stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Scott Joplin
Menestys

Vuoteen 1898 mennessä Joplin oli saanut myytyä kustantajalleen kuusi pianosävellystään. Niistä kuitenkin vain yksi, ”Original Rags”, edusti ragtime-musiikkia. Vuonna 1899 eräs Sedaliassa asunut kustantaja julkaisi Joplinilta hänen suosituimman kappaleensa, ”Maple Leaf Ragin”. Joplin sai julkaisusopimuksen mukaan yhden sentin rojaltit jokaisesta myydystä kappaleesta sävellyksensä nuotteja sekä kymmenen ilmaista nuottia omaan käyttöönsä. On arvioitu, että Joplin sai ”Maple Leaf Ragin” nuottien myynnistä noin 360 dollaria joka vuosi teoksen julkaisusta lähtien. Kyseinen kappale nosti Joplinin tärkeimpien ragtime-säveltäjien joukkoon ja kohotti samalla koko musiikintyylin asemaa. Joplin myös palasi ”Maple Leaf Ragin” sävelkulkuihin ja rakenteisiin myöhemmin, kuten kappaleiden ”Sugar Cane” ja ”Cascades” alkuosioissa.
Joplin jatkoi sävellysten kirjoittamista ja hänestä tuli aikansa parhaiten myyvä säveltäjä. Tunnettuja Joplinin kappaleita olivat esimerkiksi ”Easy Winners”, ”The Entertainer” ja ”Cleopha”. Näistä ”The Entertainerin” melodia on nykyään vielä ”Maple Leaf Ragiakin” tunnetumpi. Joplin kirjoitti myös myöhemmin New Yorkiin asetuttuaan kaksi ragtime-oopperaa. Näistä ensimmäinen on kadonnut eikä sitä koskaan esitetty, ja toinenkin, nimeltään Treemonisha, esitettiin vain kerran Joplinin elinaikana. Joplin joutui säestämään sen itse pianolla, koska orkesteria ei saatu käyttöön.
Joplin oli useamman kerran naimisissa, mutta hänen avioliitoissaan kävi huonosti. Freddie Alexander oli kenties hänen rakkain vaimonsa, mutta tämä kuoli pari kuukautta avioliiton solmimisen jälkeen. Joplin kärsi erilaisista sairauksista ja joutui sairaalaan vuonna 1917. Hän kuoli vielä samana vuonna ja hänet haudattiin newyorkilaiselle hautausmaalle. Ensimmäisen maailmansodan ja ragtimen suosion päättymisen takia Joplinin kuolema ei ollut iso uutinen.
Joplinilta on säilynyt kuusi automaattipianolle nauhoitettua automaattipianon nauhaa, jotka hän soitti vuonna 1916.
Kuoleman jälkeinen maine

Joplinin kuoleman jälkeen ragtime – ja sen mukana Joplin itse – saivat suosiota seuraavan kerran 1950-luvulla, jolloin vuosisadan alun musiikkia muisteltiin nostalgisessa hengessä. Myös elokuva Puhallus vuodelta 1973 nosti ragtimen suosiota hetkeksi. Elokuvassa käytettiin Joplinin musiikkia. Seuraavana vuonna Marvin Hamlischin sovitus Joplinin kappaleesta ”The Entertainer” jopa nousi kolmannelle sijalle Billboard-lehden Hot 100 -listalla. Joplinin nähdään nykyään kuuluvan jazz-musiikin tradition keskeisiin varhaisiin hahmoihin, vaikka hänen musiikkinsa ei vielä edustanutkaan jazzia. Joplin itse olisi halunnut yhdistää ragtime-musiikin Euroopan klassisen musiikin traditioon.
Ooppera Treemonisha sai vihdoin esityksensä vuoden 1972 tammikuussa, jolloin Robert Shaw johti esityksen Atlantassa. Joplinin alkuperäinen orkestraatio on kadonnut, joten sovittaja T. J. Anderson palkattiin tekemään uusi sovitus. Vuonna 1975 Houston Grand Opera esitti teoksen Gunther Schullerin sovituksena. Tämä versio keräsi myös Broadwaylla yleisöä yhdeksän viikon ajalle ja päätyi levylle Deutsche Grammophonin julkaisemana.
Sävellyksiä

