stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ensimmäinen joulu
Laulun alkuperä

Laulun englanninkielisessä nimessä ”The First Noel” sana Noel tulee ranskan kielen joulua tarkoittavasta sanasta Noël. Laulun syntysijat ovat Cornwallissa Lounais-Englannissa 1400-luvulla, mutta sen alkuperäksi on myös arveltu Ranskaa, mikä tarkoittaisi, että laulu on tätä vanhempi.
Laulun englanninkielinen, nykyaikainen muoto julkaistiin William Sandysin joululaulukirjoissa: Carols Ancient and Modern vuonna 1823 ja Gilbert and Sandys Carols vuonna 1833. Kirjoissa laulun on sovittanut ja sanoitusta täydentänyt Davies Gilbert. Nykyisin sitä lauletaan yleisesti neliosaisena englantilaisen säveltäjän John Stainerin sovittamana hymninä, jonka hän julkaisi vuonna 1871 nuottikirjassaan Carols, New and Old.
Laulun englanninkieliset sanat perustuvat Luukkaan ja Matteuksen evankeliumeihin ja kertovat enkelien ilmestymisestä paimenille, kun paimenet olivat yöllä kaitsemassa karjaansa. Paimenet näkivät suuren kirkkaan tähden loistamassa idässä enkelien takana. Tähden valossa kolme viisasta miestä tulivat kaukaa idästä tähteä seuraten etsimään vastasyntynyttä kuningasta. Tähti liikkui luoteeseen ja pysähtyi ja pysyi paikalla, jossa Jeesuslapsi makasi. Itämaan tietäjät toivat Jeesuslapselle kultaa, mirhamia ja suitsuketta ja polvistuivat hänen eteensä. Virren ruotsintaja Eva Norberg on kirjoittanut ː ”Teksti tahtoo korostaa jouluevankeliumin kertomusta, kuinka se on tarkoitettu kaikille, niin köyhille, pelokkaille, hyvin toimeentuleville kuin viisaillekin. Se kehottaa meitä etsimään Kristusta, rohkeasti katsomaan eteenpäin ja kumartumaan nöyrästi Jumalan eteen, hänen eteensä, joka tuli keskellemme lapsen hahmossa.”
Suomenkielisiä versioita

Sauvo Puhtilan sanoittaman laulun on Fenno-levytietokannan mukaan ensimmäisenä levyttänyt Poikakuoro Pirkanpojat vuonna 1975. Sanoitus on todennäköisesti tehty vuonna 1975 tai sitä ennen. Sauvo Puhtilan sanoin laulua ovat esittäneet ja levyttäneet myös mm. Eino Grön (2007), Yölintu (2008) ja Arja Koriseva (2011).
Laulusta on myös Ilkka Kuusiston sanoittama versio, joka ilmestyi Jorma Hynnisen tulkitsemana ja Tauno Äikään uruilla säestämänä vuonna 1976.
Laulusta on suomennos Ruotsin kirkon virsikirjassa (virsi 128 Ovat paimenet äärellä nuotion). Suomennos on Niilo Rauhalan teksti vuodelta 1997 ja se pohjautuu Eva Norbergin ruotsinkieliseen tekstiin. Norberg on yhdistänyt virren loppusäkeistöjä siten, että virressä on kuusi säkeistöä, englanninkielisessä tekstissä niitä on jopa yhdeksän.Vaikka laulu on tunnetty nykyään, se on tullut Pohjoismaissa tutuksi verrattain myöhään. Laulua tai sen sävelmää ei ole juuri tunnettu esimerkiksi Ruotsissa ennen kuin se julkaistiin Carols vid Betlehem -kokoelmassa 1974 Eva Norbergin käännöksenä.
Isaac Watts

