stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Château Frontenac

Château Frontenac
Hotelli yövalaistuksessa
Château Frontenac on Québecin kaupungissa Kanadassa sijaitseva luksushotelli. Se on yksi kaupungin suosituimmista nähtävyyksistä. Hotellin on suunnitellut arkkitehti Bruce Price alun perin Canadian Pacific Railwaylle. Hotelli valmistui vuonna 1893.
Château Frontenac nimettiin Frontenacin kreivi Louis de Buaden mukaan, joka toimi Uuden Ranskan kuvernöörinä vuosina 1672-1682 sekä 1689-1698.
Hotelli on nykyisin Legacy Hotels REITin omistuksessa, mutta sitä huoltaa ja operoi Fairmont Hotels and Resorts Torontosta käsin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Château Frontenac - Viralliset sivut
Ceratapion

| Ceratapion |
| --- | --- |
 Karhiaisnirppu (Ceratapion onopordi)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Kärsäkäsmäiset Curculionoidea
Heimo::  Nirput Apionidae
Alaheimo::  Apioninae
Tribus::  Ceratapiini
Suku::  Ceratapion  Schilsky, 1901
Katso myös
   Ceratapion Wikispeciesissä   Ceratapion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ceratapion on kovakuoriaisten lahkoon kuuluva nirppusuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti ainakin kaksitoista lajia. Lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Suomessa suvusta on tavattu kolme lajia, Ceratapion carduorum, karhiaisnirppu ja ohdakenirppu. Suvun lajeja esiintyy pääasiassa Euroopan alueella.
Sukuun kuuluvia lajeja

Ceratapion armatum
Ceratapion austriacum
Ceratapion basicorne
Ceratapion carduorum
Ohdakenirppu (Ceratapion gibbirostre)
Karhiaisnirppu (Ceratapion onopordi)
Ceratapion penetrans
Aiheesta muualla

iNaturalist: Suku Ceratapion
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Ceratapion (englanniksi)
Hamat Gader

Roomalaiskauden aikainen kylpylä.
Hamat Gader on Israelin Pohjoisella hallintoalueella Genesaretinjärvestä kaakkoon Jarmukjoen varrella sijaitseva matkailukohde, joka tunnetaan kuumista lähteistään ja roomalaiskauden aikaisista raunioista.
Maantiede

Hamat Gader sijaitsee Israelissa Genesaretinjärven kaakkoispuolella Jarmukjoen laaksossa. Paikalla on viisi kuumaa lähdettä, joiden veden lämpötila kohoaa 51°C-asteeseen.
Historia

Hamat Gader sijaitsee vain hieman Umm Qaisista eli muinaisesta Gadarasta pohjoiseen. Paikalla oli juutalaistasutusta Rooman ja sittemmän Bysantin valtakuntien kausina. Jo roomalaiset tunsivat alueen kuumat lähteet kylpyläkohteena. Nykyipäiviin paikalla ovat säilyneet roomalaiskaudella rakennetun temppelin, teatterin ja synagogan rauniot.
Hamat Gader oli paikka, jonka kautta alueen läpi vedetty kapearaiteinen Hijazin rautatie ylitti Jarmukjoen. Sittemmin brittien hallitseman Palestiinan mandaattialueen raja vedettiin siten, että se sisälsi vain muutaman sadan metrin levyisen Jarmukjoen laaksoon levinneen ulokkeen Hamat Gaderissa Transjordanian ja Syyrian välissä. Israelin itsenäisyyssodan aikana syyrialaiset joukot miehittivät alueen, mutta se palautettiin Israelille aselevossa vuonna 1949. Paikasta tuli demilitarisoitu vyöhyke ja Syyrian joukot miehittivät sen uudelleen vuonna 1951.
Syyrialaiset rakennuttivat paikalle lomakohteen asevoimiensa miehistölle ja virkamiehille. Paikalla oli esimerkiksi moskeija ja kylpylöitä. Israel valtasi alueen jälleen kuuden päivän sodanaikana vuonna 1967. Turvallisuustilanne paikalla oli pitkään melko huono. Palestiinalaiset soluttautuivat Jordaniasta Israelin puolelle asettaen asimerkiksi miinoja. Lopulta paikasta alettiin kuitenkin kehittää matkailukohdetta. Nykyisin Hamat Gader on yksi Israelin johtavista matkailukohteista. Paikka tunnetaan etenkin kylpylöistään, mutta sittemmin niiden ohella paikalle on perustettu myös muita kohteita, kuten vesipuisto ja krokotiilitarha.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hamat Gader Wikimedia Commonsissa
Näkymä Hamat Gaderiin ja Jarmukjoen laaksoon Golanin kukkuloille kohoavalta tieltä.
Paikallinen kylpyläkohde.
Harri Koivunen

