stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viipurinlahden taistelu (1940)
Venäläisten hyökkäys > Taistelu Viipurinlahden saarista

Venäläiset aloittivat suurhyökkäyksensä 2. maaliskuuta lähtöalueinaan Viipurinlahden eteläiset pitkät niemet. Ensimmäiset iskut kohdistuivat Tuppuraan Ja Teikarsaareen, joiden puolustajat yllätettiin. Saaria puolusti puutteellisen jalkaväkikoulutuksen saaneita osastoja. Tuppurasta oli lisäksi evakuoitu suurin osa raskaasta kalustosta eikä tykistölle ollut ammuksia tehokkaiden sulkujen ampumiseen. Säkkijärven Ristiniemen linnakkeen järeä patteri tuki Tuppuran taistelua ainoalla ehjällä 12 tuuman tykillään ampumalla viisikymmentäkahdeksan laukausta. Tuppuran raskas patteri ampui kaikki jäljellä olleet laukauksensa. Tykki oli kuumentunut päivän kuluessa niin, että lämpölaajentunut putki oli voitelusta huolimatta tarttua palautumisen aikana kiinni kehtoonsa. Venäläisdivisioonan onnistui yöllä 2.–3. maaliskuuta pimeän turvin saartaa Tuppura, ja ne loivat jäälle panssarivaunuilla saartorenkaan saaren ympärille. Suomalaisten keskuudessa syntyi osittainen paniikki ja irtautuminen muuttui osin hajanaiseksi paoksi. Teikaria venäläiset eivät saaneet vastaavalla tavalla piiritetyksi. Hyökkääjän jalkaväkimassoja ja hyökkäysvaunuja oli kuitenkin mahdotonta torjua ilman tarkoituksenmukaista aseistusta ja riittävää tulivoimaa, joten saarta puolustaneet pataljoonat Hällfors ja Häyrinen vetäytyivät mantereelle yöllä 3.–4. maaliskuuta Teikari yritettiin vielä vallata takaisin, mutta yritys epäonnistui.
Rannikkolohkon oikealla sivustalla hyökkääjä ei onnistunut saamaan samanlaista sokkivaikutusta saarten puolustajissa massiivisilla iskuillaan. Seurauksena oli verinen viikon kestänyt ns. ”saaristotaisteluvaihe”. Puna-armeija pyrki saartamaan suomalaisten asemat ja neuvostojoukot suorittivat useita vyörytyksiä rantaviivalle. Hyökkääjä kohdisti lisäksi kovan rumputulen saarten puolustajia vastaan. Tuhovaikutus oli erittäin suuri, sillä maaperä oli kallioista ja kivikkoista. Valtaosan suomalaisten tappioista aiheuttikin tykistötuli.
4. divisioonan saarilohkoja puolustivat everstiluutnantti Kustaa Inkalan jalkaväkirykmentti 11 ja everstiluutnantti Aaro Rautiaisen jalkaväkirykmentti 12. Rykmenttien komentajilla ei ollut tietoa rintamatilanteesta, koska viestiyhteydet olivat poikki. Mantereelta ei saatu apua, sillä reservejä ei ollut. Saarten puolustaminen kävi lopulta mahdottomaksi ja suomalaisjoukot vetäytyivät mantereelle 10. maaliskuuta mennessä. Ravansaaresta jouduttiin murtautumaan läpi ja Piispansaaresta irtautujat vetäytyivät mantereelle venäläiset muutaman sadan metrin päässä kannoillaan.
Rannikkoryhmän komentajaksi oli 1. maaliskuuta määrätty kenraalimajuri Kurt Wallenius. Mutta hän ”ei ollut tehtävänsä tasalla” ja hänet korvattiin jo 3. maaliskuuta Yleisesikunnan päällikkö kenraaliluutnantti Karl Oeschilla.
Jälkipyykki

Sodan päättyessä hyökkääjällä oli aloite käsissään kautta koko Viipurinlahden rintaman. Venäläisten sillanpää asema oli liki 10 kilometriä syvä ja seitsemän kilometriä leveä. Suomalaisten puolustus oli kulutettu sirpaleiseksi ja ohueksi. Suomalaisten puolustus oli romahtamaisillaan, joten rauha tehtiin oikeastaan yhdennellätoista hetkellä.
Viipurinlahden taistelu aiheutti molemmille osapuolille suuria tappioita. Alue muodostui lopulta operatiivisesti tärkeäksi ja suomalaisille kriittiseksi, ylimääräiseksi rintamaksi. Vaikka puna-armeija ei päässyt läpimurtoon rauhan tuloon mennessä, taistelut olivat jo osoittaneet, että puolustajan mahdollisuudet pysäyttää hyökkääjä olivat enää olemattomat. On arveltu, että sisäänmurrosta olisi parissa päivässä kehittynyt läpimurto.
Viipurin maaseurakunnan kirkko tuhoutui Neuvostoliiton pommituksessa 10. helmikuuta 1940.
Neuvostosotilaiden käyttämä suojakilpi Viipurissa.
13. maaliskuuta 1940 kello 11.45. Vetäytyminen kilometrin taaempana olevalle demarkatiolinjalle on aloitettu. Taustalla Viipurin Kauppaoppilaitos ja Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan mylly. (SA-Kuva)
Eero Heinäluoma

| Eero Heinäluoma |
| --- | --- |
 Heinäluoma vuonna 2019
Euroopan parlamentin jäsen
 2.7.2019–  
Ryhmä:  S&D-ryhmä
Eduskunnan puhemies
 23.6.2011–21.4.2015  
Edeltäjä:  Ben Zyskowicz
Seuraaja:  Juha Sipilä
Suomen pääministerin sijainen
 Vanhasen I hallitus 23.9.2005–19.4.2007  
Edeltäjä:  Antti Kalliomäki
Seuraaja:  Jyrki Katainen
Suomen valtiovarainministeri
 Vanhasen I hallitus 23.9.2005–19.4.2007  
Edeltäjä:  Antti Kalliomäki
Seuraaja:  Jyrki Katainen
Kansanedustaja
 19.3.2003–16.4.2019  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri (2003–2007)  Helsingin vaalipiiri (2007–2019)
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1955 (ikä 69) Kokkola
Puoliso:  Satu Siitonen-Heinäluoma (1988–2015)  Ayla Shakir (2018–)
Tiedot
Puolue:  SDP
Koulutus:  ylioppilas (1980)
Aiheesta muualla
www.eeroheinaluoma.fi
Eero Olavi Heinäluoma (s. 4. heinäkuuta 1955 Kokkola) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, kansanedustaja ja europarlamentaarikko. Heinäluoma nousi Euroopan parlamenttiin vuonna 2019, oli kansanedustaja vuosina 2003–2019 ja eduskunnan puhemies vuosina 2011–2015.
Vuosina 2005–2008 Heinäluoma oli SDP:n puheenjohtaja ja vuosina 2005–2007 Vanhasen I hallituksen valtiovarainministeri. Vuosina 2002–2005 hän oli SDP:n puoluesihteeri.
Vuosina 2009-2019 Heinäluoma oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Hän on toiminut vuodesta 2020 Tradeka-osuuskunnan hallituksen puheenjohtajana.
Tausta

Heinäluoma syntyi Kokkolassa heinäkuussa 1955 rautatieläisen perheeseen. Hänen isänsä Heimo Heinäluoma toimi veturinlämmittäjänä ja äiti Aino oli töissä nahkatehtaalla. Perhe muutti Etelä-Suomeen Eero Heinäluoman ollessa alle kouluikäinen. Heinäluomat asuivat ensin Jokelassa ja sen jälkeen Vantaan Korsossa.
Heinäluoma lähti työelämään varhain jättäen lukion kesken. Hänelle kertyi lyhyitä työkokemuksia muun muassa konepajalta, varastosta, nuorten festivaaleilta, Varusmiesliitosta ja Yleisradiosta.lähde? Työn ohella hän opiskeli Käpylän iltaoppikoulussa ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1980. Vuosina 1980–1983 Heinäluoma opiskeli valtio-oppia Helsingin yliopistossa, mutta opinnot jäivät kesken työelämään siirtymisen vuoksi.
Vuosina 1983–2002 Heinäluoma toimi SAK:n palveluksessa muun muassa nuorisosihteerinä, puheenjohtajan avustajana, tiedotuspäällikkönä ja vuosina 1996–2002 johtajana.
Poliittinen ura

Vuonna 2002 Heinäluoma siirtyi SAK:n osastonjohtajan paikalta SDP:n puoluesihteeriksi. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa hänet valittiin ensimmäisen kerran kansanedustajaksi Uudenmaan vaalipiiristä 7 003 äänellä.
SDP:n puoluekokouksessa kesäkuussa 2005 Heinäluoma valittiin puolueen puheenjohtajaksi. Hän sai jo ensimmäisellä kierroksella 201 ääntä 350:stä voittaen suoraan vastaehdokkaansa Erkki Tuomiojan ja Tuula Haataisen.
Syyskuussa 2005 SDP kierrätti ministereitään ja Heinäluoma nousi Vanhasen I hallituksen valtiovarainministeriksi korvaten opetusministeriksi siirtyneen Antti Kalliomäen. Valtiovarainministerinä Heinäluoma oli joulukuussa 2005 lakkauttamassa varallisuusveroa, mikä aiheutti erimielisyyksiä SDP:n sisällä.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Heinäluoma valittiin jatkokaudelle Helsingin vaalipiiristä 10 948 äänellä. Osana vaalien jälkeen puhjennutta vaalirahoituskohua Ilta-Sanomat väitti Heinäluoman jättäneen ilmoittamatta Kehittyvien maakuntien Suomelta saamaansa yli 1700 euron tukea, minkä Heinäluoma kuitenkin kiisti. Heinäluoman vaalikampanjan hinta oli kokonaisuudessaan vajaat 85 000 euroa, josta 66 000 euroa oli seminaari- ja materiaalimyyntikuluja ja runsaat 13 000 euroa puoluejärjestöjen vaalitukea. Vuonna 2009 tulivat esiin Urheiluopistosäätiön vasemmistopuolueille jakamat vaalituet, joita voitiin pitää säätiön sääntöjen vastaisina. Heinäluoma oli säätiön valtuuskunnan jäsen sen ostaessa SDP:ltä tauluja 10 000 eurolla.
SDP:n menestys vuoden 2007 vaaleissa heikkeni ja puolue menetti 90 000 äänestäjää, putosi kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi ja jäi oppositioon. Helmikuussa 2008 Heinäluoma ilmoitti eroavansa SDP:n puheenjohtajuudesta, minkä keskeisenä syynä pidettiin puolueen huonoa vaalimenestystä. Esimerkiksi Talouselämä-lehti katsoi syyksi SDP:n raskaan tappion vuoden 2007 eduskuntavaaleissa, puolueen huonot kannatusluvut mielipidetiedusteluissa ja Heinäluoman vähäisen kannatuksen puolueen sisällä. Puheenjohtajagallupin mukaan vain 24 prosenttia puolueen kannattajista tuki Heinäluoman jatkoa. Heinäluoman seuraajaksi valittiin kesäkuussa 2008 Jutta Urpilainen.
Vuosina 2010–2011 Heinäluoma toimi SDP:n eduskuntaryhmän ja sen työvaliokunnan puheenjohtajana. Hänet valittiin kolmannelle kaudelle eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa 9 501 äänellä. Kesäkuussa 2011 hänet valittiin eduskunnan puhemieheksi.
Heinäluoma on tiettävästi ainut Suomen eduskunnan puhemies, joka on tehtävässään ollessaan osallistunut Venäjän lähetystön edessä järjestettyyn ihmisoikeusmielenilmaisuun. Tämä tapahtui 28.2.2015, kun Tehtaankadulla järjestettiin surumielenosoitus oppositiojohtaja Boris Nemtsovin muistoksi. Tapahtuman järjesti sananvapausjärjestö Suomen Pen.
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Heinäluoma valittiin jälleen eduskuntaan yhteensä 9 703 äänellä.
Heinäluoma ilmoitti 5. kesäkuuta 2017 ettei hän lähde presidenttiehdokkaaksi vuoden 2018 vaaleissa. Heinäluoma ilmoitti syyskuussa 2018 jättävänsä eduskunnan vuoden 2019 vaaleissa ja harkitsevansa ehdokkuutta europarlamenttivaaleissa. Joulukuussa 2018 Heinäluoma ilmoitti lähtevänsä ehdolle europarlamenttivaaleihin.
Poliittinen ura > Kunnallispolitiikka

Vuoden 2008 kuntavaaleissa Heinäluoma valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon 4 383 äänellä. Vuoden 2012 kuntavaaleissa hänet valittiin jatkokaudelle 5 243 äänellä. Helsingin kaupunginvaltuustossa Heinäluoma lopetti syyskuussa 2019, kun hänet valittiin Euroopan parlamenttiin.
Heinäluoma on toiminut Uudenmaan maakuntavaltuuston puheenjohtajana.
Poliittinen ura > Euroopan parlamentti

Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Heinäluoma valittiin ensimmäiselle kaudelleen 128 234 äänellä. Hän on toiminut ensimmäisellä parlamenttikaudellaan budjettivaliokunnan sekä talous- ja rahavaliokunnan jäsenenä. Lisäksi Heinäluoma on parlamentin turvallisuus- ja puolustusvaliokunnan varajäsen.
Heinäluoman työ on keskittynyt Euroopan unionissa erityisesti talous- ja verotuspolitiikkaan, sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen, ilmastonmuutoksen torjuntaan ja Suomen etujen ajamiseen EU:n metsästrategiassa.
Heinäluoma on osallistunut aktiivisesti Euroopan unionin toimenpiteisiin rahanpesun, veronkierron ja veropetosten torjumiseksi . Eero Heinäluoma on johtanut parlamentissa rahanpesun vastaisen asetuksen neuvotteluja. Heinäluoman aloitteesta on muun muassa korostettu tarvetta tehokkaammille veroparatiisien vastaisille toimille. Hän on myös puolustanut vahvasti oikeudenmukaista verotusta ja sosiaalista oikeudenmukaisuutta EU-politiikassa.
Keväällä 2024 Heinäluoma nimitettiin Euroopan parlamentin budjettivaliokunnan pääneuvottelijaksi EU:n uuteen puolustusteollisuusohjelmaan. Ohjelman tarkoituksena on kannustaa jäsenmaita puolustusalan yhteishankintoihin ja tukea puolustusteollisuutta sen tuotantokapasiteetin nostamisessa. Heinäluoman mukaan tämä on tarpeellinen avaus Ukrainan tukemiseksi ja eurooppalaisen puolustuksen lujittamiseksi erityisesti Venäjän hyökkäyssodan jälkeen. EU:n budjetista ohjelmaan ohjataan 1,5 miljardia euroa kaudella 2025-2027, ja tärkeä osa ohjelmaa on Ukrainan puolustusteollisuuden elvyttäminen, jälleenrakentaminen ja nykyaikaistaminen.
Helmikuussa 2024 europarlamentaarikko Heinäluoma rankattiin Euroopan parlamentin 26. vaikutusvaltaisimmaksi parlamentaarikoksi parlamentin yhteensä 705 jäsenestä. Omien vastuualueidensa (capital markets & finance policy of the European Parliament) osalta Heinäluoma rankattiin parlamentin kahdeksanneksi vaikutusvaltaisimmaksi parlamentaarikoksi.
Vuoden 2024 Eurovaaleissa  hänet valittiin Euroopan parlamenttiin toiselle kaudelle.
Yksityiselämä

Heinäluoma oli naimisissa vuodesta 1988 luokanopettaja Satu Siitonen-Heinäluoman kanssa tämän kuolemaan 8. tammikuuta 2015 saakka. Heillä on kolme aikuista lasta. Heinäluoman tytär Eveliina Heinäluoma on Helsingin kaupunginvaltuutettu, valtuustoryhmänsä puheenjohtaja ja SDP:n kansanedustaja. Vuodesta 2016 lähtien Eero Heinäluoma on seurustellut Ayla Shakirin kanssa. Syksyllä 2017 Heinäluoma ja Shakir menivät kihloihin ja heidät vihittiin marraskuussa 2018. Shakir toimi tuolloin kansanedustajien Tarja Filatov ja Erkki Tuomioja avustajana.
Huomionosoitukset > Suomalaiset

Vapaudenristin ritarikunta (2010)
Valkoisen ruusun ritarikunta (2006)
Sotavainajamitali (2009)
Maanpuolustusmitali miekkojen kera (2014)
Huomionosoitukset > Ulkomaalaiset

Marianmaan ristin ritarikunta (Viro, 2014)
Pohjantähti-ritarikunnan suurristi (Ruotsi 2015)
Ystävyyden kunniamerkki (Venäjä, 2017, luopui 2022)
Venäjän hyökättyä Ukrainaan 2022 Heinäluoma kertoi heittäneensä Ystävyyden kunniamerkin jätekeräykseen.
Kirjallisuutta

Saari, Heikki: Eero Heinäluoma – Tasavallan vahva mies.  Minerva, 2013.
Via Cornelia

| Via Cornelia |
| --- | --- |
 Via Cornelian sijainti Italiassa.
Maa:  Rooman valtakunta
Alkupiste:  Rooma
Päätepiste:  Caere(?)
Via Cornelia oli roomalainen tie, joka kulki Roomasta länteen ja luoteeseen päin. Se saattoi johtaa Caereen.
Perinteinen käsitys Via Cornelian, Neron sirkuksen, Vanhan Pietarinkirkon ja nykyisen Pietarinkirkon sijainneista toisiinsa nähden. Kaavakuva ei täysin vastaa nykyistä tietämystä.
Perinteisen käsityksen mukaan Via Cornelia erkani Via triumphaliksesta Tiberin ylittäneen Pons Neronianus -sillan länsipuolella. Pons Aeliuksen (nyk. Ponte Sant’Angelo) rakentamisen jälkeen tietä jatkettiin itään päin, jotta se ulottui sillalle. Via Cornelian esitetään kulkeneen Neron sirkuksen pohjoispuolelta. Tien varrella sijaisi useita hautoja, joita löydettiin 1500- ja 1600-luvuilla nykyisen Pietarinkirkon rakentamisen yhteydessä. Myös apostoli Pietarin hauta on sijoitettu sen varrelle, ja siksi Pietarinkirkko on paikalla. Via Cornelia kulki Leon muureista Porta Perusan kautta ja jatkoi tämän jälkeen länteen ainakin yhdeksän roomalaisen mailin eli noin 13 kilometrin verran. Tämän jälkeen sen reitistä ei ole varmuutta.
Nykyisin monet tutkijat katsovat, ettei Via Corneliaa olisi ollut olemassa erillisenä tienä, vaan se oli joko osa Via Aureliaa tai nimitys Via Triumphaliksen alkuosalle. Ainakin Via Corneliasta vastasi sama virkamies kuin Via Aureliasta. Digital Atlas of the Roman Empire (DARE) -kartastossa Via Cornelia on merkitty Roomasta luoteeseen sijainneeseen Caereen johtaneeksi tieksi, mutta toisaalta myös Via Aurelian alkuosan toiseksi nimeksi.
Joel Hirvonen

| Joel Hirvonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Joel Hannes Hirvonen
Syntynyt: 10. syyskuuta 1994 (ikä 30)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Aimo (#lovemilla, Lovemilla)  Timo Jutila (95)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Joel Hannes Hirvonen (s. 10. syyskuuta 1994) on suomalainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa Aimon roolia televisiosarjassa #lovemilla ja siitä tehdyssä elokuvassa Lovemilla. Hirvonen on näytellyt yli 20 elokuvassa ja tv-sarjassa. Hirvonen sai Parhaan pääosan Jussi-ehdokkuuden elokuvasta Omenavarkaat (2024).
Hirvonen opiskeli teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulussa vuosina 2015–2020.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2013 | Kerron sinulle kaiken | lukiolainen |
| 2014 | Päin seinää | vessateini |
| 2015 | Lovemilla | Aimo |
| 2017 | Armomurhaaja | Jomppe |
| 2017 | 95 | Timo Jutila |
| 2018 | Hevi reissu | Rankinen |
| 2019 | Elvis & Onerva | Olli |
| 2019 | Tottumiskysymys | Mika |
| 2021 | Peruna | tiedotusknihti |
| 2021 | Vuosisadan häät | stylisti |
| 2022 | MC Helper beKINGs | Spägä |
| 2022 | Lunastajat | Vesa |
| 2022 | Punttikomedia | kirjastotyöntekijä |
| 2023 | Sisu | personnel truck driver |
| 2024 | Prinsessa Pikkiriikki | Pikkiriikin isä |
| 2024 | Omenavarkaat | Sebastian |
| 2024 | Levoton Tuhkimo | Pertin veli Ari |
| 2025 | Häjyt 2 | Konsta Karhu |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2011 | Kotikatu | poika |
| 2013–2014 | #lovemilla | Aimo |
| 2016 | Sekasin | bodari / mies oven takana |
| 2018 | Donna | teku jonossa |
| 2019 | M/S Romantic | Nipa |
| 2021 | Mister8 | Jussi |
| 2021 | Karkurit | tappeleva vanki |
| 2021 | Maria Kallio | Olli Haapala |
| 2021 | Nyrkki | Einari |
| 2022 | Syke | Miika Marila |
| 2022 | Made in Finland | hyypiö |
| 2022 | Kaverikirja | Vilu |
| 2023 | Sunnuntailounas | Puurtinen |
Aiheesta muualla

Joel Hirvonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Joel Hirvonen Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Veles (jumala)

Veles, Volos, Weles tai Voloh on maan, vesien ja manalan jumala slaavilaisessa mytologiassa. Hänet yhdistetään myös lohikäärmeisiin, karjaan, taikuuteen, muusikoihin, rikkauteen ja pilailuun. Veles on myös ukkosenjumala Perunin vastustaja kaaoksen ja järjestyksen välisessä kosmisessa taistelussa: näiden kahden välinen kamppailu on yksi slaavilaisen mytologian tärkeimmistä myyteistä. Veles on sekä hyvin monimuotoinen että hyvin vanha jumala: hän saattaa periytyä jopa indoeurooppalaisten kansojen yhteisestä esi-indoeurooppalaisesta jumalperheestä. Hänet kuviteltiin yleensä ainakin osittain käärmemäiseksi, sarvekkaaksi ja pitkäpartaiseksi.
Tietolähteet

Veles on yksi niistä harvoista slaavilaisista jumalista, jonka palvonnasta voi löytää todisteita kaikkien slaavilaisten kansojen keskuudesta. Nestorin kronikka, historiallinen kronikka Kiovan Venäjän historiasta, on varhaisin ja tärkein tietolähde. Siinä mainitaan Volos-niminen jumala useita kertoja. Ensiksi hänet mainitaan Kiovan Venäjän ja bysanttihallitsijoiden välillä 900-luvulla tehdyn rauhansopimuksen yhteydessä, jossa slaavit vannovat valan jumaliensa Perunin ja Volosin kautta. Tässä Volos mainitaan karjan ja maanviljelijöiden jumalaksi, joka rankaisee valanrikkojia taudeilla. 900-luvun jälkipuoliskolla Veles tai Volos oli yksi niistä seitsemästä jumalasta, joiden patsaat ruhtinas Vladimir Suuri pystytti hallintokaupunkiinsa. Velesin patsas ei ilmeisesti kuitenkaan seissyt muiden vieressä kukkulalla ruhtinaan palatsin vieressä, vaan alempana kaupungissa torilla. Tämä ei merkitse ainoastaan sitä, että Veles liitettiin kaupankäyntiin, vaan näyttää ilmeisesti sen, että Perunin ja Velesin palvonta oli pidettävä erillisenä. Kun Perunin alttarit rakennettiin korkealle kukkuloille, oli Velesin paikka alhaalla.
Samanlainen asetelma voidaan havaita eteläslaavien keskuudessa. Heillä nimi Veles esiintyy vain paikannimissä: niistä tunnetuin on Velesin kaupunki Pohjois-Makedoniassa, jonka ylle kohoaa profeetta Elian kukkula (profeetta Elia korvasi paljolti Perunin kristinuskon saapumisen jälkeen). Vieläkin parempi esimerkki on kroatialainen Voloskon kaupunki, joka sijaitsee meren rannalla Učka-vuoren Perun-nimisen huipun juurella. Länsislaaveilla nimi esiintyy pääasiassa 1400- ja 1500-luvun tšekkiläisissä lähteissä, joissa se tarkoittaa joko lohikäärmettä tai paholaista.
Perunin ja Velesin taistelu

Venäläiset filologit Vjatšeslav Ivanov ja Vladimir Toporov rekonstruoivat myytin Perunin ja Velesin välisestä taistelusta vertailemalla useita indoeurooppalaisia mytologioita sekä tutkimalla slaavilaisia kansantarinoita ja -lauluja. Ukkosenjumalan ja suuren käärmeen tai lohikäärmeen välinen taistelu on yhdistävä piirre kaikissa indoeurooppalaisissa mytologioissa. Myytin slaavilaisessa versiossa ukkosenjumala on Perun ja lohikäärme Veles. Nimen etymologia yhdistää Velesin intialaisen mytologian Vala-nimiseen loputtoman pitkään käärmeeseen, vedalaisen ukkosenjumala Indran vastustajaan. Samoin balttilaisessa mytologiassa paholainen Vels tai Velinas on ukkosenjumala Perkūnasin vihollinen. Hän on samankaltainen myös etruskien manalahirviön Vethan ja heettiläisten myrskyn jumalan vastustajan, Illujanka-lohikäärmeen, kanssa.
Kahden jumalan välinen vihollisuus selitetään slaavilaisessa myytissä sillä, että Veles varastaa Perunin pojan, vaimon tai karjaa. Se on myös haaste: Veles kohoaa valtavan käärmeen hahmossa alhaalta manalan loukoista kohti slaavien Maailmanpuun huippua, jossa Perun hallitsee. Perun hyökkää Velesiä vastaan salamoillaan, ja Veles pakenee piiloutuen tai muuttaen itsensä puiksi, eläimiksi tai ihmisiksi. Lopuksi Perun tappaa Velesin, ja Velesin varastama omaisuus palautuu taivaalta valuvana sateena. Tämä myytti selitti slaaveille vuodenaikojen vaihtumisen. Kuivat jaksot tulkittiin Velesin varkauden seurauksiksi, myrskyt ja salamat jumalten väliseksi taisteluksi. Sitä seurannut sade merkitsi Perunin voittoa ja maailmanjärjestyksen palautumista. Myytti oli syklinen ja toistui joka vuosi. Veles ei koskaan kuollut lopullisesti; hän muutti itsensä käärmeeksi, joka syntyy uudelleen nahkansa luotuaan.
Vaikka Velesin rooli tässä myytissä on negatiivinen, häntä ei pidetty ilkeänä ja pahantahtoisena jumalana. Monissa venäläisissä kansansaduissa Veles Pyhän Nikolauksen hahmossa itse asiassa suojelee köyhiä perheitä ja heidän karjaansa raivokkaalta profeetta Elialta, joka kuvaa vanhaa Perunia. Perunin ja Velesin välinen duaalinen kaksintaistelu ei ole hyvän ja pahan välinen vaan pikemminkin veden ja maan (Veles) sekä taivaan ja tulen (Perun) välinen vastakkainasettelu.
Manalan ja kuolleiden jumala

Muinaiset slaavit näkivät maailman valtavana puuna, jonka latvus ja oksat kuvasivat taivasta ja juuret manalaa. Kun Perunin uskottiin haukan tai kotkan hahmossa istuvan puun ylimmällä oksalla ja hallitsevan maailmaa, nähtiin Veles käärmeenä hallitsemassa kuolleiden maailmaa puun juuristossa. Manala ei ollut synkkä ja kammottava vaan pikemminkin vihreä ja vetinen maailma, jonka ruohotasangoilla oli ikuinen kevät ja jossa kuolleet paimensivat Velesin karjalaumoja. Maantieteellisesti Velesin valtakunta sijaitsi slaavien uskomuksen mukaan "meren takana", ja sinne myös muuttolinnut lensivät joka talvi. Kansantarinoissa tätä maata kutsutaan nimillä Virey tai Iriy. Joka vuosi hedelmällisyyden ja kasvillisuuden jumala Jarilo, joka myös vietti manalassa talvensa, palasi meren takaa ja toi kevään elävien maailmaan.
Veles lähetti myös säännöllisesti kuolleiden henkiä sanansaattajinaan elävien maailmaan. Hänen kunniakseen järjestetty juhla pidettiin lähellä vuoden loppua talvella, jolloin elävien ja kuolleiden maailman välinen raja heikkeni ja esi-isien henkiä palasi elävien keskuuteen. Tämä oli vanha pakanallinen velja  noc (suuri yö), jonka muisto elää yhä monissa slaavilaisessa maissa vietetyssä koleda-juhlassa. Koledaa vietetään joulun ja helmikuun lopun välisenä aikana. Nuoret miehet pukeutuvat lampaanvillaisiin takkeihin ja irvokkaisiin naamareihin kulkien ympäri kylää meteliä pitäen. Taloissa isäntäväki toivottaa heidät tervetulleiksi ja antaa heille lahjoja. Näiden lahjojen uskottiin siirtyvän Velesille ja varmistavan hyvän onnen ja talon varallisuuden tulevalle vuodelle. Vihastuttamalla Velesin sai päälleen sairauksia.
Taikuuden ja muusikoiden jumala

Velesin kujeellinen luonne ilmenee hänen roolistaan myyttisessä taistelussa Perunin välillä samoin kuin koledan karnevaalimaisissa tavoissa. Monissa kulttuureissa esiintyy tällainen pilaileva, hämmennystä aiheuttava huijarijumala, ja tässä suhteessa Veles muistuttaa esimerkiksi kreikkalaista Hermestä ja skandinaavien Lokia. Näiden jumalien tavoin Veles oli yhteydessä taikuuteen. Velesin nimestä mahdollisesti juontuva sana volhv merkitsee joissakin slaavilaisissa kielissä yhä velhoa (esimerkiksi ven. волхв, velho, tietäjä tai noita), josta myös suomen velho-sanan on otaksuttu lainautuneen. 1100-luvun venäläisessä eepoksessa Laulu Igorin sotaretkestä Bojan-taikuria kutsutaan Velesin pojanpojaksi. Koska taikuus liittyi kiinteästi musiikkiin, Velesin uskottiin olevan myös kiertelevien muusikkojen suojelusjumala. Joissakin Pohjois-Kroatian hääseremonioissa noudatettiin aina 1900-luvulle saakka tapaa, jonka mukaan musiikkia ei aloitettu ennen kuin sulhanen maljaa kohottaessaan läikytti hiukan viiniä maahan, mieluiten lähimmän puun juurelle.