stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vesilahden seurakunta

| Vesilahden seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Tampereen hiippakunta
Rovastikunta:  Kangasalan rovastikunta
Pääkirkko:  Vesilahden kirkko
Jäsenmäärä:  3 236 (2022)
– Osuus asukkaista:  71,8 %
Kirkollisvero:  1,65 %
Kirkkoherra:  Harri Henttinen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vesilahden seurakunta on seurakunta Pirkanmaalla, Vesilahden kunnassa. Seurakunta kuuluu Tampereen hiippakunnassa Kangasalan rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimii Harri Henttinen. Seurakunnassa oli 3 453 jäsentä vuonna 2017. Kirkkoonkuulumisprosentti oli 77,4 %.
Vesilahti on keskiajalla kuulunut Pirkkalan seurakuntaan, mutta se on mainittu itsenäisenä seurakuntana jo vuonna 1346. Siitä ovat myöhemmin eronneet Lempäälän ja Tottijärven seurakunnat.
Pamaus-Seura

Pamaus-Seuran klubitalo Viipurissa. Arkkitehti Anders Sandellin suunnittelema rakennus valmistui vuonna 1871. Seura osti rakennuksen klubitalokseen vuonna 1917. Arkkitehti Juhani Vikstedt muokkasi rakennuksen seuran käyttötarpeisiin.
Pamaus-Seura, viralliselta nimeltään Teollisuuden- ja liikkeenharjoittajain Seura Pamaus, on viipurilaistaustainen suomalainen talousseura, joka edistää elinvoimaista elinkeinoelämää.
Historia

Viipurin asema koheni kotimaisen ja kansainvälisen kaupankäynnin keskuudessa 1850-luvun jälkeen. Kaupungin talouskasvu oli huomattavaa. Ruotsinkielinen Handelsgillet i Wiborg oli perustettu vuonna 1887, jonka takia syntyi tarve perustaa suomenkielinen talousseura.
Pamaus-Seura perustettiin 13.1.1891 Suomen suuriruhtinaskuntaan kuuluneessa Viipurissa. Seura perustettiin suomenmielisten ja viipurilaisten liikemiesten toimesta edistämään käsityöläisten ja liikkeenharjoittajien etuja, koska tieteellis-tekninen kehitys, teolliset vallankumoukset ja parantuneet kansainväliset yhteydet olivat muuttaneet viipurilaisten elinoloja. Helsingin ja Pietarin välisen radan ja Saimaan kanavan avautuminen vauhdittivat Viipurin talouskasvua. Vuonna 1875 Viipurin kaupan arvo oli korkeampi kuin Helsingin. Viipurin kaupankäynnin arvo oli 60 miljoonaa markkaa, kun koko maan kokonaisarvo oli 240 miljoonaa markkaa.
Seuran nimi viittaa Viipurin pamaukseen. Viipurin pamaus on näkyvillä seuran tunnuksessa.
Perustamiskokouksessa oli paikalla kolmisenkymmentä perustajajäsentä. Vuorineuvos Karl Alfred Paloheimo ja kulttuurivaikuttaja Johan Henrik Erkko olivat seuran perustajajäseniä. Viipuri oli seuran perustamisvuonna yksi Suomen suurimmista kauppa- ja teollisuuskaupungeista. Seura tuki yleistä äänivelvollisuutta vuonna 1896. Seura edisti Viipurin kaupungin elinvoimaisuutta, sekä karjalaista teollisuutta, kaupankäyntiä ja muuta liike-elämää. Seuran ensimmäisinä puheenjohtajina toimivat kultaseppa William Porthan, tukkukauppias Jaakko Häkli, kauppaneuvos Juho Lallukka ja mesenaatti William Otsakorpi. Kirjailija Matti Kurikka valittiin ensimmäisen johtokunnan jäseneksi.
Klubitalo Viipurissa