| Isaac Watts |
| --- | --- |
 Isaac Watts.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1674 Southampton
Kuollut: 25. marraskuuta 1748 (74 vuotta)
Kansalaisuus:  englantilainen
Ammatti:  pappi, virsirunoilija
Muut tiedot
Uskonto:  kristinusko
Isaac Watts (17. heinäkuuta 1674 Southampton – 25. marraskuuta 1748) oli englantilainen pappi, virsirunoilija ja hymnien kirjoittaja.
Watts valmistui papiksi ja toimi vapaan, Englannin kirkkoon kuulumattoman seurakunnan pastorina. Hän kuului isänsä lailla nonkonformisteihin, jotka eivät hyväksyneet Englannin valtiokirkon kirkkokäsikirjaa. Watts valmistui Newingtonin korkeakoulusta vapaakirkon pastoriksi ja tuli lontoolaisen vapaaseurakunnan palvelukseen. Hän toimi Mark Lanen vapaaseurakunnan pastorina vuoteen 1712.
Jo opiskeluaikana hän sepitti noin 200 virttä ja hymniä ja hän julkaisi vuodesta 1707 alkaen kokoelmaa Hymns and Spiritual Songs. Watts on kirjoittanut useita satoja virsiä ja hymnejä ja häntä on usein pidetty englanninkielisen hymnin isänä. Hänen kirjoittamansa kärsimysvirsi ”When I survey the wondorous Cross” on sanottu olevan englanninkielisen virsilaulun hienoin ja paras virsi ja se on käännetty lukuisille eri kielille.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on kaksi Wattsin kirjoittamaa virttä. Vapaitten suuntien Hengellisessä laulukirjassa on yksi ja Adventtikirkon Seurakunta laulaa -kirjassa kuusi hänen virttään. Ruotsin kirkon virsikirjassa on neljä hänen virttään.
Wattsin virsiä suomenkielisissä virsikirjoissa

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja
70 Kun katson ristin ihmettä (When I survey the wondorous Cross, suom. Pelastusarmeijan Sotalauluja 1890, Niilo Rauhala 1979)
458 Ylistän, Luoja, voimaasi (I sing the almighty power of God, suom. Niilo Rauhala 1984)
Ruotsin kirkon virsikirja
16 Tule, liittykäämme yhteen näin (Come, let us join our cheerful song, suom. Anna-Mari Kaskinen 1996
145 Kun katson ristin ihmettä (When I survey the wondorous Cross, suom. 1890, Niilo Rauhala 1979, 1998
195 Oi Herra, olet apumme (Our God, our Help in ages past, suom. Per Boreman 1946, uud. suom. Niilo Rauhala 1996)
636 On jossain valon, laulun maa (There is a land of pure delight, suom. Georg Gripenstad 1967, uud. suom. Niilo Rauhala 1997)
Hengellinen laulukirja
90 Kun katson ristin ihmettä (When I survey the wondorous Cross)
Hengellisiä lauluja ja virsiä
48 Kun katson ristin ihmeeseen (When I survey the wondorous Cross)
Seurakunta laulaa
13 Nyt laulua voitosta (suom. Joel Niininen 1998)
25 Nyt yhtykäämme laulamaan (Come, let us join our cheerful song,  suom. tuntematon, uud. Olavi Rouhe 1991)
35 Soikoon nyt kiitos Herralle (Praise ye the Lord, suom. Maila Louselola)
147 Kun katson ristin ihmettä (When I survey the wondorous Cross, suom. Niilo Rauhala 1979)
311 Nyt lauluun yhtykää (Come, we that love the Lord, suom. Joel Niininen 2000)
419 Niin kevyt askel on (How beauteois are their feet, suom. Olavi Rouhe 1998)
Balkašjärvi

