
Kaarina Maununtytär.
Filmografia

Vieraalla maaperällä (1914) nimellä Tyyne Enroth
Kesä (1915)
Meidän poikamme ilmassa – me maassa (1934)
Syntipukki (1935)
Seikkailu jalkamatkalla (1936)
Rykmentin murheenkryyni (1938)
Aiheesta muualla

Tyyne Jauri Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Ragnar Nordström

| Ragnar Gustaf Enos Nordström |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1894 Loviisa
Kuollut: 25. joulukuuta 1982 (88 vuotta) Loviisa
Ammatti:  konttoristi ja prokuristi
Jääkäri
Liittymispäivämäärä:  23. joulukuuta 1915
Komppania:  3. komppania
Taistelut jääkäriaikana:  asemasota Misse-joella, asemasota Riianalahden rannikkoasemissa, Aa-joen talvitaistelut
Korkein arvo jääkäriaikana:  Gruppenführer
Palasi Suomeen:  25. helmikuuta 1918
Arvo Suomeen tultaessa:  luutnantti
Korkein sotilasarvo:  everstiluutnantti
Gustav Ragnar Enos Nordström (16. tammikuuta 1894 Loviisa – 25. joulukuuta 1982 Loviisa) oli suomalainen laivanvarustaja, jääkärieverstiluutnantti, heimoaktivisti ja poliittinen taustavaikuttaja, harmaa eminenssi. Tullivartijan poikana syntynyt Nordström kävi Helsingin kauppakoulun 1912 ja työskenteli sen jälkeen muutamia vuosia liike-elämässä konttoristina ja prokuristina Loviisassa, Hampurissa ja Raumalla.
Jääkäri ja heimosoturi

Nordström liittyi Jääkäripataljoona 27:ään joulukuussa 1915 ja taisteli sen riveissä maailmansodan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella (Gauja) 1916–1917. Nordström oli Saksassa saksalaisia kouluttajia vastaan suuntautuneen jääkärikapinan johdossa.
Palattuaan Suomeen jääkäriluutnanttina jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918 hänet komennettiin komppanianpäälliköksi 1. jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonaan. Sisällissodassa Nordström taisteli Lempäälän rintamalla ja haavoittui Kelhossa 7. huhtikuuta 1918. Koko päivän jatkuneen ankaran taistelun jälkeen hän pelastui vain vaivoin yön pimeyden turvin Mäyhäjärven jään yli takaisin valkoisten puolelle Sotavaltaan. Hän valitsi oikean käsivartensa amputoinnin muiden hoitomuotojen ollessa liian hitaita hänen ehtiäkseen Viipurin taisteluihin. Vamma ei kuitenkaan estänyt hänen myöhempiä sotilaallisia seikkailujaan ja sotilaallista kehitystään.
Sodan jälkeen Nordström oli armeijan palveluksessa komppanianpäällikkönä Laatokan jalkaväkirykmentissä 1918–1919 ja ylennettiin kapteeniksi 1919. Hänen komppaniansa oli sijoitettuna Sortavalaan, mistä se siirrettiin lähemmäs rajaa  Salmiin. Hän suunnitteli yhdessä jääkärimajuri Gunnar von Hertzenin kanssa vuoden 1919 Aunuksen retkeä ja osallistui siihen myös itse.
Liikemies ja harmaa eminenssi

