stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjä talviolympialaisissa 2010
Mitalistit > Kultaa

Nikita Krjukov – maastohiihto, miesten sprintti
Jevgeni Ustjugov – ampumahiihto, miesten yhteislähtö
Svetlana Sleptsova, Anna Bogali-Titovets, Olga Medvedtseva, Olga Zaitseva – ampumahiihto, naisten viesti
Mitalistit > Hopeaa

Aleksandr Panžinski – maastohiihto, miesten perinteisen sprintti
Jevgeni Pljuštšenko – taitoluistelu, miesten yksinluistelu
Olga Zaitseva – ampumahiihto, naisten yhteislähtö
Ivan Skobrev – pikaluistelu, miesten 10 000 m
Jekaterina Iljuhina – lumilautailu, naisten parisuurpujottelu
Mitalistit > Pronssia

Ivan Skobrev – pikaluistelu, miesten 5 000 m
Aleksandr Tretjakov – skeleton, miehet
Alexandr Zubkov, Alexey Voyevoda – rattikelkkailu, kahden miehen kelkka
Irina Hazova, Natalja Korosteljova – maastohiihto, naisten parisprintti
Nikolai Morilov, Aleksei Petuhov – maastohiihto, miesten parisprintti (v)
Oksana Domnina, Maksim Šabalin – taitoluistelu, jäätanssi
Ivan Tšerezov, Anton Šipulin, Maksim Tšudov, Jevgeni Ustjugov – ampumahiihto, miesten 4 × 7,5 km viesti
Vicente

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Vicente Rodríguez Guillén
Syntymäaika: 16. heinäkuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Valencia, Valencia, Espanja
Pelipaikka: vasen laitalinkki
Pituus: 175 senttimetriä
Seura
Seura: Brighton & Hove Albion
Pelinumero: 15
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1997–2000 2000–2011 2011– | Levante Valencia Brighton & Hove Albion | 54 (9) 243 (36) 18 (3) |
Maajoukkue
| 2001–2005 | Espanja | 38 (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. elokuuta 2012.
Vicente Rodríguez Guillén eli Vicente (s. 16. heinäkuuta 1981 Valencia, Valencian maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitalinkki. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Brighton & Hove Albionia.
Ura

Vicente aloitti ammattilaisuransa Valencian paikallisvastustajan, tuolloin Segunda Divisiónissa pelanneen Levanten paidassa kaudella 1997–1998. Kesällä 2000 hän siirtyi Valenciaan.
Ensimmäisellä Primera División -kaudellaan Vicente teki 33 ottelussa viisi maalia. Hän pelasi myös 13 Mestarien liigan ottelussa, mutta tappiollisessa loppuottelussa Bayern Müncheniä vastaan hänet jätettiin vaihtopenkille. Kaudella 2001–2002 Valencian valmentajaksi saapui Rafael Benítez ja Vicente syrjäytti samalla paikalla pelanneen Kily Gonzálezin lopullisesti. Hän oli Valencian runkopelaajia joukkueen voittaessa Primera Divisiónin mestaruuden kausilla 2001–2002 ja 2003–2004. Jälkimmäisellä kaudella joukkue voitti myös UEFA Cupin, jonka loppuottelussa Marseillea vastaan Vicente teki voittomaalin rangaistuspotkulla. Sittemmin hänen uraansa ovat varjostaneet loukkaantumiset. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Brighton & Hove Albioniin.
Espanjan maajoukkueessa Vicente pelasi ensimmäisen kerran vuonna 2001. Hän oli mukana vuoden 2004 EM-kilpailuissa, jossa hän pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua.
Saavutukset

Primera División: 2001–2002, 2003–2004
UEFA Cup: 2003–2004
UEFA Super Cup: 2004
Copa del Rey: 2007–2008
Aiheesta muualla

Vicente Football Database -sivustolla (englanniksi)
Espanjan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 Cañizares |
2 Capdevila |
3 Marchena |
4 Albelda |
5 Puyol |
6 Helguera |
7 Raúl |
8 Baraja |
9 Torres |
10 Morientes |
11 Luque |
12 Gabri |
13 Aranzubia |
14 Vicente |
15 Bravo |
16 Alonso |
17 Etxeberria |
18 César |
19 Joaquín |
20 Xavi |
21 Valerón |
22 Juanito |
23 Casillas |
Valmentaja Sáez
VfR Aalen

