stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vouga (1882)

| Vouga |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Lissabonin laivastontelakka
Laskettu vesille:  5. tammikuuta 1882
Poistui palveluskäytöstä:  1910
Tekniset tiedot
Uppouma:  710 t
Pituus:  49,08 m
Koneteho:  600 ihp
Nopeus:  10 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 x 6"/26 tykki 4 x 3,9"/27 tykkiä
Vouga oli Portugalin laivaston vuonna 1882 vesillelaskettu tykkivene.
Valmistus

Puurunkoinen alus tilattiin Lissabonin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 5. tammikuuta 1882.
Palvelus

Aluksen aseistus vaihdettiin kahteen 3,9 tuuman 27 pituuskaliiperin ja kahteen kolmen naulan tykkiin. Alus poistettiin palveluksesta 1910.
Vuiri

Postimestarin huone Vuirin museossa.
Vuiri (ven. Вы́ра, Vyra) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Ortesjoen rannalla Pietarin–Pihkovan–Valko-Venäjän rajan välisen maantien varrella. Asukkaita on vajaat 300 henkeä.
Vuirin läheltä on löydetty keskiaikaisia kurgaanihautoja. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. 1900-luvun alussa se oli Koprinan luterilaiseen seurakuntaan kuulunut suomalais-venäläinen sekakylä.
Kylässä sijaitsee entiseen postiaseman rakennukseen vuonna 1972 avattu museo ”Postimestarin talo”, joka on omistettu Aleksandr Puškinin teoksille ja 1800-luvun alun tielaitokselle. Pihkovan maantietä kulkeneet matkustajat vaihtoivat hevosia Vuirin postiasemalla, jonka kerrotaan antaneen aiheen Puškinin kertomukseen ”Postimestari” (Stantsionnyi smotritel).
Aiheesta muualla

Vuirin kylä Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Vuri "Hatsina läpi vuosisatojen" -sivustolla (venäjäksi)
”Postimestarin talo” -museon sivusto (venäjäksi)
Voznesensk

| Voznesensk (Вознесенськ) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Voznesensk
 Koordinaatit: 47.5620°N, 31.3353°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Mykolajivin alue
Piiri:  Voznesenskin piiri
Perustettu:  1795
Alueen alainen kaupunki:  1938
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  23 km²
Väkiluku (2021):  34 050
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 voz.gov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Voznesensk (ukr. Вознесенськ) on kaupunki ja Voznesenskin piirin (178 336 as., 2021) hallinnollinen keskus Ukrainan eteläisen Mykolajivin alueella, Etelä-Bug -joen varrella. Kaupungista on 89 kilometriä eteläkaakossa sijaitsevaan aluekeskukseen Mykolajiviin.
Kaupungissa oli vuoden 2021 alun arvion mukaan 34 050 asukasta.
Keisarinna Katariina II:n asetuksella aiemmalle Bugin kasakkojen talviasutuksen paikalle alettiin rakentaa kaupunkia vuonna 1795. Kaupunki perustettiin 1817. Vuonna 1938 siitä tuli suoraan alueen alainen aluehallinnollinen subjekti.
Voznesenskin rautatieasema.
Kirkko Voznesenskissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Voznesensk Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Tšekki 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Johan Olof Wallin

| Johan Olof Wallin |
| --- | --- |

Uppsalan arkkipiispa
 1837–1839 
Edeltäjä:  Carl von Rosenstein
Seuraaja:  Carl Fredrik af Wingård
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1779 Stora Tuna, Taalainmaa, Ruotsi
Kuollut: 30. kesäkuuta 1839 (60 vuotta)
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  arkkipiispa, runoilija
Muut tiedot
Uskonto:  kristinusko
Johan Olof Wallin (15. lokakuuta 1779 Stora Tuna, Taalainmaa − 30. kesäkuuta 1839 Tukholma) oli ruotsalainen luterilainen arkkipiispa ja runoilija.
Elämä ja ura

Wallin vihittiin papiksi 1806 ja nimitettiin 1808 Solnan kirkkoherraksi. Hänet valittiin Ruotsin Akatemiaan. Hänet valittiin vuonna 1816 tuomiorovastiksi Västeråsiin. Vuonna 1818 hän sai nimityksen Tukholman suurkirkon kirkkoherran (pastor primarius) virkaan. Vuonna 1837 hänestä tuli arkkipiispa. Hän kirjoitti runoja ja virsiä ja osoitti kiinnostusta Ruotsin koululaitosta kohtaan.
Wallin tunnetaan ennen muuta virsirunoilijana ja virsikirjan tekijänä. Vuodesta 1807 vuoteen 1817 hän johti Ruotsin virsikirjan uudistusta. Kun uusi virsikirja valmistui 1818, siinä oli 286 virttä, jotka hän oli kirjoittanut, kääntänyt tai muokannut. Virsikirja tunnetaankin ”Wallinin virsikirjana” ja sitä pidettiin ilmestyttyään hienoimpana luterilaisena virsikirjana ja kristikunnan parhaana virsikirjana. Wallinin virsikirjan koraalikirja ilmestyi 1820, ja sen laati Johann Christian Friedrich Hæffner (Svensk Choralbok, ns. Haeffnerin koraalikirja)
Wallinin virsirunoutta leimaa kaipaus pois maanpäällisestä elämästä taivaalliseen elämään ja yhteyteen Jumalan kanssa. Sama piirre on myös hänen maallisessa runoudessaan, esimerkiksi hänen runoissaan ”Hemsjukan” (1821) ja ”Dödens engel” (1834), jossa elämänvoimana on Jumalan rakkauteen pohjautuva kuolemattomuus.
Vuoden 1986 Ruotsin kirkon virsikirjassa on edelleen 79 Wallinin virttä, joista 39 on hänen kirjoittamiaan. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon suomenkielisessä virsikirjassa on kymmenen ja ruotsinkielisessä virsikirjassa 14 Wallinin kirjoittamaa, muokkaamaa tai ruotsintamaa virttä.
Elämä ja ura > Wallinin kirjoittamat virret Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa

virsi 109 – Kun nousit Isän kunniaan (Till härlighetens land igen, suom. Uusia Wirsiä 1836, uud. ja säk. 3 Elias Lönnrot 1864)
virsi 287 – Oi Herra, kuinka jouduinkaan (O Herre Gud! vad har jag gjort?, suom. Jacob Tengström 1836, uud. ja säk. 3 Elias Lönnrot 1867, uud. Anna-Maija Raittila 1984)
virsi 393 – Vakaana Herran teitä (Befall i Herrans händer, suom. Elias Lönnrot 1865, uud. virsikirjakomitea 1984)
virsi 506 – Jeesus, tänne tulit meitä (Du vars gudahjärta blödde, suom. Elias Lönnrot 1867, uud. Kaarlo Rietrikki Kares 1937)
Teoksia

Vitterhetsförsök, 1821
Dödens ängel (suom. Kuolon enkeli), suom. Alpo Noponen, Kansanvalistus-seura, 1894
Vuktylin piiri

Vuktylin piiri Komin tasavallan kartalla.
Vuktylin piiri (ven. муниципа́льный райо́н «Ву́кты́л», munitsipalnyi raion ”Vuktyl”, komiksi «Вуктыл» муниципальнӧй район, ”Vuktyl” munitsipalnöi raion) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1975 perustetun piirin pinta-ala on 22 400 neliökilometriä. Asukkaita on 16 200 henkeä (vuonna 2009).
Vuktylin piiri sijaitsee Komin tasavallan koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Petšoran piiriin, idässä Hanti-Mansian autonomiseen piirikuntaan sekä etelässä Troitsko-Petšorskin ja lännessä Sosnogorskin piireihin. Piirin alueella sijaitsee Jugyd Va -kansallispuisto.
Piirin hallinnollinen keskus on Vuktylin kaupunki, josta on 575 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin. Kaupungin lisäksi piiriin kuuluu neljä maalaiskuntaa: Dutovo, Lemtybož, Podtšerje ja Ust-Soplesk.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 67,7 % venäläisiä, 11,9 % komeja, 10,3 % ukrainalaisia, 2,0 % tataareja ja 1,8 % valkovenäläisiä.
Talous perustuu maakaasuesiintymien ja metsävarojen hyödyntämiseen. Vuktyl on Komin tasavallan kaasuntuotannon keskus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vuktylin piirin sivusto (venäjäksi)
Inta •
Ižma •
Knjažpogost •
Koigorodok •
Kortkeros •
Petšora •
Priluzje •
Sosnogorsk •
Syktyvdin •
Syktyvkar •
Sysola •
Troitsko-Petšorsk •
Udora •
Uhta •
Usinsk •
Ust-Kulom •
Ust-Tsilm •
Ust-Vym •
Vorkuta •
Vuktyl
Vryokastráki

