stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ellen Swallow Richards

| Ellen Swallow Richards |
| --- | --- |
 Swallow Richards 1890-luvulla
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. joulukuuta 1842 Dunstable, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 30. maaliskuuta 1911 (68 vuotta) Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Vassar College   Massachusetts Institute of Technology
Instituutti:  Massachusetts Institute of Technology
Tutkimusalue:  ympäristökemia
 Nimikirjoitus
Ellen Henrietta Swallow Richards (3. joulukuuta 1842 Dunstable, Massachusetts, Yhdysvallat – 30. maaliskuuta 1911 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen ympäristökemisti ja kotitalouden oppiaineen perustaja. Hän oli Massachusetts Institute of Technologyn ensimmäinen naisoppilas ja oli tekemässä tutkimusta, joka johti Massachusettsissa Yhdysvaltain ensimmäisiin vedenlaadun standardeihin. Swallow Richards halusi tuoda tieteellisen ajattelun myös kotitöihin ja oli siksi viemässä eteenpäin kotitalouden opettamista sekä paremman kouluruoan edistämistä.
Nuoruus ja opiskelu

Ellen Swallow syntyi vuonna 1842. Hän oli opettajina toimineiden Peter ja Fanny Swallow’n ainoa lapsi. Ellen kävi koulunsa osin kotona ja osin Westford Academyssä. Hän haaveili korkeakouluopiskelusta, mihin hänen isänsäkin kannusti.
Swallow’t olivat melko köyhiä, ja Ellen keräsi usean vuoden rahaa muun muassa opettamalla ja siivoamalla. Hän oli 26-vuotias, kun hän säästämiensä 300 dollarin turvin kirjautui sisään Vassar Collegeen. Siellä hän kiinnostui sekä tähtitieteestä että kemiasta. Kemian alemman korkeakoulututkinnon Swallow suoritti vuonna 1870.
Swallow haki valmistuttuaan useita teollisuuden kemian harjoittelupaikkoja, mutta häntä ei valittu yhteenkään paikkaan. Erään toisen kemistin ehdotuksesta Swallow haki opiskelupaikkaa Massachusetts Institute of Technologystä, mihin hänet hyväksyttiin erityisoppilaana. Hänestä tuli ensimmäinen yhdysvaltalaisnainen, joka hyväksyttiin tieteelliseen kouluun. Swallow sai vuonna 1873 MIT:stä kemian alemman korkeakoulututkinnon. Samana vuonna hän valmistui maisteriksi Vassar Collegesta, jonne hän oli toimittanut tutkielman rautamalmin kemiallisesta analyysista.
Sanitaatiokemian tutkimusta

Swallow opetti vuosina 1873–1878 kemiaa ilman palkkaa tai virallista asemaa. Hän meni vuonna 1875 naimisiin MIT:n professorin Robert Hallowell Richardsin kanssa, minkä ansiosta Swallow Richards pystyi toteuttamaan omia haaveitaan ilman pelkoa taloudellisesta epävarmuudesta. Swallow Richardsin ansiosta MIT:lle perustettiin vuonna 1876 Women’s Laboratory. Hänet valittiin vuonna 1879 sen apulaisopettajaksi, ja hän opetti edelleen ilman palkkaa muun muassa analyyttista kemiaa, mineralogiaa ja sovellettua biologiaa. Laboratorio suljettiin vuonna 1883, kun MIT alkoi säännöllisesti myöntää alempia korkeakoulututkintoja myös naisille.
Työskennellessään Women’s Laboratoryssä Swallow Richards kiinnostui tieteellisen näkökulman tuomisesta kodinhoidollisiin asioihin. Hän uskoi, että parempi ravinto, kunnolliset vaatteet, hyvä fyysinen kunto, sanitaatio ja tehokkaat käytännöt antaisivat naisille aikaa tehdä jotain muutakin kuin kotitöitä. Hän jullkaisi vuonna 1882 aiheeseen liittyneen teoksen The Chemistry of Cooking and Cleaning: A Manual for Housekeepers.
MIT avasi vuonna 1884 Yhdysvaltain ensimmäisen sanitaatiokemian laboratorion, johon Swallow Richards valittiin opettajaksi. Massachusettsin osavaltion terveyslautakunnan pyynnöstä Swallow Richards apulaisineen aloitti vuonna 1887 tutkimuksen osavaltion sisävesien kunnosta. Tutkimus johti Massachusettsissa Yhdysvaltain ensimmäisiin vedenlaadun standardeihin ja Lowellissa ensimmäiseen kunnalliseen jätevedenpuhdistamoon. Swallow Richards jatkoi itse vuosina 1887–1897 terveyslautakunnan virallisena vesianalyytikkona ja samaan aikaan edelleen MIT:ssä opettajana. A. G. Woodmanin kanssa hän kirjoitti vuonna 1900 julkaistun kirjan Air, Water, and Food from a Sanitary Standpoint, jota pidetään saniteettitekniikan klassikkoteoksena.
Kotitalouden ja kouluruoan puolestapuhuja

New England Kitchen avattiin vuonna 1890 Swallow Richardsin ohjauksessa. Se tarjosi halvalla työväen perheille tieteellisesti tuotettua ravintopitoista ruokaa, ja siellä myös esitettiin tapoja, joilla ruokaa valmistettiin. Bostonin koululautakunta päätti vuonna 1894 hankkia kouluruoat New England Kitchenistä. Swallow Richads puhui samaan aikaan kotitalouden oppiaineen lisäämisen puolesta. Hän auttoi myös Mary Morton Kehew’ta perustamaan vuonna 1897 kodinhoitokoulun.
Swallow Richards keräsi vuonna 1899 kokoon kotitalouden alan konferenssin Lake Placidiin. Hänen johdollaan järjestettiin seuraavien vuosien ajan useita vastaavia kokouksia, joissa määriteltiin alan standardit, opetussuunnitelman, kirjaluettelot ja naistenjärjestön opetusoppaat. Vuoden 1908 konferenssissa perustettiin American Home Economics Association, jonka johtoon Swallow Richards valittiin. Hän toimi järjestön johtajana kahden vuoden ajan, ja hänet valittiin vuonna 1910 National Education Associationin neuvostoon vastaamaan kotitalouden opetuksesta julkisissa kouluissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ellen Swallow Richards Wikimedia Commonsissa
Ellen Swallow noin viisivuotiaana.
Ellen Swallow Richards miehensä Robert Hallowell Richardsin kanssa vuonna 1904.
Endoterminen reaktio

Endoterminen reaktio on kemiallinen reaktio, joka sitoo lämpöä ympäristöstä. Endotermisessä reaktiossa systeemiin virtaa lämpöä. Endotermisessä reaktiossa systeemin entalpia eli energiasisältö suurenee eli ΔH > 0.
Typpimonoksidin muodostuminen hapesta ja typestä on endoterminen reaktio:
Lämpöä vapauttavaa reaktiota sanotaan eksotermiseksi reaktioksi.
Fanny Syrjänne

Fanny Lovisa Syrjänne (21. elokuuta 1872 Tampere – 29. heinäkuuta 1945 Orimattila) oli suomalainen emäntäkoulun johtajatar.
Syrjänteen vanhemmat olivat kauppias Karl Anton Syrén ja Lovisa Sylvan. Syrjänne kävi tyttökoulun, talous- ja käsityökoulun ja tutustui talouskouluoloihin Ruotsissa 1910.
Syrjänne toimi emäntäkoulun johtajattarena Laihialla 1906–1908, Orimattilassa vuodesta 1908. Hän oli Orimattilan kunnanvaltuuston jäsen ja varapuheenjohtaja vuodesta 1919. Hän jäi Orimattilan koulun johtajan virasta eläkkeelle 1939 ja sai talousneuvoksen arvonimen.
Eduard Limonov

| Eduard Limonov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1943 Dzeržinsk, Gorkin alue
Kuollut: 17. maaliskuuta 2020 (77 vuotta) Moskova, Venäjä
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  kirjailija, poliitikko
Kirjailija
Tyylilajit:  underground
Esikoisteos:  romaani Editška (1977)
Aiheesta muualla
limonov2012.ru
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eduard Limonov
Eduard Venjaminovitš Limonov (oikea nimi Savenko) (ven. Эдуа́рд Вениами́нович Лимо́нов (Саве́нко), 22. helmikuuta 1943 Dzeržinsk, Gorkin alue, Venäjän SFNT – 17. maaliskuuta 2020 Moskova, Venäjä) oli venäläinen kirjailija ja lakkautetun kansallisbolševistisen puolueen puheenjohtaja, ja vuonna 2010 sen perustalta perustetun Toinen Venäjä -puolueen puheenjohtaja. Hänellä oli Ranskan kansalaisuus vuosina 1987-2011. Vuonna 1993 Eduard Limonov perusti kansallisbolševistisen lehden Limonka, mikä tarkoittaa munakäsikranaattia.
Elämä ja ura > Varhaisvuodet ja elämä Neuvostoliitossa

Limonov syntyi Dzeržinskissä, josta perhe muutti myöhemmin Harkovaan Ukrainaan. Hänen isänsä oli NKVD:n aliluutnantti. Harkovassa Limonov osallistui nuorisorikollisten toimintaan murtokeikkojen muodossa. Hän palasi kunniallisille teille ja pääsi opettajakorkeakouluun. Tällöin hän löysi itselleen kirjailijan uran. 1970-luvulla hän runoili Moskovassa samizdat-piireissä, mutta hän lähti ensimmäisen vaimonsa kanssa maasta ja hänen kansallisuutensa peruutettiin. Limonov saapui 1974 New Yorkiin, jossa omistautui kirjalliselle uralle ja osallistui punk-piireihin.
Elämä ja ura > Pariisi

1982 hän muutti Pariisiin myöhemmän vaimonsa Natalja Medvedevan kanssa. Hän sai myöhemmin Ranskan kansalaisuuden ja Gorbatšov palautti myös hänen Neuvostoliiton kansalaisuutensa. Ehkä tunnetuin hänen teoksistaan on It's Me, Eddie - (venäjäksi) Eto Ja, Editška (1977). Siinä hän kuvaa biseksuaalista elämää New Yorkissa ja pilkkaa amerikkalaista keskiluokkaa. Hän kehitti itselleen roolin maksimalistina, joka saa tehdä mitä tahansa. Raakuuksien alta pilkistää kuitenkin epätoivo ihmisen katoavaisuudesta. Yksi runoilijan katkeruuden aihe oli hänen ensimmäinen vaimonsa Jelena Šaripova, joka hylkäsi luuseriksi kokemansa Limonovin.
Vuonna 1986 oli tarkoitus suomentaa Limonovin teos Palvelija. Suomentaja Jukka Mallinen tarjosi siitä katkelmaa Parnasso-lehden julkaistavaksi. Päätoimittaja Jarkko Laine torjui ajatuksen, koska piti tekstiä "puberteettisena." Katkelma ilmestyi suomeksi 1991 venäläisen undergroundin antologiassa Hauskat hautajaiset.
Elämä ja ura > Paluu Venäjälle ja Kansallisbolševistisen puolueen perustaminen

Limonov palasi Venäjälle 1991 ja ryhtyi poliittiseksi aktivistiksi. Tällöin hän teki poliittisen äkkikäännöksen ja liittyi äärinationalistisen Vladimir Žirinovskin riveihin tämän kokoamaan "varjohallitukseen". Limonka-lehden perustaminen johti miehet kuitenkin eri teille, ja Limonov alkoi johtaa Kansallisbolševistista puoluetta, joka oli sekoitus Leninin ja Stalinin bolševismista, venäläisestä nationalismista ja Strasserin veljesten kansallissosialismista. Limonovin tukijat käyttivät retro-stalinistista kuvastoa ja heittelivät poliitikkoja vihanneksilla. Puolueen suora toiminta on johtanut usein tuomioihin ja se kiellettiin 2007.
Limonov tuki Jugoslavian sotien aikana serbejä ja Radovan Karadžićia. BBC kuvasi hänet ampumassa tarkka-ampujakiväärillä saarrettuun Sarajevoon. Vuonna 2006 hän oli perustamassa Toinen Venäjä -oppositiojärjestöä mm. Garri Kasparovin ja Mihail Kasjanovin kanssa. Samanniminen järjestö toimii myös Pohjois-Kazakstanissa, jossa on merkittävä venäläisvähemmistö. Myöhemmin Limonov halusi muodostaa Toisesta Venäjästä maltillisen oppositiopuolueen, mutta sen rekisteröinti ei  onnistunut.
Elämä ja ura > Vankilatuomio ja vapautuminen

Limonov tuomittiin vuonna 2001 neljäksi vuodeksi vankilaan laittomasta ampuma-aseiden hallussapidosta ja yrityksestä perustaa laiton aseellinen ryhmä, joka suunnitteli hyökkäystä Kazakstaniin. Limonovin mukaan oikeudenkäynti oli lavastettu. Limonov tuki venäläisiä separatisteja myös Abhasiassa ja Transnistriassa. Vuoden 2014 Krimin kriisin yhteydessä Limonov sanoi, että Venäjän pitäisi palauttaa yhteyteensä kaikki Neuvostoliiton romahtaessa menetetyt alueet.
Limonov koki vankeusaikansa askeettisuuden olleen hänelle kirkastava kokemus. Vankilasta vapautumisensa jälkeen hän kirjoitti The eXile -lehteen. Hänen syytöskirjansa nykyjärjestystä vastaan on nimeltään Tällaista presidenttiä emme tarvitse: Limonov Putinia vastaan. Emmanuel Carrèren hänestä kirjoittama elämäkerta ilmestyi suomeksi huhtikuussa 2013.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Toinen Venäjä
Kansallisbolševistinen puolue natsbol.ru
Kansallisbolševistinen puolue nbl-info
«Полное собрание сочинений Лимонова»
Eduard Limonov
ЖЖ-сообщество «Эдуард Лимонов вне политики». community.livejournal.com
Limonka
Monumental Foolishness. slate.com
Eduard Limonovin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Endosymbioositeoria

Endosymbioositeoria.
Endosymbioositeoria eli symbiogeneesi on teoria, joka selittää, kuinka aitotumaiset kehittyivät esitumallisista. Se käsittelee tiettyjen aitotumaisten soluelinten, kuten mitokondrioiden ja plastidien (erityisesti viherhiukkasten), alkuperää. Teorian mukaan nykyisiä aitotumaisia edeltäneet solut ottivat aikoinaan solusyönnillä sisäänsä erilaisia bakteereja, joista sittemmin endosymbioosin myötä kehittyi soluelimiä. Mitokondrioiden katsotaan kehittyneen proteobakteereista ja viherhiukkasten syanobakteereista.[lähde? ]
Endosymbioositeoriasta kiisteltiin 1900-luvulla vuosikymmeniä, mutta nykyään se hyväksytään tutkijoiden keskuudessa. Vankimpana näyttönä pidetään mitokondrioiden ja viherhiukkasten oman genomin selvittämistä sekä monien yksisoluisten levämäisten eliöiden solurakenteissa nykyäänkin tavattavia muita plastideja, jotka ovat enemmän tai vähemmän surkastuneita yhteyttäviä yksisoluisia eliöitä.[lähde? ]
Endre Botka

Endre Botka lokakuussa 2020.
Endre Botka (s. 25. elokuuta 1994 Budapest) on unkarilainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän on edustanut kotimaassaan Honvédia, lainasopimuksella Kecskemétiä ja tammikuusta 2017 alkaen Ferencvárosia. Hän on pelannut Unkarin pääsarjassa 227 ottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia (tilanne 30.3.2024).
Botka on pelannut Unkarin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Unkarin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2016 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan. Hän on maaliskuun 2024 loppuun mennessä pelannut 25 A-maaottelua, joista neljä on kuulunut Kansojen liigaan, kuusi EM-karsintaan ja viisi MM-karsintaan. Kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt syyskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Andorraa vastaan.
Evren

| Evren |
| --- | --- |

 Evren
 Koordinaatit: 39°00′N, 33°47′E 
Valtio:   Turkki
Maakunta:  Ankaran maakunta
Hallinto:  
 – Pormestari:  Mithat Keskin
Väkiluku (2019):  3 097
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Evren on piirikunta Turkin Ankaran maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Evrenin väkiluku oli 3 097.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Evren Wikimedia Commonsissa
Fanny Salvini-Donatelli

Fanny Salvini-Donatelli
Fanny Salvini-Donatelli (oikealta nimeltään Francesca Lucchi; 1815 Firenze – kesäkuu 1891 Milano) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hänet tunnetaan parhaiten Violettan roolin luomisesta Giuseppe Verdin La traviatan kantaesityksessä maaliskuussa 1853.
Salvini-Donatelli teki debyyttinsä Venetsian Apollo-teatterissa vuonna 1839 Rosinan roolissa (Sevillan parturi). Hän lauloi eri puolilla Italiaa. Vuonna 1842 Salvini-Donatelli lähti esiintymään Wieniin ja siirtyi sieltä Pariisiin. 1850-luvun loppupuolella hän lauloi Lontoossa. Salvini-Donatelli lopetti esiintymisen vuonna 1859, mutta teki lyhyen paluun vuonna 1865.
Salvini-Donatellia pidettiin ulkonäkönsä perusteella sopimattomana kuolemansairaan Violettan rooliin, mutta hän sai roolin laulutaitojensa ansiosta. Myös Verdi esitti mielipiteenään sen, että Salvini-Donatelli ei soveltunut rooliin. Hän ansioitui kuitenkin myös muiden Verdin oopperoiden rooleissa.
Fanny Sinebrychoff

| Fanny Maria Sinebrychoff o> s. Grahn |
| --- | --- |
 Fanny Sinebrychoff rooliasussa vuonna 1883.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1862
Kuollut: 27. huhtikuuta 1921 (58 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  näyttelijä, keräilijä
Vanhemmat:  Hans Petter Grahn, Wilhelmina Palin
Puoliso:  Paul Sinebrychoff nuorempi
Lapset:  lapseton
Fanny Sinebrychoff (o.s. Grahn; 24. lokakuuta 1862 – 27. huhtikuuta 1921) oli suomalainen näyttelijä ja taiteen keräilijä. Hän loi uransa Svenska Teaternissa, mutta luopui urastaan varhain mennessään naimisiin panimonomistaja Paul Sinebrychoffin kanssa. Fanny Grahn aloitti näyttelemisen jo 13-vuotiaana ja ehti esiintyä 85 osassa ennen luopumistaan näyttelijänurasta.
Yhdessä miehensä Paulin kanssa Fanny Sinebrychoff keräsi laajan ulkomaisen taiteen kokoelman, josta tuli Pohjoismaiden suurin yksityinen taidekokoelma. Heidän avioliittonsa oli lapseton eikä perillisiä ollut, joten he päättivät jo varhain lahjoittaa kokoelmansa lopuksi ”kansakunnalle”. Leskeksi jäänyt Fanny lahjoitti kokoelman Suomen valtiolle hieman ennen omaa kuolemaansa tammikuussa 1921. Kokoelma muodostaa pohjan nykyiselle Sinebrychoffin taidemuseolle, joka toimii Fanny ja Paul Sinebrychoffin entisessä kodissa Helsingin Bulevardi 40:ssä. Pariskunnan yksityiskäytössä olleet tilat on nykyään entistetty 1910-luvun asuunsa. Fanny Sinebrychoff lahjoitti testamentissaan suuria summia myös Kauniaisten lastenkodille, Lastenhoitoyhdistykselle, Diakonissalaitokselle, Helsingin Sairastuvalle ja Pelastusarmeijalle.
Sinebrychoffin suvun omistuksessa ollut Hagalundin kartano Espoossa siirtyi Fanny Sinebrychffin kuoltua perintönä hänen veljenpojalleen Arne Grahnille ja läheinen Otaniemen kartano hänen veljentyttärelleen Irene af Forsellesille sekä tämän puolisolle Carl af Forsellesille. He myivät myöhemmin tilat rakennusmaaksi, jolle rakennettiin Westendin, Tapiolan, Otaniemen ja Keilaniemen kaupunginosat.
Evriókastro

Evriókastron saari.
| --- | --- |
Muut nimet:  Ovriókastro (Οβριόκαστρο), Viókastro (Βιόκαστρο), Vrionísi (Βριονήσι)
Sijainti:  37°09′08″N, 25°17′48″E, Páros Páros, Etelä-Egean saaret Kreikka
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,12 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Evriókastro (kreik. Εβριόκαστρο), myös Ovriókastro (Οβριόκαστρο), Viókastro (Βιόκαστρο) ja Vrionísi (Βριονήσι), on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Pároksen saaren koillispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,12 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Evriókastro kuuluu Pároksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Evriókastro Wikimedia Commonsissa
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Santoríni Thíra  Tínos 
Muut suuremmat saaret:   Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:   Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Gáidaros  Megálo  Prásso  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lázaros  Louvardári  Makáres  Makrá  Makronísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Mikronísi  Mikrós Avelás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Práso  Prasonísi  Prasoúra  Psathonísi  Revmatonísi  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous
Erehdyin kerran – Kootut levytykset 1976–1980

| Erehdyin kerran – Levytyksiä vuosilta 1976–1980 Seppo Hanski |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1976–1980
 Julkaistu: 28. maaliskuuta 2014
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 56.44
 Levy-yhtiö: Rocket Records
Seppo Hanski muut julkaisut
| Dona, dona 1996 | Erehdyin kerran – Levytyksiä vuosilta 1976–1980 2014 |   |
Erehdyin kerran – Levytyksiä vuosilta 1976–1980 on Seppo Hanskin kokoelmalevy, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2014. Se sisältää esittäjän Satsanga- ja JP-Musiikki -yhtiöille tekemiä levytyksiä.
Kappaleet

Isabella – 3.17
Painan vain pääni – 3.14
Se aito ystävyys – 2.24
Kainuun tyttö – 2.31
Laula ja tanssi – 3.31
Annan ja Pentin laulu – 4.25
Muistojen kukka – 3.52
Ihmisten joukossa – 3.56
Dona Dona – 2.35
Erehdyin kerran – 2.46
Tumman rukous – 2.41
Suutelen kättänne, madame – 3.28
Lapin rauha – 2.40
Kulkurin humppa – 3.24
Lapset laulamaan – 2.46
Muistatko sen – 3.01
Koskaan et muuttua saa – 3.38
Erehdyin kerran (1980 Version) – 2.31
Aiheesta muualla

Rocket Recordsin albumisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Emanuel II

| Emanuel II |
| --- | --- |
 Portugalin kuningas Emanuel II. Kuva vuodelta 1908.
Portugalin kuningas
Valtakausi:  1. helmikuuta 1908 – 5. lokakuuta 1910
Edeltäjä:  Kaarle I
Seuraaja:  –

Syntynyt:  19. maaliskuuta 1889 Lissabon
Kuollut:  2. heinäkuuta 1932 (43 vuotta) Twickenham, Middlesex
Hautapaikka:  São Vicente de Foran luostari
Puoliso:  Auguste Viktoria von Hohenzollern
Koko nimi:  Manuel Maria Filipe Carlos Amélio Luís Miguel Rafael Gabriel Gonzaga Francisco de Assis Eugénio
Suku:  Bragança
Isä:  Kaarle I
Äiti:  Amélie
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Nimikirjoitus:  
Emanuel II (port. Manuel II; 19. maaliskuuta 1889 Lissabon, Portugali – 2. heinäkuuta 1932 Twickenham, Iso-Britannia) oli Portugalin viimeinen kuningas vuosina 1908–1910. Hänet tunnetaan lisänimillä ”patriootti” (o Patriota) ja ”kaivattu kuningas” (o Rei Saudade).
Suku ja hallitsijakausi

Emanuel II:n koko nimi oli Manuel Maria Filipe Carlos Amélio Luís Miguel Rafael Gabriel Gonzaga Francisco de Assis Eugénio. Hänen vanhempansa olivat kuningas  Kaarle I ja kuningatar Amélie, joka oli Ranskan entisen kuninkaan Ludvig Filipin pojanpojan tytär. Emanuel tuli kuninkaaksi isänsä ja vanhemman veljensä Ludvig Filipin kuoltua helmikuussa 1908 attentaatissa, jossa hän myös itse haavoittui.
Emanuel yritti pelastaa asemansa erottamalla diktaattori João Francon ja tämän hallituksen pian valtaan tultuaan. Maahan luvattiin vapaat vaalit, jotka sosialistit ja tasavaltalaiset voittivat ylivoimaisella enemmistöllä. Tasavaltalainen vallankumous puhkesi 4. lokakuuta 1910. Emanuel II pakeni perheineen Gibraltarille, kun hänen palatsiaan alettiin pommittaa, ja sieltä edelleen Britanniaan.
Myöhemmät vuodet

Emanuel eli avioitui maanpaossa syyskuussa 1913 pikkuserkkunsa Auguste Viktoria von Hohenzollernin kanssa. Tämän vanhemmat olivat Hohenzollern-Sigmaringen-sukuinen ruhtinas Vilhelm ja Molempain Sisiliain prinsessa Maria Teresa Maddalena. Augusta Viktorian isänpuoleinen isoäiti oli Portugalin prinsessa Antonia, joka oli Maria II:n tytär. Emanuelin avioliitto oli lapseton.
Emanuel kirjoitti oppaan Portugalin keskiaikaiseen ja renessanssiajan kirjallisuuteen nimellä Livros Antigos Portuguezes 1489–1600, da Bibliotheca de Sua Magestade Fidelíssima Descriptos por S. M. El-Rey D. Manuel em Três volumes. Kolmiosaisen teoksen viimeinen osa julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen.
Emanuel kuoli 43-vuotiaana äkilliseen kurkunpään turvotukseen 2. heinäkuuta 1932 Fulwell Parkissa Englannin Twickenhamissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emanuel II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Kaarle I | Portugalin kuningas 1908–1910 | Seuraaja: – |
Emanuelin ja Auguste Viktorian häät Sigmaringenin linnassa vuonna 1913.
Käännös suomeksi
Endoteliini

1EDN on eräs endoteliini.
Endoteliinit ovat verisuonten endoteelisolujen tuottamia peptidihormoneja, jotka aiheuttavat verisuonten sileiden lihassyiden supistumista. Endoteliinit osallistuvat verenkierron paikalliseen säätelyyn (autoregulaatio eli itsesäätely). Endoteliineja on kolme muotoa, ET-1, 2 ja 3, jotka kaikki koostuvat 21 aminohaposta. Endoteliini syntyy preproendoteliinista. Endoteliinin estäjänä toimii esimerkiksi bosentaani.
Aiheesta muualla

PubChem: Endothelin (englanniksi)
DrugBank: Endothelins (englanniksi)
Cleveland Clinic: Endothelin (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Physiology, Endothelin (englanniksi)