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Great Crush Collision (1896)  Combination March (1896)  Harmony Club Waltz  Original Rags (1899)  Maple Leaf Rag (1899)  Peacherine Rag (1901)  Augustan Club Waltz (1901)  The Easy Winners (1901)  Cleopha (1902)  A Breeze From Alabama (1902)  Elite Syncopations (1902)  The Entertainer (1902)  March Majestic (1902)  The Strenuous Life (1902)  The Ragtime Dance (1902)  Weeping Willow (1903) |   |  A Guest of Honor (1903, kadonnut)  Palm Leaf Rag (1903)  The Favorite (1904)  The Sycamore (1904)  The Cascades (1904)  The Chrysanthemum (1904)  Bethena (1905)  Rosebud March (1905)  Leola (1905)  Binks' Waltz (1905)  Eugenia (1905)  Antoinette (1906)  The Ragtime Dance (1906)  Searchlight Rag (1907)  Gladiolus Rag (1907)  Rose Leaf Rag (1907) |   |  Nonpariel (1907)  Fig Leaf Rag (1908)  Sugar Cane (1908)  Pine Apple Rag (1908)  Wall Street Rag (1909)  Solace (1909)  Pleasant Moments (1909)  Country Club (1909)  Euphonic Sounds (1909)  Paragon Rag (1909)  Stoptime Rag (1910)  Scott Joplin's New Rag (1912)  Magnetic Rag (1914)  Treemonisha (1914)  Reflection Rag (1917)  Silver Swan Rag (tuntematon) |
Aiheesta muualla

Scott Joplin -sivustot englanniksi
Mutopia Project – ilmaisia nuotteja Joplinin kappaleista
The Werner Icking Music Archive – lisää nuotteja
Scott Joplin International Music Score Library Project (englanniksi)
Vapaasti käytettävissä olevia Joplinin partituureja Mutopia Project
Sara Allgood

| Sara Allgood |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. lokakuuta 1883 Dublin, Irlanti
Kuollut: 13. syyskuuta 1950 (66 vuotta) Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Gerald Henson (1916–1918)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1903–1950
Merkittävät roolit:  Puhtauden lunnaat Vihreä oli laaksoni
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Sara Allgood (31. lokakuuta 1883 Dublin, Irlanti – 13. syyskuuta 1950 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli irlantilainen elokuvanäyttelijä, jonka merkittävimpiä elokuvia olivat Alfred Hitchcockin ohjaukset Puhtauden lunnaat (1929) ja Juno ja riikinkukko (1930) sekä elokuva Vihreä oli laaksoni (1941), josta hän oli Oscar-ehdokkaana parhaasta naissivuosasta.
Ura

Allgood aloitti teatterinäyttelijänä 1903 ensin Irish National Theatre Societyssä ja sittemmin Abbey Theatressa Dublinissa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Just Peggy (1918), jonka hän teki teatterikiertueen aikana Australiassa. Sen jälkeen hän jatkoi teatteriuraansa, kunnes sai osat Alfred Hitchcockin elokuvissa Puhtauden lunnaat (1929) ja Juno ja riikinkukko (1930). Jälkimmäistä roolia hän oli myös näytellyt näyttämöllä 1924.
1930-luvulla Allgodilla oli hyviä rooleja teatterissa ja epämerkittäviä elokuvaosia. Hän muutti Yhdysvaltoihin 1940 ja sai roolin John Fordin ohjaamasta elokuvasta Vihreä oli laaksoni (1941), joka voitti useita Oscar-palkintoja. Allgood itse oli ehdolla  parhaasta naissivuosasta. Sen ansiosta hän sai pitkäaikaisen sopimuksen 20th Century Foxin kanssa. Hänen roolinsa olivat kuitenkin joko irlantilaisia äitejä tai palvelijoita, mikä ei tyydyttänyt vahvoihin teatterirooleihin tottunutta Allgoodia. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi Tusinoittain halvemmalla.
Valikoitu filmografia

