stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sinitiainen
Elinympäristö

Sinitiaisen elinpiiriä ovat lauhkean vyöhykkeen lehtisekametsät, puutarhat, pihat ja puistot. Se pesii harvalukuisena myös talousmetsissä ja havumetsissä, jos vain sopivia linnunpönttöjä on tarjolla. Syksyllä ja talvella erityisesti järviruokokasvustot ja ruokintapaikat ovat sen suosiossa.
Lisääntyminen

Pesä on puunkolossa tai pöntössä. Pöntön lentoaukon koko 28–32 mm, pesii vain harvoin isompireikäiseen koloon, esimerkiksi kottaraispönttöön. Pesintä alkaa Etelä-Suomessa huhtikuun lopulla, muutamia päiviä aikaisemmin kuin talitiaisen pesintä. Emo munii 7–14, yleensä 8–12 ja keskimäärin 10 valkoista, punertavatäpläistä ja -pilkkuista munaa. Haudonta alkaa vasta, kun kaikki munat on munittu. Naaras hautoo 13–15 vuorokautta. Poistuessaan syömään naaras yleensä peittää munat pesäaineksilla lämmönhukan estämiseksi. Sekä koiras että naaras ruokkivat poikasia, jotka tulevat lentokykyisiksi 15–21, usein 19 vuorokauden ikäisinä.
Koiraalla voi toisinaan olla kaksi puolisoa, joskus harvoin kolmekin. Ensimmäinen naaras pyrkii karkottamaan toisen, ja koiras suosii ensimmäistä poikuetta. Yhdellä naaraalla on Pohjois-Euroopassa kesässä vain yksi poikue harvinaisia poikkeustilaneita lukuun ottamatta, kun esimerkiksi ensimmäinen poikue on hyvin pieni. Etelä-Euroopassa ne voivat joskus tehdä toisenkin poikueen.
Sinitiainen on yleislevinneisyydeltään eteläinen laji. Suomessa sen pesintä on herkkä säiden vaihteluille. Jos se aloittaa pesinnän liian aikaisin, saattaa toukokuun lopun takatalvi aiheuttaa koko pesinnän tuhoutumisen. Kylminä toukokuina ja kesäkuun alkupäivinä sen poikasilleen syöttämien perhostoukkien kehitys on myöhässä, ja siksi poikasista usein osa kuolee nälkään ja eloon jäävätkin ovat aliravittuja ja huonokuntoisia. Huono ravintotilanne heikentää myös emolintujen selviytymistä. Sinitiaisen sopeutuminen pohjoisiin oloihin on vasta alkutekijöissään, ja kestää ilmeisesti vuosisatoja, ennen kuin niille kehittyy sopeutumia kylmiin oloihin.
Ravinto

Sinitiainen on hyödyllinen monille kasveille syömällä niitä vaivaavia tuhohyönteisiä, kuten kirvoja, mutta se syö myös itse puiden silmuja ja saattaa repiä niitä rikki etsiessään hyönteisiä. Lisäksi sinitiaisen ruokavalioon kuuluvat monenlaiset hyönteiset ja niiden toukat, hämähäkit, siemenet, jyvät ja marjat. Talvisella ruokintapaikalla sinitiaiset kuuluvat kaikkein ahkerimpiin vieraisiin. Siellä sinitiainen valitsee rasvaosaston useammin kuin muut tiaiset.
Aiheesta muualla

Esa-Pekka Avela. Sinitiainen : Neljän tuuman hurrikaani. Satakunnan kirjateollisuus 2011.
Hildén, Olavi 1976: Sinitiaisen Parus caeruleus ottolapset. – Lintumies 4.1976 s. 123. SLY.
Hildén, Olavi 1982: Nuorten lintujen osuus aikuiskuolleisuuden mittana tali- ja sinitiaisen pesimäkannoissa. – Ornis Fennica 59:149–151.
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Cyanistes caeruleus:  Wikidata: Q25404  Wikispecies: Cyanistes caeruleus  Avibase: 9BE53D340F9A4305  BirdLife: 103761667  BOLD: 86964  BOW: blutit  BTO: bob14620  CoL: 32NH2  eBird: blutit  GBIF: 2487879  IBC: common-blue-tit-cyanistes-caeruleus  iNaturalist: 144849  IRMNG: 10218133  ITIS: 559612  IUCN: 103761667  NBN: NHMSYS0001688296  NCBI: 156563  Observation.org: 161  Open Tree of Life: 746120  TSA: 5518  Xeno-canto: Cyanistes-caeruleus  Laji.fi: MX.34574 
Parus caeruleus:  Wikidata: Q25689712  ARKive: parus-caeruleus  BioLib: 8948  EPPO: PRUSCA  EURING: 14620  Fauna Europaea (new): d90d920e-82dc-4970-9f9d-8406cadf0a87  GBIF: 8191482  IRMNG: 11412212  WoRMS: 558567 
Sinitiainen pensaassa.
Pöntössä hautova sinitiainen.
Sinitiaisen munapesä.
Sinitiainen talviruokinnalla.
Siperianleppälintu

