Almar Fabritius
Jääkäriaika ja Suomen sisällissota

Fabritius liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 12. huhtikuuta 1915, ja hänet komennettiin elokuussa 1915 etappitehtäviin Tukholmaan, missä hän työskenteli ensin Saksan leiriltä saamansa komennustodistuksensa turvin ja myöhemmin Tukholman valtuuskunnan siihen valitsemana edustajana yhdessä Gummeruksen ja kapteeni Heldtin kanssa. Fabritius laati värväyssuunnitelmat, jotka syyskuussa lähetettiin Suomeen ylioppilaskomitean käyttöön. Hän työskenteli jo sitä ennen yhdessä Gummeruksen kanssa saadakseen ruotsalaisten aktivistien, etenkin Ruotsin Berliinin-lähettilään kreivi Tauben vaikutuksen avulla saksalaiset suostumaan suomalaisen sotilasjoukon laajentamiseen pataljoonaksi. Tukholmassa hänen värväysaikainen asemapaikkansa oli kapteeni Heldtin toimisto.
Fabritius toimi vuoden 1916 alusta lähtien Suomen aktivistiliikkeen ulkomaanvaltuuskunnan jäsenenä aina sen toiminnan lopettamiseen saakka syyskuussa vuonna 1917 siitäkin huolimatta, että kapteeni Heldt tuli karkotetuksi Ruotsista ja hänen tilalleen toimistoon komennettiin saksalaisten puolelta tohtori Schmidt. Valtuuskunta teki myös rintamakäyntejä Saksaan, missä sen huomattavin käynti suomalaisten joukkojen luokse loka–marraskuussa vuonna 1916 kesti useita päiviä. Valtuuskuntaan kuuluivat von Bonsdorff, Donner, Fabritius ja Sairio. Toinen merkittävä käynti Saksassa Berliinissä saksalaisten viranomaisten puheilla tapahtui maaliskuun 21. päivänä 1917, ja siihen myös Fabritius osallistui yhdessä vapaaherra Adolf von Bonsdorffin ja Berliinin suomalaisen toimiston johtajan Samuli Sarion kanssa. Käynnillä esiteltiin suunnitelma Ahvenanmaan valtaamisesta ja siitä eteneminen Turun kautta Helsinkiin Suomen ankaran talven takia suotuisia jääolosuhteita hyväksi käyttäen. Tällöin Saksan viranomaiset eivät voineet esitykseen suostua.
Kolmannen kerran hän matkusti Saksaan tapaamaan suomalaisia joukkoja ns. luottamusmieskäynnille 17.–22. huhtikuuta 1917 yhdessä pankinjohtaja von Essenin ja maanviljelijä Ekolan kanssa. Tapaamisella he esitelmöivät Suomessa vallitsevista mielialoista ja oloista.
Fabritius yritti puolestaan kesällä vuonna 1917 saada muodostetuksi Wetterhoffin suunnitteleman ”Itämeren asiain valiokunnan” Saksan ulkoministeriön yhteyteen, mutta yritys jäi kuitenkin kesken Wetterhoffin vangitsemisen johdosta. Hän teki Venäjän vallankumouksen tapahduttua aloitteen kirjallisen lupauksen hankkimiseksi Saksan keisarilta siitä, että Saksa mikäli mahdollista toteuttaisi Suomen itsenäisyyden ja joka tapauksessa rauhanneuvotteluissa kannattaisi laajennettua autonomiaa Suomelle (Vakuutus, joka oli ajateltu vastapainoksi venäläisten lupauksille, ei kuitenkaan koskaan tullut vaikuttamaan poliittiseen toimintaan kotimaassa).
Hän sai ensi kerran kotimaassa käydessään vuoden 1918 alkupäivinä senaatin puheenjohtajalta Svinhufvudilta valtuudet hankkia Ruotsista aseapua, jos Suomessa syntyisi taistelu. Hän perusti näitten valtuuksien nojalla viikkoa ennen Suomen sisällissodan alkua Tukholmaan toimiston, josta sitten tuli Suomen lähetystön sotilastoimisto. Toimiston merkittävin saavutus Suomen sotatoimien auttamiseksi Ahvenanmaalla sen järjestämä miehistön ja aseiden lähetysyritys Uudenmaan suojeluskunnan tueksi S/S Hero aluksella Tukholmasta helmikuussa vuonna 1918. Tämä yritys kumminkin kariutui, kun Ruotsin hallitus väitti aseita varastetuiksi ja takavarikoi lastin. Tämä oli suora kannanotto Ruotsin taholta Ahvenanmaa kysymykseen. Fabritiuksella oli sisällissodan alettua kenraali Mannerheimilta saatu mandaatti toimia sotilasasiamiehenä Tukholmassa.