stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Imphalin taistelu

Imphalin taistelu oli toisessa maailmansodassa käyty taistelu Imphalin kaupungin hallinnasta Japanin ja Intian kansallisarmeijan joukkojen sekä brittien ja brittiläisen Intian joukkojen välillä.
Japanilaiset olivat vallanneet Burman ja 8. maaliskuuta 1944 he aloittivat hyökkäyksen tavoitteenaan vallata myös Imphal Intian puolella pysäyttääkseen brittien alueelta Burmaan tekemät hyökkäykset ja katkaistakseen näiden huoltoreitit Kiinan kansallismielisille joukoille. Japanilaisten onnistuikin piirittää Imphal, mutta sen lopullinen valtaus ei onnistunut paljolti huoltovaikeuksien takia. Japanilaiset joutuivat pysäyttämään hyökkäyksensä 3. kesäkuuta ja vetäytymään brittien vastahyökkäyksen takia 3. heinäkuuta. Japanilaiset joutuivat tappion kärsittyään lopullisesti puolustuskannalle.
Tausta

Japani iski Tyynenmeren sodan syttyessä Yhdysvaltoja vastaan Pearl Harborissa 7. joulukuuta 1941 ja 24 tuntia myöhemmin japanilaiset nousivat maihin Thaimaassa, joka antautui ehdoitta. Thaimaasta Japanin armeija eteni edelleen brittien hallitsemaan Burmaan 9. joulukuuta 1941. Mandalay vallattiin toukokuussa 1942 ja brittijoukot työnnettiin ulos Burmasta. Japanilaisten eteneminen alkoi lopulta hidastua brittijoukkojen viivytystaisteluihin ja monsuunisateisiin. Se mahdollisti puolustusasemien ottamisen Burman ja Intian rajalla, jossa viidakot ja vuoret ohjasivat hyökkääjän helposti puolustettaville käytäville. Sen lisäksi japanilaisten huoltoreitit pidentyivät ja kulkivat vaikeassa maastossa. Brittien puolustuksen murtaminen olisi vaatinut huomattavia resursseja, joita Japani tarvitsi samalla toisaalla. Niinpä hyökkäystä brittien asemiin Imphalissa Intian Manipurissa ei heti toteutettu, vaan paine rintaman tällä suunnalla hellitti. Britit käyttivät tilannetta hyväkseen ja vahvistivat joukkojaan ja hyökkilemällä japanilaisten hallitsemalle alueelle. Etenkin chinditit tulivat tunnetuiksi hyökkäyksistään japanilaisia vastaan. Hyökkäykset ja pelkästään Burman puolustaminenkin alkoivat käydä japanilaisten voimille. Lopulta sodanjohto päätti, että Imphalia vastaan oli pakko hyökätä, kun puolustus vei vähintään yhtä paljon miehiä kuin hyökkäys.
Hyökkäyksen kannalla oli etenkin japanilaisten Burman alueen uusi komentaja Masakazu Kawabe. Hän uskoi hyökkäyksen lopettavan paitsi brittien tekemät hyökkäykset, mutta myös katkaisevan näiden huoltoreitit Kiinan kansallismielisille, joita vastaan Japani soti samaan aikaan. Jos Imphal kukistuisi, olisi tie myös avoin Brittiläiseen Intiaan. Intiassa japanilaiset uskoivat voivansa nostattaa paikalliset brittihallintoa vastaan. Japanilaiset hyökkäysjoukot ottivatkin mukaansa Intian kansallisarmeijan joukkoja. Kansallisarmeija oli koottu japanilaisten Malaijan sotaretken aikana otetuista brittiarmeijassa palvelleista intialaisista sotavangeista.
Japanilaisten Imphalia kohti hyökkäävät joukot koostuivat kenraali Renya Mutaguchin alaisesta 15. armeijasta. Brittien puolella Imphalia puolusti William Slimin komentaman 14. armeijan IV armeijakunta.
Taistelu

