stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mustan kullan maa
Juoni

Belgiaa vaivaa omituinen polttomoottorien räjähdysepidemia. Sen epäillään johtuvan bensiinissä olevasta viasta. Epidemia herättää huolta varsinkin siksi, että samaan aikaan pelätään sodan syttymistä. Polttoaineen pilaantuminen voisi helposti lamauttaa maan koko armeijan. Sodan uhan takia kapteeni Haddock komennetaan laivaston palvelukseen.
Tintti sekä Dupont ja Dupond lähtevät öljytankkerilla Khemediin tutkiakseen syitä epidemiaan. Heidät kuitenkin pidätetään laivan saavuttua perille, sillä eräs merimies on lavastanut heidät rikollisiksi. Dupondtit vapautetaan pian, mutta Tintti joutuu šeikki Bab El Ehrin johtamien arabikapinallisten kaappaamaksi. Hän onnistuu pakenemaan tekeytymällä kuolleeksi.
Tintti tapaa vanhan vihollisensa tohtori Müllerin, mutta onnistuu pakenemaan tältä. Hän kohtaa Dupondtit ja pääsee kaupunkiin tapaamaan Khemedin emiiriä Ben Kalish Ezabia, joka kertoo tohtori Müllerin (joka käyttää salanimeä professori Smith) edustavan Skoil Petroleum -nimistä öljy-yhtiötä, joka yrittää saada haltuunsa Khemedin öljyvarat toiselta öljy-yhtiöltä Arabexiltä. Kun emiirin poika, prinssi Abdullah, kaapataan, Tintti epäilee tohtori Mülleriä ja lähtee Wadesdahin kaupunkiin, jossa tämä asuu.
Ystävänsä senhor Oliveira de Figueiran avulla Tintti tunkeutuu Müllerin linnoitusmaiseen asuntoon. Hän onnistuu löytämään Abdullahin, mutta tämä karkaa häneltä ja päätyy jälleen Müllerin käsiin. Müllerin talon vartijat piirittävät Tintin, mutta äkkiä kapteeni Haddock ryntää apuun emiirin sotilaiden kanssa ja pelastaa Tintin. Haddock ei koskaan ehdi selittää, kuinka hän tuli apuun juuri oikealla hetkellä. Tintti ja Haddock lähtevät Müllerin perään ja pitkän takaa-ajon ja tulitaistelun jälkeen he onnistuvat vangitsemaan hänet ja pelastamaan Abdullahin.
Dupont ja Dupond löytävät maasta Müllerin pudottaman pilleriputkilon, ja he syövät kumpikin yhden tabletin luullen niitä aspiriiniksi. Äkkiä kummankin hiukset ja parrat alkavat kasvaa nopeasti ja muuttaa väriään. Dupondtit toimitetaan sairaalaan, ja kun professori Tuhatkauno myöhemmin tutkii tabletteja, hän huomaa niitä käytettävän öljyn räjähdystehon voimistamiseen. Tällöin öljystä valmistettu bensiini räjähtää moottorissa. Müller käytti tabletteja pilatakseen kaiken Arabexin tuottaman öljyn, jotta sodan syttyessä muiden valtioiden armeijoilla ei olisi käyttökelpoista polttoainetta.
Tarinan eri versiot