| Vuosi | Alkuperäinen nimi | Suomenkielinen nimi |
| --- | --- | --- |
| 1930 | Juno and the Paycock | Juno ja riikinkukko |
| 1936 | Sabotage | Sabotaasi |
| 1941 | That Hamilton Woman | Lady Hamiltonin rakkaustarina |
| 1941 | How Green Was My Valley | Vihreä oli laaksoni |
| 1941 | Dr. Jekyll and Mr. Hyde | Tri Jekyll & Mr Hyde |
| 1944 | Jane Eyre | Kotiopettajattaren romaani |
| 1944 | Keys of the Kingdom | Taivasten valtakunnan avaimet |
| 1946 | The Spiral Staircase | Kierreportaat |
| 1947 | The Fabulous Dorseys | Dorseyn veljekset |
| 1950 | Cheaper by the Dozen | Tusinoittain halvemmalla |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sara Allgood Wikimedia Commonsissa
Slow Train Coming

| Slow Train Coming Bob Dylan |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 20. elokuuta 1979
 Tuottaja(t): Jerry Wexler
 Kesto: 46.19
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Bob Dylanin muut julkaisut
| Bob Dylan at Budokan 1979 | Slow Train Coming 1979 | Saved 1980 |
Slow Train Coming on Bob Dylanin Columbia Records -levymerkillä 20. elokuuta 1979 ilmestynyt musiikkialbumi. Albumin tuottaja oli Jerry Wexler. Albumilta julkaistu single Gotta Serve Somebody sai Grammyn 1980.
Kappalelista

Gotta Serve Somebody – 5.22
Precious Angel – 6.27
I Believe In You – 5.02
Slow Train – 5.55
Gonna Change My Way Of Thinking – 5.25
Do Right To Me Baby (do Unto Others) – 3.50
When You Gonna Wake Up – 5.25
Man Gave Names To All The Animals – 4.23
When He Returns – 4.30
Shakinpelaajat

| Shakinpelaajat> Shatranj Ke Khilari |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Satyajit Ray
Käsikirjoittaja:  Satyajit Ray
Perustuu:  Munshi Premchandin novelliin ”Shatranj ke khiladi”
Tuottaja:  Suresh Jindal
Säveltäjä:  Satyajit Ray
Kuvaaja:  Soumendu Roy
Leikkaaja:  Dulal Dutta
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Intia
Tuotantoyhtiö:  Devki Chitra Productions
Levittäjä:  Netflix iTunes
Ensi-ilta:  10. maaliskuuta 1977, Suomessa 27. helmikuuta 1981
Kesto:  129 min
Alkuperäiskieli:  hindi, urdu, englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shakinpelaajat (Shatranj Ke Khilari) on Satyajit Rayn ohjaama intialainen elokuva vuodelta 1977. Se perustuu Munshi Premchandin novelliin ”Shatranj ke khiladi”.
Shakinpelaajat oli Rayn ensimmäinen hindinkielinen elokuva, kun hänen aiemmat elokuvansa olivat bengalinkielisiä. Koominen ja vauhdikas tarina on myös Rayn elokuvista tutuin tavalliselle intialaisyleisölle, varsinkin kun yhdessä pääosassa on hindifilmien suosittu roistohahmojen näyttelijä Amjad Khan.
Juoni

