stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomenruotsalainen kansanmusiikki
Vokaalinen kansanmusiikki – kansanlaulu > Snapsi- ja maljalaulut

Maljalauluja on laulettu ja lauletaan juhlissa, joissa on tarkoitus kohottaa maljoja. Vanhimmat maljalaulut ovat keskiajalta. 1800-luvulla kehitettiin snapsilaulu, ja sitä lauletaan vielä nykyisinkin juhlissa ja skoolatessa. Nykyisin snapsilaulujen katsotaan kuuluvan ns. pöytälauluihin, ja niitä lauletaan koko ruotsinkielisessä Suomessa. Niitä lauletaan useimmiten tutuilla sävelmillä, ja sanoista muodostuu riimillisiä säkeistöjä.
Suomessa järjestetään myös erilaisia ruotsinkielisiä snapsilaulukilpailuja, joihin yleisö voi lähettää ehdotuksia. Finlands svenska folkmusikinstitut on ollut mukana järjestämässä ensimmäistä snapsilaulujen sepittämisen maailmanmestaruuskilpailua. Sen jälkeen syntyi oma organisaatio FiRA Finlands svenska rimakademin, joka on hoitanut siitä lähtien kilpailun järjestelyt.
Vokaalinen kansanmusiikki – kansanlaulu > Sotilaslaulut

Suomen armeijassa on laulettu ruotsinkielisiä sotilaslauluja sekä sotavuosina rintamalla että varusmiespalveluksen aikana Uudenmaan prikaatissa Dragsvikissa. Lauluja on kirjoitettu ylös sotilasvihkoon tai albumiin erilaisten muistojen, riimien, runojen ja piirrosten lisäksi. 1930–1960-luvuilla oli tavallinen ilmiö, että palvelustaan suorittavat keräsivät lauluja vihkoon ja myivät ne sitten eteenpäin Dragsvikin sotilaskotiin.
Kansanmusiikin soittimet > Viulu

Ruotsinkielisen Suomen tunnetuin ja käytetyin kansanmusiikin soitin on ollut viulu, jota alettiin soittaa 1700-luvulla. Soitin levisi luultavasti 1600-luvulla Saksan ja Englannin kautta Pohjoismaihin. Viulua käytettiin etenkin pelimannimusiikissa, mutta soitinta alettiin käyttää myös tanssimusiikin soittamiseen 1700-luvulla. Suomessa viulu on ollut käytössä erityisesti länsirannikolla. Nykyisin viulu on edelleen käytetyin soitin ruotsinkielisen Suomen pelimannimusiikissa.
Kansanmusiikin soittimet > Avainviulu

Ennen kuin viulu levisi laajemmalle Suomessa, maaseudun pelimannimusiikin soittamiseen käytettiin avainviulua. Ahvenanmaalta on arkistotietoja, jotka kertovat avainviulun käytöstä Suomessa 1600-luvulla. Modernissa muodossaan viulusta tuli 1700-luvulla tärkein soitin Suomessa, kuten Ruotsissakin, ja se sai pitää asemansa sen jälkeenkin.
Kansanmusiikin soittimet > Virsikantele

1800-luvun alussa alettiin soittaa virsikanteletta. Soitin on sukua sitralle. Siinä on pitkä laatikon muotoinen kaikukoppa, jossa on otelauta ja yksi ainoa kieli, jota soitetaan jousella. Nuottien sijaan käytetään numeronuotteja.
Soitinta käytetään suomenruotsalaisten parissa edelleen pienimuotoisesti. Esimerkiksi Raippaluodossa on ollut soitinrakentaja, joka on tehnyt virsikanteleita.
Kansanmusiikin soittimet > Sarvet ja trumpettisoittimet

Nykyisten trumpettien edeltäjä on niin sanottu tuohitorvi (jota kutsutaan myös tuohitrumpetiksi), jota käytettiin etenkin karjan kutsumiseen ja villieläinten pelottamiseksi, mutta sitä voitiin käyttää myös merillä. Se saattoi olla 2–4 metriä pitkä. Sitä soitettiin luonnonsävelasteikolla. Suomessa on ollut tuohitorvesta käyriä malleja, jotka muistuttavat enemmän trumpetin muotoa.
Suomalaiset sarvisoittimet valmistettiin aluksi lehmän- tai häränsarvista. 1500-luvulla niitä alettiin tehdä vuohensarvista. Sarvitorvien valmistus levisi länsirannikolta itään vasta 1800-luvulla.
Kansanmusiikin soittimet > Huilu

Eläinten sarvista, luista, tuohesta ja pajusta tehdyt huilut ja pillit kuuluvat vanhimpiin tuntemiimme kansanmusiikkisoittimiin. Myöhemmin tuli spelpipa, puuhuilu, joka on ns. tulppakanavahuilu[JP7] , jossa on kapea ilmakanava ja kahdeksan sormireikää. Se muistuttaa ulkonäöltään sopraanonokkahuilua. Suomessa tulppakanavahuilut levisivät lännestä ja myöhemmin myös sisämaahan. Sormiaukollisia huiluja alettiin käyttää Suomen länsirannikolla 1600-luvulla.
Kansanmusiikin soittimet > Klarinetti

Klarinetilla on ollut tärkeä asema ruotsinkielisen Suomen vanhemmassa pelimannimusiikissa. Soitin näyttää tulleen Suomeen sotilasmusiikin välityksellä luultavasti 1700-luvun lopussa, kun soitin yleistyi Ruotsissa. Klarinettia alettiin käyttää instrumentaalisessa kansanmusiikissa 1800-luvun alkupuolen aikana. Klarinetti levisi varsinkin kansan soittimena Pohjanmaalla, mutta sen kukoistuskausi ei ollut sielläkään pitkä.
Kansanmusiikin soittimet > Harmonikka

1800-luvun lopulla haitari eli harmonikka levisi kansansoittimena yhä laajemmalle sekä Suomessa että Ruotsissa. Suomeen harmonikka tuli etenkin idästä, muun muassa Pietarin kautta. Yksinkertaista, varhaista harmonikkaa pidettiin rajoitetun tonaalisuutensa takia uhkana vanhalle kansanmusiikille, ja soitinta vastaan syntyi liikehdintää. Sen jälkeen soitin on kehittynyt yksirivisestä kaksi- ja useampiriviseksi harmonikaksi. Kaksirivinen harmonikka syntyi 1800-luvun lopulla, ja vuosisadan vaihteen jälkeen oli myös useampirivisiä harmonikkoja. Suomessa harmonikat ovat erilaisia kuin esimerkiksi Ruotsissa ja Venäjällä. Suomalaisessa harmonikassa apurivit ovat eri tavalla kuin ruotsalaisessa ja venäläisissä harmonikoissa. Sen vuoksi sormiotteet eroavat eri maiden välillä.
Super Bowl LX

Super Bowl LX on tuleva amerikkalaisen jalkapallon National Football Leaguen mestaruusottelu kaudella 2025. Ottelu pelataan 8. helmikuuta 2026 Levi’s Stadiumilla Kalifornian Santa Clarassa. Kyseessä on kolmas San Franciscon lahden ympäristössä ja toinen Levi’s Stadiumilla järjestettävä Super Bowl. Edellinen areenalla pelattu Super Bowl oli vuoden 2016 Super Bowl 50. Ottelu on tarkoitus televisioida valtakunnallisesti NBC:n toimesta.
Elina Korhonen

Niina Elina Korhonen (s. 3. lokakuuta 1981 Ilomantsi) on suomalainen näyttelijä. Hän näyttelee Oulun kaupunginteatterissa, jossa debytoi vuonna 2011 Viulunsoittaja katolla -musikaalissa.
Vuosina 2009–2011 Korhonen oli kiinnitettynä Jyväskylän kaupunginteatterissa ja näytteli muun muassa My Fair Lady -musikaalissa (Eliza Doolittle) ja Yötarinoissa.
Korhonen valmistui keväällä 2009 teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyönlaitokselta (Näty). Hän oli myös kilpailemassa vuoden 1992 Tenavatähti-laulukilpailussa Kake Randelinin kappaleella Kun eletään, ei pelätä. Kappale löytyy Tenavatähti 1992 -kokoelmalevyltä.
Korhosella on yksi tytär.lähde?
Näytelmiä