| Harri Koivunen |
| --- | --- |
 Harri Koivunen ohjastamassa Hiskin Muistoa   Porissa elokuussa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. helmikuuta 1961 Pori
Kansalaisuus:   Suomi
Raviohjastaja
Kotirata:  Metsämäki, Turku
Lisenssi:  A
Voittosumma:  12 391 733,00 €
Starttien määrä:  39 131
Voittoja:  4213
1000. voitto:  1996
2000. voitto:  2003
3000. voitto:  2010
4000. voitto:  2017
Tilastot päivitetty:  2.9.2023
Harri Koivunen (s. 16. helmikuuta 1961 Pori) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän pitää lähes 50 hevosen valmennustallia Turussa Metsämäen raviradalla. Koivusella on A-ajolupa sekä A-valmentajalisenssi.
Ura

Harri Koivunen aloitti ravihevosten valmennuksen synnyinkaupungissaan Porissa 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Alun perin hänen oli tarkoitus pitää lukion jälkeen välivuosi hevosten parissa, mutta lopulta siitä muodostui Koivuselle ammatti. Turussa Koivusella on ollut talli 1990-luvun alusta lähtien. Ensimmäisen ravilähtönsä hän ohjasti 17-vuotiaana vuonna 1978. Vuoden 2023 loppuun mennessä hän on ajanut lähes 40 000 starttia voittaen niistä yli 4 200. Koivunen on Suomen kaikkien aikojen seitsemänneksi voitokkain raviohjastaja.
Saavutuksia

Koivunen on voittanut ravikuninkuuden neljästi, vuosina 1993 ja 1994 Pettellä sekä vuosina 2012 ja 2013 Erikassonilla. Nelivuotiaiden lämminveristen tärkeimmän kotimaisen kilpailun Derbyn hän on voittanut ohjastajana kahdesti, Ribaudeilla vuonna 2008 ja Express Typellä 2010. Kolmivuotiaiden Kasvattajakruunun hän voitti Fly by Me:llä syksyllä 2023. Valmentajana hän voitti Derbyn 2023 poikansa Ollin ohjastamalla Crepe Matchillä.  Koivusen valmentama Callela E-Mail oli vuoden 2006 voitokkain lämminverinen.
Viime vuosina Koivunen on keskittynyt valmentamiseen ja ohjastettujen lähtöjen määrä on vähentynyt vuosittain. Hän on voittanut Suomen valmentajien voittotilaston vuodesta 2015 alkaen jo viisi kertaa putkeen ja viimeisenä neljänä vuonna hänen valmentamansa hevoset ovat ottaneet vuositasolla yli sata voittoa. Hänen valmentamiaan hevosia ohjastavat nykyään pääasiassa hänen poikansa Olli Koivunen tai Jere Hurme.
Koivunen palkittiin vuoden 2024 Ravigaalassa vuoden 2023 valmentajana.
Perhe

Koivunen asuu perheineen Turussa. Hänellä on kaksi poikaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harri Koivunen Wikimedia Commonsissa
Harri Koivusen tallin sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Domenico Angelo Scotti

Domenico Angelo Scotti (s. 8. helmikuuta 1942 Pollutri) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Chietin arkkihiippakuntaan 25. kesäkuuta 1967 ja nimitettiin Triventon hiippakunnan piispaksi 17. lokakuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Forte, jota avustivat Paolo Romeo ja Antonio Santucci. Scotti asetettiin virkaansa 18. joulukuuta.
Death Race (videopeli)

| Death Race |
| --- | --- |
 Death Race -peliautomaatti.
Kehittäjä:  Exidy
Julkaisija:  Exidy
Julkaistu:  1976
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Alusta:  kolikkopeli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Death Race on Exidyn kehittämä ja julkaisema kolikkopeli, joka julkaistiin alun perin vuonna 1976 Yhdysvalloissa. Peli kehitettiin Death Race 2000 -elokuvan innoittamana. Death Racessa ideana on ohjata autoa ja kerätä pisteitä ajamalla kentällä olevien otusten päälle.
Peli on yksi kiistellyimmistä peleistä. Sen on pelätty innostavan holtittomaan ajamiseen.
Aiheesta muualla