Seura toimi Sellgrenin talossa, joka sijaitsi Salakkalahdenkadun ja Fredrikinkadun kulmassa. Fredrikinkatu tunnettiin myöhemmin Tawastiankatuna. Seura päätti ostaa oman klubitalon vuonna 1916 ja seura muutti uuteen klubitaloon kesäkuussa 1917. Rakennuksen oli suunnittellut arkkitehti Anders Sandell vuonna 1871. Uusi klubitalo sijaitsi osoitteessa Kurjenkatu 3 (ent. Pajakatu). Arkkitehti Juhani Vikstedin muutokset valmistuivat vuonna 1919. Klubitalo oli näyttävä ja koristeellinen yksikerroksinen puutalo. Uuden klubitalon avajaisia vietettiin vuonna 1921. Klubitalolla pidettiin esitelmiä, jotka koskettivat kaupankäyntiä ja teollisuutta.
Seuran sisälle perustettiin puhuja- ja lauluseurat. Seuran mieskuoroa johti musiikinopettaja Emil Sivori. Kanttori Oskari Tilli johti kuoroa Sivorin jälkeen.
Seura oli yhteistoiminnassa Viipurin Suomalaisen Klubin kanssa. Pamaus-Seuran ja Suomalaisen Klubin jäsenet olivat usein samoja henkilöitä.
Kauppaneuvos Lallukan testamentti määräsi summia seuran rakennusrahastoa ja kauppamuseohanketta varten.
Seura ryhtyi suunnittelemaan uutta klubirakennusta vuonna 1925. Arkkitehti Väinö Keinänen laati uuden rakennuksen piirrustukset. Hankkeen kustannukset nousivat liikaa, jonka takia hanke jäi pöydälle. Seura tyytyi remontoimaan ja kunnostamaan Pajakadun klubitaloa.
Seura neuvotteli Pohjoismaiden Yhdyspankin kanssa Kauppatorin laidalla ja Pyöreän tornin vieressä olleen pankkihuoneiston ostamisesta uutta klubirakennusta varten vuonna 1938. Arkkitehti Keinänen laati uudet suunnitelmat pankkihuoneiston muuttamiseksi klubikäyttöön. Seura toimi Yhdyspankin rakennuksen kolmannessa ja neljännessä kerroksessa jatkosodan aikana, joka oli säilynyt koskemattomana talvi- ja jatkosodan tapahtumien keskellä. Klubitoiminta päättyi rakennuksessa toisen maailmansodan tapahtumien takia, jonka seurauksena Suomi menetti Viipurin ja Karjalan.
Lahjoitusrahasto

Seuran lahjoitusrahasto perustettiin vuonna 1912. Rahaston alkupääoman lahjoitti liikemies, mesenaatti, kauppaneuvos Juho Lallukka. Rahasto jakoi stipendejä nuorille, jotka saivat mahdollisuuden suorittaa opintomatkoja ulkomaille. Opintomatkat keskittyivät kaupankäynnin ja teollisuuden ympärille. Kauppaneuvos Feodor Sergejeff ja William Otsakorpi lahjoittivat huomattavia summia rahastolle.
Taidekokoelma

Seura hankki mittavan taidekokoelman vuosina 1901–1941. Seuran taidekokoelmissa olivat liikemies Juho Lallukan, mesenaatti William Otsakorven, konsuli M. A. Wilskan, kultaseppä Wilhelm Porthanin ja kaupunginjohtaja Arno Tuurnan muotokuvat. Lallukan muotokuvan maalasi Eero Järnefelt, Otsakorven Eero Snellman, Wilskan Emil Rautala, Porthanin Kalle Kuutola ja Tuurnan Eva Cederström. Seuran kokoelmissa oli Pekka Halosen, Elias Muukan ja Cederströmin maalauksia. Vain pieni osa taidekokoelmasta tuhoutui toisen maailmansodan aikana. Taidekokoelma evakuoitiin Helsinkiin. Pamaus-Seuran taidekokoelma on nykyään Lappeenrannan taidemuseon suojissa.
Ensimmäiset puheenjohtajat

Kultaseppä Wilhelm Porthan (1891-1899)
Tukkukauppias, mesenaatti Jaakko Häkli (1899–1902)
Kauppaneuvos, mesenaatti Juho Lallukka (1902–1913)
Konsuli, mesenaatti William Otsakorpi (1913–1927)
Kauppaneuvos Evert Viktor Sellgren 1919
Toimitusjohtaja H. K. Paavilainen (1927–1928)
Konsuli Walde Sario (1928–1930)
Kauppaneuvos M. A. Wilska (1931–1947)
Nykyaika

