stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edistyspuolue (Norja)

| Edistyspuolue> Fremskrittspartiet |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  8. huhtikuuta 1973
Johto:   Sylvi Listhaug (pj.) 
Ideologia:  kansallisliberalismi, oikeistopopulismi
Poliittinen kirjo:  oikeisto
Toimisto:  Karl Johans gate 25 0159 Oslo
Äänenkannattaja:  Fremskritt
Jäsenmäärä:  20 000 (2018)
Värit:  sininen
Suurkäräjät:  27 / 169
Saamelaiskäräjät:  1 / 39
Kotisivu:  https://www.frp.no/
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puheenjohtaja Siv Jensen vuonna 2009
Edistyspuolue (norj. Fremskrittspartiet, FrP) on norjalainen oikeistopuolue. Se perustettiin vuonna 1973 ja se kuvaa itseään liberalistiseksi. Käytännössä puolueen ideologia sisältää kansallisliberalismia sekä oikeistopopulismia. Puolueen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2006 Siv Jensen, jota ennen johdossa toimi 28 vuotta Carl I. Hagen. Kesällä 2008 pidetyissä gallupeissa puolue nousi maan suurimmaksi gallup-kannatuslukujen perusteella. Kesäkuussa 2008 puolueen gallup-kannatus nousi 30,8 prosenttiin. Sittemmin puolueen kannatus on laskenut ja Työväenpuolue valtasi takaisin galluppien kärkisijat 2009. Vuoden 2013 parlamenttivaaleissa Edistyspuolue sai 16,3 prosenttia äänistä, päästen ensimmäistä kertaa hallitukseen.
Vuoden 2017 vaalituloksen myötä muodostettiin edellisen vaalikauden tapaan konservatiivipuolueen ja edistyspuolueen vähemmistöhallitus. Tammikuussa 2020 Edistyspuolue lähti hallituksesta. Taustalla oli erimielisyys Norjaan Syyrian al-Holin leiriltä otetusta Isis-taistelijan perheestä. Edistyspuolue oli ehtinyt olla hallituksessa puheenjohtajansa, valtiovarainminmisteri Siv Jensenin johdolla kuusi vuotta. Jensen ei kuitenkaan vaatinut hallituksen eroa ja pääministeri Erna Solbergin hallitus on jatkanut konservatiivisen Høyren, liberaalin Venstren ja Kristillisen kansanpuolueen vähemmistöhallituksena, joka joutuu turvautumaan Edistyspuolueen tukeen.
Historia