Mustan kullan maasta on kolme eri versiota: keskeneräinen vuodelta 1939, ja kaksi valmista versiota vuosilta 1950 ja 1971.
Hergé aloitti tarinan kirjoittamisen jo vuonna 1939, mutta Belgian jouduttua Saksan miehittämäksi hänen oli pakko keskeyttää se, sillä tarinan konna Müller oli selvästi saksalainen ja myös Belgian nimetön vihollismaa oli selvästi Natsi-Saksa. Tarinan julkaiseminen miehityksen aikana olisi ollut mahdotonta sensuurin vuoksi. Vasta sodan päätyttyä Hergé pääsi jatkamaan tarinaa. Se valmistui vuonna 1950.
Tarinan ensimmäisessä, keskeneräisessä versiossa ovat mukana ainoastaan Tintti, Dupondtit ja Milou. Sodan aikana Tintin maailmaan liittyi kaksi uutta hahmoa, kapteeni Haddock ja professori Tuhatkauno, ja Hergé lisäsi heidät mukaan tarinan sodanjälkeiseen versioon.
Tarinan kahdessa ensimmäisessä versiossa maa, johon Tintti ja Dupondtit saapuvat öljytankkerilla, on Palestiinan brittiläinen mandaatti. Sotilaat, jotka pidättävät heidät, kuuluvat Ison-Britannian armeijaan. Teiden varrella on juutalaisia kauppoja hepreankielisine kyltteineen. Juutalaisen Irgun-järjestön miehet kaappaavat Tintin luullen tätä järjestönsä jäseneksi, joka on joutunut vangiksi. Arabisissit puolestaan pysäyttävät Irgunin miehet ja vievät Tintin – jota yhä luullaan Irgunin jäseneksi – Bab El Ehrin leiriin. Palestiinan öljyvarojen hallinnasta kilpailevat brittiläinen ja Müllerin edustama saksalainen öljy-yhtiö. Onkin totta, että ennen toista maailmansotaa Saksa pyrki turvaamaan oman öljynsaatinsa, joka oli tärkeää sen armeijalle.
Myöhemmin Tintin brittiläiset kustantajat pitivät viittauksia Palestiinaan brittiläisenä mandaattialueena ja juutalaisiin terroristiryhmiin vanhentuneina ja vaativat niiden poistamista. Tarinan kolmannessa versiossa vuodelta 1971 Palestiina on korvattu kuvitteellisella Khemedin valtiolla ja brittisotilaat arabisotapoliisilla. Henkilösekaannusta ei enää ole, ja Tintti joutuu suoraan arabien kaappaamaksi. Brittien ja saksalaisten välinen kilpailu öljyvaroista on korvattu kapitalistisella kilpailulla Arabexin ja Skoil Petroleumin välillä, vaikkakin tarinassa yhä viitataan Saksaan Belgian vihollismaana.
Pilvilinna

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Pilvilinna voi viitata ainakin seuraaviin:
Pilvilinna, Sakari Rimmisen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1970
Wallander – Pilvilinna, ruotsalainen rikoselokuva vuodelta 2006
Pilvilinna, Armid Sandbergin Virroille 1903–1904 rakentama ja sittemmin purettu taiteilijahuvila
Pilvilinna, DJ Polarsoulin vuonna 2013 julkaistu albumi
Pilvilinna, matkustajakoti Helsingissä Vilhonkadulla
”Pilvilinna”, Tapio Rautavaaran säveltämä ja levyttämä Helena Eevan sanoittama kappale.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pilvilinna”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mustasaaren seurakuntayhtymä

| Mustasaaren seurakuntayhtymä Korsholms kyrkliga samfällighet |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Perustettu:  1977
Jäsenmäärä:  15 206 (2021)
– Osuus asukkaista:  77,8 %
Kirkollisvero:  1,85 %
Hallintojohtaja:  Kari Harju
Kirkkovaltuusto:  31 paikkaa
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustasaaren seurakuntayhtymä (ruots. Korsholms kyrkliga samfällighet) on viiden seurakunnan muodostama seurakuntayhtymä Mustasaaressa, Pohjanmaalla. Mustasaaren seurakuntayhtymään kuuluvat Mustasaaren suomalainen seurakunta, Mustasaaren ruotsalainen seurakunta, Koivulahden seurakunta, Sulvan seurakunta ja Raippaluodon seurakunta. Mustasaaren seurakuntayhtymä vastaa seurakuntien kiinteistönhoidosta, hautaustoimesta ja taloudenpidosta. Seurakuntayhtymän toimintaa hallinnoi yhteinen kirkkovaltuusto.
Historia

Mustasaaren, Koivulahden, Raippaluodon ja Sulvan kunnat yhdistyivät vuonna 1973 ja samalla seurakunnat alkoivat valmistella yhteistyötä. Vuosien 1973–1975 aikana seurakunnat alkoivat hoitaa taloudellista yhteistoimintaa väliaikaisilla sopimuksilla.
Seurakunnissa haluttiin säilyttää mahdollisimman suuri päätösvalta, mutta taloudessa ryhdyttiin noudattamaan yhteistaloutta. Valtioneuvoston päätöksellä seurakunnista muodostettiin osittainen taloudellinen yhteisö vuonna 1975 ja Mustasaaren seurakuntayhtymä maaliskuussa 1977.
Alueliitosten myötä Sulvasta ja Raippaluodosta tuli taloudellisesti riippuvaisia seurakuntayhtymästä. Mustasaari sai tuloja Sepänkylään suuntautuneesta joukkomuutosta ja Koivulahti pysyi omillaan. Ajan mittaan Mustasaari ja Koivulahti tukivat muiden kahden seurakunnan taloutta. Vuodesta 1989 seurakuntayhtymälle on palkattu kiinteistöpäällikkö, joka avustaa seurakuntia kiinteistöhallinnossa.
Vuodesta 1995 lähtien Mustasaaren suomalainen seurakunta on muodostanut yhtymän viidennen osapuolen.
Pianosonaatti nro 29 (Beethoven)

