stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
USS Seawolf (SSN-575)
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 30. maaliskuuta 1987 ja poistettiin laivastoluettelosta 10. heinäkuuta.
Università Cattolica del Sacro Cuore

| Università Cattolica del Sacro Cuore |
| --- | --- |

Perustettu:  1921
Tyyppi:  katolinen yksityisyliopisto
Rehtori:  Lorenzo Ornaghi
Sijainti:  Milano,  Italia
Sivusto:  www.unicattolica.it
Università Cattolica del Sacro Cuore on italialainen vuonna 1921 perustettu katolinen yksityisyliopisto, jossa toimii neljätoista tiedekuntaa. Milanon lisäksi sillä on toimipisteitä Bresciassa, Piacenzassa, Cremonassa, Roomassa ja Campobassossa. "Pyhän sydämen yliopisto" lukeutuu maailman suurimpiin katolisiin yliopistoihin. Siellä ovat opiskelleet muun muassa poliitikko Oscar Luigi Scalfaro ja kardinaali Angelo Scola.
Tiedekunnat

UCSC:n toiminta jakaantuu 14 laitoksen kesken.
Maatalousopin tiedekunta, Piacenza - Cremona (perustettu 1951)
Humanistinen ja filosofinen tiedekunta (1923)
Pankki-, rahoitus- ja vakuutusryhmittymien tieteiden tiedekunta (1990)selvennä
Taloustieteiden tiedekunta (1947)
Taloustieteiden tiedekunta, Piacenza - Cremona (1990)
Kasvatustieteiden tiedekunta (1936)
Oikeustieteellinen tiedekunta (1923)
Oikeustieteellinen tiedekunta, Piacenza - Cremona (1995)
Matematiikan, fysiikan ja luonnontieteiden tiedekunta, Brescia (1968)
Lääketieteen ja kirurgian tiedekunta Rooma (1958)
Kielten ja ulkomaisen kirjallisuuden tiedekunta (1968)
Valtiotieteiden tiedekunta (1926)
Psykologian tiedekunta (1999)
Sosiologian tiedekunta (2001)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Cattolica kotisivut (italiaksi)
USS Persistent (MSO-491)

| USS Persistent |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. M. Martinac Shipbuilding Corporation, Tacoma, Washington
Kölinlasku:  17. kesäkuuta 1954
Laskettu vesille:  23. huhtikuuta 1955
Palveluskäyttöön:  3. helmikuuta 1956
Poistui palveluskäytöstä:  1. heinäkuuta 1971
Tekniset tiedot
Uppouma:  787 t (kuormattu)
Pituus:  52 m
Leveys:  11 m
Syväys:  3,0 m
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  6 upseeria ja 74 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  1 × 40 mm ilmatorjuntatykki 2 × .50" kaksoiskonekivääriä
USS Persistent (runkonumero AM-491 ja MSO-491) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1955 vesillelaskettu Aggressive-luokan miinanraivaaja.
Valmistus

Alus tilattiin J. M. Martinac Shipbuilding Corporationilta Tacomasta Washingtonista, missä köli laskettiin 17. kesäkuuta 1954. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1955 kumminaan rouva M. S. Erdahl ja otettiin palvelukseen 3. helmikuuta 1956 ensimmäisenä päällikkönään Theodore R. Johnson.
Palvelus

Yhdysvaltain länsirannikolla järjestettyjen koeajojen jälkeen alus liitettiin 2. maaliskuuta 1956 Tyynenmeren laivastoon, jossa siitä tehtiin Mine Division 91:n johtoalus. Syyskuussa aluksen melutasoa laskettiin, jotta se soveltuisi paremmin akustisten miinojen torjuntaan.
Elokuussa 1957 alus oli läntisellä Tyynellämerellä Yhdysvaltain 7. laivaston miinantorjuntaosastossa. Helmikuussa 1958 palasi Long Beachiin ylläpitävään huoltoon. Vuotuisen miehistönkoulutusjakson jälkeen alus liitettiin syyskuussa 1959 tutkimusalukseksi Navy Acoustic Rangeen Pugetinsalmeen. Myöhemmin samana vuonna alus tutki merivirtoja Scripps Institute of Oceanographyn toimeksiannosta.
Oltuaan toisen kerran läntisellä Tyynellämerellä alus palasi heinäkuussa 1960 Kaliforniaan. Vuoden 1961 tyyppikoulutuksen jälkeen alus palasi tammikuussa 1962 jälleen läntiselle Tyynellämerelle avustaen Etelä-Vietnamin merivoimia tammikuusta elokuuhun. Oltuaan kotimaassa 1963 alus oli vuosittain läntisellä Tyynellämerellä 1964-1968.
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1971 ja alusluettelosta 1. elokuuta 1974, jolloin se myytiin Espanjalle.
Espanjan laivasto

Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen 1. heinäkuuta 1971 nimellä Guadalquivir (M43).
Vadim Repin

| Vadim Repin> ven. Вадим Викторович Репин |
| --- | --- |
 Vadim Repin Salzburgissa vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Vadim Viktorovitš Repin
Syntynyt: 31. elokuuta 1971 (ikä 53) Novosibirsk, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  länsimainen taidemusiikki 
Soittimet:  viulu
Levy-yhtiöt:  Deutsche Grammophon 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vadim Viktorovitš Repin (ven. Вадим Викторович Репин; s. 31. elokuuta 1971 Novosibirsk, Neuvostoliitto) on venäläinen viulisti. Repin opiskeli nuorena Zahar Bronin oppilaana, ja häntä pidettiin kautta Venäjän ihmelapsena. 17-vuotiaana hän voitti maailman merkittävimpiin kuuluvan Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailun Brysselissä ja oli sen historian nuorin voittaja.
Vadim Repin on soittanut sellaisten orkesterinjohtajien johdolla kuin Yehudi Menuhin, Pierre Boulez, Riccardo Chailly, Charles Dutoit, Michael Tilson Thomas, Valeri Gergijev, James Levine, Kurt Masur, Edo de Waart, Simon Rattle, Esa-Pekka Salonen, Mstislav Rostropovitš ja Riccardo Muti.
Repin on erikoistunut venäläiseen ja ranskalaiseen musiikkiin, etenkin suuriin venäläisiin viulukonserttoihin, sekä 1900-luvun musiikkiin ja nykymusiikkiin. Hänen ohjelmistossaan on uutta musiikkia esimerkiksi John Adamsilta ja Sofia Gubaidulinailta.
Repin on levyttänyt viulukonserttoja useilta säveltäjiltä, kuten Beethovenilta, Mozartilta, Sibeliukselta, Tšaikovskilta, Prokofjevilta, Šostakovitšilta ja Nikolai Mjaskovskilta. Repin on tehnyt kaksi CD-levyllistä viulu- ja pianomusiikkia Boris Berezovskin kanssa ja on levyttänyt kamarimusiikkia pianistien Martha Argerichin ja Mihail Pletnjovin, viulisti Juri Bašmetin ja sellisti Miša Maiskin kanssa.
Repin levytti vuoteen 2005 saakka enimmäkseen Erato-merkille. Vuonna 2005 hän kuitenkin levytti DG:lle levyn, jolla on Sergei Tanejevin sekä Mihail Pletnjovin, Ilja Gringoltsin, Nobuko Imain ja Lynn Harrellin kamarimusiikkia, ja huhtikuussa 2006 Repin solmi DG:n kanssa levytyssopimuksen, jonka mukaan hän levyttää vain sille.
Repin soitti vuoteen 2005 Stradivarius ”Ruby” -viulua, joka on valmistettu vuonna 1708 ja jota aikoinaan ihaili myös Pablo de Sarasate. Nykyään hän soittaa Guarneri del Gesùn viulua vuodelta 1736 (”von Szerdahely”). Hän suosii Nicolaus Kittelin ja Nicolas Malinen jousia.
Aiheesta muualla

