stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pariisin katakombit
Katakombit nykyään

Nykyään katakombit ovat turistikohde, jossa vierailija voi nauttia aavemaisesta retkestä pimeissä käytävissä miljoonien pariisilaisten jäännöksien lomitse. Vainajat on merkitty hautausvuoden mukaan. Sisäänkäynti opastetuille kierroksille on Denfert-Rochereaulla. Kierroksen pituus on noin 1,7 km ja se kestää vajaan tunnin. Turvallisuussyistä katakombeihin otetaan vain 200 henkilöä kerrallaan. Kierroksilla ei ole opastusta, mutta tärkeimmissä kohteissa on esittelytaulut myös englanniksi.
Yleisölle avoinna olevat osat ovat vain pieni osa Pariisin alla kulkevista käytävistä. Yhteensä tunneleita on yli 300 kilometriä. Katakombeihin pääsee kuitenkin joistakin kohdin myös Pariisin viemäri- ja metroverkoston kautta. Myös räjähteitä tiedetään käytetyn, ja katakombit houkuttelevatkin huumekauppiaita, erikoisuudentavoittelijoita ja salaisten kokouksien pitäjiä. Innokkaimmat käytävien ystävät kutsuvat itseään katafiileiksi (cataphiles) ja saattavat viettää maan alla päiväkausia. Syyskuussa 2004 katakombeista löydettiin sinne piilotettu salainen elokuvateatteri. Katakombeissa käyminen on kuitenkin ollut laitonta jo vuodesta 1955 lähtien. Määräyksen rikkojia odottaa sadan euron sakko, ja katakombeissa seikkailevia vahtii erityinen tunnelipoliisi. Jotkut vaarallisimmista osuuksista on kokonaan suljettu. Valokuvatessa katakombeissa salamavalon käyttö on kielletty.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Official website (ranskaksi) (englanniksi) (espanjaksi)
Underground Paris – a virtual tour (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Urbanadventure – videoita ja kuvia (englanniksi)
Comperes exploration: catacombes exploration (ranskaksi) (englanniksi)
Wentzel Hagelstam : Käynti Parisin katakombeissa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 12.05.1929, nro 19, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pariisin katakombit. Kuuden miljoonan vainajan valtakunta, Karjala, 05.03.1939, nro 62, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Beninin jalkapallomaajoukkue

Beninin jalkapallomaajoukkue on Beninin kansallinen edustusjoukkue jalkapallossa. Joukkuetta hallinnoi Beninin jalkapalloliitto (Fédération Béninoise de Football). Benin ei ole kertaakaan esiintynyt jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Afrikan-mestaruuskilpailuissa se on pelannut neljä kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 2004, jolloin se hävisi kaikki alkulohko-ottelunsa ja teki vain yhden maalin. Vuoden 2019 Afrikan-mestaruuskilpailuissa Benin ylsi puolivälieriin.
Menestys arvokilpailuissa > Maailmanmestaruuskilpailut

1930–1970 – Ei osallistunut
1974 – Ei selvinnyt karsinnoista
1978–1982 – Ei osallistunut
1986 – Ei selvinnyt karsinnoista
1990 – Ei osallistunut
1994 – Ei selvinnyt karsinnoista
1998 – Ei osallistunut
2002–2018 – Ei selvinnyt karsinnoista
Menestys arvokilpailuissa > Afrikan-mestaruuskilpailut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1957–1970 – Ei osallistunut  1972 – Ei selviytynyt karsinnoista  1974–1976 – Vetäytyi karsinnoista  1978 – Ei osallistunut  1980 – Ei selviytynyt karsinnoista  1982 – Ei osallistunut  1984–1986 – Ei selviytynyt karsinnoista  1988–1990 – Ei osallistunut  1992–1994 – Ei selviytynyt karsinnoista |   |  1996 – Vetäytyi karsinnoista  1998–2002 – Ei selviytynyt karsinnoista  2004 – 1. kierros  2006 – Ei selviytynyt karsinnoista  2008 – 1. kierros  2010 - 1. kierros  2012–2017 – Ei selviytynyt karsinnoista  2019 - Puolivälierät |
Valmentajia

Edmé Codjo (8/2011-1/2012)
Denis Goavec (12/2010-8/2011)
Jean-Marc Nobilo 2010
Michel Dussuyer 2008-2010
Reinhard Fabisch (2007-2008)
Didier Notheuax (2007)
Hervé Revelli (2004)
Cecil Jones Attuquayefio (2003-2004)
Peter Schnittger (1990-1994)
Kansainvälinen soutuliitto

| Kansainvälinen soutuliitto> World Rowing |
| --- | --- |
Laji:   soutu 
Tyyppi:  urheilujärjestö
Toimialue:  kansainvälinen
Lyhenne:  WR
Perustettu:  1892
Sijainti:   Lausanne, Sveitsi
Presidentti:  Jean-Christophe Rolland
Jäsenyydet:   Kansainvälinen olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kansainvälinen soutuliitto (engl. World Rowing, lyh. WR) on kansainvälinen soutulajien kattojärjestö. WR asettaa säännöt ja määräykset lajin harjoittamiselle sen kaikissa muodoissa. WR:n alaisuudessa toimii 156 kansallista jäsenliittoa. Kansainvälisen soutuliiton päämaja sijaitsee Lausannessa, Sveitsissä.
Kansainvälinen soutuliitto perustettiin vuonna 1892 nimellä Fédération Internationale des Sociétés d'Aviron (lyh. FISA). Ensimmäiset Euroopan mestaruuskilpailut järjestettiin vuotta myöhemmin Orta-järvellä Italiassa. Laji kirjattiin olympiakisojen ohjelmaan alusta lähtien. Liiton virallinen nimi vaihdettiin englanninkieliseen muotoon vuonna 2020.
Jokioisten Koetus

| Jokioisten Koetus |
| --- | --- |

Koko nimi:  Jokioisten Koetus
Perustettu:  1902
Entiset nimet:  Jokioisten Koetus   1902-
Kaupunki:  Jokioinen
Kenttä:  Jokioisten pesäpallokenttä
Miesten sarjataso:  Suomensarja
Naisten sarjataso:  Maakuntasarja
Värit:              valkoinen ja punainen 

Puheenjohtaja:  Ari Kettunen
Miesten pelinjohtaja:  Ari Kenttäaho
Omistaja:  Voimistelu- ja urheiluseura Jokioisten Koetus ry
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jokioisten Koetus (JoKo) on pesäpalloseura Jokioisista joka pelaa kaudella 2020 Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, Suomensarjassa. Seura on TUL-taustainen. Se on pelannut myös miesten SM-sarjassa 1976, jolloin sijoittui yhdenneksitoista kuudella voitolla.
Historia > Seuran perustaminen ja alkuvuosikymmenten toiminta

Voimistelu- ja urheiluseura Jokioisten Koetus perustettiin työväenyhdistyksen alaisuuteen 3. elokuuta 1902 Seppäinmäen pakarissa. Seuran toiminta käynnistyi varsinaisesti kuitenkin vuonna 1903 kun seura järjesti toimintansa ensimmäiset virallisluontoiset yleisurheilukilpailut. Vuonna 1905 seura itsenäistyi työväenyhdistyksen alaisuudesta omaksi yhdistyksekseen.
Seuran toiminta laajeni vuonna 1907 kun talviurheilulajeista hiihto tuli mukaan lajivalikoimaan kilpailujen myötä. Vuonna 1914 Koetukseen perustettiin myös naisjaosto. Sisällissodan myötä työväentaustainen seura erotettiin vuonna 1918 Suomen Voimistelu- ja Urheiluliitosta johtuen seuran jäsenistön osallisuudesta punakaartin toimintaan. Tästä syystä seura liittyikin vuonna 1919 perustettuun Työväen Urheiluliittoon. Seuralle perustettiin nuoriso-osasto vuonna 1927 ja seura järjesti ensimmäiset kansallisen tason yleisurheilukilpailut vuonna 1936. Helsingin olympialaisiin 1952 Koetuksesta osallistui viisi urheilijaa.
Historia > Pesäpallojoukkueen nousu SM-sarjaan 1976

1950-luvulla uudelleen virinnyt seuran pesäpallotoiminta koki ensimmäisen aallonharjansa joukkueen noustua TUL:n mestaruussarjaan 1966. Pesäpalloliiton alaisissa sarjoissa Koetus nousi SM-sarjaan kauden 1975 päätteeksi. Kaudella 1976 Koetus pelasi SM-sarjassa 22 ottelua, joista joukkue voitti kuusi. JoKo sijoittui sarjassa 11:nneksi. TUL:n puolella Koetuksen naiset voittivat 1984 mestaruuden.
Historia > 1990- ja 2000-luku

Koetus nousi vuonna 1991 uuteen Ykköspesis-sarjaan jossa miesten pesäpallojoukkue pelasi kauteen 1997 asti. Vuosituhannen vaihteessa Koetus vuorotteli Ykköspesiksen ja alemman sarjatason, Suomensarjan, välillä. Vuonna 2001 tehty organisaatiomuutos keskitti Koetuksen toiminnan lähinnä erikoistumiseen pesäpallossa. Kaudet 2001-2004 Koetus pelasi kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla nousten kausiksi 2005-2006 Ykköspesikseen. Suomensarjakauden 2007 jälkeen Koetus nousi jälleen Ykköspesikseen sijoittuen kaudella 2009 historiansa parhaimpaan sijoitukseen; viidenneksi. Kaudesta 2011 lähtien Koetus on pelannut Suomensarjassa.
Seuran tunnukset

Pesäpallojoukkueen käyttämä logo
Jokioisten Koetuksen seura-logo
Seuran kotikenttä

Jokioisten Koetus pelaa pesäpallon kotiottelunsa Jokioisten pesäpallokentällä. Kentälle on tehty hiekkatekonurmi vuonna 2008. Jokioisten kunnan osuus kentän rakentamisessa oli 130 000 euroa. Kentän vihkäisotteluna pelattiin Superpesis-ottelu Hyvinkään ja Kouvola välillä. Ottelua seurasi tuolloin 1022 katsojaa.
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
D-pojat: 
| D-pojat |  Kultaa | 2021* | 1 |  |
E-pojat: 
| E-pojat |  Pronssia | 2019 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 2 |  |
* Yhteisjoukkue Hämeenlinnan Paukun kanssa.
Kaudella 2023 miesten superpesiksessä pelasi neljä pelaajaa, joiden kasvattajaseurana on ollut Jokioisten Koetus; Juho Hacklin, Teemu Nurmio, Patrik Vartama ja Tomi Lehtonen.
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Itä–Länsi-valinnat

Esa Hacklin (1976, 1977)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

Esa Hacklin (1977)
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
| n k Miesten pesäpallon TUL:n mestarit |
| --- | --- |
Miehet:  1930: Kullervo  1931: Kullervo  1932: Kisa-Toverit  1933: Kullervo  1934: Puhti  1935: Kisa-Toverit  1936: Työväen Mailapojat  1937: Työväen Mailapojat  1938: Työväen Mailapojat  1939: Työväen Mailapojat  1940: Työväen Mailapojat  1941: ei pelattu  1942: ei pelattu  1943: ei pelattu  1944: ei pelattu  1945: Työväen Mailapojat  1946: Työväen Mailapojat  1947: Puhti  1948: Puhti  1949: Työväen Mailapojat  1950: Puhti  1951: Weikot  1952: Työväen Mailapojat  1953: Weikot  1954: Työväen Mailapojat  1955: Leisku  1956: ei pelattu  1957: Puhti  1958: Lohi  1959: Leisku  1960: Weikot  1961: Keljon Viesti  1962: Muhoksen Voitto  1963: Jyväskylän Nousu  1964: Keljon Viesti  1965: Keljon Viesti  1966: Lohi  1967: Lohi  1968: Lohi  1969: Lohi  1970: JoKo  1971: Lohi  1972: JoKo  1973: JoKo  1974: JoKo  1975: Lohi  1976: Lohi  1977: Lohi  1978: Lohi  1979: Lohi  1980: Lohi  1981: Lohi  1982: Lohi  1983: Puhti  1984: Lohi  1985: Vantaan Pesis  1986: Lohi  1987: Lohi  1988: Lohi  1989: Puhti  1990: Puhti  1991: Puhti  1992: Puhti 
| n k Naisten pesäpallon TUL:n mestarit |
| --- | --- |
Miehet:  1947: Munsaaren Saarenpojat  1948: Munsaaren Saarenpojat  1949: Munsaaren Saarenpojat  1950: Helsingin Veto  1951: Helsingin Veto  1952: Helsingin Veto  1953: Helsingin Veto  1954: Helsingin Veto  1955: Lopen Urheilijat  1956: -  1957: Lopen Urheilijat  1958: -  1959: Äänekosken Huima  1960: Lopen Urheilijat  1961: Äänekosken Huima  1962: Lopen Urheilijat  1963: Lohi  1964: Lohi  1965: Lohi  1966: -  1967: Lohi  1968: -  1969: -  1970: Lohi  1971: Lohi  1972: Turun Kilpa-Veikot  1973: -  1974: -  1975: -  1976: Turengin Sarastus  1977: Humppilan Veikot  1978: JoKo  1979: JoKo  1980: Humppilan Veikot  1981: Jokelan Kisa  1982: JoKo  1983: Puhti  1984: Puhti  1985: Puhti  1986: Puhti  1987: Puhti  1988: Puhti  1989: Puhti  1990: Puhti  1991: Puhti  1992: Puhti
Tuukka Kuru

| Tuukka Kuru |
| --- | --- |
 Tuukka Kuru marraskuussa 2024
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. lokakuuta 1990 (ikä 34) Rovaniemi
Kansalaisuus:  Suomi
Poliitikko
Puolue:  Sinimusta liike
Entiset puolueet:  Muutos 2011
Asema:  puolueen puheenjohtaja
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Koulutus:  insinööri (AMK)
Tuukka Sauli Johannes Kuru (s. 18. lokakuuta 1990 Rovaniemi) on suomalainen poliitikko, kansallismielinen aktivisti ja Sinimustan liikkeen puheenjohtaja. Kuru on aiemmin toiminut myös Muutos 2011 -puolueessa, Perussuomalaisissa Nuorissa sekä Suomen Sisun Lapin piirin päällikkönä.
Elämä

Kuru on valmistunut koneinsinööriksi Lapin ammattikorkeakoulusta vuonna 2018, ja on työskennellyt rakennustyöläisenä rakennusalan yrityksissä sekä harjoittelijana metalliteollisuuden yrityksissä ennen valmistumistaan.
Vaalimenestys

Kuru oli Muutos 2011 -puolueen ehdokkaana Kemin kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2012, joissa hän sai 14 ääntä, sekä europarlamenttivaaleissa 2014 saaden 198 ääntä.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Sinimustan Liikkeen ehdokkaana Kuru sai 323 ääntä.
Yksityiselämä

Tuukka Kuru asuu Hämeenlinnassa yhdessä vaimonsa ja lapsensa kanssa.
Vuonna 2023 Kuru tuomittiin 40 päiväsakkoon kiihottamisesta kansanryhmää vastaan. Kuru on kertonut mieltävänsä itsensä rasistiksi.
Rauno Halme

Rauno Halme Joensuun taidemuseolla 1998 (kuva: Kari Hyttinen)
Rauno Tapio Halme (s. 14. huhtikuuta 1956 Turku) on suomalainen klarinetisti. Joensuun kaupunginorkesterin klarinetin äänenjohtajana 1982–2006 ja varaäänenjohtajana 2006–2019 (emeritus) toiminut Rauno Halme on muusikko toisessa polvessa. Hänen isänsä Wilho Halme työskenteli Turun filharmonisen orkesterin kontrabassoryhmän äänenjohtaja vuosina 1938–1969. Suvun muita ammattimuusikoita on myös Helsingin, Tampereen ja Turun kaupungeissa.
Kantaesityksiä

Jouni Kaipainen, Aspetti Op. 6. Rauno Halme, klarinetti, Sole Kallioniemi, piano (1975 Helsinki).
Atso Almila, Concerto for Two Clarinets and Wind Orchestra Op. 21. Kaartin soittokunta (ent. Helsingin varuskuntasoittokunta), ylikapellimestari Arvo Kuikka, solistit Rauno Halme ja Matti Rouvali, klarinetti (1980 Tampere–Seinäjoki–Helsinki -kiertue).
Atso Almila, Clarinet trio "Eleven days". Carelia-trio: Rauno Halme, klarinetti, Erkki Hirvikangas, sello, Kristian Kauppinen, piano (1994 Kontiolahti).
Atso Almila, Clarinet trio II. Carelia-trio: Rauno Halme, klarinetti, Erkki Hirvikangas, sello, Janne Mertanen, piano (1999 Crusell-viikko, Uusikaupunki).
Musiikkialan luottamustoimia

Rauno Halme toimi Suomen Sinfoniaorkesterit ry:n hallituksen jäsenenä 1995–1996.
Pohjois-Karjalan läänin taidetoimikunnan jäsenenä 1995–1997 (jossa tehtävässä myös Suomen itäisten läänien säveltaidetyöryhmän puheenjohtajana).
Suomen Muusikkojen Liitto ry:n Joensuun osaston johtokunnan jäsenenä, puheenjohtajana ja varapuheenjohtajana 1991–1999, 2004–2006, 2015–2017.
Carelia-trio ry:n hallituksen puheenjohtajana yhdistyksen koko toiminnan ajan vuosina 1995–2007.
Joensuun kaupunginorkesterin orkesterivaltuuskunnan puheenjohtajana useita kausia 1990-luvulla sekä uudelleen vuosina 2015–2017.
Halmeelle myönnetyt huomionosoitukset

Suomen Sinfoniaorkesterit ry:n hopeinen kunniamerkki 2006
Suomen Muusikkojen Liitto ry:n hopeinen ansiomerkki 2006
Suomen Sinfoniaorkesterit ry:n kultainen ansiomerkki 2013
Yksityiselämä

Halmeella on ensimmäisestä avioliitosta kolme aikuista lasta ja kahdeksan lastenlasta. Toisen vaimonsa Raija Itäluoma-Halmeen kanssa Halme on ollut vuodesta 2004.
Aiheesta muualla

Nevalainen, Kimmo: Orkesterin pitää elää ajassa omilla ehdoillaan – Kunniakapellimestari Atso Almila ja eläköityvä klarinetisti Rauno Halme pohtivat Joensuun kaupunginorkesteria. Karjalainen, 1.10.2019.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 11.10.2020.
Salonen, Aimo: Juhla kääntyi kivireen vetämiseksi – Hyvästit Joensuulle: Klarinetisti Rauno Halme koki pioneerityön huippuhetket ja pettyi siihen, että kaupungin keskushallinto ei tunnu tietävän orkesteristaan perusasioita. Karjalan Heili, 2.6.2021.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 12.06.2021. (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva
Janne Hyvönen

| Janne Hyvönen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Janne Eero Olavi Hyvönen
Syntynyt: 18. syyskuuta 1992 (ikä 32)  Suomi
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  Kakkoskoppari
Seura:  Sotkamon Jymy
Pelaajaura
Junioriseurat
:  Sotkamon Jymy
Ammattilaisjoukkueet
2012–:  Sotkamon Jymy
Janne Hyvönen (s. 18. syyskuuta 1992) on suomalainen pesäpalloilija.
Superpesisura

Peliuransa Hyvönen edusti Superpesiksessä pelaavaa Sotkamon Jymyä. Superpesisdebyyttinsä Hyvönen teki kesäkuussa 2012 ottelussa Kouvolan Pallonlyöjiä vastaan. Kaudella 2014 hän korvasi kakkoskopparin tontilta joukkueen pelinjohtajaksi siirtyneen Mikko Korhosen. Ulkopelipaikaltaan Hyvönen oli kakkoskoppari. Kausi 2016 jäi Hyvösen viimeiseksi super-tasolla.
Superpesisura > Saavutukset

4 SM-kultaa: 2012, 2013, 2014, 2015
1 SM-hopeaa: 2016
Peliuran jälkeen

Superpesiksessä pesäpallouransa päättänyt Hyvönen jatkaa kotitilansa isäntänä Sotkamossa.  Hyvönen on superpesisuransa päätyttyä pelannut pesäpalloa Sotkamon Jymy Jaguars joukkueessa Ykköspesistä ja Suomen sarjaa. Hyvönen on ollut vuodesta 2021 Sotkamon kunnanvaltuustossa.
Montenegron kieli

| Montenegro |
| --- | --- |

Oma nimi:  Црногорски, Crnogorski
Tiedot
Alue:  Balkan
Virallinen kieli:   Montenegro
Kirjaimisto:  kyrillinen ja latinalainen
Kielenhuolto:  Montenegron standardisointi-instituutti
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  Eteläslaavilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  cnr
ISO 639-3:  cnr
 Ohje 
Montenegron kieli eli montenegro (montenegroksi crnogorski jezik, црногорски језик) on eteläslaavilaisten kielten läntiseen haaraan kuuluvan serbokroaatin kielen Montenegrossa käytettävä standardisoitu muoto. Se perustuu jekaavis-štokaaviseen murteeseen (štokavski) ja siten sitä ymmärtävät muut serbokroaatin puhujat, jotka nykyään nimittävät kieltään serbiaksi, kroatiaksi ja bosniaksi.
Montenegron kieli määriteltiin Montenegron valtion viralliseksi kieleksi maan perustuslaissa syksyllä 2007 ja sen kielioppi ja oppikirjat ilmestyivät kesällä 2009. Oikeinkirjoituksen merkittävin uudistus on kirjainten "ś" ja "ź" ottaminen käyttöön ja kirjainten määrän lisääntyminen 32:een. Uusilla kirjaimilla merkitään liudentuneita äänteitä, joka aiemmin kirjoitettiin "sj" ja "zj". Kieltä voidaan kirjoittaa myös latinalaisin kirjaimin, mutta ensisijaisessa käytössä ovat kyrilliset kirjaimet. Montenegron rannikolla (Herceg Novi-Kotor-Budva-Ulcinj), jolla on historiallisesti läheisempi suhde Dalmatiaan ja Hertsegovinaan kuin sisämaahan, käytetään pääasiassa latinalaisia kirjaimia, joten kirjoitusasu ei eroa kroatiasta. Vuoristossa sen sijaan käytetään kyrillisiä. Kyrillisyys ja latinalaisuus kytkeytyvät osittain uskonnolliseen ja kulttuuriseen identiteettiin. Montenegron rannikko on perinteisesti katolilais-ortodoksista, kun taas sisämaan vuoristo on lähes yksinomaan Serbian ortodoksikirkon piirissä.
Vaikka kieltä ei ole poliittisesti ja kielitieteellisesti tunnustettu omaksi kielekseen, osa ihmisistä pitää sitä omana kielenään vaikkakin suurin osa sen puhujista pitää sitä serbian murteena. Kielellä oli Montenegrossa vuonna 2006 198 000 puhujaa. Vuoden 2003 väestönlaskennassa 21,53 % Montenegron väestöstä kertoi montenegron kielen äidinkielekseen. Näin ollen montenegron kielellä olisi noin 120 000 puhujaa maan 600 000 asukkaasta. Väestöstä 63,5 % kertoi äidinkielensä olevan serbia. Samassa laskennassa 32 % väestöstä kertoi olevansa serbejä.
Montenegron kielen eroa serbian kielestä on erityisesti ajanut Montenegron kielen instituutin johtaja, professori Vojislav Nikčević. Myös Montenegron entinen itsenäisyysmielinen pääministeri Milo Đukanović on ilmoittanut olevansa montenegron kielen puhuja ja tukenut avoimesti kielen tunnustamista. Perustuslakiin kielen virallistamista ehdotti sen kirjoittanut lakimies Mijat Šuković.
Joulukuussa 2017 montenegron kieli sai oman ISO-koodinsa.
Kielinäyte

»Sva ljudska bića rađaju se slobodna i jednaka u dostojanstvu i pravima. Ona su obdarena razumom isavješću i jedni prema drugima treba da postupaju u duhu bratstva.»
Suomeksi:
»Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasavertaisina arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan veljeyden hengessä.»
(YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1. artikla)
The Whistleblower

| The Whistleblower |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Larysa Kondracki
Käsikirjoittaja:   Larysa Kondracki  Eilis Kirwan 
Tuottaja:   Christina Piovesan  Celine Rattray 
Säveltäjä:  Mychael Danna
Kuvaaja:  Kieran McGuigan
Leikkaaja:  Julian Clarke
Pääosat:   Rachel Weisz  David Strathairn  Nikolaj Lie Kaas  Anna Anissimova  Monica Bellucci  Vanessa Redgrave 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kanada  Saksa 
Tuotantoyhtiö:  Voltage Pictures
Levittäjä:   Entertainment One (Kanada)  SquareOne Entertainment (Saksa) 
Ensi-ilta:   2010-9-1313. syyskuuta 2010 (Toronto)  2011-8-1212. elokuuta 2011 (Kanada)  2011-10-2727. lokakuuta 2011 (Saksa)  
Kesto:  112 minuuttia
Alkuperäiskieli:   englanti  esiintyy lisäksi ukrainan-, venäjän- ja bosniankielistä dialogia 
Tuotto:  2,2 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
   
The Whistleblower (suomeksi myös Ilmiantaja) on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut Larysa Kondrackin ohjaama tositapahtumiin perustuva jännitys- ja rikosdraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Rachel Weisz, David Strathairn, Nikolaj Lie Kaas, Anna Anissimova, Monica Bellucci ja Vanessa Redgrave. Se on Kondrackin ensimmäinen elokuvaohjaus.
Elokuva pohjautuu yhdysvaltalaispoliisi Kathryn Bolkovacin kokemuksiin Bosniassa, jossa hän vuonna 1999 työskenteli YK:n rauhanturvaajana ja yritti paljastaa YK:n korruptoituneiden työntekijöiden pyörittämän ihmiskaupparingin.
Juoni

Nebraskalainen poliisi Kathryn ”Kathy” Bolkovac (Rachel Weisz) lähtee YK:n rauhanturvaajaksi sodanjälkeiseen Bosniaan. Pian hänen odotuksensa auttaa maan uudelleenrakentamisessa romuttuu, kun hän törmää kulissien takana ihmiskauppaan, peittelyyn ja korruptioon. Hän päättää vastoin vallitsevia toimintatapoja uskaliaasti purkaa ja paljastaa vääryyksien vyyhdin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rachel Weisz  | … |  Kathryn ”Kathy” Bolkovac   |
|  David Strathairn  | … |  Peter Ward   |
|  Nikolaj Lie Kaas  | … |  Jan van der Velde   |
|  Anna Anissimova  | … |  Zoe   |
|  Monica Bellucci  | … |  Laura Leviani   |
|  Vanessa Redgrave  | … |  Madeleine Rees   |
|  Roxana Condurache  | … |  Raya   |
|  Jeanette Hain  | … |  Halyna   |
|  Rayisa Kondracki  | … |  Irka   |
|  Paula Schramm  | … |  Luba   |
|  Alexandru Potocean  | … |  Viko   |
|  William Hope  | … |  Blakely   |
|  Benedict Cumberbatch  | … |  Nick Kaufman   |
|  David Hewlett  | … |  Fred Murray   |
|  Coca Bloos  | … |  Milena   |
|  Luke Treadaway  | … |  Jim Higgins   |
|  Liam Cunningham  | … |  Bill Hynes   |
|  Pilou Asbæk  | … |  Bas   |
Tuotanto

The Whistleblowerin kuvaukset alkoivat MediaPron elokuvastudioilla Bukarestissa lokakuussa 2009 ja päättyivät saman vuoden joulukuussa. Elokuva kuvattiin pääosin Bukarestissa, mutta joitain sen kohtauksia kuvattiin myös Torontossa.
Ensi-ilta ja vastaanotto

The Whistleblower sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 13. syyskuuta 2010. Elokuva on saanut sekä kriitikoilta että katsojilta myönteisiä arvioita. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 75 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 6,5/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 118 arviointiin, joista 89 on ”tuoreita” ja 29 ”mätiä”. Yli 10 000 käyttäjästä 71 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 3,6/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 30 arvostelun perusteella elokuva on saanut 59 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 39 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,5/10.
Aiheesta muualla

The Whistleblower Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Shōgun (romaani)

| Shōgun |
| --- | --- |
Kirjailija:  James Clavell
Kansitaiteilija:  Ed Vebell
Kieli:  Englanti
Genre:  Historiallinen fiktio
Kustantaja:  Delacorte Press (Yhdysvallat)   Hodder & Stoughton (Britannia)
Julkaistu:  1975
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  1152
Suomennos
Suomentaja:  Anja Haglund
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1982
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  1146
ISBN:  951-1-06884-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Shōgun on James Clavellin aasialaissaagan ensimmäinen romaani. Se sijoittuu feodaaliajan Japaniin vuoden 1600 tietämille ja kertoo fiktiivisen tarinan Tokugawa Ieyasun valtaannoususta shōgunaattiin englantilaisen merimiehen ollessa päähenkilönä. Kirjaa myytiin vuosina 1975–1983 maailmalla yli kahdeksan miljoonaa kappaletta. Siitä on tehty myös minisarja Shōgun, siitä lyhennetty teatterielokuva ja Broadway-musikaali. Vuonna 2024 julkaistiin uusi kymmenosainen televisiosarja.
Romaanin englantilaisella merimiehellä on todellinen esikuva: Will Adams (1564–1620), joka haaksirikkoutui hollantilaisella laivalla Japaniin ja lyhyen vankeuden jälkeen "ystävystyi" Ieyasun kanssa.