stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Charles III:n ja Camillan kruunajaiset
Reaktioita ja jälkipyykki

Kruunajaiset saivat aikaan sekä juhlia että mielenosoituksia Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja muissa Kansainyhteisön jäsenmaissa. Isossa-Britanniassa järjestettiin myös konsertti Windsorin linnassa 7. toukokuuta. Huhtikuussa 2023 tehdyt tutkimukset viittaavat siihen, että brittiläinen kansa suhtautui tapahtumaan kaksijakoisesti; Lontoon tapahtumat vetivät suuria väkeä, mutta myös tasavaltalaiset ryhmät vastustivat niitä. Kansainyhteisön jäsenmaat, kuten Antigua ja Barbuda, Kanada, Australia ja Uusi-Seelanti, järjestivät juhlia, mutta muut maat käyttivät tapahtumaa korostaakseen esimerkiksi brittiläisen kolonialismin vaikutusta.
Kruunajaisten kunniaksi perustettiin erillinen kruunajaismitali. Se myönnettiin kruunajaisten turva- ja varotoimissa toimineille henkilöille (mm. poliisit, ambulanssikuskit ja palomiehet) sekä sellaisille poliiseille, palomiehille, hätäkeskustyöntekijöille, vanginvartijoille sekä asevoimissa palvelleille, joilla oli takanaan vähintään 5 vuotta palvelusta. Myös kaikki elossa olevat Yrjön ristin tai Viktorian ristin saaneet henkilöt saivat kruunajaismitalin. Arviolta 400 000 henkilön oletetaan saavan mitali.
Aikuisviihdesivusto Pornhub raportoi, että sen tietoliikenne Yhdistyneen kuningaskunnan alueella laski yli 10 % normaalista. Suurin ero normaaliin liikenteeseen oli Koillis-Englannissa, jossa laskua oli 25 % ja vähäisintä Länsi-Midlandsin ja Lounais-Englannissa (molemmissa 1 % laskua normaalista).
Reaktioita ja jälkipyykki > Tasavaltalaisten toiminta

Australian tasavaltalaiset kritisoivat maan pääministerin, Anthony Albanesen, osallistumista kruunajaisiin. Nämä myös pyrkivät painostamaan Albanesea, jottei tämä vannoisi uskollisuutta kuninkaalle.
Jamaikan oikeusministeri Marlene Malahoo Forte toi jälleen kruunajaisten yhteydessä esille maansa suunnitelman, jonka mukaan maa suunnittelee muuttavansa valtiomuotonsa tasavallaksi aikaisintaan vuoden 2024 aikana. Aiheesta on tarkoitus järjestää kansanäänestys.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charles III:n ja Camillan kruunajaiset Wikimedia Commonsissa
Philip Jackson (näyttelijä)

| Philip Jackson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1948 (ikä 76) Retford, Nottinghamshire, Englanti, Iso-Britannia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1969–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Philip Jackson (s. 18. kesäkuuta 1948) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten ylikomisario Jappin roolista Agatha Christien menestysromaaneihin perustuvassa ITV:n televisiosarjassa Hercule Poirot (1989–2002, 2013) sekä apotti Hugon roolista Robin of Sherwood -sarjassa (1984–1986).
2000-luvulla Jackson on näytellyt päärooleja muun muassa komediasarjoissa Boomers, Raised by Wolves, Home Time ja Sugartown. Jackson on vierallut useissa tunnetuissa televisiosarjoissa kuten Coronation Street, A Touch of Frost, Foylen sota, Midsomerin murhat, Sydämen asialla, Pikku-Britannia, Ylämaan kettu, Vielä virtaa, Hiljainen todistaja, Cuckoo, Murha paratiisissa sekä Ryhmä Pullman.
Hän on näytellyt myös elokuvissa Kapina nuorisovankilassa, Give My Regards to Broad Street, Brassed Off, Grow Your Own, Mike Bassett: England Manager sekä My Week with Marilyn.
Jackson on naimisissa Sally Baxterin kanssa ja heillä on kaksi lasta, tytär Amy ja poika George.
Pariisin kaupungintalo

Pariisin kaupungintalon julkisivu.
Hôtel de Ville eli Pariisin kaupungintalo on Pariisin kaupunginhallinnon toimitalo. Se sijaitsee kaupungin keskustassa 4. arrondissementin alueella aivan lähellä Seine-joen rantaa.
Kaupungintalo on sijainnut samalla paikalla vuodesta 1357 alkaen. Renessanssityylinen rakennus valmistui vuonna 1628. Rakentaminen oli aloitettu jo edellisellä vuosisadalla kuningas Frans I:n määräyksestä. Alkuperäinen rakennus tuhoutui tulipalossa Pariisin kommuunin kukistamisen yhteydessä toukokuussa 1871, mutta se rakennettiin uudelleen kopiona alkuperäisestä vuosina 1873–1882 arkkitehtien Théodore Ballu ja Edouard Deperthes suunnitelman mukaan.
Kaupungintalon julkisivua koristaa 108 kuuluisaa pariisilaista esittävää patsasta sekä 30 muita Ranskan kaupunkeja symboloivaa veistosta.
Kaupungintalon edessä oleva aukio tunnettiin keskiajalta alkaen Place de Grèvenä, kunnes se 1800-luvun alussa uudelleennimettiin Place de l'Hôtel-de-Villeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pariisin kaupungintalo Wikimedia Commonsissa
Pariisin konservatorio

Pariisin konservatorio
Pariisin konservatorio (ransk. Conservatoire de Paris) on Ranskan suurin konservatorio. Se avattiin vuonna 1795 ja on ensimmäinen perustettu konservatorio. Konservatorion koko ranskankielinen nimi on Conservatoire national supérieur de musique et de danse de Paris (CNSMDP), eli Pariisin musiikin ja tanssin korkea-asteen konservatorio. Pariisin konservatorio on toinen Ranskan korkea-asteen musiikin ja tanssin konservatorioista, toisen sijaitessa Lyonissa. Ranskassa ei ole Conservatoire national supérieur de musique et de dansen jälkeen enää korkeampia musiikkioppilaitoksia. Korkea-asteen konservatorioihin pyritään usein, kun  alemman asteen DEM- ammattitutkinto on suoritettu jossakin Ranskan 39:stä konservatorioista, mutta tutkinto ei ole pakollinen ylemmälle tasolle päästäkseen.
Entisiä oppilaita

Charles-Valentin Alkan (1813–1888)
Gustave Charpentier (1860–1956)
Juan Crisóstomo Arriaga (1806–1826)
Hector Berlioz (1803–1869)
Georges Bizet (1838–1875)
Pierre Boulez (s. 1925)
Alain Damiens (s. 1950)
Claude Debussy (1862–1918)
Maurice Duruflé (1902–1986)
Marcel Dupré (1886–1971)
Paul Dukas (1865–1935)
Henri Dutilleux (s. 1916)
France Ellegaard (1913–1999)
George Enescu (1881–1955)
Jacques Fromental Halévy (1799–1862)
Édouard Lalo (1823–1892)
Olivier Messiaen (1908–1992)
Darius Milhaud (1892–1974)
Arto Noras (s. 1942)
Maurice Ravel (1875–1937)
Camille Saint-Saëns (1835–1921)
Pablo de Sarasate (1844–1908)
Erik Satie (1866–1925)
Pekka Savijoki
Ernest Schelling (1876–1939)
Jacques Thibaud (1880–1953)
Paul Tortelier (1914–1990)
Xian Xinghai (1905–1945)
Peter Bales

Peter Bales (1547 – n. 1610) oli englantilainen kalligrafisti, joka tunnetaan salakirjoitus- ja pikakirjoitusjärjestelmien kehittämisestä.
Pikakirjoitus

Bales julkaisi vuonna 1590 teoksen The Writing Schoolemaster, jossa hän esitteli kehittämänsä pikakirjoitusjärjestelmän. Järjestelmässä kustakin sanasta kirjoitetaan alkukirjain tavallisella kirjoituksella ja samanalkuiset sanat erotetaan lisäämällä kirjaimen ympärille eri kohtiin pisteitä, pilkkuja tai muita pieniä merkkejä.
Vuonna 1600 Bales julkaisi teoksessa A New-yeares gift for England. The art of new Brachygraphie järjestelmästään uuden version, jossa pienet apumerkit oli korvattu tavallisilla kirjaimilla, jolloin kyse oli pikemminkin lyhennetystä tavallisesta kirjoituksesta kuin varsinaisesta pikakirjoituksesta.
Salakirjoitus

Bales kehitti vuonna 1592 Englannin diplomaattien käyttöön salakirjoitusjärjestelmän The lineal Alphabet or Character of Dashes, jossa merkkeinä oli eripituisia ja erisuuntaisia suoria viivoja. Järjestelmä säilyi käytössä kymmeniä vuosia.
Depopulate

| Depopulate Vile |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Trident Studios
 Julkaistu: 10. syyskuuta 2002
 Tuottaja(t): Juan Urteaga, Colin Davis
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 30.01
 Levy-yhtiö: Listenable Records
Vilen muut julkaisut
| Stench of the Deceased 1999 | Depopulate 2002 | The New Age of Chaos 2005 |
Depopulate on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Vilen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Listenable Records.
Kappaleet

Depopulate – 3.24
Butchered – 2.51
Path to Incineration – 3.08
Retaliation – 3.01
Engulfing Horde – 3.04
Eat the Rude – 2.41
Unit 731 – 4.15
Interrogation Rites – 4.24
Bitterness – 3.13 (instrumentaali)
Kokoonpano

Juan Urteaga – laulu, tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Colin Davis – kitara, tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masteroija
Aaron Strong – kitara
Lars Von Lowen – bassokitara (kappaleet 1–3, 5 ja 7)
Matt Faivre – bassokitara (kappaleet 4, 6 ja 8)
Tyson Jupin – rummut
+
Graal – grafiikka, layout
Arvostelut

Chronicles of Chaos: 8.5/10
Blabbermouth: 6.5/10
Imperiumi: 8/10
Sputnikmusic: 3.5/5
Aiheesta muualla

Albumi Depopulate Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Depopulate discogs.com -sivustolla
Pariisin koulukunta

Pariisin koulukunnan taiteilijoiden näyttelyn mainos vuodelta 1928.
Pariisin koulukunta (ransk. École de Paris) oli modernin taiteen koulukunta, joka vaikutti Pariisissa noin vuodesta 1900 aina 1960-luvulle saakka. Se muodostui kaupungissa vaikuttaneista ranskalaisista ja ulkomaalaisista taiteilijoista, joihin lukeutui taidemaalarien lisäksi kuvanveistäjiä sekä myös joitakin muiden alojen tekijöitä. Koulukunnan keskus oli aluksi Montmartren alueella, mutta siirtyi jo 1910-luvulla Montparnassen kaupunginosaan. Merkittävimpiä Pariisin koulukunnan taiteilijoita olivat muun muassa Pablo Picasso, Marc Chagall ja Henri Matisse.
Suomessa Pariisin koulukunnan teoksia oli ensimmäistä kertaa esillä tiettävästi vuonna 1951, jolloin Helsingin taidehallissa nähtiin Nykytaide ry:n tuottamana Pohjoismaita kiertänyt näyttely Klar Form. Sillä oli ratkaiseva merkitys abstraktin taiteen sekä konstruktivismin läpimurtoon Suomessa.
Aiheesta muualla

Ecole de Paris – School of Paris -verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pariisin koulukunta Wikimedia Commonsissa
Paul Laband

Paul Laband (24. toukokuuta 1838 – 23. maaliskuuta 1918) oli saksalainen oikeustieteilijä, jonka tutkimusaloja olivat erityisesti yksityisoikeus, oikeushistoria ja myöhemmin julkisoikeus. Hän toimi professorina Königsbergissä vuodesta 1865 ja Strasbourgissa vuodesta 1872. Laband oli Carl Friedrich von Gerberin ohella saksalaisen valtio-oikeuden myöhäisperustuslaillisen koulukunnan perustajaisä, ja hänen pääteoksensa on Das Staatsrecht des Deutschen Reichs, jonka esipuhetta on pidetty edustavana esimerkkinä käsitelainopin ohjelmajulistuksesta julkisoikeudessa.
Labandin mukaan positiivisen oikeuden tieteellisen oikeusdogmatiikan tehtävänä oli konstruoida oikeusinstituutioita, palauttaa yksittäiset oikeuslauseet yleisemmiksi käsitteiksi ja toisaalta johtaa niistä seuraavat johtopäätökset. Laband puolusti yksityisoikeuden käsitteiden käyttämistä valtio-oikeudessa. Hänen mukaansa kyseiset käsitteet eivät olleet olemukseltaan erityisesti yksityisoikeudellisia vaan yleisiä oikeuskäsitteitä. Koska yksityisoikeudellinen tutkimus oli saavuttanut muihin oikeudenaloihin nähden niin melkittävän etumatkan, opillinen ammentaminen tältä "kypsemmältä sisarelta" oli perusteltua. Tämän menetelmän arvostelijoita Laband syytti siitä, että he puolsivat usein luopumista valtio-oikeuden juridisesta tarkastelusta ja olivat taipuvaisia korvaamaan oikeuskäsitteet filosofisella tai poliittisella näkökulmalla. Laban myös esitti ensimmäisen selväpiirteisen oikeuslähdeopillisen subsumptiomallin, jossa oikeuslähteet olivat lakeina yleisiä normeja, joita tuomarit ainoina oikeuslähteinä syllogisesti soveltavat.
Peña Sport FC

Peña Sport Fútbol Club on jalkapalloseura, joka tulee Tafallan kaupungista Espanjasta. Joukkue on perustettu vuonna 1925 ja se pelaa tällä hetkellä maan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera Divisiónissa. Sen kotistadionina toimii 3 000-paikkainen Estadio de San Francisco.
Joukkue on pelannut suurimman osan historiastaan alimmalla kansallisella sarjatasolla Tercera Divisiónissa. Ensimmäistä kertaa Segunda División B:hen se nousi kaudeksi 2000–2001.
Aiheesta muualla

Seuran virallinen kotisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1968

Pesäpallon naisten Mestaruussarjassa kaudella 1968 pelattiin yhdeksän joukkueen yksinkertainen sarja, jonka perusteella määräytyivät suoraan lopulliset sijoitukset. Mestaruuden voitti Työväen Mailapojat joka päätöskierroksella voitti Puna-Mustat juoksuin 8–4 Sarjasta jäi pois 12-kertainen Suomen mestari ja edellisen kauden pronssimitalisti Helsingin Pallo-Toverit.
Naisten Mestaruussarja

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Työväen Mailapojat | 8 | 8 | 0 | 0 | 157-31  | 16 |
| Puna-Mustat | 8 | 6 | 0 | 2 | 145-61  | 12 |
| Oulun Lippo | 8 | 6 | 0 | 2 | 130-76  | 12 |
| Lännen Pallo | 8 | 6 | 0 | 2 | 126-87  | 12 |
| Kauhajoen Karhu | 8 | 3 | 0 | 5 | 142-135 |   6 |
| Jyväskylän Kiri | 8 | 2 | 1 | 5 | 77-86 |   5 |
| Hyvinkään Tahko | 8 | 2 | 1 | 5 |   85-140 |   5 |
| Kouvolan Pallonlyöjät | 8 | 2 | 0 | 6 |   59-170 |   4 |
| Kiuruveden Jänteen naisvoimistelijat | 8 | 0 | 0 | 8 |   52-187 |   0 |
Mestarit: Tuula Kämäräinen,
Anja Ilonen,
Riitta Hämäläinen,
Sirkka Kämäräinen,
Tuula Rantanen,
Terttu Kämäräinen,
Raija Ahonen,
Aira Vainio,
Kaarina Kansikas,
Terttu Sarjanen,
Marja-Liisa Niemi.
Palkinnot naisten Mestaruussarjassa

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden naispesäpalloilija | Tuula Rantanen | Työväen Mailapojat |
| Lyöjäkuningatar | Tuula Rantanen | Työväen Mailapojat |
| Etenijäkuningatar | Tuula Rantanen | Työväen Mailapojat |
Pariisin katurata

| Paris Street Circuit |
| --- | --- |

Sijainti:   Pariisi, Ranska
Radan pituus:  1,93 km
Mutkia:  14
Rataennätys:  1.02,323 ( Nick Heidfeld, Mahindra Racing, 2016)
Suurimmat tapahtumat:  Formula E
Formula E
Ensimmäinen ePrix:  2016
ePrix’itä ajettu:  3
Eniten voittoja:   Lucas di Grassi (1)   Sébastien Buemi (1)   Jean-Éric Vergne (1)
Näkymä Esplanade des Invalidesilta, jossa tapahtuu lähtö.
Paris Street Circuit eli Pariisin katurata  on 1,93 kilometriä pitkä katurata Pariisissa, Ranskassa. Rata kiertää kaupungin keskustaa useiden historiallisten muistomerkkien, kuten Les Invalidesin, sotahistoriamuseon ja keisari Napoleonin hautapaikan kautta. Radalla ajettiin ensimmäinen Formula E -sarjan osakilpailu 23. huhtikuuta 2016.
Voittajat > Formula E

| Kausi | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015–2016 |  Lucas di Grassi |  ABT Schaeffler Audi Sport | Raportti |
| 2016–2017 |  Sébastien Buemi |  E.dams-Renault | Raportti |
| 2017–2018 |  Jean-Éric Vergne |  Techeetah | Raportti |
Käännös suomeksi
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1965

Pesäpallon naisten Mestaruussarjassa kaudella 1965 pelattiin yhdentoista joukkueen yksinkertainen sarja, jonka perusteella määräytyivät suoraan lopulliset sijoitukset. Mestaruuden voitti Helsingin Pallo-Toverit puhtaalla pelillä.
Naisten Mestaruussarja

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin Pallo-Toverit | 10 | 10 | 0 | 0 | 287-56  | 20 |
| Työväen Mailapojat | 10 | 9 | 0 | 1 | 153-67  | 18 |
| Puna-Mustat | 10 | 8 | 0 | 2 | 179-52  | 16 |
| Oulun Lippo | 10 | 7 | 0 | 3 | 190-114 | 14 |
| Jyväskylän Kiri | 10 | 5 | 0 | 5 | 113-109 | 10 |
| Kuopion Kelta-Mustat | 10 | 5 | 0 | 5 |   99-198 | 10 |
| Hyvinkään Tahko | 10 | 3 | 0 | 7 | 104-155 |   6 |
| Lännen Pallo | 10 | 3 | 0 | 7 |   74-125 |   6 |
| Imatran Pallo-Veikot | 10 | 2 | 0 | 8 |   87-166 |   4 |
| Loimaan Palloilijat | 10 | 2 | 0 | 8 |   75-200 |   4 |
| Outokummun Partio | 10 | 1 | 0 | 9 | 109-228 |   2 |
Uusinta suorasta säilymisestä: Hyvinkään Tahko - Lännen Pallo 17-3
Sarjakarsinta: Pielaveden Sampo - Lännen Pallo 1-15 , LäPa säilyi mestaruussarjassa.
Mestarijoukkueessa pelasivat: Seija Happonen (10 ottelua),
Aulikki Pihlajamäki	(10),
Ritva-Liisa Vainio (10),
Leena Jääskeläinen (10),
Tuula Rantanen (10),
Riitta Hämäläinen (10),
Sinikka Sundberg (9),
Eija Lohman (9),
Tellervo Haapaniemi (7),
Terttu Helminen (5),
Kirsti Ristlakki (1).
Palkinnot naisten Mestaruussarjassa

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden naispesäpalloilija | Tuula Rantanen | Pallo-Toverit |
| Lyöjäkuningatar | Tuula Rantanen | Pallo-Toverit |
| Etenijäkuningatar | Aulikki Pihlajamäki | Pallo-Toverit |
Peña

Peña on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Candela Peña (s. 1973), espanjalainen näyttelijä
Carlos Alberto Peña (s. 1990), meksikolainen jalkapalloilija
Elizabeth Peña (1959–2014), yhdysvaltalainen näyttelijä
Enrique Peña Nieto (s. 1966), Meksikon presidentti
Federico Peña (s. 1947), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko
Francisco Peña Romero (s. 1978), espanjalainen jalkapalloilija
Héctor Cubillos Peña (s. 1948), kolumbialainen katolinen piispa
Héctor Luis Lucas Peña Gómez (s. 1929), kuubalainen katolinen piispa
Iván de la Peña (s. 1976), espanjalainen jalkapalloilija
José María Peña (1895–1988), espanjalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Julianna Peña (s. 1989), yhdysvaltalainen vapaaottelija
Mariano Peña (s. 1957), espanjalainen näyttelijä
Michael Peña (s. 1976), yhdysvaltalainen näyttelijä
Nancy Peña (s. 1979), ranskalainen sarjakuvataiteilija
Narcisse Diaz de la Peña (1808–1876), ranskalainen taidemaalari
Paco Peña (s. 1942), espanjalainen flamencokitaristi
Raymundo Joseph Peña (1934–2021), yhdysvaltalainen katolinen piispa
Santiago Peña (s. 1978), Paraguayn presidentti
Vicente Ramón Hernández Peña (1935–2018), venezuelalainen katolinen piispa
Victor de la Peña Pérez (1933–2015), espanjalainen katolinen piispa
Victor Hugo Peña (s. 1974), kolumbialainen maantiepyöräilijä.
Nimen muita merkityksiä

Peña Sport FC, espanjalainen jalkapalloseura
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Peter Beardsley

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Peter Andrew Beardsley
Syntymäaika: 18. tammikuuta 1961
Syntymäpaikka: Newcastle upon Tyne, Englanti
Pelipaikka: hyökkääjä
Lempinimi: "The Beard", "Beardo" , "pedro"
Junioriseurat
: Newcastle United Wallsend BC
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1979–1982 1982 1982–1983 1983 1983–1987 1987–1991 1991–1993 1993–1997 1997–1998 1998 1998 1998–1999 1999 1999 | Carlisle United Vancouver Whitecaps Manchester United Vancouver Whitecaps Newcastle United Liverpool Everton Newcastle United Bolton Wanderers → Manchester City(laina) Fulham Hartlepool United Melbourne Knights Doncaster Rovers Yhteensä | 104 (22) ? (?) 0 (0) ? (?) 147 (61) 131 (46) 81 (25) 129 (46) 17 (2) 6 (0) 21 (4) 22 (2) 2 (0) ? (?) 659 (210) |
Maajoukkue
| 1986–1996 | Englanti | 59 (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. marraskuuta 2006.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 10. toukokuuta 2006.
Peter Andrew Beardsley (s. 18. tammikuuta 1961 Newcastle upon Tyne, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura

Juniorina Newcastlea ja Wallsendia edustanut Beardsley edusti uransa alkuaikoina Carlisle Unitedia, Vancouver Whitecapsia ja Manchester Unitedia ennen kuin siirtyi Newcastleen. Neljä kautta kotikaupungissaan pelannut hyökkääjä siirtyi Liverpooliin vuonna 1987 1,9 miljoonan punnan siirtokorvauksella. Poolissa John Barnesin kanssa hyvän hyökkäyslinjan muodostanut Beardsley oli auttamassa seuraa kahteen liigamestaruuteen, FA Cupin voittoon kaudella 1988/89 ja kolmeen FA Community Shieldin voittoon. Vuosien 1987 ja 1991 välillä "Beardo" pelasi 175 Pool-ottelua, tehden 59 maalia. Vuonna 2006 Liverpoolin nettisivuilla olleessa äänestyksessä Beardsley äänestettiin 19. kautta aikojen parhaaksi Liverpool-pelaajaksi. Äänestykseen osallistui 110 000 fania.
Liverpoolin paikallisvastustaja Everton hankki Beardsleyn 5. elokuuta 1991 miljoonalla punnalla. Debyyttinsä hän teki 17. elokuuta ottelussa Nottinghamia vastaan, ollessaan 30-vuotias. Pari kautta Evertonissa pelannut Beardsley oli loppuaikoinaan joukkueen paras maalintekijä.
Vuonna 1993 Beardsley palasi Newcastleen. Uransa aikana Beardsley edusti vielä Boltonia, Manchester Citya, Fulhamia, Hartlepool Unitedia, Melbourne Knightsia ja Doncaster Roversia.
Englannin maajoukkuetta Beardsley edusti vuosien 1986 ja 1996 välillä 59 ottelussa, joissa hän teki yhteensä yhdeksän maalia. Kapteeninakin toiminut newcastlelainen edusti maataan vuoden 1986 ja 1990 MM-kisoissa ja 1988 EM-kisoissa.
Aiheesta muualla

Beardsleyn profiili soccerbase.comissa[vanhentunut linkki]
Englannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1986
1 Shilton |
2 Stevens |
3 Sansom |
4 Hoddle |
5 Martin |
6 Butcher |
7 Robson |
8 Wilkins |
9 Hateley |
10 Lineker |
11 Waddle |
12 Anderson |
13 Woods |
14 Fenwick |
15 Stevens |
16 Reid |
17 Steven |
18 Hodge |
19 Barnes |
20 Beardsley |
21 Dixon |
22 Bailey |
Valmentaja Bobby Robson
Englannin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1988
1 Shilton |
2 Stevens |
3 Sansom |
4 Webb |
5 Watson |
6 Adams |
7 Robson |
8 Steven |
9 Beardsley |
10 Lineker |
11 Barnes |
12 Waddle |
13 Woods |
14 Anderson |
15 McMahon |
16 Reid |
17 Hoddle |
18 Hateley |
19 Wright |
20 Dorigo |
Valmentaja Robson
Englannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1990
1 Shilton |
2 Stevens |
3 Pearce |
4 Webb |
5 Walker |
6 Butcher |
7 Bryan Robson |
8 Waddle |
9 Beardsley |
10 Lineker |
11 Barnes |
12 Parker |
13 Woods |
14 Wright |
15 Dorigo |
16 McMahon |
17 Platt |
18 Hodge |
19 Gascoigne |
20 Steven |
21 Bull |
22 Beasant |
Valmentaja Bobby Robson
Piccard

Piccard on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Auguste Piccard (1884–1962), sveitsiläinen fyysikko ja syvänmerentutkija
Bertrand Piccard (s. 1958), sveitsiläinen seikkailija, psykiatri ja kuumailmapalloilija
Franck Piccard (s. 1964), ranskalainen alppihiihtäjä
Jacques Piccard (1922–2008), sveitsiläinen seikkalija ja syvänmerentutkija
Jeff Piccard (s. 1976), ranskalainen alppihiihtäjä
Sophie Piccard (1904–1990), venäläis-sveitsiläinen matemaatikko ja professori
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Dave Harold

Dave Harold
David 'Dave' Harold (s. 9. joulukuuta 1966) on englantilainen entinen snooker-ammattilainen. Harold on kotoisin Stoke-on-Trentistä, Staffordshirestä. Harold tunnetaan myös lempinimillä The Hard Man ja The Stoke Potter. Harold on urallaan tehnyt 143 sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa ammattilaisturnaustasolla.
Ura > Turnausvoittaja

Dave Harold pelasi vielä amatöörinä nimellä David Harold, mutta ammattilaispiireissä hän otti käyttöön nimen Dave Harold. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1991 ja voitti Asian Open-turnauksen vuonna 1993 ollessaan ranking-listalla sijalla 93. Tämä turnausvoitto jäi Haroldin toistaiseksi ainoaksi, vaikka hän pääsikin jo seuraavana vuonna Grand Prix-turnauksen finaaliin, jossa nuori John Higgins kuitenkin päihitti hänet erin 9-6.
Ura > Top 16-pelaaja

Vaikka Dave Harold ei saavuttanutkaan yhtäkään ammattilaisturnausfinaalia, kuin vasta vuonna 2008, oli hän vuodet 1996–2002 ranking-listalla 16 parhaan joukossa. Turnausten semifinaaleissa Harold on vuoden 1994 jälkeen esiintynyt jopa kuudesti.
Haroldin paras listasijoitus oli toistaiseksi kaudella 1996/1997, jolloin hän oli listasijalla 11. Maailmanmestaruusturnauksessa Dave Haroldin paras sijoitus tuli vuoden 1996 kisoissa, kun hän pelasi itsensä aina neljännesfinaaliin saakka, jossa Nigel Bond kuitenkin katkaisi Haroldin mestaruusunelmat selkein lukemin 13-7. Bond oli aikaisemmassa British Open-turnauksessa myös pudottanut Haroldin, tällä kertaa semifinaalissa.
Vuoden 1998 Grand Prix-turnauksessa Harold aloitti vahvasti ja pudotti Stephen Hendryn ja John Higginsin matkalla semifinaaliin, jossa kuitenkin turnauksen voittaja Stephen Lee oli parempi. Samana vuonna Harold raivasi tiensä myös UK Championship-turnauksen semifinaaliin, jossa Matthew Stevens puolestaan osoittautui liian kovaksi vastukseksi tiukassa ottelussa, joka päättyi erin 9-7.
Vuonna 2001 Harold oli lähellä arvostettua Benson & Hedges Masters-kutsuturnausfinaalia Wembleyllä, jossa hän johti semifinaalia jo 5-1, mutta Fergal O'Brien taisteli epätoivoisesta asemasta voittoon ein 6-5, ja eteni finaaliin kuitenkin hävitäkseen tämän. Tässäkin turnauksessa Harold voitti kovia nimiä, kuten Stephen Lee, Ronnie O'Sullivan sekä John Parrott. Tämä on ainut kerta kun Harold on onnistunut voittamaan O´Sullivanin.