stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Umpiointi
Aiheesta muualla

How Do I? ...Can, National Center for Home Food Preservation (englanniksi)
Directions for Home Water Bath Canning: Step by Step Instructions to Use your Waterbath Canner, pickyourown.org (englanniksi)
Raatteentie

Raatteentien museotiekyltti.
Raatteentie eli yhdystie 9125 on Suomussalmen kunnassa Raatteenportista Raatteeseen kulkeva sorapintainen yhdystie. Tien pituus on 19,8 kilometriä.
Tie on tullut tunnetuksi 1.–7. tammikuuta 1940 käydystä Raatteen tien taistelusta, joka oli talvisodan merkittävimpiä taisteluita. Tuolloinen Raatteen tie käsitti myös osia nykyisestä seututiestä 912.
Historiallisesti arvokas ja matkailijoiden suosima Raatteentie on otettu museotieksi vuonna 1982. Raatteentien alue sisältyy Kuhmon ja Sallan kuntien alueilla olevien talvisodan taistelupaikkojen ohella Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Reitti ja rakentaminen

Raatteentie on kokonaan Suomussalmen kunnan alueella. Se alkaa Raatteenportista seututie 912:lta ja johtaa Raatteen kylään. Tie on säilyttänyt alkuperäisen linjauksensa.
Raatteentie on rakennettu vuosina 1915–1919 niin sanottuna hätäaputyönä. Tietä parannettiin vuosina 1923–1924 ja siitä tuli valtion tie. Tien käyttö oli aina vuoteen 1928 runsasta tavara- ja henkilöliikenteen ansiosta.
Historiallinen arvo

Raattentie on matkailijoiden suosiossa sotahistoriallisen arvonsa takia ja tien lähellä on Raatteen tien taisteluun liittyviä muistomerkkejä. Metsämaisemassa kulkeva soratie on mutkitteleva, mutta siinä on myös pitkiä suoria osuuksia. Talvisodan aikainen Raatteen tie ulottuu Venäjän puolella Vasovaaran, Latvajärven ja Kivijärven sekä Poahkomienvaaran kautta Vuokkiniemelle. Venäläinen rajavyöhyke päättyy Poahkomienvaaran kohdalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raatteentie Wikimedia Commonsissa
Raatteentie Museoviraston ylläpitämällä sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomussalmen sotahistorialliset kohteet Suomussalmen kunnan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen museotiet, tieliikenteen museosillat ja rautateiden museosillat
| --- | --- |
Etelä-Karjala:   Niskapietiläntie  Maantiealikäytävä ”Karjasilta” 
Etelä-Pohjanmaa:   Kyrönkankaan kesätie  Mattilan silta  Perttilän riippusilta 
Etelä-Savo:   Kuortti–Miekansalmi-tie  Porrassalmentie  Enonkosken kivisilta  Virransalmen silta 
Kainuu:   Paltaniementie  Raatteentie  Möykkysenjoen silta  Tervasalmen silta  Kalliokosken ratasilta  Uitonsalmen alikulkusilta 
Kanta-Häme:   Porras–Renko-tie  Mierolan silta 
Keski-Suomi:   Koiviston paikallistie  Heinäjoen silta  Viherin silta 
Kymenlaakso:   Tallimäki–Virojoki-tie  Keskikosken silta  Korian silta  Mullinkosken silta  Salmen silta  Savukosken silta 
Lappi:   Magneettimäki  Nivajoki–Alajalve-tie  Seitajärventie  Simonkyläntie  Ahdaskurun silta  Saarenputaan silta  Aliojan ratasilta 
Pirkanmaa:   Peräkunnantie  Aunessilta  Markkulan silta 
Pohjanmaa:   Taistelutantereentie  Harrströmin kivisilta  Närpes Nybro  Tuovilan silta 
Pohjois-Karjala:   Vornantie  Haarajoen museosilta 
Pohjois-Pohjanmaa:   Saviselkä–Piippola-tie  Etelänkylän isosilta  Pattijoen silta  Ponkilan silta  Savisilta 
Pohjois-Savo:   Nikkilänmäentie  Taipaleen kanavan ratasilta  Taipaleen vanhan kanavan silta 
Päijät-Häme:   Tönnön silta  Heinolan rautatiesilta 
Satakunta:   Huovintie  Lankosken silta  Lapijoen silta  Tulkkilan silta 
Uusimaa:   Fagervikintie  Tuusulan Rantatie  Espoonkartanon Sågbron silta  Bobäckinpuron ratasilta  Hinthaaranjoen ratasilta  Kialan ratasilta 
Varsinais-Suomi:   Vanhalinnantie  Halikon vanha silta  Muntin silta  Aurajoen ratasilta 
| --- | --- |
Huom!: Savukosken silta on Kymenlaakson ja Uudenmaan rajalla.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Raatteentie (Q11889619)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: Suomen museotie
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Suomussalmi
koordinaatit: 64°51′N 29°20′E﻿ / ﻿64.85°N 29.33°E﻿ / 64.85; 29.33
Un kolmio

