stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiiltoeukryfia

| Kiiltoeukryfia |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Oxalidales
Heimo::  Kunoniakasvit Cunoniaceae
Suku::  Eukryfiat Eucryphia
Laji::  lucida
Kaksiosainen nimi
 Eucryphia lucida  (Labill.) Baill. 
Katso myös
   Kiiltoeukryfia Wikispeciesissä   Kiiltoeukryfia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiiltoeukryfia (Eucryphia lucida) on kunoniakasvien (Cunoniaceae) heimoon, eukryfioiden (Eucryphia) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta puulaji, joka voi kasvaa 10–30 metriä korkeaksi, mutta jää toisinaan vain korkeaksi pensaaksi. Rungon halkaisija voi olla 50–60 cm. Kiiltoeukryfian kukat tuottavat hyvin mettä mehiläisille. Kiiltoeukryfia risteytyy myös usein muiden eukryfialajien kanssa.
Kiiltoeukryfia kasvaa metsissä, tavallisesti jokien varsilla 30–500 metrin korkeudella merenpinnasta. Joskus laji voi kasvaa jopa 800 metrin korkeudessakin. Kiiltoeukryfia kasvaa luonnossa Australian Tasmaniassa.
Kiiltoeukryfiaa kasvatetaan koristekasvina ja sitä on käytetty myös perinteisessä lääkinnässä sekä puutavarana. Kiiltoeukryfia on temperaattisten alueiden kasvi ja kasvaa parhaiten alueilla, joilla päivien keskilämpötila on vuoden ympäri +12°C – +22°C. Laji kuitenkin selviää alueilla, joilla päivien keskilämpötila on +5°C – +26°C vuoden ympäri. Lepotilassa kasvi voi selvitä –5°C:een lämpötilastakin, mutta nuoret yksilöt kärsivät usein pahoja vaurioita pakkasessa. Kiiltoeukryfialle suotuinen vuotuisen sademäärä on 1300–1700 mm, mutta laji pärjää 1000–2500 mm vuotuisella sademäärälläkin. Kiiltoeukryfia vaatii kasvaakseen avoimen, mutta suojaisen kasvupaikan sekä hieman kostean ja kalkittoman maaperän, jonka pH on mielellään 5–6.
Aiheesta muualla

Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Eucryphia lucida (englanniksi)
Trees and Shrubs Online: Eucryphia lucida (englanniksi)
Kiiltokirjanpainaja

| Kiiltokirjanpainaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 {{{status}}} 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Kärsäkäsmäiset Curculionoidea
Heimo::  Kärsäkkäät Curculionidae
Alaheimo::  Kaarnakuoriaiset Scolytinae
Tribus::  Ipini
Suku::  Kirjanpainajat Ips
Laji::  amitinus
Kaksiosainen nimi
 Ips amitinus  (Eichhoff, 1872) 
Katso myös
   Kiiltokirjanpainaja Wikispeciesissä   Kiiltokirjanpainaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiiltokirjanpainaja (Ips amitinus) on kaarnakuoriaisten alaheimoon ja kirjanpainajien sukuun kuuluva laji. Aikuinen kiiltokirjanpainaja on 3,5-4,8 mm pitkä ollen lähisukulaistaan kirjanpainajaa (Ips typographus) kapeampi ja usein tummempi laji. Lajin peräkuoppa on lakankiiltoinen ja karkeapisteinen. Tuholaisena se on kirjanpainajaa vaarattomampi.
Kiiltokirjanpainaja on sekundaarinen tuhonaiheuttaja eli se ei iskeydy terveisiin puihin. Kiiltokirjanpainaja iskeytyy pääasiassa heikentyneisiin kuusiin ja joskus myös mäntyihin vioittaen runkoja  puun pituussuuntaisilla 1,5-2,0 mm leveillä emokäytävillä. Emokäytävät ovat jonkin verran mutkikkaista. Kiiltokirjanpainaja tekee puussa käytäviään sekä ohuen että paksun kuoren alle estäen puun nestevirtauksia. Jos syömäkuvioita on laajasti puun rungon ympäri, puut voivat kuolla.
Keskeinen kiiltokirjanpainajien torjuntakeino on kuorellisen puutavaran ja tuulenkaatojen kuljettaminen metsästä pois ajoissa ennen hyönteisten lisääntymistä, sillä se käyttää niitä lisääntymismateriaalinaan. Kiiltokirjanpainajan parveilu tapahtuu toukokuun lopulla ja kesäkuun alussa ja toukkien kuoriutuminen munista ja koteloituminen tapahtuu kesä- ja heinäkuussa. Aikuiset kiiltokirjanpainajat alkavat poistua puista heinäkuun lopulla jatkuen aina lokakuun alkuun asti. Aikuiset kiiltokirjanpainajat talvehtivat karikkeessa.
Kiiltokirjanpainaja havaittiin ensimmäisen kerran Suomessa 1950-luvulla[lähde? ] ja nykyisin sitä tavataan suurimmassa osassa maata.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kiiltokirjanpainaja (Ips amitinus)
Metla: Kiiltokirjanpainaja (Ips amitinus) (Arkistoitu – Internet Archive)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW):  Ips amitinus (englanniksi)
Plantwise: Small spruce bark beetle (Ips amitinus) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Ips amitinus, the Small spruce bark beetle (englanniksi)
Kolme vuotta ihan suotta 1962–1965

| Kolme vuotta ihan suotta 1962–1965 Irwin Goodman |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1971
 Levy-yhtiö: Finnlevy
Irwin Goodmanin muut kokoelmalevyt
|   | Kolme vuotta ihan suotta 1962–1965 1971 |   |
Kolme vuotta ihan suotta 1962–1965 on vuonna 1971 julkaistu Irwin Goodmanin kokoelmalevy, joka sisältää materiaalia hänen uransa alkuvaiheilta, ennen levytyssopimusta Finnlevyn kanssa.
Kappaleet

Kalteri Twist (Jailhouse Rock) – 2.22
Sag mir wo die Blumen sind (Where Have All the Flowers Gone) – 2.49
Party – 1.38
My Old Kentucky Home – 1.25
Tavallinen hanttimies – 4.43
Marianne (Mary Ann) – 2.29
Pieni muru onnea – 2.32
I Livin’, I Lovin’ – 3.06
Wear My Ring Around Your Neck – 1.48
Pretty Baby – 1.56
Muusikot

Antti Hammarberg – laulu, kitara
Erik Lindström – basso (5)
Ilpo Kallio – rummut (5)
Kirous (romaani)

| Kirous> Thinner.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Stephen King (salanimellä Richard Bachman)
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu
Julkaistu:  1984
Suomennos
Suomentaja:  Hannu Antila
Kansitaiteilija:  Joona Vainio
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1997
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  336
ISBN:  951-31-1027-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirous (engl. Thinner) on Stephen Kingin kirjoittama kauhuromaani, joka julkaistiin alkukielellään englanniksi vuonna 1984. King kirjoitti tämän romaaninsa, kuten muutamat muutkin, salanimellä Richard Bachman.
Kirous on saanut inspiraationsa osittain Kingin omasta elämänvaiheesta, jolloin hän painoi 107 kg ja lääkäri oli kehottanut häntä laihduttamaan ja lopettamaan tupakoinnin. Vaikka King lopulta laihtui, häntä harmitti, kun päätös laihduttamisesta ei ollut hänen omansa vaan tapahtunut lääkärin painostuksesta. Niinpä Kirouksen keskeinen idea syntyi Kingin mielikuvasta, jossa henkilö alkaa laihtua, mutta ei pystykään lopettamaan.
Kiroukseen perustuva elokuva Vainottu sai 1996 ensi-iltansa. Sen on ohjannut Tom Holland. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Robert John Burke, Michael Constantine ja Joe Mantegna.
Telomiteoria