Hammerklavierin ensimmäisen osan alku
Ludwig van Beethovenin pianosonaatti nro 29 B-duuri op. 106, lisänimeltään Hammerklavier, on yksi romantiikan ajan teknisesti vaativimmista pianosonaateista Franz Lisztin h-molli-sonaatin ohella. Beethoven sävelsi Hammerklavieria kesästä 1817 syksyyn 1818.
Sonaatti on syvällinen ja vaativa. Teoksessa on neljä osaa, ja sen kesto vaihtelee neljästäkymmenestä minuutista viiteenkymmeneen esitystemposta riippuen. Syntyaikanaan se oli Beethovenin ja samalla maailman pisin tunnettu sonaatti. Teoksen taustalla on myös Beethovenin vaikea rahapula, jonka takia hänen oli pakko saada teos valmiiksi lyhyessä ajassa. Ainutlaatuinen on myös Beethovenin jälkikäteen tähän sonaattiin tekemä muutos (kts. Adagio).
Hammerklavier (suom. vasaraklaveeri) on ensimmäinen "suuri"selvennä sonaatti, johon on sulautettu eri tyylikausien musiikkia. Sonaatti sisältää fuugan (barokki) ja sonaattimuotoisen osan (klassismi). Finaalissa on tosin myös häivähdys romantiikkaa.
Sonaatin rakenne

Sonaatissa on neljä osaa:
Allegro
Scherzo. Assai vivace
Adagio sostenuto
Largo – Allegro risoluto.
Sonaatin ensimmäinen osa alkaa teemalla (ks. nuottiesimerkki). Fermaatit eli pidäkkeet luovat jännitystä. Sävellaji vuorottelee B-duurin ja G-duurin välillä, mikä oli aikanaan ennenkuulumaton ratkaisu. G-duuri-teeman jälkeen palataan avausteemaan, mutta se soi hieman mahtipontisemminkenen mukaan? kuin alussa.
Sonaatin toinen osa on scherzo, jonka tarkoitus on vain hieman keventää tunnelmaakenen mukaan? raskaan alkuosan jäljiltä. Scherzo kestää vain noin kolme minuuttia ja on hyvin eloisa. Sen teemaa on jopa luonnehdittu parodiaksi ensimmäisen osan teemasta. Trio on paljon dramaattisempi. Beethoven lisäsi tähän vielä dramaattisen väliosan, "Preston". Siinä tahtilajiksi vaihtuu 2/4. Lopussa alkuteema palaa, ja osa päättyy forte-sointuihin.
Adagio on sonaattimuotoinen hidas osa. Se on soittajalle erittäin raskas. Adagiossa on epätavallista myös se, että puoli vuotta sonaatin valmistumisen jälkeen Beethoven lähetti kustantajalle yhden tahdin liitettäväksi osan alkuun. Kustantaja kertoi myöhemmin:
"Minun on tunnustettava, että tahtomattani ajattelin, onko vanha opettajani todella tullut hulluksi – moinen huhu on jo jonkin aikaa kiertänyt. Lisätä nyt kaksi säveltä niin suurenmoiseen teokseen, jota oli työstetty perinpohjaisesti ja joka oli valmistunut jo puoli vuotta aiemmin!! Ja kuitenkin näiden kahden sävelen vaikutus on hämmästyttävä. Koskaan ennen ei näin vaikuttavia ja tärkeitä säveliä ole liitetty valmiiseen sävellykseen, ei vaikka niitä olisi suunniteltu alusta asti."
Viimeinen osa, Largo – Allegro risoluto, alkaa rauhallisesti. Välillä sonaatti ryöpsähtelee nopeita juoksutuksia, mutta hitaat soinnut fermaatteineen pysäyttävät tunnelman. Suuren tunteidenpurkauksen jälkeen tahtilaji vaihtuu 4/4:stä 3/4:aan ja sävellaji A-duurista B-duuriin. Silloin alkaa Fuga a tre voci, kolmiääninen fuuga. Pianisti saa esittää nopeaa ja paikoin raskasta kolmiäänistä fuugaa yli 10 minuuttia, ja hänen on jaksettava irrotella vielä lopussakin. Finaali vain vaikeutuu loppua kohden. Hammerklavier kuuluu musiikinhistorian suurimpien pianosonaattien joukkoonkenen mukaan?.
Aiheesta muualla

