stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kimmo Salminen
Ura > Seuraura

Salminen on Mikkelin Jukureiden kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin JyP HT:hen, jossa hän voitti A-nuorten SM-pronssia vuosina 1991 ja 1994. Hän oli kaudella 1992–1993 seuran A-nuorten paras maalintekijä 23 osumallaan, joilla Salminen jakoi A-nuorten SM-liigan maalipörssin seitsemännen sijan Lukon Pasi Saarelan kanssa. Kaudella 1993–1994 hän debytoi JyP HT:n SM-liigajoukkueessa, jossa Salmisen tulokaskausi toi 46 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 17+8=25. Hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä Risto Kurkisen jälkeen ja Salminen jakoi koko SM-liigan tulokkaiden maalipörssin voiton Jokereiden Juha Lindin kanssa.
Kaudella 1994–1995 Salminen jakoi 16 osumallaan JyP HT:n sisäisen maalipörssin toisen sijan Marko Virtasen kanssa edellään Lasse Nieminen. Kaudella 1995–1996 hän oli 16 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä, kuten myös kaudella 1996–1997 13 osumallaan Peter Larssonin ja Lasse Jämsenin kanssa. Kaudeksi 1997–1998 Salminen siirtyi Ruotsin Elitserienin AIK IF:ään. Hän jäi siellä 15 pelaamassaan ottelussa kokonaan ilman tehopisteitä, palasi kesken kauden Suomeen ja siirtyi Porin Ässien riveihin. Kesken seuraavan kauden 1998–1999 Salminen siirtyi Ässistä Kalevan Palloon, joka putosi kauden päätteeksi kuitenkin I-divisioonaan.
Salminen siirtyi kaudeksi 1999–2000 I-divisioonajoukkue Oulun Kärppiin, joiden sisäisen maalipörssin toisen sijan hän jakoi Juha Joenväärän kanssa 26 osumallaan edellään Martin Bergeron. He jakoivat koko sarjan maalipörssin kolmannen sijan FPS:n Tomi Suoniemen kanssa. Kärppien kausi päättyi sarjanousuun SM-liigaan, jossa Salminen jatkoi joukkueessa kaudella 2000–2001. Kaudeksi 2001–2002 hän siirtyi Helsingin IFK:hon. Kaudella 2002–2003 Salminen pelasi loukkaantumisten vuoksi runkosarjassa vain 23 ottelua.
Vuodet 2003–2007 Salminen vietti Ranskan Ligue Magnusin Rouen Hockey Élite 76:n joukkueessa. Hän oli kaudella 2003–2004 15 osumallaan joukkueen paras maalintekijä Arnaud Briandin kanssa. Salminen voitti kauden aikana Ranskan liigacupin. Kaudella 2004–2005 Salminen sijoittui tehoilla 29+11=40 koko Ligue Magnusin maalipörssissä toiseksi edellään vain HC Briançonin Julien Desrosiers sekä jakoi pistepörssin seitsemännen sijan HC Moulhousen Greg Dayn kanssa. Hän jakoi pudotuspeleissä Rouenin sisäisen piste- ja maalipörssin voiton Pierre-Édouard Bellemaren kanssa tehoilla 7+5=12. Salminen pelasi kauden aikana Ligue Magnusin tähdistöottelussa. Hän voitti myös Ranskan liigacupin. Kaudella 2005–2006 Salminen oli tehoilla 20+18=38 Rouenin kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Hän sijoittui Ligue Magnusin maalipörssissä neljänneksi ja pistepörssissä kuudenneksi. Salminen sijoittui tehoilla 6+9=15 pudotuspelien pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Julien Desrosiers. Hän voitti kauden päätteeksi Ranskan-mestaruuden. Salminen pelasi kauden aikana myös Ligue Magnusin tähdistöottelussa.
Pelaajauransa viimeisen kauden 2007–2008 Salminen vietti Tanskan AL-Bank Ligaenin EfB Ishockeyssa. Hän oli tehoilla 18+19=37 joukkueen paras maalintekijä Steve Rymshan kanssa ja toiseksi paras pistemies Oliver Coqueux'n jälkeen.
Ura > Maajoukkueura

Salminen on pelannut kaksi A-maaottelua.
Muuta

Salminen on toiminut uransa jälkeen henkilöstöratkaisuja tarjoavan Go On Yhtiöiden osaomistajana. Hän toimii Go Onin Jyväskylän yksikön toimitusjohtajana.
Kim Ignatius

Kim Ignatius (s. 1956) on suomalainen liikemies ja hallitusammattilainen.  Hän on  talousjohtaja, Fortumin johtokunnan jäsen, Directors' Institute Finland - DIF:in hallituksen puheenjohtaja. Koulutukseltaan Ignatius on ekonomi.
Ignatius on toiminut TeliaSonerassa, Sanoma-konsernin talousjohtajana, Tamro Oyj:n,
Rovio Entertainment Oyj:n ja Elisa-yhtiöiden piirissä, sekä Pihlajalinna Oy:ssä mukana avainhenkilönä.
Aiheesta muualla

TeliaSoneran Kim Ignatius siirtyy SanomaWSOY:hyn 2008
Kieltolaki (yhtye)
Aiheesta muualla

Kieltolaki-yhtyeen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kim Il-sungin yliopisto

| Kim Il-sungin yliopisto> 김일성종합대학 |
| --- | --- |

Perustettu:  1946
Opiskelijoita:  16 000
Sijainti:  Pjongjang,  Pohjois-Korea (39°3′29″N 125°46′6″E)
Kim Il-sungin yliopisto (kor. 김일성종합대학) on pohjoiskorealainen yliopisto, joka avattiin 1. lokakuuta 1946. Se sijaitsee maan pääkaupungissa Pjongjangissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kim Il-sungin yliopisto Wikimedia Commonsissa
Khartumin diplomaattiset attentaatit

| Khartumin diplomaattiset attentaatit |
| --- | --- |
Paikka:   Khartum, Sudan
Kohde:   Saudi-Arabian suurlähetystö
Ajankohta:  1.–4. maaliskuuta, 1973
Iskutyyppi:  aseellinen hyökkäys, panttivankidraama, massamurha
Kuolleita:  3
Epäilty/epäillyt:  Musta syyskuu
Khartumin diplomaattinen attentaatti oli 1. maaliskuuta vuonna 1973 Khartumissa Sudanissa tapahtunut terrori-isku, jonka yhteydessä palestiinalaisen terroristijärjestön Mustan syyskuun jäsenet ampuivat Saudi-Arabian suurlähetystössä kolme länsimaista diplomaattia.
Hyökkäys suurlähetystöön

Kahdeksan palestiinalaiseen Musta syyskuu-terroristijärjestöön kuulunutta arabisissiä tunkeutui 1.maaliskuuta 1973 Saudi-Arabian suurlähetystöön Khartumissa, Sudanissa ja otti panttivangiksi kymmenen diplomaattia ja muuta suurlähetystön henkilökuntaa. Isku tapahtui juuri kun Yhdysvaltojen uusi suurlähettiläs Cleo A. Noel esiteltiin ja aiempi suurlähettiläs George C. Moore jätti tehtävänsä. Läsnä olleista diplomaateista viisi otettiin panttivangiksi, muun muassa Saudi-Arabian, Jordanian, Yhdysvaltain ja Belgian suurlähettiläät ja asiainhoitajat. Lähetystön muut virkailijat päästettiin vapaaksi.
Sissit vaativat palestiinalais-jordanialaisen Sirhan Sirhanin vapauttamista vankilasta. Sirhan oli murhannut Yhdysvalloissa entisen senaattorin Robert Kennedyn. Lisäksi vaadittiin vapautettaviksi palestiinalaisia terroristeja Israelissa ja Baader-Meinhof-ryhmän terroristeja Saksan liittotasavallassa. Hyökkääjät uhkasivat tappaa vankinsa ja räjäyttää lähetystön jos heidän vaatimuksiinsa ei suostuttaisi.
Hallituksen vastaus ja seuraukset

