stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sendmail
Aiheesta muualla

Sendmail Consortium, sendmail.org (englanniksi)
Sendmail, Inc., sendmail.com (englanniksi)
Daniel J. Bernstein, Internet-palveluntarjoajien SMTP-palvelintutkimus, marraskuu 2001 (englanniksi)
Mike Brodbelt, sendmailin lyhyt historia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sendmail X arkkitehtuurikatsaus (englanniksi)
History of Sendmail:Interview with Eric Allman – Dr. Dobb's Journal, 1999 (englanniksi)
Sendmail Evolution: 8.10 and Beyond – Eric Allman toim., 1999 esitetty USENIX-konfrenssissa (englanniksi)
A Talk with the Father of sendmail (Arkistoitu – Internet Archive) – LinuxWorld, 2003 (englanniksi)
Ludvig II (Baijeri)

| Ludvig II |
| --- | --- |
 
Baijerin kuningas
Valtakausi:  10. maaliskuuta 1864 – 13. kesäkuuta 1886
Edeltäjä:  Maksimilian II
Seuraaja:  Otto
Sijaishallitsija:  Luitpold

Syntynyt:  25. elokuuta 1845 Nymphenburgin linna, München, Baijeri
Kuollut:  13. kesäkuuta 1886 (40 vuotta) Starnberginjärvi, Baijeri, Saksa
Hautapaikka:  St. Michelin jesuiittakirkko, München
Suku:  Wittelsbach
Isä:  Maksimilian II
Äiti:  Marie Friederike
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
Nimikirjoitus:  
Ludvig II (Ludwig Friedrich Wilhelm von Wittelsbach), (25. elokuuta 1845 Nymphenburgin linna, München, Baijerin kuningaskunta – 13. kesäkuuta 1886 Starnberginjärvi, Baijeri) oli Baijerin kuningas vuosina 1864–1886.
Hänet muistetaan käytökseltään omalaatuisena kuninkaana, joka rakennutti useita satumaisen hienoja linnoja. Kesäkuun 9. päivä 1886 Ludvig syrjäytettiin julistamalla hänet mielisairaaksi. Hän kuoli muutamaa päivää myöhemmin 40-vuotiaana hukkumalla epäselviksi jääneissä olosuhteissa.
Prinssi Ludwig (vas.) äitinsä kuningatar Marie Friederiken, isänsä Maksimilian II:n ja veljensä Oton kanssa. Joseph Albert 1860
Prinssi Ludwig äitinsä kuningatar Marie Friederiken ja veljensä Oton kanssa, n. 1863
Suku ja koulutus

