stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martin Beck
Martin Beck -elokuvasarja > Neljäs kausi

Mikael Persbrandt sanoutui näkyvästi irti neljännestä kaudesta Gunvald Larssonina, mutta syksyllä 2008 olivat kuvaukset jo hyvässä vauhdissa Peter Haberin ja Persbrandtin kanssa. Suunnitelmana oli alun perin tehdä neljä elokuvaa, mutta budjetti haluttiin käyttää reilummin ja elokuvien lukumäärä karsittiin neljästä kahteen.
Neljännellä kaudella näytteli myös suomalainen Stina Rautelin.
Beck 25 – I stormens öga (Myrskyn silmässä) (2009)
Beck 26 – Levande begravd (Elävältä haudattu) (2010)
Martin Beck -elokuvasarja > Viides kausi

Viides kausi koostuu kahdeksasta jaksosta, ja niitä alettiin esittää C More -kanavalla 1. tammikuuta 2015. Myöhemmin kausi nähtiin myös TV4:llä. Päärooleissa nähdään edelleen Peter Haber ja Mikael Persbrandt. Kauden viidennessä elokuvassa Gunvald, Persbrandt nähdään viimeistä kertaa Gunvald Larssonin roolissa, jonka jälkeen Beckin kakkosmiehen roolin ottaa norjalais-näyttelijä Kristofer Hivju esittämä poliisi. Suomessa elokuvat nähtiin Nelosella alkuvuodesta 2018.
Viidenellä kaudella näyttelevät myös suomalaiset Anu Sinisalo, Antti Reini sekä Peter Franzén.
Beck 27 – Rum 302 (Huone 302) (2015)
Beck 28 – Familjen (Perhe) (2015)
Beck 29 – Invasionen (Invaasio) (2015)
Beck 30 – Sjukhusmorden (Sairaalamurhat) (2015)
Beck 31 – Gunvald (2016)
Beck 32 – Steinar (2016)
Beck 33 – Vägs ände (Tien pää) (2016)
Beck 34 – Sista dagen (Viimeinen päivä) (2016)
Martin Beck -elokuvasarja > Kuudes kausi

Sarjan kuudennella tuotantokaudella (2018) Martin Beck on jäänyt eläkkeelle mutta hän jatkaa rikosten selvittelyä muun muassa Säpon avustajana.
Beck – Ditt eget blod (Omaa vertasi) (2018)
Beck – Den tunna isen (Ohuella jäällä) (2018)
Beck – Utan uppsåt (Vailla aikomusta) (2018)
Beck – Djävulens advokat (Paholaisen asianajaja) (2018)
Esko A. Repo

Esko Aulis Repo (s. 3. elokuuta 1935, Iisalmi) on suomalainen poliitikko, arkkitehti ja alue- ja ympäristösuunnittelun dosentti. Hän oli Suomen Senioripuolueen puheenjohtaja vuosina 2006–2009.
Repo valmistui arkkitehdiksi vuonna 1963 ja toimi sen jälkeen arkkitehtinä muun muassa Rovaniemellä. Repo valmistui vuonna 1985 hallintotieteiden maisteriksi, 1988 -lisensiaatiksi ja 1990 -tohtoriksi. Hänestä tuli vuonna 1993 Lapin yliopiston alue- ja ympäristösuunnittelun dosentti. Sotilasarvoltaan hän on majuri.  Repo jäi eläkkeelle vuonna 2000 Helsingin yliopiston Maaseudun tutkimus- ja koulutuskeskuksen johtajan tehtävästä. Hän asuu Seinäjoella ja on toiminut Ilkka-lehden pitkäaikaisena kolumnistina.
Repo meni vuonna 1960 naimisiin Aira Kosusen kanssa. Heillä on vuosina 1961, 1963 ja 1964 syntyneet lapset.
Repo oli eduskuntavaaleissa 2007 ehdokkaana Vaasan vaalipiiristä. Hän sai 851 ääntä.
MotoGP (luokka)

Vuosina 1949–2001 ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan suurin luokka oli 500 kuutiosenttimetriä. Vuodesta 2002 lähtien se on korvattiin MotoGP-luokalla, jossa nelitahtisen moottorin iskutilavuus voi olla 350–990 cm³. Vuodesta 2007 alkaen suurin sallittu iskutilavuus on 800 cm³, ainakin seuraavat viisi vuotta. Nykyisin MotoGP:ssä on mukana viisi eri merkkistä pyörää. Ducati, Yamaha, Honda, Suzuki ja Kawasaki. Kawasakin tehdastalli vetäytyi vuonna 2008 pois MotoGP:stä vedoten heikkoon taloustilanteeseen. Kaudella 2009 Marco Melandri ajoi kuitenkin Kawasakin Hayate Racing Teamin yksityistallissa.
Maailmanmestarit > MotoGP-luokka

| Vuosi | Mestari (pyörä) | Hopeaa (pyörä) | Pronssia (pyörä) | Valmistajien maailmanmestari |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 |  Valentino Rossi (Honda) |  Max Biaggi (Yamaha) |  Tohru Ukawa (Honda) | Honda |
| 2003 |  Valentino Rossi (Honda) |  Sete Gibernau (Honda) |  Max Biaggi (Honda) | Honda |
| 2004 |  Valentino Rossi (Yamaha) |  Sete Gibernau (Honda) |  Max Biaggi (Honda) | Honda |
| 2005 |  Valentino Rossi (Yamaha) |  Marco Melandri (Honda) |  Nicky Hayden (Honda) | Yamaha |
| 2006 |  Nicky Hayden (Honda) |  Valentino Rossi (Yamaha) |  Loris Capirossi (Ducati) | Honda |
| 2007 |  Casey Stoner (Ducati) |  Daniel Pedrosa (Honda) |  Valentino Rossi (Yamaha) | Ducati |
| 2008 |  Valentino Rossi (Yamaha) |  Casey Stoner (Ducati) |  Daniel Pedrosa (Honda) | Yamaha |
| 2009 |  Valentino Rossi (Yamaha) |  Jorge Lorenzo (Yamaha) |  Daniel Pedrosa (Honda) | Yamaha |
| 2010 |  Jorge Lorenzo (Yamaha) |  Daniel Pedrosa (Honda) |  Valentino Rossi (Yamaha) | Yamaha |
Eniten mestaruuksia ja voittoja

Luku ilmoittaa mestaruuksien tai voittojen määrän.
| --- | --- |
 Eniten mestaruuksia Valentino Rossi - 9  Giacomo Agostini - 8  Mick Doohan - 5  Mike Hailwood - 4  Geoff Duke - 4  John Surtees - 4  Eddie Lawson - 4  Kenny Roberts - 3  Wayne Rainey - 3  Phil Read - 2  Umberto Masetti - 2  Barry Sheene - 2  Freddie Spencer - 2  Casey Stoner - 2  Jorge Lorenzo - 1  Nicky Hayden - 1  Kenny Roberts Jr - 1  Kevin Schwantz - 1  Marco Lucchinelli - 1  Àlex Crivillé - 1  Libero Liberati - 1  Franco Uncini - 1  Wayne Gardner - 1  Gary Hocking - 1  Leslie Graham - 1 :  Eniten voittoja Valentino Rossi - 79  Giacomo Agostini - 68 voittoa  Mick Doohan - 54  Mike Hailwood - 37  Eddie Lawson - 31  Kevin Schwantz - 25  Wayne Rainey - 24  Casey Stoner -23  Geoff Duke - 22  Kenny Roberts - 22  John Surtees - 22  Freddie Spencer - 20  Barry Sheene - 19  Wayne Gardner - 18  Àlex Crivillé - 15  Jorge Lorenzo -14  Randy Mamola - 13  Max Biaggi -13  Dani Pedrosa -12  Phil Read - 11  Sete Gibernau - 9  Gary Hocking - 8  Kenny Roberts Jr - 9
Kukkulan kuningas (leikki)

Kukkulan kuningas  (myös vuorenvalloitus tai valliherra, engl. king of the hill) on eräs leikki. Kukkulan kuningasta voi pelata pienellä lumikasalla, kukkulalla tai mäellä. Pelaajia leikissä on yleensä useita. Leikissä taistellaan tönimällä siitä, kuka valloitaa kukkulan ensinPeliä voidaan jatkaa niin kauan kuin pelaajat haluavat. "Kukkulan kuningas" on siis se, joka on kukkulan korkeimmalla paikalla. Muut pelaajat voivat töniä toisiaan ja "kukkulan kuninkaan" alas ja julistautua itse "kukkulan kuninkaaksi". Kouluissa ja lastentarhoissa tämä leikki ei ole opettajien ja ohjaajien suosikkeja, sillä vammat varsinkin niskan seudulle ovat mahdollisia. Kukkulan kuninkaassa usein isoimmat ja vahvimmat pärjäävät.
Kukkulan kuningas sekä sen eri variaatiot ovat suosittuja pelityyppejä monissa videopeleissälähde?, joskin peleissä ei aina taistellakaan mäen huipusta, vaan suosittuja "kukkuloita" ovat esimerkiksi talot, sillat tai jopa pelkät maapläntit tasaisella maalla.
Yūma Kagiyama

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Yūma Kagiyama 2020 |  Yūma Kagiyama 2020 |  Yūma Kagiyama 2020 |  |
Maa:  Japani
Miesten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2022 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Peking 2022 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tukholma 2021 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Montpellier 2022 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Montreal 2024 | yksinluistelu |  |
| Neljän maanosan mestaruuskilpailut  | Neljän maanosan mestaruuskilpailut  | Neljän maanosan mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Shanghai 2024 | yksinluistelu |  |
|  Pronssia | Seoul 2020 | yksinluistelu |  |
Yūma Kagiyama (jap. 鍵山 優真, Kagiyama Yūma; s. 5. toukokuuta 2003) on japanilainen taitoluistelija.
Hän voitti yksinluistelun olympiahopeaa vuoden 2022 talviolympialaisissa Pekingissä pistein 310,05. Kagiyama myös auttoi Japanin joukkueen hopealle luisteltuaan joukkuekilpailun vapaaohjelman ensimmäiseksi.
Kagiyama on kolminkertainen MM-hopeamitalisti. Hän on hallitseva Neljän maanosan mestari. Japanin mestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut kultaa kaudella 2024-2025, hopeaa 2023–2024 ja pronssia 2019–2021.
Junioreissa hän on saavuttanut nuorten olympialaisten yksinluistelun kultaa vuonna 2020 ja joukkuehopeaa samoissa kilpailuissa. Hän voitti samalla kaudella myös MM-hopeaa ja junioreiden Japanin-mestaruuden.
Kagiyama alkoi luistelemaan 5-vuotiaana. Häntä valmentaa hänen oma isänsä, kolminkertainen taitoluistelun Japanin-mestari Masakazu Kagiyama.
DOSBox

| DOSBox |
| --- | --- |


Kehittäjä:  DOSBox-tiimi
Kehityshistoria
Vakaa versio:  0.74-3 (26. kesäkuuta 2019)
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  emulaattori
Alusta:  Windows, Linux, macOS
Lisenssi:  avoin lähdekoodi
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
DOSBox on MS-DOS-ympäristön emulaattori, joka on saatavissa sekä Windowsille, Linuxille että macOS:lle. DOSBox emuloi MS-DOS-käyttöjärjestelmän lisäksi x86-suoritinsarjaa sekä useita DOS-kauden IBM PC -yhteensopivien näyttötiloja ja äänikortteja. Ohjelma emuloi myös DOSin komentoriviä.
32-bittiset Windows NT -versiot tukevat DOS:ia NTVDM-komponentin kautta, mutta tämä ei ole tuettu 64-bittisillä x86-64 tai ARM-suorittimilla.
Emulaattori voi olla jopa parempi vaihtoehto kuin alkuperäinen MS-DOS, sillä kaikki DOS-pelit eivät toimi oikein uudella laitteistolla. Esimerkiksi muistinhallinta tai  PCI-väyläinen äänikortti, jota ei DOSin valtakaudella tunnettu, saattavat aiheuttaa ongelmia.
DOSBoxin päätarkoituksena on ollut pelien pyörittäminen, mistä ohjelma suoriutuu hyvin. Ohjelmalla voi suorittaa Windows 3.11 -käyttöjärjestelmää Linux-ympäristöissä.
DOSBoxilla on myös mahdollista ottaa kuvakaappauksia ja nauhoittaa videoita ruudusta.
DOSBox on myös siirretty eri mobiililaitteiden käyttöjärjestelmille, kuten Android sekä iOS.
Wine-projekti käyttää DOSBoxia DOS-ohjelmien tukeen Winen versiosta 4.0 lähtien.
Muut versiot

vDos on DOSBoxista forkattu versio, josta on karsittu grafiikkaa ja pelien emulaatiota vanhojen tekstimuotoisten ohjelmien hyväksi.
DOSBox-X on forkattu versio, joka sisältää emulaatioympäristön myös Windows 3.x, 9x ja ME -versioille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
DOSBoxin virallinen sivusto
WPDOS Under 64-bit Windows (englanniksi)
Inkoon seurakunta

| Inkoon seurakunta> Ingå församling |
| --- | --- |
 Inkoon seurakunnan logo
Suuntautuminen:  luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Porvoon hiippakunta
Rovastikunta:  Raaseporin rovastikunta
Perustettu:  1200-luku
Kirkkoherra:  Tom Sjöblom
Pääkirkko:  Inkoon Pyhän Nikolauksen kirkko
Jäseniä:  3 700 (5/2021)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Inkoon seurakunta (ruots. Ingå församling) on evankelis-luterilainen seurakunta Inkoossa, Uudellamaalla. Ensimmäiset kirjalliset maininnat Inkoosta ovat vuodelta 1335. Inkoon seurakunta kuuluu Raaseporin rovastikuntaan ja Porvoon hiippakuntaan. Seurakunta on kaksikielinen ja enemmistö sen jäsenistä puhuu äidinkielenään ruotsia.
Inkoon kirkko kesällä 2021
Inkoon seurakunnan kirkkoherrana toimii Tom Sjöblom. Seurakunnan pääkirkko on keskiaikainen Pyhän Nikolauksen kirkko. Inkoon seurakunnalla on noin 3 700 jäsentä (5/2021).
Historia

Inkoo mainitaan ensimmäistä kertaa kirjallisissa lähteissä 6.12.1335. Maininta on asiakirjassa, jossa Gert Skytte myy kaikki maatilansa Kirkkonummen, Pohjan ja Inkoon pitäjissä Padisten luostarille Virossa. Inkoon Pyhän Nikolauksen kirkon vanhimmat osat ovat kuitenkin jo 1200-luvulta.
Tanskalaiset ryöstivät Inkoon kirkon ja Inkoon pappilan 25. elokuuta 1509. Kirkko on palanut useita kertoja historian aikana. Myös pappila on kokenut kovia ajan saatossa; Inkoon pappila paloi jälleen helluntaipäivänä vuonna 1712 ja se ryöstettiin venäläisten toimesta 1714. Vuotta aiemmin venäläiset olivat myös ryöstäneet Inkoon kirkon.
Inkoon seurakuntaan liitettiin Degerbyn seurakunta 1.1.1950. Inkoon seurakuntaan kuului myös Fagervikin tehdasseurakunta.
Papisto

Epätäydellinen listaus Inkoon seurakunnan papeista:
Papisto > Kirkkoherrat

| --- | --- |
 1392: Olof (1392)  1405: Anders (1405)  1423: Henrik Bertilsson Svarte (1423)  1437–1451: Jönis Hvit (1437-51)  1479: Ragvald (1479)  1536–1537: Jöran (1536-37)  1540–1549: Thomas Johannis  1552–1593: Henricus Thomae  1599–1601: Henricus Johannis  1601–1619: Nicolaus Laurentii Forsius  1620–1627: Jacobus Matthaei  1633–1656: Henricus Henrici  1657–1671: Johannes Georgii Krook  1672–1680: Gabriel Henrici Hagerus  1681–1689: Henricus Gabrielis Hagerus  1689–1692: Matthias Johannis Krook  1693–1711: Gabriel Stenberg :  1711–1713: Henric Alanus  1713-1719: Johan Drysenius  1719–1730: Gabriel Hartman  1731–1738: Alexander Kepplerus  1739–1774: Jakob Sirelius  1775–1798: Anders Johan Alftan  1799–1831: Johan Åhman  1831–1837: Benjamin Frosterus  1838–1847: Alex Adolf Laurell  1848–1865: Frans Ludvig Schauman  1867–1885: Jakob Henrik Roos  1887–1897: Gustaf Magnus Boijer  1897–1912: Oskar Viktor Begroth  1914–1950: Lars Oskar Kjäldström  1951–1969: Knut Vilhelm Jansson  1969–1978: Hans-Gustav von Bergmann  2016→ Tom Sjöblom
Papisto > Kappalaiset

Henricus Johannis (1590-)
Jacobus Matthæi (1606-1619)
Henricus Henrici (1625-)
Martinus (1635-1658)
Gabriel Henrici Hagerus (1659-1672)
Andreas Ståhlfoth (1672-1676)
Jacobus Lanæus (1677-1692)
Jacobus Wendalius (1692-1720)
Jakob Junge (1722-1729)
Henrik Astenius (1724-1734)
Johan Haraldi Alftan (1735-1750)
Henrik Gustavi Gelin (1752-1754)
Jakob Abraham Alanus (1755-1769)
Anders Johan Alftan (1770-1775)
Karl Bergman (1776-1789)
Fredrik Gråå (1790-1830)
Bror Emmanuel Valbeck (1831-1834)
Jonas Fredrik Berg (1835-1864)
Erik Vilhelm Henrik Linderoos (1870-1879)
Herman Oskar Mäkelä (1901-1902)
Karl Mikael Erenius (1904-1915)
Paul Berndt Danielsson (1917-1925)
Artur Emil Ahlblad (1926-1928)
Alf Ruben Göte Torckell (1935-1937)
Martin Valdemar Sandvik (1937-1941)
Knut Vilhelm Jansson (1941-46)
Luettelo valtioista pinta-alan mukaan

Valtioiden pinta-alat
Tämä on luettelo maailman maista pinta-alan mukaisessa suuruusjärjestyksessä. Pinta-alat on esitetty neliökilometreinä.
Ilkka Hanski

| Ilkka Hanski |
| --- | --- |
 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1953 Lempäälä
Kuollut: 10. toukokuuta 2016 (63 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FL 1975) Oxfordin yliopisto (Ph.D. 1979)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  ekologia, evoluutiobiologia
Palkinnot:  Crafoord-palkinto (2011) Tieteen akateemikko (2015–)
Ilkka Aulis Hanski (14. helmikuuta 1953 Lempäälä – 10. toukokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen ekologi ja evoluutiobiologi sekä tieteen akateemikko. Hän oli alallaan maailman huomattavimpia tutkijoita, ja hänet tunnetaan erityisesti metapopulaatioteorian kehittäjänä.
Nuoruus ja opiskelu

Hanski syntyi Lempäälässä vuonna 1953. Lapsena hän keräsi perhosia isovanhempiensa talon pihasta. Myöhemmin Hanski muisteli, että monet hänen tutkimuksistaan saivat inspiraationsa lapsuuden seikkailuista ja Helsingin yliopiston genetiikan professorin Esko Suomalaisen kannustuksesta. Hanski oli ottanut yhteyttä Suomalaiseen löydettyään harvinaisen perhosen isovanhempiensa pihasta.
Hanski opiskeli biologiaa Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi Oxfordin yliopistosta 1979. Hänen väitöskirjansa käsitteli lantakuoriaisten yhteisöekologiaa. Hanski havaitsi tutkimuksessaan, että suurin osa lantakuoriaisista eli ryhmissä niin, että tietyt lajit olivat yleisiä tietyillä kokkareilla ja harvinaisia toisilla.
Tieteellinen ura

Vielä 1960-luvulla ekologit eivät juuri kiinnittäneet huomiota siihen, ovatko populaatiot levittäytyneet asuinalueelleen tasaisesti vai elävätkö ne useissa paikallisissa rykelmissä. Populaatiobiologi Richard Levins esitti 1969 metapopulaation käsitteen, jonka pohjalle Hanski rakensi tieteellisen uransa. Hanski oli koko uransa ajan erityisen kiinnostunut saarten lajistojen ekologiasta ja evoluutiosta, sillä ne olivat luonnollisesti sirpaloituneita elinympäristöjä.
Hanski työskenteli Helsingin yliopistossa vuodesta 1980 ja nimitettiin professoriksi 1993. Siellä hän alkoi kehittää mallia metapopulaatioiden selviytymisestä. 1980-luvun lopulla Hanski oli valmis kokeilemaan ennustuksiaan kenttäkokeissa. Populaatiobiologi Paul Ralph Ehrlichin kanssa käydyn keskustelun jälkeen Hanski päätti alkaa tutkia oletustaan Ahvenanmaalla täpläverkkoperhosen parissa. 1990-luvun alussa Hanski alkoi tehdä karttaa Ahvenanmaan kaikista täpläverkkoperhosen mahdollisista elinympäristöistä. Vuoteen 2016 mennessä se oli kasvanut laajaksi tietokannaksi, jossa oli yli 4 000 yksittäistä paikkaa, jotka tarkistetaan vuosittain perhosen ja sen parasitoidien ja patogeenien tutkimiseksi.
Vuonna 1991 Hanski perusti Helsingin yliopistoon metapopulaatiobiologian tutkimusryhmän, josta tuli myöhemmin Metapopulaatiobiologian tutkimuskeskus. Se oli Suomen Akatemian huippuyksikkö 2000–2017.
Hanski palasi 2003 väitöskirjansa aiheeseen, kun hän käynnisti tutkimusprojektin, jonka kohteena oli Madagaskarin monimuotoiset kotoperäiset lantakuoriaiset ja niiden selviytyminen elinympäristöjen katoamisessa.
Vuodesta 2011 Hanski työskenteli yhteistyössä allergiatutkijoiden, molekyylibiologien, tilastotieteilijöiden ja immunologien kanssa tarkoituksenaan selvittää ympäristön biodiversiteetin suhdetta allergioihin ja muihin tulehdusperäisiin sairauksiin.
Hanski toimi akatemiaprofessorina vuosina 2006–2011 ja 2012–2016.
Tutkimustulokset ja niiden merkitys

Hanski tutki urallaan erityisesti metapopulaatioita ja lisäksi laajemmin luonnon monimuotoisuuden merkitystä ja suojelua. Hänen tutkimustyössään yhdistyivät erityislaatuisesti teoreettinen ja empiirinen tutkimus.
Erityisesti Hanskin Ahvenenmaalla toteutetusta täpläverkkotutkimuksesta on tullut kansainvälisesti tunnettu mallisysteemi, jonka avulla on voitu tutkia monia ekologian ja evoluutiobiologian olennaisia kysymyksiä. Ainutlaatuisen tietokannan ansiosta tutkijat ovat pystyneet havainnoimaan, miten lajit sopeutuvat ilmastonmuutokseen ja elinympäristöjen sirpaloitumiseen.
Hanskin teoksesta Metapopulation Ecology (1999) on tullut monien populaatiobiologien, suojelubiologien ja maisemaekologien keskeisimpiä teoksia.
Tunnustuksia > Jäsenyydet ja arvonimet

Hanski valittiin Academia Europæan jäseneksi vuonna 1998 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2001. Hänet kutsuttiin 2005 toisena suomalaisena arvostetun brittiläisen tiedeakatemian Royal Societyn jäseneksi. Yhdysvaltalainen tieteellinen seura American Academy of Arts and Sciences kutsui 2006 Hanskin ulkomaiseksi kunniajäsenekseen.
Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia valitsi 2010 Hanskin yhdeksi ulkomaisista jäsenistään. Tieteen akateemikon arvon Hanski sai vuonna 2015.
Tunnustuksia > Palkinnot ja huomionosoitukset

Balzanin palkinto 2000
Marsh Award
Suomen tiedepalkinto 2007
Euroopan tiedesäätiön vuoden 2010 Latsis-palkinto
Ruotsin akatemian Crafoord-palkinto eli niin sanotun pikku-Nobel 2011
Espanjalainen BBVA-säätiö myönsi 2016 Hanskille 400 000 euron suuruisen Frontiers of Knowledge -palkinnon urauurtavastaan työstä metapopulaatiobiologian alalla.
Kaksi borneolaista lantakuoriaislajia, Onthophagus hanskii ja Phacosoma hanskii, on nimetty Ilkka Hanskin mukaan.
Perhe

Hanskin toinen puoliso vuodesta 1990 oli ympäristöpolitiikan professori Eeva Furman. He asuivat Helsingissä, ja heillä oli kolme lasta. Hanski kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 63-vuotiaana 10. toukokuuta 2016.
Julkaisuja > Kirjoittanut

Kutistuva maailma: Elinympäristöjen häviämisen populaatioekologiset seuraukset.  (The shrinking world: Ecological consequences of habitat loss.) Suomentanut Iiris Kalliola)  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 978-952-495-000-8
Viestejä saarilta. Miksi luonnon monimuotoisuus hupenee?  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 978-952-495-026-8
Tutkimusmatkoja saarille. Luonnon monimuotoisuutta kartoittamassa.  Helsinki:  Gaudeamus, 2016.  ISBN 978-952-495-399-3
Julkaisuja > Toimittanut

Hanski, Ilkka & Niiniluoto, Ilkka & Hetemäki, Ilari (toim.): Kaikki evoluutiosta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-952-495-098-5
Aiheesta muualla

Akateemikko Ilkka Hanski on kuollut Yle. Viitattu 10.5.2016.
Simberloff, Daniel & Ovaskainen, Otso: Memoirs: Ilkka Aulis Hanski  22.10.2020. The Royal Society Publishing. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  SNAC  IdRef
Åstan junaturma

| Åstan junaturma |
| --- | --- |
 Åstan junaturmassa menehtyneiden muistomerkki.
Päivämäärä:  4. tammikuuta 2000
Aika:  13.12.35
Paikka:  Åsta, Åmot
Valtio:  Norja
Rataosa:  Rørosbanen
Turman kuvaus:  yhteentörmäys
Turman syy:  opastimien noudattamatta jättäminen
Tiedot
Junia osallisena:  2
Juna(t):  henkilöjuna 2302 paikallisjuna 2369
Kuolleita:  19
Loukkaantuneita:  67
Åstan junaturma tapahtui Rørosbanen-radalla 4. tammikuuta 2000 kello 13.12.35 lähellä Åstan kylää Åmotin kunnassa Norjassa. Onnettomuudessa menehtyi 19 ihmistä ja 67 loukkaantui, kun Trondheimistä lähtenyt henkilöjuna törmäsi yhteen Hamarista tulossa olevan paikallisjunan kanssa. Yhteentörmäystä seurasi lähes räjähdysmäinen tulipalo. Onnettomuus on edelleen pahin Norjassa tapahtunut junaonnettomuuslähde?.
Tapahtumien kulku

Dieselveturivetoinen juna 2302 lähti Trondheimin rautatieasemalta aikataulun mukaisesti kello 7.45 kohti Hamaria. Junassa oli 75 matkustajaa. Junan jatkaessa matkaansa Rørosin asemalta se oli junakohtausten vuoksi 21 minuuttia myöhässä, mutta sen lähtiessä Renan asemalta se oli kuitenkin myöhässä enää vain seitsemän minuuttia. Asemalla junan lähtösuunnan pääopastin näytti junalle ajon sallivaa opastetta.
Juna 2369 oli myös dieselvetoinen. Se lähti Hamarista kohti Renaa kello 12.30 mukanaan kymmenen matkustajaa. Renassa junan oli tarkoitus palata takaisin Hamariin. Kello 13.06 juna pysähtyi Rustadin asemalle ottamaan matkustajia, ja aikataulun mukaan matkan piti jatkua kello 13.10. Kello 13.07 turvalaitteen rekisteriin tallentui punaisen opastimen ohitus sekä vaihteen aukiajo: juna oli sivuuttanut seis-opastetta näyttäneen opastimen etuajassa  ja siirtynyt yksiraiteiselle rataosuudelle.
Rørosbanenin liikenteenohjaus Hamarin ja Rørosin välillä hoidetaan kaukokäytöllä Hamarin liikenteenohjauskeskuksesta. Liikenteenohjaajan työpisteessä ei ollut tuolloin mitään äänimerkkiä, joka olisi varoittanut junien yhteentörmäysvaarasta.
Rørosbanen ei myöskään ollut varustettu junien automaattisella kulunvalvonnalla, joka olisi estänyt punaisen opastimen ohittamisen ja siten estänyt yhteentörmäyksen. Rataosalla ei kuuluvuusongelmien ja katvealueiden vuoksi ollut myöskään rautateiden linjaradiojärjestelmää, vaan yhteydet junien henkilökunnan ja liikenteenohjauksen välillä hoidettiin matkapuhelimin. Niiden puhelinnumerot oli kirjattu väärin tai ne puuttuivat kokonaan liikenteenohjauskeskuksen listalta, joten liikenteenohjaaja ei voinut varoittaa veturinkuljettajia. Kello 13.12.35 junat törmäsivät toisiinsa kohtalokkain seurauksin.
Aiheesta muualla

Tutkimuskomission raportti (norjaksi)
Velskolan Pitkäjärvi

| Velskolan Pitkäjärvi |
| --- | --- |
 Velskolan Pitkäjärvi
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°17′45″N, 24°38′10″E
Järvinumero:  21.044.1.012 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  51  m 
Pinta-ala:  1,04 km²
Keskisyvyys:  3 m
 fiVelskolan Pitkäjärvi 
Velskolan Pitkäjärvi (ruots. Vällskog Långträsk) on pitkä ja kapea järvi Espoon pohjoisosassa.
Järven pinta-ala on 104 hehtaaria ja keskisyvyys kolme metriä. Järvi on niukkaravinteinen ja sen vesi on hyvälaatuista.
Velskolan Pitkäjärven pohjoispäässä sijaitsee seurakuntien toimintakeskus Velskolan tilalla. Järven keskivaiheen eteläpuolelta järvi haarautuu kahteen pitkulaiseen ja mutkaiseen lahteen.
Järven ympäristö on erittäin mäkistä maastoa. Itäreunalla kulkee Velskolantie Bodomista Vanhalle Porintielle.
Järven rannalla on vuonna 2008 perustettu, Natura 2000 -verkostoon kuuluva Jänisniemi-Björnträskin luonnonsuojelualue, alaltaan 17,7 hehtaaria. Alue käsittää metsää, lehmuslehtoa ja puustoista suota.
Espoossa on myös kaksi muuta Pitkäjärveä, nimittäin Pitkäjärvi ja Nuuksion Pitkäjärvi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Velskolan Pitkäjärvi Wikimedia Commonsissa