Antrean taistelut
Osapuolet > Punaiset

Antrea kuului punaisten itäiseen rintamaan, jonka Antrean rintamalohkon komentajana oli Suomen sotaväessä aliupseerikoulutuksen saanut A. Backman. Hänen apulaispäällikkönään toimi ilmeisesti myös Pullilan joukkoja komentanut Nestor Blom. Lähinnä Viipurin seudulta koottujen Karjalan punakaartien lisäksi taisteluihin osallistui Uudeltamaalta tulleita punaisia. Helsingin punakaartista rintamalla oli muun muassa kuuluisa Jyryn komppania, joka oli yksi punaisten eliittijoukoista. Sen päällikkö Hjalmar Marttinen kaatui Kavantsaaressa maaliskuun alussa, jonka jälkeen tilalle nimitettiin painijana tunnettu Adam Malm. Yhteensä Jyryn komppania menetti Antrean taisteluissa ainakin viisi kaatunutta ja kymmeniä haavoittuneita. Helsingin pitäjän punakaartista koottu Malmin I komppania puolestaan oli mukana Pullilassa ja Syvälahdessa käydyissä taisteluissa ainakin 250 miehen vahvuisen osaston voimin. Tuolloin Helsingin pitäjään kuuluneen Malmin lisäksi siinä oli miehiä myös Käpylän, Pakilan, Tikkurilan ja Hämeenkylän punakaarteista. Maaliskuussa Antreaan lähetettiin vielä Mäntsälän ja Hyvinkään Kaukaan punakaartilaisia. Lisäksi rintamalla oli muun muassa Viipurin merkinantokomppanian naiskaarti, joka osallistui Pullilan taisteluihin. Venäläisiä vapaaehtoisia Antrean rintamalle tuli ainakin Pietarista, Moskovasta ja Siperiasta, mutta nämä joukot poistuivat jo maaliskuun puolivälissä Neuvosto-Venäjän ja Saksan solmiman Brest-Litovskin rauhansopimuksen astuttua voimaan.
Viipurin lyhyt etäisyys helpotti Antrean suunnalla taistelleiden punaisten huoltoa sekä ase- sekä ampumatarviketäydennyksiä. Sotatoimia johdettiin Viipurissa sijainneesta punakaartin itäisen rintaman esikunnasta, mutta punaiset perustivat Kavantsaaren kylään myös paikallisen tukikohdan, jonka esikunta majoittui Kavantsaaren kartanoon. Punaisten miesvahvuus nousi suurimmillaan maaliskuun lopussa yli 4 000 mieheen. Heillä oli kuitenkin jatkuvasti ongelmia joukkojen varustamisessa. Tehdastyöläisten asusteet soveltuivat huonosti rintamaolosuhteisiin ja punaiset joutuivat jopa luopumaan joistakin saavuttamistaan maastovoitoista, kun käytössä ei ollut telttoja yöpymistä varten. Kaatuneita ja haavoittuneita kuljetettiin Viipuriin, jonne oli perustettu sotilassairaala. Lääkintätehtävissä palveli yli 500 henkilöä, joiden joukossa oli myös Punaisen Ristin hoitajia.
Punaisten pääjoukot olivat Ahvolassa, jonne helmikuussa eteni noin 2 000 punakaartilaista ja venäläistä vapaaehtoista. Eteneminen kuitenkin pysähtyi jo muutaman yhteenoton jälkeen, eivätkä myöhemmätkään hyökkäykset johtaneet läpimurtoon. Punaisten voimaa heikensi samanaikainen elintärkeän Helsingin radan suojaaminen, joka sitoi huomattava määrän miehiä Viipurin länsipuolelle. Kavantsaaren vallattuaan punaiset aloittivat hyökkäyksensä Antreaa kohti 9. helmikuuta. Tavoitteena oli ottaa haltuun Antrean pohjoispuolella Vuoksenniskasta Laatokan rannalle Käkisalmeen ulottuva linja. Hyökkäyksen tekivät yhteistyössä lännestä käsin edenneet Lappeenrannan seudun punakaartit ja Karjalan rataa myöten hyökännyt Viipurin punakaarti. Lappeenrannan hyökkäys kuitenkin pysähtyi jo lähes välittömästi 10 kilometrin päähän Joutsenoon ja myös Antrean suunnalla eteneminen päättyi vajaan viikon jälkeen 15. helmikuuta. Valkoisilla oli tuolloin Antreassa noin tuhat miestä.
21. helmikuuta käynnistyneen yleishyökkäyksen myötä punaiset iskivät Antreaa kohti huomattavasti leveämmällä rintamalla neljän erillisen osaston voimin. Joutsenon ja Viipurin suuntien lisäksi Antreaan lähdettiin nyt etenemään myös Kannaksen keski- ja itäosista yhteensä 4 000 miehen voimin. Päähyökkäys tapahtui kuitenkin tälläkin kertaa etelästä Karjalan rataa pitkin. Hyökkäyksen oli tarkoitus alkaa joka suunnalta samaan aikaan, mutta todellisuudessa joukot lähtivät kaikki liikkeelle eri päivinä. Päähyökkäys pääsi käyntiin vasta 26. helmikuuta, kun valkoiset olivat koko ajan tehneet omia iskujaan punaisten linjoja päin. Hyökkäys ei kuitenkaan tälläkään kertaa saavuttanut tavoitettaan, vaan kaikki joukot pysähtyivät jo muutaman päivän jälkeen. Tämän vuoksi punaisten esikunta Helsingissä totesi Karjalan rintaman yleishyökkäyksen tuloksettomaksi ja määräsi sen lopetettvaksi 28. helmikuuta. Viipurin esikunta ei kuitenkaan välittänyt käskystä, vaan jatkoi omin päin sotatoimiaan, jotka nyt olivat kuitenkin muuttuneet lähinnä asemasodaksi. Tämän vuoksi 10. maaliskuuta alkaneella uudella yleishyökkäyksellä ei enää juurikaan ollut vaikutusta Antrean rintaman sotatoimiin. Viimeinen punaisten suurhyökkäys käynnistyi 20. maaliskuuta, mutta sekin pysähtyi jo kahden päivän kuluttua ja asemasota jatkui entisellään.