stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristillinen sionismi
Aiheesta muualla

Jerusalemin julistus koskien kristillistä siionismia (suomeksi)
Amerikkalainen kristillistä sionismi kritisoiva verkkopalvelu (englanniksi)
Kulkkila

Kulkkilan kylänraittia.
Kulkkila on kylä Kokemäellä Satakunnassa entisen Kauvatsan kunnan alueella. Se sijaitsee Sääksjärven etelärannalla Kauvatsanjoen alkukohdan länsipuolella. Kulkkila on läheisessä yhteydessä sen itäpuolella sijaitsevien Sääkskosken ja Plättilänmaan kylien kanssa.
Kulkkilassa toimi oma koulu vuosina 1913–1982. Koulutalo sekä 1800-luvulta peräisin oleva, hyvin säilynyt Vähtärin taloryhmä ovat Kulkkilan kylän näkyvimmät maamerkit.
Alueella tuotetaan nykyisin paljon mansikkaa, jonka viljelyyn kyläläisiä alkoi innostaa Kulkkilan koulun ensimmäinen opettaja K. V. Koskilahti. Sääksjärven rannoilla on monia kesämökkejä.
Historiaa

Kulkkilasta on tehty yksittäisiä kivikautisia esinelöytöjä, mutta ne eivät välttämättä todista alueen olleen silloin asuttu. 1500-luvulta lähtien kylä tunnetaan maanviljelyn, karjanpidon, kalastuksen ja metsästyksen harjoittamispaikkana. Lisää viljelyalaa raivattiin kaskeamalla. 1800-luvulla kylä tunnettiin vuohistaan ja kutunjuustostaan.
1700-luvun alkupuolelle asti Kulkkilan kylä kuului Suur-Huittisten pitäjään.
Kirjallisuutta

Suontausta, Jaakko: Kulkkilan koulutiellä. Kulkkilan vapaa-aikakerho, kirjatoimikunta 2008. ISBN 978-952-92-3427-1.
Suomen mäkihyppy

Mäkihyppy on ollut Suomessa kilpailulajina 1880-luvulta lähtien. Lajia kutsuttiin 1970-luvulle saakka nimellä mäenlasku. Suomen-mestaruuksista on kilpailtu vuodesta 1914 alkaen. Suurta kansainvälistä menestystä suomalaiset alkoivat saavuttaa 1950-luvulla ja heikomman vuosikymmenen jälkeen uudelleen 1970-luvun lopulta alkaen. Olympialaisissa suomalaiset ovat saaneet kymmenen kultamitalia, kahdeksan hopeaa ja neljä pronssia. Yleisen sarjan maailmanmestaruuksia suomalaiset ovat lentomäkikilpailut mukaan lukien voittaneet viisitoista. Harrastajamäärät ovat yhdistetty, johon mäkihyppy kuuluu toisena osalajina, mukaan lukien pudonneet 2000-luvulla muutamaan sataan.
Joukkosukupuutto

Fossiileista tunnettujen merieläinsukujen määrä eri aikakausina. Monimuotoisuushuippuja seuraavat romahdukset edustavat joukkosukupuuttoja.
Joukkosukupuutto, joukkotuho tai sukupuuttoaalto tarkoittaa hyvin monien eliölajien tai -ryhmien samanaikaista sukupuuttoa. Maan geologisen historian aikana on useissa vaiheissa 50–90 % kerrostumista tunnetuista eliölajeista hävinnyt geologisessa mittakaavassa katsottuna lyhyessä ajassa.
Joukkosukupuuttojen syinä pidetään muun muassa asteroiditörmäyksiä, jättimäisiä tulivuorenpurkauksia, suuria ilmastonmuutoksia, tauteja sekä suuria geologisia muutoksia, jotka yhdistävät mantereita ja sekoittavat eri mantereiden eläimistöjä keskenään. Meren eläimistöä saattaa kuolla merenpinnan korkeuden muutosten takia.
Viisi suurta joukkosukupuuttoa