Kruununprinssi Ludwig Friedrich Wilhelmin vanhemmat olivat Baijerin kuningas Maksimilian II ja kuningatar Marie Friederike, Preussin prinsessa (1825–1889). Hänellä oli nuorempi veli Otto.
Hän oli syntyessään heikko lapsi, jolla oli ongelmia keuhkojen kanssa. Mielikuvituksekas ja pehmeäluonteinen Ludwig kärsi suuresti järkiperäisen ja velvollisuudentuntoisen isänsä tiukasta kurinalaisuudesta, joka ei ollut juurikaan kiinnostunut poikansa kasvatuksesta ja jota kohtaan poika lopulta suhtautui vastenmielisenä ja jopa vihamielisesti. Isä valitti ettei saanut mitään yhteyttä poikaansa. Hänen suhteensa äitiin, jolla ei ollut älyllisiä kiinnostuksen kohteita, oli myös pitkään etäinen. Niinpä yksinäinen nuori mies rakensi oman maailmansa, jossa rajat unelmien ja todellisuuden välillä hämärtyivät jatkuvasti. Ludwigin kasvattajilla ei ollut erityistä pätevyyttä, hänen humanistisessa kouluopetuksessaan ei ollut syvyyttä eikä ennen kaikkea suuntautumista tulevaan hallitsijan ammattiin. Hänelle annettiin opetusta kemiassa ja fysiikassa, nykykielistä hän oppi vain ranskaa ja Friedrich Schiller kiehtoi häntä enemmän kuin vanhat klassikot. Muisto hänen ilottomasta nuoruudestaan ​​ja epäonnistuneesta koulutuksestaan ​​painoi häntä koko hänen elämänsä ajan. Hän oli juuri siirtymässä opiskelemaan Göttingenin yliopistoon, kun hänen isänsä kuoli.
Ludwig vietti onnettoman lapsuuden tyrannimaisen kotiopettaja, oppikoulunopettaja ja filologi Franz Steiningerin (1808-1878) sekä opinto-ohjaajien kreivi, kenraalimajuri ja adjutantti Theodor von Basselet de la Roséen (1801-1864), paroni Emil von Wulffen (1828-1876) ja majuri Carl von Orff (1828-1876) kasvatettavana. Häntä yritettiin kasvattaa säästäväiseksi ja hän joutui säännöllisesti tekemään tarkan tilityksen kuukausirahansa käytöstä.
Hän tunsi jo lapsena itsensä hyvin yksinäiseksi ja etsi lohtua vetäytymällä omaan haavemaailmaansa ja leikki mielikuvitusleikkejä. Hänen mieluisinta ajanvietettään oli vaellella Baijerin vuoristomaisemissa. Ainoa kuningasperhettä yhdistävä tekijä oli luonto sekä ooppera, johon Ludwig vietiin jo nuorena. Perhe vietti kesät Hohenschwangaun linnassa ja kuninkaallisessa huvilassa Berchtesgadenissa vuosina 1849-1863. Prinssi Ludwig oli 18-vuotias, kun isä Maksimilian II kuoli äkillisesti 52-vuotiaana maaliskuussa 1864. Isä oli kärsinyt neurologisista vaivoista koko elämänsä, muun muassa jatkuvasta migreenistä ja masennuksesta ja etsinyt niihin hoitoa pitkillä kylpylä- ja ulkomaanmatkoillaan.
Viimeiset vuodet ja kuolema

Kuninkaan periksiantamattomuuden rakennusbudjettiensa suhteen ja ministeriölle aiheutuvan taloudellisen vaaran vuoksi se lopulta suuntasi Ludvigin julistamiseen kyvyttömäksi hallitsemaan ja nimittämään sijaishallitsijan. Otto von Bismarckilla oli vaikutelma, että ministerit "halusivat 'teurastaa' kuninkaan, koska he eivät enää voineet turvata asemaansa." 8. kesäkuuta 1886 psykiatri Berhard von Gudden julisti Ludvigin kirjallisten lausuntojen ja todistajalausuntojen perusteella parantumattomasti mielisairaaksi. Kesäkuun 9. päivänä ministerikonferenssi prinssi Luitpoldin kanssa määritteli Ludvigin kyvyttömäksi hallitsemiseen ja teki hänestä toimintakyvyttömän.
Baijerin hallitus ja Ludvigin setä, prinssi Luitpold totesivat, että oli aika siirtää omituinen kuningas ”varhaiseläkkeelle”. Ludvig asetettiin 9. kesäkuuta 1886 holhouksen alaiseksi ja Luitpold nimitettiin sijaishallitsijaksi. Toimenpidettä perusteltiin Ludvigin ”parantumattomalla mielisairaudella”, vaikka hänelle ei ollut tehty kunnon lääkärintarkastusta. Todistajalausunnot olivat ristiriitaisia: kaikki myönsivät, että kuninkaan käytös on hieman omituista, mutta toisaalta hän pystyi myös järkevään keskusteluun.
Komeasta 191 cm pitkästä miehestä oli tullut vuodesta 1870 lähtien makeisten syönnin ja alkoholin vuoksi ylipainoinen, lähes hampaaton ja tämän vuoksi hän puhui epäselvästi. Hän kieltäytyi kaikesta hoidosta jatkuvan hammassäryn vaivaamana.
Ludvig siirrettiin tarkkailtavaksi Bergin linnaan lähelle Müncheniä. Hänelle sallittiin kuitenkin valvotut kävelyretket linnan ympäristössä. Pari päivää Bergiin saapumisen jälkeen hän lähti kävelylle häntä hoitavan lääkärin, Bernhard von Guddenin kanssa, tällä kertaa ilman mukana seuraavia vartjoita. Tämän jälkeen ei tiedetä, mitä tarkalleen ottaen tapahtui. Tiedetään vain se, että heidät molemmat löydettiin 13. kesäkuuta kuolleina linnan lähellä olevasta Starnberginjärven rantaviivalta. Virallinen selitys oli, että Ludvig oli päättänyt tappaa itsensä hukuttautumalla, ja kun lääkäri oli yrittänyt estää häntä, oli Ludvig tappanut itsensä ohella lääkärinkin. Ruumiinavauksessa keuhkoista ei löytynyt vettä. Mutta myös monenlaisia salaliittoteorioita on rakenneltu Ludvigin kuolemaan liittyen.
Ludvigin rakennuttamat linnat

