stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sfumato
Aiheesta muualla

GottliebStudios.com: Sfumato (englanniksi)
Maalaustekniikat
| --- | --- |
Sideaineen mukaan::   Öljymaalaus  Temperamaalaus  Akvarelli  Akryyliväri  Fresko  Seccomaalaus  Kalkkimaalaus   Vahamaalaus  Guassi  Pastellimaalaus 
Maalauspohjan mukaan::   Seinämaalaus  Taulumaalaus  Miniatyyrimaalaus 
Värinlevitystavan mukaan::    Pastoosi  Laseeraus  Laveeraus   Impasto  Sumraus   Sgraffito 
Maalausjärjestyksen mukaan::   Alla prima  Grisaille  Kerrosmaalaus  Imprimituuri 
Maalaustyylin mukaan::    Chiaroscuro   Sfumato   Trompe l’œil  Kollaasi   Ulkoilmamaalaus
Saksalainen rekisterikilpi

Esimerkki saksalaisesta rekisterikilvestä
Rekisterikilven alkukirjaimet alueittain
Saksalaisen rekisterikilven ensimmäiset kirjaimet määräytyvvät  sen mukaan, missä päin Saksaa ajoneuvon omistaja asuu. Asuinpaikan vaihtuessa auto on rekisteröitävä uuden kotipaikan rekisteröintiviranomaiselle. Aikaisemmin kotipaikan vaihtuessa myös rekisterikilpi vaihtui, mutta 1.1.2015 alkaen vanhan rekisterikilven on halutessaan saanut pitää.
Saksalaisen rekisterikilven numerot ja kirjaimet ovat mustia valkoisella pohjalla.
Historia

Vuosina 1870–1890 Saksassa käytettiin polkupyörissä rekisterikilpiä. Vuonna 1897 alettiin kiinnittää autoihin rekisterikilpiä. Rekisterikilvet olivat pakollisia kaikissa autoissa 1. lokakuuta 1906 alkaen. Tunnuksen alussa oli roomalainen numero osoittamassa, mihin alueeseen auto kuului (I = Preussi, II = Baijeri jne.). Tämän jälkeen seurasi kirjain, joka tarkoitti seutua, johon auto kuului (esim. I A = Berliini), ja lopuksi numerosarja.
Toisen maailmansodan jälkeen jokaisella miehitysvyöhykkeellä oli omat värit tekstille ja taustalle. Vuonna 1947 liittoutuneet päättivät kehittää yhtenäisen järjestelmän, jota on käytetty vuodesta 1948 lähtien. Siinä tekstin väri on aina musta ja taustan valkoinen.
Vuonna 1949 huomattiin, että erilaisten yhdistelmien määrä järjestelmässä oli riittämätön. Yhä useampi näet hankki itselleen auton. Tästä syystä otettiin Länsi-Saksassa vuonna 1956 käyttöön uusi järjestelmä. Itä-Saksassa kehitettiin jo vuonna 1953 uusi järjestelmä, erilainen kuin Länsi-Saksassa. Kummassakin maassa rekisterikilvissä käytettiin samaa DIN 1451 -fonttia.
Kun Saksa jälleenyhdistyi vuonna 1990, Länsi-Saksan piirikuntien ja kaupunkien lyhenteet pysyivät ennalleen. Sen sijaan Itä-Saksan alueesta muodostettujen uusien osavaltioiden piirikunnille ja kaupungeille annettiin omat lyhenteet, joiden tuli olla ennestään käyttämättömiä. Esimerkiksi Dresden sai lyhenteen DD, koska D oli jo käytössä länsisaksalaisen Düsseldorfin lyhenteenä.
Vuonna 1994 rekisterikilvissä otettiin käyttöön uusi kirjasinlaji FE-Schrift (saks. Fälschungserschwerend eli vaikeasti väärennettävä), ja lisäksi kilpien tuli siitä lähtien olla heijastavaa materiaalia. Vuodesta 2000 lähtien FE-fontti on ollut ainoa sallittu ja kilvissä on ollut pakollinen sininen EU-palkki vasemmassa reunassa.
Vanhat rekisterikilvet, joissa käytetään DIN-fonttia ja joissa ei ole sinistä palkkia, ovat edelleen sallittuja, mutta kilpien on aina oltava heijastavaa materiaalia.
Kilpien formaatti