Suuria joukkosukupuuttoja tunnetaan viisi:
| Nimi | Lyhenne | Kausi | Aika miljoonia vuosia sitten | Tuhoutunut %   merieläinsuvuistalähde? |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ordovikikauden joukkotuho |  | Ordoviki/Siluuri | 440 | 75 % |
| Devonikauden joukkotuho |  | Devoni | 360 | 50 % |
| Permikauden joukkotuho | P/Tr | Permi/Trias | 250 | 95 % |
| Triaskauden joukkotuho | Tr/J | Trias/Jura | 200 | 48 % |
| Liitukauden joukkotuho | K/T | Liitu/Tertiääri | 66 | 50 % |
Nykyisin puhutaan myös käynnissä olevasta ihmisen aiheuttamasta kuudennesta joukkosukupuutosta.
Joukkosukupuuttojen välissä on tapahtunut pienempiä joukkotuhoja, joissa alle 30 % lajeista on hävinnyt. Viimeisen 500 miljoonan vuoden aikana on ollut ainakin 54 suurempaa ja pienempää joukkosukupuuttoa.
Perusteellisin tunnettu joukkotuho oli permikauden joukkotuho. Merkittäviä joukkosukupuuttoja ovat myös dinosaurusten tuhoutuminen liitukauden lopulla ja megafaunan tuho viimeisimmän jääkauden päättyessä.
Mahdollisia aiheuttajia

Joukkosukupuuttojen syitä ei tiedetä varmasti. Yleisin syy on saattanut olla maapallon tulivuoritoiminta, sillä sen arvellaan olleen osallisena neljässä maapallon viidestä joukkosukupuutosta. Laavaa voi purkautua valtavina laakiopurkauksina, jotka kestävät tuhansia vuosia ja peittävät satoja tai tuhansia neliökilometrejä. Niissä vapautuu viilentäviä ja/tai kuumentavia aineita Maan kaasukehään.
Hyvin suuri asteroiditörmäys on tuhoisa, koska se paineaallon, kuumuuden aiheuttamien metsäpalojen, mahdollisen hyökyaallon ja muiden välittömien tuhojen lisäksi pimentää ilmaan nostamallaan tuhkapölyllä Auringon kuukausiksi, jopa vuosiksi.
Ilmastonmuutokset ja ilmaston kylmenemisestä seuranneet jääkausijaksot voivat aiheuttaa joukkosukupuuttoja esimerkiksi alentamalla merenpinnan tasoa. Muita syitä ovat saattaneet olla ilmakehän ja meriveden kemiallisen koostumuksen vaihtelu ja syvän meren happikato. Merenpohjasta tai ikirouta-alueilta vapautuvaa metaania on pidetty yhtenä mahdollisena joukkosukupuuttojen aiheuttajana.
Muutamat paleontologit ovat väittäneet joukkosukupuuttojen toistuneen säännöllisesti 26 miljoonan vuoden välein. Syyksi on esitetty Aurinkoa kiertävää hypoteettista Nemesis-tähteä, joka säännöllisin väliajoin joutuisi Oortin pilveen ja häiritsisi komeettojen kiertoliikettä niin, että niitä tällöin joutuisi tavallista enemmän aurinkokunnan sisäosiin, jolloin jotkin niistä saattavat törmätä Maahankin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mikko Pelttari: Kerran kadonnut, ikuisesti poissa Yliopisto-lehti (2/2016). 29.2.2016. Helsingin yliopisto.
Calculate the effects of an Impact (Arkistoitu – Internet Archive)
The Current Mass Extinction Event
Interstellar Dust Cloud-induced Extinction Theory
Sourcewatch.org
Kadonneen kirjaston vartijat ja muita Don Rosan parhaita

| Kadonneen kirjaston vartijat ja muita Don Rosan parhaita |
| --- | --- |

Kirjailija:  Don Rosa
Kuvittaja:  Don Rosa
Kansitaiteilija:  Don Rosa
Kieli:  suomi
Genre:  Sarjakuvakokoelma
Suomennos
Suomentaja:  Jukka Lindfors, Markku Saarinen, Pekka Tuliara ja Aku Ankan toimitus
Kustantaja:  Helsinki Media/Sanoma Magazines Finland
Julkaistu:  1995
Ulkoasu:  Kovakantinen, myös nahkakantinen erikoispainos
Sivumäärä:  174
ISBN:  951-875-983-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kadonneen kirjaston vartijat ja muita Don Rosan parhaita on vuonna 1995 julkaistu suomenkielinen kokoelma Don Rosan tekemiä Aku Ankka -sarjakuvia. Se oli ilmestyessään maailman ensimmäinen Rosan sarjoista koostettu kovakantinen kokoelma. Kirjan ovat toimittaneet Jukka Heiskanen ja Riku Perälä.
Kirja koostuu Don Rosan alkupuheesta, Jukka Lindforsin ”Don Rosan suuret ankkatarinat” -esittelystä sekä Rosan sarjakuvista, joista jokaiseen on liitetty Rosan omat kommentit kustakin tarinasta. Yhteensä kirjassa on 174 sivua.
Kirjan ensimmäisen oranssikantisen painoksen julkaisi Helsinki Media vuonna 1995. Se kuitenkin myytiin loppuun, ja suuren kysynnän vuoksi kirjasta julkaistiin uusi punakantinen painos. Yhteensä painoksia on toistaiseksi tullut kuusi. Ensijulkaisun yhteydessä julkaistiin myös sadan kappaleen nahkakantinen erikoispainos.
Kirjan tarinoista ainoastaan nimikkotarinaa Kadonneen kirjaston vartijat ei ollut aikaisemmin julkaistu Suomessa, mutta se on sen jälkeen julkaistu Aku Ankassa 44/2003.
Tarinat

| Tarinakoodi | Suomenkielinen nimi | Alkukielinen nimi | Suomentaja | Sivuja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| D 92380 | Kadonneen kirjaston vartijat | The Guardians of the Lost Library | Jukka Lindfors | 28 |
| AR 104 | Jos metsään haluat mennä nyt... | Mythological Menagerie | Markku Saarinen | 10 |
| D 91071 | Saari ajan rajalla | Island on the Edge of Time | Aku Ankan toimitus | 14 |
| D 90345 | Nokanneulan tapaus | Incident at McDuck Tower | Aku Ankan toimitus | 10 |
| D 91192 | Windigojen mailla | War of the Wendigo | Jukka Lindfors | 27 |
| D 90057 | Mestaripuutarhuri | The Master Landscapist | Aku Ankan toimitus | 10 |
| D 91076 | Sankari ylitse muiden | Super Snooper Strikes Again | Aku Ankan toimitus | 11 |
| D 90147 | Pysähtyneisyyden aika | On Stolen Time | Aku Ankan toimitus | 13 |
| D 90314 | Takaisin Xanaduun | Return to Xanadu | Pekka Tuliara | 30 |
Aiheesta muualla

Inducksin listaus kokoelmasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Don Rosa
| --- | --- |
Suomessa julkaistut kokoelmat:  Kadonneen kirjaston vartijat (1995)  Roope Ankan elämä ja teot (1997)  Sammon salaisuus (1999)  Temppeliherrojen kätketty kruunu (2001)  Kymmenen avataran aarre (2003)  Musta Ritari (2005)  Roope Ankan elämä ja teot 2 (2007)  Kolmen caballeron paluu (2009)  Pako Kielletystä laaksosta (2010) 
Tarinoita:  Hänen Majesteettinsa Roope Ankka  Kirje kotoa  Sammon salaisuus  Temppeliherrojen kätketty kruunu  Musta Ritari  Musta Ritari slurppaa jälleen  Kymmenen avataran aarre  Matka Maan keskipisteeseen 
Muut:  Aku Ankan sukupuu  Pertwillaby Papers  Captain Kentucky 
Muuta:  Luettelo Don Rosan Disney-sarjakuvista  Luettelo Don Rosan Suomessa julkaistusta Disney-tuotannosta
Mikke Leinonen