Aunuksesta vetäytyessään Nordström tapasi Salmissa tulevan vaimonsa Ninan, jonka isä oli myös retkellä mukana ollut myöhempi kansallissosialisti Jaakko Seise. Vuonna 1924 Nordström perusti Loviisaan laivavarustamon Ab R. Nordström & Co Oy. Hänen konsernissaan työskenteli 1 700 työntekijää ja Nordströmillä oli yhteensä 60 alusta. Laivasto koostui valtaosin yli-ikäisistä, halvalla ostetuista huonokuntoisiksi tiedetyistä höyryaluksista, tästä johtuu nimitys Nordströmin second hand -laivasto.
Nordström harjoitti 1930-luvulla Petsamossa kalastus- ja kalanjalostustoimintaa perustamiensa Petsamon kala Oy:n ja Petsamon öljy- ja kalajauhotehdas Oy:n nimissä. Liiketoimintansa tuotoilla hän rahoitti muun muassa Lapuan liikettä ja kuului tämän kansanliikkeen taustavaikuttajiin ja -johtajiin. Nordström kuitenkin vastusti laillisen hallituksen kaatamista ja Mäntsälän kapinaa.
Talvisodan sytyttyä Ragnar Nordström hankki kenttäarmeijalle aseistusta. Ehdoksi aseistuksen luovutukselle puolustusvoimille hän pani sen, että aseistus on käytettävä Lapin rintaman vahvistamiseen. Hänen ostamillaan aseilla, muun muassa tykistöllä, oli suuri merkitys vihollisen hyökkäyksen pysäyttämiseen pohjoisella rintamaosuudella. Sen jälkeen hän takasi Suomen ja Saksan asekauppoja sekä osallistui itärintamalle lähetetyn suomalaisen SS-pataljoonan kustannuksiin, vaikka oli alun perin koko joukko-osaston luomista vastustanut. Suomen otettua jatkosodassa haltuunsa Itä-Karjalan Ragnar Nordström sijoitti varoja miehitetyn alueen karjalaislasten koulunkäyntiin. Hänet nimitettiin Väinö Kotilaisen avustajaksi Itä-Karjalan sotilashallintoon. Nordström myös vastusti Mannerheimin päätöstä olla hyökkäämättä Leningradiin.
Sodan jälkeen Nordström tuki siirtokarjalaisten asuttamista ja rakennutti asevelitaloista kaupunginosan Loviisaan. Hän vastusti sodasta irtautumista ja Paasikiven politiikkaa sekä osallistui Stella Polaris -operaatioon. Hän myös tuki taloudellisesti saksalaismielistä vastarintaliikettä Suomessa. Nordström kirjoitti muistelmansa vuosina 1945–1948 ollessaan vapaaehtoisessa maanpaossa Tukholmassa. Ruotsiin hän oli siirtynyt syyskuussa 1945 Ylitornion Ainolan kodistaan, paeten metsien läpi yönselkään punaisen Valpon jahtaamana. Muistelmat julkistettiin ja painettiin vasta viitisenkymmentä vuotta myöhemmin hänen poikansa toimittamana kirjana.
Valpo jahtasi häntä kolme vuotta asekätkennän, kommunismin vastaisen toiminnan ja saksalaissuhteiden takia. Hänen jahtaamisensa kuitenkin päättyi Valtiollisen poliisin lakkauttamiseen vuonna 1948.
Sodan jälkeen hän oli merkittävä sijoittaja Suomen yrityselämässä. Hän omisti osakkeita muun muassa Fenniasta, Enso-Gutzeitista ja Kansallis-Osake-Pankista. 1950-luvulla hänen laivanvarustustoimintansa joutui suuriin vaikeuksiin ja lopulta vararikkoon. Nordström kuoli jouluyönä 1982.
Muuta

Mäntsälän kapinan jälkeen Ragnar Nordström lähetti yhtiönsä kalastamaan silliä liikehdinnän vankilassa istuville johtajille ja sai tästä näiltä henkilökohtaisen kiitoskortin.
Syvästi uskovainen jääkärieverstiluutnantti Ragnar Nordström ennusti niin Saksojen yhdistymisen kuin Neuvostoliiton perimmäisen mahdottomuudenkin. Hän myös vakuutti omaisuutensa kaksinkertaisesti ennen talvisotaa arvaten tämän alkamisen. Ennen talvisodan alkua hän oli siirtänyt omaisuutensa Raja-Karjalan Salmista Loviisaan. Kekkosen Suomessa hän kävi toisinajattelijasta, mutta huolehti toisaalta kulissien takana tasavallan presidentin sotasokeasta veljestä majuri Jussi Kekkosesta ottamalla tämän yritykseensä töihin. Kekkonen oli myös Nordströmin läheinen ystävä. Kekkonen muun muassa lähti vuoden 1961 noottikriisin selvittelyneuvotteluihin Novosibirskiin Nordströmin Loviisan talon kautta ja kysyi neuvoja ja mielipiteitä Nordströmiltä.lähde?
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. lokakuuta 1916  Gruppenführer 31. toukokuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 28. helmikuuta 1919  Majuri 5. joulukuuta 1929  Everstiluutnantti 1940 |      |  Vapaudenristi 1. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Aunuksen vapaussodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Viron Suojeluskunnan Valkoinen risti  Viron Valkoisen tähden ritarikunnan kunniamerkki |
Teokset

Voitto tai kuolema. Jääkärieverstin elämä ja perintö.  Suomentanut ja huomautuksin varustanut Raimo-Ragnar Nordström. WSOY, 1996.  ISBN 951-0-21250-4
Kirjallisuutta

Elo, Ilmari: Loviisalaisen perhevarustamon historia 1926–1970. Jääkärieverstiluutnantti Ragnar Nordström ja hänen laivansa. Loviisa: Loviisan merenkulkuhistorian säätiö 2007 ISBN 978-952-92-2872-0
Aiheesta muualla

Kemppainen, P.: Teno Norssi Oulu
Suomen Metsästäjäliitto ry: Metsästyskartano Ainola
Ragnar Nordström - kulissien takainen isänmaallinen vaikuttaja Ylen Elävä arkisto
Nordström-Yhtymä, yrityshistoriallinen kronologia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Jääkärit Gunnar von Hertzen ja Ragnar Nordström oikealla.
jääkärieverstiluutnantti Ragnar Nordströmin hautamuistomerkki Loviisan vanhalla hautausmaalla.
Alpo Noponen

| Alpo Noponen |
| --- | --- |
 Kirjailija Alpo Noponen.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1862 Rantasalmi
Kuollut: 21. helmikuuta 1927 (64 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kirjailija, opettaja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Alpo Noponen (10. joulukuuta 1862 Rantasalmi – 21. helmikuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Elämä ja ura

Noponen varttui Heinävedellä ja asui aikuisena Helsingissä. Hän oli naimisissa opettaja Johanna Jurvasen kanssa.
Noponen kävi Kerman kansakoulua Heinävedellä ja oli Otto Kotilaisen lapsuudenystävä. Myöhemmin hän sanoitti ainakin Kotilaisen säveltämän joululaulun "Kun joulu on", joka alkaa sanoin "Kun maass’ on hanki...". Myös Leevi Madetojan säveltämässä laulussa on "Arkihuolesi kaikki heitä" on Noposen sanat.lähde?
Noponen valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1887 ja toimi opettajana ensin Mäntyharjulla 1887–1893. Hän siirtyi 1894 Helsinkiin, jossa hän toimi opettajana 1894–1927 Tehtaankadun kansakoulussa. Hän toimitti Mikkeli-lehteä, kunnes Helsinkiin muutettuaan alkoi avustaa Uutta Suometarta. Sen jatkajaa Uutta Suomea hän avusti lopun ikäänsä. Hän avusti myös Kansakoulun lehteä ja lastenlehteä Joulupukki sekä toimitti Valistuksen Lastenlehteä.lähde?
Kun Suomen Kirjailijaliitto perustettiin 1897 Noponen aloitti sen ensimmäisenä sihteerinä.
Noponen on suomentanut muun muassa Runebergin virsiä. Hän julkaisi yhdessä muiden tekijöiden kanssa koulun lukukirjoja ja historian oppikirjoja. Vuosina 1914–1923 Noponen julkaisi yhdessä Mikael Soinisen kanssa historian oppikirjoja kansakoululuokkia varten.lähde?
Kolme hänen näytelmistään esitettiin Suomen Kansallisteatterissa, neljäs Oulun Teatterissa.
Alpo Noposen veljenpojan poika oli urheiluselostaja Paavo Noponen.
Noponen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Teokset > Runokokoelmat