Vryokastrákin saari Kýthnokselta nähtynä.
| --- | --- |
Muut nimet:  Vriokastráki (Βριοκαστράκι), Vriokástri (Βριοκάστρι)
Sijainti:  37°24′14″N, 24°23′25″E, Kýthnos Kéa-Kýthnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,015 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vryokastráki (kreik. Βρυοκαστράκι, myös Vriokastráki, Βριοκαστράκι, Vriokástri, Βριοκάστρι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Kýthnoksen saaren länsirannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,015 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Vryokastráki kuuluu Kýthnoksen kuntaan, Kéa-Kýthnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saaren kohdalla Kýthnoksen pääsaarella sijaitsee Vryókastron niemi ja kukkula, jolla sijaitsi antiikin ajan Kythnoksen kaupunki. Nykyinen Vryokastráki oli antiikin aikana osa pääsaarta, ja myös sieltä on tehty antiikin aikaiseen kaupunkiin liittyviä arkeologisia löytöjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vryokastráki Wikimedia Commonsissa
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Santoríni Thíra  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Tínos 
Muut suuremmat saaret:   Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:   Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas, Kímolos  Ágios Andréas, Koufonísia  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Makáres  Ágios Nikólaos, Thíra  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Almyronísi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avelonísia Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Diakoftó  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Escháti  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Foúis  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Alidonísi  Gáidaros  Megálo  Platý  Prásso  Tourlítis  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi, Kímolos  Kalógeroi, Tínos  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Kasséles  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Klimatónisa  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lazaronísi  Lázaros  Makáres  Makrá  Makronísi  Manolonísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálo Viókastro  Megálos Refmatiáris  Mikrí Pláka  Mikronísi  Mikró Viókastro  Mikrós Avelás  Mikrós Refmatiáris  Moschonás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi, Íos pohj.  Petalídi, Íos loun.  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Porí  Práso  Prasonísi, Íos  Prasonísi, Kímolos  Prasoúra  Psathonísi, Íos  Psathonísi, Sýros  Revmatonísi  Revmatonísia  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Theotókos  Thermonísia  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaronísi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous  Vryokastráki
Vuokkijärven reitin valuma-alue

Vuokkijärven reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 59.6) on Oulujoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, 
jonka pinta-ala on 1 481,51 neliökilometriä, ja josta 1 423,77 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 57,74 neliökilometriä kuuluu Venäjän puolelle. Alueen järvisyys on 9,95 %. 
Vesistön valuma-alueen alarajana on Aittokosken voimalaitos, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 4 909,09 neliökilometriä ja järvisyys 4,06 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Aittokosken–Alanteenjärven alue (59.61)
Vuokkijärven alue (59.62)
Ylä-Vuokin alue (59.63)
Pärsämönjoen valuma-alue (59.64)
Purasjoen valuma-alue (59.65)
Aittojärven valuma-alue (59.66)
Isojoen valuma-alue (59.67)
Naamanjoen valuma-alue (59.68)
Jumalisjärven valuma-alue (59.69)
Vuhledar

| Vuhledar Вугледар |
| --- | --- |
 Hiilikaivokset ovat olleet Vuhledarin talouselämän perusta.
 lippu:  vaakuna
 Vuhledar
 Koordinaatit: 47.7793°N, 37.2498°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Donetskin alue
Piiri:  Volnovah’an piiri
Perustettu:  1964
Kaupungiksi:  1991
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  5,32 km²
Väkiluku (2021)  ():  14 432
 
 www.vugledar-rada.gov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vuhledar (ukr. Вугледар; ven. Угледар, Ugledar) on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen Volnovah’an piirissä. Vuhledar sijaitsee maanteitse 35 kilometriä piirikeskus Volnovah’an keskustasta luoteeseen ja 57 kilometriä aluekeskus Donetskista länsilounaaseen.  Ukrainan tilastokeskus arvioi Vuhledarin väkiluvuksi 14 432 asukasta vuoden 2021 alussa. Hiilikaivokset ja hiilikerrostumiin varastoitunut metaani ovat taloudellisesti tärkeitä kaivannaisia. Vuhledarin kaupungissa ei ole rautatieasemaa, mutta kaupungin itäpuolisille hiilikaivoksille johtaa pistorata.
Vuhledar on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Volnovah’an piiriin. Tätä ennen se oli aiempien Volnovah’an ja Mariupolin piirien alueella.
Perustettu kaupunkityyppisenä taajamana vuonna 1964. Nykyisen nimensä paikkakunta sai vuonna 1969 ja kaupungin aseman vuonna 1991. Vuonna 2001 Vuhledarin väkiluku oli 17 440. Tuolloin 63,2 prosenttia asukkaista oli ukrainalaisia ja 33,1 prosenttia venäläisiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vuhledar Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Vuohtjärvi (Petrovskin järvi)

