stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kupariasetaatti
Valmistus ja käyttö

Kupariasetaattia voidaan valmistaa liuottamalla emäksistä kuparisuolaa kuten kuparihydroksidia tai kuparikarbonaattia etikkahappoon. Toinen valmistustapa on kuparisulfaatin vesiliuoksen ja kalsium- tai lyijyasetaatin välinen reaktio, jonka tuotteena muodostuva niukkaliukoinen kalsium- tai lyijysulfaatti voidaan suodattaa, ja kupariasetaatti jää liuokseen. Näin muodostuu kupariasetaatin monohydraattia, josta kidevesi voidaan poistaa kuumentamalla 90 °C:n lämpötilaan.
Kupariasetaattia voidaan käyttää värjäämään tekstiilejä sekä ainesosana painomusteissa ja värikopiokoneissa. Emäksiset kupariasetaatit, jotka tunnetaan espanjanvihreän nimellä ovat kupariasetaatin sekä kuparihydroksidin tai -oksidin seoksia. Kupariasetaattia voidaan myös käyttää puunsuoja-aineena homeita vastaan ja maataloudessa fungisidinä. Sitä käytetään myös päällystettäessä metalleja elektrolyyttisesti kuparilla. Orgaanisen kemian synteeseissä kupariasetaattia käytetään katalyyttinä muun muassa polymeroinneissa, syklopropyyliryhmien muodostamisissa ja Lewis-happokatalyyttinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kupariasetaatti Wikimedia Commonsissa
Kurumbat

Kurumbat ovat etninen ryhmä Burkina Fasossa. He ovat yksi niniseiksi kutsutuista maan alkuperäiskansoista. Mosit kutsuvat heitä nimellä fulse ja dogonit nimellä tellem.
Kurumboilla oli aikoinaan Louroum-niminen valtio, jonka mosit valloittivat. Heidän asuinalueellaan sijaitsevat kivirakennelmat ovat herättäneet paljon kiinnostusta. Nykyään kurumbat asuvat Aribindan, Liptakon, Djilgodjin ja Yatengan seuduilla. He harjoittavat etupäässä maanviljelyä.
Kurun vaakuna

Kurun vaakuna (1956–2008)
Kurun vaakuna oli Kurun kunnan tunnus ja puhuva vaakuna; kuru tarkoittaa syvää rotkoa.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen kumokärki.” Vaakunan on suunnitellut Kimmo Kara, ja Kurun kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 2. maaliskuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 8. kesäkuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Kuru yhdistyi Ylöjärven kaupunkiin.
Kuruş

Uuden turkin liiran kolikot: 1, 5, 10, 50 kuruş ja 1 liira.
Kuruş on rahayksikkö. Vuoden 2005 alusta käyttöön otettu Uusi Turkin liira jaetaan sataan kuruşiin.
Kuruş otettiin käyttöön Osmanien valtakunnassa 1688. Se painettiin alun perin suurena hopeakolikkona ja se oli ensisijainen rahayksikkö, joka vastasi arvoltaan Ranskan écua. 1700-luvulla ja 1800-luvun alussa arvonlasku vei niiden arvon, jonka jälkeen liikkeellä oli miljardi kolme grammaa painavia kuruşta.
1800-luvun alussa liikkeellä oli 1 akçen, 1, 5, 10 ja 20 paran sekä 1, 2 ja 2½ kuruşin kolikot. Näiden lisäksi oli myös erikseen painon ja lyöntierän mukaan määritellyt kultarahat zeri mahbub ja altin.
Vuonna 1844 osmanit ottivat käyttöön Turkin liiran, joka jaettiin sataan kuruşiin tai 40 paraan. 1970-luvun loppuun mennessä kuruş oli käytännössä kadonnut liikenteestä inflaation vuoksi. Vuoden 2005 rahauudistuksen myötä kuruş palautettiin käyttöön uuden liiran sadasosana.
Euroopan kielissä kuruşia on nimitetty usein piasteriksi.
Maanhankintalaki

Karjalaisen Alpo Rautian perhe työssä ”kylmällä” tilallaan.
Maanhankintalaki oli Suomessa vuonna 1945 säädetty laki, jonka perusteella muodostettiin niin sanottuja maanhankintatiloja eli asutustiloja rintamamiehille, kaatuneiden omaisille ja luovutettujen alueiden siirtoväelle. Maanhankintalain avulla toteutettu maaomistuksen uusjako on Suomen historian suurin maareformi.
Poliittinen käsittely

