stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Linnégatan

Linnégatania itään päin.
Linnégatan on Tukholman Östermalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu länsi-itäsuunnassa Sturegatanilta Oxenstiernsgatanille. Matkalla se ylittää Narvavägenin puistokadun.
Katu sai nykyisen nimensä Carl von Linnén mukaan, kun häntä esittävä patsas pystytettiin läheiseen Humlegårdeniin 1880-luvulla. Tätä ennen kadun itäosaa oli kutsuttu nimellä Nya Quartersgatan ja länsiosa oli ollut Fleminggatan.
Kuvia

Ruotsin toimihenkilöiden ja virkamiesten keskusjärjestön TCO:n pääkonttori Linnégatanin ja Grev Turegatanin kulmassa.
Linnégatanin ja Sibyllegatanin kulman uusgoottilainen tiilitalo valmistui 1889, ja sen suunnittelivat arkkitehdit Lugwig Peterson ja Agi Lindegren.
Hedvig Eleonooran koulu Linnégatan 54:ssä. Arkkitehdit Axel ja Hjalmar Kumlien, 1883.
Krubbanin leikkipuisto Linnégatanin ja Styrmansgatanin kulmassa.
Tukholman sähkölaitoksen entisen Östermalmin muuntajalaitoksen tiloissa on nykyisin Dramatenin ja Dansens Husin yhteinen teatterinäyttämö.
Linnégatanin ja Narvavägenin kulmassa on Tukholman historiallinen museo.
Linnégatan 87–89:ssä toimi aikoinaan Svean ja Götan henkivartiokaartin varuskunta. Sittemmin se on muutettu konttoritiloiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linnégatan Wikimedia Commonsissa
Linnavuori (Nokia)

Linnavuoren kirjasto
Linnavuori on Nokian 13. kaupunginosa. Linnavuoren asuinalue on syntynyt jatkosodan aikana Linnavuorelle rakennetun lentokoneteollisuuden käyttämän työväen asuinalueeksi. Linnavuoren asukasluku vuonna 1990 oli 878 henkeä ja vuonna 2015 se oli 793.
Alueella sijaitsee muinaisjäännös nimeltä Siuron muinaislinna.
Yrityksiä Linnavuoressa

Valtion Lentokonetehtaan Linnavuoren moottoritehdas on toiminut siellä vuodesta 1943 lähtien. Tehdas toimi alkuvaiheissaan VL Myrsky -hävittäjän kokoonpanotehtaana ja valmisti myöhemmin lentokoneiden valmistukseen tarvittuja osia, kuten moottoreita. Sotien jälkeen Linnavuoren tehdas oli mukana sotakorvauksissa toimittaen vuosina 1944-1952 kuunarilaivoihin tarkoitettuja raskaita raakaöljymootoreita yhteensä 60 kpl, veturidieselmoottoreita 100 kpl ja 450 kpl ilmakompressoreita. Nykyään dieselmoottorien valmistus on amerikkalaisomistuksessa ja nimeltään Agco Power. Kaasuturbiinien ja dieselmoottorien huoltotoiminnot ovat osa Patria-konsernia.
Kirjallisuutta

K. V. Kaukovalta, K. Jaakkola, Aug. Sorila, Pirkkalan historia, Pirkkalan kunta, Pirkkala, 1934
Saarenheimo, Juhani: Vanhan Pirkkalan historia.  Nokia:  Vanhan Pirkkalan historiatoimikunta, 1974.  ISBN 951-99036-1-5
Liisa Linko-Malmio

Liisa Linko-Malmio (oik.) ja itävaltalainen näyttelijä Lizzi Waldmüller Malmin lentoasemalla sotien aikaan.
Liisa Elina Linko-Malmio (28. toukokuuta 1917 Käkisalmi – 8. joulukuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano) ja Sibelius-Akatemian laulun lehtori vuosina 1963–1984. Hänet tunnetaan Karita Mattilan opettajana.
Linko-Malmio opiskeli Suomen lisäksi Tukholmassa ja Lontoossa. Hän oli kiinnitettynä Kansallisoopperaan 1940–1943 ja 1945–1951 (Suomalainen ooppera) sekä 1955–1960 (Suomen kansallisooppera). Bremenin oopperaan hän oli kiinnitettynä 1943 ja Kööpenhaminan kuninkaalliseen teatteriin 1951–1955.
Linko-Malmion isä oli säveltäjä ja pianisti Ernst Linko ja äiti laulaja Lahja Linko. Hänen puolisonsa vuodesta 1943 oli arkkitehti Veikko Malmio.
Liisa Linko-Malmion lauluoppilaita ovat olleet Karita Mattilan ohella muiden muassa Merja Wirkkala, Marjatta Airas, Satu Vihavainen, Margareta Haverinen, Raita Karpo, Kirsi Tiihonen ja Laura Pyrrö. Linko-Malmio sai professorin arvonimen vuonna 1977.
Linko-Malmio palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1957. Hänen mukaansa on nimetty Liisa Linko-Malmio -palkinto, jota on jaettu vuodesta 2003.
Diskografia

Liisa Linko-Malmio: Äänityksiä 1955–1966. Finlandia Classics FINCLA 6 (2013).
Kirjallisuutta

Sajakorpi, Elina: Elämää ja oopperaa: Liisa Linko-Malmio muistelee. Tampere: Klingendahl Paino Oy, 2003. ISBN 952-5435-07-5.
Aiheesta muualla

Syntynyt suoraan musiikin syliin. Haastattelu Turun Sanomissa 10.11.2003. (Arkistoitu linkki.)
Linko, Liisa hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Torsten Lindroth

Torsten Gabriel Lindroth (21. elokuuta 1892 Turku – 3. helmikuuta 1938) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana.
Perhetausta

Lindroth Hänen vanhempansa olivat liikemies Gabriel Olof Lindroth ja Bertha Wilhelmiina Lunden. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Ester Maria Ståhlbergin kanssa.
Opinnot

Lindroth kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1913 - 1915. Hän suoritti sotilashallinnollisen koulun ensimmäisen jakson vuosina 1929 - 1930 ja toisen jakson vuonna 1934.
Jääkärikausi

Lindroth liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Lindroth astui Suomen armeijan palvelukseen luutnantiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui pahasti 28. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Lindroth palasi haavoistaan parannuttuaan takaisin armeijaan ja hänet määrättiin 12. tammikuuta 1919 alkaen päälliköksi Porin jalkaväkirykmentti 2:n I pataljoonan 2. komppaniaan. Hänet siirrettiin 4. helmikuuta 1919 Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een, josta muodostettiin myöhemmin Porin rykmentti. Hän toimi rykmentissä aluksi aliupseerikoulun johtajana ja 28. helmikuuta 1919 alkaen 2. komppanian päällikkönä. Porin rykmentistä hänet siirrettiin 25. lokakuuta 1922 alkaen  2. Erillisen konekiväärikomppanian päälliköksi. Konekiväärikomppaniasta hänet komennettiin 1. huhtikuuta 1926 ja siirrettiin 31. maaliskuuta 1928 alkaen Porin rykmentin talouspäälliköksi. Hänen virkansa talouspäällikkönä vakinaistettiin 29. kesäkuuta 1928.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 8. joulukuuta 1915  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 16. toukokuuta 1919  Majuri 15. kesäkuuta 1928 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Linnunsilmät

| Linnunsilmät |
| --- | --- |
 Kevätlinnunsilmä (Chrysosplenium alternifolium)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Rikkokasvit Saxifragaceae
Alaheimo::  Heucheroideae
Suku::  Linnunsilmät Chrysosplenium  L.
Katso myös
   Linnunsilmät Wikispeciesissä   Linnunsilmät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Linnunsilmät (Chrysosplenium) on rikkokasveihin kuuluva suku, jossa on noin 55 lajia yksi- ja monivuotisia ruohokasveja. Niitä esiintyy Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Kaksi linnunsilmälajia, kevätlinnunsilmä ja lapinlinnunsilmä kasvavat luonnonvaraisina Suomessa. Linnunsilmiä voidaan viljellä myös perennoina.
Lajeja

kevätlinnunsilmä (Chrysosplenium alternifolium)
lännenlinnunsilmä (Chrysosplenium oppositifolium)
lapinlinnunsilmä (Chrysosplenium tetrandrum)
harjalinnunsilmä (Chrysosplenium macrophyllum)
Kevätlinnunsilmä (Chrysosplenium alternifolium)
Chrysosplenium macrostemon
Lännenlinnunsilmä (Chrysosplenium oppositifolium)
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Linnunsilmät (Chrysosplenium)
Suomen Lajitietokeskus: Linnunsilmät – Chrysosplenium
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157593  Wikispecies: Chrysosplenium  APDB: 189466  BOLD: 121817  CoL: 3PLW  EoL: 38275  EPPO: 1CPUG  FNA: 107013  FoC: 107013  GBIF: 3032632  GRIN: 2580  iNaturalist: 72051  IPNI: 30129301-1  IRMNG: 1103078  ITIS: 24188  NBN: NHMSYS0000457321  NCBI: 23242  Open Tree of Life: 497126  Panarctic Flora: 5002  PLANTS: CHRYS8  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30129301-2  Tropicos: 40008667  VASCAN: 992  WFO: wfo-4000008242
Walter Lippmann

Walter Lippmann vuonna 1936.
Walter Lippmann (23. syyskuuta 1889 New York – 14. joulukuuta 1974 New York) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija.
Lippmann opiskeli filosofiaa ja valtiotiedettä Harvardin yliopistossa ja ryhtyi sitten lehtimieheksi. The New Republic -lehden ohella Lippmann tunnettiin New York Herald Tribunen liberaalina kolumnistina, josta tuli esikuva monille kansainvälisen politiikan toimittajille ympäri maailman. Muun muassa Max Jakobson ilmaisee teoksessaan Pelon ja toivon aika suurta arvostusta Lippmannia kohtaan.
Lippmann oli mukana valmistelemassa Versailles’n rauhankonferenssia. Hän arvosteli kolumneissaan hyvin voimakkaasti Vietnamin sotaa. Hän sai Pulitzer-palkinnon vuosina 1958 ja 1962 kolumnistina.
Lippmannin kolumneja julkaisi myös Helsingin Sanomat. Lehtitekstiensä ohella Lippmann julkaisi kymmeniä kansainvälistä politiikkaa kuvaavia kirjoja, joista vuoden 1947 The Cold War antoi nimen kylmän sodan aikakaudelle.
Teokset

A Preface to Politics (1913) ISBN 1-59102-292-4
Drift and Mastery (1914) ISBN 0-299-10604-7
Public Opinion (1922) ISBN 0-02-919130-0
Project Gutenbergissa
The Phantom Public (1925) ISBN 1-56000-677-3
A Preface to Morals (1929) ISBN 0-87855-907-8
The Good Society (1937) ISBN 0-7658-0804-8
U.S. Foreign Policy: Shield of the Republic (1943)
The Cold War (1947) ISBN 0-06-131723-3
Essays in the Public Philosophy (1955) ISBN 0-88738-791-8
Jari Liski

| Jari Liski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. tammikuuta 1967 (ikä 58) Hämeenlinna
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  tutkimusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (MMK 1992, MMT 1997)
Instituutti:  Ilmatieteen laitos
Jari Olavi Liski (s. 18. tammikuuta 1967 Hämeenlinna) on suomalainen metsänhoitotieteilijä ja Ilmatieteen laitoksen tutkimusprofessori. Hänen tutkimustyönsä on liittynyt ilmakehän ja metsien väliseen vuorovaikutukseen. Hän on ollut julkisissa tiedotusvälineissä esillä esimerkiksi keskustelussa metsän ja maaperän roolista ilmastonmuutoksen torjunnassa, erityisesti maaperän hiilikierron asiantuntijana.
Liski on valmistunut Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteen maisteriksi vuonna 1992 ja edelleen tohtoriksi (1997, pääaineenaan metsänhoitotiede). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1997) käsitteli hiilivarastoja metsän maaperässä. Tutkimus oli otsikoitu Carbon storage of forest soils in Finland. Metsämaatieteen dosentti hän on ollut vuodesta 2007.
Työurallaan Liski on toiminut Helsingin yliopistossa väitöskirjatutkijana, jonka jälkeen tutkijana Euroopan metsäinstituutissa ja sitten Suomen ympäristökeskuksessa, vuodesta 2012 lähtien tutkimusprofessorina. Loppuvuodesta 2016 hän siirtyi Ilmatieteen laitoksen tutkimusprofessoriksi.
Aiheesta muualla

Jari Liskin Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Jari Liski, Finnish Meteorological Institute, Climate Research (englanniksi) (researchgate.net)
Maaperästä yksi ratkaisu ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi? (5.4.2018) (Arkistoitu – Internet Archive) (atmoslehti.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  Google Scholar  Publons  ResearcherID  Scopus
Max Lindblom

Max Josef Lindblom (29. joulukuuta 1891 Nauvo – 26. lokakuuta 1973) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka komennuksellaan Suomeen joutui santarmien pidättämäksi ja sen jälkeen hänestä tuli osa kalterijääkärien historiaa. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä suojeluskuntajoukkojen päällikkönä ja komppanianpäällikkönä.
Perhetausta

Lindblomin vanhemmat olivat kauppalaivuri Klas Herman Lindblom ja Amanda Olivia Fröberg. Hänet vihittiin ensimmäisen kerran avioliittoon vuonna 1928 Ilmi Thorilda Levanderin kanssa, josta hän erosi vuonna 1934 ja avioitui toisen kerran vuonna 1939 konttoristi Ingrid Natalia Holmlundin kanssa.
Opinnot

Lindblom kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1913 ja liittyi Turkulaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1914–1915 ja 1922–1923.
Jääkärikausi

Lindblom liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 3. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Hänet komennettiin lyhyen koulutuksen jälkeen erikoistehtäviin Suomeen 16. kesäkuuta 1915. Suomessa hän toimi värvärinä ja vakoilijana. Hänen yksi merkittävimmistä tehtävistään oli auttaa talvella vuonna 1916 noin 10-miehinen alokasjoukko Merenkurkun yli Ruotsin puolelle. Edellä kuvatulta matkalta hän tplasi takaisin Suomeen Turkuun, missä hänet pidätettiin tammikuussa vuonna 1916 santarmien toimesta ilmiannon perusteella. Lindblomia pidettiin vangittuna ensin Suomenlinnassa, mistä hänet siirrettiin kesällä vuonna 1916 Katajanokan lääninvankilaan. Katajanokalta hänet siirrettiin lokakuun alussa vuonna 1916 Venäjälle Pietariin Spalernajan vankilaan. Spalernajasta hän pääsi vapaaksi Venäjän vallankumouksen alun sekavissa oloissa 12. maaliskuuta 1917. Venäjältä hän matkusti pohjoista etappitietä Ruotsiin, missä hän työskenteli ratatyövirkailijana Taalainmaalla ja toimi samalla jääkäriliikkeen etappimiehenä.
Suomen sisällissota

Lindblom palasi takaisin Suomeen sisällissodan alkaessa Haaparannan kautta. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen jo tammikuussa 1918 ja osallistui ensin Tornion valtaukseen. Tornion valtauksen jälkeen hänet komennettiin Siikaisiin, missä hän toimi paikallisen suojeluskunnan harjoituspäällikkönä ja 15.–22. helmikuuta 1918 välisen ajan suojeluskuntajoukkojen päällikkönä. Siikaisista hän lähti joukkoineen Merikarvian rintamalle, missä hän toimi Kristiinankaupungin lentävän pataljoonan 2. komppanian päällikkönä. Myöhemmin hänet määrättiin tarkalleen 27. maaliskuuta 1918 Porin rykmentin II pataljoonan 1. (5.) komppanian päälliköksi. Hän osallistui edellä mainitun komppanian päällikkönä Ahlaisten–Noormarkun rintaman taisteluihin Haminaholmassa, Pohjansahalla, Lammella, Noormarkussa ja Porissa. Näissä taisteluissa hän haavoittui lievästi Pohjansahalla 25. helmikuuta 1918 ja pahemmin Noormarkussa 30. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Lindblom siirrettiin sisällissodan jälkeen 30. toukokuuta 1918 Varsinais-Suomen rykmentin 1. komppaniaan päälliköksi ja määrättiin 13. kesäkuuta 1918 alkaen I pataljoonan komentajaksi. Hän toimi myöhemmin myös lyhyen ajan rykmentin väliaikaisena komentajana ja palveli sen jälkeen rykmentistä muodostelussa Turun vartiopataljoonassa. Turun vartiopataljoonasta hänet siirrettiin 17. lokakuuta 1918 Itämeren jalkaväkirykmentti I:een. Lindblom erosi armeijasta 2. marraskuuta 1918 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen. Suojeluskunnissa hänet sijoitettiin 29. marraskuuta 1918 paikallispäälliköksi Nauvon suojeluskuntaan, missä hän palveli 30. syyskuuta 1919 saakka. Suojeluskunnasta erottuaan hän hakeutui poliisivoimiin ja hänet nimitettiin 1. marraskuuta 1919 Kemiön piirin apulaisnimismieheksi. Myöhemmin vuonna 1923 hän hoiti lyhyen ajan Kemiön piirin nimismiehen virkaa. Hänet määrättiin 27. helmikuuta 1924 alkaen Hiittisten piirin nimismieheksi. Poliisi tehtävistä Lindblom erosi 6. huhtikuuta 1927. Edellä mainittujen poliisitehtäviensä ohella hän toimi myös Dragsfjärdin suojeluskunnan paikallispäällikkönä 1. lokakuuta 1919 – 1. syyskuuta 1925 välisen ajan ja Kemiön suojeluskunta-alueen päällikkönä 1. syyskuuta 1921 – 1. marraskuuta 1922 välisen ajan. Poliisityöt lopullisesti jätettyään hän työskenteli sen jälkeen vuosina 1929–1937 maanviljelijänä Ruissalossa. Vuoden 1937 jälkeen hän vietti vain aikaansa omistamallaan huvilalla Nauvossa.
Talvi- ja jatkosota

Lindblom osallistui sotien aikana perustamistehtäviin Porissa ja toimi sen jälkeen hevosottolautakunnan puheenjohtajana Nauvon ja Korppoon piirissä. Hän toimi myös sotien aikana Turun ja Porin läänin kansanhuoltopiirin tarkastajana Nauvon, Korppoon, Houtskärin ja Iniön alueella. Sotien jälkeen Lindblom toimi edelleen Turun ja Porin läänin kansanhuoltopiirin tarkastaja ja lisäksi Holhouslautakunnan jäsenenä. Hänet haudattiin Nauvoon.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vänrikki 12. tammikuuta 1918  Luutnantti 30. toukokuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Gustaf Lithou

Gustaf Lithou, Lorens Pasch vanhemman maalaus.
Gustaf Lithou (25. maaliskuuta 1692 Liminka – 21. joulukuuta 1753 Tukholma) oli suomalainen runoilija.
Lithoun isä oli Limingan kirkkoherra Gustaf Lithovius ja äiti Margareta Brenner. Lithou opiskeli vuodesta 1706 Turussa ja Uppsalassa, mutta meni sotapalvelukseen vuonna 1716, josta erosi vänrikkinä 1721. Kapteenin valtakirjan hän sai vuonna 1751.
Lithou oli aikanaan Ruotsin huomattavimpia latinaksi julkaisseita runoilijoita. Hänen tuotantoonsa kuuluu suuri joukko runoja sekä runomuotoisia avustusanomuksia vallanpitäjille ja yksityisille suosijoille. Huomattavin Lithoun runoista lienee Kaarle XII:n kuoleman johdosta tehty yli 1500-säkeinen heksametrirunoelma Panegyris exsequialis vuodelta 1720. Kokoelma Poëmata heroico-miscellaneorum pars I julkaistiin 1734.
Lithou kuoli naimattomana.
Aiheesta muualla

Kirjasampo.fi: Gustaf Lithou
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 
Muut:  IdRef
Kaarlo Linkola

| Kaarlo Linkola |
| --- | --- |
 Linkola 1930-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1888 Joensuu
Kuollut: 27. huhtikuuta 1942 (53 vuotta) Helsinki
Kaarlo Linkola (vuoteen 1906 Collan; 6. kesäkuuta 1888 Joensuu – 27. huhtikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä, kasvitieteen professori sekä Helsingin yliopiston rehtori.
Kaarlo Linkola ja hänen ensimmäinen vaimonsa Anna Irene Ringblom.
‎
Elämäkerta

Linkola kuului itäsuomalaiseen Collanin virkamies- ja pappissukuun. Hänen vanhempansa olivat Liperin kihlakunnan kruununvouti Karl Julius Collan (1856–1938) ja Naema o.s. Elfving (1868–1920), Vaasan pormestari Karl Oskar Elfvingin tytär. Lyseon seitsemännellä luokalla vuonna 1906 hän suomensi sukunimensä suuren nimenmuutoksen yhteydessä Linkolaksi, sillä hänen isoisänsä Zachris Collan omisti Sulkavalla Linkola-nimisen tilan.
Tultuaan ylioppilaaksi 1907 Linkola aloitti luonnontieteiden opiskelun Helsingin yliopistossa pääaineenaan kasvitiede. Hän opiskeli myös eläintiedettä, maantiedettä ja kemiaa. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1916, ja hänet nimitettiin kasvitieteen dosentiksi vuonna 1919. Linkola kuului Helsingin suojeluskunnan yliopistokomppaniaan. Kasvitieteen opetus yliopistossa oli noihin aikoihin saakka ollut ruotsinkielistä ja kasvitieteen alkuperäinen oppituoli oli ruotsinkielisen Fredrik Elfvingin hallussa. Tämän professuurin rinnalle perustettiin vuonna 1925 suomenkielinen kasvitieteen oppituoli, johon nimitettiin Linkola. Elfvingin jäätyä eläkkeelle vuonna 1926 kasvitieteen laitoksen esimiehen tehtävät siirrettiin Linkolalle. Hän toimi myös yliopiston rehtorina vuosina 1938–1941. Linkola kuoli sinänsä onnistuneen eturauhasleikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin vuonna 1942, ja hänen seuraajakseen uudeksi suomenkieliseksi kasvitieteen professoriksi nimitettiin sodan jälkeen vuonna 1946 Aarno Kalela.
Linkolalla oli merkittävä rooli, kun vuonna 1927 eduskunnalle annettiin ensimmäinen lakiesitys luonnonpuistojen ja kansallispuistojen perustamiseksi. Tämän esityksen sittemmin kaaduttua hän toimi aktiivisesti uuden lain voimaansaamiseksi. Luonnon- ja kansallispuistojen perustamiseksi tässä yhteydessä käyty 15-vuotinen taistelu johti osaltaan luonnonsuojeluliikkeen järjestäytymiseen. Samalla hän perusti myös Suomen luonnonsuojeluyhdistyksen vuonna 1938 ja toimi sen puheenjohtajana kuolemaansa saakka.
Jatkosodan aikana hän toimi 11. joulukuuta 1941 alkaen myös Tieteellisen Itä-Karjalan toimikunnan puheenjohtajana. Hänen seuraajakseen valittiin Väinö Auer.
Linkolan ensimmäinen puoliso vuodesta 1915 oli Anna Irene o.s. Ringbom (1891–1921). Heille syntyi vuonna 1921 poika Anssi, joka kaatui jatkosodassa syyskuussa 1941. lähde? Vuodesta 1928 hän oli naimisissa Hilkka Margareta Suolahden (1907–2001) kanssa, joka oli yliopiston kanslerin Hugo Suolahden tytär. Heidän poikansa Kaarlo Pentti Linkola (1932–2020) oli tunnettu ympäristöfilosofi, toisinajattelija, luonnonsuojelija, kirjailija ja kalastaja. Toinen poika Martti Juhani Linkola (1936–2011) oli museoviraston intendentti. Tytär Aira Margareta Ruohonen (o.s. Linkola) (1930-) toimi Helsingin yliopiston oikeuslääketieteellisen laitoksen kemistinä.lähde?
Linkolan lapsenlapsia ovat Marja Ruohonen-Lehto, Laura Ruohonen, Mirjami Linkola, Leena Linkola, Inker-Anni Linkola-Aikio, Anna Ruohonen, Antti Ruohonen ja Hannu Linkola.lähde?
Kirjallisuutta

Pesola, Vilho A.: Kaarlo Linkola kirjeenvaihtokumppanin näkemänä. WSOY, 1966.