Un kolmio kaaviona, joka osoittaa kuuden Brassica-sukuun kuuluvan lajin sukulaisuussuhteet. Kunkin genomin A, B ja C kromosomit osoitettu eri väreillä. Kolmion kärjissä mustasinappi (Brassica nigra, BB), peltokaali/nauris/rypsi (Brassica rapa, AA) ja kaali (Brassica oleracea, CC), sivuilla näiden risteytyminä syntyneet sareptansinappi (Brassica juncea, AABB), etiopiansinappi (Brassica carinata, BBCC) ja lanttu/rapsi (Brassica napus, AACC).
Un kolmio on teoria ja sitä kuvaava kaavio, joka osoittaa eräiden kaalien sukuun (Brassica) kuuluvien kasvilajien keskenäiset sukulaisuussuhteet. Teorian mukaan kolme tähän sukuun kuuluvaa lajia on risteytynyt keskenään siten, että niiden genomit ovat yhdistyneet, ja tällöin risteytymisten tuloksena on syntynyt kolme uutta lajia, joista kullakin on säilynyt alkuperäisten kantalajien genomit kokonaisuudessaan. Teoria esitettiin alun perin näiden lajien  kromosomien tutkimuksen perusteella, mutta myöhemmin sen ovat vahvistaneet myös DNA- ja proteiinitutkimukset.
Teorian esitti ensimmäisenä korealainen, Japanissa työskennellyt kasvi­tieteilijä Nagaharu U (alku­peräiseltä nimeltään Woo Jang-choon). Hän risteytti keskenään suvun diploidisia ja tetraploidisia lajeja ja totesi, että lajien kromosomistojen pariutuessa syntyi triploidisia muotoja.
Kantalajit ja risteytymät

Brassica-sukuun kuuluu tärkeitä vihannes-, juures- ja öljykasveja. Niiden keskenäiset sukulaisuussuhteet ilmenevät oheisesta kaaviosta, jossa kantalajien genomeja on merkitty kirjaimilla AA, BB ja CC.  Näiden jäljessä oleva numero osoittaa lajin kromosomien lukumäärän siitepölyhiukkasessa tai munasolussa; kasvien muissa soluissa kromosomeja on kaksinkertainen määrä. Esimerkiksi peltokaalilla (Brassica rapa) on 20 kromosomia, paitsi munasoluissa ja siitepölyhiukkasissa 10, minkä vuoksi sille käytetään merkintää A - n=10 (tai AA  2n=20).
Kolme kantalajia ovat:
AA – 2n=2x=20   – peltokaali (Brassica rapa eli Brassica campestris), jonka viljeltyjä muotoja ovat nauris, rypsi ja kiinankaali
BB – 2n=2x=16   – mustasinappi (Brassica nigra)
CC – 2n=2x=18   – kaali (Brassica oleracea), jonka viljeltyjä muotoja ovat esimerkiksi lehtikaali, keräkaali, kyssäkaali, ruusukaali, parsakaali ja kukkakaali
Kaikki nämä tunnetaan myös luonnonvaraisina kantamuotoina, ja ne on jo tuhansia vuosia sitten otettu viljelykseen. Mutta koska ne ovat toisilleen lähisukuisia, ne ovat aikoinaan voineet myös risteytyä keskenään, minkä nykyajan kasvinjalostajat ovat myös pystyneet keino­tekoisesti saamaan aikaan. Täten syntyneet lajit ovat allotetraploidisia, sillä niillä on säilynyt kantalajien kromosomistot kokonaisuudessaan. Risteytymisestä syntyneet lajit ovat:
AABB – 2n=4x=36   – sareptansinappi (Brassica juncea), nauriin ja mustasinapin lajiristeymä
AACC – 2n=4x=38   – lanttu ja rapsi (Brassica napus), kaalin ja nauriin lajiristeymä
BBCC – 2n=4x=34   – etiopiansinappi (Brassica carinata), mustasinapin ja kaalin lajiristeymä
Saamelaiskonferenssi

