stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sarkoidoosi
Hoito > Muut hoidot

Esimerkiksi sydänsarkoidoosi voi joskus vaatia tahdistinhoidon tai jopa elinsiirron. Suomessa noin 17 %:lle sydänsarkoidoosiin sairastuneista on tehty sydämensiirto 10 vuoden kuluttua diagnoosista.
Aiheesta muualla

Sarkoidoosi, Terveyskirjasto.fi
(englanniksi) WASOG World Association for Sarcoidosis and Other Granulomatous Disorders
(Untitled)

| (Untitled) The Byrds |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1. maaliskuuta –  23. syyskuuta 1970
 Julkaistu: lokakuu 1970
 Tuottaja(t): Terry Melcher, Jim Dickson
 Tyylilaji: rock, country rock, folkrock
 Kesto: 71.27
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Listasijoitukset
  11. (28. marraskuuta 1970)    15. (7. marraskuuta 1970)    40. (1970)  
The Byrdsin muut julkaisut
| Ballad of Easy Rider 1969 | (Untitled) 1970 | Byrdmaniax 1971 |
(Untitled) on yhdysvaltalaisen The Byrds -yhtyeen vuonna 1970 julkaistu tupla-albumi, jonka ensimmäinen levy sisältää konserttitaltioinnin New Yorkin College Centerin konsertista helmikuulta 1970. Toinsella levyllä on uutta studiomateriaalia. Albumi jäi nimettömäksi, koska levy-yhtiö Columbia Recordsin tiedustellessa albumin nimeä, totesi yhtyeen tuottaja Terry Melcher ”projektin olevan toistaiseksi nimeämätön” (engl. Untitled).
(Untitled) sai hyvän vastaanoton niin taiteellisesti kuin kaupallisestikin. Lisäksi Britanniassa yhtye saavutti levyn kappaleella ”Chestnut Mare” ensimmäisen top 20 -hittinsä sitten vuoden 1965.
Vuonna 2000 julkaistiin albumin laajennettu kahden CD-levyn versio (Untitled)/ (Unissued), joka sisälsi alkuperäisen sisällön lisäksi ylijäämämateriaalia (Untitled):in äänityssessioista.
Kappaleet > LP 1: Live

A-puoli
Lover of the Bayou – 3.39 (säv. Jacques Levy/Roger McGuinn)
Positively 4th Street – 3.03 (säv. Bob Dylan)
Nashville West – 2.07 (säv. Gene Parsons/Clarence White)
So You Want to Be a Rock 'n' Roll Star – 2.38 (säv. Chris Hillman/McGuinn)
Mr. Tambourine Man – 2.13 (säv. Dylan)
Mr. Spaceman – 3.07 (säv. McGuinn)
B-puoli
Eight Miles High – 16.07 (säv. Gene Clark/David Crosby/McGuinn)
Kappaleet > LP 2: Studio

A-puoli
Chestnut Mare – 5.11 (säv. Levy/McGuinn)
Truck Stop Girl – 3.24 (säv. Lowell George/Bill Payne)
All Things Levy – 3.07 (säv. McGuinn)
Yesterday's Train – 3.35 (säv. Skip Battin/Parsons)
Hungry Planet – 4.56 (säv. Battin/Fowley/McGuinn)
B-puoli
Just a Season – 3.57 (säv. Levy/McGuinn)
Take a Whiff on Me – 3.29 (säv. Leadbelly/Huddie Ledbetter/John Lomax/Alan Lomax)
You All Look Alike – 3.06 (säv. Battin/Kim Fowley)
Well Come Back Home – 7.41 (säv. Battin)
Kokoonpano

