stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jyrki Lehtola

Jyrki Lehtola (s. 29. lokakuuta 1963 Tampere) on suomalainen kolumnisti, joka tunnetaan ajankohtaisilmiöitä ja julkisuuden henkilöitä käsittelevistä kolumneistaan. Hän on kirjoittanut kolumneja muun muassa Aamulehteen, Iltalehteen, Ilta-Sanomiin, Imageen, Long Play -lehteen ja Tietoviikkoon. Hän on Suomen ilkeimmäksi luonnehdittu kolumnisti
Hän on yksi kolmesta alkujaan salassa pidetystä Presidentin kanslia -televisiosatiirin käsikirjoittajasta. Häntä on pidetty yhtenä maan harvoista kirjoittajista, jotka tulevat toimeen pääasiassa lehtikolumneilla. Niitä hän on tehnyt omaa nimeään kantavilla palstoilla jo 1980-luvulla.
Vuonna 1987 Lehtola kirjoitti yhdessä Markku Eskelisen kanssa kohua herättäneen pamflettiteoksen Jälkisanat. Sianhoito-opas, joka nähtiin nuorten vihaisten miesten postmodernistisena kapinana edellisten sukupolvien maailmankuvaa, filosofiaa ja kirjallisuutta vastaan.
Vuonna 2012 Lehtola kirjoitti Saku Tuomisen ja Pekka Pohjakallion kanssa Elinkeinoelämän valtuuskunnan julkaiseman työvoimapoliittisen pamfletin nimeltä Työväen teatteri. Se perustuu Tuomisen ja Pohjakallion laajaan haastatteluaineistoon, jossa kartoitetaan toimistotyön arkea. Lehtola on dramatisoinut pamflettinsa työpaikasta, jossa työntekijä vetää omaa rooliaan turhien palaverien ja keskustelujen näyttämöllä.
Lehtolan isä oli edesmennyt Aamulehden kulttuuritoimittaja Erkka Lehtola. Jyrki Lehtolan veli Juha Lehtola on käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Julkaisut

Eskelinen, Markku & Lehtola, Jyrki: Jälkisanat. Sianhoito-opas.  Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14716-8
Tule takaisin, olmi!.  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-16734-7
Happy days.  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-18403-9
Hällä väliä.  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19902-8
Teokset 1.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26243-9
Säännöt: Miehen kirja.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Nemo, 2006.  ISBN 952-5613-15-1
Suomi 100.  Helsinki:  Kustantamo S&S, 2017.  ISBN 9789515241252
Mäntyniemen herra: Vuoteni, elämäni.  Helsinki:  Siltala, 2018.  ISBN 9789522345516
Tesla metsässä.  Helsinki:  Siltala, 2019.  ISBN 9789522345721
Tunteista.  Helsinki:  Siltala, 2021.  ISBN 9789522348197
Ihan sama.  Helsinki:  Siltala, 2023.  ISBN 9789523881617
Lehtola, Jyrki  & Siltamäki, Tuija: Sinä riität.  Siltala, 2023.  ISBN 9789523881914
Lehtola, Jyrki  & Siltamäki, Tuija: Kosketus.  Siltala, 2024.  ISBN 9789523883154
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Jyrki Lehtola Wikisitaateissa
Lehtola, Jyrki: Kuka Jyrki Lehtola luulee olevansa. City, 2.11.2001, nro 21.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 4.7.2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva  Elonet 
Muut:  IdRef
Suomenlinna (kaupunginosa)

