stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranskan kansalliskirjasto
Sijaintipaikat > Françoise-Mitterrand (Tolbiac) > Osastot ja lukusalit

François Mitterrand-kirjaston eri osastot ja lukusalit:
| Osasto | Ylempi puutarhakerros - opiskelukirjasto | Alempi puutarhakerros - tieteellinen kirjasto |
| --- | --- | --- |
| Historia, filosofia, ihmistieteet | Sali J: historia, filosofia sekä ihmistieteet | Sali K: filosofia, uskonto; Sali L: historia; Sali M: etnografia, sosiologia ja maantiede |
| Oikeus, talous ja yhteiskunta | Sali A: lehdistö; Sali D: oikeus, talous ja yhteiskunta | Sali N: talous, valtio-oppi, lehdistö; Sali O: oikeus, viralliset painatteet |
| Luonnontieteet ja tekniikka | Sali C: luonnontieteet ja tekniikka | Sali R: tieteiden historia, perustieteet; Sali S: insinööritieteet sekä biotieteet |
| Kirjallisuus ja taide | Sali E: itämainen kirjallisuus; kirjoitettu perintö; informaatiotiede; Sali F: klassiset kielet ja kirjallisuus, taide; Sali G: vieraat kielet ja niiden kirjallisuus; Sali H: ranskan kieli ja kirjallisuus ja kielellinen ilmaisu | Sali T: kirjoista, lehtisistä ja lukemisesta kirjoitettu; Sali U: vieraat kielet ja niiden kirjallisuus; Sali V: kielitiede, ranskan kieli ja kirjallisuus ja kielellinen ilmaisu; Sali W: klassinen kirjallisuus, itämainen kirjallisuus sekä taide |
| Audiovisuaalinen materiaali | Sali B: audiovisuaalinen materiaali | Sali P: audiovisuaalinen materiaali |
| Bibliografioiden osasto | Sali I: bibliografinen tutkimus | Sali X: bibliografinen tutkimus |
| Harvinaiset kirjat | - | Sali Y: harvinaisten kirjojen varasto |
Sijaintipaikat > Arsenal

Arsenal-kirjasto on aikaisemmin ollut yleisölle tarkoitettu kirjasto, joka on liitetty vuonna 1934 Ranskan kansalliskirjastoon. Kyseinen kirjasto muodostaa nykyisin yhden kansalliskirjaston osastoista. Kirjasto on keskittynyt kaunokirjallisuuteen, ja sen kokoelmissa on myös jonkin verran historiaa käsittelevää kirjallisuutta.
Kirjaston kokoelmissa on noin miljoona kirjaa ja aikakauslehteä. Käsikirjoituksia, leimoja, karttoja ja musiikkipartituureja on yhteensä noin 120 000 kappaletta.
Sijaintipaikat > Oopperan kirjasto

Pariisin oopperan kirjaston museo, joka sijaitsee vanhassa ”Opéra Garnier” -rakennuksessa, on liitetty kansalliskirjaston musiikkiosastoon. Kirjastomuseo on saanut alkunsa Pariisin kansallisoopperan kokoelmista, joiden alku sijoittuu vuoteen 1669. Siellä säilytetään edelleen arvokasta kokoelmaa, johon kuuluu muun muassa partituureja, pienoismalleja ja asusteita. Kirjastomuseolla on hallussaan runsaasti musiikkidokumentteja, mutta vielä enemmän se omistaa tanssiin liittyviä tuotoksia, sillä kokoelmat käsittävät myös Tanssitaiteen kansainvälisen arkiston (Archives internationales de la danse).
Kokoelmissa on kirjoja, lehtiä ja koottuja painotuotteita noin 130 000 kappaletta. Valokuvia, partituureja, leimoja, ohjelmia, asusteita ja lavastusten pienoismalleja on kaikkiaan noin 240 000.
Sijaintipaikat > Pariisin ulkopuolella olevat kokoelmat

Ranskan kansalliskirjasto omistaa Avignonissa Jean Vilarin entisen kodin. Rakennus on liitetty Taide- ja näyttämöosastoon. Kirjasto sisältää ohjaaja Vilarin henkilökohtaisen arkiston ja Avignonin kulttuurifestivaalien arkiston.
Yksi kansalliskirjaston osastoista sijaitsee Bussy-Saint-Georgessa, jossa se on osa Kirjatekniikan korkeakoulun rakennusta. Tämä Bussyn keskus on tarkoitettu:
kirjarestauroinnille, joka tarvitsee suuria tiloja ja erikoismateriaalia
tutkimuskeskukselle, joka keskittyy dokumenttien konservointiin
ylimääräisten vapaakappaleiden varastointiin ja lajitteluun, mutta tämä tehtävä on suunniteltu poistettavaksi keskukselta.
Kansalliskirjaston eräs toiminto sijoittuu Sablé-sur-Sartheen, jossa kirjaston osasto toimii Joël Le Theule -keskuksessa. Keskuksessa kunnostetaan huonokuntoisia ja hauraita dokumentteja.
Luettelot > BN-Opale Plus

BN-Opale Plus on digitaalinen ja nykyisin käytetyin luettelo. Aikaisemmin luettelo oli nimeltään BN-Opale, ja siihen oli sisällytetty kaikki kirjaston kansalliskokoelmat. Järjestelmä on ollut toiminnassa alun perin vuodesta 1987, ja se oli tarkoitettu ensimmäisessä vaiheessa vain vapaakappaleiden luettelointiin. Myöhemmin siihen on lisätty koko kirjaston painotuotteiden yleisluettelo ja sen lisäykset. Myöhemmin se sai nimen BN-Opale ”plus”, kun siihen lisättiin myös laajemmat tiedot eli siis Tolbiacin kirjastorakennukset avoimen kokoelman tiedot ja myös audiovisuaalisen (sisältää myös multimedian) kokoelman tiedot. Parhaillaan on käynnissä muiden kirjastorakennusten kokoelmien tallentaminen.
Luettelot > BN-Opaline

BN-Opaline on myös tietotekniikalla toteutettu luettelo, joka otettiin käyttöön BN-Opalen jälkeen. Se ei kuitenkaan ole tarkoitettu Web-ympäristöön, vaikka se toimii myös siellä, vaan Telnet-järjestelmässä käytettäväksi. BN-Opaline on muodostettu useista eri tietokannoista, ja jokaisella niistä on oma alueensa, mitä pidetään tämän järjestelmän etuna. Siksi luetteloa käytetään muiden rakennusten erikoistietokantojen selailemiseen, varsinkin Richelieun kokoelmat käsikirjoituksista, partituureista, elokuvista jne. ovat sen käyttäjien suosiossa. BN-Opalinessa on luetteloitu myös Ranskan kansalliskirjaston ulkopuolisia kokoelmia, varsinkin eräitä muita musiikkikokoelmia. Ajan myötä luettelon merkitys kuitenkin vähenee, kun tiedot siirretään myös Web-ympäristöön.
Luettelot > Perinteinen luettelo

Kahden IT-perustaisen luettelon olemassaolo ei ole kuitenkaan poistanut perinteisten luetteloiden merkitystä. Luettelot ovat joko painettuja tai korttiluetteloita. Ne ovat jatkuvasti paikalla kansalliskirjaston tiloissa, ja vaikka ne tulisivat ajan myötä tarpeettomiksi, ne ovat kuitenkin varmistuksena. Perinteiset luettelot ovat myös käytössä erilaisissa erityskokoelmissa, eritoten käsikirjoitusten, leimojen tai rahojen ja mitalien luetteloinnissa. Kirjasto julkaisee alalta myös uusia luetteloita.
François Mitterrand-kirjastossa perinteiset luettelot ovat käyneet harvinaisiksi, ja niitä on käytössä vain muutamissa lukusaleissa. Niihin on tallennettu erityisesti harvinaisten kirjojen kokoelmat, jotka sijaitsevat salissa Y, sekä ei-latinalaisin kirjaimin kirjoitettujen teosten kokoelmat, joiden sijoituspaikka on sali W, joista tosin osa on jo saatavissa Internetin luetteloiden välityksellä.
Henkilökunta ja käyttäjät > Henkilökunta

Kansalliskirjastossa työskentelee kaikki toimipaikat mukaan lukien noin 3 000 henkilöä, joka kuitenkin edustaa noin 2 500 henkilötyövuotta eli kokoaikaista työpaikkaa. Henkilökunnasta 2/3 on virkamiehiä, josta noin puolet työskentelee muualla Ranskan opetusministeriön alaisuudessa kuin kansalliskirjastossa. Lisäksi kirjaston palveluksessa sopimuspalkkaisina ja sijaisina on runsaasti työntekijöitä, jotka ovat pääasiassa opiskelijoita. Se on myös merkittävä syy henkilökunnan suureen vaihtumiseen.
Lukuihin ei sisälly henkilökuntaa, joka työskentelee yksityisten yritysten palveluksessa, esimerkiksi kahviloissa tai vartijoina. Myöskään vakituisesti kirjastossa päivystävät palomiehet eivät kuulu henkilökuntaan.
Henkilökunta ja käyttäjät > Käyttäjät

Kirjaston käyttäjät ovat suureksi osaksi opiskelijoita. Tutkimusosaston rekisteröidyistä käyttäjistä lähes 60 prosenttia ilmoittaa tulonsa syyksi opiskelun, kun viimeisimpien käyttäjätutkimusten mukaan kerrosta ylempänä olevan avoimen käyttöoikeuden käyttäjistä saman syyn ilmoittaa 84 prosenttia. Kirjaston ylemmän lukusalin käyttäjät ovat usein kandidaattiopiskelijoita kun taas tohtorikoulutettavat suosivat alakerran tutkimussaleja. Maisterin tutkinnon suorittajat jakautuvat melko tasaisesti kummankin kerroksen lukusalien kesken. Opiskelijoiden jälkeen suurimpana käyttäjäryhmänä tulevat opetushenkilökunta sekä tutkijat. Vähän yli 30 prosenttia virallistetuista käyttäjistä, jotka ovat tutkijastatuksella, ilmoittaa työskentelevänsä ”ammatillisista syistä”. Suuri osa heistä lienee opettaja-tutkijoita.
Näiden kahden käyttäjäluokan lisäksi BnF kiinnostaa hyvin vähän sivistynyttä suurta yleisöä, joka oli kirjastohankkeen ensisijainen kohde. Vain noin 10 prosenttia tutkimusosaston yleisöstä ilmoittaa syyksi ”henkilökohtaisen kiinnostuksen”. Ylemmässä avoimessa kerroksessa prosenttisuhde on samanlainen, sillä 84 prosentin opiskelijoiden määrään on vielä lisättävä kuusi prosenttia lukiolaisia.
Henkilökunta ja käyttäjät > Käyttäjät > Käyttöehdot ja -maksut

Suomalaisiin kirjastoihin tottuneelle Ranskan kansalliskirjasto tuottaa yllätyksen, sillä sen käyttö on yleensä maksullista. Maksut ovat kuitenkin melko edullisia, sillä suurin osa kirjaston rahoituksesta tulee valtiolta. Monille erillisryhmille on omia alennuksia.
Käyttäjä joutuu lisäksi esittämään henkilötodistuksensa sekä kotiosoitteensa todistaakseen henkilöllisyytensä. Ranskassa vakinaisesti asuvan pitää esittää mieluiten vuokranmaksukuittinsa tai sähkö-, kaasu- tai lankapuhelinlaskunsa, joka ei ole kolmea kuukautta vanhempi. Tutkijasaleihin pääsyyn tarvitaan esimerkiksi yliopiston tai tutkimuslaitoksen suositus. Tukijasaleihin päästetään vain tutkimuksen kohteet selventävän henkilökohtaisen haastattelun jälkeen.
Budjetti

Ranskan kansalliskirjaston budjetti on 145 miljoonaa euroa. Ranskan valtio tukee kirjastoa 116 miljoonalla eurolla, joka on pääasiassa kulttuuriministeriön määrärahaa. Kirjaston muut taloudelliset resurssit ovat hyvin vaatimattomia, esimerkiksi sisäänpääsymaksut tuottavat vain noin kaksi miljoonaa euroa vuodessa.
Kirjaston käyttömenot ovat noin 104 miljoonaa euroa ja investointimenot noin 58 miljoonaa euroa. Käyttömenoista sopimuspalkkaisten toimenhaltijoiden osuus on 41 miljoonaa euroa, mutta valtio maksaa vakinaisten viranhaltijoiden palkat. Investointimenoista 18 miljoonaa euroa kohdistuu rakennuksiin ja 15 miljoonaa euroa kokoelmien kartuttamiseen. Kirjahankinnat kuuluvat kansalliskirjastossa investointimenoihin, koska ne on tarkoitettu pitkäaikaiseen säilytykseen. Kirjastoissa, joissa kirjojen kierto on nopeampaa, ne kuuluvat käyttömenoihin.
Kritiikki

Kansalliskirjastoon kohdistuu myös kritiikkiä. Kritiikkiä tulee kaikilta tahoilta, ja kirjastoa käsitellään varsin laajasti julkisissa tiedotusvälineissä. Viime aikoina kritiikki on tosin vähentynyt. Kritiikkiä ovat esittäneet kolme ryhmää:
Kritiikki > Ammattijärjestöt

Ammattiliitot ovat arvostelleet kirjaston François Mitterrand -rakennusta ja yleensäkin kirjastoa hyvin paljon. Kirjastossa on puhjennut henkilöstön sisäisiä ristiriitoja, ja yhdestä niistä seurasi pitkä lakko melkein heti, kun alemman kerroksen tutkijasalit oli avattu. Lakon syynä olivat uuden kirjaston työskentelyolot. Erityisesti varastojen työntekijät valittivat melusta mutta myös siitä, että joutuivat työskentelemään ikkunattomassa tilassa. Toiseksi, varsinkin alemman tutkijakerroksen toiminnan alkuaikana käyttäjät syyttivät henkilökuntaa kirjaston toimimattomuudesta, mikä ei heidän mielestään ollut aina oikeutettua. Kirjastoa on arvosteltu myös pätkätyöläisten käyttämisestä sijaisia tarvittaessa.
Kritiikki > Käyttäjät

Myös kirjaston käyttäjät ovat esittäneet moitteita, ja ne koskevat erityisesti François Mitterrand -kirjastorakennusta. Kirjastoon pääseminen on vaikeaa, etenkin silloin kun matalan osan yllä olevat kadut ja niihin johtavat reitit ovat kosteita ja liukkaita. Ongelma on ratkaistu vain osittain. Käytössä on liukastumista estäviä ratkaisuja ja alas menevistä liukuportaista on luovuttu. Lukijat ovat myös valittaneet työskentelyoloista uudessa kirjastossa: lukusalit ovat meluisia, tilattu aineisto tulee hitaasti jos ollenkaan, lukusaleissa on kylmä myös kesällä, tietopisteet ja niissä olevat näytöt on sijoitettu huonosti, sillä auringonpaisteella ne ovat lähes katselukelvottomia.
Kirjaston käyttäjien edustajat ovat vaatineet kirjaston aukioloaikojen pidentämistä niin, että se olisi auki edes yhtenä iltana viikossa myöhäisiltaan asti (nykyisin kirjaston ovet suljetaan kello 20.00). Käyttäjät haluaisivat myös, että alimman kerroksen tieteelliseen työhön varatut salit avautuisivat maanantaina jo aamulla. Käyttäjien näkemysten mukaan kirjasto uhraa liikaa voimavarojaan digitaalisen webkirjaston Gallican kehittämiseen ja näyttelyihin, mutta jättää paikalliset käyttäjät liian vähälle huomiolle.
Kritiikki > Mediakritiikki ja yleinen mielipide

Kansalliskirjasto on synnyttänyt arvostelua myös siellä työskentelevien ja sen käyttäjäpiirin ulkopuolella. Osa kritiikistä on poliittista, eikä se kohdistu varsinaisesti François Mitterrand -kirjastoon, vaan yleensä Mitterrandin ”suurten rakennusprojektien” politiikkaan. Kirjastoprojektin valinta oli poliittinen ja yhden ainoan henkilön päätös, joka valmisteltiin kovalla vauhdilla välittämättä lainkaan käytännön seikoista. Myös arkkitehti Dominique Perraultin näkemykset kirjastosta ja sen arkkitehtuurista ovat saaneet osansa kritiikistä. Erityisesti on arvosteltu hänen näkemystään sijoittaa kirjavarastot neljään lasitorniin.
Lehdistö on ottanut esille myös joitakin erityispiirteitä, jotka tosin ovat ehkä liioiteltuja, mutta ovat kuitenkin luonteeltaan sellaisia, että ne herättävät pilkkaa ja suuttumusta. Merkittävimpiä ovat olleet esimerkiksi palohälytysjärjestelmän toimimattomuus, sillä vuonna 1997 järjestelmä kasteli eräitä varasto-osastoja. Lehdistössä riepoteltiin vuonna 2004 erään kirjaston konservaattorin tekemiä kirjavarkauksia, joista tekijä on sittemmin saanut tuomionsa. Viimeisin skandaali (vuonna 2005) on ollut kirjaston kokoelmien runsas asbesti.
Jos ”Suuri kirjasto (TGB)”, kuten rakennushanketta alun perin kutsuttiin, on saanut osakseen kritiikkiä, joka on kohdistunut eritoten François Mitterrand -kirjastoon, hanke ja sen kehittäjät ovat toisaalta saaneet runsaasti varoja projektiinsa. Tämä on osaltaan nostanut kirjastojen arvostusta niin Ranskassa kuin koko maailmassa. Tämä on näkynyt myös erityisesti luetteloiden lisääntyneenä määränä sekä koko organisaation parempana näkyvyytenä yhteiskunnassa, mutta varsinkin digitaalisen kirjaston Gallican käytön kasvuna.
Lähteet ja kirjallisuus > Kokoelmista

Bibliothèque nationale de France, Trésors de la Bibliothèque nationale de France 1–2.  Bibliothèque nationale de France, 1996.  2-7177-1999-7
François Dupuigrenet Desroussilles: Trésors de la Bibliothèque nationale.  Nathan, 1986.  2-09-290539-2
Lähteet ja kirjallisuus > Ennen vuotta 1988

Histoire des bibliothèques françaises, 1–4.  Éditions du Cercle de la librairies, e.i..
Simone Balayé: La Bibliothèque nationale des origines à 1800.  Droz, 1988.
Lähteet ja kirjallisuus > Vuoden 1988 jälkeen

Patrice Cahart & Michel Melot: Propositions pour une grande bibliothèque: rapport au Premier ministre.  La Documentation française, 1989.  ISBN 2-11-002226-4
Jean Gattégno: La Bibliothèque de France à mi-parcours: de la TGB à la BN bis ?.  Éditions du Cercle de la Librairie, 1992.  ISBN 2-7654-0512-3
Jean-Marc Mandosio: L'Effondrement de la Très Grande Bibliothèque Nationale de France : ses causes, ses conséquences.  Éd. de l'Encyclopédie des nuisances, 1999.  ISBN 2-910386-10-4
Jean-Marc Mandosio: Après l'effondrement : notes sur l'utopie néotechnologique.  Éd. de l'Encyclopédie des nuisances, 2000.  ISBN 2-910386-13-9
Philippe Nachbar & Philippe Richert (toim.): Rapport d'information à la suite d'une mission d'information chargée d'étudier le fonctionnement de la Bibliothèque nationale de France.  Sénat, 2000.  ISBN 2-11-102379-5
François Stasse: La Véritable Histoire de la grande bibliothèque.  L'Épreuve des faits, 2002.  ISBN 2-02-051761-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
BnF viralliset sivut, osoite, sisäänpääsymaksut ja muut sisäänpääsyn ehdot
Gallica IT-kirjasto
BN-Opale Plus - luettelo
Richelieu-kirjaston virtuaalinen vierailu (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia 2  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki 2  Australia  Kroatia  Portugali 
Maantieteelliset:  MusicBrainz place 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  ISIL 2 
Muut:  MusicBrainz label  IdRef 
Louvren linna noin 1400. Limburgin veljesten 1400-luvun alkupuolella Berryn herttuan rukouskirjaan ja kalenteriin Tuntien kirjaan eli Les Très Riches Heures du Duc de Berry tekemä kuva lokakuun kohdalla. Kuningas Kaarle V:n kirjasto oli sijoitettu tähän rakennukseen.
Étienne-Louis Boulléen suunnitelma vuodelta 1785.
Richelieu-rakennuksen kirjaston päälukusali eli niin sanottu Ovaalisali.
Käsikirjoitusten lukusalin pöytäjonoa vanhassa kirjastossa.
Mitterrand-kirjasto Seinen yli nähtynä.
Kirjaston sisäpihaa.
Richelieu-rakennuksen piha.
Myrkkyherkkusieni

| Myrkkyherkkusieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Agaricaceae
Suku::  Herkkusienet Agaricus
Laji::  xanthodermus
Kaksiosainen nimi
 Agaricus xanthodermus  Genev. 
Katso myös
   Myrkkyherkkusieni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Myrkkyherkkusieni (Agaricus xanthodermus) on herkkusieniin kuuluva myrkyllinen, valkoinen herkkusienilaji. Sen tunnistaa parhaiten koskettamalla, kosketuskohdat kellertyvät. Sieni myös haisee musteelta, varsinkin kiehautettaessa. Sillä on jalassaan paksu rengas.
Heltat ovat ensin punertavat, sienen vanhetessa mustat. Jalka on valkoinen. Myrkkyherkkusieni on myrkyllinen, se aiheuttaa pahoivointia ja voimakkaita vatsanväänteitä. Sieni kasvaa kalkkipitoisella maalla. Ei ole varmaa esiintyykö sientä ollenkaan Suomessa.
Myrkkyherkkusienen erottaa syömäkelpoisista herkkusienistä myös maun avulla. Siinä missä ruoaksi kelpaavien herkkusienten maku on mieto, myrkkyherkkusienen maku on hyvin epämiellyttävä.
Aiheesta muualla

Medicinal Mushrooms: Agaricus xanthodermus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1349044  Wikispecies: Agaricus xanthodermus  APNI: 155345  AusFungi: 60022189  BioLib: 60507  CoL: 65PSN  EoL: 1030008  EPPO: AGARXA  Fungorum: 155072  GBIF: 5243412  iNaturalist: 118394  IRMNG: 11276932  MycoBank: 155072  NatureServe: 2.946888  NBN: NBNSYS0000038394  NCBI: 83518  NZOR: f60a0474-0ce3-4b77-913a-ca23875b84e3  Observation.org: 15308  Open Tree of Life: 223689
Myrkkyliskot

| Myrkkyliskot |
| --- | --- |
 Gilalisko (Heloderma suspectum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Liskot Sauria
Heimo::  Myrkkyliskot Helodermatidae  Gray, 1837
Katso myös
   Myrkkyliskot Wikispeciesissä   Myrkkyliskot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Myrkkyliskot (Helodermatidae) on liskoheimo, johon kuuluu vain yksi suku ja kaksi lajia, gilalisko ja skorpionilisko. Ne ovat komodonvaraanin lisäksi maailman ainoita myrkyllisiä liskoja.
Myrkkyliskot ovat hidasliikkeisiä, muodoltaan raskasrakenteisia ja paksuhäntäisiä. Ne osaavat kiivetä ja viettävät aikaansa paljon myös maan alla. Myrkkyliskojen myrkky on erittäin vahvaa ja sitä erittävät myrkkyrauhaset ovat alaleuassa, toisin kuin esimerkiksi käärmeillä. Lyhyet hampaat ovat uurteisia, mutta myrkky ei erity niiden päästä vaan hiukan kauempaa. Tämän vuoksi liskon täytyy pidellä saalistaan hetki, jotta myrkkyä ehtisi valua haavaan. Tämän mahdollistavat liskon vahvat leuat. Saalis kuolee hengityskeskusten halvaantumiseen, koska myrkky on neurotoksista (kuten esimerkiksi kobrilla. Myrkky voi tappaa lapsen tai vanhuksen ja terveelläkin ihmisellä kestää pitkään toipua sen puremasta, kaiken lisäksi käteen juuttunutta liskoa on lähes mahdoton saada käsin irti.
Myrkkyliskot syövät etenkin jyrsijöitä ja liskoja. Sen lisäksi ne ryöväävät lintujen ja matelijoiden pesiä. Ne pystyvät hyvin paastoamaan useita kuukausia. Myrkkyliskot elävät aavikoilla ja muilla kuivilla mailla Yhdysvaltain lounaisosista Meksikoon ja Guatemalaan.
Lajit

Gilalisko (Heloderma suspectum)
Skorpionilisko (Heloderma horridum)
Mykonos (antiikin kaupunki)

| Mykonos> Μύκονος.Sijainti |
| --- | --- |
 Mykonos
Koordinaatit:  37°26′45″N, 25°19′43″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Chóra, Mýkonos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kykladit
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mykonos (m.kreik. Μύκονος, lat. Myconus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Mykonoksen saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijoitetaan  nykyisen Mýkonoksen kaupungin paikalle.
Maantiede

Mykonoksen poliksen kaupunkikeskus sijaitsi oletettavasti nykyisen Mýkonoksen kaupungin eli Chóran paikalla saaren länsirannikolla. Pseudo-Skylaksin mukaan Mykonoksen saari oli dipolis, toisin sanoen siellä oli myös toinen polis. Nämä olivat kuitenkin yhdistyneet viimeistään noin vuonna 200 eaa., ja on mahdollista, että ne muodostivat liiton jo aiemmin. Saaren toisesta poliksesta ei tiedetä muutoin mitään, eikä sen sijaintia tunneta varmuudella. Sen arvellaan kuitenkin sijainneen nykyisin Palaiókastrona tunnetulla paikalla.
Mykonoksen kaupunkivaltio käsitti näin ainakin myöhemmällä ajalla koko Mykonoksen saaren, joka sijaitsi antiikin nimistöllä itään Deloksesta ja pohjoiseen Naksoksesta. Strabon luki saaren osaksi Kykladeja, johon se luetaan myös nykyisin. Plinius vanhempi kuvasi saaren etäisyyden Deloksesta 15 roomalaiseksi mailiksi, mutta tämän on todellista etäisyyttä paljon enemmän. Pseudo-Skylaks arvioi etäisyyden länsipuolisesta Rheneian saaresta oikeammin 40 stadioninmitaksi.
Historia

Mykonos esiintyy antiikin ajan lähteissä suhteellisen harvoin. Se kuvataan Ateenan siirtokunnaksi, ja sen asukkaat olivat joonialaisia. Kreikkalaisessa mytologiassa Mykonos sai nimensä sen ensimmäisestä hallitsijasta, heeros Mykonsista, joka oli Apollonin jälkeläinen. Myyteissä Mykonos esiintyy myös paikkana, jossa Herakles löi gigantit gigantomakhian aikana, ja nämä muuttuivat saaren kiviksi. Mykonosta pidettiin myös lokrislaisen Aiaan hautapaikkana.
Historiassa Mykonoksen kaupungin ja saaren vaiheet liittyvät läheisesti Delokseen. Datis pysähtyi Mykonoksella vuonna 490 eaa., ja saari oli persialaissotien aikaan Persian vallan alla. Klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Mykonos kuului ensin Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 452/451–416/415 eaa. Vuodesta 376 eaa. kaupunki kuului puolestaan toiseen Ateenan liittoon. Mykonos löi omaa pronssirahaa ainakin 300-luvulla eaa. 200-luvulla eaa. kaupunki kuului saarelaisten liittoon.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Mykonios (Μυκόνιος). Antiikin kirjallisuudessa Mykonosta pidettiin köyhänä ja kurjana paikkana. Mykonoslaisia pilkattiin näiden huonosta ja saidasta luonteesta, mistä tuli huonoon naapuriin viittava sanonta Mykonios geitōn (Μυκόνιος γείτων, ”mykonoslainen naapuri”), sekä kaljuudesta jo nuorella iällä.
Rakennukset ja löydökset

Antiikin aikaisesta Mykonoksen kaupungista ei ole säilynyt näkyviä jäänteitä, ja myös arkeologiset löydökset ovat suhteellisen vähäisiä. Nykyisen Chóran alueelta on löydetty joitakin klassiselle ja hellenistiselle kaudelle ajoittuvien rakennusten jäänteitä. Asutuksesta kertovia löydöksiä on myös tätä varhaisemmilta kykladiselta ja mykeneläiseltä kaudelta sekä myöhemmältä ajalta eli bysanttilaiselta kaudelta.
Nykyisen kaupungin kaakkoispuolelta on paikannettu pyhäkkö. Lisäksi nykyisen kaupungin alueelta on tehty yksi hautalöytö, joka ajoittuu 600-luvulle eaa. Se osoittaa, että antiikin aikainen kaupunki on ilmeisesti ollut alueeltaan nykyistä pienempi. Myöskään muualta saarelta ei ole tehty juurikaan antiikin aikaisia löytöjä.
Varhaisin kuvaus Troijan hevosesta niin kutsutussa Mykonoksen pithoksessa, n. 675–650 eaa.
Antefiksi Gorgoneionista, 500-luku eaa. Egeanmeren merenkulkumuseo.