stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vastaus (sarjakuvahahmo)
Historia > Aaron Nicholson

Aaron Nicholson toimi uransa alussa Kingpinin kätyrinä. Tätä ennen hän oli toiminut Hydran Las Vegasin haaraosaston tappajana. Hydra kuitenkin halusi lisätä Nicholsonin voimia ja niin Harlan Stillwellin, nerokkaan tiedemiehen keksintöjen avulla Nicholson muutettiin Vastaukseksi.
Siirryttyään pois HYDRAn palveluksesta, Vastaus toimi Kingpinin alaisena taistellen useita kertoja Hämähäkkimiestä ja Mustaa Kissa vastaan. Lopulta Vastaus uhrasi henkensä elvyyttääkseen Tikarin omalla elämänenergiallaan ja pelastaakseen näni Kingpinin kuolemaisillaan olevan vaimon.
Myöhemmin Vastaus kuitenkin huomasi tajuntansa säilyneen ja liittoutui Tohtori Mustekalan kanssa. Lyhytaikainen liitto päättyi kuitenkin roistojen taisteluun ja Mustekala tuhosi Vastauksen. Näinä aikoina Vastaus on nähty Lautta-nimisessä, superrikollisille tarkoitetussa vankilassa.
Historia > David Ferrari

David Ferrari oli entinen YPKVV:n agentti ja kokenut sotilas USA:n armeijassa. Salaisesti hän kuitenkin oli Purppuradynamon liittolainen. Myöhemmin YPKVV:n tehdessä isku AIM:in salaiseen päämajaan Ferrarin oletettiin kuolleen.
Ferrari kuitenkin päätti käyttää tapahtunutta omien tarkoitusperiensä ajamiseen ja huumasi YPKVV:n johtajan Nick Furyn tahtonsa alaiseksi. Liittotuessaan uudelleen Purppuradynamon kanssa Ferrari kaavaili varastavansa Khamistanista ydinaseita maailman valloitustaan varten. Ferrarin suunnitelmat kuitenkin romuttuivat Kapteeni Amerikan puututtua tapahtumiin.
Voimat ja varusteet

Ensimmäisellä Vastauksella, Aaron Nicholsonilla oli salaperäinen kyky kehittää minkä tahansa tilanteen vaatima supervoima, eli "vastaus" kulloiseenkin ongelmaan/tilanteeseen. Kyvyn tarkka toimintaperiaate ja laajuus eivät ole tiedossa.
Toisella Vastauksella ei ollut edeltäjänsä supervoimia. Hän oli kuitenkin onnistunut moninkertaistamaan fyysiset voimansa.
Vespasianuksen muistomerkki

| Vespasianuksen muistomerkki |
| --- | --- |
 Vespasianuksen muistomerkin jäänteet.
Sijainti:  Side, Pamfylia (nyk. Side, Antalya, Turkki)
Koordinaatit:  36°46′07″N, 31°23′26″E
Rakennustyyppi:  lähdekaivo, muistomerkki
Valmistumisvuosi:  74 / 300-luku
Tyylisuunta:  korinttilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vespasianuksen muistomerkki oli antiikin aikainen keisari Vespasianukselle omistettu muistomerkki Siden kaupungissa Pamfyliassa Vähässä-Aasiassa nykyisessä Turkissa. Se sijaitsi lähellä kaupungin kaupallista agoraa ja 300-luvulla rakennetun uuden poikittaismuurin pohjoisporttia.
Vespasianuksen muistomerkki ja portti.
Muistomerkki sijaitsi alun perin jossakin muualla ja oli omistettu Vespasianuksen lisäksi myös Titukselle. Sen arkkitraavissa olevan, Vespasianuksen nimen mainitsevan piirtokirjoituksen perusteella se on vuodelta 74 jaa. Myöhemmällä roomalaisella kaudella 300-luvulla uuden poikittaismuurin rakentamisen yhteydessä muistomerkki siirrettiin nykyiselle paikalleen ja muutettiin lähdekaivorakennukseksi.
Muistomerkin korkeus on 5,4 metriä ja leveys 6,4 metriä. Siinä oli kaksi vesiallasta, puolikkaan ovaalin muotoinen keskisyvennys, jossa oli Vespasianuksen kuvapatsas, sekä sen kummallakin sivulla aediculat, joissa oli naispatsaat ja joita kumpaakin reunusti etupuolella kaksi pylvästä ja taempana puolipylväät. Pylväät edustivat korinttilaista tyyliä. Vasemmanpuoleinen aedicula on paremmin säilynyt. Kaikkien kolmen osan päällä oli päätykolmiot. Keskimmäinen päätykolmio oli koristeltu Medusan päällä.
Muistomerkin vieressä sijaitsee kaupunginmuurin portti, joka tunnetaan joskus Vespasianuksen porttina muistomerkin mukaan. Sen korkeus on nykyisin 13,5 metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vespasianuksen muistomerkki ja portti Wikimedia Commonsissa
Vilho Uomala

