stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Films
Kokoonpano > Muusikot

Anssi Tikanmäki – kapellimestari, piano (1–8, 10, 13), kosketinsoittimet (9, 10, 11), syntetisaattori (1, 3, 8), ohjelmointi (1, 8, 10), urut (6, 7), harmonikka (”Signor Rosso”)
Antero Jakoila – kitarat (2, 4–6); akustinen (2)
Peter Lerche – kitarat (1–3, 7–12)
Juuso Nordlund – bassokitara (1, 3, 8, 10, 11)
Erik Siikasaari – bassokitara (2, 4–6)
Heikki ”Häkä” Virtanen – bassokitara (7, 12)
Päivi Portaankorva – laulu (”Balladi elokuvasta Klaani”)
Upi Sorvali – rummut (2, 4–7, 13)
Vesa Sytelä – rummut (”Kulkukissa”)
Timothy Ferchen – patarummut (2, 4, 6, 7, 13)
Tom Bildo – tuuba (7, 13)
Eino Takalo-Eskola – tuuba (2, 6)
Jouko Harjanne – trumpetit (2, 4)
Heikki Kahiluoto – trumpetit (1, 8, 10)
Hannu Koivula ja Aki Välimäki – trumpetit (2, 4, 6, 7, 13)
Jerdzej Nowak – trumpetit (1, 8, 10), pasuunat (”Chatza”)
Petri Juutilainen ja Heikki Koivusilta – pasuunat (2, 4, 6, 7, 13)
Vesa Hyrskykari – klarinetit (”Signor Rosso”), saksofonit (1, 8)
Kullervo Kojo – klarinetit (2, 5, 6)
Teemu Salminen – klarinetit (2, 5, 6, 13)
Jukka Hänninen – huilut (”Arvottomat”), klarinetit (”Signor Rosso”), saksofonit (1, 8)
Sakari Kukko – huilut (2, 4), saksofonit (”Hatkat”)
Esa-Markku Juutilainen – huilut (6, 13)
Tapio Laivaara – huilut (5, 6)
Heikki Keskinen – saksofonit (”Paperitähti”)
Erja Joukamo-Ampuja ja Esa Tukia – käyrätorvet (2, 4, 6)
Jukka Kasper ja Erkki Vuorenmaa – käyrätorvet (7, 13)
Markku Paalanen – käyrätorvet (4, 6, 7, 13)
Juha Metsäpelto – oboe (13)
Pentti Lahti (2, 4–8, 13)
Jorma Bergman – viulut (7, 13)
Jouni Heinonen, Erkki Hiltunen, Timo Konttinen ja Erkki Lasonpalo – viulut (2, 4–7, 12, 13)
Pertti Kiri – viulut (2, 4–6, 12)
Atso Lehto ja Jorma Rahkonen – viulut (2, 4–6)
Seppo Suikkanen – viulut (1, 3, 9)
Kari Vanonen ja Jaakko Vuornos – viulut (2, 4–7, 13)
Panu Saari – viulut (”Kulkukissa”), sellot (1, 9)
Károly Garam ja Lassi Viljanen – sellot (2, 4–6)
Eira Ojanen-Linkala – sellot (4–7, 13)
Risto Poutanen – sellot (7, 13)
Lassi Viljanen – sellot (2, 4–6)
Karri Koivukoski – alttoviulu (7, 13)
Lauri Laasonen – alttoviulu (2, 4–7, 13)
Seppo Ristolainen – alttoviulu (2, 4–6)
Kari Jussila – kontrabasso (5–7, 13)
Kokoonpano > Tuotanto

Risto Hemmi – äänitys (Finnvox-studioilla; 2, 4–7, 12, 13), miksaus
Juuso Nordlund – äänitys (JJ-studiolla, 1, 3, 8–12), miksaus
Anssi Tikanmäki – miksaus, tuottaja
Marja-Leena Helin – kansi
Japa Mattila – vuoden 2019 vinyylikansi
Pauli Saastamoinen – vuoden 2019 masterointi (Finnvox)
Tågarp

| Tågarp |
| --- | --- |

 Tågarp
 Koordinaatit: 55°55′30″N, 12°57′20″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Svalöv
Väkiluku (31.12.2023):  484
Tågarp on taajama Svalövin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 484 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tågarp Wikimedia Commonsissa
Tarjouspyyntö

Tarjouspyyntö on sopimuksen tekemistä edeltävä kehotus tarjouksen tekemiseen. Se on pakollinen vain julkisissa hankinnoissa. Sopimus syntyy, jos toinen tuleva sopijapuoli hyväksyy toisen osapuolen tekemän tarjouksen. Hintaluettelo, kiertokirje, lehti-ilmoitus tai näyteikkunassa oleva hintamerkintä ei ole tarjous, vaan kehotus tehdä tarjous. Raja tarjouksen ja sitä koskevan kehotuksen välillä ei kuitenkaan ole yksiselitteinen.
Tarjouspyyntömenettely on tavallinen urakkasopimuksia tehtäessä, kuten esimerkiksi rakennusurakassa. Työn tilaaja järjestää tarjouskilpailun ja toimittaa tarjousasiakirjat urakasta kiinnostuneille yrityksille. Kilpailuun osallistujat tekevät asiakirjojen perusteella tarjouksensa eli mihin hintaan ja millaisin ehdoin he ovat valmiit suorittamaan urakan. Tarjouspyyntömenettelyn tarkoituksena on taata tarjousten vertailukelpoisuus. Työn tilaaja vastaa siitä, että annetut tiedot pitävät paikkansa. Kilpailijan edellytetään perehtyvän tilaajan antamiin tietoihin.
Jacques Tardi

Jacques Tardi vuonna 2010
Jacques Tardi (s. 30. elokuuta 1946) on ranskalainen sarjakuvantekijä, jonka kertomukset käsittelevät usein Pariisia tai Ranskan historiaa. Hänet tunnetaan muun muassa steampunk-henkisestä albumisarjasta Adele Blanc-Secin uskomattomat seikkailut ja Léo Malet'n Nestor Burma -salapoliisiromaanien sarjakuvaversioista.
Sarjan Les Aventures extraordinaires d'Adèle Blanc-Sec albumit

Adèle et la bête, 1976, suom. Adele ja hirviö Jalava, 1988 ISBN 951-9201-59-9
Le démon de la tour Eiffel (1976)
Le savant fou (1977)
Momies en folie (1978)
Le secret de la salamandre (1981)
Le noyé à deux têtes (1985)
Tous des monstres! (1994)
Le mystère des profondeurs (1998)
Le labyrinthe infernal (2007)
Suomennetut albumit

Tuntemattoman sotilaan tositarina.  ((La veritable histoire du soldat inconnu, 1974.) Suom. Jukka Heiskanen)  Like, 1993.  ISBN 951-578-141-8
Adele ja hirviö: Adele Blanc-Secin uskomattomat seikkailut.  ((Adèle et la bête, 1976.) Suom. Marja Luoma)  Jalava, 1988.  ISBN 951-9201-59-9
Sama täällä.  ((Ici même, 1979.) Käsikirjoitus Jean Claude Forest. Suom. Juhani Tolvanen)  Jalava, 1993.  ISBN 951-887-023-3
Sumua Tolbiacin sillalla.  ((Brouillard au pont de Tolbiac, 1982.) Léo Malet’n romaanin mukaan sovittanut ja piirtänyt Jacques Tardi. Suom. Heikki ja Soile Kaukoranta)  Jalava, 1985.  ISBN 951-95792-4-9
13. kerros.  ((Tueur de cafards, 1984.) Käsikirjoitus Benjamin Legrand. Suomentanut Titia Schuurman)  Helsinki:  Jalava, 1995.  ISBN 951-887-064-0
120, rue de la Gare.  ((120, rue de la Gare, 1988.) Léo Malet’n romaanin mukaan sovittanut ja piirtänyt Jacques Tardi. Suom. Marja Luoma)  Jalava, 1989.  ISBN 951-8954-08-9
Kirottu sota!  ((Putain de Guerre, 2008.) Jälkisanat Jean-Pierre Verney. Suom. Heikki Kaukoranta)  Jalava, 2014.  ISBN 978-951-887-495-2
Aiheesta muualla

Tardin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Harri Römpötti: Ranskalainen sarjakuvataituri uppoutui sotien kauhuihin. Helsingin Sanomat 16.4.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Tapanilan Erä

| Tapanilan Erä |
| --- | --- |

Perustettu:  2. syyskuuta 1933
Kotiareena:  Tapanilan Urheilukeskus
Paikkakunta:   Helsinki, Suomi
Värit:      
Lajit:  Atarashii naginatadō, jōdō, jousiammunta, judo, jujutsu, karate, kaukalopallo, keilailu, kendo, kiaikido, seinäkiipeily, krav maga, lentopallo, miekkailu, nyrkkeily, salibandy, sulkapallo, tennis, voimailu,  joukkuevoimistelu ja yleisurheilu
Tapanilan Erän päärakennus.
Tapanilan Erä on vuonna 1933 perustettu helsinkiläinen urheilun yleisseura. Seuralla on toimintaa seuraavissa lajeissa: jōdō, jousiammunta, judo, jujutsu, karate, kaukalopallo, keilailu, kendo, kiaikido, seinäkiipeily, krav maga, lentopallo, joukkuevoimistelu, miekkailu, nyrkkeily, salibandy, sulkapallo, tennis, voimailu ja yleisurheilu. Tapanilan Erän entisistä jaostoista tunnetuin oli 1960-luvulla nyrkkeilyjaosto. 2000-luvulla salibandyjaosto oli näkyvin Tapanilan Erän nimenkantaja. Sekä miesten että naisten edustusjoukkueet pelasivat maan korkeinta sarjatasoa Salibandyliigaa.
Nyrkkeily

Tapanilan Erän yksi menestyneimmistä jaostoista on ollut nyrkkeilyjaosto. Erän maineeseen nostaneet keulahahmot olivat Lauri Westerberg ja Leo Jokela. Heistä Jokela tuli seuran toiminnan pariin 1950-luvulla. Hän oli nyrkkeilyn suuri vaikuttaja, ja seuraavalla vuosikymmenellä työ alkoi vihdoin näkyä menestyksenä arvokisoissa. Westerbergin ja Jokelan oppien myötä menestystä toivat mm. Börje Karvonen, Osmo Kanerva, Arto Nilsson, Risto Meronen, Hannu Kaislama ja Joni Nyman. Heistä Arto Nilsson toi pronssia Meksikon vuoden 1968 olympialaisissa ja Joni Nyman vuoden 1984 olympialaisissa. Börje Karvonen, Risto Meronen ja Hannu Kaislama olivat myös olympiaedustajia.
Leo Jokelan kuoleman myötä Erän nyrkkeilytoiminta hiipui, mutta vuonna 1997 kilpanyrkkeilytoiminta alkoi muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen uudelleen kukoistaa.
Judo

Erän judojaos syntyi 1989 kun Siltamäen judo liittyi Tapanilan Erään. Erän judojaoksen jäsenmäärä on alle 200 henkeä ja se toimiin Tapanilan Erässä niin sanottuna A-jaoksena. Erän judojaoksen toiminnan pääpaino on lasten ja nuorten judossa.
Menestynein judoka on ollut Maarit Kallio, joka osallistui Sydneyn 2000 olympialaisten 48 kg:n sarjaan, mutta karsiutui yhden ottelun jälkeen. Hän voitti samassa painoluokassa Minskin maailmancup-kilpailun 1998. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän sai pronssia 48-kiloisissa 1997 ja 57 kg:n sarjassa 2005.
Kendo

Kendo-harjoittelu seurassa aloitettiin syksyllä 1997 jolloin Tapanilan Erä kendojaoksen ensimmäinen alkeiskurssi alkoi. Nykyisin Tapanilan Erän kendojaos järjestää kendon alkeiskursseja alkaen tammi- ja syyskuussa. Edistyneemmät harjoittelevat ympäri vuoden urheilukeskuksen aukioloaikoina. Jaoksen pääopettajana kendossa toimii Kari Jääskeläinen 6.dan.
ZNKR jōdōn harjoittelu alkoi Tapanilan Erän kendojaoksessa syksyllä 2008.
ZNKR iaidōn harjoittelu alkoi Tapanilan Erän kendojaoksessa syksyllä 2010.
Atarashii naginatadōn harjoittelu alkoi Tapanilan Erän kendojaoksessa syksyllä 2013.
Erä Ken Kaissa on tällä hetkellä noin 40 harjoittelijaa (+ vaihteleva määrä alkeiskurssilaisia) joista 15 % dan-arvoisia eli ns. yudansha-väkeä. Harjoituksia on Erän aerobic-salissa kolmena päivänä viikossa. Syksyllä 2011 Tapanilan erän kendojaoksessa aloitettiin juniori-kendon peruskurssi (10-14-vuotiaille). Harjoittelijoita tulee paitsi Tapanilan lähiympäristöstä myös Kehä III:n kokoamana idästä ja lännestä.
Kendo > Kilpailumenestys > Kendo

Kansalliset
SM-joukkuepronssia: 2000, 2002
Alle 18-vuotiaiden yksilökilpailun SM-pronssia: Oskari Nieminen 2007
Alle 18-vuotiaiden yksilökilpailun SM-hopeaa: Oskari Nieminen 2008
SM-joukkuekisan FS-palkinto: Tapanilan Erän 1-joukkue 2010
Kansainväliset
28-30.4.2012 Venäjä, Pietarin 5. avoimissa kendon juniorikisoissa:
Kendo 11-13-vuotiaiden sarjassa kultaa: Aleksi Kankaanranta
Kendo juniorijoukkuekisassa hopeaa: Aleksi Kankaanranta
Kendo juniorijoukkuekisan FS-palkinto: Aleksi Kankaanranta
Kendo > Kilpailumenestys > jōdō

ZNKR jōdōn SM-pronssia Mudan-sarja: Okko Nieminen 2009
ZNKR jōdōn Göteborg jodo-open/Ruotsi, pronssia shodan-sarja: Jarkko Lakkisto 2009
Kendo > Kilpailumenestys > Iaidō

ZNKR iaidōn SM-pronssia Mudan-sarja: Jari Puranen 2011
ZNKR iaidōn SM-pronssia Mudan-sarja: Jarkko Lakkisto 2013 (7. huhtikuuta Herttoniemi Helsinki)
Salibandy

Tapanilan Erän salibandyjaosto perustettiin 8. maaliskuuta 1990. Keväällä 2016 se yhdisti toimintojaan SalibandySeura Viikinkien kanssa EräViikingit -nimiseksi seuraksi. Vuonna 2009, Tapanilan Erä oli lisenssimäärällä (662 kpl) mitattuna Suomen kuudenneksi suurin salibandyseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi aikanaan maan korkeinta sarjatasoa salibandyliigaa. Naiset pelasivat myös maan korkeimmalla sarjatasolla salibandyliigassa. Lisäksi seuralla oli laaja junioritoiminta, jossa pojilla joukkueita löytyi A:sta F-junioreihin asti ja tytöillä B:sta F-junioreihin.
Yleisurheilu

Yleisurheilussa Tapanilan Erän Kerttu Palenius oli kolminkertainen 800 metrin juoksun Suomen mestari 1940-luvulla.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivu
Tarpeia

Kolikko vuodelta 89 eaa. , jossa kuvataan Tarpeian surma kilvillä.
Tarpeia on kenties alun perin ollut Capitolium-kukkulan – jonka vanha nimi on mons Tarpeius – suojelusjumalatar. Fabius Pictorin ajasta lähtien Tarpeia kuitenkin tulkittiin Rooman varhaishistorian tarunomaiseksi neidoksi.
Roomalaisessa mytologiassa Tarpeia oli Capitolium-kukkulan komentajan Spurius Tarpeiuksen tytär sabiineja vastaan käydyn sodan aikana. Tarujen mukaan Tarpeia oli rakastunut sabiinien kuninkaaseen Titus Tatiukseen, ja lupasi avata linnoituksen portit sabiineille, jos nämä antaisivat hänelle palkkioksi mitä he pitivät vasemmassa käsivarressaan eli kultaiset käsivarsirenkaat. Sabiinit pitivät lupauksensa, mutta käsivarsirenkaiden sijaan he heittivät pitelemänsä kilvet Tarpeian päälle ja murskasivat hänet kuoliaaksi. Tarina on mahdollisesti yritys selittää, miksi Capitoliumin Tarpeian kallio oli murhaajien ja petturien teloituspaikka.
Toisen tarun mukaan Tarpeia olikin kansallissankari, koska hän onnistui riisumaan sabiinit aseista.
Svend Erik Tarp

Svend Erik Tarp (6. elokuuta 1908 Thisted – 19. lokakuuta 1994 Kööpenhamina) oli tanskalainen säveltäjä.
Tarp opiskeli Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa ja Kööpenhaminan yliopistossa. Musiikin teoriaa hänelle opetti Knud Jeppesen ja musiikin historiaa Rudolph Simonsen. Hänen opettajiinsa kuului myös Finn Høffding. Tarp teki opintomatkoja Saksaan, Itävaltaan ja Alankomaihin. Hän kuului Tanskan kuninkaallisen musiikkikonservatorion henkilökuntaan vuosina 1936–1942 ja luennoi Kööpenhaminan yliopistossa vuosina 1939–1947. Lisäksi hän opetti Tanskan kuninkaallisen teatterin oopperakoulussa vuosina 1936–1940. Tarpista tuli musiikin alan tekijänoikeusjärjestö KODA:n neuvonantaja vuonna 1938 ja johtaja vuonna 1960. Hän johti myös Samfundet til Udgivelse af Dansk Musikia (myöhemmin Edition S) vuosina 1941–1963.
Tarp oli säveltäjänä tyyliltään lähempänä ranskalaisia kuin Tanskassa hallitsevassa asemassa olleita saksalaisia musiikin suuntauksia. Hän omaksui vaikutteita Les Six -ryhmältä ja Sergei Prokofjeviltä. Tarpin ooppera Princessen i det Fjerne kantaesitettiin Kööpenhaminassa 18. toukokuuta 1953. Sinfonioita Tarp sävelsi kaikkiaan kymmenen. Niiden lisäksi hänen orkesterituotantoonsa kuuluu muun muassa suosituksi tullut pianokonsertto. Tarp sävelsi myös muun muassa teoksen Te Deum (1938), pianokappaleita, kamarimusiikkia ja elokuvamusiikkia. Hän jatkoi säveltämistä korkeaan ikään saakka, mutta tarvitsi heikentyneen näön takia käytännön apua kymmenennen sinfoniansa kirjoittamisessa.
Urbanus VI

| Urbanus VI |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Bartolomeo Prignano
Syntynyt: n. 1318 Napoli, Napolin kuningaskunta
Kuollut: 15. lokakuuta 1389 Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  8. huhtikuuta 1378
Paavius päättyi:  15. lokakuuta 1389
Edeltäjä:  Gregorius XI
Seuraaja:  Bonifatius IX
Urbanus VI (syntyjään Bartolomeo Prignano; n. 1318 Napoli, Napolin kuningaskunta – 15. lokakuuta 1389 Rooma, Kirkkovaltio) toimi paavina 8. huhtikuuta 1378 alkaen kuolemaansa saakka vuonna 1389. Erimielisyydet kirkon sisällä aiheuttivat Urbanuksen kaudella niin sanotun suuren skisman eli kirkon jakautumiseen Rooman paavin ja Avignonin vastapaavin Klemens VII:n kannattajiin. Suuri skisma jatkui myös heidän jälkeensä.
Ian Hunter

| Ian Hunter |
| --- | --- |
 Ian Hunter
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ian Hunter Patterson
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1939 (ikä 85) Oswestry, Britannia
Ammatti:  muusikko, laulaja, kitaristi, säveltäjä, sanoittaja, tuottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ian Hunter
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  rock 
Soittimet:  kitara, piano
Yhtyeet:  Mott the Hoople, Silence
Levy-yhtiöt:  Yep Roc Records ja Columbia Records 
Aiheesta muualla
www.ianhunter.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ian Hunter Patterson (s. 3. kesäkuuta 1939 Oswestry) on englantilainen muusikko, joka toimi vuosina 1969−1974 Mott the Hooplen laulusolistina. Hän on sen jälkeen ollut soolouralla. Hunter on toiminut myös tuottajana ja lauluntekijänä monille artisteille. Hän on kirjoittanut sanoituksia muun muassa suomalaiselle Hanoi Rocks -yhtyeelle.
Elämä > Varhaiset Vuodet

Ian Hunter syntyi Oswestryssä Shropshiressa mutta kasvoi eri kaupungeissa ympäri Englantia, koska hänen isänsä työskenteli Britannian tiedustelupalvelussa MI5:ssä ja joutui muuttamaan usein. Lopulta perhe asettui takaisin Shrewsburyyn, missä teini-ikäinen Hunter liittyi Silence-nimiseen yhtyeeseen 1960-luvun alussa. Silence julkaisi albumin, mutta se jäi vaille huomiota ja möi huonosti.
Seuraavina vuosina Hunter soitti useissa paikallisissa bändeissä ja työskenteli erilaisissa töissä. Hänen varhaisia yhtyeitään oli esimerkiksi northamptonilainen Hurricane Henry and the Shriekers, jota hän oli perustamassa vuonna 1963. Vuonna 1968 Hunter alkoi soittaa bassoa yhdessä Freddie ”Fingers” Leen kanssa, ja kaksikko esiintyi ympäri Saksaa. Pian tämän jälkeen hänestä tuli Mott the Hooplen laulaja.
Elämä > Mott The Hoople

Seuraavien kuuden vuoden aikana hän lauloi ja soitti pianoa sekä kitaraa Mott The Hoople -yhtyeessä ja nousi muutaman albumin jälkeen sen pääasialliseksi lauluntekijäksi. Vaikka yhtyeen levyt eivät aina myyneet hyvin, Mott the Hoople oli yksi suosituimmista bändeistä Englannissa. Vuonna 1972 David Bowie tuotti sen läpimurtoalbumin All the Young Dudes, joka nosti yhtyeen Britannian Top 10 -listalle ja Yhdysvaltain Top 40 -listalle. Seuraavien kahden vuoden aikana bändi jatkoi tasaista menestystä sekä Isossa-Britanniassa että Yhdysvalloissa.
Vuoden 1973 loppupuolella yhtye alkoi hajota, kun perustajajäsen ja johtava kitaristi Mick Ralphs lähti. Hunter jatkoi vielä yhden albumin ajan, mutta hän jätti yhtyeen loppuvuodesta 1974 vieden mukanaan  Bowien entisen kitaristin Mick Ronsonin, joka oli juuri liittynyt Mottiin.
Kesäkuussa 1974 Hunter julkaisi Diary of a Rock Star -kirjan, jossa hän kertoi vuosistaan Mott the Hooplen keulahahmona. Kirja on ensimmäisiä julkaistuja rocktähtiomaelämäkertoja.
Kirjallisuutta

Hunter, Ian: Diary of a Rock´n´Roll Star. St. Albans, 1974. 159 sivua.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Ian Hunter Allmusic.comissa (englanniksi)
Lähteet:

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20  Erlewine, Stephen Thomas: Ian Hunter Songs, Albums, Reviews, Bio & More ... AllMusic. AllMusic. Viitattu 3.3.2025. (englanniksi)
1 2 3 4 5 6 7  Campbell Devinepublished: Buyer's Guide: Ian Hunter & Mott louder. 5.6.2018. Viitattu 3.3.2025. (englanniksi)
↑  Paul Reespublished: The importance of Hanoi Rocks' Two Step From The Move louder. 7.4.2024. Viitattu 3.3.2025. (englanniksi)
↑  Michael Monroe - Nights Are So Long Discogs. Viitattu 3.3.2025.
| n k Mott the Hoople |
| --- | --- |
 Ian Hunter  Mick Ralphs  Ariel Bender  Mick Ronson  Pete Overend Watts  Verden Allen  Morgan Fisher  Dale Griffin 
Studioalbumit:  Mott the Hoople  Mad Shadows  Wildlife  Brain Capers  All the Young Dudes  Mott  The Hoople 
Mott:  Drive On  Shouting & Pointing 
British Lions:  British Lions  Trouble with Women 
Livealbumit:  Live  Live at Hammersmith Apollo 2009  Live 2013 
Kokoelma-albumeja:  Rock and Roll Queen  Greatest Hits  Two Miles from Heaven 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 2  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  SNAC 
Ian Hunter vuonna 1973.
Ian Hunter ja Mick Ronson vuonna 1988
Ian Hunter lavalla Mott The Hooplen  paluukonsertissa.
Cyrielle Clair

Cyrielle Clair 2011.
Cyrielle Clair (syntyjään Cyrielle Claire Besnard; s. 1. joulukuuta 1955 Pariisi, Ranska) on ranskalainen näyttelijä.
Cyrielle Clair on esiintynyt yli 50 elokuvaroolissa alkaen vuoden 1978 elokuvasta Playmate - leikkitoveri (Le dernier amant romantique, 1978). Hänen tunnetuimmat roolinsa ovat elokuvissa Rohkea ritari (Sword of the Valiant: The Legend of Sir Gawain and the Green Knight, 1984), À la vie, à l'amour (1991), Éric Rohmerin ohjaama Kolmoisagentti (Triple agent, 2004) ja Frantz (2016).
Aiheesta muualla

Cyrielle Clair Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Tartalo

Tartalo
Tartalo tai Torto on baskien mytologiassa esiintyvä yksisilmäinen jättiläinen. Nimen on arveltu tulevan Kreikan mytologian manalaan liittyvästä Tartaroksesta. Tarun mukaan Tartalo eli vuoristoissa ja luolissa, ja sieppasi nuoria ihmisiä sekä lampaita ruuaksi.
Lauri Tarkiainen

Lauri Tarkiainen (29. elokuuta 1946 Helsinki – 23. kesäkuuta 2003) oli suomalainen teatteriohjaaja ja runoilija. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1966 ja kävi Suomen Teatterikoulun ohjaajalinjan 1966–1969. Tarkiainen oli Jyväskylän kaupunginteatterin johtajana 1972–1973 ja ohjaajana Rovaniemen Teatterissa ja Lappeenrannan kaupunginteatterissa.
Lauri Tarkiaisen veli on historiantutkija Kari Tarkiainen. Hänen isovanhempansa olivat kirjallisuudentutkija Viljo Tarkiainen ja kirjailija Maria Jotuni ja setänsä valtiotieteilijä Tuttu Tarkiainen.
Teoksia

Tahdosta, viisaudesta, uuvuttavasta tunteesta : runoja. Otava 1965
Sateet. Otava 1967
Kaksikymmentäkahdeksan vuotta : runoja. Otava 1976
Maan ilmeet : Keski-Suomen kirjailijain runoantologia ; toim. Toivo Laakso ja Juhani Salokannel; kirjoittajat Rakel Jylhä, Toini Virisalo, Eero Ojanen, Toivo Laakso, Timo Haajanen, Lauri Tarkiainen, Inari Kalke-Isomäki, Maire Vaajakallio, Irja Virtanen, Terttu Pajunen-Kivikäs, Maija Pentikäinen, Sisko Istanmäki, Ilmari Eskola, Heikki Jylhä, Liisa Laukkarinen. Keski-Suomen Kirjailijat ry, Jyväskylä 1976
Kahvin paahtaminen

Ammattikäytössä olevan kahvin paahtokone.
Kahvin paahtaminen on prosessi, jossa vihreät kahvipavut muunnetaan aromikkaiksi ja maultaan täyteläisiksi ruskeiksi pavuiksi, joita käytetään kahvin valmistuksessa.
Kahvipavut eivät ole oikeastaan papuja vaan siemeniä, jotka löytyvät kahvikirsikoista. Kahvipuu on hedelmäpuu, ja sen hedelmät muistuttavat marjoja. Poiminnan jälkeen kuori ja hedelmäliha poistetaan, ja jäljelle jäävät siemenet eli kahvipavut.
Vihreät kahvipavut paahdetaan korkeissa lämpötiloissa (180–250 °C) 7–20 minuutin ajan, jolloin pavut menettävät painostaan 14–23 % ja laajenevat. Paahtamisen aikana kehittyvät kahville ominaiset aromit ja maut. Liian pitkä paahtaminen voi heikentää makua. Pavut jäähdytetään nopeasti paahtamisen jälkeen, ja huonosti paahdetut pavut poistetaan lajittelun avulla. Paahtaminen voi tapahtua perinteisellä metallisylinterillä tai nykyaikaisilla kuuma-ilmapaahtimilla, jotka varmistavat tasaisen paahtumisen.
Kahvin paahtotasoja voidaan luokitella kolmeen pääkategoriaan: vaalea-, keski- ja tummapaahdot:
Vaaleapaahdot säilyttävät kahvin alkuperäiset ominaisuudet ja tarjoavat usein maussa hapokkuutta. Pavut sisältävät hieman enemmän kofeiinia kuin tummemmat paahtotasot.
Keskipaahdot ovat maultaan voimakkaampia ja pavuilla on matta pinta ilman öljyistä kerrosta. Tämä paahtotaso on erityisen suosittu Yhdysvalloissa, ja sitä kutsutaan usein nimellä "amerikkalainen paahto" tai "aamukahvipaahto".
Tummapaahdot ovat tummempia, pavuissa on öljyinen pinta ja voimakkaan karvaita makuja. Tummassa paahtokahvissa on vähemmän hapokkuutta, ja tummimmissa paahdoissa maku voi olla jopa palanut (esimerkiksi ranskalainen tai italialainen paahto).
Espressopaahto ei ole yksittäinen paahtotaso, vaan se viittaa paahtoon, joka on optimoitu erityisesti espresson valmistukseen. Yleensä espressopaahto on keski- tai tummapaahto.