stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Air France

| Air France La Compagnie Air France |
| --- | --- |

 IATA: AF  –  ICAO: AFR 
Kutsukoodi:  AIRFRANS
Perustettu:  7. lokakuuta 1933
Laivaston koko:  218
Kohteiden määrä:  314
Tunnuslause:  France is in the air
Solmukohdat:  Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema Orlyn lentoasema Côte d’Azurin kansainvälinen lentoasema Provencen lentoasema Saint-Exupéryn kansainvälinen lentoasema
Emoyhtiö:  Air France-KLM
Tytäryhtiö(t):  Air France Hop Transavia France
Kotipaikka:   Roissypôle, Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema, Tremblay-en-France, Ranska
Kanta-asiakasohjelma:  Flying Blue
Allianssi:  SkyTeam
Avainhenkilö(t):  Anne Rigail (CEO 12/2018-)
Yhtiön sivut:  www.airfrance.com
Air France (ransk. Compagnie Nationale Air France) (IATA: AF, ICAO: AFR, kutsukoodi: AIRFRANS) on Ranskan kansallinen lentoyhtiö, jonka kotipaikka sijaitsee Pariisin läheisellä Charles de Gaullen kansainvälisellä lentoasemalla. Muita yhtiölle tärkeitä lentoasemia ovat Orlyn lentoasema Pariisissa, Saint-Exupéryn kansainvälinen lentoasema Lyonissa, sekä Provencen lentoasema Marseillen lähellä. Lentoyhtiö kuuluu SkyTeam-allianssiin. Air Francella on yhteensä 314 kohdetta noin 200 maassa. Se kuljetti 98,7 miljoonaa matkustajaa vuonna 2017. Vuonna 2023 työntekijöitä yhtiöllä on yli 39 000.
Vuonna 2004 Air France listattiin merkittävimmäksi lentoyhtiöksi Euroopassa: se kuljetti 18 prosenttia eurooppalaisista matkustajista. lähde?
Yhtiö aloitti suorat lennot Helsinkiin 6. heinäkuuta 2021 yli 20 vuoden tauon jälkeen.
Historia > Alkuvaiheet

Air France perustettiin 7. lokakuuta 1933, kun Air Orient, Air Union, Compagnie Générale Aéropostale, Compagnie Internationale de Navigation Aérienne (CIDNA) ja Société Générale des Transports Aériens (SGTA) yhdistyivät. Näistä kaikista SGTA oli ensimmäinen markkinoille päässyt lentoyhtiö, tosin nimellä Lignes Aériennes Farman. Air Francen perustajajäsenillä oli jo ennen yhdistymistä kattavat lentoreitit esim. muualle Eurooppaan ja Ranskan siirtomaihin. Toisen maailmansodan aikana Air France siirsi toimintansa Casablancaan Marokkoon.
Vuonna 1936 sai laivastoonsa ranskalaisia Potez 62 -koneita. Koneissa oli kaksi luokkaa ja yhteensä 14–16 paikkaa matkustajille. Koneita käytettiin Euroopan, Etelä-Amerikan ja Kaukoidän reiteillä. Potez 62 oli vahva työhevonen, ja Vapaa Ranska -liike käytti sitä vielä toisessa maailmansodassa.
Ranskan hallitus päätti 26. kesäkuuta 1945, että kaikki Ranskan lentoyhtiöt pitää kansallistaa. 29. joulukuuta samana vuonna päätettiin, että kaikki ranskalaiset lentoyhtiöt tulisi liittää Air Franceen. Air France palkkasi ensimmäiset lentoemäntänsä vuonna 1946. Samana vuonna yhtiö avasi ensimmäisen lentoterminaalinsa Hôtel des Invalidesin lähellä, ja se oli yhteydessä Le Bourget’n lentoasemalle. Näihin aikoihin Air Francen reitit kattoivat noin 160 000 km, ja se olikin maailman kattavin lentoverkosto 1940-luvulla. Société Nationale Air France perustettiin 1. tammikuuta 1946.
Euroopan sisäiset lennot operoitiin useimmiten Douglas DC-3 -koneilla. Air France aloitti 1. heinäkuuta 1946 lennot New Yorkiin, Yhdysvaltoihin. Välilaskut hoidettiin tällä lentoreitillä Shannonissa ja Ganderissa. Douglas DC-4 -koneilla tämä reitti pystyttiin välilaskuineen lentämään noin 24 tunnissa.
Vuonna 1948 Air Francen laivasto koostui 180 koneesta, ja sillä olikin maailman suurin lentokonelaivasto. Vuosina 1948–1965 lentoyhtiö operoi Lockheed Constellationeilla ympäri maailmaa. Ranskan hallitus kertoi vuosina 1946 ja 1948 perustavansa kaksi yksityistä lentoyhtiötä: Transports Aériens Intercontinentaux (TAI) ja SATI, josta tuli myöhemmin osa Union Aéromaritime de Transportia (UAT).
16. kesäkuuta 1946 Ranskan parlamentti hyväksyi Compagnie Nationale Air Francen perustamisen. Valtio tulisi omistamaan jatkossa 70 % Air Francesta. Parhaimmillaan valtio omisti 100 % yhtiöstä ja kesällä 2002 vain 54 %.
4. elokuuta 1948 Max Hymansista tuli Air Francen johtaja. Hänen 13 vuotta kestäneen hallintonsa aikana Air France siirtyi hiljalleen suihkukoneitten aikaan.
Historia > Suihkukoneet ja uudelleenorganisoinnit

Air France muutti vuonna 1952 Orlyn lentoaseman etelätermimaaliin.
Yhtiön ensimmäiset suihkukoneet, De Havilland D.H.106 Cometit, saapuivat laivastoon vuonna 1953. 1950-luvun puolivälissä Air France lensi 12:lla Vickers Viscount -koneella. Ranskan hallitus määräsi 26. syyskuuta 1953, että Air France jakaisi pitkän matkan lentoja uusien, yksityisten lentoyhtiöitten kanssa. Tämän takia Air France, Aigle Azur, Transports Aériens Intercontinentaux (TAI) ja Union Aéromaritime de Transport (UAT) tekivät sopimuksen, jonka mukaan yhtiöt jakaisivat Afrikan, Aasian ja Tyynenmeren lennot keskenään.
Ranskan Julkisen työn- ja liikenteen ministeriö siirsi helmikuussa 1960 kotimaanlentojen monopolin Air Francelta Air Interille.
Air France aloitti välilaskuttomat suihkukonelennot vuonna 1960 Sud Aviation Caravellella ja Boeing 707:llä. Tämä uudistus lyhensi matkaa puolella, ja se takasi lentojen mukavuuden. Myöhemmin yhtiöstä tuli varhainen Boeing 747 -käyttäjä, ja yhdessä vaiheessa sillä oli yksi maailman suurimmista 747-laivastoista.
Ranskan hallitus ilmoitti 1. helmikuuta 1963, että Air Francen oli vetäydyttävä läntisestä, keskisestä ja eteläistä Afrikasta, Libyasta, Bahrainilta, Omanista, Ceylonilta, Indonesiasta, Malesiasta, Singaporesta, Australiasta, Uudesta-Seelannista, Tahitilta ja Uudesta-Kaledoniasta. Yhtiö sai jatkaa lentojaan Senegaliin, Burundiin sekä Ruandaan. Yksityiset ranskalaiset lentoyhtiöt hyötyivät päätöksestä. Uudet reitit siirrettiin uudelle, yksityiselle Union de Transports Aériensille (UTA). TAI ja UAT sulatettiin tähän yhtiöön. UTA sai erityisoikeuksia Japanin, Uuden-Kaledonian, Uuden-Seelannin, Etelä-Afrikan, Réunionin, Los Angelesin ja Tahitin väliselle liikenteelle.
Air France alkoi siirtämään toimintojaan Charles de Gaullen kansainväliselle lentoasemalle vuoden 1974 jälkeen. Orlyn lentoasemalla säilyi liikenne Korsikalle, Martiniqueen, Guadeloupeen, Ranskan Guayanaan, Réunioniin, Maghrebiin, Itä-, ja Etelä-Eurooppaan (ilman Neuvostoliittoa, Kreikkaa ja Italiaa). Tämän lisäksi Orlylta lähti yksi kone New Yorkiin vuorokaudessa.
Air Francesta tuli vuonna 1974 ensimmäinen lentoyhtiö, joka otti käyttöön Airbus A300 -koneen, joka oli Airbusin ensimmäinen matkustajalentokone.
Historia > Concorde-aika ja kilpailu

Air France otti käyttöön yliäänisen Concorden 21. tammikuuta 1976 Pariisin ja Rio de Janeiron väliselle lennolle. Lennot Washington-Dullesin kansainväliselle lentoasemalle alkoivat toukokuussa samana vuotena. Concorde-lennot Pariisista New Yorkiin alkoivat 22. marraskuuta 1977. Nämä lennot kestivät vain 3 tuntia ja 45 minuuttia, ja kone lensi lähes kaksinkertaisella äänen nopeudella. Myöhemmin Air France aloitti lennot Méxicoon, Washington D.C.:n kautta. Air Francen lisäksi vain British Airways lensi Concordeilla.
Laivasto > Nykyinen laivasto

Toukokuussa 2024 Air Francen laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 13,0 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Matkustajapaikkoja | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Airbus A220-300 | 32 | 28 | 148 | Korvaa Airbus A318 ja A319 -koneet. |
| Airbus A318-100 | 6 | — | 131 | Poistetaan laivastosta. Korvataan Airbus A220 -koneilla. |
| Airbus A319-100 | 11 | — | 142 | Poistetaan laivastosta. Korvataan Airbus A220 -koneilla. |
| Airbus A319-100 | 11 | — | 143 | Poistetaan laivastosta. Korvataan Airbus A220 -koneilla. |
| Airbus A320-200 | 37 | — | 174 |  |
| Airbus A320-200 | 37 | — | 178 |  |
| Airbus A321-100 | 4 | — | 202 |  |
| Airbus A321-200 | 11 | — | 202 |  |
| Airbus A330-200 | 15 | — | 224 | Korvataan Airbus A350 -koneilla. |
| Airbus A350-900 | 29 | 62 | 324 | Tilauksista 50 jaetaan KLM:n kanssa. Korvaa Airbus A330-200- ja Boeing 777-200ER -koneet. |
| Boeing 777-200ER | 18 | — | 280 | Korvataan Airbus A350 -koneilla. |
| Boeing 777-200ER | 18 | — | 312 | Korvataan Airbus A350 -koneilla. |
| Boeing 777-300ER | 43 | — | 296 |  |
| Boeing 777-300ER | 43 | — | 381 |  |
| Boeing 777-300ER | 43 | — | 468 |  |
| Boeing 787-9 | 10 | — | 279 |  |
| Yhteensä | 216 | 90 |  |  |
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus A350F | — | 4 |  |
| Boeing 777F | 2 | — |  |
| Yhteensä | 2 | 4 |  |
Laivasto > Concorde

Viisi Concordea poistettiin käytöstä 31. maaliskuuta 2003. Concorde F-BVFA (Foxtrot Alpha) on siirretty Washington D.C.:n ilmailu- ja avaruusmuseoon, jossa se on vierailijoiden nähtävänä. F-BVFB on annettu saksalaiselle museolle, F-BTSD Musée de l’Air et de l’Espace -museoon Pariisiin ja F-BVFC palautettiin valmistuspaikalleen, Toulouseen Airbus-yhtiön tehtaille. Viides Concorde tuhoutui onnettomuudessa.
Air France-KLM

Toukokuussa 2004 Air France yhdistyi hollantilaisen KLM:n kanssa Air France-KLM:ksi, mutta yhtiö jatkaa toimintaansa entisellä nimellään Air France-KLM:n tytäryhtiönä.
Onnettomuudet

25. heinäkuuta 2000 Air Francen lento 4590 Concorde-koneella Pariisista New Yorkiin tuhoutui pian nousun jälkeen metalliesineen aiheuttaman vaurion takia. Kone törmäsi päin hotellia, jolloin kaikki koneessa olleet 109 ihmistä sekä neljä hotellin asukasta sai surmansa.
1. kesäkuuta 2009 Air Francen lento 447 Airbus A330-200 -koneella syöksyi Atlantin valtamereen lentäjän inhimillisen virheen takia. Kone oli matkalla Rio de Janeirosta Pariisiin, ja kaikki koneessa olleet 228 henkilöä kuolivat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Air France Wikimedia Commonsissa
Air Francen virallinen sivusto
SkyTeamiin kuuluvat lentoyhtiöt
| --- | --- |
Jäsenet:   Aeroflot  Aerolíneas Argentinas  Aeroméxico  Air Europa  Air France  China Airlines  China Eastern Airlines  China Southern Airlines  Czech Airlines  Delta Air Lines  Garuda Indonesia  Kenya Airways  KLM  Korean Air  Middle East Airlines  Saudia  Scandinavian Airlines  Tarom  Vietnam Airlines  Virgin Atlantic  Xiamen Airlines 
Entiset jäsenet:   Alitalia  Northwest Airlines  Continental Airlines  Northwest Airlines 
Eurooppalaisten lentoyhtiöiden yhteistyöjärjestön (AEA) jäsenet
Aegean Airlines
AirBaltic
Air France
Air Malta
Austrian Airlines
Brussels Airlines
Cargolux
Croatia Airlines
EAT Leipzig
Finnair
Icelandair
KLM
LOT Polish Airlines
Lufthansa
Luxair
Meridiana
Scandinavian Airlines
Swiss
TAP Portugal
TAROM
TNT Airways
Turkish Airlines
Ukraine International Airlines
Potez 62 Air Francen mainoksessa vuodelta 1936.
Air Francen Douglas DC-3.
Air Francen Lockheed Super Constellation.
Air Francen Sud Aviation Caravelle.
Air Francen Airbus A319-100 Hampurin lentoasemalla.
Air Francen Airbus A320-200 laskeutumassa Heathrow’n lentoasemalle.
Air Francen Airbus A350-900 Šeremetjevon kansainvälisellä lentoasemalla.
Air Francen entinen Airbus A380-800 O. R. Tambon kansainvälisellä lentoasemalla.
Air Francen Boeing 777-200ER laskeutumassa Toronton Pearsonin kansainväliselle lentoasemalle.
Air Francen Boeing 777-300ER laskeutumassa Martinique Aimé Césairen kansainväliselle lentoasemalle.
Air Francen Boeing 787-9 Charles de Gaullen kansainvälisellä lentoasemalla.
Star Wars: Dark Forces

| Star Wars: Dark Forces |
| --- | --- |

Kehittäjä:  LucasArts
Julkaisija:  LucasArts
Jakelija:  Steam, GOG.com, Humble Store ja PlayStation Store
Suunnittelija:  Daron Stinnett Ray Gresko Justin Chin
Ohjelmoija:  Ray Gresko
Pelisarja:  Star Wars: Jedi Knight
Pelimoottori:  Jedi
Julkaistu:  MS-DOSNA 28. helmikuuta 1995EU kesäkuu 1995 MacintoshNA kesäkuu 1995 PlayStationNA 30. marraskuuta 1996EU 4. maaliskuuta 1998
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille 
Alusta:  MS-DOS, Macintosh, PlayStation
Jakelumuoto:  CD-ROM, levyke
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Star Wars: Dark Forces on LucasArtsin kehittämä ja julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna 1995 Macintoshille, MS-DOSille ja PlayStationille.
Pelaaminen

Peli on Tähtien sota -universumiin sijoittuva peli. Dark Forces käytti LucasArtsin omaa Jedi -pelimoottoria, jonka huhuttiin olevan takaisinmallinnettu versio Doomin vastaavasta, mutta kykeni kuitenkin mallintamaan monimutkaisempia toimintoja kuin Doom: pelissä pystyi hyppimään, mennä matalaksi, erikoistarvikkeilla kykeni valaisemaan teitä ja pelissä pystyi jopa katsomaan ylös ja alaspäin.
Tarina ja päähenkilöt > Kyle Katarn

Pelin päähenkilö, joka on palkkasoturi sekä kapinallisten tiedusteluagentti. Pelissä Kylen ensimmäinen tehtävä on varastaa Kuolemantähden piirustukset, ja toimitettava ne prinsessa Leialle. Toisessa tehtävässa hypätään Tähtien sota: Episodi IV – Uusi toivo -elokuvan tapahtumien yli ja Kyle saa tehtäväkseen sabotoida Dark Trooper -projektin. Lopuissa tehtävissä Kyle alkaa saada selville Dark Trooper -projektin salaisuudet ja lopulta hän raivaa itsensä johtolankojen avulla Kenraali navaruusalukseen, jossa hän kohtaa Kenraalin ja tuhoaa aluksen.
Tarina ja päähenkilöt > Kenraali Mohc

Kloonisotien veteraani ja yksi Kuolemantähden suunnittelijoista. Kloonisodissa Mohc oli oppinut sodankäynnin taidon ja jälkeenpäin kavunnut Imperiumin sotilashierarkiassa. Kapinallisten tuhottua Kuolemantähden, hän otti tavoitteekseen kehittää Imperiumille uutta väkevää sotateknologiaa. Mohc loi ja ajoi pian tuotantoon projektin Dark Trooper, jonka tavoitteena oli luoda sekä täysin että osittain mekanisoituja supersotilaita. Dark Trooper -sotilaat olivat laadukkaan valmistuksen- ja aseistuksensa myötä perinteiseen iskujoukon edustajaan nähden paljon kykenevämpiä tietyissä tehtävissä. Dark Trooper -sotilaita valmistettiin kolmea eri mallia, kukin erikoistunut tietynlaiseen tehtävään:
Tason 1 Dark Trooper (Dark Trooper Phase 1) - Erityisesti taktisten kohteiden vartiointiin soveltuva Tason 1 Dark Trooper oli luurankomainen, nopea, sädeaseita torjuvalla kilvellä ja vibroterällä varustettu robotti. Kuolettava erityisesti paikoissa, jossa liikkuvuus on rajoitettu.
Tason 2 Dark Trooper (Dark Trooper Phase 2) - Raskaasti aseistettu, linnoitettuihin kohteisiin hyökkäämiseen soveltuva, vankkarakenteinen robotti. Raketinheitin-plasma-ase yhdistettynä rakettipakkauksen tarjoamaan liikkuvuuteen tekee Tason 2 edustajasta vaarallisen vihollisen kaikissa olosuhteissa.
Tason 3 Dark Trooper (Dark Trooper Phase 3) - Kehittynein Dark Trooper -malli, joka oli ainoa ei-täysin-mekanisoitu versio ja jota Mohc itse käytti Kyle Katarnia vastaan viimeisessä taistelussa. Haarniskan ominaispirteet olivat vankka rakenne ja rakettipakkaus sekä raskaat aseet, kuten kehittyneempi raketinheitin-plasma-ase.
Tarina ja päähenkilöt > Darth Vader

Paha sith-lordi, joka oli mukana Dark Trooper -projektissa. Kenraali oli hänen luottomiehensä. Vader ja Kenraali olivat yhdessä suunnitelemassa Dark Trooper -projektia, jonka tarkoituksena oli tuhota kapinalliset lopullisesti.
Tarina ja päähenkilöt > Jan Ors

Pelissä Kyle Katarnin apulainen ja vakooja. Jan Ors lennättää Kyleä Moldy Cow -nimisellä aluksellaan eri paikkoihin ja myös lähettää taustatietoa Kylen tehtävissä. Jan on myös pelastanut Kylen hengen muutaman kerran ja heistä on tullut erottamanton työpari.
Myynti

Peliä myytiin kuitenkin noin miljoona kappaletta.[lähde? ]
Vastaanotto

Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7.6/10.
Aiheesta muualla

Star Wars: Dark Forces MobyGamesissa (englanniksi)
Star Wars: Dark Forces Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Star Wars: Dark Forces Jedipediassa
Tähtien sota -videopelit
| --- | --- |
Toiminta:   The Empire Strikes Back (1982)  Return of the Jedi: Death Star Battle  Return of the Jedi: Ewok Adventure  Jedi Arena  Star Wars (1987)  Star Wars (1991)  Droids  The Empire Strikes Back (1992)  Super Star Wars  Super Star Wars: The Empire Strikes Back  Rebel Assault  Super Star Wars: Return of the Jedi  Shadows of the Empire  Rebel Assault II: The Hidden Empire  Masters of Teräs Käsi  Rogue Squadron  Demolition  Episode I: Battle for Naboo  Starfighter  Rogue Squadron II: Rogue Leader  Jedi Starfighter  The Clone Wars (2002)  Apprentice of the Force  Bounty Hunter  The New Droid Army  Rogue Squadron III: Rebel Strike  Flight of the Falcon  Kinect  Attack Squadrons (peruttu) 
Toimintaseikkailu:   Yoda Stories  Episode I: The Phantom Menace  Episode I: Jedi Power Battles  Episode I: Obi-Wan's Adventures  Obi-Wan  Episode II: Attack of the Clones  Lego Star Wars: The Video Game  Episode III: Revenge of the Sith  Lego Star Wars II: The Original Trilogy  Lethal Alliance  Lego Star Wars: The Complete Saga  The Force Unleashed  The Clone Wars – Jedi Alliance  The Clone Wars – Lightsaber Duels  The Clone Wars – Republic Heroes  The Force Unleashed II  Lego Star Wars III: The Clone Wars  1313 (peruttu)  Disney Infinity 3.0  Lego Star Wars: The Force Awakens  Jedi: Fallen Order  Lego Star Wars: The Skywalker Saga  Jedi: Survivor  Outlaws 
Ajopelit:   Episode I: Racer  Racer Arcade  Super Bombad Racing  Racer Revenge 
Roolipelit:   Galaxies  Knights of the Old Republic  Knights of the Old Republic II: The Sith Lords  The Old Republic  Uprising  Galaxy of Heroes 
Simulaatiopelit:   X-Wing  TIE Fighter  X-Wing vs. TIE Fighter  X-Wing Alliance  Droid Works  Squadrons 
Strategia:   Rebellion  Force Commander  Galactic Battlegrounds  Empire at War Forces of Corruption 
Ensimmäisen persoonan ammunta:   Dark Forces  Jedi Knight: Dark Forces II  Jedi Knight II: Jedi Outcast  Jedi Knight: Jedi Academy  Republic Commando 
Kolmannen persoonan ammunta:   Battlefront (2004)  Battlefront II (2005)  Battlefront: Renegade Squadron  Battlefront: Elite Squadron  Battlefront (2015)  Battlefront II (2017) 
Pulmapelit:   Angry Birds Star Wars  Angry Birds Star Wars II
Greg Kinnearin filmografia

Tämä on luettelo Greg Kinnearin filmografiasta.
Matthew Bellamy

| Matthew Bellamy |
| --- | --- |
 Matt Bellamy vuonna 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1978 (ikä 46)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1992–
Tyylilajit:  vaihtoehtorock progressiivinen rock space rock
Soittimet:  laulu, kitara, koskettimet, piano
Yhtyeet:  Muse
Levy-yhtiöt:  Warner Brothers Records, Mushroom Records UK
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Matthew ”Matt” James Bellamy (s. 9. kesäkuuta 1978 Cambridge, Englanti) on Muse-yhtyeen solisti, kitaristi, pianisti ja lauluntekijä. Hän asui aiemmin Italiassa. Bellamy laulaa tavallista korkeammalta niin sanotusti falsetissa, mikä häntä tutkineen lääkärin mukaan johtuu tavallista pienemmistä äänihuulista. Bellamy pitää kiinni mystisestä ja salaperäisestä asemastaan Musen keulakuvana. Mies on itse kertonut, ettei tajua sitä, kuinka kaikista asioista kerrotaan tuntemattomille. Bellamy tunnetaan energisestä live-esiintymisestään. Bellamy aloitti kitaran soiton 14-vuotiaana ja on myös erittäin taitava pianisti. Hän on yksi pelattavista hahmoista Guitar Hero 5 -videopelissä. Hän on myös erittäin kiinnostunut georgismista, filosofisesta suuntauksesta, jonka mukaan ihminen ei voi omistaa maata vaan se kuuluu ihmisyhteisölle tasapuolisesti.
Varhaiset vuodet

Bellamy syntyi Cambridgessa, Englannissa. Hänen isänsä George Bellamy oli 1960-luvulla englantilaisen rock-yhtyeen The Tornadosin kitaristi. Kyseinen yhtye oli ensimmäinen brittiyhtye, joka sai kappaleensa listaykköseksi Yhdysvalloissa. Bellamyn äiti Marilyn muutti Irlannista Englantiin 1970-luvulla. Bellamylla on yksi vanhempi veli, Paul.
1980-luvun puolivälissä perhe muutti Dawlishiin, Devoniin, jossa Matthew kävi Westcliffin alakoulua. Hiukan myöhemmin perhe muutti Teignmouthiin, joka sijaitsee myös Devonissa. Siellä Matthew kävi ensin Teignmouthin yläkoulua ja myöhemmin Exeterin lukiota. Kun Matthew’n vanhemmat erosivat, hän muutti asumaan isoäitinsä luo.
Muse

