stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harri Holma

Harri ja Alli Holma
Harri Gustaf Holma (sukunimi vuoteen 1906 Hellman; 14. huhtikuuta 1886 Hämeenlinna – 14. huhtikuuta 1954 Capri, Italia) oli suomalainen diplomaatti ja assyriologi.
Holman vanhemmat olivat kollega Anders Viktor Hellman ja Anna Ida Charlotta af Enehjelm. Hän pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1903 ja opiskeli Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1907, lisensiaatiksi 1912 ja tohtoriksi 1914. Holma opiskeli assyriologiaa 1910-luvun alussa myös Berliinissä, Leipzigissa ja Lontoossa.
Holma toimi Helsingin yliopiston assyriologian ja seemiläisen filologian dosenttina 1913–1923, ylioppilaskirjaston hoitajana 1904–1919 sekä Suomen tieteellisten seurojen valtuuskunnan sihteerinä, kirjastonhoitajana ja taloudenhoitajana 1914–1919. Hänet valittiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 1950. Holma oli Viron avustamiskomitean sihteeri ja puheenjohtaja vuodesta 1919.
Suomen itsenäistyttyä Holma siirtyi ulkoministeriön palvelukseen. Hän oli ulkoministeriön arkisto-osaston päällikkönä 1918, sanomalehtiavustajana ja lähetystösihteerinä Kööpenhaminassa 1919–1920 sekä asiainhoitajana Berliinissä 1920–1921. Vuonna 1918 Holma myös lähetettiin perehdyttämään Hessenin maakreivi Friedrich Karlia Suomen kulttuuriin ja kieleen, kun tätä suunniteltiin mahdollisen Suomen kuningaskunnan kuninkaaksi. Holma toimi lähettiläänä Berliinissä ja Wienissä 1921–1927, Pariisissa, Brysselissä ja Luxemburgissa 1927–1943, Vatikaanissa 1943–1947 sekä Roomassa 1947–1953. Holma oli myös Suomen valtuuskunnan jäsen Kansainliiton yleiskokouksessa 1935–1939 ja Kansainliiton valvontakomitean pysyvä jäsen 1936–1941.
Holma lahjoitti keräämänsä taidekokoelmat 1953 Lahden kaupungille.
Harri Holma oli naimisissa vuodesta 1912 Alli Maria Haapakosken (1888–1963) kanssa. Heidän poikansa oli kirjailija ja taidehistorioitsija Klaus Ben Holma. Harri Holman veli Kaarlo Holma oli asianajaja, kokoomuksen kansanedustaja ja eduskunnan oikeusasiamies.
Teoksia

