stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lillbacka Global

| Lillbacka Global Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1990
Toimitusjohtaja:  Pertti Romppainen
Puheenjohtaja:  Jorma Lillbacka
Kotipaikka:  Turku, Suomi
Toimiala:  logistiikka, kuljetus ja huolinta
Liikevaihto:  14 661 000 € (2007/12)
Henkilöstö:  21 (2007)
Kotisivu:  www.lillbacka.com/global/fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lillbacka Global Oy on suomalainen logistiikka-, kuljetus- ja huolintayritys. Yrityksen toimitusjohtaja on Pertti Romppainen ja hallituksen puheenjohtajana toimii teollisuusneuvos Jorma Lillbacka. Yritys perustettiin vuonna 1990 ja se on osa Lillbacka-konsernia. Lillbacka Globalin kotipaikka on Turku.
Yhtiön omat autot liikennöivät muun muassa Saksassa, Tanskassa, Itävallassa, Benelux-maissa ja Italiassa. Yhtiö voi myös edustaja- ja terminaali­verkostonsa ansiosta tarjota maa­kuljetus­palveluita kaikkialle Eurooppaan.
Kaksi Lillbackan rekkaa Bergenissä Hurtigrutenin satamassa
Aiheesta muualla

Yrityksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Lentokonesuunnittelija

Lentokonesuunnittelija on henkilö, joka suunnittelee lentokoneita tai osia lentokoneista.
Usein termillä tarkoitetaan pääsuunnittelijaa tai pääkonstruktööriä, jollaiset johtivat itsevaltaisesti lentokoneiden suunnittelua 1960-luvulle asti, kuten Lockheedin Clarence Johnson tai saksalainen Kurt Tank. Sen jälkeen työ on ollut tiimien tekemää, ja pääsuunnittelijan rooli on kutistunut projekti- tai tuotepäälliköksi, ja hänen oma panoksensa kokonaisuuteen on vähentynyt. Airbus A300 on positiivinen esimerkki suunnittelutiimin toteuttamasta koneesta.
Termiä voi tulkita laajastikin pitäen lentokonesuunnittelijoina alan opettajia ja tutkijoita, joiden panos suunnittelutyön tai itse lentokoneiden tekniseen muutokseen on suuri.
Kuuluisia suunnittelijoita

Ensimmäiset menestyksekkäät lentokonesuunnittelijat olivat saksalainen Otto Lilienthal (liitovarjo) 1800-luvun lopulla ja Wilbur ja Orville Wright (moottorilentokone) vuonna 1903. Heitä edelsi esimerkiksi Leonardo da Vinci, joka suunnitteli liitokoneen, joka epäonnistui testissä, ja helikopterin, jota ei rakennettu.
Sydney Camm
Nevil Shute
Reginald Joseph Mitchell
Secondo Campini
Stelio Frati
Oleg Konstantinovitš Antonov
Georgi Berijev
Mihail Gurevitš
Sergei Iljušin
Aleksandr Jakovlev
Artjom Mikojan
Mihail Mil
Vladimir Petljakov
Nikolai Polikarpov
Pavel Suhoi
Andrei Tupolev
Nikolai Žukovski
Claude Dornier
Gerhard Fieseler
Heinrich Focke
Ernst Heinkel
Heinrich Lübbe
Wolf Hirth
Hugo Junkers
Willy Messerschmitt
Edmund Rumpler
Martin Schempp
Kurt Tank
Georg Wulf
Henri Farman
René Hanriot
Max Holste
Moranen veljekset
Henry Potez
Raymond Saulnier
Anthony Fokker
Ed Heinemann
Clarence Johnson
Alexander Kartveli
Bob Kress
Burt Rutan
Alexander de Seversky
Igor Sikorsky
Joe Sutter
Chance Vought
Gerard Vultee
Alois Šmolík
Suunnittelun rajat kiinni teknologiassa ja doktriineissa

Suunnittelijat ovat aina olleet sidoksissa ajan teknologiaan, esimerkiksi polttomoottoriin ja suihkumoottoriin. Vuodesta 1903 alkaen suihkumoottorin tuloon asti tehtaan tai asiakkaan (esimerkiksi ilmavoimat) valitsema moottori vaikutti suunnitteluun ratkaisevasti. Valmet Vihuri on tästä hyvä esimerkki.
Sopeutuminen talousoloihin on lentokoneen kehityksen ajuri – esimerkiksi ensimmäisen maailmansodan jälkeinen alan taantumisen kausi: vaikka talous kasvoi, lentokone ei kehittynyt. Vasta 1920-luvun eurooppalaiset Schneider-nopeuskisat ja Yhdysvaltain postilennot mittarilentona kehittivät lentokoneen lähemmäksi sitä, miksi se nykyään mielletään.
Politiikka on vaikuttanut valintoihin: esimerkiksi 1930-luvun alun panostus matkustaja- ja pommikoneisiin johtui osaksi markkinoista osaksi douhetismista, joka oli aselajin oma päätös olla kehittämättä hävittäjäkoneita. Usein sotilaslentokoneen tilaaja on vaatinut koneelta monia eri rooleja – esimerkiksi hävittäjä ja pommittaja – ja vain harvoin on suunnittelija pystynyt toteuttamaan lentokoneen, jonka ominaisuudet ovat hyvät.
On arvioitu, että 1930-luvulla työhön tullut lentokonesuunnittelija oli urallaan mukana kymmenien lentokoneiden suunnittelussa. 2000-luvulla työuralle mahtuu yksi tai kaksi konetyyppiä. Eräät suunnittelijat, esimerkiksi Max Holste, ovat kiertäneet tätä rajoitetta liikkumalla yhtiöstä ja mantereelta toiselle.
Suomalaisia lentokonesuunnittelijoita

Suomessa merkittävämpiä lentokonesuunnittelijoita ovat olleet muun muassa Valtion lentokonetehtaan pääkonstruktööri, lentokoneinsinööri Kurt Berger, Valtion lentokonetehtaan johtaja, lentokoneinsinööri, majuri Asser Järvinen ja pääkonstuktööri, professori, insinöörieverstiluutnantti Arvo Ylinen. Myös Karhumäen veljekset kunnostautuivat suunnittelemalla itse Karhu 1-, Karhu 2-, Karhu 3- ja Tiira-lentokoneen. VL Myrsky- ja VL Pyörremyrsky -koneen suunnittelua johti Torsti Verkkola, mutta etenkin Myrskyn suunnittelun johdossa oli useita henkilöitä. 1950-luvulla Elias Järvineva suunnitteli Valmet Tuuli- ja 1970-luvulla Valmet L-70 Vinka -lentokoneen. 1980-luvulla Jaakko Harjumäki suunnitteli Valmet L-90 Redigon.
Heidän lisäkseen monet ovat suunnitelleet itselleen harrastus- ja yleisilmailukoneita: Torolf Eklund suunnitteli TE-1-lentoveneen, Juhani Heinonen HK-1 Keltiäisen ja Markku Koivurova ATOL 495 -lentoveneen, Jukka Tervamäki suunnitteli gyrokoptereita ja Aki Suokas hinauslentokoneen. Pekka Tammi puolestaan suunnitteli 1970-luvun alussa kansainvälisissä kilpailuissa menestyneen PIK-20-purjelentokoneen, josta tuli 420 kappaleen tuotantomäärällään eniten valmistettu suomalainen lentokone.
Lentokonesilta

KLM:n Boeing 747-400 ylittää kanaalia Schipholissa.
Lentokonesilta on lentoasemalla sijaitseva silta, jota pitkin lentokoneet voivat ylittää esimerkiksi tien, rautatien tai vesiliikenneväylän. Siltoja on rakennettu sekä rullausteiden että kiitoteiden osiksi. Lentokonesiltoja on useilla suuremmilla lentoasemilla, mutta ne eivät ole kovin yleisiä.
Historia

Maailman ensimmäinen lentokonesilta avattiin Yhdysvalloissa New Yorkin John. F. Kennedyn kansainväliselle lentoasemalle (tuolloin Idlewildin lentoasema) vuonna 1949. Se ylitti Van Wyck Expressway -tien. Nykyään lentoasemalta löytyy useita lentokonesiltoja.
Pian muillekin lähinnä länsimaiden eli Yhdysvaltojen, Kanadan ja Länsi-Euroopan suurille lentoasemille rakennettiin lentokonesiltoja, kun autoliikenne kasvoi ja lentosemille rakennettiin moottoriteitä. Osa etenkin pitkän matkan lentoasemaa aloittavista teistä kulkee umpinaisissa tunneleissa, eikä siltojen alla. Ensimmäinen Pohjois-Amerikan ja Euroopan ulkopuolinen lentokonesilta avattiin Sydneyn Kingsford Smithin lentoasemalle Australiaan vuonna 1967.
Amsterdamin Schipholin lentoasemalla lentokonesillat ylittävät sekä moottoriteitä että kanaaleja. Madeiran lentoaseman kiitotiestä suuri osa on rakennettu siltamaiselle pilareiden päällä olevalle kannelle.
Rajoitukset ja säännöt

