stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tabaluga (televisiosarja)
Hahmoja > Aavikkomaailma

Humsin: Tabalugan toinen arkkivihollinen. Hän on aavikkomaailman hallitsija, joka haluaa muuttaa Viheriamaan aavikoksi. Hänellä on toisinaan erimielisyyksiä Arktosin kanssa. Siinä missä Arktos rakastaa jäätelöä, Humsin rakastaa suolaisia perunalastuja. Hän esiintyy hiekkapyörremyrskynä. Hän esiintyi vain toisella tuotantokaudella.
Kayo: Tapaturma-altis kameleontti, joka työskenteli Humsinille ja myöhemmin Arktosille.
Hyeena: Pilkullinen hyeena, jolla on taipumus nauraa Kayon epäonnistumisille ja muille asioille, jotka eivät ole hauskoja.
Strutsi: Kirjanpitäjä ja naarasstrutsi. Humsinin työntekijä.
Sally: Naarassalamanteri ja Salamanterien heimon johtaja. Hän esiintyi vain yhdessä jaksossa, ”The Lost Dragon”.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Anssi Känsälä  | … |  tunnusmusiikki, Humsin, sivuäänet   |
|  Velimatti Ranta  | … |  Tabaluga, sivuäänet   |
|  Jenni Sivonen  | … |  Happy, Sally, sivuäänet   |
|  Arto Nieminen  | … |  Arktos, sivuäänet   |
|  Pauli Virta  | … |  James, Hyeena, sivuäänet   |
|  Ossi Ahlapuro  | … |  Shouhou (2. kausi), Tyrion (2. kausi), sivuäänet   |
|  Sari Moilanen  | … |  Nessaja, Buzz, Digby (1. kausi), Strutsi, kertoja, sivuäänet   |
|  Elise Langenoja  | … |  Vultur   |
|  Ari-Matti Hedman  | … |  Ruby (1. kausi), sivuäänet   |
|  Antti Jaakola  | … |  Ruby (2. kausi), Kayo   |
|  Juha Paananen  | … |  Digby (2. kausi), sivuäänet   |
Vallinharjapilvi

Matala vallinharjamainen kumpukerrospilvi
Vallinharjapilvi (castellanus) on pitkänomainen, alareuraltaan tasainen ja yläreunaltaan vallinharjan eli linnanmuurin muotoisesti kumpuileva pilvilaji. Sitä esiintyy erityisesti kumpukerrospilvissä ja hahtuvapilvissä, joskus myös palleropilvissä. Vallinharjapilvi syntyy, kun ilma kylmenee pilven yläpuolella ja lämpimän ilman kuplia nousee rinnakkain ylemmäs kylmempään ilmaan, tiivistyen siellä pilven sakaroiksi. Vallinharjapilvi onkin merkki epävakaisuudesta ilmakehän keskikerroksissa, ja se enteilee iltapäiväksi kuuroja ja ukkosta.
Vallinharjapilvien tyyppejä

Cirrus castellanus, vallinharjamainen untuvapilvi
Cirrocumulus castellanus, vallinharjamainen palleropilvi
Altocumulus castellanus, vallinharjamainen hahtuvapilvi
Stratocumulus castellanus, vallinharjamainen kumpukerrospilvi
Vallinharjamainen kumpukerrospilvi tai hahtuvapilvi
Vallinharjamainen hahtuvapilvi, jossa näkyy voimakas nousuliike.
Eino Valle

Eino Olavi Valle (18. helmikuuta 1932 Ruokolahti – 21. kesäkuuta 1990 Lappeenranta) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen päämatkansa oli maraton.
Valle sijoittui Tokion 1964 olympialaisten maratonjuoksussa 28:nneksi. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti pronssia vuonna 1963 ja sijoittui viidenneksi vuonna 1967. Maratonin Suomen mestaruuden hän voitti vuonna 1964 ja SM-hopealle hän sijoittui vuonna 1963.
Seuratasolla Valle edusti Lauritsalan Kisaa, Ruokolahden Rajua ja Lappeenrannan Hiihtäjiä. Hän asui vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa Lappeenrannassa. Valle oli ammatiltaan poliisi ja toimi Lauritsalan poliisissa.
Henkilökohtaiset ennätykset

25 000 metriä: 1.19.19,4 (vuonna 1963)
Maraton: 2.19.55,8 (vuonna 1964)
Antti Valmari

Antti Arvi Valmari (s. 1961) on suomalainen tietojenkäsittelytieteen professori Tampereen teknillisen yliopiston matematiikan laitoksella vuodesta 1999 ja vuoden 2018 alusta Jyväskylän yliopistossa.
Valmari väitteli tekniikan tohtoriksi Tampereen teknillisessä yliopistossa 1988. Hän on toiminut siellä tietojenkäsittelytekniikan vs. professorina 1992 ja apulaisprofessorina ja professorina vuodesta 1999. Suomen Akatemian varttunut tutkija Valmari oli 1998–1999.  Tietojenkäsittelytieteen seuran 1989 palkitseman väitöstutkimuksensa State Space Generation: Efficiency and Practicality aikana Valmari työskenteli VTT:n tietokonetekniikan laboratoriossa Oulussa.
Valmari opettaa pääasiassa teoreettisen tietojenkäsittelytieteen alan aineita. Hän on tehnyt merkittävää työtä ohjelmien oikeaksi todistamisen alueella. Valmari hyväksyttiin 2008 Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi. 
Hänet palkittiin CAV Award -tiedepalkinnolla 2014.
Valmarin ja tutkijoiden Thomas Neele ja Tim A.C. Willemse kanssa julkaistu paperi "The inconsistent labelling problem of stutter-preserving partial-order reduction" sai parhaan EATCS - paperin palkinnon vuonna 2020.
Aiheesta muualla

Antti Valmarin kotisivut
Antti Valmarin vanhat kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Tšekki 
Tieteilijät:  DBLP  ORCID  Publons  ResearcherID  zbMATH 
Muut:  IdRef
Semmeringin rautatie

| Semmeringin rautatie |
| --- | --- |

Perustiedot
Reitti:  Gloggnitzin rautatieasema–Mürzzuschlagin rautatieasema
Rakennettu:  1848–1854
Avattu:  17. heinäkuuta 1854
Tekniset tiedot
Pituus:  41 km
Raideleveys:  1 435 mm
Semmeringin rautatie on Itävallassa sijaitseva rautatie, joka kulkee Gloggnitzistä Semmeringsolan kautta Mürzzuschlagiin. Se oli Euroopan ensimmäinen vuoristossa kulkeva normaaliraiteinen eli 1 435 millimetrin levyinen rautatie. Vuonna 1854 valmistunut rautatie on edelleen käytössä.
Reitti

Semmeringin rautatie alkaa Gloggnitzin rautatieasemalta 436 metrin korkeudelta ja päättyy Mürzzuschlagin rautatieasemalle 677 metrin korkeuteen. Radan korkein kohta on 29 kilometrin kohdalla 895 metrin korkeudessa. Radan pituus on 41 kilometriä, ja sen matkalla on 14 tunnelia, 16 viaduktia ja 110 siltaa.
Rautatie voidaan jakaa neljään osaan, josta ensimmäinen kulkee seitsemän kilometrin matkan Gloggnitzista Payerbachin rautatieasemalle. Rata seuraa Schwarzajoen laakson vasenta rinnettä, ja sen kaltevuus on 1:10. Payerbachin jälkeen rautatie kääntyy joen toiselle rannalle yli Schwarzan viaduktin, joka on 276 metriä pitkä ja 25 metriä korkea. Radan kaltevuus on matkalla Eichbergin rautatieasemalle 1:40. Sieltä se jatkaa matkaan tiheän metsän läpi Klamm-Schottwienin rautatieasemalle.
Klammin tunnelin jälkeen rautatie saavuttaa kolmannen osuutensa, kun se pääsee Adlitzgrabeniin ja varsinaiseen alppimaastoon. Rautatien kolmannessa osuuden varrella on useita tunneleita ja viadukteja, kunnes se saavuttaa maisemallisesti tunnetuimman kohtansa, kaksikerroksisen kaarevan viaduktin, joka tunnetana nimellä Kalte Rinne. Kolmas osuus päättyy Semmeringin rautatieasemalle, ja osuuden pituus on 11 kilometriä. Semmeringin aseman jälkeen rautatie menee 1 431 metriä pitkään Semmeringin tunneliin, mistä rautatie lähtee laskeutumaan kohti Mürzzuschlagia.
Historia