Kilvissä on yksi-, kaksi- tai kolmikirjaiminen aluekoodi (esimerkiksi B=Berliini, BI=Bielefeld ja BIT=Bitburg), yksi tai kaksi aakkosittain juoksevaa kirjainta ja enintään neljä numeroa. Aluekoodissa voi olla myös umlautillinen kirjain Ä, Ö tai Ü, mutta aakkosittain juoksevissa kirjaimissa ei voi olla umlautia. Suomen kilpien tapaan myös Saksassa nolla ei voi olla numero-osan ensimmäisenä tai ainoana numerona. Tietyt yhdistelmät, kuten HJ, KZ, NS, SA, SD, SS eivät ole käytössä historiallisista syistä.
Tiia Pohjanen

Tiia Pohjanen (s. 21. joulukuuta 2002) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa Liigassa kaudella 2022 Oulu Nice Socceria, jota hän edusti jo juniorisarjoissa ja kausina 2020–2021 Ykkösessä.
Pohjanen on pelannut Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa.
Tiia Pajarinen

| Tiia Pajarinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1998 (ikä 26) Polvijärvi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Seura
Seura:  Kiekko-Espoo
Sarja:  SM-liiga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Aik. seurat:  Team Kuortane  Vaasan Sport
| Mitalit> Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Naisten jääkiekko>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2024 | jääkiekko |  |
Tiia Pajarinen (s. 17. huhtikuuta 1998 Polvijärvi) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Kiekko-Espoota.
Pajarinen aloitti kiekkoilun Polvijärven Urheilijoiden poikien joukkueissa ja pelasi ensimmäiset vuodet kenttäpelaajana. Hän pelasi sittemmin Outokummun ja Joensuun joukkueissa mutta muutti Kuortaneelle urheilulukioon ja aloitti pääsarjauransa Team Kuortaneen joukkueessa kaudella 2015–2016. Hän pelasi liigaa Kuortaneella kolmen kauden ajan ja kaudella 2018–2019 Vaasan Sportissa. Vuonna 2019 hän siirtyi Kiekko-Espooseen. Hän on pelannut kauden 2023–2024 päättyessä liigan runkosarjassa ja alemmassa jatkosarjassa yhteensä 150 ottelua sekä pudotuspeleissä 55 ottelua. Hän voitti liigamestaruuden kausilla 2020–2021 ja 2021–2022 sekä saavutti hopeaa kausilla 2022–2023 ja 2023–2024 ja pronssia kaudella 2017–2018.
Pajarinen pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016. Hänet valittiin naisten maajoukkueeseen MM-kilpailuihin 2024, mutta hän ei päässyt pelaamaan Suomen pronssijoukkueessa. Kaikkiaan hän on pelannut viisi naisten maaottelua.
Tanbo

Tanbo on Kobujutsussa käytettävä puinen pamppu, suora, muotoilematon, poikkileikkaukseltaan pyöreä keppi. Se on noin 50 cm pitkä ja sitä käytetään yksittäin (yleisempi) tai kahta tanbota kerralla, yksi kumpaankin käteen. Tanboharjoittelu valmistaa myös puukon käyttämiseen taistelussa, sillä liikeradat ovat pääosin samat. Tanbo on tehty yleensä puusta ja sitä käytetään mm. useissa karateseuroissa tukemaan aseetonta harjoittelua. Tanbon voi ostaa alan liikkeestä tai valmistaa itse joko puusta tai muusta sopivasta materiaalista (hiilikuitu, muovi). Tanboharjoittelu koostuu pariharjoituksista, katasta (liikesarja) ja kihonharjoittelusta (riveissä tehtävä perusharjoittelu kuviteltua vastustajaa vastaan).
Tanbon alkuperäksi on ehdotettu okinawalaisia rumpukapuloita.
Samuli Woolston

Samuli William Woolston (s. 19. joulukuuta 1975 Helsinki) on suomalainen arkkitehti.
Woolston syntyi tutkija, arkkitehti George Woolstonin ja aluearkkitehti Taru Tyynilän perheeseen. Woolston opiskeli arkkitehtuuria Edinburghin yliopistossa 1996–1997, arkkitehdiksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 2003. Hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa 1996 ja 1998–2005, Arkkitehtitoimisto ALAn osakas hänestä tuli 2004. Toimiston palkittuja suunnitelmia on muun muassa vuonna 2011 valmistunut teatteri- ja konserttitalo Kilden Kristiansandissa Norjassa. Rakennustietosäätiö RTS:n Pietilä-palkinnon toimisto sai 2008. Woolston on toiminut myös arkkitehtuurin tuntiopettajana ja arkkitehtuurin teorian opintostudion vetäjänä, samoin kuin ollut muun muassa SAFAn kilpailujaoston puheenjohtaja.
Woolston voitti kollegoineen Helsingin keskustakirjaston suunnittelukilpailun vuonna 2013.
Kuvia tuotannosta

Kilden, Norja (2012).
Helsingin keskustakirjasto Oodi (2018).
Hotelli Marriott, Tampere (2020).
Shaanxin maanjäristys

| Shaanxin maanjäristys |
| --- | --- |
 Kiinan kartta.   Shaanxin maakunta   muut maanjäristyksestä kärsineet maakunnat
Päivämäärä:  23. tammikuuta 1556
Episentrumin sijainti:  Shaanxi, Kiina
Henkilövahingot:  830 000
Shaanxin maanjäristys on kaikkien aikojen tuhoisin maanjäristys. Siinä kuoli noin 830 000 ihmistä. Se tapahtui 23. tammikuuta 1556 Shaanxissa, Kiinassa. Maanjäristys vaikutti 1 000 kilometrin säteellä: Shaanxin, Shanxin, Henanin, Gansun, Hebein, Shandongin, Hubein, Hunanin, Jiangsun ja Anhuin maakuntiin. Tuohon aikaan suuri osa alueen ihmisistä asui lössikerrostumiin kaivetuissa luolissa, jotka sortuivat maanjäristyksen aikana. Maanjäristyksessä kuoli noin 60 prosenttia alueen väestöstä.
Maanjäristys

Nykyisten arvioiden mukaan maanjäristyksen voimakkuus oli noin 8 momenttimagnitudiasteikolla. Vaikka se oli historian tuhoisin maanjäristys, se ei kuitenkaan ollut voimakkain. Jälkijäristykset jatkuivat puolen vuoden ajan, useita kertoja kuussa. Episentrumi oli Shaanxin maakunnan Huan piirikunnassa (Huaxianissa), lähellä Huavuorta (34°05' pohjoista leveyttä, 109°07' itäistä pituutta).
Keisarillinen oppinut Qin Keda selvisi maanjäristyksestä ja kirjasi tapahtumia. Hän päätteli että "maanjäristyksen alkaessa sisällä olevien ihmisten ei kannata lähteä heti ulos, vaan kyyristyä alas ja odottaa sopivaa tilaisuutta. Vaikka pesä putoaa, muutama muna voi silti säilyä ehjänä."
Kiinan historiassa maanjäristystä kuvataan seuraavasti:
»Vuoden 1556 AD talvena tapahtui maanjäristyskatastrofi Shanxin ja Shaanxin maakunnissa. Omassa Huan piirikunnassamme tuho oli suurta. Vuoret ja joet vaihtoivat paikkaa ja teitä tuhoutui. Joissakin paikoissa maa nousi yhtäkkiä ylös muodostaen uusia kukkuloita, tai upposi alas uusiksi laaksoiksi. Toisaalla syntyi uusia jokia tai maa murtui rotkoiksi. Majat, rakennukset, temppelit ja kaupunkien muurit murtuivat saman tien.»
Xi’anin kaupungissa sijaitseva Pieni villihanhipagodi (vanha korkea torni) selvisi myös järistyksestä, mutta lyheni 45 metristä 43,4 metriin.
Sforza

| Sforza |
| --- | --- |
 Sforza-suvun vaakuna
Kotipaikka:  Milano
Aktiivisena:  1411–1535
Ala:  hallitsijoina
Perustaja:  Muzio Attendolo Sforza
Jäseniä:  Francesco Sforza Galeazzo Maria Sforza Ludovico Sforza Caterina Sforza
Sforza oli renessanssin Italian hallitsijasuku, joka piti hallussaan Milanon herttuakuntaa vuosina 1450–1535. Vaatimattomista oloista nousseet Sforzat olivat alun perin kondottieereja, palkka-armeijoiden komentajia, joka erotti heidät Medicin pankkiirisuvusta.
Suku nousi maineeseen Muzio Attendolon (1369–1424) myötä. Hän oli alkujaan maanviljelijä Romagnasta, mutta tuli tunnetuksi menestyneenä condottierina ja alkoi kutsua itseään nimellä Sforza, väkevä. Muzio Attendolo Sforza palveli monia Italian ruhtinaita ja kuoli Napolin kuningattaren Johanna II:n palveluksessa. Hänen poikansa Francesco Sforza palveli Viscontin sukua ja avioitui Milanon viimeisen herttuan tyttären Bianca Maria Viscontin kanssa saaden näin perintäoikeuden Milanon herttuan arvoon.
Kansan ottaessa vallan käsiinsä ja perustaessaan Ambrosian tasavallan Milanoon Francesco Sforza valloitti Castello Sforzescon ja tuli Milanon herttuaksi. Sforzien aikana Milanon kulttuurielämä kukoisti. Sforzat pitivät hoveissaan taiteilijoita ja tiedemiehiä ja käyttivät suuria summia rahaa hovinsa ja kaupungin koristelemiseen.
Valtaistuin joutui Ludvig XII:n käsiin vuosina 1499–1500 ja 1500–1512, kunnes Kaarle V voitti ranskalaiset ja sveitsiläiskaarti palautti Massimiliano Sforzan herttuaksi. Vuonna 1535 viimeinen Sforza-suvun herttua kuoli ilman perillistä ja Kaarle V:stä tuli Milanon uusi hallitsija.
Sforzat Milanon herttuana

Francesco I Sforza 1450–1466
Galeazzo Maria Sforza 1466–1476
Gian Galeazzo Sforza 1476–1494
Ludovico Maria Sforza 1494–1499
Ludovico Maria Sforza (uudelleen) 1500
Ercole Massimiliano Sforza 1512–1515
Francesco II Maria Sforza 1521–1535
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sforza Wikimedia Commonsissa
Sahalininhusky

| Sahalininhusky |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:  Sahalin,  Japani
Määrä:  erittäin uhanalainen
Rodun syntyaika:  1900-luvun alku
Alkuperäinen käyttö:  rekikoira
Nykyinen käyttö:  reki- ja seurakoira
Muita nimityksiä:  Karafuto Ken, Sakhalin Husky
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  30–40 kg
Säkäkorkeus:  56–66 cm
Väritys:  useita, mm. musta ja kuparinpunainen
Sahalininhusky (Karafuto-Ken, 樺太犬) on japanilainen koirarotu, jota käytetään rekikoirana.
Ulkomuoto

Tämä rotu on pystykorva, joka on sukua japaninpystykorvalle ja akitalle. Säkäkorkeus vaihtelee 56–66 cm:n ja paino 30–40 kg:n välillä.
Korvat ovat pienet ja terävät, toisinaan hieman eteenpäin taittuneet tai riippuvat. Tämän rodun väri vaihtelee paljon, mukaan lukien kuparinpunaisen ja mustan. Karvapeite on hienoa ja tuuheaa ja pohjavilla erittäin tiheää. Se muistuttaa grönlanninkoiran karvaa.
Alkuperä

Nimitys karafuto-ken tulee Karafutosta, Sahalinin japanilaisesta nimestä ja koiraa tarkoittavasta sanasta ken. Tämä siis todistaa rodun maantieteellisen alkuperän. Tätä rotua käytetään nykyisin harvoin; sen vuoksi Japanissa on jäljellä vain muutama kasvattaja.
Alkuperä > Tutkimusretki Etelämantereella

Tämän rodun väitetään tulleen kuuluisaksi japanilaisten vuoden 1958 huono-onnisesta tutkimusretkestä Etelämantereelle. Sinne jouduttiin jättämään hätäevakuoinnin seurauksena 15 rekikoiraa. Tutkijat uskoivat apuryhmän saapuvan muutaman päivän kuluessa, joten he jättivät koirat ulos ketjuihin pienen ruokavaraston kanssa. Sää kuitenkin kääntyi huonoksi eikä ryhmä koskaan saavuttanut päämääräänsä.
Lähes vuotta myöhemmin uusi retkikunta saapui paikalle ja huomasi, että koirista kaksi, Taro ja Jiro, olivat selviytyneet, ja niistä tuli saman tien sankareita. Taro vietiin takaisin Sapporoon ja se eli Hokkaidon yliopistolla kunnes kuoli vuonna 1970. Sen jälkeen se täytettiin ja laitettiin näytteille yliopiston museoon. Jiro kuoli Etelämantereella vuonna 1960 luonnollisista syistä, ja sen jäännöksiä säilytetään Japanin luonnontieteellisessä museossa Ueno Parkissa.
Rotu saavutti suosiota vuonna 1983 valmistetun elokuvan, Tarosta ja Jirosta kertovan Nankyoku Monogatarin, myötä. Vuonna 2006 tehty toinen elokuva Eight Below, kertoi fiktionaalisen version tapahtumista, mutta ei viitannut rotuun. Sen sijaan elokuvassa esiintyy vain kahdeksan koiraa: kaksi alaskanmalamuuttia ja kuusi siperianhuskyä.
Aiheesta muualla

Sahalininhuskyn kuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
Taro ja Jiro postimerkeissä
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sakhalin Husky
Sahalininhuskyn muistopatsaita.
Käännös suomeksi
Sfyriá

Ääninäyte
Ääninäyte sfyriásta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Sfyriá (kreik. σφυριά) on Kreikkaan kuuluvalla Euboian eli Évian saarella Antián kylässä käytetty vihellyskieli. Sfyriálla on nykyisin 6 osaajaa ja se on vaarassa hävitä kokonaan.
Historia

Sfyrián alkuperästä ei ole varmuutta. Nimi sfyriá on johdettu kreikan kielen vihellystä merkitsevästä sanasta sfyrízo (σφυρίζω). Eri tarinoiden mukaan se saapui Euboialle 2 500 vuotta sitten sinne paenneiden persialaisten sotilaiden mukana, tai että se kehittyi Bysantin valtakunnan aikana tapana varoittaa paikallisia kilpailevien kylien tai merirosvojen hyökkäysten aikana. Joidenkin uskomusten mukaan antiálaisia viheltäjiä palveli myös antiikin Ateenassa varoittamassa mahdollisista hyökkäyksistä. Laajempaan tietoisuuteen sfyriá levisi kuitenkin vasta vuonna 1969, kun lentokone törmäsi vuoriin lähellä Antiáa ja etsijöiden kuullessa paikallisten paimenien vihellyksiä. Kielen käyttö on vähentynyt paikallisten muuttaessa muualle Kreikkaan. Antián kylässä on nykyisin vain 37 asukasta ja sfyriálla noin 6 osaajaa, joista osa asuu muualla kuin Antiássa.
Piirteet

Sfyriá on puhutun kreikan kielen vihelletty muoto. Kreikan eri kirjaimet ja tavut kääntyvät sfyriáksi tietyillä soinnuilla ja taajuudella. Vihellykset mahdollistavat viestimisen puhetta pitempien matkojen päästä. Laaksoissa vihellykset voivat kantautua 4 kilometrin päähän, eli noin 10 kertaa puheääntä pidemmälle.
Tancredo Neves

Tancredo Neves
Tancredo de Almeida Neves (4. maaliskuuta 1910 – 21. huhtikuuta 1985) oli brasilialainen poliitikko. Hän oli Minas Geraisin kuvernööri 1983–1984 ja Brasilian pääministeri 1961–1962. Neves valittiin Brasilian presidentiksi vuonna 1985, mutta hän ei astunut virkaansa, sillä hän sairastui ja kuoli vatsavaivoihin.[lähde? ]
Tancredo Neves oli sanonut vaalikampanjan aikana, että jos hän saa 500 000 ääntä puolueeltaan, ei edes Jumala estäisi häntä tulemasta presidentiksi. Neves sai äänet, mutta päivää ennen presidentinvirkaan astumista hän sairastui ehtimättä vannoa presidentinvalaa ja kuoli vähän yli kuukauden päästä.
Sahalin

Sahalinin sijainti Venäjän kartalla
| --- | --- |
Sijainti:  Kaukoitä, Tyyni valtameri
Vesialue:  Japaninmeri, Tyynimeri 
Korkein kohta:  1 609  m 
Pinta-ala:  78 000 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  673 100
Suurin kaupunki:  Južno-Sahalinsk
Kieli:  venäjä
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sahalin lähiympäristöineen.
Sahalin (ven. Сахалин, kiin. 库页岛, Kùyè dǎo, jap. 樺太, Karafuto) on saari Tyynen valtameren luoteisrannikolla. Saari kuuluu kokonaisuudessaan Venäjälle ja muodostaa yhdessä Kuriilien kanssa Sahalinin alueen eli oblastin. Sen pääkaupunki on Južno-Sahalinsk.
Maantiede

Sahalin on suurin Venäjän saari. Se on 948 kilometrin pituinen, 25–170 kilometrin levyinen ja sen pinta-ala on 78 000 km². [lähde? ] Sahalinin erottaa lännessä mantereesta pitkä ja kapea Tatariansalmi ja etelässä Japanin Hokkaidosta La Pérousen salmi.
Sahalinilla kulkee kaksi vuorijonoa etelästä pohjoiseen; ne saavuttavat 600–1500 metrin korkeuden. Länsi-Sahalinin vuorten korkein huippu on Itšare 1481 m, Itä-Sahalinin vuorten Lopatin 1609 m. Tymin-Poronaiskin laakso erottaa vuorijonot toisistaan. Suurin joki on Tym, 400 km. Se laskee Ohotanmereen pohjoisessa.
Historia

Eurooppalaiset löysivät saaren 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun tutkimusmatkoilla. Japani vaati saaren omakseen vuonna 1845. Vuonna 1855 sovittiin Venäjän ja Japanin kesken saaren yhteishallinnasta. 1875 Japani luovutti saaren Venäjälle vaihtokauppana Kuriileista. Vuodesta 1884 lähtien Sahalinin ensimmäisenä kuvernöörinä toimi Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraali Andreas Hintze. Japani sai Sahalinin eteläosan vuonna 1905 Venäjän–Japanin sodan päätteeksi. Neuvostoliitto valloitti sen toisen maailmansodan lopussa 1945, jolloin 400 000 japanilaista evakuoitiin saaren eteläosasta. Rauhansopimusta ei ole tehty, koska joidenkin Kuriilien saarten asema on edelleen kiistelty. Japani luopui vaatimuksistaan Etelä-Sahaliniin 1952, mutta ei hyväksynyt Neuvostoliiton hallintaa.
1900-luvun alussa saarella oli 32 000 venäläistä, joista 22 150 rangaistusvankeja, ja muutamia tuhansia alkuperäisasukkaita. Saaren väestö on nykyään 673 100, joista 83 % venäläisiä. Pääkaupungissa Južno-Sahalinskissä on 200 000 asukasta, mukana merkittävä korealainen vähemmistö. Korealaiset muuttivat tai tuotiin saarelle toisen maailmansodan jälkeen hiilikaivoksiin.
28. toukokuuta 1995 7,5 Richterin maanjäristys surmasi 2 000 ihmistä Neftegorskin kaupungissa.
Liikenneyhteydet

Korsakovin satamakaupungista on suora lauttayhteys Japaniin ja Holmskista pääsee lautalla mantereelle. Saaressa on japanilaisten aikanaan perustama rautatieverkosto, jota parhaillaanmilloin? muunnetaan kapearaiteisesta normaaliin Venäjän raideleveyteen. Pohjoisessa rautatie ulottuu Noglikiin. Saaren rautatiet yhdistää mantereeseen lauttayhteys Vanino–Holmsk. Aluetta palvelee Južno-Sahalinskin lentoasema, josta on suorat lentoyhteydet muun muassa Moskovaan, Habarovskiin ja Vladivostokiin.
Sahalinin ja mantereen välille on tehty suunnitelmia tunneliyhteydestä. Vuonna 1950 Josif Stalin määräsi maanalaisesta 13 km pitkästä ja 70 metrin syvyydessä kulkevasta rautatietunnelista Nevelskin salmen ali. ”Projekti №6:ta” varten työhön tuotiin 8 000 gulag-vankia. Stalinin kuoleman jälkeen projekti hylättiin ja sitä arvosteltiin kannattamattomaksi.
Osana Venäjän laajaa kaukoidän kehityssuunnitelmaa vanhan projektin mahdollisuuksia on tarkkailtu uudelleen. Kuljetusministeriö ja Sahalinin alue ovat tehneet suunnitelman kolmen miljardin dollarin hintaisesta hankkeesta moottoritie- ja rautatietunnelista. Se rahoitettaisiin liittovaltion budjetista osana Sahalinin kulkuyhteyksien parantamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sahalin Wikimedia Commonsissa
Saul og David

Saul og David on Carl Nielsenin ensimmäinen ooppera. Hän sävelsi sen vuonna 1901. Nelinäytöksisen oopperan libreton laati Einar Christiansen. Kantaesitys pidettiin säveltäjän itsensä johtamana Tanskan kuninkaallisessa teatterissa Kööpenhaminassa vuonna 1902.
Saul og David -oopperan aihe perustuu Ensimmäiseen Samuelin kirjaan. Ooppera esitettiin Nielsenin eläessä vain muutamia kertoja. Teos on jäänyt vähäiselle huomiolle Tanskan ulkopuolella. Kuorotekstuurinsa johdosta oopperaa on toisinaan luonnehdittu oratorion kaltaiseksi.
Saul og David on peräisin välittömästi Nielsenin toista sinfoniaa edeltäneeltä ajalta.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
The Force (Kool & the Gangin albumi)

| The Force Kool & the Gang |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1977
 Tuottaja(t): Kool & the Gang
 Tyylilaji: funk
 Kesto: 35.47
 Levy-yhtiö: De-Lite Records
Kool & the Gangin muut julkaisut
| Open Sesame 1976 | The Force 1977 | Everybody’s Dancin’ 1978 |
The Force on yhdysvaltalaisen Kool & the Gang -yhtyeen vuonna 1977 julkaistu yhdeksäs albumi. Se nousi Yhdysvaltain Billboard 200 -listan sijalle 142 sekä R&B-listan sijalle 33.
Kappaleet

| A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | A Place in Space | Ronald Bell, Kool & the Gang | 4.49 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Slick Superchick | George Brown, Kool & the Gang | 4.05 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Just Be True | Ronald Bell, Kool & the Gang | 4.21 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | The Force | Ronald Bell, Kool & the Gang | 4.26 |  |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Mighty, Mighty High | Ronald Bell, Kool & the Gang | 6.51 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Oasis | Ronald Bell, Kool & the Gang | 6.06 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Life’s a Song | Claydes Smith, Kool & the Gang | 2.58 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Free | Ronald Bell, Kool & the Gang | 2.11 |  |  |  |  |  |  |
Samuli Virkkunen

| Samuli Virkkunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. marraskuuta 1990 (ikä 33) Pori, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Otus
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Suomi-sarja
Sarja:  Karhu HT
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Ässät (SML) Sport (Mestis) HC Satakunta (Suomi-sarja)
Samuli Virkkunen (s. 24. marraskuuta 1990 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija. Hänen vahvuuksiinsa kuuluvat monipuolisuus, asenne, liike ja laukaus. Virkkusen heikkouksiin kuuluvat ajoittaiset turhat jäähyt hänen kovan kaksinkamppailuhalunsa vuoksi. Virkkunen laukoo oikealta.