stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jean-Claude Nallet

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jean-Claude Nallet |  Jean-Claude Nallet |  Jean-Claude Nallet |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ateena 1969 | 4×400 metriä |  |
|  Kultaa | Helsinki 1971 | 400 metrin aidat |  |
|  Hopeaa | Ateena 1969 | 400 metriä |  |
|  Hopeaa | Rooma 1974 | 400 metrin aidat |  |
|  Pronssia | Budapest 1966 | 200 metriä |  |
Jean-Claude Nallet ['nalɛ] (13. maaliskuuta 1947 Champdor, Ain, Ranska – 19. elokuuta 2023) oli ranskalainen yleisurheilija, joka menestyi jo alle 20-vuotiaana sileillä pikajuoksumatkoilla ja myöhemmin 400 metrin aitajuoksussa. Hän saavutti viisi mitalia Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuosina 1966–1974 mutta ei menestynyt olympialaisissa.
Nallet saavutti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 pronssia 200 metrin juoksussa ajalla 21,0 s ja sijoittui neljänneksi 4 × 400 metrin viestissä Ranskan ennätyksellä 3.05,7. Méxicon 1968 olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin juoksun välierissä ajalla 49,0 s sivuttuaan toisissa alkuerissä Ranskan ennätystä 45,7 s. Viestissä oli tuloksena kahdeksas sija ajalla 3.07,5 vaikka joukkue alkuerissä paransi Ranskan ennätyksen aikaan 3.04,6. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 Nallet saavutti hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 45,8 s ja viestijuoksussa kultaa ajalla 3.02,3, joka oli uusi Ranskan ennätys.
Helsingin EM-kilpailuissa 1971 Nallet kilpaili 400 metrin aitajuoksussa ja voitti kultaa ajalla 49,2 s. Viestissä Ranska sijoittui kuudenneksi ajalla 3.05,0. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän juoksi 400 metrin aitajuoksun loppukilpailussa Ranskan ennätyksen 48,94 s mutta hävisi Britannian Alan Pascoelle 0,12 sekuntia ja sai hopeaa. Viestissä Ranska sijoittui neljänneksi ajalla 3.04,6. Montréalin 1976 olympialaisissa Nallet karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä ajalla 50,08 s. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui aitajuoksussa kuudenneksi ajalla 50,10 s.
Nallet voitti Euroopan cupin loppukilpailussa 200:n ja 400 metrin juoksun vuonna 1967 sekä 400 metrin aitajuoksun vuonna 1970. Ranskan mestaruuden hän voitti 400 metrillä vuosina 1968–1971 sekä 400 metrin aitajuoksussa vuosina 1974, 1975 ja 1978. Hän paransi tai sivusi Ranskan ennätystä 400 metrillä neljä kertaa ja 400 metrin aitajuoksussa kahdesti. Heinäkuussa 1970 Pariisissa hän alitti 400 metrin aitajuoksussa ensimmäisenä ranskalaisena 50 sekunnin rajan ja paransi maan ennätystä kerralla 1,7 sekuntia ajallaan 48,6 s. Hänen EM-kisoissa 1974 juoksemansa aika 48,94 s kirjattiin lajin ensimmäiseksi sähköajanotolla mitatuksi Ranskan ennätykseksi. Hänen käsiajanotolla mitattu 400 metrin ennätyksensä 45,1 s säilyi Ranskan ennätyksenä elokuuhun 1983, jolloin Aldo Canti juoksi sähköajanotolla mitatun ajan 45,35 s.
Kotimaassaan Nallet edusti AC Paris -seuraa. Hän oli pituudeltaan 187-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 85 kiloa.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metriä: 10,5 s (1967)
200 metriä: 20,6 s (1970), sähköajanotolla 20,88 s (1966)
400 metriä: 45,1 s (1970), sähköajanotolla 45,80 s (1968)
400 metrin aidat: 48,6 s (1970), sähköajanotolla 48,94 s (1974)
Robert Wilcox

| Robert William Wilcox |
| --- | --- |
 Wilcox valokuvattuna vuonna 1900
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. helmikuuta 1855  Maui, Havaiji
Kuollut: 23. lokakuuta 1903 (48 vuotta)  Honolulu, Havaiji, USA
Ammatti:  sotilas, poliitikko
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Havaijin kuningaskunta  Italia
Taistelut ja sodat:  Wilcoxin vuoden 1889 kapina Havaijin vallankaappaus Wilcoxin vuoden 1895 kapina
Sotilasarvo:   aliluutnantti
 Nimikirjoitus
Robert William Kalanihiapo Wilcox (15. helmikuuta 1855 – 23. lokakuuta 1903) oli havaijilainen poliitikko ja sotilas, joka osallistui useaan kapinaan Havaijin kuningaskunnan loppuvaiheilla.
Tausta ja yksityiselämä

Wilcox syntyi Mauin saarella vuonna 1855. Hänen isänsä, William S. Wilcox, oli yhdysvaltalainen merikapteeni. Äiti, Kalua Makoleokalani, oli väitetysti sukua paikalliselle kuningasperheelle. Perheeseen syntyi Robertin jälkeen viisi nuorempaa sisarusta. Wilcoxin äiti kuoli pojan ollessa 10-vuotias. Hän opiskeli saarella ja toimi sittemmin opettajana. Vuonna 1880 hänet valittiin edustajaksi Havaijin parlamenttiin.
Ensimmäisen kerran Wilcox meni naimisiin italialaisen paronitar Gina Sobreron kanssa. Heille syntyi yksi tytär, Victoria, joka kuitenkin kuoli nuorena. Wilcox meni uusiin naimisiin Theresa Owanan kanssa elokuussa 1896. Tästä liitosta syntyi kaksi lasta: Robert ja Virginia. Theresan kanssa Wilcox toimitti myös kahta sanomalehteä: Liberal ja Home Rule Republic, joista jälkimmäinen oli sekä englannin- että havaijinkielinen.
Vuonna 1900 Wilcox kääntyi katolilaisuuteen ja hänet kastettiin Honolulun katedraalissa.
Varhainen ura

Vuonna 1880 Havaijin kuningas Kalākaua lähetti Wilcoxin ja kaksi muuta nuorta miestä Italiaan opiskelemaan sotilaaksi. Alun perin kolmikko oli tarkoitus lähettää Saksaan, mutta kukaan heistä ei saksalaisten viranomaisten mielestä osannut tarpeeksi saksaa, joten kohdemaaksi valikoitui Italia. Kalākaua itse tapasi kolmikon Italiassa vuonna 1881 osana maailmanympärimatkaansa. Vuonna 1885 Wilcox ylennettiin aliluutnantiksi Italian armeijassa.
Vuonna 1887 länsimaalaistaustaiset plantaasinomistajat pakottivat Kalākauan allekirjoittamaan ns. pistinperustuslain, jolla valtaa siirrettiin pois kuninkaalta. Parlamentti lopetti valtion tuen Wilcoxin koulutukselle ja määräsi tämän palaamaan välittömästi kotiin. Wilcox itse oli raivoissaan ja piti plantaasinomistajille alistunutta Kalākauaa "hiljaisena jäniksenä".
Havaijille palattuaan Wilcox sai kokea, että uusi valtionjohto ei tarjonnut hänelle juurikaan mitään, minkä takia hän päätti lähteä vaimonsa Ginan kanssa San Franciscoon. Kaliforniassa Wilcox työskenteli maanmittaajana. Hänen ja Ginan avioliitto meni koko ajan myös huonompaan suuntaan, ja lopulta Wilcox lähti takaisin Havaijille ja Gina Italiaan pyytääkseen avioliiton mitätöimistä.
Vuoden 1889 kapina

