stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kelsos
Kelsoksen kritiikki kristinuskoa kohtaan > Hyökkäyksen kohde

Kelsoksella oli laajat tiedot juutalaisuudesta ja juutalaisesta kirjallisuudesta, kuten Ensimmäisestä Mooseksen kirjasta ja Henokin kirjasta. Hän tunsi myös kristillisiä kirjoituksia, ja puhuu kristillisestä kirjoitusten kokoelmasta. Hän tunsi ainakin synoptiset evankeliumit, mutta ei välttämättä Johanneksen evankeliumia samassa määrin. Hän tunsi Paavalin ajatuksia, mutta ei välttämättä tämän kirjeitä.
Kelsos tunsi myös gnostilaisia kirjoituksia sekä Markionin teoksia. On viittauksia, että hän tunsi mahdollisesti myös Justinos Marttyyrin teoksia ja Sibyllojen oraakkeleita. Kelsos oli hyvin tietoinen kristittyjen sisäisistä erimielisyyksistä sekä eri vaiheista kristinuskon kehityksen historiassa. Hän hyödyntää näitä tietoja vahvistaakseen kuvaa kristinuskon epävakaudesta. Hän asettaa lahkot kirkkoa ja Kristuksen apostoleita vastaan, ja vihjaa Raamatun epäluotettavuudesta, koska se on muodostunut eri tekstiversioista. Hän kuitenkin katsoo, ettei kristinuskossa kaikki ollut alussa yhtä huonosti kuin hänen aikanaan.
Kelsoksen kritiikki kristinuskoa kohtaan > Vaikutus

Kelsoksen Todellisella opilla oli vain hyvin vähän vaikutusta kristinuskon historiaan tai sen asemaan Rooman valtakunnassa, tai klassiseen kirjallisuuteen. Teoksesta voi löytää kaikuja Tertullianuksella ja Minucius Felixillä. Tämän jälkeen teos unohtui, kunnes Origenes herätti sen uudelleen henkiin. Suuri osa uusplatonilaisesta polemiikista palautui Kelsokseen, ja lainauksia häneltä ja hänen ajatuksistaan löytyy sekä Porfyriokselta että Julianukselta, vaikkakin Uuden testamentin kaanonin muotoutuminen muuttikin kristinuskoa vastaan suunnattuja argumentteja jonkin verran.
Kelsoksen teoksella on suurempi merkitys sen kannalta, että se valottaa kristillisen kirkon tilaa noin vuonna 180 kristinuskon ulkopuolisesta näkökulmasta. Kelsos aliarvioi kirkon merkityksen ja piti sitä yhtenä keskenään kiistelevistä lahkoista, joista osa oli gnostilaisia. Tämän vuoksi hän näki lähinnä heikkoutta. Muuten Kelsos näki kuitenkin kristityt merkittävänä voimana. Tuohon aikaan Rooman kansalaisista jopa kymmenesosa on saattanut olla kristittyjä. Lopussa Kelsos vetoaakin kristityihin. Hän sanoo, ettei heidän tulisi suhtautua hallintoon etäisesti, vaan ottaa paikka keisarin rinnalla, sen sijaan että kristityt väittäisivät omakseen toista valtakuntaa tai mitään erityisasemaa. Jos kaikki tekisivät niin kuin kristityt ja vetäytyisivät politiikasta, maailma suistuisi sekasortoon ja barbaarien käsiin.
Näin teos on loppujen lopuksi rauhantunnustelu ja vetoomus keisarin puolesta. Kelsos haluaa kristittyjen olevan kunnon kansalaisia; hän sallii heille oman uskonsa, mutta pyytää heitä tunnustamaan myös valtion uskonnon.
Aiheesta muualla

Catholic Encyclopedia: Celsus the Platonist (englanniksi)
Jewish Encyclopedia: Celsus (englanniksi)
Early Christian Writings: Origen's Text on Celsus (englanniksi)
Celsus' view of Christians and Christianity – Excerpts from Contra Celsus by Origen (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Celsus
Käännös suomeksi
Cast Away – tuuliajolla

| Cast Away – tuuliajolla> Cast Away |
| --- | --- |
 Elokuvan virallinen elokuvateatterijuliste.
Ohjaaja:  Robert Zemeckis
Käsikirjoittaja:  William Broyles Jr.
Tuottaja:  Tom Hanks, Jack Rapke, Steve Starkey, Robert Zemeckis
Säveltäjä:  Alan Silvestri
Kuvaaja:  Don Burgess
Leikkaaja:  Arthur Schmidt
Tuotantosuunnittelija:  Rick Carter
Pääosat:  Tom Hanks, Helen Hunt
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox, DreamWorks SKG
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:   22. joulukuuta 2000  12. tammikuuta 2001   26. tammikuuta 2001
Kesto:  143 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  90 000 000 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cast Away – tuuliajolla (Cast Away) on 2000 ensi-iltansa saanut Robert Zemeckiksen ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva. Elokuva seuraa autiolle Tyynenmeren saarelle lento-onnettomuuden seurauksena haaksirikkoutunutta FedExin työntekijää. Elokuvan käsikirjoitti William Broyles Jr., ja sen pääroolissa näyttelee Tom Hanks. Hanks sai roolisuorituksestaan parhaan miespääosan Golden Globe -palkinnon ja Oscar-ehdokkuuden. Lisäksi elokuva oli ehdolla parhaan äänileikkauksen kategoriassa. Elokuvamusiikin säveltänyt Alan Silvestri palkittiin Grammy-palkinnolla. Elokuvaa kuvattiin Fidžin saarivaltioon kuuluvalla Monurikilla.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom Hanks  | … |  Chuck Noland   |
|  Helen Hunt  | … |  Kelly Frears   |
|  Nick Searcy  | … |  Stan   |
|  Jenifer Lewis  | … |  Becca Twig   |
|  Geoffrey Blake  | … |  Maynard Graham   |
|  Chris Noth  | … |  Jerry Lovett   |
FedExin toimitusjohtaja Fred Smithillä on elokuvassa lyhyt cameorooli.
Tuotanto

Ohjaaja Robert Zemeckis kertoo saaneensa elokuvan idean Tom Hanksilta, jonka kanssa tämä oli tehnyt aiemmin yhteistyötä elokuvassa Forrest Gump (1994). Hanks toimitti Zemeckikselle käsikirjoittaja William Broyles Jr.:n kanssa laaditun keskeneräisen käsikirjoituksen. Käsikirjoitus pysyi keskeneräisenä projektina useita vuosia, jonka aikana Hanks ja Zemeckis työskentelivät muissa elokuvatuotannoissa. Yksi käsikirjoituksen ongelmista liittyi tapaan, jolla päähenkilö Chuck Noland pääsee pakenemaan autiosaarelta.
Cast Away – tuuliajolla kuvattiin lopulta kahdessa kuvausjaksossa. Elokuvan ensimmäisen puoliskon kuvausten päätyttyä tuotanto keskeytettiin noin vuoden ajaksi, minkä aikana ohjaaja Zemeckis ja muu tuotantoryhmä kuvasivat Harrison Fordin tähdittämän elokuvan Salaisuus pinnan alla (1997). Kuvaustauon aikana elokuvan pääroolia näytellyt Hanks valmistautui toista kuvausjaksoa varten pudottamalla painoaan noin 25 kiloa. Lisäksi hän kasvatti parran ja hankki voimakkaan rusketuksen.
Elokuvan saarelle sijoittuva osuus kuvattiin Fidžiin kuuluvalla Monurikilla, joka kuuluu Mamanucasaariin. Elokuvan kuvaukset jouduttiin keskeyttämään toisessa kuvausvaiheessa, kun Hanksin jalassa ollut hoitamaton rakkula aiheutti verenmyrkytyksen. Lisäksi hän jäi kuvausten eräässä vaiheessa ajelehtimaan pelastuslautalla, kun sen kiinnitysköysi katkesi. Osa elokuvan kohtauksista, mukaan lukien loppukohtaus kuvattiin Canadianin kaupungissa Länsi-Texasissa, Yhdysvalloissa.
Ohjaaja Zemeckiksen mukaan elokuvan kuvaustyylissä on havaittavissa kolme erilasta tyyliä. Elokuvan ensimmäisen osan kohtaukset ennen päähahmon joutumista autiosaarelle kuvattiin käsivaralta Steadicam-kameralla ja kohtauksille on ominaista kiireisyys. Tarinan siirtyessä autiosaarelle kamera pysyy kohtauksissa paikallaan ja kuvakulmaa vaihdetaan ainoastaan panoroimalla tai kallistamalla kameraa. Näyttelijä jää välillä kuvakulman ulkopuolelle ja palaa sitten takaisin kuvaan. Kamera ei myöskään seuraa näyttelijän toimintaa, vaan tämä työskentelee kuvakentän alalla. Elokuvan kolmannelle osalle ovat tyypillisiä etäiset nostolaitteesta otetut kuvat.
Tuotanto > Ääniraita

