stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä S
S > Fabian Saastamoinen

(11. tammikuuta 1884 Keitele – 16. syyskuuta 1959) oli suomalainen jääkäri ja pienviljelijä. Hänen vanhempansa olivat mäkitupalainen Herman Saastamoinen ja Kristiina Luukkonen. Tämä Keiteleläinen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 2. joulukuuta 1915, josta hänet määrättiin Berliinin työkeskuksen kautta siviilitöihin. Hän palasi sisällissodan jälkeen Suomeen 2. helmikuuta 1919 ja toimi sen jälkeen pienviljelijänä Temmeksessä, jonne hänet on haudattu.
S > Tauno Jalmari Saikkonen

(9. joulukuuta 1889 Jaakkima – 1940) oli suomalainen jääkäri ja maanviljelijä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Simo Saikkonen ja Maria Ulrika Stulander. Hänellä oli kaksi lasta Anna Helena Tomperin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt kotitilaansa viljellyt maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 29. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 1. komppaniaan 26. tammikuuta 1916, jossa hän poistui 26. tammikuuta 1916 ja joutui eristysleirille ja 15. marraskuuta 1916 alkaen Altonan työosastoon. Suomeen hän palasi syksyllä 1918 ja toimi sen jälkeen maanviljelijänä kotitilallaan Jaakkimassa. Hän siirtyi evakkona talvisodan aikana Jaakkimasta, jolloin hän katosi eikä hänestä ole sen koommin kuultu.
Aarne Rafael Sainio
S > Jaakko Vihtori Sainio

(8. syyskuuta 1886 Ylistaro – 13. huhtikuuta 1918 Hampuri) oli suomalainen jääkäri. Hänen äitinsä oli Hedvig Sainio. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1911 Hilma Johanna Saarisen kanssa. Tämä Ylistarolainen puuseppä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Hänet siirrettiin 12. helmikuuta 1917 sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin 6. maaliskuuta 1917. Hän ilmoittautui takaisin pataljoonaan 16. elokuuta 1917, mutta joutui 18. tammikuuta 1918 uudelleen sairaalaan ja sieltä hänet palautettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin jälleen siviilitöihin 22. helmikuuta 1918. Hän kuoli 13. huhtikuuta 1918 Hampurissa ja haudattiin Hampurin hautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Johan Emil Sainio
Mikko Sairanen
Juho Oiva Sairio
Yrjö Oskari Sairio
S > Kaarlo Sakko

(25. tammikuuta 1880 Vihanti – 17. huhtikuuta 1959) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Johan Albert Sakko ja Anna Kontinaho. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Johanna Makkosen kanssa. Tämä Vihantilainen kansakoulun käynyt merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 24. joulukuuta 1915 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella. Hänet komennettiin 1. pataljoonan lähtiessä Suomeen merimieheksi höyrylaiva S/S Castoriin, jossa toimi koko sisällissodan ajan. Hän astui Armeijan palvelukseen sisällissodan jälkeen 15. toukokuuta 1918 ja hänet sijoitettiin Kaartin jääkäripataljoonaan, jossa toimi 4. komppanian kuormastovääpelinä. Hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan ja myöhemmin Pioneeripataljoonaan, missä oli puusepänverstaan johtajana sekä ammus- ja räjähdysainevaraston hoitajana. Hän suoritti Sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1926 ja erosi armeijasta säädetyn eroamisiän perusteella 1. helmikuuta 1935. Talvisodan puhjettua hänet komennettiin kuljetusauton johtajaksi Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin esikuntaan. Jatkosotaan hän osallistui Kanta-Hämeen suojeluskuntapiirin esikunnan kuljetuspäällikkönä, missä tehtävässä hän palveli suojeluskuntien lakkauttamiseen saakka. Hän oli syytettynä ns. asekätkentäjutussa ja toimi sen jälkeen talonmiehenä Asunto Oy Lukionkatu 4:ssä Hämeenlinnassa aina vuoteen 1954 saakka. Hänet on haudattu Hattulaa. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 25. helmikuuta 1918, Vääpeli 1. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
S > Juho Emil Salenius