Death Race Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
Death Race MobyGamesissa (englanniksi)
Daniil Dratševski

Daniil Dratševski vuonna 1908.
Daniil Vasiljevitš Dratševski (ven. Даниил Васильевич Драчевский; 29. maaliskuuta 1858 – 1918) oli venäläinen kenraalimajuri, joka toimi Pietarin kaupunginpäällikkönä (gradonatšalnik) vuosina 1907–1914. Hän oli myös Suomen valtionrautateiden pääjohtaja ensimmäisen sortokauden aikana vuosina 1903–1905.
Dratševski valmistui Konstantinin tykistökoulusta vuonna 1876 ja osallistui Turkin sotaan 1877–1878. Hän sai luutnantin arvon 1879. Suoritettuaan Nikolain yleisesikunta-akatemian vuonna 1887 Dratševski sai kapteenin arvon ja toimi sen jälkeen esikuntatehtävissä. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1892 ja everstiksi 1898. Marraskuussa 1898 Dratševski siirrettiin Suomen sotilaspiirin esikuntaan, jossa hänen vastuualueeseensa kuuluivat Suomen rautateillä tapahtuvat joukkojensiirrot. Hänet nimitettiin Suomen Rautatiehallituksen pääjohtajaksi Georg Strömbergin seuraajana syyskuussa 1903. Dratševski joutui eroamaan suurlakon jälkeen joulukuun 1905 lopussa. Hänet ylennettiin vuonna 1905 kenraalimajuriksi.
Dratševski oli tammikuusta 1906 tammikuuhun 1907 Donin Rostovin kaupunginpäällikkönä, minkä jälkeen hän siirtyi vastaavaan tehtävään Pietariin. Dratševski johti Pietarin hallintoa seitsemän vuotta ja osallistui aktiivisesti kaupunkisuunnitteluun. Hänen aikanaan muun muassa katuja kivettiin, kunnallinen raitiotieverkko sekä bussiliikenne otettiin käyttöön ja vesijohtoverkko ulotettiin Suureen- ja Pieneen-Ohtaan sekä Ristisaarelle. Raporteissaan keisarille Dratševski kiinnitti huomiota pääkaupungin moraalisiin ja ympäristöongelmiin. Dratševski erotettiin heinäkuussa 1914 ja seuraavana vuonna hän joutui oikeuteen syytettynä julkisten varojen kavalluksesta. Hänet todettiin syylliseksi ja tuomittiin vankeuteen, mutta jutun käsittely jatkui vallankumouksen puhkeamiseen saakka. Dratševski kuoli vuonna 1918, mutta tarkkaa kuolinaikaa, -paikkaa ja -tapaa ei tiedetä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Daniil Dratševski Wikimedia Commonsissa
HMS Inconstant (H49)

| HMS Inconstant |
| --- | --- |
 HMS Inconstant

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Armstrong, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  24. toukokuuta 1939
Laskettu vesille:  24. helmikuuta 1941
Palveluskäyttöön:  24. tammikuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  poistettu palveluksesta 1946, palautettu Turkille 9. maaliskuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 391 t (standardi) 1 918 t (max)
Pituus:  98 m
Leveys:  10 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  34 000 hv
Nopeus:  35,6 solmua
Miehistöä:  145
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4,7" Mk IX -tykkiä CP Mk XVII -asennuksina 2 × nelipiippuista Vickers .50" Mk I -ilmatorjuntakonekivääriä 10 × 21" (533 mm) torpedoputkea 60 miinaa 1 kisko, jolla 20 syvyyspommia
HMS Inconstant (viirinumero H49) oli Britannian kuninkaallisen laivaston I-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Turkin hallitus tilasi 1939 Vickers Armstrongilta laivastolleen kaksi alusta, joista toisen piti oli nimeltään TCG Muavenet. Aluksen köli laskettiin 24. toukokuuta 1939 telakkanumerolla 747. Britannian hallitus osti aluksen syyskuussa 1939 ja se laskettiin vesille 24. helmikuuta 1941 nimettynä HMS Inconstantiksi. LAlus valmistui 24. tammikuuta 1942.
Palvelus