Poliittisesti maanhankintalaki ei kielipolitiikkaa lukuun ottamatta aiheuttanut erityisen suuria intohimoja. Laki haluttiin tuoda kuitenkin eduskuntaan ennen vuoden 1945 vaaleja, sillä vaalienjälkeisiä puoluesuhteita oli vaikea arvioida. Laki valmisteltiin kiireessä, ja se mahdollisti runsaasti tarveharkintaista viranomaisvaltaa. Myöhemmin 1940-luvulla lakia täydennettiin useita kertoja.
Vaikka maan laajamittainen, heikosti korvattu pakkolunastus loukkasikin monia Maalaisliiton kannattajia, laki läpäisi eduskunnan melko helposti. Koska laki sisälsi poikkeuksia perustuslain turvaamasta omaisuuden suojasta, se oli säädettävä perustuslain säätämisjärjestyksessä poikkeuslakina.
Poliittinen käsittely > Kielipoliittinen näkökulma

Maanhankintalakiin liittyi kielipoliittinen ulottuvuus. Osa ruotsinkielisistä kunnista katsoi, että heidän alueelleen suunniteltu siirtoväen määrä oli kohtuuttoman suuri ja kysymys oli kuntien tietoisesta suomalaistamisyrityksestä. Suomenkielisten keskuudessa näiden kuntien asennetta pidettiin vastuunpakoiluna. Sodan ajaksi piiloon jäänyt kieliriita uhkasi puhjeta jälleen. Ruotsinkieliset kunnat, jotka eivät halunneet alueelleen evakkoja, tarjoutuivat sen sijaan ostamaan maata suomenkielisiltä alueilta ja luovuttamaan sen siirtoväen asuttamiseen.
Pääministeri J. K. Paasikivi suostui tähän ja lisäsi asetukseen  kielipykälän, jonka mukaan suomenkielistä väkeä ei saanut sijoittaa ruotsinkielisiin tai kaksikielisiin kuntiin siten, että ruotsinkielinen kunta olisi muuttunut kaksikieliseksi tai kaksikielinen suomenkieliseksi.
Maan jako

Maan saantiin oikeutettujen määrä nousi huomattavan suureksi. Lain mukaan maata voitiin antaa siirtoväestön lisäksi rintamamiehille ja kaatuneiden rintamamiesten omaisille, mutta myös niille jotka asutustoiminnan johdosta menettivät elinkeinonsa. Maata voitiin jakaa myös elinkelvottoman pienille tiloille.
Veikko Vennamon johtama maatalousministeriön asutusasiainosasto (ASO) määritti pitäjät, joihin  maanviljelijäväestön tulisi siirtyä tarkoitusta varten perustettaville uusille tiloille. Kaupunkeihin ja niiden lähistölle perustettiin rakennustontteja ja ”asuntotiloja” ilman viljelyalaa. Näin saivat alkunsa ne pientaloalueet, joille seuraavina vuosina rakennettiin runsaasti rintamamiestaloja.
Suomeen perustettiin 147 paikallista maanlunastuslautakuntaa, jotka toimivat tuomareina maanjakoasioita ratkaistaessa. Ennen maanlunastuslautakuntaa asia käsiteltiin kunnan asukkaanottolautakunnassa. Päätöksiä seuraamaan perustettiin kahdeksan tarkastajan tointa. Valtakunnan tasolla toimintaa ohjasi maalautakunta, jonka puheenjohtajana toimi Veikko Vennamo.
Maan jako > Jakoperusteet

Luovutettavasta maa-alasta 55 prosenttia saatiin yksityisiltä mailta, loput 45 prosenttia valtion mailta. Noin 16 000:lle maata luovuttamaan joutuneelle maanomistajille laki oli varsin ankara. Ainoastaan keskikokoa pienemmät tilat vapautettiin lohkomiselta. Luovutettavan osan suuruus kasvoi tilakoon mukaan: 25 hehtaarin tilasta luovutettiin 10 prosenttia, 100 hehtaarin tiloilla 45 prosenttia ja 800 hehtaarin suurtiloilla 80 prosenttia. Maan lunastaminen oli mahdollista välttää raivaamalla puolitoista kertaa lunastusaluetta suurempi ala Maatalousministeriön osoittamasta paikasta.
Maan jako > Asutustoiminta

