stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matka Intiaan
Palkintoja > BAFTAt

Paras naispääosa: Peggy Ashcroft
Ehdokkaana:
Paras elokuva
Paras miespääosa: Victor Banerjee
Paras miessivuosa: James Fox
Paras ohjaus: David Lean
Paras sovitettu käsikirjoitus: David Lean
Paras kuvaus: Ernest Day
Paras puvustus: Judy Moorcroft
Paras tuotantosuunnittelu: John Box
Paras elokuvamusiikki: Maurice Jarre
Palkintoja > Golden Globet

Paras ulkomaalainen elokuva
Paras naissivuosa: Peggy Ashcroft
Paras elokuvamusiikki: Maurice Jarre
Ehdokkaana:
Paras ohjaus: David Lean
Paras sovitettu käsikirjoitus: David Lean
Aiheesta muualla

Miller, Andrew C.: A Passage to India Le Cinema Paradiso. 19.4.2019. Viitattu 3.4.2021. (englanniksi)
1984 – A Passage to India Oscarchamps.com. 6.7.2016. Viitattu 3.4.2021. (englanniksi)
Terri Hemmert

| Terri Hemmert |
| --- | --- |
 Terri Hemmert vuonna 2017.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:  Yhdysvaltain
Ammatti:  radiotoimittaja
Terri Hemmert on yhdysvaltalainen radiotoimittaja ja DJ. Hän on toiminut chicagolaisella WXRT-radioasemalla yli 30 vuoden ajan. Sitä ennen Hemmert oli ollut toimittajana rochesterilaisella WCMF-asemalla ja ohjelmakoordinaattorina chicagolaisella WGLD:llä. Hemmert nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2010.
Aiheesta muualla

Santella, Andrew: Voice of Authority Elmhurst College. Arkistoitu 18.1.2011. Viitattu 17.8.2010. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Henrik (Preussin prinssi, 1862–1929)

Prinssi Henrik vuonna 1911.
Albert Vilhelm Henrik, Preussin prinssi (saks. Heinrich; 14. elokuuta 1862 Potsdam, Preussi – 20. huhtikuuta 1929 Hemmelmark, Schleswig-Holstein) oli saksalainen prinssi, keisari Vilhelm II:n nuorempi veli ja Saksan keisarillisen laivaston suuramiraali.
Elämänvaiheet

Prinssi Henrikin vanhemmat olivat Saksan keisari Fredrik III ja keisarinna Viktoria. Henrik kävi kimnaasia Kasselissa ja liittyi Saksan laivastoon vuonna 1877. Hän osallistui vuosina 1878–1880 maailmanympäripurjehdukseen korvetti SMS Prinz Adalbertilla ja valmistui vuonna 1880 upseeriksi Kielin laivastokoulusta. Hän suoritti myöhemmin lisäopintoja Kielin laivastoakatemiassa. Henrikin puolisona oli vuodesta 1888 Hessenin prinsessa Irene, joka oli Venäjän keisarinnan Aleksandra Fjodorovnan sisko. Heillä oli kolme poikaa, joista kaksi sai äitinsä kautta perinnöllisen hemofilian. Henrik ja Irene asuivat Kielin linnassa.
Henrik osoittautui päteväksi meriupseeriksi ja sai suuren vaikutusvallan Saksan merivoimissa ensimmäistä maailmansotaa edeltäneinä vuosina. Hän komensi vuosina 1899–1900 Itä-Aasian eskaaderia, ja sai palattuaan vara-amiraalin arvon. Vuonna 1903 hänet nimitettiin Kielissä sijainneen Itämeren laivastotukikohdan ja vuonna 1906 Saksan avomerilaivaston komentajaksi. Henrik asettui vastustamaan meriministeri Alfred von Tirpitzin kunnianhimoista laivasto-ohjelmaa, jonka tarkoituksena oli kehittää keisarillisesta laivastosta varteenotettava haastaja Britannian kuninkaalliselle laivastolle. Tämän vuoksi Henrik päätettiin syrjäyttää: vuonna 1909 hänet ylennettiin suuramiraaliksi ja nimitettiin Saksan laivaston ylitarkastajaksi, mutta ylennys merkitsi tosiasiassa siirtämistä syrjään päätöksenteosta.
Koko ensimmäisen maailmansodan ajan Henrik toimi Saksan Itämeren-laivaston komentajana, mikä ei ollut aivan hänen kokemustaan vastaava tehtävä. Hän ei kyennyt vaikuttamaan Tirpitzin ohjaamaan merivoimien strategiaan, ja hänen ehdotuksensa Tanskan miehittämisestä jätettiin huomiotta. Hän jäi pois aktiivipalveluksesta helmikuun alussa 1918, kun sota itärintamalla oli päättynyt. Sodan lopussa puhjenneen vallankumouksen seurauksena Henrik joutui muuttamaan pois linnastaan Kielissä, mutta hänen ei tarvinnut keisariveljensä tavoin lähteä maanpakoon. Hän asui loppuikänsä tiluksillaan Hemmelmarkissa lähellä Eckernfördeä. Henrik oli rakennuttanut arkkitehti Ernst von Ihnen suunnitteleman Gut Hemmelmarkin kartanon vuonna 1903. Hän kuoli kurkunpään syöpään vuonna 1929.
Kunnianosoituksia