Vuonna 1856 britit yrittävät viimeistellä Intian-valloituksensa marssimalla lopulta myös jääräpäisen runoilijahallitsijan ruhtinaskuntaan. Tapahtumat kerrotaan kahden joutilaan maanomistajan näkökulmasta, jotka vain pelaavat shakkia vaikka ympärillä taistellaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sanjeev Kumar  | … |  Mirza Sajjad Ali   |
|  Saeed Jaffrey  | … |  Mir Roshan Ali   |
|  Shabana Azmi  | … |  Khurshid (Mirzan vaimo)   |
|  Farida Jalal  | … |  Nafisa (Mirin vaimo)   |
|  Amjad Khan  | … |  Wajid Ali Shah   |
|  David Abraham  | … |  Munshi Nandlal   |
|  Richard Attenborough  | … |  kenraali James Outram   |
|  Victor Banerjee  | … |  pääministeri   |
|  Farooq Shaikh  | … |  Aqueel    |
|  Tom Alter  | … |  kapteeni Weston   |
|  Leela Mishra  | … |  Hirya (Khurshidin piika)   |
|  Samarth Narain  | … |  Kallu   |
|  Bhudo Advani  | … |  Abbajani   |
|  Amitabh Bachchan  | … |  kertoja   |
Aiheesta muualla

Shakinpelaajat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Shakinpelaajat Elonet.
Shakinpelaajat AllMoviessa. (englanniksi)
Slow Food

Slow Food -logo ravintolan seinässä Santorinillä.
Slow Food (suom. hidas ruoka) on vuonna 1986 Italian Pratossa Carlo Petrinin kehittämä pikaruoan vastapainoksi muodostunut liike. Se oli ensimmäinen osa laajempaa hitausliikettä (slow movement). Liike on sittemmin laajentunut 150 maahan, ja sillä on 100 000 jäsentä. Liikkeen päämaja sijaitsee italialaisessa Bran kaupungissa.
Liike tukee lähiruokaa ja kiireetöntä ruoan valmistamista ja nauttimista. Tärkeää ovat puhtaat ja lisäaineettomat raaka-aineet sekä paikallisen ruokakulttuurin tukeminen.
Suomessa on 12 Slow Food -paikallisryhmäämilloin?, niin sanottua conviviumia. Ne sijaitsevat Helsingissä, Turussa, Jyväskylässä, Hangossa, Tammisaaressa, Kristiinankaupungissa, Oulussa, Pirkanmaalla, Sipoossa, Uudessakaupungissa, Inkoossa ja Vaajasalmella.
Aiheesta muualla

Slow Food -liikkeen kansainvälinen kotisivu (englanniksi)
Slow Food Ylen Elävässä arkistossa
Selkäkari

Selkäkari on Suomessa varsin yleinen paikannimi (noin 80 kappaletta Maanmittauslaitoksen Karttapaikassa). Tunnettuja Selkäkareja ovat muun muassa:
Selkäkari, saari Kotkan edustalla
Selkäkari, saari Perämerellä Kälviän edustalla
Selkäkari, saari Vähä-Löytäneen järvessä Längelmäellä
Selkäkari (myös Piispanletto), saari ja luonnonsuojelualue Kempeleenlahdella Oulussa
Selkäkari, saari Perämerellä Simon edustalla
Selkäkarinmatala, saari Perämerellä Simon edustalla.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Selkäkari”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Shiselweni

| Shiselweni |
| --- | --- |

Valtio:   Swazimaa
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Nhlangano
Pinta-ala:  3779 km²
Väkiluku (2007):  208 454
 – väestötiheys:  53,63 as./km²
Shiselweni on yksi Swazimaan neljästä hallinnollisesta piiristä. Alueen pinta-ala on 3 779 neliökilometriä ja asukasluku 208 454 (2007). Asukastiheys on 53,63 ihmistä per neliökilometri. Piirin hallinnollinen keskus on Nhlangano.
Hallinnollinen jako