Silloille asetetaan painorajoitus, joka kertoo sillan kestämän maksimipainon. Tämä saattaa estää joidenkin, etenkin raskaimpien lentokonetyyppien kulkemisen sillalla. Myös siipien kärkiväli voi estää sillan käytön, jos kyseistä siltaa tai koko rullaustietä ei ole suunniteltu tarpeeksi suurelle kärkivälille. Tällöin riskinä on siiven osuminen toiseen lentokoneeseen tai muuhun esteeseen.
Matkustajalentokoneen pysäyttäminen sillalle on kiellettyä, koska mahdollisen evakuoinnin sattuessa olisi erittäin vaarallista olla kapealla sillalla. Esimerkiksi tulipalon takia laukaistut hätäliukumäet voisivat johtaa suoraan sillan reunojen yli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lentokonesilta Wikimedia Commonsissa
Boeing 377 Stratocruiser lentokonesillalla Idlewildissä 1949.
Meriantura

| Meriantura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Kampelakalat Pleuronectiformes
Heimo::  Merianturat Soleidae
Suku::  Merianturat Solea
Laji::  solea
Kaksiosainen nimi
 Solea solea  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Meriantura Wikispeciesissä   Meriantura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Meriantura eli kielikampela (Solea solea) on Koillis-Atlantin kampelakala.  Merianturaa pidetään maultaan erinomaisena ja sen liha on arvostettua.
Ulkonäkö ja koko

Meriantura on perusmuodoltaan säännöllisen soikea. Päältä kala on vihertävän tai punertavan ruskea, alta valkoinen. Päällimmäisen rintaevän kärkiosassa on musta läiskä. Meriantura on yleensä 15–45 cm:n pituinen, mutta voi kasvaa 70 cm:iin.
Levinneisyys

Meriantura elää matalahkoissa Koillis-Atlantin rannikkovesissä Keski-Norjan ja Luoteis-Afrikan Senegalin ja Kap Verden saarten välisellä alueella, mm. Pohjanmeressä; sitä tavataan myös eteläisessä Itämeressä. Levinneisyys kattaa myös Välimeren sekä Mustanmeren eteläosan.
Elintavat ja lisääntyminen

Merianturat elävät yksittäin merenpohjaan kaivautuneena, alle 300 m:n syvyisillä muta- ja hiekkapohjilla. Talvella ne siirtyvät syvempiin vesiin. Ne liikkuvat öisin ja syövät merenpohjan selkärangattomia eläimiä.
Vattimerta Pohjanmeressä pidetään tärkeimpänä lisääntymisalueena. Kutu siellä tapahtuu loppukeväällä, Välimeressä talvella.
Kalastus ja käyttö

Meriantura on arvokas ja maukas talouskala, jota pyydetään pääasiassa pohjatroolilla. Kokonaisvuosisaaliit ovat olleet vakaasti 40 000 tonnin luokkaa. Suurimmat pyyntimaat ovat  Alankomaat ja Ranska; myös Adrianmeren kalastus on merkittävää.
Mauritiuksen kielet

| Mauritiuksen kielet |
| --- | --- |
 Morisyeninkielinen kyltti.
Puoliviralliset:  englanti, ranska
Tunnustetut:  bhodžpuri, kiina, tamili, telugu, urdu
Arkikieli:  morisyen
Vieras kieli:  arabia
Viittomakielet:  mauritiuslainen viittomakieli
Näppäimistöasettelu:  QWERTY 
Mauritiuksella ei ole alkuperäisväestöä, vaan ensimmäiset saarelle asettuneet asukkaat olivat hollantilaiset tutkimusmatkailijat vuonna 1598. Näin ollen kaikki maan kielet ovat tulleet muualta.
Mauritiuksen perustuslaki ei nimeä mitään kieltä viralliseksi kieleksi. Maan käytetyimmät kielet ovat englanti, ranska ja morisyen..
Morisyen

Morisyen eli Mauritiuksen kreoli on ranskaan pohjautuva kreolikieli, joka muistuttaa paljon Seychellien kreolia. Suurin osa maan asukkaista, noin 90 % koko väestöstä, puhuu sitä. Mauritiuslaisten identiteetti rakentuu pitkälti juuri kreolikielen varaan ja kieltä pidetään maan kansalliskielenä.
Englanti ja ranska

Mauritius on ollut sekä Ison-Britannian että Ranskan siirtomaa, minkä vuoksi englannilla ja ranskalla on vahva asema maassa. Ranskaa käytetään pääsääntöisesti mediassa ja opetuksessa. Englanti sen sijaan on ensisijainen parlamentin käyttämä kieli..
Muut kielet

Merkittävä osa Mauritiuksen väestöstä on taustaltaan intialaisia, jotka käyttävät kotikielenään bhojpuria, marathia, telugua ja tamilia.
1950-luvulta alkaen Mauritiukselle on muuttanut myös paljon kiinalaistaustaisia asukkaita. Monet ovat kääntyneet roomalaiskatolisuuteen ja puhuvat äidinkielenään morisyenia.. Toisinaan puhutaan hakka- ja mandariinikiinaa. Vuonna 1988 maahan avattiin Kiinan kulttuurin keskus, joka tukee mm. kiinan kielen opetusta.
Lillan Järnefelt

Emmi Lilian (kutsumanimi Lillan tai Emsy) Järnefelt, sukunimi myöhemmin Aschberg ja Saxén (2. kesäkuuta 1902 Lohja – 15. marraskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäyttelijä, joka esiintyi 1920-luvulla useissa suomalaisissa ja ulkomaisissa mykkäelokuvissa. Filmirooleissa hän esiintyi nimillä Lillan Järnefelt, Lilian Järnefelt, Lilian Järnefeld, Lilian Jaernefelt tai Lillan Järnefelt-Aschberg. Lillan Järnefelt oli 1920-luvulla ensimmäinen suomalainen naispuolinen filminäyttelijä, jolla oli takanaan ulkomaista filmiuraa.
Lillan Järnefeltin vanhemmat olivat juristi, kirjailija ja filosofi Arvid Järnefelt (1861–1932) ja Emilia (Emmy) Fredrika o.s. Parviainen (1865–1937). Hänen sisaruksiaan olivat veli, diplomaatti Eero Järnefelt (1888–1970) sekä sisaret Liisa Rosenlew, myöhemmin Piipponen (1893–1978), Anna Katarina Järnefelt (1898–1899) ja Maija Boldemann, myöhemmin Salo, kirjailijanimeltään Maija Järnefelt (1900–1986). Lillan Järnefelt oli naimisissa liikemies Olof Sture Aschbergin (1899–1979) ja Volmar Ludvig Saxénin (1891–1956) kanssa. Hänellä oli kolme lasta ensimmäisestä ja yksi lapsi toisesta avioliitosta.
Lillan Järnefelt työskenteli avustajana Tanskassa ja esiintyi pienissä osissa kolme kertaa Saksassa ja Itävallassa sekä kerran Tanskassa. Hän suoritti filmiopintoja Saksassa. Järnefelt oli vähällä päästä näyttelemään nuoren kreivitär Dohnan osaa 1924 valmistuneessa ruotsalaisessa elokuvassa Gösta Berlingin taru. Elokuvan ohjaaja Mauritz Stiller piti häntä osaan sopivimpana tarjolla olleista näyttelijättäristä. Osan harjoituksetkin olivat jo alkaneet, kun esitettiin vaatimus että näin kansallisen filmin kaikki osat oli esitettävä syntyperäisin ruotsalaisin voimin, ja osa siirrettiin ruotsalaiselle Greta Garbolle. Elokuvasta tuli tuolloin 19-vuotiaan Garbon läpimurto. Tunnetuin Lillan Järnefeltin filmirooleista oli Joel Rinteen kanssa Erkki Karun elokuvassa Nuori luotsi (1927). Elokuvan ulkokuvauksia tehtiin Suursaaressa sekä Porkkalan Rönnskärissä ja Järvössä. Satamakohtauksia kuvattiin Helsingissä. Nuoren luotsin kuvausten aikoihin Lillan Järnefelt asui aviomiehensä kanssa Tukholman Saltsjöbadenissa isosiskonsa Maija Järnefeltin ja tämän miehen, saksalais-ruotsalaisen liikemiehen Holger Boldemannin luona. Lillan Järnefelt ei saanut enää uusia elokuvarooleja Nuoren luotsin jälkeen.
Lillan Järnefelt kuoli 39-vuotiaana Helsingissä jatkosodan aikana marraskuun 15. päivänä 1941 vaikeaan sairauteen.
Elokuvarooleja

Gräfin Wy saksalaisessa elokuvassa Prater, Die Erlebnisse zweier Nähmädchen tai Pratertraum (Prater, Kahden ompelijattaren tarina), ohjaajana Itävalta-Unkarista kotoisin ollut Peter Paul Felner (1884 Budapest – 1927), elokuva valmistui 1924, ensi-ilta oli Wienissä marraskuussa 1924 ja Berliinissä joulukuussa 1924, tuottajana Atlantic-Film/Westi-Film GmbH (Berlin)
Kreditoimaton rooli elokuvassa Das Goldene Kalb unkariksi Magdaléna két élete, (Kultainen vasikka ), ohjaaja Peter Paul Felner, valmistui 1924, ensi-ilta oli Wienissä tammikuussa 1925, Unkarissa ja Saksassa huhtikuussa 1925, tuottajana Atlantic Film, Westi-Film GmbH (Berlin)
Zofe elokuvassa Die Perücke eli La perruque eli The Wig (Peruukki), ohjaaja Berthold Viertel (1885 Wien – 1953 Wien), valmistui 1924, ensi-ilta Berliinissä tammikuussa 1925, tuottajana Westi-Film GmbH (Berlin)
Laura elokuvassa Taiteilijakohtaloita eli Fra Piazza del Popolo eli Mists of the Past, ohjaaja tanskalainen Anders Wilhelm Sandberg (1887 Viborg, Tanska – 1938 Bad Nauheim, Saksa) , valmistui 1925, ensi-ilta Tanskassa marraskuussa 1925, Suomessa 1. tammikuuta 1926, tuottajana Nordisk Films Kompagni af (Tanska)
Annikki elokuvassa Nuori luotsi, ohjaaja Erkki Karu, elokuva valmistui 1927, ensi-ilta 1. tammikuuta 1928 Helsingissä
Liejukotilo

| Liejukotilo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Lahko::  Heterobranchia
Heimo::  Valvatidae
Suku::  Valvata
Laji::  piscinalis
Kaksiosainen nimi
 Valvata piscinalis  (O. F. Müller, 1774) 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Liejukotilo (Valvata piscinalis) on makeassa ja murtovedessä elävä nilviäinen, jota tavataan laajasti pohjoisella pallonpuoliskolla. Sen kuoressa on 4 tai 5 kierrettä ja sen koko on 5-10 mm.
Liejukotilo on peräisin Euroopan makeista vesistä, mutta se on levinnyt ihmisen mukana Pohjois-Amerikkaan. Se elää tyypillisesti seisovissa tai hitaasti virtaavissa vesissä. Se kestää hyvin erilaisia vesioloja.
Liejukotilot lisääntyvät nopeasti. Ne voivat kutea 2-3 kertaa vuodessa ja tuottaa kerralla 150 munaa. Yksilö saavuttaa sukukypsyyden noin vuoden iässä ja elää 13-25 kuukautta.
Martti Ahtisaaren kunnianosoitukset

Ahtisaari ottaa vastaan Nobelin rauhanpalkinnon Oslossa vuonna 2008.
Presidentti Martti Ahtisaari (1937–2023) sai elämänsä aikana runsaasti erilaisia kunnianosoituksia, joista tunnetuin lienee Nobelin rauhanpalkinto vuonna 2008.
Nobelin rauhanpalkinto

Ahtisaarta ehdotettiin rauhanpalkinnon saajaksi jo vuonna 2005, mutta palkinto myönnettiin hänelle vasta kolme vuotta myöhemmin, lokakuussa 2008.
Ritarikunnat > Suomalaiset

Vapaudenristin ritarikunta (1994, suurmestari)
Valkoisen ruusun ritarikunta (1994, suurmestari)
Suomen leijonan ritarikunta (1994, suurmestari)
Pyhän Karitsan ritarikunta (Suomen ortodoksinen kirkko, 1995)
Pyhän Henrikin risti (Suomen evankelis-luterilainen kirkko, 2008)
Ritarikunnat > Ulkomaalaiset