Sudanin hallitus torjui sissien vaatimukset. Diplomaattien vapauttamiseen pyrittiin neuvottelemalla.. Suurlähetystön ympärille sijoitettiin vahvasti aseistautuneita sotilaita ja panssarivaunuja. Palestiinan vapautusjärjestön johtaja Jasser Arafat lähetti Sudanin hallitukselle sähkeen, jossa hän vetosi, ettei uutta Münchenin murhenäytelmän kaltaista tapahtumaketjua sallittaisi. Yhdysvaltain apulaisulkoministeri William Macomber yritti Khartumiin neuvottelemaan terroristien kanssa. Hänen lentokoneensa ei kuitenkaan saanut laskeutumislupaa, joten hän joutui palaamaan takaisin Yhdysvaltoihin.
Terroristit eivät halunneet neuvotella ja määräajan umpeuduttua 2. maaliskuuta lähetystöstä kuultiin laukauksia. Terroristien käsissä saivat surmansa Yhdysvaltojen suurlähettiläs Cleo A. Noel Jr., Yhdysvaltojen asiainhoitaja George Curtis Moore ja Belgian asiainhoitaja Guy Eid. 4. maaliskuuta vapautettiin kaksi diplomaattia, Saudi-Arabian suurlähettiläs sheikki Abdullah al Malhouk ja Jordanian asiainhoitaja Adli al Nasser. Terroristit antautuivat ja heidät kuljetettiin sotilasvankilaan. Sudanin presidentti Jaafar Nimeiri ilmoitti radiossa, että kaikki palestiinalainen sissitoiminta kiellettiin Sudanissa.
Hallituksen vastaus ja seuraukset > Panttivangit

Guy Eid, Belgian asiainhoitaja Sudanissa. Sai surmansa hyökkäyksessä.
Sheikki Abdullah al Malhouk, Saudi-Arabian Sudanin-suurlähettiläs, hänen vaimonsa ja neljä lastaan.
George C. Moore, Yhdysvaltojen entinen suurlähettiläs Sudanissa. Sai surmansa hyökkäyksessä.
Adli al Nasser, Jordanian asiainhoitaja Sudanissa.
Cleo A. Noel Yhdysvaltain uusi suurlähettiläs Sudanissa. Sai surmansa hyökkäyksessä.
Suomen urheilu 2020

Suomen urheilu 2020 käsittelee vuoden 2020 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Lukas Hradecký | Jalkapallo |
| 2. | Sami Välimäki | Golf |
| 3. | Miro Heiskanen | Jääkiekko |
| 4. | Valtteri Bottas | Autourheilu |
| 5. | Annimari Korte | Yleisurheilu |
| 6. | Iivo Niskanen | Hiihto |
| 7. | Sebastian Aho | Jääkiekko |
| 8. | Emil Ruusuvuori | Tennis |
| 9. | Aaron Kangas | Yleisurheilu |
| 10. | Kristian Pulli | Yleisurheilu |
Lähde: 
Vuoden valmentajaksi valittiin kolmannen peräkkäisen kerran miesten jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja Markku Kanerva ja vuoden joukkueeksi toisen peräkkäisen kerran miesten jalkapallomaajoukkue.
Yleistä

Nuorten talviolympialaisissa 9.–22.1. Lausannessa, Sveitsissä Suomi saavutti kolme mitalia, joista yksi oli kultaa. Lisäksi suomalaiset saivat mitaleja monikansallisissa joukkueissa ja niissäkin yhden kullan.
Suomen Olympiakomitea valitsi 21.11. Vantaalla pidetyssä syyskokouksessa uudeksi puheenjohtajakseen Jan Vapaavuoren.
Alppihiihto

Nuorten talviolympialaisissa 9.–22.1. Lausannessa, Sveitsissä Rosa Pohjolainen ja Jaakko Tapanainen voittivat kultaa pujottelun sekajoukkuekilpailussa. Pohjolainen saavutti lisäksi hopeaa suurpujottelussa.
Ampumahiihto

Maailmanmestaruuskilpailuissa 13.–23.2. Anterselvassa, Italiassa Kaisa Mäkäräinen sijoittui yhteislähtökilpailussa 14:nneksi.
Maailmancupkaudella 2019–2020 Kaisa Mäkäräinen otti kauden ainoan voittonsa 12.1. Oberhofin yhteislähtökilpailussa. Hän  lopetti kansainvälisen uransa maaliskuussa Kontiolahden maailmancupin kilpailussa.
Golf

Sami Välimäki voitti helmi-maaliskuun vaihteessa Euroopan-kiertueen osakilpailun Omanissa ja sai palkkiona noin 265 000 euroa. Tämä oli Välimäen kuudes Euroopan-kiertueen kilpailu.
Hiihtosuunnistus

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 10.–15.3. Hanti-Mansijskissa, Venäjällä Suomi saavutti kolme mitalia. Miesten viestissä Ville-Petteri Saarela, Tero Linnainmaa ja Tuomas Kotro saavuttivat hopeaa ja naisten viestissä Tuuli Suutari, Marjut Turunen ja Salla Koskela sijoittuivat pronssille. Henkilökohtaisilla matkoilla Tuomas Kotro saavutti pronssia sprintissä.
Jalkapallo

Markku Kanervan valmentama Suomen miesten maajoukkue pelasi syys-marraskuussa kahdeksan maaottelua. Se sijoittui Kansojen liigassa B-liigan lohkossaan toiseksi hävittyään kahdesti Walesille sekä voitettuaan kahdesti niin Irlannin kuin Bulgariankin. Vieraskentillä pelatuissa ystävyysotteluissa Suomi hävisi Puolalle 5–1 mutta voitti hallitsevan maailmanmestarin Ranskan 0–2. Voitot Irlannista, Bulgariasta ja Ranskasta olivat Suomen maajoukkueen ensimmäiset voitot näistä maista.
Ruotsalaisen Anna Signeulin valmentama Suomen naisten maajoukkue pelasi vuoden aikana viisi maaottelua, joista kolme kuului maaliskuussa pelattuun Kypros Cupiin. Syksyllä jatkuneissa EM-karsinnoissa Suomi voitti Skotlannin sekä koti- että vieraskentällä 1–0.
Lukas Hradecký pelasi kaudella 2019–2020 saksalaisseura Bayer 04 Leverkusenin kaikki liigaottelut. Joukkue sijoittui Bundesliigassa viidenneksi sekä ylsi Saksan Cupissa loppuotteluun ja Eurooppa-liigassa puolivälieriin.
Veikkausliigan kausi alkoi koronaviruspandemian viivästyttämänä vasta heinäkuun alussa ja jatkui marraskuulle saakka. Mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, hopeaa saavutti turkulainen FC Inter ja pronssille sijoittui Kuopion Palloseura.
Ensimmäistä kertaa Kansallisen Liigan nimellä pelattu Naisten liiga alkoi kesäkuun puolivälissä ja päättyi marraskuussa. Mestaruuden voitti Åland United, hopeaa sai Tikkurilan Palloseura ja pronssille sijoittui Kuopion Palloseura.
Jääkiekko

Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 26.12.2019–5.1.2020 Ostravassa ja Třinecissä, Tšekissä Suomi sijoittui neljänneksi oltuaan alkulohkossaan kolmas, voitettuaan puolivälierissä Yhdysvallat 1–0 sekä hävittyään välierissä Kanadalle 0–5 ja pronssiottelussa Ruotsille 2–3.
Alle 18-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailuissa 26.12.2019–2.1.2020 Bratislavassa, Slovakiassa Suomi sijoittui neljänneksi voitettuaan puolivälierissä Tšekin 3–1 mutta hävittyään välierissä Kanadalle 1–4 ja pronssiottelussa Venäjälle 1–6.
Nuorten talviolympialaisissa 9.–22.1. Lausannessa, Sveitsissä pelattiin kolme vastaan kolme -pelejä monikansallisilla joukkueilla ja tyttöjen turnauksessa Emilia Kyrkkö ja poikien turnauksessa Juho Lukkari kuuluivat hopeaa saavuttaneisiin joukkueisiin.
NHL:ssä Boston Bruinsin maalivahti Tuukka Rask palkittiin William M. Jennings Trophylla.
Stanley Cupin loppuotteluissa syyskuussa suomalaisista pelasivat Dallas Starsin Miro Heiskanen, Esa Lindell, Roope Hintz ja Joel Kiviranta. Dallas hävisi Tampa Bay Lightningille otteluvoitoin 2–4. Heiskanen oli pudotuspelien pistepörssissä kolmas.
Miesten SM-liiga keskeytettiin maaliskuussa koronavirusepidemian vuoksi. Runkosarjan viimeinen ottelukierros ja kaikki pudotuspelit jätettiin pelaamatta eikä mestaruutta jaettu.
Jääpallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Porvoon Akilles, joka voitti loppuottelussa Lappeenrannan Veiterän 6–1. Loppuottelu pelattiin Porvoossa ilman yleisöä koronavirusepidemian vuoksi.
Koripallo

Suomen Cupin loppuotteluissa tammikuussa Helsinki Seagulls voitti Helsingissä pelatussa miesten loppuottelussa Salon Vilppaan jatkoajalla 94–93 ja naisten puolella kotkalainen Peli-Karhut voitti Kouvolassa kotijoukkue Kouvottaret 96–82.
Miesten ja naisten Korisliigat keskeytettiin maaliskuussa koronavirusepidemian vuoksi runkosarjojen ollessa vielä kesken.
Lentopallo

Vuoden 2019 Suomen Cupin loppuotteluissa tammikuussa Tampereella pihtiputaalainen Liigaploki voitti naisten loppuottelussa salolaisen LP Viestin 3–2 ja miesten puolella Vammalan Lentopallo voitti cupin neljännen peräkkäisen kerran kukistamalla Savo Volleyn 3–0.
Miesten ja naisten Mestaruusliigat keskeytettiin maaliskuussa koronavirusepidemian vuoksi.
Nyrkkeily

Eva Wahlström menetti lähes viisi vuotta hallussaan pitämänsä ammattinyrkkeilyliitto WBC:n ylemmän höyhensarjan maailmanmestaruuden, kun hän 8.2. Sheffieldissä käydyssä ottelussa hävisi britti Terri Harperille tuomariäänin 0–3.
Paini

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 10.–16.2. Roomassa, Italiassa suomalaisista pronssiotteluun ylsivät kreikkalais-roomalaisessa painissa Elias Kuosmanen alle 97-kiloisten sarjassa ja Arvi Savolainen raskaassa sarjassa sekä vapaapainissa Petra Olli alle 65-kiloisissa mutta he kaikki hävisivät pronssiottelunsa.
Maailman- ja Euroopan-mestari Petra Olli ilmoitti helmikuussa lopettavansa painiuransa 25-vuotiaana.
Pikaluistelu

Nuorten talviolympialaisissa 9.–22.1. Lausannessa, Sveitsissä monikansallisten sekajoukkueiden sprinttikilpailussa Sini Siro voitti kultaa ja Laura Kivioja kuului hopea- sekä Tuukka Suomalainen pronssimitalijoukkueeseen.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Tour de Skille 2019–2020 osallistui Suomesta neljä mies- ja kolme naishiihtäjää sen jälkeen, kun Krista Pärmäkoski jäi sairastumisen vuoksi pois. Miesten kokonaiskilpailussa Iivo Niskanen sijoittui kymmenenneksi ja Perttu Hyvärinen 14:nneksi. Naisten kokonaiskilpailussa Kerttu Niskanen oli yhdestoista ja Anne Kyllönen kolmastoista.
Keski-Euroopan mäkiviikolla 2019–2020 kunkin kilpailun karsintaan osallistui kolme suomalaista. Antti Aalto pääsi heistä ainoana varsinaisiin kilpailuihin. Hän sijoittui vuoden 2019 puolella hypätyssä Oberstdorfin kilpailussa 37:nneksi, Innsbruckin kilpailussa 24:nneksi ja Bischofshofenissa 34:nneksi. Kokonaiskilpailussa hän oli 39:s. Niko Kytösaho oli viikolla mukana alusta loppuun, Eetu Nousiainen kahdessa ensimmäisessä osakilpailussa ja Andreas Alamommo kahdessa viimeisessä.
Maastohiihdon maailmancupissa Iivo Niskanen otti kauden toisen voittonsa helmikuussa Salpausselällä 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa; kauden ensimmäiseen voittoonsa hän hiihti marraskuussa 2019 Rukalla.
Nuorten talviolympialaisissa 9.–22.1. Lausannessa, Sveitsissä Perttu Reponen saavutti hopeaa yhdistetyssä.
Vuodesta 1974 järjestetty Finlandia-hiihto peruttiin ensimmäisen kerran lämpimän talven heikentämien olosuhteiden vuoksi.
Salibandy

Suomen Cupin loppuotteluissa 8.2. Tallinnassa nurmijärveläinen SB-Pro voitti naisten loppuottelussa Porvoon Salibandyseuran 4–3 ja miesten puolella Classic voitti Nokian KrP:n 10–2 ja vei cup-mestaruuden kolmannen peräkkäisen kerran.
Miesten ja naisten Salibandyliigat keskeytettiin maaliskuussa koronavirusepidemian vuoksi. Naisilla pudotuspelit olivat alkamassa ja miehet olivat jo ehtineet pelata pudotuspelejä.
Taitoluistelu

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 20.–26.1. Grazissa, Itävallassa Emmi Peltonen sijoittui naisten kilpailussa viidenneksi ennätyspisteillään 181,79 ja Linnea Ceder 12:nneksi. Jenni Saarinen jäi naisten kilpailun lyhytohjelmassa 33:nneksi ja karsiutui vapaaohjelmasta. Jäätanssissa Yuka Orihara / Juho Pirinen sijoittui 18:nneksi sekä Roman Galay miesten lyhytohjelmassa 31:nneksi.
Suomen Taitoluisteluliitto asetti tammikuussa Helsingfors Skridskoklubbin muodostelmaluisteluvalmentajan Mirjami Penttisen vuoden kilpailukieltoon valmennuksessa esiintyneen epäasiallisen käytöksen vuoksi.
Tennis

Australian avoimessa turnauksessa 20.1.–2.2. Melbournessa, Australiassa Henri Kontinen ylsi sekanelinpelissä kanadalaisen Gabriela Dabrowskin parina välieriin ja miesten nelinpelissä saksalaisen Jan-Lennard Struffin kanssa puolivälieriin.
Yhdysvaltain avoimessa turnauksessa 31.8.–13.9. New Yorkissa, Yhdysvalloissa Emil Ruusuvuori ylsi toiselle kierrokselle voitettuaan uransa ensimmäisessä Grand Slam -turnauksen kaksinpelin pääsarjaottelussa slovenialaisen Aljaž Bedenen erin 3–2.
Yleisurheilu

Kristian Pulli hyppäsi kesäkuussa Espoossa pituushypyn Suomen-ennätyksen 827 cm. Krista Tervo paransi nimissään ollutta moukarinheiton Suomen-ennätystä ensin kesäkuussa lukemiin 71,93 m ja sitten heinäkuussa lukuihin 72,12 m, molemmilla kerroilla Somerossa.
Kiiltoraunioinen

| Kiiltoraunioinen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Luokka::  Polypodiopsida
Lahko::  Polypodiales
Heimo::  Raunioiskasvit Aspleniaceae
Suku::  Raunioiset Asplenium
Laji::  adiantum-nigrum
Kaksiosainen nimi
 Asplenium adiantum-nigrum  L. 
Katso myös
   Kiiltoraunioinen Wikispeciesissä   Kiiltoraunioinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiiltoraunioinen (Asplenium adiantum-nigrum) on raunioislaji, joka kasvaa emäksisillä kallioilla. Sitä esiintyy Euroopassa lukuun ottamatta pohjoisinta osaa, Länsi-Aasiassa, Keski-Aasiassa, Makaronesiassa, Pohjois-Afrikassa, Etelä-Afrikassa ja Pohjois-Amerikassa.
Kiiltoraunioisen ruusukkeena kasvavat lehdet ovat kymmenestä 30:een senttimetriä pitkät, kahdesta kolmeen kertaan parilehdykkäiset, tummanvihreät kiiltävät ja talvivihreät. Lehtiruoti on alaosastaan kiiltävän ruskea, yläosasta vihreä. Lehtien alapinnalla sijaitsevat itiöpesäkeryhmät ovat pitkähköt.
Karl Emil Ståhlberg

| Karl Emil Ståhlberg |
| --- | --- |
 Karl Emil Ståhlberg.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1862 Kuhmoniemi, Suomi
Kuollut: 27. kesäkuuta 1919 (56 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  valokuvaaja, maanmittausinsinööri
Karl Emil Ståhlberg (30. marraskuuta 1862 Kuhmoniemi – 27. kesäkuuta 1919 Helsinki) oli valokuvaamo Atelier Apollon perustaja ja  johtaja. Ståhlberg kävi koulunsa Oulussa, jonka jälkeen opiskeli maanmittausinsinööriksi Helsingissä. Hän harjoitteli insinöörin ammattiaan kolmena kesänä Oulun rautatien rakennustöissä.
Valokuvauksen pioneeri

Valokuvauksesta Ståhlberg kiinnostui häämatkallaan Pariisiin. Palattuaan Suomeen hän perusti oman valokuvausateljeen Helsinkiin vuonna 1889. Ståhlberg vaikutti monella tavalla suomalaisen valokuvauksen kehittymiseen. Hänen aloitteeseensa perustuen laadittiin ensimmäinen suomalainen valokuvauksen oppikirja. Ståhlbergin ateljeeliiketoiminta laajeni myös muille paikkakunnille.  Haaraliikkeitä Ståhlberg perusti Vaasaan, Viipuriin, Tampereelle ja Imatralle. Valokuvaamo muutettiin osakeyhtiömuotoiseksi ja sen nimeksi tuli Atelier Apollo vuonna 1899. Ståhlbergin kiinnostus suuntautui vuosisadan vaihteen jälkeen valokuvauksen sijaan elokuviin. Hän avasi Maailman Ympäri -elokuvateatterin Helsinkiin 1904. Ståhlberg myös tuotti vuonna 1907 valmistuneen ensimmäisen suomalaisen näytelmäelokuvan Salaviinanpolttajat.
Karl Emil Ståhlberg oli presidentti K. J. Ståhlbergin serkku. Hänen poikansa oli sisällissodassa kaatunut jääkärimajuri Armas Ståhlberg ja tyttäriänsä kenraalimajuri Lauri Malmbergin kanssa avioitunut hammaslääkäri Ragni Ståhlberg ja jääkärieverstiluutnantti Bertel Mårtensonin kanssa naimisissa ollut Kirsti Ståhlberg (k. 1932).
DocPoint-festivaalin Apollo-palkinto on saanut nimensä dokumenttielokuvayritys Ateljee Apollon mukaan.
Kuvia

Arne Högstén, Karl Emil Ståhlberg siskonpoika.
Augusta Nyberg, Alexandra Smirnoff ja Jetta Nyberg.
Ingrid Zilliacus.
Sonja ja Karl Emil Ståhlberg kahdeksan lapsensa kanssa vuonna 1904.
Imatran kosken kuohut.
Tukkihinaaja hinaa tukkeja kanavan lävitse.
Mälkiän sulku Saimaan kanavalla.
Säätytalon porrashalli.
Kirjallisuutta

Ståhlberg, Sabira: K. E. Ståhlberg: Fotograf, filmskapare och entreprenör.  (Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, 781)  Helsingfors:  Svenska litteratursällskapet i Finland, 2013.  ISSN 0039-6842.  ISBN 978-951-583-268-9.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Emil Ståhlberg Wikimedia Commonsissa
Kuvaamo – K. E. Ståhlberg, Helsinki Kuka kuvasi – Suomen valokuvataiteen museo.  29.5.2019. Viitattu 3.4.2020.
Virtanen, Maria: Löytyykö kuvia rakennuksesta osoitteessa Eteläesplanadi 14? Kysymuseolta.fi – Suomen valokuvataiteen museo.  27.11.2012. Viitattu 3.4.2020.
Oy Atelier Apollo Ab Pörssitieto. Viitattu 3.4.2020.
K.E. Ståhlberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Karl Emil Ståhlberg Elonetissä.
Torinon metropolikaupunki

| Torinon metropolikaupunki |
| --- | --- |

Valtio:  Italia
Alue:  Piemonte
Perustettu:  1. tammikuuta 2015
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Torino
Pinta-ala:  6 827,00  km²
Väkiluku (2015):  2 282 197 
 – väestötiheys:  334  as./km²
 
Città metropolitana di Torino
Torinon metropolikaupunki (ital. Città metropolitana di Torino) on yksi Italian metropolikaupungeista. Se sijaitsee Piemonten alueella Italian pohjoisosassa. Perustuspäivänä 1. tammikuuta 2015 Torinon metropolikaupunki korvasi Torinon maakunnan (ital. Provincia di Torino).
Metropolikaupunki muodostuu 315 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Torino.
Vyöhykkeet

Torinon metropolikaupunki on jaettu 11 vyöhykkeeseen, joista 4 on Torinon kaupungin ympäristössä sekä loput 7 ympäröivillä vuoristoalueilla.
Vyöhykkeet > Torino

Vyöhyke 1 Torino. Yksi kunta ja 869 312 asukasta.
Vyöhyke 2 Area Metropolitana Torino Ovest (AMT Ovest). 11 kuntaa ja 225 202 asukasta.
Vyöhyke 3 Area Metropolitana Torino Sud (AMT Sud). 18 kuntaa ja 264 124 asukasta.
Vyöhyke 4 Area Metropolitana Torino Nord (AMT Nord). 7 kuntaa ja 133 869 asukasta.
Vyöhykkeet > Ympäröivä alue

Vyöhyke 5 Pinerolese. 45 kuntaa ja 132 429 asukasta.
Vyöhyke 6 Valli di Susa e Sangone. 43 kuntaa ja 114 165 asukasta.
Vyöhyke 7 Ciriacese-Valli di Lanzo. 40 kuntaa ja 100 657 asukasta.
Vyöhyke 8 Canavese occidentale. 45 kuntaa ja 83 969 asukasta.
Vyöhyke 9 Eporediese. 59 kuntaa ja 90 885 asukasta.
Vyöhyke 10 Chivassese. 23 kuntaa ja 98 177 asukasta.
Vyöhyke 11 Chierese-Carmagnolese. 23 kuntaa ja 130 593 asukasta.