stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Verkkosaari (Helsinki)
Historia

Koko nykyisen Verkkosaaren ympäristö on entistä merenpohjaa, jota on täytetty 1840-luvulta alkaen. Alkuperäinen rantaviiva kulki Hermannin rantatien kohdalla, ja Verkkosaari oli alun perin kaksi vierekkäistä saarta: pohjoisempi Iso Verkkosaari ja eteläisempi Pieni Verkkosaari. Saaria käytettiin aluksi kesälaitumena karjalle, joka kuljetettiin niille veneillä. Vuonna 1888 Isoon Verkkosaareen perustettiin höyrysaha, ja vuosisadan vaihteessa saareen pääsi puusiltaa pitkin. Sahalaitoksen rakennukset paloivat vuonna 1928. Sahatoiminta jatkui pienimuotoisena 1950-luvulle asti.
Aluksi saaret yhdistettiin pienellä maakannaksella toisiinsa, mutta maa-alueen teollista käyttöä haluttiin tehostaa entisestään, ja niinpä 1930-luvulla aloitettiin täyttötyöt saarten liittämiseksi mantereeseen. 1960-luvulle tultaessa Verkkosaaren alue ja Sörnäistenniemi oli yhdistetty täyttömaalla toisiinsa. Hieman pohjoisempana oli vielä kolmas saari, Kyläsaari, joka sekin yhdistettiin mantereeseen ja kuuluu nykyään Hermannin kaupunginosaan.
Sörnäisten satamatoiminnot siirrettiin vastavalmistuneeseen Vuosaaren satamaan marraskuussa 2008, minkä jälkeen Kalasatamaa alettiin rakentaa kantakaupunkimaiseksi asuin- ja palvelualueeksi.
Vuonna 2009 Verkkosaaressa sijainneeseen vanhaan konttiterminaalirakennukseen perustettiin autonominen Sosiaalikeskus Satama, jonka tilat kaupunki vuokrasi talonvaltaajille. Talonvaltaajien avustamina Itä-Euroopasta saapuneet romanit perustivat asuntovaunuleirin sosiaalikeskuksen edustalle, mihin reagoitiin voimakkaasti kaupungin ja median puolelta. Kaupunki etsi erilaisia keinoja leirin poistamiseen, mutta lopulta asia ratkaistiin tekemällä päätös rakennuksen purkamisesta. Vuokrasopimus purettiin, ja poliisi hääti rakennukseen jääneet talonvaltaajat ja romanit elokuussa 2011.
Rakentaminen

Sörnäisten sataman lopettaessa toimintansa alettiin Kalasatamassa ensimmäiseksi rakentaa kauppakeskus Redin ympäristöä ja sen eteläpuolista Sörnäistenniemen asuinaluetta. Verkkosaaren rakentaminen jaettiin kahteen osaan: eteläisempää osaa metroaseman kupeessa alettiin rakentaa jo vuonna 2015, mutta pohjoisemman osan esirakentaminen aloitettiin vasta lokakuussa 2019. Pohjoisempi osa säilyi pitkään joutomaana ja väliaikaistoimintojen käytössä.
Alueelle tehtiin maankunnostustöitä ja rakennettiin uusia katuja, kunnallistekniikkaa ja rantamuuria. Sahan ja satamatoimintojen jäljiltä pilaantunutta maata löytyi hyvin paljon ja sitä poistettiin satoja tonneja. Alueen vanha maantäyttöaines on ollut suureksi osaksi jätejaetta, kuten puuta, lasia ja tiiltä. Haitta-aineriskin takia asuntoihin ei suositella rakennettavan kellaritiloja. Maanpintaa myös korotettiin puhtaalla aineksella noin kaksi metriä. Pilaantuneen maan kunnostuskustannuksiksi arvioitiin 25 miljoonaa euroa.
Täyttömaarakentamiselle tyypillisesti kaikki kadut rakennettiin paalulaatoille ja rakennukset paalutettiin. Rakennussukeltajia käytettiin paljon. Muutama talo on rakennettu ”kelluviksi” osittain meren päälle ja paalutettu jopa 30 metrin syvyyteen. Esirakennusvaihe pohjanvahvistuksineen ja rantarakenteineen oli kaupungille yli sadan miljoonan euron investointi, mikä on suuruusluokaltaan yhtä suuri kuin tonttitulojen arvo.
Verkkosaaren eteläosan asuinrakentaminen valmistui vuonna 2022. Pohjoisosan esirakentamisen oli alun perin tarkoitus jatkua lokakuuhun 2022, mutta urakka valmistui etuajassa joulukuussa 2021. Ensimmäinen asuinrakentamishanke käynnistettiin kesällä 2022, ja ensimmäiset asukkaat muuttavat uusiin asuntoihin vuonna 2024. Pohjoisosan ensimmäinen valmistunut rakennus oli Verkkosaaren päiväkoti, joka avattiin helmikuussa 2023. Arvioitu valmistumisaika koko Verkkosaarelle on vuosi 2028.
Rakentaminen > Rakennukset ja ympäristö

Koko alue on kaavoitettu tiiviiksi kantakaupungiksi, ja asuinrakennuksista tulee keskimäärin seitsemänkerroksisia. Kerrostalojen seassa on kuitenkin muutamia matalia kaupunkipientaloja. Verkkosaaren tontit tarkoitettiin alun perin omistuskerrostaloasunnoille, mutta lokakuussa 2023 alueelle alettiin rakentaa myös vuokra-asuntoja. Helsingin kaupungin asunnoille eli Hekalle tarkoitetut kaksi kerrostaloa, joissa on yhteensä 65 asuntoa, rakennetaan Pilkkikujalle. Alueelle oli suunnitteilla myös Suomen ensimmäinen seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille suunnattu yhteisöllinen kerrostalo. Yksi kortteleista on niin kutsuttu viherkaupunkikortteli, jonka keskelle sijoitetaan metsäpuutarha.
Merenrantaan rakennetaan rantapromenadi ja pienvenesatama sekä varataan tilaa kelluvalle uimalalle. Verkkosaareen tulee myös paljon ravintoloita ja liiketiloja.
Verkkosaaren eteläosassa aivan Kalasataman keskuksen kupeessa Työpajankadulla sijaitsee Kalasataman terveys- ja hyvinvointikeskus. Se valmistui vuonna 2017, ja tilat on vuokrattu kaupungille vuoteen 2035 saakka. Keväällä 2019 Työpajankadun ja Hermannin rantatien kulmaan valmistui Keskon pääkonttori K-Kampus.
Rakentaminen > Lähiympäristö

Verkkosaarenkujan pohjoispuolella sijaitsee myös Sörnäisiin kuuluva Hermanninranta, jonka rakentaminen on aikataulutettu vuosille 2024–2031. Hermanninrannan pohjoispuolella taas rakentuu Hermanniin kuuluva Kyläsaari vuosina 2029–2036. Alueita yhdistää toisiinsa suunnitellut rantapromenadit ja Hermannin rantapuisto, joista tulee osa Vanhankaupunginselän rantoja kiertävää julkista kävely- ja pyöräilyreittiä. Verkkosaari avoimine rantapromenadeineen on merkittävä osa Vanhankaupunginselän rannalle kehittyvää uutta kaupunkirakennetta, joka alkaa Viikistä ja jatkuu Arabianrannan kautta Kalasatamaan.
Kadut ja korttelit

Eteläisemmän Verkkosaaren katuja metroaseman läheisyydessä ovat Capellanranta ja Capellankuja, Tukkutorinkuja, Työpajankatu ja Verkkosaarenkatu. Rakennussuunnitelmassa Verkkosaarenkatu erottaa pohjoisemman ja eteläisemmän alueen toisistaan. Pohjoispuolelle rakentuvia katuja ovat Kalasatamankatu, Jääkairankuja, Pilkkikuja, Pilkkikatu, Verkkoneula ja Verkkosaarenranta. Lisäksi molempia osia halkovat pohjois–eteläsuunnassa Kalasatamankatu sekä Capellan puistotie, joka jatkuu metroaseman ohi etelään Isoisänsillan luokse.
Verkkosaarenrannan yhteyteen rakennetaan myös Neulansilmä-niminen katuaukio. Syksyllä 2021 valmistui noin 200 metriä pitkiä ja 10 metriä leveä Verkkosaarenkanava. Sen vesisyvyys on noin 1,5 metriä.
Berliinin ja Helsingin kaupunkien välisen yhteistyön muistamiseksi Verkkosaaren pohjoisosan korttelit on nimetty Berliinin kaupunginosien mukaan: Wedding, Pankow, Tegel, Charlottenburg, Mitte, Kreuzberg, Tempelhof ja Schöneberg.
Liikenne

Kalasataman metroasema on Verkkosaaren välittömässä läheisyydessä. Elokuussa 2024 liikennöinnin aloittanut Kalasatama–Pasila-raitiotie kulkee Verkkosaaren halki Hermannin rantatietä pitkin Pasilan asemalle noin kymmenessä minuutissa. Aluetta palvelevat tulevaisuudessa myös Helsingin polkupyöräbaanat: poikittaissuuntainen Itäbaana johtaa Kalasatamasta Teollisuuskatua pitkin Pasilaan, kun taas pohjois–eteläsuuntainen baana johtaa Capellan puistotietä ja Hermannin rantapuistoa pitkin kohti Arabianrantaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Verkkosaari (Helsinki) Wikimedia Commonsissa
Oy Sörnäs Ab:n omistama saha Isossa Verkkosaaressa vuonna 1925, kolme vuotta ennen laitoksen paloa.
Ilmakuva Verkkosaaresta vuonna 1998. Hermannin rantatien ja varastorakennusten välissä kulkee Sörnäisten satamarata.
Pohjoisemman Verkkosaaren rakennustyömaata esirakentamisvaiheen aikana vuonna 2020. Verkkosaarenkatu (keskellä) jakaa rakennusvaiheessa eteläistä ja pohjoisempaa osaa.
Asuinrakennus Kalasatamankadulla.
K-Kampus on Keskon pääkonttori. Taustalla rakentuva tornitalo Lumo One.
Asuinrakennuksia Capellankujalla.
Verkkosaarenkanava on noin 200 metriä pitkä.
Frantz Heldenstein

| Mitalit> Maa:   Luxemburg. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Luxemburg. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Luxemburg. Olympialaiset  | Maa:   Luxemburg>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | kuvanveisto |  |
François ”Frantz” Heldenstein (15. toukokuuta 1892 Colmar-Berg – 27. maaliskuuta 1975 Luxemburg) oli luxemburgilainen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti.
Heldenstein opiskeli kuvanveistoa ja sisätilasuunnittelua Karlsruhessa, Pariisissa ja Münchenissä. Hän osallistui vuoden 1924 Pariisin olympialaisiin, joissa sai olympiahopeaa kuvanveistossa teoksellaan Vers l’olympiade. Hänen maamiehensä Jean Jacoby voitti samoissa kisoissa olympiakultaa maalaustaiteessa teoksellaan Corner, Départ ja Rugby. Heldensteinin veli Willy Heldenstein osallistui vuoden 1928 Sankt Moritzin talviolympialaisiin lajinaan rattikelkkailu.
Margaret Stuart

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | kirjallisuus |  |
Dorothy Margaret Stuart, syntyjään Browne (1889–1963) oli brittiläinen runoilija, kirjailija ja olympiamitalisti.
Hän osallistui vuoden 1924 Pariisin olympialaisiin, joissa sai olympiahopeaa kirjallisuudessa teoksellaan Sword Songs. Olympiateos on kadonnut. Hän jakoi hopeasijansa Josef Petersenin Euryalen kanssa.
Stuartin kirjallisuus koostui suurelta osin historiallisista elämäkerroista. Hänen teoksiaan ovat muun muassa Dearest Bess (1955), The Daughters of George III (1939) ja A Book of Cats: Legendary, Literary and Historical (1959).  Hän kuului myös englannin kielen ja kirjallisuuden järjestöön English Associationiin vuodesta 1930 lähtien, toimitti järjestön News-Letter -lehteä sekä teki arvosteluja English -lehteen.
Enoplida

| Enoplida |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Sukkulamadot Nematoda
Luokka::  Adenophorea
Lahko::  Enoplida  Filipjev, 1929
Infobox OKNimi-testi OK: 
Enoplida on Adenophorea-luokkaan kuuluva sukkulamatojen lahko. Siihen kuuluu 20 heimoa.
Heimot

Anoplostomatidae
Anticomidae
Cryptonchidae
Enoplidae
Eurystominidae
Ironidae
Lauratonematidae
Leptosomatidae
Oncholaimidae
Onchulidae
Oxystominidae
Phanodermatidae
Prismatolaimidae
Rhabdodemaniidae
Symplocostomatidae
Thoracostomopsidae
Trefusiidae
Triodontolaimidae
Tripylidae
Enchelidiidae
Kaivosteollisuus Suomessa

Kaivosteollisuus Suomessa käsittelee kaivostoimintaa Suomessa. Suomella on 2,4 miljardin tonnin tunnetut fosforivarat, jotka koostuvat Siilinjärven kaivoksesta ja rakentamattomasta Soklin malmiosta. Elijärven kaivos Kemissä on Euroopan suurin kromikaivos. Suomessa on Euroopan suurin kultakaivos, Kittilän kaivos. Kainuussa sijaitseva Talvivaaran kaivos on Euroopan suurin sulfidisen nikkelin esiintymä. Keliber on suunnitellut Euroopan suurinta litiumkaivosta Pohjois-Pohjanmaalle. Sakatin malmiesiintymä on Euroopan rikkain monimetalliesiintymä.
Lappi muodosti 54 prosenttia metallikaivosalan liikevaihdosta vuonna 2016.
Historia

Kaivosteollisuus alkoi Suomessa vuonna 1540 käynnistetystä rautakaivoksesta.
Kolarin kaivos oli rautakaivos, joka on toiminut vuosina 1960-1995.
Soklin malmiosta löydettiin vuonna 2023 harvinaisia maametalleja.
Kultakaivokset

Suomessa toimivia kultakaivoksia ovat Sodankylässä sijaitseva Pahtavaaran kaivos, Kittilässä sijaitseva Suurikuusikon kaivos (omistaja Agnico Eagle Mines), Oriveden kaivos (Polar Mining), Raahessa sijaitseva Laivakankaan kaivos (Nordic Mines), Ilomantsissa sijaitseva Pampalon kaivos (Endomines Oy) ja Huittisissa sijaitseva Jokisivun kaivos (Dragon Mining Oy).
Metallimalmikaivosyhtiöt

Suomessa toimivia metallimalmikaivosyhtiöitä ovat (suuruusjärjestyksessä nostetun malmin ja sivukiven määrän mukaan vuonna 2011):
Terrafame Oy, yhtiön kotimaa Suomi
Talvivaaran kaivos
Agnico Eagle Mines Limited, Kanada
Suurikuusikon kaivos
Outokumpu Chrome Oy, Suomi
Elijärven kaivos
Pyhäsalmi Mine Oy ( Arkistoitu – Internet Archive) , Kanada
Pyhäsalmen kaivos
Nordic Mines Marknad AB ( Arkistoitu – Internet Archive) , Ruotsi
Laivakankaan kaivos
Dragon Mining Ltd. ( Arkistoitu – Internet Archive) , Australia
Oriveden kaivos
Jokisivun kaivos
Lappland Goldminers Oy, Ruotsi
Pahtavaaran kaivos
Belvedere Mining Oy ( Arkistoitu – Internet Archive) , Kanada
Hituran kaivos
FQM Kevitsa Mining Oy, Kanada
Kevitsan kaivos
Endomines Oy, Ruotsi
Pampalon kaivos
Kylylahti Copper Oy, Australia
Kylylahden kaivos
Mineraalikaivosyhtiöt

Suomessa toimivat seuraavat mineraalikaivokset
Arctic Ametisti, yhtiön kotimaa Suomi; louhittava aines jalokivet
Lampivaaran kaivos
Juuan dolomiittikalkki, Suomi; karbonaatti
Reetinniemen kaivos
Mataran kaivos
Juuan yrityspalvelu, Suomi; teollisuuskivet
Sara-ahon kaivos
Karelia Beryl, Suomi; jalokivet
Kännätsalon kaivos
Mondo Minerals, Yhdysvallat; talkki
Punasuon kaivos
Uutelan kaivos
Horsmanahon kaivos
Pehmytkiven kaivos
Nordkalk, Suomi; karbonaatti
Aholan kaivos
Ihalaisen kaivos
Limberg-Skräbbölen kaivos
Matkusjoen kaivos
Mustion kaivos
Putinotkon kaivos
Ruokojärven kaivos
Sipoon kaivos
Tytyrin kaivos
Nunnalahden uuni, Suomi; teollisuuskivet
Nunnalahden kaivos
Paroc, Suomi; teollisuuskivet
Joutsenlammen kaivos
Lehlammen kaivos
Sallitun kaivos
Vanhasuon kaivos
Ybbernäsin kaivos
Rudus, Suomi; teollisuuskivet
Mustamäen kaivos
Salon mineraali, Suomi; karbonaatti
Hyypiämäen kaivos
Sibelco Nordic, Belgia; kvartsi ja maasälpä
Kinahmin kaivos
Sälvän kaivos
SMA Mineral, Ruotsi; karbonaatti
Ankelen kaivos
Kalkkimaan kaivos
Rantamaan kaivos
Ristimaan kaivos
Teuvo Tielinen, Suomi; jalokivet
Tevalaisen kaivos
Tulikivi, Suomi; teollisuuskivet
Kivikankaan kaivos
Koskelan kaivos
Tulikiven kaivos
Vaaralammen kaivos
Yara, Norja; apatiitti
Siilinjärven kaivos
Ympäristövaikutukset

Kaivostoiminta aiheuttaa 75 prosenttia Suomen jätteistä.
Suomalaistutkijoiden mukaan ympäristölupa mahdollistaa ympäristön haittaamisen luvan rajoissa. Jotta haitoista saataisiin korvaus, pitäisi olla haittavero, esimerkiksi kaikista vesistöpäästöistä. Kaivoslakia on syytetty asioista, jotka pitäisi hoitaa ympäristölainsäädännöllä. Ympäristöoikeuden professorien mukaan ei voida sanoa, onko Suomen kaivossääntely tavallista lepsumpaa.
Vattin ylijohtaja Anni Huhtalan mukaan ympäristövahingot pitäisi maksattaa yrityksillä. Yhdysvalloissa öljyteollisuudella on pieni vakuutusmaksu, joka poisti vastuuttomat yritykset alalta. Tämä vähensi haittoja. Kansanedustaja Timo Heinonen (kok) esitti joulukuussa 2018 kaivosyhtiöille rahastomaksuja ympäristövahinkoja varten. Huhtalan mukaan valtion pitäisi omistaa mineraalit siinä mielessä, että yritysten pitäisi maksaa valtiolle markkinahintaan sidottua veroa kaivamistaan mineraaleista.
Aiheesta muualla

Elinkeinoministeri Kulmuni: Kaivostoiminnan haittoja korvaaville vakuusmaksuille tulossa korotuksia Yle, 2019
Vitsandin kahakka

Wladimir Swertschkoffin maalaus Lappohjan taistelu (1854–1856) esittää 19. toukokuuta 1854 Lappohjassa järjestettyä ensimmäistä väijytystä.
Vitsandin kahakka (myös Vitsandin taistelu tai Tammisaaren taistelu) oli Oolannin sodan ensimmäinen yhteenotto, joka käytiin 19.–20. toukokuuta 1854. Suomalais-venäläiset joukot väijyttivät kaksi Tammisaareen matkalla ollutta brittien sotalaivaa kahdessa paikassa Pohjanpitäjänlahden rannalla, Tenholan Lappohjassa ja Tammisaaren pitäjän Vitsandissa.
Tapahtumat

Itämerelle oli Krimin sodan puhjettua lähetetty vara-amiraali Charles Napierin komentama brittiläinen laivasto, jonka yhtenä tehtävänä oli toimeenpanna Ison-Britannian Venäjään kohdistamaa merisaartoa kaappaamalla venäläisiä ja suomalaisia aluksia ja estämällä niitä poistumasta Suomenlahden satamista. Toukokuun puolivälissä Napier lähetti kaksi höyryalusta, HMS Heclan ja HMS Arrogantin kaappaamaan Tammisaaren satamassa olevia rahtilaivoja. Tieto Tammisaaressa olevista laivoista oli saatu vangiksi otetulta suomalaiselta kalastajalta, joka pakotettiin toimimaan brittien luotsina. Arrogantin kapteenina oli Hastings Yelverton ja Heclan kapteenina William Hutcheon Hall.
Brittien tietämättä heidän aluksensa oli havaittu jo hyvissä ajoin. Turusta lähetetty aliluutnantti F. H. Gyllingin komentama Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonan puolikas plutoona järjesti niille väijytyksen niiden edetessä kapeaa väylää pitkin kohti Tammisaarta. Tuli avattiin ensimmäisen kerran iltapäivällä 19. toukokuuta Lappohjan ja Ekön saaren välisessä salmessa, jossa suomalaiset ampuivat väijyksistä metsästä sotalaivojen edessä luotaamassa kulkenutta venettä eli barkassia. Päätaistelu käytiin varhain seuraavana aamuna Pohjanpitäjänlahden kapeimmassa salmessa Gullön saaren kohdalla. Mantereen puoleiselle rannalle Vitsandiin oli piilotettu hiekkavallien taakse venäläisten tykkipatteri. Alukset vastasivat tuleen, jolloin rannikon puolustuksesta vastannut kenraali Anders Edvard Ramsay siirsi tykkipatterin parempaan kohtaan Leksvallin kylän lähelle. Brittialukset onnistuivat lopulta tuhoamaan tykeillään rantapatterin, minkä jälkeen ne jatkoivat matkaansa. Vastarinta sai kuitenkin Yelvertonin luopumaan suunnitelmasta tehdä maihinnousu Tammisaareen. Ainoastaan yksi kaupungin edustalla ollut kauppalaiva, suolalastissa ollut kuunari Augusta, saatiin kaapattua.
Vitsandin kahakassa kaatui kaksi suomalaista krenatööriä ja yksi venäläinen majuri. Britit menettivät kolme miestä kuolleina ja kahdeksan haavoittuneina. Britannian lehdistössä taistelua paisuteltiin ja venäläisten väitettiin menettäneen 500 miestä. Toisaalta suomalaisten tietojen mukaan britit olisivat menettäneet lähes 50 miestä Lappohjassa järjestetyssä ensimmäisessä väijytyksessä.
Muistaminen

Vitsandin kahakka herätti Suomessa paljon huomiota, koska se oli ensimmäinen kerta Suomen Venäjään liittämisen jälkeen, kun suomalaiset olivat puolustaneet omaa maataan Venäjän vihollisilta. Zachris Topelius kirjoitti tapahtuman innoittamana Helsingfors Tidningar -lehdessä julkaistun runon ”Den första blodsdroppen” (”Ensimmäinen veripisara”). Runon väitetty venäläismielisyys herätti joissain aikalaisissa paheksuntaa.
Vitsandissa paljastettiin kahakan 150-vuotispäivänä vuonna 2004 muistokivi. Kahden suomalaisen kaatuneen, Mikko Miekan ja Johan Fredrik Pantsarin, hautamuistomerkki on Tammisaaren kirkkomaalla, venäläisen majuri Dergatševin hauta on Trollbölen kylässä.
Charles Gonnet

| Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset  | Maa:   Ranska>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | kirjallisuus |  |
Charles Anthoine Gonnet (3. marraskuuta 1897 Laon – 26. syyskuuta 1985 Lyon) oli ranskalainen kirjailija, runoilija ja olympiamitalisti.
Hän osallistui vuoden 1924 Pariisin olympialaisiin, joissa voitti olympiapronssia kirjallisuudessa teoksellaan Vers le Dieu d'Olympie. Hän jakoi pronssisijansa Oliver Gogartyn Ode to the Tailteann Gamesin kanssa. Olympiateos on kadonnut.
Gonnet pelasi myös rugbya Ranskan maajoukkueessa 1920–luvulla.
Hänen kirjoittamiaan teoksia ovat:
Un avion s'est disparu (1945)
Aloha, le chant des îles (1946)
La Belle de Toulon (1946)
L'envoyé spécial a disparu (1946)
Himalaya (1946)
La nouvelle Helène (1946)
Terreur sur Londres (1946)
Diana a-telle trahi (1952)
Une flamme dans le ciel (1952)
Jean Jacoby

| Mitalit> Maa:   Luxemburg. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Luxemburg. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Luxemburg. Olympialaiset  | Maa:   Luxemburg>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | maalaustaide |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | piirrokset |  |
Jacobyn piirrosteos Rugby, jolla hän voitti olympiakultaa Amsterdamissa 1928.
Jean Lucien Nicolas Jacoby (26. maaliskuuta 1891 Luxemburg – 9. syyskuuta 1936 Mulhouse, Ranska) oli luxemburgilainen taiteilija ja olympiavoittaja. Hän myös ainoa henkilö, joka on voittanut kaksi kultamitalia olympialaisten taidelajeissa. Jaboby osallistui olympialaisten taidelajeihin neljissä olympialaisissa. Pariisissa 1924 hän voitti maalaustaiteen olympiakultaa teoksella Corner, Départ ja Rugby. Neljä vuotta myöhemmin Amsterdamissa 1928 hän osallistui sekä piirrosten että maalausten sarjaan useilla eri teoksilla. Jacoby voitti piirrosten olympiakultaa teoksella Rugby. Jacoby osallistui vielä Los Angelesin ja Berliinin olympialaisiin usealla eri teoksella eri sarjoissa, mutta ei saavuttanut enää olympiamitaleja. Los Angelesissa hänen teoksensa Before the Goal ja Berliinissä Abfahrtslauf saivat kunniamaininnan. Jacoby kuoli syyskuussa 1936 sydänkohtaukseen.
Urheilulajit esiintyivät usein Jacobyn teoksissa, joista tunnettuja ovat olympiateosten ohella myös Helsingin olympialaisiin suunnitellut luxemburgilaiset postimerkit.
Rudolph Simonsen

| Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset  | Maa:   Tanska>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 | orkesterimusiikki |  |
Rudolph Hermann Simonsen (30. huhtikuuta 1889 Kööpenhamina – 28. maaliskuuta 1947) oli tanskalainen säveltäjä ja olympiamitalisti.
Vuonna 1928 Simonsen osallistui Amsterdamin olympialaisiin, joissa voitti olympiapronssia orkesterimusiikissa teoksellaan Symphony No. 2: Hellas.
Canal Saint-Denis

Pariisin pohjoisten esikaupunkien kartta vuodelta 1936. Canal Saint-Denis kulkee kartassa näkyvän alueen poikki, oikeassa alakulmassa näkyy myös Canal de l’Ourcqin läntisin osa.
Pariisin seudun kanavat.
Canal Saint-Denis on 6,6 kilometrin pituinen kanava, joka johtaa Canal de l’Ourcqin Pariisin-puoleisessa päässä lähellä Parc de la Villetteä olevasta kanavien haarautumiskohdasta Seinen varteen Saint-Denis'hin vastapäätä Île Saint-Denis:tä. Se kulkee Pariisin 19. arrondissementin sekä Aubervilliers'n ja Saint-Denis'n kuntien kautta.
Proomu Pont de Flandren alla Pariisin 19. arrondissementissa.
Yhdessä Canal de l’Ourcqin, Bassin de la Villetten ja Canal Saint-Martinin kanssa se muodostaa Pariisin kaupungin omistaman, kaikkiaan 130 kilometrin pituisen kanavaverkon.