Iwona, Burgundin prinsessa (päärooli) (käs. Witold Gombrowicz) (2005)
Niskavuoren nuori emäntä (Kustaava) (käs. Hella Wuolijoki) (2009)
Ulvova mylläri (käs. Arto Paasilinna) (2009)
Reviisori (käs. Nikolai Gogol) (2009)
Tulikoe (käs. Arthur Miller) (2010)
My Fair Lady (Eliza Doolittle) (käs. Alan Jay Lerner) (2010)
Vaavin salattu elämä (käs. Ulf Nilsson) (2010)
Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset (Heinähattu) (käs. Sinikka ja Tiina Nopola) (2010)
Yötarinoita (käs. Anneli Karppinen) (2011)
Tättähäärän päiväkirjasta (ideointi: Elina Korhonen ja Raisa Vattulainen) (2011)
Rikos ja rangaistus (2011)
Kätilö (päärooli) (2012)
Kilpakosijat (2012)
Saranat ja sardiinit (2013)
Kielletyt muistot (2013)
Housut pois (samannimiseen elokuvaan perustuva musikaali) (2013)
Mielensäpahoittajan miniä (miniän rooli) (2014)
Amadeus (2014)
Sänky (2015)
Viimeinen valssi (2015)
Taivaslaulu (2015)
Sara Wacklinin Oulu palaa (Greta-Stina) (2019)
Vihainen leski (2019)
Isä
Billy Elliot (2022)
Ei kertonut katuvansa (2023)
Post-kabaree (2023)
Varjoja paratiisissa (2024)
Ainoa kotini (2024)
Kinky Boots (Nicola) (2025)
Filmografia

Levoton rauha (tv-elokuva, 2009) – Elina
Naisia kaupungilla (televisiosarja, 2010) – Noora
Maailma on valmis (televisiosarja, 2012) – lastentarhanopettaja
Kansan mies (televisiosarja, 2013) – Sanna Kurikka
Kaiken se kestää (elokuva, 2017) - Liisa
Diva of Finland (elokuva, 2019) - Diva of Finland -kisan tuomari
Aiheesta muualla

Elina Korhonen Elonetissä.
Elina Korhonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Elina Korhosen profiili (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Näyttelijäliitto.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Ak Bars Kazan

| Ak Bars Kazan |
| --- | --- |

Perustettu:  1956
Kaupunki:   Kazan, Tatarstan
Kotiareena:  TatNeft Arena
– kapasiteetti:  10 000
Sarja:  KHL
Konferenssi:  Itäinen
Divisioona:  Harlamov
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Marat Valiullin
Päävalmentaja:   Anvar Gatijatulin
Kapteeni:   Dmitrij Jaškin
Yhteistyöseurat:  Bars Kazan (VHL) Neftjanik Almetjevsk (VHL) Irbis Kazan (MHL)
Saavutukset KHL:ssä
Gagarin Cupit:  3 (2009, 2010, 2018)
Konferenssin mestaruudet:  4 (2010, 2015, 2018, 2023)
Divisioonan mestaruudet:  8 (2009, 2011, 2013, 2015, 2018, 2020, 2021, 2023)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ak Bars juhlii historian ensimmäistä KHL-mestaruutta keväällä 2009.
Grigori Shafigulin
Grigori Panin
TatNeft Arena
Ak Bars Kazan (ven. Ак Барс Казань) on venäläinen KHL-sarjassa pelaava jääkiekkoseura Tatarstanin pääkaupungista Kazanista. Joukkue pelasi aiemmin Venäjän jääkiekon superliigassa ja siirtyi KHL:ään vuonna 2008. Joukkue pelaa KHL:n Harlamov-divisioonassa. Aq Bars on tataarinkielinen lumileopardia tarkoittava sana.
Ak Bars Kazan voitti Gagarin Cupin KHL:n kahtena ensimmäisenä sarjakautena 2008–2009 ja 2009–2010. Kolmannen mestaruutensa se voitti kaudella 2017–2018.
Historiaa ja saavutuksia

