stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frendit (6. tuotantokausi)
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jennifer Aniston   | … |   Rachel Green   |
|  Courteney Cox   | … |   Monica Geller   |
|  Lisa Kudrow   | … |   Phoebe Buffay   |
|  Matthew Perry   | … |   Chandler Bing   |
|  Matt LeBlanc   | … |   Joey Tribbiani   |
|  David Schwimmer   | … |   Ross Geller   |
|  James Michael Tyler   | … |   Gunther   |
|  June Gable   | … |   Estelle   |
|  Elle MacPherson   | … |   Janine   |
|  Joanna Gleason   | … |   Kim   |
|  Elliott Gould   | … |   Jack Geller   |
|  Christina Pickles   | … |   Judy Geller   |
|  Reese Witherspoon   | … |   Jill Green   |
|  Jane Sibbet   | … |   Carol Willick   |
|  Jassica Hecht   | … |   Susan Bunch   |
|  Alexandra Holden   | … |   Elizabeth   |
Gustav Trolle

Gustav Trolle. Osa Kort Steinkampin ja Hans Krusen puukaiverrusta vuodelta 1524.
Gustav Erikinpoika Trolle (noin 1488–1535) oli Uppsalan arkkipiispa vuodesta 1514. Hän joutui välillä luopumaan virasta oltuaan lojaali kuningas Kristian II:lle. Kun Kustaa Vaasa pääsi voitolle, Trolle pakeni isänsä Eerik Trollen kanssa Tanskaan. Hän haavoittui kuolettavasti Öxnebjergin taistelussa 1535.
Gustav Svensson

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Karl Gustav Johan Svensson
Syntymäaika: 7. helmikuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Göteborg, Ruotsi
Pelipaikka: Keskikenttä
Seura
Seura: Guangzhou City
Maajoukkue
| 2009– |  Ruotsi | 32 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. kesäkuuta 2021.
Karl Gustav Johan Svensson (7. helmikuuta 1987 Göteborg) on ruotsalainen jalkapalloilija. Svensson edustaa kiinalaista Guangzhou Cityä. Hän on edustanut seurajoukkueurallaan myös IFK Göteborgia, Bursasporia, SC Tavriya Simferopolia ja Seattle Soundersia. Ruotsin maajoukkueessa Svensson pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 2009.
Svensson voitti IFK Göteborgin joukkueessa Ruotsin-mestaruuden vuonna 2007. Hän pelasi kauden aikana 22 sarjaottelua ja teki maalin sarjassa neljänneksi sijoittunutta Elfsborgia vatsaan. Hän voitti Seattle Soundersin joukkueessa MLS:n mestaruuden vuonna 2019 ja teki kauden ainoan maalinsa puolivälieräottelussa Real Salt Lakea vastaan. Hän on pelannut viisi UEFA:n Mestarien liigan ottelua Bursasporin joukkueessa kaudella 2010–2011 ja neljä CONCACAF:in Mestarien liigan ottelua kaudella 2017–2018.
Svensson on pelannut maajoukkueessa 32 ottelua tekemättä niissä maaliakaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi kolme ottelua. Kesän 2021 EM-kilpailujen alkulohkossa hän pääsi yhdessä ottelussa vaihdosta hetkeksi kentälle.
Fugløykalvenin majakka

| --- | --- |
Sijainti:  Karlsøy Norja
| --- | --- |
Korkeus:  8,5  m  
Luokitus:  kulttuuriperintökohde Norjassa (d) 
| --- | --- |
Valmistunut:  1916 
Otettu käyttöön:  1920 
Automatisoitu:  1987 
| --- | --- |
Valon korkeus:  41,1  m 
Valoteho:  38 400 kandela 
Valonkanto:  24,3  km (punainen), 23,3  km (vihreä), 29,4  km (valkoinen) 
Valon ominaisuudet:  Oc(2) WRG 8s 
| --- | --- |
ARLHS:  NOR091 
Admiralty:  L3692 
NGA:  115-13520 
Norsk fyrliste:  900000 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Fugløykalvenin majakka (norj. Fugløykalven fyr) on Kalsan kunnassa Tromssan läänissä Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1920, automatisoitiin 1987 ja jätettiin miehittämättömäksi 2003.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fugløykalvenin majakka Wikimedia Commonsissa
Glenwood

