stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kari Leppänen

Kari Tapio Leppänen (s. 1945 Helsinki) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän on piirtänyt sarjakuvia Hevoshulluun ja Mustanaamioon. Hänen omia sarjakuviaan ovat sci-fi-aiheiset Achilles Wiggen ja Xellana. Mustanaamio-tarinoiden lisäksi hän piirsi Tony De Paulin käsikirjoittaman Tuhon tietokone -sarjan. Sarjis-lehdessä Leppäsen nimimerkki oli Oskar. Hän ei pitänyt nimimerkki-ideasta, jonka Sarjiksen päätoimittaja Veikko Savolainen oli keksinyt.
Ensimmäinen Leppäsen piirtämä Mustanaamio-tarina ”Väärä prinssi” (käsikirjoitus Norman Worker) ilmestyi Mustanaamiossa 11/1979.
Leppäselle myönnettiin Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinto vuonna 1985. Leppänen ei ottanut palkintoa vastaan ja perusteli lyhyesti vastaussähkeessä kieltäytymisen pilanpäiten sillä, ettei hattu sovi hänen profiiliinsa. Hän oletti, että palkinto annettaisiin automaattisesti jollekin toiselle. Tuolloin Helsingin Sanomissa tehtiin tulkintoja, että kyseessä oli jonkinlainen protesti sen vuoksi, ettei Suomessa elä sarjakuvien piirtämisellä. Leppänen itse on kiistänyt tämän. Leppänen ei myöskään omien sanojensa mukaan perustellut alun perin kieltäytymistä sillä, ettei edes tee suomalaista sarjakuvaa. Palkintoa ei myönnetty kolmeen vuoteen tämän jälkeen.
Bibliografiaa

Aurinkoalus : Sarjis-lehden sarjakuvat vuosilta 1972-74. Arktinen Banaani 1997. ISBN 9529809158.
Kloonien sota. Arktinen Banaani 1997. ISBN 9529809115.
Demonia. Artinen Banaani 1995. ISBN 9529809042.
Mustanaamio- ja Fantomen-lehdissä vuodesta 1979
n. 100 Mustanaamio-sarjakuvatarinaa, Achilles Wiggen, Rennes-Le-Chteâun aarre, Tuhon tietokone ja yhden tai kahden osan kokonaisuuksina Genesis, Starstriker -paholaisplaneetta, Trellos - kielletty planeetta, Viimeinen alus maapallolta
Aiheesta muualla

Kari T. Leppäsen kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  Europeana
Leptospiroosi

| Leptospiroosi |
| --- | --- |

Luokitus
ICD-10:  A27
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Leptospiroosi eli Weilin tauti on vakava zoonoottinen kuumetauti, jonka aiheuttavat Leptospira icterohemorrhagiae sekä eräät muut Leptospira-suvun spirokeetat. Näitä bakteereja levittävät monet jyrsijät, esimerkiksi rotat. Taudin itämisaika on yhdestä kolmeen viikkoon, minkä jälkeen tulee korkea kuume, lihassärkyjä, päänsärkyä, silmän sidekalvotulehdus, munuaisvaurioita, maksavaurioita, aivokalvontulehdus sekä sydänlihastulehdus. Tautia hoidetaan mikrobilääkkeillä, esimerkiksi penisilliinillä. Leptospiroosia esiintyy maailmanlaajuisesti, mutta Suomessa tauti on harvinainen.
Tauti on saanut nimensä sen aiheuttajan havaitsijan, saksalaisen lääkärin Adolf Weilin, mukaan.
Koirille on kehitetty rokote leptospiroosia vastaan. Leptospiroosi on Suomessa "muu ilmoitettava tartuntatauti". Syksyllä 2024 todettiin koirilla kotoperäinen leptospiroosiepidemia, ja osa eläinlääkäreistä suosittelee eläinten rokottamista Etelä-Suomessa.
Aiheesta muualla

Ruokavirasto: Leptospiroosi
Terveyskirjasto: Leptospiroosi
The Leptospirosis Information Center (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Leptospirosis (englanniksi)
Centers for Disease Control and Prevention (CDC): Leptospirosis (englanniksi)
Lentolaivue 42

Laivueen kalustona talvi- jatko- ja Lapin sodissa ollut konetyyppi, Bristol Blenheim.
Lentolaivue 42 oli Suomen ilmavoimien kaukotoimintalentolaivue, joka perustettiin vuonna 1940. Laivue osallistui talvi-, jatko- ja Lapin sotaan osana Lentorykmentti 4:ää, ja oli ainut rykmentin laivueista, joka käytti pelkästään Bristol Blenheim -kalustoa. Laivue lakkautettiin vuonna 1952.
Perustaminen ja talvisota

Lentorykmentti 4:n kolmas, talvisodan alkaessa pelkästään paperilla ollut kaukotoimintalaivue perustettiin 16. tammikuuta 1940. Kapteeni Armas Eskolan komentaman kolmilentueisen laivueen miehistö siirtyi Juvalle odottamaan Englannista ostettua Blenheim-kalustoaan 23. helmikuuta. Englantilaisten lentäjien ohjaamat 12 konetta saapuivat Juvan Jukajärven jäälle auratulle lentokentälle 26. helmikuuta. Koneet olivat lyhytnokkaisia IV-sarjan koneita. Lyhyen koulutusjakson jälkeen laivue osallistui 4. maaliskuuta 1940 alkaen loppusodan ajan pommitustehtäviin torjuen venäläisten hyökkäyksiä Viipurinlahdella. Laivue ehti suorittamaan välirauhan alkamiseen mennessä 62 konekohtaista sotalentoa. Koneita laivue menetti yhden, miehistötappiot olivat kolme kuollutta ja yksi sotavankeuteen joutunut.
Välirauhan aika

Moskovan rauhan jälkeen laivue siirtyi Jukajärveltä Luonetjärven tukikohtaan, jossa koulutustoimintaa jatkettiin koko välirauhan ajan. 25. huhtikuuta 1940 seitsemän konetta miehistöineen siirtyi Porin lentokentälle kuukauden kestävälle komennukselle tehtävänään valvontalentojen lentäminen Itämerellä ja Ahvenanmaalla. Laivueen koneet suorittivat välirauhan aikana myös ilmakuvauslentoja: 13. lokakuuta ja 11. marraskuuta 1940 kuvattiin Hangon vuokra-aluetta sekä touko-kesäkuussa 1941 Karjalankannaksella olevia venäläisten lentokenttiä.
Jatkosota

Jatkosodan liikekannallepanossa kesällä 1941 laivue siirtyi Siikakankaan lentokentälle. Laivue lensi ensimmäisen sotalennon 28. kesäkuuta tiedustelemalla ja kuvaamalla yhdellä koneella tieosuudet Parikkala-Rautu ja Viipuri-Sortavala. Nämä jäivät ainoiksi Siikakankaan kentältä suoritetuiksi lennoiksi.  Laivue siirrettiin 3. heinäkuuta takaisin Luonetjärvelle, tehtävänään hyökkäämään valmistautuvan kenttäarmeijan tukeminen Karjalankannaksella. Käskyn mukaisesti laivue pommitti 4. heinäkuuta yhdeksällä koneella Tyrjä-Ihala-tiellä olevia venäläisten joukkojenkuljetuksia ja panssarivaunuja, ja 8. heinäkuuta Elisenvaaran asemalla olevaa rautatiekalustoa, ensin kahdeksalla ja myöhemmin samana päivänä yhdeksällä koneella.
Kolmas lentue lakkautettiin 18. marraskuuta konepulan vuoksi. Laivueella oli vuoden päättyessä neljä kunnossa olevaa Blenheim-konetta. Laivueenkomentajaksi määrättiin 4. elokuuta 1942 majuri Olavi Lumiala
Vuoden  1943 ensimmäinen pommituslentotehtävä suoritettiin 19. helmikuuta, kun laivue osallistui koko rykmentin voimin tehtävään Sekeen asetehtaitten pommitukseen. LeLv 42:n pommitukseen osallistuneet neljä konetta saivat osumat maalialueelle. Sekehen hyökkäystä seuraavana päivänä laivueen kolmas lentue perustettiin uudelleen kalustotilanteen kohennuttua. Lentokonetehtaalta saatujen koneiden lisäksi laivue sai neljä Blenheimiä Junkers Ju 88 -kalustoon siirtyvältä LeLv 44:ltä
Laivueen nimeen liitettiin 14. helmikuuta 1944 toimintaa kuvaava etuliite, jolloin nimeksi tuli Pommituslentolaivue 42 (PLeLv 42). Samana päivänä laivueen uudeksi komentajaksi tuli majuri Kalle Kepsu.
Lapin sota