Seura on perustettu vuonna 1956 aluksi nimellä Mašstroi, mutta alettuaan pelata valtakunnallisia sarjoja sen nimeksi tuli SK Uritskogo, jota se käytti 1958–1990. Vuosina 1990–1995 nimenä oli Itil Volga-joen mukaan, minkä jälkeen nimeksi on sovittu Ak Bars. Venäjän Federaation mestaruus, niin sanottu alempien sarjojen Venäjän mestaruus joukkueella on vuosilta 1962 ja 1976.
Joukkue pelaa kotiottelunsa TatNeft Arenalla, Kazanin kaupungissa. Bars on voittanut superliigan kaksi kertaa (1998 ja 2006). Kazanista tuli KHL:n ensimmäinen mestarijoukkue vuonna 2009 sen kukistettua finaalissa Lokomotiv Jaroslavlin. Joukkue on voittanut myös European Champions Cupin vuonna 2007, loppuottelussa vastustajana oli suomalainen HPK, jonka Ak Bars voitti puhtaasti 6–0. Hopeaa Ak Bars on saavuttanut Superliigassa vuosina 2000, 2002 sekä 2007.
Kazanissa pelasi aikoinaan neljä suomalaista. Keskushyökkääjä Niko Kapanen siirtyi kesäkuussa 2008 NHL:stä Phoenix Coyoteista Kazaniin. Kesäkuussa 2009 JYPin entinen keskushyökkääjä Jarkko Immonen teki kaksivuotisen sopimuksen seuran kanssa.. Marraskuussa 2009 SM-liigan sen hetken paras maalivahti, Petri Vehanen, siirtyi sarjaa johtavasta Rauman Lukosta Kazaniin. Lukon ja Kazanin välisessä vaihtokaupassa Kazanin alkukauden maalivahti Mikael Tellqvist siirrettiin raumalaisten kokoonpanoon. Hyökkääjä Antti Miettinen siirtyi Kazaniin kesällä 2011 NHL:n Minnesota Wildista.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 35 |  | Amir Miftahov | L | 2025 | Kazan, Venäjä |  |
| 82 |  | Timur Biljalov | L | 2026 | Kazan, Venäjä |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 2 |  | Daniil Žuravljov | L | 2025 | Nižni Novgorod, Venäjä |  |
| 8 |  | Artemi Knjazev | L | 2026 | Kazan, Venäjä |  |
| 33 |  | Albert Jarullin (A) | R | 2027 | Kazan, Venäjä |  |
| 49 |  | Nikita Jevsejev | L | 2025 | Almetjevsk, Venäjä |  |
| 53 |  | Aleksei Martšenko | R | 2025 | Moskova, Venäjä |  |
| 58 |  | Mitchell Miller | R | 2026 | Sylvania, Ohio, Yhdysvallat |  |
| 61 |  | Stepan Falkovski | L | 2026 | Minsk, Valko-Venäjä |  |
| 65 |  | Konstantin Lutševnikov | L | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjä |  |
| 96 |  | Nikita Ljamkin | L | 2026 | Barnaul, Venäjä |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 7 |  | Nic Petan | L | KH / VLH | 2025 | Delta, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 9 |  | Timofei Žulin | R | VLH | 2025 | Pavlovo, Venäjä |
| 13 |  | Radel Zamaltdinov | L | H | 2025 | Kazan, Venäjä |
| 17 |  | Aleksandr Barabanov (A) | L | LH | 2026 | Pietari, Venäjä |
| 19 |  | Eric O’Dell | R | KH | 2025 | Ottawa, Ontario, Kanada |
| 21 |  | Semjon Košelev | L | LH | 2026 | Öskemen, Kazakstan |
| 23 |  | Dmitrij Jaškin (C) | L | LH | 2026 | Omsk, Venäjä |
| 24 |  | Ilja Safonov | L | KH | 2025 | Murmansk, Venäjä |
| 51 |  | Kirill Krutov | L | VLH | 2026 | Ramenskoje, Venäjä |
| 59 |  | Semjon Terehov | L | OLH | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjä |
| 71 |  | Aleksei Pustozjorov | L | LH | 2025 | Tšebarkul, Venäjä |
| 86 |  | Nikita Diniak | R | VLH | 2026 | Pietari, Venäjä |
| 92 |  | Dmitri Katelevski | L | KH | 2026 | Orenburg, Venäjä |
| 93 |  | Jegor Korškov | L | LH | 2026 | Novosibirsk, Venäjä |
| 94 |  | Kirill Semjonov (A) | L | KH | 2027 | Omsk, Venäjä |
| 95 |  | Artjom Galimov | L | VLH / KH | 2025 | Samara, Venäjä |
| 97 |  | Jegor Babenko | L | OLH | 2025 | Tjumen, Venäjä |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Anvar Gatijatulin
Apuvalmentaja: Denis Jatšmenjov
Apuvalmentaja: Aleksandr Makritski
Apuvalmentaja: Aleksei Tertišni
Maalivahtivalmentaja: Georgi Gelašvili
Videovalmentaja: Artjom Gordejev
Videovalmentaja: Kirill Gornov
Fysiikkavalmentaja: Brandon Bovee
Huoltopäällikkö: Rašit Šarafutdinov
Presidentti: Nail Maganov
Toimitusjohtaja: Marat Valiullin
Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Stanislav Vaskevitš
Joukkueenjohtaja: Renat Galiullin
Lähde: EliteProspects
Joukkueen päävalmentajat