| Balkašjärvi |
| --- | --- |
 Balkašjärvi satelliittikuvassa
Valtiot:   Kazakstan
Koordinaatit:  46°32′27″N, 74°52′44″E
Laskujoki:  Haihtuminen 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  342  m 
Pituus:  620  km
Leveys:  70  km 
Rantaviiva:  2 385  km 
Pinta-ala:  noin 17 000 km²
Tilavuus:  106 000  hm3 
Keskisyvyys:  5,8 m
Suurin syvyys:  25,6 m
Valuma-alue:  501 000 km2 
 fiBalhašjärvi 
Balkašjärvi Kazakstanin kartalla
Balkašjärven valuma-alue
Balkašjärvi (kaz. Балқаш көлі, Balqaş köli) on laaja, mutta matala, laskujoeton järvi Kazakstanin kaakkoisosassa. Balkaš on Keski-Aasian toiseksi suurin järvi Kaspianmeren jälkeen. Järven pinta-ala on nykyään noin 17 000 km², mutta Araljärven lailla se kutistuu, koska useat järveen aikaisemmin laskeneet joet on ohjattu maatalouden ja teollisuuden käyttöön. Suurin järveen laskevista joista on Ili.
Järven keskisyvyys on 5,8 m ja syvin kohta 25,6 m. Järven länsiosa on makeaa vettä ja itäosa suolavettä.
Sijainti ja koko

Balkašjärvi sijaitsee Kazakstanissa laajan Balkašin–Alakolin painanteen syvimmässä kohdassa. Sen pinta on noin 342 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen pinta-ala vaihtelee veden pinnan mukaan. Kuivuuden takia 1800-luvun lopulla sekä 1930- ja 1940-luvuilla järvi oli 15 500–16 300 neliökilometriä, mutta esimerkiksi 1900-luvun alussa ja 1950-luvun lopussa järvi laajeni 18 000–19 000 neliökilometrin laajuiseksi.
Järven jakaa kahteen osaan Sarymsekin niemimaa. Läntinen osa on leveä ja matala, itäinen osa kapea ja syvä. Läntisen osan leveys on 27–74 kilometriä, kun itäisen osan leveys on 10–19 kilometriä. Syvyys on läntisessä osassa maksimissaan 11 metriä ja itäisessä osassa 26 metriä. Osat yhdistää toisiinsa kapea, noin 6 metriä syvä Uzynaralinsalmi.
Geologia ja hydrologia

Balkašjärvi on noin 17 000–18 000 vuotta vanha järvi. Sen järviallas muodostui maankuoren liikkeiden seurauksena, ja allas täyttyi pinta- ja pohjavesivalunnan seurauksena.
Balkašjärvi on laskujoeton järvi, ja siihen laskevat joet saavat virtaavat pääosin ympäröivistä vuoristoista. Järven pohjoispuolelta virtaavat joet ovat niukkavetisiä ja matalia. Suurin Balkašjärveen laskevista joista on Ili, jonka osuus tulovirtaamasta on 73–80 prosenttia. Se laskee järven länsiosaan. Itäosan suurimmat joet ovat Qaratal, Aqsu ja Lepsi.
Ilmasto

Balkašjärven ilmasto on tyypillistä mannerilmastoa: kesät ovat kuumat ja talvet kylmät. Vuoden keskilämpötila järven läntisessä osassa on 10 astetta ja itäisessä osassa 9 astetta. Vuotuinen sadanta on 430 millimetriä. Järvi on jäässä marraskuun lopulta huhtikuun alkuun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Balkašjärvi Wikimedia Commonsissa
Ylilääkäri

Ylilääkäri on johtotehtävissä, kuten palveluyksikön johtajana, toimiva lääkäri. Terveyskeskuksissa, sairaaloissa ja niiden eri osastoilla työskentelee ylilääkäri, jonka esisijainen tehtävä on toimia kliinistä työtä tekevien lääkäreiden esihenkilönä ja/tai vastata yksiköiden lääketieteellisestä toiminnasta. Hallinnollisen työn lisäksi ylilääkäri voi tehdä myös kliinistä työtä.
Suomen puolustusvoimissa on kirurgian ylilääkäri, joka toimii ensihoidon koulutuksen vastuualueen asioissa.
Muun muassa kansaneläkelaitoksen entinen pääjohtaja Jorma Huuhtanen on ylilääkäri.
Hartree–Fock-teoria

Hartree–Fock-teoria on approksimatiivinen menetelmä kvanttimekaanisen monielektronisysteemin Schrödingerin yhtälön ratkaisemiseksi. Lähtökohtana teoriassa on kirjoittaa monielektronisysteemin aaltofunktio Slaterin determinantin avulla. Yritefunktio johtaa niin kutsuttuihin Hartree–Fock-yhtälöihin, jotka kuvaavat elektronien liikettä toisten elektronien muodostamassa keskimääräisessä elektrostaattisessa kentässä. Hartree–Fock-approksimaatio on monissa käytännön sovelluksissa huono ja antaa lähinnä kvalitatiivisia tuloksia. Menetelmää on kuitenkin mahdollista parantaa lukuisin eri keinoin, jolloin eksaktia ratkaisua Schrödingerin yhtälöön on mahdollista lähestyä systemaattisesti.
Kemiassa yleisesti käytetty orbitaalimalli, jossa elektronit sijaitsevat eri muotoisilla ja lokaaleilla orbitaaleilla, perustuu Hartree–Fock-approksimaatioon. Yleisesti ottaen Hartree–Fock-teoria ennustaa hyvin molekyylien rakenteet, mutta epäonnistuu sidosenergioiden ja värähtelytaajuuksien määrittämisessä. Teorian vajavaisuudet johtuvat elektronikorrelaation puuttumisesta, joka on mahdollista huomioida erilaisilla Hartree–Fock-johdannaisilla.
Slaterin determinantti

Slaterin determinanttia käytetään fermionisysteemin antisymmetrisen aaltofunktion kirjoittamiseen. Kvanttimekaanisessa systeemissä ei voida tehdä erottelua kahden hiukkasen välillä vaan monihiukkassysteemiä kuvaa yksi todennäköisyysjakauma. Tämän vuoksi monihiukkassysteemin aaltofunktion tulee olla verrannollinen aaltofunktioon, jossa kahden hiukkasen koordinaatteja on vaihdettu eli  \psi ({\vec {x}}_{1},{\vec {x}}_{2})=\alpha \psi ({\vec {x}}_{2},{\vec {x}}_{1}). Mikäli muutos tehdään uudelleen, saadaan  \psi ({\vec {x}}_{1},{\vec {x}}_{2})=\alpha ^{2}\psi ({\vec {x}}_{1},{\vec {x}}_{2}) eli  \psi ({\vec {x}}_{1},{\vec {x}}_{2})=\pm \psi ({\vec {x}}_{2},{\vec {x}}_{1}). Aaltofunktio voi olla siis joko symmetrinen (+) tai antisymmetrinen (-) koordinaatteja vaihdettaessa. Bosonit määritellään symmetrisiksi ja fermionit antisymmetrisiksi hiukkasiksi. Antisymmetrisyyden vuoksi voidaan monifermionisysteemin aaltofunktio kirjoittaa determinanttimuodossa, sillä determinantti muuttaa merkkiään riviä tai saraketta vaihdettaessa aivan kuten antisymmetrisen aaltofunktion kuuluukin. Lisäksi, jos kaksi riviä ovat samat, on determinantti nolla eli fermionien kieltosääntö pätee.
Esimerkiksi kahden elektronin systeemille Slaterin determinantti on
Yllä  \chi ({\vec {x}}) on spinorbitaali, joka sisältää elektronin paikkakoordinaatin lisäksi myös elektronin spinin:
Periaatteessa Slaterin determinantti on separoituva yrite, koska yksielektroniorbitaalit kirjoitetaan tulomuodossa. Antisymmetrisyyden vuoksi elektronien spinit ovat kuitenkin korreloituneet, joten elektronien välillä on olemassa jo alkujaan heikko korrelaatio. Koska systeemiä kuvaavaa aaltofunktiota ei tiedetä, joudutaan yritettä approksimoimaan eri keinoin. Yritefunktiossa esiintyviä spinorbitaaleja approksimoidaan kantafunktioiden avulla, jotka riippuvat joistain vapaista parametreista. Näitä parametreja muuttumalla, voidaan systeemin perustilan aaltofunktio löytää. Kvanttimekaniikan variaatioperiaate asettaa perustilan aaltofunktion systeemin kokonaisenergian ehdottomaksi alarajaksi: yritefunktio, joka ei ole oikea perustilan aaltofunktio, antaa aina perustilan energiaksi oikeaa energiaa suuremman arvon. Paras yritefunktio (käytettyjen kantafunktioiden rajoissa) löydetään siis etsimällä kokonaisenergiafunktionaalin minimi.
Kirjallisuutta

F. Jensen: Introduction to Computational Chemistry.  John Wiley & Sons, Ltd, 2006.  ISBN 978-0-470-01187-4
C. J. Cramer: Essentials of computational chemistry: theories and models.  John Wiley & Sons, Ltd, 2004.  ISBN 978-0-470-09182-1
T. Helgaker, P. Jorgensen, J. Olsen: Molecular electronic-structure theory.  John Wiley & Sons, Ltd, 2013.  ISBN 978-1-118-53147-1
Aiheesta muualla

Scholarpedia: The Hartree-Fock method (englanniksi)
Dmytro Pidrutšnyi

| Dmytro Pidrutšnyi |
| --- | --- |
 Dmytro Pidrutšnyi (2023)
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. marraskuuta 1991 (ikä 33) Ternopil, Ukraina
Uran tiedot
Pituus:  178 cm
Seura:   Kolos Dynamo
Laji:  ampumahiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2012–
Voitot:  1
Palkintokorokkeella:  1
 Tietolaatikko päivitetty 1. huhtikuuta 2022 
| Mitalit> Maa:  Ukraina.Miesten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Ukraina.Miesten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Ukraina.Miesten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:  Ukraina> Miesten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Östersund 2019 | takaa-ajo |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Trentino 2013 | yhteislähtö |  |
|  Hopeaa | Trentino 2013 | sekaviesti |  |
|  Pronssia | Trentino 2013 | pikakilpailu |  |
Dmytro Volodymyrovytš Pidrutšnyi (ukr. Дмитро Володимирович Підручний; s. 5. marraskuuta 1991 Ternopil) on ukrainalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa Kolos Dynamoalähde?.
Arvokilpailut

Pidrutšnyi sijoittui Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 takaa-ajossa 14:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2022 hän oli henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan 21:s takaa-ajokilpailussa.
Östersundin MM-kilpailuissa 2019 Pidrutšnyi voitti kultaa takaa-ajossa. Pikakilpailussa hän sijoittui neljänneksi ja yhteislähdössä kymmenenneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän oli pikakilpailussa kymmenes. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui pikakilpailussa ja takaa-ajossa 13:nneksi sekä normaalimatkalla 18:nneksi. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän oli pikakilpailussa viides ja takaa-ajossa kahdeksas.
EM-kilpailuista Pidrutšnyi voitti kultaa sekaviestistä Ridnaunista 2018 ja Minskistä 2020, hopeaa viestistä Otepäästä tammikuussa 2015 ja pronssia supersprintistä Minskistä 2020. Vuonna 2013 hän voitti kultaa yhteislähtökilpailusta, hopeaa sekaviestistä ja pronssia sprintistä talviuniversiadeistalähde?. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hän sai hopeaa sekaviestissä junioreiden sarjassa 2012 ja aikuisissa 2016.
Maailmancup

Pidrutšnyi debytoi ampumahiihdon maailmancupissa vuonna 2012 Pokljukan sprintissä sijoittuen sijalle 98. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Hochfilzenin takaa-ajosta joulukuussa 2013 oltuaan sijalla 24. Östersundin takaa-ajon maailmanmestaruus 2019 oli hänen ensimmäinen – ja edelleen ainoa – henkilökohtainen maailmancupin palkintosijansa (tilanne 11.3.2025). Ukrainan viesti- ja sekaviestijoukkueessa hän on saavuttanut maailmancupin palkintosijoja.
Fred Kaan

| Fred Kaan> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Frederik Hermanus Kaan
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1929 Haarlem, Alankomaat
Kuollut: 4. lokakuuta 2009 (80 vuotta) Penrith, Cumbria
Kansalaisuus:  alankomaalainen
Ammatti:  pappi, virsirunoilija
Frederik ”Fred” Hermanus Kaan (29. heinäkuuta 1929 Haarlem, Alankomaat – 4. lokakuuta 2009 Penrith, Cumbria) oli alankomaalainen, Englannissa toiminut pappi, ekumeenikko ja virsirunoilija.
Elämänvaiheet ja työ

Fred Kaan syntyi Hollannin Haarlemissa perhee­seen, joka natsimiehityksen aikana piilotteli kaksi vuotta juutalaista naista ja antoi turvapaikan paenneelle poliitti­selle vangille. Toisen maailmansodan päätyttyä hän alkoi opiskella teologiaa Utrechtissä. Fred muutti 23-vuotiaana Englantiin, opis­keli siellä muun muassa sosiologiaa ja sielunhoitoa ja vihittiin pa­piksi 1955. Hän toimi pappina muun muassa Plymouthin the Pilgrim Church-kirkossa. Toimittuaan pappina kongregationalisti­seurakunnissa Englannissa hän siirtyi 1968 Geneveen ekumee­niseen keskukseen (International Congregational Council), muun muassa Reformoidun kirkon maailman­liiton (World Alliance of Reformed Churches) palvelukseen, josta hän palasi 1978 Englantiin. Vuosina 1993–1997 Kaan toimi Britannian ja Irlannin kirkkojen ihmisoikeusfoo­rumin (Churches' Human Rights Forum in Britain and Ireland) sihteerinä.
Kaan tunnetaan erityisesti virsirunoilijana. Hänen virsiään on käännetty ainakin viidelletoista eri kielelle ja hän on myös kääntänyt muun muassa ruotsalaisia virsiä englanniksi. Häntä pidetään oman aikansa yhtenä merkittävimmistä virsirunoilijoista. Ollessaan pappina Plymouthissa hän koki vaikeaksi löytää vir­siä käytössä olleesta virsikirjasta. Niinpä hän alkoi ru­noilla itse virsiä seurakunnalleen. Syntyi kokoelma ”Pilg­rim Praise” 1968,  joka on ensimmäinen hänen julkaisemansa virsikokoelma. Monien Kaanin virsien tausta-ajatuksena kuva kirkosta erämaassa vaeltava Jumalan kansana, joka on matkalla kohti luvattua maata. Kaanin näkemys kirkon yhteiskunnallisesta ja sosiaali­sesta vastuusta ja tehtävästä löysi 1960-luvulla vastakai­kua. Hänen teksteissään yhdistyvät kirkon usko ja maail­man monikasvoinen hätä, mutta samalla hän avaa toivon näkökulmia.
Kaan on esitellyt kirjassaan The Only Earth We Know käsitteen "mind the gap-teologia". Sen takana on hänen Lontoon metrossa päivittäin kuulema varoitus "Mind the gap". Sillä hän tarkoittaa sitä välimatkaa, rakoa, joka on sanan ja teon, jumalanpalveluksen ja mission, liturgian ja tekemisen väli. Monet hänen virtensä liittyvät tähän ajatteluun, jossa virren tulisi olla maanläheinen, ihmislähtöinen ja Kristus-keskeinen.
Kaanin virret Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa

213 Taas kutsut meidät temppelistä arkeen (Lord, as we rise to leave) Suom. Anna-Maija Raittila 1975
449 Monin kielin keskeltämme (Gathered here from many nations) Suom. Anna-Maija Raittila 1984
589 Rauhan Herra, siunaa meitä (For the healing of the nations) Suom. Anna-Maija Raittila 1984
807 Nimessä Herran pyydåmme  (Now in the name of him who send) Suom. Anna-Mari Kaskinen 1998
953 Herramme luo käykäämme kaikki (Worship the Lord, worship the Cre’tor) Suom. Pekka Kivekäs 1996, 2014
Kaanin virret Ruotsin kirkon virsikirjassa

288 Taas kutsut meidät temppelistä arkeen  (Lord, as we rise to leave) Suom. Anna-Maija Raittila 1975, 1998, uud. Niilo Rauhala 2001
292 Herramme luo käykäämme kaikki (Worship the Lord, worship the Cre’tor)  Suom. Pekka Kivekäs 1996
385 Nimessä Herran pyydämme (Now in the name of him who send) Suom. Anna-Mari Kaskinen 1998
386 Vetten alta, syvyyksistä (Out of deep, unordered water) Suom. Anna-Maija Raittila 1995
628 Herralta saamme elämämme liekin (Lord of the living, in your name assembled) Suom. Anna-Maija Raittila 1998
Anneli Sauli

| Anneli Sauli |
| --- | --- |
 Anneli Sauli 2013 Jussi-gaalassa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Anneli Helena Pakkasvirta
Syntynyt: 6. elokuuta 1932 Pyhäjoki
Kuollut: 15. maaliskuuta 2022 (89 vuotta) Helsinki
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Ann Savo Anneli Sauli
Aktiivisena:  1953–2020
Merkittävät roolit:  Hilja (Hilja – maitotyttö)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Anneli Helena Sauli (vuodesta 1965 oik. Pakkasvirta, vuosina 1956–1965 Lindman, ent. Savolainen, o.s. Heikkilä, Saksassa taiteilijanimenä Ann Savo; 6. elokuuta 1932 Pyhäjoki – 15. maaliskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Ura

Elokuvanäyttelijänä työskennelleen Saulin ensimmäinen rooli oli nuoren tytön osa elokuvassa Me tulemme taas vuonna 1953, ja läpimurtonsa suureksi tähdeksi hän teki samana vuonna elokuvan Hilja – maitotyttö nimiosassa. Tuolloin Anneli Savolainen alkoi käyttää taiteilijanimeä Anneli Sauli. Filmin eroottinen lataus aikaansai Suomessa vertailua Harriet Anderssoniin ja Brigitte Bardot’hon.
Hiljaa seuranneissa elokuvissa kuten Risti ja liekki (1957), Miriam (1957) sekä Lumisten metsien tyttö Sauli katsoo esittämiensä naisten olleen usein miehisen vallankäytön kohteita.
Suomalaisen elokuvan hiipuessa 1960-luvulla Sauli ryhtyi työskentelemään Saksassa. Sauli näytteli noin 40 elokuvassa, joista kymmenen hän teki Saksassa nimellä Ann Savo. Naispääosia hänellä oli Suomessa yli kymmenen. Sauli muistetaan myös rooleistaan televisiosarjoissa Hovimäki ja Käenpesä.
Joensuun kaupunginteatterissa Anneli Sauli toimi näyttelijänä vuosina 1971–1996. Joensuuhun Saulin pestasi silloinen teatterinjohtaja Jouko Turkka, jonka Sauli on sanonut pelastaneen hiipumassa olleen uransa.  Näyttämöltä Sauli kertoo saaneensa arvostusta, jota elokuvaroolit eivät aina ole tuoneet mukanaan.
Elokuvissa ja teatterissa esiintymisen lisäksi Anneli Sauli toi usein esille taustaansa romanina sekä työväenliikkeen toimijana ja kommunistina. Hän oli isänsä puolelta etnisesti suomenromani, ja hän oli pitkään Suomen mustalaisyhdistyksen (nyk. Suomen Romaniyhdistys) jäsen ja toimitti sen tiedotus- ja jäsenlehteä. Sauli osallistui eduskuntavaaleihin 2007 SKP:n ehdokkaana, mutta jäi valitsematta saatuaan 272 ääntä. Vuoden 2011 vaaleissa hän sai 75 ääntä.
Vuonna 2010 Anneli Sauli palkittiin taiteen valtionpalkinnolla, jonka arvo oli 15 000 euroa. Hän sai Betoni-Jussin 2013 palkintona elämäntyöstään elokuvanäyttelijättärenä. Vuoden 2022 elokuussa Sauli sai postuumisti Red Carpet -pronssitähden Hyvinkään Tähtiraitille.
Sauli oli naimisissa Åke Lindmanin kanssa vuosina 1956–1962 ja Jaakko Pakkasvirran kanssa vuosina 1965–1968. Hänellä on tytär Johanna (s. 1965). Hän kirjoitti yhdessä Tuula-Liina Variksen kanssa muistelmakirjan Elämäni on minun (1993).
Sauli menehtyi 89-vuotiaana helsinkiläisessä hoitokodissa. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Sauli sai vuonna 2022  postuumisti Red Carpet -tähden Hyvinkään Tähtiraitille.
Saara Cantell käsikirjoitti ja ohjasi Saulista 83 minuuttisen dokumenttielokuvan Annelin aika, joka sai ensi-iltansa marraskuussa 2024.
Elokuvat

