stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etsaus

Monotypia
Kohopaino
Puupiirros
Linoleikkaus
Syväpaino
Kuivaneula
Etsaus
Akvatinta
Mezzotinto
Carborundum
Laakapaino
Litografia
Serigrafia
Muuta
Vedosmerkinnät
Passepartout
Suomalaiset taidegraafikot
n
k
Etsaus eli viivasyövytys on taidegrafiikan syväpainomenetelmä, jossa haluttu kuva syövytetään hapon avulla painolaattaan. Painolaatta, joka on tavallisesti kuparia, sinkkiä tai terästä, päällystetään ensin haponkestävällä vahamaisella pohjustusaineella. Seuraavaksi haluttu kuva piirretään pohjustusaineeseen raaputtamalla sitä pois laatan pinnasta niistä kohdista, joihin viivojen halutaan syntyvän. Tämän jälkeen laatta pohjustusaineineen upotetaan happoon. Tällöin happo pääsee tunkeutumaan pohjustusaineeseen raaputetuista urista itse painolaattaan, syövyttäen sitä ainoastaan urien kohdalta. Syövyttämisen jälkeen painolaatta puhdistetaan kokonaan pohjustusaineesta, jolloin laatassa näkyy halutun painokuvan negatiivi. Seuraavassa vaiheessa laatalle levitetään painoväri ja laatta puhdistetaan, niin että väriä jää vain hapon syövyttämiin uriin. Lopuksi levystä otetaan vedos eli sitä puristetaan painoprässissä suurella voimalla paperia vasten, jolloin paperi painuu painovärin kyllästämiin hapon syövyttämiin uriin. Kun prässi avataan, painolaatalla ollut kuva on siirtynyt paperiin.
Etsaus on alun perin kehitetty metalliseppien parissa viimeistään keskiajalla, mutta tekniikka saattaa olla tätä vanhempi. Keskiajalla etsausta käytettiin muun muassa haarniskoiden koristelemiseen. Etsauksen käytön kuvien paperille painamiseen uskotaan olevan augsburgilaisen Daniel Hopferin (n. 1470–1536) keksintö. Ensimmäinen päivätty vedos on vuodelta 1513, tekijänä Urs Graf. Painokuvia oli tehty ennen etsauksen keksimistä metallikaiverruksina, mutta etsaus oli paljon helpompi tekniikka, sillä se ei edellyttänyt varsinaista metallintyöstötaitoa. Näin ollen etsaus alkoi 1500-luvulta alkaen yleistyä suuritöisemmän kaivertamisen kustannuksella. Tekniikka on kulkenut kehittyen läpi vuosisatojen ja säilynyt elinvoimaisena nykyaikaan asti. Tunnetuimpia etsauksen taitajia ovat Rembrandt ja Piranesi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etsaus Wikimedia Commonsissa
Iraklio BC

| Irakleio BC |
| --- | --- |

Liiga:  D-liiga
Perustettu:  1928
Historia:  1928-
Areena:  Linto kapasiteetti 1 500
– kapasiteetti:  1 500
Kotipaikka:  Heraklion, Kreikka
Värit:  valkoinen ja musta
Presidentti:   Papakaliatis Manolis
Mestaruudet:   (1) A2 Ethnikin mestaruus 
Irakleio BC, tunnetaan myös nimillä Iraklio BC ja Heraklion BC, on kreikkalainen ammattilaiskoripalloseura, jonka kotipaikka on Kreetan saarella sijaitseva Heraklion. Iraklion historian parhaat vuodet osuivat 1990-luvulle, kun joukkue oli parikin kertaa taistelemassa Kreikan koripallon pääsarjassa pudotuspeleissä. Paras sijoitus oli kuitenkin seitsemäs sijoitus kaudelta 1997–1998. Joukkue on voittanut toiseksi korkeimman sarjatason mestaruuden 1997. Vuonna 2005 seura pudotettiin A2 Ethnikistä talousongelmien takia.
Nykyisin joukkue pelaa Kreikan alemmilla sarjatasoilla. Joukkuetta ei tule sekoittaa melkein saman nimiseen Iraklis Thessaloniki BC:hen.
Entisiä pelaajia

