stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perustuslaillinen oikeistopuolue
Perustaminen

SPK:n kannattajakortteja alettiin kerätä keväällä 1973 ja järjestö merkittiin puoluerekisteriin lokakuussa 1973. Keskeisin henkilö hankkeen taustalla oli RKP:n kansanedustaja Georg C. Ehrnrooth, joka oli puolueensa oikeistosiipeen kuuluneen Pohjoismaisen Perustan (ruots. Nordisk Grund för frihet och social välfärd) johtaja. Hän erosi RKP:stä vastalauseena presidentti Kekkosta myötäilleelle linjalle. Ehrnrooth oli yhdessä Victor Procopén kanssa kritisoinut puoluejohtaja Jan-Magnus Janssonia. Janssonin tarkoituksena oli pitää RKP hallituskelpoisena. Ehrnrooth näki RKP:n ja kokoomuksen tuen Kekkosen uudelleenvalinnalle vuonna 1973 merkkinä suomettuneisuudesta, eikä varsinkaan hyväksynyt sitä, että valinta suoritettiin poikkeus­lailla. Ennen kaikkea Ehrnrooth piti asiaa perustuslaillisena periaatekysymyksenä, jossa valtiosääntö sivuutettiin ja kansalaiset sysättiin syrjään.
Neuvotteluihin SPK:n muodostamisesta osallistui 5–6 kokoomuksen kansanedustajaa. Mukaan hankkeeseen meni kuitenkin lopulta vain Salme Katajavuori. Katajavuori palasi kokoomukseen muutaman vuoden jälkeen.
Aatemaailma

Puolue piti ideologisina perusarvoinaan kotia, uskontoa ja isänmaata.
Puolue korosti toiminnassaan perustuslaillisuutta, isänmaallisuutta, ja antikommunismia sekä Kekkos-vastaisuutta. Myös kristillisyydellä oli tärkeä asema Ehrnroothin ja puolueen aatemaailmassa. Vahvassa konsensusilmapiirissä perustuslailliset olivat valtakunnan toisinajattelijapuolue. Äärivasemmisto leimasi Ehrnroothin "äärioikeistolaiseksi" ja "fasistiseksi". 1970- ja 1980-luvuilla puolue vaati äärivasemmiston vallan kaventamista, kansanvallan ja perustuslaillisuuden lisäämistä sekä ulkopolitiikan muuttamista isänmaallisempaan suuntaan. Puolue vaati myös sosiaalista hyvinvointia, parlamentarismia ja vapaampaa keskustelua Suomen ulkopolitiikasta. Kekkos-vastaisuus oli suurin syy leimaamiseen.lähde?
POP tuki 1980-luvulla afganistanilaisten taistelua Neuvostoliiton miehitystä vastaan. Afgaanikapinallisia osallistui POP:n vuoden 1986 puoluekokoukseen.
POP vaati Suomen liittymistä EY:hyn ensimmäisenä Suomen puolueista vuonna 1988.
Eduskuntaryhmä

Puolueella oli oma eduskuntaryhmänsä vuosina 1973–1979 ja 1983–1987. Ryhmään kuului enimmillään kaksi edustajaa vuosina 1973–1975, kun siihen liittyi Ehrnroothin lisäksi Salme Katajavuori kokoomuksesta, 1977–1979, kun kokoomuksen Kullervo Rainio siirtyi perustuslaillisiin, ja 1986–1987, kun Ulla Bogdanoff (tuolloin Lehtinen) loikkasi SMP:stä.
lastentarhanopettaja Ulla Bogdanoff 1986–1987
varatuomari Georg C. Ehrnrooth 1973–1979, 1983–1987
varanotaari Salme Katajavuori 1973–1975
professori Kullervo Rainio 1978–1979
Sosialidemokraatteja eduskunnassa vuosina 1948–1951 edustanut Toivo Pyörtänö johti POP:n Pohjois-Hämeen piirijärjestöä.
Perustuslain päivä

1970–1980-luvuilla puolueen suurimpia juhlapäiviä oli 17. heinäkuuta vietettävä Perustuslain päivä. 17. heinäkuuta 1919 vahvistettiin Suomen tasavaltainen hallitusmuoto. Myöhemmin päivää vietettiin virallisesti Kalevi Sorsan aloitteesta vuodesta 1992 nimellä Kansanvallan päivä. Päivä oli vuoden 1994 kalenterissakin, mutta sitä ei ole enää vietetty kuin satunnaisesti.
Johto > Puheenjohtajat

Ilpo Järvinen 1973–1974
Georg C. Ehrnrooth 1974–1992
Erkki Enberg 1992–1993
Tapio Väisänen 1993–?
Johto > Puoluesihteerit

Kari Räisänen 1974–1978
Peter Kankkonen 1978–?
Panu Toivonen 1982–1990
Ulla Bogdanoff 1990–?
Johto > Varapuheenjohtajat

Kullervo Rainio 1978–1980
Markku Pietikäinen (1.) 1986–?
Tuula Heiman (2.) 1986–?
Matti Järviharju 1988–?
Pentti Taavitsainen 1990–?
Vaalit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Tulokset
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |
| 1975 | 1 | 45 402 | 1,65% |
| 1979 | 0 | 34 958 | 1,21% |
| 1983 | 1 | 11 104 | 0,37% |
| 1987 | 0 | 3 096 | 0,11% |
| 1991 | 0 | 7 599 | 0,28% |
Kunnallisvaalit
| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |
| 1976 | 14 | 23 076 | 0,86% |
| 1980 | 8 | 13 478 | 0,49% |
| 1984 | 5 | 9 858 | 0,37% |
| 1988 | 1 | 4 672 | 0,18% |
| 1992 | 1 | 4 233 | 0,16% |
Presidentinvaalit
| Vuosi | Valitsijamiehet | Äänet | Äänet |
| 1978 | 6 | 82 478 | 3,37 % |
Vaalit > Kunnallisvaalit

Kunnallisvaaleissa perustuslailliset asettivat ehdokkaita parhaimmillaan 52 kunnassa (1976). Paikkakunnat ja ehdokkaat vähenivät tasaisesti seuraavissa vaaleissa ja vuonna 1988 puolueella oli oma lista enää viidessä kunnassa. Puolue sai jokaisissa vaaleissa yli puolet äänistään Helsingistä, jonka kaupunginvaltuustoon nousi puheenjohtaja Ehrnroothin suosion myötä muitakin puolueen edustajia. Ehrnrooth valittiin valtuustoon vielä vuoden 1992 vaaleissa Perustuslaillisen Oikeiston yhteislistalta. Helsingin lisäksi perustuslaillisia valittiin Espoon (1976–1984), Kauhajoen (1976–1980), Kauniaisten (1976–1988), Kirkkonummen (1976–1980), Kristiinankaupungin (1976–1980), Närpiön (1976–1988), Pedersören kunnan (1976–1988) ja Sipoon (1976–1984) valtuustoihin.
Vaalit > Presidentinvaalit

Vuoden 1978 presidentinvaaleissa puolueen ehdokkaana oli sosialidemokraatti Ahti M. Salonen. Salonen erotettiin SDP:stä ehdokkuutensa vuoksi. Salonen suostui perustuslaillisten ehdokkaaksi, koska hän arvosteli presidentti Kekkosen politiikkaa ja SDP tuki Kekkosta. PKP sai vaaleissa 6 valitsijamiestä ja 82 478 ääntä (3,4 %).
Vuoden 1982 presidentinvaaleissa POP asettui tukemaan SDP:n Mauno Koivistoa, minkä Koivisto itse koki varsin kiusalliseksi. Koiviston suostumusta POP:n ehdokkaaksi ei kysytty. Sosialismin vastustamisella maineensa hankkineen puolueen asettuminen sosialidemokraattisen puolueen ehdokkaan taakse herätti myös yleistä ihmetystä. Puolueen tarkoituksena olikin torjua niin sanottuna mustana hevosena pidetty Ahti Karjalainen.  POP:n sisällä ei oltu kuitenkaan yksimielisiä asettumisesta Koiviston taakse; esimerkiksi Ahti M. Salonen hyökkäsi Hufvudstadsbladetille vaalien edellä antamassaan haastattelussa rajusti Koivistoa vastaan luonnehtien tätä ”marxilaiseksi sosialistiksi”.  POP sai näissä vaaleissa 9 532 ääntä (0,2 %), mutta ei yhtään valitsijamiestä.
Vaalit > Ylioppilaskuntien vaalit

Perustuslaillisen Kansanpuolueen kannatus ruotsinkielisten opiskelijoiden keskuudessa oli laajaa. Muun muassa Åbo Akademis Studentkårin vaaleissa perustuslaillisten kannatus oli 1970- ja 1980-luvun vaihteessa neljänneksen luokkaa.lähde? Valtakunnallisesti perustuslailliset opiskelijat saivat vuosina 1973–1981 0,5–3,3 prosenttia äänistä ja parhaimmillaan 26 edustajaa vuonna 1979.
Aiheesta muualla

Puolueen ohjelmat Puolueen ohjelma. Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto.
Varjojen lapset

Varjojen lapset on ruotsalaisen Maria Gripen nuortenkirja vuodelta 1986. Alkuperäisen teoksen nimi on Skuggornas barn. Suomeksi teos julkaistiin vuonna 1988 (Tammi). Kirjan on suomeksi kääntänyt Eila Kivikk’aho. Teos kuuluu Gripen neljä romaania käsittävään Varjo-sarjaan, ja on sen kolmas osa. Gripen kertomukset sopivat kaikille, jotka pitävät rauhallisesti etenevistä ja hieman salaperäisistä tarinoista.
Kirja sijoittuu noin vuosiin 1912–13. Kirjan päähenkilö on päälle 14-vuotias Berta. Hänen pikkukaupungissa asuvaan perheeseensä kuuluvat isoveli Roland ja pikkusisar Nadja, äiti ja isä Carl. Bertan luotetuin henkilö on muualla asuva isoäiti, joka tuntuu ymmärtävän Bertaa ilman sanojakin. Äiti hoitaa kotia apunaan taloudenhoitaja Lovisa ja sisäkkö Edith, opettaja-isä on useimmiten syventynyt tutkimaan kirjojaan työhuoneessaan, sillä hän kirjoittaa tutkielmaa Emanuel Swedenborgista. Isä on kirjoittanut tutkielmaansa jo useamman vuoden ajan, ja on väsynyt kysymyksiin siitä, milloin työ valmistuu. Vaikka isä vaikuttaa vetäytyvän perheessä jotenkin syrjään, isä ihmisenä kiinnostaa Bertaa toisella tavalla kuin ennen; etenkin jokin isän menneisyydessä askarruttaa Bertaa.
Ennen taloudessa sisäkkönä toimi Carolin, vain pari vuotta Bertaa vanhempi tyttö, joka Salaisuus varjossa -kirjan tarinassa saapui perheeseen, ja jätti heihin itse kuhunkin jotenkin lähtemättömän jäljen. Berta on pohtivainen luonne, ja sarjan ensimmäisessä osassa Carolinin todellinen minä aiheuttaa Bertalle paljon päänvaivaa. Toisessa osassa, ...ja metsän valkeat varjot, Bertaa painaa häntä ja Carolinia yhdistävä salaisuus, joka samalla myös jotenkin on esteenä heidän välissään. Tämän vuoksi tytöt keksivät, että he lähentyisivät ja oppisivat luottamaan toisiinsa paremmin, jos pestautuvat yhdessä jonnekin kesätöihin. Kesätyöpaikka löytyy syrjäisestä ja erikoisesta Rosengåvan linnasta, noin 21-vuotiaiden kaksosten seuralaisina. Mutta jo ennen linnaan saapumista Bertan harteilla makaa jo toinenkin salaisuus. Ja Rosengåvassa tuntuu olevan kätkettynä lisää salaperäisyyttä, joka kietoutuu sen entisten ja nykyisten asukkaiden elämän ympärille. Kun Berta palaa kotiin – ilman Carolinia – on hän jälleen uuden salaisuuden vartija.
Varjo-sarja

Salaisuus varjossa (Skuggan över stenbänken, 1982)
...ja metsän valkeat varjot (...och de vita skuggorna i skogen, 1984)
Varjojen lapset (Skuggornas barn, 1986)
Varjojen kätkö (Skugg-gömman, 1988)
Sarjan teemat

Sarjan teemat ja salaisuudet liittyvät ihmissuhteisiin, sukulaisuuteen, kasvamiseen, rakkauteen, sukupuoleen ja hyväksymiseen. Hahmot kukin tavallaan etsivät omaa minuuttaan ja viiteryhmäänsä tai kaipaavat eri tavoin läheisiään. Kuinka olla sinut itsensä kanssa, kuinka pärjätä maailmassa ja olla itsenäinen, kuinka löytää kadotettuja ihmissuhteita? Kuka kukin itse asiassa on, tai haluaa olla, mikä on oma alkuperä? Tarkkanäköinen Berta etsii ja löytää totuuksia, jotka liittyvät sekä häneen itseensä että hänen läheisiinsä. Totuuksia, joiden taustalla piilee rakkautta, traagisutta ja elämän arvaamattomuutta.
Aiheesta muualla

RisingShadow – scifi- ja fantasiakirjat: Varjojen lapset – (www.risingshadow.fi)
Olli-Pekka Vehviläinen

Olli-Pekka Vehviläinen (4. kesäkuuta 1933 Helsinki – 13. tammikuuta 2024 Tampere) oli suomalainen historiantutkija ja professori. Hän oli vuodesta 1973 Tampereen yliopiston yleisen historian professori ja 1967–1998 Helsingin yliopiston yleinen historian dosentti. Hän tutki Saksan 1930–1940-luvun ulko- ja sisäpolitiikkaa.
Vehviläinen oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1994. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Teokset

Rajamäen tehtaat 1888–1963: (Nurmijärvi), Rajamäen tehtaat, 1963.
Kansallissosialistinen Saksa ja Neuvostoliitto 1933–1934: Hitlerin valtaantulosta Baltian pöytäkirjaa koskevien neuvottelujen raukeamiseen, WSOY, 1966 (väitöskirja)
Hiivan tarina: Suomen leivinhiivateollisuuden vaiheet 1885–1970. Suomen hiivatehtaitten myyntiyhdistys, 1970
Eine Front wider Hitler?: Das Dritte Reich und die Entstehung des französisch-sowjetischen Beistandsabkommens 1934–1935, 1971. (Tampereen yliopisto: Historian laitos 2).
Savonlinnan kaupungin historia 3, Savonlinnan kaupunki 1876–1976, Savonlinnan kaupunki, 1978
Jatkosodan kujanjuoksu. WSOY, 1982 ISBN 951-0-11164-3
Oy Lahden polttimo ab 1883–1983. Olli Vehviläinen. Lahden polttimo, 1983 ISBN 951-99470-4-3 (sid.), ISBN 951-99470-5-1 (nid.).
Työväen historiaa ja perinnettä. 1, Työväen historiaa ja perinnettä, toim. Jouko Jaakkola ja Olli Vehviläinen . Työväen historian ja perinteen tutkimusseura, 1985 (Väki voimakas 1, ISSN 0782-2332). ISBN 951-99655-9-9.
Näkökulmia työväen ammatilliseen ja paikalliseen historiaan, toim. Markku Hyrkkänen, Olli Vehviläinen ja Juha Hannikainen . Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura, 1987 (Väki voimakas 3, ISSN 0782-2332). ISBN 951-99914-4-1.
Yksi sota, monta näkemystä: suomalais-neuvostoliittolainen talvisotasymposium Tampereella 18.–19.11.1989, Jarmo Peltola ja Olli Vehviläinen (toim.). Tampereen yliopisto, 1990. (Tampereen yliopiston Historiatieteen laitoksen julkaisuja 15, ISSN 0358-9498;). ISBN 951-44-2819-6.
Hungary 1956, Paula Hihnala & Olli Vehviläinen (toim.). Tampereen yliopisto, 1995. (Tampereen yliopiston Historiatieteen laitoksen julkaisuja 19, ISSN 0358-9498). ISBN 951-44-3807-8.
Hungary and Finland in the 20th century, Olli Vehviläinen and Attila Pók (toim.). Finnish Literature Society, 2002 (Studia historica 68, ISSN 0081-6493). ISBN 951-746-376-6.
Finland in the Second World War: between Germany and Russia, Hampshire: Palgrave, 2002. ISBN 0-333-80149-0.
Unkari: maa, kansa, historia, toim. Juhani Huotari ja Olli Vehviläinen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004 (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 871, ISSN 0355-1768). ISBN 951-746-252-2.
Vasemman käden polku

Vasemman käden polku on uskonnollinen menetelmäoppi, jonka mukaan olennaista on yksilön valaistuminen ja äärimmäinen yksilöajattelu äärimmäisten tekojen kuten vallitsevan kulttuuriympäristön kieltojen rikkomisen ja yhteisöllisen moraalin kieltämisen kautta. Käsitteen vastakohtana pidetään oikean käden polkua, jonka tarkoitus on valaistuminen yksilön äärimmäisen nöyryyden ja vaatimattomuuden kautta. Oikean käden polun katsotaan usein edustavan yhteisöllistä hyvää ja moraalisääntöjä.
Käsite on lähtöisin Intian hindulaisuudesta, erityisesti tantrasta. Sekä vasemman että oikean käden poluista on esitetty monia erilaisia käsityksiä. Yhteistä näille tulkinnoille on vain yleinen yksilökeskeisyys ja kulttuuristen sääntöjen vastustaminen. Nimitys juontuukin juuri tästä: vasenkätisyyttä on monissa kulttuureissa pidetty kielteisenä ja epäsopivana.
Intia ja tantra

Intian kulttuurissa kummallakin kädellä on tehtävänsä. Esimerkiksi oikea käsi on tarkoitettu ravinnon käsittelyyn kun taas vasen käsi on tarkoitettu likaisten töiden tekoon kuten kehon puhdistukseen. Myös hindulaisuudessa esiintyvän jumaluuden, Kalin monikätinen naishahmo ilmentää tätä: Kalin oikeat kädet ovat luovia kun taas vasemmat ovat tuhoavia.
Tantrassa vasemman käden polulla viitataan äärimmäisiin keinoihin valaistuksen saavuttamiseksi (esimerkiksi kuolleiden seurassa mietiskely, seksuaaliset rituaalit, lihansyönti ja päihteiden nauttiminen), ja sitä pidetään vaarallisempana kuin asketismiin ja meditaatioon keskittyvää oikean käden polkua.
Länsimaisia muotoja

Länsimaissa vasen on liitetty monesti noituuteen ja mustaan magiaan, niinpä vasemman käden polku esiintyy yleensä okkulttisten suuntauksien yhteydessä. Tavallisesti viitataan moraalittomaksi katsottuihin taikuuden muotoihin. Usein myös tantrasta kumpuava hengellisempi puoli esitetään riisutussa ja länsimaisemmaksi muokatussa muodossa. Äärimmilleen vietynä tämä ilmenee esimerkiksi laveylaisessa satanismissa, jossa vasemman käden polku liitetään pitkälti pelkästään itsekkyyteen ja nautinnontavoitteluun ilman mitään hengellisyyttä.
Kaikki tulkinnat eivät kuitenkaan ota lähtökohdaksi etiikkaa, vaan sen sijaan korostavat jatkuvaa itsekehitystä – monesti viitataan yksilön pyrkimykseen jumalistaa itsensä. Tällaista muotoa edustaa muun muassa Setin Temppeli.
Kirjallisuutta

Kotkavuori, Tapio: Vasemman käden polku.  (Esipuheet: Michael A. Aquino, Otto Varjonen ja Jussi Sohlberg)  Vantaa:  Blood Ceremony Books, 2012.  ISBN 978-952-93-0670-1
Vaulat

| Vaulat |
| --- | --- |
 Keltavaula (Asarina procumbens)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Vaulat Asarina  Mill.
Katso myös
   Vaulat Wikispeciesissä   Vaulat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaulat (Asarina) on ratamokasveihin (aiemmin naamakukkais- eli syyläjuurikasveihin Scrophulariaceae) kuuluva köynnöskasvisuku. Sen lajeja voidaan viljellä yksivuotisina koristekasveina.
Lajeja

kitavaula (Asarina antirrhinifolia)
sinivaula (Asarina barclaiana)
punavaula (Asarina erubescens)
keltavaula (Asarina procumbens)
purppuravaula (Asarina purpusii)
sinipunavaula (Asarina scandens)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Asarina
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1532290  Wikispecies: Asarina  APDB: 188342  APNI: 103129  CoL: 33LF  EoL: 5674817  EPPO: 1AAIG  GBIF: 3171739  GRIN: 1023  iNaturalist: 133230  IPNI: 30004036-2  IRMNG: 1281743  NBN: NHMSYS0000456136  NCBI: 105910  NZOR: 03477877-21d1-43bd-b33f-be35a119a36a  Open Tree of Life: 802743  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:37440-1  Tropicos: 40020483  VicFlora: 049ecbbb-f951-4dfd-a201-46dd4353f18a  WFO: wfo-4000003220
Velkoja

Velkoja on velkasuhteen osapuolena oleva henkilö tai oikeushenkilö, jolla on saamisoikeus toista osapuolta eli velallista kohtaan. Velan oikeusperusteena voi olla velallisen antama sitoumus, sopimus, vahingonkorvausvelvollisuuden aikaansaanut teko, perusteettoman edun saaminen tai viranomaisen päätös. Jos velkojia on useita eli kyseessä on yhteisvelkasuhde, he määräävät koko velasta yhteisesti ja kukin voi vaatia velalliselta vain omaa osuuttaan.
Velkojalla, jonka saatavan perusteella on ulosmitattu osuus kuolinpesästä, on pesän osakkaan lailla oikeus vaatia perinnönjakoa. Kuolinpesän osakkaan ulosmittausvelkojalla on myös oikeus saada tuomioistuin määräämään kuolinpesälle pesänselvittäjä. Konkurssivelkoja on saatavan haltija, joka on konkurssivalvonnassa valvonut vaateensa. Velkojainkokous on konkurssipesässä ylintä päätösvaltaa käyttävä toimielin, jossa konkurssivelkojan äänivallan suuruus riippuu saatavan suuruudesta. Velkojainkuulustelu on alioikeuden istunto, jossa ratkaistaan, onko edellytyksiä täysimittaiseen konkurssimenettelyyn vai lopetetaanko menettelyn jatkaminen. Velkojansuoja tarkoittaa varallisuusoikeuden haltijalle kuuluvaa suojaa ulosmittauksen toimittamisen tai konkurssin alkamisen jälkeen ilmaantuvia velkojia vastaan.
Vapaakiduskotilot

| Vapaakiduskotilot |
| --- | --- |
 Ceratosoma magnificum
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Takakiduskotilot Opisthobranchia
Lahko::  Vapaakiduskotilot Nudibranchia  Blainville, 1814
Alalahkoja ja osalahkoja
 Dexiarchia Aeolidida  Dendronotida  Euarminida  Euctenidiacea Doridacea 
Katso myös
   Vapaakiduskotilot Wikispeciesissä   Vapaakiduskotilot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vapaakiduskotilot (Nudibranchia) on meressä elävien värikkäiden merietanoiden lahko. Vapaakiduskotilot on suurin takakiduskotiloihin kuuluvista yhdeksästä nilviäislahkosta; niitä tunnetaan yli 3000 lajia. Tieteellinen nimi Nudibranchia tarkoittaa paljaskiduksista (latinan nudus, ”paljas”, kreikan brankhia, ”kidukset”).
Ryhmään kuuluu hyvin erinäköisiä ja ‑kokoisia lajeja. Pienimmät jäävät kaksisenttisiksi, suurimmat kasvavat 40 cm pitkiksi. Niillä ei ole kovaa kalkkikuorta. Monet ovat hyvin värikkäitä, ja niissä on erilaisia hapsuja ja liehuttimia. Joillakin lajeilla kirkas väri varoittaa petoja myrkyllisyydestä, toisilla taas ei. Kotilon etupäässä on tuntosarvipari, jossa on kemiallisen aistin aistinsoluja. Lähellä kotilon takapäätä ovat paljaat, monihaaraiset kidukset. Suunsa luona vapaakiduskotiloilla on raastinkieli eli radula, kitiinilevy, jolla ne raaputtavat itselleen syötävää.
Suomen rannikkovesissä elää yksi vapaakiduskotiloihin kuuluva laji, liuskamerietana (Tenellia adspersa = Embletonia pallida).
Luokittelu

Vapaakiduskotilot jaettiin aiemmin neljään osalahkoon. Nyttemmin niitä on ryhmitelty uudelleen. Entisillä osalahkoilla on yhteisiä ulkonäköpiirteitä ja samantyyppinen ruokavalio.
Luokittelu > Sulkamerietanat (Doridacea)

Sulkamerietanoiden  (Doridacea) osalahkoon kuuluvat useimmat ennen Doridoidea-alalahkoon luokitellut lajit. Niillä on pyöreämuotoinen tai soikea vartalo, ja vaippa, joka roikkuu reunoilta hameenhelmojen lailla. Etuosassa on kaksi poimullista tuntosarvea, joiden hajua ja makua sekä tuntoa aistivien solujen avulla kotilo etsii ruokaa. Peräaukko sijaitsee eläimen selän takaosassa, ja kukkamaiset kidukset ovat useimmiten peräaukon ympärillä. Sienieläimet ovat näiden kotiloiden tyypillistä ravintoa. Useimmat tämän ryhmän kotilot ovat erittäin myrkyllisiä, ja hyvin värikkäitä varoittaakseen mahdollisia petoeläimiä myrkyistään.
Chromodoris-suku on tunnettu värikkyydestään.
Luokittelu > Aeolidida

Aeolidida-osalahkoon kuuluvat useimmat ennen Aeolidoidea-alalahkoon luokitellut lajit. Ne ovat vartalonmuodoltaan pitkulaisia, ja niillä on kolme paria erilaisia tuntosarvia. Niillä ei ole varsinaisia kiduksia, vaan ne ottavat happea ilmeisesti suoraan ihonsa läpi. Ne syövät polttiaiseläimiä kuten koralleja ja merivuokkoja. Ne onnistuvat imaisemaan ravintoeläimensä myrkkykapselit rikkoutumattomina ja suojautumaan niiden avulla. Jotkin lajit saavat ravintoeläimistään myös symbioottisia zooksantelli-leviä, ja elättävät niitä omassa elimistössään. Tämän ryhmän kotiloiden peräaukko on suunnilleen ”hartiatasolla” keskiviivan oikealla puolella. Niiden selässä kasvaa cerata-nimellä kutsuttuja hapsuja, joiden tyvessä näkyy kotilon suolen uloke, ja joiden kärki on tyypillisesti valkoinen.
Tämän osalahkon joitakin lajeja pidetään riutta-akvaariossa. Etenkin nimellä Berghia verrucicornis myytävä kotilo on tunnettu lasiruusujen tuhoaja.
Luokittelu > Dendronotida

Dendronotida-osalahkoon kuuluvat useimmat ennen Dendronotoidea-alalahkoon luokitellut lajit. Monilla niistä on suunsa edessä pieni liehuke, huntu, ja jotkin lajit käyttävät sitä pienten äyriäisten pyydystämiseen. Muut syövät pehmytkoralleja ja merivuokkoja.
Luokittelu > Arminoidea

Tämä alalahko on nyttemmin jaettu useisiin osalahkoihin. Siihen kuului monenlaisia kotiloita, muiden muassa heimot Arminidae, Doriomorphidae, Charcotiidae, Madrellidae, Zephrinidae, Pinufiidae, Dironidae, Goniaeolidae ja Hero. Niiden vartalo on litteä ja pitkulainen, ja vaippa jatkuu huntuna tai roikkuvina helmoina. Kidukset sijaitsevat tämän helman alla. Peräaukko on eläimen etuosassa. Pituus on tyypillisesti 1–7 cm. Tärkeimpiä ravintoeläimiä ovat polttiaiseläimet ja sammaleläimet.
Aiheesta muualla

Encyclopedia of Life
Nudipixel (Arkistoitu – Internet Archive) Lajilista, kuvia, tunnistuspalvelu
Wet Web Media
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q733595  Wikispecies: Nudibranchia  ADW: Nudibranchia  AFD: Nudibranchia  BOLD: 84976  CoL: 7NFD5  EoL: 46449083  GBIF: 980  iNaturalist: 47113  IRMNG: 11926  ITIS: 78156  NBN: NHMSYS0021056110  NCBI: 70849  NZOR: 53d00e53-98c8-489c-ab56-ac2edf787b27  Open Tree of Life: 76753  Paleobiology Database: 61455  Plazi: E27E87C0-FFB3-FFA9-FF0D-FB510C59D02B  WoRMS: 1762 
Chromodoris strigata
Cerberilla ambonensis - esimerkki Aeolidida-lajista
Dendronotus albus
Double Eagle

Double Eagle on kiinalainen airsoft-aseiden valmistaja, joka valmistaa jousi-, kaasu- sekä sähkökäyttöisiä muovikuula-aseita.
Aiheesta muualla

Arvostelu Double Eaglen M87 -rynnäkkökivääristä (Arkistoitu – Internet Archive)
Velkojansuoja

Velkojansuoja on varallisuusoikeuden haltijan turva ulosmittaus- ja konkurssivelkojia vastaan silloin, kun haltijan oikeusperuste on syntynyt ennen ulosmittauksen toimittamista tai konkurssin alkamista. Myöhempi velkojataho voi olla esimerkiksi sopimuskumppani tai esineen haltija. Velkojansuojaa koskevia kysymyksiä joudutaan ratkomaan muun muassa pohdittaessa vuokrasopimuksen tai panttaussopimuksen sitovuutta omistajan konkurssissa, joka on alkanut sopimuksen päättymisen jälkeen. Myyjän velkojansuoja tulee kyseeseen silloin, kun ratkotaan omistuksenpidätysehdon sitovuutta ostajan konkurssissa, joka on alkanut kaupan päättymisen jälkeen. Velkojansuoja ulosmittausvelkojia vastaan tarkoittaa haltijan varallisuusoikeuden pysymistä voimassa ulosmittausmenettelyssä, ellei vakuusvelkojilla ole kumoavaa oikeutta. Vastaava tilanne on suoja konkurssivelkojia vastaan.
Velkojansuojan saaminen edellyttää yleensä sitä, että oikeuden kohde on yksilöity. Useimmiten tarvitaan myös jokin julkisuutta tuottava toimi. Sellaisia ovat kirjaaminen eli kiinnitys tai rekisteröinti sekä hallinnan siirto ja siirtoilmoitus. Velkojansuojan lähikäsite on vaihdantasuoja. Molempien alat ovat osittain yhteneväisiä.