stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Filaidit

Filaidit (m.kreik. Φιλαΐδαι, Filaidai, lat. Philaidae, Philaedae) oli antiikin kreikkalainen ateenalainen eupatridi- eli ylimyssuku. Se katsoi periytyvänsä salamislaisesta Filaioksesta ja hänen kauttaan hänen isästään Aiaasta. Herodotos kutsuu Filaiosta suvun ensimmäiseksi ”ateenalaiseksi”.
Filaidien suku ja siihen varmuudella kuuluneet jäsenet tunnetaan vain huonosti, eikä suvun nimi esiinny sellaisenaan antiikin lähteissä. Sukuun kuuluivat ainakin vuoden 597/596 eaa. arkontti Kypselos ja hänen poikansa Miltiades vanhempi. Myöhempi Kimonin sukuhaara eli kimonidit (Kimonidai, Kimoneioi) omaksui filaidien sukupuun omakseen.
Kleistheneen demos-jaossa filaidit olivat kotoisin Attikan Lakiadain demoksesta. Suku saattoi liittyä jotenkin myös Filaidain demokseen, niin että heillä olisi ollut maanomistuksia seudulla, mutta tämä on epäselvää.
Jäseniä

Suvun jäseniksi mainitaan seuraavat:
Kypselos, vuoden 597/596 eaa. arkontti
Miltiades (I) vanhempi (n. 590–524 eaa.), Kypseloksen poika; Traakian Khersonesoksen tyranni ja Miltiades nuoremman setä
Stesagoras I (500-luku eaa.)
Kimon (I) Koalemos (500-luku eaa.), Stesagoras I:n poika
Stesagoras II (500-luku eaa.), Kimon Koalemoksen poika
Miltiades (II) nuorempi (n. 550–489 eaa.), Kimon Koalemoksen poika; valtiomies ja sotapäällikkö, joka osallistui Marathonin taisteluun
Kimon (II) (n. 510–450 eaa.), Miltiades nuoremman poika, valtiomies ja sotapäällikkö
Miltiades III (400-luku eaa.), Kimonin poika
Thukydides (II) (n. 460/455–401/396 eaa.), historioitsija
Epidemia

Epidemia on tilanne, jossa tartuntatauti esiintyy poikkeuksellisen suurella osalla jonkin tietyn alueen väestöstä. Epidemiaksi kutsutaan myös muualta tullutta kulkutautia tai taudin merkittävää leviämistä. Epidemia rajoittuu tiettyyn maahan tai maanosaan. Erityisen suurta ihmisjoukkoa tai suurta maantieteellistä aluetta koettelevaa epidemiaa kutsutaan pandemiaksi.
Myös muita kuin tartuntatauteja, esimerkiksi itsemurhia, saatetaan kuvaannollisesti sanoa esiintyvän epidemioina.
Historiaa

Paleoliittisella kivikaudella kulkutaudit olivat melko harvinaisia, sillä ihmisiäkin oli vähän ja harvassa. Väkiluvun kasvaessa kulkutaudit yleistyivät voimakkaasti. Uusi kulkutauti pyyhkäisi aaltona maan yli aina, kun edellisestä epidemiasta oli kulunut riittävän kauan, ja se saattoi viedä lapsista kolmanneksen. Vielä 1900-luvun alun molemmin puolin koleraepidemiat ja 1900-luvun alussa espanjantauti ja "historian suurin tappaja" isorokko herättivät suurta kauhua. 1900-luvun aikana kulkutaudit saatiin hallintaan, ja nykyisin länsimaisen ihmisen riski kuolla kulkutauteihin on pienintä kivikauden jälkeen.
Suomen historiassa tautien aiheuttamat väestökatastrofit ovat liittyneet nälänhätiin, sillä heikkokuntoiset ovat saaneet kulkutauteja helpommin. Esimerkiksi 1690-luvun suurten kuolonvuosien aikana suomalaisista kuoli 30–40 prosenttia, ja 1860-luvun nälkävuosina alle kahden miljoonan väestöstä kuoli yli satatuhatta.
Tartunta

