stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaksinaama
Kaksinaama muussa mediassa > Videopeleissä

Vuoden 1993 tasohyppelypelissä Batman: The Animated Series Harvey Dent on joutunut Myrkkymuratin panttivangiksi, ja pelaajan on Batmanina pelastettava hänet. Pelin tapahtumat sijoittuvat aikaan, jolloin Dent toimi vielä Gotham Cityn piirisyyttäjänä, eikä Kaksinaaman hahmo täten esiinny pelissä. Myöhemmissä videopeleissä The Adventures of Batman & Robin, Batman Forever ja Batman: Chaos in Gotham Kaksinaama on yksi Batmanin merkittävimmistä vihollisista.
Vuoden 2008 Lego Batman: The Video Gamessa Kaksinaaman ääniroolissa on Steve Blum, ja hän on yksi pelattavista hahmoista. Pelissä Kaksinaama on immuuni myrkyille. Hän tekee pelissä yhteistyötä Arvuuttajan kanssa. Kaksinaama esiintyy myös pelin jatko-osissa Lego Batman 2: DC Super Heroes (2012) ja Lego Batman 3: Beyond Gotham (2014).
Vuonna 2009 julkaistussa Batman: Arkham Asylumissa Kaksinaama mainitaan kahdesti ja hänen Arkhamin mielisairaalassa sijaitseva vankisellinsä on nähtävillä, mutta hän ei esiinny pelissä. Sen sijaan Kaksinaama on mukana pelin jatko-osassa, vuoden 2011 Batman: Arkham Cityssä, jossa hahmon ääniroolissa on Troy Baker. Lisäksi Kaksinaama esiintyy Arkham-pelisarjan tapahtumiin pohjautuvassa mobiilipelissä Batman: Arkham City Lockdown
Vuoden 2010 DC Universe Onlinessa hahmon ääniroolissa on Edwin Neal.
Vuoden 2013 Injustice: Gods Among Us -videopelissä Kaksinaamalla on pieni cameorooli.
Vuoden 2015 videopelissä Batman: Arkham Knight Kaksinaaman ääniroolissa on jälleen Troy Baker. Kaksinaama on osa suurta vihollisten joukkoa, jonka tavoitteena on Linnunpelättimen laatiman suunnitelman avulla voittaa Batman lopullisesti.
Kiitoketju

Oy Kiitoketju Ab, vuodesta 1983 Opti-Kiito Oy, oli Helsingissä vuonna 1936 perustettu vetoketjutehdas, joka toimi ensin Helsingin Malmilla ja vuodesta 1967 Keravan Ahjossa. Yritys oli 1980-luvun taitteessa Pohjoismaiden suurin vetoketjutehdas, joka työllisti 390 henkilöä.
Historiaa

Suomen ensimmäisen vetoketjutehtaan perusti Helsinkiin vuonna 1936 ruotsalainen Gusums Bruks & Fabriks Ab nimellä O.Y. Vetoketjutehdas Kiito A.B. Myöhemmin Kiitoketju oli suomalaisomistuksessa vuoteen 1970 asti, jolloin sen omistajaksi tuli sveitsiläis-saksalainen Opti-konserni.
Vetoketjujen valmistus siirrettiin sittemmin Viroon, mutta sen perua harjoitti Keravalla kangas- ja lankatukkutoimintaa 2010-luvulle asti kaksi yhtiötä, Coats Opti Oy ja MEZ Crafts Finland Oy. Vuonna 2013 tyhjilleen jääneet ja Keravan kaupungin omistukseen siirtyneet vetoketjutehtaan rakennukset aiottiin purkaa. Nyt siellä on City varasto.
Timo Sarpanevan Iittalalle suunnittelemien Tsaikka-teelasien metallipidikkeet valmistettiin alun perin Kiitoketjun metallivetoketjujen ylijäämämateriaalista, rei'itetyistä levyistä.
Kirjallisuutta