Glenwood on usean paikan nimi:
Glenwood, Australia
Glenwood, Kanadan Alberta
Glenwood, Kanadan Manitoba
Glenwood, Kanadan Newfoundland ja Labrador
Glenwood, Yhdysvaltojen Alabama
Glenwood, Yhdysvaltojen Arkansas
Glenwood, Yhdysvaltojen Georgia
Glenwood, Yhdysvaltojen Illinois
Glenwood, Yhdysvaltojen Indiana
Glenwood, Yhdysvaltojen Iowa
Glenwood, Yhdysvaltojen Minnesota
Glenwood, Yhdysvaltojen Nebraska
Glenwood, Yhdysvaltojen Utah
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Glenwood”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Fuji

Fuji voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Fuji, vuori Japanissa
Fuji, joki Japanissa
Fuji, kaupunki Japanissa
Fuji, japanilainen taistelulaiva vuodelta 1896
Fuji, japanilainen hävittäjä vuodelta 1920
Fujifilm, japanilainen valokuvausalan yhtiö
Fuji TV, japanilainen televisioyhtiö
Fuji, omenalajike
Japaninsinisade (jap. fuji), Wisteria floribunda, japanilainen runsaasti kukkiva köynnöskasvi.
Henkilöitä

Takako Fuji (s. 1972), japanilainen näyttelijä.
Glenveagh’n kansallispuisto

Lough Glenn
Glenveagh’n kansallispuisto on yksi Irlannin kuudesta kansallispuistosta. Se sijaitsee Donegalin kreivikunnassa saaren luoteiskärjessä. Puiston 16 000 hehtaarin alue kostuu kolmesta osasta: Derryveagh’n vuorista, Crocknafarragh’n seudun kvartsikukkuloista ja Lough Barran, Meenachullionin ja Crockastollerin turvemaista.
Karuilla vuorenhuipuilla on vain vähän luontoa. Niiden eläimistöön kuuluvat muun muassa rusakko ja kapustarinta, joka on nykyisin harvinainen muualla Irlannissa. Maakotkat hävisivät Irlannista vuonna 1912 ja niiden pesintää puistossa alettiin tukea vuonna 2001.
Georg Wenderoth

| Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta. Olympialaiset .Miesten rugby | Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta. Olympialaiset .Miesten rugby | Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta. Olympialaiset .Miesten rugby | Maa:   Saksan keisarikunta> .Miesten rugby |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | joukkuekilpailu |  |
Georg Wenderoth oli saksalainen rugbypelaaja. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen SC 1880 Frankfurt -joukkueeseen.
Grand Traversen piirikunta

Grand Traversen piirikunta (engl. Grand Traverse County) on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 95 238 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Traverse Cityn kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1851.
Väestö

Vuonna 2020 Grand Traversen piirikunnan 95 238 asukkaasta valkoisia oli 95,1 %, alkuperäisasukkaita 1,3 % ja mustia 0,8 %. Vuonna 2019 3,9 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 2,6 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grand Traversen piirikunta Wikimedia Commonsissa
Sibyllan kirjat

Sibyllan kirjat (lat. Libri Sibyllini) oli kokoelma kreikankielisiä heksametrimuotoisia oraakkelinlausumia, jotka oli laitettu sibyllojen nimiin. Kirjoilla oli tärkeä rooli roomalaisessa valtionuskonnossa. Rooman viimeisen kuninkaan Tarquinius Superbuksen kerrotaan hankkineen kirjat Cumaen Sibyllalta, ja niiltä haettiin neuvoa useiden Rooman tasavaltaa ja keisarikuntaa kohdanneiden kriisien aikana. Kirjat ovat kadonneet muutamia katkelmia lukuun ottamatta.
Sibyllan kirjoja ei tule sekoittaa niin kutsuttuihin (Pseudo-)Sibyllan oraakkeleihin, joiden katsotaan olevan juutalais-kristillistä alkuperää.
Historia > Alkuperä

Roomalaisen perimätiedon mukaan vanhimmat Sibyllan kirjojen kokoelmat vaikuttavat syntyneen Solonin ja Kyyroksen aikaan Gergiksessä Ida-vuorella, Troaksessa. Ne laitettiin Hellespontoslaisen Sibyllan nimiin, ja niitä säilytettiin Apollonin temppelissä Gergiksessä. Sieltä kokoelma päätyi Erythraihin, jossa siitä tuli kuuluisa Erythrailaisen Sibyllan oraakkelinlausumina. Vaikuttaa siltä, että juuri tämä kokoelma päätyi lopulta Cumaeen ja sieltä edelleen Roomaan.
Kertomus siitä, kuinka Tarquinius hankki Sibyllan kirjat, on eräs Rooman historian tunnetuimmista myyteistä. Vergiliuksen mukaan Aineias haki Cumaessa neuvoa Sibyllalta ennen laskeutumistaan manalaan. Cumaen Sibylla tarjosi Tarquiniukselle yhdeksää kirjaa näitä ennustuksia. Kun kuningas kieltäytyi ostamasta niitä kohtuuttomana pitämäänsä hintaan vedoten, Sibylla poltti kirjoista kolme ja tarjosi jäljelle jäänyttä kuutta kirjaa samaan kovaan hintaan. Tarquinius kieltäytyi jälleen, jolloin Sibylla poltti toiset kolme kirjaa ja toisti tarjouksensa. Lopulta kuninkaan uteliaisuus voitti, ja hän osti viimeiset kolme kirjaa alkuperäiseen hintaan. Kertomukseen viitataan Varron kadonneessa kirjassa, jota Lactantius (Institutiones Divinae I.6) ja Origenes lainaavat.
Historia > Kirjojen säilytys

Sibyllan kirjoja säilytettiin Rooman Capitolium-kukkulalla Juppiterin temppelin alapuolella sijainneessa holvissa. Kirjat oli uskottu patriisien vastuulle. Aluksi vartijoita oli kaksi. Noin vuonna 367 eaa. nimitettiin kymmenen vartijaa, viisi patriisia ja viisi plebeijiä; heistä käytettiin nimitystä decemviri sacris faciundis. Myöhemmin, todennäköisesti Sullan aikana, vartijoiden lukumäärää kasvatettiin viiteentoista, quindecimviri sacris faciundis. Vartijat olivat yleensä entisiä konsuleita tai preettoreita. Virka oli elinikäinen, ja siinä toimivat oli vapautettu muista julkisista velvollisuuksista.
Vartijoiden tehtävänä oli pitää kirjat turvassa ja salassa, sekä hakea kirjoilta neuvoa senaatin määräyksestä. Kirjoilta ei haettu tarkkoja ennustuksia tulevaisuuden tapahtumista, vaan ohjeita uskonnollisia riittejä varten, jotka olivat tarpeen onnettomuuksien ehkäisemiseksi ja pahojen ennusmerkkien (kuten komeetat, maanjäristykset ja kulkutaudit) sovittamiseksi. Koska kirjat oli kirjoitettu kreikan kielellä ja heksametrimuodossa, kirjojen pitäjiä avusti aina kaksi kreikan kielen tulkkia.
Sibyllan kirjojen pitäjät johtivat myös Apollonin, ”Suuren äidin” Kybelen sekä Cereksen palvontaa, jonka kirjat olivat tuoneet mukanaan. Näin kirjoilla oli suuri vaikutus siihen, että kreikkalaisia kulttimenoja ja jumalakäsityksiä alettiin soveltaa roomalaisessa valtionuskonnossa, joka oli jo aiemmin saanut epäsuoria vaikutteita etruskien uskonnon kautta.
Kun Juppiterin temppeli paloi vuonna 83 eaa., kirjat tuhoutuivat. Rooman senaatti määräsi vuonna 76 eaa. kirjat korvattaviksi vastaavilla oraakkelinlausumilla, joita koottiin Erythraista, Troijasta, Samokselta, Sisiliasta ja Afrikasta. Tämä uusi kirjakokoelma talletettiin uudelleenrakennettuun Juppiterin temppeliin yhdessä roomalaisperäisten oraakkelinlausumien, kuten Tiburin Sibyllan ja Marciuksen veljesten lausumien, kanssa. Papit valitsivat lausumista ne, jotka vaikuttivat heistä tosilta. Augustus siirrätti kirjat pontifex maximuksen roolissa Capitoliumilta Palatinuksella sijainneeseen Apollon Patrouksen temppeliin vuonna 12 eaa., sen jälkeen kun ne oli tutkittu ja kopioitu. Siellä ne säilyivät noin vuoteen 405 saakka. Runoilija Rutilius Claudius Namatianuksen mukaan kenraali Stilicho (kuoli vuonna 408) poltatti kirjat, koska niitä käytettiin hyökkäyksiin hänen hallintoaan vastaan.
Historia > Käyttö

Historiankirjoittajat ovat kirjanneet ylös tapauksia, jolloin Sibyllan kirjoihin on turvauduttu:
399 eaa.: Kirjoilta haettiin neuvoa kaupunkia kohdanneen kulkutaudin vuoksi. Seurauksena perustettiin lectisternium-seremonia.
295 eaa.: Kirjoilta haettiin jälleen neuvoa kulkutaudin vuoksi sekä siksi, että salaman kerrottiin iskeneen Appius Claudiuksen armeijaan. Seurauksena Circus Maximuksen lähelle rakennettiin Venukselle omistettu temppeli.
293 eaa.: Seuraavan kulkutaudin jälkeen saatiin neuvo ”Asklepios on tuotava Roomaan Epidauroksesta”. Senaatti, jonka huomio oli samnilaissodissa, määräsi kuitenkin vain yhden päivän omistettavaksi julkisille Asklepiokselle osoitetuille rukouksille.
240/238 eaa.: Ludi Florales -juhla perustettiin, kun kirjoilta oli haettu neuvoa.
216 eaa.: Kun Hannibal voitti Rooman legioonat Cannaen taistelussa, kaksi gallia ja kaksi kreikkalaista haudattiin elävältä kaupungin torille kirjojen neuvojen mukaan.
204 eaa.: Toisen puunilaissodan aikana Scipio Africanus toi Kybelen kuvan Pessinoksesta ja perusti tämän kultin Roomaan.
63 eaa.: Publius Cornelius Lentulus Sura uskoi kirjojen ennustuksen, jonka mukaan ”kolme Corneliusta” hallitsisi Roomaa, ja otti tämän ansiosta osaa Catilinan salaliittoon.
n. 55 eaa.: Kun roomalaiset harkitsivat lähettävänsä joukkoja palauttamaan Ptolemaios XII takaisin valtaan Egyptissä, salama iski Juppiterin patsaaseen Alba Longassa. Kirjoilta kysyttiin neuvoa, ja yhdessä havaittiin lukevan, ettei Egyptin kuningasta tule auttaa, mikäli tämä tulee pyytämään apua.
44 eaa.: Kirjojen ennustus siitä, että vain kuningas voisi voittaa Parthian, käynnisti huhut siitä, että tasavaltaa tuolloin johtanut Julius Caesar pyrkisi kuninkaaksi.
15 jaa.: Kun Tiber-joki tulvi, eräs papeista kehotti kysymään neuvoa kirjoilta. Keisari Tiberius kuitenkin kieltäytyi, koska halusi pitää jumalalliset asiat salaisina.
271: Kirjoilta haettiin neuvoa Rooman hävittyä Placentian taistelun.
312: Maxentius haki neuvoa kirjoilta valmistautuessaan taistelemaan Konstantinus I:stä vastaan, joka oli kääntynyt kristinuskoon.
363: Julianus Apostata haki neuvoa kirjoilta valmistautuessaan hyökkäämään Sassanideja vastaan. Roomasta lähetetty vastaus neuvoi ylittämään rajan saman vuoden aikana.
405: Stilicho määräsi Sibyllan kirjat tuhottavaksi mahdollisesti siksi, että kirjojen ennustuksia käytettiin hyökkäyksiin hänen hallintoaan vastaan Alarik I:n hyökätessä.
Sisältö

Koska kirjat ovat kadonneet, niiden tarkasta sisällöstä ei ole tietoa. Kirjat vaikuttavat sisältäneen ennen kaikkea uskonnollisten riittien kuvauksia. Kirjat oli todennäköisesti kirjoitettu palmunlehdille. Tästä on päätelty myös, ettei neuvoa haettaessa etsitty mitään tiettyä kohtaa, vaan lehdet sekoitettiin, ja tämän jälkeen joku niistä vedettiin esille. Roomalaiset uskoivat, että kirjoihin oli kirjattu Rooman valtakunnan kohtalo.
Joitakin aitoja Sibyllan kirjojen säkeitä on säilynyt Flegon Tralleislaisen (100-luku) teoksessa Ihmeistä (Peri thaumasiōn). Ne muodostavat oraakkelinlausuman tai kahden lausuman yhdistelmän, joka koostuu yhteensä 70 heksametrisäkeestä. Ne kertovat erään androgyynin syntymästä, ja antavat pitkän luettelon jumalille osoitetuista rituaaleista ja uhreista.
Sisältö > Suhde ”Sibyllan oraakkeleihin”

Useat ensimmäisen vuosisadan juutalaiset ja kristilliset kirjailijat, kuten Josephus ja Athenagoras Ateenalainen, lainaavat ”Sibyllan oraakkeleita”. Athenagoras kirjoitti kirjeen Marcus Aureliukselle noin vuonna 176, ja lainasi siinä sanasta sanaan eräästä oraakkelinlausumaa samassa yhteydessä kuin viittasi pakanallisiin kirjailijoihin kuten Homerokseen ja Hesiodokseen, sanoen useita kertoja, että kaikkien näiden teosten pitäisi olla jo tuttuja keisarille. Alkuperäisten Sibyllan kirjojen kopioita (sellaisina kuin ne oli vuonna 76 eaa. uudelleen koottu) oli tuolloin vielä olemassa. Nykyään tutkijat pitävät Sibyllan oraakkeleita kuitenkin alkuperältään juutalais-kristillisenä kokoelmana, joka sai lopullisen muotonsa 400-luvulla.
Käännös suomeksi
Geografia (Ptolemaios)

| Geografia> Γεωγραφικὴ ὑφήγησις |
| --- | --- |
 Nimiösivu Geografian vuonna 1535 painetusta latinankielisestä laitoksesta.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Klaudios Ptolemaios
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  maantieteellinen tutkielma ja kartasto
Julkaistu:  100-luku
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Geografia (m.kreik. Γεωγραφικὴ ὑφήγησις, Geōgrafikē hyfēgēsis, ”Opastus maantieteeseen”; lat. Geographia) on Klaudios Ptolemaioksen laatima maantieteellinen opas, kartasto ja katsaus kartografiaan. Siinä on koottu yhteen 2. vuosisadan roomalainen maantieteen tietämys. Ptolemaios kirjoitti teoksen kreikaksi Aleksandriassa noin vuonna 150. Se on uudistettu versio Marinos Tyroslaisen laatimasta kadonneesta kartastosta, jota on täydennetty roomalaisista ja persialaisista lähteistä. Teoksen arabian- ja latinankieliset käännökset vaikuttivat suuresti keskiajan islamilaisen maailman ja renessanssin Euroopan käsityksiin maantieteestä ja kartanpiirtämisestä.
Historia

Marinos Tyroslaisen alkuperäinen kartasto, joka toimi Geografian pohjana, on kadonnut. Pappos Aleksandrialainen kirjoitti 4. vuosisadalla kommentaarin Ptolemaioksen Geografiasta ja käytti sitä oman, myöhemmin kadonneen, maantieteellisen teoksensa pohjana. Myöhemmät kirjoittajat ja matemaatikot näyttävät keskittyneen kommentoimaan Ptolemaioksen tekstiä, sen sijaan että olisivat korjanneet tai päivittäneet sitä. Bysanttilaiset oppineet jatkoivat tätä maantieteellistä perinnettä läpi keskiajan.
Ptolemaios ja Marinos käyttivät luultavasti kauas matkaavien merimiesten ja kauppiaiden kuvauksia laatiessaan karttojaan ja sijaintiluettelojaan. Tähän viittaa monien itäisten alueiden, kuten Bengalinlahden kuvauksen tarkkuus.
Islamilaiset kartanpiirtäjät käyttivät Almagestia ja Geografiaa lähdeteoksinaan jo 800-luvulla. Tuolloin al-Khwarizmi laati maailmankartastonsa (كتاب صورة الأرض, Kitāb Ṣūrat al-Arḍ eli Kirja Maan kuvaamiseksi) jonka pohjana hän nähtävästi käytti osia Ptolemaioksen teoksesta. Al-Khwarizimi korjasi Ptolemaioksen virheellisen arvion välimatkasta nollameridiaanilta Välimeren itäpäähän (63° kun oikea etäisyys on noin 50°), kuvasi Atlantin ja Intian valtameren rannattomina valtamerinä, ja lisäsi joitain kohteita, jotka Ptolemaiokselta puuttuivat. Hänen kartastonsa toimi pohjana suurelle osalle keskiaikaisista islamilaisista kartastoista.
Geografia nähtävästi käännettiin arabiankielisistä käsikirjoituksista latinaksi Sisilian kuningas Roger II:n hovissa 1100-luvulla, mutta yhtään kopiota käännöksestä ei ole säilynyt.
Varhaisimmat säilyneet kreikankieliset käsikirjoitukset ovat 1200-luvulta, jolloin bysanttilainen teologi Maksimos Planudes löysi teoksen uudelleen ja koosti sen vanhempien käsikirjoitusten osista. 1400-luvun alussa kreikankieliset versiot saavuttivat Firenzen, missä italialainen oppinut Jacopo d’Angelo laati latinankielisen käännöksen vuonna 1406 tai 1407. Jacopo d’Angelon käännöksessä ei luultavasti ollut mukana karttalehtiä. Vuonna 1477 Bolognassa painettu versio, johon sisältyivät kartat, oli myös ensimmäinen painettu kirja, jossa oli kaiverruskuvitus. Uusia painoksia seurasi useita; jotkut käyttivät perinteisiä karttoja, kun taas toiset päivittivät niitä. Ulmissa 1482 painettu versio oli ensimmäinen Geografian laitos, joka painettiin Alppien pohjoispuolella. Vuonna 1482 julkaistiin myös Francesco Berlinghierin laatima Geografian ensimmäinen italiankielinen laitos.
Sisältö

Teos jakautuu kolmeen osaan, jotka on jaettu kahdeksaan kirjaan.
Kirja I on katsaus kartanpiirtämiseen, ja siinä kuvaillaan menetelmiä, joita Ptolemaios käytti kootessaan ja järjestäessään teoksensa tiedot.
Kirjat II–VI ja kirjan VII alkuosa muodostavat opaskirjan, jossa luetellaan pituus- ja leveysasteet antiikin roomalaisten tunteman maailman (Oikumene) paikoille. Ptolemaios käytti nollameridiaanina läntisintä hänen aikanaan tunnettua paikkaa eli ”Onnellisten saaria”; se kulkee suunnilleen El Hierron kautta Kanariansaarilla. Loppuosa kirjasta VII esittää teoksessa käytetyt kolme karttaprojektiota, joiden tarkkuus ja monimutkaisuus vaihtelee.
Kirja VIII on itse kartasto, jossa on joukko alueellisia karttoja. Varhaisimmissa säilyneissä kreikankielisissä käsikirjoituksissa oli jopa 64 karttaa, mutta läntisessä Euroopassa käyttöön vakiintui 26 karttaa: 10 Euroopasta, 4 Afrikasta ja 12 Aasiasta. Nämä kattavat Ptolemaioksen tunteman maailman Kanariansaarista (tai mahdollisesti Kap Verden saarista lännessä Sinus Magnukseen eli Siaminlahteen, joka oli itäisin paikka, minne 2. vuosisadan roomalaisilla oli kauppayhteys. Niinkin aikaisin kuin 1420-luvulla näihin lisättiin karttoja, jotka kuvasivat Ptolemaiokselle tuntemattomia alueita kuten Skandinaviaa ja Marco Polon kuvaamia Kiinaa ja Japania (Cathay ja Zipangu).
Virhe pituusasteissa ja Maan koko

Teoksessa on kaksi toisiinsa liittyvää systemaattista virhettä:
Tarkasteltaessa tunnettujen kaupunkien ja muiden maantieteellisen kohteiden sijainteja voidaan havaita niiden pituusasteissa systemaattinen 1,428-kertainen virhe. Tämä selittää Ptolemaioksen maailmankartan vääristymiä. Näistä selkein koskee Italiaa, joka on venynyt itä-länsi-suunnassa huomattavasti.
Ptolemaios hyväksyi aiempien maantieteilijöiden näkemyksen, että asuttu maanpiiri kattoi 180 pituusastetta (oikeasti noin 130°). Hän ei kuitenkaan hyväksynyt Eratostheneen arviota Maan ympärysmitalle, eli 252 000 stadionia, vaan käytti pienempää 180 000 stadionin arvoa; näiden kahden arvon suhde on 1,4.
Tämä viittaa siihen, että Ptolemaios ”korjasi” teoksessaan mainittujen paikkojen pituusasteet sopimaan hänen käyttämäänsä Maapallon ympärysmittaa vastaaviksi.
Nordenskiöldin kokoelma

Suomalaissyntyinen tutkimusmatkailija Adolf Erik Nordenskiöld kokosi 1800-luvun lopussa huomattavan, 24 000 karttaa käsittävän kokoelman, johon kuuluvat keskeiset 1400-luvulta alkaen tehdyt kartat sekä lähes täydellinen sarja Ptolemaioksen Geografian laitoksia karttoineen. Niitä on 53 kappaletta ja ne edustavat 49:ää laitosta. Nordenskiöldin kuoltua 1901 kuolinpesä myi hänen kirjastonsa ja karttakokoelmansa Helsingin Keisarilliselle Aleksanterin yliopistolle, joka oli ainoana ostajana lupautunut pitämään kokonaisuuden yhtenäisenä. Kokoelma on Suomen kansalliskirjaston hallussa, ja se on liitetty v. 1997 Unescon Maailman muisti -ohjelmaan.
Sivu Ptolemaioksen Geografiasta Jacobus Angeluksen latinankielisenä käännöksenä, jossa on Claudius Clavuksen piirtämät kartat.
George Smith (kemisti)

| George Smith |
| --- | --- |
 Smith Tukholmassa joulukuussa 2018
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1941 (ikä 83) Norwalk, Connecticut, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Haverford College   Harvardin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Edgar Haber
Instituutti:  Missourin yliopisto
Tutkimusalue:  biokemia
Tunnetut työt:  faaginäyttötekniikka
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (2018)
George Pieczenik Smith (s. 10. maaliskuuta 1941 Norwalk, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen biokemisti, joka kehitti 1980-luvulla niin sanotun faaginäyttötekniikan, jossa bakteriofagien avulla voi luoda uusia proteiineja. Hän sai siitä vuonna 2018 Nobelin kemianpalkinnon.
Elämä ja ura

George Smith syntyi vuonna 1941 Connecticutin Norwalkissa. Smith suoritti vuonna 1963 alemman korkeakoulututkinnon Haverford Collegesta. Väitöstyönsä hän teki Edgar Haberin ohjauksessa Harvardin yliopistossa. Tohtoriksi Smith valmistui vuonna 1970, ja hän teki vuodet 1970–1975 väitöskirjan jälkeistä tutkimusta Wisconsinin yliopistossa. Hänen ohjaajansa siellä oli Oliver Smithies.
Smith aloitti heinäkuussa 1975 Missourin yliopiston biologisten tieteiden dosenttina. Hänestä tuli apulaisprofessori kesäkuussa 1981. Smith piti vuosina 1983–1984 sapattivapaata, jolloin hän oli vierailevana tutkijana Duken yliopistossa. Siellä hän aloitti pohjatyönsä, joka johti niin sanotun faaginäyttötekniikan kehittämiseen. Smith tutki bakteriofageja ja keksi vuonna 1985 faaginäyttötekniikan. Sen avulla bakteriofageja pystyi käyttämään uusien proteiinien tekemiseen.
Smithistä tuli syyskuussa 1990 Missourin yliopiston biologisten tieteiden professori. Emeritusprofessoriksi hän jäi vuonna 2015.
Merkitys ja tunnustukset

Smithin faaginäyttömenetelmä on hyödynnetty monissa erilaisissa sovelluskohteissa lääketieteestä materiaalitieteisiin. Gregory Winter kehitti Smithin menetelmän pohjalta nivelreumaan tarkoitetun adalimumabilääkeaineen. Smith ja Winter sekä Frances Arnold saivat vuonna 2018 Nobelin kemianpalkinnon. Smithin palkintoperusteissa palkinnon motivaatioksi kerrottiin ”peptidien ja vasta-aineiden faaginäyttö”.
Guy Kingsley Poynter

| Guy Kingsley Poynter> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. syyskuuta 1915 Great Neck, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 1983
Aiheesta muualla
IMDb 
Guy Kingsley Poynter (3. syyskuuta 1915 Great Neck, New York – 1983) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa brittiläisissä elokuvissa Tulva (1958) ja Älä odota armoa (1963). BBC:n tieteiskuunnelmasarjassa Journey into Space hän esitti Doc Matthewsin roolin.