Productions Internationales Albert Sarfati, Vadim Repin (englanniksi)
Vadim Repinin diskografia
Turmion Kätilöiden diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Turmion Kätilöt Myötätuulirockissa vuonna 2011.
Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 11 |  |
| ↙Kokoelmat | 1 |  |
| ↙EP:t | 1 |  |
| ↙Singlet | 26 |  |
| ↙Videot | 1 |  |
| ↙Musiikkivideot | 20 |  |
Tämä artikkeli käsittelee Turmion Kätilöiden diskografiaa.
Studioalbumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Hoitovirhe |  Julkaistu: 20. toukokuuta 2004  Levy-yhtiö: Ranka Recordings  Formaatti: CD / LP / Digitaalinen | #28  |  |
| Pirun nyrkki |  Julkaistu: 29. maaliskuuta 2006  Levy-yhtiö: Spinefarm Records  Formaatti: CD / LP / Digitaalinen | #7  |  |
| U.S.C.H! |  Julkaistu: 11. kesäkuuta 2008  Levy-yhtiö: Raha Records  Formaatti: CD / Digitaalinen | #6  |  |
| Perstechnique |  Julkaistu: 23. helmikuuta 2011  Levy-yhtiö: Osasto-A  Formaatti: CD / Digitaalinen | #6  |  |
| Technodiktator |  Julkaistu: 27. syyskuuta 2013  Levy-yhtiö: Osasto-A  Formaatti: CD / Digitaalinen | #4  |  |
| Diskovibrator |  Julkaistu: 25. syyskuuta 2015  Levy-yhtiö: Osasto-A  Formaatti: CD / Digitaalinen | #1  |  |
| Dance Panique |  Julkaistu: 17. maaliskuuta 2017  Levy-yhtiö: Osasto-A  Formaatti: CD / Digitaalinen | #4  |  |
| Universal Satan |  Julkaistu: 14. syyskuuta 2018  Levy-yhtiö: Osasto-A  Formaatti: CD / LP / Digitaalinen | #1  |  |
| Global Warning |  Julkaistu: 17. huhtikuuta 2020  Levy-yhtiö: Nuclear Blast  Formaatti: CD / LP / Digitaalinen | #1  |  |
| Omen X |  Julkaistu: 13. tammikuuta 2023  Levy-yhtiö: Nuclear Blast  Formaatti: CD / LP / Digitaalinen | #2  |  |
| Reset |  Julkaistu: 25. lokakuuta 2024  Levy-yhtiö: Nuclear Blast  Formaatti: CD / LP / Digitaalinen |  |  |
Kokoelmat

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Mitä näitä nyt oli |  Julkaistu: 6. heinäkuuta 2012  Levy-yhtiö: Spinefarm Records  Formaatti: CD / Digitaalinen | #29  |  |
EP:t

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Niuva 20 |  Julkaistu: 13. huhtikuuta 2005  Levy-yhtiö: Spinefarm Records  Formaatti: CD / Digitaalinen | #2  |  |
DVD:t

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Kiitos 2004–2014 |  Julkaistu: joulukuu 2014  Levy-yhtiö: Osasto-A / Playground Music  Formaatti: DVD | #1  |  |
Singlet

”Verta ja lihaa” / ”Teurastaja” (2003, omakustanne, rajoitettu 500 kpl)
”Teurastaja” (2003)
”Verta ja lihaa” (2004)
”Pirun nyrkki” (2006)
”Minä määrään” (2008)
”Ihmisixsixsix” (2010)
”Jalopiina” (2013)
”Vastanaineet” (2015)
”Hyvissä höyryissä” (2015)
”Pimeyden morsian 2016” (2016)
”Surutulitus” (2016)
”Itämaan tietäjä” (2016)
”Dance Panique” (2017)
”Hyvää Yötä” (2017)
”Sikiö” (2018)
”Faster Than God” (2018)
”Vihreät niityt” (2019)
”Sano kun riittää” (2020)
”Kyntövuohi” (2020)
”Hengitä” (2021)
”Isä meidän” (2022)
”Sormenjälki” (2022)
”Kuolettavia vammoja” (2022)
”Schlachter” (2024)
”Yksi jumalista” (2024)
”Pulssi” (2024)
Musiikkivideot

”Verta ja lihaa”
”Minä määrään”
”Ihmisixsixsix”
”Grand Ball”
”Rehtori” (2014)
”Hyvissä höyryissä” (2015)
”Lataa ja varmista” (2015)
”Dance Panique” (2017)
”Sikiö” (2018)
”Sano kun riittää” (2020)
”Kyntövuohi” (2020)
”Naitu” (2020)
”Hengitä” (2021)
”Isä meidän” (2022)
”Sormenjälki” (2022)
”Kuolettavia vammoja” (2022)
”Totuus” (2023)
”Schlachter” (2024)
”Yksi jumalista” (2024)
”Pulssi” (2024)
Ty the Tasmanian Tiger