Elokuvan ääniraidassa on merkillepantavaa musiikin vähyys, jota ei kuulla lainkaan Tom Hanksin näyttelemän Chuckin ollessa autiosaarella. Lisäksi saarella ei kuulla lainkaan erilaisten eliöiden, kuten lintujen tai hyönteisten ääntä, minkä on tarkoitus lisätä eristyksen tunnetta. Alan Silvestrille myönnettiin 2002 Grammy-palkinto lopputeksteihin säveltämästään kappaleesta ”End Credits”. Virallinen CD-kokoelma Cast Away: The Films of Robert Zemeckis and the Music of Alan Silvestri sisältää musiikkikappaleita säveltäjä Alan Silvestrin ja ohjaaja Robert Zemeckiksen yhteisistä elokuvaprojekteista. Ainoa kokoelmaan kuuluva elokuvassa Cast Away – tuuliajolla esiintynyt kappale on ”End Credits”. Elokuvan kappalelista:
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Cast Away | Alan Silvestri | 03.44 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Wilson, I'm Sorry | Alan Silvestri | 01.39 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Drive to Kelly's | Alan Silvestri | 03.54 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Love of My Life | Alan Silvestri | 01.47 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | What the Tide Could Bring | Alan Silvestri | 03.39 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Crossroads | Alan Silvestri | 02.08 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Drive to Kelly's | Alan Silvestri | 03.54 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | End Credits | Alan Silvestri | 07.29 |  |  |  |  |  |  |
Tuotanto > FedEx

FedEx ei maksanut elokuvassa esitetystä tuotesijoittelusta, mutta yritykselle aiheutui joitain kuluja kuvausryhmälle tarjotusta logistisesta tuesta. FedExin päätöstä sallia sen logon esiintyminen elokuvassa vaikeutti yrityksen kuljetuskoneen lento-onnettomuuteen perustunut juoni. FedExin edustajan mukaan elokuvan juoni kuitenkin esitti yrityksen yleisesti positiivisessa valossa.
FedEx tarjosi kuvausryhmän käyttöön kuvauskohteita yrityksen pakettienlajittelukeskuksissa Memphisissä, Los Angelesissa ja Moskovassa, sekä lentokoneita, rekkoja, univormuja ja logistista tukea. Lisäksi FedExin markkinointiedustajat valvoivat kaksi vuotta kestäneitä kuvauksia. FedExin edustajan mukaan yrityksen bränditietoisuus lisääntyi elokuvan seurauksena etenkin Aasiassa ja Euroopassa.
Tuotanto > Wilson-lentopallo

Elokuvan käsikirjoittaja William Broyles Jr. kertoo saaneena ajatuksen elokuvassa esiintyneestä Wilson-lentopallosta tehdessään tutkimustyötä käsikirjoitusta varten Kalifornianlahdella sijainneella selviytymisleirillä. Broyles vietti useita päiviä yksin saarella ja hankki ravintonsa luonnosta. Hän kertoo löytäneensä eräänä päivänä rannalta lentopallon, jota hän ryhtyi kutsumaan Wilsoniksi. Lentopallo päätyi lopulta elokuvan käsikirjoitukseen, samoin kuin useat muut Broylesin saarella kehittämät ideat.
Yksi elokuvassa lavasteena käytetyistä lentopalloista myytiin julkaisun jälkeen huutokaupassa 18 500 dollarilla FedEx Officen entiselle toimitusjohtajalle Ken Maylle. Lentopalloja valmistava Wilson Sporting Goods käynnisti lisäksi oman mainoskampanjan, joka perustui Wilson-lentopallon elokuvarooliin Tom Hanksin rinnalla. Lisäksi yritys valmisti elokuvassa käytetystä lentopallosta kopion, jota myytiin elokuvan julkaisun aikana.
Julkaisu ja vastaanotto