Vastaanottokokeiden päätyttyä alus varustettiin ja se siirrettiin Scapa Flowhun, jossa se oli helmikuun koulutettavana. Koulutuksen päätyttyä alus liitettiin osaksi luoteiselle reitille sijoitettuja laivastoyksiköitä Scapa Flowssa.
Alus suojasi maaliskuussa saattuetta PQ12 ja palaavaa saattuetta QP8. Se suojasi 23. maaliskuuta saattuetta WS17 yhdessä HMS Javelinin ja HMS Pakenhamin kanssa. Se erkani 31. maaliskuuta saattueesta suojaten lentotukialus HMS Illustriousia matkalla Freetowniin, mistä se palasi 9. huhtikuuta saattueen suojaksi. Se erkani 18. huhtikuuta Kapkaupunkissa saattueesta, minkä jälkeen se aloitti matkansa Durbaniin ja edelleen Mombasaan. Se liittyi 12. hävittäjälaivueeseen aloittaen valmistautumisen Madagaskarin operaatioihin.
Alus oli 5. toukokuuta laivueen mukana Madagaskarin maihinnousuun osallistuneiden laivastovoimien suojana. Alus erkani 12. toukokuuta osastosta aloittaen matkansa Aleksandriaan Välimeren laivastoon.
Inconstant suojasi 12. kesäkuuta laivastoa, joka lähti operaatio Vigorousiin. Alus liittyi 14. kesäkuuta saattue MW11:n lähisuojaukseen. Se joutui seuraavana päivänä ilmahyökkäykseen ja saattue oli ylivoimaisen Italian laivaston osaston uhkaama. Vielä samana päivänä saattue joutui Saksan laivaston E-veneiden maaliksi, jolloin risteilijä HMS Newcastleen osui torpedo. Hyökkäys ja niiden aiheuttamien vaurioiden vuoksi operaatio peruutettiin, minkä jälkeen saattue suojueineen palasi Aleksandriaan. Alus saapui seuraavana päivänä laivaston mukana Aleksandriaan, minkä jälkeen se siirrettiin Kilindiniin.
Heinä-elokuun alus oli laivueen mukana saattueiden suojana Intian valtamerellä. Se määrättiin Madagaskarin lopulliseen valtaukseen, johon alus osallistui 10. syyskuuta (operaatio Stream). Se vapautettiin 23. syyskuuta operaatiosta, minkä jälkeen alus palasi saattueiden suojaksi Intian valtamerelle.
Alus pelasti joulukuussa yhdessä HMS Freesian kanssa 44 eloonjäänyttä SS Empire Gullilta, jonka Saksan laivaston sukellusvene U-177 oli upottanut 12. joulukuuta Maputon länsipuolella.
Palvelus > 1943

Tammikuussa 1943 alus määrättiin huoltoon kotimaahan, minkä yhteydessä alus muutettaisiin sukellusveneidentorjuntaan soveltuvaksi saattajaksi. Alus matkasi helmikuussa kotimaahan ja se siirrettiin 25. helmikuuta Devonportin telakalle.
Alus aloitti huhtikuussa satamakokeet, jolloin se liitettiin valmistuttuaan 8. saattajaryhmään läntisen reitin alaisuuteen. Se palasi palvelukseen 1. toukokuuta aloittaen valmistautumisen operaatioihin. Alus liittyi saattajaryhmäänsä, jonka muodostivat HMS Westcott, HMS Whitehall, HMS Wrestler sekä Puolan laivaston ORP Garland ja ORP Burza.
Alus irrotettiin saattueiden suojaamisesta muodostettaessa saattajaryhmä C tukemaan Pohjois-Afrikan maihinnousun itäistä ryhmää. Alus matkasi 1. heinäkuuta Clydestä saattueen mukana  operaatioalueelle. Se erkani 9 heinäkuuta saattueesta KMF19, minkä jälkeen se liittyi seuraavana päivänä saattajaryhmä C:hen. Alus upotti 12. heinäkuuta 1943 Algerin koillispuolella suojatessaan saattuetta MKF19A syvyyspommein Saksan laivaston sukellusveneen U-409 (37°12′N, 04°00′E).
Elokuussa alus määrättiin palaamaan kotimaahan suojaamaan saattueita. Alus palasi 8. Saattajaryhmään, jonka mukana se osallistui 30. syyskuuta Azorien miehitykseen suojatessaan saattuetta. Se vapautui tehtävästä operaation päätyttyä 8. lokakuuta.
Alus suojasi 20. lokakuuta ryhmän mukana saattuetta SC145. Saattueen reittiä muutettiin 28. lokakuuta, kun todettiin sukellusveneryhmä Seigfriedin olevan aiemmalla reitillä. Se suojasi 19. marraskuuta saattuetta JW54A yhdessä hävittäjä Whitehallin, korvetti HMS Heatherin ja miinanraivaaja HMS Hussarin kanssa. Alus erkani 24 marraskuuta saattueesta saavuttuaan Kuolan niemimaalle. Se liittyi 27. marraskuuta palaavaan saattueeseen RA5B, josta alus erkani 9. joulukuuta Loch Ewessä matkaten Clydeen.
Palvelus > 1944