| Ty the Tasmanian Tiger |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Krome Studios
Julkaisija:  EA Games (konsolit) Krome Studios (PC)
Jakelija:  Steam
Ohjaaja:  John Passfield Steve Stamatiadis
Tuottaja:  Andy Green
Suunnittelija:  John Passfield Steve Stamatiadis
Säveltäjä:  George Stamatiadis
Ohjelmoija:  Steve Williams Enam Faroni
Pelisarja:  Ty the Tasmanian Tiger
Julkaistu:  PlayStation 2, Xbox, GameCube NA 10. syyskuuta 2002 PAL 22. marraskuuta 2002 Microsoft Windows WW 13. joulukuuta 2016  PlayStation 4  WW 25. heinäkuuta 2020
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ACB: G ELSPA: 3+ ESRB: E  
Alusta:  PlayStation 2, Xbox, Nintendo GameCube, Microsoft Windows
Jakelumuoto:  DVD, optinen levy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK       : 
Ty the Tasmanian Tiger on kolmiulotteinen tasohyppelypeli PlayStation 2:lle, Xboxille ja Nintendo GameCubelle. Pelin on kehittänyt Krome Studios ja Electronic Arts julkaisi sen vuonna 2002. Pelille on tehty kolme jatko-osaa.
Pelistä julkaistiin remasteroitu versio PC:lle 21. maaliskuuta 2016. Peli julkaistiin Steam Early Access alustalle. 25. heinäkuuta 2020 julkaistiin remasteroitu versio PlayStation 4:lle.
Pelattavuus

Pelissä ohjataan Tyta, jonka täytyy kerätä 72 sähkömunaa, joilla käynnistetään talismaanikone, millä paikannetaan viisi talismaania. Talismaaneilla pelastetaan Tyn perheenjäseniä uniajasta. Peli tapahtuu "Rainbow Cliffs" -kallioilla, jotka puolestaan jakautuvat vyöhykkeisiin (zones). Jokaisella vyöhykkeellä on kolme portaalia, joista pääsee eri tasoihin. Tasojen tavoitteena on kerätä sähkömunia, joita voi saada tekemällä tehtäviä, läpäisemällä aikahaasteen, vapauttamalla viisi isopussikaniinia, tai löytämällä tason lopusta. Ty palautuu vyöhykkeelle, kun on löytänyt sähkömunat tai mennyt tason loppuun. Kun Ty on keränyt ainakin 17 sähkömunaa, pelaajan on suunnistettava talismaanikoneelle; kun kone paikantaa talismaanin, se avaa toisen portaalin alkuperäiseen paikkaan, missä täytyy voittaa pomovastus.
Pelaajalla on aluksi annettu 5 elämää. Elämiä voi menettää, jos vastustaja saa lyötyä tarpeeksi monta kertaa tai jos Ty putoaa korkealta. Jos menettää kaikki elämät, ruudulle ilmestyy "Game Over" ruutu. Ty osaa hypätä, uida, purra ja heitellä bumerangeja. Pelaaja aloittaa pelin yleisellä bumerangilla. Bumerangeja voi kehittää keräämällä kultaisia hammasrattaita, joita saa tasoilta. Ne vaihdetaan keksijä koala, Juliukselle vaihdossa.
Juoni

Muutamia vuosia sitten Cass-johtaja taisteli pussihukkaperhettä vastaan viidestä talismaanista. Cass sai vangittua tiikerit uniaikaan käyttämällä talismaaneja, mutta portaali tuhottiin ja talismaanit hajaantuivat, kiitos Tyn isän. Isopussikaniiniperhe adoptoi viimeisen tasmaniantiikerin, Tyn. Vuosia myöhemmin, bunyip ilmoitti Tylle hänen perinnöstä ja Cass-johtajasta. Tämän jälkeen Ty päätti pelastaa perheensä ja muut. Tyn vanha kaveri, Maurie esittelee hänelle tiedemiehen nimeltään Julius, joka on keksinyt koneen, jolla paikallistetaan talismaanit, ja siirtää hänet niiden luokse. Tyn ystävien avustuksella Ty pääsee lähemmäs Cassia, kunnes he kohtaavat. Kun Ty on taistelemassa Cassin suurta robottia vastaan, ilmestyy tasmaniantiikeri Sly, entinen Cassin puolulainen. Sly pettää Cassin ja heittää Tylle Doomerangin, jolla Tyn isä erotti talismaanit. Ty kukistaa Cassin ja pelastaa perheensä.
Vastaanotto