Cast Awayn ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 7. joulukuuta 2000. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 26. tammikuuta 2001. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa ensi-iltaviikonlopun aikana noin 28 miljoonaa dollaria. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti yhteensä 429 632 142 dollaria, josta noin 233 miljoonaa dollaria Yhdysvalloissa ja noin 196 miljoonaa dollaria kansainvälisesti. Elokuvan tuotantobudjetti oli noin 90 miljoonaa dollaria.
Tom Hanks sai roolisuorituksestaan parhaan miespääosan Golden Globen. Alan Silvestrille myönnettiin elokuvan lopputekstien sävellyksestä Grammy-palkinto. Elokuva sai kaksi Oscar-ehdokkuutta: Tom Hanks oli ehdokkaana kategoriassa paras miespääosa ja elokuva kategoriassa paras äänitys. Lisäksi Tom Hanks oli ehdolla Bafta-palkinnon saajaksi parhaasta miespääosasta. Broadcast Film Critics Association -järjestö myönsi elokuvalle Critics' Choice Movie Award -palkinnon.
Yhdysvaltalainen elokuvakriitikko Roger Ebert antoi elokuvalle 3/4 tähteä. Hänen mukaansa Tom Hanks suoriutuu erinomaisesti kannatellessaan elokuvaa kaksi kolmasosaa sen pituudesta. Ebert kutsui tarinaa vahvaksi ja yksinkertaiseksi, mutta piti sitä liiallisten monimutkaisuuksien ympäröimänä kritisoiden erityisesti elokuvan viimeistä osaa, jota hän kutsui tylsäksi antikliimaksiksi.
The New York Times -lehden elokuvakriitikko Stephen Holdenin mukaan elokuva on vahvimmillaan tarinan ollessa kauimmillaan sivilisaatiosta. Hänen mukaansa yksi elokuvan ansioista on realistinen erikoistehosteiden käyttö ja sen rajallinen ääniraita päähenkilön ollessa saarella lisää onnistuneesti eristyksen tunnetta. Holden kehuu lisäksi Tom Hanksin ja Helen Huntin yhteisiä kohtauksia.
Internet-sivusto Rotten Tomatoesin konsensuksen mukaan elokuva tarjoaa älykkään käsikirjoituksen, yhden Robert Zemeckiksen kypsimmistä ohjaustöistä ja Tom Hanksilta esimerkillisen roolisuorituksen. 90 % verkkosivun kriitikoista antoi Cast Awaylle positiivisen arvosanan keskiarvolla 7,4/10. Lisäksi noin 740 000 sivuston käyttäjästä 83 % antoi elokuvalle positiivisen arvosanan keskiarvolla 3,5/5. Metacritic-sivuston 32 kriitikon arvioon perustuva arvosana on 73/100. Noin 200 sivuston käyttäjistä antoi elokuvalle keskiarvon 7/10.
Julkaisu ja vastaanotto > Populaarikulttuurissa

American Broadcasting Companylle (ABC) työskennellyt Lloyd Braunn ehdotti 2003 televisiosarjaa, jossa olisi vaikutteita näkemästään elokuvasta Cast Away. Sarja jäi lopulta toteutumatta, mutta konsepti toteutui myöhemmin ABC:n menestyssarjassa Lost.
FedEx esitti vuoden 2003 Super Bowl -loppuottelussa elokuvan loppukohtausta parodioineen mainoksen, jossa päähahmo Chuck Noland toimittaa autiosaarella mukanaolleen avaamattoman FedEx-paketin vastaanottajalleen. FedExin edustajan mukaan yhtiö sai parodiaan luvan elokuvan tekijöiltä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Cast Away – tuuliajolla Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Cast Away – tuuliajolla Elonet. (suomeksi)
Miettinen, Jarmo: Cast Away - tuuliajolla (arvostelu) filmgoer.fi. Viitattu 25.4.2015.
Elokuva kuvattiin Fidžin saariryhmään kuuluvalla Monuriki-saarella.
Cast Away.
Polykleitos

| Polykleitos> Πολύκλειτος |
| --- | --- |
 Polykleitoksen Doryforos eli Keihäänkantaja, roomalaisaikainen kopio 1. vuosisadalta eaa. tai jaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 480 eaa. Sikyon
Kuollut: 400-luvun eaa. loppu
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 452–412 eaa.
Ala:  kuvanveistäjä
Taidesuuntaus:  klassinen kuvanveisto
Polykleitos (m.kreik. Πολύκλειτος, lat. Polycletus, Polyclitus; n. 480–400-luvun eaa. loppu) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Sikyonista ja toimi Argoksessa noin vuosina 452–412 eaa. Polykleitos on yksi klassisen kauden merkittävimmistä kuvanveistäjistä.
Teokset