Anatoli Muravjev (1956–65 ja 1966–68)
Ismail Milušev (1965–66 ja 1968–71)
Jevgeni Jegorov (1971–1975)
Vladimir Andrejev (1975–78)
Vladimir Vasiljev (1978–82)
Oleg Goljamin (1982–84)
Gennadi Tsigurov (1984–87)
Vitali Stain (1987–88)
Vsevolod Jelfimov (1988–91 ja 1994–95)
Juri Otšnev (1991–92)
Vladimir Gusev (1992)
Viktor Kuznetsov (1992–94)
Juri Moisejev (1995–99 ja 2001–02)
Vladimir Krikunov (1999–2001)
Vladimir Pljuštšev (2002–03)
Vladimír Vůjtek (2003–2004)
Zinetula Biljaletdinov (alkaen 2005)
Kazanissa pelanneet suomalaiset

Mika Noronen 2006–2008
Jukka Hentunen 2007–2009
Hannes Hyvönen 2009–2010
Niko Kapanen 2008–2013
Fredrik Norrena 2008–2009
Janne Pesonen 2009–2011 2012-2013
Jarkko Immonen 2009–2013
Petri Vehanen 2009–2012
Antti Miettinen 2011–2011
Kuuluisia pelaajia

Dany Heatley
Vincent Lecavalier
Brad Richards
Ilja Kovaltšuk
Pavel Datsjuk
Nikolai Habibulin
Aleksei Kovaljov
Aleksei Morozov
Niko Kapanen
Michael Nylander
Jiří Hudler
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Eurohockey.net
Eliteprospects
Vihellys

Vihellystekniikoita
Vihellys tai viheltäminen on äänen muodostamista hengittämällä ilmaa sisään tai puhaltamalla ilmaa ulos suusta. Ilmaa muokataan kielellä, huulilla, hampailla tai sormilla, jotta saadaan aikaan turbulenssi. Suu muodostaa äänelle kaikukammion. Viheltämiseksi kutsutaan myös sellaista apuvälinein tehtyä äänen tuottamista, jossa ääni muodostuu samalla periaatteella, esimerkiksi pilliin puhaltaminen tai höyrypillin vihellys. Myös jotkut eläimet voivat viheltää ja voimakasta tuulta voidaan kuvata viheltäväksi.
Viheltäminen musiikissa

Viheltämistä voidaan käyttää musiikin tuottamiseen. Tunnettu levyttävä viheltäjä oli esimerkiksi Roger Whittaker. Suomalaisista muusikoista viheltämisestä ovat tunnettuja Kai Lind sekä etenkin Erkki Junkkarinen esimerkiksi Olavi Virran rumbakappaleessa ”Sydänsuruja” (1960) ja Junkkarisen omassa levytyksessä ”Kappale kauneinta Suomea” (1977). Myöhempiä vihellystä sisältäviä suomalaiskappaleita ovat muun muassa Pate Mustajärven soolotuotannon hitti ”Jukeboxin luona” ja Stigin ”Viheltelen”.
Kansainvälisesti vihellyksestä tunnettuja kappaleita ovat muun muassa elokuvan Kwai-joen silta (1952) tunnussävelmänä tunnettu marssilaulu ”Colonel Bogey March”, Pat Boonen ”Love Letters in the Sand” (1957), Toots Thielemansin ”Bluesette” (1962), Ennio Morriconen säveltämä ja Alessandro Alessandronin viheltämä tunnusmelodia elokuvasta Hyvät, pahat ja rumat (1966), Otis Reddingin ”(Sittin’ On) The Dock of the Bay” (1968), Jan Lindbladin ”Shenandoah” (1977) ja Bobby McFerrinin ”Don't Worry, Be Happy” (1988). Suomalaisen kokkiohjelman Patakakkosen tunnussävelmä oli Roger Whittakerin viheltämä ”Finnish Whistler”. Alivaltiosihteeri-radio-ohjelman viikkovisan tunnus- ja taustamusiikkina soi Whittakerin ”Swaggy (Whistling Swagman)”. Kuuluisien pop- ja rockyhtyeiden biiseissä vihellystä kuullaan muun muassa Scorpionsin kappaleessa ”Wind of Change” ja Guns N' Rosesin vuonna 1988 julkaistun GN’R Lies -albumin kappaleissa ”Patience” ja ”One in a Million” ja yhtyeen Use Your Illusion II -albumin avaavassa kappaleessa ”Civil War”, The Lovin’ Spoonfulin kappaleessa ”Daydream”, Kentin kappaleessa ”Dom Andra” ja Roxetten kappaleessa Joyride.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Yodeling Whistler
Von Miller

| Von Miller |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1989 (ikä 35) Dallas, TX
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  191 cm
Paino:  108 kg
Pelipaikka:  Ulompi tukimies
Seura
Pelinumero:  40
Seura:  Buffalo Bills
Sarja:  NFL
Pelaajaura
Aik. seurat:  Denver Broncos
NFL-varaus:  2. varaus, 2011 Denver Broncos
Pääsarjaura:  2011–
Von Miller (s. 26. maaliskuuta 1989 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan ulompi tukimies. Hän pelaa NFL-liigan Buffalo Billsissä.
NFL-ura

Denver Broncos varasi Texas A&M Universityn joukkueessa yliopistojalkapalloa pelanneen Millerin vuoden 2011 NFL:n varaustilaisuudessa, koko tilaisuuden toisena pelaajana. Läpimurtonsa liigan eliittiin hän teki heti tulokaskaudellaan, ja tuli valituksi kauden parhaaksi puolustavaksi tulokkaaksi.
Toisella kaudellaan Miller voi saavuttaa Michael Strahanin ennätyksen yhden kauden säkityksissä, joskin myös Aldon Smith ja J. J. Watt ovat lähellä kyseisen ennätyksen rikkomista. Viidennellä kaudellaan Miller voitti Denver Broncosin kanssa Super Bowlin. Miller palkittiin loppuottelun arvokkaimpana pelaajana.
Liisa Häikiö

Liisa Häikiö on suomalainen tutkija ja sosiaalipolitiikan professori Tampereen yliopistossa. Hänen tutkimusalueitaan ovat esimerkiksi kaupunkitutkimus, kestävä hyvinvointi ja kansalaisten osallisuus. Häikiö toimii Tampereen yliopiston konsistorin varapuheenjohtajana vuosina 2022–2025.
Häikiö on asetettu talouspolitiikan arviointineuvoston jäseneksi toimikaudelle 1.4.2023–31.3.2027.
Julian Edelman

| Julian Edelman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1986 Redwood City, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  178 cm
Paino:  91 kg
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Pelinumero:  11
Pelaajaura
Seurat:  New England Patriots
NFL-varaus:  232. varaus, 2009 New England Patriots
Pääsarjaura:  2009–2020
Aiheesta muualla
julianedelman.com
Julian Francis Edelman (s. 22. toukokuuta 1986 Redwood City, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Edelman pelasi ammattilaisena NFL-liigan New England Patriotsissa kausina 2009–2020. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä.
Edelman pystyi pelaamaan laitahyökkääjän pelipaikan lisäksi myös kulmapuolustajana. Lisäksi hänet tunnettiin aloitus- ja lentopotkujen palautuksistaan, joista jälkimmäisessä hänellä on nimissään Patriotsin historian ennätykset pisimmän lentopotkun palautuksen tehneenä sekä eniten palautuksissa pisteitä tehneenä pelaajana.
Edelman on hyvä ystävä Patriotsin pelinrakentajan Tom Bradyn kanssa.
NFL-ura

New England Patriots varasi Edelmanin vuoden 2009 varaustilaisuudessa seitsemännellä kierroksella, koko varaustilaisuuden 232. pelaajana. Saman vuoden heinäkuussa Edelman ja Patriots solmivat neljän vuoden sopimuksen.
Ensimmäisinä vuosinaan Patriotsissa Edelmania käytettiin lähinnä aloitus- ja lentopotkujen palauttajana. Vuoden 2012 kaudella hän alkoi kuitenkin saada yhä enemmän jalansijaa myös laitahyökkääjänä. Onnistunut kausi johti myös jatkosopimuksen solmimiseen. Kausi 2013 oli Edelmanin lopullinen läpimurto ja tähänastisen uran tilastollisesti paras, Edelmanin pelaten kaikissa 16 pelissä, kirjaten 105 syötön vastaanottoa ja 1056 vastaanottojaardia .
Edelman oli tärkeä osa joukkuettaan Patriotsin voittaessa Super Bowlin kaudella 2014. Edelman on saanut maineen luotettavana pelaajana pudotuspeleissä. Hän oli olennaisessa roolissa Patriotsin uusiessa mestaruutensa vuosina 2017 ja 2019. Vuoden 2019 Super Bowlissa Edelman valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Edelman lopetti pelaajauransa kauden 2020 jälkeen.
Itämeren merellisen ympäristön suojelukomissio