VfR Aalen on vuonna 1921 perustettu jalkapalloseura Aalenista, Saksasta. Sen edustusjoukkue pelaa Regionalligassa.
Entisiä pelaajia

Dieter Hoeneß
Regillio Nooitmeer
Veikkauksen edunvälittäjien verkosto

Veikkausvoittovarojen edunvälittäjät (aiemmin Veikkauksen edunsaajat ja Veikkauksen edunvälittäjät) on rekisteröimätön verkosto, joka vaikuttaa suomalaisen rahapelien yksinoikeusjärjestelmän säilyttämisen ja sen mahdollistaman rahoituksen puolesta. Siihen kuuluu edustajia liikunnan, nuorisotyön, taiteen ja tieteen, sosiaali- ja terveysalan sekä hevosurheilun järjestöistä.
Veikkausvoittovarojen edunvälittäjien verkosto laajeni vuoden 2017 alusta, kun rahapeliyhtiöt yhdistyivät ja uusi Veikkaus aloitti toimintansa. Verkostoon liittyivät tässä vaiheessa entiset RAY:n ja Fintoton edunsaajat.
Veikkauksen vuosittainen tuotto on merkittävä näille edunsaajajärjestöille ja sitä kautta koko suomalaiselle yhteiskunnalle.
Verkostoon kuuluvat Suomen Akatemia, Suomen Hippos ry, SOSTE Suomen sosiaali ja terveys ry, Kulttuuri- ja taidealan keskusjärjestö KULTA ry, Tieteellisten seurain valtuuskunta, Suomen Olympiakomitea ry, Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssi ry, .
Verkosto linjaa yhteisiä kannanottoja sekä järjestää yhteisiä vaikuttamisoperaatioita ja tilaisuuksia. Veikkauksen edunvälittäjillä on myös yhteinen EU-hanke, jolla vaikutetaan Suomen rahapelimonopolin säilyttämisen puolesta Euroopan unionissa.
Verkoston puheenjohtajana toimii  Rosa Meriläinen Kulttuuri- ja taidealan keskusjärjestö KULTAsta ja varapuheenjohtajana Ilmari Nalbantoglu Olympiakomiteasta. EU-hankejohtajana toimii Petri Lahesmaa.
Aiheesta muualla

Opetus- ja kulttuuriministeriön linjaus veikkausvoittovarojen käytöstä (Arkistoitu – Internet Archive)
Venäläinen kalenteri

Venäjällä käytettiin ennen vuotta 1918 juliaanista kalenteria, joka vaihtui gregoriaaniseen kalenteriin vuonna 1918. 31. tammikuuta jälkeen päiväksi vaihtui 14. helmikuuta ja kolmetoista päivää jäi väliin.
Venäläisessä kalenterissa vuosi alkoi 1. syyskuuta ja vuodet laskettiin raamatullisesta maailman luonnista alkaen.[lähde? ]
Tsaari Pietari I:n uudistusten osana Moskovan Venäjällä siirryttiin juliaaniseen kalenteriin. Vuosiluku vaihtui vuodesta 7208 jälkeen maailman luomisen juliaanisen kalenterin vuoteen 1700 jälkeen kristuksen syntymän.
Venäjän ortodoksinen kirkko ei kuitenkaan halunnut siirtyä Neuvosto-Venäjän aikana gregoriaaniseen kalenteriin, vaan käyttää edelleen juliaanista kalenteria.
Viktor Prjažnikov

Viktor Prjažnikov (23. joulukuuta 1933, Elektrostal, Neuvostoliitto – 17. huhtikuuta 2008, Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hän pelasi Krylja Sovetovissa Neuvostoliiton pääsarjassa, jossa hän teki 166 maalia 400 ottelussa. Prjažnikov pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa Ruotsia vastaan 9. tammikuuta 1955 ja saavutti olympiapronssia talvikisoissa vuonna 1960. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1991.
VfR Mannheim

Verein für Rasenspiele e.V. Mannheim eli VfR Mannheim on mannheimilainen jalkapalloseura. Seura on voittanut Bundesliigan kerran, 1949. Nykyään seura pelaa Saksan kuudenneksi korkeimmalla sarjatasolla, Verbandsliga Nordbadenissa.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (saksaksi)
Vihreä Kolmio