Polykleitos käytti materiaalina enimmäkseen pronssia, mutta teki myös joitakin marmoriveistoksia sekä käytti kultaa ja norsunluuta Argoksen Heran patsaassa. Polykleitoksen muita tunnetuimpia töitä ovat Doryforos eli Keihäänkantaja, Diadumenos eli Diadeeminsitoja ja Haavoittunut amatsoni, jotka tunnetaan kopioina.
Polykleitos pyrki töissään yleispäteviin ihannemittasuhteisiin. Varsinkin Doryforosta pidetään tässä suhteessa mestarillisena. Polykleitos tutki miesvartalon ihannemittoja paitsi veistoksissaan, myös kokosi näkemyksensä Kanon (Κανῶν, ”Ohjenuora”) -nimiseksi oppaaksi, joka on kadonnut. Teoksella oli sama nimi kuin veistoksella, jossa hän esitti ihannemittasuhteensa.
Polykleitoksen ihannemittojen mukaan veistoksen tulee olla maltillinen sekä pituuden että ruumiinrakenteen/vahvuuden suhteen. Polykleitoksen töille on luonteenomaista kontraposto, eli ruumiin paino on toisen jalan varassa, ja toisen jalan polvi on puolestaan kevyesti taivutettu.
Teokset > Pronssityöt

Seuraavassa luetellaan Polykleitoksen tärkeimmät pronssiveistokset. Hän työsti erityisesti aiginalaista pronssia, siinä missä samaan aikaan toiminut Myron työsti deloslaista pronssia.
Doryforos eli Keihäänkantaja (n. 450–440 eaa.). Nuori mies aikuisen mittasuhteilla. Tämä veistos nähdään nykyisin yleensä samaksi kuin se, joka tunnettiin nimellä Kanon, koska taiteilija on siinä ruumiillistanut ihanteelliset mittasuhteet ja, Pliniuksen sanoin, esittänyt taiteen itsensä taideteoksen muodossa. Plinius tosin vaikuttaa puhuvan Kanonista ikään kuin se olisi ollut eri veistos kuin Doryforos, mutta se, että kyseessä on todella sama veistos, tulee selvästi ilmi Cicerolta ja muilta antiikin kirjailijoilta.
Diadumenos eli Diadeeminsitoja (n. 430–420 eaa.). Nuorukainen, joka sitoo päähänsä diadeeminauhaa, joka toimi urheilukilpailuiden voittajan merkkinä. Plinius mainitsee veistoksen arvon olleen sata talenttia.
Diskoforos eli Kiekonkantaja (n. 460–450 eaa.). Oletettavasti veistos, johon Plinius viittaa sanoilla nudus talo incessens.
Apoksyomenos. Urheilija, joka kaapii itseään.
Astragalizontes, kahden alastoman noppapeliä pelaavan pojan ryhmä. Pliniuksen aikana ryhmä oli Roomassa Tituksen atriumilla. British Museumissa on osa samankaltaisesta ryhmästä, joka on löydetty Tituksen termeistä. Se oli oletettavasti Polykleitoksen veistosryhmän muunnelma.
Haavoittunut amatsoni (n. 450–425 eaa.). Amatsonia esittänyt veistos, joka sai ensimmäisen palkinnon kuuluisassa kilpailussa Efesoksen Artemiin temppeliä varten, ja voitti Feidiaan, Kresilaan, Kydonin ja Fradmonin kilpailutyöt. Säilyneiden Haavoittunut amatsoni -veistoskopioiden Berliinin tyypin alkuperänä pidetään Polykleitoksen veistosta.
Herakles Ageter, itsensä aseistava Herakles. Veistos oli Pliniuksen aikana Roomassa. Myös Cicero mainitsee Polykleitoksen tekemän Herakleen, mutta se vaikuttaa olleen eri teos, jossa heeros esitettiin surmaamassa Hydraa.
Hermes Lysimakheiassa, joskin ei ole tietoa, mitä kolmesta samannimisestä kaupungista tarkoitettiin.
Zeus Filios Megalopoliissa. Veistos oli puettu Dionysokselle tyypillisellä tavalla.
Artemon Periforetos. Näköisveistos Artemonista, joka oli Perikleen sotilasinsinöörejä Samoksen sodassa.
Kaneforos eli korinkantaja.
Useita Olympian kisojen voittajien patsaita. Eräs veistoksista oli nimellä Kyniskos tunnetun veistoksen alkuperäisversio (n. 440 eaa.). Kaikista ei voida kuitenkaan tietää varmuudella, tekikö ne vanhempi vai nuorempi Polykleitos.
Teokset > Marmorityöt