Epidemia voi levitä henkilöstä toiseen (esimerkiksi pisaratartuntana) tai yhteisen lähteen kautta (esimerkiksi juomaveden välityksellä). On tavallista, että tartuntataudit esiintyvät joillakin henkilöillä vähäoireisina tai jopa oireettomina, jolloin ne voivat levitä oireettomien taudin kantajien välityksellä. Epideemisesti esiintyviä tauteja ovat esimerkiksi influenssa, kolera, rutto ja tuhkarokko. Koska epidemia tarkoittaa taudin poikkeavan runsasta esiintymää, epidemioiksi nimitetään usein myös sellaisia tilanteita, joissa on kyse vain muutamasta tartunnan saaneesta, kuten esimerkiksi armeijassa leviävä aivokalvontulehdus tai lastentarhassa leviävä vatsatauti. Laitosmaisissa oloissa, kuten armeijassa, vanhainkodeissa ja vankiloissa, saattavat levitä helposti sellaiset taudit, jotka eivät muuten ole helposti tarttuvia.
Epidemioiden ehkäisy ja torjunta

Epidemioita ehkäistään esimerkiksi eristystoimilla, rokotuksin, käsienpesukampanjoin sekä valistuskampanjoilla. Epidemioiden merkitys kansanterveydellisenä ja yhteiskunnallisena turvallisuusuhkana on tunnustettu pitkään, ja jo vuonna 1851 pidettiin Pariisissa kansainvälinen kongressi, jonka tarkoituksena oli sopia yhteisistä karanteenitoimista koleran varalta.
Vaarallisten ja nopeasti leviävien tartuntatautien torjumiseksi voidaan tarvita toimenpiteitä, joilla puututaan yksilön oikeuksiin. Tällaisia ovat eristäminen ja karanteeni, jotka voidaan toteuttaa vastoin yksilön tahtoa. Karanteenilla tarkoitetaan taudille altistuneen oireettoman henkilön liikkumavapauden rajoittamista, jotta hän ei oireettoman itämisajan tai alkuoireiden aikana tartuta tautia eteenpäin. Eristys kohdistuu aina oireelliseen tartunnan saaneeseen, ja on tyypillisesti karanteenia tiukemmin rajoittava. Koska nämä toimet puuttuvat voimakkaasti yksilön perusoikeuksiin, esimerkiksi Suomessa oikeutta niiden määräämiseen on rajoitettu lainsäädännössä.
Sellaisilla tartuntataudeilla, joihin liittyy pitkäaikaiskantajuutta, pakkotoimia pyritään kuitenkin välttämään, sillä pitkäaikaiskantajan tartuttavuus on useimmiten pienempi kuin akuuttia tautia sairastavan, ja pakkotoimien valvonta on vaikeaa. Tällöin lähtökohtana on potilaan ohjeistaminen siten, ettei hän levitä tautia ympäristöönsä.
Massarokotukset ovat keskeinen työkalu, jolla estetään vaarallisten epidemioiden syntymistä. Rokotukset yleisimpiä tartuntatauteja vastaan pyritään tavallisesti kohdentamaan pieniin lapsiin, jolloin yhteisöön ei lainkaan pääse muodostumaan taudille altista väestöryhmää. Monissa maissa, myös Suomessa, lainsäädäntöön jätetty ainakin periaatteellinen mahdollisuus tahdonvastaisten pakkorokotusten toteuttamiseen.
Torjuntatoimet voidaan kohdistaa myös sairaudelle erityisen alttiiseen väestöön, esimerkiksi kohdennetuilla rokotuksilla, immunoglobuliinilla tai ennaltaehkäisevästi annettavilla antibiooteilla. Tällaisesta toiminnasta esimerkkeinä vaikkapa Suomessa varusmiehille annettava meningokokkirokotus, immunoglobuliinin käyttö A-hepatiitin aiheuttamissa laitosepidemioissa sekä lähikontaktien suojaaminen antibioottiprofylaksilla kurkkumädän yhteydessä.
Torjuntatoimien vaikutusta arvioidaan tautitapausten tehostetulla seurannalla. Seurannan kautta voidaan varmistaa uusien sairaustapausten ilmaantumisen loppuminen torjuntatoimien jälkeen, ja vakuuttua sairauden lähteen olleen juuri se, jota vastaan toimittiin. Lähteen oikeellisuuden varmistaminen on erityisen tärkeää jos kyseessä on ruokamyrkytys tai saastunut juomavesi.
Suomessa ensisijainen vastuu tartuntatautien torjunnasta ja tartuntatautiin sairastuneiden potilaiden hoidosta kuuluu kunnalle ja sen ylläpitämälle terveyskeskukselle. Terveydensuojelulain nojalla toteutettu tartuntatautien torjuntatyö lukeutuu osaksi kunnan tehtäviin kuuluvaa ympäristöterveydenhuoltoa.
FinnFest USA