Laivue osallistui Lapin sotaan osana Lentorykmentti 4:ää, joka oli alistettuna Lentoryhmä Sarkolle, suorittaen vetäytyvien saksalaisten joukkojen pommituksia sekä tiedustelulentoja, tukeutuen Paltamon, Pudasjärven ja Kemin lentokentille. 4. joulukuuta, ilmavoimien rauhanajan organisaatioon siirryttäessä, laivueen nimeksi tuli Pommituslentolaivue 41. Laivue lensi vuodenvaihteen tienoilla vain muutamia yksittäisiä sotalentoja, ja 20. tammikuuta saadun käskyn mukaisesti se siirtyi rauhanajan tukikohtaansa Luonetjärvelle 26. tammikuuta mennessä. Laivue menetti Lapin sodassa kaksi Blenheimiä, molemmat ampui alas saksalaisten ilmatorjunta.
Lakkauttaminen

Liittoutuneiden valvontakomission kumottua syksyllä 1944 asettamansa lentokiellon, laivueen lentotoiminta jatkui Luonetjärven tukikohdassa koulutuksen muodossa Blenheim-kalustolla 1. elokuuta 1945 alkaen. Pommikonekalustosta luovuttiin 15. syyskuuta 1947 voimaan astuneen Pariisin rauhansopimuksen mukaisesti, ja vuoden mittaisen siirtymäajan jälkeen laivueen uudeksi kalustoksi määrättiin 15. syyskuuta 1948 Messerschmitt Bf 109 -koneet. Ensimmäiset MT-koneet saapuivat laivueelle lokakuun 1948 aikana. Messerschmitt-kaluston käyttöiän lähetessä loppuaan laivue lakkautettiin Ilmavoimien uudelleenjärjestelyn yhteydessä 1. joulukuuta 1952. Laivueen talvisodan aikaisen toiminnan muistoksi Juvan kunnantalon pihalla olevaan siirtolohkareeseen kiinnitetty muistolaatta paljastettiin 5. heinäkuuta 1992.
Kirjallisuutta

Stenman, Kari: Blenheim-laivue – Lentolaivue 42 sodassa. Koala-kustannus, 2020. ISBN 978-952-229-210-0.
Laivueelle saapunut Blenheim-pommikone, tunnukseltaan OH-IPD (BL-137), 26. helmikuuta 1940 Jukajärven jäällä.
Preeti Leppänen

| Preeti Leppänen |
| --- | --- |
Luoja(t):  Väinö Linna
Näyttelijä(t):  Kaarlo Halttunen Pentti Irjala Sulevi Peltola
Ensi- esiintyminen:  Täällä Pohjantähden alla -romaanit
Henkilötiedot
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Pentinkulma
Suhteet
Puoliso(t):  Henna Leppänen
Lapset:  Valenti Aune
Lastenlapset:  Valdemar
Infobox OKNimi-testi OK: 
Preeti Leppänen on yksinkertainen mieshenkilö Väinö Linnan kirjasarjassa Täällä Pohjantähden alla. Hänen vaimonsa on Ison Manun kartanon kanapiika Henna Leppänen, ja hänellä on tytär Aune ja poika Valenti. Hän on köyhä ja muiden kyläläisten väheksymä mies, jonka alituisena tapana on hokea, että ”se on semmosta meitin tämmösten miesten”. Omalla tavallaan hänessä konkretisoituvat kaikki ne muutokset, jotka historia tuo Pentinkulmalle, vaikka hän usein ymmärtääkin ne aivan väärin.
Leppäsen perheen asumus on kartanon omistama mäkitupa, oikeammin hökkeli, jonka pelkkä koossapysyminen on pieni ihme. Rakennuksessa on malkakatto, ja eteisen seinästä puuttuu joitakin lautoja, koska niitä on käytetty tulenvirikkeinä. Rikkinäinen ikkunaruutu on paikattu päreillä ja kangassäkillä. Pihamaalla on likavesien kaatopaikka, jota talon väki käyttää käymälänäkin. Sisällä mökissä tuntuu voimakkaana käytetystä tiskivedestä, mädäntyneistä ruoanjätteistä ja likaisista vaatteista uhoava löyhkä. Isäntäväen lisäksi mökissä asustaa pari kanaa; alkujaan niitä on ollut kolme, mutta paronin koira on tappanut niistä yhden.
Juoni

Preeti esiintyy tarinassa ensimmäisen kerran ollessaan mukana Koskelan Jussin pärekattotalkoissa kesällä 1884. Työtä johtava Otto Kivivuori määrää hänet romuluisen, mutta saamattoman Anton Laurilan työpariksi.
Vuonna 1899 kirkkoherran rouva Ellen Salpakari kerää nimiä helmikuun manifestia vastustavaan Suureen adressiin, ja tässä tarkoituksessa hän poikkeaa myös Leppäsellä, koska nimien laatua tärkeämpää on niiden paljous. Preeti ei satu juuri sillä hetkellä olemaan kotona, millä ei tosin ole merkitystäkään, koska hän ei osaa kirjoittaa nimeään.
Preeti kuuluu Suomen sisällissodassa punaisiin ja tepastelee pappilan ohi tiellä kivääri selässä. Tällöin ruustinna Salpakari näkee hänet, ja huutaa: ”siinä menee meidän uusi hallituksemme”. Sodan aikana Preeti löytää murhatun paronin ruumiin joesta. Tapauksesta järkyttyneenä hän muistelee, kuinka hyvä ihminen paroni pohjimmiltaan hänelle oli; kerran tämä oli määrännyt hänelle annettavaksi kunnollisia patjaolkia, kun kartanon valttari olisi antanut puoliksi mädäntyneitä pahnoja.
Rangaistuksena punakaartin touhuistaan Preeti joutuu hautaamaan ammuttujen ruumiita, ja haluaa viedä Aleksin takin, mutta Alma Koskela antaa hänelle uuden takin kun hän käy Koskelasta lupaa kysymässä.
Kansalaissodan jälkeen Preeti käy edelleen työssä kartanossa. Kun Pentinkulman torpparit ja mäkitupalaiset lunastavat tiluksiaan itsenäisiksi, Kankaanpään Elias yllyttää huvikseen Preetiäkin anomaan vapautusta. Preeti innostuu asiasta ja hänen vaimonsa Henna on asiassa mukana, mutta Kivivuoren Janne murskaa Preetin toiveet selittämällä, ettei Preeti ole mäkitupalainen, vaan muonamies, jonka palkkaan asunto ja tontti kuuluvat. Elämä on nuijinut Preetin niin pehmeäksi, ettei häneen enää satu: ”Ajattelin vaan... että olis tolle pojaalle [Valtulle] jotain elämisen tietoo... ja niin kun kiinnekohtaa...”
Vielä eläkkeelle jäätyään Preeti on silloin tällöin kartanossa tilapäistöissä, koska hänen palkkansa on Leppäsen perheen ainoa rahalähde. Erään kerran hän putoaa navetan ylisiltä kovalle betonilattialle ja taittaa jalkansa, minkä vuoksi hän joutuu sairaalaan ja sitä tietä kunnalliskotiin. Preeti kuolee jatkosodan päätyttyä vaivaistalon halkovajaan hapuiltuaan vielä puolisokeana puita hakotukilleen.
Elokuvasovitukset

Edvin Laineen ohjaamassa Täällä Pohjantähden alla-elokuvassa Preetiä esittää Kaarlo Halttunen. Saman ohjaajan ohjaamassa elokuvassa Akseli ja Elina roolia esittää Pentti Irjala. Timo Koivusalon ohjaamissa elokuvissa Täällä Pohjantähden alla ja Täällä Pohjantähden alla II roolia esittää Sulevi Peltola.
Lentävä kalakukko