Marmoriveistoksista mainitaan seuraavat:
Apollon, Leto ja Artemis Lykone-vuoren Artemis Orthian temppelissä Argoliissa.
Zeus Meilikhios Argoksessa.
Teokset > Heran patsas

Argoksen Heraionin Heran patsas oli temppelin kulttikuva. Se oli tehty kullasta ja norsunluusta, ja se oli oletettavasti Polykleitoksen suurimmaksi työkseen tarkoittama ja tarkoitettu haastamaan Feidiaan Athene Parthenos Ateenassa sekä Zeuksen kuvapatsas Olympiassa. Strabonin mukaan se oli yhtä kaunis kuin mainitut veistokset, vaikkakaan ei yhtä suuri ja kallis.
Pausaniaan antaman kuvauksen mukaan jumalatar istui valtaistuimella päässään seppele, joka oli koristeltu khariiteilla ja horilla. Jumalattaren toisessa kädessä oli granaattiomena ja toisessa valtikka, jossa oli kukko, Heralle pyhitetty lintu. Veistos oli puettu vaatteeseen vyötäröstä alaspäin. Maximus Tyrius, joka vertaa veistosta Feidiaan Atheneen, kuvaa Polykleitoksen Heran olleen Homeroksen suuri- ja kaunissilmäinen ja valkokätinen jumalatar, jonka kädet olivat norsunluuta ja joka istui kultaisella valtaistuimella. Veistos pysyi aina Heran ihannekuvana, aivan kuten Feidiaan Zeus kyseisen jumalan ihannekuvana. Praksiteles teki siihen kuitenkin joitakin muutoksia omassa versiossaan.
Teokset > Metallityöt

Metallitöiden alalla Polykleitos teki antiikin lähteiden mukaan Heran patsaan kultakoristeluiden lisäksi muun muassa pieniä pronssisia sigilloja ja fialeja. Paradoksografi Moskhion mainitsee Polykleitoksen Persian kuninkaalle tekemän lampun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Polykleitos Wikimedia Commonsissa
Merkittävimmät antiikin kreikkalaiset kuvanveistäjät
| --- | --- |
Arkaainen kuvanveisto: Ageladas · Antenor · Aristion · Arkesilaos · Arkhermos · Athenis · Bathykles · Bupalos · Butades · Dameas Krotonlainen · Dipoinos · Endoios · Eukheiros · Kallon · Kanakhos vanhempi · Polymedes · Rhoikos · Skyllis · Smilis · Theodoros Argoslainen · Theodoros Samoslainen vanhempi · Theodoros Samoslainen nuorempi
Klassinen kuvanveisto: Agorakritos · Akestor · Aleksis · Alkamenes · Alypos · Anaksagoras · Androsthenes · Antifanes · Apellas · Apollodoros · Aristeides · Asopodoros · Athenodoros · Bryaksis · Daidalos · Dameas Kleitorilainen · Deinomenes · Deinon · Demetrios · Eufranor · Eukadmos · Euthykrates · Feidias · Feidias nuorempi · Fradmon · Frynon · Fyromakhos · Glaukias · Hegias · Kalamis · Kallimakhos · Kanakhos nuorempi · Kantharos · Kefisodotos vanhempi · Klearkhos · Kleoitas · Kleon · Kolotes · Ksenofon · Kresilas · Kritios · Leokhares · Lykios · Lysippos · Lysistratos · Mikon Ateenalainen · Myron · Naukydes · Nesiotes · Nikeratos · Nikodamos · Olympia-mestari · Onatas · Paionios · Pasiteles vanhempi · Patrokles · Periklytos · Polykleitos · Polykleitos nuorempi · Polykles · Praksias · Praksiteles · Ptolikhos Aiginalainen · Ptolikhos Korkyralainen · Pyrrhos · Pythagoras · Silanion · Simon · Skopas · Sostratos · Sthennis · Strongylion · Theokosmos · Thrasymedes · Timotheos
Hellenistinen kuvanveisto: Aetion · Agasias · Agasias · Agesandros · Aleksanteri Antiokialainen · Antigonos · Apollonios Tralleislainen · Arkesilaos · Arkhelaos · Boethos · Damofon · Doidalsas · Epigonos · Eubulides · Eunikos · Eutykhides · Herofon · Kefisodotos nuorempi · Khares · Koblanos · Ksenokrates · Menekrates · Mikon Syrakusalainen · Pasiteles nuorempi · Polykles · Pyromakhos · Sogonos · Stratonikos · Tauriskos · Thrason
Efebi, aiemmassa tulkinnassa Narkissos tai Hyakinthos, kopio (n. 100 jaa.).
Diadumenos, kopio (n. 100 jaa.) alkuperäisestä n. 450–425 eaa.
Hermes, kopio (1. vuosisata tai 100-luku jaa.).
Herakles, kopio (1. vuosisata jaa.) alkuperäisestä n. 450–400 eaa.
Urheilija (Kyniskos?), kopio (100-luku jaa.) alkuperäisestä n. 440 eaa.
Kaj Sandberg