(1. syyskuuta 1880 Längelmäki – 19. syyskuuta 1951) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Adolf Salenius ja Maria Johanna Juhontytär. Tämä Pietarsaarelainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 13. marraskuuta 1915 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella. Hänet siirrettiin sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon 6. maaliskuuta 1917 ja laskettiin siviilitöihin. Suomeen hän saapui 5. toukokuuta 1918 terveytensä menettäneenä ja työkyvyttömänä. Hän oli aluksi reumatismin takia hoidettavana Pietarsaaren sairaalassa ja yritti myöhemmin toimia kulku- ja torikauppiaana, mutta ei sairautensa vuoksi siihen pystynyt vaan joutui vuosiksi hoitoon Jääkärikotiin Kuolemajärvelle ja eli loppu elämänsä invalidina. Hänet haudattiin Pietarsaareen. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
S > Julius Salin

(10. kesäkuuta 1895 Kivijärvi – 6. toukokuuta 1970) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Heikki Salin ja Stiina Sofia Leppänen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Alma Johanna Laasasen kanssa. Hän kävi viisi luokkaa Kokkolan suomalaisessa yhteiskoulua ja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. joulukuuta 1915 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hän saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana Varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan aluksi 9. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 komppanioineen 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonaan. ja toimi sisällissodan aikana joukkueen varajohtajana 1. komppaniassa ja otti osaa taisteluihin Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hän palveli 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, jolla myöhemmin on ollut nimet Jääkäripataljoona n:o 2, Pohjolan jääkäripataljoona ja Kajaanin sissipataljoona. Hän kuului 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 18. tammikuuta 1919 alkaen 3. Divisioonaan ja määrättiin 26. tammikuuta 1919 Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:een, minkä nimeksi myöhemmin tuli Viipurin rykmentti. Hän toimi aluksi koulutusaliupseerina 1. komppaniassa ja 4. syyskuuta 1920 alkaen kuormastovääpelinä pataljoonan esikunnassa. Hän toimi myös 1. marraskuuta 1921 – 4. elokuuta 1922 välisen ajan konekiväärijoukkueen johtajana Petsamon rajavartiostossa ja 1. syyskuuta 1922 alkaen Hyökkäysvaunurykmentin 1. patteristossa hyökkäysvaunun johtajana ja asevaraston hoitajana. Armeijasta hän erosi 31. elokuuta 1924 ja siirtyi työnjohtajaksi puutavara-alalle Ykspihlajaan. Armeijaan hän palasi vuonna 1937 ja toimi Kokkolan sotilaspiirin esikunnassa varastonhoitajana vuosina 1937–1939, missä tehtävässä hän toimi myös Talvi- ja jatkosodan aikana, josta hänet sotien päätyttyä siirrettiin varastonhoitajaksi Keskusvarikko 8:aan. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1945 ja siirtyi puutavaranmittaajaksi Ykspihlajan satamaan. Hän toimi myös vuodesta 1965 alkaen Kokkolan reserviupseerikerhon kunniajäsenenä. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 25. joulukuuta 1917, Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Yrjö Sallgén
S > Hemming Salmela

(20. joulukuuta 1886 Vimpeli – 18. kesäkuuta 1957) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Salmela ja Lovisa Lakanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Tyyne Maria Metsäpellon kanssa. Tämä kansakoulun käynyt kotitilaansa viljellyt maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 7. maaliskuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hän saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan joukkuealiupseeriksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Hän palveli sisällissodan jälkeen sodanaikaisessa komppaniassaan, mutta erosi jo 11. elokuuta 1918 ja siirtyi kotitilalleen maanviljelijäksi. Hän oli 1. marraskuuta 1918 – 1. huhtikuuta 1919 kouluttajana Vimpelin suojeluskunnassa. Hänet on haudattu Vimpeliin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 15. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
S > Armas Immanuel Salmelainen ent. Sundberg

(18. marraskuuta 1875 Varkaus – 28. helmikuuta 1926) oli suomalainen jääkäri ja päätoimittaja. Hänen vanhempansa olivat rautasorvari Aksel Emanuel Sundberg ja Ida Maria Karppinen. Salmelainen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1897 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1898–1902 ja 1905–1906. Tämä varkautelainen sanomalehtimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 28. joulukuuta 1915, mutta hänet laskettiin sotapalvelukseen kelpaamattomana siviilitöihin 19. tammikuuta 1916. Suomeen hän palasi talvella 1916 ja joutui kohta rajan ylitettyään Tornion luona santarmien vangiksi. Hänet vietiin Pietariin Špalernajan tutkintavankilaan, josta pääsi vapaaksi 12. maaliskuuta 1917 Venäjän vallankumouksen alkaessa. Hän perusti sisällissodan jälkeen Warkauden Lehti-nimisen sanomalehden ja oli sen päätoimittajana.
S > Armas Immanuel Salmelainen ent. Sundberg > Teoksia