Piano Sonata No.29, Op.106 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library
Mont-Louis

| Mont-Louis |
| --- | --- |
 Näkymä Mont-Louisiin.
 vaakuna
 Mont-Louis
 Koordinaatit: 42°30′33″N, 2°07′15″E 
Valtio:  Ranska
Région:  Languedoc-Roussillon
Departementti:  Pyrénées-Orientales
Arrondissementti:  Prades
Kantoni:  Mont-Louis
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Jean-Michel Larmet
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  0,4 km²
Korkeus:  1 516 m–1 608 m
Väkiluku (2007):  284
 – Väestötiheys:  728,2 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  66210
 
 www.mont-louis.net 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mont-Louis (kat. Montlluís, el Vilar d'Ovansa) on kunta Pyrénées-Orientalesin departementissa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Pradesin arrondissementtiin ja Mont-Louisin kantoniin. Kunnassa oli 284 asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa ja väestötiheys oli 728,2 as./km². Mont-Louisin pinta-ala on 0,4 neliökilometriä.
Mont-Louisin naapurikunnat ovat La Llagonne pohjoisessa, Sauto koillisessa sekä La Cabanasse muissa ilmansuunnissa. Mont-Louisista on matkaa La Cabanasseen 1,2 kilometriä, Saint-Pierre-dels-Forcatsiin 1,6 km, La Llagonneen 1,9 km, Planèsiin 2,5 km, Sautoon 2,6 km, Bolquèreen 3,5 km ja Fontpédrouseen 4,9 km.
Vuonna 2008 Mont-Louisin sitadelli ja kaupunginmuurit hyväksyttiin Unescon maailmanperintöluetteloon yhdessä 12 muun Sébastien Le Prestre de Vaubanin suunnitteleman linnoituksen kanssa.
Väkiluvun kehitys

| Vuosi | Väkiluku | Vuosi | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- |
| 1968 | 391 | 1990 | 200 |
| 1975 | 250 | 1999 | 272 |
| 1982 | 239 | 2007 | 284 |
Lähde:
Tunnettuja asukkaita

Jean Gilles (1904–1961), kenraali
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mont-Louis Wikimedia Commonsissa
Kunnan kotisivut (ranskaksi) (englanniksi) (katalaaniksi)
Mont-Louis INSEEn sivuilla (ranskaksi)
Mont-Louis Lion1906:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Polikarpov R-5

| Polikarpov R-5 |
| --- | --- |

Tyyppi:  tiedustelukone
Alkuperämaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  Polikarpov
Suunnittelija:  Nikolai Polikarpov
Ensilento:  1928
Esitelty:  1930
Poistettu käytöstä:  1944
Pääkäyttäjät:  Neuvostoliiton ilmavoimat
Valmistusmäärä:  noin 7 000 kpl 
Muunnelmat:  Polikarpov R-Z
Polikarpov R-5 on neuvostoliittolaisen Polikarpovin valmistama kevyt, kaksitasoinen ja yksimoottorinen lentokone, jota käytettiin tiedustelu- ja pommitustehtävissä.
Taustaa