FinnFest USA on Yhdysvalloissa vuosittain juhannuksen tietämillä järjestettävä amerikansuomalainen festivaali. Ensimmäisen kerran se järjestettiin vuonna 1983 Minneapolisissa. Festivaali on yleensä järjestetty alueella, jolle saapui aikoinaan runsaasti siirtolaisia Suomesta. Toisinaan se on järjestetty Kanadassa.
Festivaali kestää vajaan viikon ajan. Sen ohjelmaan kuuluu vanhaa ja uutta amerikansuomalaista musiikkia, taide- ja kulttuurielämyksiä sekä siirtolaisuuteen ja Suomeen liittyviä luentoja. Kävijöille on tarjolla suomalaisia perinneruokia. Festivaalin yhteydessä järjestetään myös markkinat. Kävijöitä on yleensä ollut yhdestä tuhannesta kymmeneen tuhanteen.
Aiheesta muualla

Festivaalin virallinen sivusto
Finskilä

Finskilä on kylä Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee noin kilometrin päässä kunnan keskuksesta.
Finskilän kylä rajautuu Vahtisten, Kavalon, Salmin, Kaukolan ja Kihtilän kyliin. Finskyläntie jakaa kylän kahtia. Kylässä sijaitsee muutamia tiloja. Alkuperäinen Finskilän tai Finskylän kantatila on aikoinaan omistanut koko kylän maat, mutta sille kuuluu nykyään enää muutaman hehtaarin kokoinen alue.
Historia

Finskilän yksinäisrälssitilan omistajista on tietoa jo vuodelta 1398, jolloin tilan isäntänä oli aatelinen Stigulf Ragvaldsson. 1500-luvulta lähtien tila nautti säterioikeutta. Tämän oikeuden se menetti 1600-luvun lopulla ja säilyi Ruotsin vallan loppuun saakka tavallisena rälssitilana. Tuohon aikaan sen omisti Hildebrand-suku. Vuonna 1776 kylässä suoritettiin isojako. Tuolloin talon tontti sijaitsi samalla paikalla kuin nykyinen päärakennus.
Filopáppou

