stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Géza Képes

Géza Képes.
Géza Képes (1909 Mátészalka, Unkari – 1989 Budapest, Unkari) oli unkarilainen runoilija ja kääntäjä. Hän käänsi suomalaista kirjallisuutta unkariksi, muun muassa kansanrunoutta ja Eino Leinon tuotantoa.
Képesin runoutta on julkaistu suomeksi kokoelmissa Unkarin lyyra (1970) ja Kaivojen maa (1970).
Suomennetut runot

Runoja antologiassa: Unkarin lyyra , suom. ja toim. Toivo Lyy, Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura 1970
Eepoksen katkelma
Kivet
Runoja antologiassa: Kaivojen maa: valikoima unkarilaista nykylyriikkaa , suom. ja toim. Anna-Maija Raittila, Helsinki: Kirjayhtymä 1970
Kiertoliike
Kreetan ääniä
Kysymyksiä ja vastauksia
Raudikkolauma
Laulu jyrkänteen partaalla, myös teoksessa: Päivänlasku, toim. Hannu-Pekka Lappalainen, Helsinki: Kirjayhtymä 1982 ISBN 951-26-2346-3
Runoja, suomentanut Hannu Launonen, antologiassa: Runon suku: valikoima suomeksi elävää käännöslyriikkaa , toim. Jarkko Laine, Otava Helsinki 1991 ISBN 951-1-11447-6 myös julkaisussa: Parnasso 1970; nro 5
Rovio
Takaisin
Runoja teoksessa: Pertti Nieminen, Vaikka aamuun on vielä aikaa , Otava 1989 ISBN 951-1-10871-9
Kirjesähke Irenelle Nagymarosista, suom. Nelli Nieminen
Unielämäni, suom. Nelli Nieminen
Runoja, suomentanut Hannu Launonen, julkaisussa: Parnasso 1970; nro 5
Huuto
Hämärä
Jääkausi
Kymmenentuhatta vuotta
Pääsymaksu
Rovio, myös teoksessa Runon suku
Takaisin, myös teoksessa Runon suku
Uskollisuus
Runoja, suomentanut Pekka Parkkinen, julkaisussa: Parnasso 1975; nro 1
Avoimin silmin: päätösmonologi "Kaikkeuden lauluihin"
Elämäkertatiedot: liite majakanvartijanviran hakupapereihin
Ilo Ei Mistään
Kivet
Väriläikkä
Aiheesta muualla

Unkarin radion sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (unkariksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Polvenkylä

Polvenkylä on kylä Kurikan kaupungissa Etelä-Pohjanmaalla. Parinsadan asukkaan kylä sijaitsee noin 16 kilometriä Kurikan keskustasta lounaaseen. Valtaosa Polvenkylän asutuksesta on keskittynyt Teuvan Norinkylään ja Kauhajoen Hangaskylään johtavan tien varrelle. Lähin koulu on Miedonkylässä.
Kylässä sijaitsee motocrossrata ja enduroreitti. Kylässä on myös valaistu pururata, talvisin hiihtolatu. Kylässä käy Kurikan kirjastoauto.
Aiheesta muualla

Ketola, Jouko: Kurikan Polvenkylän historia 1750-luvun ensimmäisestä asukkaasta tähän päivään. Omakustanne, 2009.
Laari, Veikko: Sukua ja henkilöitä Polvenkylästä. Omakustanne, 2012. ISBN 978-952-93-0280-2.
Keruskit

Germaaniheimojen asuinalueita noin vuonna 50.
Keruskit tai kheruskit (lat. Cherusci) olivat rautakautinen germaaniheimo. He asuivat Weserin ja Elben välillä. Keruskien nimi lienee peräisin muinaisgermaanisesta sanasta hairu, "miekka".
Arminiuksen johdolla he tuhosivat vuonna 9 jaa. suuressa Teutoburgin taistelussa kolme roomalaista legioonaa pysäyttäen roomalaisten etenemisen syvemmälle Germaniaan. Keruskit nousivat tärkeään asemaan germaaniheimojen joukossa, mutta Arminiuksen kuoltua heidän merkityksensä väheni. Tacituksen mukaan he olivat sittemmin taantuneet ja veltostuneet menneistä loiston päivistään ja jääneet naapureidensa khaukien ja khattien varjoon.
Polyklooratut dibentsofuraanit

PCDF:n yleinen kemiallinen rakenne, missä 2 ≤ n+m ≤ 8
Polyklooratut dibentsofuraanit (PCDF) ovat dioksiinien kaltaisia kloorattuja yhdisteitä, jotka ovat hyvin kestäviä ympäristössä, eivät hajoa helposti elimistössä, ja erittyvät äärimmäisen hitaasti. Rasvaliukoisina ne kertyvät ravintoketjuissa, niin että ylemmällä ravintotasolla olevat eläimet kuten merikotkat ja hylkeet ovat kärsineet suurista pitoisuuksista. PCDF-yhdisteitä on yhteensä 135, ja eri kongeneereissa on 1–8 klooriatomia.  Ne esiintyvät yhdessä dioksiinien kanssa ja niiden toksisuus on saman kaltainen.
Niitä muodostuu poltettaessa klooria sisältäviä yhdisteitä, kuten polyvinyylikloridimuovia tai PCB-yhdisteitä, alle 1 200 °C:n lämpötilassa. Niitä on myös PCB-yhdisteiden epäpuhtautena.
Armas Kemppi

Eversti Armas Kemppi komentopaikallaan Viipurissa Pohjoismaiden Yhdyspankin pankkiholvissa 20. kesäkuuta 1944.
Armas Artturi Kemppi (5. elokuuta 1893 Hamina – 12. lokakuuta 1949 Sysmä) oli suomalainen jääkärieversti.
Opinnot

Kempin vanhemmat olivat kirvesmies Juho Kemppi ja Helena Leiri. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Selma Inkisen kanssa. Kemppi kävi viisi luokkaa Viipurin suomalaista reaalilyseota ja suoritti valtionrautateiden virkamiestutkinnon vuonna 1912 sekä seitsemännen luokan Terijoen yhteiskoulussa vuonna 1923. Sotakorkeakoulun komentajakurssin hän suoritti vuonna 1928.
Jääkäriaika

Rautatievirkamies Kemppi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 28. joulukuuta 1916 ja komennettiin Suomeen toukokuussa 1917.
Kohti sisällissotaa

Suomeen saavuttuaan Kempin tehtäväksi tuli syksystä 1917 lähtien kouluttaa ja järjestää Loviisan suojeluskunta. Sen tehtyään hän toimi Loviisan suojeluskunnassa harjoituspäällikkönä. Sisällissodan puhjettua hän keräsi kouluttamansa suojeluskuntajoukot ja ryhmitti joukkonsa Loviisassa vastarintaan punaisia vastaan, mutta joutui lopulta vetäytymään punaisten voiman tieltä Pernajan saaristossa olevalle Orrengrundin luotsiasemalle. Siellä Kemppi tunsi olonsa tukalaksi ja lähti muutamia miehiä mukanaan pyrkimään valkoiselle rintamalle Sysmään ja onnistuikin yrityksessään, jossa käytettiin reittiä Artjärvi–Mankala–Vuolenkoski ja Heinola.  Sysmään Kempin johtamat joukot saapuivat helmikuun puolivälissä, ilmoittautuen sikäläiselle suojeluskuntapäällystölle. Kemppi määrättiin maaliskuun alussa päälliköksi Lusissa olevaan Sysmän 3. komppaniaan, josta myöhemmin muodostettiin Sysmän 1. pataljoonan 3. komppania ja myöhemmin Etelä-Savon rykmentin 10. komppania. Tämän jälkeen Kemppi otti osaa Suomen sisällissotaan Lusissa, toisessa Heinolan valtausyrityksessä ja Hillosensalmella. Sodan loppuvaiheilla hän siirtyi saamansa määräyksen perusteella 30. huhtikuuta 1918 valtionrautateiden palvelukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Kemppi toimi Loviisan suojeluskunnan paikallispäällikkönä 16. toukokuuta 1918 – 1. huhtikuuta 1919 välisen ajan, jonka jälkeen hänet komennettiin Jääkäriprikaatin miinanheittäjäkomppaniaan nuoremmaksi upseeriksi ja 2. maaliskuuta 1920 alkaen edellä mainitun komppanian päälliköksi. Kemppi siirrettiin 2. kesäkuuta 1920 komppanianpäälliköksi Käkisalmen läänin rykmentin 7. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 13. huhtikuuta 1921 päälliköksi II Polkupyöräpataljoonan 3. komppaniaan. Seuraavaksi hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi Keski-Suomen rykmentin II pataljoonaan, josta hänet siirrettiin edelleen komentajaksi 13. helmikuuta 1930 Karjalan kaartin rykmentin II pataljoonaan. Ylivieskan sotilaspiirin päälliköksi hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 1933 ja Pohjan rykmentin aliupseerikoulun johtajaksi 1. heinäkuuta 1934 sekä Keski-Suomen rykmentin I pataljoonan komentajaksi 6. elokuuta 1935.
Talvi- ja jatkosota

Kemppi osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 21:n komentajana ja johti rykmenttiään Taipaleen taisteluissa. Välirauhan aikana hän jatkoi edelleen samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin 7. Prikaatin komentajaksi.
Jatkosodan puhjettua hän sai komentoonsa Jalkaväkirykmentti 7, jonka komentajana hän osallistui taisteluihin Tyrjä-Jaakkima-Itä-Kannas akselilla ja asemasotaan Kannaksella. Vuonna 1943 hänet siirrettiin koulutustarkastajaksi Kotijoukkojen esikuntaan, josta hän palasi rintamalle saaden komentoonsa JR 22:n, jonka komentajana hän osallistui taisteluihin Syvärillä. Vuonna 1944 hänet siirrettiin 20. prikaatin komentajaksi, ja hän osallistui taisteluihin Syvärillä ja Viipurissa, jonka hän menetti lähes taisteluitta. Hänet siirrettiin jälleen Kotijoukkojen esikuntaan koulutustarkastajaksi ja hänen tilalleen prikaatin komentajaksi tuli 22. kesäkuuta 1944 kello 19:00 eversti Yrjö Sora. Hän erosi sotien jälkeen vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi valtion asiamieheksi Sysmän verotuslautakuntaan, missä hän palveli kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Kouvolaan.
VI Armeijakunnan komentaja Aarne Blick esitti 28. elokuuta 1942 Armas Kempille Mannerheim-ristiä, jonka Mannerheim jätti hyväksymättä.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vänrikki 15. huhtikuuta 1918  Luutnantti 31. heinäkuuta 1919  Kapteeni 16. toukokuuta 1921  Majuri 6. joulukuuta 1926  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1935  Eversti 1940 |     |  Vapaudenristi 1. lk.  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Suojeluskuntain ansioristi  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Rykmentin komentaja jääkärieversti Armes Kemppi (oikealla) antaa taistelukäskyä pataljoonan komentaja jääkärimajuri Eino Polónille.
Polyeenit

Polyeenit ovat monta kaksoissidosta sisältäviä alkeeneja. Jos kaksoissidoksia on vain vähän, voidaan yhdiste luokitella niiden lukumäärän mukaan; dieenit sisältävät kaksi kaksoissidosta, trieenit kolme ja niin edelleen. Rakenteellisesti polyeenit voivat olla monenlaisia – suoraketjuisia, haaroittuneita tai rengasrakenteisia. Useita kaksoissidoksia sisältävät rengasrakenteiset yhdisteet voivat myös olla aromaattisia, kuten bentseeni tai naftaleeni.
Osa polyeeneistä on sienilääkkeitä tai sieniin vaikuttavia, muun muassa aktinomykeettien tuottamia antibiootteja. Ne ovat suurehkoja hiilivetyketjujen muodostamia rengasrakenteita, jotka sitoutuvat ergosteroliin sienisolun seinämässä ja aiheuttavat läpäisevyyden lisääntymistä. Silloin ioneja virtaa solusta ulos, erityisesti kaliumia, eikä solu pysty jatkamaan elintoimintojaan. Polyyeeneja ovat mm. amfoterisiini B, nystatiini, natamysiini ja hasimysiini. Useimpia käytetään vain paikallishoidossa. Amfoterisiini B on käytössä myös infuusiona laskimoon, mutta sekin on varsin myrkyllistä ja hoito tapahtuu tarkassa kontrollissa sairaalassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Polyeenit Wikimedia Commonsissa
Keppihevonen

Käsin tehty keppihevonen suitsineen.
Keppihevosella tarkoitetaan joko myytävää lelukeppihevosta tai käsityönä valmistettua keppihevosharrastuksen välinettä. Suomen kielellä sama sana käy molempiin, mutta englanniksi lelukeppihevonen on usein ”stick horse” ja harrastuskeppihevonen ”hobbyhorse”. lähde?
Kuvaus

Keppihevonen on usein kankaasta valmistettu hevosenpää kaulaan saakka, johon on kiinnitetty keppi. Keppihevosia on toisinaan tehty myös puusta, huovuttamalla, langasta virkkaamalla tai jopa vanhasta villasukasta. Harrastuskeppihevoset tehdään yleensä aina käsin eikä massatuotantona koneellisesti. Suositut keppihevosentekijät ovat usein vuosia kokeneita taidoiltaan ja hyvin perillä harrastuksesta.lähde?
Keppihevosia tehdään eri rotuisia oikeiden hevosten rotujen mukaisesti. Hevosten lisäksi harrastajat valmistavat sadoittain erilaisia varusteita käsin oikeiden hevosten varusteiden mukaan. Harrastajat saattavat valmistaa keppihevosesteitä, talleja ja muita varusteita myös itse esimerkiksi puusta. Keppihevosharrastajat käyttävät keppihevosia harjoitellakseen erilaisia hevosurheilulajeja kuten koulu- ja esteratsastusta.lähde?
Kirjallisuutta

Uutela, Venla-Maria: Keppari – Keppihevosten maailma. Kustannus Oy Pieni Karhu, 2010. ISBN 978-952-5321-70-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta keppihevoset Wikimedia Commonsissa
Keppihevostyökalupakin (Arkistoitu – Internet Archive)
Elävä perintö
Keppihevoset mediassa
Polski Fiat

Logo
Polski-Fiat 126p
Polski-Fiat (tai Polski Fiat, kirjoitusasu vaihtelee) oli automerkkinä olemassa 1930-luvulla, jolloin Puolassa valmistettiin Fiat-autoja lisenssillä. Myöhemmissä Polski-Fiateissa ei ole muita yhteyksiä 1930-luvun malleihin kuin nimi.
Polski-Fiat on myös yleisnimitys Puolassa valmistetuille Fiatin malleille. Fiatia valmistettiin Puolassa 1960-luvun lopulta lähtien, kun FSO kävi valmistamaan 125p -mallia. Joskus Puolassa valmistetun Fiatin mallinumeron perässä oli kirjain P. Ainakin seuraavia Fiatin malleja on valmistettu Puolassa (Suluissa valmistajatehdas FSO/FSM):
FSO 125p avolavaversiona.
125 (FSO)
126 (FSM)
132 (FSO)
127 (FSO)
Seicento (FSM)
Cinquecento (FSM)
Polski-Fiat 125p:n kokoonpanoa vuodelta 1974
125p

Suomessa tunnetuimmaksi Polski-Fiatiksi tuli ainoa tänne tuotu malli, 125. Polski-Fiat 125 osoittautui laadultaan sangen kehnoksi, etenkin sähkölaitteet ja iskunvaimennus osoittautuivat poikkeuksellisen vikaherkiksi. Polski Fiat oli hyvin varusteltu auto ja sen takuu oli siihen aikaan tavallista parempi, 2 vuotta. 125p-mallista esiteltiin myös erikoismallit Monte Carlo ja Akropolis auton kohtuullisen rallimenestyksen vuoksi. 125p:n seuraaja oli FSO Polonez, joka käytti melkein samaa moottoria ja pohjalevyä. Polonezin moottorissa oli Polski Fiatin moottoriin verrattuna vain parempi öljynkierto. 1980-luvulla Polski Fiatkin sai Polonezin moottorit, jolloin mallinimeen tuli lisätunnus M, esimerkiksi 1.5 ME. Vuonna 1983 Fiatin lisenssiaika loppui, joten Polski Fiatit nimettiin FSO 1.3:ksi ja FSO 1,5:ksi moottorikokoon vedoten. Suomessa myytiin 125p:n versioina 1,3:n ja 1,5:n henkilö- ja farmarimalleja sekä 1,5:n avolavapakettiautoa "Polle".
Myynti Suomessa

Ennen Polski-Fiatia Suomessa myytyjä puolalaisia automerkkejä olivat olleet Warszawa-henkilö- ja -pakettiautot sekä Nysa-pakettiautot ja -pikkubussit 1950-luvulla ja 1960-luvun alussa. Wihuri-yhtymän tytäryhtiö Wi-Auto Oy solmi Polski-Fiatin valmistajan FSO:n kanssa maahantuontisopimuksen vuonna 1970 ja ensimmäiset autot tulivat maahan jo samana vuonna. Saatavilla olivat henkilö- ja farmariautot ja myöhemmin mallisto täydentyi Polle-avolavapakettiautolla. Maahantuoja joutui tekemään ensimmäisiin autoihin runsaasti korjauksia ja parannuksia, koska niiden laatu ja viimeistely oli tehtaan jäljiltä varsin karkea. Vuonna 1974 perustettiin suomalais-puolalainen yhteisyritys Polmot Oy, joka alkoi vuonna 1977 tuoda maahan myös puolalaisia Ursus-traktoreita. Polmot toimi vuodesta 1978 lähtien Helsingin Malmille rakentamissaan tiloissa. Vuonna 1979 henkilöautovalikoimaan tuli uusi malli FSO Polonez ja samana vuonna SOK osti Wihuri-yhtymän osuuden Polmot Oy:stä. Vuosina 1970–1979 Suomessa myytiin reilut 7 500 Polski-Fiat -henkilöautoa, joista farmarimalleja oli toistatuhatta. Polonez-autoja ehdittiin myydä vuoden 1979 aikana parisataa kappaletta.
Vuonna 1983 maahantuojan nimi muuttui Maanteho Oy:ksi ja Polski-Fiat jäi pois uusien autojen nimestä. FSO 125p esiintyi Suomessa myytävien henkilöautojen luettelossa viimeisen kerran vuonna 1985. 1980-luvun aikana Suomessa myytiin vuosittain enää alle 600 FSO-autoa. Vuoden 1988 lopussa Suomessa oli rekisterissä 3 079 FSO-henkilöautoa merkin ollessa tilastossa 31. sijalla. FSO Polonezin ja Pollen tuonti Suomeen päättyi vuonna 1992, koska autot eivät täyttäneet kiristyneitä pakokaasumääräyksiä.
Vuoden 1999 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä oli 118 Polski-Fiat-merkillä  rekisteröityä autoa. Lisäksi oli 532 FSO 125p -merkillä tilastoitua autoa, suurimmaksi osaksi Polle-pakettiautoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Polski Fiat Wikimedia Commonsissa
Poisson-regressio

Poisson-regressio on yleistettyjen lineaaristen mallien erikoistapaus. Poisson-regressiota käytetään lukumääräaineistojen mallintamiseen. Kuten yleensäkin yleistettyjen lineaaristen mallien kohdalla, tässäkin tapauksessa oletetaan havaintojen riippumattomuus. (Pitkittäisaineistojen kohdalla riippuvuus huomioidaan käyttämällä marginaalimalleja, yleistettyjä lineaarisia sekamalleja tai transitiomalleja.)
Yleistettyjen lineaaristen mallien toinen oletus riippumattomuuden lisäksi on, että Yi:den jakauma kuuluu eksponentiaaliseen perheeseen. Yleistettyjen lineaaristen mallien tapauksessa jakauma kuuluu eksponentiaalisen perheeseen, jos jakauma voidaan kirjoittaa muodossa
Poisson-jakauma voidaan kirjoittaa muodossa
Nyt
Viimeisintä voidaan käyttää poisson-jakauman odotusarvon ja varianssin määrittämiseen. (Odotusarvo sekä varianssi ovat µi.) Poisson-jakauma siis kuuluu eksponentiaaliseen perheeseen.
Systemaattiseksi osaksi yleistetyissä lineaarisissa malleissa sanotaan osaa
Linkkifunktio linkittää systemaattisen osan vasteen odotusarvoon
Poisson-regressiossa linkkifunktio on g(µi) = log(µi). Tämän vuoksi estimoitua regressio-kerrointa βi voidaan tulkita poisson-regressiossa seuraavasti. (Olettaen, että interaktioita ei ole.) Verrattaessa kahta yksilöä, jotka poikkeavat vain tarkasteltavan muuttujan suhteen yhdellä yksiköllä, odotettu vasteen lukumäärä muuttuu exp(βi)-kertaiseksi.
Poisson-regressio ja altistus

Monesti ollaan kiinnostuneita tapahtumien intensiteetistä, esimerkiksi liikennekuolemista miljoonaa asukasta kohden. Tällaisissa tapauksissa kirjoitetaan µi = miλi. λi on intensiteetti ja mi on altistuneiden tai altistuksen määrä useimmiten tiettynä aikana (esim. kuukaudessa) tai tietyssä paikassa (esim. Suomessa). Yleistetyissä lineaarisissa malleissa altistuksen logaritmista käytetään nimitystä offset. Intensiteetin logaritmi riippuu lineaarisesti prediktoreista
Jos intensiteettiä ei tarvitse huomioida, niin offset prediktori log(mi) asetetaan nollaksi eli mi ykköseksi.
Uskottavuusfunktio ja estimointi

Kun käytetään edellisiä merkintöjä (μi = miλi) ja merkitään β1xi1 + ... + βpxip = xiβ, niin uskottavuus voidaan kirjoittaa muodossa
Suurimman uskottavuuden estimaatit saadaan, kun maksimoidaan uskottavuusfunktion logaritmi. Ratkaisu löytyy asettamalla osittaisderivaatat nolliksi. Kun oletetaan, että selittäjien matriisi X, ykkössarakkeella täydennettynä, on täysiasteinen, niin pätee, että mikäli uskottavuusyhtälöllä ∂logL(β)/∂β = 0 on äärellinen ratkaisu, niin se on yksikäsitteinen suurimman uskottavuuden estimaatti.
Uskottavuusyhtälöt ovat
Uskottavuusyhtälöt ratkaistaan numeerisesti IWLS-menetelmällä. Samaa menetelmää käytetään myös logistisen regression tapauksessa. Jos β(0) on alkuarvo, niin seuraava arvo on β(1) = β(0) + δ(1), missä
Suurilla otoksilla pätee likimäärin tulos
missä W(β) on kuten W^((0)), mutta β^((0)):n paikalla on (tuntematon) oikea arvo β. Kovarianssimatriisi on Fisherin informaatiomatriisin käänteismatriisi. Fisherin informaatiomatriisi lasketaan derivoimalla uskottavuusfunktio kahdesti ja vaihtamalla etumerkki
Keskivirheet saadaan kun käyetetään matriisia
Devianssi

Devianssin avulla voidaan verrata tiettyä poisson-regressiomallia kyllästettyyn l. saturoituun malliin. Eli siis devianssin avulla voidaan sovittaa sopiva malli. Tässä tapauksessa kyllästetty malli on sellainen, että intensiteetit λ_i saavat arvonsa riippumatta selittäjien arvoista. On osoitettu, että λ_i:n suurimman uskottavuuden estimaatti on
Kyllästetyn mallin ja Poisson-regressiomallin uskottavuudet ovat
Merkitään
Devianssiksi D saadaan tällöin (viimeinen yhtäsuuruus pätee, kun mallissa on vakio)
Devianssi noudattaa likimäärin χ^2(n-p-1)-jakaumaa. Approksimaatio voi olla huono, jos odotetut frekvenssit ovat pieniä. Devianssia voidaan käyttää yhteensopivuustestinä hypoteeseille
Vastahypoteesina on, että odotusarvot µi ovat mielivaltaisia.
Kun oletetaan, että tietty p:n selittäjän poisson-regressiomalli on oikea malli, voidaan testata kertoimien osajoukkoon liittyvää nollahypoteesia
Vastahypoteesina on, että ainakin jokin βj on erisuurta kuin nolla, j = q+1, ... , p.
Testi konstruoidaan maksimoimalla sekä p:n selittäjän (oletettu oikea) malli että suppeampi q:n selittäjän malli, joita merkitään Lp ja Lq. Kun H0 on tosi
Tätä sanotaan myös uskottavuusosamäärän testiksi. Toisin sanoen uskottavuusosamäärän testiä voi kuvata niin, että sillä vertaillaan sisäkkäisiä malleja.
AIC ja BIC

Kun uskottavuusosamäärän testillä vertaillaan sisäkkäisiä malleja, niin AIC:n (Akaiken informaatiokriteerin) ja BIC:n (Bayesilaisen informaatiokriteerin) avulla voidaan vertailla muita kilpailevia malleja. Jos mallin valinta tehtäisiin vain informaatiokriteerin perusteella, niin valittaisiin se malli, jolla on pienin AIC (tai BIC).
Jäännökset

Jäännösten avulla voidaan tutkia, onko Poisson-malli oikea ja tarvitseeko selittäjille tehdä muunnoksia. Jäännöskuvioissa ei pitäisi näkyä mitään selkeää kuviota (esim. hevosenkenkää), jotta malli olisi jokseenkin kunnossa. Kun malli on sovitettu ja saatu :  \log({\widehat {\mu }}_{i})={\boldsymbol {x_{i}^{'}{\widehat {\beta }}}} , niin voidaan laskea standardoidut jäännökset
Mikäli Poisson-malli on oikea, niin jäännösten pitäisi olla likimäärin riippumattomia, ja niiden odotusarvon pitäisi olla 0 ja keskihajonnan 1. Mallin sopivuutta voidaan testata laskemalla neliösumma  Q=\sum _{i=1}^{n}r_{i}^{2}, jota verrataan  \chi ^{2}(n-p-1)-jakaumaan. Jäännökset kannattaa piirtää sovitteen ja prediktoreiden suhteen.
Kertaustyylit

J. E. Stenberg, Oulun kaupungintalo, 1886, on tyyliltään uusrenessanssia.
Kertaustyylit ovat rakennus- ja sisustustyylejä, jotka esiintyivät 1800-luvun uusklassismin (Suomessa empiren ja biedermeierin) jälkeen ja joille oli ominaista varhaisempien tyylimuotojen jäljittely.
Näitä tyylejä kutsutaan joskus myös yhteisnimikkeellä historismi, sillä kertaustyylit olivat hyvin historiatietoisia, ja niiden tyyli-ihanteet perustuivat aiempina aikakausina vallinneisiin tyylisuuntiin. Rinnakkain eklektistisesti esiintyvät esimerkiksi uusgotiikka, uusrenessanssi, uusbarokki ja uusrokokoo. Suomalaisessa arkkitehtuurissa uusbarokki ja -rokokoo jäivät marginaalisiksi tyylisuunniksi, mutta uusgotiikka ja -renessanssi olivat 1900-luvun alkuun saakka suosittuja rakennustyylejä uusklassismin rinnalla. Käytetty tyyli valittiin usein rakennustyypin perusteella, esimerkiksi pankki- ja hallintorakennuksissa suosittiin mahtailevaa uusrenessanssia, kun taas uusgotiikka oli 1800-luvun loppupuolen vallitseva tyyli kirkkoarkkitehtuurissa.
Kertaustyylien syntyyn vaikutti kansallisvaltioiden nousu, jonka yhteydessä kansa nousi valtioiden johtoon. Käyttämällä kertaustyylejä arkkitehtuurissa pyrittiin oikeuttamaan kansanvalta.
Kertaustyylejä kohtaan ei tunnettu kovinkaan suurta kunnioitusta 1900-luvun puolivälistä 1970–1980-luvuille saakka, ja ne nähtiin pitkään lähinnä tyylisuuntana, josta avantgarde pystyi ammentamaan innoitusta. Vanha rakennuskanta nähtiin vanhanaikaisena, epäkäytännöllisenä sekä kalliina huolto- ja korjauskustannuksiensa vuoksi. Monien kertaustyylisten rakennusten purkua perusteltiin niiden epäkäytännöllisyydellä ja ”huonolla arkkitehtuurilla”, eikä rakennusten suojelua pidetty tarpeellisena. Suomessa tällaista toimintaa yhdistettynä poliittiseen kulttuuriin alettiin kutsua Turun taudiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kertaustyylit Wikimedia Commonsissa
Polyptyykki

Giovanni Bellini, St. Vincenzo Ferrerin polyptyykki, 1464.
Polyptyykki on useammasta kuin kolmesta osasta koostuva maalaus tai alttarin läheisyyteen sijoitettu koristeellinen rakennelma. Osien lukumäärä on yleensä pariton. Polyptyykin keskiosana olevan kiinteän maalauksen tai veistoksen molemmille puolille on kiinnitetty vähintään kaksi maalausta eli siipikuvaa. Nämä ovat joskus saranoituja, jotta ne voidaan kääntää keskiosan päälle sitä suojaamaan.
Sanan pohjana on kreikan polyptychon, monilehtinen. Antiikin aikana nimitystä käytettiin moniosaisesta vahataulukirjasta, esimerkiksi tilikirjasta.
Ikoneissa moniosaisuutta käytettiin 1000-luvulla ja alttarilaitteissa se alkoi yleistyä 1200-luvun lopulla. Suuret polyptyykit ovat usein kiinteitä ja niiden kehykset ovat upeasti koristeltuja. Kirkon alttarille haluttiin kolmiosaista triptyykkiäkin näyttävämpi somiste. Polyptyykkien tekeminen loppui lähes tyystin 1600-luvulla. Myöhemminkin niitä on tehty, mutta aina niiden lukumäärä on ollut paljon pienempi kuin suosittujen triptyykkien.