Henrik vihittiin vuonna 1899 Berliinin teknillisen korkeakoulun ja vuonna 1902 Harvardin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi. Hän oli vuodesta 1911 Kielin kaupungin kunniaporvari. Hänelle myönnettiin amiraalin arvo myös Itävalta-Unkarin laivastossa. Saksan Itämeren laivaston komentajana ja sitä kautta Suomeen suuntautuneiden merisotatoimien ja Saksan Itämeren-divisioonan kuljetuksen johtajana hänelle myönnettiin Suomen vapaudenristin suurristi heinäkuussa 1918.
Tadžikistanin piirit

Tadžikistanin piirit
Tadžikistanin piirit ovat Tadžikistanin paikallishallintoalueita. Maassa on 58 piiriä ja lisäksi 17 kaupunkia jotka eivät kuulu mihinkään piiriin. Piirit muodostuvat kylistä ja taajamista. Pääkaupunkialueen Dušanben neljä kaupunginosaa lasketaan joskus myös piireiksi.
Luettelo > Kaupungit

| Kaupunki | Asukasluku (2014) | Maakunta/Alue |
| --- | --- | --- |
| Dušanbe | &&&&&&&&&0775800.&&&&00775 800 | Dušanbe |
| Horog | &&&&&&&&&&028800.&&&&0028 800 | Vuoristo-Badahšan |
| Hudžand | &&&&&&&&&0169700.&&&&00169 700 | Sugd |
| Isfara | &&&&&&&&&&045900.&&&&0045 900 | Sugd |
| Istaravšan | &&&&&&&&&&058600.&&&&0058 600 | Sugd |
| Istiqlol | &&&&&&&&&&015600.&&&&0015 600 | Sugd |
| Konibodom | &&&&&&&&&&048900.&&&&0048 900 | Sugd |
| Kulob | &&&&&&&&&&099700.&&&&0099 700 | Hatlon |
| Norak | &&&&&&&&&&027200.&&&&0027 200 | Hatlon |
| Panjakent | &&&&&&&&&&040000.&&&&0040 000 | Sugd |
| Qayraqqum | &&&&&&&&&&043000.&&&&0043 000 | Sugd |
| Qurgonteppa | &&&&&&&&&0101600.&&&&00101 600 | Hatlon |
| Rogun | &&&&&&&&&&014800.&&&&0014 800 | Erityisalue |
| Sarband | &&&&&&&&&&015300.&&&&0015 300 | Hatlon |
| Tšakalovsk | &&&&&&&&&&031900.&&&&0031 900 | Sugd |
| Tursunzoda | &&&&&&&&&&050900.&&&&0050 900 | Erityisalue |
| Vahdat | &&&&&&&&&&041600.&&&&0041 600 | Erityisalue |
Jari Penttilä

Jari Penttilä (s. 1961 Sulkava) on ollut Halsuan kunnanjohtaja vuodesta 2013. Sitä ennen hän oli Halsuan kunnansihteeri. Hän näkee Halsuan pienuuden etuna. Kun hänestä tuli Halsuan kunnanjohtaja, Halsualla lakkautettiin kunnansihteerin virka. Penttilän mukaan Halsualla kaikki tarvittavat palvelut ovat lähellä ja sosiaaliset verkostot toimivat.
Salibandyn Super Cup

| Salibandyn Super Cup |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Salibandy Super Cup 2024 

Laji:  salibandy
Maa(t):   Suomi
Perustettu:  2020
Hallitseva mestari:  Nokian KrP (Miehet)   TPS (Naiset)
TV:  Ruutu+
Aiheesta muualla
Salibandy.fi
Salibandyn Super Cup pelataan ennen kauden alkua. Siinä kohtaavat edellisen kauden Suomen mestari ja Suomen Cupin voittaja. Mikäli sama joukkue voittaa molemmat kilpailut, Suomen mestarin vastustaja on F-Liigan finaalissa hävinnyt joukkue. Super Cupin ensimmäisinä vuosina ei näillä näkymin ole jaossa rahapalkintoa.
Sarjajärjestelmä

Super Cupissa kohtaavat edellisen kauden Suomen mestari ja Suomen Cupin voittaja. Mikäli sama joukkue voittaa molemmat kilpailut, Suomen mestarin vastustaja on F-liigan finaalissa hävinnyt joukkue. Voittajajoukkue saa kiertopalkintopokaalin.
Super Cupin mitalistit Miehet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kausi | Kultaa | Hopeaa |
| Super Cup 2020 | Classic | Nokian KrP |

| Super Cup 2021 | SPV | Classic |
| Eerikkilä Super Cup 2022 | SPV | Classic |
| Super Cup 2023 | Classic | TPS |
| Super Cup 2024 | Nokian KrP | Oilers |
Super Cupin mitalistit Naiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kausi | Kultaa | Hopeaa |
| Super Cup 2020 | SB-Pro | PSS |
| Super Cup 2021 | PSS | FBC Loisto |
| Eerikkilä Super Cup 2022 | TPS | PSS |
| Super Cup 2023 | TPS |  SB-Pro |
| Super Cup 2024 | TPS | Classic |
Jari Heiniluoma

| Jari Heiniluoma> Parkanon kaupunginjohtaja |
| --- | --- |
 2013–2022  
Edeltäjä:  Jarkko Malmberg
Seuraaja:  Aki Viitasaari
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1964 Karvia
Kuollut: 15. joulukuuta 2022 (58 vuotta) Parkano
Tiedot
Puolue:  Suomen Keskusta
Koulutus:  Maatalous- ja metsätieteiden maisteri
Jari Heiniluoma (22. kesäkuuta 1964 Karvia – 15. joulukuuta 2022 Parkano) oli Parkanon kaupunginjohtaja. Hänet valittiin virkaansa vuonna 2013, kun hänen edeltäjänsä Jarkko Malmbergin valittiin Sastamalan kaupunginjohtajaksi. Heiniluoma voitti valtuuston vaalissa Kihniön kunnanjohtajan Petri Liukun äänin 16–11.
Ura

Aikaisemmin Heiniluoma on toiminut neuvottelevana virkamiehenä kauppa- ja teollisuusministeriössä (2006–2007) ja ministeri Juha Korkeaojan (kesk.) erityisavustajana maa- ja metsätalousministeriössä (2003–2004). Keväällä 2011 hän oli elinkeinoministeri Mauri Pekkarisen (kesk.) poliittinen valtiosihteeri työ- ja elinkeinoministeriössä.
Heiniluoma toimi keskustan eduskuntaryhmän EU-sihteerinä vuosina 1996–2001 ja europarlamentaarikko Olli Rehnin erityisavustajana 1995–1996. Hän on työskennellyt myös maaseudun EU-tietokeskus Carrefour West Finlandin toiminnanjohtajana ja Maaseudun sivistysliiton opintosihteerinä.
Heiniluoma kuoli 58-vuotiaana nopeasti edenneeseen sairauteen.
Lasse Peltonen (jalkapalloilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 3. joulukuuta 1970 (ikä 54)
Syntymäpaikka: Lahti, Suomi
Pelipaikka: oikea laitahyökkääjä
Pituus: 178 cm
Junioriseurat
1981–1990: Kuusysi
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1987–1991 | Seiskat | 42 | (17) |
| 1992 | LTP | 20 | (12) |
| 1993–1995 | Kuusysi | 37 | (3) |
| 1993 | → Jaro (laina) | 1 | (0) |
| 1993–1994 | → LTP (laina) | 16 | (4) |
| 1996 | UCD | 1 | (0) |
| 1996 | Reipas | 7 | (2) |
| 1996 | → LTP (laina) | 5 | (6) |
| 1997–2000 | FC Lahti | 83 | (7) |
| 1997 | → Pallo-Lahti (laina) | 1 | (0) |
| 2001–2002 | FC Hämeenlinna | 40 | (13) |
| 2003 | TP-Lahti | 3 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 256 | (64) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Lasse Herman Peltonen (s. 3. joulukuuta 1970 Lahti) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli oikea laitahyökkääjä.
Peltonen oli FC Kuusysin kasvatti. Ensimmäiset miesten ottelunsa hän pelasi III divisioonassa seuran reservijoukkue Palloseiskoissa. Peltonen oli mukana Kuusysin liigajoukkueessa jo kaudella 1991, mutta ei esiintynyt yhdessäkään ottelussa. Hän siirtyi kaudeksi 1992 Kakkosessa pelanneen yhteistyöseura Lahden Työväen Palloilijoiden riveihin. Onnistuneen kauden päätteeksi hän palasi Kuusysin liigaryhmään, mutta vietti ensimmäisen kautensa vielä enimmäkseen LTP:n mukana. Peltonen oli myös lyhyellä lainapestillä toisessa liigaseurassa, FF Jarossa.
Kolmannella liigakaudellaan Peltonen oli noussut Kuusysin vakiokokoonpanoon ja hän aloitti jokaisen liigakaudella 1995 pelaamistaan 23 ottelusta. Seura kuitenkin putosi Veikkausliigasta ja Peltonen siirtyi ulkomaille alkuvuodesta 1996 Irlannin pääsarjassa pelanneeseen University College Dublin AFC:n joukkueeseen, jossa pelasi yhden ottelun verran. Suomeen palattuaan hän siirtyi Kuusysin paikalliskilpailijaan Lahden Reippaaseen. Kaudeksi 1997 lahtelaisseurat yhdistyivät FC Lahdeksi, jota Peltonen edusti neljän kauden ajan, ollen seuran luottopelaajia nousussa pääsarjaan ja myös sen ensimmäisillä liigakausilla.
Vuonna 2001 Peltonen siirtyi sarjatasoa alemmas FC Hämeenlinnaan. Kausi päättyi onnistumiseen seuran noustessa liigaan ja Peltosen tehdessä yhteensä 14 maalia, joista neljä loppusarjassa. Hän pelasi vielä yhden pääsarjakauden Hämeenlinnassa, kunnes ammattilaisura päättyi nilkkavammaan vuoden 2002 lopussa. Hän pelasi Veikkausliigassa yhteensä 103 ottelua, joissa teki 8 maalia. Pelaajauransa jälkeen Peltonen on toiminut FC Lahden liigajoukkueen joukkueenjohtajana vuosina 2011–2013. Hän on myös suorittanut B-valmentajatutkinnon.
Koulutukseltaan Peltonen valmistui Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi sekä kasvatustieteen maisteriksi. Hän on ammattiltaan luokanopettaja. Peltonen on toiminut myös vuodesta 2012 Hollolan kunnanvaltuutettuna sekä Päijät-Hämeen maakuntavaltuutettuna.
Peltonen valittiin Muonion kunnanjohtajaksi maaliskuussa 2017. Hän toimi tehtävässä heinäkuun 2019 loppuun.
Sirpa Rautio

Sirpa Rautio toimi Uuraisten kunnan kunnanjohtajana vuodesta 1976 vuoteen 2010. Aloittaessaan 29-vuotiaana Uuraisten kunnanjohtajana hän oli Suomen ensimmäinen naispuolinen kunnanjohtaja. Rautio on kotoisin Laihialta. Ennen uraa Uuraisilla Rautio toimi Ranualla kunnansihteerinä. Hän tuli Uuraisille samaan virkaan ja nousi lopulta kunnan johtoon. Rautio on suorittanut kunnallistutkinnon Tampereen yliopistossa.
Adelborg

Adelborg-suvun vaakuna.
Adelborg on ruotsalainen aatelissuku. Adjutantti Eric Otto Borgh (1741–1787) aateloitiin vuonna 1772 ja otettiin ritarihuoneen jäseneksi vuonna 1776, jolloin myös hänen vanhempi veljensä luutnantti Johan Borgh aateloitiin. He ottivat tuolloin nimen Adelborg.
Suvun tunnettuja jäseniä

Gertrud Adelborg (1853–1942), opettaja ja feministi
Ottilia Adelborg (1855–1936), taiteilija
Per Otto Adelborg (1781–1818), upseeri ja pilapiirtäjä
Riku Rönnholm

Riku Mikko Rönnholm (s. 6. helmikuuta 1970) on Salon hallintojohtaja vuodesta 2023. Aiemmin hän toimi KymiRingin toimitusjohtajana 2021–2023 ja Iitin kunnanjohtajana 2014–2021.
Rönnholm on varatuomari ja työskenteli opintojensa jälkeen juristin tehtävissä.
Rönnholmin isä on sosiaalidemokraattisena kansanedustajana ja Euroopan parlamentin jäsenenä ollut Mikko Rönnholm sekä veli sosiaalidemokraattien puoluesihteerinä 2017–2023 toiminut Antton Rönnholm.
Bam (Iran)

| Bam (بم) |
| --- | --- |
 Bamin vanha kaupunki ja linnoitus. Kuvattu ennen vuoden 2003 maanjäristystä.
 Bam
 Koordinaatit: 29°06.4′N, 58°21.5′E 
Valtio:  Iran
Provinssi:  Kermān
Korkeus:  1 059 m
Väkiluku (2016):  127 396
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bam (pers. ‏بم‎) on kaupunki Iranin Kermānin provinssissa. Moderni Bamin kaupunki sijaitsee historiallisen linnoituksen ympärillä. Kaupungissa oli noin 90 000 asukasta ennen vuoden 2003 maanjäristystä, jossa kuoli yli 25 000 ihmistä. Bamin linnoitus ja sitä ympäröivät historialliset kohteet ovat Unescon maailmanperintöluettelossa. Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan siellä asui 127 396 asukasta.
Bam sijaitsee Jebal Barez -vuoriston ja Lutin aavikon välisellä alueella noin 1 060 metrin korkeudessa kaakkoisessa Iranissa.
Historia

Bamin kaupunki perustettiin sassanidien dynastian aikana ja todennäköiseti jo dynastian perustajan Ardašir I:n hallituskaudella. Vaikka sassanidien ajalta on jäänyt muutamia rakennuksia, suurin osa nykyisistä rakennuksista on tehty safavidien dynastian aikana (1501–1736).
Muslimilähteet mainitsevat Bamin ensimmäisen kerran 900-luvulla, jolloin kaupunki tunnettiin eleganteista vaatteistaan, voimakkaasta linnoituksestaan ja vilkkaista basaareistaan. 1100-luvulta eteenpäin poliittisen epävakauden takia Bamissa oli monia useita hallitsijoita, ja linnoitus sekä sen muurit korjattiin muutamaan kertaan. Iranin vaurauden aikana 1500–1700-luvuilla Bam oli edelleen merkittävä silkki- ja villa-asusteiden keskus.
Vanha savinen kaupunki muurien sisällä hylättiin hiljalleen vuoden 1722 afgaanivalloituksen jälkeen. 1800-luvulla Bamia alettiin kasvattaa muurien ulkopuolelle, mikä vähensi vanhan kaupungin käyttöä. Linnoitusta käytettiin kuitenkin vielä armeijan parakkeina, kunnes vuonna 1932 se hylättiin kokonaan. Kohteen restaurointityöt aloitettiin vuonna 1948.
Vuoden 2003 maanjäristys tuhosi kaupungin melkein täysin. Noin 80 prosenttia rakennuksista sortui, muun muassa kaupungin molemmat sairaalat. Myös historiallinen linnoitus kärsi todella pahoin, vaikka osia siitä jäikin vielä pystyyn.
Kaupunkikuva

Bam on kehittynyt keitaalle maanalaisten kastelujärjestelmien ansiosta. Kaupunkia halltisee linnoitusalue, joka käsittää muurein ympäröidyn osan vanhasta kaupungista. Vanha kaupunki sijaitsee kaupungin pohjoisosassa 45 metriä korkealla kukkulalla ja sen ympäristössä. Modernit asuinalueet sijaitsevat linnoituksen eteläpuolella.
Linnoitettu alue on epäsäännöllisen suorakulmion sisällä ja on noin 430 metriä leveä ja 540 metriä pitkä ja sen koillisreunassa ei ole ollenkaan muuria. Muurissa on 38 vahtitornia ja pääsisäänkäynti on eteläreunalla. Kaikki rakennukset on rakennettu perinteisellä tyylillä, joka yhdistelee mutakerroksia, aurinkokuivattuja mutatiilejä ja holvi- sekä kupolirakenteita.
Varsinainen linnoitus on alueen pohjoisosassa hallituksen korttelissa, joka on rajattu kaksinkertaisella muurilla. Eteläosa on puolestaan varattu vanhan kaupungin tärkeimmällä asuinalueelle. Itäosassa on muun muassa moskeija, jonka juuret ulottunevat 700–800-luvuille. Se on siten Iranin vanhimpia moskeijoita.
Muureille ympäröidyn alueen ulkopuolellakin on joitan historiallisia rakennuksia. Näihin kuuluvat Qal'eh Dokhtar (”Neitsyen linnoitus”), Emamzadeh Zeydin mausoleumi ja Emamzadeh Asisin mausoleumi sekä toinen varhainen moskeija Hazrat-e Rasul.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bam Wikimedia Commonsissa
Bam UNESCOn sivuilla (englanniksi, ranskaksi)
Virtuaalinen kierros kaupunkiin[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Bamin vanha kaupunki vuonna 2002.
Hannes Autere

Hannes Autere (ent. Piesanen, käyttänyt myös nimiä Peura ja Pajupuro; 10. lokakuuta 1888 Saarijärvi – 27. heinäkuuta 1967 Saarijärvi) oli suomalainen kuvanveistäjä, jonka lempimateriaali oli puu. Maanviljelijän poika Autere opiskeli Ateneumin taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1909–1913, jonka jälkeen siirtyi vuonna 1913 kuvataiteilija Gunnar Finnen ateljeeapulaiseksi. Tuolloin Autere aloitti vesivärimaalauksen, öljyvärikokeilunsa sekä pienten tinaveistosten valamisen, joista on myöhemmin tullut tunnuksenomaisia hänen alkutuotannolleen. Ratkaisevasti Autereen tuotannon laajenemiseen vaikutti vuonna 1927 vuorineuvos Gösta Serlachiuksen kanssa alkanut yhteistyö, joka myös antoi ”lähtölaukauksen” hänen tunnetuksi tulemiselleen.
Autere tunnetaan parhaiten humoristisista reliefeistään ja pienoisveistoksistaan, joiden lisäksi hän teki myös huonekaluja. Eduskuntatalossa J. S. Sirénin suunnittelemien suuren valiokunnan entisessä kokoushuoneessa olevien asiakirjakaappien ovia koristavat Autereen veistämät eri perinneammatteja kuvaavat figuurit. Autereen vanhetessa puuveistosten teko kävi liian raskaaksi, jolloin hän siirtyi tekemään muun muassa maalauksia sekä keramiikka- ja muovailumassatöitä. Maalauksissaan hän usein ammensi kylällä kuulemiaan hauskoja sattumuksia sekä tarinoita ja kuvasi niitä humoristiseen sävyyn. Omimmillaan Autereen työt kuvasivat leppoisesti kansanelämää, mutta myös uskonnolliset aiheet olivat keskeinen osa hänen tuotantoaan.
Autere on tehnyt lukuisia raamatullisia veistoksia muun muassa Iisalmen, Riihimäen, Saarijärven, Kannonkosken ja Pylkönmäen kirkkoihin. Hänen kuuluisimmat työnsä ovat kuitenkin Mäntän kirkon alttarin, saarnastuolin ja lehterin koristelut sekä Helsingin Kallion kirkon alttarireliefi ja ristiinnaulitun kuva. Autere teki myös Seitsemään veljekseen pohjautuvan kohokuvien sarjan. Kirkon reliefien lisäksi on Mäntässä sijaitsevassa Serlachiuksen kartanossa esillä muutamia Autereen veistoksia.
Autere teki myös sankaripatsaita
Saarijärvi, pronssiveistos Kotiseudun henki 1953, Saarijärven kirkolla
Sonkajärvi, pronssiveistos Uhrista versoo tulevaisuus 1957, Sonkajärven kirkolla
Sukeva, pronssiveistos 1961, Sukevan kirkolla
Autereelle on myönnetty kultamitali Pariisin maailmannäyttelyssä 1937 sekä Pro Finlandia -mitali vuonna 1954.
Valokuvia julkisista teoksista

Joenniemen kartanon ikkunoiden veistoskoristelu, Mänttä-Vilppula.
Joenniemen kartanon ovi, Mänttä-Vilppula.
Autereen tuvan kuistin pylväsveistokset, Mänttä-Vilppula, 1928–1929.
Joenniemen tienviitta, Mänttä-Vilppula, 1938.
Mathias Caloniuksen muistomerkki, 1938, Saarijärvi.
Sankaripatsas Kotiseudun henki, Saarijärvi, 1953.
Sonkajärven sankarimuistomerkki Uhrista versoo tulevaisuus, Sonkajärvi, 1957.
Sukevan sankarimuistomerkki Vapauden ja elämän tulta kädessään vaaliva nainen, Sonkajärvi, 1961.
Kiitos vedestä II, 1977, Saarijärvi.
Kiitos vedestä I, 1999, Saarijärvi.
Joosef ja Potifarin vaimo, 1999, Saarijärvi.
Ikuinen liekki, 2003, Saarijärvi
Aiheesta muualla

Hannes Autere Valtion taidemuseon kokoelmissa (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.avoinmuseo.fi/nakemyksia/taiteilija.php?id=1 (Arkistoitu – Internet Archive)
E. Richter : Hannes Autere pienoisveistotaiteen mestari, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 14.10.1928, nro 42, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Todellisen taiteilijan tarina, Suomen Kuvalehti, 14.02.1931, nro 7, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hannes Autere 60 vuotta. Väinö Kolkkala, Suomen Kuvalehti 41/1948
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  Musée d'Orsay 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Matti Saastamoinen

Veli Matti Saastamoinen (23. joulukuuta 1923 Keitele – 15. maaliskuuta 2009 Iisalmi) oli juristi ja kaupunkineuvos, joka toimi Iisalmen kaupunginjohtajana yli 20 vuotta.
Matti Saastamoisen vanhemmat olivat Matti ja Anna Saastamoinen ja puoliso vuodesta 1952 Eila Alli Savolainen. Saastamoinen tuli ylioppilaaksi Raudaskylän lukiosta 1944 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1950. Varatuomarin arvon hän sai 1957. Saastamoinen toimi Karstulan veropiirin verolautakunnan puheenjohtajana 1951–1952 ja Iisalmen 1953–1958. Hän oli Iisalmen maalaiskunnan kunnanjohtaja 1958–1963 ja Iisalmen kaupunginjohtaja 1963–1986. Saastamoinen sai kaupunkineuvoksen arvon vuonna 1980.
Markku Tervahauta

Markku Petteri Tervahauta (s. 3. maaliskuuta 1962 Lahti) on suomalainen lääketieteen tohtori ja terveysviranomainen. Hänet nimitettiin 18. lokakuuta 2018 viisivuotiskaudelle Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen pääjohtajaksi Juhani Eskolan seuraajana.
Nuorukaisena Tervahauta työskenteli kesän ajan ambulanssin apumiehenä Lahden palokunnassa ja innostui siitä hakeutumaan lääketieteen pariin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Lahden lyseosta 1981, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1990 ja väitteli tohtoriksi Kuopion yliopistossa 1997. Tervahauta työskenteli johtavana lääkärinä Kiuruvedellä 1998–2000 ja Leppävirralla 2000–2007.
Tervahauta oli Leppävirran kunnanjohtaja vuosina 2007–2009. Hän toimi myös yhtenä kolmesta Kuopion apulaiskaupunginjohtajasta; tästä virasta hän piti virkavapaata yli puolentoista vuoden ajan ennen irtisanoutumistaan, joka astui voimaan lokakuussa 2019. Ennen siirtymistä Kuopioon hän oli toiminut Lahden sosiaali- ja terveystoimialan johtajana. Helmikuusta 2018 Tervahauta työskenteli Suomen sosiaali- ja terveysministeriön hyvinvointi- ja palveluosaston osastopäällikkönä, kunnes sai nimityksen Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen pääjohtajaksi.
13. maaliskuuta 2020 Tervahauta herätti huomiota esiintymällä niiskuttavana ja hikeä otsaltaan pyyhkivänä Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tiedotustilaisuudessa koronavirusepidemiassa sairastumisen ehkäisemiseksi. Hän pahoitteli heikkoa esiintymistä sekä huonon esimerkin antamista ja lupautui koronavirustestiin, jonka tulos oli negatiivinen.
Tom Simola

| Tom Simola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. toukokuuta 1968 (ikä 56) Kemiö
Ammatti:  kaupunginjohtaja, päätoimittaja
Muut tiedot
Koulutus: oikeustieteen kandidaatti varatuomari
Tom Olavi Simola (s. 22. toukokuuta 1968 Kemiö) on suomalainen kaupunginjohtaja ja toimittaja, koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti.
Simola toimi vuosina 2017–2023 Åbo Underrättelserin päätoimittajana ja vuodesta 2024 alkaen hän on Paraisten kaupunginjohtaja.
Simola työskenteli vuosina 2001–2008 Kemiön ja 2009–2015 Kemiönsaaren kunnanjohtajana sekä 2015–2017 Raaseporin kaupunginjohtajana. Vuodesta 2017 Simola oli Åbo Underrättelseriä julkaisevan lehtiyhtiön Förlags Ab Sydvästkustenin toimitusjohtaja ja lehden päätoimittaja. Joulukuussa 2023 hänet valittiin Paraisten kaupunginjohtajaksi, kun edellinen johtaja Patrik Nygrén oli syksyllä eronnut.
Joukko Åbo Underrättelserin toimittajia kanteli lokakuussa 2022 päätoimittaja Simolasta Julkisen sanan neuvostolle (JSN), koska tämä oli päättänyt jättää julkaisematta vasemmistoliittolaisen Turun Vasemmiston poliitikkoja koskevan seurantajutun, mutta neuvosto antoi asiassa vapauttavan päätöksen tammikuussa 2023.