Samaa sukupuolta olevien avioliitto Espanjassa
Historia > Laki 13/2005:n ratifiointi

30. kesäkuuta 2004 esitelty oikeusministeriön lakisuunnitelma siirtyi aluksi Consejo General del Poder Judicialin tutkittavaksi. Vaikka se myönsikin, että homoseksuaaleja vastaan kohdistuvaa syrjintää ei voitu hyväksyä, se suhtautui kriittisesti avioliitto-oikeuden antamiseen samaa sukupuolta oleville pareille (mukaan lukien perheen sisäiseen adoptioon). Sen mukaan perustuslaki ei edellyttänyt avioliitto-oikeuden laajentamista. Syrjintä saataisiin loppumaan muiden lakien, kuten rekisteröityjen parisuhteiden kautta.
Negatiivisesta raportista huolimatta hallitus esitteli lakiehdotuksen edustajainhuoneelle 1. lokakuuta 2004. Kansanpuolueen ja Unió Democràtica de Catalunyan jäseniä lukuun ottamatta parlamentin eri puolueet kannattivat uudistusta. 21. huhtikuuta 2005 edustajainhuone hyväksyi lakiesityksen äänin 183 puolesta ja 136 vastaan, poissa oli kuusi edustajaa (mukaan lukien kansanpuolueen jäsen). Lakiesitys oli lyhyt. Se lisäsi Espanjan siviililainsäädännön artiklaan 44 uuden kappaleen, jossa sanottiin: avioliitolla tulee olla samat edellytykset ja vaikutukset huolimatta siitä, ovatko avioliittoon osallistuvat samaa vai eri sukupuolta.
Edustajainhuoneen hyväksymä teksti annettiin perustuslain mukaisesti seuraavaksi senaatille hyväksyttäväksi, muutettavaksi tai evättäväksi. 21. kesäkuuta 2005 asijantuntijoita kutsuttiin senaattiin keskustelemaan aiheesta. Asijantuntijoiden mielipiteet vaihtelivat; joidenkin mukaan samaa sukupuolta olevien parien adoptiolla ei ollut mitään vaikutusta lapsen kehitykseen, lukuun ottamatta mahdollista hyväksyvämpää asennetta homoseksuaalisuutta kohtaan. Psykiatri Aquilino Polaino, jonka kansanpuolue oli kutsunut asijantuntijaksi, kutsui homoseksuaalisuutta kuitenkin patologiaksi ja tunne-elämän häiriöksi. Muiden keskustelua herättäneiden huomioidensa lisäksi hän väitti, että monet homoseksuaalit ovat kokeneet seksuaalista hyväksikäyttöä lapsuudessaan ja että homot tulevat yleensä perheistä, joissa isät ovat "vihamielisiä ja etäisiä alkoholisteja" ja äidit ylisuojelevia poikia ja kylmiä tyttöjä kohtaan. Huomattavat kansanpuolueen jäsenet myöhemmin hylkäsivät Polainon väitteet.
Senaatti käytti veto-oikeuttaan edustajainhuoneen hyväksymään tekstiin. Vetoa ehdottivat kansanpuolue, jolla oli enemmistö senaatin paikoista, ja Unió Democràtica de Catalunya. Se hyväksyttiin äänin 131 puolesta ja 119 vastaan, poissa oli kaksi edustajaa. Siksi lakiehdotus lähetettiin takaisin edustajainhuoneelle. 30. kesäkuuta 2005 edustajainhuone hyväksyi sen perustuslain mukaisesti, ja ohitti senaatin veton. Äänestyksessä 187 edustajaa äänesti puolesta (mukaan lukien kansanpuolueen edustaja Celia Villalobos), 147 vastaan ja neljä oli poissa. Äänestys merkitsi lakiehdotuksen lopullista hyväksymistä. Äänestys pidettiin, kun Zapatero oli yllättäen tullut parlamenttiin puhumaan lakiehdotuksen puolesta. Hän sanoi, että me olemme laajentamassa mahdollisuutta onneen naapureillemme, kollegoillemme, ystävillemme ja sukulaisillemme. Samaan aikaan olemme rakentamassa parempaa yhteiskuntaa. Mariano Rajoylta, kansanpuolueen oppositiojohtajalta, evättiin mahdollisuus parlamentin puhuttelemiseen, ja hän syytti Zapateroa Espanjan yhteiskunnan jakamisesta.
Kun tiedotusvälineet kysyivät kuningas Juan Carlosilta, antaisiko hän hyväksyntänsä parlamentissa käsitellylle laille, hän vastasi olevansa Espanjan, ei Belgian kuningas, joka kieltäytyi allekirjoittamasta abortin laillistavaa lakia. Espanjan kuningas antoi kuninkaallisen suostumksensa laki 13/2005:lle 1. heinäkuuta 2005; laki julkaistiin virallisessa Boletín Oficial del Estado -lehdessä 2. heinäkuuta ja se astui voimaan 3. heinäkuuta.