Kaiken kaikkiaan uutta maata haki 250 000 ihmistä, joista 50 000 oli siirtoväkeä. 1950-luvun loppupuolelle tultaessa lain nojalla oli perustettu 100 000 tilaa ja rakennettu 75 000 asuinrakennusta. Tärkeimpänä nähtiin asutustoiminta, edellytykset kannattavalle maataloudelle jäivät tiloilla usein heikoiksi. Valtaosa pientiloista perustettiinkin Pohjois- ja Itä-Suomeen, jossa tarvittiin työvoimaa puunhankintaan.
Lain seuraukset

Lain tuloksena suomenkielisiltä alueilta hävisivät lähes kaikki kartanoiden suurtilat. Vielä suurempi muutos oli maatalousväestön rakennemuutos: ennen sotia maaseudulla oli ollut noin 200 000–250 000 mäkitupalaista, maatalouden kausityöläistä. Tämä väestönosa sai nyt maata ja muuttui pienviljelijöiksi. Samalla tavalla integroitiin sodasta veteraanina tai pakolaisena palaava työväestö muuhun yhteiskuntaan. Vuoden 1945 vaaleissa odottamattoman suuren kannatuksen saanut SKDL huomasi lain vaikutukset vasta vuoden 1947 aikana, jolloin se lyhyen aikaa ajoi eteenpäin vielä perusteellisempaa maareformia.
Lain seuraukset > Maanhankintalain vaikutus maatilarakenteeseen

Suomesta tuli maanhankintalain seurauksena pientilavaltainen maa, sillä maanhankintalailla perustetut tilat olivat pienehköjä. Viljelystilojen (noin 30 000 tilaa) peltoala oli 6–15 hehtaaria ja asuntoviljelystilojen (noin 15 000 tilaa) peltoala oli 2–6 hehtaaria.  Tilat eivät erityisesti Pohjois-Suomessa olleet missään vaiheessa täysin kannattavia, vaan niiden asukkaiden oli hankittava sivutuloja muun muassa metsätöistä.
Lain seuraukset > Perustettujen tilojen kohtalo

Kaupungistuminen ja maa- ja metsätalouden rakennemuutos teki lopulta 1960-luvulla useat tilat elinkelvottomiksi. Suurten ikäluokkien kasvaessa aikuisikään moottorisahan ja traktorin laajamittainen käyttöönotto vähensivät maa- ja metsätalouden työvoimantarvetta samalla, kun maaseudun väestö kasvoi nopeasti. Samalla koulujärjestelmän voimakas laajeneminen toi opisto- ja korkeakouluasteen sivistyksen nuorten ulottuville entistä laajemmassa mitassa. Vaikka tilojen alkuperäiset omistajat jäivät yleensä kotiin, seuraava sukupolvi muutti työn perässä kaupunkeihin ja Ruotsiin. Suomesta tuli 1970-luvun puoleenväliin mennessä länsimainen teollisuusyhteiskunta.
Aiheesta muualla

Pertti Toukkari: Eemil Luukka (1892–1970) – Muistoja ja muistiinpanoja karjalaispoliitikon elämästä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuri (1920)

| Kuri / 栗 |
| --- | --- |
 Kuri

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastoarsenaali
Kölinlasku:  5. joulukuuta 1919
Laskettu vesille:  19. maaliskuuta 1920
Palveluskäyttöön:  30. huhtikuuta 1920
Poistui palveluskäytöstä:  25. lokakuuta 1945
Loppuvaihe:  uponnut osuttuaan miinaan 8. lokakuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  864 t (normaali) 1 036 t (kuormattu)
Pituus:  85,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,9 m
Syväys:  2,4 m
Koneteho:  21 500 ihp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  148
Aseistus
Aseistus:  3 × 120 mm/45 type 3 -tykkiä 4 × 533 mm torpedoputkea
Kuri (jap. 栗) oli keisarillisen Japanin laivaston Momi-luokan hävittäjä, joka oli palveluksessa toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Kuren laivastontelakalta. Sen köli laskettiin 5. joulukuuta 1919 ja alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1920. Alus otettiin palvelukseen kuukautta myöhemmin 30. huhtikuuta.
Palvelus