Die Namen der Körperteile im Assyrisch-Babylonischen : Eine lexikalisch-etymologische Studie, väitöskirja.   Suomalainen Tiedeakatemia, 1911
Die assyrisch-babylonischen Personennamen der Form quttulu mit besonderer Berücksichtigung der Wörter für Körperfehler : eine lexikalische Untersuchung.   Suomalainen Tiedeakatemia, Helsinki 1914
Zehn altbabylonische Tontafeln in Helsingfors : Autographiert, transskribiert, übersetzt und kommentiert.   Finska Vetenskapssocieteten, Helsingfors 1915
Études sur les vocabulaires sumériens-accadiens-hittites de Delitsch : sur le problème de l’origine indo-européenne de la langue hittite.       Suomalais-ugrilainen seura, Helsinki 1916
Mainitseeko arabialainen maantieteen kirjoittaja Idr’si Turun kaupungin nimen? : lisiä Suomen vanhimman maantieteen tuntemiseen.    Suomalais-ugrilainen seura, Helsinki 1916-1920
Muhammed. Merkkimiehiä n:o 10.   WSOY 1917
Piirteitä kirjastojen vanhemmasta historiasta. Suomen kirjastoseuran julkaisuja 1.  WSOY 1917
Seemiläiset kansat ja kielet : johdatus seemiläiseen filologiaan.   Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1917
Islamin menneisyydestä ja nykyisyydestä.   Tekijä, Helsinki 1919
Labyrintin alkuperästä.   Esitelmä, pidetty Suomen Itämaisen seuran kokouksessa toukokuussa 1919
Viro ja Suomi : poliittisyhteiskunnallinen katsaus. Esitelmä Turun suomalaisen yliopistoseuran esitelmäkokouksessa Turussa 21.4.1919.    Kustannus Oy Ahjo, Helsinki 1919
Weitere Beiträge zum assyrischen Lexikon.     Suomalainen Tiedeakatemia, Helsinki 1921
Omen texts from Babylonian tablets in the British Museum concerning birds and other portents. 1, Texts : copied and autographed.  The Asia publishing, Leipzig 1923
Les étudiants finlandais à Paris au Moyen age, kirj H. Holma, Aarno Maliniemi.    Helsinki 1937
Some cuneiform tablets from the time of the third Ur dynasty, kirj. Harri Holma ja Armas Salonen.    Societas orientalis fennica, Helsinki 1940
La Finlande : les origines de son âme nationale.   Les Éditions Internationales, Paris 1942
Arabian suuri profeetta : piirteitä Muhammedin elämästä ja Islamin alkutaipaleelta.   Suomen Kirja, Helsinki 1943 (ilmestyi myös ruotsiksi ja ranskaksi)
Sant’ Enrico : Vescovo - apostolo martire di Finlandia.    Tekijä, Rooma 1944
Stanisław Mikołajczyk

| Stanisław Mikołajczyk |
| --- | --- |
 Stanisław Mikołajczyk vuonna 1946.
Puolan pääministeri
 14. heinäkuuta 1943 – 24. marraskuuta 1944  
Presidentti:  Władysław Raczkiewicz
Edeltäjä:  Władysław Sikorski
Seuraaja:  Tomasz Arciszewski
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. heinäkuuta 1901 Dorsten, Westfalen, Saksa
Kuollut: 13. joulukuuta 1966 (65 vuotta) Washington, Yhdysvallat
Tiedot
Puolue:  Puolan Kansanpuolue, PSL
 Nimikirjoitus
Stanisław Mikołajczyk (18. heinäkuuta 1901 Dorsten, Saksan keisarikunta – 13. joulukuuta 1966 Washington, Yhdysvallat) oli puolalainen keskustalainen poliitikko, joka toimi toisen maailmansodan aikana 1943–1944 Puolan pakolaishallituksen pääministerinä sekä 1945–1947 väliaikaisen hallituksen jäsenenä. Hän pakeni länteen vuonna 1947 kommunistien noustua valtaan.
Mikołajczykin perhe oli lähtöisin Poznańista, joka kuului ennen ensimmäistä maailmansotaa Saksan keisarikuntaan. Hän syntyi ja asui kymmenvuotiaaksi saakka läntisessä Saksassa Ruhrin alueella. Mikołajczyk oli 1920-luvulta alkaen aktiivinen Puolan politiikassa ja toimi vuodesta 1937 talonpoikaisen Kansanpuolueen puheenjohtajana. Toisen maailmansodan aikana hänestä tuli pakolaishallituksen jäsen ja vuonna 1941 sen apulaispääministeri. Władysław Sikorskin kuoltua lento-onnettomuudessa 1943 Mikołajczyk seurasi häntä pakolaishallituksen pääministerinä. Mikołajczykin johtama pakolaishallitus ei päässyt yhteisymmärrykseen Neuvostoliiton johtajan Josif Stalinin kanssa Puolan sodanjälkeisestä hallituksesta, Puolan rajojen muuttamisesta eikä Katynin joukkomurhan tunnustamisesta. Mikołajczyk suostui kuitenkin jäseneksi Neuvostoliiton hyväksymään, sosialisti Edward Osóbka-Morawskin johtamaan Puolan uuteen väliaikaiseen hallitukseen. Mikołajczyk erosi pakolaishallituksen johdosta ja hänestä tuli väliaikaisen hallituksen maatalousministeri sekä toinen varapääministeri; toisena varapääministerinä toimi kommunistijohtaja Władysław Gomułka. Toimintaansa jatkanut pakolaishallitus julisti Mikołajczykin myöhemmin petturiksi.
Puolan Kansanpuolue (Polskie Stronnictwo Ludowe, PSL) perustettiin uudelleen Mikołajczykin johdolla 1945 ja se yritti ehkäistä kaiken vallan päätymistä kommunisteille ja näiden liittolaisille. Tammikuun 1947 epärehellisinä pidetyissä parlamenttivaaleissa kommunistien johtama blokki sai kuitenkin 394 paikkaa ja PSL vain 28. Tämän seurauksena Mikołajczyk erosi hallituksesta ja pakeni myöhemmin samana vuonna maasta välttääkseen vangituksi tulemisen. Häntä ei huolittu enää Lontoossa toimineeseen Puolan pakolaishallitukseen, joten hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa kuoli 1966. Mikołajczyk julkaisi 1948 englanninkielisen kirjan The Rape of Poland. Pattern of Soviet Aggression, jossa esitti oman näkemyksensä Puolan lähihistorian tapahtumista.
Mikołajczykin tuhkat tuotiin vuonna 2000 Puolaan ja haudattiin uudelleen Poznániin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stanisław Mikołajczyk Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Stanisław Mikołajczyk
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Dennis

| Dennis |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  8. marraskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Denis, Denys
Nimen alkuperä:  Dionysios
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dennis on miehen etunimi. Nimi on pääasiassa englannin-, saksan- ja hollannin­kielisissä maissa käytetty muunnos ranskalaisesta, jo keskiajalla yleisestä nimestä Denis (tai Denys), joka on lyhentymä kreikkalaisperäisestä nimestä Dionysios. Nimi johtuu muinais­kreikkalaisen viinin­jumalan nimestä Dionysos, mutta on useiden Dionysios-nimisten pyhimysten vuoksi pysynyt käytössä myös kristittyjen keskuudessa.
Suomessa nimi Dennis on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1273 miehelle, joista noin puolet on 1980- ja 1990-luvuilla syntyneitä. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Denniksen nimipäivä on 8. marraskuuta. Aikaisemmin (vuosina 2005–2014) nimipäivä oli kuitenkin 5. toukokuuta.
Tunnettuja Dennis-nimisiä > Kuvitteellisia henkilöitä

Dennis Creevey, rohkelikko Harry Potter -kirjasarjassa
Dennis the Menace, Ville Vallaton, Hank Ketchamin sarjakuvien ja niiden pohjalta tehdyn elokuvan päähenkilö
Józef Oleksy

| Józef Oleksy |
| --- | --- |
 Józef Oleksy vuonna 2009.
Puolan pääministeri
 7. maaliskuuta 1995 – 7. helmikuuta 1996  
Edeltäjä:  Waldemar Pawlak
Seuraaja:  Włodzimierz Cimoszewicz
Henkilötiedot
Syntynyt: 1946
Kuollut: 2015
Tiedot
Puolue:  Demokraattisen vasemmiston liitto
Aiheesta muualla
jozef-oleksy.blog.onet.pl
Józef Oleksy (1946–2015) oli puolalainen poliitikko. Hän oli Puolan pääministeri 1995–1996 ja parlamentin puhemies 1993–1995 ja 2004–2005. Hän kuului Demokraattiseen vasemmiston liittoon (SLD, entiset kommunistit). Oleksy osallistui virkamiehenä vuoden 1989 neuvotteluihin, jotka johtivat kommunistivallan päättymiseen Puolassa.
Oleksy erosi pääministerin paikalta vuonna 1996, kun häntä syytettiin vakoilusta Moskovan hyväksi. Tutkinnassa hänen todettiin pitäneen läheisiä välejä venäläisiin. Salaisten tietojen luovuttamista venäläisille ei pystytty osoittamaan todeksi, ja syytteet raukesivat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Józef Oleksy Wikimedia Commonsissa
Puolan kolmannen tasavallan pääministerit (1989–)
Tadeusz Mazowiecki
Jan Krzysztof Bielecki
Jan Olszewski
Waldemar Pawlak
Hanna Suchocka
Waldemar Pawlak
Józef Oleksy
Włodzimierz Cimoszewicz
Jerzy Buzek
Leszek Miller
Marek Belka
Kazimierz Marcinkiewicz
Jarosław Kaczyński
Donald Tusk
Ewa Kopacz
Beata Szydło
Mateusz Morawiecki
Donald Tusk
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Puola
Olau Line

Olau Linen logo.
Olau Line oli tanskalainen laivayhtiö. Sen perusti niin ikään tanskalainen Ole Lauritzen vuonna 1956. Aluksi se keskittyi vuokraamaan rahtialuksia muille yhtiöille, mutta myöhemmin toiminta laajeni reittiliikenteeseen. Yhtiö aloitti vuonna 1974 autolauttaliikenteen Alankomaiden ja Ison-Britannian välillä reitillä Vlissingen–Sheerness. Yhtiö aloitti liikenteen myös Tanskassa Kööpenhaminan ja Aalborgin välillä, mutta se lakkautettiin jo kuukauden kuluttua. Vuonna 1977 kokeiltiin reittiä Sheerness–Dunkerque, mutta se ei menestynyt. 1970-luvun lopussa Olau Line oli velkaantunut raskaasti ja se oli pakotettu myymään 1978 saksalaiselle TT-Line:lle puolet osakepääomastaan ja loput seuraavana vuonna. Yhtiön nimi säilyi silti entisellään, lakkauttamiseensa asti. Yhtiö oli joutunut vakaviin talousvaikeuksiin jo 1980-luvulle tultaessa, ja saksalaisen ammattiliiton ryhdyttyä protestoimaan aluksen siirtämistä mukavuuslipun alle, toiminta lopetettiin kokonaan 1994.
Olau Linen käytössä olleet laivat

M/S Olau Vig (1974)
M/S Olau East (1974–1975)
M/S Bastø V (1974–1975, vuokrattu)
M/S Olau West (1975–1976)
M/S Olau Dana (1975–1976, vuokrattu)
M/S Olau Kent (1976–1980) Valmistunut 1970 Rederi AB Slitelle nimellä M/S Apollo
M/S Olau Finn (1976–1981, vuokrattu)
M/S Espresso Olbia (1980–1981, vuokrattu)
M/S Olau Hollandia (IMO 7928811) (1981–1989) Nyk. Isabella I, vuosina 1998–2012 Eckerö Linen käytössä nimellä M/S Nordlandia
M/S Mercandia Supplier II (1982, vuokrattu)
M/S Olau Britannia (1982–1990)
M/S Wesertal (1986–1988, vuokrattu)
M/S Naesborg (1988, vuokrattu)
M/S Belinda (1988, vuokrattu)
M/S Argo (1989, vuokrattu)
M/S Nordborg (1990)
M/S Olau Hollandia (1989–1994)
M/S Olau Britannia (1990–1994)
M/S Salar (1993, vuokrattu)
M/S Aries (1994, vuokrattu)
Tilinteko uskostani

Tilinteko uskostani (lat. Apologia Pro Vita Sua) on John Henry Newmanin (1801–1890) hengellinen ja apologeettinen omaelämäkerta, joka ilmestyi vuonna 1864.
Kirjoitusajankohtana Newman asui Birminghamissa ja kuului oratoriaaneihin. Monet katolilaiset ymmärsivät häntä väärin ja katolisen kirkon johto ei luottanut häneen. Teoksen syntytaustana oli anglikaanipappi Charles Kingsleyn esittämä syytös Newmanin valheellisuudesta: Ajateltiin, että Newman oli vielä anglikaanina ollessaan tehnyt salaisena petturina työtä Englannin kirkon tarkoitukselliseksi horjuttamiseksi roomalaiskatolisen kirkon hyväksi. Newman kirjoitti teoksen tilaisuutena vapautua ilmassa leijuvasta syytöksestä.
Teosta on joskus verrattu Augustinuksen tunnustuksiin, mutta kirjoittajansa elämänvaiheista se kertoo vain kylmästi ja melkein kuivasti, keskittyen tekijän hengellisten näkemysten kehitysvaiheisiin. Viimeinen luku poikkeaa tästä siinä, että se käsittelee kirjoittajan ajatuksia teologian tuolloisista kiistanalaisista kysymyksistä, kuten neitsyt Marian kunnioittamisesta, auktoriteetin ja vapauden suhteesta ja uskon ja tieteen välisestä jännitteestä.
Suomennos

Tilinteko uskostani : Apologia pro vita sua. Hengen tie -sarja, 16. Kirjaneliö 1990 ISBN 951-600-802-X
Aiheesta muualla

Apologia Pro Vita Sua Internet Archive (englanniksi)
Apologia pro vita sua by John Henry Newman Project Gutenberg (englanniksi)
Apologia Pro Vita Sua LibriVox-äänikirja (englanniksi)
Apologia pro Vita Sua Newmanreader.org (englanniksi)
Hanna Suchocka

| Hanna Suchocka |
| --- | --- |
 Hanna Suchocka vuonna 2024.
Puolan pääministeri
 8. heinäkuuta 1992 – 26. lokakuuta 1993  
Edeltäjä:  Waldemar Pawlak
Seuraaja:  Waldemar Pawlak
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1946 (ikä 78) Pleszew
Tiedot
Puolue:  Demokraattinen liitto
 Nimikirjoitus
Hanna Stanisława Suchocka (s. 3. huhtikuuta 1946) on puolalainen oikeustieteen professori ja poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 1992–1993. Hän opiskeli oikeustiedettä Poznańissa Adam Mickiewiczin yliopistossa, valmistui vuonna 1968, ja opetti samaa ainetta siellä ja Lublinin katolisessa yliopistossa. Hänet valittiin parlamenttiin vuonna 1980 kommunisteja lähellä olleen Demokraattisen puolueen edustajana. Kun hän vuonna 1984 äänesti Solidaarisuus-liikkeen kieltävää lakia vastaan, hänet erotettiin puolueesta.
Kommunistihallinnon kaaduttua hänet valittiin parlamenttiin 1989 ja 1991. Hän edusti tuolloin keskustavasemmistolaista Demokraattista liittoa. Suchocka nimitettiin pääministeriksi, koska hänen ajateltiin saavan sekä katolisten että maltillisten parlamenttiryhmien tuen. Hallituskoalitiossa oli mukana kuusi parlamentin 29 puolueesta. Hallitus kuitenkin kaatui yhdellä äänellä epäluottamusäänestyksessä 1993, kun parlamentti oli tyytymätön Suchockan ajamaan tiukkaan talouspolitiikkaan.
Pääministerikautensa jälkeen Suchocka on toiminut oikeusministerinä (1997–2002) ja maansa suurlähettiläänä Vatikaanissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hanna Suchocka Wikimedia Commonsissa
Puolan kolmannen tasavallan pääministerit (1989–)
Tadeusz Mazowiecki
Jan Krzysztof Bielecki
Jan Olszewski
Waldemar Pawlak
Hanna Suchocka
Waldemar Pawlak
Józef Oleksy
Włodzimierz Cimoszewicz
Jerzy Buzek
Leszek Miller
Marek Belka
Kazimierz Marcinkiewicz
Jarosław Kaczyński
Donald Tusk
Ewa Kopacz
Beata Szydło
Mateusz Morawiecki
Donald Tusk
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  IdRef
Retretti

Retretin sisäänkäynnit vuonna 2007
Retretti vuonna 1984
Retretti oli Punkaharjun Tuunaansaaressa toimiva taidekeskus, jossa järjestettiin laajoja kuvataide- ja taideteollisuusnäyttelyjä sekä konsertteja. Se toimii 1980-luvulla louhitussa luolastossa. Vuonna 2018 aloitettiin alueen ja luolaston noin 11–13 miljoonaa euroa maksava saneerausvaihe, joka jatkui vuoden 2022 puolelle. Toimintaa on tarkoitus jatkaa Saimaan Taideluola Retretti -nimellä. 
Toistaiseksi projekti on kuitenkin lykkääntynyt tulevaisuuteen rahoituksen puutteen vuoksi.
Retretin perusti ja nimesi näyttelytuottaja Pekka Hyvärinen. Retretti-tuotenimen omisti taidekeskuksen ensimmäisenä toiminta-aikana Campus Artis -säätiö ja Retretin kiinteistön omistivat Leevi Hakola ja sijoittaja Kai Mäkelä.
Kooltaan Retretti oli valmistuttuaan Pohjoismaiden suurimpia taidekeskuksia. Vuosina 1983–1987 rakennettuja näyttely- ja muita sisätiloja oli 7 300 neliötä, ja vuonna 1985 valmistui Hyvärisen peruskallioon suunnittelema ja rakennuttama konserttisali.  Ympärivuotisia työntekijöitä oli vuonna 2009 viisi ja kausityöntekijöitä 70–90. Luolaston laajuus oli noin 5 500 neliömetriä. Vuonna 2012 Retretti asetettiin konkurssiin. Näyttelytoimintaa jatkettiin vielä vuonna 2015, mutta vuonna 2016 varoja näyttelytoimintaan ei enää ollut.
Historia

Aluksi Retretti-näyttelyjä järjestettiin viitenä kesänä Punkaharjun keskustaajamassa sijaitsevalla Punkasalmen ala-asteen koululla Puruveden rannassa 1978–1982. Siellä Retretillä oli käytössään noin 1 600 neliömetriä sisätilaa ja koulun avara rantapiha ulkoveistoksia varten.
Ennen nykyisen taidekeskuksen rakentamista Punkasalmen niin sanotussa ”vanhassa Retretissä” esiteltiin etupäässä uutta suomalaista taidetta. Lisäksi Punkasalmen ”vanhassa Retretissä” oli 1970- ja 1980-lukujen taitteessa esillä laajat Salvador Dalin ja virolaisen taidegrafiikan näyttelyt sekä kesällä 1982 lähes sadasta teoksesta koostunut Suomen taiteen kultakauden mestari Pekka Halosen maalausten näyttely.
Nykyisen taidekeskuksen ensimmäisen rakennusvaiheen noin 900 neliön suuruiset, mutta vain kesäkäyttöön tarkoitetut näyttelyhallit ja kahvila avattiin vuonna 1983 Albert Edelfeltin taiteen suurnäyttelyllä.
Avausnäyttelyyn koottiin yhteensä 301 Albert Edelfeltin teosta ja 51 Veikko Haukkavaaran veistosta. Niitä kävivät ihailemassa elokuussa 1983 virallisella Suomen valtiovierailullaan muun muassa Ruotsin kuningaspari Kaarle XVI Kustaa ja kuningatar Silvia yhdessä presidenttipari Mauno ja Tellervo Koiviston kanssa.
Samalla kun Retretin uusista näyttelytiloista 3 700 m² rakennettiin vuosina 1984–1986 maan alle louhittuun luolaan, sinne valmistui myös 1 000 istuinpaikan Kalliosali omalla sisäänkäynnillään ja luolaravintolallaan. Kesäksi 1986 myös Retretin kahvilatila laajeni nykyiseksi kaksikerroksiseksi taidekeskuksen ravintolaksi avarine toimisto- ja keittiötiloineen.
Vuosina 1985–1987, jolloin Retretin konserttisalia käytettiin aktiivisesti, Retretissä järjestettiin Savonlinnan Oopperajuhlien ja Retretin oman ohjelmiston ooppera- ja balettiesityksiä sekä sinfonia-, kamari-, viihde- ja jazzmusiikin konsertteja.
Kesän 1986 tärkeimpinä orkesterivieraina Retretissä esiintyi lontoolainen Philharmonia-orkesteri Esa-Pekka Salosen johdolla. Muista vuoden 1986 esityksistä ja esiintyjistä mainittakoon Erik Bergmanin 75-vuotisjuhlakonsertti ja Kaija Saariahon ”elektroakustisten” sävellysten kantaesitys (solisteinaan Marjatta Airas, sopraano, ja Jukka Tiensuu, piano), sekä Finlandia-kvartetin, Helsingin Barokkiyhtyeen ja Raschèr-saksofonikvartetin konsertit sekä Oopperajuhlien 1986 Vuoden taiteilija Jorma Hynnisen juhlakonsertti.
Kesäksi 1986 Kalliosalissa tuli ensi-iltaan Jacques Offenbachin ooppera Orfeus manalassa.
Kesällä 1987 Kalliosali ja sen lämpiönä toiminut silloinen luolaravintola muutettiin Yöretretti-tapahtumien estradeiksi. Jazz-öiden pääesiintyjiä olivat kotimaisen ohjelmatarjonnan rinnalla Count Basie Orchestra (kaksi konserttia Frank Fosterin johdolla), The Modern Jazz Quartet sekä Gary Burton Quartet ja pianisti Makoto Ozone.
Kalliosalin vetovoimaisimpia esiintyjiä 1987 olivat Leonidas Kavakos (kaksi konserttia) sekä yhteiskonserteissaan Arto Noras ja Ralf Gothóni.
Historia > Toiminta loppuu konkurssin vuoksi

Retretin konsertti- ja muun esitystaiteen toiminta loppui syyskuussa 1987, kun taidekeskuksen luolatilat rakennuttanut ja Kalliosalin toiminnasta vastannut Helsingin Taidetalo Oy:n tytäryhtiö Retretti Oy ajautui konkurssiin vetäen emoyhtiönsäkin nurin.
Kesän 2009 päänäyttely esitteli Albert Edelfeltin teoksia. Luolastossa on Kim Simonssonin ja Vesa Varrelan näyttelyt. Lisäksi esillä on muun muassa lasitaidetta Kyösti Kakkosen kokoelmista.
Retretin läheisyydessä Savonlinnan radan varrella sijaitsee Pekka Hyvärisen vuonna 1987 rakennuttama Retretin seisake. Sen ainoa rakennelma on yli 28 000 kilogrammaa painava Olavi Lanun betoniveistos – 6,5 metrin korkuinen, kohotetun polvensa päälle käsivarsiensa varaan ja junamatkustajien sadesuojaksi päänsä painanut istuva mieshahmo. Retretin konkurssin jälkeen paikalliset asukkaat ovat yleisesti kutsuneet tätä radanvarren veistosta "Itkeväksi Pekaksi".
Taidekeskus Retretin uudeksi toimitusjohtajaksi valittiin tammikuussa 2009 Tampereen taidemuseon tutkija Tapani Pennanen. Hän toteutti Retretille aikaisemmin vuonna 2000 von Wrightin taiteilijaveljesten näyttelyn. Viimeisemmäksi Retretin toimitusjohtajaksi valittiin syyskuussa 2011 Vaasan entinen museojohtaja Anne-Maj Salin.
Retretin toiminta loppui, kun Retretti Oy meni konkurssiin syksyllä 2012, mutta konkurssi raukesi konkurssipesän varattomuuteen. Campus Artis -säätiö suunnitteli sen jälkeen vuonna 2013 seuraavaa Retretin näyttelyä, Retretti Downtown -galleriaa, Savonlinnan maakuntamuseoon Riihisaareen. Tämän jälkeen toimintaa käynnistettiin uudelleen kesällä 2015 Alvar Gullichsenin taidetta esittelevällä näyttelyllä. Vuonna 2016 Campus Artis -säätiön uudelleen aloittamaa näyttelytoimintaa ei enää jatkettu.
Historia > Toiminta uuteen kukoistukseen

Uuteen kukoistukseen paikka heräsi vuonna 2018, kun Luola Events aloitti tapahtuma- ja ravintolatoiminnan luolastossa. Luola Events järjesti vuosien 2018-2020 aikana useita suurtilaisuuksia ja konsertteja, tuoden Punkaharjulle maan eturivin artistit ainutlaatuiselle maanalaiselle areenalle.
Vanhan Retretin omistaa nykyään Tuunaansaaren Luola Oy, joka on käynnistänyt alueella ja tiloissa laajan kehitysprojektin. Talvikauden 2019–2020 aikana vanhan Retretin maanpäälliset rakennukset valtaosin purettiin, luolaston kunnostus ja nykyaikaistaminen aloitettiin ja piha-alueelle ryhdyttiin muokkaamaan laajaa kulttuuri- ja taidepuistoa. Taidetoiminta teki tontille paluun kesällä 2019 ensimmäisen Art Up -tapahtuman merkeissä.
Kesän 2020 Art Up -tapahtuma järjestettiin.–19.7.2020, ja esillä oli korkeatasoista kuvataidetta useilta taiteilijoilta. Kiinalais-suomalainen taiteilija Canal Cheong Jägerroos teki suuria ja ilmaisuvoimaisia teoksia. Etelä-savolaisten taiteilijoiden Ars Nova ry esitteli taiteilijoiden Marjo Eskosen, Anne-Mari Heiskasen, Kaija-Leena Hännisen, Annamari Kinnusen, Mari Liimataisen, Raija Marttisen, Outi Savolaisen, Juho Sihvosen, Esa Tuomirannan ja Hanna Vahvaselän tuoreita töitä. Maailmanlaajuisesti tunnetun kuvanveistäjän ja ympäristötaiteilijan Olavi Lanun (1925–2015) oivalluksissa luonto ja ihmisyys kohtaavat ja sulautuivat yhteen. Satu Kalliokuusen ja Birgitta Linhartin ympäristötaide kertoi luontosuhteesta, ilmastonmuutoksesta ja halusta löytää toivoa.
30.5.2021 Saimaan Taideluola Retretin kulttuuripuisto ja uudistuneet ravintola- ja kahvilapalvelut avautuivat. Kulttuuripuiston kokonaisuus: "Kalevalan kankahille, taiteen tyyssijoille" oli yksi Suomen laajimmista Kalevala-aiheisistä näyttelyistä. Siihen kuului muun muassa veistoksia, ympäristötaidetta ja ripustettua taidetta. Päätaiteilijana oli Pekka Pitkänen. 9.7. avautui luolastoon remontoitu uusi digitaalinen elämysalue. Sammon ryöstö-luolakierros oli audiovisuaalinen elämys, jossa kävijät pääsivät kulkemaan luolaston käytävillä tarinaa ja sen kohtauksia seuraten. Sisältö heijastettiin kymmenien videotykkien avulla luolan seinille. Näyttelyt ja luolakierros, sekä maksuttomalla alueella olleet ravintolapalvelut olivat avoinna päivittäin 31.8.2021 saakka. Syksyllä saneeraustyöt jatkuivat muun muassa Kalliosalin ja ravintolasalin osalta.