Muse perustettiin Teignmouthissa vuonna 1994 nimellä Rocket Baby Dolls. Yhtye voitti bändikilpailun, mikä johti siihen, että jäsenet ottivat yhtyeensä vakavammin. Rocket Baby Dolls sai astetta ammattimaisemman nimen, Muse. Yhtyeen jäsenet ovat Matthew Bellamy, Chris Wolstenholme (basisti ja taustalaulaja) sekä Dominic Howard (rummut ja perkussiot). Heillä on myös virallinen keikkamuusikko, Morgan Nicholls, joka soittaa bassoa, kitaraa ja koskettimia live-esiintymisissä. Yhtye on julkaissut kahdeksan studioalbumia: Showbiz (1999), Origin of Symmetry (2001), Absolution (2003), Black Holes and Revelations (2006), The Resistance (2009), The 2nd Law (2012), Drones (2015) ja Simulation Theory (2018) sekä kolme livealbumia. Muse on käynyt Suomessa usean kerran. Yhtye on tunnettu näyttävästä ja visuaalisesta live-esiintymisestään, josta se on myös useasti palkittu.
Yksityiselämä

Bellamy oli kihloissa kliinisen psykologian tohtorina milanolaisessa sairaalassa työskentelevän Gaia Pollonin kanssa. He erosivat vuoden 2009 lopulla. Keväästä 2010 alkaen Bellamy seurusteli yhdysvaltalaisen näyttelijän Kate Hudsonin kanssa. He kihlautuivat huhtikuussa 2011, ja saman vuoden heinäkuussa pariskunnalle syntyi poika. Bellamy ja Hudson erosivat joulukuussa 2014. Bellamy aloitti seurustelun malli Elle Evansin kanssa vuonna 2015 ja naimisiin he menivät elokuussa 2019. He saivat yhdessä tyttären vuoden 2020 kesäkuussa.[lähde? ]
Käännös suomeksi
Sami Salo
Seuraura > Euroopassa

Jääkiekon SM-liigassa Salon ammattilaisura käynnistyi Turun Palloseurassa kaudella 1994–1995, ja hän saavutti turkulaisseurassa yhden Suomen mestaruuden ja kaksi SM-hopeaa, kunnes siirtyi viimeisen Suomessa viettämänsä kauden ajaksi Helsingin Jokereihin, jossa hän saavutti kauden päätteeksi SM-pronssia. Ruotsin pääsarjataso Elitserienissä Salo edusti Frölunda HC:ta NHL:n työsulkukaudella 2004–2005 saavuttaen Ruotsin mestaruuden.
Maajoukkueura

Salo esiintyi ensimmäisen kerran Suomen jääkiekkomaajoukkueen kokoonpanossa vuoden 2001 maailmanmestaruuskilpailuissa. Turnaus oli Salolle pisteiden valossa hyvin menestyksekäs, sillä viimeisteltyään yhdeksään otteluun tehopisteet 3+6=9 hän sijoittui turnauksen pistepörssissä viidennelle sijalle ja oli koko turnauksen toiseksi eniten tehopisteitä tehnyt puolustaja Petteri Nummelinin jälkeen. Suomi selvitti tiensä Tšekkiä vastaan pelattuun loppuotteluun, joka päättyi Tšekin hyväksi yli 70 peliminuutin jälkeen, ja Suomi jäi hopealle. Lehdistö valitsi Salon turnauksen kakkostähdistöön.
Salo palasi maajoukkueeseen jo seuraavana vuonna Salt Lake Cityn talviolympialaisiin, mutta Suomi jäi ulos mitalipeleistä, kuten myös vuoden 2004 maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa Salo edusti jälleen Suomea. Vuonna 2004 hänet kutsuttiin myös maailmancupin turnaukseen, jossa Suomen sijoitus oli toinen.
Sittemmin Salo on esiintynyt Suomen maajoukkueessa kolmesti, vuosien 2006, 2010 ja 2014 talviolympialaisissa. Vuonna 2006 Suomi sijoittui hopealle ja vuosina 2010 ja 2014 pronssille.
Vuoden 2014 olympialaisten pronssiottelussa 22. helmikuuta 2014 Salosta tuli viimeinen ilman visiiriä pelannut jääkiekkoilija olympiahistoriassa. Visiirit ovat IIHF:n säännöissä pakollisia 31. joulukuuta 1974 jälkeen syntyneille.
Liiketoimet

Salo hankki osakkuuden Turun suurimmasta kuntokeskuksesta M&M Kuntotalosta vuonna 2000. Osakkaina M&M Kuntotalossa ovat myös jääkiekkoilijat Jani Hurme ja Tomi Kallio.
Ennätykset

Nopeimmat kaksi ylivoimamaalia. Maalien välissä 16 sekuntia. 22.5.2011 ottelussa San Jose Sharksia vastaan. Jakaa Larry Murphyn kanssa.