Tyynenmeren sodan alkaessa alus kuului Kiinan aluelaivaston Shanghain alueen tukikohtajoukkoihin yhdessä sisaralustensa  Hasun ja Tsugan kanssa. Aluksen tehtävänä oli suojata meriliikennettä ja yhteyksiä Kiinan rannikolla ja Jangtsella, minkä sen matala syväys mahdollisti. Kuri avusti joukkojen laivauksissa Filippiineille sekä Manilan ja Corregidorin saarrossa. Sodan alun tapahtumien jälkeen alus sisaraluksineen partioi vuoden 1943 Shanghain edustalla sekä suojasi saattueita Shanghain ja Makon välillä.
Vuonna 1944 alusten toiminta-alue laajeni käsittämään Formosan ja Filippiinit. Alus suojasi Hasun kanssa saattueita Etelä-Kiinan merellä, kunnes etenevät liittoutuneiden joukot pakottivat luopumaan saattuereiteistä. Alukset vetäytyivät 25. kesäkuuta Tsingtaoon suojaamaan Pohjois-Kiinan rannikon liikennettä. Sotatoimien päätyttyä alus antautui liittoutuneille. Se osui miinaan 8. lokakuuta 1945 lähellä Pusania Korean rannikolla. Alus romutettiin vuonna 1946.
Kustavin vaakuna

Kustavin vaakuna
Kustavin vaakuna on Kustavin kunnan tunnus. Sen aaltokoroinen palkki viittaa kunnan pääsaaret toisistaan erottavaan salmeen, Ströömiin, ja ankkurit merenkulkuun yleensäkin.
Vaakunan selitys kuuluu ”punaisessa kentässä aaltokoroinen hopeapalkki, jonka saatteena molemmin puolin paaluittain kulta-ankkuri.” Vaakunan ovat suunnitelleet Arvo Viljanti, A. Lukala ja Ahti Hammar, ja Kustavin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 8. toukokuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 17. heinäkuuta samana vuonna.
Juri Kutjenko

Juri Kutjenko (8. kesäkuuta 1932 Luhansk – 13. joulukuuta 2003) oli neuvostoliittolainen kymmenottelija.
Kutjenko sijoittui kahdesti arvokisojen kymmenottelussa neljänneksi: Bernin EM-kilpailuissa 1954 hänen tuloksensa oli 6097 pistettä ja Rooman 1960 olympialaisissa 7567 pistettä. Hän vei Euroopan ennätyksen maanmieheltään Vasili Kuznetsovilta tekemällä Kiovassa 5.–6. syyskuuta 1961 pisteet 8361. Osalajeittain Kutjenkon ennätyksen tulossarja oli: 100 metrin juoksussa 10,7, pituushypyssä 701, kuulantyönnössä 15,04, korkeushypyssä 180, 400 metrin juoksussa 50,3, 110 metrin aitajuoksussa 15,2, kiekonheitossa 47,18, seiväshypyssä 430, keihäänheitossa 72,79 ja 1 500 metrin juoksussa 4.34,3.
Kutalanjoki

| Kutalanjoki |
| --- | --- |
 Kutalanjoki Katisissa.
Alkulähde:  Katumajärvi
Laskupaikka:  Vanajavesi
Maat:  Suomi
Pituus:  noin 1,6 km
Alkulähteen korkeus:  81,0 m
Valuma-alue:  51,07 km²
Kutalanjoki on Hämeenlinnassa virtaava joki, joka yhdistää Katumajärven Vanajaveteen. Jokea pidetään tärkeänä pienvesistönä. Se on luonnontilassa ja kesäisin sen rannoilla kasvavat risukot antavat suojaa useille pesiville linnuille.
Katumajärven rannassa kulkee polku pitkospuineen ja Kutalan joen ylittää järven puolella pieni silta. Reitille pääsee Idänpään uimarannalta.
Kutalanjoen kulkua on muutettu moneen otteeseen historian aikana. Alun perin joki on virrannut alaosaltaan kaksihaaraisena, mutta nykyään sen alajuoksu on yksihaarainen ja suoraksi kaivettu. Kutalanjoki on 1,7 kilometriä pitkä ja pudotuskorkeutta tällä matkalla on noin 1,6 metriä. Nimestään huolimatta se voidaan laskea vesistötyypiltään puroksi. Leveyttä sillä on keskimäärin 3 metriä ja laskennallinen keskivirtaama on 0,5 kuutiota sekunnissa. Vedenlaatu joessa on pääosan vuodesta vähintään tyydyttävää.
Kutalanjoen kunnostustarpeita selvitettiin alkukesästä vuonna 2013 maastokatselmuksin, joiden perusteella alueelle laadittiin Mikko Tiaisen opinnäytteenä kunnostussuunnitelma. Kesällä 2015 Vanajavesikeskus teetti Kutalanjokeen elinympäristökunnostuksen ja kahteen paikkaan rakennettiin uudet suvannot parantamaan kalojen elinolosuhteita. Samalla tehtiin onkipaikka Kutalan päiväkodin lähelle.
Kuopion rautatieasema

Kuopion rautatieasema (lyh. Kuo) on rautatieliikennepaikka Kuopion keskustan pohjoislaidassa, noin 400 metrin päässä Kuopion torilta osoitteessa Asemakatu 1. Sen pohjoispuolella sijaitsee linja-autoasema. Aseman etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 464,6 ratakilometriä. Etelään päin mentäessä seuraava henkilöliikennepaikka on Suonenjoki ja pohjoisessa Siilinjärvi. Asemalla on kolme laituriraidetta. Matkustajajunat käyttävät pääosin raiteita 1 ja 3.
Asemarakennus on valmistunut vuonna 1934, ja sen ovat suunnitelleet Jarl Ungern ja Thure Hellström. Edellinen asema oli nykyistä idempänä, lähellä ratapihaa.
Historiaa

Kuopion asema oli alkuaikoinaan Savon radan pohjoinen pääteasema. Ensimmäinen juna saapui kaupunkiin 2. heinäkuuta 1888, ja viralliset avajaiset pidettiin 1. lokakuuta 1889. Kuopioon rakennettiin II luokan asemarakennus, ja asema-alueelta rakennettiin satamarata Maljalahteen Kallaveden rantaan. Rataa ja asema-aluetta rakennettaessa niiden alle jäi useita Kuopion vuoden 1860 asemakaavaan piirrettyjä asuintontteja, mikä esti kaupungin laajenemisen pohjoisen suuntaan yli puolen vuosisadan ajan. Asema-alueelle rakennettiin myös kaksipaikkainen veturitalli, jota laajennettiin lopulta 15-paikkaiseksi. Veturitalliin on rakennettu myös kaksi kahdeksankulmaista vesitornia. Kuopioon sijoitettiin lisäksi veturikonepaja, joka oli toiminnassa vuoteen 2002 saakka. Ratapihan länsipuolelta rakennettiin pistoraide Haapaniemeen, jonne sijoittuivat 1910- ja 1920-luvuilla rullatehdas, saha, mylly ja öljysäiliötä.
Savon rataa jatkettiin Kuopiosta pohjoiseen 1900-luvun vaihteessa, ja Kuopion ja Iisalmen välinen rataosa avattiin väliaikaiselle liikenteelle vuonna 1901. Kuopion alkuperäinen rautatieasema sijaitsi hankalassa paikassa, sillä kaupunkiin saapunut matkustaja joutui kulkemaan yli puoli kilometriä ratavallin pohjoispuolella ennen keskustaan johtanutta alikäytävää. Kuopion asema-alueen uudistaminen aloitettiin 1920-luvulla, mihin liittyi muun muassa matkustaja-aseman siirtäminen noin 900 metriä lännemmäksi ja radan eteläpuolelle. Vuonna 1926 puhkaistiin Puijonkadun alikulku ja vanha Maaherrankadun alikulku uusittiin vuonna 1930. Uuden asemarakennuksen valmistuttua vanha asema jäi tavaraliikenteen käyttöön.
Kuopion aseman itäpuolelta rakennettiin kolmen kilometrin pituinen sivuraide Kelloniemeen vuonna 1967. Henkilöaseman alikulkukäytävää jatkettiin 1980-luvulla radan pohjoispuolelle, jolloin saatiin suora yhteys rautatieasemalta linja-autoasemalle. Kuopion asemarakennus siirtyi VR-Yhtymälle vuonna 1995. Museovirasto on luokitellut nykyisen henkilöaseman ja vanhan aseman alueet valtakunnallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi.
Tulevaisuus