Vuonna 2024 seurassa oli yli 700 jäsentä. Seura järjestää puhujatilaisuuksia. Seuran tilaisuuksissa ovat pitäneet esitelmiä ministerit, kansanedustajat, korkea-arvoiset virkamiehet ja upseerit, suurlähettiläät, tutkijat, kirjailijat ja yritysjohtajat.
Ålands statistik- och utredningsbyrå

| Ålands statistik- och utredningsbyrå |
| --- | --- |
Perustaja:  Ahvenanmaan maakunnan hallitus
Tyyppi:  viranomainen
Toimiala:  tilastotiede
Toiminta-alue:  Ahvenanmaa
Viralliset kielet:  ruotsi
Aiheesta muualla
asub.ax
Ålands statistik- och utredningsbyrå, lyhyemmin ÅSUB, on ahvenanmaalainen riippumaton instituutti, jonka päätehtäviä ovat toimia Ahvenanmaan virallisena tilastoviranomaisena sekä harjoittaa tutkimus- ja selvitystoimintaa.
ÅSUB tuottaa virallista tilastotietoa päätöksenteon, keskustelun ja tutkimuksen tueksi monilla eri aloilla. Tutkimus- ja selvitystoiminnan keskiössä on yhteiskuntataloudellinen alue, mutta toiminta kattaa myös monia muita yhteiskunnallisesti merkittäviä kysymyksiä.
Tehtävät

ÅSUB tuottaa virallista tilastotietoa päätöksenteon, keskustelun ja tutkimuksen tueksi useilla eri aloilla. Tämä tarkoittaa, että ÅSUB kehittää, laatii ja levittää tilastoja, koordinoi tilastotuotantoa Ahvenanmaalla sekä toimittaa tilastotietoja kansainvälisille järjestöille. Tilastoille asetetaan vaatimukseksi riippumattomuus, relevanssi, vertailukelpoisuus, hyvä laatu ja tieteellinen perustelu sekä tietojen antajien oikeuksien ja luottamuksellisuuden kunnioittaminen. Helppokäyttöiset tilastot ovat jokaisen demokratian tärkeä rakennuspalikka. ÅSUB toteuttaa myös erilaisia tilastollisia käsittelyjä, analyyseja ja ennusteita tilaajien toimeksiannosta. Lisäksi ÅSUB osallistuu pohjoismaiseen ja kansainväliseen tilastoyhteistyöhön.
Kirjallisuusvuosi 1969

Kirjallisuusvuosi 1969 käsittelee vuoden 1969 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Helsingin hiippakunnan tuomiokapitulille tehtiin kantelu pastori Terho Pursiaista vastaan hänen Uusin testamentti -kirjasensa vuoksi. Kirjasen väitettiin yllyttävän ihmisiä lainvastaiseen väkivaltaiseen toimintaan.
Yhdysvaltojen homot, lesbot ja transihmiset nousivat vastustamaan Stonewallin mellakoissa heitä vainoavaa järjestelmää. Mellakat toimivat ratkaisevana tapahtumana joka käynnisti sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjen oikeuksia puolustavan liikkeen.
Julkaisuja

Esa Anttala – Viimeinen partio Kannaksella
Jorge Luis Borges – Kuvitteellisten olentojen kirja
Charles Bukowski – Notes of a Dirty Old Man (suom. Vanhan likaisen miehen juttuja, 2002)
Mihail Bulgakov – Saatana saapuu Moskovaan (ven. Мастер и Маргарита, Master i Margarita, suom. 1969)
Eric Carle – Pikku toukka paksulainen
Henri Charrière – Vanki nimeltä Papillon (suom. 1970)
Philip K. Dick – Ubik
Dario Fo – Mysterio Buffo
Michel Foucault – L’archéologie du savoir (suom. Tiedon arkeologia, 2005)
John Fowles – The French Lieutenant’s Woman (suom. Ranskalaisen luutnantin nainen, 1973; elokuva Ranskalaisen luutnantin nainen, 1981)
Veikko Haakana – Kivinen biisoni (Valtion kirjallisuuspalkinto 1970)
Jarkko Laine – Niin kulki Kolumbus
Ursula K. Le Guin – Pimeyden vasen käsi
Michael Moorcock – Katso ihmistä!
Tauno Palo – Käsi sydämellä
Terho Pursiainen – Uusin testamentti
Mario Puzo – Kummisetä
Philip Roth – Portnoyn tauti
Pentti Saarikoski – Katselen Stalinin pään yli ulos
Albert Speer – Erinnerungen
Tzvetan Todorov – Grammaire du Décaméron (kirjallisuustiedettä)
Jack Vance – Emphyrio
Kurt Vonnegut – Teurastamo 5 (engl. Slaughterhouse Five, or the Children’s Crusade, suomennos 1970)
Palkintoja

John Brunner
Juhani Peltonen
Juhani Jaskari
Samuel Beckett
Per Olov Enquist
N. Scott Momaday
Jean Gerson

Jean Gerson
Jean Charlier de Gerson (1363–1429), oli ranskalainen teologi. Hän oli kotoisin Gersonista Reimsin hiippakunnassa, opiskeli Pariisissa Pierre d'Aillyn johdolla saavuttaen 1392 teologian tohtorin arvon ja tuli 1395 Pariisin yliopiston  kansleriksi. Pisan (1409) ja Konstanzin (1414-18) kirkolliskokouksissa Gerson pontevasti puolusti sitä ajatusta, että yleinen kirkolliskokous on paavin yläpuolella. Gerson oli myös vaatimassa Hussin ja Hieronymus Prahalaisen kuolemantuomiota. Filosofisesti ja teologisesti Gerson oli nominalisti, mutta hänen nominalistisessa katsantokannassaan on käytännöllis-mystillinen perussuunta: Hän tahtoi yhdistää keskenään skolastiikkaa ja mystiikkaa ja luoda siten suurempaa eloisuutta kirkon oppiin. Mystikkona Gerson on varovainen eikä suinkaan itsenäinen, hän seurasi Bonaventuraa. Teologina hän koetti miedontaa nominalimia opettavan  William Occamin yksipuolisuuksia ja lähentää oppia kirkon yleiseen käsitykseen. Käytännössä tämä merkitsi, että nominalismin filosofinen kriittisyys jätti tyhjyyden, epävarmuuden ja epäilyksen, mutta ei antanut vastauksia herättämiinsä kysymyksiin. Vain koettu totuus oli todellista, mutta uskontotuuksia ei voinut kokea. Tätä taustaa vasten kauas tulevaisuuteen jäi vaikuttamaan Gersonin pääkäsitys, että teologian tehtävä on selvittää Raamatun ilmoitettua totuutta, mutta että se avautuu vain persoonalliselle uskonkokemukselle.
Benoît Potier

| Benoît Potier |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 1957 (ikä 67) Mulhouse, Ranska
Muut tiedot
Yritys:  Air Liquide
Asema:  Hallituksen puheenjohtaja
Benoît Potier (s. 3. syyskuuta 1957 Mulhouse, Ranska) on ranskalainen liikemies, joka toimi ranskalaisen teollisuuskaasun monikansallisen Air Liquiden toimitusjohtajana vuosina 2006–2022. Hän on tällä hetkellä Air Liquiden hallituksen puheenjohtaja.
Koulutus

Benoit Potier valmistui insinööriksi École centrale de Parisista vuonna 1979. Potier osallistui myös Wharton International Forumin johtajien koulutusohjelmaan ja INSEAD Advanced Management -ohjelmaan.
Ura

Benoît Potier tuli Air Liquiden palvelukseen vuonna 1981 tutkimus- ja kehitysinsinöörinä. Toimittuaan projektipäällikkönä Engineering and Construction -divisioonassa hänet nimitettiin Energiakehitysjohtajaksi Suurteollisuudessa. Vuonna 1993 hänestä tuli strategia- ja organisaatiojohtaja, ja vuonna 1994 hän vastasi kemikaalien, metallien ja teräksen, öljyn ja energian markkinoista. Hänet nimitettiin Air Liquiden varatoimitusjohtajaksi vuonna 1995 lisävastuulla Engineering and Construction -divisioonasta ja Large Industries -toiminnoista Euroopassa. Benoît Potier nimitettiin varatoimitusjohtajaksi vuonna 1997. Hänet nimitettiin hallitukseen vuonna 2000 ja puheenjohtajaksi marraskuussa 2001. Benoît Potier oli Air Liquiden toimitusjohtaja 2006–2022. Air Liquiden puheenjohtajana 1. kesäkuuta 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Benoît Potier Wikimedia Commonsissa
Puoluejohtaja

Puoluejohtaja on se henkilö, joka sekä muodollisesti että tosiasiallisesti johtaa poliittista puoluetta. Useimmiten puoluehallituksen puheenjohtajaa kutsutaan puolueen puheenjohtajaksi, ja tällöin lähinnäselvennä tämä on puoluejohtaja. Tosiasiallista johtajaa, joka ei ole muodollinen puoluejohtaja, kutsutaan harmaaksi eminenssiksi. Keulakuvaksi puolestaan kutsutaan muodollista johtajaa, joka ei tosiasiallisesti ole merkittävin johtaja puolueessaan.
On tapauksia, joissa kollegiaalisen elimen puheenjohtaja on keulakuvan roolissa tai ei ollenkaan tarkoitettu toimimaan puolueen johtajana. Esimerkiksi kommunistisissa puolueissa ympäri maailmaa lähinnä pääsihteeri on mielletty puolueen johtajaksi. Joissakin puolueissa kollegiaalisten johtoelinten puheenjohtajuus on jaettu useammalle henkilölle.
Mikäli puolue on mukana maan hallituksessa, sen puoluejohtaja on monesti myös ministerinä.
Suomessa

Suomessa puolueiden puoluejohtajina pidetään puolueiden hallitusten puheenjohtajia.
Viimeaikaisen käytännön mukaan Suomessa suurimman eduskuntapuolueen puheenjohtaja on pääministeri, joskaan tämä ei ole mitenkään väistämätöntä. Aiemmin oli monia hallituksia, joissa johtavan puolueen merkittävä vanhempi vaikuttaja oli pääministeri ja puolueen puheenjohtaja oli jonain muuna ministerinä tai ilman ministeriasemaa. Lisäksi monissa hallituksissa pääministeri oli jostain pienemmästä hallituspuolueesta, jolloin suurin puolue piti hallussaan muita avainpaikkoja.
Oikeusministeriön ylläpitämään puoluerekisteriin merkittyjen puolueiden puheenjohtajat olivat tammikuussa 2025 seuraavat:
| Puolue | Puheenjohtaja |
| --- | --- |
Kansallinen Kokoomus: Petteri Orpo
Perussuomalaiset: Riikka Purra
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue: Antti Lindtman
Suomen Keskusta: Antti Kaikkonen
Vihreä liitto: Sofia Virta
Vasemmistoliitto: Minja Koskela
Suomen ruotsalainen kansanpuolue: Anders Adlercreutz
Suomen Kristillisdemokraatit: Sari Essayah
Liike Nyt: Hjallis Harkimo
Avoin puolue: Thierry Botty van den Bruele
Eläinoikeuspuolue: Tatu Chanth
Kristallipuolue: Sanna Seesvalo
Liberaalipuolue – Vapaus valita: Lassi Kivinen
Suomen Kommunistinen Puolue: Liisa Taskinen
Totuuspuolue: Jaana Kavonius
Valta kuuluu kansalle: Antti Asikainen
Vapauden liitto: Ossi Tiihonen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puoluejohtaja Wikimedia Commonsissa
Cooloola

| Cooloola |
| --- | --- |
 Cooloolanhirviö Cooloola pearsoni
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Suorasiipiset Orthoptera
Alalahko::  Ensifera
Yläheimo::  Stenopelmatoidea
Heimo::  Cooloolidae  Rentz, 1980
Alaheimo::  Cooloolinae  Rentz, 1980
Suku::  Cooloola  Rentz, 1980
Lajit
 Cooloola dingo  Cooloolanhirviö Cooloola pearsoni  Cooloola propator  Cooloola ziljan 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cooloolidae on suorasiipisten lahkoon kuuluva heimo, jonka ainoa suku on Cooloola.
Cooloola löydettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1977, kun sellainen löytyi ansakuopasta Cooloolan kansallispuistosta, Queenslandista. Löytö ei sopinut mihinkään olemassa olevaan heimoon, joten se sai oman heimonsa Cooloolidae. Lajin nimeksi annettiin cooloolanhirviö (Cooloola propator). Tämä oli ensimmäinen kerta sitten vuoden 1905 kun suorasiipisten lahkoon on lisätty uusi heimo. Toinen laji löytyi vuonna 1980 ja nykyään lajeja tunnetaan neljä.
Ulkonäkö ja koko