Kaj Erik Mikael Sandberg (s. 1965) on suomalainen antiikintutkija (historioitsija). Hän on väitellyt Åbo Akademissa vuonna 2001 ja toiminut siellä tuntiopettajana, assistenttina ja vt. professorina. Muinaisen Rooman tasavallan historiaan ja poliittiseen järjestelmään erikoistunut Sandberg oli Suomen Rooman-instituutin johtaja 2006–2009.
Teoksia

Artikkeli teoksessa Jyri Vaahtera (toim.), Senatus populusque Romanus. Studies in Roman Republican Legislation, Helsinki 1993 (muut tekijät: Kai Heikkilä, Unto Paananen, Liisa Savunen ja Jyri Vaahtera).
Artikkeli teoksessa Christer Bruun (toim.), The Roman Middle Republic. Politics, Religion and Historiography, c. 400–133 BC. Papers from a Conference at the Institutum Romanum Finlandiae, September 11–12, 1998, Rome 2000.
Magistrates and Assemblies. A Study of Legislative Practice in Republican Rome, Rome 2001.
(Toimittanut yhdessä Toivo Viljamaan ja Veli-Matti Rissasen kanssa) Henrici Gabrielis Porthan opera omnia XII, Turku 2005.
(Toimittanut yhdessä Tom Gullbergin kanssa) Medströms – Motströms. Individ och struktur i historien, Helsingfors – Stockholm 2005.
‘The so-called division of the Roman Empire in AD 395: Notes on a persistent theme in modern historiography’, Arctos 42 (2008), 199–213.
(Toimittanut yhdessä Simo Örmän kanssa), Wolfgang Helbig e la scienza dell'antichità del suo tempo, Roma 2011.
(Toimittanut yhdessä Christopher Smithin kanssa) OMNIUM ANNALIUM MONUMENTA. Historical Writing and Historical Evidence in Republican Rome, Leiden – Boston 2017.
‘Sulla’s reform of the legislative process’, artikkeli teoksessa M. T. Schettino, G. Zecchini (toim.), L’età di Silla, Roma – Bristol, CT 2018.
‘On future fragmenta and testimonia. Notes on the extra-literary evidence for Roman republican historiography’, A. Baudou, M. Essaidi, Y. Lehmann (toim.), L’historiographie romaine. Morphologie, thématiques et postérité d’un genre littéraire. Mélanges en l’honneur de Martine Chassignet, Turnhout 2020.
‘The senatorial aristocracy and the challenges from below: Considerations about the dynamics and structures of the political process in the Late Republic’, artikkeli teoksessa S. Pittia, M. T. Schettino, G. Zecchini (toim.), Héritages de Sylla, Rome 2021.
‘Consulare imperium – tribunicia potestas – auctoritas senatus: Notes on the nature and development of the Roman res publica in the Early and Middle Republic’, Romana Res Publica 1 (2022), 125–155.
‘The consulship in the Sullan Republic and its successor(s): Considerations on institutional and political developments in the period 78–53 BCE’, artikkeli teoksessa P. Buongiorno, M. T. Schettino (toim.), Poteri pubblici, conflitti istituzionali e cultura politica dopo Silla, Macerata 2023.
Arctos. Acta Philologica Fennica 2004– (lukuisia artikkeleita ja kirja-arvioita).