Urpuja, Otava 1894
Nuoruuden muistoksi: 50 runoa, E. W. Ponkala 1912
Vaelletuilta vuosilta, Otava 1923
Teokset > Näytelmät

Ahab, Israelin kuningas, WSOY 1899
Hemming Gad, Söderström 1903
Savi soran alla, Otava 1911
Lapin profeetta, E. W. Ponkala 1913
Meidän Jeremias : historiallinen näytelmäruno, Otava 1916
Teokset > Kertomuskokoelmat

Ensimmäiseltä kymmeneltä, WSOY 1905
Ihmisyyden merkki Kustannus-o.y., Kansa 1908
Oppikirjoja

Soininen, Mikael & Noponen, Alpo, Historian oppikirja kansakouluja varten. Hyväksytty Kouluylihallituksessa tammikuun 24 p. 1912 käytettäväksi ainoastaan sellaisissa kansakouluissa, joissa vuorokurssijärjestelmää historian opetuksessa ei käytetä.
Soininen, Mikael & Noponen, Alpo, Yleinen historia ja Suomen historia. Hyväksytty Kouluylihallituksessa heinäkuun 28 p. 1915.
Kirjallisuutta

Markus Similä, Arkihuolesi kaikki heitä: Rakkaimmat joululaulut ja niiden tekijät, Gummerus 2002 ISBN 951-20-6173-2
Alpo Noponen; toim. Aarre M. Peltonen. Minä aikana ihminen kaunein on?: muistoja, kuvitelmia elämän taipaleelta, Ladelmakeskus, 1983 ISBN 951-99510-8-3
Peltonen, Aarre M., Alpo Noposen kirjallinen tuotanto sekä hänen tuotantoaan ja elämäänsä käsittelevä kirjallisuus. Tampereen yliopisto, kotimainen kirjallisuus. Monistesarja n:o 7. Tampere 1977
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Alpo Noponen on Wikiaineistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Yle  Biografiasampo
Nokkonen

| Nokkonen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Nokkoskasvit Urticaceae
Suku::  Nokkoset Urtica
Laji::  dioica
Kaksiosainen nimi
 Urtica dioica  L. 
Katso myös
   Nokkonen Wikispeciesissä   Nokkonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Piirroskuva nokkosesta
Nokkonen eli isonokkonen (Urtica dioica) on polttavalehtinen monivuotinen ruohokasvi. Nokkonen kuului ennen Urticales-lahkoon, mutta nykyään se kuuluu Rosales-lahkoon. Suomessa esiintyvät nokkosen alalajit ovat etelännokkonen (Urtica dioica subsp. dioica) ja pohjannokkonen (Urtica dioica subsp. sondenii). Nokkonen sekoitetaan usein hyvin samannäköiseen valkopeippiin (Lamium album) ja rautanokkoseen (Urtica urens). Myös lehtopähkämö (Stachys sylvatica) muistuttaa lehdiltään nokkosta.
Nokkosen lehtiä voidaan käyttää ruokana pinaatin tapaan. Nokkonen kuuluu kauppayrtteihin.
Kuvaus

Nokkonen on ruohovartinen kasvi, joka voi kasvaa jopa kaksi metriä korkeaksi. Tavallisesti kasvi on 30–150 senttimetriä korkea, ja sen varsi on haaraton. Sekä varressa että lehdissä on lukuisia karvoja. Niistä osa on poltinkarvoja, mutta osa karvoista ei ole polttavia.
Tummanvihreät lehdet ovat varressa vastakkain, ja niissä on ruoti, joka on hapsi- ja poltinkarvainen. Lapa on muodoltaan puikea–kapeanpuikea, ja sen tyvi herttamainen tai pyöreä. Lehtilavassa on pitkä kärki, ja se on sahalaitainen. Lapa on vähintään kaksi kertaa leveyttänsä pidempi. Lehden alapinnalla on poltinkarvoja..
Nokkosen kukat ovat hyvin pieniä. Hede- ja emikukat ovat eri yksilöissä. Hedekukissa on neljä kehälehteä, ja ne ovat harmahtavankeltaisia. Heteitä on neljä, ja ponnet ovat keltaisia. Emikukassa on myös neljä kehälehteä, ja ne ovat harmahtavanvihreitä sekä karvaisia. Emiössä on pensselimäinen luotti. Kukinto on puolestaan 4–8 senttimetriä pitkä ja norkkomainen. Hedelmä on pähkylä, joka on muodoltaan soikea ja litteä ja väriltään himmeän kellertävänruskea. Kehälehtien suojaama hedelmä on 1–1,5 millimetriä pitkä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Nokkosta tavataan laajalla alueella Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa sekä osassa Aasiaa ja Pohjois-Afrikkaa. Se kasvaa useissa erilaisissa elinympäristöissä, ja sitä tavataan myös ihmisen muokkaamissa ympäristöissä. Sitä kasvaa kuitenkin myös jokien ja virtojen tulvatasangoilla, jokien ja järvien rannoilla sekä metsän reunoilla.
Nokkosen polttavuus

Nokkosen polttavuus johtuu lehdissä ja varressa kasvavista polttiaiskarvoista, joiden pinta murtuu kosketettaessa, ja sisältä ryöpsähtää polttavaa muurahaishapon kaltaista nestettä. Herkille ihoalueille osuessaan neste voi olla kivuliasta. Nuoret nokkoset polttavat vain vähän, ja hansikkaiden kanssa poimittaessa kädet eivät vioitu. Polttavuus katoaa kuumennettaessa ja kuivattaessa. Polttiaiskarvat sisältävät muun muassa asetyylikoliinia, histamiinia, serotoniinia, muurahaishappoa, etikkahappoa, sitruunahappoa, foolihappoa, pantoteenihappoa, biotiinia ja koliinia.
Käyttökohteet > Ravintoa

Nokkosen lehtiä käytetään nokkoskeittoon, nokkoslettuihin ja muihin ruokiin pinaatin tapaan. Sanotaan, että nokkosessa on vähemmän nitraattia kuin pinaatissa, mutta nitraattipitoisuus riippuu voimakkaasti kasvupaikasta. Siksi nokkosta ei suositella kerättäväksi kovin rehevistä kasvupaikoista, joskin nokkonen pitää typpipitoisesta eli rehevästä maasta, jota löytyy muun muassa navetan lähettyviltä. Kuitenkaan aivan navetan nurkalta ei kannata nokkosia poimia. Jos nokkonen kerätään puhtaasta paikasta, sitä ei tarvitse ryöpätä eikä keittää.
Nokkosen lehdet ovat parhaimmillaan alkukesästä. Myöhemmin kannattaa kerätä syötäväksi vain ylimpiä lehtiä. Kun nokkospuska on leikattu, sen latvat tuottavat taas uusia pieniä lehtiä, joten säännöllinen sadonkorjuu pitää nokkosviljelmän hyvälaatuisena.
Nokkosta voi säilöä kuivaamalla tai pakastamalla nopeasti ryöpätyt lehdet.
Kansanperinteen mukaan nokkonen auttaa reumatismiin, munuaiskiviin ja astmaan. Ainakin se on diureetti eli lisää virtsan eritystä, ja sisältää rautaa, kalsiumia, C-vitamiinia ja proteiinia.
Käyttökohteet > Kuitua