Leinonen Lahdessa 2014.
Mikke Leinonen (s. 14. tammikuuta 1992) on suomalainen aktiiviuransa päättänyt yhdistetyn hiihtäjä. Hän edusti seuratasolla Lahden Hiihtoseuraa.
Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Erzurumissa 2012 Leinonen saavutti viidennen ja seitsemännen sijan. Hän pääsi ensimmäisen kerran MM-kilpailuihin Val di Fiemmessä 2013, jossa hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailun 34:s ja suurmäen Gundersen-kilpailun 36:s.
Leinonen debytoi maailmancupissa Lahdessa 11. maaliskuuta 2011. Hän oli kilpailun 51:s. Leinosen paras sijoitus maailmancupissa on 14:s, jonka hän saavutti Tšaikovskissa tammikuussa 2014.
Toukokuussa 2017 Leinonen ilmoitti lopettavansa aktiiviuransa yhdistetyn parissa. Hän on opiskellut ajoneuvomuotoilua Lahden muotoiluinstituutissa.
Juan Ramón Jiménez

| Juan Ramón Jiménez |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. joulukuuta 1881 Moguer, Espanja
Kuollut: 29. toukokuuta 1958 (76 vuotta) San Juan, Puerto Rico
Ammatti:  runoilija
Puoliso:  Zenobia Camprubí Aymar
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: espanja
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto 1956 
Aiheesta muualla
fundacion-jrj.es
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Juan Ramón Jiménez (23. joulukuuta 1881 Huelva – 29. toukokuuta 1958 Puerto Rico) oli espanjalainen runoilija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1956.
Teokset

Jiménezin tuotanto voidaan jakaa kolmeen vaiheeseen. Ensimmäisen vaiheen teokset syntyivät kotiseudulla Espanjassa. Toinen vaihe alkoi, kun Jiménez matkusti New Yorkiin mennäkseen naimisiin kääntäjä Zenobia Camprubín kanssa ja vietti tämän kanssa pitkän kuherruskuukauden, jonka aikana nuori vaimo luki Jimenezille amerikkalaisen runouden espanjankielisiä käännöksiä. Kolmas vaihe alkoi Espanjan sisällissodan aikana, kun Jiménez muutti ulkomaille. Hän asui ensin Kuubassa ja myöhemmin Puerto Ricossa.
Jiménezin herkkä kausi ajoittui vuosille 1898–1915. Tällä kaudella runoilija sai vaikutteita erityisesti Gustavo Adolfo Bécquerin teoksista, symbolismista ja modernismista. Tämän ajan teoksia ovat muiden muassa: Rimas (1902), Arias tristes (1903), Jardines lejanos (1904), Elegías (1907), La Soledad Sonora (1911), Pastorales (1911), Laberinto (1913) ja Estío (1916).lähde?
Herkkää kautta seurasi älyllinen kausi vuosina 1916–1936. Jiménezin tämän kauden teoksista merkittävimpiä ovat: Diario de un poeta recién casado (1916), Primera antolojía poética, (1917), Eternidades (1918), Piedra y cielo (1919), Poesía (1917–1923) ja Belleza (1917–1923). Merkittävin teos on Platero y yo 1917 (Harmo ja minä – andalusialainen elegia, suom. Tyyni Tuulio, 1957).lähde?
Runoilijan viimeisen kauden (1937–1958) tärkeimpiä teoksia ovat: Animal de fondo (1949), Tercera antolojía poética (1957), En el otro costado (1936–1942) ja Dios deseado y deseante (1948–1949).lähde?
Suomennettu tuotanto

Harmo ja minä: andalusialainen elegia, romaani (Platero y yo); suom. Tyyni Tuulio, Helsinki: WSOY 1957. – 3. p. Helsinki: WSOY 1979 ISBN 951-0-09043-3 Sarja:Kolibri-kirjasto
Jiménezin runojen suomennoksia on muun muassa seuraavissa antologioissa:
Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Tyyni Tuulio, Helsinki: WSOY 1954
Kaksikymmentäyksi Nobel-runoilijaa, suom. ja toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1976 ISBN 951-0-07416-0
Kirsi Kunnas: Puut kantavat valoa: runot 1947–1986, Helsinki: WSOY 1999 ISBN 951-0-23723-X, 5. korj. p. Helsinki: WSOY 2007 ISBN 978-951-0-33307-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juan Ramón Jiménez Wikimedia Commonsissa
Jiménez-säätiö (espanjaksi)
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Smolenskin alue

| Smolenskin alue Смоленская область |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Smolenskin alueen sijainti Venäjän federaatiossa
 Koordinaatit: 54.78°N, 32.05°E 
Valtio:   Venäjä
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Smolensk
 – suurin kaupunki:  Smolensk (326 861 as.)
 – kuvernööri:  Aleksei Ostrovski
Pinta-ala:  49 800 km²
Väkiluku (2010)  ():  985 537
 – väestötiheys:  19,8 as./km²
Kielet:  venäjä
BKT (2010):  149 091,4 milj. RUB (eli 0,40 % Venäjän BKT:stä)
 – asukasta kohti:  151 279 RUB, noin 3 706 EUR (eli 58 % Venäjän keskiarvotasosta)
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Symbolit:  
 – lippu:  Smolenskin alueen lippu
 – vaakuna:  Smolenskin alueen vaakuna
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  67
 – ISO 3166:  RU-SMO
 
admin-smolensk.ru
Smolenskin alue (ven. Смол́енская о́бласть, Smolenskaja oblast) on hallinnollinen alue Venäjän länsirajalla Itä-Euroopassa. Se rajoittuu pohjoisessa Tverin alueeseen, koillisessa Moskovan alueeseen, idässä Kalugan alueeseen, kaakossa Brjanskin alueeseen, lounaassa ja lännessä Valko-Venäjän Mahiljoun ja Vitsebskin alueeseen ja sekä luoteessa Pihkovan alueseen. Smolenskin alue kattaa 49 800 km². Tämä vastaa noin 0,3 % koko Venäjän pinta-alasta.
Historia

Smolensk mainitaan ensi kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 865. Smolensk ympäristöineen muodosti itsenäisen ruhtinaskunnan 1100-luvulta lähtien aina vuoteen 1403 asti, jolloin Liettua valtasi sen. Venäjä valtasi alueen 1514 ja piti sitä hallussaan vuoteen 1611, jolloin alue liitettiin Puolaan. Venäjä valtasi alueen uudelleen 1654. Toisessa maailmansodassa alue oli Saksan miehittämä 1941–1944.
Maantiede ja ilmasto

Smolenskin alue kuuluu osaltaan Valdain ylänköön ja on keskeistä Länsi-Venäjän vedenjakaja-aluetta. 60 % Smolenskin alueesta kuuluu Mustaanmereen laskevan Dneprin vesistöön, joka joki ja kaksi sen keskeistä sivuhaaraa (Sož ja Desna) saa alkunsa alueelta. Toisaalta noin 25 % pinta-alasta kuuluu Smolenskin alueen luoteisosan kautta Itämereen laskevan Väinäjoen vesistöön. Kolmanneksi alueen itäosa on Kaspianmerelle johtavan valtavirta Volgan vesistöä. Esimerkiksi Tverin alueen Zubtsovissa Volgaan liittyvän Vazuza-joen tekoallas peittää osia Smolenskin alueen koillisosista. Etelämpänä virtaava Ugra-joki on puolestaan yksi keskeisiä Volgan Oka-sivujoen haaroja.
Ilmasto on kohtalaisen mantereinen: kesät ovat melko lämpimiä (Smolenskin heinäkuun keskilämpötila 17–18 °C) ja talvet kylmiä (tammikuun keskilämpötila −8,5 °C). Keskimääräinen sademäärä on 530–630 mm vuodessa.
Smolenskin alueen kartta: kaupungit ja muut piirikeskukset.
Väestö

Smolenskin alueen asukasluvun arvioitiin olevan vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 985 4831, josta 72,7 % (eli 716 299) oli kaupunkilaisia (kaupunkien ja kaupunkimaisten taajamien asukkaita) ja 27,3 % (269 238) maaseudun asukkaita. Alueen väestö oli vähentynyt noin 5 % vuoden 2005 alkuun verrattuna – tuolloin asukkaita oli ollut 1 019 000.
Uskonto

Vuonna 2012 julkaistun laajan, Venäjän väestön uskonnollista vakaumusta kartoittaneen Arena-tutkimuksen mukaan Pihkovan alueen väestö jakautui uskonnollisen vakaumuksensa perusteella seuraavasti:
19 % ortodokseja (Venäjän ortodoksinen kirkko),
45 % jumalaan (tai korkeampaan voimaan) uskovia, muttei käytännössä tunnustanut mitään tiettyä uskontoa,
13 % ateisteja, ei usko jumalaan,
7 % kristittyjä, muttei ortodokseja, katolisia tai protestantteja,
3 % ortodokseja, muttei kuulu Venäjän ortodoksiseen kirkkoon eikä ole vanhauskoisia,
2 % vanhauskoisia,
1 % luonnonvoimiin ja -jumaliin pohjautuvan perinneuskonnon kannattajia,
< 1 % sunnilaisen islaminuskon kannattajia,
< 1 % protestantteja (luterilaisia, baptisteja, evankelikalisteja, anglikaaneja),
monia katolisia ja
1 % jotain muita.
Smolenskin alueella Moskovan patriarkan alaiseen ortodoksisen kirkkoon kertoi kuuluvansa selvästi harvempi kuin Venäjällä keskimääräin (41 %). Toisaalta jumalaan tai muuhun ylempään voimaan uskovia, mutta uskontoa harjoittamattomia oli alueella selvästi maan keskimääräistä tasoa (25 %) enemmän.
Hallinto ja suurimmat kaupungit

Smolenskin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Smolensk. Hallinnollisesti alue on jaettu 25 piiriin ja kahteen kaupunkialueeseen (Smolensk ja Desnogorsk). Paikallishallinnon johdossa ovat kuvernööri ja alueduuma.
Smolenskin alueella on yhteensä yksitoista yli 10 000 asukkaan kaupunkia tai kaupunkityyppistä taajamaa. Näiden asukasluku selviää oheisesta taulukosta. Alueella on lisäksi viisi pienempää kaupunkia. Näiden kaikkien sijainti käy ilmi oheisesta kartasta. Kartassa hallinnollisesti suoraan Smolenskin alueen alaisuudessa olevat kaupungit on esitetty vahvennettuna; muut taajamat ovat piirihallinnon alaisia:
| Kaupunki tai  kaupunkityyppinen taajama | Venäläinen nimi, kyrillinen | Väkiluku  2010 | Kunnallispiiri |
| --- | --- | --- | --- |
| Smolensk | Смоле́нск | 326 863 | Smolenskinkaupunkipiiri |
| Vjazma | Вя́зьма | 57 103 | Vjazman piiri |
| Roslavl | Ро́славль | 54 898 | Roslavlin piiri |
| Jartsevo | Я́рцево | 47 853 | Jartsevon piiri |
| Safonovo | Сафо́ново | 46 116 | Safonovon piiri |
| Gagarin | Гага́рин | 31 721 | Gagarinin piiri |
| Desnogorsk | Десного́рск | 29 677 | Desnogorskinkaupunkipiiri |
| Verhnedneprovski  kaupunkityyppinen taajama | Верхнеднепровский | 12 969 | Dorogobužin piiri |
| Dorogobuž | Дорогобу́ж | 10 720 | Dorogobužin piiri |
| Jelnja | Е́льня | 10 095 | Jelnjan piiri |
| Rudnja | Ру́дня | 10 029 | Rudnjan piiri |
Lähde vuoden 2010 väkiluvulle:
Talous

Smolenskin alue tuotti vuonna 2010 yhteensä 149,1 miljardin ruplan osuuden eli 0,4 prosenttia koko Venäjän bruttokansantuotteesta. Jokaisen alueen asukkaan osuus BKT:stä oli keskimäärin 151 300 ruplaa eli noin 3 706 euroa tuona vuonna. Tämä oli 58 % Venäjän keskiarvosta (261,8 ruplaa eli 6 413 euroa henkeä kohti vuodessa).
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, kemian-, kevyt- ja elintarviketeollisuus. Lisäksi on kivihiilen ja turpeen tuotantoa. Maatalous tuottaa viljaa, pellavaa, perunoita ja vihanneksia sekä lihaa ja maitoa.
Alueelta on rautatieyhteys Valko-Venäjälle ja Moskovaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Smolenskin alue Wikimedia Commonsissa
Smolenskin alueen ja sen piirien virallisten sivujen luettelo (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Smolensk Region – general information, history, resources, economy, authorities, culture and art (Arkistoitu – Internet Archive) Kommersant (englanniksi)
Smolenskin alueen duuma (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Forecan Tulevien päivien säätila Smolenskissa sekä täsmäsää ja -ennuste
| n k Keskinen federaatiopiiri |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Moskova
|  Belgorod  Brjansk  Ivanovo  Kaluga  Kostroma  Kursk  Lipetsk  Moskova Alue  Orjol  Rjazan  Smolensk  Tambov  Tver  Tula  Jaroslavl  Vladimir  Voronež  |  Belgorod  Brjansk  Ivanovo  Kaluga  Kostroma  Kursk  Lipetsk  Moskova Alue  Orjol  Rjazan  Smolensk  Tambov  Tver  Tula  Jaroslavl  Vladimir  Voronež  |  |
| n k Venäjän aluejako |
| --- | --- | --- |
Federaatiosubjektit
| Tasavallat |  Adygeia  Altai  Baškortostan  Burjatia  Dagestan  Hakassia  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Kalmukia  Karatšai-Tšerkessia  Karjala  Komi  Krim1  Mari  Mordva  Pohjois-Ossetia-Alania  Saha  Tatarstan  Tšetšenia  Tšuvassia  Tuva  Udmurtia  |  |
| Aluepiirit |  Altai  Habarovsk  Kamtšatka  Krasnodar  Krasnojarsk  Perm  Primorje  Stavropol  Taka-Baikalia  |  |
| Alueet |  Amur  Arkangeli  Astrahan  Belgorod  Brjansk  Irkutsk  Ivanovo  Jaroslavl  Kaliningrad  Kaluga  Kemerovo  Kirov  Kostroma  Kurgan  Kursk  Leningrad  Lipetsk  Magadan  Moskova  Murmansk  Nižni Novgorod  Novgorod  Novosibirsk  Omsk  Orenburg  Orjol  Penza  Pihkova  Rjazan  Rostov  Sahalin  Samara  Saratov  Smolensk  Sverdlovsk  Tambov  Tjumen  Tomsk  Tšeljabinsk  Tula  Tver  Uljanovsk  Vladimir  Volgograd  Vologda  Voronež  |  |
| Liittovaltiokaupungit |  Moskova  Pietari  Sevastopol2  |  |
| Autonominen alue | Juutalainen |  |
| Autonomiset piirikunnat |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Nenetsia  Tšukotka  |  |
| Lisää aiheesta |  Federaatiopiirit  Talousalueet  |  |
1de jure: Ukrainaan kuuluva autonominen tasavalta 2de jure: Ukrainaan kuuluva tasavallan alainen kaupunkipiiri
Smolenskin alueen hallinnollinen jako.
Venäjän presidentti Medvedev ja Smolenskin alueen kuvernööri keskustelemassa.
Smolenskin rautatieasema.
Smolenskin ydinvoimala Desnogorskissa.