Japanilaisten hyökkäys alkoi 8. maaliskuuta 1944. Japanilaisten ensimmäisenä tavoitteena oli saartaa ja vallata brittien etuvartioasemat, jotka oli miehitetty valmisteluna brittien omalle hyökkäykselle Burmaan. Hankalan maaston takia japanilaiset eivät ottaneet mukaansa osaa tykistöstään, eikä heillä ollut esimerkiksi panssarintorjunta-aseita heidän vakuututtuaan maaston kulkukelvottomuudesta. Tämä mahdollisti toisaalta japanilaisten joukkojen nopean etenemisen. Slim antoi määräyksen IV armeijakunnan vetämisestä puolustusasemiin Imphalin tasangolle. Brittien onnistui vetää joukkonsa takaisin osista etuvartioasemistaan ilman suurempia vaikeuksia, mutta osista heidän piti taistella tiensä vapaaksi. Japanilaiset etenivät edelleen Imphalin ympäristöön eri teitä pitkin. He alkoivat kuitenkin joutua vaikeuksiin etenkin huollon puutteen takia. Japanilaisjoukot olivat pitkälti riippuvaisia vihollisilta valtaamistaan tarvikkeista, joita ei kuitenkaan saatu tarpeeksi. Aliravitsemus, taisteluväsymys ja sotapsykoosi rasittivat joukkoja, mutta vain pieni osa kärsivistä sotilaista siirrettiin pois eturintamalta. Briteillä oli japanilaisten olettamuksista huolimatta myös M3 Lee -panssarivaunuja, joiden keveys teki niistä liikkumiskelpoisia hankalassakin maastossa. Japanilaiset tekivät useita hyökkäyksiä piirittämäänsä Imphalia vastaan, mutta puolustajien onnistui torjua heidän hyökkäyksensä. Piiritetyillä briteilläkin oli huoltovaikeuksia, mutta heidän onnistui kuitenkin tuoda tarvikkeita Imphaliin lentoteitse. Mutaguchin mielenterveys horjui ja hänen upseerinsa alkoivat jättää noudattamatta hänen määräyksensä yhä uusita hyökkäyksistä. 3. kesäkuuta Imphalin hyökkäyksestä jouduttiin viimein luopumaan kokonaan.
Samoihin aikoihin käytiin Kohiman taistelu Imphaliin johtaneen huoltoreitin varrella sijainneen harjun hallinnasta. Harju piiritettiin, mutta sen valtaaminen ei onnistunut. Japanilaiset joutuivat vetämään kaikki joukkonsa Kohimasta kesäkuussa. Imphalin piiritys oli päättynyt tien avautuessa 22. kesäkuuta. Japanilaiset divisioonat eivät kestäneet vihollisen painetta, vaan ne alkoivat vetäytyä alueelta 3. heinäkuuta. Taakse jätettiin esimerkiksi mukaan tuotu tykistö ja muu raskas kalusto. Hylätyt haavoittuneet surmattiin usein liittoutuneiden joukkojen käsissä.
Seuraukset

Japanilaisten 15. armeija kärsi tappioina noin 55 000 sotilasta ja heistä noin puolet menetettiin nälkään ja tauteihin. Brittien yhteistappiot Imphalissa ja Kohimassa olivat 17 587 kaatunutta ja haavoittunutta. 15. armeijan komentaja Mutaguchi ja Burman ylin komentaja Kawabe vapautettiin molemmat tappion jälkeen tehtävistään. Taistelu merkitsi käännekohtaa, jonka jälkeen japanilaiset joutuivat puolustuskannalle ja vetäytymään. Mandalay kukistui maaliskuussa 1945 ja Rangoon toukokuussa samana vuonna.
Japanilaisten hyökkäys Burmasta kohti Imphalia ja Kohimaa Intiassa.
Sikhiläinen viestimies ja brittiupseereja radion ääressä Imphalissa.
Gurkhat ja M3 Lee -panssarivaunu etenevät Imphalin-Kohiman tiellä.
Mantšukuon keisarillinen armeija