| Filopáppou Φιλοπάππου |
| --- | --- |
 Filopáppos-kukkula sekä Koukákin kaupunginosaa.
 Kaupungin kartta, jossa Filopáppou korostettuna.
Kaupunki:  Ateena, Attika, Kreikka
Suuralue:  3.
Koordinaatit:  37°58′03″N, 23°43′07″E
Lähialueet:  Akrópoli, Kallithéa, Koukáki, Petrálona, Pnyks
Filopáppou- tai Filopáppos-kukkula (kreik. Λόφος Φιλοπάππου, Lófos Filopáppou), antiikin Museion (m.kreik. Μουσεῖον, Mūseion tai Mouseion) eli Muusien kukkula (Λόφος Μουσῶν, Lofos Mūsōn), on kukkula Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee Ateenan eteläosassa keskustan lounaispuolella. Filopáppou (Φιλοπάππου) on myös kukkulan juurella sen eteläpuolella sijaitseva kaupunginosa, joka kuuluu kaupungin 3. suuralueeseen.
Filopappoksen muistomerkin rauniot kukkulan huipulla.
Muusien kukkula oli mahdollisesti saanut nimensä myyttisestä runoilija Musaioksesta, jonka hautapaikkana kukkulaa pidettiin. Myöhemmin se yhdistettiin myös muusiin. Klassisella kaudella kukkula oli Ateenan kaupunginmuurin eli Themistokleen muurin sisäpuolella.
Kukkula on saanut yleisimmin käytetyn nimensä Kommagenen prinssistä Gaius Julius Philopappuksesta eli Filopappoksesta, joka oli aikansa merkittävimpiä Rooman valtakunnassa eläneitä kreikkalaisia. Filopappoksen kuoltua noin vuonna 114–116 ateenalaiset antoivat pystyttää kukkulalle korkean hautamuistomerkin, joka tunnetaan Filopappoksen muistomerkkinä.
Kaupunginosan pohjoispuolella sijaitsevat Pnyksin kukkula sekä Nymfien kukkula, itäpuolella Akrópolin ja Makrygiánnin kaupunginosat, eteläpuolella Kallithéan kaupunki ja länsipuolella Petrálona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Filopáppou Wikimedia Commonsissa
Ateenan kaupunginosat ja alueet
Aérides
Ágios Artémios
Ágios Elefthérios
Ágios Loúkas
Ágios Nikólaos
Ágios Panteleímonas
Akadimía
Akadimía Plátonos
Akrópoli
Ampelókipoi
Anafiótika
Anáktora
Asteroskopeío
Attikí
Chílton
Elaiónas
Ellinoróson
Erythrós Stavrós
Evangelismós
Exárcheia
Filopáppou
Girokomeío
Gkázi
Gkráva
Gkýzi
Goudí
Goúva
Ilísia
Kallimármaro
Kansallispuutarha
Kerameikós
Klafthmónos
Kolokynthoú
Kolonáki
Kolonós
Koukáki
Kountouriótika
Kynosárgous
Kypriádou
Kypséli
Lampriní
Lófos Skouzé
Lykavittós
Makrygiánni
Metaxourgeío
Mets
Monastiráki
Néa Filothéi
Neápoli
Néos Kósmos
Omónoia
Pagkráti
Patísia
Pedíon Áreos
Pefkákia
Petrálona
Pláka
Plateía Amerikís
Plateía Koliátsou
Plateía Koumoundoúrou
Plateía Mavíli
Plateía Viktorías
Polýgono
Profítis Daniíl
Profítis Ilías
Promponás
Psyrí
Rizoúpoli
Rouf
Sepólia
Stathmós Larísis
Sýntagma
Thiseío
Thymarákia
Treis Géfyres
Váthi
Votanikós
Záppeio
Teijo Finneman