Serafiimiritarikunta (Ruotsi, 1994; ketju 1996)
Pyhän Olavin ritarikunta (Norja, 1994)
Norjan kuninkaallinen ansioritarikunta (Norja, 1994)
Elefanttiritarikunta (Tanska, 1994)
Marianmaan ristin ritarikunta (Viro, 1995)
Islannin Haukan ritarikunta (Islanti, 1995)
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 1997)
Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 1999)
Australian ritarikunta (Australia, 2002)
Hyväntoivonniemen ritarikunta (Etelä-Afrikka, 1997)
Oliver Tambon seuralaisten ritarikunta (Etelä-Afrikka, 2004)
Kansallisen lipun kunniamerkki (Albania, 2016)
Vytautas Suuren ritarikunta (Liettua, 1996)
Asteekkikotkan ritarikunta (Meksiko, 1999)
Valkoisen Kotkan ritarikunta (Puola, 1997)
Vapauttaja kenraali San Martínin ritarikunta (Argentiina, 1997)
Turkin tasavallan valtion ritarikunta (Turkki, 1999)
Kunniatohtorin arvot

Ahtisaarella on kunniatohtorin arvo mm. seuraavissa yliopistoissa:
| Maa | Yliopisto | Ajankohta | Tieteenala | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Suomi | Oulun yliopisto | 1989 | kasvatustieteet |  |
|  Suomi | Kuopion yliopisto | 2009 | yhteiskuntatieteet |  |
|  Yhdysvallat | Bentley College | 1990 | humanistiset tieteet |  |
|  Thaimaa | Kasetsart-yliopisto | 1995 | valtiotieteet |  |
|  Suomi | Turun yliopisto | 1995 | yhteiskuntatieteet |  |
|  Suomi | Helsingin kauppakorkeakoulu | 1996 | kauppatieteet |  |
|  Argentiina | Palermon yliopisto | 1997 | ? |  |
|  Suomi | Helsingin yliopisto | 1997 | filosofia |  |
|  Ukraina | Kiovan Mohyla-akatemia | 1998 | kasvatustieteet |  |
|  Suomi | Teknillinen korkeakoulu | 1998 | tekniikka |  |
|  Namibia | Namibian yliopisto | 2000 | ? |  |
|  Suomi | Jyväskylän yliopisto | 2000 | yhteiskuntatieteet |  |
|  Yhdistynyt kuningaskunta | University College London | 2008 | ? |  |
|  Pohjois-Irlanti | Queen's University Belfast | 2010 | ? |  |
|  Suomi | Itä-Suomen yliopisto | 2010 | ? |  |
|  Suomi | Åbo Akademi | 2014 | valtiotieteet |  |
Muita kunnianosoituksia

Alankomaalainen Geuzen-säätiö myönsi Ahtisaarelle 13. maaliskuuta 2008 arvostetun Geuzenpenning-mitalin hänen työstään kansainvälisten kriisien selvittäjänä. Mitalin luovutustilaisuus oli Vlaardingenin Suuressa kirkossa. Juhlassa oli läsnä myös kuningatar Beatrix.
16. toukokuuta samana vuonna Ahtisaari sai Unescon Félix Houphouët-Boigny -rauhanpalkinnon, jonka arvo on 122 000 euroa.
Nelson Mandela kutsui vuonna 2009 Ahtisaaren perustamaansa Global Elders -ryhmään, jonka emeritusjäseneksi Ahtisaari siirtyi vuonna 2018.
Vuonna 1992 Ahtisaaresta tehtiin Namibian kunniakansalainen. Kyseessä on puhtaasti symbolinen ele, eikä kunniakansalaisuus takaa esim. äänioikeutta maassa.
Reservissä Ahtisaari oli sotilasarvoltaan kapteeni.
Muita Ahtisaaren saamia tunnustuksia:
Suomen Kristillisen Rauhanliikkeen rauhanpalkinto 1991
J. William Fulbrightin palkinto kansainväliselle yhteisymmärrykselle 2000
Félix Houphouët-Boignyn rauhanpalkinto 2008
Delta-palkinto kansainväliselle yhteisymmärrykselle 2008
Saima-mitali 2009
Great Negotiator -palkinto 2010
Suomen positiivisin ihminen 1992
Ahtisaaren mukaan nimettyjä asioita

Martti Ahtisaaren mukaan on nimetty kolme koulua, joista yksi sijaitsee Kuopiossa. Toiset kaksi sijaitsevat Namibiassa ja Sudanissa. Oulun yliopiston taloustieteden tiedekunnan alaisuudessa toimiva Martti Ahtisaari Institute of Global Business and Economics on nimetty entisen presidentin mukaan, ja Ahtisaari osallistui avajaistilaisuuteen 25. helmikuuta 2008.
Helsingin Katajanokalla sijaitsee Ahtisaaren mukaan nimetty aukio, joka vihittiin 27. elokuuta 2009.
Ahtisaaren mukaan nimettyjä asioita > Ahtisaari-päivät

Marraskuussa Martin nimipäivän tienoilla vietetään vuosittain Suomen ulkoasiainministeriön koordinoimia Ahtisaari-päiviä, joiden tarkoituksena on ”lisätä tietoa rauhanvälityksestä kaikilla yhteiskunnan tasoilla” ja ”tuoda rauhantyö ja sovittelu osaksi jokaisen arkipäivää käsittelemällä teemaa niin kouluissa, yleisötilaisuuksissa kuin asiantuntijatasollakin”. Ensimmäisiä Ahtisaari-päiviä vietettiin 16. marraskuuta 2011.
Ahtisaaren mukaan nimettyjä asioita > Martti Ahtisaari -luento

Martti Ahtisaaren nimikkoluentoja on pidetty Jyväskylässä vuodesta 2000. Luentoa järjestämässä ovat olleet Jyväskylän kaupunki, Jyväskylän yliopisto, Keski-Suomen henkisen maanpuolustuksen liitto ry ja Keskisuomalainen-lehti. Perinne sai alkunsa, kun Suomen, Viron, Puolan, Liettuan ja Latvian tasavaltojen presidentit kokoontuivat presidentti Martti Ahtisaaren myötävaikutuksella Jyväskylässä kylmän sodan päättymisen kymmenvuotispäivänä 8. marraskuuta 1999 arvioimaan kansalaistilaisuudessa maidensa ja Euroopan näkymiä. Martti Ahtisaari -luennon puhujina on ollut koti- ja ulkomaisia valtiollisia johtajia, ja he ovat puheissaan käsitelleet pääasiassa valtioiden väliseen turvallisuuteen liittyviä teemoja.
Suomen valtiollisten ritarikuntien, joiden suurmestari Ahtisaari oli, tunnukset sekä Nobelin rauhanpalkinto Ahtisaaren arkun edustalla tämän hautajaisissa.
Marshallinsaarten lippu

Marshallinsaarten lippu
Marshallinsaarten lippu otettiin virallisesti käyttöön 1. toukokuuta 1979. Raidat keskellä lippua kuvaavat päiväntasaajaa sekä valtion kahta saariketjua. Tähti niiden yläpuolella Marshallinsaarten 24 kuntaa. Lipun taustan sininen väri kuvaa ympäröivää Tyyntämerta, valkoinen valoa ja oranssi rohkeutta sekä rikkautta. Lipun suunnitteli entisen presidentti Amata Kabuan vaimo Emlain Kabua.
Meksikon alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Meksikon alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Meksikoa alle 18-vuotiaiden kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Joukkue on pelannut pääasiassa alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailujen 3. divisioonan turnauksissa.
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskilpailuissa

2003 – 3. divisioona, 2.
2004 – 3. divisioona, 1.
2005 – 2. divisioona, 4.
2006 – 2. divisioona, 4.
2007 – 2. divisioona, 6.
2008 – 3. divisioona, 1.
2009 – 2. divisioona, 6.
2010 – 3. divisioona, 2.
2011 – 3. divisioona, 2.
2012 – 3. divisioonan A-lohko, 3.
2013 – 3. divisioonan A-lohko, 5.
2014 – 3. divisioonan A-lohko, 4.
2015 – 3. divisioonan A-lohko, 2.
2016 – 3. divisioonan A-lohko, 6.
2017 – 3. divisioonan B-lohko, 1.
2018 – 3. divisioonan A-lohko, 2.
2019 – 3. divisioonan A-lohko, 5.
2020 – 3. divisioonan A-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2021 – 3. divisioonan A-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2022 – 3. divisioonan A-lohko, 5.
2023 – 3. divisioonan A-lohko