The Byrds
Roger McGuinn – kitara, Moog-syntetisaattori, laulu
Clarence White – kitara, mandoliini, laulu
Skip Battin – bassokitara, laulu
Gene Parsons – rummut, kitara, huuliharppu, laulu
Muut
Gram Parsons – taustalaulu kappaleessa ”All the Things”
Terry Melcher – piano kappaleissa ”All the Things” ja ”Truck Stop Girl”
Byron Berline – viulu kappaleessa ”You All Look Alike”
Sneaky Pete Kleinow – pedal steel -kitara kappaleessa ”Yesterday's Train”
The Notorious Byrd Brothers

| The Notorious Byrd Brothers The Byrds |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 21. kesäkuuta –  6. joulukuuta 1967 Hollywood, Kalifornia
 Julkaistu: 3. tammikuuta 1968
 Tuottaja(t): Gary Usher
 Tyylilaji: folkrock country rock psykedeelinen rock
 Kesto: 28.28
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Listasijoitukset
  12. (toukokuu 1968)    47. (1968)
The Byrdsin muut julkaisut
| The Byrds' Greatest Hits 1967 | The Notorious Byrd Brothers 1968 | Sweetheart of the Rodeo 1968 |
The Notorious Byrd Brothers on yhdysvaltalaisen The Byrds -yhtyeen tammikuussa 1968 julkaistu viides studioalbumi, jota monet pitävät yhtyeen parhaana. Sen kuuluisimpia kappaleita ovat ”Artificial Energy”, ”Old John Robertson” sekä Carole King/Gerry Goffin -käsialaa ollut ”Wasn't Born to Follow”, joka oli seuraavana vuonna mukana elokuvassa Easy Rider – matkalla. Singlenä julkaistiin niin ikään King/Goffin-kappale ”Goin' Back” ja se oli korkeimmillaan Yhdysvaltain Billboard-listan sijalla 89.
David Crosby erosi yhtyeestä kesken albumin äänitysten, koska hän ei suostunut levyttämään Kingin ja Goffinin sävellyksiä, vaan olisi halunnut ottaa mukaan omia poliittisesti kantaa ottavia laulujaan. Myös rumpali Michael Clarke erosi tai erotettiin yhtyeestä nauhoitusten ollessa vielä kesken. Toisin kuin Crosby, Clarke on mukana albumin kansikuvassa.
Kappaleet

A-puoli
Artificial Energy – 2.18 (säv. Chris Hillman/Roger McGuinn/Michael Clarke)
Goin' Back – 3.26 (säv. Carole King/Gerry Goffin)
Natural Harmony – 2.11 (säv. Hillman)
Draft Morning – 2.42 (säv. David Crosby/Hillman/McGuinn)
Wasn't Born to Follow – 2.04 (säv. King/Goffin)
Get to You – 2.39 (säv. Hillman/McGuinn)
B-puoli
Change Is Now – 3.21 (säv. Hillman/McGuinn)
Old John Robertson – 1.49 (säv. Hillman/McGuinn)
Tribal Gathering – 2.03 (säv. Crosby/Hillman)
Dolphin's Smile – 2.00 (säv. Crosby/Hillman/McGuinn)
Space Odyssey – 3.52 (säv. McGuinn/R.J. Hippard)
Kappaleet > Bonuskappaleet vuoden 1997 painoksessa

Moog Raga – 3.24 (instrumentaali, säv. McGuinn)
Bound to Fall – 2.08 (instrumentaali, säv. M. Brewer/T. Mastin)
Triad – 3.29 (säv. Crosby)
Goin' Back – 3.55 (versio 1, säv. King/Goffin)
Draft Morning – 2.55 (vaihtoehtoinen loppu, säv. Crosby/Hillman/McGuinn)
Universal Mind Decoder – 3.33 (instrumentaali, "Change Is Now" -kappaleen varhainen demoversio, säv. McGuinn/Hillman)
Kokoonpano

Roger McGuinn – kitara, Moog-syntetisaattori, laulu
David Crosby – kitara, bassokitara, laulu
Chris Hillman – bassokitara, laulu, mandoliini kappaleessa "Draft Morning"
Michael Clarke – rummut raidoilla 1, 4, 8, 9, 10 ja bonusraidoilla 16-17
Turn! Turn! Turn!