Koneen suunnitteli Nikolai Polikarpov vuonna 1928. Aeroflotille valmistettiin 1 000 konetta merkinnällä P-5. Vuonna 1931 kone tuli myös Neuvostoliiton ilmavoimien käyttöön, R-5-merkinnällä sitä valmistettiin 5 000 kappaletta. R-5-koneen pohjalta kehitettiin edistyneempi Polikarpov R-Z, joka lensi ensilentonsa vuonna 1935.
Neuvostoliitto käytti konetta maahan hyökkääviä japanilaisia vastaan Mongoliassa vuonna 1939 käydyssä Halhin-Golin taistelussa. Espanjan sisällissodassa se sai tasavaltalaisten suussa nimen Natasha. Talvisodassa R-5-koneilla pyrittiin huoltamaan motitettuja neuvostojoukkoja. Vuonna 1941 konetta käytettiin vain yöllisiin häirintäpommituksiin.
Käyttö Suomessa

Suomi sai sotasaaliiksi useita R-5-koneita, mutta Suomen ilmavoimat ei ottanut koneita käyttöönsä. Vain yksi vietiin junalla Tampereelle ilmeisesti aikeena korjata se lentokelpoiseksi. Se kuitenkin tuhoutui pommituksessa.
Talvisodassa koneita ammuttiin alas yksitoista, jatkosodassa huomattavasti enemmän. R-5 oli ainoa neuvostokone, jonka suomalaisten vanhentunut Bristol Bulldog -hävittäjä tavoitti.
R-5 sai suomalaisen jalkaväen suussa nimen Hermosaha, koska se saapui ilta-aikaan pudottamaan pieniä pommeja. Pommien loputtua se yleensä vielä johti kenttätykistön tulta asemiin.
Tekniset tiedot

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1–2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&010.056000010,56 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&015.050000015,5 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.02500003,25 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01969.&&&&001 969 kg
Lentopaino: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton (-operaattori.0Virhe lausekkeessa: odottamaton (-operaattori3 247 (tiedustelukone; pommikoneena 3 350 kg) kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Mikulin M-17B
Suoritusarvot
Aseistus
1 × kiinteä eteenpäin ampuva 7,62 mm konekivääri
1 × liikuteltavissa oleva 7,62 mm konekivääri takana
enintään 400 kg pommeja
‎Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Polikarpov R-5 Wikimedia Commonsissa
Pianosonaatti nro 2 (Beethoven)

Ludwig van Beethoven sävelsi toisen pianosonaattinsa A-duuri op. 2 vuonna 1796, jolloin se myös julkaistiin. Hän omisti sen Joseph Haydnille, jonka johdolla hän tuolloin opiskeli. Teos kestää noin 22 minuuttia.
Osat

Teoksessa on neljä osaa:
Allegro vivace
Largo appassionato
Scherzo: Allegretto
Rondo: grazioso
Aiheesta muualla

Piano Sonata No.2, Op.2/2 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library
Pianosonaatti nro 4 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin pianosonaatin nro 4 Es-duuri op. 7 sävellysajasta ei ole tarkkaa tietoa, mutta se julkaistiin vuoden 1797 lokakuussa. Sonaatti oli Beethovenin pisin aina Hammerklavierin ilmestymiseen asti, ja se nautti suurta arvostusta jo aikalaistenkin keskuudessa. Sonaatti on omistettu Beethovenin oppilaalle kreivitär Babette Keglevicsille. Keglevics asui Beethovenia vastapäätä, ja Beethoven saattoi tulla hänen luokseen opettamaan aamutakki päällä ja tohvelit jalassa. Sonaatista on käytetty nimeä Die Verliebte (suom. rakastunut nainen), koska Beethoven oli tiettävästi ihastunut oppilaaseensa, mutta lisänimi ei ole enää kovin tunnettu.
Rakenne