| Siperianleppälintu |
| --- | --- |
 Juhlapukuinen koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Aasianleppälinnut Adelura
Laji::  erythronota
Kaksiosainen nimi
 Adelura erythronota  (Eversmann, 1841) 
Synonyymit
 Phoenicurus erythronotus 
Katso myös
   Siperianleppälintu Wikispeciesissä   Siperianleppälintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Siperianleppälintu (Adelura erythronota) on aasialainen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 16 cm, siipien kärkiväli 25,5–27 cm ja paino keskimäärin noin 18 g. Kooltaan siperianleppälintu on hiukan leppälintua suurempi. Juhlapukuinen koiras muistuttaa koirasleppälintua, mutta sen päälaki on harmaa, naamari tummanharmaa ja kapeampi, ja siipien yläpeitinhöyhenistä muodostuu kaksi valkoista siipijuovaa. Naaras ja nuori lintu ovat ruskehtavaselkäisiä, vatsapuolelta harmaanpunertavia, ja niiltä puuttuvat selkeät siipijuovat. Kaikissa puvuissa hyvä tuntomerkki on ruosteenpunainen pyrstö, jota lintu nostelee ylösalas, toisin kuin pyrstöään värisyttävä leppälintu.
Esiintyminen

Siperianleppälintu elää Etelä-Siperiassa, Tienšan-vuoristossa, Altain alueella ja siitä itään Luoteis-Mongoliaan. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Afganistanissa, Turkmenistanissa, Pakistanissa ja Himalajan länsiosissa.
Elinympäristö

Siperianleppälintu asuu vuoristossa kuusen kasvualueen rajoille noin 5 400 metrin korkeudelle saakka. Se suosii kuivien rinteiden harvakasvuisia metsiä ja korkeakasvuisia pensaikkoja, ja välttelee tiheäkasvuisia sulkeutuneita metsiä ja matalia pensaikkoja. Talveksi se laskeutuu alarinteiden jokilaaksoihin ja puutarhoihin.
Lisääntyminen

Siperianleppälintunaaras rakentaa pesän maahan pensaan, mättään tai kiven suojaan. Se munii tavallisesti neljä tai viisi munaa, joita se hautoo 14–16 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka lähtevät pesästä 16–18 päivän ikäisinä. Pesii usein kahdesti kesän aikana, joskus jopa kolmasti.
Ravinto

Siperianleppälinnun ravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat suurimman osan vuotta, talvella marjat ja hedelmät.
Mandi Sinkkonen

Mandi (Amanda) Sinkkonen (1. lokakuuta 1894 Kontiolahti – 20. huhtikuuta 1966 Kouvola) oli Suomen nuorten kristillisen liiton tyttö- ja naistyön matkasihteeri.
Varhaisvuodet

Mandi Sinkkosen vanhemmat olivat maanviljelijä, kupariseppä Antti Sinkkonen ja Kristiina Kallinen. Valmistuttuaan Sortavalan seminaarista vuonna 1922 hän toimi opettajana Räisälän Unnunkosken kansakoulussa. Oman toimensa ohella hän oli mukana paikallisen Nuorten kristillisen yhdistyksen toiminnassa ja siirtyi vuonna 1927 SNKL:n palvelukseen.
Matkat ja vierailut 1920- ja 1930-luvuilla

Matkasihteerinä Mandi Sinkkonen vieraili liiton paikallisyhdistyksissä eri puolilla maata. Ensimmäiset matkat suuntautuivat Savon paikallisyhdistyksiin mm. Peltosalmelle, Leppävirralle, Rantasalmelle, Juankoskelle, Varkauteen ja Sääminkiin. Etelä-Karjalan piiri Karjalankannas mukaan luettuna oli Nuorten kristillisten yhdistysten valta-aluetta. Kerho- ja yhdistystoiminnan lisäksi siellä vietettiin myös piirijärjestön juhlia, joille Mandi Sinkkonen osallistui puhujana. Pohjois-Karjalassa ja Laatokan Karjalassa, missä oli jo 1910-luvulta lähtien ollut piirijärjestö, oli useita paikallisyhdistyksiä niin maaseudulla kuin asutuskeskuksissakin mm. Pielisjärvellä, Lieksassa ja Nurmeksessa, joihin matkasihteeri toistuvasti teki vierailuja. Länsi-Suomessa matkat ulottuivat mm. Uuteenkaupunkiin. Pohjoisempana hän kävi Kainuussa mm. Paltamossa ja Peräpohjolassa Posiolla saakka.
Tyttötyö 1920- ja 1950-luvuilla

Mandi Sinkkonen tuki vierailuillaan jo toiminnassa olevia tyttökerhoja, koulutti ja opasti kerhonohjaajia, perusti uusia kerhoja ja teki työtä tunnetuksi. Kerhojen toiminnassa Mandi Sinkkonen piti tärkeänä hengellisen ohjelman lisäksi monipuolista kansalaiskasvatusta, käden taitoja ja kirjallisia töitä. Työntekijäkurssien järjestäminen paikallisyhdistysten johtajille kuului myös hänen tehtäviinsä. Hän työskenteli myös eri puolilla maata mm. Sortavalassa, Viipurissa, Jaakkimassa, Kuopiossa ja Lieksassa järjestetyillä Tyttöjen kesäpäivillä vuoteen 1954 saakka. Järjestön hankittua Keuruulta käyttönsä leirikeskuksen  Mandi Sinkkonen osallistui tyttöjen kesä- ja talvileirien järjestämiseen ensin leirikeskus Pöyhölässä, myöhemmin koko maassa pidetyillä paikallisleireillä. Mandi Sinkkonen tunnettiin sydämellisenä ihmisenä ja taitavana sielunhoitajana.
Sota- ja evakkovuodet

Sotavuosina leiritoiminta jatkui pitemmittä keskeytyksittä. Mandi Sinkkonen jatkoi mahdollisuuksien mukaan myös vierailujaan koko maassa. Hänet kutsuttiin hengellisen ja henkisen väestönsuojelun tehtäviin siirtoväen keskuuteen. Jouduttuaan evakkoon Elisenvaarasta hän asettui asumaan Kouvolaan vuonna 1941.
Sotien jälkeinen aika

Vuonna 1953 Mandi Sinkkonen siirtyi kokonaan SNKL:n naistyöhön toimenkuvanaan työntekijä- ja naistenpäivien sekä muiden tilaisuuksien järjestäminen naisille. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1958 hän kirjoitti muistelmansa Matkasihteerin muistojen tie, joka ilmestyi vuonna 1965. Kirjassa hän kertoo paitsi henkilökohtaisista kokemuksistaan työvuosinaan, myös Suomen nuorten kristillisen liiton ja Nuorten kristillisten yhdistysten tyttö- ja naistyön historiasta.
Julkaisut

Sinkkonen, Mandi: Matkasihteerin muistojen tie.  Helsinki:  Kuva ja sana, 1965.
Siskoni, vampyyri

| Siskoni, vampyyri> My Sister the Vampire.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Sienna Mercer
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia nuorten
Julkaistu:  2007–2011
Suomennos
Suomentaja:  Marja Helanen-Ahtola
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2008–2011
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Siskoni, vampyyri (My Sister the Vampire) on Sienna Mercerin kirjoittama kolmiosainen kirjasarja, jonka on suomentanut Marja Helanen-Ahtola.
Kirjat kertovat Franklin Groveen muuttavasta Oliviasta ja siellä tapaamastaan Ivystä. Ensi silmäyksellä tytöt ovat kuin kaksi eri ihmistä, mutta pian he huomaavat olevansa identtiset kaksoset. Tytöillä on kuitenkin yksi merkittävä ero: Ivy on vampyyri, kun taas Olivia on aivan normaali ihminen. 
Erostaan huolimatta heistä tulee parhaimmat ystävykset ja yhdessä he yrittävät selviytyä monista kiperistä tilanteista salatakseen vampyyrien olemassaolon.
Osat

Vaihtokaupat (engl. Switched, 2007 – suom. Marja Helanen-Ahtola 2008, WSOY, ISBN 978-951-0-34131-5)
Vampurilaisia (engl. Fangtastic, 2007 – suom. Marja Helanen-Ahtola 2008, WSOY, ISBN 978-951-0-34132-2)
Taas vamppiksia (engl. Re-Vamped!, 2008 – suom. Marja Helanen-Ahtola 2009, WSOY, ISBN 978-951-0-35302-8)
(engl. Vampalicious, 2009, ISBN 978-971-0-25416-3, ei suomennosta)
(engl. Take Two!, 2011, ei suomennosta)
(engl. Love Bites, 2011, ei suomennosta)
(engl. Lucky Break!, 2011, ei suomennosta)
(engl. Star Style, 2011, ei suomennosta)
Esko Sirén

| Esko Sirén> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. lokakuuta 1938 Pornainen
Kuollut: 9. huhtikuuta 1983 (44 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Pituus:  168 cm
Laji:  este-, kestävyys- ja maastojuoksu
Seura:  Pornaisten Vire (–1958) Kaipolan Vire (1959–)
Kilpauran kesto:  1957–1970
Saavutukset
Ennätykset:  800 m 1.54,1 (1963)   1 500 m 3.48,6 (1966)   Maili 4.16,6 (1966)   2 000 m 5.12,8 (1965)   3 000 m 8.07,8 (1962)   2 mailia 9.12,6 (1963)   5 000 m 14.16,4 (1967)   10 000 m 32.28,0 (1970)   3 000 m ej. 8.39,4 (1962)
Esko Olavi Sirén (3. lokakuuta 1938 Pornainen – 9. huhtikuuta 1983) oli suomalainen este-, kestävyys- ja maastojuoksija.
Henkilökohtaiset Suomen mestaruudet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Matka | Vuosi | Tulos |
| 3 000 m esteet | 1961 | 8.53,4 |
| 3 000 m esteet | 1963 | 8.44,4 |
| 3 000 m esteet | 1965 | 8.48,8 |
| maastojuoksu (lyhyt rata, 6 km) | 1963 | 19.39 |
| maastojuoksu (lyhyt rata, 6 km) | 1967 | 19.22 |
Suomen ennätykset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Matka | Pvm | Paikka | Tulos |
| 3 000 m esteet | 8. heinäkuuta 1962 | Budapest | 8.39,4 |
| 3 000 m esteet | 17. heinäkuuta 1963 | Helsinki | 8.39,4 |
Siperiankurppa

| Siperiankurppa |
| --- | --- |
 Siperiankurppa tai suippopyrstökurppa (Gallinago stenura)
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Gallinago
Laji::  megala
Kaksiosainen nimi
 Gallinago megala  Swinhoe, 1861 
Katso myös
   Siperiankurppa Wikispeciesissä   Siperiankurppa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Siperiankurppa (Gallinago megala) on siperialainen kahlaajalintu. Lajin nimesi englantilainen lintutieteilijä Robert Swinhoe vuonna 1861.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 27–29 senttimetriä, siipien kärkiväli 38–44 senttimetriä ja paino keskimäärin 120 grammaa. Laji muistuttaa suuresti suippopyrstökurppaa, joka on 10 prosenttia pienempi, lyhytnokkaisempi ja -jalkaisempi sekä höyhenpuvultaan hieman erivärinen. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen

Siperiankurpan pesimäaluetta on keskinen Siperia ja Mongolian pohjoisosa. Maailmanpopulaation koko on 25 000–100 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Siperiankurppa on muuttolintu, joka talvehtii Indonesiassa, Papua-Uudessa-Guineassa ja Australiassa. Laji havaittiin Suomessa Tohmajärven Niiralasta 13. kesäkuuta – 6. heinäkuuta 2008; kyseessä on vasta toinen havainto Euroopasta, ensimmäinen tehtiin Venäjällä 2002..
Elinympäristö

Siperiankurpan elinympäristöä ovat taigan niityt, ahot ja muut aukeat maisemat. Muutto- ja talvehtimisalueilla laji viihtyy erilaisilla kosteikoilla.
Ravinto

Laji syö maassa eläviä hyönteisiä, matoja ja muita pieniä selkärangattomia.
Aiheesta muualla

Valokuvia Tohmajärven siperiankurpasta Tarsiger.com -sivustolla, sivustolta löytyy myös äänitteitä.
Siperiankurppa Lintukuva-verkkopalvelussa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q371582  Wikispecies: Gallinago megala  ADW: Gallinago_megala  AFD: Gallinago_(Gallinago)_megala  Avibase: 9E66B47A3044536F  BirdLife: 22693090  BOW: swisni1  CoL: 3F6VF  eBird: swisni1  EoL: 45513586  EURING: 5220  GBIF: 2481815  iNaturalist: 3920  IRMNG: 10943925  ITIS: 176705  IUCN: 22693090  NCBI: 670344  Open Tree of Life: 518139  Paleobiology Database: 373087  Paleobiology Database: 373087  TSA: 7230  Xeno-canto: Gallinago-megala  Laji.fi: MX.27662
Alfred Percy Sinnett

A. P. Sinnett
Alfred Percy Sinnett (18. tammikuuta 1840 – 26. kesäkuuta 1921) oli brittiläinen kirjailija, toimittaja ja teosofi.
Elämä ja ura

Alfred Sinnettin isä oli toimittaja ja äiti kirjailija. Hänen opintonsa jäivät kesken. Vuodesta 1859 vuoteen 1870 kirjoitti useisiin lehtiin ja oli ulkomaankirjeenvaihtajana eri puolilla maailmaa. Hän muun muassa haastatteli mormonien johtajaa Brigham Youngia Salt Lake Cityssä. Alfred Sinnett oli naimisissa Patience Sinnettin kanssa vuodesta 1870.
Intian vuodet

Vuonna 1872 Sinnett muutti Intiaan Allahabadiin, jossa hän työskenteli toimittajana The Pioneer -lehdessä, joka oli suurin Intiassa ilmestyvä englanninkielinen sanomalehti. Vuonna 1879 hän tutustui Teosofisen liikkeen perustajaan Helena Blavatskyyn ja Henry Steel Olcottiin, joille tarjosi asunnon. Vuonna 1880 Blavatsky ja Olcott viettivät myös kuusi viikkoa Sinnettin kesäasunnolla Shimlassa. Vierailujen aikana Sinnett vakuuttui siitä, että Blavatskyllä on yliluonnollisia kykyjä, ja lupasi tälle näkyvyyttä lehdessään sekä kykeni tarjoamaan yhteyksiä merkkihenkilöihin sekä siten hankkimaan teosofialle uskottavuutta. Kirjassaan The Occult World (1881) hän kuvasi yksityiskohtaisesti Blavatskyn tekemiä taikoja, kuten savukkeiden kadottamistemppuja sekä vesipullojen ilmestymistä eväskoriin kesken retken. Lisäksi Blavatsky oli löytänyt kadonneen korun. Sinnett kirjoitti, että julkaistuaan tarinoita lehdessä hänelle naureskeltiin.
Merkittävin tapahtuma liittyi kuitenkin ns. mahatmakirjeisiin. Blavatskyn tarinan mukaan Tiibetissä asuvat Salaisen Veljeskunnan jäsenet ohjasivat teosofien toimintaa mm. ilmestymällä hänelle astraaliruumiina tai telepaattisesti antamillaan ohjeilla ja paljastamalla salatietoa. Sinnett kysyi, voisiko Blavatsky toimittaa heillä hänen kirjeensä. Hänen hämmästyksekseen Blavatsky lähetti kirjeen paranormaalein keinoin ja myös vastaus materialisoitui. Sinnett ja hänen vaimonsa saivat useita kirjeitä Blavatskyn kautta. Joillakin kerroilla vastaus palasi jopa samassa kirjekuoressa, jonka hän oli antanut Blavatskylle, ja niin nopeasti, että sitä ei olisi voinut tavanomaisin keinoin kuljettaa Tiibetiin ja takaisin.
Kirjeet vakuuttivat Sinnettin, ja hän julkaisi niiden pohjalta kirjan The Esoteric Buddhism vuonna 1883. Se nosti Sinnettin liikkeen merkkihenkilöksi, kun mahatmat näyttivät valinneen hänet ikiaikaisen viisauden välittäjäksi. Kirjassa Sinnett toi esiin mm. juurirotuopin, jonka Blavatsky julkaisi omissa nimissään vasta myöhemmin kirjoittamassaan Salainen oppi -kirjassa. Myös Rudolf Steiner omaksui myöhemmin juurirotuopin, mutta hänelle rotu oli enemmän kulttuurinen käsite kuin rotu aineellisessa merkityksessä.
Paluu Englantiin

Hämmentävien kirjoitustensa vuoksi Sinnett joutui luopumaan työstään Pioneerissa ja palasi Englantiin vuonna 1883. Samana vuonna Blavatskyn avustajina toimineet Coulombit paljastivat Blavatskyn taikatempuissa käyttämiä menetelmiä sekä Blavatskyn heille lähettämiä kirjeitä, joissa niitä ohjeistettiin. Myös teosofien keskuudessa oli epäilyjä rehellisyyden suhteen. Englannissa Sinnett toimi Teosofisen seuran Lontoon kahtia jakautuneen loosin johtajana ja oli teosofisen yhteisön merkittävin hahmo aina vuoteen 1887 saakka, jolloin Blavatsky palasi Lontooseen ja perusti kilpailevan loosin. Sinnett sai selville, että osa hänen saamistaan kirjeistä ei ollutkaan mahatmojen fyysisesti kirjoittamia vaan Blavatskyn kautta kanavoituja, ja hän alkoi kritisoida niitä vääräoppisiksi. Sinnett kirjoitti vuonna 1905, että Blavatskyn toimiminen kanavoijana oli saattanut saastuttaa joitakin kirjeistä. Hän selitti kuitenkin valinneensa Esoteeriseen Buddhismiin ottamansa huolellisesti, eikä halunnut kaikkia kirjeitä julki.
Sinnett kuoli 6. kesäkuuta 1921. Hänen saamansa mahatmakirjeet julkaistiin kokonaisuudessaan vasta kaksi vuotta myöhemmin. Kriittisen näkemyksen mukaan mitään mahatmoja ei ollut, vaan kirjeet olivat Blavatskyn aikaansaannoksia.
Teokset

The Occult World, London 1881
Esoteric Buddhism, London 1883
Karma: A Novel, London: Chapman & Hall. 1885.
The rationale of mesmerism, Boston 1892
The Growth Of The Soul, London and Benares 1905
Married by degrees; A play in 3 acts, London 1911
In the next world: Actual narratives of personal experiences by some who have passed on, Theosophical Publishing Society, London 1914
The spiritual Powers and the War, London 1915
Unseen Aspects of the War; Two articles by A[lfred] P[ercy] Sinnett, London 1916
The early days of theosophy in Europa, London 1922
Perustajat
Helena Blavatsky
Henry Steel Olcott
William Quan Judge
Henkilöitä
Annie Besant
Alfred Percy Sinnett
Pekka Ervast
Organisaatio
Teosofinen Seura
Kansainvälinen Teosofinen Seura
Teoksia
Hunnuton Isis
Salainen oppi
Teosofian avain
Mahatmakirjeet
Muuta
Ruusu-Risti
Esoterismi
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Teokset > Suomennetut teokset

Kuolemantakaisesta maailmasta, Biokustannus 1993, ISBN 951-9413-63-4
Stonehenge ja Egyptin pyramidit, Biokustannus, 1993
Salainen maailma, Teosofinen seura, 2000
Aiheesta muualla

The Mahatma Letters to Sinnett
The Letters of HP Blavatsky to Sinnett
Esoteric Buddhism by A.P. Sinnett
The Occult World by A.P. Sinnett
The Mahatmas and Their Letters
Photography of Sinnett
Book Review of Karma
Occult Investigations
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Luettelo Vaasan puistoista

Luettelo Vaasan puistoista sisältää Vaasan tärkeimpiä kaupunkimaisen ympäristön hoidettuja puistoja sekä puistikkokatuja. Listaan eivät kuulu metsäiset ulkoilualueet.
Puistoluettelo

| Puisto | Paikka | Alue | Kartalla | Kuvaus | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Asemanpuisto | Konepajakatu 1 |  | 63.0991°N, 21.6188°E |  |  |
| Asemapuisto | Kauppiaankatu 1 | Vanha Vaasa | 63.0761°N, 21.7216°E |  |  |
| Hietalahden puisto |  |  | 63.0826°N, 21.6259°E | Metsäalue siirtyi 1830-luvun lopulla Fredric Gabriel Sanmarkin omistukseen ja muuttui vaiheittain nykyiseksi puistoksi. Hietalahden Villa. Teoksia ja muistomerkkejä puistossa: Sri Chinmoy - A dreamer of Peace -patsas, Kaks purje, Totikivi, Martta-yhdistyksen muistokivi ja Jacob Tegengrenin muistolaatta. |  |
| Hovioikeudenpuisto | Itäinen Aitakatu |  | 63.0935°N, 21.6044°E |  |  |
| Inkerinpuisto |  |  | 63.0881°N, 21.6235°E | Inkeri-patsas. |  |
| Jukolanpuisto |  |  | 63.1015°N, 21.6571°E |  |  |
| Kalarannanpuisto |  |  | 63.091°N, 21.6063°E |  |  |
| Kasarmintori |  |  | 63.0901°N, 21.6142°E |  |  |
| Kaupungintalonpuisto | Senaatinkatu |  | 63.0951°N, 21.6127°E | Toivo Kuulan patsas, A. A. Levónin rintakuva ja Joachim Kurténin rintakuva. |  |
| Kirkkopuisto |  |  | 63.0948°N, 21.6099°E | Luotsi-suihkukaivo. |  |
| Koivupuisto |  |  | 63.0912°N, 21.6084°E |  |  |
| Kuninkaankartanon puisto | Kuninkaankartanontie 31 | Vanha Vaasa | 63.0633°N, 21.7183°E |  |  |
| Kustaanlinnanpuisto |  |  | 63.0831°N, 21.6161°E |  |  |
| Lampipuisto |  |  | 63.0674°N, 21.7204°E |  |  |
| Lehmuspuisto |  |  | 63.0871°N, 21.6094°E |  |  |
| Marianpuisto |  |  | 63.0997°N, 21.6011°E | = Museonpuisto |  |
| Onkilahdenpuisto | Onkilahdenkatu 1 |  | 63.108°N, 21.6081°E | Onkilahden rannoilla sijaitseva puisto. Teokset Elämän tie (Venny Kontturin muistomerkki) ja Veera. |  |
| Rauniopuisto |  | Vanha Vaasa | 63.074°N, 21.7229°E |  |  |
| Rytilaakso Arboretum |  |  | 63.0879°N, 21.6435°E | Entinen siirtolapuutarha-alue. Ruusutarha ja frisbee-golf-rata. |  |
| Setterbergin puisto | Rantakatu 4 |  | 63.0967°N, 21.603°E | Antiikkipatsasjäljennökset ja suihkulähde. |  |
| Taidepuisto |  |  | 63.0694°N, 21.7301°E |  |  |
| Tiklaspuisto |  |  | 63.1062°N, 21.62°E | Tiklaslammen rannalla sijaitseva puisto, joka on syntynyt Oy Lassila & Tikanoja lahjoituksen ansiosta vuonna 1947. Teokset Peikko ja Impi ja Jäätie. |  |
| Vallipuisto |  |  | 63.0693°N, 21.7206°E | Muistoristi mäellä, jolla Korsholman linna sijaitsi. |  |
| Ystävyyskaupunkipuisto Kiel | Hietalahden puisto (karttalinkki likimääräinen) | Hietalahti | 63.0833°N, 21.6265°E | 1993 |  |
| Ystävyyskaupunkipuisto Pärnu | Hietalahden puisto (karttalinkki likimääräinen) | Hietalahti | 63.0832°N, 21.6265°E | 1988 |  |
| Ystävyyskaupunkipuisto Uumaja | Hietalahden puisto (karttalinkki likimääräinen) | Hietalahti | 63.0831°N, 21.6265°E | 1989 |   |