Nokkosen varren kuiduista tehdään paperia ja kangasta. Nokkoskankaan käytöstä Suomessa on merkkejä myöhäisistä rautakauden hautalöydöistä astimilloin?. Nokkosta käytettiin pellavan tapaan kankaankudonnassa, sillä se on sitkeää ja kestävää ja pellavaakin kiiltävämpää. Vielä 1800-luvulla valmistettiin Euroopassa nokkoskangasta (saks. Nesseltuch, ruots. nättelduk) ja tätä varten viljeltiin nokkosta joko siemenestä tai juurakosta lisäämällä. Nokkoskankaan käyttö loppui lähes kokonaan puuvillan tultua markkinoille.
Nokkoskuitu on onttoa, joten sillä on hyvä lämmöneristysominaisuus. Koska nokkoskuidun märkälujuus on hyvä, sitä käytettiin Suomessa tekstiilien lisäksi myös kalaverkoissa ja purjeissa.
Käyttökohteet > Tuholaiskarkote

Nokkosvettä ja nokkoskäytettä käytetään kasvimaalla lisäravinteena ja tuholaistorjuntaan (kirvojen ja muiden ohutihoisten tuholaisten torjuntaan). Nokkosvettä varten nokkosia haudutetaan kylmässä vedessä esimerkiksi saunan padassa, johon laitetaan 10 litraa vettä nokkoskiloa kohti. Uutteen annetaan valmistua 12–24 tuntia, ja sitä käytetään suihkuttamalla kasveille laimentamattomana lehtikirvojen torjuntaan. Nokkoskäyte valmistetaan vastaavaan tapaan mutta veden annetaan seistä aurinkoisessa paikassa puolestatoista kolmeen viikkoa. Käyte on valmista kun kuohuminen on loppunut. Siivilöity nokkoskäyte laimennetaan ainakin suhteessa 1:10 lannoitustarkoituksiin ja jopa 1:50 tuholaisten torjuntaan. Käyneen nokkosveden haju on erittäin epämiellyttävä.
Nokkosen lehdet ovat ensisijaista ravintoa monen perhoslajin, muun muassa nokkosperhosen toukille. Muita nokkosen lehtiä syöviä hyönteisiä ovat Bassaris gonerilla, Eupteryx-suvun kaskaat Eupteryx aurata, Eupteryx cyclops, piennartinkeli (Eupteryx urticae) ja amiraaliperhonen (Vanessa atalanta). Nokkosen loisena elää euroopanvieras (Cuscuta europaea).
Terveysvaikutukset

Toivo Rautavaaran mukaan nokkonen on kaikista luonnonvaraisista kasveistamme ruokakasvina tärkein, koska se kasvaa kaikkialla, on hyvänmakuinen ja helppokäyttöinen, sen ravintoarvo on suuri, ja sen ensimmäinen sato on kerättävissä varhain keväällä tuoreravintosadon ollessa niukin. Nokkonen on kaikista vihanneskasveista ravintopitoisin ja terveellisin. Nokkonen on kaloriarvoltaan samanarvoinen kuin peruna, kaksi kertaa ravitsevampi kuin porkkana ja lähes kolme kertaa viljeltyä pinaattia parempi. Siinä on 15 % hiilihydraatteja, 5,5 % valkuaisaineita, 0,6 % rasvaa ja 2,3 % kivennäissuoloja (Fe, K, Ca, Mg jne.).
Nokkosta ei suositella sydämen tai munuaisten vajaatoiminnasta kärsiville. Nokkonen kerää itseensä paljon nitraattia, ja siksi sen liiallinen käyttö ei ole suositeltavaa. Nokkosessa on myös paljon kasvikunnan rautaa, joka on huonosti imeytyvää. Raudan imeytymistä edistää C-vitamiini, ja nokkosen yhteydessä kannattaa syödä jotain c-vitamiinipitoista.