Kartassa sopimuksen allekirjoittajavaltiot.
Itämeren merellisen ympäristön suojelukomissio eli Helsingin komissio tai HELCOM (engl. Helsinki Commission) on Helsingin sopimuksen (engl. Helsinki Convention) allekirjoittajavaltioiden perustama hallitusten välinen organisaatio, joka toimii alueellisen ympäristöpoliittisen päätöksenteon foorumina Itämeren suojelussa.
HELCOMin jäseninä ovat kaikki Itämeren rannikkovaltiot – Latvia, Liettua, Puola, Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska, Venäjä ja Viro sekä Euroopan unioni. Komissio kokoontuu vuosittain ja ministerikokouksia järjestetään yleensä kolmen vuoden välein.
Helsingin sopimus allekirjoitettiin alun perin vuonna 1974 ja päivitettiin vuonna 1992. Sopimus velvoittaa jäsenvaltioita vähentämään Itämeren kuormittumista maalta, mereltä ja ilmasta, suojelemaan meriluontoa sekä edistämään meren luonnonvarojen kestävää käyttöä. Sopimuksen nykyinen versio tuli voimaan vuonna 2000.
HELCOMin päätehtäviin kuuluu muun muassa ympäristön tilan seuranta, suojelutoimien kehittäminen, meriympäristön saastumisen vähentäminen ja kestävän merenkulun edistäminen. Sen suositukset ja päätökset tukevat kansainvälisiä ympäristötavoitteita, kuten YK:n kestävän kehityksen tavoitteita (Agenda 2030) ja biodiversiteettisopimuksia.
HELCOMin työtä ja kokouksia koordinoi HELCOMin sihteeristö, joka sijaitsee Helsingissä.
Aiheesta muualla

Helsingin komission verkkosivut (englanniksi)
Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelua koskeva yleissopimus
Veikkausliigan kuukauden pelaaja

| Veikkausliigan kuukauden pelaaja |
| --- | --- |
Palkitaan:  Myönnetään Veikkausliigan kuukauden parhaalle pelaajalle.
Palkinnon antaja:  Veikkausliiga
Maa:  Suomi
Virallinen internet-sivu
Veikkausliigan kuukauden pelaaja on Suomen jalkapallon pääsarjan Veikkausliigassa kuukausittain jaettava palkinto. Kuukauden pelaajan palkinto myönnetään kuukauden parhaalle pelaajalle. Palkinnon myöntää Veikkausliiga.
Itämeren suojelun toimintaohjelma

Itämeren suojelun toimintaohjelma on HELCOM:in ohjelma, joka hyväksyttiin vuonna 2007. Ohjelman tavoite oli Itämeren hyvä ekologinen tila vuoteen 2021 mennessä. Toimintaohjelma asetti Itämeren rannikon valtioille alustavat enimmäismäärät typen ja fosforin päästöille. Suomen tavoitteeksi asetettiin Suomenlahteen tulevan typpikuormituksen vähentäminen 1 200 tonnilla ja fosforikuormituksen vähentäminen 150 tonnilla vuoteen 2021 mennessä sekä Saaristomeren ravinnekuormituksen vähentäminen niin, että meren tilasta tulee hyvä.
Tavoitetta ei saavutettu määräaikaan mennessä. Toimintaohjelma päivitettiin vuonna 2021. Ohjelmaa koordinoivan HELCOMin toiminta on keskeytynyt Venäjän aloitettua hyökkäyksen Ukrainaan helmikuussa 2022.
Aiheesta muualla

Baltic Sea Action Plan HELCOM. Viitattu 7.5.2019. (englanniksi)
HELCOMin Itämeren suojelun toimenpideohjeman BSAP:n toimeenpano Suomessa – Tilannekatsaus 17.5.2010 (PDF) 17.5.2010. Ympäristöministeriö. Arkistoitu 9.5.2016. Viitattu 7.5.2019.