stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ISO 8859-16

ISO 8859-16 on kahdeksanbittinen merkistö, joka standardoitiin 2001. Virallisempi nimi merkistölle on ISO/IEC 8859-16. Siitä voidaan käyttää myös nimeä Latin10 (Latinalainen merkistö numero 10). IANA:n standardoinnissa merkistö tunnetaan ISO-8859-16-nimellä. Merkistö on suunnattu Etelä- ja Itä-Eurooppaan, ja se kattaa albanian, kroatian, unkarin, italian, puolan, romanian ja slovenian. Sitä voi käyttää myös suomen ja ranskan, saksan ja iirin (uuden oikeinkirjoituksen) kirjoittamiseen. Merkistö eroaa muista ISO 8859-perheen merkistöistä siinä, että siinä on jätetty pois useita symboleja ja otettu mukaan mahdollisimman paljon kirjaimia. Merkistön pääasiallinen tarkoitus on olla kahdeksanbittinen merkistö romanian kielen kirjoittamiseen, mitä mikään aikaisempi merkistö ei ole tukenut kunnolla. Vaadittavat kirjaimet Ț (T ja alapuolinen pilkku) ja Ș (s ja alapuolinen pilkku) saatiin mukaan vasta Unicode 3.0 standardiin, ja niiden näkyminen siten joillain selaimillakin saattaa olla ongelmallista. Jos mahdollista Unicoden ja UTF-8 koodauksen käyttöä suositellaan ISO 8859-16:n sijaan.
ISO 8859-16 -merkit

| ISO/IEC 8859-16 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | x0 | x1 | x2 | x3 | x4 | x5 | x6 | x7 | x8 | x9 | xA | xB | xC | xD | xE | xF |
0x: ei käytössä
1x: ei käytössä
| 2x | SP | ! | " | # | $ |  % | & | ' | ( | ) | * | + | , | - | . | / |
| 3x | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | : | ; | < | = | > | ? |
| 4x | @ | A | B | C | D | E | F | G | H | I | J | K | L | M | N | O |
| 5x | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Y | Z | [ | \ | ] | ^ | _ |
| 6x | ` | a | b | c | d | e | f | g | h | i | j | k | l | m | n | o |
| 7x | p | q | r | s | t | u | v | w | x | y | z | { | | | } | ~ |   |
8x: ei käytössä
9x: ei käytössä
| Ax | NBSP | Ą | ą | Ł | € | „ | Š | § | š | © | Ș | « | Ź | SHY | ź | Ż |
| Bx | ° | ± | Č | ł | Ž | ” | ¶ | · | ž | č | ș |  » | Œ | œ | Ÿ | ż |
| Cx | À | Á | Â | Ă | Ä | Ć | Æ | Ç | È | É | Ê | Ë | Ì | Í | Î | Ï |
| Dx | Ð | Ń | Ò | Ó | Ô | Ő | Ö | Ś | Ű | Ù | Ú | Û | Ü | Ę | Ț | ß |
| Ex | à | á | â | ă | ä | ć | æ | ç | è | é | ê | ë | ì | í | î | ï |
| Fx | đ | ń | ò | ó | ô | ő | ö | ś | ű | ù | ú | û | ü | ę | ț | ÿ |
Merkistössä merkki 20 (32 desimaalisena) on tavallinen välilyönti ja A0 sitova välilyönti. Merkki AD, SOFT HYPHEN, on määritelty HTML-kielessä tavutusvihjeeksi, eikä sen pitäisi olla näkyvissä (vaikkakaan useimmat selaimet eivät tue tavutusta). Merkkiä 7F ei ole määritelty, mutta ASCII:ssa se on kontrollimerkki, joka saadaan BackSpace-näppäimestä.
Aiheesta muualla

Eurooppalaisen merkistön merkkien suomenkieliset nimet http://www.ling.helsinki.fi/filt/info/mes2/ (Arkistoitu – Internet Archive)
ISAE-SUPAERO

Korkeakoulun rakennuksia.
ISAE-SUPAERO (ransk. Institut Supérieur de l’Aéronautique et de l’Espace) on vuonna 2007 korkeakoulufuusion seurauksena muodostettu ilmailun ja avaruustekniikan korkeakoulu, joka toimii Toulousessa ja on hallinnollisesti Ranskan puolustusministeriön alainen organisaatio. Korkeakoulu on osa Toulousen teknillisen yliopiston (Université Fédérale Toulouse Midi-Pyrénées) verkostoa ja toimii yhteistyössä useiden Toulousessa sijaitsevan tutkimuslaitoksen kanssa.
Korkeakoulu tarjoaa maisteriohjelmia (FM, DI), kehittyneitä maisteriohjelmia ja tohtoriopintoja. Lisäksi vaihto-opiskelu on mahdollista ISAE-SUPAEROn yhteistyöoppilaitoksissa opiskelevilla, sekä vähintään B1-tason ranskan kielitaidon omaavilla alemman korkeakoulututkinnon suorittaneilla opiskelijoilla. Sekä tutkinto-opiskelijoilta että vaihto-opiskelijoilta edellytetään pohjaopintoina pääsääntöisesti vähintään alempi korkeakoulututkinto luonnontieteen tai tekniikan alalta. ISAE-SUPAEROssa opiskelee vuosittain noin 1 700 opiskelijaa. Opetuskielet ovat ranska ja englanti. Opetushenkilökuntaan kuuluu noin 200 professoria, tieteentekijää, insinööriä tai laboratorioteknikkoa. Kaikkiaan henkilökuntaan kuuluu noin 500 ihmistä.
ISAE-SUPAEROa edelsi nimellä École Nationale Supérieure de l’Aéronautique et de l’Espace (lyh. SUPAERO tai ENSAE) toiminut ilmailutekniikan korkeakoulu. Vuonna 2007 SUPAERO fuusioitui toisen Ranskan puolustusministeriön alaisen ilmailualan eliittikorkeakoulun (ENSICA) kanssa. Oppilaitoksen perusti eversti Jean-Baptiste Roche [vuonna 1909 Pariisiin nimellä ”École supérieure d’aéronautique et de constructions mécaniques”.  Siitä tuli vuonna 1930 ”École nationale supérieure de l’aéronautique”. Oppilaitos on toiminut vuodesta 1968 alkaen Toulousessa - lähellä ranskalaista ilmailu- ja avaruusteollisuutta. Vuonna 1972  nimeen lisättiin  avaruustekniikkaa tarkoittava sana, ja oppilaitoksen nimeksi tuli ”École Nationale Supérieure de l’Aéronautique et de l’Espace”.
Entisiä oppilaita

Henri Coandă (vuosikurssi 1910), suihkupropulsion kehittäjä
Henry Potez (vuosi 1811), Potez-lentokonetehtaan perustaja
Mihail Gurevitš (1913), MiG-lentokonetehtaan aerodynaamikko
Marcel Dassault (1913), Dassaultin lentokonetehtaan perustaja
Henri Ziegler (1931) Airbus-matkustajalentokoneiden "isä"
Aiheesta muualla

SUPAERO
Huruslahden arpajaiset

Kahden punakaartilaisen teloitus Varkaudessa vuonna 1918.
Huruslahden arpajaiset olivat Suomen sisällissodassa 21. helmikuuta 1918 tapahtunut valkoisten toteuttama punaisten teloitus Varkauden kauppalasta käydyn taistelun jälkeen. Huruslahden arpajaisina tunnetussa tapahtumassa teloitettiin noin 90 punaista ilman oikeudenkäyntiä ja se oli osa valkoista terroria. Arpajaiset-nimitys  on harhaanjohtava, sillä teloituksissa noudatettiin tietynlaista logiikkaa.
Tapahtumien tausta

Suomen sisällissodan alkamisen jälkeen Varkauden kauppalan alueella punaiset ottivat vallan. Sisällissodille tyypilliseen tapaan punakaartilaiset syyllistyivät erilaisiin väkivallantekoihin ja mm. omaisuuden takavarikointiin.kenen mukaan?
Varkauden alue oli tuolloin merkittävä teollisuuskeskittymä, jossa tehdastyöläisten määrä oli sangen suuri ja sisällissodan punaisen osapuolen kannatus huomattava. Maantieteellisesti Varkaus sijoittuu sisällissodan alkuvaiheissa syntyneiden rintamalinjojen pohjoispuolelle ja alueen punaiset jäivät tavallaan saarroksiin yli sata kilometriä lähimmistä omista joukoistaan. Varkauden ja Leppävirran punakaartit kävivät pienimuotoisia kahakoita mm. Pieksämäeltä rautatietä pitkin saapuneiden valkoisten kanssa mm. Huutokosken rautatieaseman tienoilla.
Valkoinen sodanjohto päätti suorittaa hyökkäyksen Varkauteen noin kuukauden kuluttua taisteluiden alkamisesta. 21. helmikuuta 1918 valkoiset hyökkäsivät sekä Pieksämäen suunnalta lännestä (käytössään mm. nopeasti kokoonpantu panssarijuna) sekä pohjoisesta Kuopion suunnalta.
Punaisten vastarinta oli hajanaista kahdelta suunnalta tehdyn hyökkäyksen edessä ja he vetäytyivätkin hyvin nopeasti A. Ahlström Osakeyhtiö:n omistaman massatehtaan suojiin. Konekivääri- ja tykkiaseistuksella varustetut valkoiset joukot nujersivat punaisten vastarinnan jo iltaan mennessä ja punaiset antautuivat. Veijo Meren mukaan punaiset olisivat yrittäneet Huruslahden suunnalla sotapetosta teeskentelemällä antautumista, mutta valkoisten edetessä jäätä pitkin avanneet heitä vastaan tulen. Mikäli väite pitää paikkansa, tämä on todennäköisesti vaikuttanut valkoisten kohteluun antautuneita punaisia kohtaan.
"Huruslahden arpajaiset"

Punaisten antauduttua heitä alettiin siirtää suurena joukkona Varkauden kauppalan kirkkoon ja Taulumäen työväentalolle. Aikalaiskuvausten mukaan seisoi matkan varrella ylitettävän sillan korvassa joitain valkoisten päälliköitä ja myös paikkakunnan muita edustajia. Havaitessaan vankijoukossa tuntemiaan punaisia "kiihottajia", väkivallantekoihin osallistuneita tai punakaartin johtajia oli valkoisten edustajien yksinkertainen kommentti: "Ammutaan".
Ilman minkäänlaista oikeudenkäyntiä kuolemaantuomitut siirrettiin sivummalle, jossa 15-miehinen teloitusryhmä ampui illan ja yön aikana kaikkiaan noin 90 punaista viisihenkisissä ryhmissä. Ensimmäisiä ammuttuja olivat Varkauden punakaartin päällikkö, piirisihteeri Matti Autio, osuuskaupanhoitaja Kaarlo Lähteenmäki ja Savonlinnan punakaartin päällikkö Emil Parkkinen. Myös Lehtoniemen kaartin päällikkö Adam Krogerus ammuttiin Varkaudessa.
Punaisten näkemyksen mukaan teloitukset tapahtuivat täysin sattumanvaraisesti niin sanotusti "joka kymmenes - periaatteella". Valkoisten näkemyksen mukaan teloituksiin vaikutti upseerien tekemä sotarikollisten tunnistus: silminnäkijäkuvauksen mukaan tunnistus tehtiin vankien ylittäessä kapeaa siltaa. Tunnistusryhmän lausuman ammuttavaksi-sanan perusteella ryhmästä erotettiin rikolliset. Tätä tulkintaa vastaan puhuu se, että teloitetuissa oli muun muassa  alaikäisiä työntekijäpoikia, joilla ei ollut mitään tekemistä taistelujen kanssa. Punaisten tapahtumista levittämät tiedot todistuvat myös sillä, että teloitettuja oli suhteessa antautuneiden kokonaismäärään likimain tuo 10 %. Muistelman mukaan punakaartilaiset koottiin ensin Pirtinvirran jäälle ja ryhmän edessä surmattiin muun muassa Autio ja Parkkinen. Vasta myöhemmin tapahtui joukkosurma, kun massatehdasta miehittäneet punaiset antautuivat: “Kaikista antautuneista ammuttiin joka kymmenes.”
Teloitusten laittomuuden ja laillisuuden pohdintaa

Valkoisen sotaosapuolen lailliseksi tunnustama hallitus eli senaatti antoi tammikuussa 1918 valkoiselle armeijalle hyvin laajat valtuudet toimia sisällissodan punaista osapuolta vastaan. Senaatti ei kuitenkaan katsonut voivansa julistaa maahan sotatilaa, koska ainoa asiaa koskeva laki tai asetus oli toisen sortokauden aikana Venäjän keisarin antama asetus sotatilasta, mitä senaatti ei ollut hyväksynyt osaksi Suomen lainsäädäntöä. Valkoisen armeijan ylin johto oli saanut sotilaskoulutuksensa pääosin Venäjällä, joten se hyvin tunsi kyseisen asetuksen sisällön. Venäläinen sotatila-asetus antoi sisäisessä konfliktissa mahdollisuuden asettaa erityisiä kenttätuomioistuimia, jotka voisivat langettaa Venäjän sotaväen rikoslain mukaisia tuomioita. Ongelmaksi muodostui jälleen se, että tuomiot olisivat perustuneet vieraan valtakunnan lainsäädäntöön.
Valkoisen armeijan johdon kannalta tilanne oli hyvin kiusallinen, sillä se olisi tarvinnut mainitunlaista lainsäädäntöä (omalta kannaltaan katsottuna kapinan) vastarinnan kukistamiseen. Vastarinta ymmärrettiin paljon aseellista toimintaa laajemmaksi ilmiöksi. Helmikuun lopulla pääesikunta antoi "ohjeet sota-ajan oikeudenkäytöstä", jota sittemmin alettiin kutsua "ammutaan paikalla"-ohjeeksi.
"Huruslahden arpajaisissa" kyseistä ohjetta sovellettiin mahdollisesti ensimmäistä kertaa ainakin laajemmassa mittakaavassa.
Toinen sotatilan julistamattomuuden muodostama ongelma liittyi punaisten taistelijoiden aseman määrittämiseen. Koska maassa ei senaatin mukaan ollut voimassa sotatila ei maassa voinut olla myöskään vihollistaistelijoita, joten valkoinen osapuoli tulkitsi tilanteen omalta kannaltaan siten, että punaiset olivat vain aseistautuneita siviilejä. Tästä taas muodostui ongelma suhteessa sekä Brysselin ja Haagin sopimuksiin että myös siviiliväestön suojelemiseksi tarkoitettuihin sopimuksiin vuosilta 1874 ja 1907. Mainittuja sopimuksia Suomen nuori valtio ei tuossa vaiheessa ollut ratifioinut. Molemmat sopimukset olisivat toki koskeneet myös sotatilan vallitessa otettuja sotavankeja.
Vallitsevissa sisällissodan olosuhteissa valkoinen osapuoli toimi ehkä omasta mielestään riittävän lainmukaisestikenen mukaan? (valkoiset toimivat lähinnä lakia muistuttavan valkoisen sodanjohdon antaman ohjeen mukaan), mutta nykyaikaisen käsityksen mukaan kyseessä on sotarikos. Tekoja voidaan siis pitää laittomina, koska tuolloin ei ollut käytettävissä kuolemanrangaistuksen sallivaa, asianmukaista lainsäädäntöä.
Valkoisen osapuolen toimijat vapautettiin vastuusta sisällissodan jälkeen laaditulla armahduslailla heidän mahdollisesti tekemistään rikoksista, joten jonkinlainen ymmärrys teloitusten laittomuudesta oli ollut olemassa jo tuolloin.
Kuolemantuomioiden langettamista jatkoi Varkauden kenttäoikeusselvennä, jonka lainmukaisuus voidaan kyseenalaistaa.
Tapahtuman jälkiseurauksista

Tapahtuman ensisijaisena jälkiseuraamuksena pidetään sitä, että ammutaan paikalla -periaate levisi ympäri maata. Tämän seurauksena liki 10 000 suomalaista teloitettiin vuoden 1918 kevään aikana. Osa teloituksista tapahtui tosiasiallisesti ammutaan paikalla -periaatteen mukaisesti, mutta osalle annettiin mahdollisuus oikeudenkäyntiin valtiorikosoikeudessa.
Kaunokirjallisuudessa Huruslahden tapahtumia on kuvattu ainakin Joel Lehtosen 1918 ilmestyneen Kuolleet omenapuut-novellikokoelman novellissa Muttisen Aapeli sodassa. Martti Issakainen on julkaissut vuonna 2024 romaanin Huruslahden arpajaiset: savolainen sotakertomus.
Ilmaisutapana Huruslahden arpajaiset on eufemismi eli kaunisteleva kiertoilmaus, samaan tapaan kuin Upseerien uimakoulu, jolla viitataan ns. Kornilovin kapinaan liittyviin upseerisurmiin Viipurissa syyskuussa 1917.
Kurkunkansi

Kurkunkansi eli epiglottis
Kurkunkansi (lat. epiglottis) on kurkunkannenrustosta ja sitä peittävästä limakalvosta muodostunut kurkunpään rakenne, jonka tehtävänä on osallistua kurkunpään sulkemiseen. Nieltäessä tai tilanteissa, joissa rintaontelon painetta täytyy kasvattaa (esimerkiksi ulostettaessa), kurkunkansi painautuu alas samalla, kun muu kurkunpää nousee sitä vasten. Kurkunpään sulkee täydellisesti äänihuulien sulkeutuminen.
Kurkunkannenrusto muodostuu elastisesta rustokudoksesta.
I Walk to My Own Song

| ”I Walk to My Own Song” Stratovarius |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Elements Pt. 2
 Julkaistu: 29. syyskuuta 2003
 Formaatti: CDS
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 05.05
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 9.
Stratovariuksen muut singlet
| ”Eagleheart” 2002 | ”I Walk to My Own Song” 2003 | ”Maniac Dance” 2005 |
I Walk to My Own Song on suomalaisen power metal -yhtye Stratovariuksen neljästoista single. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Nuclear Blast.
Kappale ylsi Suomen virallisen singlelistan sijalle 9.
Kappaleet

I Walk to My Own Song – 05.05
Forever (live in Barcelona) – 04.39
Black Diamond (live in San Sebastian) – 07.28
Kokoonpano

Timo Kotipelto – laulu
Timo Tolkki – kitara
Jörg Michael – rummut
Jens Johansson – koskettimet
Jari Kainulainen – basso
Hj. Appelqvist

Karl Hjalmar Appelqvist (22. joulukuuta 1862 Pori – 14. syyskuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, lehtori ja oppikirjojen tekijä.
Appelqvistin vanhemmat olivat alkeiskoulunopettaja Karl Wilhelm Appelqvist ja Edla Amanda Inberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1881 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1885, lisensiaatiksi 1889 ja tohtoriksi 1890. Appelqvist toimi ensin Läröverket för gossar och flickor -koulun historian ja latinan opettajana Helsingissä 1886-1900, sitten Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon kreikan ja latinan opettajana 1890-1900 ja kielten yliopettajana 1900–1911.
Appelqvist kirjoitti latinan kielen oppikirjoja ja käänsi ruotsin kielelle Tacituksen Germania ja Agricola -teokset, julkaisi artikkeleita Kasvatusopillisen yhdistyksen aikakauskirjassa sekä toimitti Carl Gustaf Estlanderin kanssa Runebergin koottujen teosten painoksen 1899-1901.
Appelqvist oli naimaton.
Teoksia

De præcipuis rerum Gai Claudii Neronis scriptoribus, väitöskirja. Författare, Helsingfors 1889
Pensa latina 1-2. Söderström, Helsingfors 1896, 1898
Scriptores attici : capita selecta vocabulario et commentariis instructa : præmissa sunt quædam ex Diodoro Siculo excerpta indice vocabulorum addito, tekijät Hj. Appelqvist, Ivar A. Heikel. G. W. Edlund, Helsingfors 1896
Publius Cornelius Tacitus : Tacitus' Germania och Agricola 1 : Inledning och text ; med förklaringar utgifna af Hj. Appelqvist, lektor. G. W. Edlund, Helsingfors 1899
Publius Cornelius Tacitus : Tacitus' Germania och Agricola 2 : Förklaringar ; med förklaringar utgifna af Hj. Appelqvist, lektor. G. W. Edlund, Helsingfors 1899
Förklaringar till ett urval ur Vergilii Aeneid 1-2. G. W. Edlund, Helsingfors 1902, 1903
Scriptores attici : Capita selecta vocabulario et commentariis instructa : praemissa sunt quaedam ex Diodoro Siculo excerpta indice vocabulorum addito : Editio altera 2 : Index vocabulorum Diodori Siculi et Commentarii, tekijät Hj. Appelqvist, Ivar A. Heikel. G. W. Edlund, Helsingfors 1908, 3. painos WSOY 1935, 4. painos WSOY 1965
Scriptores attici : Capita selecta vocabulario et commentariis instructa : praemissa sunt quaedam ex Diodoro Siculo excerpta indice vocabulorum addito : Editio altera 1 : Textus scriptorum et Vocabularium, tekijät Hj. Appelqvist, Ivar A. Heikel. G. W. Edlund, Helsingfors 1909, 3. painos WSOY 1935, 4. painos WSOY 1965
Euripides Hippolytos, en antik förebild i Runebergs Leontes, teoksessa Skrifter utgivna av Svenska litteraturssällskapet i Finland vol. 96. Helsingfors 1911
Ikast-Branden kunta

| Ikast-Branden kunta |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti Tanskan kartalla.
Valtio:   Tanska
Alue:  Keski-Jyllannin alue
Keskustaajama:  Ikast
Hallinto:  
 – Pormestari:  Carsten Kissmeyer-Nielsen
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  733,5 km²
Väkiluku:  41 385
 – Väestötiheys:  56,4 as./km²
 
 www.ikast-brande.dk 
 Tilastotietojen lähteenä Danmarks Statistik. Väkiluvun ajankohta 1.4.2020 ja pinta-alan vuosi 2020. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ikast-Brande on Keski-Jyllannin alueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2012 alussa kunnassa oli 41 385 asukasta, ja sen pinta-ala oli 733,5 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on nimeltään Ikast.
Kunta syntyi 1. tammikuuta 2007 Tanskan kuntauudistuksen seurauksena, jolloin entiset Branden, Ikastin ja Nørre-Sneden kunnat yhdistyivät.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ikast-Branden kunnan kotisivut (tanskaksi)
Ida Castalia Lönnbeck

Ida Castalia Lönnbeck os. Lindström  (27. tammikuuta 1845 Tammisaari – 1. joulukuuta 1920 Tukholma) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija. Hän käytti nimimerkkejä ***talia, -talia tai ...talia
Ida Castalia Lönnbeck oli naimisissa vuodesta 1885 vapaakirkon saarnaaja Fredrik Waldemar Lönnbeckin (1854–1914) kanssa.
Teoksia

Sånger af ***talia.      F. W. Lönnbeck, Ekenäs 1893
Aiheesta muualla

Kirjasampo.fi: Ida Castalia Lönnbeck
Ikaríanmeri

| Ikaríanmeri> Ικάριο Πέλαγος |
| --- | --- |
 Ikaríanmeri satelliittikuvassa.
  Ikaríanmeri 
Koordinaatit:  37°50′N, 26°17′E
Valtio:   Kreikka
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Ikaríanmeri (kreik. Ικάριο Πέλαγος, Ikário Pélagos) on merialue Egeanmeren itäosassa Kreikassa. Se käsittää Ikarían ja Sámoksen saarten ympärillä olevan Kykladien ja Vähä-Aasian rannikon väliin sijoittuvan merialueen.
Kreikkalaisessa mytologiassa Ikaríanmeri on saanut nimensä Ikaroksesta, joka lensi isänsä Daidaloksen kanssa pakoon  Kreetalta vahasta ja sulista tehdyin siivin. Lennettyään liian lähelle aurinkoa Ikaros menetti siipensä ja putosi mereen, joka nimettiin hänen mukaansa.
Merialueen saariin kuuluvat Ikarían ja Sámoksen lisäksi muun muassa Foúrnoi-saaret, Pátmos, Agathonísi, Leipsoí ja Léros. Pohjoisimmat saaret kuuluvat Pohjoisen Egean saariin ja sen Itäisen Egean saarten aliryhmään, kun taas eteläisemmät saaret kuuluvat Dodekanesiaan.
| --- | --- |
Ikaríanmerta ilmasta nähtynä. Etualalla Foúrnoi-saaret, taempana Sámos.: Ikaríanmerta ja Ikarían saaren pohjoisrannikkoa Armenistíksen kylässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ikaríanmeri Wikimedia Commonsissa
Kreikan merialueet
| --- | --- |
Egeanmeri:   Almyróksenlahti  Argoliinlahti  Chaniánlahti  Elefsínanlahti  Epídavroksenlahti  Epídavros Limirán lahti  Eteläinen Euboianlahti  Fálironlahti  Gérakaksenlahti  Géranlahti  Ierissóksenlahti  Ikaríanmeri  Iraklioninlahti  Kallonínlahti  Kassándranlahti  Kaválanlahti  Kíssamoksenlahti  Kreetanmeri  Maliakóslahti  Málianlahti  Mégaranlahti  Mirampéllonlahti  Moúdroksenlahti  Myrtóonmeri  Pagasitikóslahti  Petaliónlahti  Pohjoinen Euboianlahti  Saroninlahti  Singitikóslahti  Siteíanlahti  Soúdanlahti  Strymonikóslahti  Thermaïkóslahti  Traakianmeri 
Joonianmeri:   Amvrakikóslahti  Antíkyranlahti  Argostólinlahti  Domvraínanlahti  Itéanlahti  Korintinlahti  Kyparissiakóslahti  Laganáksenlahti  Lakonianlahti  Messenianlahti  Mýrtoksenlahti  Patraksenlahti 
Libyanmeri:  Messaránlahti
Käristäminen

Käristäminen on ruoan kypsentämistä kevyesti ruskistamalla tai rasvassa paistamalla ruskistamatta. Käristämistä on esimerkiksi sipulin kuulllottaminen. Kasvisten käristäminen on freesausta. Kuumassa pannussa käristäminen on soteerausta, jota varten on soteerauspannuja. Myös ruoan pinnan ruskistaminen airfryerin avulla on käristämistä. Joskus käristäminen on osa ruoanlaittoa. Esimerkiksi poronkäristys valmistetaan ensin käristämällä ja lopuksi hauduttamalla. Käristämistä on käytetty perinteisesti riistan kypsentämisessä. Joskus käristämisestä puhuttaessa tarkoitetaan rasvaisen ruoan kypsentämistä omassa rasvassaan. Tällöin voi olla kysymyksessä esimerkiksi pekoni.
Käremäki

Käremäki oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Havinlahden pohjoispuolella sijainnut Käremäki kuului muiden itäisten esikaupunkien tavoin alun perin Viipurin maalaiskuntaan, josta se liitettiin kaupunkiin vuonna 1924.
Käremäen asutus alkoi laajenemaan vasta Suomen itsenäistyttyä vuonna 1918. Alueen läpi kulki vanha Koivistolle johtanut maantie, joka Käremäessä oli tarkoitus korvata uudella kadulla ja Havinlahden yli johtavalla sillalla, mutta rakennustyö jäi kesken talvisodan sytyttyä marraskuussa 1939. Kaupungista vetäytymässä olleet suomalaiset joukot räjäyttivät Käremäen sillan jatkosodan perääntymisvaiheessa 20. kesäkuuta 1944.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Käremäessa oli 812 asukasta, joista 791 oli suomenkielisiä, 2 ruotsinkielisiä ja 19 muunkielisiä.
Nykyään entisen Käremäen kaupunginosan alueella toimii Viipurin telakka (Viborgskij sudostroitelnij zavod), joka perustettiin paikalle vuonna 1948. Nykyiseen Leningradin alueen Koivistoon johtava tie tunnetaan nimellä A123.
Ikazuchi-luokka

| Ikazuchi |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  420 t
Pituus:  68,4 m
Leveys:  6,2 m
Syväys:  1,57 m
Koneteho:  6 000 ihp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  55
Aseistus
Meritorjunta:  1 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykki 5 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 45 cm torpedoputkea
Ikazuchi-luokka (jap. 雷型駆逐艦) oli keisarillisen Japanin laivaston kuuden aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ikazuchi | Yarrow Shipbuilders, Poplar | 1. syyskuuta 1897 | 15. marraskuuta 1898 | 23. helmikuuta 1899 | upposi 9. lokakuuta 1913 |
| Inazuma | Yarrow | 1. marraskuuta 1897 | 28. tammikuuta 1899 | 25. huhtikuuta 1899 | upposi 16. joulukuuta 1909 |
| Niji | Yarrow | 1. tammikuuta 1899 | 22. kesäkuuta 1899 | 29. heinäkuuta 1899 | ajoi karille 29. heinäkuuta 1908 |
| Akebono | Yarrow | 1. helmikuuta 1898 | 25. huhtikuuta 1899 | 3. heinäkuuta 1899 | reserviin 18. lokakuuta 1921 |
| Oboro | Yarrow | 1. tammikuuta 1899 | 5. lokakuuta 1899 | 1. marraskuuta 1899 | reserviin 21. kesäkuuta 1921 |
| Sazanami | Yarrow | 1. kesäkuuta 1897 | 8. elokuuta 1899 | 28. elokuuta 1899 | reserviin 23. elokuuta 1913 myyty 23. elokuuta 1914 nimellä MV Sazanamimaru |