Puolue perustettiin vuonna 1973 nimellä Anders Langes Parti til sterk nedsettelse av skatter, avgifter og offentlige inngrep (ALP, suom. Anders Langen puolue verojen, julkisten maksujen ja julkisen asioihin puuttumisen voimakkaan leikkaamisen puolesta). Vuonna 1974 osa puolueesta, johtohahmonaan Carl I. Hagen, irtautui ja muodosti Reformpartiet-puolueen. Seuraavana vuonna suurin osa Reformpartietista palasi kuitenkin ALP:hen. ALP muutti nimensä Fremskrittpartietiksi (suom. Edistyspuolue) vuonna 1977.
Vuoden 1985 Storting-vaaleissa puolue sai kaksi edustajapaikkaa. Samalla silloisen pääministeri Kåre Willochin hallituskoalitio jäi vähemmistöön. Vuonna 1986 Willoch erosi FrP:n äänestäessä bensiiniveronkorotuksia vastaan. FrP oli käyttänyt ensimmäistä kertaa poliittista vaikutusvaltaa merkittävässä mitassa.
Alkuaikoina FrP oli populistinen minipuolue, joka kamppaili eduskuntapaikoista äänikynnyksen alarajoilla, eikä onnistunut herättämään suurempaa äänestäjien huomiota. Tilanne muuttui merkittävästi kunnallis- ja lääninhallintovaaleissa 1987, jolloin Hagen käytti niin sanottua Mustafa-kirjettä, jonka hän luki ääneen mediassa osoittaakseen siirtolaisten pahantahtoisuuden ja vaarallisuuden norjalaiselle yhteiskunnalle. Kirjeessä kerrottiin, kuinka muslimiryhmittymä tahtoisi muuttaa Norjan islamilaiseksi valtioksi ja kirkot muutettaisiin moskeijoiksi. Hagen julisti: "Turvapaikanhakijat ovat valtaamassa isänmaamme." Kirje osoittautui myöhemmin väärennökseksi. FrP kolminkertaisti kannatuksensa. Siirtolaispolitiikasta tuli eräs puolueen tärkeimpiä kiinnostuksen kohteita. Puolueen kannatus vaihteli kuitenkin voimakkaasti muun muassa sisäisten ristiriitojen vuoksi. Vuonna 1993 puolue jakautui voimakkaasti poliittisesta profiilista käytyjen kiistojen vuoksi ja sen puhdasoppisimmat liberalistit jättivät puolueen. Samana vuonna neljä puolueen kansanedustajaa siirtyi Fridemokratene-puolueeseen ja puolueen nuorisojärjestön puheenjohtaja erosi niin ikään puolueesta. FrP onnistui palauttamaan kannatuksensa jälleen vuonna 1995.
Vuonna 2001 puolueesta erosivat sisäisten ristiriitojen vuoksi sen näkyvät kansanedustajat Jan Simonsen ja Vidar Kleppe. Suurkäräjävaaleissa 2005 puolue nousi maan toiseksi suurimmaksi puolueeksi 22,1 % kannatuksella. Toukokuussa 2006 Carl I. Hagen jätti puolueen puheenjohtajan tehtävät ja Siv Jensen valittiin uudeksi puheenjohtajaksi.
Fremskrittpartiet Norjan stortingetissa

| Vuosi | Äänimäärä | Kannatusprosentti | Edustajia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1973 (ALP) | 107 784 | 5,0 % | 4 |
| 1977 | 43 351 | 1,9 % | 0 |
| 1981 | 109 564 | 4,5 % | 4 |
| 1985 | 96 797 | 3,7 % | 2 |
| 1989 | 345 185 | 13,0 % | 22 |
| 1993 | 154 497 | 6,3 % | 10 |
| 1997 | 395 376 | 15,3 % | 25 |
| 2001 | 369 236 | 14,6 % | 26 |
| 2005 | 581 896 | 22,1 % | 38 |
| 2009 | 614 530 | 22,9 % | 41 |
| 2013 | 463 560 | 16,3 % | 29 |
| 2017 | 444 681 | 15,2 % | 27 |
Aiheesta muualla

Puolueen sivusto
| n k  Norjan puolueet |
| --- | --- |
Suurkäräjät:  Työväenpuolue (48)  Høyre (36)  Keskustapuolue (28)  Edistyspuolue (21)  Sosialistinen vasemmistopuolue (13)  Venstre (8)  Punaiset (8)  Kristillinen kansanpuolue (3)  Vihreät (3) 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: no:Fremskrittpartiet
Carl I Hagen puhumassa Stortingetissa helmikuussa 2009
Käännös suomeksi
Viljam Puttonen

Viljam Puttonen (1870 Laukaa – 30. lokakuuta 1926 Leningrad, Neuvostoliitto) oli suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja, joka toimi sisällissodan aikana Suomen kansanvaltuuskunnan merenkulkulaitoksen johtajana.
Elämä

Puttonen lähti jo 13-vuotiaana töihin Helsinkiin ja työskenteli myöhemmin metsätyömiehenä Perä-Pohjolassa. 1890-luvun alussa Puttonen pakeni asevelvollisuutta Norjaan, jossa hän oli kalastajana. Vuonna 1900 Puttonen palasi Suomeen ja työskenteli satamatyöläisenä Tornion Röytässä. Ensimmäisen sortokauden aikana Puttonen oli mukana työläisaktivistien liikkeessä ja osallistui vuonna 1906 Viaporin kapinaan. Perä-Pohjolaan palattuaan Puttonen oli sosialidemokraattisen puolueen kiertävänä puhujana ja organisaattorina. Vuosina 1906–1909 Puttonen oli yksi Kemi-yhtiön tukkityöläisten lakon johtajista. Vuosina 1907–1918 Puttonen työskenteli Suomen Kuljetustyöntekijäin Liiton luottamusmiehenä.
Sisällissodan käynnistyessä Puttonen nimitettiin kansanvaltuuskunnan Työasiain osaston meriasiain valvojaksi eli käytännössä merenkulkulaitoksen johtajaksi. Puttonen ja Edvard Gylling neuvottelivat Tsentrobaltin kanssa sopimuksen, jonka mukaan kaikki ensimmäisen maailmansodan aikana Itämeren laivaston käyttöön pakko-otetut suomalaisalukset palautetaan. Sisällissodan loppuvaiheessa Puttonen pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän toimi muun muassa valistustehtävissä Leningradin seudulla.
Liberaalinationalismi

Liberaalinationalismi on "ei-ksenofobista" nationalismia. Siihen sisältyvät vapaus, suvaitsevaisuus ja yksilön vapaudet. Varhaisina liberaalinationalisteina pidetään muun muassa Ernest Renania ja John Stuart Milliä.
Keskeinen sisältö

Liberaalinationalismi perustuu kansalaisten yhteisiin arvoihin eikä esimerkiksi yhteiseen uskontoon tai etnisyyteen, kuten etnonationalismissa. Aatteella voidaan perustella kansojen yleismaailmallista itsemääräämisoikeutta sekä vapautta omaan maahansa.
Sen sijaan, että oma maa nostettaisiin muiden yläpuolelle, liberaalinationalismissa katsotaan kaikkien maiden olevan yhtä arvokkaita. Liberalismiin perinteisesti liitetty universalismi luo pohjan ja tarpeen rakentaa itsenäisten valtioiden välisiä ylikansallisia keskusteluareenoita, joilla väitellään yhteisesti sovituilla säännöillä sotimisen sijaan. Liberaalinationalistit ovatkin kannattaneet sellaisia instituutioita kuten Yhdistyneitä kansakuntia ja Euroopan unionia, joissa internationalismi ja nationalismi eivät sulje toisiaan pois, vaan täydentävät toisiaan.
Liberaalinationalismin kritiikki tulee suurelta osin etnonationalisteilta, joiden mukaan aatteella ei ole muuta tarkoitusta, kuin vain kritisoida etnonationalismia.
Liberaalinationalistisia puolueita

| Maa | Puolue | Lähde |
| --- | --- | --- |
|  Unkari | Momentum |  |
|  Skotlanti | Skotlannin kansallispuolue |  |
|  Norja | Keskustapuolue |  |
|  Kenia | Orange Democratic Movement |  |
|  Etelä-Afrikka | Kansallispuolue |  |
|  Ukraina | Euroopan solidaarisuus |  |
|  Bosnia ja Hertsegovina | Demokraattinen rintama |  |
Yhdysvaltojen republikaaninen puolue kannatti 1860-luvulla (ns. jälleenrakentamisen vuosikymmenellä) liberaalinationalistisia arvoja: sisällissodan jälkeen se halusi rakentaa USA:n, jossa kansalaisuus perustuisi rodun sijaan lojaliteettiin tasavaltaa kohtaan, eli myös afroamerikalaisilla tulisi olla mahdollisuus tuntea itsensä amerikkalaisiksi..
Aiheesta muualla

Tuomas Nevanlinna, Nationalismin kriisi, Voima 2/2017 s. 30–31
Jyväskylän Komeetat

