stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti E. Mäkelä
Teoksia

”Goebenin” amiraali puuttuu historian kulkuun. WSOY 1936 (ilmestyi saksan kielellä nimellä Souchon der Goebenadmiral greift in die Weltgeschichte ein. Vieweg-Verlag, Braunschweig 1936)
Taistelu Dardanelleista: katkelma kansojen kamppailusta. WSOY 1941
Miehiä merellä: vapaussodan valmisteluista talvisodan loppuun. Otava 1961
Liehuvin lipuin: Emden ja muut risteilijät. Gummerus 1964
Auf den Spuren der Goeben. Bernard & Graefe, cop, München 1979
Das Geheimnis der ”Magdeburg”: die Geschichte des Kleinen Kreuzers und die Bedeutung seiner Signalbücher im Ersten Weltkrieg. Bernard & Graefe, Koblenz 1984
Suomennoksia

Cajus Bekker: Saksan laivaston taistelu ja tuho. WSOY 1955 (alkuteos Kampf und Untergng der Kriegsmarine)
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Matti E. Mäkelä on Wikiaineistossa  Luettelo Matti E. Mäkelän lehtiartikkeleista
Mikko Mäenpää (jääkiekkoilija)

| Mikko Mäenpää |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1983 (ikä 41)  Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Miksa
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  79 kg
Seura
Seura:  ei joukkuetta
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–
Aik. seurat:  Pelicans (SML) Jukurit (Mestis) Syracuse Crunch (AHL) Skellefteå AIK (SEL) HPK (SML) Frölunda HC (SEL) Amur Habarovsk (KHL) TsSKA Moskova (KHL) Lev Praha (KHL) HC Ambrì-Piotta (NLA) JYP (SML)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Suomi 2001 | jääkiekko |  |
Mikko Mäenpää (s. 19. huhtikuuta 1983 Tampere) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Nykyisin hän toimii apuvalmentajana Viron jääkiekkomaajoukkueessa.
Ura > Pelaajaura

Mäenpää on Tampereen Tapparan kasvatti. Tampereella hän ei kuitenkaan pelannut kuin juniorisarjoissa. Kaudella 2002–2003 Mäenpää pelasi ensimmäiset SM-liigapelinsä JYPissä. Seuraavalla kaudella Mäenpää vakiinnutti paikkansa JYPin joukkueessa, vaikka olikin lainapelaajana Mestiksessä pelanneessa Vaasan Sportissa. Kaudella 2004–2005 Mäenpää ei ehtinyt pelata JYPissä kuin 14 ottelua ennen siirtymistään Lahden Pelicansiin vahvistamaan joukkueen loukkaantumisista kärsinyttä puolustusta. Kesällä 2005 Mäenpää teki sopimuksen Mestikseen Jukureihin, jossa oli ollut lainalla edellisellä kaudella neljän pelin ajan.
Kaudeksi 2006–2007 Mäenpää siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon, johon hän pääsi koeajan jälkeen. Kaudella 2006–2007 Mäenpää oli puolustajien pistepörssin toinen tehtyään 52 ottelussa 14 maalia ja annettuaan 26 maalisyöttöä. Näin hän oli myös joukkueensa pistepörssin toinen . Kausi oli Mäenpäälle muutenkin hyvä, sillä hän vakiinnutti paikkansa liigatasolla, voitti pronssia HPK:ssa ja kauden päätteeksi Mäenpää valittiin vielä Liigan All Stars -joukkueeseen. Mäenpää teki myös kesken kauden uuden kolmivuotisen sopimuksen HPK:n kanssa. Hän siirtyi kuitenkin seuraavaksi kaudeksi NHL:ään, kun Columbus Blue Jackets teki pelaajan kanssa yhden vuoden sopimuksen. Hän jäi kuitenkin vähälle peliajalle ja palasi AHL-joukkue Syracuse Crunchin kautta takaisin Hämeenlinnan Pallokerhoon.. Mäenpää pääsi vuonna 2008 pelaamaan Suomen maajoukkueeseen Euro Hockey Tourille Antti-Jussi Niemen tilalle.
Kauden 2009–2010 jälkeen Mäenpää siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin Elitserien-liigan Frölunda HC -seuraan. Frölundassa Mäenpää pelasi kuitenkin vain yhden kauden, jonka aikana teki 18 tehopistettä. Hän siirtyi kauden jälkeen KHL-sarjaan Amur Habarovskiin. Amurissa Mäenpää pelasi erinomaisen kauden ja teki yhteensä 39 tehopistettä runkosarjan ja pudotuspelien aikana. Hän oli KHL:n toiseksi tehokkain puolustaja.
Mäenpää jätti Amurin kesällä 2012 ja teki sopimuksen TsSKA Moskovan kanssa.
Elokuussa 2014 palasi takaisin JYPiin yhden vuoden sopimuksella. Sopimuksessa oli pykälä, joka mahdollisti Mäenpään siirtymisen ulkomaille kauden aikana. Kaudella 2014–2015 hän kärsi JYPissä loukkaantumisista ja pääsi pelaamaan ainoastaan 19 ottelua tehopistein 3+12=15. Mäenpää pelasi kaudella 2015–2016 Sveitsin NLA-liigan HC Ambrì-Piottassa, samoin seuraavan kauden. Mäenpää palasi vielä kolmeksi kaudeksi JyP:iin, jossa hän lopetti uransa kaudella 2019–2020.
Merttelän koulu

Merttelän koulu on toinen Ruskon kunnan kahdesta ala-asteesta. Kunnan toinen ala-aste on Kirkonkylän koulu. Merttelän koulu sijaitsee Merttelän kylässä.
Historia

Merttelän koulu on perustettu 1920-luvulla. Alkuperäinen koulurakennus sijaitsee muutaman sadan metrin päässä nykyisestä.
Koulurakennus uudistettiin viimeksi vuonna 2002, jolloin se sai mm. uuden englanninluokan, atk-luokan, opettajainhuoneen ja liikuntasalin, jonka katonrajassa on katsojaparveke. Vanha liikuntasali muutettiin teknisen työn luokaksi. Ruokasalia koulussa ei ole, vaan oppilaat ruokailevat omissa luokissaan.
Aiheesta muualla

Perusopetus Ruskon kunta. Viitattu 20.8.2013.
Meigsin piirikunta (Ohio)

Meigsin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty Ohion neljännen kuvernöörin Return Meigsin mukaan. Sen hallinnollinen keskus on Pomeroy ja suurin kylä Middleport.
Maantiede

Meigsin naapuripiirikuntia ovat Gallia lounaassa, Vinton lännessä, Athens pohjoisessa ja Länsi-Virginian puolella Woodin, Jacksonin sekä Masonin piirikunnat.
Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 23 770 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 97,5 %, mustiin (1,0 %), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2 %) ja aasialaisiin (0,2 %).
Kotitalouden mediaanitulo on 33 708 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 21,3 % väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Meigs County Courthouse, Meigsin piirikunta
Minä ja pikkusiskoni

| Minä ja pikkusiskoni> Sparrooabbán |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Suvi West
Käsikirjoittaja:  Suvi West
Tuottaja:  Janne Niskala
Säveltäjä:  Jakop Janssønn Ville Langfeldt
Kuvaaja:  Anja Ahola
Leikkaaja:  Anja Ahola Erik Andersson Hanna Kuirinlahti
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi Norja
Tuotantoyhtiö:  Vaski Filmi
Ensi-ilta:   2016-02-1212. helmikuuta 2016  
Kesto:  66 minuuttia
Alkuperäiskieli:  pohjoissaame suomi englanti ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Minä ja pikkusiskoni (pohjoissaameksi Sparrooabbán) on Suvi Westin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2016.
Elokuva on henkilödokumentti ohjaajan pikkusiskosta Kaisasta, joka elää Helsingissä parisuhteessa naisen kanssa. Sisarukset matkaavat kotiseudulleen Saamenmaalle hakemaan hyväksyntää Kaisan parisuhteelle.
Michael Angelo Batio

Michael Angelo Batio ja kaksikaulainen kitara
Michael Angelo Batio (s. 12. kesäkuuta 1956, Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen kitaristi.  Hän on voittanut useita "nopein kitaristi" yleisöäänestyksiä[lähde? ]. Muusikon uransa hän aloitti 5-vuotiaana soittamalla pianoa ja kitaransoiton hän aloitti 10-vuotiaana[lähde? ].
Michael Angelo Batio oli heavy metal -yhtye Nitron kitaristi. Nitroon kuului myös laulaja Jim Gillette ja basisti T.J.Racer. Kaksi- (tai jopa neljä) -kaulainen kitara mahdollisti myös monipuoliset harmoniat sooloissa[lähde? ]. Lisäksi hän on soittanut yhtyeessä Holland[lähde? ]. Michael Angelo Bation soittoa hallitsee runsas murtosointujen käyttö[lähde? ].
Angelo kehitti myös nelikaulaisen kitaran, jossa ylimmät kaulat olivat 7-kielisiä ja alemmat 6-kielisiä[lähde? ]. Tämä kitara varastettiin myöhemmin[lähde? ]. Angelo oli myös yksi ensimmäisistä rock-kitaristeista, jotka soittivat 7-kielistä kitaraa[lähde? ].
Michael Angelo Batiolla on endorsement-sopimus Dean-kitaroiden kanssa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Angelo.com
Dean Guitars
video
Mike van der Hoorn

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 15. lokakuuta 1992 (ikä 31)
Syntymäpaikka:  Almere, Alankomaat
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 190 cm
Seura
Seura:  Arminia Bielefeld
Pelinumero: 6
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2013 |  Utrecht | 44 | (6) |
| 2013– |  Ajax | 33 | (3) |
| 2013– | →  Jong Ajax | 22 | (1) |
| 2016–2020 |  Swansea City AFC | 106 | (6) |
| 2020– |  Arminia Bielefeld | 12 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 217 | (16) |
Maajoukkue
| 2012 | Alankomaat U20 | 2 | (0) |
| 2013–2014 | Alankomaat U21 | 13 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. joulukuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19. joulukuuta 2020.
Mike van der Hoorn (s. 15. lokakuuta 1992 Almere, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa kaudella 2020–2021 Saksan pääsarjassa Bundesliigassä pelaavaa Arminia Bielefeldiä.
Seurajoukkueura

Van der Hoorn aloitti ammattilaisuransa FC Utrechtissa, jossa hän teki ensiesiintymisensä Eredivisiessä 15. toukokuuta 2011 Utrechtin voittaessa kotonaan AZ Alkmaarin 5–1. Hän tuli ottelussa kentälle 77. minuutilla Mark van der Maarelin tilalle. Ottelu oli van der Hoornin ainoa kaudella 2010–2011. Kaudella 2011–2012 van der Hoornin vastuu kasvoi, ja hän pelasi 12 liigaottelua, joista seitsemässä hän oli avauskokoonpanossa. Kaudella 2012–2013 van der Hoorn nousi Utrechtin runkopelaajaksi ollen aloituskokoonpanossa kaikissa pelaamissaan 31 liigaottelussa. Hän aloitti myös kaikki neljä Eurooppa-liigan paikasta pelattua karsintaottelua.
Kaudeksi 2013–2014 van der Hoorn siirtyi Ajaxiin 3,8 miljoonan euron siirtosummalla. Ensimmäisellä Ajax-kaudellaan hän pelasi kolme liigaottelua ja 12 Eerste divisien ottelua kakkosjoukkue Jong Ajaxissa. Mestarien liigassa hän tuli neljässä ottelussa vaihdosta kentälle. Seuraavalla kaudella hän pelasi 15 Eredivisien ottelua, joissa teki kaksi maalia, kuusi liigaottelua kakkosjoukkueessa ja yhden Mestarien liigan pelin. Myös kaudella 2015–2016 hän pelasi 15 Alankomaiden pääsarjaottelua.
Van der Hoorn siirtyi Englannin Valioliigassa pelanneeseen Swanseaan 2,5 miljoonalla eurolla kesällä 2016. Hän pelasi avauskaudellaan kahdeksan liigaottelua ja seuraavalla 24 ja teki kummallakin kaudella yhden maalin. Swansean pudottua mestaruussarjaan hän pelasi kaikki 46 liigaottelua kaudella 2018–2019 sekä 28 mestaruussarjaottelua ja kaksi nousukarsintapeliä seuraavalla kaudella.
Van der Hoorn siirtyi Bundesliigan Arminia Bielefeldiin vapaalla siirrolla syyskuussa 2020.
Maajoukkueura

Van der Hoorn pelasi kaksi ottelua Alankomaiden alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2012. Alle 21-vuotiaissa hän pelasi 13 maaottelua ja teki yhden maalin vuosina 2013–2014. Hän pelasi kahdessa ottelussa Alankomaiden karsiutuessa välierissä ikäluokan EM-kilpailuissa 2013.
Saavutukset

Ajax:
Eredivisien mestaruus: 2013–2014
KNVB-cupin toinen sija: 2013–2014
Alankomaiden supercupin voitto: 2013–2014
Toinen sija: 2014–2015
Metropolismania (pelisarja)

| Metropolismania |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Media Factory
Julkaisija:  Natsume
Alusta:  kaupunginrakennuspeli
Ensijulkaisu:  Metropolismania (2001)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Metropolismania on Media Factoryn kehittämä ja Natsumen julkaisema kaupunginrakennuspelien sarja.
Sarjan kolmas osa Metropolismania 3 on julkaistu vain Japanissa.
Pelit

Metropolismania (2001)
Metropolismania 2 (2007)
Metropolismania 3
Aiheesta muualla

Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Merirokko

| Merirokko |
| --- | --- |
 Merirokkoja hietasimpukan kuorella.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Leukajalkaiset Maxillopoda
Alaluokka::  Thecostraca
Osaluokka::  Siimajalkaiset Cirripedia
Lahko::  Sessilia
Heimo::  Merirokot Balanidae
Suku::  Amphibalanus
Laji::  improvisus
Kaksiosainen nimi
 Amphibalanus improvisus  (Darwin, 1854) 
Synonyymit
 Balanus improvisus Darwin, 1854 
Katso myös
   Merirokko Wikispeciesissä   Merirokko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merirokko (Amphibalanus improvisus tai Balanus improvisus) on ainoa Itämeren pohjoisosassa esiintyvä siimajalkainen äyriäinen.
Merirokko on varhaisimpia tunnettuja Itämereen saapuneita vieraslajeja. Ensimmäiset havainnot ovat 1840-luvulta. Sen maantieteellistä alkuperää ei varmuudella tunneta, joskin Amerikkaa on pidetty todennäköisenä lähtöalueena. Se on todennäköisesti levinnyt alueelta toiselle vesiliikenteen avulla laivojen ja veneiden pohjassa. Merirokon laivojen pohjiin kiinnittyminen aiheuttaa myös haittoja laivaliikenteelle erityisesti kustannusten nousuna.
Toukkavaiheen läpikäytyään merirokko kiinnittyy pysyvästi kiinteään alustaan kuten kallioon, kiveen, simpukan kuoreen (usein elävään sinisimpukkaan) ja myös ihmisen tekemiin rakenteisiin kuten laitureihin, poijuihin ja alusten pohjiin. Alustaan kiinnittynyt valkoinen, kartiomainen kalkkikuori on yleensä alle 1 cm halkaisijaltaan.
Merirokko on hermafrodiitti ja voi siis toimia sekä koiraana että naaraana.
Merirokko viihtyy erityisesti murtovesissä, Itämeren ulkopuolella yleensä jokien estuaareissa. Laivoihin kiinnittyneenä se on levinnyt laajasti ympäri maailman lauhkeisiin vesiin. Se on levinnyt myös Kaspianmereen.
Suomessa merirokko leviää koko ajan pohjoisemmaksi. 2011 oli ensimmäinen kesä jolloin se saavutti Vaasan korkeuden.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Bay barnacle (Arkistoitu – Internet Archive). frammandearter.se (englanniksi)
Bay barnacle Aquascope (vattenkikaren.se) (englanniksi)
Mikko Sergejeff

Mikko Sergejeff, myös Sergejev, oik. Mikael Sergejeff (6. helmikuuta 1926 Muolaa – 2. syyskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja. Hän myös näytteli muutamassa elokuvassa.
Filmografia

On lautalla pienoinen kahvila (1952) kamera-assistentti (pitkä fiktio, kreditoimaton)
Tyttö kuunsillalta (1953) kamera-assistentti (pitkä fiktio, kreditoimaton)
Jokaisen naisen kauneudenhoitoa (1953) kuvaus (lyhyt dokumentti)
Kultaa ja kunniaa (1953) kamera-assistentti (pitkä dokumentt)
Sininen viikko (1954) B-kuvaaja (pitkä fiktio)
Hei, rillumarei! (1954) B-kuvaaja (pitkä fiktio)
Kaksi vanhaa tukkijätkää (1954) B-kuvaaja (pitkä fiktio)
Työn ja kisan kädenlyönti (1954) kuvaus (pitkä dokumentti)
Päivänsäde (1955) kuvaus (lyhyt dokumentti)
Kuningatarvaali 1955 (1955) kuvaus (lyhyt dokumentti)
Vaarallinen tie (1955) kuvaus (lyhyt dokumentti)
Onni etsii asuntoa (1955) kuvaus (pitkä fiktio)
Nukkekauppias ja kaunis Lilith (1955) B-kuvaaja (pitkä fiktio)
Neiti talonmies (1955) B-kuvaaja (pitkä fiktio)
Suomalainen mäenlasku (1956) kuvaus (lyhyt dokumentti)
SAK 50 v. (1957) kuvaus (lyhyt dokumentti)
50 vuotta työn kunniaksi (1957) kuvaus (lyhyt dokumentti)
Risti ja liekki (1957) B-kuvaaja (pitkä fiktio)
Pekka ja Pätkä ketjukolarissa (1957) kuvaus (pitkä fiktio)
Pekka ja Pätkä salapoliiseina (1957) kuvaus (pitkä fiktio)
Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä (1957) kuvaus (pitkä fiktio)
Pekka ja Pätkä Suezilla (1958) kuvaus (pitkä fiktio)
Sven Tuuva (1958) kuvausapulainen (pitkä fiktio)
Tilapää (1970) kuvaus (pitkä fiktio)
Isä (1973) kuvaus (pitkä tv-tuotanto)
Salakari (1974) kuvaus (pitkä fiktio, tv-tuotanto)
Kevään herääminen (1977) kuvaus (pitkä fiktio, tv-tuotanto)
Emigrantit (1978) kuvaus (pitkä fiktio, tv-tuotanto)
Yhden yön hinta (1952)
Mitäs me taiteilijat (1952) näyttämömies
Se alkoi sateessa (1953) Kuvaaja
Kiinni on ja pysyy (1955) "ritari"
Sven Tuuva (1958) venäläinen eversti Paulucci
Omat koirat purivat (1974)
Natalia (1979) neuvostoliittolainen virkamies, toveri Skrjabin
Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984) neuvostoupseeri kabinetissa
Aiheesta muualla

Mikko Sergejeff Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mikko Sergejeff Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Minä määrään

| ”Minä määrään” Turmion Kätilöt |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: U.S.C.H!
 Äänitetty : Osasto-A ja Note On Studio, Kuopio
 Julkaistu: 21. toukokuuta 2008
 Formaatti: digitaalinen
 Tekijä(t): MC Raaka Pee & MC CSD
 Tuottaja(t): MC Raaka Pee & DJ Vastapallo
 Tyylilaji: industrial metal
 Kesto: 03.26
 Levy-yhtiö: Raha Records
Turmion Kätilöiden muut singlet
| ”Pirun nyrkki” 2006 | ”Minä määrään” 2008 | ”Ihmisixsixsix” 2010 |
Minä määrään on industrial metal -yhtye Turmion Kätilöiden kappale ja single yhtyeen kolmannelta studioalbumilta U.S.C.H!. Se julkaistiin 21. toukokuuta 2008 levymerkillä Raha Records.
Nimikkokappaleessa on Zachary Hietalan soittama kitarasoolo. Singlen toinen kappale ”Shuttle to Venus” on käännöskappale Kikan kappaleesta ”Sukkula Venukseen”.
Kappaleet

Minä määrään – 3.26 (säv. MC Raaka Pee, san. MC CSD & MC Raaka Pee, sov. DJ Vastapallo, MC Raaka Pee ja Run-Q)
Shuttle to Venus – 3.28 (säv. Inari Kairamo, san. Kirsi Sunila, eng. sanat DJ Vastapallo & MC Raaka Pee)
Meier (noppapeli)

Meier on saksalaisperäinen noppapeli. Se tunnetaan myös nimillä Mäxchen, Mäxle, Lügenmax, Schummelmax, Mexican, Meterpeter ja Einundzwanzig (21), joka tulee korkeimmasta numeroyhdistelmästä. Peliä pelataan noppaparilla ja pikarilla. Pelissä huomioon otettavat numeroyhdistelmät ovat alhaalta ylöspäin: 31, 32, 41, 42, 43, 51, 52, 53, 54, 61, 62, 63, 64, 65, 11, 22, 33, 44, 55, 66 ja 21.
Pelin kulku

Pelin voittaja on viimeiseksi jäljelle jäänyt pelaaja. Pelaajat putoavat ennalta sovitun virhemäärän (esimerkiksi 3) jälkeen. Pelin kulku etenee vuoropohjaisesti siten, että aloittaja heittää pikarilla kahta noppaa. Katsottuaan oman tuloksensa heittäjä siirtää pikarin pöytää pitkin seuraavalle ja lausuu heittämänsä luvun. Seuraava pelaaja toimii jollakin seuraavista tavoista:
uskoo ja heittää suuremman
muunnelmasta riippuen joko uskoo edellisen puhuneen totta ja katsomatta tulosta siirtää pikarin samalla luvulla seuraavalle. Meierille näin voi tehdä aina.
epäilee edellistä pelaajaa ja katsoo nopat
Jos pelaaja epäonnistuu suuremman heittämisessä tai jos epäily osoittautuu aiheettomaksi tai jos seuraava pelaaja paljastaa hämäyksen, merkitään pelaajalle virhe. Kun ennalta sovittu virheiden määrä tulee täyteen, pelaaja putoaa pelistä.
Tilanteessa, jossa pikari on heiton jälkeen kiertänyt kaikki pelaajat katsomatta ja se palautuu heittäjälle merkitään virhe:
heittäjää edeltäneelle pelaajalle, jos kyseessä oli hämäys
kaikille heittäjää lukuun ottamatta, jos luku saapui sellaisenaan heittäjälle
Pelin kulku > Vuoron vaihto

Liian nopea pikarin liikuttaminen ja pöydän mahdolliset epätasaisuudet saattavat vaikuttaa noppien asentoon ja siksi vuoronvaihto tapahtuu siten, että vastuu luvusta on aina viimeisellä liikuttajalla. Siksi heittäjä siirtää pikarin seuraavalle, jonka ennen siihen koskemistaan on päätettävä mitä tekee.
Muunnelmat

Virheiden sijaan nautitaan juoma vastaavassa tilanteessa
Voidaan pelata myös kolmella nopalla
Mertoslammi

| Mertoslammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Mänttä-Vilppula
Koordinaatit:  62°03′52″N, 24°22′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ruoveden alue (35.33)
Laskuoja:  oja Liinolammiin 
Järvinumero:  35.332.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135,5 m  
Rantaviiva:  0,652 km  
Pinta-ala:  2,852 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMertoslammi 
Mertoslammi  on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Tyynyskylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Paloselän alueeseen (35.332) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,5 metriä mpy.
Vartiokylä

| Vartiokylä> Botby |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Vartiokylä korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Itäinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  45
Pinta-ala:  10,03  km² 
Väkiluku:  30 244 (1.1.2008)
Väestötiheys:  3015 as./km²
Osa-alueet:  Vartioharju, Puotila, Puotinharju, Myllypuro, Marjaniemi, Roihupellon teollisuusalue, Itäkeskus
Postinumero(t):  00880 (Roihupellon teollisuusalue), 00900 (Puotinharju ja Myllypuron eteläisin osa), 00910 (Puotila), 00920 (suurin osa Myllypurosta), 00930 (Marjaniemi ja Itäkeskus), 00950 (Vartioharju)
Lähialueet:  Viikki, Herttoniemi, Tammisalo, Mellunkylä, Vartiosaari, Vuosaari
Vartiokylä (ruots. Botby) on 30 000 asukkaan kaupunginosa Itä-Helsingissä. Suurin osa aluetta on kuulunut Puotilan kartanolle. Uuden Porvoontien, nykyisen Itäväylän valmistuttua 1930-luvulla Helsingin työväki alkoi rakentaa alueelle pieniä asuintaloja. Nykyisin alueella on pientaloalueiden lisäksi tiiviitä kerrostaloalueita sekä pienteollisuutta.
Vartiokylä on yksi Helsingin kaupunginosista, johon kiinteistöpohjaisen jaon mukaan kuuluvat seuraavat osa-alueet: Vartioharju (5 900 asukasta), Puotila (4 800 as.), Puotinharju (3 700 as.), Myllypuro (9 200 as.), Marjaniemi (2 000 as.), Roihupellon teollisuusalue (17 as) sekä Itäkeskus (4 600 as.). Vartiokylä on myös peruspiiri, mutta tällöin Myllypuroa ei lasketa siihen kuuluvaksi vaan omaksi peruspiirikseen.
Puhekielessä Vartiokylällä tarkoitetaan yleensä Vartioharjun aluetta, eikä esimerkiksi Itäkeskusta, Puotinharjua tai Myllypuroa mielletä osaksi sitä.
Nimen etymologia

Vartiokylän alkuperäinen ruotsinkielinen nimi Botby johtuu todennäköisesti vanhasta ruotsalaisesta miehennimestä Bote. Eräissä vanhoissa asiakirjoissa kylän nimi on kuitenkin satunnaisesti esiintynyt myös muodossa Boteby (1543), Böteby (1544) tai Bååteby (1566), mikä todennäköisesti on pelkkä kirjoitusvirhe, mutta se on saanut jotkut tutkijat olettamaan, että nimi johtuisi vartiotulta tarkoittavasta sanasta böte ja viittaisi täten alueella sijaitsevaan Vartiokylän linnavuoreen. Tämän vuoksi alueen suomenkieliseksi nimeksi vahvistettiin vuonna 1946 Vartiokylä. Aikaisemmin se samoin kuin siellä sijaitseva Puotilan kartanokin oli tunnettu suomeksi nimellä Puotinkylä, mihin nykyisinkin viittaavat Puotinharjun ja Puotilan osa-alueiden nimet.
Historiaa

Botby kuuluu Helsingin pitäjän vanhimpiin, jo keskiajalla asutettuihin kyliin. Vuonna 1765 toimitetussa isossajaossa kylä jaettiin kuuteen maakirjataloon, joista Rååns, Klafvis ja Domars olivat jo sitä ennen muodostaneet Botbyn kartanon. 1910-luvulta lähtien myös Vartiokylän tienoille alkoi syntyä Helsingin itäistä esikaupunkiasutusta. Lähinnä Kulosaaren ja Herttoniemen seutujen huvila-asutukseen liittyen perustettiin vuonna 1917 Botby Gods Aktiebolag, joka osti samana vuonna Botbyn kartanon. Senaatin julistettua Botbyn eli Puodinkylän taajaväkiseksi yhdyskunnaksi vuonna 1917 kartanoon kuuluneet tilat yhdistettiin Botby Villasamhälle -nimiseksi tilaksi vuonna 1920 ja sen alueille alettiin suunnitella huvilakaupunkia. Ensimmäiseksi huvila-asutusta syntyi Marjaniemen alueelle, ja vuonna 1925 asutus järjestäytyi Oy Marjaniemen Huvilayhdyskunnaksi, jonka toimesta laadittiin rakennusjärjestys vuonna 1926. Puodinkylän kartanon muilla alueilla palstoitus pääsi vauhtiin vuosina 1925–1927, ja vuoteen 1936 mennessä oli koko Botby Villasamhälle -tilan maat palstoitettu asuntotiloiksi. Helsingin kaupunki osti Puodinkylän kartanon kantatilan rakennuksineen vuonna 1933.
Vartiokylä liitettiin Helsinkiin Helsingin maalaiskunnasta vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa. Alueelle on vuodesta 1949 lähtien vahvistettu asemakaavoja vaiheittain. Kadunnimistöön sijoitettiin vanhoista teidennimistä kaikki käyttökelpoiset, mutta suurin osa siitä on täytynyt sepittää eri aihepiirejä käyttäen. Vartiokylä jaettiin Puotilan ja Marjaniemen osa-alueisiin vuonna 1959, ja nimi Puotinharju tuli osa-alueen nimenä käyttöön vuonna 1964. Alkujaan Herttoniemen kylään ja kaupunginosaan kuulunut Myllypuro siirrettiin Vartiokylään ja muodostettiin sen osa-alueeksi vuonna 1959.
Liikenneyhteydet

Itäväylä ja Kehä I risteävät Vartiokylässä ja tarjoavat henkilöautoliikenteen tukirangan kaupunginosalle.