stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ekinus

Ekinus ja abakus merkittynä doorilaiseen kapiteeliin.
Ekinus (m.kreik. ἐχῖνος, ekhīnos, lat. echīnus) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa doorilaisen ja joonialaisen pylvään kapiteelin ulospäin kaartuva osa.
Doorilaisessa pylväsjärjestelmässä ekinus oli tyynymäinen ja alun perin hyvin litteä ja laakea. Myöhemmin se leveni ylöspäin noin 45 asteen kulmassa. Joonialaisissa pylväissä ekinus koostui voluuteista ja niiden välissä olleesta kyma- eli lehtinauhakoristelusta. Ekinuksen päällä oli kummassakin järjestelmässä abakus-laatta, joka kannatti arkkitraavia.
Edvard III

| Edvard III |
| --- | --- |
 Edvard III:n pronssikuva Westminster Abbeyssä.
Englannin kuningas
Valtakausi:  25. tammikuuta 1327 – 21. kesäkuuta 1377
Kruunajaiset:  1. tammikuuta 1327
Edeltäjä:  Edvard II
Seuraaja:  Rikhard II
Sijaishallitsija:  Isabella de France ja Roger Mortimer

Syntynyt:  13. marraskuuta 1312 Windsorin linna, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut:  21. kesäkuuta 1377 (64 vuotta) Richmond upon Thames, Yhdistynyt kuningaskunta
Hautapaikka:  Westminster Abbey, Lontoo
Puoliso:  Hainaultin Filippa (vih. 1328; k. 1369)
Lapset:   Edvard Musta prinssi  Isabella, Bedfordin kreivitär)  Joan  Lionel, Clarencen herttua  John, Lancasterin herttua  Edmund, Yorkin herttua  Mary, Brittanyn herttuatar  Margaret, Pembroken kreivitär  Thomas, Gloucesterin herttua 
Suku:  Plantagenet/Anjou
Isä:  Edvard II
Äiti:  Isabella de France
Edvard III (13. marraskuuta 1312 Windsorin linna – 21. kesäkuuta 1377 Richmond upon Thames) oli Englannin kuningas vuosina 1327–1377. Hän oli edellisen kuninkaan Edvard II:n poika ja yksi Englannin menestyksekkäimmistä keskiaikaisista hallitsijoista. Hänen pitkäaikainen pyrkimyksensä oli saada haltuunsa Ranskan valtaistuin. Edvardista tuli kuningas jo 14-vuotiaana isänsä murhan jälkeen ja hän hallitsi maata 50 vuotta. Hänen edeltäjistään vain Henrik III oli hallinnut yhtä kauan ja vei yli 400 vuotta Edvardin kuolemasta ennen kuin maan monarkki seuraavan kerran ylsi samaan määrään hallitusvuosia.
Edvard III. Lähde: Cassell's History of England – Century Edition (n. 1902)
Valtakauden alku

Edvard III syntyi Windsorin linnassa ja tästä syystä hänestä on käytetty myös nimitystä Edvard Windsorilainen. Edvard kruunattiin 1. helmikuuta 1327 14-vuotiaana – hänen isänsä Edvard II oli syrjäytetty tammikuussa. Seuraavana vuonna 24. tammikuuta 1328 hän avioitui Hainaultin kreivin tyttären Filippa Hainaultilaisen kanssa. Parille syntyi kolmetoista lasta, joista viisi poikaa saavutti täysikäisyyden. Heidän vanhin poikansa ja Edvardin ilmeinen kruununperijä Edvard Musta prinssi syntyi vuonna 1330 ja oli maineikas sotilasjohtaja.
Samana vuonna kuin Edvard oli avioitunut, hänen setänsä, Ranskan kuningas Kaarle IV, oli kuollut ilman miesperillisiä. Myös Kaarlen veljet olivat kuolleet ilman miespuolisia jälkeläisiä. Kaarlen sisar Isabella oli Edvardin äiti, mitä kautta Edvard oli Filip IV:n miespuolisista jälkeläisistä vanhin elossa oleva (ja pikkuveljensä Juhana Elthamilaisen ohella ainoa) ja siten mahdollinen Ranskan kruununperijä.
Koska Edvard oli kuninkaaksi tullessaan vielä alaikäinen, valtaa pitivät hänen äitinsä Isabella ja tämän rakastaja Roger Mortimer. Vuonna 1330 17-vuotias Edvard otti hallinnon käsiinsä ja syrjäytti Mortimerin, joka teloitettiin. Hänen äitinsä Isabella siirrettiin syrjään vallasta ja julkisuudesta.
Edvard III aikakaudella sota Skotlantia vastaan jatkui, mutta ulkopolitiikassa painopiste vaihtui Skotlannista haluun anastaa Ranskan kruunu.
Sota Skotlantia vastaan