Kortelainen, J.: Opti-Kiito Oy 50 vuotta 1936–1986. 1986.
Kiitorata (vuoden 1962 elokuva)

| Kiitorata> La Jetée |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chris Marker
Käsikirjoittaja:  Chris Marker
Tuottaja:  Anatole Dauman
Säveltäjä:  Trevor Duncan
Kuvaaja:   Chris Marker  Jean César Chiabaut 
Leikkaaja:  Jean Ravel
Pääosat:   Hélène Chatelain  Davos Hanich  Jean Négroni (kertoja) 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Argos Films
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1962
Kesto:  29 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiitorata (suomeksi myös nimellä La jetee – terassi, ransk. La Jetée) on ranskalainen kokeellinen lyhytelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Chris Marker. Se on post-apokalyptinen tieteiselokuva, joka innoitti elokuvaohjaaja Terry Gilliamin tekemän elokuvan 12 apinaa. Elokuvassa on kertojana Jean Négroni, se on mustavalkoinen ja toteutettu lähes kokonaan still-kuvilla.
Juoni

Elokuvassa Pariisi on tuhoutunut ydinaseilla käydyn kolmannen maailmansodan jälkeen, ja siitä selvinneet ihmiset joutuvat elämään maan alla. Tiedemiesten mukaan ihmiskunta voi pelastua vain lähettämällä joku menneisyyteen tai tulevaisuuteen hakemaan apua. Eräällä vankina olevalla miehellä on muistikuva Orlyn lentoasemalta, lapsuudestaan joitakin vuosia ennen sodan alkamista, ja hänet päätetään lähettää aikamatkalle.
Aiheesta muualla

Kiitorata (1962) Leffatykki.  26.7.2007. Viitattu 24.12.2022.
Petri Jokinen: Ajan ja tilan merkkejä Chris Markerin elokuvassa La Jetée. Lähikuva, 2021, nro 2–3, s. 111–120.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.12.2022.
La Jetée - terassi SF Anytime. Viitattu 24.12.2022.
Massie, Mike: La Jetee (1962) GoneWithTheTwins. Viitattu 24.12.2022. (englanniksi)
Kenia kesäolympialaisissa 2000

Kenia osallistui Sydneyn kesäolympialaisiin vuonna 2000 56 urheilijan joukkueella. Maan urheilijat osallistuivat kuuteen eri lajiin. Maan lipunkantajana avajaisissa toimi juoksija Kennedy Ochieng. Kenia saavutti kisoissa seitsemän mitalia, joista kaksi oli kultaisia, kolme hopeisia ja kaksi pronssisia.
Mitalistit > Kultaa

Noah Ngeny - Miesten 1500 metrin juoksu
Reuben Kosgei - Miesten 3000 metrin estejuoksu
Mitalistit > Hopeaa

Paul Tergat - Miesten 10000 metrin juoksu
Eric Wainaina - Miesten maraton
Wilson Boit Kipketer - Miesten 3000 metrin estejuoksu
Mitalistit > Pronssia

Bernard Lagat - Miesten 1500 metrin juoksu
Joyce Chepchumba - Naisten maraton
Latvusmesitti

| Latvusmesitti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Asitit Philepittidae
Suku::  Mesitit Neodrepanis
Laji::  hypoxantha
Kaksiosainen nimi
 Neodrepanis hypoxantha  (Salomonsen, 1933) 
Katso myös
   Latvusmesitti Wikispeciesissä   Latvusmesitti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Latvusmesitti (Neodrepanis hypoxantha) on Madagaskarin kotoperäinen varpuslintu. Se elää laikuittain saaren itäosan sademetsävyöhykkeessä. Finn Salomonsen kuvaili lajin holotyypin Antananarivon itäpuolelta 1933.
Laiva (arkkitehtuuri)

Laiva punertavalla värillä korostettuna
Bathin luostarin keskilaivan holvistoa. Sivuilla isot klerestorioikkunat
Laiva on romaanisessa ja goottilaisessa kirkkoarkkitehtuurissa pitkänomainen tila tai tilan osa. Kirkon päälaiva ulottuu nartheksista eli eteishallista kuoriin, ja sitä reunustavat mahdolliset sivulaivat, jotka on erotettu päälaivasta pylväsrivillä. Ristinmuotoisissa kirkoissa on poikkilaiva, joka sijaitsee poikittain runkohuoneeseen nähden.
Päälaivojen korkeus antoi tilaa klerestorioikkunoille sivulaivojen yläpuolelle. Nämä antavat valoa kirkon sisätiloihin, mutta jättävät sivulaivat varjoon. Roomalaisessa arkkitehtuurissa, jossa vaadittiin lehteri sivulaivojen päälle, päälaivaa korotettiin triforiolla. Myöhemmin triforiot hävisivät ja sivulaivoja madallettiin, minkä jälkeen kehittyi klerestorioihin suuria lasimaalauksin peitettyjä ikkunoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laiva (arkkitehtuuri) Wikimedia Commonsissa
Keijo Hämäläinen

| Keijo Hämäläinen |
| --- | --- |
 Rehtori Keijo Hämäläinen Jyväskylän yliopiston lukuvuoden avajaisseremoniassa syyskuussa 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1963 Viitasaari
Ammatti:  fysiikan professori, yliopiston rehtori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FM 1987, FT 1990)
Instituutti:  Tampereen yliopisto, 2023 alkaen Jyväskylän yliopisto
Keijo Johannes Hämäläinen (s. 16. heinäkuuta 1963 Viitasaari) on suomalainen fyysikko ja professori. Hän on toiminut Helsingin yliopistossa fysiikan professorina vuodesta 2002. Hän toimi Helsingin yliopiston vararehtorina vuosina 2014–2016. Jyväskylän yliopiston hallitus valitsi Hämäläisen keväällä 2017 Jyväskylän yliopiston rehtoriksi ja hän aloitti viisivuotisen toimikautensa 1. elokuuta 2017. Keväällä 2021 hänet nimitettiin toiselle viisivuotiskaudelle 2022–2027. Keväällä 2023 Keijo Hämäläinen valittiin Tampereen yliopiston rehtoriksi 1.6.2023 alkavalle viisivuotiskaudelle.
Elämä ja ura > Nuoruus ja uran alkuvaiheet

Keijo Hämäläinen syntyi Viitasaarella, mutta perhe muutti pian Suolahteen, jossa hän vietti nuoruutensa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Suolahden lukiosta 1982. Lukion jälkeen hän aloitti fysiikan opinnot Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1987. Gradututkielmassaan hän käsitteli erilaisten digitaalisten signaalinkäsittelymenetelmien soveltamista röntgenspektroskooppisten mittausten analysointiin. Opiskeluaikanaan hän toimi Helsingin yliopiston fysiikan laitoksen virkaa tekevänä assistenttina vuodesta 1986. Varsinaisena assistenttina hän työskenteli vuodet 1989–1993. Tohtoriksi Hämäläinen väitteli vuonna 1990 Helsingin yliopistossa fysiikan alalta. Hänen väitöskirjansa (Inelastic x-ray scattering from bound electrons) käsitteli sidoselektronien tutkimusta epäelastisen röntgensirontamenetelmän avulla.
Elämä ja ura > Tutkijana

Valmistumisen jälkeen Hämäläinen työskenteli lokakuusta 1990 syyskuuhun 1992 tutkijatohtorina Brookhavenin kansallisessa tutkimuslaboratoriossa (engl. Brookhaven National Laboratory) Yhdysvalloissa. Samanaikaisesti hän oli 1990–1993 tutkimusassistenttina Suomen Akatemian projektissa. Vuodesta 1993 hän on ollut Helsingin yliopiston fysiikan dosentti. Hämäläinen on tehnyt vuoden 1993 jälkeen useita tutkimusvierailuja Grenoblessa Ranskassa sijaitsevan yhteiseurooppalaiseen synkrotronilaboratorioon (ESFR, European Synchrotron Radiation Facility). Siellä hän aloitti synkrotronisäteilyn hyödyntämisen materiaalifysiikan tutkimuksessa. Toimittuaan 1993–1996 nuorempana tutkijana Suomen Akatemiassa hän sai nimityksen fysiikan yliassistentin toimeen Helsingin yliopistoon vuosiksi 1996–2001. Hän toimi vielä ennen nimitystään professoriksi Suomen Akatemian vanhempana tutkijana 1997–2002.
Elämä ja ura > Professorina

