Alfons Håkans
Historia > Håkansit kieltolain aikana (1919-1931)

Sahanpalon jälkeen Håkansit suuntautuivat meriliikenteeseen, säilyttäen hinaajat toimintakunnossa. Suomessa oli astunut voimaan kieltolaki vuonna 1919, mikä johti laajamittaiseen alkoholin salakuljetukseen. Suomen maantieteellinen sijainti meren ympäröimänä teki maasta lähes saaren, mikä mahdollisti viinan tuonnin meriteitse. Kieltolaki lisäsi suomalaisten alkoholin käyttöä ja loi uudenlaisia markkinoita. Kun rajavalvonta tiukentui, salakuljetus siirtyi uusille reiteille ja keskittyi erityisesti pirtuun. Vuonna 1929 Suomeen salakuljetettiin arviolta seitsemän miljoonaa litraa pirtua pelkästään Saksasta.
Johannes alkoi poikansa Alfonsin kanssa pelastaa Pohjanmaan rannikolla karille ajautuneita salakuljettajien aluksia. Kyse ei ollut pelkästään pienistä pirtupaateista, vaan myös suurten kansainvälisten suursalakuljettajien höyrylaivoista.  Suomen kieltolain aikana pirtun salakuljetus oli yleistä, ja Pohjanmaan rannikolla liikkui tiheästi viinaveneitä, jotka hakivat lastinsa ulkomerellä toimivilta tukkureilta. Paikallistuntemus oli kivikkoisissa vesissä elintärkeää. Merenkurkun vaarallisilla vesillä useampi vene karahti kiville, vaarantaen arvokkaan lastin. Håkans hoiti haveristien nostot ja hinaukset rantaan päiväsaikaan, joko salakuljettajan tai viranomaisen laskuun. Håkansin perheen liiketoiminta salakuljetukseen liittyvissä pelastustöissä oli laillista tai ainakin puolilaillista, eikä heitä koskaan tuomittu pirtun salakuljetuksesta tai myynnistä.
Ensimmäinen dokumentoitu keikka Håkansin suvulle oli joulukuussa 1928, kun joulukuussa 1928 saksalainen miinanraivaaja Albertos ajautui karille Vaasan saaristossa 47 000 litran pirtulastissa. Laivan kapteeni Friedrich Jahn jäi kiinni, ja poliisi kuulusteli häntä. Jahn paljasti, että laivan omisti kreikkalainen suursalakuljettaja Charles Dimitryi Tchadily, joka toimi Saksan Danzigista käsin. Albertos oli noutanut lastinsa Ruotsin vesiltä, mutta myrsky ajoi sen Suomen puolelle, ja lopulta laiva karahti kiville.
Laivan kuusihenkinen miehistö pelastautui jäitä pitkin, mutta yksi jäsenistä, virolainen kokki, hukkui. Loput viisi pääsivät vaelluksensa jälkeen Petsmoon. Valtio takavarikoi Albertosin ja myi sen tullihuutokaupassa 23 000 markalla liikemiesyhtymälle, jota johti pormestari G. Aminoff. Yhtymä antoi Håkansille toimeksiannon nostaa Albertosin ja hinata sen telakalle. Petsmon asukkaat tyhjensivät laivan pirtusta ennen kuin Håkansin hinaajat vetivät aluksen Vaasaan. Työ sujui nopeasti, ja laiva hinattiin Vaasaan muutamassa päivässä. Myöhemmin Albertos, uudella nimellään Hirundo, myytiin Saksaan. Hirundon epäiltiin osallistuneen salakuljetustoimintaan myös myöhemmin, ja sen tuntomerkit täsmäsivät Kemin edustalla tapahtuneeseen välikohtaukseen, jossa tullivene kohtasi konekivääritulella varustetun salakuljetusaluksen.
Syyskuussa 1929 Hirundo ajautui karille Vaasan edustalla, lähes samassa paikassa kuin aiemmin Albertosina. Tapahtuman nähneinä saaristolaiset havaitsivat, kuinka joukko moottoriveneitä saapui nopeasti paikalle ja tyhjensi aluksesta suuren määrän pirtukanistereita, arviolta 20 000–30 000 litraa. Tämän jälkeen närpiöläinen kauppias Strömbäck saapui moottoriveneellä Petsmon sahan rantaan ja tarjoutui maksamaan 8 000 markkaa, jotta Håkansin hinaaja Hurtig vetäisi Hirundon irti karilta ja hinaisi sen merelle. Yritys kuitenkin epäonnistui vaijerien katkeamisen vuoksi. Strömbäck palasi kaupungista mukanaan paksumpaa teräsvaijeria, mutta juuri kun uusi yritys oli alkamassa, lähestyi paikalle tullivene. Strömbäck pakeni nopeasti, jättäen aluksen oman onnensa nojaan.
Tullivene löysi Hirundon tyhjillään, ilman miehistöä tai lastia. Aluksen ruumassa olevat vihreät maalirannut kuitenkin paljastivat sen hiljattain kuljettaneen pirtukanistereita. Paperit, kompassit ja muut tärkeät asiakirjat olivat kadonneet, mutta Saksan ja Kreikan liput sekä joukko dumdum-kiväärinkuulia jäivät jäljelle.
Tulli palkkasi taas Håkansin Hurtigin irrottamaan Hirundon karilta, ja tällä kertaa myös hinaaja Kraft osallistui myös operaatioon. Hirundo irtosi vaivattomasti, ja tullilaiva Kvarken hinasi sen Vaasan Palosaareen telakalle, samalla kun Hurtig huolehti vuotavan aluksen pinnalla pysymisestä pumpuillaan. Telakalla oli tarkoitus kunnostaa Hirundo ja myydä se eteenpäin.
Alfons Håkansin osallistuminen pirtusalakuljetukseen liittyviin pelastustoimiin jatkui myös myöhemmin, kuten vuoden 1929 joulukuussa, kun hän nosti Rigel-nimisen moottoriveneen, jonka epäiltiin toimittaneen bensiiniä salakuljettajien emäaluksille. Rigelin kunnostaminen ja myynti osoittautuivat kannattaviksi, ja se myytiin huutokaupassa paikalliselle Wiik & Höglundille.