stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puna-ampiainen
Aiheesta muualla

Laji.fi: Puna-ampiainen (Vespula rufa)
Ötökkätieto: Puna-ampiainen (Vespula rufa)
Pherobase: Semiochemicals of Vespula rufa, the Red wasp (englanniksi)
Identification Atlas of the Vespidae (Hymenoptera, Aculeata) of the northeastern Nearctic region (englanniksi)
Pistiäiswiki (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2143652  Wikispecies: Vespula rufa  BioLib: 69869  BOLD: 78277  CoL: 7G2VJ  EPPO: VESURU  EUNIS: 216092  Fauna Europaea: 167808  Fauna Europaea (new): 65538e40-0945-4433-9916-d5eb7173f580  GBIF: 1311676  iNaturalist: 182738  IRMNG: 10990477  NBN: NHMSYS0000876782  NCBI: 1895167  Observation.org: 8270  Laji.fi: MX.204122
Punarintapyy

| Punarintapyy |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Linnut  Aves
Lahko::  Kanalinnut  Galliformes
Heimo::  Aitokanat  Phasianidae
Suku::  Aasianmetsäpyyt  Arborophila
Laji::  mandellii
Kaksiosainen nimi
 Arborophila mandellii  Hume, 1874 
Katso myös
   Punarintapyy Wikispeciesissä   Punarintapyy Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punarintapyy (Arborophila mandellii) on Itä-Aasiassa tavattava uhanalainen aitokanoihin kuuluva kanalintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan punarintapyy voi kasvaa noin 28 cm pitkäksi. Laji on selästään ja siivistään harmaa punaruskein kuvioinnein. Selkeä tuntomerkki on oranssi pää ja rinnan leveä punaruskea juova. Punarintapyyn vatsa ja alarinta ovat väriltään harmaat punaruskein juovin. Linnun nokka on musta ja jalat punertavat.
Levinneisyys

Punarintapyytä tavataan Intian pohjoisosista Länsi-Bengalin, Sikkimin ja Arunachal Pradeshin osavaltioista, Bhutanista ja Kiinasta. Lajin elinympäristöä ovat ainavihantien vuoristometsien, kuten bambumetsien aluskasvillisuus tyypillisesti noin 350–2 500 metrin korkeudessa. Tällä hetkellä punarintapyykannan kooksi arvioidaan 80 000–140 000 sukukypsää yksilöä. Lajin kantaa uhkaa elinympäristöksi sopivien metsien hakkuut erityisesti Intiassa. Muita uhkia ovat metsästys ja karjankasvatus. Lajin lisääntymisaika on keväällä.
Punasilmäbarbi

| Punasilmäbarbi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Karpit Cyprinidae
Suku::  Probarbus
Laji::  jullieni
Kaksiosainen nimi
 Probarbus jullieni  Sauvage, 1880 
Katso myös
   Punasilmäbarbi Wikispeciesissä   Punasilmäbarbi Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Punasilmäbarbi (Probarbus jullieni) on karppien heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen kaakkoisaasialainen kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Punasilmäbarbi kasvaa yleensä noin 30 cm pitkäksi, mutta voi saavuttaa jopa 165 cm pituuden ja 70 kg painon. Lajin ruumis on väriltään nuorena harmaa ja muuttuu vanhemmiten kullanhohtoiseksi. Ruumiissa on seitsemän tummaa pitkittäisraitaa. Punasilmäbarbin silmä on väriltään punainen. Kuonossa on kaksi viiksisäiettä.
Levinneisyys ja elintavat

Punasilmäbarbi on suurten jokien laji ja sitä tavataan Mekong-, Chao Phraya-, Mae Klong-, Pahang- ja Perakjoista Kaakkois-Aasiasta, joskin se voi olla jo hävinnyt osasta näistä. Lajin elinympäristöä ovat hiekka- tai sorapohjaiset joet ja on tärkeää että niissä on runsas nilviäiskanta. Poikasina laji liikkuu pinnassa osana eläinplanktonia, mutta kasvaessaan siirtyy syvemmälle. Kalan ravintoa ovat muun muassa vesikasvit sekä veteen putoavat hedelmät, nilviäiset kuten kotilot ja vesihyönteiset. Punasilmäbarbi siirtyy kutuaikanaan marras–helmikuussa jokien suistoihin, missä kutu tapahtuu.
Punasilmäbarbi on levinneisyysalueellaan arvostettu ruokakala ja sitä pyydystetään verkoilla sen vaellusaikana ennen ja jälkeen lisääntymisajan. Myös sen mäti on arvostettua. Punasilmäbarbikannan kokoa ei ole arvioitu mutta se on vähentynyt hyvin voimakkaasti useilla alueilla, minkä vuoksi se luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Kantaa uhkaavat ylikalastus ja vaelluksen kutualueille estävien vesivoimalapatojen rakentaminen.
Punanokkatavi

| Punanokkatavi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Sorsat Anas
Laji::  capensis
Kaksiosainen nimi
 Anas capensis  Gmelin, 1789 
Katso myös
   Punanokkatavi Wikispeciesissä   Punanokkatavi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punanokkatavi (Anas capensis) on sorsalintulaji.
Tuntomerkit

Punanokkatavi on 44–48 senttimetriä pitkä. Se on väritykseltään harmaanruskea ja sillä on valkoreunainen, tummanvihreä siipipeili. Sen ruumiissa on harvaa ruskeaa täplitystä. Pää on kuitenkin kuvioton ja niska muodoltaan pyöreä, melkein töyhtömäinen. Punanokkatavilla on vaaleanpunainen, melko suuri nokka, joka kaartuu hieman ylöspäin.
Levinneisyys

Punanokkataveja pesii Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Se on havaittu myös useissa Euroopan maissa, mutta havaintoja pidetään todennäköisinä tarhoista karanneina lintuina.
Ravinto

Punanokkatavi käyttää ravinnokseen kasvinosia sekä vesihyönteisiä, äyriäisiä ja nuijapäitä.
Punikki (pilalehti)

Punikin kansikuva vuodelta 1934.
Punikki oli Yhdysvalloissa vuosina 1911–1938 ilmestynyt suomenkielinen vasemmistolainen pilalehti. Vuoteen 1921 saakka sen nimenä oli Lapatossu ja vuodesta 1936 lähtien  Kansan Huumori.
Sosialistisen Työmies-lehden yhteyteen perustetun Lapatossun ensimmäinen toimittaja ja pitkäaikainen taiteilija oli muun muassa Kurikassa toiminut Kaarlo Aleksanteri Suvanto. Kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden tehtävänä oli ”pilan ja ivan muodossa repiä lukijoistaan irti vanhoillisia katsomuksia ja agiteerata niille siinä muodossa sosialismia”. Sen tarkoituksena oli vedota myös poliittisesti välinpitämättömämpään lukijakuntaan ja tuoda Työmiehelle lisätuloja. Lehden tunnushahmona toimi Suvannon piirtämä Lapatossu, joka kävelee knallihattu päässä pitkin rautatietä vasen silmä ikuisessa iskussa.
Kesällä 1912 Suvanto siirtyi Kanadan Port Arthuriin, jossa hänestä tuli Työkansan yhteydessä ilmestyneen vanhemman pilalehden Väkäleuan toimittaja. Lapatossun toimittajaksi palkattiin John Salminen ja ”piirustajaksi” taiteilija Tyko Sallinen Suomesta. Hyvin menestynyttä lehteä vastaan nostettiin erään pilakuvan johdosta oikeusjuttu, jonka takia Salminen ja Työmiehen liikkeenhoitaja Johan Nummivuori tuomittiin vuonna 1914 kahdeksi kuukaudeksi vankilaan. Samana vuonna Suvanto palasi Lapatossuun, josta Väkäleuan lakattua vuoden 1915 lopussa tuli Pohjois-Amerikan ainoa suomenkielinen sosialistinen pilalehti.
1920-luvun alussa Lapatossu siirtyi Työmiehen mukana kommunistien leiriin ja sai uuden nimen Punikki. Vuodesta 1931 lähtien sitä julkaistiin Eteenpäin-lehden yhteydessä New Yorkin Brooklynissa. Punikin levikki oli enimmillään yli 15 000 kappaletta, kun Lapatossulla oli ollut parhaimmillaan yli 12 000 tilaajaa. Kuvan ja sanan voimalla se herjasi amerikkalaisen kapitalismin lisäksi maltillisempaa Raivaaja-lehteä ja porvarillisia amerikansuomalaisia. Punikki suhtautui hyvin myönteisesti Neuvostoliittoon, mutta arvosteli ankarasti valkoista Suomea.
Levikkiään menettänyt ja tappiota tuottanut lehti sai vuonna 1936 neutraalimmalta kuulostaneen nimen Kansan Huumori, joskaan sen linjassa ei tapahtunut suurta muutosta. Kommunistiseen ideologiaan pettynyt ja poikansa Stalinin vainoissa menettänyt Suvanto vetäytyi lehdestä vuoden 1937 lopussa. Lyhytikäiseksi jääneen Kansan Huumorin toimittajaksi tuli Toivo Korpela ja piirtäjäksi suomalaissyntyinen Charlie Carlson.
Aiheesta muualla

Lapatossu digitoituna kansalliskirjastossa
Punikki digitoituna kansalliskirjastossa
Punikin numeroita digitoituna
Punasuut

| Punasuut |
| --- | --- |
 Piikkipunasuu (Rondeletia bicolor)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Valaanpääkalat Cetomimiformes
Heimo::  Punasuut Rondeletiidae  Goode & Bean, 1895
Katso myös
   Punasuut Wikispeciesissä   Punasuut Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Punasuut (Rondeletiidae) on valaanpääkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Taksonomia ja anatomia

Punasuiden heimo luokitellaan vaihtelevasti kuuluvaksi joko valaanpääkalojen, okakalojen (Stephanoberyciformes) tai limapääkalojen (Beryciformes) lahkoihin. Heimoon kuuluu kaksi lajia, jotka ovat piikkipunasuu (Rondeletia bicolor) ja punasuu (Rondeletia loricata). Ne ovat pienikokoisia kaloja ja saavuttavat suurimmillaan noin 11 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan valaanpäät ovat soikeita ja suuripäisiä. Suu on suuri ja silmät pienet. Selkä- ja peräevät sijaitsevat ruumiin takaosassa ja rinta- ja vatsaevät ovat pienet. Väriltään punasuut ovat oranssinruskeita ja suu on sisältä punainen.
Levinneisyys ja elintavat

Punasuulajeja tavataan lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta niin Atlantista, Intian valtamerestä kuin Tyynestämerestäkin. Ne elävät useimmiten noin 1 000 metrin syvyydessä. Lajien ravintoa ovat äyriäiset.
Puoliläpäisevä kalvo

Malli hemodialyysissä käytettävästä puoliläpäisevästä kalvosta. Kalvo on merkitty kuvassa keltaisella, veri punaisella ja dialyysineste sinisellä.
Puoliläpäisevä kalvo on ohut kalvo, joka päästää diffundoitumaan lävitseen vain tietyn koon tai varauksen omaavia molekyylejä tai ioneja. Tyypillisesti puoliläpäisevissä kalvoissa on hyvin pieniä reikiä, joista pienet molekyylit kuten vesi pääsevät kulkemaan kalvon lävitse. Liian suuret yhdisteet tai varaukseltaan vääränlaiset ionit eivät kykene läpäisemään puoliläpäisevää kalvoa. Puoliläpäiseviä kalvoja ovat muun muassa eliöiden solukalvot, eläinten iho, eräät synteettiset polymeerit kuten polyamidit ja eräät keraamiset aineet kuten kupariheksasyanoferraatti.
Puoliläpäiseviä kalvoja käytetään useissa erotusprosesseissa teollisuudessa. Puoliläpäiseviä kalvoja hyödynnetään muun muassa osmoosissa ja käänteisosmoosissa valmistettaessa suolatonta juomakelpoista vettä merivedestä, makromolekyyliseosten konsentroimiseen, erottamiseen ja puhdistamiseen muun muassa bioteknillisissä laitoksissa ja energiatekniikassa muun muassa polttokennoissa. Kiinteitä huokoisista keraameista valmistettuja puoliläpäiseviä kalvoja käytetään kaasujen erottamiseen ja kaasujen erottamiseen käytetään myös kalvoja, jotka on tehty orgaanisesta polymeeristä. Muita käyttökohteita ovat muun muassa dialyysi, ultrasuodatus ja geelipermeaatiokromatografia.
Esa Puolakka

Esa Pekka Puolakka (s. 7. joulukuuta 1958 Pieksämäki) on suomalainen pikaluistelija.
Puolakka edusti Suomea Lake Placidin 1980 talviolympialaisissa, joissa hän sijoittui 25:nneksi 500 metrin ja 35:nneksi 1 000 metrin kilpailussa. Hän edusti seuratasolla Pieksämäen Veikkoja ja saavutti sprinttereiden yhteispistekilpailussa SM-hopeaa vuonna 1982 sekä SM-pronssia vuonna 1979.
Puolakka kilpaili myöhemmin kaukalopikaluistelussa ja voitti Suomen mestaruuden 500 ja 1 000 metrillä vuonna 1994 sekä viestissä vuosina 1993 ja 1994. Hän toimi Suomen Luisteluliiton koulutus- ja valmennuspäällikkönä vuosina 1995–1998.
2000-luvulla Esa Puolakka on toiminut pikaluisteluvalmennuksen ohella myös jääkiekkovalmennuksessa. Saavutuksina SM-hopeamitalit Espoo Bluesin valmennusryhmässä vuosina 2008 ja 2011.lähde?
Puolakan pojat Markus ja Miro ovat myös pikaluistelijoita, jota Puolakka valmentaa.
Henkilökohtaiset ennätykset

500 metriä: 38,10
1 000 metriä: 1.16,99
Puoliryhmä

Puoliryhmä on algebrallinen rakenne, joka koostuu liitännäisen operaation * suhteen suljetusta joukosta G. Toisin sanoen, puoliryhmä on assosiatiivinen magma. Puoliryhmä eroaa ryhmästä siinä, että puoliryhmässä ei tarvitse olla käänteisalkiota eikä neutraalialkiota. Jos neutraalialkio on, puoliryhmää kutsutaan monoidiksi.
Puoliryhmät toteuttavat seuraavat ehdot:
Suljettu eli vakaa: kaikilla  x,y\in G pätee  x*y\in G.
Assosiatiivinen: kaikilla  x,y,z\in G pätee  (x*y)*z=x*(y*z)\in G.
Puolustuksen suosimisen periaate

Puolustuksen suosimisen periaate (lat. favor defensionis) eli syytetyn suosimisen periaate on rikosprosessissa noudatettava oikeusperiaate, joka pyrkii varmistamaan sen, ettei syytöntä tuomita. Puolustuksen suosimisen periaatteeseen voidaan katsoa kuuluvan ainakin seuraavat seikat:
syyttäjä on velvollinen näyttämään toteen kaikki ne seikat, joihin syyte välittömästi perustuu (syyttömyysolettama)
näytön osalta epäselvissä tapauksissa asia on ratkaistava syytetyn eduksi (in dubio pro reo -sääntö)
laintulkintatilanteissa lakia on epävarmoissa tapauksissa sovellettava viime kädessä syytetylle lievemmän vaihtoehdon mukaisesti (in dubio mitius -sääntö)
Punainen kääpiö

Aurinko, pieni punainen kääpiö ja Jupiter kokovertailussa.
Nimeäminen · Luokittelu
Kehitys · HR-kaavio · Nukleosynteesi

Tähtijärjestelmä · Eksoplaneetta

Luettelot tähdistä
Synty ja kehitys
Synty · Prototähti · Esipääsarja · Pääsarja
Horisontaalihaara · Asymptoottihaara
Esiplanetaarinen sumu · Planetaarinen sumu
Wolfin–Rayetin tähti · Valesupernova
Supernova · Hypernova
Luminositeettiluokitus
Alikääpiö · Kääpiö (Punainen · Keltainen · Sininen)
Alijättiläinen · Jättiläinen (Punainen · Sininen)
Kirkas jättiläinen · Ylijättiläinen (Punainen · Sininen)
Hyperjättiläinen
Spektriluokitus
O · B · A · F · G · K · M
Bariumtähti · Hiilitähti · Teknetiumtähti
Jäänteet
Valkoinen kääpiö · Musta kääpiö · Heliumplaneetta
Neutronitähti (Pulsari · Magnetar) · Musta aukko
Nukleosynteesi
Alfareaktio · Kolmialfareaktio · Heliumleimahdus
Hiilisykli · Hiilen fuusio · Neutronisieppaus · Nova
Yleiset ominaisuudet
Ikä · Magnitudi · Metallisuus · Luminositeetti
Aiheeseen liittyvää
Ruskea kääpiö · Ruskea alikääpiö · Planeetta
Tähtijoukko (Avoin · Pallomainen) · Tähdistö
Auringon ominaisuudet
n
k
Punainen kääpiö on himmeä punainen tähti, joka on Aurinkoa kevyempi, pienempi, viileämpi ja himmeämpi. Noin neljä viidesosaa Linnunradan tähdistä on punaisia kääpiöitä. Tällöin punaiset kääpiöt ovat Linnunradan yleisin tähtityyppi, ja moni Auringon lähitähti on punainen kääpiö.
Punaisen kääpiön spektriluokka on M, lisämääre V. Punaisen kääpiön läpimitta on 10–50 % Auringon läpimitasta eli noin 140 000–695 000 kilometriä.lähde? Pieni punainen kääpiö on suunnilleen Jupiterin kokoinen. Viileytensä vuoksi punainen kääpiö säteilee runsaasti infrapunasäteilyä. Monissa punaisissa kääpiöissä tapahtuu voimakkaita purkauksia, flareja. Lisäksi on suuria tähdenpilkkuja. Punaiset kääpiöt ovat pitkäikäisiä, koska ne viileytensä takia polttavat vetyä hitaasti. Punaisia kääpiöitä kevyemmät tähdet ovat ruskeita kääpiöitä. Yhä kiistellään, missä määrin punaisilla kääpiöillä voisi olla elinkelpoisia planeettoja.
Proxima Centauri on Aurinkoa lähin tähti, joka sijaitsee 4,22 valovuoden päässä Auringosta. Se on punainen kääpiö jonka spektrityyppi on M5.5 eV ja magnitudi 15,45 MV. Proximan pintalämpötila on 3 040 K ja luminositeetti 0,000138 L☉ sekä säde 0,145 R☉ ja massa 0,123 M☉.
Ominaisuudet

Yleensä punainen kääpiö kuuluu pääsarjaan. Koska se polttaa vetyä ”säästöliekillä”, sen keskustan lämpötila ei ole suuri ja se kestää pidempään. Vakaa pääsarjavaihe kestää kymmeniä miljardeja vuosia ja hiipuu vähitellen valkoiseksi kääpiöksi. Jos punaisen kääpiön massa on alle 0,26 Auringon massaa, siitä ei tule punaista jättiläistä kuten Auringosta. Nuoressa punaisessa kääpiössä tapahtuu erittäin voimakkaita leimahduksia eli roihupurkauksia. Ne voivat säteillä jopa 10 000 kertaa enemmän röntgensäteitä kuin Auringon soihdut.
Punaisia kääpiöitä on paljon, noin 75–90 % kaikista tähdistä, mutta vain harvoja niistä havaitaan. Hyvin suuri osa punaisen kääpiön säteilystä on silmille näkymätöntä infrapunasäteilyä. Punaiset kääpiöt tekee yleisiksi niiden oletettu suuri syntymismäärä kullakin kerralla ja niiden pitkä elinikä. Punaiset kääpiöt eivät auringon tapaan kehity jättiläistähdiksi, vaan himmenevät pikkuhiljaa ”mustiksi kääpiöiksi”. Tunnettuja punaisia kääpiöitä ovat Barnardin tähti, kaksoistähti Kruger 60:n molemmat komponentit A ja B, Gliese 229 A, AU Microscopii ja Lalande 21185.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
MV-tähtien ominaisuuksia
| Spektriluokka | Pintalämpötila K | Mbol | Kokonaissäteilyntuotto Aurinkoa | L Zams Aurinkoa | Valovoima Aurinkoa | Massa Aurinkoa | Säde Aurinkoa | Maata vastaava rata AU:na | Elinikä biljoonaa vuotta |
| M0 | 3 850 | 7,53 | 77,00 E−3 | 52,00 E−3 | 23,0 E−3 | ,510 | ,626 | ,28 |  |
| M1 | 3 720 | 7,79 | 61,00 E−3 | 38,80 E−3 | 14,6 E−3 | ,445 | ,597 | ,25 |  |
| M2 | 3 580 | 8,12 | 45,00 E−3 | 27,70 E−3 | 8,42 E−3 | ,400 | ,553 | ,21 |  |
| M3 | 3 470 | 8,36 | 36,00 E−3 | 24,00 E−3 | 5,30 E−3 | ,350 | ,527 | ,19 |  |
| M4 | 3 370 | 9,05 | 19,00 E−3 | 19,40 E−3 | 2,26 E−3 | ,300 | ,406 | ,13 |  |
| M5 | 3 240 | 9,65 | 11,00 E−3 | 14,70 E−3 | ,95 E−3 | ,250 | ,334 | ,11 |  |
| M6 | 3 050 | 10,44 | 5,30 E−3 | 10,70 E−3 | ,29 E−3 | ,207 | ,262 | 72,8 E−3 |  |
| M7 | 2 940 | 10,92 | 3,40 E−3 | 7,06 E−3 | ,15 E−3 | ,163 | ,226 | 58,3 E−3 |  |
| M8 | 2 640 | 12,05 | 1,20 E−3 | 2,67 E−3 | 29,30 E−6 | ,120 | ,166 | 35,0 E−3 |  |
| M9 | 2 510 | 13,56 | 0,30 E−3 | ,30 E−3 | 1,16 E−6 | ,100 | ,092 | 17,0 E−3 |  |
Elinkelpoisten planeettojen mahdollisuus

Koska pitkäikäisiä punaisia kääpiöitä on paljon, tutkijoita kiinnostaa näitä tähtiä kiertävien planeettojen elinkelpoisuus.
Punaisen kääpiön elinkelpoinen vyöhyke on paljon tähteä lähempänä kuin Auringon vastaava vyöhyke. Niinpä keskustähden vetovoima on siellä niin suuri, että se riittää pysäyttämään planeetan pyörimisen melko nopeasti. Tällöin planeetan valoisa pallonpuolisko on liian kuuma ja pimeä puolestaan kylmä. Elämää voi tällöin olla vain kapealla vyöhykkeellä planeetan valon ja varjon rajan lähellä. Mutta jos paksu kaasukehä, pilvet ja/tai suuri meri tasaavat lämpötiloja, planeetta voi olla elinkelpoinen.
Vahingollista elämän kannalta luultavasti on, että lähellä olevan keskustähden voimakkaat vuorovesivoimat luovat runsasta tulivuoritoimintaa. Purkauskaasujen takia syntyy karkaava kasvihuone-ilmiö, joka kuumentaa planeetan ”vuorovesi-Venukseksi”. Tällöin planeetan pinnalla vallitsee satojen asteiden lämpötila. Ilmiö vaikuttaa eniten myöhäisen spektriluokan punaisilla kääpiöillä, suurilla planeettojen massoilla ja soikeilla radoilla.
Lisäksi monet punaiset kääpiöt ovat aktiivisia, eli niissä on suuria tähdenpilkkuja ja valtavia roihupurkauksia. Aktiivisuus aiheuttaa planeetan pinnalla suuria lämpötilojen vaihtelua. Lisäksi lähellä tähteä oleva planeetta saa runsasta ultravioletti- ja röntgensäteilyä, jotka yhdessä tähtituulen kanssa kuorivat planeetan kaasukehän pois. Jotkut tutkijat ovat myös väittäneet, että punaisille kääpiöille syntyy helposti vedettömiä planeettoja jo planeettojen syntyvaiheessa. Toisaalta punainen kääpiö on pitkäikäinen ja näitä tähtiä on paljon. Kylmällä vyöhykkeellä syntynyt mini-neptunus saattaa ajan mukana ajautua elinkelpoiselle vyöhykkeelle. Tällöin mini-neptunuksen kaasuvaippa katoaa, ja siitä tulee ehkä elämälle otollinen valtameriplaneetta.
Numerotietoja punaisista kääpiöistä

Spektriluokka on dM tai MV.
Niiden kirkkaus on alle 1/10 Auringon kirkkaudesta.
Massa noin 0,08–0,5 Auringon massaa (M☉)
Säde 0,1–0,6 Auringon sädettä.
Pintalämpötilat ovat noin 2 400 – 3 500 K:n paikkeilla
Luminositeetti joskus alle 1 / 10 000 L☉.
MV on alle +9,0 ja yli +16,0
Luminositeetti alle 0,1 L☉.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Punainen kääpiö Wikimedia Commonsissa
Punanokkakiislanen

| Punanokkakiislanen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Ruokit Alcidae
Suku::  Kiislaset Aethia
Laji::  psittacula
Kaksiosainen nimi
 Aethia psittacula  (Pallas, 1769) 
Katso myös
   Punanokkakiislanen Wikispeciesissä   Punanokkakiislanen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punanokkakiislanen (Aethia psittacula) on ruokkien heimoon kuuluva rantalintu.
Levinneisyys

Punanokkakiislasta tavataan Venäjällä, Japanissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Lajin kannan on arvioitu olevan yli 1,2 miljoonaa yksilöä, mutta kannankehitys on laskeva. Euroopassa laji on havaittu vain Ruotsissa vuonna 1860.
Elinympäristö

Punanokkakiislaset elävät kivisillä merenrannoilla.
Ravinto

Punanokkakiislanen syö pääasiassa äyriäisiä.
Punatavi

| Punatavi |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Lapasorsat Spatula
Laji::  cyanoptera
Kaksiosainen nimi
 Spatula cyanoptera  (Vieillot, 1816) 
Synonyymit
 Anas cyanoptera 
Katso myös
   Punatavi Wikispeciesissä   Punatavi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punatavi (Spatula cyanoptera) on sorsalintulaji.
Tuntomerkit

Punatavi on 38-48 senttimetriä pitkä. Sillä on vihreä siipipeili sekä loistavansininen siiven etuosa. Koiras on tasaisen punaruskea lukuun ottamatta tummaa päälakea ja selkää. Naaras on väriltään ruskeankirjava ja muistuttaa erityisesti sinisiipitavinaarasta, mutta se on punertavampi ja sen pään kuviot ovat sinisiipitavin kuvioita heikommat.
Levinneisyys

Punataveja elää Pohjois-Amerikan länsiosissa, Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikan länsi- ja eteläosissa. Punataveja on tavattu vapaana hyvin harvoin Euroopassakin, mutta kaikki havainnot koskevat luultavasti tarhoista karanneita lintuja.
Punasiipimuura

| Punasiipimuura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Lehvämuurat Herpsilochmus
Laji::  rufimarginatus
Kaksiosainen nimi
 Herpsilochmus rufimarginatus  (Spix, 1825) 
Katso myös
   Punasiipimuura Wikispeciesissä   Punasiipimuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punasiipimuura (Herpsilochmus rufimarginatus) on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava puumuuriin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan punasiipimuura on noin 11–12 cm. Koiras on selästään väriltään musta ja harmaa. Päälaki ja silmäkulmajuovat ovat mustat, muuten pää on väritykseltään harmaa. Kurkku on valkoinen. Siipien kupeet ovat mustat ja niissä on valkoinen leveähkö pystyraita. Siivenkärjet ovat punaruskeat. Pyrstö on musta ja linnun ollessa lennossa näkyvät sulkien valkeat kärjet. Rinta ja vatsa ovat vaalean kellertävät. Naaras muistuttaa koirasta, mutta päälaki on punaruskea ja selkä oliivinruskea.