| Lentävä kalakukko |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ville Salminen
Käsikirjoittaja:  Reino Helismaa
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Toivo Kärki
Kuvaaja:  Kauno Laine
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Pääosat:  Esa Pakarinen Mai-Brit Heljo Kullervo Kalske Siiri Angerkoski
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  13. maaliskuuta 1953
Kesto:  66 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lentävä kalakukko on Ville Salmisen ohjaama elokuva vuodelta 1953. Reino Helismaan käsikirjoittamassa rillumarei-elokuvassa 1950-luvun tuleva suosikkiparivaljakko Esa Pakarinen ja Masa Niemi näyttelevät ensi kertaa samassa elokuvassa. Siksi elokuvaa on myöhemmin esitetty myös väärällä nimellä Pekka ja Pätkä konduktööreinä.
Elokuvassa alkutekstit esitetään animaationa ensimmäisiä kertoja suomalaisessa elokuvassa.lähde? Esiintyjien nimiä kuljettaa siinä vaunuissaan pahvijuna, jolla on kalan pää ja pyrstö.
Elokuvaan sisältyy runsaasti musiikkiesityksiä, muun muassa tunnettu kappale ”Lentävä kalakukko”, josta tuli 1950-luvun suosikki. Elokuvan musiikin on säveltänyt Toivo Kärki.
Elokuvan junakohtaukset tehtiin paria jaksoa lukuun ottamatta kokonaan studiossa, koska VR:llä oli valtava varasto vanhoja II ja III luokan istuimia, tavaratelineitä, ikkunoita, sylkykuppeja, verhoja ja valaisimia, joista rakennettiin kuhunkin kohtaukseen tarvittava kokonaisuus. Junan kulkuun kuulunut huojunta saatiin aikaan rakentamalla "vaunu" kierrejousien ja pitkien lankkujen päälle ja heiluttamalla sitä ulkopuolelta muutaman miehen voimin.
Arviot

Televisioesitysten yhteydessä esitetyn kritiikin mukaan elokuvan juoni kulkee luontevasti. Romanien kuvaus ja nukkuvan naisen seksuaalisuuden tuijottelu ovat erään kriitikon mukaan rimanalituksia.
Ilta-Sanomien nimimerkki J-a N-nen kirjoitti Lentävästä kalakukosta: "Helismaan ympärille syntynyt 'Mimmielokuvateollisuus' ei ole taiteentuntijoita varten ja happamiinkin arvoihin on syytä vaikka millä mitalla, mutta niin kauan kuin ulkolainen roskafilmituotanto nykyisessä laajuudessaan täyttää maatamme, on Lentävälle kalakukolle ja kumppaneille myönnettävä elämisen oikeus." Vapaan Sanan nimimerkki J. D. arvioi: "Koska filmituottajat ovat sanoneet: – elokuva on kauppatavaraa, arvostelen sen mukaan: Lentävä kalakukko on huonoa kauppatavaraa." Yksittäisistä näyttelijöistä pantiin arvosteluissa merkille lähinnä vain pääosan esittäjä Esa Pakarinen.
Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat helmikuuhun 1946. Kulaus-Ramperin rosvokopla Viski-Ville, Läski-Leevi ja Kello-Kalle tekevät epäonnisen murron ja pakenevat Helsingistä Kuopioon pikajunalla, joka on nimetty Lentäväksi kalakukoksi. Poliisi saa vihjeen rosvojen pakoreitistä. Pikajunan lupsakka konduktööri Samuli Saastamoinen (Esa Pakarinen) paljastuu – konnien yllätykseksi – junaetsiväksi, joka vangitsee heidät. Masa Niemi esittää pikkukonnaa Läski-Leeviä, jolla on silmässä harmia aiheuttava elohiiri.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Esa Pakarinen  | … |  junailija/rautatie-etsivä Samuli Saastamoinen   |
|  Mai-Brit Heljo  | … |  Pretty-Molly   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Jenni, romaninainen   |
|  Kullervo Kalske  | … |  Yrjö   |
|  Armas Jokio  | … |  Aleksi, romanimies   |
|  Leo Lähteenmäki  | … |  Kulaus-Ramperi   |
|  Matti Aulos  | … |  savolaisisäntä   |
|  Anni Rönkkö  | … |  savolaisemäntä   |
|  Irja Rannikko  | … |  Töikän Taimi   |
|  Hannes Veivo  | … |  Kello-Kalle   |
|  Masa Niemi  | … |  Leevi Lindroos, Läski-Leevi, trokari   |
|  Ville Salminen  | … |   Vilho "Viski-Ville" Aadolf Napoleon Rötkö   |
|  Anton Soini  | … |  yövartija   |
|  Kauko Kokkonen  | … |  päivystävä konstaapeli   |
|  Urho Lahti  | … |  ylikonstaapeli   |
|  Eino Kaipainen  | … |  komisario Räikkönen   |
|  Holger Salin  | … |  etsivien päällikkö   |
|  Leevi Linko  | … |  etsivä Virta   |
|  Nina Lindell  | … |  tukkijätkien ystävätär   |
|  Pentti Irjala  | … |  tukkijätkä   |
|  Heimo Lepistö  | … |  tukkijätkä   |
|  Seppo Sariola  | … |  asemakonstaapeli   |
|  Lasse Pihlajamaa  | … |  hanuristi   |
|  Veikko Linna  | … |  junailija Laihanen   |
|  Kauko Laurikainen  | … |  junapoliisi   |
Aiheesta muualla