GameSpot – 7,5/10
IGN – 6,8/10
GamePro – 3,5/5
Eurogamer – 5/10
Muut lähteet

Krome Studiosin sivut
Ty the Tasmanian Tiger EA sivulla
Ty the Tasmanian Tiger MobyGamesissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Turhuuksien rovio

| Turhuuksien rovio> The Bonfire of the Vanities.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Tom Wolfe
Kieli:  englanti
Julkaistu:  1987
Suomennos
Suomentaja:  Erkki Jukarainen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1989
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  696
ISBN:  951-0-15861-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Turhuuksien rovio (The Bonfire of the Vanities) on yhdysvaltalaisen toimittajan ja kirjailijan Tom Wolfen kirjoittama kirja. Se ilmestyi 1987, ja sen aiheena ovat New Yorkin jupit. Teos ilmestyi suomeksi 1989 WSOY:n kustantamana, ja sen on suomentanut Erkki Jukarainen.
Alun perin Rolling Stonessa 27-osaisena jatkokertomuksena ilmestynyt kirja kertoo menestyneestä pörssihaista, liikemies Sherman McCoysta. Jatkokertomuksessa päähenkilö on kirjailija. Wolfe kuvailee tarkasti statusesineitä, merkkivaatteita ja luksustuotteita, jotka kertovat ihmisen asemasta maailmassa tai siitä, mikä ihminen tahtoisi olla. Päähenkilön elämä alkaa luisua alaspäin, kun hän eksyy autollaan ja törmää bronxilaiseen nuorukaiseen.
Kirjan nimi viittaa 1497 Firenzen torille Girolamo Savonarolan käskystä koottuun turhuuksien rovioon.
Teosta on yritetty pukea "suuren amerikkalaisen romaanin" kaapuun, kuten monia muita aiemmin.
Aiheesta muualla

Turhuuksien rovio Kirjasammossa
Turid Birkeland

| Turid Birkeland |
| --- | --- |
 Birkeland vuonna 1985.
Norjan kulttuuriministeri
 Jaglandin hallitus 25. lokakuuta 1996 – 17. lokakuuta 1997  
Edeltäjä:  Åse Kleveland
Seuraaja:  Anne Enger Lahnstein
AUF:n puheenjohtaja
 1989–1992  
Edeltäjä:  Jens Stoltenberg
Seuraaja:  Trond Giske
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. marraskuuta 1962 1 (ikä 61) Haugesund, Norja
Kuollut: 24. joulukuuta 2015 (53 vuotta) Oslo, Norja
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Turid Birkeland (5. marraskuuta 1962 Haugesund – 24. joulukuuta 2015 Oslo) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan kulttuuriministerinä 1996–1997. Vuosina 1989–1992 hän oli puolueensa nuorisojärjestön AUF:n puheenjohtaja. Birkeland työskenteli myös muun muassa televisiojuontajana sekä kirjoitti matkaoppaita.
Birkeland kuoli vuonna 2015 myelofibroosin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turid Birkeland Wikimedia Commonsissa
Turid Birkeland Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
USS Spoonbill (MSC-202)

| USS Spoonbill |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Tampa Marine Company, Tampa, Florida
Kölinlasku:  2. marraskuuta 1953
Laskettu vesille:  3. elokuuta 1954
Palveluskäyttöön:  14. kesäkuuta 1955
Poistui palveluskäytöstä:  16. kesäkuuta 1959
Tekniset tiedot
Uppouma:  340 t
Pituus:  44 m
Leveys:  8,5 m
Syväys:  2,54 m
Koneteho:  1 600 hv
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  39
Aseistus
Aseistus:  2 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä
USS Spoonbill (runkonumero AMS-202 ja MSC-202) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1954 vesillelaskettu Adjutant-luokan miinanraivaaja.
Valmistus

Alus tilattiin Tampa Marine Companyltä Tampasta Floridasta, missä köli laskettiin 2. marraskuuta 1953. Alus laskettiin vesille 3. elokuuta 1954 kumminaan rouva A. N. Springer. Alus luokiteltiin uudelleen 7. helmikuuta 1955, jolloin se sai runkonumeron MSC-202. Alus otettiin palvelukseen 14. kesäkuuta 1955 ensimmäisenä päällikkönään Arthur P. Ismay.
Palvelus

Alus liitettiin 4. heinäkuuta 1955 Yhdysvaltain Atlantin laivastoon kotitukikohtanaan Charleston South Carolinassa. Alus palasi Charlestoniin Key Westin edustalla 26. heinäkuuta - 24. elokuuta pidettyjen koeajojen päätyttyä ja havaittujen vikojen tultua korjatuksi Rawles Brothers' Shipyardilla Jacksonvillessä Floridassa.
Alus lähti 3. helmikuuta 1956 Charlestonista Yorktowniin Virginiaan, missä se liitettiin laivaston miinasodankäynnin kouluun. Alukselle oli päivittäin oppilaita harjoittelemassa miinanraivausta ja toimimista laivaston mukana. Alus lähti 8. tammikuuta 1957 Argentiaan Newfoundlandiin osallistuakseen merisotaharjoitukseen 15. tammikuuta - 7. helmikuuta. Harjoituksen päätyttyä alus palasi Charlestoniin, missä se oli 4. helmikuuta 1958 saakka, jolloin se lähti purjehdukselle Yhdysvaltain länsirannikolla.
Alus läpäisi Panaman kanavan 11. helmikuuta ja saapui San Diegoon Kaliforniaan 28. helmikuuta. Alus purjehti pohjoiseen Treasure Islandille, jossa se viipyi 2. helmikuuta 1959 asti.
Alus määrättiin palaamaan itärannikolle. Se saapui Norfolkiin 9. maaliskuuta, missä alus siirrettiin laivastontelakalle huollettavaksi valmistauduttaessa aluksen luovutukseen Espanjalle. Alus poistettiin laivastoluettelosta 16. kesäkuuta 1959 ja se luovutettiin Espanjalle 1. heinäkuuta osana MDAP-ohjelmaa.
Espanjan laivasto

Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen nimellä Duero (M28). Alus poistettiin alusluettelosta 16. joulukuuta 1999.
Tuaregikapina (2007–2009)

Tuaregikapina alkoi Nigerissä helmikuussa 2007 ja Malissa elokuussa 2007. Kapina päättyi Malissa helmikuussa 2009 ja Nigerissä puolestaan toukokuussa 2009. Kapinaa käytiin tuaregien ja maiden hallitusten välillä.
MNJ:n kapinallisia Nigerin pohjoisosissa.
Nigeriläinen kapinajohtaja Aghaly Ag Alambo tammikuussa 2008.
Kaapattuja Nigerin armeijan ajoneuvoja kapinallisten tukikohdassa Nigerin Aïrvuoristossa.
Niger

Nigerissä tuaregit ovat jo pitkään tunteneet, että heidät on sysätty epäreilusti sekä taloudellisesti että poliittisesti syrjään. Maan pohjoisosassa sijaitsevalla Agadezin alueella on maailman suurimpiin lukeutuvat uraanivarannot, mutta siltikin alueella on pulaa ruoasta sekä suurta työttömyyttä. Nigeriläinen Mouvement des Nigériens pour la justice (MNJ) aloitti helmikuussa 2007 taistelun Nigerin hallitusta vastaan. Aluksi hyökkäykset olivat merkityksettömiä, mutta vähitellen ne muuttuivat röyhkeämmiksi. Väkivaltaisuudet olivat erilaisia vaihdellen aina Agadezin alueella sijaitseviin sotilastukikohtiin suunnatuista hyökkäyksistä sattumanvaraiseen toimintaan, kuten esimerkiksi maamiinan asettamiseen pääkaupungissa Niameyssa. Miinan räjähdyksessä sai surman yksi sivullinen. MNJ:stä irrottautuneen Front des Forces de Redressement -ryhmän (FFR) toiminta oli vieläkin äärimmäisempää. Väitteiden mukaan FFR kidnappasi vuoden 2008 lopulla YK:n erityislähettilään vain hieman Niameyn ulkopuolella. Maaliskuussa 2009 MNJ:stä irrottautui vielä kolmas ryhmä: Front Patriotique Nigérien (FPN).
MNJ:n mukaan kapinointi johtui siitä, että Nigerin hallitus ei kunnioittanut vuonna 1995 tehtyä, vuosien 1990–1995 tuaregikapinan, rauhansopimusta. Sopimuksessa maan pohjoisosille luvattiin suurempi osuus uraanituloista. MNJ:n mukaan suuri osa tuaregeista on myös esimerkiksi terveydenhuollon ja koulutuksen ulottumattomissa. Myös Agadezin alueen ja etelässä sijaitsevien, djermojen ja hausojen asuttamien alueiden välillä on suuria eroja MNJ:n mukaan. Ärsytystä on aiheuttanut myös Nigerin hallituksen harjoittama uraaninetsintäsopimusten solmiminen ulkomaisten suuryritysten, kuten esimerkiksi kiinalaisen SinoUn kanssa. Kapinalliset kidnappasivat SinoUn työntekijöitä kesällä 2007 Ingallin lähistöllä. Myöhemmin työntekijät vapautettiin.
Kapinoinnin vuoksi Nigerin pohjoisosien matkailuelinkeino kärsi, sillä useita ravintoloita ja hotelleja jouduttiin sulkemaan Agadezissa. Myös Euroopasta Agadezin lentoasemalle saapuvat tilauslennot loppuivat. Matkailijoilta suljettiin Nigerin pohjoisosat Agadezia ja Arlitia lukuun ottamatta. Myös idempänä sijaitsevaan Bilmaan matkailijat pääsivät, mutta ainoastaan N'guigmin kautta. Alkuvuodesta 2009 kaikki ajoneuvot joutuivat kulkemaan Tahouan kaupungista pohjoiseen sotilassaattueessa. Myös avustustyöntekijöiltä ja toimittajilta kiellettiin pääsy Agadezin alueelle.
Nigerissä tuaregikapina päättyi toukokuussa 2009 aselepoon.
Mali

Toukokuussa 2006 kapinallisten suorittama aseryöstö malilaisessa Kidalin kaupungissa herätti pelkoa uudesta kapinasta. Kesäkuussa Malin hallitus solmi tuaregikapinallisten kanssa rauhansopimuksen Algerian välityksellä. Tuaregit vaativat maan pohjoisosalle suurempaa itsehallintoa.
Kapinapäällikkö Ibrahim Ag Bahanga ilmoitti elokuussa 2007 muodostaneensa liiton nigeriläisten kapinallisten kanssa, mutta nigeriläinen MNJ kiisti liittoutumisen. Elokuussa malilaiset kapinalliset aloittivat hyökkäykset sotilaskohteita vastaan. Tuaregikapinalliset kidnappasivat elokuussa myös Algerian ja Nigerin rajojen tuntumassa Malin hallituksen sotilaita. Kapinalliset surmasivat toukokuussa 2008 17 sotilasta Malin koillisosassa sijaitsevaan sotilasasemaan kohdistuneessa hyökkäyksessään huhtikuussa sovitusta aselevosta huolimatta. Joulukuussa 2008 tuaregikapinalliset ottivat lukuisia panttivankeja sekä tappoivat vähintään 20 ihmistä Pohjois-Malissa sijaitsevassa sotilastukikohdassa. Malin hallitus ilmoitti helmikuussa 2009, että maan armeija oli saanut kaikki aktiivisten tuaregikapinallisryhmien tukikohdat hallintaansa, jonka seurauksena kapinajohtaja Ibrahim Ag Bahanga pakeni Malista ja 700 kapinallista laski aseensa viikko tämän jälkeen Kidalissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuaregikapina (2007–2009) Wikimedia Commonsissa
AlertNet: Niger-Mali Tuareg unrest (englanniksi)
Al Jazeera: Unrest in Sahara (englanniksi)
Mouvement des Nigériens pour la justicen kotisivut (ranskaksi)
Nigeriläisen Iférouanen varapormestari Mohamed Houma tammikuussa 2008. Iférouanen asukkaat pakenivat suurin joukoin paikkakunnalta kapinoinnin vuoksi.
UDF

UDF tarkoittaa seuraavia asioita:
United Democratic Front, eteläafrikkalainen apartheidin vastainen järjestö
Union pour la démocratie française, ranskalainen puolue
Universal Disk Format, mm. DVD-, CD-R-, CD-RW- ja flash-muisteilla käytetty tiedostojärjestelmä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”UDF”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.