stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Verner Aro
Elämä

Hausjärven Karassa syntyneen Verner Aron vanhemmat olivat Mäntsälästä kotoisin ollut räätäli Kaarlo Flinck (1841-1904) ja Amanda Vilhelmina Ahlqvist (1840-1897). Hän työskenteli 1890-luvun alusta lähtien räätälinä Oitissa ja vuosina 1895-1898 Vääksyssä. Aro ei käynyt kouluja, vaan hankki yleissivistyksensä itseopiskelulla. Hän vaikutti jo nuorena raittiusliikkeessä ja lähti vuosisadan vaihteessa työväenliikkeeseen. Vuosina 1906–1907 Aro toimi Uudenmaan sosialidemokraattisen piiritoimikunnan puhujana. Huhtikuussa 1907 hän osallistui Tampereella pidettyyn Suomen Ammattijärjestön perustavaan kokoukseen Oitin työväenyhdistyksen edustajana. Aro oli Hausjärven kunnallislautakunnan jäsen ja vuonna 1908 hänet valittiin eduskuntaan. Kansanedustajan tehtäviensä ohella Aro toimi sosialidemokraattien Uudenmaan piirisihteerinä 1908–1909 ja vuodesta 1912 lähtien SOK:n luennoitsijana.
Sisällissodan aikana Aro toimi punaisten siviilihallinnossa Hangon komissaarina ja vallankumousoikeuden puheenjohtajana. Saksalaisten maihinnousun jälkeen Aro pakeni kaupungista ja päätyi lopulta Vesalaan, jossa hänet vangittiin toukokuun alussa. Syyskuussa Aro sai valtiorikosoikeudelta 12 vuoden kuritushuonetuomion valtio- ja maanpetoksesta. Hän vapautui ehdonalaiseen Tammisaaren pakkotyölaitoksesta kesäkuussa 1920.
Vankilasta päästyään Aro työskenteli KK:n luennoitsijana ja osuuskauppaneuvojana. Lempinimellä ”Rovasti” tunnettu Aro piti laskujensa mukaan 23 vuoden aikana yli kuusi tuhatta puhetta eri puolilla Suomea. Marraskuussa 1929 hän kuoli sydänkohtaukseen puhujamatkallaan Keiteleessä. Aro luennoi Keiteleen Osuuskaupan tilaisuudessa, josta hän poistui tunnettuaan olonsa huonovointiseksi. Hieman myöhemmin Aro löydettiin kuolleena majapaikastaan. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Perhe

Verner Aron puoliso oli asikkalalainen Eva Sofia Kahi (1862-1934), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1895.
Rolf B. Berner

Berner 1960-luvun lopulla.
Rolf Brostrup (Rolf B.) Berner (20. kesäkuuta 1894 Helsinki – 26. elokuuta 1978 Lahti) oli suomalainen Edistyspuolueen kansanedustaja vuosina 1945–1951 ja hänet oli valittu Kymen läänin vaalipiiristä. Bernerin vanhemmat olivat kauppias Sören Berner ja Bertha Lagus. Bernerille myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi vuonna 1954.
Berner kilpaili nuoruudessaan keskimatkojen juoksussa. Hän saavutti 800 metrin juoksussa SM-kultaa 1913 ja SM-hopeaa 1912. Lisäksi hän voitti HIFK:n joukkueessa SM-kultaa 4 × 100 metrin viestissä ja hopeaa 1 600 metrin viestissä vuonna 1911.
Kansanedustajana ja ministerinä toiminut Arne Berner oli Rolf B. Bernerin poika.
Luottamustoimet yms.