Wilcox palasi Havaijille vuonna 1889 jatkaen maanmittaajan töitä. Saman vuoden toukokuussa hän perusti Liberal Patriotic Association -nimisen yhdistyksen, joka alkoi suunnitella vallankumousta kuningaskunnan hallintoa vastaan: Kalākaua joko kirjoittaisi uuden perustuslain palauttaen valtansa tai LPA poistaisi hänet valtaistuimelta korvaten tämän Lili‘uokalanilla, joka oli kuninkaan sisko.
30. kesäkuuta Wilcoxin vuoden 1889 kapinaan osallistui 150 sotilasta, jotka marssivat ‘Iolanin palatsin edustalle vaatimaan audienssia Kalākauan kanssa. Tämä oli kuitenkin paennut palatsista ja henkivartijakaarti oli lukittautunut palatsiin. Wilcox asetettiin syytteeseen maanpetoksesta, mutta häntä ei koskaan tuomittu.
Huolimatta siitä, että kapina epäonnistui, Wilcoxista tuli suosittu Havaijin alkuperäisväestön keskuudessa. Vuosi kapinan jälkeen Wilcox oli mukana perustamassa uutta monarkistista kansallisreformipuoluetta, joka pyrki palauttamaan valtaa kuninkaalle. Wilcox valittiin puolueen edustajana Havaijin parlamenttiin.
Havaijin vallankaappaus ja vastareaktio

Plantaasinomistajat syöksivät kuningatar Lili‘uokalanin vallasta vuonna 1893. Nämä perustivat väliaikaishallituksen, jonka tavoite oli saada Yhdysvallan liittäämään Havaiji itseään. Wilcox oli hetkellisesti väliaikaishallituksen alaisuudessa, mutta ajautui välirikkoon, koska ei saanut sen kautta mitään poliittista virkaa.
Wilcox aloitti yhdessä Samuel Nowlein kanssa kapinan väliaikaishallitusta vastaan 6. tammikuuta 1895. Kapina kukistettiin jo 9. päivänä, ja sen johtajat antautuivat Wilcoxia lukuun ottamatta; hänet saatiin kiinni 14. tammikuuta. Wilcox tuomittiin aluksi kuolemaan. Tasavaltalaiset pidättivät myös vallasta syöksemänsä kuningattaren, Lili‘uokalanin, joka myöhemmin pakotettiin luopumaan vallasta ja kuningaskunnastaan. Näin ollen Wilcox ja muut kapinan johtohahmot välttivät teloituksen. Havaijin tasavallan presidentti Sanford Dole myönsi Wilcoxille ja muille täyden armahduksen 1898.
Myöhempi elämä

Havaijista tuli Yhdysvaltain territorio 1898. Wilcox valittiin ensimmäiseksi territorion delegaatiksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 1899. Hän uusi paikkansa vuonna 1901.
Vuonna 1903 Wilcoxia kannustettiin asettumaan ehdolle Honolulun šeriffinvaaleissa, ja 22. lokakuuta hän kävi pitämässä puheen kampanjatapahtumassa, mutta sai kotiin palattuaan kohtauksen, mikä johti sisäiseen verenvuotoon. Seuraavana aamuna Wilcox löydettiin kuolleena. Hänet on haudattu katoliselle hautausmaalle.
Galleria

Wilcox Italiassa oletettavasti vuonna 1886
Wilcoxin hauta
Wilcoxille omistettu patsas
Klete Keller

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 2004 | 4×200 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | 4×200 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 4×200 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Sydney 2000 | 400 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 | 400 m vapaauinti |  |
| MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Montreal 2005 | 4×200 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Melbourne 2007 | 4×200 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Barcelona 2003 | 4×200 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Fukuoka 2001 | 200 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Fukuoka 2001 | 4×200 m vapaauinti |  |
| MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Kultaa | Moskova 2002 | 200 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Moskova 2002 | 4×100 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Moskova 2002 | 4×200 m vapaauinti |  |
Klete Keller (s. 21. maaliskuuta 1982) on yhdysvaltalainen vapaauimari. Hän syntyi Phoenixissa, Arizonassa, ja on opiskellut ja saanut valmennusta yliopistoilla Etelä-Kaliforniassa ja Michiganissa.
Kesäolympialaisissa Keller saavutti hopeaa 4×200 metrillä ja pronssia 400 metrillä Sydneyssä 2000; kultaa 4×200 metrillä ja pronssia 400 metrillä Ateenassa 2004 sekä kultaa 4×200 m Pekingissä 2008.
Pitkän ja lyhyen radan uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa Keller on voittanut uransa aikana neljä kulta-, yhden hopea- ja kolme pronssimitalia. Pan Pacific -kisoissa hän voitti vuonna 2006 Victoriassa kaksi kultaa (200 m & 4×200 m) ja yhden pronssin (400 m).
Keller osallistui tammikuussa 2021 kongressitalon valtaukseen Washington DC:ssä. Hänet tuomittiin tästä 36 kuukauden ehdonalaiseen vankeuteen ja kuuden kuukauden mittaiseen kotiarestiin sekä 360 tunnin yhdyskuntapalveluun. Presidentti Donald Trump armahti hänet tammikuussa 2025.
Aiheesta muualla