| Vuohtjärvi Вохтозеро, Vohtozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kontupohjan piiri
Kunnat:  Petrovski
Koordinaatit:  62°10′42″N, 33°14′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suojoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  148 m
Pituus:  4,9 km
Leveys:  1,9 km
Rantaviiva:  26,8 km
Pinta-ala:  3,2 km²
Tilavuus:  0,0127 km³
Keskisyvyys:  4 m
Suurin syvyys:  10 m
Valuma-alue:  29,8 km²
 fiVuohtjärvi 
Vuohtjärvi (ven. Во́хтозеро, Vohtozero) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Petrovskin kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 3,2 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 29,8 neliökilometriä.
Vuohtjärveen virtaa kaksi puroa ja se laskee puron kautta Nasanaisenjärveen. Kalalajeja ovat muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, made, ahven ja kiiski.
Järven luoteisrannalla sijaitsee Vuohtjärven kylä.
Ansel Adams

| Ansel Adams |
| --- | --- |
 Ansel Adams ja kamera noin vuonna 1950.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ansel Easton Adams
Syntynyt: 20. helmikuuta 1902 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 22. huhtikuuta 1984 (82 vuotta) Carmel, Kalifornia
Ammatti:  valokuvaaja
Taiteilija
Salanimi:  Adams, Ansel Easton
Ala:  valokuvaus
Palkinnot
 1981 Hasselblad 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Ansel Easton Adams (20. helmikuuta 1902 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat – 22. huhtikuuta 1984 Carmel, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja, joka tunnetaan ansiokkaana maisemakuvaajana ja luonnonsuojelualueiden esitaistelijana. Hän otti tunnetuimmat valokuvansa Yhdysvaltain länsiosista ja Yosemiten kansallispuistosta. Adams kirjoitti suositun kirjasarjan, joka käsittää kaikki valokuvaustekniikan vaiheet valotuksesta vedostamiseen.
Ura

Adams tunnetaan erityisesti mustavalkoisista valokuvistaan. Hän suhtautui varauksellisesti värivalokuvaukseen, koska tekniikka oli hänen uransa alkuaikoina 1930–1950-luvulla heikkolaatuista eikä kuvaaja voinut valvoa vedostusprosessia. Hänen mukaansa värikuvaus oli kuin ”soittelisi epävireisellä pianolla”. Taiteellisen tuotantonsa hän kuvasi mustavalkofilmille, mutta kaupallisiin töihin hän käytti myös värifilmiä. Hänen värikuviaan on alettu arvostaa vasta 1990-luvulla, kun niitä julkaistiin teoksessa Ansel Adams in Color.
Vuonna 1981 Adamsille myönnettiin kansainvälinen Hasselblad-palkinto.
Adams kuoli 82-vuotiaana 22. huhtikuuta 1984.
Kuvia

Monolith, the Face of Half Dome, Yosemite, 1927.
Clearing Winter Storm, Yosemite National Park, noin 1937.
Moonrise, Hernandez, New Mexico, 1941.
The Tetons and the Snake River, Grand Teton National Park, 1942.
Glacier National Park, 1942.
New Mexico, 1942.
Evening, McDonald Lake, Glacier National Park, 1942.
Manzanar Relocation Center, Kalifornia, 1943.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ansel Adams Wikimedia Commonsissa
Foley, Stephen: Bought at a Garage Sale for $45, the Photographs Worth More Than $200M (artikkeli ja kuvaesimerkkejä) Independent.  28.7.2010. (englanniksi)
Transcript (Dokumenttielokuvan Ansel Adams: A Documentary Film transkriptio) American Experience. Arkistoitu 20.2.2017. (englanniksi)
| n k Hasselblad-palkinto |
| --- | --- |
1980-luku:  Lennart Nilsson (1980)  Ansel Adams (1981)  Henri Cartier-Bresson (1982)  Manuel Álvarez Bravo (1984)  Irving Penn (1985)  Ernst Haas (1986)  Hiroshi Hamaya (1987)  Édouard Boubat (1988)  Sebastião Salgado (1989) 
1990-luku:  William Klein (1990)  Richard Avedon (1991)  Josef Koudelka (1992)  Sune Jonsson (1993)  Susan Meiselas (1994)  Robert Häusser (1995)  Robert Frank (1996)  Christer Strömholm (1997)  William Eggleston (1998)  Cindy Sherman (1999) 
2000-luku:  Boris Mihailov (2000)  Hiroshi Sugimoto (2001)  Jeff Wall (2002)  Malick Sidibé (2003)  Bernd ja Hilla Becher (2004)  Lee Friedlander (2005)  David Goldblatt (2006)  Nan Goldin (2007)  Graciela Iturbide (2008)  Robert Adams (2009) 
2010-luku:  Sophie Calle (2010)  Walid Raad (2011)  Paul Graham (2012)  Joan Fontcuberta (2013)  Miyako Ishiuchi (2014)  Wolfgang Tillmans (2015)  Stan Douglas (2016)  Rineke Dijkstra (2017)  Oscar Muñoz (2018)  Daidō Moriyama (2019) 
2020-luku:  Alfredo Jaar (2020)  ei jaettu (2021)  Dayanita Singh (2022)  Carrie Mae Weems (2023) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Vuktyl

Kommunistitšeskaja-katu Vuktylissa.
Vuktyl (komiksi  ja ven. Вукты́л) on kaupunki Komin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Petšorajoen rannalla 575 kilometriä Syktyvkarista koilliseen. Kaupunki on Vuktylin piirin keskus. Asukkaita on 13 000 henkeä (vuonna 2009).
Kaupunki on perustettu vuonna 1984. Se on Komin tasavallan maakaasun tuotannon keskus. Vuktylistä alkaa Uhtan kautta Toržokiin johtava kaasuputki Sijanije Severa.
Aiheesta muualla

Vuktylin piirin sivusto (venäjäksi)
Inta | Jemva | Mikun | Petšora | Sosnogorsk | Uhta | Usinsk | Vorkuta | Vuktyl
Komin lippu
Katulapsi

Katulapsia Chennaissa.
Katulapsi on lapsi, jolla ei ole kotia tai vanhempia, jotka pitäisivät hänestä huolta. Tavallisesti katulapset nimensä mukaisesti elävät ja nukkuvat kaduilla. On kuitenkin myös sellaisia lapsia, jotka vierailevat perheidensä luona säännöllisesti ja saattavat viettää kotona myös öitä. Suurimman osan ajasta he viettävät kuitenkin ulkona. Myös heidät saatetaan laskea katulapsiksi. Katulapsiksi saatetaan laskea myös sellaiset lapset, joiden koko perhe elää kadulla.
Erityisesti katulapsia elää suurissa kaupungissa kehitysmaissa ja entisen itäblokin alueella. Eri lähteet ilmoittavat katulasten määrän olevan koko maailmassa yli 100 miljoonaa.
Kaikki yksin oleskelevat lapset eivät ole kodittomia tai orpoja. Jotkut vanhemmat saattavat lähettää lapsensa päiväksi kaduille työskentelemään ja keräämään rahaa, mutta yöksi lapset palaavat koteihinsa. Joskus voi olla jopa niin, että vanhemmat katkaisevat lapsilta jalkoja tai käsiä poikki, jotta he näyttäisivät säälittävämmiltä, ja heille annettaisiin rahaa.lähde?
On yleistä, että samalla alueella elävät katulapset lyöttäytyvät yhteen ja auttavat toisiaan eri tavoin esimerkiksi jakamalla keskenään tietoa tai resursseja, kuten vaatteita, ruokaa ja päihteitä.
Syyt

Syitä kadulle ajautumiseen on monia. Yleisin syy on köyhyys. Myös perheiden hajoaminen, vanhempien työttömyys, vanhempien työnteko ulkomailla ja perheväkivalta pakottavat lapsia ja nuoria kadulle.lähde? Joskus kotona on niin paljon perheenjäseniä, että lapsi muuttaa pois tilanpuutteen vuoksi. On myös lapsia, jotka ovat lähteneet kotoa siksi, koska vanhemmat teettivät heillä liian paljon töitä.
Kehitysmaissa noin 70 % ja kehittyneissä maissa noin 50 % katulapsista on poikia. Joissain yhteisöissä poikia elää kadulla enemmän siksi, koska pojat joutuvat perheensä kanssa riitoihin ja lähetetyksi kotoa kadulle keskimäärin enemmän kuin tytöt. Niissä yhteisöissä on yleistä korostaa tyttöjen kasvatuksessa sellaisia arvoja kuin nöyryyttä ja muiden huomioon ottamista, jotka auttavat riitojen välttämisessä, kun taas poikien kasvatuksessa niin ei samalla lailla tehdä. Toisaalta joissain yhteisöissä on mahdollista naittaa tyttö jo nuorena, jos vanhemmat haluavat lähettää hänet pois kotoa. On olemassa myös se mahdollisuus, että osa kadulla elävistä tytöistä jää tutkijoiden huomaamatta: osa tytöistä naamioituu pojaksi tai liikkuu vain öisin välttääkseen häirintää. Toisaalta viranomaiset ja yhteisön jäsenet saattavat poistaa tyttöjä kadulta tehokkaammin kuin poikia: tyttöjä saatetaan palkata esimerkiksi kotiapulaisiksi tai prostituutioon.
Ongelmat

Kaduilla elävät lapset ja nuoret ovat tavallisesti heikosti koulutettuja. Osa on jostain syystä jättänyt koulun kesken, kun taas osalla ei ole ollut mahdollisuutta koulunkäyntiin. Kadulla eläessään suurin osa lapsista ei puolestaan voi rahapulan takia käydä koulussa. Tavallisesti koulunkäyntiä varten on maksettava jotain, kuten ostettava kouluvaatteita, eikä katulapsilla ole niin suuria varoja. Katulapset ovatkin suuressa vaarassa ajautua erilaisiin ongelmiin, muun muassa rikollisuuteen, prostituutioon ja huumeiden käyttöön.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Street Children Worldwide Directory (Arkistoitu – Internet Archive)
Taksvärkki 2006-2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
Seurakuntien tukemaa kummilapsi-toimintaa Intiassa (Arkistoitu – Internet Archive)
YLEn Elävä arkisto: Pietarin katulapset
Eva Biaudet: Katulapsi on aina jonkun lapsi (Plan 26.9.2011)[vanhentunut linkki]
Vuoden 1634 hallitusmuoto

Ruotsin hallitusmuoto vuodelta 1634 oli perustuslaki, joka määritteli eri valtioelinten aseman ja tehtävät. Se oli Ruotsin ensimmäinen perustuslaki, vaikkakin vuoden 1617 valtiopäiväjärjestys sisälsi perustuslaillisia määräyksiä. Hallitusmuoto valmisteltiin kuningas Kustaa II Aadolfin aikana, mutta vahvistettiin vasta kuninkaan kuoleman 1632 jälkeen.
Valtiopäivät hyväksyivät hallitusmuodon 29. kesäkuuta 1634. Keskeisten valtioelinten tehtävät määriteltiin hallitusmuodossa niin kuin ne käytännössä olivat 1610- ja 1620-luvuilla toimineetkin. Ruotsin valtaneuvosto jäi kuitenkin johtavien virkamiesten varjoon. Valtaa jaettiin maaherrojen johtamiin lääneihin, joita oli Ruotsin puolella 11 ja Suomessa 5. Hallitusmuoto määritteli myös hovioikeuksien aseman. Perustuslain pääsuunnittelija oli kansleri Axel Oxenstierna. Oxenstiernan näkemyksen mukaisesti hallitusmuotoon sisältyy määräys, että kuningas hallitsee maata säätyjen tukemana. Hän pyrki koko uransa ajan tehostamaan ja yhtenäistämään Ruotsin hallintoa.
Oxenstierna oli vahvassa asemassa vuosien ajan myös kuninkaan kuoltua, sillä kruununperijä kuningatar Kristiina oli alaikäinen ja hänen puolestaan asioista päätti Oxenstiernan johtama holhoojahallitus. Siihen kuuluivat valtakunnankansleri Oxenstierna, valtakunnandrotsi (vastuullaan oikeusistuinten toiminta), kamarimestari (valtion kassan ja verojen keräämisen asiat), valtakunnanmarski (armeijan johtaminen) ja valtakunnanamiraali (laivasto).
Kristiinan hallituskauden jälkeen hallitusmuoto korvattiin vuoden 1660 lailla, vaikkakin seuraava hallitusmuoto säädettiin vasta vuonna 1719. Kuninkaan itsevaltiuden aikana vuodesta 1680 kuningas hallitusmuotoa ei noudatettu, sillä kuningas saattoi hallita maata säädyistä riippumatta.
Aiheesta muualla

Hallitusmuoto, Nordisk familjebok (2. laitos, 1915)