Cooloolat ovat väritykseltään vaalean oransseja, niiden pää on pyöreä ja niillä on hyvin pienet, pyöreät tuntosarvet. Alaleuat (maksillat) ovat pidempiä kuin yläleuat (mandibelit) ja niiden takaosassa on kaivamiseen erikoistunut uloke. Takajalkojen reidet ovat hyvin lyhyet. Sääret, etenkin edessä, ovat erikoistuneet kaivamiseen.
Koiraalla on surkastuneet siivet, jotka erottuvat tummina läntteinä. Naaraalta siivet puuttuvat kokonaan. Sen jalat ovat lyhyemmät ja tukevammat ja peräpää (abdomen) suurempi, kuin koiraalla. Eräältä lajilta naaraan silmät ovat lähes surkastuneet.
Elinympäristö ja -tavat

Cooloolat tunnetaan vain Queenslandin itärannikolta, jossa ne elävät enimmäkseen maan alla hiekkaisessa ja kosteassa maaperässä. Naaras ei ilmeisesti elävät koko elämänsä maanalla. Koiraat sen sijaan tulevat pinnalle öisin, etenkin sadekausina, etsimään naaraita. Lajit ovat ilmeisesti petoja ja saalistavat toukkia ja mahdollisesti lieroja.
John Tavener

Sir John Tavener (28. tammikuuta 1944 Lontoo, Iso-Britannia – 12. marraskuuta 2013 Dorset, Iso-Britannia) oli brittiläinen säveltäjä, joka on tunnettu erityisesti kuoroteoksistaan.
John Tavener opiskeli sävellystä Royal Academy of Musicissa. Hänen ensimmäinen suurta julkisuutta saanut teoksensa The Whale valmistui pian opintojen päättymisen jälkeen vuonna 1968. Tätä seuranneet teokset In Alium, Celtic Requiem ja Ultimatos Ritos nostivat hänet pian Ison-Britannian eturivin säveltäjäksi.lähde?
Vuonna 1977 John Tavener liittyi ortodoksiseen kirkkoon, jolla oli merkittävä vaikutus hänen myöhempiin teoksiinsa. Tavenerin teoksissa lainataan usein kreikkalaisia ja venäläisiä ortodoksisen kirkkomusiikin melodioita ja rakenteita ja monet ortodoksisen mystiikan käsitteet ovat keskeisellä sijalla Tavenerin musiikissa.lähde?
John Tavener aateloitiin vuonna 2000 palveluksistaan musiikille.lähde?
Tavener oli merkittävimpiä brittiläisiä nykymusiikin säveltäjiä. Tunnetuimpia hänen sävellyksistään ovat The Lamb William Blaken runoon sekä prinsessa Dianan hautajaisissa esitetty Song for Athene.
Keskeisiä teoksia

Kuoromusiikki
The Whale, 1968
In Alium, 1968
Celtic Requiem, 1969
Ultimos Ritos, 1972
Akathist of Thanksgiving (Akatistos luomakunnalle), 1988
Kirkkomusiikki
Vigilia, 1984
Panihida
Johannes Krysostomoksen liturgia,1977
Muu musiikki
sellokonsertto Protecting veil, 1987
Aiheesta muualla

Sir John Tavenerin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  BRAHMS  FID  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Euroopan unionin sotilasesikunta

Euroopan unionin sotilasesikunta (suom. EUSE, engl. EUMS) on Euroopan unionin sotilaallinen suunnittelutoimielin. Se on Euroopan unionin neuvoston alainen. Sotilasesikunta saa tehtäviä EU:n sotilaskomitealta ja antaa neuvoja EU:n johdolle. Se avustaa sotilasasioissa EU:n ulko- ja turvallisuuspolitiikaa johtavaa korkeaa edustajaa. Se on vastuussa tilanteen seurannasta ja toiminnan suunnittelusta, kun EU haluaa hallita kriisiksi määrittelemäänsä tilannetta.
Tehtävät