| Suomenlinna> Sveaborg |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Suomenlinna korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Eteläinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  52
Pinta-ala:  2,21 km² 
Väkiluku:  718  (2020)
Väestötiheys:  325 as./km²
Työpaikkoja:  446 kpl   (31.12.2017)
Osa-alueet:  on itse Ullanlinnan osa-alue
Postinumero(t):  00190
Lähialueet:  Kaivopuisto, Kruunuvuorenranta, Länsisaaret, Ullanlinna, Santahamina, Aluemeri
Suomenlinna (ruots. Sveaborg) on Helsingin kylämäinen kaupunginosa, jossa asuu noin 700 henkeä. Sen tunnetuin osa on Suomenlinnan merilinnoitus.
Kaupunginosajaossa Suomenlinna muodostaa oman kaupunginosansa, mutta piirijaossa Suomenlinna on Ullanlinnan peruspiirin osa-alue.
Suomenlinnan kaupunginosa muodostuu kahdeksasta saaresta, joista Kustaanmiekka, Susisaari, Iso Mustasaari, Pikku Mustasaari ja Länsi-Mustasaari ovat joko sillan tai maakannaksen ansiosta yhteydessä toisiinsa. Susisaaren ja Kustaanmiekan välillä aikoinaan ollut salmi on täytetty. Näiden saarten muodostaman ryhmän itäpuolitse kulkee Kustaanmiekan salmi ja länsipuolitse Särkänsalmi, jotka ovat tärkeimmät avomereltä Helsingin Kruunuvuorenselälle ja Eteläsatamaan johtavat laivaväylät. Suomenlinnan kaupunginosaan kuuluvat myös Särkkä, Lonna ja Pormestarinluodot.
Suomenlinnan maapinta-ala on 2,21 neliökilometriä, ja työpaikkoja Suomenlinnassa oli vuoden 2017 lopussa 446 henkilölle.
Suomenlinnassa on noin 350 asuntoa, joista valtio omistaa noin 330 ja niitä vuokraa Suomenlinnan hoitokunta. Helsingin kaupunki omistaa noin 10 vuokra-asuntoa ja noin 10 taloa on yksityisomistuksessa.
Suomenlinnan kaduilla ei ole nimiä. Postiosoitteet muodostuvat kutakin saarta tarkoittavasta kirjaimesta (A=Kustaanmiekka, B=Susisaari, C=Iso Mustasaari, D=Pikku-Mustasaari ja E=Länsi-Mustasaari) sekä talon numerosta, johon mahdollisesti liittyy porraskäytävää osoittava kirjain. Esimerkiksi C 83 on C-saarella eli Isossa Mustasaaressa talo numero 83 (ks. kartta:  (Arkistoitu – Internet Archive)). Lisäksi käytetään normaalisti rapun ja asunnon numeroa. Suomenlinnan postinumero on 00190.
Bud Bagsakin taistelu

Kenraalimajuri John J. Pershing vuonna 1917.
Bud Bagsakin taistelu käytiin islaminuskoisten filippiiniläisten morojen ja yhdysvaltalais-filippiiniläisten joukkojen välillä Jolon saarella Filippiineillä 11.–15. kesäkuuta 1913.
Taustoja

Vaikka virallisesti rauha filippiiniläisten ja yhdysvaltalaisten miehittäjien välillä oli solmittu jo vuonna 1902, aloittivat filippiiniläiset muslimit välittömästi oman kapinansa heti rauhanteon jälkeen. Moro-kapinaa pidetään Filippiinien ja Yhdysvaltain sodan toisena vaiheena, jossa käytiin useampia Bud Bagsakin kaltaisia taisteluita. Morot olivat tottuneet sissisodankäyntiin jo vastustaessaan yhdysvaltalaisia edeltäneitä espanjalaisia miehittäjiä.
Taustoja > Bud Dajon verilöyly

Filippiinien ja Yhdysvaltain sodan toisen vaiheen välikohtauksista suurin ja samalla pahamaineisin oli vuonna 1906 käyty Bud Dajon ensimmäinen taistelu, jossa eversti J. W. Duncanin johtama amerikkalaissotilaista koostunut osasto hyökkäsi Bud Dajon sammuneen tulivuoren kraatteriin rakennettuun moro-kylään. Alkeellisesti aseistautuneet morot eivät sinnikkäästä puolustuksestaan huolimatta kyenneet vastustamaan modernein asein varustautuneita amerikkalaisia. Lisäksi vuoristotykit ja tykkivene Pampagna tulittivat kylää. Taistelun viimeinen vaihe tunnetaan Moro-kraatterin verilöylynä. Tuolloin Duncanin johtamat sotilaat tekivät pistinhyökkäyksen kylään, jonka 800–1 000 asukkaasta vain kuusi jäi henkiin. Uhreista suuri osa oli naisia ja lapsia. Joidenkin ruumiista laskettiin yli viisikymmentä haavaa. Verilöyly oli herätti voimakasta kritiikkiä myös Yhdysvalloissa, jossa Filippiinien miehitystä oli pidetty jonkinlaisena vapautuksena edellisiltä espanjalaisilta miehittäjiltä. Moroalueen sotilaskuvernööri kenraalimajuri Leonard Wood korvattiin prikaatinkenraali Tasker H. Blissillä, joka vältti suuria yhteenottoja tyytyen etsimään ja rankaisemaan vain sissi-iskuista välittömästi vastuullisia.
Taustoja > ”Black Jack” Pershing

Marraskuussa 1909 Blissin tilalle Moroalueen kuvernööriksi ja miehitysjoukkojen komentajaksi Mindanaoon ja Jololle tuli prikaatinkenraali John J. Pershing. Hän noudatti edeltäjänsä politiikkaa tosin etsien kokonaisvaltaisampia ja pysyvämpiä ratkaisuja. Pershing omasi aikakauteen nähden liberaalin asenteen erirotuisiin. Hän oli aiemmin toiminut afroamerikkalaisista kootun Buffalo soldier-yksikön komentajana, jonka tähden häntä seurasi pilkkanimi Nigger Jack, jonka lehdistö oli soveliaammin muuttanut Black Jackiksi. Blissin tavoin hän onnistui välttämään suurempia verisiä yhteenottoja parin vuoden ajan. Joulukuussa 1911 hän piiritti sinnikkäästi morojen leiriä Bud Dajon toisessa taistelussa. Morojen selvä enemmistö ja siviiliväki nälkiintyi piirityksen aikana ja antautui siksi taistelutta. Vain kourallinen sotureita jäi taistelemaan, mutta verilöylyltä oli vältytty. Onnistuneen piirityksen ansiosta saarella oli seurannut suhteellisen rauhallinen jakso ja Pershing oli voinut vähentää alueen miehitysjoukkoja.
Kesään 1913 mennessä kapinalliset vapaustaistelijat olivat jälleen aktiivisempia ja Pershingiä painostettiin suurempiin sotilaallisiin toimiin Jolon saarella. Rauhoittaakseen tilannetta Pershing oli käynyt neuvotteluja Datu Naquib Amilin kanssa Jolossa, mutta kapinalliset olivat rikkoneet alustavia sopimuksia. Todennäköisesti osa heistä ei hyväksynyt amerikkalaisten kanssa tehtyä sopimusta. Pershing laivasi Jolosta koilliseen olevassa Zamboanga Cityssä kaikessa hiljaisuudessa pienen yhdysvaltalaisista koostuneen sotilasosaston ja purjehti pohjoiseen harhauttaakseen vastustajan tarkkailijoita. Avomerellä hän määräsi laivan kääntymään etelään ja näin hän rantautui Jolon saarelle, jossa hän kokosi nopeasti filippiiniläisiin tiedustelukomppanioihin kuuluneet miehitysjoukot. Kun Pershing oli käynyt aiemmin neuvottelemassa Datu Amilin kanssa, yhdysvaltalais-filippiiniläisen osaston edetessä suuri osa siviiliväestöstä oli paennut heidän edellään kohti Bagsakia. Neuvottelujen jälkeen naiset, lapset ja aseistautumattomat miehet olivat palanneet pelloille jatkaakseen kylvötöitään, mutta Pershing oli ottanut opikseen tapahtuneesta. Kerätessään joukkojaan hän antoi yksittäisille komppanioille etenemismääräyksiä, joiden tarkoitus oli estää siviilien sekä enempien kapinallisten pääsy takaisin vuorelle.
Mount Bagsak on sammunut tulivuori, jonka huipulla olevan kraatterin reuna ja alaspäin viettävä maasto tarjosi luonnon muovaaman linnoituksen. Kapinalliset morot pitivät Bagsakia keskuksenaan, jossa asuivat myös sotureiden lisäksi heidän perheensä. Myös Datto Amil oli ottanut aiemmista tapahtumista opikseen, sillä kylään oli kerätty varusteita ja elintarvikkeita pitempää piiritystä varten. Amilin käskystä vuorelle oli rakennettu lisäksi toisistaan erillään olevia cotta-linnoituksia.
Osapuolet > Morot

Bud Bagsakissa oli noin 500 moroa, joista osa oli naisia ja lapsia. Morojen erityispiirteenä taistelussa oli ”juramentado-juoksu”, berserkkimäinen amok-hyökkäys, jossa itsensä raivoon kiihdyttänyt yksittäinen soturi tai pieni soturiryhmä ryntäsi suin päin vastustajan kimppuun tarkoituksenaan tappaa ja aiheuttaa niin paljon tuhoa kuin mahdollista ennen omaa kuolemaansa. Espanjankielinen sana juramentado tarkoitti valaa, jota moro-soturit sovelsivat käyttöön sodassa. Juramentado-juoksusta tuli riitti, joka yhtäaikaisesti osoitti suorittajansa rohkeutta ja vanhurskautta. Muslimeina morot uskoivat varmaan taivaspaikkaan, mikäli he kuolisivat taistelussa kristittyjä miehittäjiä vastaan.
Morojen aseistus oli varsin perinteikäs, mutta primitiivinen. Mahdollisesti Jaavalta lähtöisin oleva teräase Kris tai keris oli levinnyt ympäri itä-Aasiaa ja Tyynenmeren saaria, joissa se alkuperäisväestöjen suosima. Moroilla oli kris-veitsestä oma versionsa, joka oli veistä pitempi puolimiekka. Varsinaisesti morojen oma ase on kuitenkin Barong, käyrä- ja leveäteräinen pitkä veitsi tai lyhyt miekka. Barongia kantavat mukanaan myös nykyajan moro-kapinalliset, Abu Sayyaf -separatistit. Voimakkain teräaseista oli kampilan, pitempi ja raskaampi suorateräinen miekka, jolla saattoi myös raivata viidakkoa. Teräaseiden lisäksi Moroilla oli myös keihäitä ja tylppiä lyömäaseita sekä kiviä heitettäväksi alas vuorenrinteeltä. Muutamalla saattoi olla jonkinlainen tuliase käytössään sekä alkeellisia käsikranaatteja, jotka oli valmistettu simpukankuorista ja mustasta ruudista.
Osapuolet > Yhdysvaltalais-filippiinit

Yhdysvaltalais-filippiiniläiseen joukkoon kuului noin 1 200 miestä, joista suurin osa oli filippiiniläisiä värvättyjä tiedustelijoita. Joukko jakautui pieneen ratsuväkiosastoon, yhdysvaltalaisen 8. jalkaväkirykmentin M-komppaniaan, sekä 29.,40.,51. ja 52. filippiiniläisten tiedustelijoiden komppanioihin. 51. ja 52. komppania olivat koottuja pääosin värvätyistä moroista. Lisäksi mukana oli kaksi vuoristotykkipatteria.
Pääaseistus koostui norjalaisvalmisteisista Krag-Jørgensen-kivääreistä, jotka oli otettu Yhdysvaltain armeijan palvelusaseeksi vuonna 1892. Kragit olivat aikanaan tarkkoja ja tulivoimaisia vipulukkoisia kiväärejä, joiden sivusta lataavaan makasiiniin mahtui viisi patruunaa. Lähitaisteluaseina joukoilla olivat pistinveitset, jotka voitiin liittää Krag-kivääriin ja .45-kaliiperiset Colt Army -revolverit vuosimallia 1873. Yhdysvaltalaiset olivat käyttäneet .38-kaliiperista revolveria vielä vuosisadan vaihteessa Filippiineillä, mutta kevyemmän patruunan ongelmana oli ollut se, ettei se välttämättä riittänyt pysäyttämään amok-hyökkääjää. Joten saarten joukoille oli tilattu raskaampia revolvereita ja jo vanhentuneeksi määritelty vanha palvelusase näki uudestaan päivänvalon Yhdysvaltain armeijan käytössä.
Yhdysvaltalaiset sotilaat lauloivat laulua, joka yhdisti sekä ”Flipsejä” että moroja vastaan käydyn taistelun hengen ja siihen käytetyn aseistuksen. Yhdysvaltain sisällissodan aikana suositun marssin ”Tramp, tramp, tramp” sävelmään sovitetun laulun kertosäe kuului seuraavasti:
| --- | --- |
 Damn, damn, damn the Filipinos! Cross-eyed kakiack ladrones! Underneath the starry flag, Civilize them with a Krag, And return us to our beloved home. :  Kirotut, kirotut, kirotut filipinot! Vinosilmäiset kellanruskeat (khakinväriset) rosvot! Tähtilipun suojassa, sivistetään ne Kragilla, jotta pääsemme takaisin rakkaaseen kotiimme.
Taistelu

Amerikkalaiset ja heidän mukanaan olleet olleet filippiiniläiset joukot (Philippine Scouts) saapuivat Bud Bagsakille 11. kesäkuuta yllättäen sitä puolustavat morot. Vuorella oli alun perin ollut tuhansia morojen taistelijoita ja heidän mukanaan tuomia siviilejä. Ennen taistelujen alkua oli kuitenkin saatu aikaan sopimus, jonka perusteella huomattava osa heistä oli palannut koteihinsa. Vuori eristettiin, mutta sillä vielä olleet muutama sata puolustajaa kieltäytyivät antautumasta. Pershingin joukot alkoivat edetä vuorelle, jonka rinteillä käytiin kiivaita taisteluja. Usein taistelut käytiin lähietäisyydeltä kädestä käteen. Amerikkalaisten onnistui lyödä takaisin morojen tekemät rynnäköt ja vuoren huipun alapuolella olleet morojen linnoitukset tuhottiin. 15. kesäkuuta amerikkalaisten tykit alkoivat tulittaa morojen päälinnoitusta. Tykistön tulta seurasi jalkaväen eteneminen. Sotilaat kiipesivät linnoituksen muurien yli. Linnoituksen hallinnasta käytiin jälleen kiivas taistelu, jonka amerikkalaiset lopulta voittivat.
Tappiot

Yhdysvaltalais-filippiiniläinen osasto menetti taistelussa kaatuneina yhden amerikkalaisen upseerin ja 14 filippiiniläistä tiedustelijaa. Haavoittuneita oli suurin piirtein saman verran, 13–25.
Bagsakissa surmansa saaneiden morojen määrästä liikkuu erilaisia arvioita. Pershingin oman arvion mukaan taistelussa kuoli 200–300 moroa, lisäksi noin sadasta osa pakeni ja osa jäi vangiksi. Taistelun jälkeen Yhdysvaltoihin lähetettyjen kuvausten ja tiedotteiden mukaan Mount Bagsakin kraatteria oli puolustanut noin 500 moroa, joista suurin osa oli saanut surmansa. Filippiinien ja Yhdysvaltain taisteluista 1930-luvulla kirjoittaneen suositun kirjailijan Hurleyn mukaan 500 taisteluun osallistuneesta morosta surmattiin kaikki vain muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta. Luvun arvellaan sisältäneen noin 50 naista ja lasta. Muutamia kuukausia taistelun jälkeen alkoi liikkua toisenlaisia tarinoita ja numeroita. Filippiineillä armeijan majoitusmestarin toimistossa palvellut John McLeod kertoi sanfranciscolaiselle toimittajalle, että moroja olisikin kuollut huomattavasti enemmän: noin 2 000, joista 196 oli naisia ja 340 lapsia. McLeodin mukaan Pershing oli määrännyt kolme taistelun todistanutta sotakirjeenvaihtajaa pidätettäväksi ennen kuin nämä ehtisivät raportoida tapahtumista. McLeodin lähteiden perään ei kyselty, mutta samoilla linjoilla oli tuore Filippiinien kenraalikuvernööri Francis Burton Harrison, joka viisi kuukautta taistelun jälkeen sanoi Bud Bagsakissa kuolleen ”tuhansia taistelevia muhammedilaisia, miehiä ja naisia”. Vastaavasti Bagsakin taistelun aikana kuvernöörinä toiminut William Cameron Forbes ylisti Pershingiä ja lähetti tämän kotiin kiitosten kera. Kuolleiden morojen todellisesta lukumäärästä ei voida olla varmoja, eikä asiasta järjestetty koskaan virallista tutkintaa.
Taistelun jälkeen

Kenraali Pershing suositteli yhdelle amerikkalaiselle upseerille ja kuudelle värvätylle, joista viisi oli filippiiniläisiä, kunniamerkkiä palkinnoksi rohkeudesta Bud Bagsakin taistelussa. Hänet itsensä palkittiin Distinguished Service Cross-mitalilla, joka on toiseksi arvokkain Yhdysvaltain armeijan sotilaalle myönnettävistä kunniamerkeistä. Mitalin kunniamaininnassa lukee:
»Distinguished Service Cross myönnetään Yhdysvaltain armeijan prikaatinkenraali John J. Pershingille hänen osoittamasta poikkeuksellisesta sankaruudesta Mount Bagsakissa, Jolossa, Filippiineillä vihamielisiä ja fanaattisia moroja vastaan käydyn taistelun aikana 15. kesäkuuta 1913.»
Pershing matkasi vielä saman vuoden aikana Yhdysvaltoihin, jossa hän valvoi Meksikon vastaista rajaa ja johti sotaretkeä kapinalliskenraali Pancho Villaa vastaan. Yhdysvaltain liittyessä ensimmäiseen maailmansotaan Pershingistä tuli amerikkalaisten joukkojen komentaja Euroopassa. Hän on yksi arvostetuimmista yhdysvaltalaisista kenraaleista.
Morojen ja erityisesti muslimiseparatistien keskuudessa Bud Bagsakissa kuolleet morot edustavat sekä uskonnollisia että isänmaallisia marttyyreja. Morojen vastarinta ja pyrkimys Mindanaon itsenäisyyteen on jatkunut jo yli 100 vuotta. Yhdysvaltain entinen presidentti, George W. Bush määritteli nykyisen kapinaliikkeen Moron islamistisen vapautusrintaman Al-Qaidan alaiseksi järjestöksi.
Aiheesta muualla

`Like a mad tiger'
Swish of the Kris: Kris versus Krag - Battle of Bud Bagsak (Arkistoitu – Internet Archive)
Philippine-American War, 1899-1902 - Artikkeleita ja aikalaiskuvia Filippiineistä, ihmisistä ja aseista
Lajitelma filippiiniläisten käyttämiä teräaseita.
"Poikamme Filippiineillä", Krag-kiväärein aseistautuneita Yhdysvaltain armeijan sotilaita Filippiineillä 1899. Univormu ja varustus olivat pitkälle samoja kuin vuonna 1913.
Juoksute (juusto)

Juoksute eli juoksutin on juuston valmistuksessa käytetty aine, jonka avulla maidosta erotetaan heraa. Heran erottuminen tapahtuu juoksutteen sisältämän kymosiini-entsyymin avulla, joka aiheuttaa maidon saostumista.
Juoksutetta on saatu perinteisesti teurastettujen vasikoiden vatsalaukusta. Sitä on tuotettu 1960-luvulta lähtien myös mikrobiperäisesti, aluksi proteiineja pilkkovia entsyymejä tuottavien sienten avulla ja nykyisin yhä enenevässä määrin sellaisten bakteerien tai sienten avulla, joiden DNA:han on siirretty naudan kymosiini-geeni.
Juoksute hajoaa kypsytyksen aikana, joten sitä ei ole enää valmiissa juustossa.
Ville Korhonen (ilmatieteilijä)

Ville Vihtori Korhonen (10. tammikuuta 1885 Joroinen – 6. elokuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen ilmatieteilijä. Hän sai professorin arvonimen 1949. Hän tutki Suomen sade-, lumi- ja jääoloja ja teki sillä alueella uraauurtavaa ja kansainvälisesti arvostettua työtä. Korhosen puoliso oli filosofian maisteri Berta Sigrid Rühling, lastentauteihin ja lastenpsykiatriaan erikoistunut lääkäri Katri Marjatta Malmivaara (s. 1916) oli heidän tyttärensä.
Korhosen vanhemmat olivat maanviljelijä Aapram Juhana Korhonen ja Eeva Suhonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Savonlinnan reaalilyseosta 1903 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1907 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1948.
Korhonen toimi Meteorologisen keskuslaitoksen amanuenssina vuonna 1908 ja assistenttina 1909–1918. Korhonen oli Ilmatieteellisen keskuslaitoksen sadeosaston johtaja 1919–1945. Koko toimintansa ajan Korhonen johti keskuslaitoksen sade- ja lumitutkimusta laajentamalla tutkimusohjelmaa  sekä kehittämällä ja laajentamalla alkuperäisen havaintoverkon noin kymmenkertaiseksi. Havaintoverkkonsa tuloksia Korhonen käsitteli lukuisissa tutkimuksissa, joissa otettiin käytäntöön useita uusia ja sittemmin muuallakin omaksuttuja menettelytapoja. Korhonen oli myös Helsingin Suomalaisen lyseon matematiikan ja luonnonopin sijais- ja tuntiopettajana vuosina 1927–1939. Kirkolliskokouksen jäsen hän oli vuonna 1948 ja 1951. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen hän oli vuodesta 1926. Korhonen oli kansainvälisen maatalousmeteorologisen komissionin jäsen, Maantieteellisen Seuran työjäsen, Geofyysillisen Seuran perustajia sekä Suomen Maataloustieteellisen ja Metsätieteellisen ynnä muiden seurojen jäsen. Korhonen harjoitti maanviljelyä Rantasalmella omistamallaan tilalla.
Ari Laaksonen (kenraali)

| Ari Laaksonen |
| --- | --- |
 Ari Laaksonen (keskellä)
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1970 (ikä 54) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1995–
Komentajuudet:  Kainuun prikaati 2023–
Sotilasarvo:  prikaatikenraali
Kunniamerkit:  SL K SVR R I Sot.am.
Ylennykset:  eversti 2019 prikaatikenraali 2023
Aiheesta muualla
CV
Ari Matti Laaksonen (s. 31. joulukuuta 1970 Helsinki) on suomalainen prikaatikenraali, joka työskentelee Kainuun prikaatin komentajana 1. heinäkuuta 2023 alkaen.
Laaksonen suoritti upseerin tutkinnon vuonna 1995 ja yleisesikuntaupseerikurssin vuonna 2007. Hän on aiemmin työskennellyt muun muassa strategisen suunnittelusektorin johtajana Pääesikunnassa, kriisinhallintajoukon komentajana UNIFIL-operaatiossa Libanonissa sekä Panssarikoulun johtajana.
Anssi Suhonen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Anssi Tapio Suhonen
Syntymäaika: 12. tammikuuta 2001 (ikä 23)
Syntymäpaikka: Järvenpää, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 cm
Seura
Seura: Jahn Regensburg (lainalla HSV:sta)
Pelinumero: 34
Junioriseurat
–2012: JäPS
2012–2016: KäPa
2017–2020: HSV
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2019–2024 | HSV II | 17 | (7) |
| 2021– | HSV | 48 | (2) |
| 2025– | → Jahn Regensburg (laina) | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2015 | Suomi U15 | 2 | (0) |
| 2016 | Suomi U16 | 4 | (0) |
| 2016–2018 | Suomi U17 | 14 | (1) |
| 2019 | Suomi U18 | 2 | (0) |
| 2018–2019 | Suomi U19 | 11 | (0) |
| 2021–2022 | Suomi U21 | 7 | (2) |
| 2022– | Suomi | 8 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. tammikuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 6. tammikuuta 2025.
Anssi Tapio Suhonen (s. 14. tammikuuta 2001 Järvenpää) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan 2. Bundesligassa pelaavaa Jahn Regensburgia, lainasopimuksella Hamburger Sport-Vereinista. Pelipaikaltaan Suhonen on keskikenttäpelaaja.
Suhonen on Järvenpään Palloseuran kasvatti. Hän siirtyi Käpylän Pallosta HSV:n junioriakatemiaan vuonna 2017. HSV:n edustusjoukkueessa Suhonen debytoi elokuussa 2021. Tammikuussa 2025 Suhonen siirtyi lainasopimuksella Jahn Regensburgiin.
Suhonen on edustanut kaikkia Suomen ikäkausimaajoukkueita, ja ensimmäisen A-maajoukkuekutsunsa hän sai harjoitusmaaotteluihin Norjaa ja Pohjois-Makedoniaa vastaan marraskuussa 2022. Debyyttinsä hän teki 17. marraskuuta Pohjois-Makedoniaa vastaan.
Suhonen on kärsinyt pahoista loukkaantumisista useasti urallaan: Polvivamma kesällä 2020, murtunut sääri kesällä 2022, sama loukkaantuminen kesällä ja syksyllä 2023. Suhonen oli pelaamatta virallista ottelua loukkaantumisien takia välillä kesäkuu 2023 - helmikuu 2024.
Brno

| Brno |
| --- | --- |
 Näkymä Brnoon Špilberkin linnasta
 lippu:  vaakuna
 Brno
 Koordinaatit: 49°12′N, 16°37′E 
Valtio:  Tšekki
Lääni:  Etelä-Määrin lääni
Perustamisvuosi:  1243
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Markéta Vaňková
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  230.2 km²
 – Metropolialue:  3 170 km²
Korkeus:  190–425 m
Väkiluku (2023):  396 000
 – Väestötiheys:  1 646 as./km²
 – Metropolialue:  729 510
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  602 00
 
 www.brno.cz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Brno ( kuuntele ääntämys (ohje), saks. Brünn, lat. Bruna, jidd. ‏ברין‎) on Tšekin toiseksi suurin kaupunki. Se sijaitsee valtion kaakkoisosassa, Svitava- ja Svratka-jokien yhtymäkohdassa. Vuonna 2023 kaupungin asukasluku on noin 396 000.