Kuopion rautatieaseman ympäristö muuttuu huomattavasti 2010-luvun lopussa, ja alati kasvaville matkustajamäärille suunnatut palvelut paranevat uuden matkakeskuksen myötä. Matkakeskuksen, Kuopion Portin rakentaminen aloitettiin vuonna 2018. Pahasti ikääntyneiden ja nykyiseen liikenteeseen nähden alimitoitettujen tavararatapihan sekä matkustajalaiturialueen uudistamiseen myönnettiin 30 miljoonan euron rahoitus vuonna 2020, ja saneeraus on alkanut vuonna 2022. Ongelmallisena pidetty ratapiha on maakuntahallituksen yksi suurimmista kehityskohteista.
Tulevaisuus > Matkakeskus

Kuopion uusi matkakeskus (Kuopion Portti) on niin sanottu hybridikohde, mikä käsittää matkakeskustoimintojen lisäksi muun muassa liike-, toimisto- ja hoivakotitiloja sekä asuinhuoneistoja. Kyseessä on 47 000 kerros­neliömetrin laajuinen kolmen eri vaiheen rakennushanke, mikä muodostuu kolmesta tornitalosta ja näihin liittyvistä jalka-osista, sekä pysäköintihallista. A-vaiheen tornitalon korkeus on 16 kerrosta, B-vaiheen tornitalon korkeus on 17 kerrosta, ja keväällä 2022 valmistuneen C-vaiheen tornitalon korkeus on 15 kerrosta. Juna- ja linja-automatkustajia varten matkakeskuksessa on  aulatila, minne sijoittuu muun muassa kahvila, ravintola, päivittäistavarakauppa sekä odotustiloja. Aulasta on yhteys rautatieasemalle tunnelin kautta. Hybridikohteen lämmitys ja viilennys tapahtuu maalämmöllä ja -viilennyksellä. Matkahuollon toiminta on siirtynyt matkakeskukseen, ja entisen linja-autoaseman odotustilojen käyttö loppui talvella 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuopion rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Matkakeskus linja-autoaseman puolelta kesäkuussa 2020.
Polykarp Kusch

| Polykarp Kusch |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. tammikuuta 1911 Blankenburg, Saksa
Kuollut: 20. maaliskuuta 1993 (82 vuotta) Dallas, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Case Western Reserve University Illinoisin yliopisto, Urbana-Champaign
Väitöstyön ohjaaja:  Francis Wheeler Loomis
Instituutti:  Columbian yliopisto Texasin yliopisto
Oppilaat:  Gordon Gould
Tutkimusalue:  Fysiikka
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1955)
Polykarp Kusch (26. tammikuuta 1911 – 20. maaliskuuta 1993) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen fyysikko. Hän toimi professorina Columbian yliopistossa vuodesta 1946. Kusch vuonna 1955 yhdessä Willis Eugene Lambin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon elektronin magneettisen momentin määrityksestä, ja sen havaitsemisesta silloista teoreettista arvoa suuremmaksi, mikä johti kvanttisähködynamiikan kehitykseen.
Kusch syntyi Saksassa vuonna 1911 mutta asui Yhdysvalloissa vuodesta 1912 alkaen ja sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden. Hän aloitti kemianopiskelijana mutta vaihtoi pian fysiikkaan, suoritti alemman kokeakoulututkinnon Ohiossa ja jatkoi opintojaan Illinoisin yliopistossa Urbana-Champaignissa, missä hän väitteli tohtoriksi vuonna 1936.
Kurnusimput

| Kurnusimput |
| --- | --- |
 Piikkikurnusimppu (Trigla lyra)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Heimo::  Kurnusimput Triglidae  Risso, 1826
Suvut
 Aspitrigla  Bellator  Chelidonichthys  Eutrigla  Lepidotrigla  Parapterygotrigla  Prionotus  Pterygotrigla  Trigla  Trigloporus 
Katso myös
   Kurnusimput Wikispeciesissä   Kurnusimput Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurnusimput (Triglidae) on simppukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.
Lajit ja anatomia

Kurnusimppujen heimoon kuuluu 10 sukua ja noin 105 lajia. Varhaisimmat heimon lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Ruumiinrakenteeltaan heimon kalat ovat suuripäisiä ja pitkänomaisia. Suurimmat lajit voivat saavuttaa noin metrin pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat jyrkkä otsaprofiili, luulevyjen suojaama pää, kaksi selkäevää, kookkaat vatsaevät ja rintaevät ja rintaevien kolme alinta ruotoa ovat pidentyneet. Kurnusimppulajit pystyvät tuottamaan kurnuttavia ääniä. Väriltään heimon kalat ovat usein punaisia, hopeanharmaita, ruskehtavia tai mustia. Selkäevässä on usein tumma täplä.
Levinneisyys ja elintavat

Kurnusimppulajeja tavataan lämpimistä ja lauhkeista vesistä Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät lähellä muta- tai hiekkapohjaa tai koralliriutoilla tyypillisesti alle 200 metrin syvyydessä.
Suurikokoiset heimon lajit ovat hyviä ruokakaloja.
Aulay Macaulay (klaanipäällikkö)

Aulay Macaulay (k. 1767) oli skotlantilaisen MacAulayn klaanin viimeinen päällikkö. Hänen sukunsa oli ajautunut taloudellisiin vaikeuksiin, ja hän joutui vähitellen myymään kaiken omaisuutensa. Aulay Macaulaylla ei ollut lapsia, ja hän jäi sukunsa viimeiseksi päälliköksi.
Kuskohygriini

| Kuskohygriini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,3-bis(1-metyylipyrrolidin-2-yyli)propan-2-oni
CAS-numero:  454-14-8
PubChem CID:  1201543
SMILES:  CN1CCCC1CC(=O)CC2CCCN2C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C13H24N2O
Moolimassa:  224,342 g/mol
Kiehumispiste:  152 °C
Tiheys:  0,9782 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Kuskohygriini (C13H24N2O) on pyrrolidiinirakenteen sisältävä alkaloidi. Sitä esiintyy erityisesti Erythroxylum cocan ja muiden kokapensaiden lehdissä ja monissa Solanales-lahkon kasveissa, kuten belladonnassa (Atropa belladonna) ja hulluruoholajin Datura discolor juurissa. Kuskohygriini on öljymäinen vesiliukoinen neste.
Monien muiden pyrrolidiinialkaloidien tavoin kasvit syntetisoivat sitä lähtien ornitiiniaminohaposta, josta muodostuu putreskiinia ja edelleen N-metyyli-Δ1-pyrroliumkationi. Tämä kationi kondensoituu Mannich-reaktiolla toisen N-metyyli-Δ1-pyrroliumkationin ja asetoetikkahapon tai asetyylikoentsyymi-A:n kanssa muodostaen kuskohygriiniä. Kuskohygriinin rakenne sisältää kaksi kiraliakeskusta. Luonnossa se on optiivisesti inaktiivisena meso-kuskohygriininä. Puhtaat (+)- ja (-)-kuskohygriinit rasemisoituvat liuoksessa hygriinin tavoin hyvin nopeasti.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Cuscohygrine (englanniksi)
ChemBlink: Cuscohygrine (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo kuskohygriinia sisältävistä kasveista (englanniksi)
Kurikka-lehti

| Kurikka-lehti |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Kurikka-lehti Oy
ISSN:  (painettu)1795-9756 (verkkolehti) ISSN 1795-9748 (painettu)1795-9756 (verkkolehti)
Levikki:  5 096
Perustettu:  1928
Päätoimittaja:  Johannes Ujainen
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Kurikka
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Aiheesta muualla
www.kurikka-lehti.fi
Kurikka-lehti on Kurikassa kerran viikossa, keskiviikkoisin ilmestyvä puolueeton sanomalehti. Lehti on perustettu vuonna 1928. Lehden toimitusjohtajana ja päätoimittajana toimii Johannes Ujainen. Kurikka-lehti on Uutismedian liiton jäsen. Lehden painatus tapahtuu Botnia Printin painossa Kokkolassa.
Lehden jakelun Kurikassa hoiti aiemmin Kurikan Ryhti ja Kurikan ulkopuolella Suomen Posti. Nykyään jakelusta vastaa Posti.
Kurikka-lehden toimitus Kurikan keskustassa.