Vihreän Kolmion logo
Vihreän Kolmion alueelle pääsee myös junalla. IC921 Turusta Pieksämäelle Loimaan rautatieasemalla.
Vihreä Kolmio on Loimaan seudulla toimiva matkailun markkinointiorganisaatio.
Seudulla toimii noin 80 matkailuyritystä Auran, Kosken Tl, Loimaan, Marttilan, Oripään, Pöytyän, Tarvasjoen ja Ypäjän alueella. Matkailuun liittyviä yrityksiä ovat kotieläin-, strutsi-, hevos- ja biisonitilat, lähiruokaa tarjoavat ravintolat, Suomen maatalousmuseo Sarka, golfkentät sekä erilaiset luonto- ja taidekohteet.
Matkailualueelle pääsee valtatie 2:n, 9:n ja 10:n sekä Turku–Toijala-rautatien kautta. Myös historiallinen Hämeen Härkätie kulkee alueen läpi. Vihreän Kolmion alue vaihtelee tasaisesta peltomerestä laajoihin metsä- ja suoalueisiin sekä jokivarsialueisiin.
Vihreä Kolmio on toiminut vuodesta 1996 asti kehittäen alueen matkailuyrittäjien yhteistyötä, järjestäen koulutuksia ja tehostaen markkinointia. Vihreä Kolmio tekee vuosittain muun muassa alueen Matkailukartan ja muita esitteitä yhteistyössä alueen yritysten kanssa, osallistuu alan messuille ja kohdennettuihin markkinointitapahtumiin sekä tekee yhteistyötä suurten tapahtumien kanssa. Vihreä Kolmio tarjoaa myös räätälöityjä retkiohjelmia ja välittää oppaita. Vihreän Kolmion alueen matkailuneuvonta toimii Loimaan torin laidalla sijaitsevassa Matka-Viitalassa.
Vihan ja katkeruuden esseet

| Vihan ja katkeruuden esseet |
| --- | --- |

Kirjailija:  Antti Nylén
Genre:  esseistiikka
Kustantaja:  Savukeidas
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  301
ISBN:  978-952-5500-22-

Seuraava:  Halun ja epäluulon esseet
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vihan ja katkeruuden esseet on Antti Nylénin vuonna 2007 ilmestynyt esseekokoelma, joka sisältää 17 esseetä. Osa teksteistä pohjautuu aiemmin julkaistuihin kirjoituksiin. Teoksen on julkaissut turkulainen Savukeidas. Kirja sai Kalevi Jäntin palkinnon.
Nylén itse yllättyi esikoisteoksensa saamasta huomiosta. Hän hyväksyy sen vihan vaikka sanoo ottaneensa etäisyyttä sen maailmoihin. Hän sanoo kuusi vuotta myöhemmin:
»Tein kirjan aika viattomasti ja seurauksista piittaamatta. Uskon, että sen menestys perustui avoimuuteen, pelottomuuteen ja röyhkeyteen. Jos tänä päivänä kirjoittaisi demokratian vastaisia juttuja tai leikittelisi väkivallalla kaunokirjallisessa tekstissä, se ei enää välttämättä tuntuisi yhtä hauskalta.»
Jukka Koskelainen (Helsingin Sanomat) selittää, miksi teos sai myönteisen vastaanoton, vihan sijasta rakkautta:
»[P]oleemisuus ja provosointi herättää huomiota. Juuri sitä tiedotusvälineet kaipaavat. Teräviä teesejä, iskevää ilmaisua. Ei pelkkiä argumentteja lihansyöntiä vastaan, vaan julistusta: lihateollisuus on silkkaa murhaa.»
Kansikuva

Kannen tyyli muistuttaa The Smiths -yhtyeen levyjen kansia. Kannessa on kuva Robert Bressonin elokuvasta Jeanne d'Arc, johon on lisätty iPodin kuulokkeet. Nylénin ihailema Morrissey laulaa kappaleen ”Bigmouth Strikes Again” -liveversiossa Jeanne D’Arcista: ”As the flames rose / to Roman nose / her iPod started to melt.”
Aiheesta muualla

Tossavainen, Jouni: Vihan ja katkeruuden esseet - Antti Nylén. Keskisuomalainen.  22.12.2007. Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 11.9.2020.
Korhonen, Jussi: Vihan ja katkeruuden esseet Uusi Suomi.  19.12.2013. Viitattu 11.9.2020.
Jarkko Tontti: Lihanvihaajan tunnustukset Kiiltomato.net.  3.11.2007. Viitattu 11.9.2020.
Veljo

Veljo (ven. Вельё) on järvi Novgorodin alueen Demjanskin ja Valdain piireissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdain kansallispuiston alueella Seligerjärven pohjoispuolella.
Rannoiltaan rikkonaisen ja runsassaarisen järven pituus pohjoisesta etelään on yli 25 kilometriä. Sen pinta-ala on noin 35 neliökilometriä. Suurin mitattu syvyys on 42 metriä ja keskisyvyys 9–10 metriä. Järvi jäätyy marras-joulukuun vaihteessa ja vapautuu jäistä huhti-toukokuussa. Rannat ovat etupäässä hiekkaisia.
Järveen laskee useita pieniä jokia. Laskujoki Javon on padottu, mikä on nostanut järven pintaa muutamalla metrillä. Osa Veljon vesistä johdetaan kanavan kautta Vyšni Volotšokin vesijärjestelmään Libja- ja Šlinajokien sekä Šlinojärven kautta.
Harvaan asutulla seudulla on vain vähän maataloutta eikä lainkaan teollisuutta. Veljo on puhdas järvi, jonka vesi kelpaa juotavaksi.
Aiheesta muualla

Veljo Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Viktor Reinhold Leopold Grenqvist

Viktor Reinhold Leopold Grenqvist vuonna 1889.
Viktor Reinhold Leopold Grenqvist (29.  joulukuuta 1832 Viapori – 29. joulukuuta 1890 Nikolajev, Hersonin kuvernementti, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.
Grenqvistin vanhemmat olivat kollegiasessori Anders Gustaf Grenqvist ja Maria Karolina von Burghausen.  Grenqvist hyväksyttiin vapaaoppilaaksi Aleksanterin kadettikouluun 1841. Hänet ylennettiin gardemariniksi 1850 ja määrättiin kadettikoulun jälkeen midshipsmanina 1. Suomen meriekipaasiin vuonna 1852. Hän purjehti 1852–1853 linjalaivoilla Sysoj Velikij, Finland ja Andrei Itämerellä ja Suomenlahdella. Krimin sodan alussa Grenqvist palveli Andreilla Viaporin redillä ja vuonna 1855 tykkiveneosastossa Viaporin puolustustaisteluissa. Sodan lopulla hän toimi potkurivene Plamjan päällikkönä Pietarin ja Kronstadtin välillä.
Sodan jälkeen Grenqvist palveli vuonna 1857 tykistön harjoitusalus Prohorilla Tallinnassa. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1858 ja hän jatkoi palvelusta Pietarin ja Kronstadtin välillä risteilevillä potkuriveneillä Hvat, Metš ja Tresk. Marraskuussa 1859 hänet siirrettiin 15. meriekipaasiin ja määrättiin vuoden 1860 alussa vahtialus Lešij'lle Viaporin redille. Hän purjehti 1861–1862 höyryfregatti Peresvetillä Arkangelista Kronstadtiin ja oli mukana kuljetusalus Krasnaja Gorkan paluupurjehduksella vastakkaisella reitillä. 1863–1864 hän osallistui Peresvetin purjehdukseen Kronstadtista New Yorkiin ja takaisin, 1865–1866 hän palveli klipperi Semtšugin ja korvetti Bajanin Itämeren risteilyillä. Vuoden 1867 alussa Grenqvist määrättiin skruuvialus Šalunin päälliköksi ja seuraavan vuoden alussa skruuvialus Vjadman päälliköksi, molemmat toimivat Suomenlahden saaristossa. Hänet ylennettiin kapteeniluutnantiksi toukokuussa 1869 ja määrättiin panssarifregatti Knjaz Požarskin vanhemmaksi upseeriksi Itämerelle. Vuosina 1873–1875 Grenqvist toimi kaaderieskaaderiin kuuluneen klipperi Almazin päällikkönä Itämerellä.
2. luokan kapteeniksi Grenqvist yleni tammikuussa 1877 ja hän palveli 1877–1882 korvetti Bojarinin ja klipperi Opritšnikin päällikkönä. 1. luokan kapteeniksi hänet ylennettiin tammikuussa 1881. Seuraavan vuoden elokuussa hänet määrättiin fregatti Mininin päälliköksi, alusta hän komensi sen Tyynenmeren purjehduksella 1883–1885. Aluksen päällikkyydestä Grenqvist vapautettiin tammikuussa 1887 ja siitä vuoden kuluttua hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi ja nimitettiin Nikolajevin satamakapteeniksi. Tässä tehtävässä toimiessaan hän oli todellisuudessa myös Mustanmeren ja Kaspianmeren laivastojen ja satamien korkein komentaja. Venäjän laivaston upseeriluetteloista Grenqvist poistettiin 24. joulukuuta 1890.
Velkajarru