Sonaatissa on neljä osaa:
Allegro molto e con brio
Largo, con gran espressione
Allegro
Rondo. Poco allegretto e grazioso.
Ensimmäistä osaa kantavat eteenpäin kahdeksasosat vuoroin oikeassa, vuoroin vasemmassa kädessä. Tahtilaji on keinuva 6/8. Koraalimainen sivuteema rauhoittaa tunnelman hetkeksi, mutta energiset kahdeksasosat jatkavat eteenpäin. Tunnelma huipentuu loisteliaisiin Es-duuri-oktaavihyppyihin heti B-duuri-urkupisteessä kiertelyn jälkeen. Sivuteema liikkuu c-mollissa, samalla idealla kuin pääteemakin, kunnes muutamat hiljaiset soinnut hivuttavat pääteeman jälleen alkuun. Tällä kertaa urkupisteenä on Es-duuri, minkä jälkeen siirrytään As-duuriin. Osan kooda on Beethovenin pisimpiä.
Toinen osa on hieno Largo hieman asiaankuulumattomassa sävellajissa, C-duurissa. Tämä ei ole varhais-Beethovenia, pikemminkin päinvastoin. Alku koostuu rauhallisista soinnuista, jotka kasvavat hieman osan edetessä. Muutamat fortissimo-soinnut ovat alku tulevalle As-duuri-taitteelle, joka kasvaa kasvamistaan aina forte-osioon asti. Siinä on perustana voimakkaat oktaavit, joita rauhoittaa korukuvio ylärekisterissä. Osa kertautuu alusta lähes samanlaisena, kunnes melodian ottaa vastuulleen vasen käsi oikean soittaessa murrettuja oktaaveja. Lopulta tunnelma rauhoittuu, ja osa päättyy C-duuriin.
Kolmas osa on allegro, joka alkaa miellyttävällä ja ehkä tarttuvallakin teemalla. 
Alkuteeman kertauksen jälkeen vuorossa on minore eli mollitaite. Se koostuu trioleista es-mollissa. Jännityksen purkauduttua alkuteema palaa, ja osa päättyy niin kuin se on alkanutkin.
Viimeinen osa, rondo, on lähinnä vuorottelua Es-duurin ja c-mollin välillä. Alussa oikea käsi vie melodiaa eteenpäin, vasen soittaa ensimmäisestä osasta lainattua säestyskuviota. Teoksen keskiosassa on myös molliväliosa, jossa oikea käsi soittaa sointuja vasemman säestäessä c-mollissa. Teoksen kooda alkaa E-duurissa, josta se kuitenkin pääsee livahtamaan takaisin alkuperäiseen Es-duuriin. Vasemman käden soittaessa nopeita murtosointuja ja oikean korukuviollisia yksittäisiä nuotteja osa ja samalla koko sonaatti päättyy.
Aiheesta muualla

Piano Sonata No.4, Op.7 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library
Pianosonaatti nro 21 (Beethoven)

Beethovenin Waldstein-sonaatin rondon 8 ensimmäistä tahtia.
Ludwig van Beethovenin pianosonaatti nro 21 C-duuri op. 53, lisänimeltään Waldstein-sonaatti, on sävelletty vuonna 1804. Ranskalaiset kutsuvat sonaattia nimellä L´Aurore (aamu). Nimen alkuperästä tietämättömät saattavat ensin hämmästellä sonaatin nimeä (Waldstein tarkoittaa ”Metsäkiveä”); nimi on tullut kuitenkin omistuksesta Kreivi Ferdinand von Waldsteinille.
Historiaa

Beethoven oli saanut juuri uuden Erard-merkkisen pianon, jossa oli aikaisempaa kirkkaampi ääni ja viisi kosketinta enemmän. Kirkas ääni mahdollisti paremman kosketuksen ja lisäkoskettimet massiivisemman äänen. Waldstein-sonaatti oli ensimmäinen tällaiselle soittimelle sävelletty kappale.[lähde? ] Kreivi Waldsteinille on omistettu Arkkipiispa Rudolfin tavoin useita kappaleita, hän oli Beethovenin erittäin hyvä ystävä. Teos on sävelletty Beethovenin "keskikaudella" (myöhäis- ja varhaiskauden välissä), niin kuin myös sonaatit ”Appassionata” ja ”Jäähyväissonaatti”.
Rakenne

Sonaatissa on kolme osaa:
Allegro con brio
Introduzione. Molto adagio
Rondo. Allegro moderato.
Ensimmäinen osa alkaa staccato-soinnuilla pianissimossa. Välillä ylärekisterissä oleva melodia pääsee esiin, mutta staccato-soinnut soivat taustalla koko osan ajan. Osan toinen teema on E-duurissa olevia murtosointuja. Tämä sonaatti on yksi ensimmäisistä, joissa hän on myöhemmissä osissa palannut takaisin alkuteemaan, kuten esimerkiksi Hammerklavierissakin.
Toisessa osassa on rauhoittava 6/8-tahtilaji. Aluksi jännitys kasvaa kasvamistaan, kunnes rauhoittuu osan loppuun mennessä. Kolmas osa alkaa heti toisen jälkeen.
Kolmas osa on Rondo, joka alkaa rauhallisella, jopa lohduttavalla teemalla, kunnes oikean käden trilli ja samanaikainen melodiansoitto ja vasemman käden nopeat asteikot murtavat rauhan. Osan toinen teema on nopealuontoiset triolit mollissa. Ensimmäiseen C-duuri-teemaan palataan tällä kertaa loisteliaassa fortissimossa. Tämän kappaleen coda on ”Prestissimo”. Oktaavijuoksutukset pitäisi soittaa niin nopeasti kuin mahdollista. Osassa on todella loistelias sointi. Se on tyypillistä Beethovenin keskikauden sonaattien rondoille.
Aiheesta muualla

Piano Sonata No.21, Op.53 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library
Praça do Comércio

Praça do Comércio.
Kuningas Joosef I:n patsas pystytettiin aukiolle jo hänen elinaikanaan 1700-luvun puolivälissä.
Praça do Comércio (vanhalta nimeltään Terreiro do Paço) on aukio Lissabonin keskustassa Tajojoen rannalla. Se on noin 35 000 neliömetrin kokoinen, valtion mahtia kuvaava aukio, vaikkakin sen nimi viittaa torikauppaan.
Rua Augusta -kadulle johtava riemukaari.
Nykyisen muotonsa aukio sai Pombalin markiisin aikana 1700-luvun lopulla. Aukion kolmella sivulla on komeat pylväskäytävät, ja joen puolella olevat portaat laskeutuvat joen rantaan. Aukio on myös julkisen liikenteen solmukohta, ja rannasta on lauttayhteys joen toiselle puolelle. Pohjoislaidalla sijaitsee riemukaari, joka yhdistää hallintorakennukset toisiinsa ja jonka ali pääsee Rua Augusta -kadulle. Katu johtaa kaupungin toiselle keskeiselle aukiolle Rossioon.
Vuoden 1755 maanjäristykseen saakka aukiolla sijaitsi kuninkaallinen Ribeira-palatsi. Aukio oli myös kuningasmurhan näyttämönä, kun kuningas Kaarle surmattiin siellä 1908.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Praça do Comércio Wikimedia Commonsissa
Moss Avis

| Moss Avis |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  paikallislehti
Kustantaja:  Amedia
Levikki:  14 555 (2020)
Perustettu:  1876
Päätoimittaja:  Pål Enghaug
Kotikunta:  Moss
Kotimaa:  Norja
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  ti, to ja la
Kieli:  norja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Moss Avis on norjalainen vuonna 1876 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Moss. Se ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin. Lehti on ollut tabloid-kokoinen vuodesta 1989.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (norjaksi)
Pianosonaatti nro 3 (Beethoven)

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Ludwig van Beethoven sävelsi kolmannen pianosonaattinsa C-molli op. 2 vuonna 1796, jolloin se myös julkaistiin. Tämä noin 24-minuuttinen teos on omistettu  — hänen ensimmäisen ja toisen pianosonaattinsa tapaan — hänen opettajalleen, Joseph Haydnille.
Osat

Teoksessa on neljä osaa:
Allegro con brio
Adagio
Scherzo: Allegro
Allegro assai.
Aiheesta muualla

Piano Sonata No.3, Op.2/3 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library
Mossberg

Mossberg voi tarkoittaa seuraavia:
Sukunimi

Bo Mossberg (s. 1935), ruotsalainen kuvataiteilija ja kuvittaja
Daniel Mossberg (s. 1981), ruotsalainen jääpalloilija
Gunnar Mossberg (1903-1983), ruotsalainen kuvataiteilija
Muita

O.F. Mossberg & Sons, yhdysvaltalainen asevalmistaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mossberg”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pianosonaatti nro 26 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin pianosonaatti nro 26 Es-duuri op. 81a, lisänimeltään Les Adieux (suomeksi Jäähyväissonaatti), on Pateettisen sonaatin ohella toinen niistä sonaateista, jolle Beethoven on itse antanut lisänimen. Se on sävelletty vuosien 1809 ja 1810 aikana. Se on saanut nimensä siitä, kun Beethovenin sonaattien tärkein ja uskollisin tilaaja arkkiherttua Rudolph lähti Wienistä pakoon ranskalaisia vuonna 1809. Jäähyväisten lisäksi sonaatti kuvaa jälleennäkemistä ja sen odotusta.