stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Benvenuto Cellini
Ferrara ja Ranska

Paavi Paavali III:n poika Pier Luigi Farnese vihasi Celliniä. Tämän toimintojen seurauksena Cellini vetäytyi Roomasta Firenzeen ja Venetsiaan, missä hän koki aiempaa suurempaa kunnioitusta. Palattuaan vierailulta Ranskaan hänet vangittiin 37 vuoden ikäisenä väärällä syytöksellä: hän olisi kaapannut paavin tiaran helmiä sodan aikana. Häntä pidettiin Castel Sant'Angelon linnassa, pakeni, vangittiin uudelleen ja kohdeltiin erittäin huonosti. Hän odotti päivittäin teloituskuolemaa. Vuonna 1539 vankiaikana Cellini yritettiin tappaa laittamalla timanttimurusia ruokaan.  Yritys epäonnistui, sillä timantin asemasta käytettiin helmimurusia. Pier Luigin vaimon ja etenkin Ferraran kardinaalin d'Esten anomus takasi lopulta Cellinin vapautuksen. Kiitollisena Cellini teki d'Estelle loistavan kupin.
Cellini työskenteli sitten Francis I:lle tuomioistuimessa Fontainebleaussa sekä Pariisissa. Cellinin tiedetään ottaneen joitakin naismalleistaan ​​rakastajattaria. Hän sai vuonna 1544 aviottoman tyttären, Costanzan, asuessaan Ranskassa.
Lopullinen paluu Firenzeen ja kuolema

Useita vuosia työskenneltyään Ranskassa Cellini palasi Firenzeen. Siellä hän joutui elämään lähes jatkuvien ammatillisten konfliktien ja väkivallan keskellä. Hän toimi kultaseppänä. Firenzen herttua Cosimo I de Medici toivotti sen lämpimästi tervetulleeksi. Tämä nosti Cellinin kuvanveistäjän asemaan ja antoi hänelle tyylikkään talon Via del Rosariossa. Sinne Cellini rakensi valimon. Hänelle maksettiin vuosipalkkaa kaksisataa scudia. Cosimo antoi hänelle tehtäväksi tehdä kaksi merkittävää pronssiveistosta: rintakuvan itsestään ja Perseuksen Medusan pään kanssa.
Cellini pyrki lyhytaikaisesti toimistouraan ja hän avioitui vuonna 1562 palvelijan Piera Parigin kanssa. Hän väitti , että hänellä oli viisi lasta, joista ilmeisesti poika ja kaksi tytärtä olivat hänen omiaan.
Cellini nimettiin myös arvostetun firenzeläisen Accademia delle Arti del Disegnon jäseneksi. Tämän oli perustanut Duke Cosimo I de Medici. Cellini kuoli Firenzessä 13. toukokuuta 1571 ja haudattiin Santissima Annunziata -kirkkoon.
Koristetaide ja muotokuvat

Hänen teoksistaan, joista monet ovat tuhoutuneet, olivat kolossaalinen Marsin patsas Fontainebleaun suihkulähteellä ja oviaukon pronssityöt, kolikot paavin ja Firenzen valtioille, miehenkokoinen hopeinen Jupiter ja Bindo Altovitin pronssinen rintakuva. Teokset ovat tyylikkään runsaskoristeisia.
Perseuksen pronssipatsaan ja aikaisemmin mainittujen mitalien lisäksi nykyisin olemassa olevat taideteokset ovat mitali Clemens VII:stä. Mitalin tehtävä on muistuttaa kristittyjen ruhtinasten välisestä rauhasta 1530. Mitalissa on paavin rintakuva kääntöpuolella ja kuva rauhan syntymisestä -  asekasa on Januksen temppelin edessä; taiteilijan allekirjoittama Francis-mitali; kardinaali Pietro Bembon mitali; Salierana tunnettu suolansirotin, tehty Ranskan Francis I:lle Wienissä. Tämän monimutkaisen, 26 cm korkean veistoksen arvo on arvioitu olevan 58 000 000 schillinkiä. Sen päähahmot ovat toisiaan vastapäätä istuvat alastomat merenjumala ja nainen. He istuvat jalat toisiaan kosketellen ja he edustavat symbolisesti maapalloa. Saliera varastettiin Kunsthistorisches Museumista toukokuussa 2003. Varas kiipesi rakennustelineille ja ikkunat rikkomalla tuli museoon. Hälytykset laukesivat, mutta niitä ei otettu huomioon. Varkaus paljastui vasta kello 8:20. Patsas kuitenkin löytyi. Itävallan poliisi sai haltuunsa Salieran tammikuussa 2006 ja se palautettiin myöhemmin Kunsthistorisches-museoon. Se on nyt osa Kunstkammerin näyttelyä. Yksi Cellinin tärkeimmistä teoksista uransa loppupuolella oli marmorista veistetty alaston krusifiksi. Vaikka tämä ristiinnaulittua esittävä teos oli tarkoitus laittaa hautamuistomerkiksi, se myytiin Medici-perheelle. Tämä antoi sen Espanjalle. Nykyään krusifiksi on Madridin lähellä sijaitsevassa El Escorial-luostarissa. Siellä se on ollut esillä muutetussa muodossa - luostari lisäsi lannevaatteen ja orjantappurakruunun. Cellini työskenteli Roomassa paavien Clemens VII:n ja myöhemmin Paavali III:n rahapajassa. Tällöin luotiin useiden kolikoiden ja mitalien painimet. Hän oli myös Firenzen ensimmäisen herttuan Alessandro de' Medicin palveluksessa. Tälle hän valmisti vuonna 1535 neljänkymmenen soldin rahan, jonka toisella puolella oli herttuan rintakuva ja toisella puolella pyhät Cosima ja Damian. Jotkut asiantuntijat katsovat Cellinin tehneen plaketit "Jupiter tuhoaa jättiläisiä" ja "Taistelu Perseuksen ja Phineuksen välillä".
Leda ja joutsen
Cellini'n Saliera, valmistettu Pariisissa, 1540–1543
Cellinin mitalikuva Clemens VII:stä
Menetetyt työt

Tärkeitä Cellinin menetettyjä töitä ovat Clemens VII:lle tarkoitettu keskeneräinen kalkki; kultakantinen rukouskirja lahjana Paavali III:lle ja Kaarle V:lle - molempia kuvataan laajasti Cellinin omaelämäkerrassa; suuret hopeiset Jupiterin, Vulcanin ja Marsin patsaat, jotka on tehty Francis I:lle Cellinin Pariisin oleskelunsa aikana; rintakuva Julius Caesarista ja hopeakuppi Ferraran kardinaalille. Cellini valmisti Clemens VII:lle upean kultaisen "napin" tai avainnipun pidikkeen. Kuka tekee paremman -kilpailun grafiikkaa on kuvattu hänen omaelämäkerrassansa.
Huomioita

Cellinin värikäs ja viihteellinen omaelämäkertansa kertoo elävästi renessanssiajan elämästä. Cellini opiskeli vanhempiensa vastustuksesta huolimatta kultasepäksi. Cellini työskenteli Mantovan herttuan hovissa, Roomassa ja Napolissa. Hän sai tilauksia keisareilta, kuninkailta, paaveilta ja ruhtinailta ja oli tunnettu koko Italiassa. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Ranskan kuninkaalle suunniteltu suola-astia ja suuri manieristinen Perseusta esittävä pronssipatsas.
Kirjallisuutta

Cellini, Benvenuto: Omaelämäkerta.  (Suomentanut Maija Halonen. Kansi- ja selkänimeke: Omaelämäkerta)  Helsinki:  WSOY, 1996 (1. painos 1933).  ISBN 951-0-21046-3.
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattava Benvenuto Cellinin Omaelämäkerta e-kirjana Projekti Lönnrotilta.
Helena Partanen : Benvenuto Cellini. Muutamia piirteitä tämän renessanssimestarin elämästä, Helsingin Sanomat, 15.04.1928, nro 103, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Benvenuto Cellini
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Käännös suomeksi
Marieke Vervoort

Marieke Vervoort vuonna 2012
Marieke Vervoort (11. toukokuuta 1979 – 22. lokakuuta 2019) oli belgialainen vammaisurheilija ja paralympiavoittaja. Hän kärsi rappeuttavasta lihassairaudesta.
Vervoort voitti Lontoon paralympialaisissa 2012 pyörätuolikelauksessa T52-luokassa kultaa 100 metrillä ja hopeaa 200 metrillä. Riossa 2016 hän voitti T51/52-luokassa hopeaa 400 metrillä ja pronssia 100 metrillä.
Vervoort kärsi nuoruudestaan asti kivuliaasta ja neliraajahalvaukseen johtavasta rappeuttavasta lihassairaudesta. Vervoort anoi lupaa sallittuun eutanasiaan 2008, ja 22. lokakuuta 2019 hän päätti elämänsä armokuolemaan.
MV RAMB I

| MV RAMB I |
| --- | --- |
 RAMB I uppoaa 1941
Tyyppi:  banaanilaiva
Lippuvaltio:   Italia
Omistaja:  Regia Azienda Monopolio Banane
Rakennustelakka:  G. Ansaldo & Co, Genova
Luovutettu:  1937
Status:  apuristeilijäksi 1940 upotettu 27. helmikuuta 1941
Tekniset tiedot
Pituus:  122 m
Leveys:  14,6 m
Bruttovetoisuus (GT):  3667
Koneisto:  2 dieselmoottoria
Nopeus:  18,5 kn
Miehistö:  308
Muuta:  apuristeilijänä: 2 120 mm tykkiä 8 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä
Lähteet:  http://www.wrecksite.eu/wreck.aspx?17566
MV RAMB I (ital. Regia Azienda Monopolio Banane, RAMB) oli Italian banaanimonopolin banaanilaiva, joka pakko-otettiin 1940 Italian kuninkaalliselle laivastolle apuristeilijäksi.
Valmistus

Italian siirtomaaministerö tilasi aluksen G. Ansaldo et Companylta Genovasta, missä se valmistui 1937 ja luovutettiin ministeriön alaiselle Regia Azienda Monopolio Bananelle.
Palvelus

Alus lähti Massawasta 20. helmikuuta 1941 päällikkönään komentajakapteeni Bonezzi. HMNZS Leander (kapteeni R. H. Bevan) upotti sen 27. helmikuuta Malediivien pohjoispuolella. Ramb I ei purjehduksellaan upottanut yhtään alusta.
Bobby Z

| Bobby Z> The Death and Life of Bobby Z |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Herzfeld
Käsikirjoittaja:   Bob Krakower  Larry Schapiro 
Perustuu:  Don Winslowin romaaniin
Tuottaja:   Matt Luber  Heidi Jo Markel  Keith Samples  Peter Schlessel  Omar Veytia 
Säveltäjä:  Tim Jones
Kuvaaja:  John Bailey
Leikkaaja:   Bruce Cannon  Alain Jakubowicz 
Pääosat:   Paul Walker  Laurence Fishburne  Olivia Wilde 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Millennium Films
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:   Puola 3. kesäkuuta 2007  Yhdysvallat 4. syyskuuta 2007 
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, saksa
Tuotto:  413 454 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bobby Z (The Death and Life of Bobby Z) on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut John Herzfeld. Elokuvan pääosissa esiintyvät Paul Walker ja Laurence Fishburne. Elokuva perustuu Don Winslowin samannimiseen vuonna 1997 julkaistuun romaaniin.
Juoni

Tim Kearny on onneton pikkurikollinen, joka on ajautunut vankilakierteeseen. FBI tarjoaa vapautta, mutta ehtona on että hänen pitäisi esittää kuollutta legendaarista huumediileriä Bobby Z:tä jonka kaksoisolento Tim on. Tim olisi tarkoitus vaihtaa kidnapattuun DEA-agenttiin jota Don Huertero -niminen huumepomo pitää vangittuna. Vaihto ajautuu ammuskeluksi, ja Tad Gruzsa yrittää ampua Timin siinä kuitenkaan onnistumatta. Tim selviytyy elossa, mutta Don Huerteron miehet ottavat hänet kiinni ja vievät kartanoon. Tajutessaan joutuvansa pian tapetuksi, Tim pakenee Bobby Z:n 12-vuotiaan Kit-nimisen pojan kanssa. Tad Gruzsa on kertonut Timin vankilassa tappamalle Mad Dogin veljelle, mistä hänen kannattaisi etsiä veljensä tappajaa, joten ryhmä moottoripyöräjengiläisiä lähtee kostoretkelle Mad Dogin puolesta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Paul Walker  | … |  Tim Kearney   |
|  Laurence Fishburne  | … |  Tad Gruzsa   |
|  Olivia Wilde  | … |  Elizabeth   |
|  Jason Flemyng  | … |  Brian   |
|  Keith Carradine  | … |  Johnson   |
|  Joaquim de Almeida  | … |  Don Huertero   |
|  J.R. Villarreal  | … |  Kit   |
|  Jason Lewis  | … |  Bobby Z   |
|  Jacob Vargas  | … |  Jorge Escobar   |
|  Michael Bowen  | … |  Duke   |
|  Josh Stewart  | … |  Monk   |
Aiheesta muualla

Bobby Z Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Bobby Z Elonet.
Majuri (rap-artisti)

Jussi Olavi Alexander Karvonen (s. 1984) eli Majuri on tamperelainen rap-artisti, jonka tunnettuihin kappaleisiinsa kuuluu muun muassa ”Kato ny äijjää” (2012) ja ”Tyytyväinen” (feat. Pate Mustajärvi, 2013). Aikaisemmin Karvonen teki musiikkia nimellä Majakka. Hänellä on ollut levysopimus Universal Musicin kanssa.
Diskografia

Nätti-Jussi (2012)
Kungaan EP (2015)
Aiheesta muualla

Majuri Karvonen - youtube
Majuri - spotify
Marie Byrdin maa

Marie Byrdin maa (engl. Marie Byrd Land) Etelämantereen kartalla.
Marie Byrdin maa on Etelämantereella oleva alue, joka sijaitsee Tyynenmeren eteläpuolella sekä Rossin jäälautan ja Rossinmeren itäpuolella. Alueen itäraja kulkee suunnilleen Rossin jäälautan pohjukasta Eights Coast -rannikolle. Marie Byrdin maan nimesi tutkimusmatkailija ja kontra-amiraali Richard E. Byrd vaimonsa kunniaksi vuonna 1929 tutkiessaan alueen luoteisosaa.
Marie Byrdin maata lentokoneesta nähtynä vuonna 2011.
Marie Byrdin maa on karu jopa Etelämantereen olosuhteisiin nähden, mistä johtuen suurinta osaa alueesta ei ole mikään valtio vaatinut itselleen. Pinta-alaltaan 1 610 000 km² laajuinen Marie Byrdin maa on suurin tällainen alue maapallolla. [lähde? ]
Etelämantereen korkein tulivuori, 4 285 metriä korkea Mount Sidley sijaitsee Marie Byrdin maalla. Se on kilpitulivuori, joka kuuluu lähes täysin jäätikön peittämään Executive Committee Range -vuorijonoon. Vuonna 2013 julkaistun tutkimuksen mukaan Mount Sidleyn lähellä, 1,2 kilometrin paksuisen jääkerroksen alla on aktiivinen tulivuori. Se huomattiin ensimmäisen kerran vuosina 2010 ja 2011, kun jään alla havaittiin seismistä toimintaa.
Tutkimusasemat

Antarktisista tutkimusasemista alueella toimivat Neuvostoliiton Russkaja vuosina 1980–1990 sekä Yhdysvaltojen Byrd, joka oli toiminnassa 1957–1972, mutta jonka lähistöllä sijaitsee 2000-luvulla avattu kesäisin toimiva tutkimusasema Byrd Surface Camp. Russkaja sijaitsee Amundseninmeren rannikolla (koordinaatit 74°46′00″S, 136°52′00″W) ja Byrd sisämaassa (koordinaatit 80°00′00″S, 120°00′00″W). Byrdin asemalla suoritettiin vuonna 1968 ensimmäinen koko Etelämantereen jääkuoren läpäissyt kairaus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marie Byrdin maa Wikimedia Commonsissa
Marieke Westerhof

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Alankomaat> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tampere 1995 | kahdeksikko |  |
Marieke Westerhof (s. 14. elokuuta 1974) on alankomaalainen soutaja. Hän saavutti kahdeksikossa olympiahopeaa Sydneyssä 2000. Hän sijoittui samassa luokassa kuudenneksi Atlantan olympialaisissa 1996. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti kahdeksikossa pronssia Tampereella 1995 ja sijoittui neljänneksi St. Catharinesissa 1999.
Luettelo Ranskan pääministereistä

Tässä luettelossa on lueteltu kaikki Ranskan hallituksen johtajat vuodesta 1589 alkaen. Nimike Ranskan pääministeri on muodollisesti ollut käytössä vasta viidennen tasavallan perustamisesta eli vuodesta 1958 alkaen.
Vuodesta 1870 on Ranskassa on ollut vuoteen 2013 mennessä 142 hallituksen johtajaa. Mikäli otetaan huomioon myös toinen keisarikunta, toinen tasavalta, heinäkuun monarkia ja restauraatio, on Ranskassa ollut vajaan kahdensadan vuoden aikana vuoteen 2013 176 hallituksen johtajaa.
Luettelo > Ancien Régime

Ancien régimen aikana ei tunnettu virallista titteliä hallituksen johtajalle. Osa kuninkaan neuvonantajista voidaan kuitenkin nimetä de facto hallituksen johtajiksi.
| Nimi | Virkakausi | Virkakausi | Kuningas |
| --- | --- | --- | --- |
| Maximilien de Sully | 1598 | 1611 | Henrik IV |
| kardinaali Richelieu | 1624 | 1642 | Ludvig XIII |
| – | 1642 | 1643 | Ludvig XIII |
| kardinaali Mazarin | 1643 | 1661 | Ludvig XIV |
| – | 1661 | 1715 | Ludvig XIV |
| apotti Guillaume Dubois | 1715 | 1723 | Ludvig XV |
| Orléansin herttua Filip II | 1723 | 1723 | Ludvig XV |
| Bourbonin herttua | 1723 | 1726 | Ludvig XV |
| André Hercule de Fleury | 1726 | 1743 | Ludvig XV |
| – | 1743 | 1758 | Ludvig XV |
| Étienne-François de Choiseul | 1758 | 1770 | Ludvig XV |
| René-Nicolas de Maupeou | 1770 | 1774 | Ludvig XV |
| Anne Robert Jacques Turgot | 1774 | 1776 | Ludvig XVI |
| Jean-Frédéric Phélypeaux de Maurepas | 1776 | 1781 | Ludvig XVI |
| Charles Gravier de Vergennes | 1781 | 1787 | Ludvig XVI |
| kardinaali Loménie de Brienne | 1787 | 1788 | Ludvig XVI |
| Jacques Necker | 1788 | 1789 | Ludvig XVI |
| Louis de Breteuil | 1789 | 1789 | Ludvig XVI |
| Jacques Necker | 1789 | 1790 | Ludvig XVI |
| Armand Marc de Montmorin | 1790 | 1791 | Ludvig XVI |
Luettelo > 1792–1815

Vuosina 1792–1815 ei tunnettu hallituksen johtajan virkaa
Luettelo > Restauraatio

| Nimi | Nimi | Virkakausi | Virkakausi | Vaalikausi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Charles Maurice de Talleyrand-Périgord, Bénévent'in prinssi | 1815 | 1815 | I vaalikausi |
|  | Armand Emmanuel du Plessis de Richelieu | 1815 | 1818 | I vaalikausi |
|  | Jean-Joseph, Dessolles'in markiisi | 1818 | 1819 | II vaalikausi |
|  | Élie Decazes | 1819 | 1820 | II vaalikausi |
|  | Armand Emmanuel du Plessis de Richelieu | 1820 | 1821 | II vaalikausi |
|  | Jean-Baptiste de Villèle | 1821 | 1828 | II vaalikausi |
|  | Jean-Baptiste de Villèle | 1821 | 1828 | III vaalikausi |
|  | Jean-Baptiste Sylvère Gay, Martignacin varakreivi | 1828 | 1829 | IV vaalikausi |
|  | Jules de Polignac | 1829 | 1830 | IV vaalikausi |
|  | Casimir Louis Victurnien de Rochechouart de Mortemart | 1830 | 1830 | IV vaalikausi |
Luettelo > Heinäkuun monarkia

| Nimi | Nimi | Virkakausi | Virkakausi | Vaalikausi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Victor de Broglie | 1830 | 1830 | I vaalikausi |
|  | Jacques Laffitte | 1830 | 1831 | I vaalikausi |
|  | Casimir Perier | 1831 | 1832 | II vaalikausi |
|  | Nicolas Jean-de-Dieu Soult | 1832 | 1834 | II vaalikausi |
|  | Étienne Maurice Gérard | 1834 | 1834 | II vaalikausi |
|  | Hugues-Bernard Maret | 1834 | 1834 | II vaalikausi |
|  | Édouard Mortier | 1834 | 1835 | III vaalikausi |
|  | Victor de Broglie | 1835 | 1836 | III vaalikausi |
|  | Adolphe Thiers | 1836 | 1836 | III vaalikausi |
|  | Louis-Mathieu Molé | 1836 | 1839 | III vaalikausi |
|  | Louis-Mathieu Molé | 1836 | 1839 | IV vaalikausi |
|  | Nicolas Jean-de-Dieu Soult | 1839 | 1840 | V vaalikausi |
|  | Adolphe Thiers | 1840 | 1840 | V vaalikausi |
|  | Nicolas Jean-de-Dieu Soult | 1840 | 1847 | V vaalikausi |
|  | Nicolas Jean-de-Dieu Soult | 1840 | 1847 | VI vaalikausi |
|  | François Guizot | 1847 | 1848 | VII vaalikausi |
|  | Louis-Mathieu Molé | 1848 | 1848 | VII vaalikausi |
|  | Adolphe Thiers | 1848 | 1848 | VII vaalikausi |
Luettelo > Toinen tasavalta

| Nimi | Nimi | Virkakausi | Virkakausi | Vaalikausi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Jacques Charles Dupont de l'Eure | 1848 | 1848 | Perustuslakia säätävä kansalliskokous |
|  | François Arago | 1848 | 1848 | Perustuslakia säätävä kansalliskokous |
|  | Louis Eugène Cavaignac | 1848 | 1848 | Perustuslakia säätävä kansalliskokous |
|  | Odilon Barrot | 1848 | 1849 | Perustuslakia säätävä kansalliskokous |
|  | Alphonse Henri d'Hautpoul | 1849 | 1851 | Lakiasäätävä kansalliskokous |
|  | Léon Faucher | 1851 | 1851 | Lakiasäätävä kansalliskokous |
Luettelo > Toinen keisarikunta

| Nimi | Nimi | Virkakausi | Virkakausi | Vaalikausi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | - | 1851 | 1869 | I, II ja III |
|  | Émile Ollivier | 1869 | 1870 | IV vaalikausi |
|  | Charles Cousin-Montauban, Palikaon kreivi | 1870 | 1870 | IV vaalikausi |
Luettelo > Kansallisen puolustuksen hallitus

| Nimi | Nimi | Virkakausi | Virkakausi |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Louis-Jules Trochu | 1870 | 1871 |
Luettelo > Vichyn hallitus

Kuten heinäkuun 10. päivän 1940 perustuslaissa sanottiin, marsalkka Pétain oli "ministerineuvoston presidentti". Hallituksen johtajilla oli Vichyn hallituksen aikoihin titteli "ministerineuvoston varapresidentti" 18. huhtikuuta 1942 asti, jolloin uudella perustuslailla perustettiin "hallituksen johtajan" virka.
| Nimi | Virkakausi | Virkakausi | Virallinen titteli |
| --- | --- | --- | --- |
| Pierre Laval | 10. heinäkuuta 1940 | 13. joulukuuta 1940 | ministerineuvoston varapresidentti |
| Pierre-Étienne Flandin | 13. joulukuu 1940 | 9. helmikuuta 1941 | ministerineuvoston varapresidentti |
| François Darlan | 9. helmikuuta 1941 | 18. huhtikuuta 1942 | ministerineuvoston varapresidentti |
| Pierre Laval | 18. huhtikuuta 1942 | 19. elokuuta 1944 | hallituksen johtaja |
Luettelo > Väliaikaishallitus

| Nimi | Nimi | Virkakausi | Virkakausi | Puolue | Vaalikausi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Charles de Gaulle | 1944 | 1946 | Ei mikään | Consultative provisoire |
|  | Charles de Gaulle | 1944 | 1946 | Ei mikään | I Constituante |
|  | Félix Gouin | 1946 | 1946 | Työväeninternationaalin ranskalainen osasto | II Constituante |
|  | Georges Bidault | 1946 | 1946 | Mouvement républicain populaire | II Constituante |
|  | Léon Blum | 1946 | 1947 | Työväeninternationaalin ranskalainen osasto | II Constituante |
Triviaa > Erikoisuuksia

Pääministeriksi on nimitetty kaksi kertaa nainen: Édith Cresson vuonna 1991 ja Élisabeth Borne vuonna 2022.
Jacques Chirac on ainoa, joka on nimitetty pääministeriksi kaksi kertaa (kuudennella ja kymmenennellä vaalikaudella Viidennen tasavallan aikaan)
Kolme pääministeriä on johtanut kohabitaation aikaan: Jacques Chirac, Édouard Balladur ja Lionel Jospin
Ministeriydet pääministeriyden jälkeen:
Michel Debré: valtiovarainministeri (Georges Pompidoun III ja IV hallituksessa), ulkoasiainministeri (Georges Pompidoun V hallituksessa ja Maurice Couve de Murvillen hallituksessa), puolustusministeri (Jacques Chaban-Delmas'n hallitus ja Pierre Messmerin I hallitus)
Laurent Fabius: valtiovarain-, talous- ja teollisuusministeri (Lionel Jospinin hallitus)
Alain Juppé: Ympäristö-, kehitys- ja kestävän kehityksen ministeri (François Fillonin I hallituksessa)
Kansalliskokouksen presidenttiys
Jacques Chaban-Delmas: 1958–1969, 1978–1981 ja 1986–1988
Laurent Fabius: 1988–1992 ja 1997–2000
Komissaarius Euroopan komissiossa
Édith Cresson: 1995–1999
Ensimmäinen avoimesti homoseksuaali pääministeri: Gabriel Attal
Triviaa > Ikä nimityksen aikoihin

Viisi pääministeriä on ollut alle 50 vuotta tullessaan pääministeriksi: Laurent Fabius (37 vuotta), Jacques Chirac (41 vuotta), Édouard Philippe (46 vuotta), Michel Debré (47 vuotta) ja Alain Juppé (49 vuotta).
Neljä pääministeriä on ollut yli 60 vuotta tullessaan pääministeriksi: Pierre Bérégovoy (66 vuotta), Édouard Balladur (64 vuotta), Maurice Couve de Murville (61 vuotta) ja Jean-Marc Ayrault (62 vuotta).
Nuorin pääministeriksi nimitetty: Gabriel Attal (34 vuotta)
Triviaa > Virkaikä

Neljä pääministeriä on toiminut yli neljä vuotta :
Georges Pompidou: 2 279 päivää, joka on 6 vuotta, 2 kuukautta ja 26 päivää,
François Fillon: 1823 päivää, joka on 4 vuotta, 11 kuukautta ja 28 päivää
Lionel Jospin: 1 799 päivää, joka on 4 vuotta, 11 kuukautta ja 4 päivää,
Raymond Barre: 1 727 päivää, joka on 4 vuotta, 8 kuukautta ja 23 päivää,
Jacques Chirac: 1 602 päivää (kahdessa periodissa, joista toinen 820 päivää ja 782 päivää), joka 4 vuotta, 4 kuukautta ja 19 päivää.
Kolme pääministeriä on toiminut alle vuoden:
Édith Cresson: 321 päivää, joka on 10 kuukautta ja 16 päivää,
Maurice Couve de Murville: 341 päivää, joka on 11 kuukautta ja 6 päivää,
Pierre Bérégovoy: 360 päivää, joka 11 kuukautta ja 26 päivää.
Triviaa > Pääministerien lukumäärä tasavallan presidentin mukaan

François Mitterrand on nimittänyt seitsemän eri pääministeriä (14 vuodessa)
Jacques Chirac on nimittänyt neljä eri pääministeriä (12 vuodessa)
François Hollande on nimittänyt kolme eri pääministeriä
Charles de Gaulle on nimittänyt kolme eri pääministeriä (10 vuodessa ja 4 kuukaudessa)
Georges Pompidou ja Valéry Giscard d’Estaing ovat kumpikin nimittäneet kaksi eri pääministeriä (5 ja 7 vuodessa)
Nicolas Sarkozy nimitti vain yhden pääministerin