stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sweet
Jäsenet > Alkuperäinen Sweet: 1968–1982

Brian Connolly: laulu
Frank Torpey: kitara
Steve Priest: basso, laulu
Mick Tucker: rummut, laulu
Brian Connolly: laulu
Mick Stewart: kitara
Steve Priest: basso, laulu
Mick Tucker: rummut, laulu
Brian Connolly: laulu
Andy Scott: kitara, laulu, koskettimet
Steve Priest: basso, laulu, koskettimet
Mick Tucker: rummut, laulu
Andy Scott: kitara, laulu, koskettimet
Steve Priest: basso, laulu, koskettimet
Mick Tucker: rummut, laulu
Jäsenet > Andy Scottin Sweet: 1985–

Paul Day: laulu
Andy Scott: kitara, laulu
Malcolm McNulty: basso, laulu
Phil Lanzon: koskettimet (1985-1988)
Malcolm Pearson: koskettimet (1988)
Mick Tucker: rummut
Mal McNulty: laulu
Jeff Brown: basso, laulu
Andy Scott: kitara, laulu
Steve Mann: koskettimet
Mick Tucker: rummut
Bodo Schopf: rummut (korvasi Mick Tuckerin 1991 tai 1992)
Mal McNulty: laulu (vuoteen 1994)
Jeff Brown: basso, laulu (laulusolistina 1998-2003)
Andy Scott: kitara, laulu
Steve Mann: koskettimet, kitara (vuoteen 1996)
Chad Brown: laulu (1994-1998)
Steve Grant: koskettimet, laulu (vuodesta 1996)
Bruce Bisland: rummut
Tony O'Hora: basso, laulu
Andy Scott: kitara, laulu
Steve Grant: koskettimet, kitara
Bruce Bisland: rummut
Tony Mills: laulu (lyhyen aikaa vuonna 2006)
Peter Lincoln: laulu, basso
Andy Scott: kitara, laulu
Steve Grant: koskettimet, kitara
Bruce Bisland: rummut
Peter Lincoln - laulu, bassokitara
Andy Scott - laulu, kitara
Tony O’Hora – kitara, kosketinsoittimet, laulu
Bruce Bisland – rummut, laulu
Jäsenet > Steve Priestin Sweet: 2008–

Steve Priest: basso, laulu
Joe Retta: laulu
Stuart Smith: kitara, laulu
Richie Onori: rummut
Stevie Stewart: kosketinsoittimet
Diskografia > Alkuperäinen Sweet (1968–1982) > Albumit > Studioalbumit

Gimme Dat Ding (1971) (The Sweet ja The Pipkins)
Funny How Sweet Co-Co Can Be (1971)
Sweet Fanny Adams (1974)
Desolation Boulevard (1974)
Give Us a Wink (1976)
Off the Record (1977)
Level Headed (1978)
Cut Above the Rest (1979)
Waters Edge (1980)
Identity Crisis (1982)
Diskografia > Alkuperäinen Sweet (1968–1982) > Albumit > Kokoelma-albumeja

Poppa Joe (1972) (vain Italiassa julkaistu)
The Sweet's Biggest Hits (1972)
Lo Mejor De The Sweet (1973) (vain Espanjassa julkaistu)
The Sweet featuring "Little Willy" & "Blockbuster" (1973) (vain Yhdysvalloissa ja Kanadassa julkaistu)
Sweet Singles Album (1975) (vain Australiassa ja Uudessa-Seelannissa julkaistu)
Strung Up (1975) (live-/kokoelma-albumi)
The Golden Greats (1977)
The Sweet (1978)
Takeoff – 10 Years on Top (1978) (julkaistu Länsi-Saksassa)
Golden Hits (1982) (julkaistu Alankomaissa)
Sweet 16 – It's It's....Sweet's Hits (1984)
Lo Mejor De The Sweet (1984) (julkaistu Espanjassa, eri kuin aiempi)
Hard Centres – The Rock Years (1987)
The Sweet Collection (1989)
The Best of Sweet (1993)
Sweet Originals (1998)
Greatest Hits (2000)
The Very Best of Sweet (2005)
Blockbuster! The Best of Sweet (2007)
Diskografia > Alkuperäinen Sweet (1968–1982) > Albumit > Harvinaisuuksia sisältäviä kokoelmia

First Recordings 1968-1971 (1991)
The Private Collection (1995)
Platinum Rare (1995)
Solid Gold Sweet (1998)
Stairway to the Stars – Live & Rare (2002)
Millenium Collection (2006)
Diskografia > Alkuperäinen Sweet (1968–1982) > Albumit > Livealbumeja

Live in Denmark 1976 (1998)
Live at the Rainbow 1973 (1999)
Diskografia > Alkuperäinen Sweet (1968–1982) > Singlet

Slow Motion (1968)
The Lollipop Man (1969)
I'm on My Way (1969)
All You'll Ever Get From Me (1970)
Get on the Line (1970)
Funny Funny (1971)
Co-Co (1971)
Alexander Graham Bell (1971)
Poppa Joe (1972)
Little Willy (1972)
Wig-Wam Bam (1972)
Blockbuster (1973)
Hell Raiser (1973)
The Ballroom Blitz (1973)
Teenage Rampage (1974)
Peppermint Twist (mm. Australia ja Japani, 1974)
The Six Teens (1974)
Turn It Down (1974)
Fox on the Run (1975)
Action (1975)
The Lies in Your Eyes (1976)
Lost Angels (1976)
Fever of Love (1977)
Stairway to the Stars (1977)
Funk It Up (USA, 1977)
Love Is Like Oxygen (1978)
California Nights (1978)
Mother Earth (USA, 1979)
Call Me (1979)
Big Apple Waltz (1979)
Give the Lady Some Respect (1980)
Sixties Man (1980)
It's It's The Sweet Mix (1984)
Sweet 2th Teen Action Mix (1985)
Diskografia > Andy Scottin johtama Sweet (1985–) > Albumit > Studioalbumit

A (Andy Scott's Sweet) 1992
The Answer (Andy Scott's Sweet) 1995
Glitz, Blitz And Hitz (Andy Scott's Sweet) 1996
Sweetlife 2002
New York Connection 2012
Diskografia > Andy Scottin johtama Sweet (1985–) > Albumit > Livealbumit

Live at the Marquee (1986) 1989
Alive And Giggin'! (1991) 1995
Kirjallisuutta

Keijo Väistö & Jukka Perttunen: The Sweet - Purkkaa, jytää, glamouria ja hysteriaa. Pop-Kirja, 2003.
Steve Priest: Are you ready, Steve?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (englanniksi)
Steve Priestin Sweet (englanniksi)
Tanskalainen fanisivu (englanniksi)
Ruotsalainen fanisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Diskografia, fanisivu (englanniksi)
Sweet vuonna 1974. Vasemmalta Andy Scott, Steve Priest, Brian Connolly ja Mick Tucker.
Andy Scott oli perustamassa yhtyettä uudelleen vuonna 1985. Hänen johtamansa Sweet jatkaa yhä toimintaansa.
Andy Scottin johtama Sweet vuonna 2017. Vasemmalta Bruce Bisland, Andy Scott, Peter Lincoln ja Tony O’Hora.
Sähköheikkoepookki

Sähköheikkoepookki on kosmologiassa alkuräjähdyksen varhainen vaihe. Se seurasi heti Inflatorisen epookin jälkeen ja kesti aikavälin 10-32-10-12 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen. Kaikkeus oli riittävän energinen (> 100 GeV), jotta sähkömagnetismi ja heikko vuorovaikutus pysyivät yhdessä muodostaen sähköheikon vuorovaikutuksen.
Sähköheikko epokki alkoi 10-32 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen, kun inflatonin potentiaalienergia vapautui muodostaen tieheän ja kuuman kvarkki-gluoniplasman. Energiaa riitti eksoottisten hiukkasten kuten W- ja Z -bosonien ja Higgsin bosonien syntymiseksi. Kun kaikkeus laajeni ja viileni noin hetkellä  10-12 sekuntia W- ja Z-bosonien syntyminen lakkasi ja jäljelle jääneet W- ja Z-bosonit hajosivat nopeasti sekä heikko vuorovaikutus muuttui lyhyen kantaman vuorovaikutukseksi, seurasi kvarkkiepookki.
Sähköheikkoepookki on aiempia vaiheita vähemmän spekulatiivinen, sillä sen tapahtumia voidaan jäljitellä hiukkaskiihdyttimillä. W- ja Z-bosonien olemassaolo on osoitettu, muita sähköheikon teorian ennustuksia on kokeellisesti varmennettu.
Aiheesta muualla

Jonathan Allday: Quarks, Leptons and the Big Bang.  (Second Edition)  Taylor & Francis, 2002.  ISBN 978-0-7503-0806-9
Greene, Brian: Kosmoksen rakenne: Avaruus, aika ja todellisuus.  ((Alkuteos: The Fabric of Cosmos: Space, Time and the Texture of Reality, 2004.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki: Terra Cognita, 2005.  ISBN 952-5202-83-6
Alkuräjähdyksen aikajana
Alkuräjähdys | Planckin epookki | Suuri yhtenäisepookki | Sähköheikkoepookki (Inflatorinen epookki | Uudelleenlämpeneminen | Baryonigeneesi) | Kvarkkiepookki | Hadroniepookki | Leptoniepookki
Fotoniepookki (Alkuräjähdyksen ydinsynteesi | Aineen valtakausi | Rekombinaatio) | Pimeä kausi | Reionisaatio
Säkylän ampuma-alue

Ammusten hylsyjä maassa Säkylän varuskunnan alueella.
Säkylän ampuma-alue liittyy Porin Prikaatiin ja Huovinrinteen varuskunta-alueeseen. Sen pinta-ala on noin 4 200 hehtaaria ja sitä käytettiin 230 vuorokautena vuoden 2005 aikana.
Säkylänharju sijoittuu pitkälti ampuma-alueen sisäpuolelle.
Harjusinisiiven, uhanalaisen perhoslajin, ainoa tunnettu esiintymä Pohjoismaissa on Säkylän ampuma-alueella. Siellä on myös Suomen ainoa ruususiipisirkka-esiintymä.
Pääasiassa alueella ammutaan jalkaväen aseilla.
Syyria (alue)

Muinaisen Syyrian alue kartassa vaaleanpunaisella värillä.
Syyria (m.kreik. Συρία, Syria, lat. Syria, arab. ٱلشَّام‎‎, Ash-Shām) on Lähi-idässä sijaitseva historiallinen alue. Nykyisin sen paikalla sijaitsee pääosin Syyrian arabitasavalta. Muinainen Syyria oli sitä laajempi, ja käsitti muun muassa nykyisen Libanonin sekä osan Turkista, Jordaniasta ja Israelista.
Historia > Antiikki

Syyriassa ovat sijainneet eräät maailman vanhimmista sivilisaatioista. Syyria oli osa heettiläisten, Assyrian, Babylonin, Israelin, Egyptin, Persian, Kreikan ja foinikialaisten valtakuntia ennen joutumistaan Rooman alaisuuteen. Rooman osana Syyria muodosti alun perin Syrian provinssin. Myöhemmin se jaettiin useammaksi provinssiksi. Syyrian alue oli kristinuskon syntysijoja.
Alueen provinsseissa tapahtuivat roomalaisella kaudella seuraavat muutokset:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Itä-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Coele | Syria Coele | Syria prima | (Syyrian rannikko) |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Coele | Syria Coele | Syria secunda (Syria salutaris) | (Syyria keskinen) |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Coele | Syria Coele | Euphratensis (Augusta Euphratensis) | (Syyria Eufrat-joesta länteen) |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Phoenice | Syria Phoenice | Phoenice prima | (Libanon) |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Phoenice | Syria Phoenice | Phoenice secunda (Phoenice Libanensis, Augusta Libanensis) | (Syyria eteläinen) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Historia > Myöhempi historia

Paimentolaisvalloitukset 600-luvulla johtivat uuden suurvallan syntymiseen, joka 800-luvulle tultaessa oli omaksunut arabialaisen ja islamilaisen identiteetin. Muawija I nousi valtakunnan johtoon ja teki Damaskoksesta pääkaupungin, joka menetti asemansa vasta vuoden 750 abbasidikumouksen jälkeen.
Suurimmillaan umaijadidynastia hallitsi Damaskoksesta käsin Pakistanin ja Atlantin valtameren välistä aluetta Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa. Kreikkaa hallintokielenä käyttänyt Muawija perusti Volker Poppin teorian mukaan Damaskokseen valtansa tueksi Johannes Kastajan kultin.
Seldžukkien valtakauden ja ristiretkien jälkeen Syyria oli arabien hallussa vuoteen 1516, kunnes osmanit valloittivat sen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syyria Wikimedia Commonsissa
Syyspäivänhattu

| Syyspäivänhattu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Päivänhatut Rudbeckia
Laji::  laciniata
Kaksiosainen nimi
 Rudbeckia laciniata  L. 
Katso myös
   Syyspäivänhattu Wikispeciesissä   Syyspäivänhattu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syyspäivänhattu eli kultapäivänhattu (Rudbeckia laciniata) on päivänhattujen sukuun kuuluva perenna, jota käytetään koristekasvina. Laji on kotoisin Pohjois-Amerikasta. Se on levinnyt alkuperäisen levinneisyysalueen ulkopuolelle.
Kuvaus

Syyspäivänhatulla on pystykasvuiset, jäykät ja haaroittuneet varret. Lehdet ovat päältä kaljuja. Alimmat lehdet ovat syvään pariliuskaisia, ylimmät ehyitä. Kukinto on mykerö, jonka kehräkukat ovat vihertävät ja laitakukat keltaiset. Laitakukat taipuvat vanhemmiten riippuviksi.
Lajikkeet

Syyspäivänhatusta on jalostettu korkeudeltaan vaihtelevia lajikkeita. Tiheään kerrannaisia ja puolipallomaisia kukintoja tekeviä lajikkeita kutsutaan kultapalloiksi ('Goldball', 'Goldquelle', 'Golden Glow'). Kultapallot ovat korkeakasvuisia (2–2,5 m). Kultapallo on vuoden 2011 maatiaiskasvi.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Syyspäivänhattu – Rudbeckia laciniata
ITIS: Rudbeckia laciniata (englanniksi)
Flora of North America: Rudbeckia laciniata (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1194614  Wikispecies: Rudbeckia laciniata  AoFP: 3602  BioLib: 41428  CoL: 799R2  EoL: 467869  EPPO: RUDLA  EUNIS: 159935  FNA: 200024394  FoC: 200024394  GBIF: 3114229  GRIN: 32496  iNaturalist: 116735  IPNI: 241716-1  IRMNG: 10206273  ISC: 48032  ITIS: 36775  MichiganFlora: 437  MoBotPF: 277226  NatureServe: 2.128829  NBN: NBNSYS0000004353  NCBI: 52310  NZOR: eb645526-2737-47e0-8058-5c8cc3f80a37  NZPCN: 2906  Observation.org: 7367  Open Tree of Life: 557380  PFI: 5561  Plant List: gcc-128218  PLANTS: RULA3  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:241716-1  RHS: 16157  Tropicos: 2701192  VASCAN: 3391  WisFlora: 4908  WFO: wfo-0000029196  WoRMS: 1110474  Laji.fi: MX.39786
Säilömuisti

Säilömuisti (engl. LTM, Long Term Memory), suomeksi myös pitkäkestoinen muisti, on ihmisaivojen muistin osa. Säilömuisti säilyttää kaikkea sitä tietoa, jota juuri sillä hetkellä emme ajattele, eli joka ei ole työmuistin aktiivisessa käsittelyssä. Käytännössä säilömuisti toimii työmuistin lisäksi rinnakkain sensorisen muistin kanssa.
Tieto varastoituu säilömuistiin, kun sitä on tarpeeksi käsitelty työmuistissa. Käsittelytapahtuma voi olla esimerkiksi tiedon kertaus. Myös voimakas tunnekokemus auttaa tiedon tallentumisessa.
Vaikka säilömuistia pidetään luotettavana tiedon varastona, ei oikean tiedon löytyminen ole aina varmaa. Tiedon palauttamisen epäonnistumiseen voivat vaikuttaa monet seikat, kuten se, saako ihminen sopivan hakuvihjeen tai onko muistijälki tarpeeksi tuore. Tämän vuoksi hyvin työstetyt ja kerratut asiat sekä säilyvät että palautuvat paremmin mieleen. Säilömuistin kapasiteettia pidetään ainakin lähes äärettömänä.
Säilömuistin ahkera käyttäminen helpottaa tiedon palauttamista. Kun muistin aineksia käytetään, niin hermosolujen väliset yhteydet vahvistuvat ja tämän vuoksi muistista palauttaminen helpottuu.
Esimerkiksi sähköpaimenen toimintaperiaate perustuu säilömuistiin. Eläin, joka on saanut sähköiskun sähköpaimenesta, yhdistää aidan lähellä olemisen sähköshokkiin, eikä siksi enää mene lähelle aitaa.
Säilömuisti jaetaan deklaratiiviseen muistiin, johon tallennetaan tiedot ja tapahtumat, sekä proseduraaliseen muistiin, joka muistaa fyysiset taidot.
Arvi Sänkiaho

Arvi Eemil Sänkiaho (29. marraskuuta 1897 Kiiminki – 18. lokakuuta 1929 Oulu) oli suomalainen toimittaja ja vasemmistoaktivisti.
Arvi Sänkiaho syntyi työläisperheeseen. Hän työskenteli saha- ja satamatöissä, osallistui työväen järjestötoimintaan ja kuului Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen.
Sänkiaho opiskeli itsenäisesti ja liittyi vuonna 1922 oululaisen Pohjan Kansan toimitukseen. Hän työskenteli vaasalaisen Vapaan Sanan päätoimittajana ennen sosialistisen työväenpuolueen ja sen lehtien lakkauttamista vuonna 1923. Sänkiaho vietti kahdeksan kuukautta tutkintavankeudessa ja siirtyi vuonna 1924 toimittajaksi Pohjan Voimaan, jossa hän työskenteli kuolemaansa saakka. Vuosina 1925–1926 hän kärsi SSTP:n lakkauttamista seuranneessa suuressa kommunistijutussa saamansa puolentoista vuoden kuritushuonetuomion Tammisaaren pakkotyölaitoksessa.
Sänkiaho toimi Pohjolan ammatillisen piirijärjestön puheenjohtajana ja osuustoimintaliikkeen luottamustehtävissä. Hän kuoli umpisuolentulehduksesta aiheutuneeseen vatsakalvontulehdukseen.
Syvännerausku

| Syvännerausku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Myliobatiformes
Heimo::  Syvännerauskut  Plesiobatidae  Nishida, 1990
Suku::  Plesiobatis  Nishida, 1990
Laji::  daviesi
Kaksiosainen nimi
 Plesiobatis daviesi  (Wallace,1967) 
 Syvännerauskun levinneisyysalue
Katso myös
   Syvännerausku Wikispeciesissä   Syvännerausku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Syvännerausku (Plesiobatis daviesi) on syvissä vesissä Intian valtameressä ja Tyynessämeressä tavattava rustokala. Se on ainoa laji syvännerauskujen heimossa (Plesiobatidae).
Taksonomia

Aikaisemmin syvännerausku sijoitettiin sukuun Urotrygon ja kiekkorauskujen heimoon (Urolophidae). Se on kuitenkin ulkomuodoltaan erilainen ja sijoitettiin vuonna 1990 omaan heimoonsa.
Anatomia

Syvännerausku on kookas kala ja voi kasvaa jopa 2,7 metriä pitkäksi. Koiraat tulevat sukukypsiksi noin 130 cm:n pituisina ja naaraat kookkaampina noin 189–200 cm:n mittaisina. Ruumis on litteä ja suuret rintaevät antavat kalalle pyöreän muodon. Evissä on pieniä piikkejä. Pyrstö on lähes yhtä pitkä kuin muu ruumis ja melko ohut. Pyrstössä on pitkä myrkyllinen piikki, joka voi aiheuttaa ihmisellekin tuskallisen haavan. Lajin lisääntymisestä ei ole tietoa, mutta se on todennäköisesti vivipaarinen eli synnyttää eläviä poikasia. Lajin hampaat ovat melko pienet ja teräväkärkiset
Levinneisyys

Syvännerauskuja tavataan Etelä-Afrikan ja Mosambikin rannikoilta, Australian ja Kaakkois-Aasian rannikkoseuduilta ja Havaijilta. Laji elää pehmeällä merenpohjalla 44–780 metrin syvyydestä merenpinnasta. Syvännerauskujen ravintoa ovat muut kalat, erityisesti ankeriaat, äyriäiset ja nilviäiset. Sitä saadaan joskus sivusaaliina trooleilla ja sen liha on syötävää muttei erityisen arvostettua.
Säpsä

Kuva vuodelta 2012.
Säpsä (ven. Ся́пся, Sjapsja) on taajama Karjalan tasavallan Prääsän piirin Jessoilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Säämäjärven itärannalla 60 kilometriä Prääsästä luoteeseen. Taajamassa on 435 asukasta (vuonna 2009).
Säpsässä toimii kalankasvattamo ja metsänhoitoalueen konttori. Taajaman lähistöllä sijaitsee villieläintarha Tri medvedja.
Sädekala

| Sädekala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Hopeakylkikalat Atheriniformes
Heimo::  Sädekalat Telmatherinidae
Suku::  Marosatherina
Laji::  ladigesi
Kaksiosainen nimi
 Marosatherina ladigesi  (Ahl, 1936) 
Katso myös
   Sädekala Wikispeciesissä   Sädekala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sädekala (Marosatherina ladigesi) on hopeakylkikalojen lahkoon kuuluva uhanalainen kalalaji, joka elää endeemisenä Indonesian Sulawesin saaren makeissa vesissä. Sitä pidetään myös akvaarioissa
Koko ja ulkonäkö

Sädekala voi kasvaa  7–8 cm pitkäksi, ja koiras on naarasta kookkaampi. Kala on ruumiinrakenteeltaan sukkulamainen. Sillä on kaksi selkäevää, joista etumainen on lyhyempi ja koiraan taaimmaisen selkäevän ruodot ovat pidentyneet. Myös peräevän ruodot ovat pidentyneet. Väriltään sädekala kellertävä ja kyljessä on vihreänä tai sinisenä hohtava raita. Evät ovat mustat tai keltaiset. Koiras on naarasta värikkäämpi.
Levinneisyys ja elintavat

Sädekalaa tavataan Sulawesin saaren eteläosan kirkasvetisissä hiekka- tai sorapohjaisissa joissa. Sen ravintoa ovat madot, äyriäiset ja kasvinosat. Sädekala kutee sadekaudella.
Sädekala luokitellaan vaarantuneeksi. Kantaa uhkaavat erityisesti koiraiden pyydystäminen akvaariokaloiksi ja elinympäristön laadun heikkeneminen  riisiviljelmiltä jokiin valuvien tuholaismyrkkyjen vuoksi.
Protoni

| Protoni |
| --- | --- |
 Kaavakuva protonin kvarkkirakenteesta
Symboli:  p, p+
Luokitus:  Baryoni
Rakenne:  2 u-kvarkkia ja 1 d-kvarkki
Perhe:  Fermioni
Ryhmä:  Hadroni
Vuorovaikutus:  Painovoima Sähkömagneettinen Heikko vuorovaikutus Vahva vuorovaikutus
Antihiukkanen:  Antiprotoni p−
Löydetty teoreettisesti:  William Prout (1815)
Löydetty:  Ernest Rutherford (1919)
Massa:  1,672 621 64 × 10−27 kg 938,272 013 MeV/c2 1,007 276 467 u
Elinaika:  Kts. hajoaminen
Sähkövaraus:  +1 e
Spin:  ½
Protoni (tunnus p tai p+) on subatominen hiukkanen, jonka sähkövaraus on +1 e eli positiivinen alkeisvaraus ja massa noin yhden atomimassayksikön verran. Protonit muodostavat atomiytimet yhdessä sähkövarauksettomien neutronien kanssa. Alkuaineen järjestysluku määräytyy sen ytimessä olevien protonien lukumäärän mukaan: esimerkiksi vedyn, jonka ytimessä on vain yksi protoni, järjestysluku on 1. Joskus protoneita ja neutroneita kutsutaan myös yhteisnimityksellä nukleonit.
Protoni on sähkövaraukseltaan yhtä suuri, mutta vastakkaismerkkinen kuin elektroni, minkä seurauksena positiivisesti varautunut atomiydin pyrkii keräämään ympärilleen elektroniverhon, jossa on täsmälleen yhtä monta elektronia kuin ytimessä on protoneja. Tässä tilassa elektronipilven negatiivinen varaus kumoaa ytimen positiivisen varauksen, ja atomit ovat ulkoisesti varauksettomia.
Hiukkasfysiikan standardimallissa protoni on hadroni, joka koostuu vahvan vuorovaikutuksen yhteen sitomista kvarkeista. Se koostuu yksinkertaistetusti ilmaisten kahdesta u-kvarkista ja yhdestä d-kvarkista. Näiden hiukkasten lepomassa muodostaa noin 1 % protonin kokonaismassasta. Loppu massasta muodostuu kvarkkien liike-energiasta ja ne yhteen sitovien gluonikenttien energioista. Protonin antihiukkanen on antiprotoni, joka koostuu kahdesta u-antikvarkista ja yhdestä d-antikvarkista.
Ominaisuudet