Mantšukuon lippu
Mantšukuon keisarillinen armeija oli Japanin Kiinan koillisosien Mantšurian alueelle perustaman nukkevaltio Mantšukuon asevoimat. Armeija toimi vuosina 1932–1945 ja ehti osallistua toiseen Kiinan–Japanin sotaan, Neuvostoliiton ja Japanin välisen rajasodan taisteluihin vuosina 1938–1939 sekä toiseen maailmansotaan.
Historia > Armeijan perustaminen ja loikkarit

Kun Japani hyökkäsi Mukdenin välikohtauksen seurauksena Mantšuriaan noin 60 000 sotilasta marsalkka Zhang Xueliangin koillisarmeijasta loikkasi kenraaleineen keisarillisen Japanin armeijaan. Monet puolta vaihtaneista kuuluivat eristyksiin joutuneisiin sotilasyksiköihin, jotka olivat päätyneet japanilaisten sotavangeiksi Mantšurian valloituksen aikana. Huomattavia loikkareita olivat Kirinin armeijan kenraali Xi Qia, Hsinganin armeijan kenraali Chang Hai-peng ja Harbinin erityisalueen kenraali Zhang Jinghui.
Mantšukuon keisarillinen armeija perustettiin loikanneista kiinalaisista yksiköistä Japanin miehitettyä Mantšukuon maaliskuussa 1932. Armeijan aseistuksena vangitsemishetken Kiinan koillisarmeijan varustus. Joukkojen taisteluvalmius ja luotettavuus olivat kyseenalaisia. Suuri osa sotilaista oli kokemattomia asevelvollisia tai puolisotilaallisia joukkoja. Monet olivat riippuvaisia oopiumista. Mukana oli myös palkkasotilaita, jotka olivat lojaaleja eniten maksavalle taholle.
Vuoden 1932 elokuussa 2 000 armeijan sotilasta hylkäsi tukikohtansa Wukimihossa ja liittyi Japania vastaan sotineisiin sissijoukkoihin. Samaan aikaan Mantšukuon 7. ratsuväki ryhtyi kapinaan. Korkea-arvoisen japanilaisupseerin mukaan Japanin ja Mantšukuon asevoimia vastaan taistelleiden aseistus oli peräisin pääosin kapinoivilta Mantšukuon joukoilta. Useissa yhteenotoissa Mantšukuon armeijan joukot loikkasivat vastustajan puolelle kesken taistelun. Kuuluisimmassa tapauksessa huhtikuussa 1932 Mantšukuon entinen sotaministeri kenraali Ma Zhanshan vaihtoi vastustajan puolelle mukanaan useita tuhansia Heilongjiangin provinssivartioston sotilaita ja runsaasti aseita.
Historia > Armeijan uudistukset ja lakkautus