| Teijo Finneman |
| --- | --- |
 Teijo Finneman (oik.) ja maajoukkuetoveri Jyrki Immonen vuonna 1967.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Teijo Uolevi Finneman
Syntynyt: 9. syyskuuta 1944 (ikä 80) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pituus:  183 cm
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1971–1972:  Dowling College
Seurajoukkueet
1961–1969 1969–1971 1972–1973 1973–1974:  Helsingin Kisa-Toverit Helsingborg BBK BK Klosterneuburg Helsingin Kisa-Toverit
Maajoukkueet
1963–1971:   Suomi
Ottelut (pisteet):  117 (537)
Aiheesta muualla
FIBA
Teijo Uolevi Finneman (s. 9. syyskuuta 1944 Helsinki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Finneman oli mukana Suomen menestyksekkäimmässä koripallomaajoukkueessa, joka osallistui Tokion olympialaisiin 1964 ja sijoittui Suomessa järjestetyissä EM-kisoissa 1967 kuudenneksi. Takamiehenä pelannut Finneman osallistui EM-kisoihin myös vuonna 1965 ja voitti PM-kultaa 1964, 1966 ja 1970. Hän voitti Helsingin Kisa-Tovereitten riveissä viisi SM-kultaa 1961–1965. Finneman pelasi SM-sarjassa HKT:n joukkueessa yhteensä 10 kautta ja 162 ottelua, joissa teki 1528 pistettä keskiarvolla 9,4. Seura jäädytti hänen pelipaitansa vuonna 2005, ja saman kunnian saivat myös Kari Liimo, Martti Liimo ja Pertti Laanti sekä vuotta aiemmin Raimo Vartia.
Finneman nimettiin elokuussa 2015 Suomen koripallon Hall of Fameen.
Finneman pelasi yhteensä 117 maaottelua vuosina 1963–1971 ja teki niissä 537 pistettä. Hän pelasi myös Ruotsin (joukkueena Helsingborg) ja Itävallan (joukkueena Klosterneuburg) mestaruussarjoissa sekä Yhdysvaltain yliopistosarjassa (joukkueena Dowling College).
Saavutuksia

Suomen mestaruus 1961, 1962, 1963, 1964 ja 1965
SM-hopeaa 1966, 1968 ja 1969
Suomen cupin hopeaa 1968
Finska Veckobladet

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Finska Veckobladet oli Helsingissä vuosina 1887–1888 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Anna Edelheimin julkaisema ja toimittama Finska Veckobladet oli vapaakirkollisten piirien äänenkannattaja. Sen taustavoimiin kuuluivat muun muassa Edvard Björkenheim ja F. W. Lönnbeck. Lehti käsitteli etupäässä hengellisiä kysymyksiä, mutta sisälsi myös uutisia ja muuta aineistoa. Levikiltään pieni Finska Veckobladet lakkasi vuoden 1888 lopussa. Sen rinnalle perustettu Suomen Viikkolehti jatkaa yhä ilmestymistään.
Aiheesta muualla

Finska Veckobladet digitoituna kansalliskirjastossa
| n k Vapaakirkollisuus Suomessa |
| --- | --- |
 Historia 
Kirkot:  Missionskyrkan i Finland  Suomen Vapaakirkko  Evankeliset ystävät 
Suurimmat seurakunnat:  Helsingin vapaaseurakunta  Hämeenlinnan vapaaseurakunta  Jyväskylän vapaaseurakunta  Järvenpään vapaaseurakunta Arkki  Kuopion vapaaseurakunta  Lahden vapaaseurakunta  Pietarsaaren Ebeneser-seurakunta  Seinäjoen vapaaseurakunta  Vaasan lähetysseurakunta  Turun vapaaseurakunta  Luettelo seurakunnista 
Henkilöt:  Arpiainen  Björkenheim  Braxén  Brofeldt  Dahlbäck  Heikel  Heiskanen  A. Hellman  H. Hellman  Jalkio  E. Jokinen  W. Jokinen  Lindberg  Lönnbeck  Mangs  Mannero  Meyer  Mäkinen  Rintala  Salmensaari  Vuorinen 
Järjestöt ja media:  Finska Veckobladet  Frank Mangs Center  Fria kristliga folkhögskolan  Kiponniemen toimintakeskus  Missio Ecuador  Päivä  Santalan kartano  Suomen teologinen opisto  Suomen Viikkolehti  Teopolis  Tyyne-Liisa ja S.S.Salmensaaren Opintosäätiö  ViaDia 
Kulttuuri ja tapahtumat:  Harpunsäveliä  Hengellinen laulukirja  Vapaakirkon kesäjuhlat 
 Frikyrklig samverkan  Suomen vapaakristillinen neuvosto
Finnoon allas