Lentävä kalakukko Elonet.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1987–1988

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1987–1988 pelattiin kymmenen joukkueen nelinkertainen runkosarja, josta kaksi parasta selvisi suoraan loppuotteluihin ja kaksi seuraavaa pronssikamppailuun. Aiemmista vuosista poiketen ei jatkosarjoja pelattu, eikä myöskään välieräsarjoja. Sarjan viimeinen putosi suoraan ykkössarjaan ja yhdeksänneksi sijoittunut joutui karsimaan paikastaan.
Miesten SM-sarja > Runkosarja

| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Varkauden Tarmo | 36 | 31 | 5 | 93 | 35 | 62 |
| 2 | Rantaperkiön Isku | 36 | 28 | 8 | 89 | 34 | 56 |
| 3 | KuPS-Volley | 36 | 23 | 13 | 81 | 56 | 46 |
| 4 | Loimu -79 | 36 | 23 | 13 | 78 | 54 | 46 |
| 5 | Lahden Kimmo | 36 | 18 | 18 | 69 | 69 | 36 |
| 6 | Seinäjoen Maila-Jussit | 36 | 15 | 21 | 60 | 80 | 30 |
| 7 | Poliisien Palloseura | 36 | 14 | 22 | 56 | 75 | 28 |
| 8 | Hesa | 36 | 13 | 23 | 55 | 83 | 26 |
| 9 | Pieksämäen NMKY | 36 | 10 | 26 | 52 | 88 | 20 |
| 10 | Jyväskylän Kiri | 36 | 5 | 31 | 34 | 98 | 10 |
Jyväskylän Kiri putosi suoraan ykkössarjaan, jonka voittaja Etelä-Kuopion Ilves nousi SM-sarjaan.
Miesten SM-sarja > Mitaliottelut > Loppuottelut

| Varkauden Tarmo – Rantaperkiön Isku  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Tarmo | Isku | 3–1 | 13-15 , 16-14 , 15-5 , 15-5 |
|  | Isku | Tarmo | 3–1 | 15-12 , 15-12 , 9-15 , 17-15 |
|  | Tarmo | Isku | 0–3 | 10-15 , 10-15 , 11-15 |
|  | Isku | Tarmo | 3–1 | 6-15 , 15-9 , 16-14 , 15-7 |
Rantaperkiön Isku Suomen mestari voitoin 3-1.
Mestarit: Vladimir Dorohov, Mika Järvinen, Timo Kenakkala, Kai Mattila, Jussi Syrjä, Jarmo Tanskala, Jari Tolvanen, Juhani Vesanen. Otteluvalmentaja: Tapani Nyström. Valmentaja: Timo Kenakkala.
Miesten SM-sarja > Mitaliottelut > Pronssiottelut

| KuPS-Volley – Loimu -79  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | KuPS | Loimu | 3–0 | 15-13 , 15-11 , 15-6 |
|  | Loimu | KuPS | 1–3 | 13-15 , 14-16 , 15-13 , 14-16 |
KuPS-Volleylle SM-pronssia voitoin 2-0.
Miesten SM-sarja > SM-sarjakarsinta

| Vammalan Lentopallo – Pieksämäen NMKY  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | VaLePa | PNMKY |  –3 |  |
|  | PNMKY | VaLePa | 3–  |  |
|  | VaLePa | PNMKY | 3–2 |  |
|  | PNMKY | VaLePa |  –3 |  |
|  | VaLePa | PNMKY | 3–0 | 15-7 , 15-6 , 15-7 |
Vammalan Lentopallo nousi SM-sarjaan voitoin 3-2. Pieksämäen NMKY putosi ykkössarjaan
Corinne Lepage

Corinne Lepage vuonna 2014
Corinne D. M. Lepage (s. 11. toukokuuta 1951 Boulogne-Billancourt, Ranska) on ranskalainen poliitikko, Cap21-puolueen perustaja ja puheenjohtaja vuodesta 1996, sekä Mouvement Démocrate -puolueen (MoDem) perustajajäsen ja varapuheenjohtaja. Hän on myös geeniteknologian vaikutuksia tutkivan Criigen-järjestön perustajajäsen. Vuonna 2009 Lepage valittiin Euroopan parlamenttiin, ja hän kuului siellä Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmään.
Ura

Nuorena juristina 1978 Lapage perusti miehensä kanssa Ranskan ensimmäisen ympäristölainsäädäntöön erikoistuneen asianajajatoimiston. Samana vuonna sattunut Amoco Cadizin haaksirikko, jossa Lepage edusti öljyonnettomuudesta kärsineitä paikkakuntia, toi hänet julkisuuteen. Tämän jälkeen hän toimi monissa ympäristöön liittyneissä tapauksissa paikallisten järjestöjen ja ryhmien puolella.
Lapage valittiin 1986 Cabourgin kunnanvaltuustoon, ja 1995 hänet nimitettiin poliittisesti sitoutumattomana ympäristöministeriksi pääministeri Alain Juppén hallitukseen. Hallituksen vaihtuminen 1997 merkitsi loppua Lepagen ministeriuralle, mutta hän jatkoi taistelua humanistisen ekologian puolesta. Hän muutti 1996 perustetun Cap21-järjestönsä poliittiseksi liikkeeksi ja taisteli samaan aikaan ekologisten päämäärien puolesta Pariisin ja Brysselin asianajajajärjestöissä. Lepage oli mukana perustamassa tieteellistä ryhmää Criigenia, jonka tavoitteena on tutkia geenimanipuloinnin leviämisen ympäristöllisiä ja lääketieteellisiä riskejä. Transparency International Francen hallinnossa hän toimii poliittista ja liike-elämän korruptiota vastaan. Hän opettaa osa-aikaisesti Pariisin politiikan laitoksella ja Versailles-Saint-Quentin-en-Yvelinesin yliopistossa.
Lepage asettui 2002 ehdolle presidentinvaaleihin ja sai ensimmäisellä kierroksella 1,88 prosenttia äänistä. Median pitäessä häntä Juppén hallituksessa mukanaolon takia vihreänä oikeistolaisena Lepague itse sanoo harjoittavansa ympäristötietoista politiikkaa, joka hedelmällisesti yhdistää vasemmiston ja oikeiston parhaat arvot.
Lepage ei asettunut ehdolle seuraavissa presidentinvaaleissa 2007 vaan hän tuki François Bayrouta. Lapage allekirjoitti 16 muun poliitikon kanssa Marianne-lehdessä 14. helmikuuta 2008 julkaistun "Helmikuun 14. päivän vetoomuksen". Samana vuonna hän oli MoDemin pääehdokas Pariisin kunnallisvaaleissa. Kesäkuussa hänestä tuli puolueen varapuheenjohtaja. Ranskan 2009 europarlamenttivaaleihin Lepage asettui ehdokkaaksi Ranskan luoteiselta Nord-Ouestin alueelta MoDemin ehdokkaana. Hän valittiin, ja hän toimi Euroopan parlamentissa muun muassa Ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan ENVIn varapuheenjohtajana. Hän kuului Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmään.
Teoksia

On ne peut rien faire Madame le Ministre ("Emme voi tehdä mitään, rouva ministeri"), Éditions Albin Michel, Paris, 1998. ISBN 2226099603
J'arrive 2005, salanimellä Catherine Médicis
Constitution pour une nouvelle République 2006 ISBN 2-35310-000-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Corinne Lepage Wikimedia Commonsissa
Lepagen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Corinne Lepage Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Lepagen kampanjaesittely 2009 vaaleissa (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Corinne Lepagen vanha blogi (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  MEP-hakemisto 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Corinne Lepage
Käännös suomeksi