Jyväskylän Komeetat on vuonna 2010 perustettu jyväskyläläinen jalkapalloseura. Sen miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2025 Suomen viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla Kolmosessa. Joukkueen kotikenttä on seuran oma, vuonna 2017 valmistunut Comets’ Park.
Komeetat keskittyy lasten ja junioripelaajien jalkapalloon. Sillä on kolme miesten joukkuetta eri sarjatasoilla, kymmenen poikien ikäkausijoukkuetta sekä neljä tyttöjen juniorijoukkuetta. Komeettoihin kuuluu vajaat 500 lisenssipelaajaa.
Historia

Jyväskylän Komeettojen toiminta käynnistyi 17. tammikuuta 2010 Yliopiston biologian laitoksella järjestetystä kokouksesta, jossa yksimielisesti päätettiin perustaa uusi yhdistys joka tarjoaisi laadukasta toimintaa jyväskyläläisille jalkapallojunioreille. Kokoukseen osallistuneet olivat tuohon asti olleet mukana jyväskyläläisen FC Blackbirdin 1997–2002 syntyneiden juniorijoukkueissa.
Uuden seuran nimestä järjestettiin äänestys, jossa ehdolla olivat Komeettojen lisäksi esimerkiksi Jyväskylän Liekki (FC Flame), Kymppifutis, Jyväskylän Pallo-Haukat, Jyväskylän Parsa, Jyväs-Futis 2010, Jyväskylän Kanuunat, ja Pallas JKL. Nimestä ei päästy selvyyteen vielä tammikuun aikana, mutta lopulta nimeksi valittiin Komeetat. Perustamisvaiheessa päätettiin myös seuran värit. Pelipaidan turkoosinsinisen sävyn esikuvana oli Argentiinan maajoukkueen paita. Sen myös koettiin sopivan komeettateemaan, eikä lähialueen muilla seuroilla ollut vastaavia värejä.
Seura perusti aluksi neljä juniorijoukkuetta. Vuonna 2020 sillä oli joukkueita 2013 syntyneistä lähtien.
Komeettojen edustusjoukkue voitti kaudella 2019 Nelosen mestaruuden ja nousi Kolmoseen. Kauden 2021 päätteeksi joukkue nousi Kakkoseen voitettuaan Kolmosen Itä-Suomen AC-lohkon. Nousu varmistui, kun samassa Palloliiton nousukaaviossa olleen Pohjanmaan lohkon voittaja, vaasalainen Sundom IF, ei ottanut Kakkosen paikkaa vastaan. Iso osa Komeettojen joukkueesta pelasi Kolmosen ohessa myös A-nuorten SM-sarjaa.
Stadion

Seuralla on oma kenttä, Comets’ Park, joka sijaitsee Kotalammen urheilupuistossa. Kenttä valmistui vuonna 2017, mistä lähtien sinne ovat keskittyneet Komeettojen peli- ja harjoitustapahtumat. Syksyllä 2018 huoltorakennukseen valmistuivat seuran toimisto ja kokoustilat.
Muu toiminta

Komeetat järjestää jalkapalloturnauksia, joista merkittävin on junioreille järjestettävä Comets Cup. Turnaus järjestettiin 10. kertaa vuonna 2021, jolloin siihen osallistui ennätykselliset 180 joukkuetta. Seura järjestää myös Comets-liigaa, joka on suunnattu työ- ja kaveriporukoille. Yhdessä Palokan Riennon kanssa Komeetat järjestää kesäisin Valioliiga-jalkapallokoulun aloitteleville junioreille. Kouluissa ja päiväkodeissa Komeetat järjestää kerhotoimintaa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Komeetat.fi)
Uusi demokratia

| Uusi demokratia> Νέα Δημοκρατία |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  4. lokakuuta 1974
Puheenjohtaja:  Kyriákos Mitsotákis
Ideologia:   liberaalikonservatismi  kristillisdemokratia 
Poliittinen kirjo:  keskusta, keskusta-oikeisto
Värit:       sininen
Parlamentti:  158 / 300
Euroopan parlamentti:  7 / 21
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan kansanpuolue   – International Democrat Union   – Centrist Democrat International
Kotisivu:  www.nd.gr
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uusi demokratia (kreik. Νέα Δημοκρατία, Néa Dimokratía) (lyh. ΝΔ, ND) on kreikkalainen keskusta-oikeistolainen puolue. Se on perustettu vuonna 1974. Puolueen johtaja on Kyriákos Mitsotákis.
Uuden demokratian arvopohjaa kuvaa liberaalikonservatismi ja kristillisdemokratia. Puolue on ollut pitkään toinen Kreikan pääpuolueista, aiemmin keskusta-vasemmistolaisen Pasokin ja sittemmin vasemmistoliitto Syrizan ohella. Viime aikoina Uusi demokratia on ollut hallituksessa vuosina 2004–2009, 2012–2015 ja jälleen vuodesta 2019 lähtien. Puolueella on 158 paikkaa Kreikan parlamentissa kesäkuun 2023 parlamenttivaalien jälkeen ja seitsemän paikkaa Euroopan parlamentissa vuoden 2024 europarlamenttivaalien jälkeen.
Historia > 1970–1980-luvut

Uusi demokratia perustettiin 4. lokakuuta 1974, kaksi kuukautta sen jälkeen kun Konstantínos Karamanlís oli valittu Kreikan ensimmäiseksi sotilasjuntan jälkeiseksi pääministeriksi. Karamanlís oli ollut jo aiemmin pääministerinä vuosina 1955–1963. Uusi demokratia voitti ensimmäiset vaalit, vuoden 1974 vaalit, pääasiassa Karamanlíksen karisman ansiosta.
Karamanlís halusi Uudesta demokratiasta modernimman ja edistyksellisemmän oikeistopuolueen kuin ennen vuoden 1967 kaappausta hallinneet puolueet, kuten hänen oma puolueensa Kansallisradikaali unioni (ERE). Uuden demokratian ideologiaksi määriteltiin radikaali liberalismi, vapaat markkinat ja valtion väliintulo sosiaalisen oikeudenmukaisuuden puolesta.
Uusi demokratia voitti myös vuoden 1977 vaaleissa, vaikka pienemmällä enemmistöllä. Puolueen johdolla Kreikka määritteli uudelleen suhteensa Natoon ja yritti selvittää Kyproksen kriisiä. Karamanlís jäi eläkkeelle vuonna 1980. Kreikka ehti vielä liittyä EEC:hen hänen seuraajansa Geórgios Rállisin johdolla, ennen kuin Uusi demokratia hävisi Andréas Papandréoun sosialistiselle Pasokille vuoden 1981 vaaleissa.
Uusi demokratia palasi hallitukseen kesäkuun 1989 vaalien jälkeen, pääministerinä Tzannís Tzannetákis. Puolue oli tuolloin koalitiohallituksessa Vasemmiston ja edistyksen liitto (SYN) -vasemmistokoalition kanssa, johon kuuluivat tuolloin myös kommunistipuolueet. Saman vuoden marraskuun vaalien jälkeen Uusi demokratia muodosti suuren koalitiohallituksen pääministerinä Xenofón Zolótas, ja huhtikuussa 1990 uusittujen vaalien jälkeen se muodosti hallituksen yksin.
Historia > 1990–2000-luvut