Suomen elintarpeiden tuontikunnan apulaisjohtaja 1916–1920, Sören Berner & Co:n, myöhemmin Berner Oy:n toimitusjohtaja 1920–1958, johtokunnan puheenjohtaja 1945–1978
Kansanhuoltoministeriön kaupallinen sihteeri 1939, kaupallisen osaston päällikkö 1939–1941, Liinahamarin merikuljetustoimikunnan jäsen 1940–1941
Presidentin valitsijamies 1940, 1943, 1950 (Kansallinen Edistyspuolue)
Vapaamielisten Liiton varapuheenjohtaja
Maatilan omistaja Heinolan maalaiskunnassa
Liberal International -järjestön perustajajäseniä
Kauppaneuvos 1954
Aiheesta muualla

.aspx Rolf B. Berner Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Määttä, Vesa: / Berner, Rolf (1894–1978) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  18.7.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 6.12.2014.
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1945–1948 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (9):  Berner  Heiniö  Hiekkala  Kannisto  Kauppi  Kytömaa  Sarlin  Suontausta (1945–1947)  Teittinen  Tyrni (1947–1948) 
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1948–1951 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (5):  Berner  Hiekkala  Kannisto  Kauppi  Karvikko 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo
Arne Berner

| Arne Berner |
| --- | --- |
 Arne Berner vuonna 1970
Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Karjalaisen II hallitus 15.7.1970–29.10.1971 Miettusen III hallitus 29.9.1976–15.5.1977  
Edeltäjä:  Olavi J. Mattila Eero Rantala
Seuraaja:  Gunnar Korhonen Eero Rantala
Kansanedustaja
 5.4.1966–21.1.1972  
Ryhmä/puolue:  Liberaalisen Kansanpuolueen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Kymen läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1927 Helsinki
Kuollut: 9. joulukuuta 1988 (61 vuotta) Helsinki
Ammatti:  johtaja
Puoliso:  Benita Birgitta Nordfors (1952–1961) Raili Sinikka Juuramo (1961–1988)
Tiedot
Puolue:  Liberaalinen Kansanpuolue
Arne Morten Berner (15. marraskuuta 1927 Helsinki – 9. joulukuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen Liberaalisen Kansanpuolueen ministeri ja kansanedustaja. Hän edusti vuosina 1966–1971 Kymen läänin vaalipiiriä. Berner toimi kauppa- ja teollisuusministerinä 1970–1971 ja 1976–1977, ministeri ulkoasiainministeriössä 1982–1983 ja II sosiaali- ja terveysministerinä 1970–1971. Presidentin valitsijamies hän oli 1968.
Elämä

Arne Bernerin vanhemmat olivat kansanedustaja ja kauppaneuvos Rolf B. Berner ja Ebba Elise Wilkman. Arne Berner toimi perheyhtiö Berner Osakeyhtiön auto-osaston johtajana 1950–1960-luvulla. Berner kävi seitsemän luokkaa oppikoulua ja hankki autoalan erikoiskoulutusta Yhdysvalloissa vuosina 1949–1950.
Poliittinen ura

Vuonna 1962 Arne Berner teki Suomen ensimmäisiin kuuluvan amerikkalaistyylisen vaalikampanjan Kymen vaalipiirissä tuolloin Vapaamielisten Liiton ehdokkaana. Liikkuva kampanja käsitti toritilaisuuksia ja paljon ihmisten tapaamista ja kättelyä. Vapaamielisten Liitolla ei vaalipiirissä ollut minkäänlaista jäsen- tai järjestöpohjaa tukena, vaan kampanjan tukikohtina palvelivat enemmänkin Berner-yhtymän autoliikkeet Kouvolassa ja Lappeenrannassa sekä liiketuttavat ja perheen aiemmat poliittiset tukijat. Vaikkei Berner, vaalipiirissä uuden pienpuolueen ehdokas, silloin päässytkään lävitse, hän keräsi yli kolmetuhatta henkilökohtaista ääntä.
Vuoden 1966 eduskuntavaaleissa, yhdistyneen Liberaalisen Kansanpuolueen (joka yhteensä keräsi vaalipiirissä yhteen paikkaan suoraan oikeuttavat yli kymmenentuhatta ääntä) ehdokkaana ollessaan Arne Berner sitten keräsi itse vielä enemmän ääniä kuin neljä vuotta aiemmin ja sai listallaan eniten ääniä nousten eduskuntaan, jossa pysyi kaksi kautta.
Eduskunnassa 1970-luvun alussa hän sai osakseen puolueensa uuden nuorison voimakastakin arvostelua joidenkin henkilökohtaisten konservatiivisten kantojensa ja äänestämistensä johdosta.
Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi

| Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi ry |
| --- | --- |
Perustettu:  2.11.1992
Toimiala:  Nuorisoalan palvelu-, edunvalvonta- ja vaikuttajajärjestö
Kotipaikka:   Helsinki, Suomi
Toiminnanjohtaja:  Anna Munsterhjelm 
Puheenjohtaja:  Aleksi Sandroos 
Hallitus (2024):   Miisa Tervala (vpj.)  Siiri Somerkero  Emmiina Kuisma  Maria Helin  Aapeli Rytkönen  Selinä Nera  Sami Salminen  Ilona Rantala  Alli Pylkkö  Pinja Ahlqvist  
Aiheesta muualla
www.nuorisoala.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi ry (lyh. Allianssi, ruots. Ungdomssektorns takorganisation i Finland Allians rf, eng. Finnish National Youth Council Allianssi) on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton nuorisoalan palvelu-, edunvalvonta- ja vaikuttajajärjestö. Sen jäseninä on yli 140 valtakunnallista nuoriso- tai kasvatusalan järjestöä. Vuodesta 2018 lähtien jäseneksi ovat voineet liittyä myös kunnat ja seurakunnat.
Historia

Allianssi on perustettu vuonna 1992, jolloin kolme valtakunnallista nuorisotyön palvelujärjestöä (Nuorisotyön Keskus NTK, Kansalaiskasvatuksen Keskus KaKe ja Suomen Nuorisojärjestöjen Yhteistyöjärjestö SNT) yhdistyivät.
Kokoomuksen, perussuomalaisten ja kristillisdemokraattien nuorisojärjestöt ilmoittivat marraskuussa 2011 eroavansa Allianssista työntekijöihin ja rahoitukseen liittyvistä näkemyseroista johtuen. Ero aiheutti eriäviä mielipiteitä muissa poliittisissa nuorisojärjestöissä. Sekä kokoomuksen että kristillisdemokraattien nuorisojärjestöt ovat sittemmin palanneet Allianssin jäseniksi.
Allianssi toimi perustamisestaan lähtien nimellä Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssi ry, kunnes se muutti nimensä vuoden 2018 syyskokouksessaan Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi ry:ksi.
Historia > Pääsihteerit ja toiminnanjohtajat

Nimike toiminnanjohtaja otettiin Allianssissa käyttöön nimikkeen pääsihteeri sijaan vuonna 2018.
Toiminta

Allianssin toiminnan tavoitteena on nuorten hyvinvointi, ja sen toimintaa ohjaa Allianssin strategia 2022–2026 ”Nuorten puolella ja koko nuorisoalan tukena”. Allianssin toiminta koostuu edunvalvonta- ja vaikuttamistyöstä sekä nuorisoalalle tarjottavista palveluista, kuten tapahtumista ja koulutuksista. Allianssi tukee toiminnallaan nuorten osallistumista ja yhdenvertaisuutta, esimerkiksi järjestämällä nuorisovaalit eduskuntavaalien yhteydessä.
Allianssi järjestää vuosittain valtakunnalliset nuorisotyöpäivät eli NUORI-tapahtuman ja Politiikkaviikon, jonka tarkoituksena on viedä politiikka ja yhteiskunnallinen vaikuttaminen rohkeasti kouluihin. Politiikkaviikko järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2018, jolloin viikon kummeina toimivat opetusministeri Sanni Grahn-Laasonen ja oikeusministeri Antti Häkkänen sekä yhteistyökumppaneina useita nuorisoalan järjestöjä. Lisäksi Allianssi koordinoi vuosittain järjestettävää Nuorisotyön viikkoa, jonka tarkoituksena on tehdä nuorisoalaa ja sen tekijöitä näkyväksi.
Allianssissa toimii hallituksen lisäksi kansainvälisen nuorisopolitiikan ryhmä. Ryhmään kuuluu 11 jäsentä vuonna 2024, ja sitä johtaa Filip Godlewski. Allianssilla oli aiemmin useampi luottamushenkilöryhmä, mutta käytännöstä luovuttiin vuonna 2020.  Lisäksi Allianssi nimittää Suomessa toimivat nuorisodelegaatit, jotka "edustavat sukupolvensa ääntä, käyvät dialogia ja nostavat keskusteluun nuorten ajatuksia ja toiveita sekä vaikuttavat poliittisiin prosesseihin niin Suomessa kuin kansainvälisesti". Aiemmin Allianssi nimitti vain YK-nuorisodelegaatin (vuodesta 1997 alkaen) sekä nuorten ilmastodelegaatin (vuodesta 2011 alkaen), mutta vuonna 2022 nuorisodelegaattitoimintaa laajennettiin myös nuorten EU-delegaattiin, NORDBUK-delegaattiin, Unesco-delegaattiin ja luontodelegaattiin.  Suomen YK-nuorisodelegaatteina on toiminut aiemmin muun muassa poliitikko Mikkel Näkkäläjärvi, ulkoministeri Pekka Haaviston erityisavustaja Joel Linnainmäki sekä SDP:n puoluesihteeri Antton Rönnholm. Nuorten ilmastodelegaatteina on aiemmin toimineet muun muassa europarlamentaarikko Alviina Alametsä sekä myöhemmin Darravapaa-yhteisön perustajana tunnettu Katri Ylinen.
Osana Allianssia toimii Allianssin nuorisovaihto. Allianssin koordinoi myös järjestöjen ohjelmistolahjoituksia yhdessä TechSoup Suomen kanssa. Vuosina 2018–2019 Allianssi toimii myös yhtenä opetus- ja kulttuuriministeriön nimeämänä nuorisoalan osaamiskeskuksena. Allianssin yhteydessä toimi aiemmin valtakunnallinen Nuorisotiedon kirjasto, joka siirrettiin vuonna 2021 Humanistisen ammattikorkeakoulun yhteyteen.
Allianssin toimisto sijaitsee Helsingin Pasilassa, Allianssi-talossa (Asemapäällikönkatu 1). Allianssilla on parikymmentä vakituista työntekijää.
Vuosina 1993–2018 Allianssi järjesti koko nuorisoalan yhteen kokoavia Allianssi-risteilyjä.
Julkaisut

Allianssi julkaisi pitkään nuorisotoimialan AllianssiExpress-ajankohtaistiedotetta ja nuorisoalan ammattilehti Nuorisotyötä. Nuorisotyö-lehden juuret ovat vuonna 1945 perustetun Nuorisotyöntekijöiden yhdistyksen 1946 lähtien julkaisemassa Nuoriso-ohjaaja-lehdessä. 71 julkaisuvuoden jälkeen Nuorisotyö-lehti lakkautettiin vuoden 2017 lopussa.
Vuoden 2018 alkusyksystä AllianssiExpress-tiedotteen sijaan Allianssi alkoi julkaisemaan joka toinen viikko Nuorisoalan uutiskirjettä.
Loppuvuonna 2018 Allianssi julkaisi neliosaisen Kahvitauko: Puhetta nuorisoalasta ja sen ilmiöistä -podcastin. Keväällä 2020 Allianssi julkaisi kuusiosaisen Mitä kuuluu nuorille? -podcastin, jossa keskusteltiin nuorisoalan ajankohtaisista teemoista. Konsepti on jatkunut myöhemmin etäyhteyksin järjestettävinä keskustelutilaisuuksina.
Vuoden 2019 alusta alkaen Allianssi on julkaissut sosiaalisessa mediassa Nuoret, jotka muuttavat maailmaa -konseptia. Sarja nostaa esiin nuoria, jotka omalla toiminnalla muuttavat maailmaa.
Talous > Rahoitus

Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille:
2024: 1 280 100 €
2023: 1 293 000 €
2022: 1 293 000 €
2021: 1 283 000 €
2020: 1 283 000 €
2019: 575 000 €
Smalltalk

| Smalltalk |
| --- | --- |

Paradigma:  olio-ohjelmointi
Merkittävimmät toteutukset:  Dolphin Smalltalk; Cincom Smalltalk; VA Smalltalk; GNU Smalltalk; Squeak; Pharo
Vaikutteet:  Lisp, Simula
Vaikuttanut:  Common Lisp, Objective-C, Python, Java, Self, Io
Murteet:  Smalltalk-72, Smalltalk-76, Smalltalk-80
Smalltalk on oliopohjainen ohjelmointikieli ja -ympäristö, jonka ensimmäiset versiot julkaistiin 1970-luvulla. Ohjelmat on koottu itsenäisistä, ei-läpinäkyvistä olioista, jotka edustavat jotakin luokkaa. Oliot ovat yhteydessä toisiinsa Smalltalkin virtuaalikone-ympäristön välittämillä viesteillä. Vapaasti muokattavien ja muutettavien olioiden lisäksi on olemassa primitiivi-olioita, joita ei voi muokata enää ohjelman ajon aikana. Toisinaan primitiivit on määritelty Smalltalk ympäristöstä riippumattomina, erillisinä olioina. Alkuperäinen Smalltalk-80 ohjelmointiympäristö oli graafinen ja se käytti näppäimistön lisäksi 3-näppäimistä hiirtä.
Smalltalk on ajan myötä kehittynyt vastaamaan tarpeisiin monissa käyttötarkoituksissa, kuten talouselämässä ja tietokannoissa. Näillä aloilla se on käytössä edelleen. Ensijulkaisussaan Smalltalk-80 toi orastavalle olio-ohjelmoinnin alalle uusia sekä uraauurtavia ajatuksia ja käytänteitä.
Smalltalkia lähellä olevilla kielillä tehdään edelleen aktiivista kehitystyötä ja sillä on monia aktiivisia puolestapuhujia. ANSI-standardi Smalltalkille julkasitiin vuonna 1998 ja se edustaa kielen perusversiota.
Historia

Smalltalk on 1970-luvulla kehitetty ohjelmointikieli, joka on kehitetty Xerox-yhtiön tutkimuskeskus PARC:issa Yhdysvalloissa.
Kielen konseptin kehitti Alan Kay, joka kehitti Dynabook-prototyyppiä ja graafista käyttöliittymää joka sopisi myös lapsille.
Dan Ingalls vaikutti Smalltalkin toteuttamiseen.
Kehittäjiin kuuluivat lisäksi Dave Robson, Adele Goldberg, Peter Deutsch, Ted Kaehler ja Scott Wallace. Smalltalk sai runsaasti vaikutteita Norjassa kehitetystä Simula-kielestä, jota pidetään kaikkien olio-ohjelmointikielten kantamuotona.
Xerox julkaisi Smalltalk-kielen nimellä Smalltalk-80. Sen jälkeen Hewlett-Packard tuotti ensimmäisen kaupallisen version. Vuonna 1986 Digitalk-yhtiö julkaisi Smalltalk/V:n, joka oli ensimmäinen laajasti saatavilla ollut versio henkilökohtaisille tietokoneille. Digitalk päätyi myöhemmin ParcPlacen omistukseen.
Kielen kehittäminen siirtyi Xerox PARCin tutkimuskeskuksesta ohjelmoijien perustamalle ParcPlace-yhtiölle, joka kehitti siitä VisualWorks-nimisen tuotteen. VisualWorks on samalla sekä kieli että kehitysympäristö, samaan tapaan kuin Eclipse ja Java ovat yhdessä Javan kehitysympäristö. Tuotetta myydään edelleenmilloin? ja sen omistaa nykyään Cincom.  1990-luvulla VisualWorks-kehitysympäristöllä kehitettiin lukuisia pitkään yritysten käytössä olleita sovelluksia.
Vuonna 1996 muun muassa Apple-yhtiöllä Alan Kay kehitti Smalltalkin pohjalta Squeakin.
Smalltalkin ANSI-standardi valmistui vuonna 1998.
Olioperustaisuus

Smalltalkilla kirjoitetut ohjelmat ovat olioperustaisia ja Smalltalkia pidetään puhtaana olio-ohjelmointikielenä.lähde?  Muiden ohjelmointikielten tapaan Smalltalk on syntaktiselta ytimeltään hyvin pieni ja koko kielen voima perustuu varsin laajaan luokkakirjastoon.
Useimmat olio-ohjelmointikielet, esimerkiksi Java ja COBOLin olioversio, ovat ottaneet mallia Smalltalkista. Java onkin rakenteeltaan hyvin lähellä Smalltalkia.lähde? Kummassakin kieltä ajetaan tulkkaavasti virtuaalikoneessa, mikä tekee niistä suhteellisen hitaita.
Dynaaminen tyypitys

Smalltalkissa muuttujat on tyypitetty dynaamisesti, eli käännösajan sijaan ajoaikana. Smalltalk ei vaadi muuttujien ja argumenttien tietotyyppien määrittelyä. Joidenkin mukaanselvennä tyypitys tekisi ohjelmista luotettavampia, mutta Smalltalkin käyttäjien mukaan tyypin määrittely vain sotkee ohjelmia ja hidastaa työtä.
Smalltalkissa on graafinen ohjelmointiympäristö.
Nykyinen käyttö

Smalltalkia käyttävät verkkotietokantaohjelma DabbleDB sekä CMS-järjestelmät Cmsbox ja Pier.
Nykyisin Smalltalkia voi opetella esimerkiksi Pharo MOOC -verkkokurssin avulla.
Syntaksi

Syntaksi on hyvin minimaalinen ja käytössä on vain kuusi keyword merkkijonoa: true, false, nil, self, super ja thisContext.
true, false ja nil ovat singleton oliota, self ja super taas viittaavat niiden yhteydessä annettuun viestiin (message) eli tiettyyn olioon ja suorittavat tästä viestistä riippuvaisen aliohjelman. Super sanan yhteydessä suoritettavaa aliohjelmaa etsitään ylemmän tason oliosta (huomaa yhetys Javaan). thisContext viittaa käytössä olevaan suoritteeseen.
Syntaksi > Esimerkkiohjelma

" Kommentti "
" Aluksi ohjelma lähettää oliolle Transcript viestin show, joka saa yhden argumentin."
" Sitten samalle Transcript-oliolle lähetetään toinen viesti (cr). "
" Puolipiste erottaa samalle oliolle lähetetyt viestit. "
" Tämän jälkeen ohjelma avaa Transcript-ikkunan lähettämällä Transcript oliolle kolmannen viestin (open) "
Transcript show: 'Hei maailma!'; cr.
Transcript open.
Toteutukset

Smalltalkin eri toteutuksia ovat: Smalltalk MT; Cincom Smalltalk; Instantiations VA Smalltalk (uudelleenbrändätty IBM VisualAgeSmalltalk);
Dolphin Smalltalk, GNU Smalltalk ja Squeak ovat Smalltalk-80-versioon perustuvia avoimen lähdekoodin toteutuksia eri käyttöjärjestelmille. Vuonna 2008 Squeakista haarautui Pharo. SmallScript toimii osana Microsoftin NET-alustaa.
Slang on alijoukko Smalltalkin kielestä ja olioista, joka voidaan kääntää suoraan C-kielelle.
Aiheesta muualla

ilmainen Pharo MOOC -verkkokurssi (englanniksi)
Smalltalk Zoo - The Computer History Museum (englanniksi)
| n k Yleisimmät ohjelmointikielet |
| --- | --- |
Tuotantokäytössä:  Ada  APL  Assembly  AWK  C  C++  C#  COBOL  Dart  Delphi  Eiffel  Erlang  Forth  Fortran  Go  Java  JavaScript  Kotlin  Lisp  Lua  Objective-C  Pascal  Perl  PHP  PostScript  Python  R  Ruby  Rust  Smalltalk  Swift  Tcl  TypeScript  Visual Basic 
Akateemiset:  CLU  Haskell  Logo  ML  OCaml  Prolog  Scheme 
Historialliset:  ALGOL  BASIC  Modula-3  MUMPS  Plankalkül  PL/I  Simula 
Luettelo yleisimmistä ohjelmointikielistä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Georgian hallinnollinen jako

Georgia jaetaan kahteen autonomiseen alueeseen ja yhdeksään hallintoalueeseen. Maan pääkaupunki Tbilisi on erityisasemassa tämän aluejaon ulkopuolella. Tasavallat ja hallintoalueet jakautuvat edelleen piirikuntiin sekä piiritasoisiin kaupunkeihin. Piirikunnista yksitoista on autonomisissa tasavalloissa ja loput 56 muun Georgian alueella. Georgian nykyinen aluejako noudattelee vain osittain maan historiallisia provinsseja.
Autonomiset tasavallat

Autonomisia tasavaltoja (georg. ავტონომიური რესპუბლიკა, avtonomiuri respublika) on kaksi: Adžaria ja Abhasia. Abhasia sijaitsee Georgian luoteisosassa Mustanmeren rannalla, Adžaria taas sen eteläpuolella Turkin rajalla. Abhasiaa hallinnoi Venäjän tukema separatistihallinto, eikä se ole Georgian keskushallituksen hallinnassa.
Toinen Venäjän tukema separatistitasavalta on Etelä-Ossetia, joka sijaitsee pääosin Georgian Šida Kartlin hallintoalueella.
Hallintoalueet

Georgia jaetaan yhdeksään hallintoalueeseen (georg. მხარე, mkhare). Ne perustettiin 1990-luvun puolivälissä väliaikaiseksi ratkaisuksi, kunnes Etelä-Ossetian ja Abhasian konfliktit saataisiin ratkaistua. Alueiden paikallishallintoa johtaa "valtionkomissaari" (georg. სახელმწიფო რწმუნებული, sakhelmtsipo rtsmunebuli), epämuodollisesti "kuvernööri", jonka nimittää Georgian presidentti.
Georgian alueet, suluissa alueen pääkaupunki ja numero kartalla:
Guria (Ozurgeti, 3)
Imereti (Kutaisi, 6)
Kakheti (Telavi, 11)
Kvemo Kartli (Rustavi, 10)
Mtskheta-Mtianeti (Mtskheta, 9)
Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti (Ambrolauri, 5)
Samegrelo ja Zemo Svaneti (Zugdidi, 2)
Samtskhe-Džavakheti (Akhaltsikhe, 7)
Šida Kartli (Gori, 8)
(Tbilisi 12, Abhasia 1 ja Adžaria 4)
Piirikunnat

Hallintoalueet jaettiin aiemmin edelleen piirikuntiin (georg. რაიონი, raioni). Vuosina 2006–2017 kunnat ja kaupungit ovat asteittain korvanneet piirikunnat. Piirikuntia oli yhteensä 67, joista seuraavat sijaitsevat autonomisten tasavaltojen ulkopuolella: Abaša, Adigeni, Akhalgori, Akhalkalaki, Akhaltsikhe, Akhmeta, Ambrolauri, Aspindza, Baghdati, Bolnisi, Bordžomi,  Dedoplistsqaro, Dmanisi, Dušeti, Džava, Gardabani, Gori, Gurdžaani, Kareli, Kaspi,  Kharagauli, Khašuri, Khobi, Khoni, Lagodekhi, Lantškhuti, Lentekhi, Marneuli, Martvili, Mestia, Mtskheta, Ninotsminda, Oni, Ozurgeti, Qazbegi, Qvareli, Satškhere, Sagaredžo, Samtredia, Senaki, Sighnaghi, Telavi, Terdžola, Tetri tsqaro, Tianeti, Tqibuli, Tsageri, Tsalendžikha, Tsalka, Tšiatura, Tškhorotsqu, Tšokhatauri, Tsqaltubo, Vani, Zestaponi ja Zugdidi.
Seuraavat piirikunnat sijaitsivat Adžariassa: Keda, Khelvatšauri, Khulo, Kobuleti ja Šuakhevi. Abhasiassa sijaitsee kuusi piirikuntaa: Gagra, Gali, Gudauta, Gulripši, Otšamtšire ja Suhumi.
Piirikunnat > Kaupungit

Jotkin suuremmat kaupungit (georg. ქალაქი, kalaki) eivät kuulu mihinkään piirikuntaan. Hallintoalueilla sijaitsevat Kutaisin, Potin, Rustavin ja Tskhinvalin kaupungit, Adžariassa Batumin kaupunki ja Abhasiassa Gagran, Suhumin ja Tqvartšelin kaupungit.
Historialliset provinssit

Maa on jakautunut aikaisemmin useisiin itsenäisiin ruhtinas- ja kuningaskuntiin sekä historiallisiin provinsseihin. Osaa näistä ei juurikaan huomioida nykyisessä aluejaossa, ja osa on kadonnut Georgian kartalta jo vuosisatoja sitten. Historiallisia alueita ovat muun muassa seuraavat:
Abhasia
Adžaria
Džavakheti
Ertso-Tianeti
Guria
Hereti
Imereti
Kakheti
Kartli
Khevi
Khevsureti
Letškhumi
Mtiuleti
Meskheti
Pšavi
Ratša
Samegrelo
Svanetia
Tao-Klardžeti
Tori
Trialeti
Tušeti
ISO 3166-2:GE

Georgian ylimmän tason aluejaon ISO 3166-standardin maakoodissa on ensin GE ja viivalla siihen liitetty aluekoodi.
| --- | --- |
GE-AB: Abhasia
GE-AJ: Adžaria
GE-GU: Guria
GE-IM: Imereti
GE-KA: Kakheti
GE-KK: Kvemo Kartli
GE-MM: Mtskheta-Mtianeti
GE-RL: Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti
GE-SJ: Samtskhe-Džavakheti
GE-SK: Šida Kartli
GE-SZ: Samegrelo ja Zemo Svaneti
GE-TB: Tbilisi
Aiheesta muualla

Statoids: Regions of Georgia (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Georgian hallinnollinen jako Wikimedia Commonsissa
Euroopan maiden ylimmän tason hallinnollinen jako
Alankomaat
Albania
Andorra
Armenia²
Azerbaidžan¹
Belgia
Bosnia ja Hertsegovina
Bulgaria
Espanja
Georgia¹
Irlanti
Islanti
Italia
Itävalta
Kazakstan¹
Kosovo
Kreikka
Kroatia
Kypros²
Latvia
Liechtenstein
Liettua
Luxemburg
Malta
Moldova
Monaco
Montenegro
Norja
Pohjois-Makedonia
Portugali
Puola
Ranska
Romania
Ruotsi
Saksa
San Marino
Serbia
Slovakia
Slovenia
Suomi
Sveitsi
Tanska
Tšekki
Turkki¹
Ukraina
Unkari
Valko-Venäjä
Venäjä¹
Viro
Yhdistynyt kuningaskunta
¹ Sijaitsee sekä Euroopassa että Aasiassa

² Aasiassa sijaitseva, kulttuurihistoriallisesti eurooppalainen valtio
Georgian hallintoalueet.
Joitakin historiallisia provinsseja ja alueita. Etelä-Ossetia on perinteisesti kuulunut Kartliin, ja noussut omaksi poliittiseksi alueekseen vasta neuvostoaikana.