| Finnoon allas |
| --- | --- |
 Allas nähtynä ilmasta, taustalla Suomenojan voimalaitos.
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°09′10″N, 24°43′05″E
Mittaustietoja
 fiFinnoon allas 
Naurulokkeja sekä tukka- ja punasotkia eteläisemmän lintutornin edustalla. Kuva kesäkuulta 2005.
Finnoon eli Suomenojan allas tai Finnoviken (Finnoonlahti) on Etelä-Espoossa Ali-Suomenojalla sijaitseva 17 hehtaarin laajuinen järvi tai kosteikko. Alue oli aiemmin luonnontilainen merenlahti, kunnes se pengerrettiin vuonna 1963 erilleen merestä Suomenojan jätevedenpuhdistuslaitoksen saostusaltaaksi. Vuonna 1972 altaan käyttö jäteveden saostamisessa lopetettiin, minkä jälkeen sitä täytettiin maa-aineksella 1980-luvulle asti. Jätevedenpuhdistamo siirrettiin Suomenojalta Blominmäkeen vaiheittain 2022–2023 ja Suomenojan laitoksen toiminta lakkautettiin.
Altaalla pesii monipuolinen ja runsas kosteikkolinnusto. Altaan ja sen reuna-alueiden linnustoa on seurattu kartoitusten avulla 1960-luvulta lähtien. Vuoden 2000 kartoituksen mukaan runsain pesimälaji oli kansallisesti vaarantunut naurulokki, joita pesi altaalla 850 paria. Alueen erikoisuuksia ovat liejukana (seitsemän paria), harmaasorsa (neljä paria, vuonna 2005 kymmenen paria) ja mustakurkku-uikku (11 paria). Suomenojan allas on Suomen tärkeimpiä pesimäalueita näille lajeille. Kaikkiaan altaalla ja sen läheisyydessä pesi kartoituksen mukaan 36 lajia ja 1 079 paria lintuja.
Kesällä allasta hyödyntävät myös monet lähistöllä pesivät vesilintupoikueet ja sulkasatoiset vesilintukoiraat. Linnusto on runsas myös keväisin ja syksyisin: allas on tärkeä muutonaikainen levähdysalue vesilinnuille ja kahlaajille.
Allas on matala, liejupohjainen ja erittäin ravinteikas. Kasvillisuus on rehevää: suurin osa altaasta on tiheää järviruoko- ja osmankäämikasvustoa. Avovesialueiden ainoa uposkasvi on harvinainen hentokarvalehti, laji, joka löydettiin ensimmäisen kerran Suomesta juuri Suomenojan altaasta. Se on saapunut todennäköisimmin lintujen kuljettamana. Hentokarvalehti on altaassa hyvin runsas: kasvusto täyttää nykyään suuren osan avovedestä.
Suomenojan allasta kiertää luontopolku, jonka varrella on kaksi lintutornia. Altaan pohjoispuolella on suhteellisen luonnontilaisena säilynyt ruoikkoluhta ja itäpuolella nykyisin hevoslaitumena käytettävä tulvaniitty. Altaan pohjois- ja itäpuolta kiertää Suomenoja, joka on erotettu siitä penkereellä. Alue on pääkaupunkiseudun suosituimpia linturetkikohteita.
Altaan eteläpuolella on Suomenojan voimalaitos, joka käyttää polttoaineenaan sähköä ja maakaasua. Kivihiilen poltto lopetettiin 28. huhtikuuta 2024. Voimalaitokselta lähtevä voimansiirtojohto kulkee altaan ylitse.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Finnoon allas Wikimedia Commonsissa
Suomenojan luonto
Finno – lintukeidas (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomenoja ja sen linnut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kamerunin englanninkieliset

Kamerunin englanninkieliset ovat vähemmistö Kamerunissa. He elävät pääasiassa maan Nord-Ouestin ja Sud-Ouestin maakunnissa, jotka olivat osa brittien siirtomaaimperiumia. He muodostavat noin 20 % maan väestöstä. Nimestään huolimatta heistä pääosa puhuu pieniä afrikkalaisia kieliä ja vähemmistö englantia ja ranskaa.
Nykyinen ero muodostui Kamerunin itsenäistyttyä vuonna 1960, jolloin brittien siirtomaa Länsi-Kamerunille annettiin mahdollisuus liittyä kansanäänestyksellä joko Kameruniin tai Nigeriaan. Alueen eteläosa liittyi kansanäänestyksen seurauksena Kameruniin ja pohjoinen Nigeriaan. Liittymisen jälkeen englanninkielisten keskuudessa heräsi kuitenkin tunne siitä, että heitä kohdeltiin uudessa valtiossa toisen luokan kansalaisina ja esimerkiksi heidän määränsä hallinnossa oli suhteettoman pieni. Alueelle on tämän seurauksena sittemmin syntynyt itsenäisyysliike.
Kamerunin vaakuna

Kamerunin vaakuna on Kamerunin tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella.
Kilven punainen keskiosa kuvaa Kamerunvuorta. Miekka ja vaaka symboloivat oikeutta ja yhtenäisyyttä. Niiden alla on Kamerunin kartta. Kilven takana on kaksi fascesia ristikkäin. Kilven yllä on motto ranskaksi ja englanniksi, ylempänä Paix, Travail, Patrie, alempana Peace, Work, Fatherland, suomeksi Rauha, työ, isänmaa. Kilven alla lukee maan nimi ranskaksi ja englanniksi.
Filippiinienmuurahaiskäpy

| Filippiinienmuurahaiskäpy |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Muurahaiskävyt Pholidota
Heimo::  Muurahaiskävyt Manidae
Suku::  Muurahaiskävyt Manis
Laji::  culionensis
Kaksiosainen nimi
 Manis culionensis  (de Elera, 1915) 

Katso myös
   Filippiinienmuurahaiskäpy Wikispeciesissä   Filippiinienmuurahaiskäpy Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Filippiinienmuurahaiskäpy (Manis culionensis) on muurahaiskäpyihin kuuluva nisäkäslaji. Lajia tavataan uhanalaisena Filippiineiltä.
Koko ja ulkonäkö

Filippiinienmuurahaiskäpy voi kasvaa 0,8–1,7 m pitkäksi ja painaa 4–7 kg. Uros on naarasta suurikokoisempi. Suuri osa ruumiista on vaaleanruskeiden keratiinista muodostuneiden suomujen peitossa ja suomujen välissä kasvaa tankeita karvoja. Lajin häntä on pitkä ja taipuisa. Se kykenee vaaran uhatessa käpertymään palloksi. Filippiinienmuurahaiskävyn kuono ja raajojen sisäosat ovat vaaleanpunaiset ja valkoisten karvojen peittämät. Etujaloissa on pitkät kynnet. Filippiinienmuurahaiskäpy muistuttaa huomattavasti malaijanmuurahaiskäpyä (Manis javanica) ja sitä on aiemmin pidetty sen alalajina. Eroina ovat kuitenkin lyhyempi kuono, enemmän suomurivejä ja hieman pyöreämmät suomut.
Levinneisyys ja elintavat