Nimellä A. E. Salmelainen:
Käytännöllinen kirjanpitojärjestelmä : amerikkalais-suomalainen erikoisjärjestelmä : kaksinkertainen - helposti opittu - liikkeen tila aina selvillä - yksi peruskirja. Tekijä, Helsinki 1912
Urheilukalastus. Otava 1914, 2. painos 1925
Kansainväliset kulttuurisanat : pienoistietosanakirja. 1 osa, A-kamera. Kustantamo Tieto, Varkaus 1923
Kansainväliset kulttuurisanat : selityksillä varustettu aakkosellinen tietosanasto. Tietoseppo, Varkaus 1925
Lehtiä Varkauden tehtaan historiaan 1. Tietoseppo, Varkaus 1925
Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Valdemar Salmelo ent. Sundqvist
S > Hans Petter Salmi ent. Vesterholm

(20. tammikuuta 1887 Pyhämaa – 21. lokakuuta 1950) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat palstatilallinen Aleksander Vesterholm ja Eeva Otteliana Sjöros. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna vasta 1920 Fanny Uusitalon kanssa. Tämä Pyhämaalainen merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 9. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja 13. joulukuuta 1916 alkaen Altonan työosastoon, josta 2. elokuuta 1917 hänet laskettiin siviilitöihin. Kotimaahan hän palasi elokuussa 1918 ja toimi sen jälkeen sekatyömiehenä Raumalla ja myöhemmin Pyhärannassa. Hänet on haudattu Pyhärantaan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Ahti Aleksander Salmikari ent. Stenlund
Aarne Antero Johannes Salminen
S > August Anselm Salminen

(6. tammikuuta 1896 Kangasala – 24. toukokuuta 1937 Timmins Ontario Kanada) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Kustaa Salminen ja Amanda Aurora Kaarlentytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Aini Lydia Nyrosin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 10. lokakuuta 1915 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Schmardenissa. Hänet siirrettiin 24. marraskuuta 1916 Altonan työosastoon, josta 2. elokuuta 1917 hänet laskettiin siviilitöihin. Kotimaahan hän palasi 1. joulukuuta 1918 ja siirtyi sekatyömieheksi Vääksyn kartanoon Kangasalle. Myöhemmin hän ryhtyi uudelleen merimieheksi ja siirtyi sittemmin Kanadaan, missä on toimi kaivostyömiehenä. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
S > Matti Salminen

(15. joulukuuta 1887 Uurainen – 28. maaliskuuta 1962) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat itsellinen Johannes Salminen ja Edla Pokela. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1910 Hilma Lyyti Perälän kanssa, joka kuoli vuonna 1913 ja toistamiseen hän avioitui vuonna 1925 Anna Amanda Rantalan kanssa. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 13. joulukuuta 1915, josta hänet laskettiin 26. joulukuuta 1915 sotapalvelukseen kykenemättömänä siviilitöihin. Kotimaahan hän palasi 29. marraskuuta 1918 ja siirtyi työmieheksi Pietarsaareen ja Kruunupyyhyn.
Yrjö Vilhelm Salminen
Into Erkki Salmio ent. Selin
S > Waldemar Salo

(6. syyskuuta 1894 Tyrvää – 23. toukokuuta 1938) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat kanttori Kaarlo Kustaa Salo ja Fanny Helena Koskinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Vieno Hellin Mannerin kanssa Hän kävi kansakoulun ja suoritti vuosina 1914–1915 kurssin valtion kalastusasemalla Evossa. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 11. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti saksassa asemestarikurssin. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan asesepäksi 3. jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonaan. Hän otti osaa Tampereen saartoon ja Viipurin valloitukseen. Sisällissodan jälkeen hän kuului edelleen 3. Jääkärirykmenttiin, jonka nimi muutettiin ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi koulutusaliupseerina 7. komppaniassa. Hän suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1918. Hän otti osaa vuonna 1919 sattuneeseen rajakahakkaan Rajajoella, missä hän haavoittui vakavasti 7. kesäkuuta 1919. Hän erosi armeijasta sairauteensa vedoten 31. lokakuuta 1921 ja siirtyi Suojeluskuntain päällystökoulun palvelukseen, mutta erosi sairauden vuoksi sieltäkin 30. kesäkuuta 1922. Suojeluskuntain yliesikunnassa varastomiehenä hän palveli 1. huhtikuuta – 1. elokuuta 1924 välisen ajan, jonka jälkeen hän astui 1. elokuuta 1924 palvelukseen Helsingin komennuskomppaniaan ja toimi kirjurina Yleisesikunnassa. Tehtävästä hän erosi 1. huhtikuuta 1930 ja siirtyi eläkkeelle ja toimi sen jälkeen pienviljelijänä ja kalastajana Kivennavalla. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917, Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 8. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk:  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Suomen Valkoisen Ruusun 2. lk. mitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
S > Karl Verner Salonen

(16. huhtikuuta 1894 Helsinki – 13. maaliskuuta 1946) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Karl Fredrik Salonen ja Maria Vilhelmiina Ekholm. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Helmi Tellervo Gustafssonin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt merimies palveli maailmansodan aikana aluksilla. Viimeisimpänä ruotsalaisella S/S Götalandilla, jonka saksalainen sukellusvene pidätti ja ajatti Kuxhaveniin, missä Salonen tuli internoiduksi. Hänen onnekseen hänet vapautettiin kun hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 22. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin hänen sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon 1. maaliskuuta 1916. Takaisin pataljoonaan hän palasi 6. lokakuuta 1916 ja hänet komennettiin pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin uudelleen pataljoonan täydennysjoukkoon 5. heinäkuuta 1917 ja jälleen hänen sairauden takia. Tällä kertaa hänet laskettiin myös siviilitöihin. Suomeen hän palasi heinäkuun lopulla 1918 ja palveli vuosina 1920 - 1922 kouluttajana Helsingin suojeluskunnan Sinisessä rykmentissä. Hän toimi kauppamatkustajana paperialalla vuosina 1921 - 1927, kunnes hän astui armeijan palvelukseen 1. elokuuta 1927 ja sijoitettiin hänen tekemänsä sopimuksen perusteella lääkintäkersantiksi Tampereen rykmenttiin. Hänet nimitettiin ylemmän palkkausluokan kersantiksi 1. syyskuuta 1928. Lääkintäkersantin paikalta hänet siirrettiin vuonna 1934 ase- ja ampumatarvikealiupseeriksi ja vielä samana vuonna hän siirtyi kaasunsuojelualiupseeriksi, missä tehtävässä hän palveli talvisodan syttymiseen saakka. Talvisotaan Salonen osallistui kaasunsuojelualiupseerina Jalkaväkirykmentti 18:ssa ja osallistui taisteluihin Summassa, josta hän joutui sairaalahoitoon 4. Sotasairaalaan. Välirauhan aikana hän toipui edelleen sotilassairaalassa, kunnes parannuttuaan hänet siirrettiin kaasunsuojelualiupseeriksi 3. Prikaatin I pataljoonaan, missä hän palveli vielä jatkosodan puhjetessakin, mutta vuonna 1942 hänet siirrettiin taisteluvälinealiupseeriksi 3. Prikaatin esikuntaan, josta hänet siirrettiin sairauden takia 30. Sotasairaalaan ja sairaudesta toivuttuaan hänet komennettiin kaasunsuojelualiupseeriksi Jalkaväenkoulutuskeskus 19:ään, mistä hänet siirrettiin vuonna 1943 desinfektoriksi Henkilötäydennyskomppania 12:een, missä hän palveli siihen saakka, kunnes hän jälleen sairastui ja hänet siirrettiin 8. Sotasairaalaan, missä hän vietti loppusodan. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1945. Hänet haudattiin Miehikkälään. Sotilaskoulutusta hän sai seuraavasti: lääkintäaliupseerikurssin hän suoritti vuonna 1928 ja Taistelukoulun vuonna 1934 sekä kaasusuojelukurssin vuonna 1935. Ylennykset: Kersantti 1. elokuuta 1927, Vääpeli vuonna 1941. Kunniamerkit:  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
S > Oiva Oskari Salonen