Inconstant siirrettiin 10. joulukuuta Clydessä telakalle. Alus palasi palvelukseen 12. tammikuuta 1944. Alus siirtyi 18. tammikuuta Islantiin suojaamaan saattueita.
Alus suojasi 21. tammikuuta Islannista Kuolan niemimaalle saattuetta JW56A, josta se erkani 26. tammikuuta liittyen palaavaan saattueeseen. Se pelasti samana päivänä 68 eloonjäänyttä amerikkalaiselta rahtilaivalta SS Andrew G. Curtinilta, jonka sukellusvene U-716 upotti Norjanmerellä. Alus suojasi 29. tammikuuta saattuetta JW56B, josta se erkani 1. helmikuuta saavuttaessa Kuolan niemimaalle. Se liittyi 3. helmikuuta palaavaan saattueeseen RA56, josta se erkani 9. helmikuuta.
Seuraavana päivänä alus siirrettiin luoteisen reitin alaisuuteen suojaamaan saattueita sekä Kotilaivaston aluksia. Alus suojasi 27. maaliskuuta saattuetta JW58 HMS Impulsiven kanssa. Se siirrettiin 29. maaliskuuta suojaamaan risteilijä HMS Diademia ja saattuetukialuksia HMS Activityä ja HMS Trackeria. Suojaus erkani 4. huhtikuuta saattueesta sen saavuttua määränpäähänsä.
Alus liittyi 7. huhtikuuta palaavaan saattueeseen RA58, josta se erkani 12. huhtikuuta Loch Ewessä. Alus matkasi 18. huhtikuuta yksin Kuolan niemimaalle suojatakseen saattueen RA59 kotimatkan. Se saapui 23. huhtikuuta Kuolan niemimaalle, josta se aloitti paria päivää myöhemmin saattueen mukana kotimatkansa. Alus erkani 6. toukokuuta saattueesta ja se liittyi seuraavana päivänä Kotilaivastoon.
Alus siirrettiin 29. toukokuuta 14. Saattajaryhmään Kanaalin alueen sukellusveneentorjuntaan. Aluksen kotisatamaksi vaihtui Plymouth. Se upotti 18. kesäkuuta 1944 Englannin kanaalissa Guernseyn lounaispuolella syvyyspommein sukellusvene U-767:n yhdessä HMS Famen ja HMS Havelockin kanssa (49°03′N, 03°13′W).
Elokuussa alus oli huollettavana telakalla Liverpoolissa, josta se palasi ryhmäänsä syyskuussa. Se poistettiin lokakuussa palveluksesta ja siirrettiin uuteen huoltoon. Alus matkasi Thames-joelle ja se siirrettiin Green and Silley Weirin telakalle Lontoossa, mistä se siirrettiin marraskuussa edelleen Devonportin telakalle viimeisteltäväksi.
Palvelus > 1945

Tammikuussa 1945 alus palasi ryhmäänsä Liverpoolissa aloittaen saattueiden suojaamisen sekä sukellusveneidentorjunnan Irlanninmerellä. Alus siirrettiin toukokuussa telakalle Liverpoolissa, josta se palasi lyhyen käynnin jälkeen ryhmäänsä.
Inconstant siirrettiin 13. syyskuuta Devonportin telakalle. Alus palasi 27. tammikuuta 1946 telakalta ja se palautettiin 9. maaliskuuta 1946 Istanbulissa Turkille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä TGC Muavenet. Alus romutettiin 1960.
Aluksen päälliköt

William Stratford Clouston 3. helmikuuta 1942 - 1. toukokuuta 1943
John Henry Eaden, DSC 1. toukokuuta - 5. syyskuuta 1943
Robert Henry Mills 5. syyskuuta - 8. marraskuuta 1943
John Henry Eaden, DSC 8. marraskuuta 1943 - 13. heinäkuuta 1944
Henry Denys Verschoyle, DSC 13. heinäkuuta 1944 - 10. elokuuta 1945
Michael Hayward-Butt 10. elokuuta 1945 -
Denis Pušilin

Denis Pušilin
Denis Vladimirovitš Pušilin (ven. Дени́с Влади́мирович Пуши́лин, ukr. Денис Володимирович Пушилін, Denys Volodymyrovytš Pušylin; s. 9. toukokuuta 1981 Makijivka, Donetskin alue) on Donetskin kansantasavallaksi yksipuolisesti julistautuneella Ukrainan alueella toimiva poliittinen vaikuttaja.
Pušilin työskenteli 2000-vuosikymmenellä myyntipäällikkönä. Vuosina 2011–2013 hän toimi Ponzi-tyylistä MMM-huijausta jatkaneen yhtiön palveluksessa. Hänestä tuli myös samannimisen liikkeen ja puolueen jäsen. Hän ei saanut paikkaa Ukrainan parlamenttivaalin 2012 uusintavaaleissa 15. joulukuuta 2013.
Pušilin oli vuonna 2014 mukana Donetskin kansantasavallan alueen kaappaamisessa Itä-Ukrainan separatistien hallintaan. Hän on esiintynyt separatistien aktiivisena edustajana. 4. syyskuuta 2015 hänestä tuli Donetskin kansantasavallan kansanneuvoston puhemies. 7. syyskuuta 2018 Pušilin pääsi Donetskin kansantasavallan siirtymäkauden johtajaksi, ja 11. marraskuuta 2018 pidettyjen tunnustamattomien vaalien jälkeen hänen asemastaan johtajana tuli vakituinen. Aiempi Donetskin kansantavallan johtaja, Aleksandr Zahartšenko oli surmattu donetskilaiseen ravintolaan kohdistetussa pommi-iskussa 31. elokuuta 2018.
Tykistötulituksen yltyessä Pušilin allekirjoitti 19. helmikuuta 2022 määräyksen liikekannallepanosta Donetskin kansantasavallassa.
Pušilin on päätynyt kohdehenkilöksi Yhdysvaltain, Yhdistyneen kuningaskunnan, Euroopan unionin, Kanadan, Australian, Sveitsin, Liechtensteinin ja Norjan pakotelistoille. Hänet on liitetty Vapaan Venäjän foorumin "Spisok Putina" -tietokantaan ("Putinin lista") aggressorien kategoriassa. Siinä häntä syytetään nukkevaltion johtamisesta, terrorismista, kidnappaamisesta, kidutuksesta, salakuljetuksesta ja rajat ylittävästä korruptiosta. Donetskin kansantasavalta on Ukrainassa määritelty terroristijärjestöksi.
Pušilin hyväksyttiin vuonna 2021 Yhtenäinen Venäjä -puolueen jäseneksi.
Discopress

Discopress on Pentti Teräväisen omistama yritys, joka maksua vastaan huolehtii äänitteiden promojakelusta tiskijukille ja radiotoimittajlle. Lisäksi artisti tai artistin levy-yhtiö voi ostaa haastattelun ja soittokertoja kappaleilleen Discopressin tuottamissa radio-ohjelmissa. Discopress julkaisee Hitit-lehteä, joka sisältää yhtiön asiakkaiden kuulumisia, ranking-listoja ja muuta musiikkiasiaa. Lisäksi yhtiö tuottaa positiivissävytteisiä levyarvioita..
Yhtiön omistaja Pentti Teräväinen vetää myös useita paikallisradioiden musiikkiohjelmia kuten:
Listasuosikit (vuodesta 1995)
Radio Top 20
Takahuoneessa
Fanitapaaminen
Discopress ylläpitää artistiasiakkaistaan myös kuukausittaisia ranking-listoja jotka tunnetaan nimillä:
Suomen Diskolista TOP40
Tätä Suomi tanssii TOP30
Rockhits TOP30
Radio TOP20
Vuonna 2009 Ylöjärven yrittäjät valitsivat Discopressin vuoden yrittäjäksi.
Aiheesta muualla

Discopressin nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pentti Teräväisen haastattelu YleX-kanavalla[vanhentunut linkki]
Dess Terentjeva

Dess Terentjeva (s. 1992 Petroskoi, Venäjä) on suomenvenäläinen kirjailija. Hän kirjoittaa sekä nuorille että aikuisille.
Terentjeva on kirjoittanut aikuisille suunnattua Neonkaupunki-fantasiatrilogiaa Susanna Hynysen kanssa. Sen ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 2020 ja toinen osa 2021. Ensimmäinen osa Neonkaupunki sai Kuvastaja-palkinnon 2021. Teokset ovat saaneet vaikutteita slaavilaisesta mytologiasta.
Terentjevan ensimmäinen nuortenkirja, säeromaani Ihana, voitti WSOY:n Taajuus Z -kirjoituskilpailun ja julkaistiin vuonna 2021. Se oli ilmestymisvuonnaan lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokas, Topelius-palkintoehdokas ja Tulenkantaja-palkintoehdokas. Terentjeva käsittelee teoksissaan usein sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjä. Esimerkiksi Ihanan päähenkilö on panseksuaali.
Koulutukseltaan Terentjeva on filosofian maisteri Jyväskylän yliopistosta pääaineenaan kirjallisuustiede. Hän opiskeli lisäksi venäjän kieltä ja kulttuuria sekä sukupuolentutkimusta.
Terentjeva muutti Venäjältä Suomeen vuonna 2000 äitinsä kanssa. 16-vuotiaana hän muutti Joutsenosta Jyväskylään ja sittemmin Tampereelle. Keväällä 2024 Terentjeva kertoi luopuneensa Venäjän kansalaisuudesta.
Teokset

Hynynen, Susanna & Terentjeva, Dess: Neonkaupunki.  Helsinki:  Like, 2020.  ISBN 978-951-1-35511-3.
Hynynen, Susanna & Terentjeva, Dess: Neonkaupunki 2 – Spiraalitie.  Helsinki:  Like, 2021.  ISBN 978-951-1-38196-9.
Ihana.  Helsinki:  WSOY, 2021.  ISBN 978-951-0-47593-5.
Freestyle.  Helsinki:  WSOY, 2023.  ISBN 978-951-0-48636-8.
Zeno.  Helsinki:  WSOY, 2024.  ISBN 978-951-0-50070-5.
Hynynen, Susanna & Terentjeva, Dess: Neonkaupunki 3 – Luutivoli.  Nysalor, 2024.  ISBN 978-952-7564-14-1.
Aiheesta muualla

Dess Terentjevan verkkosivu
Hamarøy

Hamarøy (luulajansaameksi Hábmer) on Norjan kunta Nordlandin läänissä. Sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Narvik, idässä Ruotsi, etelässä Sørfold ja lännessä Steigen. Kunnan keskushallinto sijaitsee Oppeidissa, jossa on myös kauppoja, pankki ja postikonttori.
Osa Tysfjordin kunnasta liitettiin Hamarøyhyn vuoden 2020 alussa.
Kirjailija Knut Hamsun varttui Hamarøyssa.
Kuvia

Hamarøyn kirkko
Sagfjordin kirkko
Tranøyn majakka
Kråkmotinden-vuori
Nähtävyyksiä

Hamarøyssä on kirjailija Knut Hamsun -aiheinen museo Hamsunsenteret.
Tunnettuja henkilöitä

Knut Hamsun (1859–1952), kirjailija
Per Knutsen (1951–2022), kirjailija
Sigurd Johan Normann (1879–1939), teologi ja piispa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hamarøy Wikimedia Commonsissa
Nordlandin läänin kunnat
Alstahaug
Andøy
Ballangen
Beiarn
Bindal
Bodø
Brønnøy
Bø
Dønna
Evenes
Fauske
Flakstad
Gildeskål
Grane
Hadsel
Hamarøy
Hattfjelldal
Hemnes
Herøy
Leirfjord
Lurøy
Lødingen
Meløy
Moskenes
Narvik
Nesna
Rana
Rødøy
Røst
Saltdal
Sortland
Steigen
Sømna
Sørfold
Tjeldsund
Træna
Tysfjord
Værøy
Vefsn
Vega
Vestvågøy
Vevelstad
Vågan
Øksnes
Norjan läänit | Norja