Telomiteoria (engl. telome theory) on teoria, jonka avulla pyritään selittämään maakasvien perusosien synty yksinkertaisesta, putkimaisesta kantamuodosta eli telomista. Telomit ovat kasvin kärkikasvupisteen solunjakautumisessa syntyneistä soluista muodostuneita putkimaisia rakenteita. Telomit voivat olla erilaistuneita tuottamaan lisääntymishiukkasia eli itiöitä, jolloin telomin päässä on sporangio eli itiöitä tuottava laajentuma, tai olla kasvullisia, itiöitä tuottamattomia, telomeita eli fylloideja. Telomiteorian avulla voidaan siis selittää kasvin osien kehittyminen telomien erilaisten kasvamisten, muuntumisten ja surkastumisten tuloksena.
Telomiteorian keskeisiä tapahtumia ovat pituuskasvu, kaareutuminen eli inkurvaatio, haarautuminen, ylikasvu, tasoon asettuminen eli planaatio, yhteenkasvaminen ja surkastuminen. Muodostamalla telomiteorian perustapahtumista tyypiltään ja voimakkuudeltaan erilaisten tapahtumien sarja, voidaan näin selittää eri kasvinosien, kuten varren ja lehtien, kehitys yksinkertaistetussa muodossa. Telomiteoriaa voidaan soveltaa myös juurien kehittymiseen; juuret olisivat siis muodostuneet vastaavasti alaspäin kasvaneiden telomien kasvun, muuntumisten ja surkastumisten tuloksena. Mitä kehittyneempi ja monimutkaisempi kasvinosan rakenne on, tarvitaan sen kehittymisen selittämiseksi pidempi ja monivaiheisempi telomiteorian tapahtumien sarja.
Telomiteorian perustapahtumat

pituuskasvu: Telomien pituuskasvussa putkimaiset telomit kasvavat entistä pidemmiksi. Näin on voinut syntyä kasvin varsi.
kaareutuminen eli inkurvaatio: Telomit ovat lähtökohtaisesti suoria rakenteita, mutta inkurvaatiossa ne taipuvat kaarelle. Näin varsista on voinut tulla monimuotoisempia.
haarautuminen: Telomien haarautumisessa telomin kärjessä oleva kärkikasvupiste jakautuu vähintään kahdeksi erilliseksi kärkikasvupisteeksi, joista kummastakin alkaa kasvaa oma telominsa. Tällä tavoin ovat voineet syntyä varren haarat ja oksat. Kun yksi telomi on haarautunut kahdeksi, voidaan näiden kahden telomin yhteistä kantaosaa kutsua mesomiksi.
ylikasvu: Telomien ylikasvussa samasta mesomista kasvavasta kahdesta telomista toinen kasvaa huomattavasti toista voimakkaammin. Näin pienemmäksi jäävästä telomista tulee varren sivuhaara. Pieniksi jääneistä sivuhaaroista eli piikkimäisistä enaatioista arvellaan kehittyneen liekokasvien (Lycophyta) lehtinä olevat mikrofyllit.
tasoon asettuminen eli planaatio: Telomien planaatiossa haaroittuneet telomit asettuvat samaan tasoon.
yhteenkasvaminen: Telomien yhteenkasvamisessa kaksi tai useampia telomeja yhtyy yhdeksi leveämmäksi rakenteeksi. Planaation ja yhteenkasvamisen seurauksena voi näin syntyä lehtimäinen rakenne eli yksinkertainen megafylli.
surkastuminen: Telomien surkastumisessa telomit pienentyvät sukupolvien kuluessa siten, että lopulta kyseinen telomi voi hävitä olemattomiin.
Kevätlinnunherne

| Kevätlinnunherne |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Nätkelmät Lathyrus
Laji::  vernus
Kaksiosainen nimi
 Lathyrus vernus  (L.) Bernh. 
Katso myös
   Kevätlinnunherne Wikispeciesissä   Kevätlinnunherne Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kevätlinnunherne (Lathyrus vernus) on pääosin Euroopassa kasvava lehtojen kevätkasvi. Suomessa laji on paikoitellen yleinen.
Ulkonäkö ja koko

