Anomaalinen monismi
Kritiikki ja vastaukset

Jotkut ovat esittäneet vastaväitteenä, ettei anomaalinen monismi ole todellisuudessa fysikalismin muoto, koska se ei tarjoa takeita siitä, että kaikilla henkisillä tapahtumilla olisi fysikaalinen perusta. Vastaukseksi Davidson muotoili ajatuksen supervenienssistä. Henkiset ominaisuudet ovat riippuvaisia fysikaalisista ominaisuuksista, eikä korkeamman tason ominaisuuksissa voi tapahtua muutoksia ilman vastaavia muutoksia alemman tason ominaisuuksissa.
Ted Honderich on haastanut anomaalisen monismin voimakkaasti. Honderichin argumentti on helpointa ymmärtää käyttämällä hänen esimerkkiään anomaalisen monismiin itsensä kuvauksena: kuvitellaan tapahtuma, jossa kaksi päärynää laitetaan vaakaan, ja vaaka näyttää 500 grammaa. Jos tapahtuma kuitenkin kuvataan sanoilla ”kaksi vihreää ranskalaista asiaa saivat vaa'an näyttämään 500 grammaa”, vaikkakin tämä on totta, ei ole olemassa mitään lainkaltaista suhdetta päärynöiden vihreyden ja ranskalaisuuden ja toisaalta vaa'an näyttämän lukeman välillä.
Honderichin mukaan sanoessamme ”ei ole olemassa lainkaltaista suhdetta kahden tietynlaiseen kuvaukseen kuuluvan asian välillä” otamme tiettyjä ominaisuuksia ja huomautamme, että kaksi asiaa eivät ole suhteessa toisiinsa näiden tiettyjen ominaisuuksien osalta. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, etteivät ne olisi lainkaltaisessa suhteessa joidenkin muiden ominaisuuksien osalta, kuten esimerkissä päärynöiden painon osalta. Tämän perusteella voimme muotoilla yleistyksen, jota Honderich kutsuu kausaalisesti relevanttien ominaisuuksien nomologiseksi luonteeksi. Tämän jälkeen voimme kysyä, mitkä ovat ne henkisten tapahtumien kausaalisesti relevantit ominaisuudet, jotka saavat aikaan fysikaalisia tapahtumia.
Koska Davidson uskoo, että henkiset tapahtumat ovat kausaalisesti vaikuttavia (eli hän hylkää epifenomenalismin), silloin henkisten tapahtumien itsensä (henkisten tapahtumien henkisten ominaisuuksien) tulee olla kausaalisesti relevantteja ominaisuuksia. Jos kuitenkin hyväksymme kaksi ensimmäistä argumenttia anomaalisen monismin puolesta, mukaan lukien henkisen kausaalinen vaikuttavuus, sekä kausaalisesti relevanttien ominaisuuksien periaatteen, seurauksena on anomaalisen monismin kieltäminen, koska tällöin on olemassa psykofysikaalisia lainkaltaisia yhteyksiä. Toisaalta, jos haluamme pitää kiinni anomaalisesta monismista, tällöin meidän olisi hylättävä henkisten tapahtumien kausaalinen vaikuttavuus ja hyväksyttävä epifenomenalismi.
Tällaisiin argumentteihin Davidson on vastannut muotoilemalla anomaalisen monismin uudelleen, puolustamalla parannettua versiota teoriasta artikkelissaan ”Thinking Causes” (1993). Hän huomauttaa, että epifenomenalismiin liittyvässä ongelmanasettelussa on virhe, koska se sekoittaa käsitteen ”jonkun johdosta” (tai ”välttämätön jollekin”) ajatukseen siitä että tapahtuma on vastuussa toisesta. Honderichin esimerkki päärynöistä ja vaa'asta on Davidsonin mukaan puolestaan huono siksi, että se ottaa huomioon vain yhden vaikutuksen, vaa'an näyttämän lukeman muuttumisen. Davidsonin mukaan tässä tapauksessa kausaalisesti relevantteja ominaisuuksia olisivat väri, muoto ja muut päärynän muutoin epärelevantit ominaisuudet. Se mikä on relevanttia tai epärelevanttia riippuu osittain siitä, mikä on selittämispyrkimyksen asiayhteys.