Tunnettuja pelaajia ovat muun muassa:
| --- | --- |
  Oliver Miller   Antonio Harvey   Jimmy Oliver   James Forrest   Willie Burton   Carl Thomas   Richard Rellford   Derrick Hamilton   Jose Piculin Ortiz   Andres Guibert   Frederick Forte   Samir Gouda :   John Korfas   Christos Miriunis   Christos Charisis   Giorgos Gasparis   Argyris Papapetrou   Pit Papachronis   Giannis Sioutis
Aiheesta muualla

Eurobasket
Tupai

Satellittikuva Tupaista.
| --- | --- |
Muut nimet:  Motu Iti
Sijainti:  Bora Bora Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Seurasaaret
Pinta-ala:  11 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tupai on Seurasaariin kuuluva pieni atolli Tyynellämerellä 17 kilometriä pohjoiseen Bora Borasta. Se kuuluu Leewardsaarten saariryhmään. Atollin pinta-ala on 11 km² ja se on asumaton.
Sara Ahde

| Sara Ahde> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1979 Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  kuvataiteilija
Sara Ahde (s. 1979 Oulu) on suomalainen kuvataiteilija, joka tekee valokuva- ja videotaidetta. Hän opiskeli kuvataidetta Limingan taidekoulussa (1998–1999) ja Lontoossa (2000–2003), jossa asui pitkään. Ahde valmistui kuvataiteen kandidaatiksi (B.A. Hons.) Lontoon University of the Artsista, oppilaitoksesta Byam Shaw School of Art, Central St Martin’s School of Art and Design. Hän palasi Suomeen syksyllä 2008.
Ahde käsittelee teoksissaan erityisesti ihmisten välisiä suhteita ja sosiaalisia rooleja. Hänellä on ollut useita näyttelyitä Englannissa vuodesta 2003 ja Suomessa vuodesta 2009 lähtien.
Vuodesta 2009 Ahde on ollut Oulun taiteilijaseura 63 ry:n jäsen. Vuosina 2009–2013 hän oli Pohjoisen valokuvakeskuksen hallituksen jäsen. Vuodesta 2011 hän on ollut Valokuvataiteilijoiden liiton jäsen sekä vuodesta 2015 liiton hallituksessa. Hän asuu ja työskentelee Helsingissä.
Aiheesta muualla

Sara Ahteen kotisivut
Erik Johan Andelin

Erik Johan Andelin (18. toukokuuta 1804 Hollola – 9. heinäkuuta 1893 Tohmajärvi) oli suomalainen rovasti, valtiopäivämies ja Tammikuun valiokunnan jäsen.
Andelinin vanhemmat olivat Hollolan Uskilan kylän Anttilan rusthollari Alexander Simonsson (k. 1822) ja Eva Kristina Mattsdotter. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1823. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1826. Andelinista tuli teologian kunniatohtori 1857.
Andelin oli armovuodensaarnaajana Iisalmessa 1826 ja Kuopion triviaalikoulussa vt. kollegana vuodesta 1828, ylempänä kollegana vuodesta 1829 ja konrehtorina vuodesta 1835. Hänestä tuli Tohmajärven kirkkoherra 1841 ja hän sai rovastin arvon 1846. Andelin oli vt. lääninrovastina 1848 ja vakinaisena lääninrovastina 1862–1884. Hän oli Kuopion tuomiokapitulin jäsen 1870–1876 ja viimein Suomen papiston seniori eli vanhin virassa ollut pappi. Andelin oli Tammikuun valiokunnan jäsen 1862 ja osallistui säätyvaltiopäiville 1867 ja 1877–1878.
Andelin oli naimisissa 1833–1891 Henriette Sofia Blomin (k. 1891) kanssa. Heidän poikiaan olivat molempien oikeuksien tohtori Alexander Andelin (1836–1890), Kuopion yksityisen ruotsalaisen yhteiskoulun opettaja Karl August Andelin (1838–1898), kihlakunnantuomari Emil Achates Andelin (1848–1907) ja palovakuutusasiamies Lars Robert Kasimir Andelin (1846–1902), samoin kuin kenraalimajuri Carl Oskar Evert Andelin (1840–1905).
William Rothenstein

William Rothenstein valokuvassa 1920.
William Rothenstein: Surevia juutalaisia synagogassa, maalattu vuonna 1906.
William Rothenstein (29. tammikuuta 1872 – 14. helmikuuta 1945) oli brittiläinen taidemaalari, piirtäjä ja taidekirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten sotataiteilijana ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa sekä muotokuvataiteilijana. Lontoossa sijaitsevassa National Portrait Gallery -näyttelyssä on näytteillä yli 200 Rothensteinin tekemää muotokuvaa. Rothenstein oli Royal College of Art -yliopiston rehtori 1920–1935 ja ritaroitiin 1931.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Rothenstein Wikimedia Commonsissa
BBC: Your Paintings: William Rothenstein bbc.co.uk (englanniksi)
Sir William Rothenstein 1872–1945 tate.org.uk (englanniksi)
William Rothenstein -arkisto (Arkistoitu – Internet Archive) oasis.lib.harvard.edu (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:William Rothenstein
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Auckland  South Australia  New Zealand Artists  KulturNav  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  Victoria  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Käännös suomeksi
Johan Matias Hackzell

Johan Matias Hackzell (1. tammikuuta 1816 Karstula – 26. kesäkuuta 1882 Saarijärvi) oli suomalainen rovasti, opettaja, valtiopäivämies ja Tammikuun valiokunnan jäsen.
Hackzellin vanhemmat olivat Uudenmaan ja Hämeen läänin komissiomaanmittari Johan Jakob Hackzell (k. 1855) ja Anna Sofia Boisman. Hän kävi Loviisan ja Hämeenlinnan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1832. Hackzell valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi maisteriksi 1840. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1855.
Hackzell oli Helsingin triviaalikoulun vt. apologistana 1840–1841 ja vakinaisena apologistana 1841. Hänestä tuli Helsingin yläalkeiskoulun 3. kollega 1841, konrehtori 1847 ja rehtori 1854. Hackzell valittiin Muolaan kirkkoherraksi 1859 ja hän astui virkaan 1862. Hänet valittiin Lappeenrannan ja Lappeen kirkkoherraksi 1871 ja hän sai rovastin arvon 1862. Hackzellista tuli lääninrovasti 1868 ja hän oli puhujana pappeinkokouksessa Porvoossa 1860. Hackzell oli Tammikuun valiokunnan jäsen vuonna 1862 ja hän osallistui säätyvaltiopäiville 1863–1864, 1867, 1872 ja 1877–1878.
Johan Matias Hackzell oli naimisissa vuodesta 1860 Fredrika Natalia Elfsbergin (k. 1901) kanssa.
Judi Dench

| Judi Dench |
| --- | --- |
 Judi Dench vuonna 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Judith Olivia Dench
Syntynyt: 9. joulukuuta 1934 (ikä 90) York, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Puoliso:  Michael Williams (vih. )
Näyttelijä
Aktiivisena:  1957–
Palkinnot
  Parhaan naissivuosan Oscar  1998 Rakastunut Shakespeare  Parhaan naispääosan Golden Globe  1997 Hänen majesteettinsa rouva Brown  2000 Rakkautta sodan varjossa  
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Judith Olivia Dench (s. 9. joulukuuta 1934 York) on englantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt pitkällä urallaan niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin.
Kotimaassaan Denchiä pidetään yleisesti yhtenä toisen maailmansodan jälkeisen ajan suurimmista naisnäyttelijöistä, ja hän voitti vuonna 2005 äänestyksen, jossa valittiin Britannian paras naisnäyttelijä.
Ura

Denchin ura alkoi teatterista ja hän on esiintynyt kaikilla merkittävillä Englannin näyttämöillä. Judi Dench opiskeli lontoolaisessa Central School of Speech and Drama -teatterikoulussa 1954–1957. Hänen ensimmäinen roolinsa ja myös läpimurtonsa oli Ofelia Shakespearen Hamletissa vuonna 1957. Valmistumisensa jälkeen hän näytteli useita näytäntökausia Oxfordissa ja Nottinghamissa, kunnes 1961 liittyi Royal Shakespeare Companyyn. Seuraavan parinkymmenen vuoden ajan hän esiintyi lukuisissa RSC:n tuotannoissa sekä Stratfordissa että Lontoossa.
Sittemmin Dench on esiintynyt monissa West Endin teattereissa kuten myös Lontoon kansallisteatterissa ansaiten lukuisia palkintoja pääosarooleistaan. Iästään huolimatta hän on edelleen yksi varmoista englanninkielisen teatterimaailman kassamagneeteista.
Ennen muuta Judi Dench on teatterinäyttelijä ja hän on esiintynyt yli 80 näytelmässä. Hän on myös näytellyt yli 30 roolia televisiolle. Tunnetuimmat televisiosarjat ovat Suomessakin esitetyt Kuinka isosisko naitetaan (A Fine Romance, 1981–1984), jossa hänen vastanäyttelijänään oli hänen miehensä Michael Williams, ja Vanha suola janottaa (1992–2008). Vuosina 2007–2009 hän esiintyi sarjassa Cranfordin naiset, joka perustuu Elizabeth Gaskellin teoksiin.
Dench itse pitää eniten teatterityöstä ja arvostaa vähiten elokuvan tekemistä, joka hänen mukaansa rajoittaa ilmaisua vielä TV-kuvauksia enemmän. Tästä huolimatta hän on esiintynyt myös ainakin 25 elokuvassa. Elokuvasta 007 ja kultainen silmä (1995) aina elokuvaan 007 Spectre (2015) hän esitti M:ää James Bond -elokuvasarjassa.
Yksityiselämä

Denchillä on yksi tytär (s. 1972), sittemmin kuolleen aviomiehensä näyttelijä Michael Williamsin kanssa.
Dench sairastaa silmänpohjan ikärappeumaa, joka on yleinen korkean iän mukanaan tuoma silmäsairaus. Se ei ole sokeuttanut häntä vielä kokonaan, mutta on heikentänyt voimakkaasti näkökykyä.
Palkinnot ja tunnustukset

Judi Dench on saanut urallaan useita palkintoja ja huomionosoituksia, joista alla tärkeimmät:
Parhaan naissivuosan Oscar-palkinto kuningatar Elisabet I:n roolista elokuvassa Rakastunut Shakespeare
Oscar-ehdokkuus rooleista elokuvissa: Hänen majesteettinsa rouva Brown, Pieni suklaapuoti, Iris, Mrs. Henderson esittää ja Paljastavat merkinnät
Golden Globe -palkinto: Hänen majesteettinsa rouva Brown
Golden Globe -ehdokkuus: Mrs. Henderson esittää
ennätykselliset kuusi Laurence Olivier -palkintoa (Macbeth, Juno and the Paycock, Pack of Lies, Antony and Cleopatra, A Little Night Music, Absolute Hell)
kolme Lontoon teatterikriitikoiden palkintoa (A Kind of Alaska, The Importance of Being Earnest, Amy’s View)
1970 – Brittiläisen imperiumin upseeri (OBE)
1988 – Brittiläisen imperiumin ritarikomentaja (DBE)
2005 – Companion of Honour (CH)
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1964 | Kuolleen miehen salaisuus | neiti Humphries |  |
| 1965 | Aamulla kello 4 | vaimo |  |
| 1965 | Viiltäjä-Jack | Sally |  |
| 1965 | He Who Rides a Tiger | Joanne |  |
| 1968 | A Midsummer Night's Dream | Titania |  |
| 1974 | Luther | Katherine |  |
| 1974 | Ratsastajan kuolema | Laura Davidson |  |
| 1985 | Illalliskutsut | Marcia Pilborough |  |
| 1985 | Hotelli Firenzessä | Eleanor Lavish |  |
| 1987 | The Angelic Conversation | kertoja |  |
| 1987 | Rakas vanha kirja | Nora Doel |  |
| 1988 | Kourallinen tomua | rouva Beaver |  |
| 1989 | Kuningas Henrik V | mistress Quickly |  |
| 1995 | Jack and Sarah | Margaret |  |
| 1995 | 007 ja kultainen silmä | M / Barbara Mawdsley |  |
| 1996 | Hamlet | Hecuba |  |
| 1997 | Hänen majesteettinsa rouva Brown | kuningatar Viktoria |  |
| 1997 | Huominen ei koskaan kuole | M |  |
| 1998 | Rakastunut Shakespeare | kuningatar Elisabet I |  |
| 1999 | Teetä Mussolinin kanssa | Arabella |  |
| 1999 | Kun maailma ei riitä | M |  |
| 2000 | Turvaan tuntemattomaan | kertoja |  |
| 2000 | Pieni suklaapuoti | Armande Voizin |  |
| 2001 | Iris | Iris Murdoch |  |
| 2001 | Laivauutisia | Agnis Hamm |  |
| 2002 | Tärkeintä on olla aito | Lady Augusta Bracknell |  |
| 2002 | Kuolema saa odottaa | M |  |
| 2004 | Lehmäjengi | rouva Caloway |  |
| 2004 | Riddickin aikakirja | Aereon |  |
| 2004 | Ladies in Lavender | Ursula Widdington |  |
| 2005 | Ylpeys ja ennakkoluulo | Lady Catherine de Bourgh |  |
| 2005 | Mrs. Henderson esittää | rouva Laura Henderson |  |
| 2006 | The Magic Roundabout | kertoja |  |
| 2006 | Doogal | kertoja |  |
| 2006 | Angelina Ballerina: Angelina Sets Sail | neiti Lilly |  |
| 2006 | Casino Royale | M |  |
| 2006 | Paljastavat merkinnät | Barbara Covett |  |
| 2007 | Go Inside to Greet the Light | kertoja |  |
| 2008 | 007 Quantum of Solace | M |  |
| 2009 | Rage | Mona Carvell |  |
| 2009 | Nine | Lilli |  |
| 2011 | Jane Eyre – Kotiopettajattaren romaani | rouva Fairfax |  |
| 2011 | Pirates of the Caribbean: Vierailla vesillä | seurapiirinainen |  |
| 2011 | My Week with Marilyn | Sybil Thorndike |  |
| 2011 | J. Edgar | Annie Hoover |  |
| 2012 | Run For Your Wife | laukkunainen |  |
| 2012 | The Best Exotic Marigold Hotel | Evelyn Greenslade |  |
| 2012 | 007 Skyfall | M |  |
| 2013 | Philomena | Philomena Lee |  |
| 2015 | The Second Best Exotic Marigold Hotel | Evelyn Greenslade |  |
| 2015 | 007 Spectre | M |  |
| 2016 | Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille | Esmeralda Avocet |  |
| 2017 | Idän pikajunan arvoitus | ruhtinatar Dragomiroff |  |
| 2017 | Tulppaanikuume | abbedissa |  |
| 2017 | Victoria & Abdul | kuningatar Viktoria |  |
| 2018 | Red Joan | Joan Stanley |  |
| 2018 | All Is True | Anne Hathaway |  |
| 2019 | Cats |  |  |
Dench kuullaan M:n roolissa myös neljässä James Bond -pelissä: Everything or Nothing, GoldenEye: Rogue Agent, Quantum of Solace ja Blood Stone.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Judi Dench Wikimedia Commonsissa
Judi Dench Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Trove  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef
Akiaki

Akiaki
Akiakin kartta.
| --- | --- |
Sijainti:  Nukutavake Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Tuamotu
Pinta-ala:  1,4 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Akiaki on atolli Tuamotun saariryhmässä Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee 130 kilometrin päässä Nukutavaken saaresta. Eurooppalaiset saapuivat saarelle 1700-luvulla.
William Congreve

| William Congreve |
| --- | --- |
 William Congreve
Henkilötiedot
Syntynyt: 1670
Kuollut: 1729 (58–59 vuotta)
Kansalaisuus:  Englanti
Ammatti:  näytelmäkirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
William Congreve (1670–1729) oli englantilainen näytelmäkirjailija. Hän kirjoitti useita huvinäytelmiä, joissa on kekseliäs dialogi ja hyvä luonteenerittely, esimerkkeinä The Old Bachelor (1693), The Double-Dealer (1693) ja Love for Love (1695). Lisäksi Congreve on kirjoittanut murhenäytelmän The Mourning Bride (1697). Hänen näytelmänsä The Way of the World (1700) yleisö otti vastaan kylmästi, jolloin hän melkein kokonaan hylkäsi draamatuotannon.
Suomennettu näytelmä

Maailman tapa: 5 näytöstä, prologi ja epilogi, (The Way of the World); suom. Marja Niiniluoto; runot Mikko Kilpi; sov. Heljä Talvikki Ahonen. Helsinki: Suomen Teatteriliitto 1966, 1971 (näytelmämoniste)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Congreve Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Irlanti  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Kiihtelysvaaran vanha kirkko

| Kiihtelysvaaran vanha kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko tammikuussa 2014.
Sijainti:  Aprakkatie 3, Kiihtelysvaara, Joensuu
Koordinaatit:  62°29′38.0″N, 030°15′07.6″E
Seurakunta:  Vaara-Karjalan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1770
Suunnittelija:  Heikki Häger
Materiaali:  hirsi
Istumapaikkoja:  452
Poistui käytöstä:  2018 (tuhoutui tuhopoltossa)
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiihtelysvaaran vanha kirkko oli Joensuun Kiihtelysvaarassa sijainnut puinen ristikirkko, joka rakennettiin Heikki Hägerin johdolla 1769–1770. Kirkko tuhoutui kokonaan tuhopoltossa 23. syyskuuta 2018. Erillinen kellotapuli onnistuttiin suojaamaan tulelta. Uuden kirkon rakentamisen yhteydessä palanutta kirkkoa on alettu kutsua Kiihtelysvaaran vanhaksi kirkoksi erotuksena samalle paikalle valmistuvasta uudesta kirkosta.
Kirkko

Kirkon kuorisakaran jatkoksi oli rakennettu sakasti ja 1850-luvulla muihin sakaroihin eteiset. Kirkossa oli aumakatot, keskellä olevan lyhytvartisen tornin huipulla oli kattoratsastaja. Sisäkatteena oli puuholvit. Kirkkoa korjattiin 1830-luvulla, vuosina 1855–1856 ja Juhani Viisteen johtamana perusteellisesti 1931. Kirkon pinta-ala oli 243 neliötä, ja istumapaikkoja siellä oli 452 hengelle. Kirkon alkuperäiset 11-äänikertaiset urut rakensi Kangasalan urkutehdas 1912, urut saatiin Ruskealan kirkosta. Uudet 12-äänikertaiset urut valmisti Suomen Urkuhuolto 1940. Kirkon alttaritaulun Kristus ristillä maalasi Samuel Elmgren 1831.
Alttaritaulun lisäksi kuorin etelä- ja pohjoisseinillä olleet Jumalan kaikkinäkevää silmää esittävät maalaukset ja lehterin kaiteiden balusterijäsentely olivat Samuel Elmgrenin tekemiä. Maalauskoristelu restauroitiin 1967 arkkitehti Heikki Havaksen ja konservaattori Thorvald Lindqvistin johdolla. Kiihtelysvaaran kirkko oli vanhimpia Pohjois-Karjalassa säilyneistä kirkoista.
Kirkko > Kellotapuli

Kirkon kellotapuli on vuodelta 1856 ja uusittu yläosastaan vuonna 1931. Edellinen tapuli paloi salaman sytyttämänä 1813. Tapuli onnistuttiin suojaamaan palolta.
Palo

Kirkolta tuli automaattinen palohälytys noin kello 4.50 sunnuntaina 23. syyskuuta 2018. Pelastuslaitoksen myöhemmin aamulla julkaiseman tiedotteen mukaan kellotapuli ja lämpölaitos saatiin suojattua, mutta tuolloin kirkon katto oli jo romahtanut ja vain hirsiseinät pystyssä. Kirkko tuhoutui kokonaan. Palo ei aiheuttanut henkilövahinkoja.
Kirkon kiinteistömestari Jouni Heiskanen onnistui pelastamaan alttaritaulun, ehtoollishopeat ja osan alttarivaatteista.
Sunnuntaina päivällä pidetyssä tiedotustilaisuudessa poliisi ilmoitti epäilevänsä paloa tuhopoltoksi, koska ensimmäisinä paikalle tulleiden mukaan tuli oli tuolloin kirkon ulkoseinässä. Sähkökeskuksen teknisen vian mahdollisuutta ei  vielä tässä vaiheessa suljettu pois. Maanantaina 24. syyskuuta kirkon raunio oli jäähtynyt niin paljon, että sitä päästiin tutkimaan. Tuolloin poliisin palokoirat ilmaisivat, että kirkon sytyttämisessä on mahdollisesti käytetty palavia nesteitä apuna. Maanantaina poliisi otti kotietsinnän yhteydessä kiinni neljä joensuulaista henkilöä epäiltynä kirkon palosta. Epäiltyjen jäljille päästiin poliisin omien tutkimusten ja yleisövihjeiden perusteella, poliisi tiedotti tiistaina aamupäivällä. Torstaina 27. syyskuuta pidetyssä vangitsemisoikeudenkäynnissä Pohjois-Karjalan käräjäoikeus vangitsi kiinniotetuista yhden, 29-vuotiaan paikkakuntalaisen miehen epäiltynä törkeästä tuhotyöstä. Kolme muuta kiinniotettua päästettiin vapaaksi. Vangittu tunnusti sytyttäneensä kirkon ja antoi poliisille yksityiskohtaisen teonkuvauksen.
Pohjois-Karjalan käräjäoikeudessa tuomittiin 22. tammikuuta 2019 paikkakuntalainen Aki Petri Pöllänen 2 vuoden 8 kuukauden ehdottomaan vankeuteen ja liki kolmen miljoonan euron korvauksiin törkeästä vahingonteosta.
Uusi kirkko

Joensuun ev.lut. seurakuntayhtymän yhteinen kirkkovaltuusto päätti uuden kirkon rakentamisesta joulukuussa 2018. Kesäkuussa 2020 ilmoitettiin, että uuteen kirkkoon tulisi noin 100–125 istumapaikkaa. Kirkon mallia ja suunnittelijaa haettiin arkkitehtikilpailulla. Yhteinen kirkkoneuvosto valitsi maaliskuussa 2021 uuden kirkon suunnittelijaksi oululaisen Luo arkkitehdit Oy:n. Uuden kirkon suunnittelun ja rakentamisen arveltiin tuolloin vievän 2–3 vuotta.
Uuden kirkon muodoksi valittiin ”maisemallinen ristikirkko”, ja se rakennetaan vanhan kirkon paikalle. Museovirasto puolsi alustavia suunnitelmia. Yhteinen kirkkovaltuusto hyväksyi luonnokset ja kustannusarvion, noin 4,6 miljooonaa euroa, lokakuussa 2022. Uusi ristikirkko tehdään hirrestä ja se lattian materiaali on myös puu. Kirkkosaliin mahtuu 120 henkilöä. Salin ja sen viereisten tilojen väliset ovet avaamalla saadaan lisää tilaa 120 istumapaikan verran. Kirkon alttaritauluksi tulee vanhan kirkon alttaritaulu, joka pelastettiin tulipalosta.
Kirkon suunnittelu jatkui. Uuden kirkon rakennustyöt alkoivat heinäkuun viimeisenä päivänä 2023. Peruskivi aikakapseleineen päästiin muuraamaan 8. syyskuuta 2023 ja harjannostajaisia vietettiin 3. toukokuuta 2024. Kirkko vihittiin käyttöön 1. joulukuuta 2024, jolloin vietettiin ensimmäistä adventtia.
Kuvia

Kellotapuli on vuodelta 1856 ja se säilyi tulipalossa.
Näkymä kirkon alttaria kohti. Alttaritaulu oli yksi esineistä, jotka onnistuttiin pelastamaan kirkon palosta.
Kiihtelysvaaran kirkko sisältä.
Tuhoutuneen kirkon paikalla on rauniokirkko penkkeineen ja alttareineen.
Raunioiden alttari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiihtelysvaaran vanha kirkko Wikimedia Commonsissa
Kiihtelysvaaran kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi.  28.1.2014. Museovirasto. Viitattu 23.9.2018.
Kiihtelysvaaran kirkon kellotapulin piirustukset
360° panoraamakuva kirkosta sisältä (Arkistoitu – Internet Archive)