| Turn! Turn! Turn! The Byrds |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 28. kesäkuuta –  1. marraskuuta 1965 Hollywood, Kalifornia
 Julkaistu: 12. joulukuuta 1965
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Terry Melcher
 Tyylilaji: folk rock, pop rock
 Kesto: 30.24
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Listasijoitukset
  11. (huhtikuu 1966)    17. (1966)
The Byrdsin muut julkaisut
| Mr. Tambourine Man 1965 | Turn! Turn! Turn! 1965 | Fifth Dimension 1966 |
Turn! Turn! Turn! on yhdysvaltalaisen The Byrds -yhtyeen joulukuussa 1965 julkaistu toinen studioalbumi. Sen nimikappale "Turn! Turn! Turn! (To Everything There Is a Season)" nousi Yhdysvaltain Billboard-listan ykköseksi ja on yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Toinen single "Set You Free This Time" sen sijaan floppasi, eikä noussut Top 50:een.
Kappaleet

A-puoli
Turn! Turn! Turn! (To Everything There Is a Season) – 3.49 (säv. Book of Ecclesiastes/Pete Seeger)
It Won’t Be Wrong – 1.58 (säv. Jim McGuinn/Harvey Gerst)
Set You Free This Time – 2.49 (säv. Gene Clark)
Lay Down Your Weary Tune – 3.30 (säv. Bob Dylan)
He Was a Friend of Mine – 2.30 (säv. trad., san. McGuinn, sov. McGuinn)
B-puoli
The World Turns All Around Her – 2.13 (säv. Clark)
Satisfied Mind – 2.26 (säv. Red Hayes/Jack Rhodes)
If You’re Gone – 2.45 (säv. Gene Clark)
The Times They Are a-Changin’ – 2.18 (säv. Bob Dylan)
Wait and See – 2.19 (säv. McGuinn/David Crosby)
Oh! Susannah – 3.03 (säv. Stephen Foster)
Kappaleet > Vuoden 1996 uusintapainoksen bonuskappaleet

The Day Walk (Never Before) – 3.00 (säv. Clark)
She Don’t Care About Time – 2.29 (singleversio, säv. Clark)
The Times They Are a-Changin’ – 1.54 (1. versio, säv. Bob Dylan)
It’s All Over Now, Baby Blue – 3.03 (1. versio, säv. Bob Dylan)
She Don’t Care About Time – 2.35 (1. versio, säv. Clark)
The World Turns All Around Her – 2.12 (vaihtoehtoinen versio, säv. Clark)
Stranger in a Strange Land – 3.04 (instrumentaali, säv. Crosby)
Kokoonpano

Jim McGuinn – johtaja, 12-kielinen kitara, laulu
Gene Clark – tamburiini, laulu
David Crosby – rytmikitara, laulu
Chris Hillman – bassokitara, laulu
Michael Clarke – rummut
Mr. Tambourine Man (albumi)

| Mr>  Tambourine Man The Byrds |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 20. tammikuuta –  22. huhtikuuta 1965
 Julkaistu: 21. kesäkuuta 1965
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Terry Melcher
 Tyylilaji: folk rock, pop rock
 Kesto: 31.35
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Listasijoitukset
  6. (1965)    7. (elokuu 1965)    35. (1966)    42. (10. joulukuuta 1966)
The Byrdsin muut julkaisut
|   | Mr. Tambourine Man 1965 | Turn! Turn! Turn! 1965 |
Mr. Tambourine Man on yhdysvaltalaisen The Byrds -yhtyeen kesäkuussa 1965 julkaistu esikoisalbumi. Tyyliltään se edustaa folk rockia. Albumi nousi Yhdysvaltain Billboard-listalla sijalle 6.
Bob Dylanin kirjoittama nimikappale oli listaykkönen sekä Yhdysvalloissa että Britanniassa. Toinen single, ”All I Really Want to Do” (myös Dylan-cover), ei juurikaan menestynyt Yhdysvalloissa, mutta oli Britanniassa parhaimmillaan sijalla 4.
Vuonna 2003 Rolling Stone -lehti valitsi albumin sijalle 232, kun se valitsi kaikkien aikojen 500 parasta albumia. Mr. Tambourine Man valittiin myös vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Kappaleet