Saamelaiskonferenssi on saamelaisneuvoston korkein päättävä elin ja pidetään joka neljäs vuosi. Saamelaisneuvoston jäsenorganisaatiot Ruotsissa, Suomessa ja Norjassa nimittävät 20 edustajaa ja Kuolan saamelaiset viisi edustajaa konferenssiin. Konferenssiin osallistuvien edustajien lukumäärä on yhteensä 65. Konferenssi nimittää yhteensä 15 jäsentä saamelaisneuvostoon, viisi Norjasta, neljä Ruotsista ja Suomesta ja kaksi Venäjältä.
Konferenssissa käsitellään ja päätetään muun muassa saamelaisneuvoston ehdotukset ja käsitellään toimintakertomuksia. Konferenssissa on päätetty muun muassa saamen lipusta, kansallislaulusta ja saamelaispoliittisista ohjelmista.
Ensimmäinen pohjoismainen saamelaiskonferenssi pidettiin Jokimukassa 1953 (saamelaisneuvosto), johon kutsuttiin yksittäisiä saamelaisia, järjestöjä ja laitoksia. Toisessa konferenssissa Kaarasjoella 1956 muodostettiin Pohjoismaiden saamelaisneuvosto. Neuvoston tehtäväksi määrättiin huolehtia saamelaisten yhteisistä asioista. Saamelaisneuvoston jäseniksi valittiin perustajajärjestöjen (Lapin sivistysseura, Sami Ätnam, Oslo Sámi Searvi) edustajia. 1971 pidettiin seitsemäs saamelaiskonferenssi Jällivaarassa. Jällivaaran konferenssissa perustettiin uusi elin, Saamen kielilautakunta. Kielilautakunnan tehtäväksi annettiin suojella ja kehittää saamen kieltä ja toimia saamen kieltä koskevissa asioissa. Arjeplogin konferenssi 1978 hyväksyi pohjois- ja eteläsaamen kirjoitusjärjestelmät. Tromssan konferenssissa 1980 hyväksyttiin saamelaisten poliittinen ohjelma ja päätettiin ottaa käyttöön yhteinen pohjoismainen käsityömerkki Sámi Duodji. Åren saamelaiskonferenssissa 1986 päätettiin saamen lipusta ja kansallislaulusta. Kansallislauluksi hyväksyttiin Isak Saban kirjoittama Sámi soga lávlla.
Helsingissä pidetyssä 15. konferenssissa määrättiin kansallispäiväksi helmikuun 6. päivä. Helsingin konferenssi oli historiallinen, sillä Venäjän saamelaiset, oman järjestönsä kautta, hyväksyttiin neuvoston viralliseksi jäseneksi. Vuodesta 1994 myös Amerikan saamelaiset ovat osallistuneet tarkkailijoina konferenssiin. 1996 järjestettiin konferenssi Murmanskissa ja samalla vietettiin saamelaisneuvoston 50-vuotisjuhlallisuuksia. Murmanskissa päätettiin myös saamelaisneuvoston tehtävien, kuten kielilautakunnan siirtämisestä saamelaiskäräjille. Saamelaisneuvoston asema saamelaispolitiikassa oli muutoksen kourissa uuden demokraattisemman saamelaiselimen aloitettua toimintansa Norjassa, Suomessa ja Ruotsissa.
Umbelliferoni

| Umbelliferoni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  7-hydroksikromen-2-oni
CAS-numero:  93-35-6
PubChem CID:  5281426
SMILES:  C1=CC(=CC2=C1C=CC(=O)O2)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H6O3
Moolimassa:  162,138 g/mol
Sulamispiste:  225-228 °C
Liukoisuus veteen:  0,311 g/l
Umbelliferoni (C9H6O3) eli 7-hydroksikumariini on kumariinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa aurinkovoiteissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa umbelliferoni on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain hieman veteen, mutta liukenee paremmin emäksiin, etanoliin ja kloroformiin. Umbelliferoni absorboi UV-säteilyä erityisesti emäksisissä oloissa ja sillä on sininen fluoresenssi. Ainetta esiintyy useissa sarjakukkaiskasveissa. Kasvit muodostavat umbelliferonia p-kumaarihaposta ja umbelliferonista muodostetaan edelleen muita kumariinijohdannaisia.
Umbelliferonia valmistetaan resorsinolin ja omenahapon, maleiinihapon tai fumaarihapon reaktiolla.
Umbelliferonia käytetään aurinkovoiteissa ja optisissa kirkasteissa.
Aiheesta muualla

PubChem: Umbelliferone (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Umbelliferone (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Umbelliferone (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Umbelliferone (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Umbelliferone (englanniksi)
RN Umbria (1891)

| RN Umbria |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantiere navale fratelli Orlando, Livorno
Kölinlasku:  1. elokuuta 1888
Laskettu vesille:  23. huhtikuuta 1891
Palveluskäyttöön:  16. helmikuuta 1894
Poistui palveluskäytöstä:  29. heinäkuuta 1909
Loppuvaihe:  myyty Haitille 1911 nimellä Ferrier
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 245-2 689 t (standardi) 2 411-3 110 t (kuormattu)
Pituus:  80,00 m
Leveys:  12,03 m
Syväys:  4,87 m
Koneteho:  6 842-7 677 ihp
Nopeus:  17,8-19,8 solmua
Miehistöä:  213-278
Aseistus
Aseistus:  4 × 6"/40 tykkiä 6 × 4,7"/40 tykkiä 8 × Cannone da 57/40 Mod. 1886 -tykkiä 2 × Hotchkiss 37 mm/20 tykkiä 2 × konekivääriä 2 × 17,7" torpedoputkea
RN Umbria (ital. Regia Nave Umbria) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1891 vesillelaskettu Regioni-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta ja sen köli laskettiin 1. elokuuta 1888. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1891 ja se otettiin palvelukseen 16. helmikuuta 1894.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 29. heinäkuuta 1909. Alus myytiin 1911 Haitille, joka nimesi sen Ferrieriksi. Alus upposi pian luovutuksen jälkeen miehistön kokemattomuuden vuoksi.
Um er-Rasas

| Um er-Rasas |
| --- | --- |
 Um er-Rasasin raunioita.
Sijainti
 Um er-Rasas
Koordinaatit:  31°29′59″N, 35°55′11″E
Valtio:  Jordania
Historia
Tyyppi:  rauniokaupunki
Huippukausi:  600-luku eaa. – 800-luku jaa.
Aiheesta muualla
  Um er-Rasas Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Um er-Rasas (arab. أم الرّصاص‎‎) on arkeologinen kohde Jordaniassa. Sieltä on löytynyt roomalaisen, bysanttilaisen ja islamilaisen kaupungin raunioita. Vanhimmat jäänteet ovat 600–500-luvuilta eaa. ja uusimmat 800-luvulta. Kaupungista on löydetty muun muassa 16 kirkon jäännökset. Pyhälle Stefanokselle pyhitetystä kirkosta löydetty hyvin säilynyt, Jordanian suurin mosaiikkilattia. Lisäksi kaupungissa on 14-metrinen pylväs, joka on viimeisiä jäänteitä alueen askeettiperinteestä. Um er-Rasas sijaitsee noin 30 kilometriä Madabasta kaakkoon.
Historia

Varhaisimmat tunnetut jäänteet asutuksesta Um er-Rasasissa on rautakausi II -jaksolta 600–500-luvuilta eaa. Kirkkohistorioitsija Eusebios Kesarealainen yhdisti Um er-Rasasin Vanhassa testamentissa mainittuun Mefaatin kaupunkiin. Eusebios kirjoitti myös, että Mefaatissa oli roomalainen sotilasleiri. Kastron Mefaa mainitaan myös roomalaisissa asiakirjoissa, joissa kerrotaan Dux Arabiaen johtaneen sotilasleiriä. Roomalaiset perustivat sotilasleirin, castran 200-luvulla, ja se sijaitsi Rooman valtakunnan rajaseudulla. Linnoitettu castra oli suurin piirtein neliönmuotoinen ja kooltaan 150x150 metriä. Leirin sotilaallinen käyttö loppui todennäköisesti 400-luvulla.
Bysanttilainen asutuskeskus kehittyi myöhemmin sotilasleirin viereen. Asutuskeskus on laajuudeltaan noin 200x300 metriä. Um er-Rasasin tuoreimmat jäänteet ovat varhaiselta islamilaiselta ajalta, 800-luvulta.
1800-luvulla alueella vierailivat useat tutkimusmatkailijat, ja Siméon Vailhé ehdotti kaupungin olleen roomalaisten sotilasleiri. Raunioiden vahvistettiin olleen Kastron Mefaa vasta vuonna 1986, kun nimi löytyi erään kirkon mosaiikeista. Um er-Rasas hyväksyttiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2004.
Arkeologiset jäänteet

Um er-Rasasissa on löydetty muun muassa 16 kirkon jäänteet. Merkittävin jäännöksistä on Pyhälle Stefanokselle pyhitetty kirkko, josta on löydetty hyvin säilynyt mosaiikkilattia, joka on Jordanian suurin. Lattiaan on kuvitettu 27 Vanhan ja Uuden testamentin aikaisia kaupunkeja Pyhältä maalta ja Egyptistä. Kaupungit on kuvattu mosaiikin reunoille. Mosaiikin keskusta, johon oli kuvattu ihmisiä, eläimiä, lintuja ja metsästyskohtauksia, kärsi pahoin ikonoklastisella kaudella. Kaupungit on kuvattu mosaiikissa tarkasti, ja sen merkitys historioitsijoille vastaa kuuluisaa Madaban karttaa. Omistuskirjoitusten mukaan presbyteerion mosaiikit valmistuivat vuonna 756, ja koko koristelu valmistui vuonna 785.
Pyhän Stefanoksen kirkon rauniot ovat katetun hallin alla. Samassa hallissa on myös piispa Sergiuksen kirkon rauniot. Sen mosaiikeista suurin osa on tuhoutunut. Alttarin edessä olevassa pienessä säilyneessä osassa mainitaan kirkon rakennusvuodeksi vuoden 586. Hallin ulkopuolella sen luoteispuolella on kaksi kirkkoa, jotka muodostivat hallissa olevien kirkkojen kanssa yhtenäisen muurien ympäröimän kokonaisuuden. Hallista lounaaseen lähellä castran raunoita on nimeämätön kirkko, jonka perusrakennelma on säilynyt hyvin. Lähellä castran koilliskulmaa on Leijonien kirkko, joka on saanut nimensä mosaiikista, jossa kaksi leijonaa tuijoittaa toisiaan, mikä on ollut yleensä tyypillinen koristelu synagogissa. Kolmiapsisessa kirkossa on myös mosaiikkikartta Kastron Mefaan kaupungista todennäköisesti vuodelta 586.
Hieman yli kilometri pohjoiseen hallista on 14 metriä korkea pylväs ja pienen kirkon rauniot. Tornin huipulla on pieni huone, mutta sinne ei johda rappusia. Sen uskotaan olevan Simeon Styliitan perinteen mukainen styliitta. Se onkin todennäköisesti viimeisiä jäänteitä alueen askeettimunkkiperinteestä, johon kuului eristäytyminen pylvään huipulle. Um er-Rasasin ympäristössä on lisäksi jäänteitä muinaisista kastelujärjestelmistä. Um er-Rasasin lähellä on myös kaksi hautausmaata, toinen alueen vieressä lännessä ja toinen idässä. Itäinen hautausmaa on vanha beduiinien hautapaikka. Läntinen on puolestaan moderni hautausmaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Um er-Rasas Wikimedia Commonsissa
Muinaista kaupunkia kuvaava mosaiikki Pyhän Stefanoksen kirkossa.
Leijonien kirkon alttarin mosaiikkeja, jossa on kaksi leijonaa vastakkain.
Unescon maailmanperintökohteet Palestiinassa

Unesco on nimennyt Palestiinassa viisi kohdetta maailmanperintöluetteloon.
Maailmanperintökohteet

| Paikka | Kuva | Sijainti | Kriteerit | Ala (ha) | Vuosi | Kuvaus | Viite |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jeesuksen syntymäpaikka: Jeesuksen syntymäkirkko ja pyhiinvaellusreitti Betlehemissä |  | Betlehem 31°42′15.67″N, 35°12′27″E | Kulttuurikohde IV, VI | 2,98 | 2012 | Jeesuksen syntymäkirkko Betlehemissä on rakennettu kristinuskossa Jeesuksen syntymäpaikkana pidetylle kohdalle ensimmäisen kerran vuonna 339. |  |
| Hebronin (Al-Khalil) vanhakaupunki |  | Hebron 31°31′27″N, 35°6′32″E | Kulttuurikohde II, IV, VI | 20,6 | 2017 | Hebronin vanhakaupunki sisältää paikallisesta kalkkikivestä rakennettuja rakennuksia mamelukkien valtakaudelta 1200-luvulta 1500-luvulle, sekä patriarkka Abrahamin hautana pidetyn kohteen, jolle ovat tehneet pyhiinvaelluksia juutalaiset, kristityt ja muslimit. |  |
| Palestiina: oliivien ja viinin maa – kulttuurimaisema Etelä-Jerusalemissa Battirissa. |  | Battir 31°43′11″N, 35°7′50″E | Kulttuurikohde IV, V | 348,83 | 2014 | Battir muutaman kilometrin päässä Jerusalemista lounaaseen sijaitseva kylä, jonka ympärillä on widian-nimisiä viljelmiä kiviterasseilla. |  |
| Muinainen Jeriko/Tell es-Sultan. |  | Jeriko 31°52′16.7″N, 35°26′38.6″E | Kulttuurikohde III, IV | 5,93 | 2023 | Muinaisen Jerikon kohde käsittää rauniokummun, jolla on alkanut asutusta noin 8 000–7 000 vuotta eaa. |  |
| Pyhän Hilarionin luostari/Tell Umm Amer. |  | Nuseirat 31°26′50.3″N, 34°21′58.9″E | Kulttuurikohde II, III, VI | 1,3293 | 2024 | 300-luvulla alkunsa saanut Pyhän Hilarionin luostari lukeutuu Lähi-idän vanhimpiin tunnettuihin luostarikohteisiin ja sen perustaminen vaikutti luostarilaitoksen leviämiseen Pyhän maan alueella. |  |
Dave Ulliott

| David "Dave" Ulliott |
| --- | --- |
 Dave "The Devilfish" Ulliott WSOP-turnauksessa vuonna 2005
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Englanti
Pokerinpelaaja
Sponsori:  Devilfish Poker
WSOP-voitot:  1
WSOP-rahasijat:  33
WPT-voitot:  1
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  6 218 294
Päivitetty:  6. tammikuuta 2015
Dave ”The Devilfish” Ulliott (oik. David A. Ulliott, 1. huhtikuuta 1954 Hull – 6. huhtikuuta 2015) oli englantilainen pokeriammattilainen. Nuoruudessaan Ulliott oli pikkurikollinen kotikaupungissaan Hullissa ja sitten panttilainaaja. Ulliott alkoi menestyä pokeriturnauksissa 1990-luvun alkupuoliskolla ja voitti sittemmin sekä World Series of Poker -rannekkeen että World Poker Tour -turnauksen.
Lempinimen ”Devilfish” Ulliott sai Birminghamissa Stevie Au-Young -nimiseltä kiinalaiselta pelaajalta, jonka mielestä hän oli vastustajana kuin myrkyllinen kala (devilfish).
Pokeriturnausura > World Series of Poker

Ulliott saapui vuoden 1997 World Series of Pokeriin 200 000 dollaria mukanaan, mutta hävisi sen kaikki käteispeleihin ja turnausmaksuihin. Hän lainasi 70 000 dollaria lisää, mutta hävisi senkin.  Ulliott keräsi vielä kokoon rahat 2000 dollarin pot limit texas hold 'em -turnaukseen, jossa hän selvisi aina kaksinpeliin asti. Siinä oli vastassa maanmies Chris Truby. Viimeisessä jaossa Ulliottilla oli kaikki rahansa potissa avoimella suoran ja värin vedolla Trubyn taskuparia vastaan. Ulliott sai riverillä suoran ja voitti 180 310 dollaria sekä ainoaksi jääneen WSOP-rannekkeensa. Seuraavan päivän lehdistötiedote sanoi Ulliottin olleen onnekas viimeisessä jaossa, mutta matemaattisesti hän oli 54,5 prosentin suosikki voittamaan.
Myöhemmin Ulliott oli useasti ollut lähellä voittaa toisen WSOP-rannekkeensa. Hän oli kerran toinen vuonna 1998 (3 000 dollarin hold'em pot limit), 2000 (2 000 dollarin no limit hold'em) ja kahdesti vuonna 2001 (1 500 dollarin omaha pot limit ja 2 000 dollarin texas hold'em pot limit). Vuonna 2005 hän oli kolmas 1 500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa ja vuonna 2007 5 000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa. WSOP:n pääturnauksessa hänen paras sijoituksensa oli 72. (vuonna 2004).
Pokeriturnausura > Late Night Poker

Ulliott oli yksi neljästäkymmenestä pelaajasta Late Night Pokerin ensimmäisellä tuotantokaudella vuonna 1999. Hän voitti oman alkueränsä ja hallitsi finaalipöytää alusta asti lopulta voittaen 40 000 puntaa.
Televisiosta Ulliottin voittoa seurasi yli 1,5 miljoonaa katsojaa ja ”Devilfishin” persoonallisuus oli osasyynä sarjan suosiolle. Sarja jatkui vielä viisi tuotantokautta ja Ulliott oli mukana jokaisessa. Hän oli finaalipöydässä myös toisella tuotantokaudella.
Pokeriturnausura > World Poker Tour

Tammikuussa 2003 Ulliott otti uransa suurimman turnausvoiton World Poker Tourin ensimmäisen tuotantokauden Jack Binion World Poker Open -turnauksessa. Finaalipöydän kaksinpelissä hän kukisti Phil Iveyn ja voitti 589 175 dollaria. WPT:n toisella tuotantokaudella hän pelasi WPT Bad Boys of Poker -kutsukilpailussa. Joulukuussa 2007 Ulliott oli Doyle Brunson Five Diamond World Poker Classic -turnauksessa kolmas.
Pokeriturnausura > Muut

Vuosi 2009 alkoi Ulliottilta hyvin: tammikuussa hän voitti Pariisissa Euro Finals of Pokerin 5000 euron no limit holdem -turnauksen ja Galwayssa PartyPoker Irish Poker Championshipin 750 euron turnauksen.
Tammikuussa 2010 Ulliottin pokeriuran turnauspalkkiot ylittivät 5,6 miljoonaa dollaria. The Hendon Mobin turnaustilastojen mukaan hän on pokeriturnauksissa kautta aikojen eniten ansainnut englantilainen.
CardPlayer Europe valitsi Ulliottin Euroopan vuoden 2007 pelaajaksi.
Kuolema

Dave Ulliott kuoli 61-vuotiaana 6. huhtikuuta 2015. Hänellä oli todettu helmikuussa paksusuolen syöpä.
Kirjallisuutta

Des Wilson: Swimming With the Devilfish: Under the Surface of Professional Poker.  MacMillan UK, 2006.  ISBN 1-4050-8952-0
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
PokerListings.com:n profiili
Dave Ulliott The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Undekanaali

| Undekanaali |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  112-44-7
PubChem CID:  8186
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C11H22O
Moolimassa:  170,292 g/mol
Ulkomuoto:  väritön neste
Sulamispiste:  –10 °C
Kiehumispiste:  225 °C
Tiheys:  0,8283 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 0,12 g/l (20 °C)
Undekanaali eli n-undekanaali on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä ja hajutonta  nestettä. Sen kemiallinen kaava on C11H22O ja rakennekaava CH3(CH2)9CHO.
Undekanaalin moolimassa on 170,292 g/mol, sulamispiste –10 °C, kiehumispiste 225 °C (1 013 hPa), tiheys 0,8283 g/cm3, leimahduspiste 105 °C (c.c.), taitekerroin 1,4322 ja CAS-numero 112-44-7. Undekanaalin liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa on 0,12 g/l. Monet sitruspuun (Citrus) sukuun kuuluvat kasvit sisältävät undekanaalia.
Undekanaalia valmistetaan hapettamalla undekanolia, pelkistämällä undekanoyylikloridia tai dekeenin hydroformylointireaktiolla. Undekanaalia käytetään hajusteissa ja lääkeaineiden sekä maatalouskemikaalien valmistamiseen.
Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Aiheesta muualla

European Chemicals Agency (ECHA): Undecanal (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
PubChem: Undecanal (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Undecanal (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Undecanal (englanniksi)
DrugBank: Undecanal (englanniksi)
ChemBlink: Undecanal (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo undekanaalia sisältävistä kasveista
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Undecanal (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound – 11Ald (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical – 11Ald (englanniksi)