Tämän jälkeen Uusi demokratia hävisi kolmet peräkkäiset vaalit 1993, 1996 ja 2000, viimeiset Kóstas Karamanlísin johdolla. Vuonna 2000 puolueen ero Pasokiin oli vain 1,06 %-yksikköä, pienin Kreikan historiassa.
Vuoden 2004 vaaleissa Uusi demokratia voitti Pasokin ja muodosti oikeistohallituksen ensimmäisen kerran yhteentoista vuoteen. Seuraavissa vuoden 2007 vaaleissa puolue menetti asemiaan, mutta sai 41,9 % äänistä ja siten parlamentissa riittävän 152 edustajanpaikkaa 300:sta. Ennenaikaisissa vaaleissa lokakuussa 2009 Uusi demokratia menetti enemmistöasemansa parlamentissa. Pasok sai 160 paikkaa, kun Uusi demokratia jäi vain 91 paikkaan. Vaalien jälkeen puolueen johtoon nousi Antónis Samarás.
Vuoden 2012 toukokuun parlamenttivaaleissa Uusi demokratia nousi suurimmaksi puolueeksi yhteensä 108 paikalla. Hallituksen muodostaminen osoittautui kuitenkin mahdottomaksi, ja maassa pidettiin uudet vaalit kesäkuussa 2012. Uusi demokratia tuli vaaleissa ensimmäiseksi 29,7 % äänisaaliilla (129 paikkaa).
Samarás erosi Uuden demokratian puheenjohtajan tehtävistä heinäkuussa 2015, minkä jälkeen puolueen väliaikaiseksi johtajaksi valittiin Vangélis Meïmarákis. Uuden demokratian 10. tammikuuta 2016 järjestämässä jäsenäänestyksessä puolueen uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Kyriákos Mitsotákis. Valintaa pidettiin yllättävänä, sillä Meïmarákisin odotettiin nousevan puolueen johtoon. Puheenjohtajaksi valittu Mitsotákis lupasi viedä puoluetta lähemmäs keskustaa. Uusi demokratia voitti Mitsotákisin johdolla vuoden 2019 vaalit saaden 158 parlamenttipaikkaa, minkä ansiosta se saattoi muodostaa hallituksen, Mitsotákisin I hallituksen, yksin. Voittoisien kesäkuun 2023 vaalien jälkeen puolue muodosti yksin Mitsotákisin II hallituksen.
Puoluejohtajat

Konstantínos Karamanlís (1974–1980)
Geórgios Rállis (1980–1981)
Evángelos Avérof (1981–1984)
Konstantínos Mitsotákis (1984–1993)
Miltiádis Évert (1993–1997)
Kóstas Karamanlís (1997–2009)
Antónis Samarás (2009–2015)
Vangélis Meïmarákis (2015–2016)
Kyriákos Mitsotákis (2016–)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uusi demokratia Wikimedia Commonsissa
Νέα Δημοκρατία. Puolueen verkkosivut. (kreikaksi)
Malline:Centrist Democrat International
| n k Konservatiivinen internationaali (IDU) |
| --- | --- |
Aasia ja Tyynimeri:   Liberaalipuolue   Kansallinen Itsenäisyyspuolue   Yhdistynyt tulevaisuuspuolue   Kansanpuolue   Likud   Kataeb   Demokraattinen puolue   Yhdistynyt kansallinen puolue   Kuomintang   Kansallispuolue 
Afrikka:   Uusi isänmaallinen puolue   Demokraattinen puolue   Demokraattinen puolue   Itsenäisyyspuolue   Chadema   Demokraattisen muutoksen foorumi 
Eurooppa:   Demokraattinen puolue   Demokraattinen liitto, Demokraattinen liitto 1990, Demokraattinen edistys, Demokraattinen toiminta   Demokraattisten voimien liitto, GERB   Kansanpuolue   Yhdistynyt kansallinen liike   Kansanpuolue   Kotimaan liitto - Kristillisdemokraatit   Uusi demokratia   Demokraattinen liitto   Demokraattinen liike   Itsenäisyyspuolue   Liberaalidemokraattinen puolue   Muutosten liike   Høyre   VMRO–DPMNE   CDS–PP   CDU, CSU   Edistyspuolue   Demokraattinen puolue   Kansallinen Kokoomus   Maltillinen kokoomus   Konservatiivinen kansanpuolue   Kansalaisdemokraattinen puolue   Batkivštšyna   Fidesz   The BPF Party, Yhdistynyt kansalaispuolue   Oikeistovoimien liitto   Isänmaa   Konservatiivipuolue 
Pohjois-Amerikka:   Kansallinen edistysvoima   Kristillissosiaalinen puolue   Arena   Unionistipuolue   Uusi kansallinen puolue   Kansallispuolue   Konservatiivipuolue   Demokraattinen muutos   Yhdistynyt työläisten puolue   Uusi demokraattinen puolue   Republikaaninen puolue 
Etelä-Amerikka:   Tasavaltalainen ehdotus   Sosiaalidemokraattinen liike   Demokraatit   Itsenäinen demokraattinen liitto, Kansallinen uudistus   Konservatiivipuolue   Konservatiivipuolue   Yhdistynyt kansallinen tasavaltalaispuolue   Kristillinen kansanpuolue   Venezuela-projekti 
Kansainväliset:  Aasian ja Tyynenmeren demokraattinen unioni  Afrikan demokraattinen unioni  Euroopan kansanpuolue  Euroopan konservatiivien ja reformistien puolue  International Women's Democrat Union  International Young Democrat Union  Karibian demokraattinen unioni  Latinalaisen amerikan puolueiden unioni 
Uuden demokratian vaalitilaisuus vuoden 2009 europarlamenttivaalien alla.
Uuden demokratian parlamenttiryhmän kokous 24. heinäkuuta 2012.
Koulutuskeskus Salpaus

| Koulutuskeskus Salpaus |
| --- | --- |

Perustettu:  2001
Hallintomuoto:  kuntayhtymä
Rehtori:  Päivi Saarelainen
Toimipaikat:  Asikkala, Heinola, Lahti
Opiskelijamäärä:  14 000
Kotisivu:  www.salpaus.fi
Koulutuskeskus Salpaus on toisen asteen oppilaitos, joka järjestää ammatillista koulutusta aikuisille ja nuorille. Salpaus tarjoaa koulutusta henkilöstölle, esimiehille ja asiantuntijoille sekä apua rekrytointiin yrityksille ja muille organisaatioille. Salpauksessa voi suorittaa ammatillisia perus-, ammatti- ja erikoisammattitutkintoja tai täydentää osaamistaan eri alojen henkilöstö- ja täydennyskoulutuksessa. Lisäksi Salpauksessa järjestetään monella koulutusalalla lupakorttikoulutusta.
Salpaus toimii Päijät-Hämeen alueella kolmella paikkakunnalla, Lahdessa, Asikkalassa ja Heinolassa viidellä kampuksella. Sen ylläpitäjä on Koulutuskeskus Salpaus -kuntayhtymä. Opettajia ja muuta henkilöstöä Koulutuskeskus Salpauksessa on noin 640.
Koulutus

Oppilaitoksessa opiskelee vuosittain yhteensä noin 14 000 opiskelijaa.
Salpauksessa voi suorittaa yli 30 ammatillista perustutkintoa ja yli 40 ammatti- ja erikoisammattitutkintoa. Oppilaitos myös järjestää ammatilliseen koulutukseen valmentavaa Valma-koulutusta ja koulutusta maahanmuuttajille. Salpaus on myös yksi Suomen huippu-urheilijoille tarkoitetuista urheiluammattikouluista. Suomen ainoana toisen asteen oppilaitoksena Salpaus tarjoaa koulutusta sirkusalalla.
Salpauksessa on tarjolla myös vaativana erityisenä tukena järjestettävää ammatillista koulutusta. Koulutus järjestetään yhteistyössä Kaarisilta ry:n kanssa Kaarisillan taide- ja toimintakeskuksessa Villähteellä.
Kaikki Salpauksessa järjestettävät tutkinnot voi opiskella oppisopimuksella. Lisäksi oppisopimuksella voi opiskella yli 70 muuta tutkintoa, joihin Salpaus voi hankkia tutkintokoulutuksen muista oppilaitoksista.
Ammatti- ja toimialat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Autoala | Luonto- ja ympäristöala | Sirkusala |  |
| Elintarvikeala | Maahanmuuttajakoulutus | Sisustusala |  |
| Eläintenhoito | Maatalousala | Sosiaali- ja terveysala |  |
| Hevostalous | Matkailuala | Sähkö- ja automaatioala |  |
| Hiusala ja kauneudenhoitoala | Media-ala | Talotekniikka |  |
| Jalometalliala | Musiikkiala | Tekninen suunnittelu |  |
| Kalatalous | Pintakäsittelyala | Tekstiili- ja muotiala |  |
| Kasvatus- ja ohjausala | Prosessiteollisuus | Tieto- ja viestintätekniikka, ICT |  |
| Kauppa ja hallinto | Puhtaus- ja kiinteistöpalveluala | Tuotteen valmistus |  |
| Kone- ja tuotantotekniikka | Puusepänala | Turvallisuusala |  |
| Laboratorioala | Puuteollisuus | Valmentava koulutus Valma |  |
| Liiketoiminta | Rakennusala | Verhoiluala |  |
| Logistiikka-ala | Ravintola- ja catering-ala | Välinehuoltoala |  |
Palvelut

Opetustyön lisäksi Salpaus myy opiskelijoiden tekemiä töitä kahdessa eri opetusmyymälässä. Koulutuskeskus myös ylläpitää kahvilaa ja ravintolaa, parturi-kampaamo- ja kosmetologipalveluita tarjoavaa kauneussalonkia, koira- ja kissahoitolaa ja ajoneuvo- ja pienkonehuoltoa. Työntekijöinä ovat Salpauksen opiskelijat.
Kilpailutoiminta

Kilpailutoiminta on tärkeä osa Koulutuskeskus Salpauksen toimintaa. Salpauksen opiskelijat osallistuvat aktiivisesti ammattitaitokilpailuihin (Taitaja, EuroSkills, WorldSkills).
Tunnettuja Salpauksessa opiskelleita

Valtteri Bottas, kilpa-autoilija / Autoalan perustutkinto, ajoneuvoasentaja
Mikko ”Peltsi” Peltola, juontaja ja toimittaja / Kalastusoppaan ammattitutkinto
Aiheesta muualla

Koulutuskeskus Salpauksen kuvat Flickrissä
Urheiluoppilaitokset Olympiakomitean sivuilla[vanhentunut linkki]
Säätutka

Hurrikaani Rita tutkakuvassa 24.9.2005. Se tuhosi tutkatornin kuvan ottamisen jälkeen.
15. elokuuta 1997 toimintansa aloittanut Korppoon säätutka C-Band Doppler, Paraisilla.
Säätutka on tutka, jolla seurataan sadepisaroiden ja lumihiutaleiden sijaintia ja liikettä. Se lähettää pulsseina 3–10 cm aallonpituisia mikroaaltoja ja mittaa niiden takaisinsirontaa: mitä enemmän sadetta, sen voimakkaampi kaiku.
Periaate

Säätutkan keila on kapea ja kartiomainen: tyypillisesti sekä leveys että korkeus ovat noin yhden asteen verran. Tässä se eroaa esimerkiksi lennonvarmennustutkista, jotka käyttävät korkeaa ja sivusuunnassa litteää keilaa ja voivat paikallistaa kohteen olipa se millä korkeudella tahansa. Säätutkalla sen sijaan liikutetaan keilaa sekä pysty- että vaakasuunnassa ja saadaan mitattua puolipallon muotoinen tilavuus napakoordinaattiesityksenä, eli kaiun aiheuttajan etäisyys, atsimuutti (suuntakulma) ja elevaatio (korkeuskulma). Näistä voidaan tehdä karteesisia muunnoksia ja saada kaiun aiheuttajan (esimerkiksi sateen) paikka kartalla ja korkeus maanpinnasta.