Shiselwenin piiri on jaettu 14 inkhundlaan.
Gege: Mgazini, Sisingeni, Mlindazwe, Mgomfelweni, Emjikelweni, Katsambekwako, Ensukazi, Endzingeni, Kadinga ja Emhlahlweni
Hosea: Ondiyaneni, Ka-Hhohho Emva, Lushini, Ludzakeni/Kaliba, Nsingizini ja Manyiseni
Kubuta: Ngobelweni, Ezishineni, Kakholwane, Nhlalabantfu ja Kaphunga
Maseyisini: Dlovunga, Mbilaneni, Kamzizi ja Vusweni
Matsanjeni: Ekuphumleni, Bambitje/Nsalitje, Dinabanye ja Qomontaba
Mtsambama: Kambhoke, Bhanganoma, Ekwendzeni ja Magele
Ngudzeni: Ndushulweni, Ekulambeni, Nyatsini, Ekukhanyeni ja Lusitini
Nkwenw: Ebuseleni, Nhlalabantfu, Kagwebu, Kuphumleni, Hlobane ja Sigcineni
Sandleni: Bufaneni, Ngololweni, Tibondzeni, Nkhungwini, Mbelebeleni, Ka-Nzameya, Kontjingila, Enkalaneni, Kagasa ja Mphini
Shiselweni I: Dumenkungwini, Mabona, Mchinsweni, Mchinsweni ja Zikhotheni
Shiselweni II: Embheka, Mkhitsini, Mahlalini, Sikhotseni, Mphangisweni, Mbabala ja Makhwelela
Sigwe: Kankhomonye, Empini, Lulakeni ja Lindizwa
Somntongo: Mlindazwe, Phangweni, Ezindwenweni, Vimbizibuko, Maplotini ja Qomintaba
Zombodze: Ngwenyameni, Mampondweni, Bulekeni ja Zombodze
Kaupungit

Nhlangano (hallinnollinen keskus)
Hlatikulu
Lavumisa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shiselweni Wikimedia Commonsissa
Swazimaan alueet
Hhohho
Lubombo
Manzini
Shiselweni
Ranskan Grand Prix 1974

Ranskan Grand Prix 1974 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. heinäkuuta 1974 Dijon-Prenois'n radalla. Kilpailun voitti Ronnie Peterson, jolle voitto oli kauden toinen.
Lotus käytti edelleen 72 -autoaan, koska uusin 76 -malli kärsi luotettavuusongelmista. Kilpailun merkittävin kolaritilanne koettiin, kun Emerson Fittipaldi osui Tom Pryceen ja tämän seurauksena James Hunt ajoi Prycen perään. Pryce ja Hunt keskeyttivät kilpailunsa, joista Hunt lisäksi viittoili vihaisesti Fittipaldille radanvarressa parin kierroksen ajan.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Ronnie Peterson | Lotus-Ford | 80 | 1:21.55,02 | 2 | 9 |
| 2 | 12 |  Niki Lauda | Ferrari | 80 | 20,36 | 1 | 6 |
| 3 | 11 |  Clay Regazzoni | Ferrari | 80 | 27,84 | 4 | 4 |
| 4 | 3 |  Jody Scheckter | Tyrrell-Ford | 80 | 28,11 | 7 | 3 |
| 5 | 2 |  Jacky Ickx | Lotus-Ford | 80 | 37,54 | 13 | 2 |
| 6 | 6 |  Denny Hulme | McLaren-Ford | 80 | 38,14 | 11 | 1 |
| 7 | 33 |  Mike Hailwood | McLaren-Ford | 79 | + 1 krs. | 6 |   |
| 8 | 4 |  Patrick Depailler | Tyrrell-Ford | 79 | + 1 krs. | 9 |   |
| 9 | 20 |  Arturo Merzario | Iso Marlboro-Ford | 79 | + 1 krs. | 15 |   |
| 10 | 14 |  Jean-Pierre Beltoise | BRM | 79 | + 1 krs. | 17 |   |
| 11 | 10 |  Vittorio Brambilla | March-Ford | 79 | + 1 krs. | 16 |   |
| 12 | 17 |  Jean-Pierre Jarier | Shadow-Ford | 79 | + 1 krs. | 12 |   |
| 13 | 26 |  Graham Hill | Lola-Ford | 78 | + 2 krs. | 21 |   |
| 14 | 37 |  François Migault | BRM | 78 | + 2 krs. | 22 |   |
| 15 | 27 |  Guy Edwards | Lola-Ford | 77 | + 3 krs. | 20 |   |
| 16 | 28 |  John Watson | Brabham-Ford | 76 | + 4 krs. | 14 |   |
| Kesk. | 5 |  Emerson Fittipaldi | McLaren-Ford | 27 | Moottori | 5 |   |
| Kesk. | 7 |  Carlos Reutemann | Brabham-Ford | 24 | Ohjattavuus | 8 |   |
| Kesk. | 19 |  Jochen Mass | Surtees-Ford | 4 | Kytkin | 18 |   |
| Kesk. | 16 |  Tom Pryce | Shadow-Ford | 1 | Kolari | 3 |   |
| Kesk. | 15 |  Henri Pescarolo | BRM | 1 | Kytkin | 19 |   |
| Kesk. | 24 |  James Hunt | Hesketh-Ford | 0 | Kolari | 10 |   |
| DNQ | 22 |  Vern Schuppan | Ensign-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 8 |  Rikky von Opel | Brabham-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 34 |  Carlos Pace | Brabham-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 21 |  Jean-Pierre Jabouille | Iso Marlboro-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 9 |  Hans Joachim Stuck | March-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 18 |  José Dolhem | Surtees-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 23 |  Leo Kinnunen | Surtees-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 43 |  Gérard Larrousse | Brabham-Ford |   |   |   |   |
Muuta

Nopein kierros: Jody Scheckter 1.0,000
Nopein paaluaika: Niki Lauda 0.58,790
Shy–Dragerin oireyhtymä

Shy–Dragerin oireyhtymä on harvinainen, tuntemattomasta syystä aiheutuva sairaus, joka etenevästi vaurioittaa potilaan keskushermostoa. Oireisiin kuuluvat vapina, verenpaineen lasku, liikehäiriöt, erektiohäiriöt, näköhäiriöt sekä ongelmat virtsanerityksessä, suolen toiminnassa ja puheessa.
Shy–Dragerin oireyhtymä on parantumaton sairaus. Se johtaa kuolemaan keskimäärin noin 7–10 vuoden kuluessa oireiden alkamisesta. Tavallisimmat kuolinsyyt ovat keuhkokuume ja rytmihäiriöt.
Shy–Dragerin oireyhtymä sai nimensä Milton Shyltä ja Glenn Dragerilta, jotka ensimmäisinä kuvasivat häiriön vuonna 1960.
Selkäkari (Oulu)

Selkäkari
Selkäkari nähtynä Kiviniemen uimarannalta
| --- | --- |
Muut nimet:  Piispanletto Surmankari
Sijainti:  64°58.19′N, 025°27.88′E, Oulu Pohjois-Pohjanmaa Suomi
Vesialue:  Kempeleenlahti
Merialue:  Perämeri
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Selkäkari (myös Piispanletto ja Surmankari) on matala asumaton saari ja luonnonsuojelualue Kiviniemen kaupunginosan edustalla Kempeleenlahdella. Saari ja sitä ympäröivät vesialueet ovat arvokkaita lintuvesialueita.
Saarella pesii merilintuja, ja se on muun muassa karikukkojen (Arenaria interpres) pesimispaikka. Saarella pesii myös lähes sata naurulokkipariskuntaa.
Shakin maailmanmestaruusottelu 2021

|  Shakin maailmanmestaruusottelu 2021  |
| --- | --- |
puolustava mestari : haastaja 
Magnus Carlsen : Jan Nepomnjaštši 
 Magnus Carlsen :  Jan Nepomnjaštši 
7½  : 3½  
 
s. 30. marraskuuta 1990 31 vuotta   : s. 14. heinäkuuta 1990 31 vuotta  
Shakin maailmanmestaruusottelun 2018 voittaja  : Vuoden 2020 ehdokasturnauksen voittaja  
Elo-luku 2855 (maailmanlistan 1.) : Elo-luku 2782 (maailmanlistan 5.) 
← 2018 : 2023 →  

Shakin maailmanmestaruusottelussa 2021 hallitseva mestari Magnus Carlsen puolusti mestaruuttaan onnistuneesti Jan Nepomnjaštšia vastaan. Ottelu pelattiin Dubaissa 26. marraskuuta – 10. joulukuuta 2021. Alun perin vuodelle 2020 osunut ottelu siirrettiin vuodelle 2021 COVID-19-pandemian takia.
Ehdokasturnaus

Hallitsevalle mestarille Magnus Carlsenille haettiin haastajaa kahdeksan pelaajan Jekaterinburgissa Venäjällä pelatussa ehdokasturnauksessa. Jan Nepomnjaštši voitti turnauksen saldolla viisi voittoa, seitsemän tasapeliä ja kaksi tappiota. Muut ehdokasturnauksessa pelanneet olivat sijoitusjärjestyksessä Maxime Vachier-Lagrave, Anish Giri, Fabiano Caruana, Ding Liren, Aleksandr Grištšuk, Kirill Aleksejenko ja Wang Hao.
Ottelun kulku

Ensimmäistä kertaa sitten vuoden 2004 ottelun shakin maailmanmestaruusottelussa oli klassisia pelejä 14. peliin eli 7½ pisteeseen asti. Carlsenin voitto ratkesi 10. joulukuuta yhdennessätoista pelissä.
|  | Elo-luku | Klassinen> 1. 26.11. | Klassinen> 2. 27.11. | Klassinen> 3. 28.11. | Klassinen> 4. 30.11. | Klassinen> 5. 1.12. | Klassinen> 6. 3.12. | Klassinen> 7. 4.12. | Klassinen> 8. 5.12. | Klassinen> 9. 7.12. | Klassinen> 10. 8.12. | Klassinen> 11. 10.12. | Klassinen> Pisteet | Klassinen>  | Klassinen>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Magnus Carlsen | 2855 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 1 | ½ | 1 | 1 | ½ | 1 | 7½ |  |  |
|  Jan Nepomnjaštši | 2782 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 0 | ½ | 0 | 0 | ½ | 0 | 3½ |  |  |
Ottelussa kummallakin oli peleissä kellossa aikaa kaksi tuntia ensimmäiselle 40 siirrolle, tunti seuraaville 20 siirrolle ja loppuun peliin 15 minuuttia (61. siirrosta lähtien 30 sekunnin inkrementillä). Klassisten pelien jälkeen voittajan ratkaisevia nopeamman shakin pelejä ei tarvittu pelata.
Huomiot

↑  Nepomnjaštši pelasi Venäjän shakkiliiton lipun alla, syynä Maailman antidopingtoimiston vuonna 2019 Venäjälle langettama kansallistunnuksissa esiintymisen kielto.
Satu Haapanen

| Satu Haapanen |
| --- | --- |
 Haapanen vuonna 2011
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. maaliskuuta 1969 (ikä 55) Västanfors, Ruotsi
Poliitikko
Puolue:  Vihreä liitto
Asema:  kansanedustaja, kaupunginvaltuutettu
Vaalipiiri:  Oulun vaalipiiri
Kotipaikka:  Oulu
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Satu Maria Kristiina Haapanen (s. 3. maaliskuuta 1969 Västanfors, Ruotsi) on suomalainen poliitikko ja opettaja. Hän on ollut vihreiden kansanedustaja Oulun vaalipiiristä vuosina 2011–2015 ja Oulun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 2000–2004 ja 2008–2021.
Koulutus ja työura

Haapanen kirjoitti ylioppilaaksi Kemin lukiosta vuonna 1988. Hän valmistui kasvatustieteen maisteriksi Oulun yliopistosta vuonna 1993. Gradunsa hän teki Kyproksesta, missä hän on myös opiskellut ja asunut kaksi vuotta.
Luokanopettajan töitä Haapanen on tehnyt Kemissä, Oulussa ja Kempeleessä sekä Eurooppa-koulussa Luxemburgissa. Lisäksi hän on ollut opettajakouluttajana Oulun yliopistossa.
Politiikassa > Kunnallispolitiikka

Haapanen valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon vuoden 2000 kunnallisvaaleissa 193 äänellä. Hän toimi vuosina 2000–2004 nuorisoasiainlautakunnan puheenjohtajana ja Oulun seutuvaltuustossa.
Haapanen ei ollut ehdolla kunnallisvaaleissa 2004 työskennellessään Luxemburgissa, mutta palasi kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2008 saaden 470 ääntä. Kauden 2009–2012 Haapanen toimi kaupunginhallituksen varajäsenenä ja vuodet 2009–2011 Pohjois-Pohjanmaan liiton maakuntahallituksen jäsenenä ja 2011–2012 varajäsenenä. Hän on ollut Pohjois-Pohjanmaan liiton maakuntavaltuuston jäsen vuodesta 2009.
Kunnallisvaaleissa 2012 Haapanen uusi valtuustopaikkansa 749 äänellä.
Oulun seudun Vihreiden Naisten puheenjohtajana Haapanen on toiminut vuosina 2010−2013 ja 2016−2017.
Politiikassa > Kansanedustajana

Haapanen valittiin eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Hän oli ollut ehdolla myös vuosina 2003 ja 2007, mutta jäi molemmilla kerroilla varasijalle häviten Erkki Pulliaiselle ensin 1 158 äänellä ja sitten 410 äänellä. Eduskuntavaaleissa 2011 Haapanen tiputti 25 vuotta kansanedustajana toimineen Pulliaisen eduskunnasta 101 äänen erolla.
Eduskunnassa Haapanen on maa- ja metsätalousvaliokunnan ja työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan jäsen. Hän on ollut myös sivistysvaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa. Haapanen kuuluu Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan ja Ulkopoliittisen instituutin neuvottelukuntaan. Hän on myös Opetushallituksen johtokunnan jäsen kaudella 2011–2015. Haapanen on vihreän eduskuntaryhmän toinen varapuheenjohtaja. Haapanen on ollut eduskuntapuolueiden yhteistyöverkosto Demon puheenjohtaja vuodesta 2014.
Haapanen oli ehdolla europarlamenttivaaleissa 2014 ja sai 2 703 ääntä. Hän ilmoitti kesällä 2014 ettei asetu perhesyistä ehdolle kevään 2015 eduskuntavaaleissa.
Politiikassa > Näkemyksiä

Politiikassa Haapanen on puolustanut muun muassa eläinten oikeuksia ja ihmisoikeuksia. Hän on pitänyt esillä myös koulutukseen liittyviä kysymyksiä.
Aiheesta muualla

Satu Haapasen verkkosivut
.aspx Satu Haapanen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Sininokkahokko

| Sininokkahokko |
| --- | --- |
 Sinistä nokkaa on vaikea erottaa tässä kuvassa, koska lintu katsoo alaviistoon.
Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Hokot Cracidae
Suku::  Kiharahokot Crax
Laji::  alberti
Kaksiosainen nimi
 Crax alberti  Fraser, 1852 
Katso myös
   Sininokkahokko Wikispeciesissä   Sininokkahokko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sininokkahokko (Crax alberti) on uhanalainen keskiamerikkalainen kanalintu.
Koko ja ulkonäkö

Sininokkahokko on 83–93 cm pitkä. Sen höyhenpeite on mustavalkea, nokan tyvi on lemmikinsininen ja kärki hopeanharmaa. Jalat ovat vaaleanpunertavat.
Levinneisyys

Sininokkahokkoja tavataan vain Kolumbian alavissa metsissä. Laji on äärimmäisen uhanalainen elinalueen kutistumisen takia.