Edvardin ensimmäinen sotilaallinen voitto oli Halidon Hillin taistelu vuonna 1333, jossa hän löi skotlantilaiset perusteellisesti maan kruununtavoittelijan Edvard Balliolin avustuksella. Edvardin hallintokauden viimeinen suuri taistelu Skotlantia vastaan oli Neville's Crossin taistelu 17. lokakuuta 1346, jossa Robert Brucen poika Skotlannin kuningas David II vangittiin.
Sota Skotlantia vastaan > Satavuotinen sota

Ranskalaiset aateliset eivät hyväksyneet Edvardin vaatimuksia Ranskan kruunusta vedoten muun muassa saalilaiseen lakiin, jonka mukaan kuninkaallinen perimys ei voisi kulkea äidin suvun kautta (kuten Edvardilla Isabellan tai kuningatar Johanna II:n kautta). Ranskalaiset asettivat vuonna 1328 uudeksi kuninkaaksi Edvardin serkun Filip VI:n, joka oli Filip IV Kauniin veljen Kaarlen poika. Edvardin päätarkoituksena oli varmistaa oikeutensa maihinsa Akvitanian herttuana. Vaatimuksia Ranskan kruunuun käytettiin ennemminkin sodan poliittisena oikeutuksena, joka unohdettiin aina kun tilanne sitä edellytti.
Edvard oli valmis suuriinkin uhrauksiin voittaakseen sodan. Hän hankki siihen rahoituksen firenzeläisistä Bardin ja Peruzzin kauppahuoneista ja antoi näille pantiksi villakaupan monopolin. Lopulta Edvardin velka oli 1,5 miljoonaa floriinia, joka vastasi viittä tonnia kultaa. Velka jäi maksamatta ja kauppahuoneet tekivät konkurssin.
Edvard teki heinäkuussa 1337 liiton Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan Ludvig IV:n kanssa, julisti sodan Filip VI:lle ja myöhemmin julisti itsensä Gentissä 26. tammikuuta 1340 Ranskan kuninkaaksi. Tämä välienselvittely tultiin myöhemmin tuntemaan nimellä satavuotinen sota, joka jatkui välillä kiihkeämmin, välillä rauhallisemmin vaihein aina 1450-luvulle asti. Sota ei alkanut Edvardin kannalta kovin hyvin, hän joutui lainaamaan suuria rahasummia rahoittaakseen liittonsa keisarin kanssa ja sai rahoittajansa konkurssin partaalle. Vuonna 1346 Edvard kuitenkin löi ranskalaiset Crécyn taistelussa, jossa hänen rinnallaan oli hänen 16-vuotias poikansa Musta prinssi. Englannin voitto miesylivoimaista Ranskaa vastaan perustui tehokkaaseen pitkäjousen käyttöön. Pitkällisten taisteluiden jälkeen sodan tämä vaihe päättyi englantilaisten voittoon, kun he onnistuivat valtaamaan Calaisin, josta tuli englantilaisten maihinnousupaikka Ranskaan.
Musta Prinssi johti Englannin voittoisaa armeijaa Poitiers'n taistelussa 1356. Satavuotisen sodan ensimmäinen vaihe päättyi vuonna 1360 Brétignyn rauhaan, jonka myötä Englannin vaikutusvalta Ranskassa saavutti huippunsa. Ranska joutui myös maksamaan kolmen miljoonan kruunun lunnaat vangitun kuninkaan Juhana II:n vapauttamisesta.
Englantilaisten voitot kuitattiin, voitot ja tappiot seurasivat puolin ja toisin, aiheuttaen sukupolvia jatkuneen sodankäynnin. Brittiläiset monarkit jatkoivat ”Ranskan kuninkaan” arvonimen vaatimuksiaan aina vuonna 1802 solmittuun Amiensin rauhaan asti. Edvard III otti vaakunaansa pieniä ranskalaisten kuninkaallisten ”Fleur-de-lis” -kukkia sinisellä pohjalla ja ne pysyivät osana Englannin vaakunaa, kunnes Yrjö III poisti ne.
Kotimaan tapahtumat ja yksityiselämä

Sillä aikaa kun kuningas ja hänen vanhin poikansa olivat ulkomailla, maan johdosta huolehti nuorempi prinssi, Lancasterin herttua Juhana Gentiläinen. Edvardin kaudella valtakunta vaurastui ja talous kehittyi eloisamman kaupan myötä, mutta myös musta surma vainosi ihmisten elämää.
Verotus oli kuninkaallisten tärkein tulolähde, joka aiheutti suoraan parlamentin (aatelisten ja virkamiesten kokous, joka tulee ranskan kielen sanasta parley ’puhua, keskustella’) vaikutusvallan kasvamisen. Edvard yritti pitää parlamentin vallan rajoitettuna ja kehitellä muita tapoja ansaita tuloja, mutta mikään näistä ei osoittautunut yhtä tehokkaaksi kuin parlamentaarinen verotus.
Edvardin jatkuvat sotaretket jättävät varjoonsa merkittävät saavutukset kotimaan politiikassa. Edvard pystyi saavuttamaan jotakin mihin kukaan muu keskiaikainen kuningas ei pystynyt: hän loi nationalismin. Vaikka se syntyi osittain Edvardin manipuloidessa yleistä mielipidettä satavuotisen sodan yhteydessä, Edvard piti aina yleisen mielipiteen ja parlamentin mielessä. Hän oli mestari yhdistämään maan ja sotavoimat yhteisen Englannin kruunun alle eikä kuten aiemmin oli tapana, vain maanomistajan alaisuuteen.
Maan virallinen kieli oli vielä Edvard III:n hallituskauden alussa ranska (normannien valloituksesta lähtien), mutta jo vuonna 1362 englannista tehtiin virallinen kieli muun muassa oikeussaleissa.
Edvard otti ensimmäisenä käyttöön Englannissa ranskalaisten aatelisten herttuan (engl. duke) arvon. Hänen pojastaan tuli ensimmäinen herttua – Cornwallin herttua. Eräs merkittävimmistä herttuoista oli Henrik Grosmontilainen, Lancasterin herttua, joka oli Edvardin uskottu sotapäällikkö ja eräs tärkeimmistä avustajista Roger Mortimerin ja Edvardin äidin syrjäyttämisessä.
Vaikka Edvardin avioliitto oli epätavallisen onnellinen ja tuotti kolmetoista lasta Filippan kanssa, Edvard oli tunnettu naistenmies. Filippan kuoleman jälkeen vuonna 1369 Edvardin rakastajattaresta Alice Perrersistä tuli synonyymi korruptiolle.lähde?
Kohdattuaan menetyksiä Ranskassa, Edvard pyysi parlamenttia myöntämään hänelle lisää varoja viinin ja villan verotuksella, mutta ehdotuksesta ei pidetty uuden musta surma -aallon puhjettua 1374–1375. Vuoden 1376 "Hyvä parlamentti" (engl. Good Parliament) kritisoi kuninkaan neuvonantajia mukaan lukien Alice Perrersin perhe ja neuvoi kuningasta hillitsemään intohimojaan mukauttaakseen menonsa.
Sukkanauharitarikunta