Velkajarru on useissa maissa perustuslakiin kirjoitettu sääntö, joka pitkällä tähtäimellä kieltää valtion kuluttamasta tulojaan enemmän.
Ensimmäisenä velkajarrun kaavan kirjasi perustuslakiinsa Sveitsi vuonna 2001.
Velkajarru on käytössä myös Saksassa (vuodesta 2009), Itävallassa (vuodesta 2011), Italiassa (vuodesta 2012) ja Espanjassa (vuodesta 2011). Puola asetti perustuslakiinsa velkakaton, joka on 60% bruttokansantuotteesta jo vuonna 1997.
Sveitsin malli, joka toimi mallina usealle maalle näyttää yksinkertaistettuna tältä:
Menot = Tulot * Suhdannekerroin
Suhdannekerroin = Bruttokansantuotteen suuntaus (pitkäaikainen trendi) / Käypä (ajankohtainen) bruttokansantuote
Korkeasuhdanteen aikana suhdannekerroin on siis alle yhden, jolloin menojen on oltava pienempiä kuin tulojen.
Taantuman aikana taas suhdannekerroin on yli yhden, jolloin menot saavat ylittää tulot.
Suhdannekierron kokonaisaikana talous pysyy siten tasapainossa.
Aiheesta muualla

Velkakello - Suomen valtion velka
Valtiontalouden tarkastusvirasto, 2009: Finanssipolitiikan sääntöjen tarve (Arkistoitu – Internet Archive)
Olli Rehn, 2011: Velkajarru Suomenkin perustuslakiin[vanhentunut linkki]
Switzerland’s “Debt Brake” Is a Role Model for Spending Control and Fiscal Restraint
Viktor Carlstedt

Viktor Carlstedt (11. joulukuuta 1906 Tampere – 15. heinäkuuta 1951 ) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Carlstedt opiskeli Turun yliopistossa ja hän asui 1930-luvulla jonkin aikaa Haitissa. Carlstedt kirjoitti pakinoita Kansan Kuvalehteen.
Teoksia

Flöjtspelaren från Tujol : roman.   Schildt, Helsingfors 1951
Stormen : radiokuunnelma.   Radioteatern 1952
Velkaantumisaste

Velkaantumisaste on kansantalouden tunnusluku, jolla kuvataan kotitalouksien velkaantumisen tasoa. Velkaantumisaste kertoo kuinka paljon maan kotitalouksilla on velkaa suhteessa niiden tuloihin vuositasolla. Kansakunnan velkaantumisaste lasketaan jakamalla kaikkien kotitalouksien yhteinen velkakanta niiden yhden vuoden käytettävissä olevilla tuloilla.
Aiheesta muualla

Velkaantumistilasto Tilastokeskuksen sivuilla
Viktor Ruban

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Viktor Ruban vuoden 2012 olympialaisissa |  Viktor Ruban vuoden 2012 olympialaisissa |  Viktor Ruban vuoden 2012 olympialaisissa |  |
Maa:   Ukraina
Miesten jousiammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | yksilökilpailu |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 | joukkuekilpailu |  |
Viktor Ruban (ukr. Віктор Рубан, s. 24. toukokuuta 1981 Harkova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jousiampuja ja olympiavoittaja.
Ruban voitti olympiakultaa Pekingin olympialaisissa 2008 miesten yksilökilpailussa. Loppukilpailussa hän kukisti Etelä-Korean Kyung-Mo Parkin 113–112. Ensimmäisen olympiamitalinsa Ruban voitti Ateenassa 2004, jolloin Ukrainan joukkue otti pronssia. Tuolloin hän oli yksilökilpailun kolmastoista. Pekingissä Ukrainan joukkue hävisi pronssimitaliottelussa Kiinalle.
MM-tasolla Ruban on parhaimmillaan ollut yksilökilpailun kahdeksas Madridissa 2005. Samoissa kisoissa Ukrainan joukkue oli neljäs. Ruban voitti maailmancupin osakilpailun Boéssa, Ranskassa vuonna 2008.
Vihdinruusu