(22. tammikuuta 1897 Asikkala – 15. toukokuuta 1967) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Oskari Salonen ja Josefina Hellen. Salonen kävi kansakoulun ja työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 18. joulukuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan tykistöön 6. tammikuuta 1918. Hänet määrättiin pataljoonan palatessa takaisin Suomeen lämmittäjäksi höyrylaiva S/S Castoriin ja Suomeen hän saapui jääkärien pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä. Sisällissodan jo päätyttyä hänet komennettiin 22. toukokuuta 1918 Jääkäritykistöprikaatin 3. jääkäripatteriston 5. patteriin, mistä hänet siirrettiin vähän myöhemmin Lappeenrannan tykistökouluun, josta hänet siirrettiin kenttätykistörykmentti 2:n I patteriston 2. patteriin. Armeijasta hän erosi 18. tammikuuta 1919 ja liittyi Viron vapaussotaan lähtevään Pohjan Poikain rykmenttiin, missä hänet sijoitettiin rykmentin ratsuosastoon. Viron armeijasta hän erosi 26. toukokuuta 1919 ja siirtyi elokuussa 1919 takaisin merimieheksi. Myöhemmin Salonen muutti Yhdysvaltoihin, missä hän työskenteli maalarina ja verhoilijana.
Salonen palasi takaisin Suomeen isänmaataan kohdanneen vaaran hetkellä ja osallistui talvisotaan Amerikansuomalaisessa Legioonassa joukkueenjohtajana. Välirauhan aikana hän jatkoi aluksi samassa tehtävässä ja siirtyi myöhemmin työnjohtajaksi Lapin Tie- ja Vesirakennuspiiriin. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianvääpeliksi Jalkaväenkoulutuskeskus 21:een, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 Jalkaväenkoulutuskeskus 6:een. Koulutuskeskuksesta hänet komennettiin 8. divisioonan esikuntaan, joka komensi hänet edelleen komppanianvääpeliksi jalkaväkirykmentti 45:n III pataljoonaan. Hänet kotiutettiin vuonna 1942 ja hän toimi sen jälkeen maalausurakoitsijana Helsingissä. Hänet haudattiin Malmin hautausmaalle. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Aliupseeri ja Kersantti 1918, Vääpeli 1941. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk;  Talvisodan muistomitali.
Ilmari Aleksis Salovaara
S > Pekka Sammallahti

(4. helmikuuta 1888 Haukipudas – 2. syyskuuta 1967) oli suomalainen jääkäri. Hänen äitinsä oli Eriika Sammallahti. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Esteri Kontuanniemen kanssa. Tämä kansakoulun käynyt merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 24. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 13. joulukuuta 1916 ja edelleen pataljoonan 1. komppaniaan 12. maaliskuuta 1917. Altonan työosastoon hänet siirrettiin 28. maaliskuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Suomeen hän palasi 29. marraskuuta 1918 ja toimi 1. toukokuuta 1919 – 6. helmikuuta 1933 välisen ajan Kiimingin nimismiespiirissä poliisikonstaapelina, ylikonstaapelina ja ulosottoapulaisena sekä vuosina 1927 –1933 poliisikoiran hoitajana ja ohjaajana. Hän kävi poliisikoiranohjaajakurssin Hämeenlinnassa vuonna 1927. Hän oli virkansa ohella henkivakuutusyhtiö Salaman asiamiehenä sekä 1. tammikuuta 1929 – 31. joulukuuta 1930 välisen ajan Haukiputaan suojeluskunnan paikallispäällikkönä ja toimi vuodesta 1933 alkaen maanviljelijänä Iin pitäjässä. Talvisodan aikana hän toimi Kuusamossa evakuointitehtävissä muun muassa autokolonnan päällikkönä ja työnjohtajana Rovaniemen lentokentän rakennustyömaalla. Hänet on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
S > Väinö Edvard Sanaksenaho

(5. maaliskuuta 1892 Oulu – 6. helmikuuta 1980) oli suomalainen jääkäri. Hän liittyi Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 11. maaliskuuta 1916 ja osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin Altonan työosastoon 11. helmikuuta 1917 ja laskettiin siviilityöhön samana vuonna 2. elokuuta. Vaasaan Suomeen hän palasi 24. maaliskuuta 1918. Oulun kauppakoulua käynyt Sanaksenaho toimi konttoristina. Hänet on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön.