stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tulipunahapero

| Tulipunahapero |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Haperot Russula
Laji::  emetica
Kaksiosainen nimi
 Russula emetica  (Schaeff.) Pers. 
 Euroopan maat, joissa tulipunahaperoa esiintyy
Katso myös
   Tulipunahapero Wikispeciesissä   Tulipunahapero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulipunahapero tai kirpeä punahapero (Russula emetica) on haperolaji. Sen lakki on kupera, vanhemmiten laakea. Väriltään se on tulipunainen tai verenpunainen. Lakin leveys on 3–9 senttimetriä. Sen heltat ovat valkeat. Jalka on valkea ja 5–10 senttimetriä pitkä. Myös malto on valkoista. Sieni maistuu polttavan kirpeälle eikä siksi ole ruokasieni. Se saattaa aiheuttaa myös vatsan väänteitä. Tulipunahapero kasvaa havu- ja sekametsissä varsinkin soiden laitamilla. Se on Suomessa melko yleinen. Lapissa sitä ei tavata. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Tulipunahapero
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Russula emetica:  Wikidata: Q614625  Wikispecies: Russula emetica  APNI: 161075  AusFungi: 60030136  BioLib: 60065  CoL: 4TRVW  EoL: 158024  EPPO: RUSSEM  Fungorum: 191650  GBIF: 2551213  iNaturalist: 49449  IRMNG: 11358690  MycoBank: 191650  NatureServe: 2.881386  NBN: NHMSYS0001496704  NCBI: 152958  Open Tree of Life: 760929  Laji.fi: MX.72514 
Agaricus emeticus:  Wikidata: Q96707136  AusFungi: 60030137  CoL: 5TNFT  Fungorum: 226395  GBIF: 5248840  IRMNG: 10382807  MycoBank: 226395
Tsetserleg

| Tsetserleg (Цэцэрлэг) |
| --- | --- |
 Näkymä Tsetserlegiin
 Erdenebulganin sum Arhangain provinssissa
 Tsetserleg
 Koordinaatit: 47°28′37″N, 101°27′01″E 
Valtio:  Mongolia
Provinssi:  Arhangai
Sum:  Erdenebulgan
Korkeus:  1 691 m
Väkiluku (2015):  21 211
Aikavyöhyke:  UTC+8
 
 erdenebulgan.ar.gov.mn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tsetserleg (mong. Цэцэрлэг, ’puutarha’) on Mongolian Arhangain provinssin pääkaupunki. Se sijaitsee provinssin eteläosassa Hangaivuorten koillisreunalla 453 kilometrin päässä Ulan Batorista. Kaupungissa on 21 211 asukasta (vuonna 2015).
Hallinnollisesti Tsetserleg muodostaa Erdenebulganin sumin (mong. Эрдэнэбулган), joka rajautuu pohjoisessa Battsengelin sumiin, idässä Tsenherin sumiin, etelässä Bulganin sumiin ja lännessä Ih tamirin sumiin.
Maantiede

Tsetserleg sijaitsee 1 691 metrin korkeudella merenpinnasta Urd Tamir -joen varrella. Kaupungin keskilämpötila tammikuussa on −14,9 °C ja heinäkuussa +14,3 °C. Kaupungin pohjoispuolella kohoaa Bulganvuori.
Historia

Paikkakunta tunnettiin aiemmin nimellä Zajayn hüree, ja se toimi vuoteen 1923 saakka entisen Sain Nojon Hanin provinssin hallintokeskuksena sekä vuosina 1923–1931 Tsetserleg-Mandalin provinssin hallintokeskuksena. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1961.
Nähtävyydet

Tsetserleg on vanha kulttuurikeskus. Sen nähtävyyksiin kuuluu Zajayn Gegeenin buddhalainen luostari, joka rakennettiin alun perin vuonna 1586. 1600-luvun lopussa siellä asui jopa 1 000 munkkia. Nykyisin siellä toimii Arhangain provinssin museo. Bujandelgerüülehin luostari on edelleen toiminnassa.
Kuvia

