stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Huurre Group

| Huurre Group Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Astetta parempi
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Kotipaikka:  Vantaa, Suomi
Toimiala:  kylmälaitteiden valmistus
Tuotteet:  kylmäkaapit, kylmähuoneet, lääke- ja laboratoriokaapit sekä tarjoilukalusteet
Liikevaihto:  233,56 milj. € (2012)
Henkilöstö:  1 371 (vain Huurre Finland?, 2012)
Tytäryhtiöt:  Porkka Group, Huurre Finland, Huurre Eco, Huurre Sweden, Huurre Norway, WR
Kotisivu:  huurre.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Huurre Group oli suomalainen kylmälaitteiden valmistaja. Huurteella oli tehdas Ylöjärvellä ja pääkonttori Vantaalla. Caverion Oyj osti Huurre Group Oy:n kylmäteknisten ratkaisujen liiketoiminnan yhtiön saatua vaaditun hyväksynnän Ruotsin kilpailuviranomaiselta 13.11.2019. Caverion tiedotti 29.10.2019 Huurre Group Oy:n kanssa tekemästään sopimuksesta.
Porkka Finland Oy

Huurre Group myi omistamansa Porkka Finland Oy:n tytäryhtiöineen 19.12.2019 suomalaiselle Festivo Finland Oy:lle. Yhtiöryhmittymää kutsutaan Festivo-Porkka Groupiksi. Porkka Finland Oy valmistaa kylmäkalusteita ammattimaisille suurkeittiöille sekä terveydenhuoltoon ja tutkimukseen: kylmä- ja pakastekalusteet, pikajäähdytys- ja pikapakastuskalusteet ja -huoneet, modulaariset kylmä- ja pakastehuoneet, rokotevarastot, lääke- ja laboratoriokaapit sekä kylmät ja kuumat tarjoilukalusteet.  Porkan tehtaat sijaitsevat Ylöjärvellä sekä Kemijärvellä. Festivo-Porkka Group Suomen Kotikylmiön Oy:n tehdas sijaitsee Hollolassa, jossa sijaitsee myös Porkan myynti- ja tuotekehitysosastot.
Historiaa

Huurteen perusti vuorineuvos Paavo V. Suominen yhden miehen yritykseksi vuonna 1946, kun Elinkeinotoiminnan säännöstelytoimikunta antoi hänelle luvan perustaa jäähdytyslaitteiden huoltoliike Tampereelle, ensimmäisenä Helsingin ulkopuolelle. Yritys aloitti Suomisen perheen kylpyhuoneessa. Pian yhtiö valmisti huippumoderneja irtomaidon myyntipöytiä ja lihatuotteiden kylmälasikoita ruokakauppoihin. Vientitoiminta alkoi jo 1950-luvun lopulla Neuvostoliittoon ja Ruotsiin.
Vuonna 1961 käynnistyi tehdas Ylöjärvellä. Kaupan ja teollisuuden kylmätilojen ohella tuotevalikoimaan tulivat mukaan 1970-luvun lopulla kotikylmiöt. Huurre kansainvälistyi ja laajensi kokonaisiin projektitoimituksiin rakentaen eri puolille maailmaa muun muassa teurastamoja, siipikarjan käsittelylaitoksia ja kalanjalostamoja.
Huurre Clean Room Oy syntyi puhdastilojen suunnittelua ja rakentamista varten.
Vuonna 2019 Caverion osti Huurre Groupin kylmäteknisten ratkaisujen liiketoiminnan. 
Samana vuonna Festivo Finland Oy osti Porkka Finland Oy:n.
Aiheesta muualla

Kyllikki Helenius: Suomalaisen kylmäteollisuuden uranuurtaja, vuorineuvos Paavo V. Suominen. 1986. ISBN 951997783X
P. V. Suominen: Huurteen ryöstö: karu kertomus siitä, kuinka pankki kaappasi haltuunsa menestyneen yrittäjän elämäntyön, maailman toiseksi suurimman kylmäalan high-tech-yrityksen, Huurre Oy:n. Omakustanne, Tampere 2000. ISBN 9789529117543
Caverion yritysuutinen: https://www.caverion.fi/media/tiedotteet/2019/caverion-saattaa-paatokseen-huurre-group-oyn-kylmateknisten-ratkaisujen-liiketoiminnan-hankinnan/
Porkka yritysuutinen: https://porkka.fi/huurre-group-oy-myy-porkka-finland-oyn-tytaryhtioineen/
Merkinnän syy: Puuttuu tietoa tuotteista, markkinoista, historiasta jne.
Hydralatsiini