Filippiinienmuurahaiskäpyä tavataan Filippiineiltä Palawanista ja Calamiansaarilta sekä muutamilta pienemmiltä saarilta kuten Apulitilta. Lajin elinympäristöä ovat monentyyppiset alankojen metsät, mutta sitä voidaan tavata myös ruoho- ja maatalousmailta. Laji on yöaktiivinen ja viettää päivät maakäytävässä, kivien alla tai ontossa puussa. Se liikkuu tyypillisesti yksinään ja ravintonaan se syö muurahaisia ja termiittejä. Lisääntymisestä ei tiedetä paljoa, mutta paritteluaika on mahdollisesti keväisin.
Filippiinienmuurahaiskäpy luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Kannan kokonaismäärästä ei ole tietoa, mutta kehitys on vähenevä. Tärkein uhka lajille on metsästys. Filippiinienmuurahaiskäpyä käytetään ravinnoksi ja lisäksi sen suomuja, verta ja ihoa käytetään perinteisessä aasialaisessa lääketieteessä. Lisäksi metsien hakkuut elinalueella uhkaavat filippiinienmuurahaiskäpyä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Filippiinienmuurahaiskäpy Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1339663  Wikispecies: Manis culionensis  ARKive: manis-culionensis  BOLD: 796296  CoL: 7VRVL  EoL: 121956  GBIF: 5219629  iNaturalist: 74544  ITIS: 727709  IUCN: 136497  MDD: 1005795  MSW: 13900010  NCBI: 1836949  Observation.org: 85034  Open Tree of Life: 3613428  Species+: 5098
Finland (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Finland oli Helsingissä vuosina 1884–1892 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Suomalaisen puolueen ruotsinkielisen äänenkannattajan perustivat kieliasiassa vapaamieliset fennomaanit kuten Zacharias Topelius, Agathon Meurman, Axel Fredrik Granfelt ja Herman Råbergh. Tässä mielessä sitä voi pitää Morgonbladetin seuraajana. Kristillisiä ja vapaamielisiä arvoja korostanut Finland esiintyi kielikysymyksessä sovinnollisena, mikä herätti ankaraa arvostelua oman puolueen ja varsinkin nuorsuomalaisten taholta. Taloudellisesti lehti osoittautui kannattamattomaksi.
Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden levikki laski alkuvaiheen yli kahdesta tuhannesta tuhanteen viiteensataan kappaleeseen vuonna 1892. Painoksesta noin puolet levisi Helsingin ulkopuolelle.
Päätoimittajat

Ernst Albert Forssell (1885),
Agathon Meurman (1886–1888),
Gustaf Malmström (1889–1891)
Karl Widenius (1891–1892).
Aiheesta muualla

Finland digitoituna kansalliskirjastossa
Filmihullu

| Filmihullu |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  elokuvat
ISSN:  ISSN 0782-3797
Perustettu:  1968
Päätoimittaja:  Lauri Timonen
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  6 nro/vuosi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
OCLC
filmihullu.fi
Filmihullu on suomalainen elokuvalehti. Se perustettiin 1968 päätoimittajanaan Eero Tuomikoski. Vuosina 1971–2014 päätoimittajana toimi Peter von Bagh. Hänen kuolemansa jälkeen määräaikaisena päätoimittajana toimi elokuvatutkija Sakari Toiviainen, joka on ainoana henkilönä toiminut lehden toimituskunnassa sen perustamisesta lähtien. Vuoden 2015 alusta päätoimittajaksi siirtyi Lauri Timonen, joka on toiminut toistakymmentä vuotta lehden toimitussihteerinä. Lehteen ovat vuosien saatossa kirjoittaneet useat tunnetut henkilöt. Filmihullu ilmestyy nykyisin kuusi kertaa vuodessa.
Kirjallisuutta

Bagh, Peter von ym. (toim.): Filmihullu. Vuodet 1968–1978.  (Juhla-antologia osa 1)  Helsinki:  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0110-7
Bagh, Peter von ym. (toim.): Filmihullu. Vuodet 1979–1988.  (Juhla-antologia 2. osa)  Helsinki:  Like, 2010.  ISBN 978-952-01-0512-9
Bagh, Peter von ym. (toim.): Filmihullu. Vuodet 1989–1998.  (Juhla-antologia, osa 3)  Helsinki:  Like, 2012.  ISBN 978-952-01-0792-5