Me tulemme taas (1953)
Hilja – maitotyttö (1953)
Hallitse itsesi (1954)
Kaksi vanhaa tukkijätkää (1954)
Minä soitan sinulle illalla (1954)
Pekka ja Pätkä lumimiehen jäljillä (1954)
Kaunis Kaarina (1955)
Kukonlaulusta kukonlauluun (1955)
Jokin ihmisessä (1956)
1918 – mies ja hänen omatuntonsa (1957)
Ei huomispäivää (1957)
Miriam (1957)
Risti ja liekki (1957)
Autuas eversti (1958)
Kahden ladun poikki (1958)
Lumisten metsien tyttö (1958)
Ei ruumiita makuuhuoneeseen (1959)
Avaruusraketilla rakkauteen (1959)
Tri Mabusen testamentti (1962)
Raportti eli balladi laivatytöistä (1964)
X-Paroni (1964)
Kostaja Lontoosta (1964)
Onnenpeli (1965)
Käpy selän alla (1966)
Äl’ yli päästä perhanaa (1968)
Ehto (1970)
Petos (1988)
Tuntemattomalle jumalalle (1993)
Armon aika (1998)
Kunniavelka (2002)
Mies vailla menneisyyttä (2002)
Ganes (2007)
Myrsky (2008)
Kohtaamisia (2009)
Elma ja Liisa (2011)
Annelin aika (2024)
TV-sarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1993 | Tuntemattomalle jumalalle | leski |
| 1999–2000 | Hovimäki | Maria Heikintytär |
| 2004–2006 | Käenpesä | Elina Perä |
| 2013 | Taivaan tulet | Elina Hallman |
| 2014 | Kiiltokuvia | Johanna Linnavuori |
| 2020 | Syke | Annaliisa Sievänen |
Dokumenttielokuvia

Timo Humaloja: Katseen vanki (2010)
Kirjallisuutta

Kalemaa, Kalevi: ”Sauli, Anneli (1932–)”, Suomen kansallisbiografia, osa 8, s. 699–700.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-449-5  / Teoksen verkkoversio.
Sauli, Anneli – Varis, Tuula-Liina: Elämäni on minun.  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18904-9
Waarala, Hannu: ”Sauli, Wilde ja ruumiin ikävä: Välähdyksiä Anneli Saulin 1950-luvun elokuvista”, Filmihullu 1/2011.