Sotilasesikunta antaa ennakkovaroituksia kriisitilanteista, arvioi tilanteen ja tekee toimintasuunnitelman. Se on vastuussa EU:n sotilastoimien suunnittelusta ja ohjauksesta. Se on vastuussa yhteydenpidosta EU:n tilannekeskukseen ja kansainvälisten järjestöjen (lähinnä YK:n ja Naton) toiminnanjohdon tilannekeskuksiin ja suunnitteluelimiin. Se voi myös johtaa omaa toimintakeskustaan, EU:n laitoksia ja jäsenmaiden johtoresurssejaselvennä.
Pääjohtajat

| Nimi | Toimikausi | Kansalaisuus |
| --- | --- | --- |
| Rainer Schuwirth | 2001–2004 | Saksa |
| Jean-Paul Perruche | 2004–2007 | Ranska |
| David Leakey | 2007–2010 | Britannia |
| Ton van Osch | 2010–2013 | Alankomaat |
| Wolfgang Wosolsobe | 2013–2016 | Itävalta |
| Esa Pulkkinen | 5.2016– | Suomi |
Munkkivuori (televisiosarja)

| Munkkivuori |
| --- | --- |

Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min
Pääosissa:   Laura Birn  Joonas Saartamo  Viljami Loponen  Vilho Rönkkönen  Sunja Hyde 
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Elisa Viihde Viaplay
Jaksoja:  10
Tuotanto
Tuottaja(t):   Jenni Ripatti  Martti Tervo  Tiina-Mari Pitkänen 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Minna Haapkylä  Olli Suominen  Sari Lempiäinen (Elisa Viihde)  Laura Kuulasmaa (Elisa Viihde) 
Ohjaaja(t):  Jani Volanen
Käsikirjoittaja(t):  Jani Volanen
Säveltäjä(t):  Juho Taavitsainen   Martti Tervo
Leikkaaja(t):  Jussi Rautaniemi   Antti Jääskeläinen
Lavastaja(t):  Juulia Jokinen
Kuvaaja(t):  Hans Barck
Tuotantoyhtiö(t):  Rabbit Films Oy
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Munkkivuori on Jani Volasen käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen draamasarja vuodelta 2022. Sen ensimmäinen kymmenen jakson tuotantokausi julkaistiin Elisa Viihde Viaplay -suoratoistopalvelussa 16. lokakuuta 2022. Sarja sijoittuu 1980-luvun alun Helsingin Munkkivuoreen ja kertoo yhden karmaisevan kesän tapahtumat lasten silmin.
Juoni

Sarja sijoittuu 1980-luvun alun Munkkivuoreen, jonne Mirko Määttä (Viljami Loponen) muuttaa yhdessä vanhempiensa Annen ja Markun kanssa sairastavan mumminsa asuntoon. Määtät päättävät asettua taloksi mummin kuoltua, ja Mirko tutustuu nopeasti naapuripihansa muihin lapsiin. Tavalliseksi luultu kesäloma saa yllättävän käänteen, kun naapurinpoika Kristian katoaa jälkiä jättämättä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Viljami Loponen  | … |  Mirko Määttä   |
|  Laura Birn  | … |  Anne Määttä, Mirkon äiti   |
|  Vilho Rönkkönen  | … |  Pete   |
|  Joonas Saartamo  | … |  Markku Määttä, Mirkon isä   |
|  Sunja Hyde  | … |  Heidi   |
|  Joonas Heikkinen  | … |  Kale   |
|  Hugo Komaro  | … |  Kaius   |
|  Miro Lopperi  | … |  Olavi   |
|  Kuura Rossi  | … |  Sampsa   |
|  Veeti Laasila  | … |  Naakku   |
|  Lumo Levy  | … |  Urkki   |
|  Anna-Maija Tuokko  | … |  Leena   |
|  Victor Stejskal  | … |  Viltsu   |
|  Olavi Uusivirta  | … |  Kari   |
|  Matias Lindfors  | … |  Tapio   |
|  Paavo Kinnunen  | … |  Henri   |
|  Ilmari Kujansuu  | … |  Mikael   |
|  Sampo Sarkola  | … |  Hannes   |
|  Eero Milonoff  | … |  Raikku   |
|  Oiva Ollila  | … |  Joni   |
|  Otava Rossi  | … |  Kristian   |
|  Stella Leppikorpi  | … |  Taina   |
|  Jimi Ylätalo  | … |  Jimi   |
|  Frida Arvén  | … |  Anna, Sampsan sisko   |
|  Inkeri Hyvönen  | … |  Kaarina  |
|  Antti Peltola  | … |  Jyke  |
Jaksot

”Vastatuuleen”
”Sisko ja sen veli”
”Sodan ja rauhan miehet”
”Älä kieltäydy kahdesti”
”Tyttökullat”
”Koira haudattuna”
”Ystäväni avaruudesta”
”Onnen päivät”
”Perhe on pahin”
”Juuret”