Linderhofin linnan VenusluolaResidenz on kuninkaallinen renessanssi- ja rokokootyylinen palatsi Münchenissä. Ludvig rakennutti sen katolle valtavan 70 metriä pitkän talvipuutarhan ja teatteripukusuunnittelija Franz Seitzin suunnitteleman tekojärven, valaistun vesiputouksen, luolan sekä maurilaisen kioskin vuonna 1871 ja keräsi palatsiin ranskalaisia taideaarteita. Alueella on myös ranskalainen muotopuutarha suihkulähteineen ja puistoineen. Rakennelma purettiin vuonna 1897 kun tekojärvi alkoi vuotaa alempiin kerroksiin.
Neuschwanstein on vuosina 1868-1892 rakennettu uusgoottilainen ritarilinna Füssenin kaupungin lähelle Baijeriin. Linna oli Ludvigin yksityiskoti, jonka porttirakennuksessa hän asui yhteensä puolen vuoden ajan vuodesta 1873 lähtien, aina käydessään rakennustyömaalla ja ylellisissä yksityishuoneissa hän ehti asua vain 11 päivää. Linna on edelleen keskeneräinen. Hän asui linnassa 172 vuorokautta.
Linderhof, joka sijaitsee Oberammergaussa edustaa ranskalaistyylistä uusrokokoota. Linnaa ympäröi ranskalainen barokkipuutarha, jossa on useita erilaisia paviljonkeja. Linnan alueella on keinotekoinen Venusluola (viittaa Wagnerin Tannhäuser oopperaan), jossa on värilliset sähkövalot 1870-luvulta.
Herrenchiemsee on rakennuskompleksi Herreninselin saarella Baijerin suurimman järven Chiemseen keskiosassa. Ludvig ihaili Ranskan aurinkokuningas Ludvig XIV:tä, ja rakennus on Ludvig XIV:n muistomonumentti: suuren peilisalin katossa on 25 erilaista kuvaelmaa, jotka esittävät Aurinkokuningasta. Siitä piti tulla täysimittainen jäljennös Versaillesin palatsista, mutta vain keskiosa valmistui ennen kuin Ludvig II kuoli. 50 huonetta 70:stä on edelleen keskeneräisiä.
Königshaus on vuosina 1869-1872 rakennettu pieni alppihuvila Schachenissa Wettersteinin vuoristossa, johon on sisustettu ylenpalttisesti koristeltu maurilainen itämainen sali.
Falkenstein sijaitsee Pfrontenissa lähellä Allgäuta. Linnan rakennustyöt aloitettiin vuosina 1270–1280. Linna tuhoutui 1600-luvulla. Ludvig osti rauniot vuonna 1883 ja halusi rakentaa linnasta keskiaikaisen rosvolinnan Neuschwansteinin malliin. Rakennustyöt eivät koskaan alkaneet sillä rahoitus lakkasi vuonna 1885 ja Ludvig kuoli vuonna 1886.
Ludvig aikoi myös rakennuttaa hoviarkkitehti Julius Hofmannin (1840-1896) suunnitelmien mukaisen pienen kiinalaistyylisen kesälinnan Tiroliin Planseen rannalle sekä jo vuonna 1869 hoviarkkitehti Georg Dollmannin (1830-1895) suunnittelema bysanttilainen, linnoitusmainen palatsi Graswangtaliin, mutta ne eivät koskaan toteutuneet ennen Ludvigin kuolemaa hänen vuonna 1885 kokemansa talouskriisin vuoksi. Nämä arkkitehtuurityylit valittiin nähtävästi, koska Ludvigia kiehtoivat Kiinan ja Bysantin hoveissa käytetyt alistumisseremoniat kuten kasvoillaan maassa makaaminen keisaria tervehdittäessä.
Perintö

Ludvigin muistoksi rakennettiin pieni uusromaaninen kappeli kuolinpaikan yläpuolelle vuonna 1896. 13. kesäkuuta on Baijerissa hänen kuolemansa muistopäivä.
Ludvigin jälkeen kuninkaaksi tuli hänen veljensä Otto, joka toisin kuin Ludvig, oli ollut jo vuodesta 1872 lähtien täysin yksiselitteisesti mielisairas ja kykenemätön hoitamaan virkaansa. Prinssihallitsijana jatkoi setä, prinssi Luitpold. Hän määräsi kaikki Ludvigin rakennusprojektit välittömästi keskeytettäviksi, ja niinpä sekä Herrenchiemseen palatsi että Neuschwansteinin linna jäivät keskeneräisiksi.
Neuschwanstein avasi ovensa vierailijoille jo seitsemän viikkoa Ludvigin kuoleman jälkeen, jotta rakentamisesta kertyneet velat saatiin maksettua. Linna on samassa käytössä tänäkin päivänä, ja se on hyvin suosittu matkailukohde.
Ludvigin erikoinen persoonallisuus on inspiroinut monia kirjailijoita, säveltäjiä ja elokuvantekijöitä. Häneen viitataan usein nimillä Schwanenkönig (suom. Joutsenkuningas) ja Märchenkönig (suom. Satukuningas).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludvig II (Baijeri) Wikimedia Commonsissa
Tietosivusto Ludvig II:sta (englanniksi) Bavarikon, Bayerische Landesbibliothek Online (BLO) 2011
Verkkonäyttely Ludvig II:sta (englanniksi) Bavarikon, Bayerische Landesbibliothek Online (BLO) 2011
Ludvig II:n rakennuttamat linnat ja rakennelmat (englanniksi)
Kesken jääneet rakennusprojektit (englanniksi)
Residenz palatsin Talvipuutarha, vaihtuvasta näyttelystä kertova sivu (englanniksi)
Linderhofin linna, virallinen kotisivu (englanniksi)
Neuschwansteinin linna, virallinen kotisivu (englanniksi)
Herrenchiemseen linna, virallinen kotisivu (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Maksimilian II | Baijerin kuningas 1864–1886 | Seuraaja: Otto I |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola 2  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  IdRef 
Kuningas Ludvig II juuri valtaan tultuaan 1864
Ludvig II kruunajaisasussaan, Ferdinand von Piloty 1865
Ludvig II:n ja Baijerin herttuatar Sophien virallinen kihlajaiskuva, Joseph Albert 1867
Ludvig II 40-vuotiaana, Joseph Albert 1886
Niin kutsuttu Ludvigin risti on sillä paikalla, josta hänen ruumiinsa löydettiin.
Residenz kuninkaallisen palatsin katolla sijainnut talvipuutarha Münchenissä 1871-1897
Neuschwansteinin linna
Linderhofin linna
Herrenchiemseen linna
Pekka Seppänen

| Pekka Seppänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. syyskuuta 1960 Helsinki, Suomi
Muut tiedot
Aktiivisena:  1982–
Pekka Markku Antero Seppänen (s. 15. syyskuuta 1960 Helsinki) on suomalainen kirjoittaja, taloustarkkailija ja hallitustyöskentelijä, joka on työskennellyt muun muassa Talouselämän päätoimittajana.
Ura

Seppänen valmistui ylioppilaaksi 1979 ja valtiotieteen kandidaatiksi 1984 Helsingin yliopistosta. Hän toimi tiedottajana ja tiedotuspäällikkönä Finn-Stroi Oy:ssä 1985–1988. Vuosina 1988–2000 Seppänen oli Talouselämä-lehden toimittaja ja 2000–2010 päätoimittaja. Hän toimi päätoimittajana ollessaan myös Talentumin johto- ja hallitustehtävissä.
Seppänen on toiminut hallituksen puheenjohtajana klassisen musiikin levy-yhtiössä Ondine Oy:ssä (2005–2009), kirjankustantamo Gummerus Kustannus Oy:ssä (2013–2018), Patricia Seppälän säätiössä (2017–) ja Suomen Sinfoniaorkesterit ry:ssä (2023–).
Seppänen kirjoittaa kolumneja Ylelle. Seppänen on aiemmin kirjoittanut Helsingin Sanomiin johtamista ja työelämää käsitteleviä kolumneja. Ilta-Sanomissa hänen kolumniensa aiheita olivat talous, yhteiskunta, kulttuuri ja urheilu.
Vuodesta 2007 lähtien hän on ollut yksi Pyöreä pöytä -keskusteluohjelman panelisteista ja vuodesta 2011 lähtien Yle aamun Jälkipörssin keskustelijoita.
Seppänen on myös harrastelijamuusikko ja sarjakuvakäsikirjoittaja. Seppänen oli vuosina 1980–1982 Vaaralliset lelut -yhtyeen basisti ja kosketinsoittaja ja on soittanut myöhemmin Åttopojat-yhtyeessä sekä kirjailijoiden muodostamassa Nyrok Dolls-yhtyeessä. Käsikirjoittajana hän tehnyt vuodesta 1978 lähtien sarjakuvia Me Muut, Radio Otto ja Teuvo Lyly sekä pilapiirrosta Pomo & Väisänen (piirtäjinä Pertti “Häm” Hämäläinen ja Jari Pantzar). Lisäksi hän on tehnyt käsikirjoituksia muun muassa Mauri Kunnakselle, Matti Remekselle ja Juba Tuomolalle.lähde?
Ura > Tunnustuksia

Seppänen sai Aikakauslehtien Päätoimittajat ry:n Julius-palkinnon 2005 ja Bonnierin Suuren journalistipalkinnon vuoden journalistina 2006. Hänelle myönnettiin vuonna 2009 ensimmäinen Mikko Pohtolan lehdistöpalkinto, joka myönnetään mielipidevaikuttajalle, joka on käyttänyt suomen kieltä esimerkillisesti tai edistänyt merkittävästi tätä päämäärää. Vuonna 2006 mediavaikuttajat äänestivät hänet Suomen parhaaksi päätoimittajaksi ja sisältöjohtajaksi.lähde?
Yksityiselämä

Pekka Seppäsen isä oli sosiologi Paavo Seppänen. Hänen veljensä oli kirjailija, lääkäri ja tv-juontaja Juhani Seppänen.
Teokset

Parhaat kolumnit: epävirallinen totuus 2000-luvusta.  Helsinki:  Talentum, 2008.  ISBN 978-952-14-1343-8
Markku Kuisma & Pekka Seppänen: Suomen pahimmat bisnesmokat – tarinoita huippujohtamisesta.  Helsinki:  Siltala, 2015.  ISBN 978-952-234-291-1
Nyman.  (Romaani)  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-31637-4
Matti Alahuhta (yhteistyössä Martti Häikiö ja Pekka Seppänen): Johtajuus. Docendo, 2015. ISBN 978-952-291-202-2
Lukuisia sarjakuva- ja pilapiirrosalbumeita useiden eri tekijöiden kanssa.
Viking Sevelius

Sven Viking Sevelius (3. helmikuuta 1897 Sipoo – 13. kesäkuuta 1919 Polovina, Itä-Karjala) oli suomalainen ylioppilas ja puna-armeijan pataljoonankomentaja. Hän edusti urheilijana IFK Helsingforsia ja Helsingin Jyryä.
Seveliuksen isä toimi kirkkoherrana Ahvenanmaalla Vårdössä. Suomen sisällissodan alkaessa Sevelius liittyi punaisiin yhdessä luokkatoverinsa Eyolf Mattssonin kanssa ja toimi sihteerinä kansanvaltuuskunnan raha-asiain toimikunnassa. Sodan loppuvaiheissa Sevelius pakeni Venäjälle.
Sevelius liittyi puna-armeijaan ja yleni pataljoonankomentajaksi. Sevelius toimi vuoden 1919 alusta Itä-Karjalan aluetta puolustaneen 164. suomalaisen jalkaväkirykmentin 1. pataljoonan komentajana. Eyolf Mattsson komensi rykmentin 2. pataljoonaa ja Tuure Lehen oli rykmentin vuoristotykkipatterin komentajana. Rykmentin 1. pataljoona oli aluksi puolustusasemissa Petroskoin edustalla ja siirtyi sitten toukokuun 1919 alussa Polovinaan.
Sevelius haavoittui vaikeasti 13. kesäkuuta 1919 Polovinassa Prääsän vähän aiemmin vallanneiden suomalaisten Aunuksen retkikunnan joukkojen hyökättyä kylään. Hän jäi vangiksi ja joutui teloitetuksi.
Luettelo Eurovision laulukilpailun voittajista

Tämä on luettelo Euroopan yleisradiounionin jäsenmaiden järjestämän vuosittaisen Eurovision laulukilpailun voittajista. Kilpailu on järjestetty vuosittain vuodesta 1956 alkaen ja on siten yksi maailman pisimpään jatkuneista televisio-ohjelmista. Se on peruttu ainoastaan vuonna 2020, mutta silloinkin jokainen osallistujamaa oli jo valinnut edustuskappaleensa. Voittaja päätetään käyttäen vaihtelevia äänestystapoja. Eniten pisteitä saanut maa julistetaan voittajaksi.
Vuoden 2024 kilpailu oli järjestyksessään 68. Kilpailun on voittanut yhteensä 27 maata, yksi voittaja joka vuonna lukuun ottamatta vuotta 1969, jolloin voitto jaettiin neljän maan kesken. Eniten voittoja on Irlannilla ja Ruotsilla, jotka kumpikin ovat voittaneet kilpailun seitsemän kertaa. Pisin kilpailuhistoria ilman voittoja on ollut Portugalilla, joka sai odottaa 53 vuotta ennen kuin voitti vuoden 2017 kisat 49. osallistumiskerrallaan. Suomi sai odottaa 40. osallistumiskerrallaan tapahtunutta vuoden 2006 voittoaan 45 vuotta. Tällä hetkellä pisimpään ilman voittoa kilpaillut maa on Malta, joka tuli mukaan vuonna 1971. Toisaalta Kyproksella on enemmän osallistumiskertoja (40). Maltalla ja lisäksi Islannilla osallistumisia on 36. Ainoat henkilöt, jotka ovat voittaneet kilpailun useammin kuin kerran, ovat Irlannin Johnny Logan: laulajana vuonna 1980 ja 1987 ja kirjoittajana Linda Martinille vuonna 1992 sekä Loreen, joka on voittanut viisut laulajana kahdesti: vuonna 2012 ja vuonna 2023.
Voittajat > Huomioitavaa

Vuonna 1956 järjestettiin ensimmäinen Eurovision laulukilpailu. Silloin julistettiin vain voittaja, ei pisteitä eikä muita sijoja.
Vuoden 1969 marginaali on mitattu viidenneksi tulleeseen kilpailijaan jaetun voiton vuoksi.
Vuonna 1991 Ruotsi ja Ranska saivat saman verran pisteitä. Molemmat maat saivat yhtä paljon eli 4 kertaa täysiä pisteitä (12), mutta koska Ruotsi oli saanut enemmän toiseksi parhaita pisteitä (10) – Ruotsi 5 kertaa ja Ranska vain 2 kertaa – julistettiin Ruotsi voittajamaaksi.
Vuonna 2020 Euroviisuja ei järjestetty ollenkaan Covid19-pandemian vuoksi.
Maan mukaan

| Voitot | Maa | Vuodet |
| --- | --- | --- |
| 7 |  Irlanti | 1970, 1980, 1987, 1992, 1993, 1994, 1996 |
| 7 |  Ruotsi | 1974, 1984, 1991, 1999, 2012, 2015, 2023 |
| 5 |  Ranska | 1958, 1960, 1962, 1969, 1977 |
| 5 |  Luxemburg | 1961, 1965, 1972, 1973, 1983 |
| 5 |  Iso-Britannia | 1967, 1969, 1976, 1981, 1997 |
| 5 |  Alankomaat | 1957, 1959, 1969, 1975, 2019 |
| 4 |  Israel | 1978, 1979, 1998, 2018 |
| 3 |  Norja | 1985, 1995, 2009 |
| 3 |  Tanska | 1963, 2000, 2013 |
| 3 |  Italia | 1964, 1990, 2021 |
| 3 |  Ukraina | 2004, 2016, 2022 |
| 3 |  Sveitsi | 1956, 1988, 2024 |
| 2 |  Espanja | 1968, 1969 |
| 2 |  Saksa | 1982, 2010 |
| 2 |  Itävalta | 1966, 2014 |
| 1 |  Monaco | 1971 |
| 1 |  Belgia | 1986 |
| 1 |  Jugoslavia | 1989 |
| 1 |  Viro | 2001 |
| 1 |  Latvia | 2002 |
| 1 |  Turkki | 2003 |
| 1 |  Kreikka | 2005 |
| 1 |  Suomi | 2006 |
| 1 |  Serbia | 2007 |
| 1 |  Venäjä | 2008 |
| 1 |  Azerbaidžan | 2011 |
| 1 |  Portugali | 2017 |

Tasatilanteet on merkitty kursiivilla.
Kielen mukaan

Vuosien 1966 ja 1973 sekä vuosien 1977 ja 1998 välillä esiintyjät saivat laulaa vain oman maansa kielellä, joten tämän vuoksi vain Malta, Iso-Britannia ja Irlanti saivat laulaa englanniksi. Ranskaksi saivat laulaa ainoastaan Ranska, Monaco, Sveitsi, Luxemburg ja Belgia.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Voitot | Kieli | Vuoden | Maat |
| 35 | englanti | 1967, 1969, 1970, 1974, 1975, 1976, 1980, 1981, 1987, 1992, 1993, 1994, 1996, 1997, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018, 2019, 2023, 2024 | Iso-Britannia, Irlanti, Ruotsi, Alankomaat, Tanska, Viro, Latvia, Turkki, Ukraina, Kreikka, Suomi, Venäjä, Norja, Saksa, Azerbaidžan, Itävalta, Israel, Sveitsi |
| 14 | ranska | 1956, 1958, 1960, 1961, 1962, 1965, 1969, 1971, 1972, 1973, 1977, 1983, 1986, 1988 | Sveitsi, Ranska, Luxemburg, Monaco, Belgia |
| 3 | hollanti | 1957, 1959, 1969 | Alankomaat |
| 3 | heprea | 1978, 1979, 1998 | Israel |
| 3 | italia | 1964, 1990, 2021 | Italia |
| 2 | norja | 1985, 1995 | Norja |
| 2 | ruotsi | 1984, 1991 | Ruotsi |
| 2 | saksa | 1966, 1982 | Itävalta, Saksa |
| 2 | espanja | 1968, 1969 | Espanja |
| 1 | tanska | 1963 | Tanska |
| 1 | kroatia | 1989 | Jugoslavia |
| 1 | serbia | 2007 | Serbia |
| 1 | portugali | 2017 | Portugali |
| 1 | ukraina | 2022 | Ukraina |
Voittoa vailla olevien maiden parhaat sijoitukset

| Paras sijoitus | Maa | Viimeisin kerta> Esittäjä | Viimeisin kerta> Laulu | Viimeisin kerta> Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2. (2 kertaa) |  Islanti | Yohanna | ”Is It True?” | 2009 |
| 2. (2 kertaa) |  Malta | Chiara | ”Angel” | 2005 |
| 2. |  Kroatia | Baby Lasagna | ”Rim tim tagi dim” | 2024 |
| 2. |  Kypros | Eleni Foureira | ”Fuego” | 2018 |
| 2. |  Bulgaria | Kristian Kostov | ”Beautiful Mess” | 2017 |
| 2. |  Australia | Dami Im | "Sound of Silence" | 2016 |
| 2. |  Puola | Edyta Górniak | ”To nie ja!” | 1994 |
| 3. (2 kertaa) |  Romania | Paula Seling & Ovi | ”Playing with Fire” | 2010 |
| 3. |  Moldova | SunStroke Project | ”Hey, Mamma!” | 2017 |
| 3. |  Bosnia ja Hertsegovina | Hari Mata Hari | ”Lejla” | 2006 |
| 4. (2 kertaa) |  Armenia | Aram Mp3 | ”Not Alone” | 2014 |
| 4. |  Unkari | Friderika Bayer | ”Kinek mondjam el vétkeimet?” | 1994 |
| 5. |  Albania | Rona Nishliu | ”Suus” | 2012 |
| 6. |  Tšekki | Mikolas Josef | ”Lie to Me” | 2018 |
| 6. |  Valko-Venäjä | Koldun | ”Work Your Magic” | 2007 |
| 6. |  Liettua | LT United | ”We Are the Winners” | 2006 |
| 7. (2 kertaa) |  Slovenia | Nuša Derenda | ”Energy” | 2001 |
| 7. |  Pohjois-Makedonia | Tamara Todevska | "Proud" | 2019 |
| 9. (2 kertaa) |  Georgia | Eldrine | ”One More Day” | 2011 |
| 13. |  Montenegro | Knez | ”Adio” | 2015 |
| 18. |  Slovakia | Marcel Palonder | ”Kým nás máš” | 1996 |
| 18. |  Marokko | Samira Saïd | ”Bitaqat hob” | 1980 |
| 19. |  San Marino | Serhat | "Say Na Na Na" | 2019 |
| SF 12. |  Andorra | Anonymous | ”Salvem el món (Let's Save the World)” | 2007 |
Kartta maiden voitoista lukumäärän mukaan
Marija Šerifovićin ”Molitva” oli ensimmäinen serbiankielinen laulu, joka voitti kilpailun. Se oli myös vuoden 1989 jälkeen ensimmäinen voittajalaulu kielellä, joka ei ollut aiemmin tuonut voittoa.
Juvan Šestalov

Juvan (Ivan) Nikolajevitš Šestalov (ven. Юван (Ива́н) Никола́евич Шеста́лов, 22. kesäkuuta 1937 Hanti-Mansian Berjozovon piirin Kamratkan kylä, Venäjä – 5. marraskuuta 2011) oli mansilainen kirjailija.
Juvan Šestalov syntyi perinteistä elämää viettäneeseen mansiperheeseen. Hän opiskeli Leningradin pedagogisen instituutin pohjoisten kansojen tiedekunnassa ja valmistui vuonna 1965 Tjumenin pedagogisesta instituutista. Šestalov työskenteli Hanti-Mansian kansanperinnekeskuksessa, lehtien toimituksissa, radiossa ja televisiossa sekä kansallisten kulttuurien keskuksen johtajana. Hän liittyi 1967 NKP:n jäseneksi.
Šestalov kirjoitti runoja, kertomuksia, romaaneja ja kuvauksia mansin ja venäjän kielillä. Hänen tuotantonsa keskeinen aihe on kotiseutu, perinteinen kulttuuri ja mansien elämäntavassa tapahtuneet muutokset. Kirjailijan teoksia on käännetty useille vieraille kielille ja eräät niistä ovat ilmestyneet jopa miljoonan kappaleen painoksina.
Šestalov sai Venäjän SFNT:n valtionpalkinnon vuonna 1981 teoksesta Jazytšeskaja poema (”Pakanallinen runoelma”, 1978). Hänet palkittiin Kansojen ystävyyden (1984) ja Työn punaisen lipun (1987) kunniamerkeillä. Kirjailija oli myös Hanti-Mansian ansioitunut kulttuurityöntekijä ja kunniakansalainen.