| --- | --- |

Hydralatsiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
Ftalatsin-1-yylihydratsiini
Tunnisteet
CAS-numero: 86-54-4
ATC-koodi: C02DB02
PubChem CID: 3637
DrugBank: DB01275
Kemialliset tiedot
Kaava: C8H8N4 
Moolimassa: 160,184
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 26–50 %
Proteiinisitoutuminen: 85–90 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 2–8 tuntia
Ekskreetio: virtsan mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C(AU) 
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen, intravenoosi
Hydralatsiini eli 1-hydratsiinoftalatsiini (Apresolin) on verenpainelääke. Se on ollut laajalti käytössä vielä 1970-luvulla. Sittemmin ovat toiset lääkkeet kuten pratsosiini syrjäyttäneet sen valtaosin.  Käytössä on ollut myös muun muassa niin kutsuttuja yhdistelmälääkkeitä. Niissä etenkin dihydralatsiini on yhdistetty esimerkiksi betasalpaajaan, nesteenpoistolääkkeeseen taikka barbituraattiin. Hydralatsiinin vaikutus perustuu siihen että se ensi alkuun stimuloi sydänlihaksen toimintaa. Tämän jälkeen ilmenee ääreisverenkiertoon kohdistuva vaikutus, eli verisuonten virtaamisvastus alkaa vähentyä. Lääkkeen vaikutus kumuloituu, eli myöhemmissä hoitovaiheissa ainetta tarvitaan hoitovaikutuksen aikaansaamista varten vähäisempiä määriä.
Lääkkeen aiheuttamat sivuvaikutukset

Hydralatsiinilla sekä sen läheisellä johdoksella dihydralatsiinilla (C8H10N6) on taipumusta aiheuttaa sivuvaikutuksia helposti. Näistä vakavimpia ovat niin kutsuttu lupus erythmatodes seminatus, ihon punahukka eli LED-soluilmiö sekä myös angina pectoris-tyylinen oireilu. Muita mahdollisia sivuvaikutuksia ovat olleet huimaus, pahoinvointi, päänsärky, depressio taikka depressiotilan paheneminen, ripuli sekä virtsaamisen vaikeutuminen.
Hydralatsiinilla toteutettu lääkitys aloitettiin useimmiten portaittain ja pienehköillä annostuksilla, esimerkiksi 3 × 10 mg/vrk. Lääkkeen tavallinen päivittäinen maksimiannostus on ollut 150 mg/vrk, mutta sitä suurempiakin annostuksia on käytetty. Tietyn tavoitetason saavuttamisen jälkeen hydralatsiinin päivittäistä annosta pienennettiin niin ikään portaittain. Varsinaisen verenpainetaudin eli hypertonian hoidon ohella lääketta käytettiin myös raskausmyrkytyksiin eli toksemiaan kuuluvan verenpaineen nousun hoidossa.
Apresolin, engl. Apresoline -nimistä valmistetta on markkinoinut Ciba-yhtymä. Ainoa annostelumuoto oli suun kautta otettava tabletti, jossa oli vaikuttavaa lääkeainetta 10, 25 tai 50 milligrammaa. Hydralatsiinin kemiallinen kaava on C8H8N4, moolimassa 160,176 g/mol ja CAS-numero 86-54-4.
Aiheesta muualla

PubChem: Hydralazine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Hydralazine (englanniksi)
DrugBank: Hydralazine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Hydralazine (englanniksi)
Huppuparatiisikaija

| Huppuparatiisikaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Paratiisikaijat Psephotellus
Laji::  dissimilis
Kaksiosainen nimi
 Psephotellus dissimilis  (Collett, 1898) 
Synonyymit
 Psephotus dissimilis 
Katso myös
   Huppuparatiisikaija Wikispeciesissä   Huppuparatiisikaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Huppuparatiisikaija (Psephotellus dissimilis) on australialainen kaijalaji, jota pidettiin aikaisemmin kultaparatiisikaijan alalajina.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 26 cm ja paino noin 50–60 g. Laji muistuttaa väritykseltään ja käyttäytymiseltään kultaparatiisikaijaa. Koiraan alapuolen väritys on turkoosinsininen, otsa, päälaki ja niska mustat, pyrstön alapeitinhöyhenet lohenpunaiset valkoisin reunuksin ja selkäpuoli kokonaan tummanruskea. Naaras on paljon himmeämmän värinen. Nokka on harmaa, iiris tummanruskea ja koivet ruskehtavan harmaat. Nuori lintu muistuttaa väritykseltään naarasta.
Esiintyminen

Huppuparatiisikaijat elävät Australian Pohjoisterritoriossa. Sen populaation koko noin 20 000 yksilöä. Robert Collett kuvaili lajin holotyypin Mary Riveriltä.
Elinympäristö

Huppuparatiisikaija asuttaa kuivia harvakasvuisia metsiä, tienvarsien eukalyptusmetsiköitä ja Melaleuca-lajeja kasvavia tulvametsiköitä.
Lisääntyminen

Huppuparatiisikaijan pesä on termiittikeossa, johon molemmat puolisot kaivavat pesäonkalon. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, joita se hautoo noin 23 päivää. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta ja ruokkii myös poikasia yhdessä naaraan kanssa. Poikaset jättävät pesän viiden viikon ikäisinä ja saavat aikuispuvun sulkasadossa, joka tapahtuu noin neljä kuukautta pesästälähdön jälkeen.
Ravinto

Huppuparatiisikaijat syövät ruohojen siemeniä ja kasvien vihreitä osia.
Hutiat

| Hutiat |
| --- | --- |
 Capromys pilorides
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Piikkisikamaiset jyrsijät Hystricomorpha
Osalahko::  Piikkisikamaiset Hystricognathi
Heimo::  Hutiat Capromyidae  Smith, 1842
Alaheimot
 Hutiat Capromyinae  Hexolobodontinae †  Isolobodontinae †  Plagiodontinae 
Katso myös
   Hutiat Wikispeciesissä   Hutiat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hutiat (Capromyidae) on piikkisikamaisten jyrsijöiden (Hystricomorpha) alalahkoon ja piikkisikamaisten (Hystricognathi) osalahkoon kuuluva jyrsijäheimo.
Koko ja ulkonäkö

Suurimmat hutialajit ovat puolen metrin mittaisia ja painavat jopa seitsemän kilogrammaa, pienimmät taas 20 senttimetrin pituisia ja hieman yli kilon painoisia. Hutioilla on tanakka ruumiinrakenne, suuri pää ja lyhyet jalat. Kuono on tylppä, korvat pienet ja jalat lyhyet. Häntä on karvainen ja kaikilla lajeilla jamaikanhutiaa (Geocapromys brownii), bahamanhutiaa (Geocapromys ingrahami) ja tsagutia (Plagiodontia aedium) lukuun ottamatta lähes ruumiin mittainen. Viimeiseksi mainitun häntää peittävät karvan sijaan suomut. Hutioilla on kolmiosainen mahalaukku. Monissa suhteissa, kuten paksun karvapeitteensä rakenteen johdosta, hutiat muistuttavat rämemajavaa eli nutriaa, jonka kanssa ne ovatkin historiallisesti luokiteltu samaan heimoon.
Levinneisyys ja elinympäristö

Hutioita elää ainoastaan Karibian saarilla. Monet lajit elävät mangrovemetsissä tai -soilla.
Ravinto ja elintavat

Useimmat hutiat syövät versoja, hedelmiä, puunkuorta ja lehtiä sekä toisinaan myös pieniä eläimiä kuten matelijoita. Osa lajeista elää maassa, osa on hyviä kiipeilijöitä, jotka etsivät ravintoa myös puista. Suurin osa hutialajeista on päiväaktiivisia. Hutiat elävät pareina. Lisääntymistä tapahtuu ympäri vuoden. Emo imettää poikasia syntymän jälkeen kymmenen vuorokautta. Ne eivät kaivaudu maahan, vaan käyttävät suoja- ja pesäpaikkoinaan puun- tai kallionkoloja.
Uhanalaisuus ja uhat

Hutioita on tunnistettu noin 20 lajia, joista kuitenkin sukupuuttoon kuolleita tiedetään tai epäillään olevan noin puolet. Monille lajeille kohtalokkaita ovat olleet ihmisen Karibian saaristoon tuomat vieraslajit, kuten koirat ja mangustit. Kuubassa hutioita on metsästetty lihan vuoksi. Runsaimpia lajeja pidetään jopa maanviljelystuholaisina, toiset taas ovat uhanalaisia. Hutioiden neljästä alaheimosta vain kaksi on hengissä.
Pörröhäntähutia (Mesocapromys melanurus) vuoden 1884 piirroksessa.
Pikkumaahutiaa (Mesocapromys sanfelipensis) ei ole havaittu kertaakaan vuoden 1978 jälkeen.
Huviretki (ravintolaketju)

Huviretki oli suomalainen Restelin omistama ravintolaketju. Huviretki-ravintolat sijaitsivat Cumulus-hotellien yhteydessä. Suomessa oli yhteensä 16 Huviretki-ravintolaa.
Kun Cumulus-hotellit myytiin Scandicille samalla Huviretki-ravintolaketju lopetti ja nykyään hotelleissa on konseptiravintolatselvennä Huviretkien tilalla.
Huviretki-ravintolat

Hämeenlinna, Raatihuoneenkatu 18
Jyväskylä, Väinönkatu 5
Kemi, Hahtisaarenkatu 3
Kouvola, Kouvolankatu 11
Kuopio, Puijonkatu 32
Lahti, Vapaudenkatu 24
Lappeenranta, Valtakatu 31
Mikkeli, Mikonkatu 9
Oulu, Kajaaninkatu 17
Pori, Yrjönkatu 24
Rauma, Aittarinkatu 9
Seinäjoki, Kauppakatu 10
Tampere Hämeenpuisto, Hämeenpuisto 47
Tampere Koskikatu, Koskikatu 5
Tampere Pinja, Satakunnankatu 10
Vantaa Airport, Robert Huberin tie 6
Kirjallisuutta

Savikko, Mikko ym.: Pitkää, pizzaa ja poutapilviä. Ekan hotelli- ja ravintolatoiminta 1983-1989. Rosebud, 2020. ISBN 978-952-7313-18-3.
Aiheesta muualla

Huviretki-ravintoloiden kotisivut (Internet Archive, tallennettu 9.4.2014)
Outi Hytönen

Outi Hytönen (s. 1988) on suomalainen kirjallisuustoimittaja, suomentaja ja tietokirjailija. Hän on Parnasson editoiva toimittaja. Hän on kuulunut Runeberg-palkinnon valitsijaraatiin. Hytösen pro gradun aihe on Veikko Huovisen Puukansan tarina luonnon ja kulttuurin rajan kuvaajana (Tampereen yliopisto, 2015).
Teokset

Kairojen kosmopoliitti : Annikki Kariniemen elämä ja teot, Gummerus 2023 ISBN 978-951-24-3287-5
Suunnista kuin mestari : suunnistajan käsikirja, Lahti : Fitra, 2018 ISBN 978-952-350-031-0
J. E. Huttunen

Juho Emil Huttunen (25. toukokuuta 1901 Rovaniemi – 1980 Helsinki) oli suomalainen sirkustaiteilija, hammasatleetti, lauluntekijä, keksijä ja kirjailija.
Elämä

Huttunen oli lähtöisin Rovaniemeltä taloudellisesti vaatimattomista olosuhteista. Hänen vanhempansa olivat Nurmeksesta muuttanut metsätyömies Olli Huttunen ja hänen rovaniemeläissyntyinen vaimonsa Ida Margareta Oikarainen. Vaikka Huttunen oli nuoruudessaan mukana paikallisen työväenyhdistyksen urheiluseurassa, osallistui hän Suomen sisällissotaan valkoisten puolella kuuluen muun muassa Petsamon valloitusta yrittäneeseen Thorsten Renvallin johtamaan retkikuntaan.
Ensimmäiset akrobaattinumeronsa Huttunen antoi 15-vuotiaana Rovaniemen markkinoilla. Hän kiersi ensin pohjois-suomalaisilla metsätyömailla ja kansanjuhlissa esittämässä akrobatiaa ja laulamassa kupletteja. Varsinaisen sirkusuransa Huttunen aloitti vuonna 1925 kuuluen eri sirkuksiin. Huttunen oli kuuluisa varsinkin hammastempuistaan: hän saattoi vetää autoa hampaillaan tai tanssia musiikin tahdissa pitäen samalla suussaan parimetriä pitkää tankoa, jonka päässä lapsi istui polkupyörän istumatelineessä. Huttunen esitti myös itse sanoittamiaan lauluja ja kirjoitti runoja. Erityisen mielellään Huttunen esiintyi Kanadassa ja Yhdysvalloissa, jonne hänen perheenjäseniään, muun muassa kaksi hänen sisartaan, oli muuttanut. Huttunen itse oli poikamies.
Huttusen keksintöihin kuuluivat jarrut suksiin ja laivoihin, perheenemäntiä varten kehitetty harja jossa oli varressa vesisäiliö, torimyyjille tarkoitetut tyhjiöpohjilla varustetut kengät sekä myös maan vetovoiman ja avaruussähkön voimalla toiminut ”ikiliikkuja”.
Kirjailija Pentti Haanpää muokkasi vuonna 1946 ilmestyneen romaanin Sirkussankari Huttusen omaelämäkerrallisen käsikirjoituksen pohjalta. He sopivat, että Huttunen saisi vain kymmenesosan tekijänpalkkiosta ja Haanpää loput. Huttunen vaati myöhemmin turhaan oman osuutensa suurentamista, koska kertoi suostuneensa sopimukseen humalassa.
Teoksia

Humoristia y.m. lauluja : 1 vihko. Tekijä, Pori, 2. painos 1928
Humoristia y.m. lauluja : 2 vihko. Tekijä, Pori, 2. painos 1928
Humoristia y.m. lauluja : 3 vihko. Tekijä, Pori
Surmanlento. 8 vihko. Tekijä, Oulu 1931
Humoristisia- y.m. lauluja. 5. painos Tekijä, Viipuri 1934. 12. painos Viipuri 1937
Humoristisia- y.m. lauluja. N:o 1. Tekijä, Viipuri 1938, 10. painos Hämeenlinna 1939, 18. painos 1940
Humoristisia- y.m. lauluja. N:o 2. Tekijä, Viipuri 1938, 11. painos Hämeenlinna 1939, 14. painos 1940
Huumorilaulu Hailuodon elämästä. Tekijä, Oulu 1946
Sirkussankari : romaani sirkuselämästä. Matkakirja, Helsinki 1946
XV olympia-kisat v. 1952 : kulta-runot. Tekijä 1952
Kirjallisuutta

Huttusen elämäkerta on julkaistu kirjassa Leivän tähden : suomalaisen työn historiaa, toim. Pekka Laaksonen, Laura Junnila ja Juha Nirkko. Kansanelämän kuvauksia 42. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1995 ISBN 9517178549
Aiheesta muualla

Hammasatleetti Huttunen vetämässä autoa Suomalaisella Luistinradalla 13.1.1934, Helsingin Sanomat, 14.01.1934, nro 12, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kalamiesalan viimeisin viisaus. Keksintö, joka kyllä on kokeilua vailla, mutta keksijän uskon mukaan oikea ihme, Suomen Kuvalehti, 14.04.1934, nro 16, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hupputasku

| Hupputasku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Kivitaskut Oenanthe
Laji::  monacha
Kaksiosainen nimi
 Oenanthe monacha  (Temminck), 1825) 
Katso myös
   Hupputasku Wikispeciesissä   Hupputasku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hupputasku (Oenanthe monacha) on isokokoinen kivitaskun sukulainen.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 17,5 cm, siipien kärkiväli 29,5–30,5 cm ja paino 18–23 g. Hupputasku on selvästi suurempi kuin kivitasku. Juhlapukuisen koiraan höyhenpuku on kaksivärinen: selkä, siivet, pyrstön keskiosa, rinta, kurkku, leuka ja kyljet ovat mustat, muut osat valkoisia. Naaras alapuolelta vaalean kermanvärinen, siivet tummanruskeat, selkä ja pää hiekanruskeat, yläperä valkoinen ja vaaleassa pyrstössä on tumma kärki ja keskusta.
Esiintyminen

Hupputasku elää Afrikan koilliskolkassa Egyptissä, Sudanissa ja Djiboutissa, sekä Aasian puolella Lähi-idässä, Arabian niemimaalla ja paikoin Pakistaniin ja Intian länsilaidalle asti. Kaikkialla sen esiintymisessä on laajoja aukkoja. Laji on paikkalintu, eikä sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Hupputaskun elinympäristöä ovat kuivat ja kuumat rotkot, laaksot ja kalliot. Paikoin se elää ihmisasutuksen seuralaisena aavikoiden kylissä ja kaupungeissa.
Lisääntyminen

Hupputaskun reviiri on suuri ja se puolustaa sitä muita hyönteissyöjälintuja vastaan. Pesintä tunnetaan varsin huonosti. Yksi pesä sijaitsi töyräässä syvällä onkalossa, toisinaan se on rakennuksen kolossa.
Ravinto

Laji on pääasiassa hyönteissyöjä, jolle kelpaavat myös muut selkärangattomat ja vähäisessä määrin siemenet.
Aiheesta muualla

Arkive (kuvia) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Oenanthe monacha (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Oenanthe monacha:  Wikidata: Q874687  Wikispecies: Oenanthe monacha  ARKive: oenanthe-monacha  BirdLife: 22710244  BOLD: 117775  BOW: hoowhe1  CoL: 48X99  eBird: hoowhe1  EUNIS: 101104  EURING: 11550  Fauna Europaea: 97209  Fauna Europaea (new): 46d2d26b-9427-47ec-88ff-40463b189439  GBIF: 5231255  iNaturalist: 12841  IRMNG: 11160346  ITIS: 561658  IUCN: 22710244  NCBI: 391701  Observation.org: 76309  Open Tree of Life: 410718  Xeno-canto: Oenanthe-monacha 
Saxicola monacha:  Wikidata: Q109563467  GBIF: 8918557
Hylocereeae

| Hylocereeae |
| --- | --- |
 Hylocereus monacanthus.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Hylocereeae  F.Buxb.
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hylocereeae on kaktuskasvien heimon Cactoideae-alaheimoon kuuluva tribus.
Tuntomerkit

Tribukseen kuuluvat kaktukset ovat kiipeileviä tai päällyskasveina kasvavia (epifyyttisiä) pensaita. Juuret ovat varteen kasvavia jälkijuuria (adventiivijuuria). Varret ovat litteitä tai muutamasärmäisiä; varressa ei ole erilaistunutta kukkaverso-osaa. Lehdet eivät ole silminnähtäviä. Kukat sijaitsevat varren sivulla lateraalisesti ja ovat keskikokoisia tai suuria. Kasvit kukkivat öisin tai toisinaan päivällä. Kukkapohjuksen areolit ovat paljaita, piikkisiä, sukasellisia tai karvaisia. Hedelmä on mehevä ja avautumaton. Siemenet ovat keskikokoisia tai isoja, kannattimen arpi (hilum) ja itureiän kohta (mikropyle) ovat yhtyneet, ja koko siementä peittää limainen vaippa.
Levinneisyys

Tribus kasvaa Keski-Amerikan trooppisissa metsissä.
Suvut

Hylocereeae-tribukseen kuuluu kuusi sukua.
Disocactus – hovikaktukset
Epiphyllum – lehtikaktukset
Hylocereus – metsäkaktukset
Pseudorhipsalis
Selenicereus – yökaktukset
Weberocereus
Huruksela

Näkymä Hurskosken alueelta Hurukselassa.
Huruksela- ja Kotka-kyltti seututiellä 357 Kouvolasta päin tultaessa.
Huruksela on kylä Kotkan kaupungin pohjoisosassa Kymijoen varrella. Kylä on maaseutualuetta, jossa on suhteellisen tiivistä asutusta kyläraittien varrella. Hurukselan asukasluku on 227 (31.12.2012). Huruksela kuului Kymin kuntaan vuoteen 1976 saakka.
Maantiede ja luonto

Hurukselan kylänosia ovat Salonmäki, Heikkilänmäki, Mammulanmäki, Hirvenmäki, Kahrinmäki ja Sakkara. Kylää halkovat monet Kymijoen sivuhaarat, kuten Leppäjoki, Hirvenjoki, Takajoki ja Vuorenjoki. Kylän eteläosissa kohoavat Vehkovuori (66,5 m), Mäyrävuori ja Vartioisvuori. Etelän suunnalle aukeavalta Vartioisvuorelta on suora näkyvyys Kotkan Pernoon kylän Haukkavuorelle, ja molemmat vuoret ovatkin muinaisia vainovalkeiden polttopaikkoja.
Hurukselan maaperän tunnusomainen piirre ovat jääkauden paljastamat avokalliot, joista suurimmat ovat kooltaan useita hehtaareita.
Hurukselan kasvillisuus on seka- ja havumetsää sekä viljelysmaiden kasvillisuutta. Kymijoesta ja metsien pilkkomasta viljelysmaasta johtuen kylän linnusto on erittäin runsas ja monipuolinen. Pesivään lajistoon kuuluvat muun muassa harmaahaikara, kaulushaikara, ruisrääkkä ja kalasääski.
Historia

Hurukselasta on löydetty kivikauden aikaisia asuinpaikkoja, joista löydöksinä on mm. kivikirveitä, talttoja ja saviruukkujen palasia. Osolahden läheltä on löytynyt mahdollinen kivikauden kvartsilouhos ja Härmänkankaan suunnalta useita kivikauden asuinpaikkoija, joista on löytynyt kvartsi-iskoksia.
Muita esihistoriallisen ajan löytöjä kylän alueelta ovat mahdollinen vanhemman roomalaisajan rannerenkaan katkelma , sekä viikinkiajan kulkunen .
Pysyvän asutuksen kylään arvioidaan syntyneen 1100–1200 luvuilla. Ensimmäiset kirjalliset maininnat Hurukselan kylästä ovat 1400-luvulta. 1500-luvun puolivälin jälkeen Hurukselassa oli 12 taloa, joista muodostui kylän ns. kantatilat, pääosin 1600-luvun alkupuolella. Talot olivat numerojärjestyksessä Heikkilä, Purtilo, Koho, Rysä, Kahari, Sakuri, Hirvi, Yrjölä (Susi), Halkola, Loppari, Einola ja Mattila. Vuoden 1754 väestöluettelon mukaan kylässä asui kaikkiaan 101 henkilöä. Kylän suojainen sijainti (lännessä, pohjoisessa ja idässä Kymijoki, kaakossa ja etelässä suuret suoalueet) säästi kylän suuremmilta hävityksiltä isonvihan ja pikkuvihan aikana. Kylässä Kymijoen rannalla Wredebytä vastapäätä sijaitsee varsin tunnettu Tyllikivi, joka on saanut nimensä tyllipitsin kaupasta, jota harjoitettiin joen rannalla Ruotsin ja Venäjän rajan kulkiessa joessa.
Hurukselan kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1890. Kansakoulun ensimmäinen opettaja oli myöhemmin kansanedustajana toiminut Vilho Reima. Vuosina 1895–1900 opettajana toimi Kaarlo Wuorio (1861–1900), joka myös perusti Hurukselan torvisoittokunnan. Koulu lakkautettiin vuonna 2004 oppilaiden vähyyden vuoksi.
Nähtävyydet ja palvelut

Kylässä on seuratalo Soihtula, joka on entinen suojeluskunnan talo. Talo on suosittu syntymäpäivien, häiden, sukujuhlien, huutokauppojen, myyjäisten ja kokousten sekä kurssien pitopaikkana.
Soihtulan pihapiirissä sijaitsee vesimylly, jonka yhteyteen on rakennettu kotiseutumuseo. Museo esittelee Hurukselan ja laajemminkin alueen talonpoikaiskulttuuria.
Kylän eteläosassa sijaitsee Ahvionkosket, joissa voi harrastaa koskimelontaa.
Kahrinmäellä sijaitseva Aholan lomalaidun tarjoaa mm. majoitus- ja ruokapalveluja sekä koskenlaskua Kymijoella.
Kylän pohjoisimmassa kohdassa Kymijoen Susikosken rannalla sijaitsee kauppakahvio Susikoski, joka on erityisesti motoristien suosima levähdyspaikka.
Kylästä löytyy myös useita muita maatalouden ja puutarhojen palveluja ja tuotteita sekä majoitusta tarjoavia yrityksiä.
Tunnettuja hurukselalaisia

Juha Hirvi, ampuja
Matti Pohjola, Helsingin kauppakorkeakoulun professori
Risto Rautava, kaupunginvaltuutettu, Helsinki
Vilho Reima, Hurukselan kansakoulun 1. opettaja, entinen kansanedustaja, toi äitienpäivän vieton Suomeen.