| Vihdinruusu> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Suku::  Ruusut Rosa
Lajikeryhmä::  Tarhagallianruusut Rosa Gallica-Ryhmä
Lajike::  Rosa ’Olkkala’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihdinruusu (olkkalanruusu) (Rosa ’Olkkala’) on tarhagallianruusuihin eli ranskanruusuihin (Rosa Gallica-ryhmä) tai kirkonruusuihin (Rosa Francofurtana-ryhmä) kuuluva ruusulajike. Sille ovat tunnusomaisia tuoksuvat, yksinkertaiset, vaaleanpunaiset kukat usean kukan kukinnoissa. Kukat avautuvat peräkkäin, jolloin kukinta-aika muodostuu pitkäksi. Ruusu kuuluu Suomen löytöruusuihin. Joissakin lähteissä vihdinruusu on luokiteltu kirkonruusuihin kuuluvaksi.
Alkuperä

Olkkalanruusu on löydetty 1990-luvun alussa Länsi-Uudeltamaalta Vihdin Olkkalan kylästä. Ruusu kasvoi pensaikkona vanhan Porintien läheisyydessä ja lähellä rautatietä, joka rakennettiin 1910-luvulla Olkkalan kartanon ja alueen teollisuuslaitosten käyttöön. Sitä on löytynyt myöhemmin Kirkkonummelta (vuonna 2012) Arthur Lagerlöfin jugend-tyylisen huvilan alueelta, joka rakennettiin vuonna 1910. Huvilasta tuli vuonna 1929 Veikkolan psykiatrinen parantola, jonka puutarhaa hoiti puutarhuri.
Ruusu on määritetty ranskanruusuristeymäksi, mutta sen alkuperästä ei ole varmaa tietoa. On arveltu, että ruusu voisi olla Olkkalan kartanon puutarhan jonkin ranskanruusun luonnossa syntynyt risteymä. DNA-tutkimukset ovat osoittaneet, että olkkalanruusussa on kirkonruusuihin kuuluvan valamonruusun perimää. Nimensä olkkalanruusu on saanut löytöpaikkansa perusteella.
Kuvaus

’Olkkala’ on voimakaskasvuinen ja kasvaa noin 2 metrin korkuiseksi reheväksi, pystyksi pensaaksi. Versot ovat punaruskeita, alaosastaan vihreitä. Versojen tyviosissa on runsaasti piikkejä, latvaosissa vähemmän. Lehdet ovat tummanvihreät, hieman kiiltävät ja voimakkaasti sahalaitaiset. Kukinta alkaa Suomessa kesä-heinäkuun vaihteessa ja kestää lähes neljä viikkoa. Kukinnoissa on 3–10 kukkaa, jotka aukeavat peräkkäin. Vaaleanpunaiset, keskeltä lähes valkoiset kukat ovat yksinkertaiset, halkaisijaltaan 6–8 cm. Terälehtiä on 5–7 kpl. Heteet ovat ruskeankeltaiset. Vasta-auenneen kukan tuoksu on mieto, miellyttävä, raikas, pohjatuoksuna ruusun tuoksu. Kiulukat, joita muodostuu runsaasti, ovat oranssinpunaisia, pyöreitä pitkulaisia tai päärynänmuotoisia. Ruusu kasvattaa runsaasti juurivesoja. Viihtyy lämpimässä ja aurinkoisessa paikassa, kuivassa tai tuoreessa, keskiravinteisessa maaperässä. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I – IV.
Vesiliikennejuopumus

Vesiliikennejuopumus on rikos, johon syyllistyy jos ohjaa alusta tai toimii muuten aluksen kulun turvallisuuteen vaikuttavissa tehtävissä yli yhden promillen humalassa tai jos kuljettajan kyky aluksen turvalliseen ohjailuun on huonontunut. Rangaistuksena on sakko tai enintään kahden vuoden vankeus. Tuomio vesiliikennejuopumuksesta ei aiheuta ajokortin hyllyttämistä, eikä ajokieltoa autolla.
Arkikielessä vesiliikennejuopumusta kutsutaan usein ruorijuoppoudeksi.
Vesiliikennejuopumuksesta ei tuomita, jos kyse on soutuveneestä tai siihen kooltaan tai nopeudeltaan tai muilta ominaisuuksiltaan rinnastettavasta vesikulkuneuvosta.
Hallitus on kesällä 2012 hyväksynyt promillerajan laskemista puoleen promilleen ammattiliikenteessä.
Viikinkilaiva (huvipuistolaite)

Viikinkilaiva Linnanmäellä
Viikinkilaiva on yleinen huvipuistoissa tavattava huvipuistolaite, joka on saanut nimensä viikinkien käyttämistä laivoista. Se on varren päässä oleva laivanmuotoinen vaunu, jossa on istuimia. Veneen alla olevien renkaiden avulla tapahtuvan kiihdytyksen jälkeen laiva heiluu vapaasti pitkittäin puolelta toiselle. Joillekin ihmisille ajo saattaa tuntua hurjalta keinumisliikkeen takia. Suomesta tällainen laite löytyy Linnanmäeltä sekä Särkänniemestä. Laitteesta on myös minikokoinen versio Merirosvolaiva joka sopii hyvin pienille lapsille, niitä on muutamia ympäri Suomea.
Viktor Claesson

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Viktor Johan Anton Claesson
Syntymäaika: 2. tammikuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Värnamo, Ruotsi
Pelipaikka: Keskikenttä
Seura
Seura: FK Krasnodar
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2011 | IFK Värnamo | 66 | (29) |
| 2012–2016 | IF Elfsborg | 134 | (32) |
| 2017– | FK Krasnodar | 96 | (29) |
Maajoukkue
| 2012– |  Ruotsi | 49 | (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. toukokuuta 2021.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. kesäkuuta 2021.
Viktor Johan Anton Claesson (2. tammikuuta 1992 Värnamo) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Claesson edustaa venäläistä FK Krasnodaria, johon hän siirtyi tammikuussa 2017. Hän on edustanut seurajoukkueurallaan aiemmin kotimaassaan IFK Värnamoa ja IF Elfsborgia. Ruotsin maajoukkueessa Claesson pelasi ensimmäisen ottelun vuonna 2012. Hän on pelannut maajoukkueessa kesäkuun 28. päivään 2021 mennessä 49 ottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia.
Claesson pelasi MM–kilpailuissa 2018 Ruotsin kaikissa viidessä ottelussa ja syötti yhden maalin jokaisessa alkulohko-ottelussa. Vuonna 2019 hän teki kolmessa ensimmäisessä EM-karsintaottelussa kussakin yhden maalin mutta loukkaantui pahasti neljännessä karsintaottelussa Espanjaa vastaan ja joutui polvivamman vuoksi olemaan toista vuotta kentiltä poissa. Kesän 2021 EM–kilpailuissa hän on tullut vaihdosta kentälle Ruotsin kaikissa kolmessa alkulohko-ottelussa ja teki kolmannessa ottelussa Puolaa vastaan 3–2-voittomaalin.
Maalit Ruotsin A-maajoukkueessa

| # | Päivämäärä | Pelipaikka | Vastustaja | Lopputulos | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 23.1.2012 | Doha, Qatar |  Qatar | 5–0 | Ystävyysottelu |
| 2 | 28.3.2017 | Funchal, Portugali |  Portugali | 3–2 | Ystävyysottelu |
| 3 | 28.3.2017 | Funchal, Portugali |  Portugali | 3–2 | Ystävyysottelu |
| 4 | 10.9.2018 | Tukholma, Ruotsi |  Turkki | 2–3 | Kansojen liiga 2018–2019 |
| 5 | 23.3.2019 | Tukholma, Ruotsi |  Romania | 2–1 | EM-kilpailujen 2020 karsinnat |
| 6 | 26.3.2019 | Oslo, Norja |  Norja | 3–3 | EM-kilpailujen 2020 karsinnat |
| 7 | 7.6.2019 | Tukholma, Ruotsi |  Malta | 3–0 | EM-kilpailujen 2020 karsinnat |
| 8 | 17.11.2020 | Saint-Denis, Ranska |  Ranska | 2–4 | Kansojen liiga 2020–2021 |
| 9 | 25.3.2021 | Tukholma, Ruotsi |  Georgia | 1–0 | MM-kilpailujen 2022 karsinnat |
| 10 | 23.6.2021 | Pietari, Venäjä |  Puola | 3–2 | EM-kilpailut 2021 |