A-puoli
Mr. Tambourine Man – 2.20 (säv. Bob Dylan)
I’ll Feel a Whole Lot Better – 2.31 (säv. Gene Clark)
Spanish Harlem Incident – 1.58 (säv. Bob Dylan)
You Won’t Have to Cry – 2.07 (säv. Clark, san. Jim McGuinn)
Here Without You – 2.36 (säv. Clark)
The Bells of Rhymney – 3.30 (säv. Idris Davies/Pete Seeger)
B-puoli
All I Really Want to Do – 2.02 (säv. Bob Dylan)
I Knew I’d Want You – 2.14 (säv. Clark)
It’s No Use – 2.23 (säv. Clark/McGuinn)
Don’t Doubt Yourself, Babe – 2.46 (säv. Jackie DeShannon)
Chimes of Freedom – 3.50 (säv. Bob Dylan)
We’ll Meet Again – 2.07 (säv. Ross Parker/Hughie Charles)
Kappaleet > Vuonna 1996 julkaistun CD-version bonuskappaleet

She Has a Way – 2.25 (säv. Clark)
I’ll Feel a Whole Lot Better – 2.28 (vaihtoehtoinen versio, säv. Clark)
It’s No Use – 2.24 (vaihtoehtoinen versio, säv. Clark/McGuinn)
You Won't Have to Cry – 2.07 (vaihtoehtoinen versio, säv. Clark/McGuinn)
All I Really Want to Do – 2.02 (singleversio, säv. Bob Dylan)
You and Me – 2.11 (instrumentaali, säv. David Crosby/Clark/McGuinn)
Kokoonpano > The Byrds

Jim McGuinn – kitara, laulu
Gene Clark – lyömäsoittimet, satunnaisesti kitara, laulu
David Crosby – kitara, laulu
Chris Hillman – bassokitara
Michael Clarke – rummut, lyömäsoittimet
Kokoonpano > Vierailijat

Jerry Cole – kitara
Larry Knechtel – bassokitara
Leon Russell – sähköpiano
Hal Blaine – rummut, lyömäsoittimet
Kansainvälinen meridiaanikonferenssi

Pystysuora punainen viiva keskellä on Greenwichin meridiaani.
Kansainvälinen meridiaanikonferenssi oli lokakuussa 1884 Washingtonin kaupungissa Yhdysvalloissa pidetty konferenssi, jonka tehtävänä oli määrittää nollameridiaani kansainväliseen käyttöön. Konferenssin kutsui koolle Yhdysvaltain presidentti Chester A. Arthur. Käsiteltävänä aiheena oli "maailman­laajuisesti pituusasteiden nollakohtana käytettävän yleisen meridiaanin ja standardoidun aikajärjestelmän" valinta. Konferenssi päätyi valitsemaan Greenwichin meridiaanin kansain­väliseksi nolla­meridiaaniksi.
Osallistuneet maat

Konferenssiin osallistuivat seuraavat 26 maata, jotka lähettivät siihen yhteensä 41 edustajaa:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Alankomaat   Brasilia   Chile   Costa Rica   Espanja   Guatemala   Havaiji  |   Iso-Britannia   Italia   Itävalta-Unkari   Japani   Kolumbia   Liberia   Meksiko  |   Paraguay   Ranska   Ruotsin ja Norjan unioni   El Salvador   San Domingo   Saksa  |   Sveitsi   Tanska (poissa)   Turkki   Yhdysvallat   Venezuela   Venäjä  |
Eri maiden edustajat

Konferenssissa eri maita edustivat seuraavat henkilöt:
| Nimi | Virkanimike | Maa |
| --- | --- | --- |
| Ignatz von Schaeffer | Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri | Itävalta-Unkari |
| Luís Cruls | Rio de Janeiron observatorion johtaja | Brasilia |
| S. R. Franklin | Yhdysvaltain laivaston kommodori, United States Naval Observatoryn yli-intendentti | Kolumbia |
| Juan Francisco Echeverria | Siviili-insinööri | Costa Rica |
| A. Lefaivre | Täysivaltainen ministeri ja kenraalikonsuli | Ranska |
| Pierre Janssen | Pariisin fysikaalisen observatorion johtaja | Ranska |
| H. von Alvensleben | Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri | Saksan keisarikunta |
| Sir F. J. O. Evans | Kuninkaallisen laivaston kapteeni | Iso-Britannia |
| J. C. Adams | Cambridgen observatorion johtaja | Iso-Britannia |
| Richard Strachey | Kenraaliluutnantti, Intian neuvoston jäsen | Iso-Britannia |
| Sandford Fleming | Kanadan dominion edustaja | Iso-Britannia |
| Miles Rock | Rajakomission puheenjohtaja | Guatemala |
| W. D. Alexander | Surveyor-General | Havaiji |
| Luther Aholo | Privy Counsellor | Havaiji |
| Albert de Foresta | Edustuston ensimmäinen sihteeri | Italia |
| Kikuchi Dairoku | Tokion yliopiston luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani | Japani |
| Leandro Fernandez | Siviili-insinööri | Meksiko |
| Angel Anguiano | Meksikon kansallisen observatorion johtaja | Meksiko |
| Captain John Stewart | pääkonsuli | Paraguay |
| C. de Struve | Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri | Venäjän keisarikunta |
| Major-General Stebnitzki | Kenraalimajuri, keisarillinen virkamies | Venäjä |
| J. de Kologrivoff | Conseiller d'État actuel | Venäjä |
| M. de J. Galvan | Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri | San Domingo |
| Mr. Antonio Batres | Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri | Salvador |
| Mr. Juan Valera | Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri | Espanja |
| Emilio Ruiz del Arbol | Espanjan edustoston laivastoattashea | Espanja |
| Juan Pastorin | Merivoimien upseeri | Espanja |
| Carl Lewenhaupt | Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri | Ruotsi |
| Emil Frey | Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri | Sveitsi |
| C. R. P. Rodgers | Laivaston vara-amiraali | Yhdysvallat |
| Lewis Morris Rutherfurd |  | Yhdysvallat |
| W. F. Allen | Secretary Railway Time Conventions | Yhdysvallat |
| W. T. Sampson | Laivaston komentaja | Yhdysvallat |
| Cleveland Abbe | Professori, U.S. Signal Office | Yhdysvallat |
| A. M. Soteldo | asiainhoitaja | Venezuela |
| Francisco Vidal Gormaz | Hydrografisen viraston johtaja | Chile |
| Alavaro Bianchi Tupper | apulaisjohtaja | Chile |
| Carl Steen Andersen de Bille | ministeriresidentti ja pääkonsuli | Tanska |
| Hinckeldeyn | Saksan edustuston attasea | Saksan keisarikunta |
| William Coppinger | pääkonsuli | Liberia |
| G. de Weckherlin | Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri | Alankomaat |
| Rustem Effendi | Edustuston sihteeri | Osmanien valtakunta |
Vaikutukset

Konferenssissa erimielisyyksiä aiheuttivat osaltaan menettelytavat kuten virallisen ranskankielisen käännöksen laatiminen pöytäkirjoista, mutta ennen kaikkia Ranskan vaatimus, että kansainvälisen nollameridiaanin oli oltava luonteeltaan täysin neutraali samaan tapaan kuin Ranskan edustajien mukaan metri oli neutraali mittayksikkö. Tämä vaatimus ei ollut helposti sovitettavissa yhteen sen kanssa, että tarpeellisten perusmittausten lähtökohtana oli käytettävä jotakin maissa olevaa observatoriota, eivätkä britit toisaalta myöskään kannattaneet Flemingin ehdotusta, että Greenwichille vastakkainen meridiaani (nykyinen 180:s meridiaani) oli valittava nollameridiaaniksi. Lopulta voitolle pääsi se käytännöllinen näkökohta, että useimmat merikortit oli jo kauan tehty Greenwichin meridiaanin mukaan, ja kun se valittiin nollameridiaaniksi, ei niitä tarvinnut uusia. Ranskan edustaja kuitenkin kieltäytyi äänestämästä.
Siirtämällä tähtitieteellisen vuorokauden alun keskipäivästä keskiyöhön konferenssi välttyi käsittelemästä Geodeettisen konferenssin ehdotusta, jonka mukaan vuorokausi vaihtuisi Euroopassa keskellä päivää, ja mahdollisti samalla kansainvälisen päivämäärärajan sijoittamisen nykyiselle paikalleen.
Yleisaikaa koskevasta kysymyksestä Fleming ilmoitti mielipiteenään, että sitä parhaiten muistuttava toteuskelpoinen ratkaisu oli, että ensinnäkin oli vahvistettava primaarinen standardiaika, joka perustui nollameridiaaniin ja jota oli käytettävä ei-paikallisiin tarkoituksiin, ja että toiseksi oli oltava 24 sekundaarista standardiaikaa, joita käytetään eri puolilla maapalloa. Konferenssissa ehdotettiin myös kapeampien, 2½°:n levyisten aikavyöhykkeiden käyttöönotosta, joiden välinen aikaero olisi ollut 10 minuuttia, mikä kuitenkaan ei saanut kannatusta.
Vaikkei konferenssissa asiasta päätettykään, useimmat Euroopan maat ottivat sitä seuranneiden kymmenen vuoden kuluessa käyttöön virallisen ajan, joka oli joko sama kuin Greenwichin keskiaurinkoaika tai jonka poikkeama siitä oli täysiä tunteja. Ruotsissa niin oli tehty jo aikaisemmin, samoin kuin Pohjois-Amerikassakin aluksi rautateillä. Ranskassa Pariisin aika pysyi voimassa vuoteen 1911 saakka, ja seuraavana vuonna pidettiin toinen konferenssi, jossa todettiin, millä pituusasteella Greenwichistä luettuna eri observatoriot sijaitsivat, sillä niiden aikaisemmin virallisesti ilmoitetuissa sijainneissa oli havaittu virheitä. Tämä konferenssi johti ensimmäisen maailmansodan jälkeen myös Kansainvälisen aikatoimiston (Bureau International de l'Heure) perustamiseen.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:International Meridian Conference
Kirjallisuutta

Derek Howse: Greenwich Time and the Longitude.  Phillip Wilson, 1997.  ISBN 0-85667-468-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
1884 International Meridian Conference ucolick.org.
Paikallisajat eräissä Yhdysvaltain suurimmissa kaupungeissa.
Käännös suomeksi
Tiina Laitila Kälvemark

Tiina Laitila Kälvemark (s. 1970 Kärsämäki) on ruotsinsuomalainen kirjailija ja toimittaja. Hän on asunut Tukholmassa vuodesta 1997. Hän on julkaissut yhden novellikokoelman ja neljä romaania. Kirjailijantyönsä ohessa hän on toiminut toimittajana ja tuottajana Ruotsin radion (Sveriges Radio) SR:n Finska-kanavalla.
Elämä ja ura

Laitila Kälvemark on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän on työskennellyt muun muassa Sveriges Radio Sisuradion uutis- ja ajankohtaisohjelmien tuottajana sekä Taloussanomien Tukholman kirjeenvaihtajanalähde?.
Laitila Kälvemarkin kaunokirjallinen esikoisteos oli novellikokoelma Kadonnut ranta, joka ilmestyi suomalaiskustantamo WSOY:n kustantamana vuonna 2012. Toinen teos, romaani Karkulahti, ilmestyi saman kustantamon julkaisemana vuonna 2015.
Laitila Kälvemarkin kolmas kaunokirjallinen teos, romaani Seitsemäs kevät, ilmestyi huhtikuussa 2017. Hänen neljäs romaaninsa H2O ilmestyi maaliskuussa 2020. Tulvien vaivaamaan rannikkokaupunkiin sijoittuvan romaanin päähenkilöllä Hesterillä on useita, keskenään ristiriitaisia persoonallisuuksia, ja romaanissa otetaan selvää, mistä sivupersoonat tulivat ja miksi.
Laitila Kälvemarkin viides teos, romaani Valon ja pimeän sonaatit ilmestyi syyskuussa 2023 (WSOY). Romaani kertoo vääristä valinnoista, valheista, ja musiikin ja ystävyyden parantavasta voimasta.
Laitila Kälvemarkin kaunokirjallisen tuotannon tyypillisiä teemoja ovat sivullisuuden kokemukset, keskiluokan ahdinko ja ilmastokysymykset.
Laitila Kälvemark on asunut myös Pariisissa, Amsterdamissa ja Uppsalassa.
Kirjalliset teokset > Kadonnut ranta: novelleja (2012)

Laitila Kälvemarkin esikoisteos Kadonnut ranta ilmestyi 2012. Kirjailija itse kuvaa teoksensa nimen olevan symbolinen, sillä sen kaikkien tarinoiden päähenkilöt ovat jollain tapaa kadoksissa. Kadonnut ranta sisältää 14 novellia. Novellikokoelman kirjoitusprosessi sai alkunsa vuonna 2007, jolloin Laitila Kälvemark kirjoitti päivätöidensä ohessa ensimmäisen kirjaansa päätyneen novellin ”Näky”. Itse kirja valmistui ja julkaistiin vuonna 2012 WSOY:n kustantamana.
Kokoelman novellit liikkuvat eri puolilla maailmaa, Sansibarista Sundbybergiin, ja sijoittuvat ajallisesti 2000-luvulle. Novellissa ”Näky” herätään v. 2005 raivonneen Gudrun-myrskyn jälkeiseen aamuun Smoolannin metsien keskellä. ”Suljettu taivas” puolestaan seuraa bussimatkalaisten hidasta matkaa läpi Euroopan vuonna 2010 Islannin tulivuorenpurkauksen aikaansaaman tuhkapilven aikana.
Novellien päähenkilöt vaihtelevat, mutta useita heistä yhdistää maahanmuuttajataustaisuus. Osa kokoelman novelleista nivoutuu toisiinsa esimerkiksi niissä esiintyvien henkilöhahmojen kautta. Tekstit muodostavat erillisyydestään huolimatta harmonisen kokonaisuuden. Kadonnut ranta, kuten muutkin Laitila Kälvemarkin teokset, kuvaa osin ruotsinsuomalaisuutta, mutta käsittelee globaalisuutta ja nomadisuutta laajemmassa perspektiivissä.
Laitila Kälvemark kuvailee kirjoittavansa ihmisenä olemiseen liittyvistä asioista. Novelleja yhdistää lähtemisen ja jäämisen problematiikka, mutta myös uuden kiintopisteen etsiminen elämässä. Usein etsiminen, lähtemiset ja jäämiset liittyvät ihmissuhteisiin, toisinaan paikkoihin ja elämänvaiheisiin. Kokoelman nimeä kantavassa aloitusnovellissa vasta-avioituneen pariskunnan, Sakarin ja Annen, häämatka Sansibariin on saanut odottamattoman käänteen Annen kadottua jäljettömiin. Nuorikon katoamista tutkittaessa pariskunnan parisuhteesta alkaa selvitä uusia piirteitä, jotka osaltaan selittävät tilannetta, osaltaan herättävät lukijassa uusia kysymyksiä.
Tyypillistä Kadonnut ranta -teoksen tyylille on tarinoiden moniulotteisuus ja se, että ne jäävät ratkaisuhetkellä jollain tavoin avoimiksi. Novellit kutsuvat lukijaa tekemään omat tulkintansa tilanteesta tai sen jatkosta. Helsingin Sanomien kulttuuritoimittaja Suvi Ahola kuvailee Laitila Kälvemarkin esikoisteoksen tyyliä klassiseksi ja modernistisen proosan, erityisesti Tove Janssonin kirjoittaman lyhytproosan perilliseksi.
Palkinnot ja tunnustukset

Laitila Kälvemarkin teokset ovat olleet ehdokkaina useamman kirjallisuuspalkinnon saajiksi.
Esikoisteos Kadonnut ranta oli Runeberg-palkintoehdokas vuonna 2013. Runeberg-palkinto on vuosittain romaaneille myönnettävän Finlandia-palkinnon rinnalla Suomen merkittävin kirjallisuuspalkinto. Vuonna 2013 Laitila Kälvemark sai Ruotsinsuomalaisten kirjoittajien yhdistyksen RSKY:n Kaisa Vilhuinen -palkinnon Kadonnut ranta -kokoelmastaan. Palkinto on nimetty Ruotsin suomalaismetsissä runoja laulaneen Vilhuisen mukaan, ja se jaetaan joka toinen vuosi Ruotsissa asuvalle kirjailijalle, joka kirjoittaa suomeksi. Palkintoraati piti novellikokoelmaa harvinaisen kypsänä ja valmiina esikoisteokseksi. Laitila Kälvemarkin esikoisnovellikokoelmaan sisältyvä kertomus ”Jänis” palkittiin lisäksi 2. palkinnolla Ruotsin suurimmassa novellikilpailussa keväällä 2011.
Laitila Kälvemarkin toinen teos, Karkulahti, oli ehdokkaana kolmen kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Romaani oli vuoden 2015 Toisinkoinen- ja Tiiliskivi-palkintoehdokkaana. Se oli myös yksi Suomen viidestä ehdokkaasta Euroopan unionin kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2016.
Huhtikuussa 2017 ilmestynyt Laitila Kälvemarkin kolmas kaunokirjallinen teos, romaani Seitsemäs kevät, oli Botnia-palkintoehdokas 2017 ja Tulenkantaja-palkintoehdokas 2018. Tulenkantaja-palkinto on Aamulehden ja tamperelaisen Tulenkantajien kirjakaupan perustama kirjallisuuspalkinto.
Keväällä 2020 ilmestynyt Laitila Kälvemarkin neljäs teos, romaani H2O, oli Botnia-palkintoehdokas 2020.
Vuonna 2007 Ruotsinsuomalainen toimittajayhdistys palkitsi Laitila Kälvemarkin toimittajantyöstään Vuoden murvelina hänen kartoitettuaan ruotsalaisten koulujen suomalaisluokkia ja -esikouluja sekä ruotsinsuomalaista vanhustenhoitoa.
Kärsämäkiset äänestivät Laitila Kälvemarkin vuoden ulkokärsämäkiseksi 2016. Perusteina palkitsemiselle oli se, että Laitila Kälvemarkin teoksiin on ammennettu vaikutteita synnyinseudulta Kärsämäeltä ja että hän on tuonut haastatteluissaan esille synnyinseutuaan.
Teokset

Kadonnut ranta: novelleja.  Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-38802-0
Karkulahti.  Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-40909-1
Seitsemäs kevät.  Helsinki:  WSOY, 2017.  ISBN 9789510424049
H2O. Romaani. Helsinki: WSOY, 2020. ISBN 978-951-0-44794-9
Valon ja pimeän sonaatit. Helsinki: WSOY, 2023. ISBN 978-951-0-49668-8