Protonit ovat hadroneja, joiden spin on ½ ja sähkövaraus +1 e. Ne koostuvat kolmesta kvarkista, mikä tekee niistä baryoneja. Vahva vuorovaikutus sitoo protonin kahta u-kvarkkia ja yhtä d-kvarkkia yhteen gluonien välityksellä. Tämä kuvaus on toisaalta hieman harhaanjohtava, sillä nykyaikaisen käsityksen mukaan protoni muodostuu kolmen kvarkin ja gluonien lisäksi lukemattomasta määrästä keskenään törmäileviä syntyviä ja katoavia kvarkki–antikvarkki -pareja. Protonin säde on 0,84 femtometriä.
Ominaisuudet > Hajoaminen

Protonin hajoammista kevyemmiksi alkeishiukkasiksi ei ole toistaiseksi havaittu kokeellisesti, joten sitä pidetään standardimallissa vakaana hiukkasena. Joissakin standardimallin seuraajiksi ehdotetuissa suurissa yhtenäisteorioissa protonin hajoaminen on kuitenkin mahdollista.
Jotkut suuret yhtenäisteoriat ennustavat protonin hajoamista esimerkiksi neutraaliksi pioniksi ja positroniksi. Pioni hajoaisi tämän jälkeen lähes välittömästi kahdeksi fotoniksi. Prosessin kokeellinen tutkimus on kuitenkin hyvin vaikeaa, sillä protonin puoliintumisajan alarajaksi sen kautta arvioitiin 90 % todennäköisyydellä 8,2 × 1033 vuotta.
Toinen teoreettinen protonin hajoamisprosessi on hajoaminen myoniksi ja pioniksi. Arvioitu puoliintumisajan alaraja 90 % varmuudella on 6,6 × 1033 vuotta.
Ominaisuudet > Massa

Vuonna 2018 julkaistun tutkimuksen mukaan vain yhdeksän prosenttia protonin massasta on kvarkeista. Loppuosa massasta koostuu massan ja energian ekvivalenssiperiaatteen mukaisesti kvarkkien liikkeestä protonin sisällä (32 %), gluonien energiasta (36 %) ja vuorovaikutuksista gluonien ja kvarkkien välillä (23 %).
Protoni kemiassa > Alkuaineiden järjestysluvut

Atomin ytimessä olevien protonien määrää kutsutaan alkuaineen järjestysluvuksi. Neutronien määrä puolestaan voi vaihdella samassa alkuaineessa, jolloin puhutaan alkuaineen isotoopeista. Protonien ja neutronien yhteenlaskettua määrää atomin ytimessä puolestaan kutsutaan atomin massaluvuksi, joka siis vaihtelee samankin alkuaineen eri isotoopeilla.
Esimerkiksi hapen järjestysluku on 8, koska sen ytimessä on kahdeksan protonia. Vedyn järjestysluku on 1, koska sen ytimessä on vain yksi protoni. Jos siellä on myös yksi neutroni, on kyseessä isotooppi vety-2 eli deuterium.
On myös arveltu, että jos vahva vuorovaikutus olisi hieman voimakkaampi, voisi esiintyä erittäin epävakaata isotooppia helium-2. Isotoopin ytimessä olisi kaksi toisiinsa sitoutunutta protonia eikä yhtään neutronia. Tämä ei kuitenkaan ole nykyisillä vuorovaikutuksien nykyisillä arvoilla mahdollista.