Edvard III tunnetaan myös sukkanauharitarikunnan perustajana. Vuonna 1348 Salisburyn kreivitär pudotti tanssiessaan sukkanauhansa. Kuningas poimi sen ylös, kiinnitti nauhan omaan reiteensä ja sanoi: Honi soit qui mal y pense ("hävetköön, ken siitä pahaa ajattelee"). Arvovaltainen ritarikunta syntyi ja motto on säilynyt näihin päiviin asti.
Kuolema ja perintö

Edvard kuoli halvaukseen vuonna 1377. Hänen sanotaan kärsineen Alice Perrersiltä saamastaan kupasta. Legenda kertoo myös Alicen olleen kuninkaan kuolinvuoteen äärellä tämän kuollessa ja ottaneen kuninkaan sormukset sormista Edvardin kuoltua. Edvard III haudattiin Westminster Abbeyyn. Hänen vanhin poikansa Musta Prinssi oli kuollut vuotta aiemmin, joten valtaan astui tämän poika Rikhard II.
Kuolema ja perintö > Pojat ja ruusujen sota

Edvardilla oli suuri määrä jälkeläisiä, ja hänen viisi aikuiseksi varttunutta poikaansa ja näiden jälkeläiset kamppailivatkin keskenään Englannin kruunusta. Vallanperimyskiistoja kutsutaan ruusujen sodaksi Lancasterin ja Yorkin sukujen tunnusten mukaan.
Edvard Musta Prinssi (1330–1376), Cornwallin herttua ja Walesin prinssi
Vilhelm Hatfieldiläinen (16. helmikuuta 1337 – 8. heinäkuuta 1337), haudattiin Yorkin tuomiokirkkoon
Lionel Antwerpeniläinen (1338–1368), Clarencen herttua
Juhana Gentiläinen (1340–1399), Lancasterin herttua
Edmund Langleylainen (1341–1402), Yorkin herttua
Tuomas Windsorilainen (1347)
Vilhelm Windsorilainen (24. kesäkuuta 1348 – 5. syyskuuta 1348)
Tuomas Woodstockilainen (1355–1397), Gloucesterin herttua
Kuolema ja perintö > Tyttäret

Edvardilla oli viisi tytärtä:
Isabella Plantagenet (1332–1382)
Johanna Englantilainen
Blanche Plantagenet (1342)
Maria Plantagenet (1344–1362)
Margareta Plantagenet (1346–1361)
Edvard III:n sinetti (toinen versio, joka oli käytössä 1327–1340)
Filip VI ja Edvard III
Edvard III:n käyttöön ottama Englannin vaakuna
Edvard III
Edvard III ja Edvard Musta prinssi.
Edvard III:n jälkeläisten sukupuu
Henrik Eklund

Claes Henrik Eklund (s. 20. helmikuuta 1961 Helsinki) on suomalainen, 1980-luvulla menestynyt kilpapurjehtija.
Eklund saavutti maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa E-jollien luokassa hänen maanmiehensä Tom Jungellin viedessä mestaruuden vuonna 1981. Vuonna 1988 Eklund sijoittui MM-kilpailuissa 470-luokassa Sebastian Blechinbergin kanssa 11:nneksi yhden sijan edellä saman vuoden olympialaisiin Suomen edustajaksi valittua paria Peter ja Johan von Koskull. Eklund oli olympialaisissa kaikkien luokkien varamiehensä. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Eklund sijoittui 470-luokassa Blechinbergin kanssa kymmenen parhaan joukkoon vuonna 1985.
Seuratasolla Eklund on edustanut Helsingfors Segelklubbia ja Kotkan Pursiseuraa.
Eklund avioitui purjehduksen olympiaedustajan ja arvokisamitalistin Bettina Lemströmin kanssa.
Hurrikaani Milton

| Hurrikaani Milton |
| --- | --- |

Alin paine::  897 hPa
Kovin tuuli::  noin 79 m/s (285 km/h)
 Miltonin reitti.  Reittikartan pallot on väritetty Saffirin–Simpsonin asteikon mukaan. 012345
Hurrikaani Milton oli vuoden 2024 kolmastoista nimetty trooppinen myrsky ja yhdeksäs hurrikaani Atlantin hurrikaanikaudella, neljäs suuri hurrikaani ja toinen kategorian 5 hurrikaani.
Milton syntyi pitkään kehittyneestä trooppisesta säähäiriöstä, joka sai alkunsa Länsi-Karibianmereltä ja vahvistui Campechenlahdella 5. lokakuuta. Milton voimistui räjähdysmäisesti 5-luokan hurrikaaniksi 7. lokakuuta.  Milton heikkeni takaisin 4-luokan voimakkuuteen myrskyn silmän seinämän vaihtosyklin vuoksi ennen kuin se uudelleen vahvistui ja siitä tuli taas luokan 5 hurrikaani.
Ennen Miltonin rantautumista Floridaan, myrskytuulet puhalsivat Meksikonlahdella noin 75 metriä sekunnissa. Myrskyn siirryttyä maihin tuulennopeus oli kovimmillaan noin 44 metriä sekunnissa Floridan länsiosissa.  Ennen rantautumishetkeä "landfall time" (kun hurrikaanin silmä ylitti rantaviivan), Milton aiheutti 126 tornadovaroitusta, josta 45 on vähintään vahvistettu. Aiempi ennätys on 120 Ivan hurrikaanilta vuodelta 2004, rikkoiko Milton ennätyksen?
Milton aiheutti Floridassa vähintään 16 kuolemantapausta sekä tulvatuhoja, sähkökatkoja miljoonille ihmisille ja alustavien arvioiden mukaan noin 30–50 miljardin dollarin aineelliset tuhot. Se jäi voimakkuudeltaan ja kuolonuhreiltaan huomattavasti lievemmäksi kuin vain kaksi viikkoa aiemmin Floridaan iskenyt Helene.
Käännös suomeksi
Fredrik Eklöf

Fredrik Eklöf (s. 23. maaliskuuta 1937 Helsinki) on suomalainen, olympialaisissakin kilpaillut purjehtija.
Eklöf sijoittui olympialaisten 5,5 metrin luokassa 15:nneksi Roomassa 1960 yhdessä Peik Gästrinin ja Peter Tallbergin kanssa "Inga-Lill XLIV" -nimisellä veneellä. Eklöf voitti Hangon Regatan Soling-luokan vuonna 1971. Seuratasolla hän edusti Nyländska Jaktklubbenia.
Ekofakti

Erityisesti historiallisen ajan kaivauksilla usein runsaina esiintyvät kotieläinten luut ovat tyypillinen ekofakti.
Ekofaktilla tarkoitetaan arkeologiassa arkeologisesta yhteydestä löydettyä esinettä, joka ei ole artefakti (ihmisen muovaama esine), mutta jolla kuitenkin on arvoa muinaisen ihmistoiminnan tutkimuksessa. Ekofakteja ovat esimerkiksi asuinpaikan yhteydestä löydetyt kasvijäänteet tai kotieläinten luut.
Egyptologia

Jean-François Champollion, joka tulkitsi hieroglyfit.
Egyptologia on muinaisen Egyptin ja egyptiläisten esineiden tutkintaan keskittynyt arkeologian ja historiantutkimuksen alahaara. Egyptologia tutkii tieteellisesti muinaisen Egyptin Dynastisen kauden (n. 3000–30 eaa.) kulttuuria  eli kieltä, kirjallisuutta, historiaa, uskontoa, taidetta, taloutta ja etiikkaa.
Historia

Egyptiläinen kieli ja kulttuuri olivat hävinneet ihmisten tietoisuudesta ensimmäisellä vuosituhannella. Arabitutkijat olivat kiinnostuneita tutkimaan ja selittämään muinaisen Egyptin kieltä ja kulttuuria, lähinnä koptilaisten lähteiden kautta, mutta kyvyttömyys tulkita egyptiläisten kirjoitusta sekä muinaisen perinteen katkeaminen estivät historiallisesti todenmukaisen kuvan luomisen.
Tärkeässä osassa egyptologian synnyssä oli Ranskan keisari Napoleon Bonaparten sotaretki Egyptiin vuonna 1798. Napoleon vei maahan suuren joukon tiedemiehiä, jotka alkoivat tutkia egyptiläisiä monumentteja johdonmukaisesti. Hieroglyfejä eli egyptiläistä kirjoitusta oli yritetty tulkita jo 1400-luvulta lähtien, mutta vasta 1820-luvulla ranskalainen Jean-François Champollion onnistui ratkaisemaan Rosettan kiven avulla niiden arvoituksen. Kun egyptiläisten kirjoituksia pystyttiin näin lukemaan, heräsi heidän historiansa ja kulttuurinsa jälleen eloon. Kiinnostus maan kulttuuriin kasvoi, ja Egyptin rakennelmia ja aarteita ostettiin ja ryövättiin lukemattomin määrin eri puolille maailmaa tai käytettiin rakennusmateriaaliksi. Egyptologian tieteenalana perustivat 1800-luvulla Emmanuel de Rougé Ranskassa, Samuel Birch Englannissa ja Heinrich Brugsch Saksassa. Yhdysvaltoihin perustettiin University of Chicago Oriental Institute -instituutti. Vuonna 1880 brittiläinen egyptologi William Flinders Petrie (1853–1942) kehitti egyptologisen tutkimuksen tieteellistä metodia, minkä myötä Egyptin historiaa pystyttiin ajoittamaan entistä tarkemmin. Ensimmäiset tieteelliset hautatutkimukset aloitettiin 1800-luvun lopulla, ja merkittäviä löytöjä on tehty nykyaikaan saakka. Yksi tunnetuimpia löytöjä oli Howard Carterin vuonna 1922 löytämä Tutankhamonin hauta.
Nykyaika

Egyptiläiset itse alkoivat osallistua egyptologiseen tutkimukseen 1950-luvulla, ja ensimmäinen kansainvälinen egyptologian kongressi kokoontui Kairossa 1976. 1960-luvulla egyptologian painopiste alkoi siirtyä hauta- ja temppelikirjoitusten tutkimisesta rakennusten ja kaupunkien tutkimiseen, mikä on laajentanut käsitystä maan historiasta ja tuonut tutkimuksen tavoitteeksi laajemman kulttuurihistoriallisen analyysin. Egyptissä on vuosittain käynnissä parisen sataa kansainvälistä ja kansallista arkeologista kaivaushanketta, jotka kohdistuvat kaikkiin muinaisegyptiläisen kulttuurin kausiin. Kaivauksia auttaa se, että Egyptin ilmasto on ihanteellinen kaikenlaisen aineksen säilymisen kannalta, sekä se, että tutkittava alue on melko kapea ja sisältää useita kerrostumia. Egyptin arkeologian tekniikka on myös viime aikoina kehittynyt huomattavasti.
Nykyajan egyptologisessa arkeologiassa voidaan erottaa kolme tärkeää osa-aluetta: konservointi, entisöinti ja ennallistaminen. Konservointi tarkoittaa esiin kaivettujen rakennusten ja esineiden säilytyksen varmistamista, johon käytetään nykyisin erilaisia kemiallisia ja fysikaalisia menetelmiä. Entisöinnissä korjataan tuhoutuneita kohteita, ja ennallistamisella tarkoitetaan aikoinaan rakennusmateriaaliksi purettujen rakennusten kokoamista uudelleen.
Egyptiläisten muinaismuistojen kokoelmat ovat olleet monen suuren museon suosituimpia ja laajimpia osastoja 1800-luvulta alkaen. Merkittäviä egyptiläisiä kokoelmia sisältävät etenkin Kairon Egyptiläinen museo, Lontoon British Museum, Berliinin egyptiläinen museo, Pariisin Louvre ja New Yorkin Metropolitan Museum of Art. Gizaan on tarkoitus avata vuonna 2015 Suuri egyptiläinen museo, jonne asetetaan näytteille 100 000 muinaisegyptiläistä esinettä.
Egyptologia Suomessa

Suomessa toimii vuonna 1969 perustettu Suomen Egyptologinen Seura. Egyptologiaa on voinut opiskella pääaineena Helsingin yliopistossa vuosina 1990–2017, mutta oppiaineeseen ei ole otettu uusia opiskelijoita sitten vuoden 2014, ja egyptologian oppiaine ilmoitettiin lakkaavaksi 31. heinäkuuta 2023. Syksystä 2018 lähtien egyptologiaa on voinut kuitenkin opiskella osana Kulttuurien tutkimuksen kandidaattiohjelman opetusta (opintosuunta: Afrikan ja Lähi-idän tutkimus) sekä Alue- ja kulttuurintutkimuksen maisteriohjelman opetusta. Lisäksi joissain muissa Suomen yliopistoissa ja kansalaisopistoissa on järjestetty yksittäisiä egyptologian kursseja. Suomen kansallismuseon kokoelmissa on yhteispohjoismaisen Nubian-retkikunnan (1961–1966) yhteydessä Suomelle lahjoitettuja esineitä, yksittäisiä muita egyptologisia muinaismuistoja ja muinaismuistojen kipsijäljennöksiä. Lisäksi Suomessa on esineitä useissa yksityiskokoelmissa.
Tunnettuja egyptologeja

Giovanni Battista Belzoni
James Burton
Howard Carter
Jean-François Champollion
William Flinders Petrie
Alan Gardiner
Zahi Hawass
Karl Lepsius
Victor Loret
Gaston Maspero
Pierre Montet
Alexandre Piankoff
Richard Pococke
Nicholas Reeves
Henry Salt
Kent Weeks
Tunnettuja egyptologeja > Suomalaisia egyptologeja

Rostislav Holthoer
Jaana Toivari-Viitala
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Osirisnet Project OsirisNet.net. Viitattu 30.3.2013.
Ylen Elävä arkisto – Kulttuurimatkalla muinaiseen Egyptiin
Arkeologinen kaivauskohde Karnakin temppelin edustalla Egyptissä.
Eivor

| Eivor |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  12. tammikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Ejvor, Eyvor, Øivor, Øyvor 
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen nimi 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eivor on pohjoismainen naisen etunimi. Sen lähtömuotona on muinaisnorjalainen nimi Eyvǫr, jonka merkityksestä ei ole varmaa tietoa. Yhden tulkinnan mukaan nimen alkuosa tarkoittaisi ’onnea’ ja loppuosa ’lupausta’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Eivor on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 860 naisella. Heistä suurin osa on syntynyt 1940- tai 1950-luvulla.
Nimipäivät

Suomenruotsalaisessa kalenterissa Eivorin nimipäivä on 12. tammikuuta. Se on Eivorin nimipäivä myös professori Pekka Sammallahden laatimassa pohjoissaamelaisessa nimipäiväkalenterissa.
Ruotsissa Eivorin nimipäivä on 8. kesäkuuta ja Norjassa 24. lokakuuta.
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Eivor (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Ekologinen modernisaatio

Ekologinen modernisaatio on käsite, jonka politiikan tutkija Martin Jänicke on määritellyt poliittiseksi toimintatavaksi, jonka avulla pyritään hakemaan teknisiä, taloudellisia, yhteiskunnallisia ja älyllisiä ratkaisuja ympäristöongelmiin. Sen tavoitteena on tutkia, kehittää ja levittää ympäristöä säästäviä teknisiä, yhteiskuntapoliittisia, tieteellisiä ja kulttuurisia keksintöjä. Yhteiskuntaa, taloutta ja tutkimusta on kehitettävä niin, että järkiperäinen ekologinen ajattelu on entistä keskeisempi osa päätöksentekoa.
Ei selityksiä

| Ei selityksiä Hector |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Soundtrack / Crystal Studio
 Julkaistu: 2004
 Tuottaja(t): Okko Laru
 Tyylilaji: Rock
 Kesto: 51.46
 Levy-yhtiö: Allstar Music
Listasijoitukset
  Suomi: 2. (lokakuu 2004)
Hectorin muut julkaisut
| Total Live 1991–2003 2003 | Ei selityksiä 2004 | Hauras 2014 |
Ei selityksiä on suomalaisen muusikon Hectorin vuonna 2004 julkaistu studioalbumi. Radiokanavat valitsivat albumin lokakuussa Kuukauden Levyksi. ”Eki-setä (has left the building)” -kappaleen Eki on tunnettu nimikirjoitusten keräilijä Erkki Rapo. Hector teki kappaleen Eki-sedän kuoleman jälkeen.
Kappaleet

Olishan se hienoo – 3.21 (säv. & san. Hector)
Stadille – 3.00 (säv. & san. Hector)
Hysteeri – 3.42 (säv. & san. Hector)
Kuunnellaan vaan taivasta – 4.29 (säv. & san. Hector)
Ei selityksiä – 3.13 (säv. & san. Hector)
Saarnaaja – 4.18 (säv. & san. Hector)
Nuorallatanssija (Lindansaren) – 5.56 (säv. Mikael Wiehe, suom. san. Hector)
Neljä tuulta (Four strong winds) – 4.07 (säv. Ian Tyson, suom. san. Hector)
Juodaan viinaa – 4.08 (säv. & san. Hector)
Lähes onnellinen mies – 3.07 (säv. & san. Hector)
Eki-setä (Has left the building) – 4.00 (säv.  & san Hector)
Tää on se aamu – 3.43 (säv. Okko Laru, san. Hector)
Kun rakkaus saapuu kaupunkiin – 4.26 (säv. & san. Hector)
Singlet

”Kuunnellaan vaan taivasta”
”Kun rakkaus saapu kaupunkiin”
”Lähes onnellinen mies”
”Olishan se hienoo” (Radiosoittosingle)
Muusikot

Hector - laulu, stratosoolo (6)
Okko Laru - rummut, laulu, kitara, akustinen kitara, 12-kielinen kitara, koskettimet, ohjelmointi, luupit
Mongo Aaltonen - lyömäsoittimet, tamburiini,
Timo Kämäräinen - kitarat, akustinen kitara, hammond, rhodes
Masa Maijanen - Basso
Ako Kiiski - Basso
Pekka Gröhn - Piano, rhodes, urut, koskettimet
Esa Kotilainen - Mellotron, minimoog,
Tuiri Lyijynen - Sello
Matti Kallio - Pillit (2), haitari (8)
Heikki Keskinen - Saksofoni (3)
”Jay” Kortehisto - Pasuuna (3)
Antero Priha - Trumpetti (3)
Mikko Raita - Laulu (3)
Kreetta Hannula - 1. viulu (4), viulu
Riikka Sundqvist - 2. viulu (4)
Markku Lintunen - Alttoviulu (4)
Johann Carlson - Sello
Sarita Harma - laulu (6)
Jaakko Kiikeri - Slide kitarat (7), Sitar (7), kitarat
Max Lilja - Sello (13)
Muuta

Okko Laru - Tuotanto
Mikko Raita - Miksaus, äänitys
Svante Forsbäck - Masterointi