Vilho Uomala (ent. Antti Vilhelm Juhonpoika Utriainen, 28. heinäkuuta 1910 Terijoki - 2. lokakuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja. Uomala muutti nimensä Utriaisesta Uomalaksi vuonna 1938. Valokuvaaja Juho Utriainen oli hänen veljensä. Uomala toimi sota-aikana Tk-kuvaajana, ja kuului Olympia-Kuva Oy:n perustajiin sodan jälkeen. Hän oli omistajana myös Kuvahankinta Oy:ssä ja Uomala-Kuva Oy:ssä. Uomalan ottamia kuvia on useissa eri arkistoissa. Uomala perusti kuvaamonsa Helsinkiin Mikonkatu 19:ään vuonna 1937. Vilho ja hänen valokuvaajavaimonsa Hilkka Uomala pitivät kodin yhteydessä valokuvastudiota.
Veikko Linkoneva

Veikko Kalevi Linkoneva (12. lokakuuta 1930 Hollola – 31. heinäkuuta 2020 Mänttä-Vilppula) oli suomalainen meijerialan yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1989.
Linkoneva valmistui merkonomiksi Suomen liikemiesten kauppaopistosta ja myöhemmin meijeriteknikoksi Valtion maitotalousopistota. Hän työskenteli aluksi Maatalousministeriön asutusasiainosaston jaostosihteerinä, sitten Järvenpään Meijerin konttoripäällikönä 1951–1954, Kuivamaito Oy:n Someron tehtaan käyttöpäällikkönä ja Lapinlahden tehtaan isännöitsijänä 1958–1983 ja lopulta Kuivamaito Oy:n toimitusjohtajana vuoteen 1991 asti.
Linkoneva vaikutti Suomen Lions-liiton piirikuvernöörinä 1975–1976 ja Suomen Lions-Liiton puheenjohtajana 1976–1977. Hänet tunnettiin myös taidemesenaattina ja merkittävänä tekijänä Mänttä-Vilppulan taidekaupungin kehityksessä. Linkoneva perheineen osti vuonna 1991 toimitusjohtaja R. Erik Serlachiuksen asunnon, jossa aloitti Honkahovin taidekeskus.
Uuden Musiikin Kilpailu 2018

| Uuden Musiikin Kilpailu 2018 |
| --- | --- |

Tyyli:  Laulukilpailu, Musiikki, Viihde, Tosi-TV
Pääosissa:  Juontajat:  Krista Siegfrids Mikko Silvennoinen Christoffer Strandberg
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle
Jaksoja:  Finaali:   3. maaliskuuta 2018
Ikäraja:  
Tuotanto
Tuottaja(t):  Anssi Autio
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Edeltäjä:  Uuden Musiikin Kilpailu 2017
Seuraaja:  Uuden Musiikin Kilpailu 2019
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Suomen edustajaksi valittu Saara Aalto.
Uuden Musiikin Kilpailu 2018 (UMK 2018) järjestettiin 3. maaliskuuta 2018. Kilpailu oli järjestyksessään seitsemäs Uuden Musiikin Kilpailu. Poikkeuksena aiempiin vuosiin kilpailu käytiin ainoastaan yhden artistin kilpailuna, jossa kilpaili kolme Saara Aallolle tehtyä kappaletta. Voittajaksi äänestettiin kappale "Monsters".
Formaatti

Yleisradio järjesti avoimen haun kappaleista syyskuussa 2017, sekä heti edellisvuoden kilpailun jälkeen viikon kestäneen haun, jossa pystyi ilmoittautumaan pelkkänä artistina tai pelkällä kappaleella.
Yle kuitenkin ilmoitti 7. marraskuuta, että se on valinnut Suomen edustajaksi Saara Aallon.
Uuden Musiikin Kilpailu 2018 järjestettiin 3. maaliskuuta 2018 Espoo Metro Areenalla, jossa kolmesta kappaleesta valittiin yleisöäänestyksen ja kansainvälisten raatien yhteistuloksella Suomen edustuskappale vuoden 2018 Eurovision laulukilpailuun. Kansainväliset raadit olivat vuonna 2018 Portugali, Islanti, Iso-Britannia, Italia, Sveitsi, Norja, Ranska ja Viro.
Formaatti > Kritiikki

Yleisradion tapa nostaa Saara Aalto Suomen vuoden 2018 euroviisuedustajaksi sai vastaansa kritiikkiä. Yle perusteli Saara Aallon yksimielistä valintaa sillä, että muita sopivia ehdokkaita ei löytynyt ja että yleisö toivoi tunnettua artistia edustajaksi. Muun muassa musiikintekijöiden etujärjestön Suomen musiikintekijät ry:n mukaan Yle muutti Uuden Musiikin Kilpailun sääntöjä kesken kilpailun ja valitsi Saara Aallon euroviisuedustajaksi ilman kunnollista kilpailutusta.
Vasile Moldoveanu

Vasile Moldoveanu (s. 6. lokakuuta 1935) on romanialainen tenori. Hän on kotoisin Constanțasta. Hän opiskeli synnyinkaupunkinsa Ciprian Porumbescu -konservatoriossa ja debytoi Bukarestin kansallisoopperassa vuonna 1966 Rinuccion roolissa Giacomo Puccinin Gianni Schicchissä. Metropolitan-oopperassa hän esiintyi ensi kertaa vuonna 1979 Pinkertonina Madama Butterflyssä. Samana vuonna hän esiintyi ensi kertaa Covent Gardenissa tulkiten Don Carlon roolin. Moldoveanua kuullaan vain harvoilla levytyksillä. Kaksi vuosina 1976 ja 1978 julkaistua resitaali-LP:tä on ollut saatavilla Intercordilta.
Aiheesta muualla

Allmusic.com: Vasile Moldoveanu > Overview (englanniksi)
Ville Vehviläinen

Ville Vehviläinen (s. 20. joulukuuta 1983 Lahti) on suomalainen rumpali, joka soittaa Waltari-yhtyeessä. Hän on soittanut myös Nowenissa ja Falchionissa.
Vehviläinen on opiskellut trumpetin soittoa Lahden konservatoriossa. Nykyään hän asuu Hollolassa.[lähde? ]
Varsinais-Suomen käräjäoikeus

Turun oikeustalo on kolmen rakennuksen muodostama kokonaisuus. Korkkitehtaan tiloissa toimivat Ulosottolaitoksen Turun toimipaikka sekä Varsinais-Suomen käräjäoikeus.
Varsinais-Suomen käräjäoikeus on yksi Turun hovioikeuspiirin neljästä käräjäoikeudesta. Sen tuomiopiiriin kuuluu Varsinais-Suomen maakunta. Käräjäoikeus syntyi vuoden 2010 alusta osana valtakunnallista käräjäoikeusuudistusta, jonka jälkeen käräjäoikeuksien tuomiopiirit määräytyvät pääosin maakuntapohjalta. Ennen uudistusta Varsinais-Suomen alueella toimivat Turun, Salon, Paraisten, Vakka-Suomen ja Forssa-Loimaan käräjäoikeudet.
Tilat

Käräjäoikeuden pääkanslia on Turun keskustassa osoitteessa Sairashuoneenkatu 2–4. Sillä on lisäksi sivukanslia Salossa osoitteessa Torikatu 2. Turun oikeustaloon kuuluu myös turvasali pakkokeinoasioiden ym. käsittelyä varten.
Aiheesta muualla

Varsinais-Suomen käräjäoikeus
Suomen käräjäoikeudet
| --- | --- |
Helsingin hovioikeuspiiri:   Helsinki  Itä-Uusimaa  Länsi-Uusimaa 
Itä-Suomen hovioikeuspiiri:   Etelä-Karjala  Etelä-Savo  Kymenlaakso  Pohjois-Karjala  Pohjois-Savo  Päijät-Häme 
Rovaniemen hovioikeuspiiri:   Kainuu  Lappi  Oulu 
Turun hovioikeuspiiri:   Ahvenanmaa  Kanta-Häme  Pirkanmaa  Varsinais-Suomi 
Vaasan hovioikeuspiiri:   Etelä-Pohjanmaa  Keski-Suomi  Pohjanmaa  Satakunta
Veikko Lindroos

Veikko Kalervo Lindroos (7. lokakuuta 1938 Ruokolahti – 27. marraskuuta 2019 Espoo) oli suomalainen tekniikantutkija ja professori. Hän oli Teknillisen korkeakoulun metalliopin professori vuodesta 1974. Hänen tutkimusalaansa ovat metalliteollisuuden materiaalit ja messinkien sinkinkato.
Aiheesta muualla

Veikko Lindroosin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Vidigueira

| Vidigueira |
| --- | --- |
 Näkymä Vidigueiraan
 lippu:  vaakuna
 Vidigueira Portugalin kartalla
Valtio:  Portugali
Alue:  Alentejo
Ala-alue:  Baixo Alentejo
Piiri:  Beja
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Rui Raposo
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  317 km²
Väkiluku (2022):  5 230
 – Väestötiheys:  16,5 as./km²
 
 www.cm-vidigueira.pt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vidigueira on Portugalin kunta Bejan piirissä Alentejon hallintoalueella. Sen pinta-ala on noin 317 neliökilometriä ja väkiluku 5 230 (vuonna 2022). Kunnan väestötiheys on siten 16,5 asukasta neliökilometrillä.
Vidigueiran pormestari on CDU:n eli kommunistisen puolueen ja vihreän puolueen liiton Rui Raposo.
Freguesiat

Pedrógão
Selmes
Vidigueira
Vila de Frades
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vidigueira Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (portugaliksi)
Bejan piirin kunnat
Aljustrel
Almodôvar
Alvito
Barrancos
Beja
Castro Verde
Cuba
Ferreira do Alentejo
Mértola
Moura
Odemira
Ourique
Serpa
Vidigueira
Virpi Tiili

Virpi Tiili (o.s. Puurtinen, s. 1942 Helsinki) toimii Suomen edustajana Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa Luxemburgissa. Hän on työskennellyt EY-tuomarina vuodesta 1995 lähtien.
Virpi Tiili opiskeli oikeustieteen tohtoriksi Helsingin yliopistossa. Ennen EY-tuomarin virkaa hän on työskennellyt muun muassa siviili- ja kauppaoikeuden assistenttina Helsingin yliopistossa vuosina 1968–1978, keskuskauppakamarin lakiasioista sekä kauppapolitiikasta vastaavana apulaisjohtajana 1987–1990 ja kuluttajaviraston ylijohtajana 1990–1995.
Venäjän jääpallomaajoukkue

| Venäjä |
| --- | --- |

Liitto:  Venäjän jääpalloliitto
Päävalmentaja:  Ilyas Khandaev 
MM-kilpailut
Esiintymiset:  22 (ensimmäiset 1993)
Paras sijoitus:  Maailmanmestaruus 1999, 2001, 2006, 2007, 2008, 2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018, 2019
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Venäjän miesten jääpallomaajoukkue edustaa Venäjää jääpallon miesten kansainvälisissä maajoukkuekilpailuissa. Venäjä osallistui maailmanmestaruuskilpailuihin ensi kertaa 1993 Norjan kisoissa. Mitaleita joukkue on voittanut 22 eli aina mukana ollessaan: 12 mestaruutta, yhdeksän hopeaa ja yhden pronssin.
MM-kisasaavutukset

Kultaa 1999, 2001, 2006, 2007, 2008, 2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018, 2019 (12)
Hopeaa 1993, 1995, 1997, 2003, 2005, 2009, 2010, 2012, 2017 (9)
Pronssia 2004 (1)
Päävalmentajat

Jevgeni Maslov 1992–1994
Valeri Eichwald 1995–1998
Vladimir Janko 1999–2002
Aleksander Ziganov 2003
Juri Fokin 2004
Vladimir Janko 2005–2006
Sergei Lomanov 2007
Vladimir Janko 2007–2009
Sergei Firsov 2009–2012
Mihail Jurijev 2012–2015
Sergei Mjaus 2015–2017
Mihail Jurijev 2017–2019
Pavel Frants 2019–2022
Ilyas Khandaev 2022-
Aiheesta muualla

Venäjän jääpalloliitto
Venäjän jääpallomaajoukkue IBDB:ssa
Ville Valtonen (professori)

Ville Valtonen (s. 1944 Helsinki) on suomalainen professori ja HYKSin entinen infektiosairauksien klinikan ylilääkäri. Valtonen on väitellyt tohtoriksi vuonna 1972 ja nimitetty dosentiksi vuonna 1976. Professoriksi  Valtonen on  nimitetty vuonna 1998.
Julkisuudessa Valtonen on tunnettu home- ja sisäilmasairauksia koskevista kannanotoistaan. Long Play -julkaisun mukaan Valtosta pidetään tiedeyhteisön silmissä toisinajattelijana.
Aiheesta muualla

Jani Kaaro: Homeprofessorin väitteet - faktantarkistus (Arkistoitu – Internet Archive)
Valgõjärv (Nohipalu)

| Valgõjärv |
| --- | --- |

Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Põlvamaa
Kunnat:  Räpinan kunta
Koordinaatit:  57°56′28″N, 27°20′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Järveen tulevat joet:  ei ojia
Laskujoki:  ei ojia
Järvinumero:  VEE2129700
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  58,9 m  mpy. 
Pituus:  0,375 km  
Leveys:  0,25 km  
Rantaviiva:  1,096 km  
Pinta-ala:  7 ha  
Tilavuus:  0,000434 km³  
Keskisyvyys:  6,2 m  
Suurin syvyys:  12,5 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiValgõjärv 
Rantaheinikkoa vedenalaisilla terasseilla.
Valgõjärv (myös Nohipalo Valgejärv, Nohipalu Valgejärv, Valgjärv) on Virossa Põlvamaalla Räpinan kunnan Nohipalon kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 375 metriä pitkä, 250 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,0 hehtaaria. Se sijaitsee tasaisella hiekkakankaalla painaumassa, jonka pohjoispuolella maasto kohoaa lähes 15 metriä ylemmäksi kuin järvi. Järvi on soikea ja sen rannat ovat hiekkapohjaisia. Veden alla järveä kiertää tasainen terassi, joka kasvaa vedenpinnaltaan vesiheinää. Järven syvyys on 12,5 metriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 6,2 metriä. Järvessä ei ole saaria ja se on autio. Nohipalosta tuleva tie ohittaa sen länsipuolelta. Tieltä poikkeaa pikkutie itään päin ja se viistää järveä sen pohjoispuolelta. Pohjoisrannassa sijaitsee myös uimaranta.
Historiaa

Järven pohjasta noin 0,6–0,7 metrin syvyydestä on löytynyt katajan kantoja, jotka on ajoitettu 3 500 vuotta vanhoiksi. Rantavedessä on useita eri korkeudella olevia vedenalaisia terasseja. Näiden tietojen valossa voidaan päätellä, että järven vedenpinta on vuosisatojen aikana ollut eri korkeuksilla.
Luontoarvoja ja luokittelu

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea (vir. pehme- ja heledaveeline järv). Järvi luokitellaan limnologisesti oligotrofiseksi järveksi, jolla tarkoitetaan ravinnetasoltaan karua järveä (vir. oligotroofne tai vähetoiteline, OL). Silloin järven vedessä on vähän ravinteita ja siksi vedessä elävien bakteerien ja levien yhteinen biomassa jää myös pieneksi. Koko ravintoketju, joka on riippuvainen järven perustuotannon tarjonnasta, kärsii ravinnon vähyydestä ja silloin hyönteisten ja kalojen sekä laji- että yksilömäärät jäävät vähäisiksi.
Hiekkarantaisen järven pohja sisältää sinistä savea, jonka päälle on kerrostunut vihertävänruskeaa mutaa. Mutakerros on paikoin kaksi metriä paksu. Vedenväri on keltainen, kellertävän vihreä ja joskus vihreä, mutta sen näkösyvyys on tavallisesti 5,0–6,2 metriä. Heinäkuussa 1975 mitattiin näkösyvyydeksi 8,5 metriä. Kirkkainta vesi on loka-marraskuussa, jolloin näkyy 8,3–9,0 metriä. Talvella jään alla on vain 3,3 metriä näkyvyyttä. Järvi on tuulelta suojassa ja kesäisin vesi lämpötilakerrostuu. Vuonna 1972 oli päällysveden ja alusveden lämpötilaero 16,3 astetta. Kesäisin on järven koko vesipatsaassa hyvä happipitoisuus. Järven vesikasvillisuus tutkittiin kesällä 1972 ja silloin löydettiin 13 vesikasvilajia. Sekä kasvi- että eläinplanktonia on vedessä vähän. Vaikeat elinolot suosivat harvinaisia planktonlajeja. Järven pohjassa elää järvisieni ja yleisin kalalaji on ahven, joskin haukeakin esiintyy.
Vesistösuhteita

Vaikka Valgõjärv on umpijärvi, kuuluu se Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen lasku-uoma Rebasmäe oja on Mädajõen sivuhaara. Rebasmäe oja alkaa 500 metriä etelään sijaitsevasta Mustjärvestä. Rebasmäe oja yhtyy 8 kilometrin päässä Mädajõgeen ja se vuorostaan yhtyy siitä 12 kilometrin päässä Võhandu jõgeen. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Huomautuksia

↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
Valtion taidekokoelma

Suomen valtion taidekokoelma koostuu kahdesta suuresta taidekokoelmasta. Niistä toinen on valtion taidekokoelma ja toinen on Kansallisgallerian kokoelma.
Yli 12 000 teosta käsittävä valtion taidekokoelma on sijoitettuna julkisiin rakennuksiin. Sen hoidosta ja kartuttamisesta huolehtii Taiteen keskustoimikunnan yhteydessä toimiva valtion taideteostoimikunta. Valtion taidekokoelman hankkimista suunniteltiin jo vuonna 1939 hieman prosenttitaiteen hengessä, mutta vasta vuonna 1956 tehtiin päätös “julkisten rakennusten kaunistamisesta taideteoksilla”.
Ensimmäisen taideteostoimikunnan jäseniä olivat muun muassa Unto Pusa ja Aimo Tukiainen virkamiesten ohella. Aluksi teoksia hankittiin niihin rakennuksiin, joihin oli kulunut kustannusarviota vähemmän varoja, ja taidetta ostettiin alijäämällä. Toimikunnalle varattiin kuitenkin oma apuraha vuodesta 1970 alkaen.
Valtion taidekokoelman teoksia on noin 500 kotimaisessa ja 90 ulkomaisessa kohteessa, ja teosten sijoituspaikkoina on niin valtion virastoja, oikeustaloja kuin Suomen suurlähetystöjä. Kokoelmaan hankitaan aikalaistaidetta.
Aiheesta muualla

Valtion taidemuseon kokoelmat (Arkistoitu – Internet Archive)
Venäjän kansalaisuus

Venäjän ulkomaanpassi, jota maan kansalaiset voivat hakea
Venäjän kansalaisuus on laillinen suhde Venäjän federaation ja yksittäisen henkilön välillä. Maassa noudatetaan lähtökohtaisesti ius sanguinis -periaatetta.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä

Syntyperäisiä Venäjän kansalaisia ovat sellaiset henkilöt, joiden vanhemmista vähintään toinen on Venäjän kansalainen henkilön syntyessä.
Venäjältä muihin maihin adoptoidut lapset lasketaan Venäjän kansalaisiksi näiden 18. syntymäpäivään saakka, jonka jälkeen nämä voivat luopua Venäjän kansalaisuudesta hakemuksella. Mikäli henkilö ei tee mitään, hän säilyttää Venäjän kansalaisuuden.
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella

Hakemuksella Venäjän kansalaisuuden voivat saada sellaiset henkilöt, jotka täyttävät seuraavat ehdot:
hakija on asunut Venäjällä yhtäjaksoisesti 5 vuotta laillisesti (lyhenee vuoteen, mikäli hakija on pakolainen tai tehnyt valtiolle palveluksen esim. tieteen tai kulttuurin saralla)
hakija noudattaa Venäjän perustuslakia
hakijalla on lailliset tulot
hakija on ilmoittanut luopuvansa aikaisemmista kansalaisuuksistaan
hakija on osoittanut osaavansa venäjän kieltä
Venäjän presidentillä on mahdollisuus antaa Venäjän kansalaisuus ukaasilla. Tällä tavalla kansalaisuuden ovat saanet mm. näyttelijät Steven Seagal ja Gérard Depardieu.
Myös sellaiset henkilöt, joilla on tutkinto venäläisestä yliopistosta ja vähintään vuoden verran työkokemusta omalta alaltaan voivat hakea kansalaisuutta helpotetun prosessin kautta.
Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuudesta luopuminen

Venäjä sallii kaksoiskansalaisuuden vain sellaisissa tapauksissa, joissa Venäjällä on erillinen sopimus henkilön toisen kotimaan kanssa. Muissa tapauksissa Venäjän viranomaiset eivät tunnusta kaksoiskansalaisuutta ja kohtelevat henkilöä vain ja ainoastaan Venäjän kansalaisena. Mikäli Venäjän kansalainen hankkii jonkin toisen maan kansalaisuuden, hän ei kuitenkaan menetä Venäjän kansalaisuutta automaattisesti.
Venäjän lain mukaan kaikkien Venäjän kansalaisten tulee poistua maasta ja saapua maahan nimenomaan Venäjän passilla, vaikka nämä olisivatkin kaksoiskansalaisia.
Venäjän kansalaisuudesta on mahdollista luopua, mutta prosessi on pitkä ja byrokraattinen: henkilöllä ei saa esim. olla täyttämättömiä velvoitteita Venäjällä (kuten asevelvollisuus) tai henkilö ei saa olla rikosepäilyn kohteena. Myös kaksoiskansalaiset voidaan kutsua asepalvelukseen.
Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuudesta luopuminen > Kansalaisuuden käyttäminen vaikutuskeinona

Venäjä on käyttänyt kansalaisuutta poliittisena ja sotilaallisena vaikutuskeinona, jolla tuetaan separatistisia ja Venäjälle myötämielisiä alueita (esim. Transnistria, Etelä-Ossetia, Abhasia, Donetsk ja Luhansk). Tätä sanotaan passittamiseksi (engl. passportization). Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Kreml on jatkanut passittamista miehittämillään aluella H'ersonissa ja Zaporižžjassa.
Venehjärvi

| Venehjärvi Суднозеро, Sudnozero |
| --- | --- |
 Venehjärvi
 Koordinaatit: 64°59′23″N, 30°13′42″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Kaupunkipiiri:  Kostamus
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2013):  3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Venehjärvi (ven. Венеярви, Венех'ярви tai Суднозеро, Sudnozero) on kylä Karjalan tasavallassa Kostamuksen kaupunkipiirissä. Vuonna 2013 siellä oli 3 asukasta, ja kylä on yksi Vienan runokylistä.
Neuvostoliiton vuoden 1926 väestönlaskennassa ja vuoden 1933 väestönlaskennassa kylä kuului Ponkalahden kyläneuvostoon. Vuonna 1933 kylässä oli 341 asukasta, joista 318 oli karjalaisia. Venehjärven kylässä on enimmillään ollut 40 taloa ja lähes 300 asukasta. Valtaosa asukkaista siirrettiin kylän likvidoinnin jälkeen ensin Ponkalahteen ja sitten sen hävittämisen myötä Vuokkiniemeen.
Kylä sijaitsee noin 25 kilometrin päässä Vuokkiniemestä Venehjärven rannalla. Maitse Venehjärvelle pääsee tietä pitkin matkaamalla noin 12 kilometriä Vuokkiniemestä Vuonniseen päin ja kääntymällä vasemmalle. Paikalla on puinen kyltti: Venehjärvi 12 km. Tie on hiekkatietä ja mutkittelee hiekkaharjun päällä johtaen ja päättyen suoraan kylään.
Tienviitta Venehjärvelle noin 12 km Vuokkiniemestä