stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helvi Salminen
Elämä ja ura

Köyliössä ja Jaakkimassa varttuneen Salmisen vanhemmat olivat rovasti Viktor Salminen ja Hanna Vilhelmina Sipilä (1867–1946). Salminen tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta tyttökoulusta vuonna 1912. Uimakoulun opettajana hän toimi 1912–1913 Jaakkimassa. Salmisella oli opintoja Suomen Keisarillisessa Aleksanterin Yliopistossa vuosina 1913–1918. Valmistuttuaan vuonna 1915 voimistelunopettajaksi Helsingin yliopiston voimistelulaitokselta Salminen oli tanssija Maggie Gripenbergin opissa apulaisopettajana. Vuonna 1923 hän suoritti tanssiopintoja myös Saksassa kuuluisassa Helleraun koulussa sekä Mary Wigmanin tanssikoulussa. Opintomatkoja Salminen teki Dresdeniin, Berliiniin (Reinhardtin näyttämöteknillinen koulu), Wieniin (Hellerau-Laxenburg), Moskovaan ja Müncheniin. Vuonna 1922 Salminen perusti Helsinkiin oman liikuntakoulun, jossa hän toteutti modernin liikunta- ja tanssisuunnan periaatteita ja loi niiden pohjalla oman koulukunnan. Hänen sekä liikuntapedagogiselle että tanssilliselle työlleen antoi elävän persoonallisen leiman hänen oma musikaalinen ja hieno taiteellisesti luova persoonallisuutensa. Vuonna 1924 hän avasi Helsinkiin tanssi- ja liikuntakoulun yhdessä Ester Naparstokin kanssa. Naparstokin muutettua Saksaan johti Salminen tanssiopistoa vuodesta 1925 lähtien vuoteen 1939 saakka. Kesäisin Salminen piti voimistelukursseja myös muun muassa Tanhuvaaran, Pajulahden ja Varalan urheiluopistoissa. Teatterikoulun liikunnanopettajana Salminen oli vuosina 1924–1929. Vuoteen 1930 saakka hän toimi myös Suomen Tanssitaiteilijaliiton johtokunnan jäsenenä. Sodan aikana Salminen oli kanslia-apulaisena Savonlinnassa. Vuonna 1927 Salminen julkaisi opiskelutoverinsa Hilma Jalkasen kanssa klassisen voimisteluoppaan Tie terveyteen ja kauneuteen.
Helvi Salmisen veljiä olivat runoilija Hannu Viktor Salminen ja jääkärimajuri Aarne Salminen. Salminen avioitui toimittaja Eino Rainer Sopasen kanssa vuonna 1928. Salmisen erikoisharrastuksia olivat kirjallisuus, musiikki ja sienten keruu.
Teokset

Jalkanen, Hilma ; Salminen, Helvi: Tie terveyteen ja kauneuteen : naisten kotivoimisteluopas.  Helsinki:  Otava, 1927.
Salminen, Helvi ; Karte, Onni: Soita sinä, me voimistelemme : voimistelutehtäviä säestyksin.  Helsinki:  Otava, 1933.
Hannu Rautkallio

Hannu Rautkallio Helsingin kirjamessuilla 2012.
Hannu Ilmari Rautkallio (s. 31. toukokuuta 1944 Turku) on suomalainen dosentti, historiantutkija ja kirjailija. Koulutukseltaan hän on valtiotieteen tohtori (1977). Hän on tutkinut muun muassa sotasyyllisyysoikeudenkäyntiä, presidentti Urho Kekkosen idänpolitiikkaa ja juutalaisten jatkosodan aikaisia luovutuksia. Rautkallio on toiminut vapaana poliittisen historian tutkijana vuodesta 1986 ja poliittisen historian dosenttina Tampereen yliopistossa vuodesta 1989.
Rautkallion isä oli kansanedustaja Paavo Rautkallio.
Rautkallion tutkijantyötä on arvosteltu sen jälkeen kun hän Neuvostoliiton hajottua kävi tutkimassa tilapäisesti avautuneita neuvostoliittolaisia arkistoja ja julkaisi niihin perustuvia paljastuksia ja tulkintoja. Erityisen voimakasta kritiikkiä esitti Kekkos-tutkija Juhani Suomi, joka muun muassa lausui 2000-luvun alussa Otavan tiloissa, että suomalainen tiedeyhteisö olisi ”katsonut ulos” Rautkallion. Rautkallion tueksi asettuivat muun muassa professori Heikki Ylikangas ja dosentti Martti Häikiö, jonka mukaan Suomen väite ”ei pidä paikkaansa ja on siksi Hannu Rautkallion kunniaa loukkaava”. Lasse Lehtinen vaati vuonna 2024 Kanava-lehdessä Rautkalliolle kunnianpalautusta.
Juhani Suomen kritiikin kohteena oli muun muassa Rautkallion Moskovan arkistosta löytämä dokumentti, jonka mukaan Kekkonen sai kampanjaansa vuoden 1962 presidentinvaaleissa taloudellista tukea Neuvostoliitolta. Suomi ei omissa tutkimuksissaan ollut löytänyt Kekkosen arkistoita siihen viittaavaa tietoa, mihin Rautkallio oli ihmetellyt, että olisiko Kekkosen pitänyt tallettaa kuitit NKP:n rahasuorituksista elämäkerturiaan varten.
Palkinnot

P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto 2011 yhdessä Lasse Lehtisen kanssa teoksesta Väinö Tanner, unohdetut päiväkirjat 1943–1944
Teokset

Kommunismi latinalaisessa Amerikassa yhdysvaltalaisen tutkimuksen valossa.  Helsingin yliopisto, 1969.
Suomen nimismiesyhdistys 1921–1971.  Helsinki:  Lakimiesliiton Kustannus, 1971.
Kaupantekoa Suomen itsenäisyydellä: Saksan sodanpäämäärät Suomessa 1917–1918.  Helsinki:  WSOY, 1977.  ISBN 951-008-492-1.
Mahdollisuuksien aika 1978–1984.  Espoo:  Weilin+Göös, 1978.  ISBN 951-351-726-8.  (Martti Häikiön kanssa)
Suomen suunta 1945–1948.  Espoo:  Weilin+Göös, 1979.  ISBN 951-352-012-9.
Sotasyyllisyysnäytelmä: Valvontakomission salaiset asiakirjat puhuvat.  Espoo:  Weilin+Göös, 1981.  ISBN 951-352-520-1.
Ne kahdeksan ja Suomen omatunto. Suomesta 1942 luovutetut juutalaispakolaiset.  Espoo:  Weilin+Göös, 1985.  ISBN 951-353-229-1.
Finland and the holocaust: the rescue of Finland’s Jews. Holocaust Library, New York 1987
Suomen juutalaisten aseveljeys.  Helsinki:  Tammi, 1989.  ISBN 951-308-995-9.
Paasikivi vai Kekkonen: Suomi lännestä nähtynä 1945–1956.  Helsinki:  Tammi, 1990.  ISBN 951-309-314-X.
Talvisodan Erkko ja amerikkalaiset yhteydet.  Helsinki:  Art House, 1990.  ISBN 951-884-081-4.
Kekkonen ja Moskova: Suomi lännestä nähtynä 1956–1962.  Helsinki:  Tammi, 1991.  ISBN 951-309-650-5.
Kekkoshistorian tulkinnoista ja ongelmista.  Turku:  Turun korkeakoulujen yhteiskunnallistaloudellinen tutkimusyhdistys r.y., 1992.
Novosibirskin lavastus: Noottikriisi 1961.  Helsinki:  Tammi, 1992.  ISBN 951-310-023-5.
NKP ja Suomi. Keskuskomitean salaisia dokumentteja 1955–1968.  Helsinki:  Tammi, 1992.  ISBN 951-310-113-4.  (V. N. Tšernousin kanssa)
Neuvostovallan asialla: NKP:n vaikutus Suomessa 1960-luvulla.  Helsinki:  Tammi, 1993.  ISBN 951-310-257-2.
Petturin testamentti: Arvo Poika Tuomisen todellinen elämä.  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-019-806-4.  (Panu Rajalan kanssa)
Suuri viha: Stalinin suomalaiset uhrit 1930-luvulla.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-019-970-2.
Laboratorio Suomi: Kekkonen ja KGB 1944–62.  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-021-442-6.
Agenda Suomi: Kekkonen, SDP, NKP 1956–66.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-023-740-X.
Suomen mies: Urho Kekkosen elämä.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-025-076-7.  (Pekka Hyvärisen kanssa)
Kansakunnan syyllisyys talvisotaan 1939–1940.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-027-203-5.
Holokaustilta pelastetut.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-029-602-3.
Kansakunnan sijaiskärsijät: Sotasyyllisyys uudelleen arvioituna.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-030-797-1.  (Lasse Lehtisen kanssa)
Moskovan päiväkirja 1989–1993: Heijastuksia 2000-luvulle.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-3-14155-4.
Tapaus Raoul Wallenberg: Kertomus vaikenemisesta, syyllisyydestä ja hyväksikäytöstä.  Kirkkonummi:  Paasilinna, 2009.  ISBN 978-952-5856-00-2.
Alistumisen vuodet 1954–1961: Suomettuminen vai lännettyminen?.  Kirkkonummi:  Paasilinna, 2010.  ISBN 978-952-5856-08-8.
Mannerheim vai Stalin: Yhdysvallat ja Suomen selviytyminen 1939–1944.  Helsinki:  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-27394-3.
Idässä kiinni, länteen kallellaan: USA ja Suomi 1944–1958.  Jyväskylä:  Docendo, 2015.  ISBN 978-952-291-157-5.
Pohjoinen liitto: Wallenbergit ja Suomi.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-31979-5.
Teokset > Toimittanut

Demokratia ja tasa-arvo: Arvioita painopistetutkimuksista TANDEM ja DETA.  Helsinki:  WSOY, 1977.  ISBN 951-008-427-1.  (Martti Häikiön kanssa)
Hyvämäki, Lauri: Lista 1:n vangit. Vaaran vuosina 1944–48 sotarikoksista vangittujen suomalaisten sotilaiden tarina.  Espoo:  Weilin+Göös, 1983.  ISBN 951-352-799-9.
Rakas kallis toveri: Kullervo Mannerin ja Hanna Malmin kirjeenvaihtoa 1932–1933.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-022-045-0.  (Jukka Paastelan kanssa)
NKP ja Suomi 1953–1962.  Tampere:  Tampere University Press, 2001.  ISBN 951-44-5202-X.  (Mihail Prozumenštšikovin ja Natalia G. Tomilinan kanssa)
Sotasyyllisyyden asiakirjat.  Espoo:  EC-kirjat, 2006.  ISBN 952-92-1152-X.
Väinö Tannerin unohdetut päiväkirjat 1943–1944.  Espoo:  Paasilinna, 2011.  ISBN 978-952-5856-48-4.  (Lasse Lehtisen kanssa)
Ryti, Risto: Sota-ajan muistelmat 1939–1944.  Espoo:  Paasilinna, 2012.  ISBN 978-952-5856-55-2.
Erickson, Karen: Tehtävä Helsingissä: Suomen johto syvähaastattelussa 1960.  Kirkkonummi:  Paasilinna, 2013.  ISBN 978-952-5856-94-1.
Suomen sotakorvaukset 1944–1952: Mahdottomasta tuli mahdollinen.  Helsinki:  Paasilinna, 2014.  ISBN 978-952-5856-56-9.
Havnebadet

| Havnebadet |
| --- | --- |
 Havnebadet vuonna 2008.
Sijainti:  Islands Brygge, Kööpenhamina
Rakennustyyppi:  merikylpylä
Valmistumisvuosi:  2002
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Havnebadet on Kööpenhaminan Islands Bryggessä sijaitseva maauimala. Maauimala sijaitsee Kööpenhaminan satama-altaassa. Maauimala on avattu vuonna 2002 ja siinä on tilaa 600 uimarille. Maauimalaan kuuluu 75-metrinen harjoitusallas, lastenallas sekä hyppytasanteet. Havnebadet on avoinna kesäkuun alusta elokuun loppuun ja sinne on vapaa pääsy.
Hideaway

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Hideaway voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Hideaway, America-yhtyeen albumi vuodelta 1976
Hideaway, Sailor-yhtyeen albumi vuodelta 1978
Pakopaikka (engl. Hideaway), Dean Koontzin romaani vuodelta 1992
Hideaway – Piilopaikka (engl. Hideaway), Koontzin romaaniin perustuva kauhuelokuva vuodelta 1995
Hideaway, paikkakunta Texasissa, Yhdysvalloissa.
Hideaway - brittiläinen TV-sarja vuodelta 1986.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hideaway”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Harmoniakeskus

Harmoniakeskus (latv. Saskaņas Centrs, ven. Центр согласия, Tsentr soglasija) on vuonna 2005 muodostettu poliittinen liittouma Latviassa.
Siihen kuului aluksi neljä vasemmistolaista ja keskustalaista puoluetta: Kansallisen harmonian puolue (Tautas Saskaņas partija), Uusi keskusta (Jaunais Centrs), Daugavpilsin kaupunkipuolue (Daugavpils pilsētas partija) ja Latvian sosialistinen puolue (Latvijas Sociālistiskā partija). Sosiaalidemokraattinen puolue liittyi allianssiin vuonna 2009. Näistä sosiaalidemokraattinen, keskusta ja Harmonia yhdistyivät vuonna 2010 Sosiaalidemokraattinen puolue ”Harmonia” -puolueeksi (Sociāldemokrātiskā Partija „Saskaņa”). Daugavpilsin kaupunkipuolue yhdistyi siihen 2011.
Puolueet ovat etenkin venäläisen vähemmistön kannattamia.
Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa ja vuoden 2010 parlamenttivaaleissa koalitio oli Latvian toiseksi suurin Vienotība-koalition jälkeen. Harmoniakeskus nousi syyskuun 2011 vaaleissa parlamentin, Saeiman, suurimmaksi puolueeksi mutta jäi silti kokoomushallituksen ulkopuolelle.
Nykyiset jäsenet

Sosiaalidemokraattinen puolue "Harmonia"
Latvian sosialistinen puolue
Aiheesta muualla

http://www.saskanascentrs.lv/
Hideaki Nagai

Hideaki Nagai vuonna 2016.
| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Miesten yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Peking 2022 | joukkuekilpailu |  |
Hideaki Nagai (s. 5. syyskuuta 1983) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä.
Nagai sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailujen 2013 suurmäen Gundersen-kilpailussa viidenneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa kahdestoista ja normaalimäen Gundersen-kilpailussa neljästoista. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Nagai oli suurmäen Gundersen-kilpailussa seitsemästoista. Pekingin olympialaisissa 2022 Nagai saavutti pronssia joukkuekilpailussa ja sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 31:nneksi.
Nagai kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Val di Fiemmen penalty racessa helmikuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti kaksi päivää myöhemmin gundersen-kilpailussa, jossa hän sijoittui 18:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Seefeldissä tammikuussa 2013. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kuudenneksi Sapporossa helmikuussa 2017.
Henriikka Salo

Henriikka Salo (s. 3. toukokuuta 1964 Kokemäki) on suomalainen näyttelijä.
Salo opiskeli näyttelemistä ja tanssia Teatterikorkeakoulussa 1980-luvulla. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi keväällä 2005. Hänellä on ollut teatteriurallaan kiinnitykset Q-teatteriin (vuosina 1991–2003) ja Turun kaupunginteatteriin (vuosina 1989–1991 ja uudelleen vuodesta 2006). Hän on näytellyt Turussa muun muassa Medeiaa samannimisessä näytelmässä, Jelenaa Metsähiidessä, oppilasta Oppitunnissa ja Saaraa Solveigin laulussa.
Salo on näytellyt myös elokuvissa ja televisiossa. Hän oli vuonna 1999 ehdolla Jussi-palkinnon saajaksi, kategoriassa paras naissivuosa, roolistaan taidekriitikko Naimi Saarisena, päähenkilö Tauno Saarisen siskona, elokuvassa Säädyllinen murhenäytelmä (1998). Hänen muita roolejaan ovat olleet muun muassa Helena Moilanen elokuvassa Neitoperho (1997), Hanna Ylijoki televisiosarjassa Hyvät neuvot kalliit (2000–2001) ja Sirpa Uitto televisiosarjassa Tummien vesien tulkit (2002).
Salo oli 1990-luvulla naimisissa näyttelijä Pertti Koivulan kanssa.
Aiheesta muualla

Henriikka Salo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hideharu Miyahira

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hideharu Miyahira 31.12.1999 |  Hideharu Miyahira 31.12.1999 |  Hideharu Miyahira 31.12.1999 |  |
Maa:  
Miesten mäkihyppy
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ramsau 1999 | normaalimäki |  |
|  Hopeaa | Ramsau 1999 | joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Val di Fiemme 2003 | joukkuemäki |  |
|  Pronssia | Ramsau 1999 | suurmäki |  |
Hideharu Miyahira (jap. 宮平秀治, s. 21. joulukuuta 1973 Otaru, Hokkaidō) on japanilainen mäkihyppääjä ja mäkihyppyvalmentaja.
Miyahira voitti urallaan yhteensä neljä MM-mitalia, joista henkilökohtaisia vuoden 1999 maailmanmestaruuskilpailuiden normaalimäen hopea ja suurmäen pronssi. Lisäksi hän oli voittamassa Japanin joukkueessa joukkuemäen hopeaa 1999 ja 2003.
Maailmancupin osakilpailuvoittoja Miyahiralla on kaksi kappaletta, joista toinen lentomäessä ja toinen joukkuekilpailussa.
Miyahira lopetti urheilu-uransa vuonna 2006.
Vuonna 2018 hän aloitti Japanin mäkihyppymaajoukkueen päävalmentajana.
Harold Snoad

Harold Snoad maaliskuussa 2011
Harold Edward Snoad (28. elokuuta 1935 –  2. kesäkuuta 2024) oli brittiläinen televisiotuottaja ja -ohjaaja.
Snoad työskenteli BBC:lle monien komediasarjojen parissa, mukaan lukien Ruutiukot, Are You Being Served?, Ever Decreasing Circles ja Pokka pitää.
Aiheesta muualla

IMDb
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Harold Snoad
Käännös suomeksi
Hikari Nakade

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Hikari Nakade
Syntymäaika: 6. joulukuuta 1988 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Mie, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 156 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | Iga FC Kunoichi |  |
Maajoukkue
| 2013 | Japani | 1 (0) |
Hikari Nakade (jap. 中出 ひかり, Nakade Hikari; s. 6. joulukuuta 1988 Mie) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Nakade debytoi Japanin maajoukkueessa syyskuussa 2013.
Aiheesta muualla

FIFA (Arkistoitu – Internet Archive)
Hawkins Island

Hawkins Island
| --- | --- |
Sijainti:  60°32′N, 146°00′W  Yhdysvallat
Merialue:  Alaskanlahti
Pinta-ala:  176,338 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  4 (2000)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hawkins Island on saari Alaskan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Alaskanlahden pohjois-osassa ja on yksi Prince William Soundin Alaskanlahdesta erottavista saarista. Saari rajoittuu pohjoisessa ja lännessä Prince William Soundiin ja etelässä ja idässä Orcan salmeen, jonka toisella puolella sijaitsee Cordovan kaupunki. Saaren pinta-ala on 176.338 km² ja siellä oli vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan yhteensä neljä vakituista asukasta.
Heikki Paunonen

Heikki Paunonen (s. 10. maaliskuuta 1946 Helsinki) on Tampereen yliopiston suomen kielen emeritusprofessori. Hänen väitöskirjansa Monikon genetiivin muodostus suomen kielessä, osa 1 hyväksyttiin vuonna 1974, minkä jälkeen hänet valittiin suomen kielen professoriksi Tampereella vuonna 1976. Hän jäi virastaan eläkkeelle vuonna 1998.
Paunonen on tutkinut helsinkiläisten ja yleensä suomalaisten puhekieltä ja puhekielen muuttumista. 1970-luvun puolivälistä alkaen hän on kerännyt Helsingissä puhuttavan stadin slangin sanastoa, mistä hän vuonna 2000 julkaisi puolisonsa Marjatta Paunosen kanssa 33 000 hakusanaa käsittävän sanakirjan Tsennaaks Stadii, bonjaaks slangii – Stadin slangin suursanakirja. Samana vuonna Paunonen luovutti keräämänsä aineiston Kotimaisten kielten tutkimuskeskukselle, ja seuraavana vuonna teos voitto Tieto-Finlandia-palkinnon.
Paunonen oli myös ensimmäisiä, joka oli tuomassa Suomeen sosiolingvistiikan tutkimusmenetelmiä esimerkiksi kirja-arvostelullaan (1971) William Labovin teoksesta The social stratification of English in New York City.
Palkinnot ja tunnustukset

Tieto-Finlandia-palkinto (150 000 mk) 2001 (teoksesta Tsennaaks Stadii, bonjaaks slangii: Stadin slangin suursanakirja, yhdessä Marjatta Paunosen kanssa).
Stadin Slangi ry. valitsi Paunosen vuoden 2013 Stadin Kundiksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2013.
Julkaisuja

Halonen, Mia & Nyström, Samu & Paunonen, Heikki & Vaattovaara, Johanna: Stadin syntinen s.  Helsinki:  ArtHouse, 2020.  ISBN 978-951-884-755-0.
Paunonen, Heikki: Sosiolingvistinen metodi ja sen sovellus. Virittäjä 75, 1971. (Kirja-arvostelu: William Labov, The social stratification of English in New York City.)
Paunonen, Heikki: Monikon genetiivin muodostus suomen kielessä, osa 1, Johdanto: yksivartaloisten kaksitavujen monikon genetiivi suomen murteissa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1974. (Väitöskirja.)
Paunonen, Heikki: Vähemmistökielestä varioivaksi valtakieleksi: Helsinkiläissuomen historiasta ja nykymuuntelusta. Helsingin kaupungin kouluvirasto [jakaja]: Helsingin kaupungin tietokeskus, 1993. (Helsingin kaupungin kouluviraston julkaisusarja A, ISSN 0786-9770; 1993, 1; Helsingin kaupungin tietokeskuksen tutkimuksia, ISSN 0788-1533; 1993, 5.)
Paunonen, Heikki: Suomen kieli Helsingissä: Huomioita Helsingin puhekielen historiallisesta taustasta ja nykyvariaatiosta. Helsingin yliopiston suomen kielen laitos, 1995.
Paunonen, Heikki: Sloboa Stadissa: Stadin slangin etymologiaa.  Jyväskylä:  Docendo, 2016.  ISBN 978-952-291-239-8.
Paunonen, Heikki & Kim, Jeongdo: Nyt mä bonjaan: Suomi–stadi-sanakirja.  Helsinki:  BoD – Books on Demand, 2021.  ISBN 978-952-80-4941-8.
Paunonen, Heikki & Paunonen, Marjatta: Tsennaaks Stadii, bonjaaks slangii: Stadin slangin suursanakirja.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-23239-4.
Paunonen, Heikki & Paunonen, Marjatta: Stadilaisen nimipäiväkirja: Uuno, uuno – mut mikä sun nimes on.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27474-7.
Horst Niehaus

Horst Niehaus (s. 23. heinäkuuta 1968) on costaricalainen entinen uimari. Hän kuului yhdysvaltalaisen Oregonin osavaltionyliopiston urheilujoukkue Beaversiin.
Niehaus osallistui Soulin olympialaisissa 1988 kolmelle matkalle. Hän oli 200 metrin sekauinnissa 44. tilalla, 100 metrin selkäuinnissa jaetulla sijalla 42. ja ylsi 34. sijalle 200 metrin selkäuinnissa. Myös Horstin sisko Sigrid ui samoissa olympiakisoissa.
Horst Queck

Horst Queck
Horst Queck (s. 5. lokakuuta 1943) on saksalainen entinen mäkihyppääjä, joka urallaan edusti Saksan demokraattista tasavaltaa.
Queckista tuli vuonna 1970 kautta aikain kolmas hyppääjä, joka on voittanut Keski-Euroopan mäkiviikon voittamatta yhtään osakilpailua mäkiviikolla. Ennen häntä samaan olivat pystyneet Suomen Hemmo Silvennoinen ja Neuvostoliiton Nikolai Kamenski.
Hideaki Tomiyama

| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Miesten vapaapaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 57 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | México 1978 | 57 kg |  |
|  Kultaa | San Diego 1979 | 57 kg |  |
|  Hopeaa | Edmonton 1982 | 57 kg |  |
|  Hopeaa | Kiova 1983 | 57 kg |  |
|  Pronssia | Skopje 1981 | 57 kg |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Bangkok 1978 | 57 kg |  |
|  Kultaa | New Delhi 1982 | 57 kg |  |
Hideaki Tomiyama (jap. 富山 英明, Tomiyama Hideaki, s. 16. marraskuuta 1957 Ibarakin prefektuuri) on japanilainen entinen vapaapainija, olympiavoittaja, maailmanmestari ja Aasian kisojen voittaja.
57 kilogramman painoluokassa paininut Tomiyama voitti painijanurallaan vapaapainissa olympiakultaa Los Angelesissa 1984, kaksi maailmanmestaruutta ja yhteensä viisi MM-mitalia sekä kaksi Aasian kisojen kultamitalia.
Vuonna 2008 Tomiyama nimettiin kansainväliseen painin hall of fameen.
Horst Jungkurth

| Horst Jungkurth> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. tammikuuta 1933
Kuollut: 24. lokakuuta 2022 (89 vuotta)
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Saksa
Komentajuudet:  Saksan ilmavoimien komentaja
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti
Horst Jungkurth (24. tammikuuta 1933 – 24. lokakuuta 2022) oli Saksan ilmavoimien komentaja 1987–1991. Hän oli sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti. Hänen ylenemisensä vielä korkeampaan asemaan katsotaan katkenneen vuonna 1988 tapahtuneeseen Ramsteinin lentonäytösonnettomuuteen.
Jeff Hamilton

| Jeff Hamilton |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta, 1953 Richmond, Indiana, Yhdysvallat
Ammatti:  rumpali, muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Hammer
Aktiivisena:  1974 -
Tyylilajit:  Jazz
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Ella Fitzgerald, Oscar Peterson, Diana Krall
Levy-yhtiöt:  Azica, Lake Street, Capri Records
Aiheesta muualla
www.hamiltonjazz.com ja hamiltonjazz.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jeff Hamilton (s. 4. elokuuta 1953, Richmond, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jazzrumpali. Hänet tunnetaan parhaiten työstään Oscar Petersonin, Ray Brownin ja Diana Krallin kanssa. Hän on ollut aktiivisena jo yli kolmekymmentä vuotta ja työskennellyt rumpalina seitsemällä Grammy-palkinnon voittaneella jazz-levytyksellä.
Elämä ja ura > 1953–1975: Nuoruus > Ensimmäinen rumpusetti

Jeff Hamilton syntyi 4. elokuuta vuonna 1953 Richmondin kaupungissa Indianan osavaltiossa Amerikan Yhdysvalloissa. Rumpujen soiton hän aloitti kahdeksanvuotiaana pelkällä virvelillä ja harjoitteli vanhempiensa Oscar Peterson -levytysten mukana (Richmondia kutsutaan usein "levytetyn jazzin kehdoksi", sillä Richmond oli Gennet Records -levy-yhtiön kotikaupunki 1900-luvun alkupuolella. Gennet Recordsille levyttivät lukuisat tuon ajan suurnimet, kuten Jelly Roll Morton, Louis Armstrong ja Bix Beiderbecke). Ensimmäisen red sparkle -värisen rumpusettinsä hän sai 13-vuotiaana.
Jeffin vanhemmat pitivät erityisesti big band musiikista ja hänen äidillään, joka toimi urkurina kirkossa, oli tapana soittaa tunnettuja big band sävellyksiä Hammondilla perheen olohuoneessa. Jeffin molemmat isosiskot olivat pianisteja, ja toisella heistä oli absoluuttinen sävelkorva. Ainoastaan perheen isä ei ollut muusikko.