Hämäläinen nimitettiin Helsingin yliopiston fysikaalisten tieteiden laitoksen professoriksi syyskuussa 2002 toimenkuvanaan kokeellinen kiinteän olomuodon fysiikka. Professorikaudellaan hän johti vuodesta 2004 vuoteen 2007 fysiikan laitoksen röntgenfysiikan osastoa ja sen jälkeen hän oli Elektronisten rakenteiden ja mikrotomografian laboratorion esimies 2008–2009.
Hämäläinen oli Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani kaudella 1.1.2010–31.12.2013. Vuoden 2014 alussa hän aloitti Helsingin yliopiston vararehtorina vastuualueinaan tutkimusasiat, opetus- ja opintoasiat sekä innovaatiotoiminta. Lisäksi hänen vastuullaan oli yliopiston tutkimusinfrastruktuuri ja yhteistyösuhteet niin kutsuttuihin sektoritutkimuslaitoksiin. Vararehtorina hänen keskeinen projektinsa oli organisoida Helsingin yliopiston tutkintouudistus, jossa noin 200 pääainetta korvattiin 32 uudella kandidaattiohjelmalla. Hankkeessa kehitystyö tehtiin konkreettisesti perusteista lähtien ja siinä selvitettiin myös, miten digitaalisia sovelluksia voi hyödyntää yliopiston pedagogisessa toiminnassa. Uutta tutkintorakennetta varten vertailtiin koulutusmalleja useissa yliopistoissa ulkomailla.
Professori Hämäläinen on ohjannut 12 väitöskirjaa.
Elämä ja ura > Jyväskylän yliopiston rehtorina

Jyväskylän yliopiston hallitus nimitti Keijo Hämäläisen Jyväskylän yliopiston rehtorin tehtävään ajalle 1.8.2017–31.7.2022. Hänen vahvuuksiaan rehtorina ovat muun muassa vahva tiede- ja korkeakoulumaailman tuntemus ja hänellä on myös laaja kansainvälinen kontaktiverkosto. Professori Hämäläinen itse on luonnehtinut olevansa enemmän akateeminen johtaja kuin hallintomies.
Hämäläinen aloitti rehtorina elokuussa 2017 ja perehtyi uuden organisaationsa toimintaan. Elokuun lopussa Jyväskylän yliopistossa vieraili yksityisen perulaisen yliopiston, Universidad Peruana de Ciencias Aplicadas (UPC, suom. Perun soveltavien tieteiden yliopisto) vararehtori, tohtori José Pereyra ja saman yliopiston koulutuksen ja osaamisen -koulutusohjelman (engl. Education & Learning Management) johtaja Manuel Rodríguez Villegas. Rehtori Hämäläinen allekirjoitti tapaamisen yhteydessä yhteistyö- ja vaihtosopimuksen Jyväskylän yliopiston ja UPC:n välillä.
Jyväskylän yliopistossa on alustavasti aloitettu prosessi rehtori Hämäläisen kutsumiseksi Jyväskylän yliopiston professuuriin. Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan tiedekuntaneuvosto teki kokouksessaan huhtikuussa 2017 alustavan päätöksen, että Keijo Hämäläinen kutsutaan Jyväskylän yliopistoon fysiikan professoriksi Jyväskylän fysiikan laitokselle. Tiedekuntaneuvosto teki toukokuussa 2017 esityksen vielä tuolloin Jyväskylän yliopiston rehtorina olleelle Matti Manniselle, että Hämäläinen kutsuttaisiin professorin tehtävään 1. elokuuta 2017 alkaen. Tulevan professuurin tehtävät liittyvät kokeellisen materiaalifysiikan alaan. Materiaalifysiikan tutkimus on eräs Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen keskeisiä tutkimusaloja. Toinen sen yhteyteen kuuluva tutkimusalue on fysiikan laitoksen hiukkaskiihdyttimien avulla tapahtuva aineen rakenteen tutkimus eli kiihdytinpohjainen materiaalitutkimus. Siihen yhdistyy poikkitieteellisessä ympäristössä muita fysiikan aloja, kuten ydinfysiikan, materiaalitieteiden, ohutkalvotutkimuksen ja nanotieteiden tutkimusta sekä näihin aloihin liittyvää koulutusta.
Professori Hämäläisen mukana Helsingin yliopistosta Jyväskylään siirtyy synkrotronisäteilyn käyttöön perustuvaa materiaalifysiikan osaamista, joka on merkittävä uusi tutkimusala Jyväskylässä. Professuurin tehtäviin kuuluu suunnitelman mukaan tutkimusteeman tutkimuksen ja alan koulutuksen johtaminen.
Tutkimustyö

Fyysikkona Hämäläinen on erikoistunut kokeellisen fysiikan tutkimukseen. Hän on tutkinut muun muassa kiinteän olomuodon fysiikkaa. Uransa aikana professori Hämäläinen on aktiivisesti pyrkinyt edistämään synkrotronisäteilyn käyttöä materiaalitieteen tutkimuksessa sekä Suomessa että ulkomailla ottamalla vastaan vastuullisia tehtäviä useissa eurooppalaisissa fysiikan alan järjestöissä. Hän on käyttänyt useissa tutkimuksissaan materiaalien karakterisointiin röntgenmenetelmiä, niistä kenties tärkeimpänä epäelastinen röntgensironta.
Professori Hämäläinen on tammikuuhun 2017 mennessä julkaissut yli 130 vertaisarvioitua tieteellistä julkaisua. Lisäksi hän on julkaissut useita julkaisuja tieteen popularisoimiseksi.
Luottamustoimia ja huomionosoituksia

Työskennellessään Helsingin yliopistossa professori Hämäläinen hoiti professuurin ohella monia hallinnollisia luottamustoimia. Hän on ollut Tieteellisen neuvoston jäsen, innovaatiotoimikunnan puheenjohtaja ja tohtorikoulutuksesta vastaavan johtoryhmän puheenjohtaja vuodesta 2014. Hämäläinen on osallistunut myös fyysikkojen kansallisen yhdistyksen toimintaan. Hän toimi Suomen fyysikkoseuran puheenjohtajana vuosina 2005–2007 Hänen asiantuntemustaan on hyödynnetty myös muun muassa Maanpuolustuskorkeakoulun (v:sta 2016) ja Ilmatieteen laitoksen (v:sta 2015) neuvottelukunnissa. Kotimaisten luottamustoimien lisäksi Hämäläinen on ollut Grenoblessa Ranskassa sijaitsevan yhteiseurooppalaisen synkrotronilaboratorion ESRF (European Synchrotron Radiation Facility) tieteellisen neuvoston puheenjohtaja kaudella 2012–2014. Hän on ensimmäinen ESRF:n johtopaikalle valittu suomalainen.
Professori Hämäläinen oli suosittu luennoitsija toimiessaan Helsingin yliopistossa. Hänet valittiin kolmesti (1996, 2003 ja 2009) fysiikan laitoksen vuoden opettajaksi. Tieteellisten ansioidensa perusteella Hämäläinen sai Suomalaisen Tiedeakatemian myöntämän Väisälän palkinnon vuonna 2002. Hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2006. Suomen Tiedeseuran jäsen hän on vuodesta 2013.
Tasavallan presidentti myönsi vuonna 2012 Hämäläiselle Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkin.
Aiheesta muualla

Rehtori Hämäläisen profiili LinkedIn-palvelussa
Linda Törnqvist

Linda Törnqvist (s. 28. syyskuuta 1996) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut Porvoon Salibandyseuraa kausina 2011–2017 ja 2018–2021. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuonna 2021 sekä saavuttanut SM-hopeaa vuonna 2019 ja SM-pronssia vuonna 2017. Kauden 2017–2018 hän pelasi Sveitsin liigassa Unihockey Berner Oberlandin joukkueessa. Hän on pelannut liigan runkosarjassa yhteensä 191 ottelua, joissa hän on tehnyt 34 maalia ja saanut 54 syöttöpistettä. Pudotuspelejä hänellä on ennen kauden 2021–2022 loppuottelusarjaa 62, joissa hän on tehnyt kolme maalia ja antanut 17 maalisyöttöä.
Törnqvist on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa viisi maaottelua.
Laituriovi

Laituriovet Vuosaaren metroasemalla Helsingin metrossa.
Laituriovet Dhoby Ghautin metroasemalla Singaporen metrossa.
Laituriovi on ovi asemalaiturin ja raiteen välissä juna- tai metroasemalla. Oviseinä voi eristää laiturin ja raiteen joko lattiasta kattoon tai vain osittain. Laituriovien ensisijaisena tehtävänä on estää asiaton pääsy raiteille.
Suomessa ensimmäisenä laituriovet otettiin koekäyttöön Vuosaaren metroasemalla lokakuussa 2010. Helsingin metron automatisointisuunnitelmien myötä kaikille metroasemille oli tarkoitus rakentaa laituriovet, mutta ovien testauksessa havaittujen ylivoimaisten teknisten ongelmien vuoksi ne päätettiin asentaa ainoastaan uusille länsimetron asemille. Automatisoinnin kariutuessa laituriovia ei lopulta asennettukaan asemille lainkaan, ja Vuosaaren asemalta ovet poistettiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laituriovi Wikimedia Commonsissa
Len Sutton

Len Sutton (9. elokuuta 1925 Portland, Oregon – 4. joulukuuta 2006 Portland, Oregon) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui seitsemään Indianapolis 500 -kilpailuun vuosina 1958–1965. Hän oli toinen vuoden 1962 kilpailussa saavuttaen yhden palkintosijan ja kahdeksan MM-pistettä, joita ei ole laskettu F1 -tuloksiin. Hän kilpaili AAA- ja USAC -sarjoissa vuosina 1955–1965 voittaen kolmesti.
Sutton palveli laivastossa toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen hän voitti Oregon Racing Association -mestaruuden vuosina 1949, 1950, 1954 ja 1955. Hän voitti myös Midget car racing -mestaruuden ennen siirtymistään Touring car -sarjaan. Sutton oli 31. Daytona 500 -kilpailussa vuonna 1963. Hän lopetti kilpailemisen vuoden 1965 jälkeen toimien usean vuoden ajan radiokommentaattorina Indianapolis Motor Speedwayllä.
Sutton valittiin West Coast Stock Car Hall of Fameen vuonna 2005. Hän oli myös Oregon Sports Hall of Famen jäsen.
Sutton kuoli kotikaupungissaan Portlandissa 81-vuotiaana syövän aiheuttamiin komplikaatioihin.
Latvuskutoja

| Latvuskutoja> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kutojat Ploceidae
Suku::  Kutojat Ploceus
Laji::  flavipes
Kaksiosainen nimi
 Ploceus flavipes  (Chapin, 1916) 
Katso myös
   Latvuskutoja Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Latvuskutoja (Ploceus flavipes) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Latvuskutojaa tavataan pienellä alueella Kongon demokraattisen tasavallan itäosissa. Sen kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Len Väljas

Len Väljas
Len Väljas (s. 21. marraskuuta 1988 Toronto) on kanadalainen maastohiihtäjä. Hänellä on sukujuuria Virossa ja Ruotsissa.
Oslon MM-kilpailuissa 2011 Väljas sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 15:nneksi ja Falunissa 2015 perinteisen sprintissä 14:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan parisprintissä kuudenneksi.  Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli perinteisen sprintissä seitsemäs ja vapaan paisprintissä kahdeksas.
Maastohiihdon maailmancupissa Väljas kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2009 Vancouverin sprintissä. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran joulukuussa 2010 oltuaan 17:s Davosin sprintissä. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa maailmancupissa on toinen sija, jonka hän saavutti Drammenin sprintissä maaliskuussa 2012. Hän voitti Alex Harveyn kanssa Toblachin parisprintin tammikuussa 2017.
Latvuslaulumesikko

| Latvuslaulumesikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Mesikot Meliphaga
Laji::  flavirictus
Kaksiosainen nimi
 Meliphaga flavirictus  (Salvadori, 1880) 
Katso myös
   Latvuslaulumesikko Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Latvuslaulumesikko (Meliphaga flavirictus) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Latvuslaulumesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa harvinainen. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Linda Thorén

Linda Thorén
Linda Angelica Thorén (s. 24. syyskuuta 1977 Örnsköldsvik) on ruotsalainen pornonäyttelijä.
Thorén teki ensiesiintymisensä 18-vuotiaana, jolloin hän teki töitä ruotsalaiselle Maxs-yhtiölle. Hän on sittemmin esiintynyt myös yhdysvaltalaisissa elokuvissa ja saavuttanut menestystä kansainvälisillä markkinoilla. Thorénilla on oma tuotantoyhtiönsä ja kansainvälinen ihailijakerhonsa.
Aiheesta muualla

Linda Thorén Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lauri Merikallio

Lauri Aleksanteri Merikallio, vuoteen 1906 Hellman (21. syyskuuta 1886 Oulu – 24. joulukuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen opettaja, konsuli, kirjakauppias, koulun johtaja ja tietokirjailija.
Henkilöhistoria

Merikallion vanhemmat olivat kamreeri Alexander Hellman ja Edla Erika Åhlberg ja puoliso vuodesta 1922 Signe (Lilli) Astrid Masarin. Opettaja, luonnontutkija Einari Merikallio oli hänen veljensä. Lauri Merikallio tuli ylioppilaaksi 1906 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1912. Hän oli Itä-Hämeen opiston johtaja 1912–1913 ja Keski-Pohjanmaan kansanopiston 1913–1920. Suomen konsuli Haaparannalla Merikallio oli 1919–1926 ja Suomen Osuuskauppakoulun lehtori 1926–1943. Hän piti myös omistamaansa Turuntien kirjakauppaa vuodesta 1933, toimi vapaaehtoisena opettajana Helsingin keskusvankilassa ja julkaisi useita oppi- ja tietokirjoja.
Julkaisuja

Keski-Pohjanmaan kansanopisto Haapavedellä, sekä sen rinnalla toimiva maamiestalvikurssi: toimintakertomukset lukuvuosilta 1914–1915, 1915–1916, 1916–1917 ja 1917–1918: Keski-Pohjanmaan kansanopisto ja vapaussotamme, 1918
Edistysseurojen kirjanpito: 1. Kirjanpidon opas, 2. Mallisalkku, 3. Tilikirja, 4. Jäsenkirja, 5. Jäsenmaksun kuittikirja, 6. Iltamatodistusten kuittikirja, 1919
Tietäjän nimitykset Vienan läänin kertovaisissa runoissa, 1923
Äidinkielen opas: Suomen kielioppia kansakoulun käyneille, 1940
Osuustoiminnasta meillä ja muualla, 1940
Oma yhteiskuntamme: yhteiskuntaopas: 150 kuvaa ja piirrosta, 1944
Suomen yhteiskunta ja valtio: opiskeluohjeet opintokerhoille, 1944
Runoelmia, 1948, Kaarlo Kramsu, toim. Lauri Merikallio
Kansantaloutemme peruspiirteet, 1948
Runon veräjällä: kaunokirjallisuuden lukemisen opas, 1951
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2004

Vuoden 2004 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut olivat järjestyksessään 68. mestaruuskilpailut ja ne pelattiin 24. huhtikuuta – 9. toukokuuta 2004 Prahassa ja Ostravassa Tšekissä. Kisat pelattiin kahdessa hallissa, juuri ennen kisoja valmistuneessa Sazka-areenassa Prahassa, jonka yleisökapasiteetti oli 17 900 henkeä ja ČEZ Arénalla Ostravassa, jonka yleisökapasiteetti oli 9 821 henkeä.
Turnauksen voittaja oli Kanada. Ruotsi sai hopeaa ja Yhdysvallat pronssia. Suomen sijoitus oli kuudes.
Turnauksessa tehtiin uusi yleisöennätys, sillä paikan päällä kisoja oli seuraamassa 552 097 katsojaa. Tätä ennen ennätystä hallussa piti 1997 pidetyt maailmanmestaruuskilpailut, jotka järjestettiin Suomessa.
Virallinen kisakiekko.