stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itävalta yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Itävallan MM-mitalit kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka>  | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Yhteensä> Kulta | Yhteensä> Hopea | Yhteensä> Pronssi | Yhteensä | Yhteensä> Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1987 Rooma | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1991 Tokio | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1993 Stuttgart | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 29. |
| 1995 Göteborg | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1997 Ateena | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1999 Sevilla | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2001 Edmonton | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 30. |
| 2003 Pariisi | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2005 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2007 Osaka | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2009 Berliini | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2011 Daegu | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2013 Moskova | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2015 Peking | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2017 Lontoo | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2019 Doha | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 2 | 2 | 30. |
| 2022 Eugene | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2023 Budapest | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| Yhteensä | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 2 | 0 | 1 | 3 | 4 | 84. |
Itävallan MM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Stephanie Graf | 0 | 1 | 0 | 1 | 2001 |
| Sigrid Kirchmann | 0 | 0 | 1 | 1 | 1993 |
| Verena Preiner | 0 | 0 | 1 | 1 | 2019 |
| Lukas Weißhaidinger | 0 | 0 | 1 | 1 | 2019 |
Dorrit

| Dorrit |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  6. helmikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Dorit 
Nimen alkuperä:  Dorotea
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dorrit on naisen etunimi. Se on lyhentymä kreikkalaisesta nimestä Dorotea, joka merkitsee ’Jumalan lahjaa’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2020 mennessä tilastoitu noin 260–270 Dorrit-nimistä naista. Dorritin nimipäivä on suomenruotsalaisessa almanakassa 6. helmikuuta.
Tunnettuja Dorriteja

Dorrit von Fieandt (1927–2021), suomalainen keramiikkataiteilija
Dorrit Hoffleit (1907–2007), yhdysvaltalainen tähtitieteilijä
Dorrit Moussaieff (s. 1950), Islannin presidentin Ólafur Ragnar Grímssonin puoliso
Dorrit Willumsen (s. 1940), tanskalainen kirjailija
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Dorrit (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Dorrani-valtakunta

| Dorrani-valtakunta > 1747–1826 |
| --- | --- |
   Valtakunta laajimmillaan 
Dorrani-valtakunta oli Ahmad Šah Dorranin perustama paštuvaltakunta, joka muodostui vuonna 1747 persialaisen sotapäällikön Nadir Šahin perustaman afšaridi-dynastian raunioille. Dorrani-valtakuntaa pidetään Afganistanin historiankirjoituksessa maan syntynä. Monarkia säilyi Afganistanissa aina 1970-luvulle saakka, vaikka itse Dorrani-dynastia sammui Barakzai-klaanin nousutua valtaan 1826.
Douglas DC-5

| Douglas DC-5 |
| --- | --- |
 Yhdysvaltain merijalkaväen R3D-2
Tyyppi:  liikennelentokone, kuljetuskone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Douglas Aircraft Company
Ensilento:  20. helmikuuta 1939
Esitelty:  1940
Poistettu käytöstä:  1949
Pääkäyttäjät:  KLM, USAAF, USMC
Valmistusmäärä:  12 
Muunnelmat:  R3D, C-110
Douglas DC-5 (Douglas Commercial 5) on Douglas Aircraft Companyn 20. helmikuuta vuonna 1939 ensilentonsa lentänyt lentokonemalli. Kaksimoottorisessa ylätasokoneessa oli paikat 16 matkustajalle, ja se oli tarkoitettu DC-3 ja DC-4 -malleja lyhyemmille matkoille.
Konetta valmistettiin vain 12 kappaletta, näistäkin yli puolet sotilasversioita. Ilmavoimille kone oli C-110, merivoimien ja merijalkaväen luetteloissa R3D.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 3
Matkustajat: 16, sotilasversiossa 22 paikkaa
Pituus: &&&&&&&&&&&&&019.05000019,05 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&023.077000023,77 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&06.0500006,05 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&076.055000076,55 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&06202.&&&&006 202 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&09072.&&&&009 072 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Wright GR-1820-F62 -tähtimoottoria
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0325.&&&&00325 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02575.&&&&002 575 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&07225.&&&&007 225 m
USAAF C-110
Ižmalaiset

Ižmalaiset eli Ižman komit eli izvalaiset (komiksi изьватас, iźvatas; ven. ижемцы, ižemtsy; ижемские коми, ižemskije komi) ovat komisyrjäänien alueellinen kansatieteellinen ryhmä. Kulttuuriltaan he poikkeavat kaikkein eniten muista komeista.
Ryhmä alkoi muotoutua 1500-luvun lopussa, jolloin Ižma-joen alajuoksulle syntyi Ižman kylä. Sen asukkaat koostuivat etupäässä Udoran ja Vymin komeista, joihin sulautui venäläisiä ja nenetsejä. Kontaktien seurauksena naapurikansat vaikuttivat ižmalaisten antropologiseen tyyppiin, syntyi erityinen venäläis- ja nenetsiläisvaikutteinen komin kielen Ižman murre ja ižmalaiset omaksuivat uusia elinkeinoja, jotka erottavat heidät muista komeista.
Aluksi ižmalaiset harjoittivat etupäässä metsästystä ja kalastusta sekä vähäisemmässä määrässä karjanhoitoa ja maanviljelyä. 1700–1800-luvuilla tärkeimmäksi elinkeinoksi muodostui nenetseiltä omaksuttu poronhoito sekä siihen liittyvä säämiskänvalmistus, tavarakuljetukset ja kaupankäynti. Porotalouden myötä ižmalaisten asuinalue laajeni 1800-luvulla Ižman alajuoksulta Petšoran keskijuoksulle ja sen sivujokien Kolvan ja Usan varsille, Bolšaja Zemljan ja Kaninin niemimaan tundra-alueille, Kuolan niemimaalle ja Uralin taakse. Vuonna 1897 Petšoran kihlakunnassa oli 22 000 komia (etupäässä ižmalaisia) ja sen ulkopuolella noin 10 000. Vuoden 1979 väestönlaskennan mukaan Komin tasavallan Ižman ja Usinskin piireissä oli 27 800 komia sekä Länsi-Siperiassa ja muualla Pohjois-Euroopassa noin 18 000 ižmalaisten jälkeläistä.
Nykyään ižmalaiset erottaa muista komeistä lähinnä poronhoitoon liittyvä aineellinen kulttuuri, asutuksen erityispiirteet sekä erillinen ryhmäidentiteetti. Vuonna 1990 perustettiin ižmalaisten kulttuuriseura Iźvatas. Järjestö tavoittelee ižmalaisille alkuperäiskansan asemaa ja suurempaa määräysvaltaa alueen luonnonvarojen hyödyntämisessä. Ižman komit rekisteröitiin erillisenä ryhmänä ensimmäistä kertaa vuoden 2002 väestönlaskennassa, jonka mukaan heitä on 15 600 henkeä.
Aiheesta muualla

Iźvatas-järjestön sivusto (venäjäksi)
Ižman piiri

Ižman piiri Komin tasavallan kartalla.
Ižman piiri (ven. Ижемский район, Ižemski raion, komiksi Изьва район, Iźva raion) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 18 400 neliökilometriä. Asukkaita on 19 700 henkeä (vuonna 2009).
Ižman piiri sijaitsee Komin tasavallan pohjoisosassa. Koillisessa se rajoittuu Usinskiin, idässä Petšoran piiriin, etelässä Sosnogorskin piiriin ja Uhtaan sekä lännessä Ust-Tsilman piiriin. Piirin kautta virtaa Petšora ja sen sivujoki Ižma.
Piiriin kuuluu 10 maalaiskuntaa: Brykalansk, Ižma, Keltšijur, Kipijevo, Krasnobor, Mohtša, Njašabož, Sisjabsk, Štšeljajur ja Tom. Hallinnollinen keskus on Ižman kylä, josta on 544 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin.
Seudun kantaväestöä ovat Ižman komit. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 90,4 % piirin asukkaista on komeja, 7,9 % venäläisiä, 0,8 % ukrainalaisia ja 0,2 % valkovenäläisiä.
Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut perunan viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Vuonna 2004 aloitettiin öljyn poraus.
Monikansallinen öljy-yhtiö aloitti koeporaukset suojelualueella Ižman piirissä 1990-luvun lopulla. Paikallisen väestön keskuudessa noussut kansanliike ja kansalaisjärjestöt onnistuivat lopettamaan yhtiön toiminnan alueella. Kansalaisliike haastoi yhtiön oikeuteen ja voitti jutun. Lisäksi paikallisen väestön onnistui tehdä öljy-yhtiö Lukoilin kanssa sopimus, jossa yhtiö lupaa osan voitoistaan alueellisen kehityksen tueksi.
Paikallisen väestön keskuudessa kannatusta saaneen kansalaisliikkeen jäseniä valittiin vuoden 2003 vaaleissa paikalliseen hallintoon ja samalla syrjäytettiin aiemmin hallinnut bisneseliitti.
Aiheesta muualla

Ižman piirin sivusto (venäjäksi)
Inta •
Ižma •
Knjažpogost •
Koigorodok •
Kortkeros •
Petšora •
Priluzje •
Sosnogorsk •
Syktyvdin •
Syktyvkar •
Sysola •
Troitsko-Petšorsk •
Udora •
Uhta •
Usinsk •
Ust-Kulom •
Ust-Tsilm •
Ust-Vym •
Vorkuta •
Vuktyl
Izvestija Gelsingforsskogo soveta deputatov armii, flota i rabotših

Lehden etusivu kesäkuussa 1917.
Izvestija Gelsingforsskogo soveta deputatov armii, flota i rabotših (Sveaborgskogo porta) (ven. Известия Гельсингфорсского совета депутатов армии, флота и рабочих (Свеаборгского порта), ”Armeijan, laivaston ja (Viaporin sataman) työläisten edustajien Helsingin neuvoston tiedonantoja”) oli Helsingissä vuosina 1917–1918 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti. Maalis-huhtikuussa 1918 sen nimenä oli Izvestija. Organ, izdavaemyi pri Likvidatsionnoi komissii po delam Finljandii (ven. Известия. Орган, издаваемый при Ликвидационной комиссии по делам Финляндии, ”Tiedonantoja. Suomen asiain suorituskomission äänenkannattaja”).
Maaliskuussa 1917 aloittanut Izvestija Gelsingforsskogo soveta oli yksi helmikuun vallankumouksen jälkeen syntyneistä venäläisistä sotilaslehdistä. Nimensä mukaisesti se oli Helsingin sotilasneuvoston äänenkannattaja. Kuudesti viikossa ilmestynyt lehti painettiin omassa kirjapainossa. Levikiltään se oli Helsingin sotilaslehdistä suurin. Toimittajina työskentelivät aluksi A. Nožin ja S. A. Garin sekä huhti-syyskuussa 1917 menševikki Matvei Gorškov.
Aiheesta muualla

Izvestija Gelsingforsskogo soveta deputatov armii, flota i rabotših Sveaborgskogo porta digitoituna kansalliskirjastossa
Izvestija Gelsingforsskogo soveta deputatov armii, flota i rabotših digitoituna kansalliskirjastossa
Izvestija. Organ, izdavaemyi pri Likvidatsionnoi komissii po delam Finljandii digitoituna kansalliskirjastossa
Oleg Ivanov (jalkapalloilija, 1967)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Oleg Viktorovitš Ivanov
Syntymäaika: 29. heinäkuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Moskova, Neuvostoliitto
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Lempinimi: Olli
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1988–1989 1990–1991 1992–1993 1994 1994–2002 1995–1996 2000 2001 2002 2002 |  Krasnaja Presnja Moskova  Spartak Moskova  TPV  Ilves  Haka  Ikast  KTP  Lahti  TamU  Hämeenlinna | 49 (10) 20 (2) 46 (23) 7 (1) 166 (37) 6 (0) 2 (1) 5 (0) 0 (0) 3 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Oleg Viktorovitš Ivanov (ven. Олег Викторович Иванов, s. 29. heinäkuuta 1967 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hänen pelipaikkansa oli keskikenttä.
Ura

Ivanov aloitti uransa Neuvostoliiton kakkosliigan Krasnaja Presnja Moskovassa, josta hän siirtyi korkeimman liigan Spartak Moskovaan. Spartakin kanssa hän osallistui myös kauden 1990–1991 Euroopan cupiin, jonka välieriin joukkue ylsi.
Ivanov siirtyi Suomeen Spartak-toverinsa Valeri Popovitšin kanssa vuonna 1992. Siirtyminen Suomeen liittyy Neuvostoliiton hajoamisvaiheeseen. Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena maan urheilutoiminnassa oli sekavuutta. Suomen valitsemisesta Ivanov toteaa:
»Tarjoukset ulkomailta olivat epämääräisiä. Suomalaiselta välittäjältä tullut tarjous vaikutti luotettavalta, vaikka moni muu pääsikin kovempiin ja rahakkaampiin jalkapallomaihin.»
Kaksikko päätyi TPV:n ja Ilveksen kautta Hakaan, jossa he voittivat neljä Suomen-mestaruutta ja yhden Suomen cupin. Ivanovia ja Popovitšia on kutsuttu yhdeksi liigan parhaista tutkapareista ja heidän yhteispeliään parhaimmillaan pysäyttämättömäksi. Ivanov on valittu Veikkausliigan legendaksi.
Peliuransa jälkeen Ivanov on toiminut PS-44:n, ViipV:n ja TPV:n valmentajana. Hänellä on B-valmentajakoulutus.
Siviiliammatissa Ivanov vastaa kaivosteollisuudelle porakruunuja vastaavan yrityksen idänkaupasta. Asuinpaikka on edelleen Valkeakoskella.
Saavutukset

Suomen-mestaruus: 1995, 1998, 1999, 2000
Suomen-mestaruuspronssi: 2002
Suomen cup: 1997
Liigacup: 1995
Harry Jaakkola

Harry Jaakkola (s. 21. toukokuuta 1963 Turku) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelasi SM-liigassa vuosina 1983–1992. Hän edusti koko liigauransa ajan Turun Palloseuraa, jonka joukkueessa hän voitti kolme Suomen-mestaruutta (1989, 1990, 1991) ja saavutti yhden SM-hopean (1985). Hän pelasi SM-liigassa kaikkiaan 329 runkosarjaottelua, joissa hän teki 50 maalia ja antoi 52 maalisyöttöä. Jäähyjä hänelle kertyi 102 minuuttia. Pudotuspeleissä hän pelasi 52 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 8+2 ja jäähymääränsä 18 minuuttia.  Lempinimellä "Diesel" tunnettu Jaakkola pelasi useimmiten joukkueen kolmos- tai nelosketjun laitahyökkääjänä.
Izvestija Soveta deputatov armii, flota i rabotših Abo-Olandskoi ukrepljonnoi pozitsii

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Izvestija Soveta deputatov armii, flota i rabotših Abo-Olandskoi ukrepljonnoi pozitsii (Известия Совета депутатов армии, флота и рабочих Або-Оландской укреплённой позиции, ”Turun–Ahvenanmaan linnoitetun asemalinjan armeijan, laivaston ja työläisten edustajien neuvoston tiedonantoja”) oli Turussa vuosina 1917–1918 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.
Huhtikuussa 1917 aloittanut lehti, lyhyemmältä nimeltään Izvestija Aboskogo Soveta deputatov, oli yksi helmikuun vallankumouksen jälkeen syntyneistä venäläisistä sotilaslehdistä. Se sisälsi tietoja ensimmäisen maailmansodan rintamilta, Venäjän väliaikaisen hallituksen toiminnasta ja Suomen tapahtumista. Neljästä kuuteen kertaan viikossa ilmestynyt, kirjapaino Polytypoksessa painettu lehti lakkasi helmikuussa 1918. Sen toimittajina mainitaan eri aikoina Beljajev, A. V. Iljinski, Inkov, Ljubimov, Perno, Romanov ja Sidorenko.
Aiheesta muualla

Izvestija Soveta deputatov armii, flota i rabotših Abo-Olandskoi ukrepljonnoi pozitsii digitoituna Kansalliskirjastossa
Dora (Palestiina)

| Dora> Δῶρα |
| --- | --- |
 Doran paikka eli Tel Dorin arkeologinen kohde ilmasta nähtynä.
Sijainti
 Dora
Koordinaatit:  32°37′1″N, 34°54′59″E
Valtio:  Israel
Paikkakunta:  Dor (Tel Dor), Nahsholim, Hof HaCarmel, Haifan hallintoalue
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Persian valtakunta Seleukidien valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Palestiina
Aiheesta muualla
  Dora Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dora (m.kreik. Δῶρα, Dōra) eli Dor (hepr. ‏דוֹר‎‎) oli antiikin aikainen kaupunki Palestiinassa nykyisen Israelin alueella. Sen arkeologinen alue sijaitsee lähellä nykyistä Nahsholimin kibbutsia, noin 30 kilometriä etelään Haifasta.
Maantiede

Dora sijaitsi Palestiinan länsirannikon pohjoisosassa. Siitä etelään sijaitsi Caesarea Maritima ja pohjoiseen Sykamina, Ake ja Tyros. Doran koillispuolella sijaitsi Karmelvuori. Kaupungilla oli kaksiosainen satama. Sen sanotaan kuitenkin olleen huono, sillä se oli alttiina lounaistuulille, ja siksi alukset joutuivat ankkuroimaan merelle. Doran tell eli rauniokumpu tunnetaan nimellä Tel Dor (myös Tell el-Burj, Khirbet el-Burj).
Historia

Doran paikka on ollut asuttu viimeistään keskisellä pronssikaudella noin 2000 eaa. Israelilaisten historiassa kaupunki sijaitsi Manassen heimon alueella, mutta jäi kanaanilaisille asukkaille. Pseudo-Skylaks, joka käyttää kaupungista nimimuotoa Doros, sanoo sen olleen foinikialainen kaupunki. Egyptiläisissä lähteissä kaupunki esiintyy nimellä D-jr ja Vanhassa testamentissa nimellä Dor (vanhassa raamatunsuomennoksessa Door).
Persialaisella kaudella Dora oli yhden satraappikunnan pääkaupunki. Antiikin ajalla Dora hellenisoitui vähitellen, ja tämä alkoi jo ennen varsinaista hellenististä kautta. 200-luvulla eaa. Dorassa oli seleukidien kuninkaallinen linnoitus. Kaupunki esiintyy vahvana linnoituksena muun muassa, kun Diodotos Tryfon piti sitä hallussaan Antiokhos VII:ttä vastaan. Myöhemmällä ajalla Doraa samoin kuin myöhemmän Caesarean paikalla sijainnutta Stratonos Pyrgosta hallinnut tyranni Zoilos luovutti Doran Aleksanteri Jannaiokselle.
Roomalaisten vallattua Palestiinan vuonna 64 eaa. Dora sai itsehallinnon. Aulus Gabinius rakennutti kaupungin uudelleen. Roomalaisella kaudella kaupunki oli edelleen merkittävä linnoituspaikka. Myöhemmällä roomalaisella kaudella Dora kuului ensin Syria Phoenicen provinssiin ja sitten Phoenice priman provinssiin.
Eusebios Kesarealainen kuvaa kaupungin olleen aikanaan merkittävä, mutta hänen aikanaan 300-luvun alussa raunioina. Saman vahvistaa pyhiinvaeltaja Paula 300- ja 400-lukujen vaihteessa.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungin paikalla on rauniokumpu, joka on arkeologisten tutkimusten perusteella ollut asuttu myöhäiseltä pronssikaudelta lähtien. Löytöjä on tehty persialaiselta, hellenistiseltä, roomalaiselta ja bysanttilaiselta kaudelta. Läheltä merenrantaa on löydetty roomalaisaikaisen, joonialaista tyyliä edustaneen temppelin sekä roomalaisen teatterin rauniot. Bysanttilaista kautta edustavat muun muassa suurikokoisen kirkon rauniot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dora Wikimedia Commonsissa
Tel Dor Excavation Project (englanniksi)
Doran arkeologista aluetta.
Doran raunioita.
Brian Doyle

| Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Maa:   Australia> .Miesten soutu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | kahdeksikko |  |
Brian John Doyle (18. elokuuta 1930 Melbourne – 1. kesäkuuta 2008 Melbourne) oli australialainen soutaja. Hän saavutti pronssia kahdeksikossa Melbournen kesäolympialaisissa 1956. Australian venekunta hävisi Yhdysvalloille 4,0 sekuntia ja Kanadalle 2,1 sekuntia.
Doylen pojat David ja Mark olivat myös soudun olympiaedustajia.
J. K. Rowling: Harry Potterin luoja

| J>  K. Rowling: Harry Potterin luoja: Elämäkerta.J. K. Rowling: A biography: The genius behind Harry Potter |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Sean Smith
Genre:  elämäkerta
Julkaistu:  1999, 2003
Suomennos
Suomentaja:  Marja Haapio ja Liisa Lohtander
Kustantaja:  Memfis Books
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
J. K. Rowling: Harry Potterin luoja: Elämäkerta on toimittaja ja kirjailija Sean Smithin teos kirjailija J. K. Rowlingista. Teos ilmestyi ensimmäisen kerran Britanniassa 1999. Kirja on suomennettu teoksen kolmannesta, täydennetystä laitoksesta, joka ilmestyi englanniksi 2003. Elämäkerta on valtuuttamaton, eikä Rowling ole halunnut olla tekemisissä sen kanssa yksityisyytensä suojelun vuoksi.
Aiheesta muualla

Michael O'Mara: Harry Potter and the pointless biography. Independent 28.9.2001.
Doukkala-Abda

| Doukkala-Abda |
| --- | --- |
 Doukkala-Abdan sijainti Marokossa.
 Koordinaatit: 32°17′N, 9°14′W 
Valtio:  Marokko
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Safi
Pinta-ala:  13 285 km²
Väkiluku (2004):  1 984 039
Doukkala-Abda (arab. دكالة عبدة‎) oli yksi Marokon 16 alueesta (ransk. région).
Syyskuussa 2015 Doukkala-Abdan alueen maakunnat El Jadida ja Sidi Bennour liittyivät Casablanca-Settatin alueeseen ja Safi ja Youssoufia liittyivät  Marrakesh-Safin alueeseen. Näin ollen Doukkala-Abdan alue lakkautettiin.
Asukkaita alueella oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 1 984 039, joista ulkomaisia oli 767. Kotitalouksia oli 356 096. Vuoden 1994 väestönlaskennassa väkiluku oli 1 793 458. Doukkala-Abdan pääkaupunki on Safi, ja pinta-alaa alueella on 13 285 neliökilometriä.
Marokon keskiosassa sijainnut Doukkala-Abda oli jaettu El Jadidan, Sidi Bennourin, Safin ja Youssoufian maakuntiin eli provinsseihin. Provinssit on jaettu edelleen 87 kuntaan, joista 77 on maalaiskuntia (ransk. commune rurale) ja loput 10 kaupunkimaisempia (ransk. commune urbaine).
Doukkala-Abdan alueen Atlantin rannalla sijaitseva pääkaupunki Safi on tunnettu keramiikastaan ja tärkeästä satamastaan, joka on yksi maan suurimmista. Rannikolla sijaitsee myös El Jadidan kaupunki, jossa sijaitseva Mazaganin portugalilaiskaudella rakennettu kaupunki kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Doukkala-Abdan alue tunnetaan tazota-arkkitehtuuria edustavista kivirakennelmista. Tazotan arvellaan olevan jäänne Portugalin valtakaudelta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Doukkala-Abda Wikimedia Commonsissa
Douglas DC-1

| Douglas DC-1 |
| --- | --- |
 TWA:n Douglas DC-1 "City of Los Angeles" (koneen rekisterinumero NC 223Y).
Tyyppi:  liikennelentokone
Valmistaja:  Douglas Aircraft Company
Ensilento:  1. heinäkuuta 1933
Esitelty:  1933
Valmistusmäärä:  yksi prototyyppi 
Muunnelmat:  Douglas DC-2
Douglas DC-1 oli Douglas Aircraft Companyn valmistama kaksimoottorinen matkustajalentokone. Kone oli metallirakenteinen, alatasoinen ja varustettu sisäänvedettävillä laskutelineillä. Koneesta valmistui vain prototyyppi, jonka pohjalta kehitettiin menestyneet DC-2 ja DC-3 -koneet.
Historia

DC-1:n kehityksen voidaan katsoa alkaneen 1931 tapahtuneesta TWA-lentoyhtiön kahdeksan ihmishenkeä vaatineesta onnettomuudesta, jossa Fokker Trimotor -tyyppinen kone hajosi ilmassa sen puisen siipisalon petettyä.
Onnettomuuden seurauksena Yhdysvaltojen ilmailuhallinto määräsi, ettei tulevissa koneissa tule olla puusta valmistettuja siipiä tai kantavia rakenteita. Kilpaileva Boeing-yhtiö kehitti uusien vaatimusten mukaisen modernin Boeing 247 -koneen, mutta rajallisen tuotantokapasiteetin takia kykeni valmistamaan koneita vain pääasiakkaalleen, United Airlines -lentoyhtiölle. TWA järjesti tarjouskilpailun vastaavasta koneesta.
Douglas ei aluksi ollut halukas vastaamaan, epäillen ettei koneelle löytyisi riittävästi markkinoita kattamaan kehityskulut. Hän hahmotteli kuitenkin 2-moottorisen, alatasoisen ja metallirakenteisen koneen, joka kykeni TWA:n vaatimusten mukaisesti lentämään ja laskeutumaan turvallisesti myös yhdellä moottorilla.
Koneesta valmistettiin yksi prototyyppi, joka suoritti ensilentonsa 1. heinäkuuta 1933. Kone osoittautui koelennoilla suorituskyvyltään ja lento-ominaisuuksiltaan ylivertaiseksi aikalaisiinsa Fokker Trimotoriin ja Ford Trimotoriin nähden. Se asetti myös uuden nopeusennätyksen lentäessään Yhdysvaltojen halki 13 tunnissa ja viidessä minuutissa.
TWA:n toivomusten mukaisesta kone varustettiin tehokkaammilla moottoreilla ja muutettiin 14-paikkaiseksi. Tätä Douglas DC-2:ksi nimettyä tuotantomallia yhtiö tilasi 20 kappaletta.
Alkuperäinen DC-1 myytiin Englantiin vuonna 1938, jossa se lensi yksityisomistuksessa joitakin kuukausia. Tämän jälkeen kone päätyi Ranskan kautta Espanjaan Líneas Aéreas Postales Españolas -lentoyhtiölle ja edelleen Iberialle. Kone tuhoutui lento-onnettomuudessa joulukuussa 1940.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2 lentäjää sekä lentoemäntä
Matkustajat: 12
Pituus: &&&&&&&&&&&&&018.030000018,3 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&017.&&&&0017 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.08800004,88 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&05200.&&&&005 200 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&07900.&&&&007 900 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Wright SGR-1820F Cyclone -9-sylinteristä tähtimoottoria
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0373.&&&&00373 km/h
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&07010.&&&&007 010 m