Semmeringiä oltiin käytetty kulkureittinä jo esihistoriallisina aikoina, ja se oli turvallinen reitti Mürzin laaksosta Wienin alueelle. Semmering menetti kuitenkin merktyksensä 1300–1400 eteläisempien reittien takia. Keisari Kaarle VI määräsi vuonna 1728 reittiä kehitettäväksi, koska hän halusi yhdistää Itävallan Triesteen Venetsian sijaan. Uusi loivampi reitti avattiin 1841, mikä toi Semmeringin alueelle taiteilijoita ja runoilijoita.
Rautatie Wienistä Gloggnitziin valmistui vuonna 1841 ja Grazista Mürzzuschlagiin vuonna 1844. Siihen väliin jäi vaikeakulkuinen aukko rautatiehen. Ensimmäiset suunnitelmat Semmeringsolan ylittämiseen tehtiin 1841, mutta se oli teknisesti liian haastava. Projekti avattiin seuraavana vuonna uudestaan, kun eteläisen rautatien ylitarkastajaksi valittiin Carl von Ghega. Hän aloitti työn tutkimalla Yhdysvaltain rautateitä ja teki pian tämän jälkeen johtopäätöksen, että tekniset haasteet eivät olleet ylitsepääsemättömiä. Semmeringsolan kartat eivät kuitenkaan olleet luotettavia, joten Ghega kartoitti itse aluetta ja joutui vaikean maaston takai kehittämään uusia työkaluja.
Ghega päätti vuonna 1846, mitä reittiä hän tulisi käyttämään, ja suunnitelma valmistui seuraavana vuonna. Ghega oli vielä tuossa vaiheessa kiireinen Celjen ja Ljubljanan välisen rautatien rakentamisessa. Suunnitelma hyväksyttiin heinäkuussa 1848. Vaikka projektia vastustettiinkin, ministeri Andreas von Baumgartner halusi rakennuttaa radan työllisyysvaikutusten takia. Rakennustyöt alkoivat elokuussa, ja rata jaettiin 14 osuuteen, jota jokaista rakennutti eri yritys. Radalla oli alkujaan töissä 1 421 ihmistä, mutta parhaimmillaan rakentajia oli yli 20 000.
Semmeringin rautatiellä käytettiin ensimmäistä kertaa normaaliraiteisella rautatiellä yli 25 ‰ pituuskaltevuutta (metrin korkeusero 40 metrin matkalla) ja jopa 190 metrin kaarresäteitä.lähde? Rata vaatikin tiukkojen kaarteidensa takia uudentyyppisiä vetureita. Niiden suunnittelukilpailuun osallistui neljä yritystä, mutta mitään valmiista ehdotuksista ei pidetty sarjatuotantoon sopivina. Wilhelm von Engerth sai työkseen yhdistää suunnitelmien parhaat puolet uudeksi malliksi. Engerthin tuotos menestyi, ja sitä tilattiin heti 26 kappaletta. Rautatien ja veturien rakennustyöt sujuivat hyvin, minkä ansiosta rata voitiin avata suunnitellusti, 17. heinäkuuta 1854.
Rautatien ansiosta Semmeringiin kasvoi aatelisten ja porvariston virkistäytymisalue. Sinne matkustettiin erityisesti Wienistä ja Budapestistä. Sen kukoistuskaudet osuivat fin de sièclen ja ensimmäisen maailmansodan jälkeiseen aikaan. Sen huippukausi oli ohi 1920-luvun lopulla, mutta toisen maailmansodan jälkeen siitä tuli uudestaan muodikas lomakohde. Alue oli ehtinyt 1920-luvun jälkeen jo hieman rapistua, mutta toisen maailmansodan jälkeen sen konservointia ja suojelua tuettiin sekä osavaltion että keskushallinnon varoilla.
Vuonna 1998 Semmeringin rautatie nimettiin UNESCOn maailmanperintökohteeksi.
Vuonna 2030 on tarkoitus valmistua Semmeringin pohjatunneli, joka on suorempi yhteys ruuhkaiselle reitille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Semmeringin rautatie UNESCOn sivuilla (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Itävallassa
Salzburgin historiallinen keskusta, Schönbrunnin linna ja puutarhat
Hallstatt–Dachsteinin ja Salzkammergutin kulttuurimaisema
Semmeringin rautatie
Grazin historiallinen keskusta ja Eggenbergin linna
Wachaun kulttuurimaisema
Neusiedlerjärven kulttuurimaisema
Wienin historiallinen keskusta
Alppien paalutalot
Itävallan alueen pyökkimetsät
Semmeringin rautatie kulkee vuoristossa.
Kalte Rinnen viadukti vasemmassa reunassa ja Krausel–Klausen viadukti oikeassa reunassa. Niiden välissä rautatie kulkee Pollerentunnelissa.
Payerbachin viaduktia vuonna 1875.
Semmeringin rautatieasemaa vuonna 1899.
Vallaisten seisake

Vallaisten seisake (lyh. Vll) oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Mynämäen Vallaisten kylään vuonna 1933. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1982, mutta se avattiin lyhyeksi aikaa uudestaan liikenteelle syyskuussa 1986. Seisake lakkautettiin lopullisesti vuotta myöhemmin, 27.9.1987. Seisakelaituri sijaitsi Raukkaan kylästä Vehmaantielle johtaneen Vallaistentien ja radan risteyksessä.
Aiheesta muualla

Kuvia Vallaisten seisakkeesta Vaunut.org -sivustolla
Sean Astin

| Sean Astin |
| --- | --- |
 Astin vuonna 2009
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sean Patrick Astin
Syntynyt: 25. helmikuuta 1971 (ikä 53) Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, tuottaja
Puoliso:  Christine Astin (o.s. Harrell) (1992–)
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Arkajalat Taru sormusten herrasta Stranger Things
Palkinnot
 Young Artist -palkinto: Arkajalat Young Artist -palkinto: Vauhdikas veljessarja 
Aiheesta muualla
www.seanastin.com
IMDb 
Elonet
Sean Patrick Astin (s. 25. helmikuuta 1971, Santa Monica, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja tuottaja. Astin tunnetaan parhaiten Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiasta, jossa hän esittää Samvais Gamgi -nimistä hobittia. Sean Astinin vanhemmat Patty Duke ja John Astin ovat myös näyttelijöitä.
Sean Astin on ollut naimisissa Christine Astinin (o.s. Harrell) kanssa vuodesta 1992 lähtien. Heillä on kolme tytärtä (s. 1996, 2002 ja 2005).
Filmografia > Televisiosarjat

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Nimi | Televisiosarjat> Rooli | Televisiosarjat> Jaksot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1986 | Disneyland | Leonard Kinsey | ”The B.R.A.T. Patrol” |
| 1992 | The Legend of Prince Valiant | Dylan (äänirooli) |  3 jaksoa ”The Turn of the Wheel” ”The Battle of Greystone” ”The Triumph”  |
| 1997 | Perversions of Science | Taylor | ”Snap Ending” |
| 2000 | Wall Streetin pörssihait | Larry Snow | ”A Beautiful Lie” |
| 2003–2004 | Jeremiah | Mister Smith | 15 jaksoa |
| 2004 | Las Vegas | Lloyd Campbell | ”You Can’t Take It with You” |
| 2004 | Higglytown Heroes | Pix the Elf Hero | ”Twinkle’s Star” |
| 2006 | 24 | Lynn McGill | 10 jaksoa |
| 2007 | Monk | Paul Buchanan | ”Mr. Monk Is at Your Service” |
| 2007 | Kovan onnen kundi | Rick | ”Get a Real Job” |
| 2008 | Kova laki | Hensley | ”Angelgrove” |
| 2009–2012 | Special-agent OSO | Special Agent Oso | 22 jaksoa |
| 2011 | Robot Chicken | Gallagher / Steve Jobs (äänirooli) | ”Malcolm X: Fully Loaded” |
| 2011 | Special Agent Oso: Three Healthy Steps | Agent Oso | ”Make a Salad” |
| 2012 | NCIS Rikostutkijat | Tyler Elliott | ”The Tell” |
| 2012 | Franklin & Bash | Steven Piper | ”Viper” |
| 2012 | Christine | Art | ”Art” |
| 2012 | Alphas | Mitchel Morgan |  2 jaksoa ”Need to Know” ”If Memory Serves”  |
| 2012–2017 | Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat | Raphael (äänirooli) | 98 jaksoa |
| 2014– | The Strain | Jim Kent |  9 jaksoa ”Night Zero” ”The Box” ”Gone Smooth” ”It’s Not for Everyone” ”Runaways” ”Occultation” ”For Services Rendered” ”Creatures of the Night” ”Fallen Light”  |
| 2015 | Sofia the First | Benngee (äänirooli) | ”The Littlest Princess” |
| 2015, 2017 | Penn Zero: Part-Time Hero | Blaze | Äänirooli (4 jaksoa) |
| 2016 | The Loud House | Loni | Äänirooli "One of the Boys" |
| 2016 | The Librarians | Kirby Goulding | "And the Tears of a Clown" |
| 2016– | Justice League Action | Billy Batson / Shazam | Äänirooli |
| 2016– | Bunnicula | Chester | Äänirooli |
| 2017 | Stranger Things | Bob Newby | 7 jaksoa |
Filmografia > Ääninäyttely

| Ääninäyttely videopeleissä> Vuosi | Ääninäyttely videopeleissä> Nimi | Ääninäyttely videopeleissä> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2002 | Kingdom Hearts | Hercules |
| 2003 | The Lord of the Rings: The Return of the King | Samvais ”Sam” Gamgi |
| 2004 | Men of Valor | Pat ”Mouth” Hodges |
| 2004 | The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth | Samvais ”Sam” Gamgi |
| 2006 | The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth II– The Rise of the Witch-king | Samvais ”Sam” Gamgi |
| 2010 | The Lord of the Rings: Aragorn’s Quest | Samvais ”Sam” Gamgi |
| 2011 | The Lord of the Rings: War in the North | Samvais ”Sam” Gamgi |
| 2015 | Lego Dimensions | Samvais ”Sam” Gamgi |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sean Astin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Virallinen sivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Ritva  Elonet 
Muut:  IdRef 
↑  Seventh Annual Youth in Film Awards 1984-1985 youngartistawards.org. Arkistoitu 17.6.2013. Viitattu 1.11.2024.
↑  Eleventh Annual Youth in Film Awards 1988-1989 youngartistawards.org. Arkistoitu 17.6.2013. Viitattu 1.11.2024.
HMS Valkyrian

| HMS Valkyrian |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Karlskronan telakka
Laskettu vesille:  7. lokakuuta 1852
Palveluskäyttöön:  1853
Poistui palveluskäytöstä:  1. helmikuuta 1895
Tekniset tiedot
Uppouma:  408,8 t
Pituus:  44,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,72 m
Syväys:  3,27 m
Koneteho:  1 x Motala-höyrykone 140 hv
Nopeus:  10 solmua
Miehistöä:  48
Aseistus
Aseistus:  1 x 202 mm mörssäriä 8 x 40 mm reelinkitykkiä
HMS Valkyrian oli Ruotsin laivaston vuonna 1852 vesillelaskettu potkurikorvetti, vaikka määritelmä ei aivan oikea olekaan. Kokopuisena alus ei soveltunut sotatoimiin.
Valmistus

Kokonaan puusta valmistettu alus tilattiin Karlskronan telakalta ja se laskettiin vesille 7. lokakuuta 1852. Alus otettiin palveluksen esikuntalaivana seuraavana vuonna.
Alus oli kolmimastoinen ja sen purjepinta-ala oli 489 neliömetriä. Sille asennettiin yksi Motala-höyrykone, jolle höyryä tuotti kaksi kattilaa. Höyrykone tuotti 140 hevosvoimaa yhteen akseliin ja alus saavutti 10 solmun huippunopeuden.
Palvelus

Alus riisuttiin aseista vuonna 1872 ja se siirrettiin kuljetusalukseksi. Myöhemmin alusta kutsuttiin ainoastaan höyryalukseksi. Alus poistettiin palveluksesta 1. helmikuuta 1895 ja se sijoitettiin majoitusalukseksi.
Emanuelintyyli

Belémin torni Lissabonissa edustaa emanuelintyyliä.
Emanuelintyyli eli manoeltyyli on portugalilainen rakennus- ja koristetyyli, jossa on aineksia gotiikasta ja renessanssista. Tyylin edustajia olivat esimerkiksi Diogo ja Francisco de Arruda. Tyyli on nimetty vuosina 1495–1521 hallinneen Portugalin kuningas Emanuel I:n mukaan. Hänestä käytetään myös nimimuotoa Manuel Onnekas. Emanuelintyylin espanjalainen vastine on platereskityyli.
Kikka!

| Kikka! |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Anna Paavilainen
Käsikirjoittaja:  Maarit Nissilä
Tuottaja:  Kaisla Viitala
Kuvaaja:  Pietari Peltola
Leikkaaja:  Tuuli Alanärä
Lavastaja:  Kari Kankaanpää
Pääosat:   Sara Melleri  Elena Leeve  Jakob Öhrman  Martti Suosalo  Aku Hirviniemi 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Elokuvayhtiö Komeetta
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:   2022-10-1212. lokakuuta 2022  
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 505 000 euroa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kikka! on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, joka kertoo vuonna 2005 kuolleesta suomalaislaulaja Kikasta. Elokuvan on käsikirjoittanut Maarit Nissilä ja ohjannut Anna Paavilainen. Elokuvassa Kikkaa esittää Sara Melleri. Kikan DJ:tä ja toimittajaystävä Paulaa esittää Elena Leeve, Kikan miestä Henkkaa Jakob Öhrman, Ile Vainiota Aku Hirviniemi, Junnu Vainiota Martti Suosalo ja levy-yhtiön pomoa Askoa Kai Vaine.
Elokuvan kuvaukset alkoivat helmikuussa 2021 ja sitä kuvattiin pääkaupunkiseudulla, Tampereella sekä useilla muilla paikkakunnilla, joilla Kikka keikkaili. Elokuvan budjetti on 1 505 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus on 855 000 euroa. Kikasta oli samaan aikaan kehitteillä myös toinen elokuva, jonka takana oli tuotantoyhtiö Kinosto ja ohjaaja Taru Mäkelä. Hanke ei saanut kuitenkaan Suomen elokuvasäätiöltä tukea ja se ei tule toteutumaan.
Elokuvan tunnuskappale on Erika Vikmanin esittämä ”Kateus”, joka julkaistiin 9. syyskuuta 2022. Samana päivänä siitä julkaistiin myös musiikkivideo.
Kikka! sai ensi-iltansa 12. lokakuuta 2022.
Elokuva palkittiin 2023 kahdella Jussi-palkinnolla: Sara Melleri sai parhaan pääosan Jussin ja Tiina Kaukanen palkittiin parhaasta pukusuunnittelusta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sara Melleri  | … |  Kikka   |
|  Elena Leeve  | … |  Paula   |
|  Jakob Öhrman  | … |  Henkka   |
|  Aku Hirviniemi  | … |  Ile Vainio   |
|  Martti Suosalo  | … |  Junnu Vainio   |
|  Kai Vaine  | … |  Asko   |
|  Samuli Niittymäki  | … |  Vesa   |
|  Tuomo Prättälä  | … |  Veikko Samuli   |
|  Sanna-Kaisa Palo  | … |  Riitta   |
|  Rea Mauranen  | … |  mummi   |
|  Ville Tiihonen  | … |  Sepi   |
Arvosteluja

Marko Kilpilampi, Kulttuuritähdet
Ismo Puljujärvi, Iltalehti
Jasmin Vainio, Katso
Jussi Huhtala, Episodi
Kalle Kinnunen, Suomen Kuvalehti
Mari Koppinen, Helsingin Sanomat
Päivi Valotie, Turun Sanomat
Krister Uggeldahl, Hufvudstadsbladet
Aiheesta muualla

Kikka! Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kikka! Elonet.
Valmet PIK-23 Towmaster

OH-TOW Pariisissa.
Valmet PIK-23 Towmaster eli Suhinu (Superhinauskone) on suomalainen kaksipaikkainen purjelentokoneiden hinauslentokone, joka on täysin komposiittirakenteinen. Sen ensilento tehtiin 22. maaliskuuta 1982.
TKK ja PIK päätyivät 1960- ja 1970-luvuilla siihen, että lentokoneiden tulisi jatkossa olla komposiittirakenteisia. PIK-20-purjelentokone oli osa tätä kehitystä. PIK-23:n suunnittelu alkoi yrityksestä jatkokehittää 1970-luvun alussa käyttöön tullutta PIK-19 Muhinua (Muovihinauskone), mutta lopulta päädyttiin kehittämään uusi kone alusta alkaen. Valmet Lentokoneteollisuus osallistui hankkeeseen päästääkseen perehtymään lujitemuovirakenteisiin. Koneesta toivottiin saatavan myyntikelpoinen tuote pienellä rahalla, ja Valmet markkinoi konetta intensiivisesti 1980-luvun alussa. Tilauksia ei saatu, koska hinauskonemarkkina oli saturoitunut. Pohdittiin voisiko konetta myydä harrasterakentajille rakennussarjoina, mutta tämäkään ei toteutunut.
Vain kaksi prototyyppiä valmistettiin, toinen tehtiin Valmetilla ja toinen TKK:lla. Mikko Järvi lensi OH-TOW:lla ensi kerran 22.3.1982. Kone on edelleen PIK:n käytössä, ja hinaa kesäisin purjekoneita Räyskälässä. Toinen kone, OH-TUG, lensi vuonna 1983. Se tuhoutui lento-onnettomuudessa Kiikalassa kesällä 1991, jolloin ohjaaja kuoli. Kone kuitenkin rakennettiin uudestaan vuoteen 1995 mennessä ja lentää Etelä-Pohjanmaalla.
Tekniset tiedot (PIK-23)

miehistö 2
pituus 7,2
kärkiväli 10 m
korkeus 2,9 m
siipipinta-ala 14 m²
siipiprofiili NACA 632415 (modifioitu)
tyhjäpaino 590 kg
MTOW 870 kg
voimalaite Avco Lycoming O-360-A4M, 134 kW (180 hv)
suurin nopeus 250 km/h
matkalentonopeus 220 km/h
sakkausnopeus 78 km/h
suurin sallittu nopeus 281 km/h
lentomatka 1250 km
lentoaika 6 h 30 min (55% teholla)
lakikorkeus 3650 m
nousunopeus 5,8 m/s eli 1142 ft/min
Send In the Clowns

Send In the Clowns on yhdysvaltalaisen Stephen Sondheimin säveltämä ja sanoittama laulu musikaalista A Little Night Music vuodelta 1973. Laulusta on tullut Sondheimin tunnetuin sävellys, jonka ovat levyttäneet kymmenet kansainväliset artistit, muun muassa Frank Sinatra (1973), Judy Collins (1975, sai vuoden parhaan laulun Grammy-palkinnon), Bing Crosby (1975) ja Barbra Streisand (1985), jota varten Sondheim kirjoitti lauluun lisäsäkeistön. Laulusta on tullut myös jazzstandardi, jonka ovat levyttäneet muun muassa Benny Goodman, Count Basie ja Sarah Vaughan.
Syntyhistoria

Sondheimin musikaali A Little Night Music perustuu Ingmar Bergmanin elokuvaan Kesäyön hymyilyä vuodelta 1955. Laulu ”Send In the Clowns” syntyi vasta musikaalin kantaesityksen harjoitusvaiheessa, kun Sondheim ja ohjaaja Hal Prince tunsivat, että toiseen näytökseen tarvitaan dramaturgian takia yksi laulu lisää. Sondheim kirjoitti laulun samana iltana ja toi sen harjoituksiin seuraavana päivänä. Laulussa henkilöhahmo Desirée (esittäjänä Glynis Johns, joka palkittiin roolistaan Tonylla) pahoittelee nolona juuri tekemäänsä avioliittoehdotusta lakimies Fredrikille, jonka kosinnan on vuosia sitten itse torjunut. Sävelmä kerrataan lopun kohtauksessa, jossa Fredrikin nuori vaimo karkaa tämän pojan mukaan ja Desirée saa kuin saakin Fredrikin.
Viisi vuotta Broadway-ensi-iltaa myöhemmin Hal Prince ohjasi musikaalin näyttämöversion myös elokuvaksi nimeltä Pieni yösoitto (A Little Night Music, 1977). Siinä laulun esittää Desiréen roolia näyttelevä Elizabeth Taylor.
Nimen merkitys

Desirée on tarinassa ammatiltaan näyttelijä ja käyttää teatterialan sanontoja. Englannin kielen send in the clowns! (vap. suom. klovnit lavalle!) on sirkuksessa käytetty toimintatapa: kun jokin menee pieleen ja esitys keskeytyy, klovnit komennetaan äkkiä areenalle viihdyttämään yleisöä ja siirtämään sen huomio pois tapahtuneesta. Sanonta on jäänyt elämään sosiaalisissa tilanteissa, joissa pitää äkkiä unohtaa äskeinen epäonnistuminen ja mennä eteenpäin. Suunnilleen samaa tarkoittava sanonta on show must go on, ”esityksen täytyy jatkua”.
Suomenkieliset versiot

Laulusta on tehty ainakin kolme suomennosta. Vexi Salmen suomennoksen ”Näytelmä” on levyttänyt Carola vuonna 1980, ja Esko Elstelän suomennoksen ”Klovnit jo tuo” Jarmo Alonen vuonna 1990.
Juice Leskinen suomensi koko musikaalin, ja sitä on esitetty Turun kaupunginteatterissa vuonna 2011 nimellä Kesäyön hymyilyä ja Tampereen Työväen Teatterissa vuonna 2015 nimellä Desirée – Pieni yösoitto. Leskisen suomennoksessa ”Send In the Clowns” on saanut nimen ”Niin hupaisaa”.
Aiheesta muualla

”Send in the Clowns”, Suuri toivelaulukirja 16, s. 82.  Fazer Musiikki, Suuri suomalainen kirjakerho, 2001.