stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Louis Riel
Saskatchewanin kapina > Välirikko kirkon kanssa

Odottaessaan vastausta Ottawasta Riel harkitsi paluuta takaisin Montanaan, mutta teki helmikuussa päätöksen jäädä alueelle. Rielin mielenterveys alkoi rakoilla uudelleen hänen aloitettuaan pakkomielteisen rukoilemisen. Kun hän julisti julkisesti kerettiläisiä oppeja, välit katoliseen kirkkoon kylmenivät. Hallituksen vastaus saapui 11. helmikuuta 1885. Sen mukaan hallitus päätti toteuttaa väestönlaskennan Luoteisterritorioiden alueella ja perustaa komission tutkimaan alueen ongelmia. Rielin ja métisien mielestä tämä oli vain viivystaktiikkaa, ja osa halusi nousta aseelliseen vastarintaan. Kirkko, englanninkieliset siirtolaiset ja paikalliselle métisien johtajalle Charles Nolinille uskolliset joukot vastustivat väkivaltaa. Riel suuruudenhulluudessaan lietsoi kansannousua. 15. maaliskuuta hän keskeytti jumalanpalveluksen, jonka johdosta kirkko esti hänen osallistumisensa sakramenttiin. Métisit pysyivät uskollisena karismaattiselle Rielille huolimatta julkilausumista, joissa hän julisti Rooman menettäneen arvostuksensa, ja että uudeksi paaviksi tulisi valita piispa Ignace Bourget.
Myöhemmin oikeudenkäynnissään Riel kielsi kirkon syytteet häntä kohtaan.
»"Haluan jättää Rooman syrjään, niin paljon kuin se onkin syy katolilaisten ja protestanttien väliseen jakoon. En halua pakottaa näkemyksiäni. Jos minulla olisi vaikutusvaltaa näihin asioihin uudella mantereella, niin tekisin kaikkeni, vaikka se kestäisi 200 vuotta toteuttaa, että lapsenlapseni voisivat elää sovussa uuden mantereen protestanttien kanssa. En toivo Euroopan vihollisuuksien ja kaunojen jatkuvan, niin paljon kuin voin asiaan vaikuttaa, métisien parissa. En halua sitä toistettavan Pohjois-Amerikassa.» 
(Rielin loppulausunto hänen oikeudenkäynnissään Reginassa, 31.7.1885.)
Saskatchewanin kapina > Kapinaan nousu

Battlefordissa sijaitsevan Kanadan ratsupoliisien tukikohtaa vahvistettiin 18. maaliskuuta lisäjoukoilla mahdollisen kansannousun varalta. Huolimatta pastori Alexis Andrén ja ratsupoliisin ylivalvoja Leif Newry Fitzroy Crozierin varoituksista tukikohtaa vahvistettiin ainoastaan sadan miehen vahvuisella joukolla. Kansan keskuudessa kiersi huhu, jonka mukaan 500 miehen vahvuinen joukko olisi matkalla alueelle. Tästä tuohtuneina métisit Rielin johdolla tarttuivat aseisiin, ottivat panttivankeja ja katkaisivat lennätinlinjat Batochen ja Battlefordin väliltä. Riel perusti Batochessa Saskatchewanin väliaikaishallituksen 19. maaliskuuta ollen sen poliittinen ja hengellinen johtaja, kun taas Dumont toimi aseistettujen joukkojen päällikkönä. Riel perusti myös Exovedate-neuvoston (Rielin uudissana joka tarkoitti: "He, jotka lähtivät pesästä"). Hän lähetti myös edustajia intiaanipällikoiden Poundmakerin ja Big Bearin luokse.
21. maaliskuuta Rielin edustajat vaativat Crozierin ja Fort Carltonin antautumista, jotka kieltäytyivät. Tilanne kärjistyi, ja 23. maaliskuuta Dewney lähetti sähkösanoman pääministeri Macdonaldille, jossa hän kertoi mahdollisesta aseellisesta yhteenotosta. 26. maaliskuuta Gabriel Dumontin johtama joukko kohtasi ratsupoliisit Duck Laken läheisyydessä. Kohtaaminen johti Duck Laken taisteluun, jonka tuloksena ratsupoliisijoukot pakenivat. Kuultuaan uutiset taistelusta intiaanit nousivat kapinaan hallitusta vastaan. Intiaanien kapina ei ollut suoranaisesti yhteydessä Rielin johtamaan kapinaan. Heidän ja hallituksen välit kärjistyivät samoihin aikoihin. Tämä johti Saskatchewanin kapinan alkamiseen.
Riel oli laskenut paljon Luoteisterritorioiden syrjäisyyden varaan. Hän luotti siihen, ettei Kanadan hallitus pystyisi lähettämään alueelle riittävästi joukkoja. Hän pystyisi näin ollen pakottamaan hallituksen neuvotteluihin. Taktiikka oli käytännössä sama kuin aikaisemmassa Redjoen kapinassa 1870, jossa ensimmäiset joukot saapuivat vasta kolmen kuukauden päästä kapinan alkamisesta. Hän ei ottanut huomioon uutta Canadian Pacific Railwayn rautatietä. Huolimatta osittain keskeneräisestä rautatiestä, ensimmäiset hallituksen joukot kenraalimajuri Frederick Dobson Middletonin johdolla saapuivat Duck Lakelle vain kaksi viikkoa Rielin vaatimusten jälkeen. Dumont tiesi ettei pystyisi voittamaan avointa taistelua Kanadan joukkoja vastaan. Hän toivoi pystyvänsä pitkittämään neuvotteluja ryhtymällä sissisotaan. Dumont saavutti tavoitteensa 24. huhtikuuta 1885 käydyssä Fish Creekin taistelussa. Riel vaati puolustuksen siirtämistä Batocheen, jota hän kutsui "Jumalan kaupungiksi". Joukot kohtasivat Batochen taistelussa 9.-12. toukokuuta. Taistelun lopputuloksesta ei ollut missään vaiheessa epäselvyyttä. 15. toukokuuta Riel antautui. Intiaanipäällikkö Big Bear jatkoi taistelua, mutta antautui lopulta 3. kesäkuuta käydyssä Loon Laken taistelussa.
Rielin tuomitseminen

Useat läheisissä suhteissa hallitukseen olevat henkilöt vaativat Rielin oikeudenkäynnin suorittamista Winnipegissä. Oikeudenkäynnit, joissa mahdollisesti syytetty tuomittaisiin kuolemaan oli aikaisemmin pidetty kaupungissa. Pelättiin myös, että Manitoban alueella pidetyssä oikeudenkäynnissä tuomarit ja kansa olisivat Rielille myötämielisiä. North-West Territories Act -lain muutoksen johdosta oli mahdollista siirtää oikeudenkäynti Luoteisterritoriohin.
Pääministeri John A. Macdonald määräsi oikeudenkäynnin suoritettavaksi Reginan kaupungissa. Oikeudenkäynti alkoi 28. heinäkuuta 1885 ja kesti ainoastaan viisi päivää. Tuomarina oli Hugh Richardson ja valamiehinä toimi kuusi englantilaista ja skotlantilaista protestanttia kaupungista ja lähialueilta.
Riel piti oikeudenkäynnin aikana kaksi pitkää puheenvuoroa, joissa hän puolusteli toimiaan ja métis-kansan oikeuksia. Hänen asianajajansa yritti puolustaa Rieliä väittäen tätä syyntakeettomaksi, mitä Riel ei itse sallinut vaan totesi:
»engl. Life, without the dignity of an intelligent being, is not worth having.
suom. Elämä ilman ihmisarvoa ei ole elämisen arvoista.»
Riel todettiin syylliseksi valtiopetokseen, mutta jokainen kuudesta valamiestä suositteli, ettei häntä olisi tuomittu kuolemaan. Rangaistuksen langettanut tuomari Hugh Richardson kuitenkin määräsi Rielille kuolemantuomion ja sen alustavasti täytäntöön pantavaksi 18. elokuuta 1885. Viisikymmentä vuotta myöhemmin oikeudenkäynnissä valamiehenä toiminut Edwin Brooks totesi oikeutta käydyn valtiopetoksesta, mutta Riel tuomittiin Thomas Scottin murhasta.
Kuolemantuomio

Boulton kirjoitti muistelmissaan, että Riel katui tuomiopäivänsä lähestyessä päätöstään todistella olevansa syyntakeinen. Hän yrittikin vielä vakuuttaa olevansa mieleltään sairas. Englannin valtakunnanneuvostolle jätetyt pyynnöt uuden oikeudenkäynnin järjestämisestä evättiin.
Quebeciläinen lehdistö kyseenalaisti äänekkäästi Rielin tuomion, sillä englantilais-kanadalainen kapinajohtaja, Rielin sihteerinä toiminut William Henry Jackson, oli todettu syyntakeettomaksi valtiopetokseen, ja näin ollen hän päätyi hirsipuun sijasta mielisairaalaan. Yleinen näkemys oli, että Riel haluttiin teloittaa nimenomaan ranskalais-kanadalaisena.
Sir John A. Macdonald, joka oli tärkeässä asemassa Rielin kohtalosta päätettäessä, totesi kuuluisassa lausunnossaan:
»engl. He shall hang though every dog in Québec bark in his favour.
suom. Hän roikkumaan hirressä, vaikka jokainen Québecin koira haukkuisi hänen puolestaan.»
Vähän ennen tuomiota Riel sopi kiistansa katolisen kirkon kanssa. Hänen uskonnolliseksi avustajakseen osoitettiin isä André. Rielille toimitettiin myös kirjoitusvälineet, jotta hän pystyisi kirjoittamaan kirjaa vangittuna ollessaan. Riel hirtettiin 16. marraskuuta 1885.
Boulton kirjoitti muistelmissaan Rielin viimeisistä hetkistä. Sen mukaan Père André ilmoitti Rielille lopun olevan lähellä ja kysyi, haluaisiko tämä tehdä rauhan, johon Riel vastasi: kyllä. Seuraavaksi hän kysyi: antaisiko Riel anteeksi kaikille vihollisilleen, mihin Riel vastasi: kyllä. Vastaavasti Riel kysyi, voisiko hän pitää puheen, minkä hän kuitenkin jätti Andrén pyynnöstä pitämättä. Riel vastaanotti pyhän suudelman molemmilta papeilta. André totesi: ransk. Alors, allez au ciel! (joten matkalle taivaaseen).
Huppu vedettiin Rielin pään yli. Rielin rukoillessa lattialuukku hänen allaan avattiin, ja hän putosi roikkumaan hirttosilmukasta. Kesti kaikkiaan neljä minuuttia ennen kuin Rielin hengitys pysähtyi. Varakuvernööri määräsi ruumiin luovutettavaksi sheriffi Chapleaulle. Rielin ruumis toimitettiin hänen äitinsä kotiin St. Vitalin kaupunginosaan Winnipegissä. 12. joulukuuta 1885 järjestetyn sielunmessun jälkeen hänet haudattiin Saint-Bonifacen katedraalin alueelle.
Kirjallisuutta

Barkwell, Lawrence J., Leah Dorion and Darren Prefontaine. Metis Legacy: A Historiography and Annotated Bibliography. Winnipeg: Pemmican Publications Inc. and Saskatoon: Gabriel Dumont Institute, 2001. ISBN 1-894717-03-1.
Boulton, Charles A. (1886) Reminiscences of the North-West Rebellions. Toronto. Online text (Arkistoitu – Internet Archive). A first person account of the rebellions.
Brown, Chester: Louis Riel: A Comic-strip Biography.  Drawn and Quarterly, Montreal, 2003.  ISBN 1-896597-63-7  A biography of Riel in the form of a graphic novel.
Careless, J. M. S.: Canada: A story of challenge.  Stoddart, 1991.  ISBN 0-7736-7354-7  A survey of Canadian history.
Flanagan, Thomas: Riel and the Rebellion.  Western Producer Prairie Books, Saskatoon, 1983.  ISBN 0-88833-108-8
Flanagan, Thomas: Louis Riel.  Canadian Historical Association, Ottawa, 1992.  ISBN 0-88798-180-1  A short work highlighting the complexity of Riel's character. Interpretations are available.
Flanagan, Thomas: Louis 'David' Riel: prophet of the new world.  University of Toronto Press, Toronto, 1979.  ISBN 0-88780-118-8  An influential work suggesting parallels between Riel's following and Millenarianism.
George R. D. Goulet: The Trial of Louis Riel, Justice and Mercy Denied.  FabJob, Calgary, 2005.  ISBN 1-894638-70-0  A critical legal and political analysis of Riel's 1885 high treason trial.
Howard, Josephine Kinsey: Strange Empire: A Narrative of the Northwest (Louis Riel and the Metis People).  William Morrow & Co, New York, 1952.  ISBN 0-87-351298-7  Online text. "[T]he first reasonably accurate biography of Louis Riel to be written.", an exhaustive, "objective" yet sympathetic scholarly account.
Niklander, Hannu (2017). Preerioiden metis-kansa. Kolmelta mantereelta. Robustos 2017.
Riel, Louis: The collected writings of Louis Riel.  ed. George Stanley. University of Alberta Press, Edmonton, 1985.  ISBN 0-88864-091-9  Riel's own writings and letters.
Siggins, Maggie: Riel: a life of revolution.  HarperCollins, Toronto, 1994.  ISBN 0-00-215792-6  A sympathetic reevaluation of Riel drawing heavily on his own writings.
Stanley, George: Louis Riel.  McGraw-Hill Ryerson, Toronto, 1963.  ISBN 0-07-092961-0  A standard Riel biography, covering most of the material in this article; source where no other is cited.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Louis Riel Wikimedia Commonsissa
Louis Riel 14-vuotiaana.
Louis Rielin patsas Winnipegissä.
Métisien väliaikaishallitus
Thomas Scottin teloitus
Louis Riel vuonna 1875
Louis Rielin lapset Jean-Louis ja Marie-Angélique Riel
Louis Riel vangittuna Middletonin leirissä Batochessa, 16. toukokuuta 1885.
Louis Riel oikeudenkäynnissä
Rielin hautamuistomerkki St. Bonifacen katedraalin pihalla.
Käännös suomeksi
Rojalismi

Chouannerie-rojalisteja taistelemassa tasavaltalaisia vastaan Rochefort-en-terressa. Alexandre Blochin maalaus, 1885.
Rojalismi on poliittinen aate, jossa kannatetaan tiettyä monarkkia tai hallitsijasukua tietyn valtion hallitsijaksi. Sen kannattajia kutsutaan rojalisteiksi (ransk. royaliste) eli kuningasmielisiksi . Terminä rojalismi eroaa monarkismista siten, että monarkisti kannattaa yleensä kuninkaanvaltaa, kun taas rojalisti asettuu kannattamaan vain tiettyä henkilöä tai sukua. Yleensä termiä käytetään istuvan monarkin tukijasta tai valtiomuodon vaihduttua henkilöstä, joka kannattaa aiemman hallitsijan tai hallitsijasuvun palauttamista valtaan.
Maassa, jossa kruunulla ei ole todellisia tavoittelijoita, rojalisti voi tarkoittaa lähes samaa asiaa kuin monarkisti. Sen sijaan esimerkiksi 1800-luvun Ranskassa rojalistit olivat jakaantuneet legitimisteihin, orleanisteihin ja bonapartisteihin, jotka kaikki kannattivat eri hallitsijasukuja. Vaikka kaikki edellä mainitut olivat yhdessä monarkisteja, he olivat eri puolta olevia rojalisteja.
Suomen vuoden 1918 kuningashankkeen yhteydessä puhutaan pelkästään monarkisteista eikä rojalisteista, koska suomalaisille kuningasvallan kannattajille kuninkaan henkilöllisyys oli toissijainen seikka.
Käännös suomeksi
Rodoniitti

Rodoniittia Madagaskarilta. Rodoniitti esiintyy useimmiten juuri tällaisessa massamaisessa muodossa, kiteet ovat harvinaisia.
Harvinainen rodoniittikide Australiasta. Ympäröivä metallinhohtoinen mineraali on lyijyhohdetta.
Rodoniitti (kemiallinen kaava MnSiO3, mangaani(2)-metasilikaatti) on vaaleanpunaisesta punaruskeaan vaihteleva mineraali, joka on saanut nimensä värinsä mukaan: kreikaksi rhodos tarkoittaa ruusua.
Rodoniittia esiintyy lähes kaikkialla maailmassa, tavallisesti mangaanikaivoksissa ja -esiintymissä. Mainittavia esiintymiä on muun muassa Sverdlovskissa Uralilla Venäjällä, Värmlannissa Ruotsissa, Suomessa esimerkiksi Ylistaron Vittingissä, Yhdysvalloissa, Intiassa, Madagaskarilla, Meksikossa ja Broken Hillissä Australiassa, jossa esiintyy erikoisia läpinäkyviä, kiteisiä muunnoksia. Läpinäkyvät kiteet hiotaan usein viistehiontaisiksi jalokiviksi. Rodoniitin kidejärjestelmä on trikliininen, mutta kiteet ovat erittäin harvinaisia.
Rodoniitissa esiintyy tavallisesti mustia mangaanioksidisulkeumia, jotka antavat sille kauniin marmorimaisen ulkonäön. Sulkeumat syntyvät rodoniitin sisältämän mangaanin hapettuessa.
Mohsin kovuusasteikolla rodoniitti on 5,5–6,5, mikä antaa kivelle erinomaisen työstettävyyden. Rodoniitti on hyvin suosittu korukivenä.
Rodoniitilla on myös kaksi koostumukseltaan poikkeavaa muunnosta: magnesiumpitoinen shihutsuniitti ja sinkkipitoinen fowleriitti. Rodoniitin sisarmineraali on rodokrosiitti: mangaanikarbonaatti, MnCO3.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rodoniitti Wikimedia Commonsissa
Mindat: Rhodonite (englanniksi)
Webmineral: Rhodonite Mineral Data (englanniksi)
Rollin 30's

| Rollin 30's |
| --- | --- |
Perustettu:  1970-luvun puoliväli Eteläinen Los Angeles
Vuodet toiminnassa:  1970-luku - nykyhetki
Alue:  Los Angeles
Rikollistoiminta:  Katujengi
Liittoumat:  Crips
Kilpailijat:  Bloods, Black P Stones
Rollin 30s on Crips-jengi, joka aloitti nimellä Harlem Godfathers Jefferson Parkin alueella eteläisessä Los Angelesissa, Kaliforniassa. Jengi perustettiin 1970-luvun keskivaiheilla, ja he hallitsevat toiseksi suurinta aluetta Los Angelesissa. Vain Eight-Tray Gangster Cripsin alue on suurempi. Heidän alueensa on Jeffersonin, King Blvd:in, Crenshawin ja Normandien keskellä, ja sen pinta-ala on 2,04 neliökilometriä. 1970-luvun lopun jälkeen jengi on ollut sodassa Rollin 20s Bloodsin kanssa. Toiseksi suurin sota heillä on Black P Stonesin kanssa. Heillä oli myös sota Rollin 40s Cripsin kanssa vuosina 1996–2006.
Rollin 30s jengillä on Cripsien parissa useita sisar-settejä, joiden nimet ovat vastaavia numeroinnin vain muuttuessa (Rollin 20s, Rollin 60s, Rollin 80s jne). Jengin nimessä oleva kymmennumero tulee kadun numerosta, jota he "hallinnoivat".
He ovat myös kuuluisia siitä, että räppäri Ice-T kuului jengiin nuorempana, tosin hän on myöhemmin jättänyt jengielämän.
Riihimäen rautatieasema

Riihimäen rautatieasema (lyh. Ri) on Suomen rataverkon liikennepaikka Riihimäen kaupungissa.
Historia

Riihimäen rautatieasema on yksi vuonna 1862 avautuneen Helsinki–Hämeenlinna-radan alkuperäisistä liikennepaikoista. Alun perin asemarakennus suunniteltiin rakennettavan tiilestä, koska se oli Turengin ja Hämeenlinnan kanssa ehdolla Pietarin radan risteysasemaksi. Risteysaseman sijainnin jäätyä kuitenkin epävarmaksi asema suunniteltiin lopulta puusta. Radanrakennuksen taloudellisista vaikeuksista johtuen asema jäi rakentamatta, vaikka perustukset olivatkin jo valmiina. Rautatien avautuessa Riihimäellä oli tavaramakasiini, vesitorni, puuvaja sekä laiturikatos.
Pietarin rata päätettiin lopulta vuonna 1867 rakentaa Riihimäen kautta sopivan maaston sekä sotilaallisten syiden takia. Ensimmäinen varsinainen asemarakennus Riihimäelle tuli seuraavana vuonna, kun Hyvinkäältä siirrettiin työpäällikön asuinrakennus, jota laajennettiin kaksikerroksisella lisäsiivellä. Myöhemmin rakennusta laajennettiin useaan otteeseen tilan kasvattamiseksi ja uusien toimintojen lisäämiseksi. Vuonna 1869 valmistuivat Riihimäen kaksi puoliympyränkaaren muotoista veturitallia. Tallipaikkoja niissä on 24.
Nykyinen asemarakennus oli alkuperäisissä suunnitelmissa tarkoitus sijoittaa keskelle ratapihaa, mutta siitä luovuttiin kalliin hinnan vuoksi. Lopulta Thure Hellströmin suunnittelema funktionalistinen rakennus valmistui entisen paikalle vuonna 1935.
Syyskuussa 2006 avattiin Lahden oikorata, jolloin Riihimäen kautta aiemmin kulkeneet Kouvolan ja Helsingin väliset kaukojunat sekä Venäjän junat siirtyivät kulkemaan uutta oikorataa pitkin Helsinkiin helpottaen samalla Riihimäen aseman ruuhkaista liikennettä.
Rautatieaseman eteläpuolelle avattiin matkakeskus huhtikuussa 2009. Samassa yhteydessä myös asemarakennuksen sisätiloja peruskorjattiin. Riihimäen lipunmyynti lakkautettiin vuoden 2016 alusta, mutta matkalippuja voi edelleen ostaa lippuautomaateista sekä asemarakennuksen R-kioskista.
Historia > Asemaremontti

Riihimäen henkilöratapihalla on ollut vuodesta 2018 alkaen käynnissä uudistustyöt, joiden yhteydessä muun muassa laiturit korotetaan ja laiturikatokset, hissit sekä valaistus uusitaan. Aseman itäpuolelle rakennettiin myös väliaikainen laituri (raide 11) Lahden suunnan G-junia varten.
Kolmannen laiturin (raiteet 7–8) korottaminen alkoi kesäkuussa 2019 ja valmistui syyskuussa. Tämän jälkeen alkoi ensimmäisen laiturin korottaminen, joka valmistui joulukuussa 2019. Korotustöiden yhteydessä laiturille rakennettiin myös sieltä aiemmin puuttunut hissi. Toisen laiturin (raiteet 4–5) korottaminen alkoi kesäkuussa 2020 ja se valmistui lokakuussa. Asematunneli remontoitiin vuonna 2021. Riihimäen kaupunki hankki tunneliin uutta mediataidetta.
Historia > Riihimäen–Lopen rautatie

Riihimäen–Lopen rautatie oli vuonna 1907 tehtailija H. G. Paloheimon rakentama 600 mm:n raideleveydellä ollut kapearaiteinen rautatie Riihimäen rautatieasemalta Lopen Kesijärvelle.
Rata oli alun perin Paloheimo-yhtiön tavarankuljetuksiin tarkoitettu hevosvetoinen rillirata, mutta vuonna 1911 se purettiin ja rakennettiin uudelleen järeämmillä kiskoilla. Radan uusimisen yhteydessä radalle hankittiin kaksi höyryveturia, jolloin alkoi myös aikataulunmukainen henkilöliikenne.
Henkilöliikenteen lisäksi rautatie palveli Santajärven ja Kesijärven sahoja, tiilitehdasta, sekä välitti muuta rahtia. Radalla oli liikennettä vuoteen 1952, jonka jälkeen se purettiin.
Rata alkoi Riihimäen rautatieaseman lännenpuoleiselta sivulta ja jatkui siitä nykyisiä Paloheimonkatua Kulmalan Puistokadulle ja siitä edelleen Riihimäen lasitehtaan ohi länteen. Kapearaiteinen rata toi Riihimäen asemalle jonkin verran henkilöliikennettä ja rahdin siirtokuormausta.
Historia > Hotelli

Riihimäen–Lopen rautatien omistaja H. G. Paloheimo omisti yhdessä Valtionrautateiden kanssa Riihimäen asemaa vastapäätä hotellin, joka oli rakennettu vuonna 1878. Vuoden vanhana hotelli paloi, mutta uudelleen rakennettuna se palveli aseman läpi kulkevia matkustajia usealla eri nimellä vuoteen 1943 asti, jonka jälkeen siitä tuli Paloheimo-yhtiön pääkonttori.
Matkustajaliikenne ja vaihtoyhteydet

Lähijunaliikennettä palvelevat Riihimäen rautatieasemalla pääkaupunkiseudun lähiliikennejunista R T D sekä Riihimäki–Lahti-lähijunaliikenteen G.
Tämän lisäksi asemalla pysähtyy osa Helsingin ja Tampereen välisistä kaukojunavuoroista. Vaihdottomia kaukojunayhteyksiä on Helsinkiin, Tampereelle, Poriin, Jyväskylään ja Pieksämäelle sekä yhden vuoron verran Vaasaan, Ouluun, Kokkolaan ja Kuopioon. Asemalla pysähtyvät myös yöjunat Kolariin, Rovaniemelle ja Kemijärvelle.
Rautatieasemalta on myös yhteys Riihimäen paikallisliikenteen linja-autoihin:
1/1A Pohjankorpi – Rautatieasema – Sairaala
2 Tienhaara (Varuskunta) – Rautatieasema – Lasimuseo – Merkos
3 (3A/3B) Pohjankorpi – Rautatieasema – Merkos
4 (4A/4B) Vasikkahaka – Rautatieasema – Sairaala
5 Rautatieasema – Paalijärvi
7/7A Metsäkorpi – Rautatieasema – Vasikkahaka
8 Korttionmäki – Matkakeskus – Tienhaara (Vankila/Varuskunta)
9 Kumpula – Rautatieasema – Sairaala
10 Rautatieasema – Herajoki
13 Rautatieasema – Kaunola
Kutsuohjattuun joukkoliikenteeseen perustuva R-kyyti
Läheiseltä matkakeskukselta on yhteys seutu- ja kaukoliikenteen linja-autoihin. Matkakeskukselta liikennöi muun muassa Hämeenlinnan seudun joukkoliikenteen vuoroja Tervakoskelle ja Hämeenlinnaan  sekä Pekolan Liikenteen vuoroja Lopelle. Matkakeskukselta liikennöidään myös junia korvaavia linja-autoja.
Junien lähtöraiteet

Normaalioloissa junat käyttävät Riihimäen rautatieasemalla seuraavia raiteita:
| Raide | Raiteelta liikennöivät junat |
| --- | --- |
1: Kaukojunat, T-junat sekä osa R-junista Helsinkiin.
4: Kaukojunat sekä muutama R-juna Tampereelle.
5: D-junat ja osa R- ja T-junista Helsinkiin sekä R-junat Tampereelle.
7: Eräät R- ja G-junat sekä aamun ensimmäinen D-juna  Helsinkiin käyttävät tätä raidetta.
8: G-junat Lahteen.
Raiteilla 2, 3 ja 6 ei ole laituria ja niitä käyttävät aseman ohittavat junat. Aseman itäpäähän Peltosaaren puolelle on raiteelle 11 rakennettu väliaikainen laituri, jota osa Lahden G-junista käytti Riihimäen asemaremontin aikana, kun uudistustyöt aiheuttivat muutoksia junien lähtöraiteisiin.
Emily Rodda

Emily Rodda (s. 1948) on australialainen kirjailija. Hän kirjoittaa sekä lapsille että aikuisille. Aikuisille hän kirjoittaa jännitysromaaneja nimellä Jennifer Rowe. Emily Rodda on voittanut lukuisia palkintoja lasten- ja nuortenkirjoistaan, muun muassa viisi kertaa Australian Lasten- ja nuortenkirjaneuvoston myöntämän vuoden kirja -palkinnon.
Suomennetut teokset

Jennifer Rowe, Kuolema kauneusfarmilla (The makeover murders) Karisto 1993. ISBN 951-23-3307-4
Emily Rodda, Deltoran vyö. 1-8, Tammi 2007–2012
Aiheesta muualla

Reetta Saine: Hiljaiset metsät (Arkistoitu – Internet Archive). Pirkkalan kunnankirjaston kirjaesittelyt.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 2  3  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Richard Rohr

| Richard Rohr |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1943 Topeka, Kansas
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija, fransiskaanimunkki
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aiheet:  teologia
Aiheesta muualla
cac.org/about/richard-rohr
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Richard Rohr (s. 1943 Topeka, Kansas) on yhdysvaltalainen hengellisyydestä kirjoittava kirjailija ja fransiskaanimunkki, joka vaikuttaa Albuquerquessa, New Mexicossa. Hänet vihittiin roomalaiskatolisen kirkon papiksi vuonna 1970. Yhdysvaltain julkinen palvelun televisioverkko PBS on kutsunut Rohria yhdeksi suosituimmista hengellisistä kirjailijoista ja puhujista maailmassa.
Rohr perusti Albuquerqueen Center for Action and Contemplation -nimisen meditaation ja osallistuvan toiminnan keskuksen vuonna 1986. Kirjoissaan hän on käsitellyt fransiskaanista hengellisyyttä ja Raamatun kirjoituksia sekä aiheita kristinuskon ulkopuolelta kuten enneagrammia.
Aiheesta muualla

Center for Action and Contemplation
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef