stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Qaf
Sisältö > Varoittaja omasta joukosta

Suura alkaa Jaakko Hämeen-Anttilan suomennoksen mukaan seuraavasti:
Q. Kautta jalon Koraanin"
Ihmiset ihmettelevät sitä, että heille on tullut varoittaja heidän omasta joukostaan, ja uskottomat sanovat: "tämäpä ihmeellistä".
Karl-Heinz Ohlig katsoo, että Koraanin suurat jakautuvat kolmeen, osittain päällekkäiseen ryhmään. Vanhimmassa ryhmässä tärkeimpänä hahmona on nimetön profeetta, joka nähtävästi on Mooses tai Jeesus. Tämän ryhmän tekstit ovat sisällöltään kristillisiä. Seuraavassa ryhmässä tekstit ovat edelleen kristillisiä, mutta keskushahmona on nimetön arabiprofeetta. Viimeisessä vaiheessa tämä profeetta välittää aivan uusia, Raamatun sanasta poikkeavia ilmestyksiä. Samalla Koraani nähdään lopullisena totuutena eikä enää vahvistuksena aikaisemmille kirjoituksille. Vasta tässä vaiheessa kyse on uudesta uskonnosta, islamista. Suuran 50 varoittaja on nimetön arabiprofeetta ("heidän omasta joukostaan") ja kuuluisi siten keskimmäiseen ryhmään.
Sisältö > Mystinen alkukirjain

Alkukirjan Q on niin sanottu "muqatta'at" eli Koraanin mystinen kirjainyhdistelmä. Sellainen  esiintyy yhteensä 29 suuran alussa. 900-luvulla Tabari esitteli useita teorioita kirjainten HM  tulkinnasta. Hän luettelee seuraavia annettuja selityksiä: kirjaimet eivät liity tosiinsa, vaan viittaavat Jumalan kahteen nimeen; kyseessä on Jumalan esittämä kirous ja yksi hänen nimistään; kyseessä on yksi Koraanin nimistä; ne ovat aakkosten kirjaimia; se on suuran nimi.  Tabari itse ratkaisee kirjainten arvoituksen siten, että mystiset kirjaimet ovat toisistaan irrallisia ja tarkoittavat useita eri asioita, niiden joukossa Jumalan kaikki nimet ja hänen ominaisuutensa.  Jaakko Hämeen-Anttila puolestaan katsoo, että kirjainten tarkoituksena on vain luoda otollista tunnelmaa Koraanin sanoman vastaanottamiselle.
Christoph Luxenberg on hakenut niiden ratkaisua syyrialais-antiokialaisen kirkon perinteestä. Liturgiseen rukouskirjaan merkittiin lyhenteillä jumalanpalvelustekstien esittämistapa. Lyhenteet viittasivat muun muassa siihen, millä sävelmällä aloituspsalmi kuului laulaa, mikä psalmi oli kyseessä tai oliko mukana vuorolaulua. Kirjaimet voisivat siten olla viittauksia tiettyyn aloituspsalmiin, ja suura itse olisi varhaiskristillinen hartausteksti. Luxenbergin mukaan kirjan Q voi viitata psalmiin ja tulla sanasta "qaddish" (Pyhä Hän on/olkoon).
Sisältö > Muuta

Jakeet 2–5 ovat polemiikkia uskottomia vastaan, 6–18 esittävät Jumalan tunnusmerkkejä luonnossa ja historiassa ja jakeet 19–35 kuvailevat tuomiopäivää. Suura päättyy yleisiin kehotuksiin ylistää Jumalaa.  Jakeet 39–40 lausuvat: "ylistä Herrasi kunniaa ennen auringon nousua  ja ennen sen laskua, ja yölläkin ylistä Häntä ja vielä kumarrettuasi". Hämeen-Anttilan mukaan tämä osoittaa, että yörukoukset kuuluivat vanhempaan käytäntöön. Vastaavia kehotuksia on suurissa 51, 52 ja 73.
Aiheesta muualla

Islamopas - 50. Qaaf:n Suura
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä suura: al-Hujurat | Koraanin suurat | Seuraava suura: al-Dhariyat |
| Edeltävä suura: al-Hujurat | Qaf | Seuraava suura: al-Dhariyat |
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114
Teutjoen valuma-alue

Teutjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.15) on Kymijoen alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 205,18 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 2,24 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Tammijärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Kymijoen alaosan alueelle (14.11).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat neljä aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Teutjärven alue (14.151)
Routjoen valuma-alue (14.154)
Teutjärven keskiosan alue (14.152)
Hongistonjoen valuma-alue (14.153)
QF 6 naulan Hotchkiss

| QF 6 naulan Hotchkiss |
| --- | --- |
 Elswickin valmistama QF 6 naulan Hotchkiss
Aseen tyyppi:  yksiputkinen laivatykki rannikkotykki panssarivaunutykki
Alkuperämaa:   Ranska
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1885-1940-luku
Valtion käytössä:   Irlanti  Islanti  Japani  Ranska  Tanska  Venäjä  Yhdistynyt kuningaskunta  Yhdysvallat
Sodissa:  Ranskan-Kiinan sota (1884-1885) Kolmas Burman sota (1885) Kiinan-Japanin sota (1894-1895) Venäjän-Japanin sota (1904-1905) Ensimmäinen maailmansota (1914-1918) Venäjän sisällissota 1917-1923)Kiinan-Japanin sota (1937-1945) Toinen maailmansota (1939-1945) Turskasota (1958), (1972-1973)
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Hotchkiss et Cie
Suunniteltu:  1883
Valmistajat:  Hotchkiss Elswick Ordnance Company Vickers
Valmistusmäärä:  3984 (Yhdistynyt kuningaskunta)
Tekniset tiedot
Paino:  372-385 kg
Piipun pituus:  40, 50 ja 58 pituuskaliiperia
Patruuna:  QF 57x307R kranaatti 6 naulaa = 2,7 kg ammus 9,7 naulaa = 4,4 kg
Kaliiperi:  57 mm
Tulinopeus:  25 laukausta minuutissa
Lähtönopeus:  554 m/s
Tehokas kantama:  3700 m
Rekyylinvaimennus:  nestejousi, 10 cm
QF 6 naulan Hotchkiss oli 1800-luvun lopun kevyt 57 millimetrin laiva- ja rannikkotykki, jota käytettiin monessa maassa. Se asennettiin myös ensimmäisiin brittiläisiin panssarivaunuihin ensimmäisessä maailmansodassa.
Kanada

Tykkien käyttöä tutkittiin toisen maailmansodan rannikkolinnakkeissa kuten Barret Pointissa lähellä Prince Rupertia Brittiläisessä Kolumbiassa.
Yhdistynyt kuningaskunta

Yhdistynyt kuningaskunta tilasi kesäkuussa 1884 Hotchkissiltä Ranskasta ensimmäiset 40 pituuskaliiperin version tykit ja liitti ne varustukseensa nimettynä sekä Ordnance QF Hotchkiss 6 pounder gun Mk I ja Mk II että QF 6 pounder 8 cwt. Jälkimmäinen nimi otettiin käyttöön panssarijoukoille valmistetun keveämmän version tultua käyttöön. Hieman myöhemmin Elswick Ordnance Company aloitti tykin lisenssivalmistuksen. Ensimmäiset lisenssillä valmistetut tykit tilattiin toukokuussa 1890. Tykkiä myytiin runsaasti myös ulkomaille kuten Japaniin.
Britannian kuninkaallinen laivasto

Tykit asennettiin alun perin torjumaan uusien höyrykoneilla toimivien torpedoveneiden 1870-luvun lopulla aiheuttamaa uhkaa. Vuosimallin 1885 Mk I -tykeissä ei ollut palautusjärjestelmää, joka esiteltiin vuoden 1890 Mk II -mallissa.
Ensimmäisessä maailmansodassa laivasto tarvitsi runsaasti tykkejä ja niistä kehittyi useita versioita. Valmistusta helpottamaan kehitettiin 1915 yhdestä putkesta tehty malli, joka nimettiin 6 pounder Single Tubeksi. Niissä jouduttiin aluksi käyttämään pienemmällä latauksella varustettuja kranaatteja, mutta vuonna 1917 niihin lisättiin A kuori mahdollistamaan täyspanoksen. Mallia valmistettiin kaikkiaan 222 kappaletta, joista 180 luovutettiin maavoimille panssarivaunujen aseistukseksi ja loput muutettiin Hotckiss Mk I*** -malliksi.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä tykit poistettiin vanhentuneina, mutta osa niistä jatkoi palvelustaan kunnialaukaus- ja koulutusaseina. Tykit palautettiin palvelukseen toisen maailmansodan puhjettua, jolloin niitä asennettiin rannikkojoukkojen ja sukellusveneiden torjuntaan suunniteltuihin keveisiin aluksiin.
Britannian kuninkaallinen laivasto > Panssarijoukot

Ensimmäiset brittiläiset urosvaunut Mk I - Mk III varustettiin tällä tykillä. Tykkien luovutus panssarijoukoille oli amiraliteetin tehtävänä ja kaikkiaan 220 tykkiä luovutettiin panssarijoukoille.
Britannian kuninkaallinen laivasto > Ilmatorjuntajoukot

Lisäksi tykkejä luovutettiin maavoimille ilmatorjunta-aseiksi. Näistä ensimmäiset seitsemänkymmentä luovutettiin jo lokakuussa 1914.
Islanti

Islannin rannikkovartioston alukset aseistettiin 57 millimetrin Hotchkiss-tykein ja ne olivat käytössä aina vuoteen 1990 saakka, jolloin ne korvattiin 40 millimetrin Boforseilla.
Yhdysvallat

Yhdysvaltain laivasto sekä osti tykkiä suoraan Hotchkissiltä että valmisti sitä itse lisenssillä. Tykit olivat palveluksessa aina 1950-luvulle saakka kunnialaukausaseina. Käytössä olleet mallit olivat:
Mk I 40 pituuskaliiperin versio
Mk II karaton Mk I
Mk III 45 pituuskaliiperin versio
Mk VII 45 pituuskaliiperin karaton versio
Venäjän keisarikunta

Venäjän keisarikunnan laivasto käytti tykistä 40, 50 ja 58 pituuskaliiperin versioita. Näistä kaksi ensin mainittua olivat vastaavia kuin Britannialle toimitetut, mutta kolmas oli puoliautomaattinen. Tykeillä varustettiin Ukraina-, Emir Bukharski-, Okhotnik- ja Gaidamark-luokan hävittäjät, taistelulaiva Petr Velikiy ja miinanraivaajat Taimir ja Vaigach. Vuosina 1914-1915 tykeille tehtiin muutostöitä, jotka mahdollistivat niiden käyttämisen ilma-ammuntaan.
Japani

Kuten monet muut laivastot Japanin laivasto käytti Hotchkissin 57 millimetrin tykkiä aluksissaan. Lisäksi maa valmisti aseesta oman versionsa Yamanouchi tykin, joka poikkesi painoltaan, muttei ballistisilta ominaisuuksiltaan alkuperäisestä.
Tanska

Tanskan laivastolla oli käytössään Hotchkissilta ostetut 50 pituuskaliiperin tykit.
Teurgia

Teurgia (m.kreik. θεουργία, jumalan työ, ihme. lat. theurgia) tarkoittaa sellaisten rituaalien suorittamista, joiden tarkoituksena on pakottaa tai taivutella jumala tai muu yliluonnollinen olento tekemään jokin haluttu asia tai ”vetää henget maan päälle”. Teurgilla tarkoitetaan ”ihmeiden tekijää” tai ”henkien manaajaa”.
Länsimaisen teurgian juuret ulottuvat antiikin uusplatonismiin. Tunnettuja teurgeja olivat muun muassa Ammonios Sakkas, Plotinos, Porfyrios ja Iamblikhos. Iamblikhoksen nimiin on laitettu aihetta käsittelevä teos Teurgia eli Egyptiläisistä mysteereistä.
Helena Blavatskyn mukaan teurgin oli oltava ”ehdottoman puhdas ja epäitsekäs vaikuttimiensa puolesta, voidakseen toteuttaa työnsä”. Teurgia on teosofiassa ensimmäinen magian kolmesta alalajista, jotka ovat teurgia, goetiikka ja luonnon magia.
Emma Terho

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Emma Terho |  Emma Terho |  Emma Terho |  |
Maa:   Suomi
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kanada 2000 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kanada 2004 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kiina 2008 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Suomi 2009 | jääkiekko |  |
Emma Kristiina Terho (o.s. Laaksonen) (s. 17. joulukuuta 1981 Washington (DC)) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, olympiamitalisti ja urheiluvaikuttaja. Urheilu-uransa aikana Terho voitti kaksi olympiapronssia ja neljä pronssia MM-kilpailuista. Suomen vuoden naiskiekkoilija hän oli vuosina 2002 ja 2006. Pelaajauransa jälkeen Terho on toiminut muun muassa Suomen olympiakomiteassa, Jääkiekkoliitossa ja Kansainvälisessä olympiakomiteassa. Vuonna 2021 hänet valittiin KOK:n urheilijakomission puheenjohtajaksi.
Urheilu-ura

Laaksonen oli mukana Naganon talviolympialaisissa 1998 voittamassa pronssia naisten jääkiekossa. Tällöin 16-vuotiaana hän oli kaikkien aikojen nuorin suomalainen olympiamitalisti. Salt Lake Cityn (2002) ja Torinon (2006) olympialaisissa hän oli maajoukkueen varakapteeni. Suomi sijoittui molemmissa kisoissa neljänneksi. Vancouverin talviolympialaisissa 2010 hän oli pronssia voittaneen maajoukkueen kapteeni. Sotšissa 2014 Suomi sijoittui viidenneksi. Vuosina 2000, 2004, 2008 ja 2009 hän oli MM-pronssia voittaneessa joukkueessa. MM-kisoissa 2008 ja 2009 hän oli Suomen maajoukkueen kapteeni. 2008 hänet valittiin kisojen tähdistökentälliseen. Hän on pelannut MM-kilpailuissa kaikkiaan kahdeksan kertaa.
Terho on opiskellut ja pelannut Ohiossa, Yhdysvalloissa vuosina 2000–2004. Hänen pelinumeronsa (3) oli Ohio Staten ensimmäinen naisten kiekkojoukkueen historiassa jäädytetty numero. Pelipaita jäädytettiin lokakuussa 2008.
Terho edusti Espoo Bluesia 2004–2007. Kaudella 2006–2007 hän oli maajoukkueen ja SM-kultaa voittaneen Bluesin kapteeni. Kauden 2007–2008 hän pelasi ammattilaisena SKIF-joukkueessa (Nižni Novgorod, Venäjä) ja voitti siellä Venäjän mestaruuden. Terho edusti Espoo Bluesia kaudesta 2008–2009 kauteen 2014–2015 asti. Kauden 2015–2016 Terho jätti kokonaan väliin. Kaudella 2016–2017 hän edusti Espoo Unitedia..
Hänet on valittu vuoden naisjääkiekkoilijaksi Suomessa vuosina 2001–02 ja 2005–06. SM-kultamitaleja hänellä on seitsemän (1999, 2000, 2005, 2007, 2009, 2013 ja 2014) ja pronsseja kolme (1997, 1998 ja 2006).
Urheiluvaikuttajana

Terho oli Suomen olympiakomitean hallituksen jäsen olympiadilla 2013–2016. Terho on urheilijavaliokunnan jäsen kausilla 2010–2014 ja 2014–2017. Terho on ensimmäinen nainen jääkiekkoliiton hallituksessa.
Terho valittiin Kansainvälisen Olympiakomitean KOK:n urheilijajäseneksi vuonna 2018. Terho valittiin vuonna 2021 KOK:n urheilijakomission puheenjohtajaksi. Hän voitti äänestyksessä venäläisen Jelena Isinbajevan. Komission puheenjohtajana Terhosta sai myös paikan KOK:n hallituksesta.
Terho on Maailman antidopingtoimiston (Wada) urheilijakomitean jäsen.
Yksityiselämä

Terholla on 2012 syntynyt poika ja 2014 syntynyt tyttö. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri. Hänen isänsä Jukka Laaksonen on entinen Säteilyturvakeskuksen pääjohtaja ja Rosatomin puhemies. Terho syntyi Yhdysvalloissa, mihin hänen isänsä oli kutsuttu parantamaan ydinturvallisuutta Harrisburgin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen.
Aiheesta muualla

Emma (Laaksonen) Terho International ice hockey federation. (englanniksi)
Jääkiekkoilija Emma Laaksonen (haastattelu) Elävä Arkisto.  22.03.2009. Yle.
NMJ: Emma Terho (Naisten maajoukkueen tiedotustilaisuus) Youtube.  22.3.2013. LeijonatTV.
Emma Terhon haastattelu (jakso 4/95; haastattelu) Yle Areena.  3.2.2013. Yle.[vanhentunut linkki]
Terhon tiedot Jääkiekkomuseon  sivuilla.
Olympialiikkeen edustajat Timo Ritakallio, Sari Essayah, Thomas Bach ja Emma Terho tapaamassa Suomen pääministeri Antti Rinnettä 2019
Tetrafluorietaani

| Tetrafluorietaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,1,1,2-tetrafluorietaani
CAS-numero:  811-97-2
PubChem CID:  13129
SMILES:  C(C(F)(F)F)F
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H2F4
Moolimassa:  102,036 g/mol
Sulamispiste:  –101 °C
Kiehumispiste:  –26,3 °C
Tiheys:  1,2078 g/cm3 (25 °C, nesteytetty)
Liukoisuus veteen:  1 g/l (25 °C)
Nestemäistä tetrafluorietaania
Tetrafluorietaani (C2H2F4) on fluorattuihin alkaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste eli fluorihiilivety -yhdiste. Aineesta käytetään myös nimiä norfluraani, HFC-134a ja R-134a. Sitä käytetään kylmäaineena ja ponnekaasuna.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa tetrafluorietaani on väritöntä kaasua. Aine voidaan nesteyttää paineenalaisena.
Tetrafluorietaania voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Eräs käytetty tapa on trikloorieteenin reaktio vetyfluoridin kanssa nestefaasissa. Reaktio tapahtuu kahdessa vaiheessa ja ensimmäistä vaihetta katalysoivat Lewis-hapot kuten antimonipentakloridi tai tina(IV)kloridi ja toista vaihetta siirtymämetallifluoridit kuten nikkelifluoridi, kobolttifluoridi ja kromifluoridi. Muita tapoja ovat 1,1,1,2‐tetrafluori‐2,2‐dikloorietaanin vedytys ja trikloorieteenin ja vetyfluoridin välinen reaktio kaasufaasissa.
Tetrafluorietaania käytetään kylmäaineena muun muassa jääkaapeissa, joissa se on korvannut otsonikerrokselle vahingollisia freoneja. Yhdistettä voidaan käyttää myös ponnekaasuna suihkepulloissa ja astman hoidossa käytettävissä inhalaattoreissa.
Tervaporvarit

Tervaporvarit olivat Oulun ja Kokkolan kaupunkien johtavia kauppiassukuja, jotka kävivät 1700–1800-luvuilla ulkomaankauppaa tervalla. Terva olikin 1800-luvulla Oulun keskeinen vientituote. Kainuun talonpojat toimittivat valmistamansa tervan pitkin Oulujokea Toppilan kaupunginosassa, Toppilansalmen pohjoisrannalla sijainneeseen Tervahoviin. Vienti- ja tuontikaupan lisäksi tervaporvarit harjoittivat laivanvarustusta ja sahatoimintaa.
Tervaporvarit kuuluivat varallisuutensa johdosta Oulun vaikutusvaltaiseen ruotsinkieliseen yläluokkaan. Yleensä tervakauppiaan asema oli periytyvä, mutta kauppiasluokkaan oli mahdollista päästä myös pitkällisellä kouluttautumisella. Merkittäviä Oulun kauppiassukuja olivat ainakin seuraavat
Nylander
Franzén (Keckman)
Höckert
Ravander
Bergbom
Junnelius
Niskan suku
Isak Niska
Jonas Adolf Niska
Hoffrén
Muita tunnettuja Oulun tervakauppiaita olivat mm.  Jacob Sporman, L. H. Keckman, Eric Candelberg, C. F. Engman 1700-luvulla sekä J. W. Snellman G:son, Pentzin ja Antti Santaholma 1800-luvulla.
Tetrametri

Tetrametri (m.kreik. τετράμετρος, tetrametros, ”nelimitta”) on runomittojen tyyppi, jossa runojalka toistuu säkeessä neljä kertaa. Jambisen, trokeisen ja anapestisen tetrametrin tapauksessa säkeessä toistuu kuitenkin neljä metronia, joissa kummassakin on kaksi jalkaa. Tetrametri on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta, joka perustui pitkien ja lyhyiden tavujen vuorotteluun runomitan mukaisesti.
Tetrametrimittoja

Kreikkalaisen runouden tetrametrimittoja ovat muun muassa ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Jambinen katalektinen tetrametri
Trokeinen katalektinen tetrametri (trqc)
Daktyylinen tetrametri (da4)
Anapestinen tetrametri
USS Terror (BM-4)

| USS Terror |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Cramp and Sons, Philadelphia
Kölinlasku:  1874
Laskettu vesille:  24. maaliskuuta 1883
Palveluskäyttöön:  15. huhtikuuta 1896
Poistui palveluskäytöstä:  8. toukokuuta 1906
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 990 t
Pituus:  80,19 m
Leveys:  16,92 m
Syväys:  4,47 m
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  150
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 10" -tykkiä 2 × 4" tykkiä 2 × 3 naulan tykkiä
USS Terror (runkonumero BM-4) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1883 vesille laskettu Amphitrite-luokan monitori.
Valmistus

Alus tilattiin William Cramp and Sonsilta Philadelphiasta Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin vuonna 1874. Aluksen valmistus eteni kolme vuotta ennen töiden keskeyttämistä vuonna 1877. Työt jatkuivat kuusi vuotta myöhemmin ja alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1883. Alus luovutettiin 1877 keskeneräisenä laivastolle, joka siirsi sen New Yorkin laivastontelakalle. Työt aluksella jatkuivat hitaasti ja se otettiin palvelukseen 15. huhtikuuta 1896 päällikkönään P. F. Harrington.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin laivueeseen Yhdysvaltain itärannikolle. Aluksen toiminta-alueena oli New Yorkin Tompkinsvillestä Virginian Hampton Roadsiin ja Fort Monroeen. Talvella 1897-1898 aluksen toiminta-alueena oli New Jerseyn Sandy Hookista Etelä-Carolinan Charlestoniin. Suhteiden Espanjaan kärjistyessä alus siirrettiin 1898 Tompkinsvillestä etelään liittyäkseen laivastoon, jota oltiin keskittämässä eteläisille merialueille. Alus saapui Key Westiin 2. huhtikuuta 1898.
Alus lähti 22. huhtikuuta kontra-amiraali William T. Sampsonin laivaston mukana saartamaan Kuuban rannikkoa ja saapui 24. huhtikuuta Cardenasin edustalle, missä se valtasi seuraavana päivänä kuubalaisen Almansasin. Vallattu alus vapautettiin myöhemmin. Seuraavien kahden päivän aikana aluksen miehistö valtasi espanjalaiset Ambrosia Bolivarin ja Guidon, jotka lähetettiin Floridaan.
Alus lähti 3. toukokuuta Key Westistä amiraali Sampsonin kokoaman laivasto-osaston mukana kohdatakseen Espanjasta saapuvan amiraali Cerveran laivaston. Monitori moottori petti matkalla samoin kuin USS Amphitriten, mikä hidasti osaston matkaa. Osasto saapui 12. toukokuuta Puerto Ricoon San Juanin edustalle, missä todettiin sataman olevan tyhjä. Sampson määräsi aluksensa tulittamaan satamaa ja puolustuslaitteita. Alus käytti 31 kappaletta 10 tuuman kranaatteja kolmen ohikulun aikana, joista yksi osui rannikkopatteriin.
Operaatiosta vapauduttuaan alus partioi sotatoimien jatkuessa Länsi-Intiassa ja Puerto Ricon rannikolla, kunnes se sodan päätyttyä lähti syyskuussa 1898 pohjoiseen Hampton Roadsiin. Alus siirrettiin 18. lokakuuta 1898 reserviin Norfolkissa ja poistettiin palveluksesta 25. helmikuuta 1899 sijoitettuna reserviin.
Loppuvuodesta 1901 alus siirrettiin Marylandiin Annapolisiin, missä se palautettiin palvelukseen koululaivana. Aluksella tehtiin 1905 kesäpurjehdus. Myöhemmin alus siirrettiin Philadelphiaan, missä se siirrettiin 11. syyskuuta 1905 reserviin. Alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin League Islandille 8. toukokuuta 1906.
Alus poistettiin 31. joulukuuta 1915 laivastoluettelosta, minkä jälkeen se oli testausproomuna Indianheadissa Naval Proving Groundsissa. Alus laitettiin myyntiin kesäkuussa 1920 ja myytiin 10. maaliskuuta 1921 romutettavaksi. Alus upposi 1920-luvulla Shooter Islandin edustalla. Sorenson Wrecking Company nosti hylyn 1930-luvun alussa, minkä jälkeen se oletettavasti romutettiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Terror (BM-4) Wikimedia Commonsissa
Amphitrite-luokan monitorit
Teos (kaupunki)

| Teos> Τέως |
| --- | --- |
 Teoksen teatterin rauniot.
Sijainti
 Teos
Koordinaatit:  38°10′38″N, 26°47′07″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Sığacık, İzmir
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  600–500-luvut eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Aiheesta muualla
  Teos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Teos (m.kreik. Τέως, Teōs) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä İzmirin maakunnan Sığacıkin kaupunkia.
Teos oli kreikkalainen siirtokunta, joka oli merkittävä kauppa- ja merenkulkukaupunki kukoistuskaudellaan 600–500-luvuilla eaa. Se taantui persialaisten vallattua sen noin vuonna 540 eaa. Kaupunki elpyi jossakin määrin hellenistisellä ja roomalaisella kaudella.
Maantiede

Teoksen poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Joonian rannikolla noin 40 kilometriä lounaaseen Smyrnasta. Se oli rakennettu niemelle Mimaksen niemimaan eli nykyisen Karaburunin niemimaan etelärannikolla. Kaupungin akropolis eli yläkaupunki sijaitsi nykyisin nimellä Kocakır Tepe tunnetulla pitkänomaisella pohjois-eteläsuuntaisella kukkulalla lähellä niemen kärkeä. Kaupungilla oli kaksi satamaa, toinen kaupungin niemen pohjois- ja toinen eteläpuolella olevassa lahdessa. Alakaupunki sijaitsi pääosin akropoliin ja eteläisen satamalahden välisellä alueella. Pohjoisempi satamalahti on edelleen nykyisen Sığacıkin satamana. Strabon kutsui pohjoissatamaa nimellä Gerraidai ja Livius latinaksi nimellä Geraesticus. Satamien välisen etäisyyden Strabon sanoo olleen 30 stadioninmittaa.
Teoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä gē hē Tēiē (γῆ ἡ Τηίη). Sen kooksi on arvioitu noin 100–200 neliökilometriä. Teoksen alueen luoteispuolella sijaitsi Erythrain poliksen alue, pohjoispuolella Klazomenain alue, koillispuolella Smyrnan alue ja itäpuolella Kolofonin alue. Efesos sijaitsi kauempana itäkaakkoon. Plinius vanhempi kutsui Teosta virheellisesti saareksi.