Kevätlinnunherne kasvaa tavallisesti 20–40 senttimetriä korkeaksi. Varsi on pysty, siipipalteeton ja lähes kalju. Kasvin lehdet ovat 2–4-parisia ja kärhettömiä. Lehdykät ovat kooltaan 3–6 x 1–3 cm, puikeita ja suippoja. Korvakkeet ovat isoja ja leveitä. Kukinto on 3–10-kukkainen terttu. Kukat ovat nuorina punaiset, mutta vanhemmiten niistä tulee sinisiä. Jos kasvissa on eri aikoihin auenneita kukkia, kukinnosta tulee monivärinen. Teriö on kooltaan 13–20 cm. Kevätlinnunherne kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Hedelmänä on 4–6 cm pitkä kalju ja musta palko.
Kevätlinnunherne on myrkyllinen kasvilaji.
Levinneisyys

Kevätlinnunherneen päälevinneisyysalue ulottuu Ranskasta Venäjälle aina Länsi-Siperiaan, pohjoisessa Norjan, Ruotsin ja Suomen keskiosiin ja etelässä Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan. Suomessa kevätlinnunhernettä tavataan yleisesti Etelä-, Kaakkois- ja Keski-Suomessa Raahen korkeudelle saakka. Runsaimmillaan laji on Etelä-Suomessa.
Elinympäristö

Kevätlinnunhernettä tavataan lehdoissa ja tuoreissa metsissä. Suomessa sitä kasvaa myös harjumaiden käenkaali-mustikkatyypin kankailla.
Käyttö

Toisinaan kevätlinnunhernettä viljellään koristekasvina. Laji on sukua Suomessa yleisesti koristekasvina viljellylle tuoksunätkelmälle eli tuoksuherneelle (L. odoratus). Aikaisemmin kevätlinnunhernettä kerättiin runsaasti toreille myytäväksi muun muassa Helsingissä.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Kevätlinnunherneen (Lathyrus vernus) levinneisyys Suomessa
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kevätlinnunherne (Lathyrus vernus)
Luontoportti: Kevätlinnunherne (Lathyrus vernus)
Kevätlinnunherneen kukkia kuvattuna Järvenpäässä.
Pölytys
Telomeeri

Telomeerin muodostama silmukka kromosomin päässä
Telomeeri (kreik. telos (loppu) ja meros (osa)) on eukaryoottisilla eli aitotumallisilla soluilla esiintyvä DNA-jakso kromosomien päissä. Telomeerit koostuvat toistuvista DNA-sekvensseistä; esimerkiksi nisäkkäiden telomeerit koostuvat TTAGGG-sekvenssistä (5′-3′-suuntaan) ja on 3 000–20 000 emäsparia pitkä. Kasvien telomeerien rakenne (TTTAGGG)n muistuttaa eläinten telomeereja. Prokaryoottisilla eli esitumallisilla eliöillä kromosomit ovat rengasmaisia, eikä niillä siksi ole telomeerejä.
Telomeerit muodostavat kromosomin päähän silmukoita, jotka estävät kromosomien päitä liittymästä toisiinsa. Silmukka muodostuu telomeerin päässä olevasta yksijuosteisesta osasta, joka hybridisoituu telomeerin keskellä olevan vastinjakson kanssa. Reaktio on entsyymin katalysoima, ja sama katalyytti yhdessä muiden proteiinien kanssa muodostaa kompleksin, joka stabiloi silmukan. Tärkeimpiä telomeereihin sitoutuvia proteiineja ovat TRF1- ja TRF2-kompleksit.
Telomeerien merkitys tulee esiin solunjakautumisessa. DNA:ta replikoiva entsyymi DNA-polymeraasi ei kykene monistamaan kromosomin 5'-päätä, johon jää solunjakautumisen yhteydessä RNA-alukkeen pituinen emäsvajaus. Tämä johtaisi nopeasti geneettisen tiedon katoamiseen, jos telomeerit eivät suojaisi kromosomien päitä. Telomeerejä pidentää telomeraasi-entsyymi, joka toimii käänteistranskriptaasina ja pidentää kromosomin telomeeripään DNA-juostetta. Useimmissa monisoluisissa eukaryooteissa telomeraasi on aktiivinen vain sukulinjan soluissa.
Jos telomeerit lyhenevät liikaa, ne eivät enää muodosta silmukoita, jolloin kromosomit voivat yhtyä. Normaalit solut eivät pysty korjaamaan virhettä ja ne saattavat ajautua apoptoosiin.
Telomeerien lyhentymisellä uskotaan olevan yhteys vanhenemiseen ja syöpien syntyyn. Lyhyet telomeerit liittyivät kolminkertaiseen ja keskipitkät telomeerit kaksinkertaiseen riskiin sairastua syöpään. Eräissä monogeenisissä oireyhtymissä, kuten Wernerin oireyhtymässä ja Bloomin oireyhtymässä, esiintyy telomeerien toimintahäiriötä ja ennenaikaista ikääntymistä. Myös Downin oireyhtymässä tavataan varhaista ikääntymistä, ja oireyhtymää sairastavilla henkilöillä veren valkosolujen telomeerit ovat normaalia lyhyemmät.
Liikunnan on todettu hidastavan telomeerejä lyhentymiseltä. Suojaava tekijä on telomeraasi-entsyymi, jota liikunta aktivoi.
Elizabeth H. Blackburn, Carol W. Greider ja Jack W. Szostak saivat vuoden 2009 lääketieteen Nobelin tutkimuksistaan, jotka koskevat telomeerien yhteyttä vanhenemiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Telomeeri Wikimedia Commonsissa
Timo Korhonen (pesäpalloilija)

Timo Korhonen (s. 31. joulukuuta 1961) on suomalainen pesäpalloilija. Korhonen edusti koko pääsarjauransa Sotkamon Jymyä. Korhonen saavutti urallaan kolme SM-kultaa kaudella 1990, kaudella 1992 ja kaudella 1993, yhden SM hopean kaudella 1991 ja yhden SM-pronssin kaudella 1994. Korhonen pelasi urallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä yhteensä 156 runkosarjan ottelua. Näissä hän löi seitsemän kunnaria ja 74 tavallista juoksua, toi 59 juoksua ja keräsi 641 kärkilyöntiä. Korhonen pelasi urallaan 38 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja 26 tavallista juoksua, toi 13 juoksua ja keräsi 155 kärkilyöntiä. Korhonen pelasi urallaan kaksi alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän keräsi yhden kärkilyönnin.
Kiiminkijoen koulu

| Kiiminkijoen koulu |
| --- | --- |
 Kiiminkijoen koulu keväällä 2013.
Sijainti:  Kiiminki, Oulu
Tyyppi:  peruskoulu
Rehtori:  Tomi Molin
Luokat:  1–5
Oppilaita:  550
Verkkosivut
Kiiminkijoen koulu sijaitsee Kiimingin kaupunginosassa Oulussa Kiiminkijoen rannalla.
Koulurakennus on rakennettu vuonna 1959 ja laajennettu 1984. Koulussa opiskelee hieman yli viisisataa oppilasta esiasteesta viidenteen luokkaan. Rakennuksen vieressä sijaitsee myös päiväkoti.
Koulussa toimii myös aamu- ja iltapäivähoito 1.–2.-luokkalaisille. Tämä toiminta on suosittua ja sitä ohjaa osa koulunkäyntiavustajista, joiden työaika on jaettu luokkatyöskentelyyn ja aamupäivä- tai iltapäivätyöskentelyyn.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiiminkijoen koulu Wikimedia Commonsissa
Kiiminkijoen koulun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Timo Koponen

Timo Koponen (s. 13. tammikuuta 1939) oli Helsingin yliopiston kasvitieteen professori vuosina 1986–2002. Hän on merkittävä sammalten systematiikan tutkija ja tuntija, joka on kuvannut suuren joukon taksoneja ja laajentanut merkittävästi tietoa mm. Kiinan ja Uuden-Guinean biodiversiteetistä. Koponen on myös julkaissut lukuisia artikkeleita mm. kasvitieteen historiasta ja sen eri tutkijoista sekä sammaltutkimuksen menetelmistä.
Koponen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1957 ja aloitti samana vuonna kasvitieteen opinnot Helsingin yliopistossa. Hän tutki aluksi Suomen putkilokasveja ja kasvillisuutta, mutta siirtyi pian lehtisammaliin. Väitöskirjansa Mniaceae-heimon sammalista hän julkaisi 1968. Vuonna 1967 hänet nimitettiin kasvimuseon amanuenssiksi ja 1969 itiökasviosaston museonhoitajaksi  sekä samana vuonna kasvitieteen dosentiksi. Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston kasvitieteen professoriksi vuonna 1986. Hänen edeltäjänsä virassa oli Jaakko Jalas.
Vuonna 1990 Koponen sai Tieto-Finlandia-palkinnon yhtenä kirjoittajista Markku Löytösen toimittamassa teoksessa Matka-arkku – suomalaisia tutkimusmatkailijoita. Hänellä on myös ollut laajalti tieteellisiä luottamustoimia.
Koponen jäi professorin virasta eläkkeelle vuonna 2002. Hänen seuraajakseen nimitettiin Jouko Rikkinen.
Tasakulmainen monikulmio

Tasakulmainen monikulmio on geometriassa monikulmio, joka kaikki kulmat ovat yhtä suuret. Jos vielä sivutkin ovat yhtä pitkät, on kyseessä säännöllinen monikulmio.
Tasakulmaiset monikulmiot perivät kaikki yleisen monikulmion ominaisuudet, mutta tasakulmaisuudesta seuraa esimerkiksi seuraava ominaisuus. Konveksin monikulmion kulmien summa saadaan määritettyä jakamalla monikulmio osakolmioihin. Niitä saadaan n-kulmiolle, jossa on n kappaletta kulmaa, aina n - 2 kappaletta. Jokaisen kolmion kulmien summa on 180°, joten n-kulmion kulmien summa on
Koska tasakulmaisessa n-kulmiossa kaikki kulmat ovat samoja, antaa tämä yhdelle sisäkulmalle
Esimerkkejä

Seuraavat esimerkit ovat konvekseja monikulmioita. Sallimalla sellaisia kulmia, jotka "kääntyvät sisäalueen ulkopuolelle", kasvaa variaatioiden lukumäärä suuresti.
Esimerkkejä > Kolmio

Kolmiossa sisäkulmien summa on 180°. Jokaiselle kulmalle riittää siitä 60°. Johtuen kolmion yksinkertaisesta rakenteesta, on tämän muotoisia kolmioita vain yksi. Tasasivuinen kolmio on tasakulmaisena myös säännöllinen kolmio.
Tasasivuinen kolmio
Suorakulmio
Neliö
Esimerkkejä > Nelikulmio

Konveksissa nelikulmiossa sisäkulmien summa on 360° ja se jaettuna neljälle kulmalle antaa sisäkulmaksi 90°. Näitä kutsutaan suorakulmaisiksi nelikulmioiksi eli suorakulmioiksi, koska niillä on vain suoria kulmia. Sellainen suorakulmio, jonka sivut ovat saman pituisia, kutsutaan neliöksi ja se on siten säännöllinen nelikulmio.
Mielenkiintoinen poikkeus syntyy ajatuksesta, että yksi kulma olisi 270°. Silloin muidenkin kulmien olisi oltava sama
270° ja kuvioksi syntyy "nurinkurinen" suorakulmio.
Esimerkkejä > Viisikulmio

Konveksissa viisikulmiossa sisäkulmien summa on 540°, joka antaa kulmille 108°.
Säännöllinen viisikulmio
Tasakulmainen viisikulmio
Esimerkkejä > Kuusikulmio

Konveksissa kuusikulmiossa sisäkulmien summa on 720°, joka antaa kulmille 120°.
Säännöllinen kuusikulmio
Itseään leikkaava tasakulmainen kuusikulmio.
Aiheesta muualla

Cut-the_Knot: Equiangular Polynomy
Vietnamin kieli

| Vietnam |
| --- | --- |
   Enemmistökieli   Vähemmistökieli
Oma nimi:  tiếng Việt
Tiedot
Alue:  Vietnam
Virallinen kieli:   Vietnam    Tšekki (vähemmistökieli)
Puhujia:  80+ miljoonaa
Sija:  13.–17.
Kirjaimisto:  latinalaistettu quốc ngữ (nykyinen) kiinalaistettu Chữ Nôm (historiallinen)
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  austroaasialaiset kielet
Kieliryhmä:  mon-khmer-kielet   viet-muong-kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  vi
ISO 639-2:  vie
ISO 639-3:  vie
 Ohje 
Vietnam (tiếng Việt) on Vietnamin virallinen kieli, jota puhuu yli 65 miljoonaa ihmistä (noin 87 prosenttia väestöstä) Vietnamissa ja muutama miljoona muualla. Kielitieteilijät yrittivät pitkään selvittää, mihin kielikuntaan vietnam kuuluu – sitä epäiltiin jopa siniittiseksi kieleksi, koska se on saanut niin paljon vaikutteita kiinasta. Nykyään katsotaan sen kuuluvan austroaasialaisiin kieliin. Sen luokitus on: austroaasialainen, mon-khmer, viet-muong.
Vietnam on analyyttinen ja tonaalinen kieli; väärä sävelkorko voi muuttaa sanan merkityksen. Myös sanajärjestys on hyvin tärkeä; monissa tapauksissa lauseen koko merkitys voi muuttua vaihtamalla kahden sanan paikkaa, esimerkiksi: Anh ấy không làm được việc này. ”Hän ei kykene tekemään tätä työtä.” → Anh ấy không được làm việc này. ”Hän ei saa tehdä tätä työtä.”
Vietnamilla on tunnustetun vähemmistökielen asema Tšekissä, minkä nojalla vietnamilaiset saavat mm. pitää vietnaminkielisen nimensä ja opiskella äidinkieltään tšekkiläisissä kouluissa.
Äännejärjestelmä ja oikeinkirjoitus > Konsonantit

|  |  | Labiaali | Alveolaari | Retrofleksi | Palataali | Velaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiili | Pulmoninen | p | t ~ tʰ | ʈ | c | ɟ | k ~ kx |  |
| Klusiili | Implosiivi | ɓ | ɗ |  |  |  |  |
| Frikatiivi | Frikatiivi | f | v | s | z | ʂ | ʐ |  | x | ɣ | h |
| Lateraali | Lateraali |  | l |  |  |  |  |
| Nasaali | Nasaali | m | n |  | ɲ | ŋ |  |
| Puolivokaali | Puolivokaali | w |  |  | j |  |  |
Lähde:
Äännejärjestelmä ja oikeinkirjoitus > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i | ɨ | u |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Keskivokaali |  | ə |  |
| Puoliavoin | ɛ |  | ɔ |
| Avoin |  | a |  |
Lähde: