stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fimbul Taiteilijatalo
Historia

Vuodesta 2009 työhuoneyhteisö on toiminut Turun kaupungilta vuokratussa entisessä Pääskyvuoren kasarmissa osoitteessa Luolastopolku 31 rakennus 2, 20610 Turku. Vuonna 2016 Fimbul taiteilijataloa piinasi murtojen sarja. Liki 80 vuotta suljettuna ollut entinen kasarmialue avautui ulkoilijoille vuonna 2018.
Turun valinta Euroopan kulttuuripääkaupungiksi vuonna 2011 nosti kansallisessa mediassa esille Turun kuvataiteilijoiden työhuonetilanteen. Taiteilijat olivat olleet vailla työtiloja ja toimitilaa, mutta kaupunki ei ollut vastannut tarpeeseen kuvataiteilijoiden toivomalla tavalla. Kulttuuripääkaupunkistatus toi lisäpontta keskustelulle. Keskustelu oli kiivaimmillaan vuosina 2006–2008, kun pitkään kuvataiteilijoiden työtilana olleen Jokikadun kiinteistön tulevaisuus asetettiin kyseenalaiseksi kaupungin päättäjien toimesta eikä korvaavia tiloja heti saatu käyttöön. Taiteilijat organisoituivat ja järjestivät huomiota herättäviä tempauksia kuten talon valtauksia, mielenosoituksia ja erilaisia kulttuuritapahtumia. Samalla, kun paikallinen sanomalehti Turun Sanomat seurasi taiteilijoiden järjestämiä tempauksia, se raportoi myös päättäjien toimista. Puheena oli molempien osapuolten näkemyksiä kulttuurista ja sen merkityksestä kaupungille.
Turku on ollut Suomen Taiteilijaseuran Ateljeesäätiön konsultoinnin kohteena koko 2000-luvun, kun Turun kaupunki päätti luopua 30–40 taiteilijan tilapäiskäytössä olleista Jokikadun teollisuusrakennuksista ja tilaongelma paheni olennaisesti. Säätiö teki vuonna 2003 Turun kaupungin tilauksesta Jokikadun kiinteistöstä soveltuvuusselvityksen, jossa säätiö suositteli 1–2 rakennuksen kunnostamista pysyvästi taiteilijakäyttöön. Hanke kuitenkin raukesi, ja kaupunki myi koko kiinteistön. Osalle taiteilijoista kunnostettiin kaupan myötä tilat Pääskyvuoren kasarmille, mutta pysyvä tilaongelman ratkaisu odotti toteutumistaan.
Fimbul taiteilijatalo 2022
Lygía

Lygía (kreik. Λυγία) tai Lygiá (Λυγιά) voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa:
Lygía eli Lygiá, saari Jooniansaarten saariryhmässä lähellä Ithakaa
Lígkia eli Lygiá, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Psérimosta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lygía”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kristillinen nykymusiikki

| Kristillinen nykymusiikki |
| --- | --- |
 Ana Paula Valadão
Alkuperä:   Kristillinen musiikki  Kirkkomusiikki  Jeesus-musiikki  pop 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Kehittymisen ajankohta:  1960-luvulta lähtien
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:   Kristillinen vaihtoehtorock  Kristillinen country  Kristillinen elektroninen tanssimusiikki  Kristillinen hip hop  Kristillinen metallimusiikki  Kristillinen rock  Nykyaikainen ylistysmusiikki  Nykyaikainen gospel 
Kristillinen nykymusiikki (engl. Contemporary Christian Music, lyh. CCM) on kristillisen musiikin pop-tyylilaji. Kristillisen nykymusiikin tunnuspiirre on inspiroivat ja kristilliset sanoitukset. Toisin kuin muut pop-musiikin tyylilajit, kristillinen nykymusiikki määritellään juuri sen sanoitusten perusteella.
Kristillinen nykymusiikki syntyi 1970-luvun Jeesus-liikkeen myötä. Kristillinen nykymusiikki kattaa laajan kirjon eri musiikkityylejä, kuten rockin, golkin, popin, R&B:n ja countryn ja on musiikillisesti erottamatonta valtavirran vastaavasta musiikista. Kristillisen nykymusiikin sanoitukset perustuvat nimenomaisesti tai epäsuorasti kristillisen näkökulman esittämiseen.
Kristillistä nykymusiikkia on kuvattu monilla nimillä, kuten kristillinen rock, gospelmusiikki, inspiroiva musiikki tai positiivinen pop. Varsinaisen englanninkielisen nimensä tyylilaji sai kuitenkin vastaavan nimisestä lehdestä, jonka julkaisu aloitettiin Kalifornian Santa Anassa vuonna 1978.
Kristillisen nykymusiikin ympärille on syntynyt suuri kristillinen musiikkiteollisuus ja sen kappaleet soivat monilla radioasemilla. Kristillinen nykymusiikki ja gospel sijoittuivat vuoden 2024 ensimmäisellä puoliskolla viiden nopeimmin kasvavan musiikkilajin joukkoon Luminaten tutkimuksessa. 2020-luvulla genre on kasvanut Yhdysvalloissa 50 prosenttia ja maailmanlaajuisesti 60 prosenttia.
Historia

Kristillinen nykymusiikki syntyi 1970-luvun Jeesus-liikkeen myötä. Vaikka Jeesus-liikkeen artistit eivät sisälly suoraan tyylilajiin, he toimivat kuitenkin vahvasti tyylilajin perustana. Kristillinen musiikki sai alkunsa Etelä-Kaliforniassa kristillisissä kommuuneissa ja kahviloissa. 1970-luvun varhaiset artistit, muun muassa Larry Norman, Children of the Day, Randy Stonehill, Daniel Amos ja Keith Green, määrittelivät varhaisen kristillisen nykymusiikin tyylin.
Varsinainen kristillinen nykymusiikki kehittyi omaksi tyylilajikseen, kun artistit ryhtyivät hyödyntämään nykyaikaisia markkinointitapoja. 1980-luvulla varhaisten kristillisen nykymusiikin pioneerien folk- ja rock-tyyli vaihtui radioystävällisempään sävyyn, jota on kutsuttu ”aikuisten kristilliseksi nykymusiikiksi”. Tätä tyylilajia edustivat muun muassa Amy Grantin, Michael W. Smithin ja Steven Curtis Chapmanin kaltaiset pop-artistit. Kristillisen nykymusiikkiteollisuuden kehityksen myötä musiikkityylistä tuli oma pop-genrensä. Vuoteen 1980 mennessä gospelin ja kristillisen nykymusiikin levymyynti ylitti 100 miljoonaa dollaria. Amy Grantin vuonna 1982 julkaisema albumi, Age to Age, oli ensimmäinen platinaa myynyt kristillisen nykymusiikin levy.
1980-luvun lopulla kristillinen nykymusiikki laajeni myös muihin musiikkityyleihin. Stryper yhdisti kristillisen sanoman hevimetalliin ja glam rockiin, kun taas Liberty Universitystä lähtöisin oleva monikulttuurinen DC Talk toi hiphopin kristilliseen nykymusiikkiin. 1990-luvulla tyyli laajentui musiikillisesti mm. Jars of Clayn vaihtoehtorockiin, Caedmon's Callin folkrockiin ja Sixpence None the Richerin pop-tyyliin.
1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa kristillisen nykymusiikin merkittäväksi alalajiksi nousi nykyaikainen ylistysmusiikki. Ylistysmusiikki löysi 1990-luvun lopulla valtaosaan amerikkalaisista seurakunnista. 2020-luvulla suosittuja kristillisen musiikin esittäjiä ovat olleet Elevation Worship, Lauren Daigle, Phil Wickham, Hillsong Worship ja Brandon Lake. Kristillinen nykymusiikki on ollut läsnä sosiaalisessa mediassa, mitä kautta musiikki on saanut uusia kuuntelijoita. Kristilliset artistit ovat myös tehneet yhteistyöprojekteja monien tunnettujen artistien kanssa.
Tyylilajit

2020-luvulla suosittuja kristillisen nykymusiikin artisteja ovat olleet muiden muassa Casting Crowns, Lauren Daigle, Phil Wickham, Katy Nichole, TobyMac, MercyMe, Chris Tomlin, Steven Curtis Chapman, Skillet ja Anne Wilson.
Tyylilajit > Inspiroiva musiikki ja ylistysmusiikki

Inspiroivassa musiikissa korostuvat jousimusiikkki sekä mahtipontiset orkesteroinnit. Monet kristillisen musiikin esittäjät ovat tehneet inspiroivan musiikin kokoelmia, joten tyylilajeissa on suurta vaihtelua. Selvästi ylistävät elementit kuuluvat ylistysmusiikin piiriin. Suosittuja inspiroivan musiikin artisteja ovat muun muassa Amy Grant, Ray Boltz, Sandi Patty ja Selah.
Ylistysmusiikkia käytetään yleisesti seurakunnissa. Ylistysmusiikille ominaista ovat lyhyet ja helposti laulettavat kertosäkeet. Ylistysmusiikki on lähentänyt kristillistä musiikkia kohti psalmeja, joissa ovat myös kristillisen musiikin juuret. Tunnettuja ylistysmusiikin esittäjiä ovat muun muassa Chris Tomlin, Hillsong Worship, Matt Maher, Matt Redman ja SONICFLOOd.
Tyylilajit > Kristillinen pop-musiikki

Kristillisessä pop-musiikissa yhdistyvät ajankohtainen pop-musiikki yhdistettynä soft rockiin. Suosittuja kristillisiä pop-artisteja ovat Casting Crowns, Matthew West, MercyMe, Natalie Grant, Steven Curtis Chapman sekä Bebo Norman.
Tyylilajit > Kristillinen rock

Kristillisellä rock-musiikilla on useita eri alagenrejä, kuten moderni, vaihtoehtorock, indierock, punk ja southern rock. Kristillinen rock-musiikki syntyi keinoksi jakaa toivon sanomaa ihmisille, jotka halusivat muutakin kuin perinteisiä virsiä ja niille kirkkojen ulkopuolisille, jotka eivät olleet uskossa. Suosittuja kristillisiä rock-artisteja ovat muun muassa Family Force 5, Hawk Nelson, Jeremy Camp, Switchfoot, Third Day, Todd Agnew ja BarlowGirl.
Tyylilajit > Kristillinen bluegrass-musiikki

Kristillinen bluegrass on monimutkaista ja teknisesti haastavaa "vuorien musiikkia". Suosittuja kristillisiä bluegrass-artisteja ovat mm. Alison Krauss & Union Station, The Easter Brothers ja The Lewis Family.
Tyylilajit > Kristillinen countrymusiikki

Kristillisen countrymusiikin sanoitukset kertovat todellisesta elämästä. Suuri teema kristillisessä countryssa ovat sydänsurut sekä usko, joka auttaa selviytymään niistä. Kristillinen countrymusiikki toimii myös vaihtoehtona countryn outlaw-tyylilajeille, joissa korostetaan juomista ja valtaapitävien haastamista. Suosittuja kristillisen countryn artisteja ovat Alan Jackson, Charlie Daniels, Point of Grace ja Randy Travis.
Tyylilajit > Kristillinen metallimusiikki

Kristillinen metallimusiikki yleistyi erityisesti 1980-luvulla. Tyylilajin varhainen edustaja on Resurrection Band ja läpimurron tyylilajissa teki Stryper. Kristillisen metallimusiikin alalajeiksi ovat kehittyneet useat erityylilajit, kuten kristillinen melodinen metalli, klassinen metalli, speed metalli, thrash metalli ja screamo. Suosittuja kristillisiä metallimusiikkiyhtyeitä ovat August Burns Red, Day of Fire, Falling Up, Flyleaf, Skillet ja Stryper.
Tyylilajit > Kristillinen rap-musiikki

Kristillinen rap-musiikki on hiphopia, jossa on kristillisiä ja inspiroiva sanoituksia. Kristillinen rap-musiikki sijoittuu usein johonkin vanhan koulukunnan hiphopin ja 1980-luvun lopun rapin välimaastoon. 1990-luvun lopulla ilmestyi kristillisiä muunnelmia gangsta rapista ja G-funkista. Nykyisin suosittuja kristillisiä rap-artisteja ovat DC Talk, Group 1 Crew, KJ-52 sekä TobyMac.
Musiikkiteollisuus

Kristillinen nykymusiikin teollisuus sai alkunsa 1980-luvulla, jolloin musiikkityylille kehittyi omat julkaisunsa, levy-yhtiönsä, jakelijansa ja tähtensä. Gospel-levymyynnin kasvaessa kristillinen nykymusiikki lunasti paikkansa suurten musiikkilajien joukossa.
Kristillinen musiikkiteollisuus konsolidoitui 1990-luvulla kun suuret levy-yhtiöt ostivat itsenäisiä kristillisiä levy-yhtiöitä. EMI osti Sparrow Recordsin vuonna 1992 ja Star Song Recordsin vuonna 1994. MCA puolestaan osti Benson Music Groupin vuonna 1993. Vuoteen 2001 mennessä kristillisen nykymusiikin myynti oli 920 miljoonaa dollaria ja sen osuus oli 6,7 prosenttia Yhdysvaltojen albumimyynnistä.
Kristillinen nykymusiikki ja gospel sijoittuivat vuoden 2024 ensimmäisellä puoliskolla viiden nopeimmin kasvavan musiikkilajin joukkoon Luminaten tutkimuksessa. 2020-luvulla genre on kasvanut Yhdysvalloissa 50 prosenttia ja maailmanlaajuisesti 60 prosenttia.
Kiistanalaisuus

CCM:stä on kiistelty sen alkuvaiheista 1960-luvulta alkaen. Kristillinen college Bob Jones University kieltää opiskelijahuoneistojensa asukkaita kuuntelemasta CCM:aa. Toiset taas pitävät kristillisen pop- ja rockmusiikin käsitettä epätavallisena ilmiönä, koska rock on historiallisesti yhdistetty seksuaaliseen siveettömyyteen, kapinallisuuteen, päihteisiin ja alkoholin käyttöön sekä muihin aiheisiin, joita tavallisesti pidetään antiteettisina kristinuskon opetuksille.
Kirjallisuutta

Alfonso, Barry. The Billboard Guide to Contemporary Christian Music. Billboard Books, 2002.
Powell, Mark Allan: Encyclopedia of Contemporary Christian Music.  Peabody, Massachusetts:  Hendrickson Publishers, 2002.  ISBN 1-56563-679-1
Aiheesta muualla

Christian Music Monthly (Arkistoitu – Internet Archive)
Contemporary Christian Music (CCM) Magazine
lightvox | Christian Music Magazine
Taiteen talo

Taiteen talo on Turussa sijaitseva taiteen ja kulttuurin keskus, joka toimii entisen Rettigin tupakkatehtaan tiloissa Turun II kaupunginosassa. Talossa toimii gallerioita, elokuvateatteri, kahvila, Turun ylioppilasteatteri, Turun Taidegraafikkojen grafiikanpaja sekä muita eri alojen taiteilijoiden tiloja. Päätalon kolmannessa ja neljännessä kerroksessa sijaitsevat Suomen Taiteilijaseuran ateljeesäätiön vuokraamat 43 kuvataiteilijoiden työhuonetta.
Taiteen talo syntyi turkulaisten taiteilijoiden tilaongelmien seurauksena. Tilanpuutteen ratkaisemiseksi Turun kaupunki päätti lokakuussa 2021 ostaa P. C. Rettig & Co:n vanhan tehdaskiinteistön Åbo Akademin säätiöltä 12 miljoonalla eurolla taide- ja kulttuuritoimintaa varten. Kauppa toteutui joulukuussa, ja Taiteen talo vietti avajaisiaan 14. toukokuuta 2022.
Syyskuussa 2024 Taiteen talon vanhaan palokuntarakennukseen avautui Varsinais-Suomen elokuvakeskuksen elokuvateatteri Kino Kilta ja Turun kaupungin taidemuseo WAMin Kilta Galleria, joka toimii väistötilana WAMin Itäisen rantakadun tilojen peruskorjauksen ajan syksyyn 2026 asti.
Talosta ja sen toiminnasta vastaavat kaksi Turun kaupungin omistamaa yhtiötä, joista ensimmäinen ylläpitää Taiteen talon päivittäistä toimintaa ja toinen vastaa kiinteistön omistuksesta ja hallinnasta.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Taiteen talon tarina
Pláka (Léros)

| --- | --- |
Muut nimet:  Mikró Livádi (Μικρό Λιβάδι), Mikró Liádi (Μικρό Λιάδι)
Sijainti:  36°54′03″N, 26°10′12″E, Léros Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Liádia, Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,061 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pláka (kreik. Πλάκα) eli Mikró Livádi (Μικρό Λιβάδι, myös Mikró Liádi, Μικρό Λιάδι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Liádian saariin, ja sijaitsee Egeanmeressä Megálo Livádin saaren eteläpuolella, itään Amorgóksesta. Saaren pinta-ala on noin 0,061 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Pláka kuuluu Léroksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Jerusalemin kuningaskunta

| Regnum Hierosolimitanum (lat> )  Jerusalemin kuningaskunta  Roiaume de Jherusalem (muinaisranska) .1099–1291 |
| --- | --- |
  Jerusalemin kuningaskunnan vaakuna 
   Jerusalemin kuningaskunta ja muut Lähi-idän ristiretkivaltiot 
Valtiomuoto:  Kuningaskunta
Hallitsija:  Jerusalemin kuningas
Pääkaupunki:  Jerusalem (1099–1187)  Tyros (1187–1191) Akko (1191–1291)
Edeltäjä(t):  Fatimidien kalifaatti
Seuraaja(t):  Mamelukit
Jerusalemin kuningaskunta oli 1100–1200-luvuilla olemassa ollut tärkein ristiretkivaltio. Se perustettiin ensimmäisen ristiretken yhteydessä.
Kuningaskunta syntyi, kun ristiretkeläiset valtasivat Jerusalemin kesäkuussa 1099. Muutamat naapurikaupungeista (Ramla, Lydda, Betlehem ja muut) valloitettiin ensin, ja itse Jerusalem valloitettiin heinäkuun 15. päivänä. Pyhän haudan kirkossa kokoontui 22. heinäkuuta neuvosto, joka päätti hankkia kuninkaan vastaperustetulle Jerusalemin kuningaskunnalle.
Godefroy de Bouillon, joka olisi haluttu kuninkaaksi, kieltäytyi Jerusalemin kuninkaan tittelistä, mutta otti lopulta arvonimen Advocatus Sancti Sepulchri "Pyhän haudan suojelija". Godefroy kuoli seuraavana vuonna. Hänen veljellään, joka oli hänen seuraajansa, ei ollut mitään sitä vastaan, että hänestä tulisi Jerusalemin kuningas Balduin I. Hänet kruunattiin kuninkaaksi joulupäivänä 1100 Betlehemissä paavi Paschalis II:n annettua kruunaukselle hyväksyntänsä.
Baudouin I laajensi kuningaskuntaa valtaamalla Akkon (Acre), Sidonin ja Beirutin. Hänen alaisuuteensa kuuluivat myös Edessan kreivikunta, jonka hän oli itse perustanut, Antiokian ruhtinaskunta ja Tripolin kreivikunta. Laajimmillaan kuningaskunta oli vuoden 1153 jälkeen. Hallinnollisesti ja poliittisesti kuningaskunta oli hyvin hajanainen sen koostuessa lukuisista valtapiireistä. Kuninkaan valta rajoittui käytännössä hänen omistamilleen maille. Poliittinen päätösvalta keskittyi kruunun vasallien kokoukselle, Haute Cour, joka kokoontui tarpeen vaatiessa myös laajempana parlamenttina. Maaseudun oikeuskäytännöt jatkoivat vanhoja perinteitä; myös väestö oli leimallisesti paikallista. On arvioitu, että kuningaskunnassa oleskeli vain noin 700 eurooppalaista ritaria.
Vuodesta 1187 alkaen kuningaskunta alkoi pienentyä, sota kurdipäällikkö ja Egyptin sulttaani Saladinia vastaan alkoi katastrofaalisella Ḥaṭṭīnin taistelulla, sen jälkeen menetettiin piirityksen jälkeen Jerusalemin kaupunki. Pääkaupungiksi tuli Akko ja maa-alueena oli enää kapea rannikkokaista. Vaikka vuonna 1190 osa aluemenetyksistä saatiin takaisin, ei kuningaskunta koskaan palautunut vanhaan laajuuteensa. Jerusalem kuuluikin kuningaskuntaan enää vain viidentoista vuoden ajan vuosina 1229–1244. Kuningaskuntaa heikensi myös Aasian kauppareittien kulun muuttuminen 1200-luvulla.
Kuningaskunta muuttui vain nimellisesti olemassa olevaksi Akkon valtauksen 18. toukokuuta 1291 myötä.
Jerusalemin kuninkaat ja kuningattaret

Godefroy de Bouillon 1099–1100
Balduin I 1100–1118
Balduin II 1118–1131
Fulk 1131–1143
Balduin III 1143–1162
Amalric I 1162–1174
Balduin IV 1174–1185
Balduin V 1185–1186
Sibylla 1186–1190 ja Guy de Lusignan 1186–1192
Jerusalem menetettiin vuonna 1187 Ḥaṭṭīnin taistelussa. Tämän jälkeen kuninkaat olivat vain nimellisiä.
Isabella 1192–1205, Amalric I:n tytär ja hänen kolme puolisoaan:
Konrad I 1192
Henrik I 1192–1197
Aimery de Lusignan 1198–1205; myös Kyproksen kuningas
Maria de Montferrat 1205–1212, Isabellan ja Konrad I:n tytär ja Jean I de Brienne 1210–1212
Isabella II 1212–1228
keisari Fredrik II 1225–1228, edellisen puoliso
keisari Konrad IV 1228–1254, edellisten poika
Konradin 1254–1268
Hugo I (Hugues) 1268–1284
Sisilian kuningas Kaarle I 1277–1285
Jean II 1284–1285
Henrik II 1285–1291
Tämän jälkeen kuninkaan titteli seurasi Aragonian kuninkuutta. Tämänhetkinen nimellinen Jerusalemin kuningas on Espanjan kuningas Felipe VI.lähde?
Kirjallisuutta

Asbridge, Thomas: The First Crusade: A New History. Oxford, 2004
Riley-Smith, Jonathan: The First Crusade and the Idea of Crusading. University of Pennsylvania, 1991
Runciman, Steven: A History of the Crusades: Volume 1, The First Crusade and the Foundation of the Kingdom of Jerusalem. Cambridge University Press, 1953. (Tieteellisesti vanhentunut, mutta eloisa kuvaus)
Aiheesta lisää

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jerusalemin kuningaskunta Wikimedia Commonsissa
Jerusalemin kuningaskunta ja muut ristiretkivaltiot. Jerusalemin kuningaskunta n. vuonna 1160 merkitty vaaleankeltaisella, alue vuodesta 1129 lähtien merkitty kirkkaankeltaisella. Muir's Historical Atlas -teoksessa (1911).
Laura Närhi

| Laura Närhi |
| --- | --- |
 Laura Närhi vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta 1978 (ikä 46) Kirkkonummi, Suomi
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Laulukielet:  englanti suomi
Aktiivisena:  1999–
Tyylilajit:  pop
Yhtyeet:  Kemopetrol
Levy-yhtiöt:  Warner Music Finland
Aiheesta muualla
www.lauranarhi.fi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Laura Närhi (s. 19. tammikuuta 1978 Kirkkonummi) on suomalainen laulaja. Soolouraansa lisäksi Närhi esiintyy Kemopetrol-yhtyeen laulusolistina. Hänen tunnettuja kappaleitaan ovat muun muassa ”Kuutamolla (Se ei mee pois)”, ”Tämä on totta”, ”Mä annan sut pois” ja ”Siskoni”.
Ura

Laura Närhi tuli tunnetuksi vuonna 1998 aloittaneen Kemopetrol-yhtyeen laulusolistina. Vuonna 2002 Närhi esitti suureksi radiohitiksi muodostuneen Kuutamolla -elokuvan tunnuskappaleen ”Kuutamolla (Se ei mee pois)”. Kemopetrol jäi tauolle vuonna 2007, jonka jälkeen Närhi alkoi työstää ensimmäistä sooloalbumiaan, Suuri sydän, joka julkaistiin elokuussa 2010. Albumia on myyty yli platinalevyrajan. Albumilta hiteiksi nousivat kappaleet ”Tämä on totta” sekä ”Mä annan sut pois”, jotka molemmat myivät kultaa.
Syyskuussa 2011 Kemopetrol julkaisi uuden albumin, A Song & A Reason. Vielä saman vuoden lopussa Närhi julkaisi uuden soolosinglen, Tehosekoitin-yhtyeen levyttämästä ”Hetken tie on kevyt” -kappaleesta tehdyn coverin, joka oli vuonna 2012 ensi-iltansa saaneen Vuosaari-elokuvan tunnuskappale. Kappale nousi sekä single- että latauslistan ensimmäiselle sijalle ja oli parhaimmillaan Suomen neljänneksi soitetuin radiokappale.
Närhi julkaisi toisen sooloalbuminsa Tuhlari lokakuussa 2012. Albumi myi kultalevyyn oikeuttavan määrän neljässä päivässä. Albumia on myyty yli 16 000 kappaletta. Syksyllä 2013 Närhi oli myös yksi Vain elämää -televisiosarjan toisen tuotantokauden artisteista.
Helmikuussa 2016 Närhi julkaisi uuden singlen, ”Supersankari”. Kappaleen kerrottiin olevan ensimmäinen single Närhen vielä saman vuoden aikana julkaistavalta kolmannelta sooloalbumilta. Lopulta kolmas albumi julkaistiin vasta marraskuussa 2020 ja ”Supersankari”-kappale oli mukana vain CD-version bonusraitana.
Perhe

Laura Närhen isä on muusikko-säveltäjä Seppo Närhi. Hänen äitinsä on Suomessa toimineen BMG-levy-yhtiön entinen toimitusjohtaja Maija Kuusi ja isäpuoli säveltäjä-tuottaja Kim Kuusi.
Närhi oli vuosina 2011–2014 naimisissa muun muassa musiikkivideo-ohjaajana työskentelevän Pekka Haran kanssa. Närhellä on vuonna 2014 syntynyt tytär.
Julkaisut

Suuri sydän (2010)
Tuhlari (2012)
Vastavoimat (2020)
Aiheesta muualla

Laura Närhen viralliset kotisivut
Příbram

| Příbram |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Příbram
 Koordinaatit: 49°41′24″N, 14°0′38″E 
Valtio:  Tšekki
Hallinnollinen alue:  Keski-Böömin lääni
Piirikunta:  Příbramin piirikunta
Väkiluku (2024):  32 992
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 pribram.eu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Příbram on kaupunki Keski-Böömin läänissä Tšekissä. Vuoden 2024 alussa siellä asui 32 992 asukasta.
Hallinto

Kaupungin pormestarina on toiminut vuodesta 2019 ANO 2011-puolueen Jan Konvalinka.
Historia

1200-luvulla alussa nykyisen Příbramin alueet kuuluivat Prahan piispalle. Moni sen asukkaista kuoli 1290-luvun alussa kun silloisen piispan poliittiset viholliset hyökkäsivät kaupunkiin. Příbram jouduttiin uudelleenasuttamaan tämän jälkeen. Seuraavalla vuosisadalla kaupunkiin rakennettiin muun muasssa sairaalarakennus sekä koulu. Příbramin alueen kaivostoiminta oli aloitettu jo tällöin.
Kaivostoiminnan kehittyminen jatkui aina kolmikymmenvuotiseen sotaan saakka, jolloin kaupungin vallanneet armeijat vahingoittivat sitä pahoin. Seuraavien vuosikymmenten aikana kaupinkilaisten pääelinkeino oli paikallisen Svatá Hora -pyhiinvaelluskohteen tuomat vierailijat. Příbramin kaivokset elpyivät vasta 1700-luvulla, jolloin ne tuottivat rautaa ja hopeaa.
1950-luvulta alkaen Příbramin kaivokset olivat tärkeä uraaninlähde itäblokin maille. Kaivostoiminta on sittemmin lakannut.
Tšekkoslovakian miehityksen aikana elokuussa 1968 Varsovan liiton joukot etenivät Příbramiin. Kaupungissa sijaitsi tuolloin Tšekkoslovakian läntisen sotilaspiirin päämaja, mikä oli antanut turvapaikan neuvostojoukkojen jahtaamille tiedostusvälineiden edustajille. 22. elokuuta Bytízin vankilan vangit aloittivat kapinan, mikä lisäksi uraanikaivoksen työntekijät menivät lakkoon. Tšekkoslovakian sisäiset turvapalvelut kuitenkin tukahduttivat kapinan nopeasti ja lakko loppui 29. elokuuta. Miehityksen kymmenvuotispäivänä vuonna 1978 paikallinen kaivosmies Ondřej Stavinoha räjäytti VŘSR-aukiolla sijainneen Klement Gottwaldin patsaan kaivoksesta varastamillaan räjähteillä.
2000-luvun alussa Příbram kärsi paikallisen alamaailman välienselvittelyistä, kun kaupungin paikallispoliitikoita epäiltiin yhteyksistä rikollisjengeihin. Kaupungissa tapahtui myös salamurhayritys, tuhopoltto sekä autopommi-isku.
Nähtävyydet

Kaivosmuseo
Urheilu

Jalkapallojoukkue 1. FK Příbram pelaa kaudella 2024/25 Tšekin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Česká fotbalová ligassa. Jääkiekkojoukkue HC Příbram on naisten liigan moninkertainen mestari.