Markkinat
Zajayn Gegeenin luostari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tsetserleg Wikimedia Commonsissa
Erdenebulganin sumin internetsivut (mongoliksi)
Arhangain provinssin sumit
Battsengel
Bulgan
Erdenebulgan
Erdenemandal
Hairhan
Hangai
Hašaat
Hotont
Ih tamir
Tariat
Tsahir
Tsenher
Tsetserleg
Tšuluut
Tüvšrüüleh
Žargalant
Ögii nuur
Ölziit
Öndör-Ulaan
Tucker – mies ja unelma

| Tucker – mies ja unelma> Tucker: The Man and His Dream |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Francis Ford Coppola
Käsikirjoittaja:  Arnold Schulman David Seidler
Tuottaja:  Fred Roos Fred Fuchs
Säveltäjä:  Joe Jackson
Kuvaaja:  Vittorio Storaro
Leikkaaja:  Priscilla Nedd
Tuotantosuunnittelija:  Dean Tavoularis
Lavastaja:  Dean Tavoularis
Pääosat:  Jeff Bridges Joan Allen Martin Landau
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Lucasfilm
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1988
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tucker – mies ja unelma (Tucker: The Man and His Dream) on Francis Ford Coppolan ohjaama elokuva innovatiivisesta autosuunnittelija Preston Tuckerista. Vuonna 1988 ensi-iltansa saanut tosipohjainen yhdysvaltalaiselokuva kuvaa luovuutta ja intoa puhkuvaa Tuckeria kehittelemässä uutta autoa, joka sisältää uudenaikaisia ja mullistavia ominaisuuksia. Hankkeen rahoittaja odottaa suuria voittoja, ja suuri yleisö malttamattomana ”ihmeautoa”. Oikeudenkäynti kuitenkin heittää varjonsa suuryhtiöistä piittaamattoman toimijan tielle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jeff Bridges  | … |  Preston Tucker   |
|  Joan Allen  | … |  Vera Tucker   |
|  Martin Landau  | … |  Abe Karatz   |
|  Elias Koteas  | … |  Alex Tremulis   |
|  Frederic Forrest  | … |  Eddie Dean   |
|  Christian Slater  | … |  Preston Tucker, Jr.   |
|  Don Novello  | … |  Stan   |
|  Nina Siemaszko  | … |  Marilyn Lee Tucker   |
|  Mako Iwamatsu  | … |  Jimmy Sakuyama   |
|  Lloyd Bridges  | … |  Senaattori Homer Ferguson    |
|  Dean Stockwell  | … |  Howard Hughes   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen pitää Tuckeria häikäisevän tyylikkäänä ja mukaansatempaavana ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Helena Ylänen näkee Helsingin Sanomien ensi-ilta-arviossa elokuvan nerokkaan Coppolan täydellisen alkuperäisenä tuotoksena, joka kertoo paitsi Tuckerin myös Coppolan omaa tarinaa suuren ja konservatiivisen teollisuudenalan toisinajattelijana.
Aiheesta muualla

Tucker – mies ja unelma Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tucker – mies ja unelma Elonet.
Jarkko Ruutu

| Jarkko Ruutu |
| --- | --- |
 Ruutu Helsingin Jokereissa kaudella 2012–2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. elokuuta 1975 (ikä 49) Vantaa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Rudi
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–2014
Seurat:  Helsingin IFK (SML) Helsingin Jokerit (SML) Michigan Tech Huskies (WCHA) EHC Biel (NLA) Syracuse Crunch (AHL) Kansas City Blades (IHL) Vancouver Canucks (NHL) Pittsburgh Penguins (NHL) Ottawa Senators (NHL) Anaheim Ducks (NHL)
NHL-varaus:  68. varaus, 1998 Vancouver Canucks
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Torino 2006 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Zürich 1998 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Hannover 2001 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Moskova 2007 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Riika 2006 | jääkiekko |  |
| Maailmancup  | Maailmancup  | Maailmancup  |  |
|  Hopeaa | 2004 | jääkiekko |  |
Jarkko Samuli Ruutu (s. 23. elokuuta 1975 Vantaa) on pelaajauransa päättänyt suomalainen jääkiekkoilija ja sekä olympia- että mm-mitalisti. Ruutu oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän pelasi mittavan ammattilaisuran ja pelasi ammattilaisena sekä Suomen, Pohjois-Amerikan että Sveitsin pääsarjoissa. Ruutu pelasi Pohjois-Amerikan NHL-liigassa 652 runkosarjaottelua tehopistein 58+84=142 ja keräsi yhteensä 1 078 rangaistusminuuttia. Ruutu tunnettiin rajusta, aggressiivisesta ja kovaotteisesta pelitavastaan.
Ruudun ammattilaisura käynnistyi jääkiekon SM-liigaseura Helsingin IFK:ssa kaudella 1996–1997 hänen pelattuaan edellisen kauden Pohjois-Amerikan yliopistosarja WCHA:ssa. Hän voitti IFK:ssa Suomen mestaruuden kaudella 1997–1998, minkä jälkeen Vancouver Canucks varasi Ruudun NHL:ään vuoden 1998 varaustilaisuudessa numerolla 68. Ruutu siirtyi NHL:ään kaudeksi 1999–2000, ja hän pelasi suurimman osan kaudesta Vancouverin farmijoukkue Syracuse Crunchissa AHL-liigassa. Hän vakiinnutti pelipaikkansa NHL:ssä kaudella 2001–2002. Vancouverin ohella Ruutu edusti NHL:ssä Pittsburgh Penguinsia, Ottawa Senatorsia ja Anaheim Ducksia. Uransa kolme viimeistä kautta Ruutu pelasi Jääkiekon SM-liigassa Helsingin Jokereissa. Kaudella 2014–2015 hän pelasi neljä ottelua Sveitsin National League A:n EHC Bielissä, kunnes ilmoitti päättävänsä uransa vuoden 2014 joulukuussa.
Hän edusti Suomea 11 kertaa arvokisoissa saavuttaen kaksi olympialaisten ja neljä maailmanmestaruuskilpailujen mitalia sekä maailmancupin toisen sijan.
Ruudulle on tuomittu enemmän jäähyminuutteja kuin kenellekään muulle suomalaiselle NHL-pelaajalle. Tosin, suomalaistaustaisista pelaajista häntä enemmän jäähyjä ovat saaneet kanadansuomalaiset puolustajat Chris Pronger ja Randy Carlyle, joille tuomittiin jäähyjä 1 690 ja 1 400 minuuttia.
Ura > Uran alku, Michigan Tech Huskies ja Helsingin IFK

Ruutu aloitti jääkiekkoharrastuksensa kahdeksanvuotiaana Etelä-Vantaan Urheilijoissa vuonna 1983. EVU:sta hän siirtyi myöhemmin Helsingin IFK:n junioreihin. Kauden 1995–1996 Ruutu vietti kauppatieteitä opiskellen Yhdysvalloissa Michigan Technological Universityssä ja pelaten yliopistojoukkue Michigan Tech Huskiesissa, minkä jälkeen hän palasi Suomeen solmittuaan SM-liigasopimuksen HIFK:n kanssa. Tulokaskaudellaan 1996–1997 Ruutu keräsi runkosarjassa pelaamissaan 48 ottelussa tehopisteet 10+11=21 ja hänelle tuomittiin yhteensä 155 rangaistusminuuttia. Kausi oli seuralle kuitenkin pettymys, sillä se jäi pudotuspelien ulkopuolelle.
Kausi 1997–1998 oli sitä vastoin menestyksekäs, sillä HIFK voitti mestaruuden 15 vuoden tauon jälkeen. Pudotuspeleissä seura voitti kaikki yhdeksän otteluaan ja Ruutu teki näissä peleissä peräti seitsemän maalia. Samana keväänä mies pääsi myös tekemään aikuisten arvokisadebyyttinsä, sillä hänet valittiin kevään 1998 maailmanmestaruuskisoihin. Ruutu teki turnauksessa yhden maalin ja saavutti joukkueen mukana hopeaa.
Ura > Pittsburgh Penguins

Kesällä 2006 Ruutu solmi kaksivuotisen ja 2,3 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen NHL-seura Pittsburgh Penguinsin kanssa. Kolmannen hyökkäysketjun puolustavaksi hyökkääjäksi ja niin sanotuksi poliisiksi hankitun Ruudun palkka lähes kaksinkertaistui. Aluksi päävalmentaja Michel Therrien antoi hänelle kuitenkin aiempiin kausiin verrattuna vähemmän peliaikaa, mutta etenkin sopimuksen jälkimmäisellä puoliskolla Ruutu onnistui saamaan enemmän vastuuta. Molemmilla Pittsburghissa vietetyillä kausilla Ruutu ylsi runkosarjassa kuuteentoista tehopisteeseen. Vuonna 2008 hän pääsi joukkueensa mukana pelaamaan myös Stanley Cup -loppuotteluita, joissa Detroit Red Wings oli kuitenkin vahvempi ja vei mestaruuden.
Ura > Ottawa Senators, Anaheim Ducks ja NHL-uran päättyminen

Kesällä 2008 Ruutu suuntasi kelkkansa kohti Ottawa Senatorsin joukkuetta kolmivuotisella sopimuksella, joka takasi 1,3 miljoonan dollarin kausitulot. Ottawassa Ruutu sai alusta asti enemmän vastuuta kuin muissa edustamissaan NHL-seuroissa, ja pääsi pelaamaan aikaisempaa monipuolisempaa peliä. Kaudella 2008–2009 hän keräsi tehopisteet 7+14=21 ja kaudella 2009–2010 12+14=26. Myös kolmannen kautensa Ruutu pelasi pääasiassa Ottawassa. 50 runkosarjaottelun jälkeen pudotuspelipaikkansa jo menettänyt Senators kuitenkin kauppasi Ruudun Anaheim Ducksiin. Uudessa seurassa Ruutu teki heti avausottelussaan maalin, mutta ei pystynyt lupaavan alun jälkeen saalistamaan lopuissa 26 ottelussa kuin yhden syöttöpisteen.
Mies olisi ollut halukas vielä jatkamaan uraansa NHL:ssä, mutta ei saanut neuvoteltua itselleen mieleistä sopimusta. Useat eurooppalaiset seurat KHL:ää myöten olivat miehestä kiinnostuneita, mutta lopulta hän solmi Helsingin Jokerien kanssa kolmivuotisen sopimuksen NHL-optiolla.
Ura > Paluu SM-liigaan – Helsingin Jokerit

Ruutu näki Jokerit parhaana vaihtoehtona esimerkiksi menestysmahdollisuuksien sekä päävalmentaja Erkka Westerlundin ja toimitusjohtaja Jarmo Kekäläisen ammattitaidon vuoksi. Hänen seuravalintansa herätti kuitenkin kesän aikana paljon keskustelua ja tunteita hänen HIFK-taustastaan johtuen.
Pelit kuitenkin sujuivat häneltä pisteiden osalta hyvin, sillä Ruutu teki SM-liigassa yhden kauden piste-ennätyksensä keräten runkosarjan 59 ottelussa tehot 14+21=35 ja ollen joukkueensa kolmanneksi tehokkain pelaaja. Tällä kaudella Ruutu vei myös sarjan jäähykuninkuuden nimiinsä ylivoimaisesti 192 kärsityllä rangaistusminuutilla. Pudotuspeleissä Jokerit pelasi menestyksekkään puolivälieräsarjan Helsingin IFK:ta vastaan edeten välieriin puhtaasti voitoin 4–0, mutta välierissä vastaan tullut JYP oli helsinkiläisseuraa vahvempi. Jokerien kausi päättyi kuitenkin pronssihohtoisena joukkueen kukistettua Espoon Bluesin sarjan pronssiottelussa.
Seuraavalla kaudella 2012–2013 Ruutu pelasi runkosarjassa 48 ottelua, ja miehen kausi oli rikkonaisempi liigan jakamien pelikieltojen vuoksi. Ruutu sai esimerkiksi neljän ottelun pelikiellon taklattuaan sääntöjen rajamailla KalPan hyökkääjää Artturi Lehkosta, joka sai tilanteesta aivotärähdyksen. Kohuttu taklaus toi Ruudulle pelikieltoa. Pelaamissaan runkosarjaotteluissa hän saavutti kuitenkin tehot 12+17=29, minkä lisäksi Jokerit onnistui ensimmäisen kerran sitten vuoden 2001 voittamaan runkosarjan. Kausi oli kuitenkin seuralle lopulta suuri pettymys, sillä sen taival pudotuspeleissä päättyi heti puolivälieriin Rauman Lukkoa vastaan. Kaudella 2013–2014 Ruutu pelasi runkosarjassa 51 ottelua tehopistein 10+11=21 ja pudotuspeleissä kaksi ottelua, joissa sai yhden syöttöpisteen.
Ura > Lyhyt visiitti EHC Bieliin ja uran lopetus

Oltuaan alkukauden 2014–2015 kokonaan ilman seuraa, Ruutu siirtyi lokakuussa 2014 try out -sopimuksella Sveitsiin NLA-joukkue EHC Bieliin. Hän pelasi joukkueessa neljä runkosarja- ja yhden cup -ottelun ennen kuin joutui lähtemään joukkueesta. Joulukuun puolivälissä 2014 Ruutu ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Ura > Maajoukkueura

Suomen jääkiekkomaajoukkueetta Ruutu on edustanut useaan otteeseen, ja vuodesta 1998 saakka hän onkin lukeutunut maajoukkueen luottohyökkääjiin. Seitsemät maailmanmestaruuskilpailut, kolmet olympiakisat ja yhden jääkiekon maailmancupin pelannut Ruutu on A-maajoukkueen riveissä saavuttanut seitsemän arvokisamitalia; hopeaa maailmanmestaruuskisoista vuosina 1998, 2001 ja 2007 sekä maailmanmestaruuskisojen pronssia vuonna 2006. Olympiakisoista Ruutu on saanut hopeaa Torinosta vuonna 2006 ja pronssia Vancouverista vuonna 2010. Jääkiekon maailmancupista hänellä on hopeamitali vuodelta 2004.
Ruutu on pelannut A-maajoukkueessa yhteensä 78 ottelua arvokisoissa. Otteluissa hän on tehnyt 6+6=12 tehopistettä.
Ura > Erikoista

Voitettuaan Suomen-mestaruuden Helsingin IFK:n riveissä keväällä 1998, Ruutu ei ole voittanut edustamiensa joukkueiden mukana yhtäkään mestaruutta. Kolmen kullan klubiin Ruutu ei siis kuulu, mutta sitä vastoin hän on saavuttanut paikkansa niin sanotun neljän hopean kerhossa hävittyään neljä jääkiekon arvostetuinta loppuottelua; Stanley Cup -finaalin vuonna 2008, olympiafinaalin vuonna 2006, maailmanmestaruusfinaalin vuosina 1998 ja 2001 sekä Maailmancup-finaalin vuonna 2004. Näiden lisäksi Ruutu oli häviämässä European Trophyn finaalin Jokereiden riveissä vuonna 2011.
Vuonna 2010 Ruutu valittiin pelaajien äänestyksellä NHL:n toiseksi likaisimmaksi pelaajaksi.
Ruutu keräsi HIFK:ssa kaudella 2004–2005 peräti 215 rangaistusminuuttia, mikä oli yhden kauden ennätys sen astisessa SM-liigahistoriassa. Seuraavalla kaudella ennätyksen otti kuitenkin nimeensä Porin Ässiä edustanut Matt Nickerson.
Ruudusta on tehty myös kannattajakappale. Kanadalainen artisti Heavy Erik kirjoitti kappaleen nimeltä ”Ruutu, Ruutu!” kunnianosoituksena Ruudulle tämän edustaessa Vancouver Canucksia.
Pelaajauran jälkeen

Ruutu aloitti vuonna 2015 Columbus Blue Jacketsin palveluksessa, toimien Euroopassa kykyjenetsijänä sellaisille pelaajille, joita ei tarvitse varata NHL:ään. Kykyjenetsijän tehtävää hän hoiti vain ensimmäisen kautensa 2015-16 ajan, toimien samaan aikaan Columbuksen kehitysvalmentajana. Kaudesta 2016-17 alkaen Ruutu on toiminut ainoastaan kehitysvalmentajana, toimien Columbuksen varaamien ja Euroopassa pelaavien pelaajien tarkkailijana ja yhteyshenkilönä pelaajan ja seuran välillä.
Perhe ja yksityiselämä

Jarkko Ruudun nuoremmat veljet Mikko ja Tuomo ovat myös pelanneet jääkiekkoa ammatikseen.
Veljesten serkkuja ovat Sunrise Avenuessa bassokitaraa soittava Raul Ruutu, Norjan kansallisbaletissa balettia tanssiva Kristian Ruutu sekä laulavana näyttelijänä työskentelevä Raili Raitala. Diplomi-insinööri ja tehtaanomistaja Jaakko Ruutu on Ruudun veljesten isoisä, ja heidän isosetänsä on historiantutkijana, koulutuspoliitikkona sekä musiikkimiehenä tunnetuksi tullut Martti Ruutu. Ruudun veljesten pikkuserkku Hanno Möttölä on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä suomalaisista koripalloilijoista.
Jarkko Ruutu asuu vaimonsa, valokuvamalli Sofia Ruudun (o.s. Morelius) kanssa Töölössä, Helsingissä, ja pari avioitui 21. heinäkuuta 2012 Helsingin tuomiokirkossa. Heidän esikoislapsensa, tyttö, syntyi 2014 ja tammikuussa 2016 he saivat toisen lapsen.
Ruutu esiintyy vuoden 2020 syyskuussa MTV3-kanavalla alkavan urheiluaiheisen Penkinlämmittäjät-tv-sarjan vakiopanelistina.
Kirjallisuutta

Elämäkerta "Jarkko Ruutu – jumalainen näytelmä" kirjoittanut Tuomas Nyholm (Otava, 2015).
Tuhkakerttuli

| Tuhkakerttuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Kekonokkakerttulit Conirostrum
Laji::  cinereum
Kaksiosainen nimi
 Conirostrum cinereum  Orbigny & Lafresnaye, 1838 
Alalajit
 C. c. cinereum  C. c. fraseri  C. c. littorale 
Katso myös
   Tuhkakerttuli Wikispeciesissä   Tuhkakerttuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tuhkakerttuli (Conirostrum cinereum) on Etelä-Amerikassa tavattava varpuslintu. Suomenkielisestä nimestään huolimatta laji kuuluu tangaroiden eikä kerttulien heimoon.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan tuhkakerttuli on 12–13 cm. Nimialalaji C. c. cinereum on selästään lyijynharmaa ja päälaeltaan hieman tummempi. Rinnastaan lintu on vaaleamman harmaa ja vatsastaan kellertävämpi. C. c. fraseri -alalajin yksilöt ovat selästään ruskeampia ja C. c. littorale on selästään täysin oliivinruskea. Näiden alalajien vatsa on myös kellertävämpi. Kaikilla alalajeilla on siivissä L-mallinen valkoinen laikku. Linnun nokka on melko pienikokoinen ja kartionmallinen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tuhkakerttulia tavataan Kolumbiasta, Ecuadorista, Perusta, Boliviasta ja Chilen pohjoisosista. Linnun elinympäristöä ovat pensaikkoiset alueet, metsien reunamaat, puutarhat ja puoliavoimet maastot, joissa kasvaa yksittäisiä puita ja pensaita. Tuhkakerttulia tavataan sekä kuivissa että kosteissa ympäristöissä. Lajin elinympäristöt sijaitsevat yleensä 2 500–4 000 metrin korkeudessa, toisin Perussa ja Chilessä tuhkakerttulia tavataan myös rannikon alankomailta.
Ravinto

Tuhkakerttulit etsivät ravintoa lehvästön joukosta yksin tai pareittain. Lajin ravinto koostuu hyönteisistä ja hedelmistä. Lajin nokka soveltuu hyvin hyönteisten poimimiseen lehdiltä. Tuhkakerttulin on havaittu myös syövän mettä. Tässä ne käyttävät hyväkseen puhkojien (Diglossa) nokallaan kukkiin tekemiä reikiä.
Tuhnaja

Tuhnaja on kylä Rovaniemen kaupungissa Lapissa. Kylä sijaitsee Tapionkylän länsipuolella Tuhnajanjärven ympärillä noin 30 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen. Tuhnaja on tunnettu taitavasta puukontekijästä, jonka valmistamat puukot ovat suosittuja yritysten liikelahjoja ja turistien matkamuistoja. Tuhnajassa toimi kauppa 1900-luvun alussa.
Etymologia ja historia

Tuhnajan kylä on saanut nimensä Tuhnajanjärvestä. Tuhnaja-nimen merkitys ei ole tiedossa, mutta sen läheisyydessä on paljon saamelaisperäisiä nimiä, joten Tuhnajan nimikin saattaa olla saamelaisperäinen.
Tuhnajan ensimmäinen talo perustettiin 1790-luvun alkupuolella Tuhnajanjärven etelärannalle. Sen nimi oli Luusuanniemen uudistalo. Tilan nimeksi vakiintui sittemmin läheisen Tuhnajanjärven mukaan Tuhnaja, josta sittemmin tuli koko kylän nimi.
Maantiede

Tuhnaja sijaitsee Ounasjoen ja Rovaniemeltä Kittilään vievän kantatie 79:n itäpuolella. Kylä sijaitsee noin 30 kilometriä Rovaniemen keskustasta pohjoiseen ja noin yhdeksän kilometriä Tapionkylästä itään. Kylän keskellä on Tuhnajanjärvi (89,4 m mpy.), joka laskee Tuhnajanjokea pitkin Luonuanjokeen, joka puolestaan laskee Ounasjokeen. Tuhnajanjärveen laskee pohjoisesta Antinoja ja idästä Iso-Paavolammesta tuleva Paavonoja. Kylän ympärillä kohoavia vaaroja ovat muun muassa Paloselkä, Kertunvaara ja Saarivaara.
Koulu

Tuhnajassa toimi kiertokoulu 1900-luvun alussa. Varsinainen Tuhnajan koulu aloitti toimintansa vuonna 1949. Tuhnajaan perustettiin oma koulu, koska Tapionkylän koulu oli käynyt ahtaaksi ja Tuhnajassa oli riittävästi lapsia oman koulun perustamiseen. Oppilaita koulussa oli parhaimmillaan 40. Koulu ehti toimia kahdessa talossa, jotka molemmat omisti Matti Poikajärvi. Rovaniemen maalaiskunta osti Poikajärveltä kahden hehtaarin suuruisen tontin koulurakennusta varten. Laskevan oppilasennusteen vuoksi tontille ei kuitenkaan ehditty rakentaa kuin kaivo. Tuhnajan koulu lakkautettiin vuonna 1966, ja oppilaat alkoivat käydä koulua Tapionkylän koulussa.
Esa Tukia

Esa Juhani Tukia (s. 30. marraskuuta 1958 Turku, Suomi) on suomalainen käyrätorvensoittaja.
Koulutus

Tukia on opiskellut käyrätorvensoittoa Hyvinkään musiikkiopistossa opettajinaan Mauno Nelimarkka ja Ilkka Laakso. Sibelius-Akatemiassa hänen opettajiaan olivat Holger Fransman ja Kalervo Kulmala, minkä lisäksi hän on opiskellut myös muun muassa Hermann Baumannin, Barry Tuckwellin, Radovan Vlatkovićin ja Esko Seppälän johdolla.
Ura

Tukiasta tuli Kotkan kaupunginorkesterin käyrätorven äänenjohtaja jo 16-vuotiaana. Tukia on kuulunut Radion sinfoniaorkesteriin vuodesta 1981 lähtien. Ensin soolokäyrätorvensoittajana 1981–2008 ja vuodesta 2008 eteenpäin 4. käyrätorven soittajana.
Tukia on soittanut myös Lahden ja Jyväskylän kaupunginorkestereissa sekä Suomen Kansallisoopperan orkesterissa. Solistitehtävissä Tukia on esiintynyt oman orkesterinsa kanssa sekä useiden suomalaisten sinfoniaorkesterien riveissä.
Tukia on Avanti!-kamariorkesterin perustajajäseniä, minkä lisäksi hän on soittanut kamarimuusikkona kotimaassa ja ulkomailla muun muassa Radius-kvintetissä ja Suomalaisessa Kamariorkesterissa.
Palkinnot

Ensimmäinen Mikkelin valtakunnallisen käyrätorvikilpailun voitto 1985.
TUL:n jalkapallomestaruuskilpailut 1926

| TUL:n jalkapallomestaruuskilpailuiden kausi 1926 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  15
Mestari:  Töölön Vesa
  ← 1925 :  1927 → 
Töölön Vesan mestarijoukkue.
TUL:n jalkapallomestaruuskilpailut 1926 oli seitsemännen kerran järjestetty Suomen Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Siihen ilmoittautui 15 joukkuetta, joista Töölön Vesa, Talikkalan Toverit sekä Turun Weikot selvisivät suoraan puolivälieriin. Lisäksi turnauksessa pelattiin karsintakierros, josta varsinaiseen kilpailuun pääsivät Helsingin Jyry sekä Ykspihlajan Reima.
Lokakuussa Eläintarhan kentällä Helsingissä pelatussa loppuottelussa kohtasivat Töölön Vesa ja Turun Veikot. Sateisessa säässä käyty ottelu päättyi Vesan 1–0-voittoon. Suomen Sosialidemokraatti kuvasi ottelua erittäin kiivaaksi ja mainitsi, että myös katsomossa olivat joukkueiden kannattajat lähellä tappelua. Mestaruuden voittanut Töölön Vesan joukkue herätti pahennusta myös muutamaa viikkoa myöhemmin, kun sen pelaajat ja kannattajat olivat katsomossa pilkanneet TUL:n Helsingin piirin loppuottelussa pelannutta Kullervon joukkuetta. Varakkaana suurseurana pidetyn Kullervon ja pikkuseura Vesan välillä oli tuolloin tästä asetelmasta johtunutta vihanpitoa.