Klete Keller Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Klete Keller Olympedia. (englanniksi)
Miesten 4 × 200 metrin vapaauintiviestin olympiavoittajat
Pascal Lefèvre

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Maa:   Ranska> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Duisburg 1989 |  keihäänheitto |  |
Pascal Lefèvre (s. 25. tammikuuta 1965 Saint-Quentin, Aisne, Ranska) on ranskalainen keihäänheittäjä.
Lefèvre sijoittui Rooman MM-kilpailuissa 1987 keihäänheitossa kymmenenneksi tuloksella 77,14 m. Karsinnassa hän heitti tuloksen 80,60 m. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 79,98 m. Hän osallistui myös Stuttgartin EM-kilpailuihin 1986, Soulin olympialaisiin 1988, Tokion MM-kilpailuihin 1991 sekä Stuttgartin MM-kilpailuihin 1993 mutta ei näissä kilpailuissa selviytynyt loppukilpailuun.
190-senttinen Lefèvre voitti yhteensä yhdeksän Ranskan mestaruutta vuosina 1987–1995. Hän paransi Ranskan ennätystä neljä kertaa: vuonna 1988 hänen ennätysheittonsa olivat pituudeltaan 80,84 m ja 81,48 m sekä seuraavana vuonna 82,10 m ja 82,56 m. Lefèvren ennätys säilyi Ranskan ennätyksenä toukokuuhun 2024 asti, jolloin sen rikkoi Teuraiterai Tupaia tuloksella 86,11. Vuosina 1990–1991 oli käytössä karheapintainen keihäs, jolla Lefèvre heitti ennätystulokset 82,78 m ja 84,80 m, mutta tämänlainen keihäs kiellettiin vuoden 1991 jälkeen ja sillä heitetyt tulokset poistettiin ennätystilastoista.
Henkilökohtaiset ennätykset

Keihäänheitto (vanha malli): 79,02 m (1985)
Keihäänheitto (nykyinen malli): 82,56 m (1989)
Keihäänheitto (vuosien 1990–1991 malli): 84,80 m (1990)
Korkeushyppy: 210 cm (1982)
Seiväshyppy: 481 cm (1985)
Aiheesta muualla

Pascal Lefèvre Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Huijarisyndrooma

Huijarisyndroomaksi kutsutaan psykologista ilmiötä, jonka vaikutuksesta ihminen ei kykene sisäistämään omia saavutuksiaan todisteista huolimatta. Huijarisyndroomasta kärsivä on vakuuttunut siitä, että hän on huijari ja että hänen saavutuksensa ovat ainoastaan hyvän onnen, ajoituksen tai esim. Matteus-vaikutuksen tulosta tai että hän on vain harhauttanut muut luulemaan itseään todellista kyvykkäämmäksi.
Nimestään huolimatta huijarisyndroomaa ei pidetä mielenterveyden häiriönä. Psykologit ovat kuitenkin tutkineet sitä paljon. Termi esiintyi ensi kerran Pauline Clancen ja Suzanne Imes'n vuonna 1978 julkaisemassa artikkelissa, jossa he tutkivat menestyneiden naisten käsityksiä itsestään.
Aiheesta muualla

Tiina Ekman, Huijarisyndrooma  Minerva-kustannus, 2017.
17. Huijarisyndrooma, psykopodiaa-podcast
Ampumahiihto talviolympialaisissa 1960

VIII talviolympialaisissa Squaw Valleyssä  vuonna 1960 ampumahiihto oli ensimmäistä kertaa olympialaisten ohjelmassa. Ampumahiihdossa järjestettiin yksi kilpailutapahtuma: miesten 20 kilometrin kilpailu.
Miehet > 20 km

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika / ohilaukaukset |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Klas Lestander | 1.33.21,6 / 0 |
| 2 |  | Antti Tyrväinen | 1.33.57,7 / 2 |
| 3 |  | Aleksandr Privalov | 1.34.54,2 / 3 |
| 4 |  | Vladimir Melanin | 1.35.42,4 / 4 |
| 5 |  | Valentin Pšenitsyn | 1.36.45,8 / 3 |
| 6 |  | Dmitri Sokolov | 1.38.16,7 / 5 |
| 7 |  | Ola Wærhaug | 1.38.35,8 / 1 |
| 8 |  | Martti Meinilä | 1.39.17,0 / 5 |
: ...
| 15 |  | Eero Laine | 1.47.28,3 / 7 |
| 17 |  | Pentti Taskinen | 1.50.29,7 / 7 |
Betty Lise

Betty Lise (s. 5. syyskuuta 1972 Fort-de-France, Martinique) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kolmiloikka.
Lise sijoittui Ateenan MM-kilpailuissa 1997 kolmiloikassa kahdeksanneksi tuloksella 14,03 m. Karsinnassa hän hyppäsi Ranskan ennätyksen 14,50 m. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän karsiutui tuloksella 13,35 m, Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 myös tuloksella 13,35 m sekä Budapestin EM-kilpailuissa 1998 tuloksella 14,06 m. Sisäradoilla hän sijoittui Pariisin MM-hallikilpailuissa 1997 yhdeksänneksi tuloksella 13,96 m ja Valencian EM-hallikilpailuissa 1998 kuudenneksi tuloksella 14,26 m.
Lise voitti kolmiloikassa Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1994, 1997 ja 1998 sekä sisäradoilla vuosina 1997 ja 1999. Hän paransi Ranskan sisärataennätystä kahdeksan kertaa vuosina 1997–1998 ja ulkorataennätystä kolme kertaa vuosina 1994–1997. Hänen viimeisin sisärataennätyksensä oli 14,26 m. Hänen Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hyppäämänsä ulkorataennätyksen rikkoi Teresa Nzola Meso vasta vuonna 2007. Lise edusti seuratasolla AC Paris-Joinvillea. Hän on pituudeltaan 188-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 69 kiloa.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin juoksu: 12,41 s (1989)
200 metrin juoksu: 24,56 s (1992)
Pituushyppy: 604 cm (1997)
Kolmiloikka: 14,50 m (1997)
Aiheesta muualla

Betty Lise Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics
Lee Child

| Lee Child |
| --- | --- |
 Lee Child vuoden 2010 Bouchercon-tapahtumassa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jim Grant
Syntynyt: 29. lokakuuta 1954 (ikä 70) Coventry, Englanti
Ammatti:  käsikirjoittaja, kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheet:  jännityskirjallisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.leechild.com, www.jackreacher.com/us ja www.jackreacher.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lee Child, oik. Jim Grant (s. 29. lokakuuta 1954 Coventry, Englanti) on brittiläinen kirjailija.
Elämä ja ura

Child opiskeli oikeustiedettä ja työskenteli parikymmentä vuotta televisiokäsikirjoittajana. Jouduttuaan työttömäksi hän kokeili kirjoittamista. Ensimmäinen jännitysromaani Tappotahti ilmestyi 1997, ja kun se menestyi hyvin, Child ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi.lähde?
Childin kirjojen päähenkilö on entinen Yhdysvaltain maavoimien sotilaspoliisi Jack Reacher. Childin Reacher-romaaneja on julkaistu parissakymmenessä maassa. Nykyään hän asuu New Yorkissa.lähde?
Childin kirjojen arvomaailmassa ovat näkyvimpiä machoilu ja vartijakulttuurin ihailu. Samuli Knuuti kirjoittaa arviossaan, että Childin kohdalla pitää paikkansa Val McDermidin lausunto, jonka mukaan trillerit edustavat oikeistolaista maailmankatsomusta ja rikoskirjallisuus vasemmistolaista, ja jos ne olisivat ”piiruakaan oikeammalla, ne putoaisivat kartalta”. Knuutin mukaan Childin kirjat ovat epäkirjallisuutta, eikä niissä juuri sorruta sivulauseisiin. Yleisin lause Knuutin mukaan on "Reacher said nothing", ja hän lisää, että kaikessa yksinkertaisuudessaan Childin kirjat lähenevät avantgardea.
Karisto Oy:n kustantamat Lee Childin kirjat

Killing Floor, 1997 (suom. Tappotahti, suomentaja Jukka Jääskeläinen, Karisto 2010), Kirjavaliot FN00130, 2000, Veriset jäljet
Die Trying, 1998 (suom. Linnoitus, suomentaja Jukka Jääskeläinen, Karisto 2011)
Tripwire, 1999 (suom. Tulilanka, suomentaja Osmo Ryytty, Karisto 2001), Kirjavaliot FN01139, 2001
The Visitor (US: Running Blind), 2000 (suom. Viimeinen vieras, suomentaja Pasi Punnonen, Karisto 2002)
Echo Burning, 2001 (suom. Teksas palaa, suomentaja Tero Kuittinen, Karisto 2003), Kirjavaliot FN13152, 2003
Without Fail, 2002 (suom. Kaukolaukaus, suomentaja Tero Kuittinen, Karisto 2004)
Persuader, 2003 (suom. Painostaja, suomentaja Tero Kuittinen, Karisto 2005)
The Enemy, 2004 (suom. Vihollinen, suomentaja Tero Kuittinen, Karisto 2007)
One Shot, 2005 (suom. Tappaja, suomentaja Tero Kuittinen, Karisto 2006), Kirjavaliot FN06170, 2006
The Hard Way, 2006 (suom. Kovemman kautta, suomentaja Tero Kuittinen, Karisto 2007), Kirjavaliot FN08170, 2008
Bad Luck and Trouble, 2007 (suom. Tilinteko, suomentaja Jukka Jääskeläinen, Karisto 2008), Kirjavaliot FN09187, 2009
Nothing To Lose, 2008 (suom. Terässeinä, suomentaja Jukka Jääskeläinen, Karisto 2010), Kirjavaliot FN10193, 2010
Gone Tomorrow, 2009 (suom. Viides matkustaja, suomentaja Jukka Jääskeläinen, Karisto 2009), Kirjavaliot FN11200, 2011
61 Hours, 2010 (suom. 61 tuntia, suomentaja Jukka Jääskeläinen, Karisto 2010), Kirjavaliot FN13208, 2013
Worth Dying For, 2010 (suom. Henkensä kaupalla, suomentaja Jukka Jääskeläinen, Karisto 2011)
The Affair, 2011 (suom. Epäilty, suomentaja Jukka Jääskeläinen, Karisto 2012)
A Wanted Man, 2012 (suom. Etsintäkuulutettu, suomentaja Jukka Jääskeläinen, Karisto 2013)
Never Go Back, 2013 (suom. Paluu päämajaan, suomentaja Jukka Jääskeläinen, Karisto 2014)
Personal, 2014 (suom. Korkein panoksin, suomentaja Jukka Jääskeläinen, Karisto 2015)
Make Me, 2015 (suom. Pakon edessä, suomentaja Jukka Jääskeläinen, Karisto 2015)
Night School, 2016 (suom. Kovassa koulussa, suomentaja Jukka Jääskeläinen ja Marja Mutru, Karisto 2016)
The Midnight Line, 2017 (suom. Raaka laki, suomentaja Marja Mutru, Karisto 2017)
No Middle Name, 2017, novelleja (suom. Kova mutta reilu, suomentaja Marja Mutru, Karisto 2018)
Past Tense, 2019 (suom. Omalla maallaan, suomentaja Marja Mutru, Karisto)
Blue Moon, 2019 (suom. Kuilun partaalla, suomentaja Marja Mutru, Karisto)
The Sentinel, 2020 (suom. Salaliitto, suomentaja Marja Mutru, Karisto 2020)
Better Off Dead, 2021 (suom. Pahaa verta, suomentaja Marja Mutru, Karisto 2021)
No Plan B, 2022 (suom. Veitsen terällä, suomentaja Marja Mutru, Karisto 2022)
The Secret, 2023 (suom. Totuuden jäljillä, suomentaja Marja Mutru, Karisto 2023)
Ansassa.  (In Too Deep, 2024)  Suomentanut Marja Mutru. Karisto, 2024.  ISBN 978-951-1-49613-7
Valittujen Palojen Kirjavaliot -sarjassa julkaistut lyhennetyt Lee Childin kirjat

Tripwire, 1999 (suom. Tulilanka, Kirjavaliot FN01139, 2001) ISBN 951-584-494-0
The Visitor (US: Running Blind), 2000 (suom. Viimeinen vieras,  Kirjavaliot  FN02146, 2002) ISBN 951-584-551-3
Echo Burning, 2001 (suom. Teksas palaa, Kirjavaliot FN13152, 2003) ISBN 951-584-585-8
One Shot, 2005 (suom. Tappaja, Kirjavaliot FN06170, 2006)
The Hard Way, 2006 (suom. Kovemman kautta, Kirjavaliot FN08170, 2008) ISBN 978-951-584-765-2
Bad Luck and Trouble, 2007 (suom. Tilinteko, Kirjavaliot FN09187, 2009)
Nothing To Lose, 2008 (suom. Terässeinä, Kirjavaliot FN10193, 2010)
Gone Tomorrow, 2009 (suom. Viides matkustaja, Kirjavaliot FN11200, 2011) ISBN 978-951-584-933-5
61 Hours, 2010 (suom. 61 tuntia, Kirjavaliot  FN13208, 2013)
Persoonapronomini

Childin kirjat kerrotaan joko 1. tai 3. persoonassa, mihin syyt ovat käytännölliset: ne ovat kolmannessa persoonassa kerrottuja, jos juoni vaatii sellaisten tapahtumien kuvausta, joissa Reacher ei ole läsnä.
| --- | --- |
 Seuraavat suomennetut kirjat on kirjoitettu 1. persoonassa: Tappotahti  Painostaja  Vihollinen  Viides matkustaja  Epäilty :  Seuraavat suomennetut kirjat on kirjoitettu 3. persoonassa:  Tulilanka  Viimeinen vieras  Teksas palaa  Kaukolaukaus  Tappaja  Kovemman kautta  Tilinteko  Terässeinä  Henkensä kaupalla  Etsintäkuulutettu  Kuilun partaalla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lee Child Wikimedia Commonsissa
Jack Reacher -kirjasarjan verkkosivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Ocean to Ocean

| Ocean to Ocean Tori Amos |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2021
 Studio : Martian Engineering (Cornwall, Iso-Britannia)   Cyclops Sound Studio ja Mezzanotte (Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat)   Brickhill Studios (Orleans, Massachusetts, Yhdysvallat)
 Julkaistu: 29. lokakuuta 2021
 Tuottaja(t): Tori Amos
 Tyylilaji: alternative, pop rock
 Kesto: 47.29
 Levy-yhtiö: Decca
Tori Amosin muut julkaisut
| Christmastide 2020 | Ocean to Ocean 2021 | Little Earthquakes – The B-Sides 2023 |
Singlet albumilta Ocean to Ocean
 ”Speaking With Trees” Julkaistu: 29. syyskuuta 2021  ”Spies” Julkaistu: 14. lokakuuta 2021
Ocean to Ocean (tyyliteltynä ocean to ocean) on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin albumi vuodelta 2021. Se julkaistiin 29. lokakuuta 2021. Ocean to Ocean on Amosin kuudestoista sooloalbumi.
Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”Speaking with Trees”. Kappale ilmestyi kuukautta ennen albumia. Kappale ”Spies” julkaistiin lisäksi digitaalisena promosinglenä suoratoistopalveluissa.
Taustaa

Ocean to Ocean on Amosin ensimmäinen albumi neljään vuoteen. Se levytettiin koronapandemian aikana vuonna 2021. Kappaleet ovat melankolisia. Amos käsittelee niissä muun muassa äitinsä kuoleman aiheuttamaa surua. Myös pandemia aiheutti hänelle ahdistusta, jota hän käsitteli musiikissa. Amos sai lisäksi inspiraatiota kotipaikkansa Cornwallin luonnosta ja mytologiasta.