Aluksi Mantšukuon keisarillinen armeija oli jaettu alueen provinssien mukaisesti seitsemään provinssivartiostoon. Armeijassa oli yli 111 000 sotilasta. Pääkaupunki Changchunia turvaamaan perustettiin itsenäinen ratsujoukko. Mantšukuon keisarillinen vartiosto värvättiin helmikuussa 1933 mantšun etnisistä vähemmistöistä. Eliittivartioston tehtävänä oli varmistaa Changchunissa keisari Pu Yin ja hallituksen ylempien virkamiesten turvallisuus.
Vuonna 1934 Mantšukuon keisarillisen armeijan värväystä rajoitettiin uusilla asetuksilla. Säädösten mukaan ainoastaan Mantšukuon hallituksen hyväksymissä kouluissa opiskelleet miehet hyväksyttiin armeijaan. Rajoituksilla pyrittiin karsimaan joukoista Koillisarmeijan epäluotettavat sotilaat ja nostamaan koulutustasoa. Säädökset olivat myös ensimmäisiä yrityksiä murtaa sotaherrojen vallan perinne, jota provinssivartiostojen kenraalit pitivät henkilökohtaisena feodalismina. Samana vuonna armeija ryhmitettiin uudelleen viiteen armeijakuntaan, joista jokainen oli jaettu kahteen tai kolmeen sektoriin. Uudistusten jälkeen Mantšukuon keisarillisen armeijan koko oli noin 70 000 sotilasta. Vuonna 1938 Mantšukuon armeija avasi koulutuskeskukset Mukdeniin ja Changchuniin.
Neuvostolähteiden mukaan armeija oli kasvanut vuoteen 1944 mennessä yli 200 000 sotilaan vahvuiseksi. Vuonna 1945 Mantšukuon keisarillinen armeija lakkautettiin Japanin hävittyä toisen maailmansodan.
Varusteet > Univormut ja aseistus

Mantšukuon keisarillisella armeijalla oli aluksi ongelmia univormujensa kanssa, sillä joukkojen asu oli samanlainen kuin Japania vastaan taistelleilla sisseillä. Asia korjaantui vuonna 1934 kun Mantšukuon sotilaiden asut muutettiin keisarillisen Japanin armeijan mukaisiksi. Käyttöön otettiin myös Japanin armeijan värikoodit kaulusmerkeissä. Musta oli sotilaspoliisin, punainen jalkaväen, vihreä ratsuväen, keltainen tykistön, ruskea pioneerien ja sininen kuljetuksesta vastaavien väri.
Mantšukuon keisarillisen armeijan alkuaikoina se sai käyttöönsä sekavan kokoelman erilaisia aseita lakkautetun Guomindangin asearsenaalista. Tästä seurasi suuria ylläpidon ja varustamisen ongelmia. Joukoilla oli käytössään esimerkiksi 26 erilaista kivääriä ja yli 20 eri pistoolityyppiä. Tavoitteena oli yhtenäistää aseistus. Vakioaseiksi tuli Type 38 -kivääri, raskas Type 3 -konekivääri ja kevyt Type 11 -konekivääri. Tykistöyksiköiden standardiksi tulivat Type 38 -kenttätykki ja 75 millimetrin Type 41 -vuoristotykki.
Vuoteen 1935 mennessä Japanista oli tuotu viisikymmentä tuhatta Type 38 -ratsukivääriä. Toisen maailmansodan Tyynenmeren sotaan mennessä Mantšukuon keisarillisen armeijan aseistus oli lähes sama kuin keisarillisella Japanin armeijalla. Sotilaat käyttivät Mauser-pistooleja ja upseerit Browningin ja Coltin pistooleita. Fengtieniin perustettiin asetehdas kokoamaan kiväärejä, konekiväärejä ja tykkejä. Ammukset ja käsiaseet tilattiin yksityisiltä tehtailta Mantšukuosta.
Varusteet > Panssaroidut kulkuneuvot

Vaikka Neuvostoliiton panssaroidut yksiköt olivat osoittautuneet tehokkaiksi Halhin-Golin taisteluissa ja muissa yhteenotoissa, Japanin ja Mantšukuon asevoimat eivät juurikaan kehittäneet panssarivaunuja tai panssaroituja yksiköitä. Mantšukuon keisarillisella armeijalla oli kuitenkin Isuzun rakentamia ja Mantšukuon Dowa Automobile Companyn muokkaamia panssarivaunuja. Vuodesta 1943 alkaen noin kymmenen Type 94 Te-Ke -panssarivaunua siirtyi Japanin armeijalta Mantšukuon armeijalle panssaroidun yksikön kokoamiseksi. Sodan aikana Mitsubishin kevyestä Type 95 Ha-Go -panssarivaunusta kehitettiin Mantšukuon oma versio koulutuskäytettöön, mutta versiota ei koskaan käytetty varsinaisessa sodankäynnissä.
Aiheesta muualla

Establishment of Manchukuo Froces in April 1932 (Arkistoitu – Internet Archive)
The Mighty Forces of Manchukuo (Arkistoitu – Internet Archive)
Leavenworth Papers No. 7. August Storm: The Soviet 1945 Strategic Offensive in Manchuria
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Manchukuo Imperial Army
Mantšukuon keisarillisen armeijan kenraaleja.
Mantšukuon keisarillisen armeijan sotilasharjoitus.
Käännös suomeksi
Brita Blomberg

Brita Viola Blomberg (o.s. Johansson, s. 16. syyskuuta 1941 Lapinjärvi) on suomalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä.
Brita Johansson sijoittui Rooman 1960 olympialaisten pituushypyssä 18:nneksi. Seuraavana vuonna hän saavutti pronssia Pohjoismaitten mestaruuskilpailuissa. Maaotteluissa hän kilpaili 11 kertaa vuosina 1959–1965. Suomen mestaruuden hän voitti pituushypyssä kolme kertaa, 100 metrin juoksussa kolme kertaa sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa Helsingin Naisurheilijain (NSU) joukkueessa kahdesti. Hän edusti seuratasolla HNU:n lisäksi Lapinjärven Lukkoa ja Lahden Ahkeraa.
Johansson paransi Suomen ennätystä kolmesti 100 metrin juoksussa (paras tulos 12,1 s) ja kahdesti pituushypyssä (paras tulos 598 cm). Hän ylitti ensimmäisenä suomalaisena naispituushyppääjänä kuuden metrin rajan 4. lokakuuta 1964 Helsingissä hypättyään tuloksen 601 cm, mutta tätä ei hyväksytty viralliseksi Suomen ennätykseksi tuulimittarin puuttumisen vuoksi.
Aktiiviuransa jälkeen Brita Blomberg on toiminut Lahden Ahkeran valmentajana ja SVUL:n aluevalmentajana.
Saavutukset

Pituushypyssä
Olympialaisissa 18. sija 1960
PM-pronssia 1961
Suomen mestari: 1959, 1960, 1961
SM-pronssi: 1962
Kaksi Suomen ennätystä (584, 598 cm) vuosina 1960 ja 1963
Ylitti epävirallisesti ensimmäisenä suomalaisnaisena 6 metriä (601 cm) vuonna 1964
100 metrin juoksussa
Suomen mestari: 1960, 1961, 1962
SM-hopea: 1959, 1964
SM-pronssi: 1963
Kolme Suomen ennätystä (12,4–12,1 s) vuosina 1959–1961
4 × 100 metrin viestijuoksussa
Suomen mestari: 1964, 1965 (HNU)
Baena

Baena on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Álex Baena (s. 2001), espanjalainen jalkapalloilija
Carlos Baena (s. 1974), espanjalainen animaattori
Jeff Baena (1977–2025), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja
Raúl Baena (s. 1989), espanjalainen jalkapalloilija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Auli Marttinen

Auli Kyllikki Marttinen (ent. Palmer, s. 5. elokuuta 1961 Heinävesi) on suomalainen pikajuoksija. Hän edusti Heinäveden Hyrskettä, Lahden Ahkeraa, Viipurin Urheilijoita ja Helsingin Kisa-Veikkoja ja häntä valmensivat Jukka Härkönen, Timo Hietanen ja Ville Parikka.
Marttinen voitti Kuopiossa 1987 sekä 100 että 200 metrin Suomen mestaruuden. Hämeenlinnassa 1988 hän sai pronssia 100 metrillä. Sisäratojen SM-kisoissa hän saavutti 200 metrillä pronssia Oulussa 1988 ja Kuopiossa 1993. Viestijuoksun SM-kisoissa hän saavutti 4×100 metrin viestissä hopeaa 1988 Lahden Ahkeran joukkueessa ja 4×400 metrin viestissä kultaa vuosina 1989, 1990 (ViipU), 1993, 1994, 1995 (LahdA) ja hopeaa 1991 (ViipU) sekä pronssia 1988 ja 1992 (LahdA).
Marttinen hyppäsi huhtikuussa 2012 veteraanien halli-MM-kilpailuissa yli 50-vuotiaiden naisten korkeushypyn maailmanennätykseksi 156.
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: Tilastopaja
Aatelointi

Aatelointi, naturalisointi ja adoptio olivat tapoja, joilla Suomen suuriruhtinaskunnassa ja Ruotsin kuningaskunnassa saattoi saada aatelisarvon. Aateloinnin saattoi suorittaa vain hallitsija, kuningas tai suuriruhtinas. Aateloinnin merkkinä aateloitu sai aateliskirjeen. Useimmiten aatelisarvo kuitenkin perittiin.
Introduktiossa aatelinen ja hänen sukunsa otettiin jäseneksi ritarihuoneeseen ja kirjattiin ritarihuoneen aatelismatrikkeliin. Tässä yhteydessä suku sai järjestysnumeron. Ulkomaisen aateliarvon omaava ei voinut tulla introdusoiduksi ritarihuoneeseen. Hallitsijan luvalla suku voitiin kuitenkin naturalisoida, jolloin jäsenet voitiin introdusoida. Ruotsissa ulkomaisten aatelisarvojen omistajat, joita ei ole naturalisoitu, muodostavat niin sanotun introdusoimattoman aatelin (ruots. ointroducerad adel).
Adoptiossa aatelisarvon omistaja saattoi siirtää arvonsa perintönä adoptoidulle. Usein näin tapahtui, jos suvussa ei ollut miespuolisia jälkeläisiä. Adoptoidut olivat usein sisaren lapsia, tai aatelittoman tai alempiarvoisen veljen lapsia. Suomessa tällaisia adoption kautta periytyneitä sukuja ovat muun muassa Cronstedt ja Berg sekä Stewen-Steinheil, Stjernvall-Walleen, Standertskjöld-Nordenstam, Indrenius-Zalewski ja Hisinger-Jägerskiöld.
Suomen ritarihuoneeseen naturalisoituja sukuja ovat seuraavat: kenraalikuvernööri, ruhtinaallinen Menschikoff-suku, kreivillinen Kuscheleff-Besborodko-suku, vapaaherralliset suvut Freedricksz ja von Hauff sekä aatelissuvut von Müller, von Briskorn, von Thomsen, von Daehn, von Weissenberg, von Schoultz ja Fischer. Lisäksi on naturalisoitu joukko vanhoja ruotsalaisia sukuja, kuten Rosenbröijer, von Nandelstadh ja Gripenwaldt.
Kommerinjärvi

| Kommerinjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Koordinaatit:  61°40′36″N, 22°22′13″E
Järvinumero:  36.095.1.015 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  70  m 
 fiKommerinjärvi 
Kommerinjärvi on Karvianjoen vesistöön kuuluva järvi Kairilan kylässä Noormarkussa Porissa Satakunnan maakunnassa. Järvi saa vetensä suoalueilta kuten Kiimanevalta ja Isonevalta ja laskee läheiseen Vähäjärveen.  Kommerinjärvi kuuluu Lavian Karhijärveen laskevan Suodenjoen valuma-alueeseen. Järven pinta-ala on 14 hehtaaria.
Niko Halttunen

| Niko Halttunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1975 (ikä 49) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1992–2007
Niko Halttunen (s. 13. huhtikuuta 1975 Helsinki, Suomi) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi oikeana laitahyökkääjänä. Jääkiekon SM-liigassa hän pelasi urallaan yhteensä 190 ottelua ja teki niissä tehopisteet 17+18=35. Halttunen voitti Suomen mestaruuden vuosina 1996 ja 1997 pelatessaan Jokereissa. Elitserienissä hän pelasi 15 ottelua, joissa keräsi kolme syöttöpistettä.
Lodge

Lodge on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
David Lodge (1935–2025), englantilainen kirjallisuustutkija ja kirjailija
David Lodge (s. 1957), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä
Henry Cabot Lodge (1850–1924), yhdysvaltalainen historioitsija, republikaanipoliitikko ja senaattori
John Lodge (s. 1945), brittiläinen muusikko
Oliver Lodge (1851–1940), englantilainen fyysikko
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
29. elokuuta

29. elokuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 241. päivä (242. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 124 päivää.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Iines, Iina, Inari, Inna
suomenruotsalainen kalenteri: Ines, Ina
ortodoksinen kalenteri: Hannes, Hannu, Iivo, Juha, Juhana
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Iinná
vanhemmissa kalentereissa: Aristides, Benjamin, Joutsen, Valma
Tapahtumia

25 eaa. – Egyptissä otettiin keisari Augustuksen määräyksestä käyttöön uusittu kalenteri, jossa joka neljäs vuosi on 366-päiväinen.
284 – Alkoi vuosi 1 koptilaisen ajanlaskun mukaan.
1261 – Urbanus IV valittiin paaviksi. Hän oli viimeinen, josta tuli paavi olematta ensin kardinaali.
1526 – Suleiman Suuren johtamat osmanit voittivat unkarilaiset Mohácsin taistelussa.
1703 – Pietari Suuren käskystä alettiin rakentaa rautatehdasta Äänisen rannalle paikkaan, josta myöhemmin muodostui Petroskoi.
1784 – Apteekkari Johan Julin teki Pohjoismaiden ensimmäisen miehittämättömän kuumailmapallolennon Oulussa.
1831 – Michael Faraday keksi sähkömagneettisen induktion.
1842 – Nanjingin sopimus päätti ensimmäisen oopiumisodan.
1855 – Yli 20 ihmistä kuoli junaonnettomuudessa Burlingtonissa New Jerseyssä Yhdysvalloissa.
1885 – Gottlieb Daimler patentoi maailman ensimmäisen moottoripyörän.
1897 – Ensimmäinen sionistinen kongressi avattiin Baselissa. Siellä perustettiin Theodor Herzlin johtama Sionistinen Maailmanjärjestö.
1898 – Rengasvalmistaja Goodyear perustettiin.
1910 – Japani tiedotti Korean Joseon-dynastian keisari Sunjongin luopuvan vallasta ja Korean "liittyvän yhteen" Japanin kanssa.
1912 – Kaivosonnettomuus Pohjois-Karjalan Juuassa johti seitsemän ihmisen kuolemaan.
1941 – Toinen maailmansota: Suomi valtasi takaisin talvisodassa Neuvostoliiton miehittämän Viipurin.
1944 – Toinen maailmansota: Slovakian kansannousu alkoi Saksan alaisessa Slovakian tasavallassa.
1949 – Neuvostoliitto testasi RDS-1:tä, ensimmäistä ydinpommiaan, Kazakstanin Semipalatinskissä.
1957 – Suomessa nimitettiin Fagerholmin kolmas hallitus, joka tuli tunnetuksi yöpakkashallituksena.
1966 – The Beatles -yhtye piti viimeisen konserttinsa San Franciscossa.
1997 – Aseellinen islamilainen ryhmä surmasi satoja ihmisiä Sidi Moussassa Algeriassa.
1997 – Netflix perustettiin.
2005 – Hurrikaani Katrina iski Yhdysvaltojen etelärannikolle surmaten arviolta lähes kaksi tuhatta ihmistä ja aiheuttaen yli sadan miljardin dollarin aineelliset vahingot.
2014 – Itä-Ukrainan sota: Ilovaiskista vetäytyvät ukrainalaiset joukot lyötiin hajalle venäläisjoukkojen tulituksessa.
Kuolleita

886 – Basileios I, Bysantin keisari (s. 811)
1123 – Östen Maununpoika, Norjan kuningas (s. n. 1088)
1526 – Ludvig II, Unkarin ja Böömin kuningas (s. 1506)
1799 – Pius VI, paavi (s. 1717)
1877 – Brigham Young, yhdysvaltalainen profeetta ja ilmoituksensaaja (mormonijohtaja) (s. 1801)
1904 – Murat V, Osmanien valtakunnan sulttaani (s. 1840)
1912 – Johannes Immanuel Warén ("J. I. Warén"), suomalainen upseeri ja muistelmakirjailija (s. 1851)
1921 – Joel Asaph Allen, yhdysvaltalainen eläin- ja lintutieteilijä (s. 1838)
1921 – Frans Rantanen, suomalainen SDP:n kansanedustaja (s. 1874)
1941 – Usko Johannes Turtola ("Jussi Turtola"), suomalainen eversti ja rykmentinkomentaja (s. 1897)
1944 – Georg von Boeselager, saksalainen Wehrmachtin eversti (s. 1915)
1967 – Charles Darrow, yhdysvaltalainen pelintekijä (Monopolyn patentoija) (s. 1889)
1972 – Lale Andersen, saksalainen laulaja ja näyttelijä (Lili Marleen) (s. 1905)
1975 – Éamon de Valera, ensimmäinen Taoiseach ja kolmas Irlannin presidentti (s. 1882)
1977 – Jean Shirley Verhagen ("Jean Hagen"), yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä (Laulavat sadepisarat) (s. 1923)
1982 – Ingrid Bergman, ruotsalainen Oscar-palkittu näyttelijä (Kaasuvalo) (s. 1915)
1984 – Muhammad Nagib, Egyptin ensimmäinen presidentti (s. 1901)
1985 – Evelyn Ankers, brittiläinen näyttelijä (Ihmissusi) (s. 1918)
1987 – Lee Marvin, yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä (Paukkurauta-Kati) (s. 1924)
1991 – Veikko Ennala, suomalainen toimittaja (s. 1922)
1998 – Erik Asmussen, tanskalainen arkkitehti (s. 1913)
2007 – Pierre Messmer, ranskalainen gaullistipoliitikko, Ranskan pääministeri 1972–1974 (s. 1916)
2009 – Mady Rahl, saksalainen näyttelijä (s. 1915)
2010 – Mauno Kuusisto, suomalainen laulaja (s. 1917)
2011 – David Edwards ("Honeyboy Edwards"), yhdysvaltalainen bluesmuusikko (s. 1915)
2014 – Pierre Brabant, kanadalainen pianisti ja säveltäjä (s. 1925)
2014 – Glenn Cornick, brittiläinen muusikko ("Jethro Tull") (s. 1947)
2014 – Björn Waldegård, ruotsalainen ralliautoilija (maailmanmestari) (s. 1943)
2016 – Jerome Silberman ("Gene Wilder"), yhdysvaltalainen näyttelijä (Frankenstein Junior) (s. 1933)
2018 – James Mirrlees, vuoden 1996 ns. Nobelin taloustieteen palkinnon saanut skotlantilainen taloustieteilijä (s. 1936)
2018 – Paul Taylor, yhdysvaltalainen nykytanssija ja koreografi (s. 1930)
2020 – Yrjö Järvinen, suomalainen näyttelijä (s. 1925)
2024 – Johnny Gaudreau, yhdysvaltalainen jääkiekkoilija (s. 1993)
2024 – Matthew Graudreau, Yhdysvaltalainen jääkiekkoilija (s. 1994)
Juhlapäiviä

Kristinusko: Johannes Kastajan mestauksen muistopäivä muun muassa katolisessa ja ortodoksisessa kirkossa.