stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jarkko Tontti
Teokset > Fantasiaromaanit

Vedeeran taru.  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 978-951-1-26283-1
Vedeera vaarallisilla vesillä.  Helsinki:  Aviador, 2018.  ISBN 978-952-7063-59-0
Vedeera ja polttavan auringon maa.  Helsinki:  Aviador, 2022.  ISBN 978-952-381-053-2
Teokset > Kollektiiviromaani

Ihmiskokeita.  (Proseduraalinen kollektiiviromaani. Yhdessä Markku Eskelisen, Anna Helteen, Juri Joensuun, Martti-Tapio Kuuskosken, Tiina Käkelä-Puumalan, Laura Lindstedtin, Maria Matinmikon, Marjo Niemen, Harry Salmenniemen, Jari Tammen, Taneli Viljasen, Sinikka Vuolan ja Jaakko Yli-Juonikkaan kanssa)  Helsinki:  Mahdollisen Kirjallisuuden Seura, 2016.  ISBN 978-952-93-6864-8
Teokset > Toimitustyöt

Miehen rakkaus.  (Toim. yhdessä Armas Alvarin kanssa)  Helsinki:  Gummerus, 2008.  ISBN 978-951-20-7767-0
Teokset > Väitöskirja

Right and prejudice: Prolegomena to a hermeneutical philosophy of law.  Aldershot:  Ashgate Publishing, 2004.  ISBN 0-7546-2397-1  (englanniksi)
Teokset > Tietokirjoja

”Mistä meille metsä, niitty, lähde”: Kirjoituksia Eeva-Liisa Mannerista.  (Toim. yhdessä Tuula Hökän kanssa. Helsingin yliopistossa 5.12.2006 järjestetyn Manner-juhlaseminaarin puheet ja esitelmät)  Helsinki:  ntamo, 2008.  ISBN 978-952-215-034-9
(toim.): Tulkinnasta toiseen: Esseitä hermeneutiikasta.  Tampere:  Vastapaino, 2005.  ISBN 951-768-152-6
Filosofien oikeus II.  (Toim. yhdessä Kaisa Mäkelän kanssa. Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja. E-sarja 3)  Helsinki:  Suomalainen lakimiesyhdistys, 2001.  ISBN 951-855-189-8
Filosofien oikeus I.  (Toim. yhdessä Kaisa Mäkelän ja Heta Gyllingin kanssa. Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja. E-sarja 2)  Helsinki:  Suomalainen lakimiesyhdistys, 2001.  ISBN 951-855-188-X
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Jarkko Tontin kotisivut
Jarkko Tontti Otavan sivuilla
Dosentti Markku Koivusalo haastattelee kirjailijaa 19.5.2020
YLE Kulttuurivieras 23.4.2023
Jarkko Tontin 50-vuotishaastattelu Helsingin Sanomissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef
Regaalit

Unkarin kruununkalleudet
Regaalit eli kruununkalleudet ovat hallitsijan valtaa kuvaavia yleensä kullasta ja jalokivistä tehtyjä arvoesineitä. Regaaleja ovat muun muassa kruunu, valtikka, valtakunnanomena, valtakunnanmiekka ja voitelusarvi. Jokaisella regaalilla on oma symbolinen merkityksensä, esimerkiksi valtikka symboloi hallitsijan maanpäällistä valtaa. Nykypäivän monarkioissa, kuten Ruotsissa ja Norjassa, regaaleja ei enää valmisteta uusille kuninkaille ja kuningattarille ja vanhojakin käytetään erittäin harvoin. Useimmissa monarkioissa kruununkalleudet ovat vain symbolisesti esillä hallitsijan noustessa valtaan. Ainoa eurooppalainen monarkia, joissa kruunajaistapahtumassa käytetään regaaleja ja jossa monarkki käyttää kruunuaan säännöllisesti, on Yhdistynyt kuningaskunta.
Regaalien tärkeysjärjestys

Tärkein regaaleista on kruunu. Niitä on joissakin valtioissa useita: oma erityinen historiallinen kappale, jota käytetään vain kruunajaisissa ja käyttökruunut eri tilaisuuksia varten.  Kruunu merkitsee hallitsijan voimallisuutta, mahtia ja kuolemattomuutta. Se symboloi myös hallitsijan pyhyyttä. Kruunu symboloi hengellistä valtaa.
Seuraavaksi tärkein on valtikka. Niitä voi olla useitakin, joista yleensä yksi on kruunajaiskappale. Valtikka symboloi maallista valtaa.
Kolmas tunnettu on valtakunnanomena; se on pallon muotoinen esine, johon yleensä liittyy yläosassa oleva risti. Joihinkin kappaleisiin on kaiverrettu maailman kartta. Näitäkin voi olla useita.
Neljäs osa on miekka, joka kuvastaa hallitsijan velvollisuutta puolustaa maataan ja alamaisiaan.
Miekkoja voi olla useampiakin; muun muassa Saksan keisarin regaaleihin kuului erityishienolla damaskoinnilla koristettu turkkilaismallinen käyräsapeli, jonka kalifi Harun al-Rašid oli lahjoittanut Kaarle Suurelle.
Regaalit eri puolella maailmaa

Joissakin valtioissa regaaleihin kuuluu suuri määrä erilaisia asuja, koruja ja muita esineitä. Ne eivät ole yleisesti käytössä tai edes julkisesti esillä yleensä kuin kruunajaisissa. Muulloin niitä säilytetään erityisvartioinnin alaisina. Joissakin valtioissa ne ovat myös julkisesti nähtävillä; niitä säilytetään silloin erityisvarmistetuissa lasikaapeissa jatkuvan vartioinnin alaisina.
Venäjän kruununkalleudet säilyivät yli vallankumouksen ja sisällissodan taistelujen. Nykyään niitä säilytetään Moskovan Kremlin Asehuoneessa.
Japanin regaalit ovat kaikkein yksinkertaisimmat. Ne käsittävät noin vuodelta 660 eaa. peräisin olevan silkkiin pakatun pyhän peilin sekä 1200-luvulta periytyvän jalokivisessä kaulanauhassa kannetun pienoiskokoisen samuraimiekan. Ne symboloivat valtaa, lempeyttä ja rohkeutta: japanilaisen taruston mukaan auringonjumalatar Amaterasu-ō-mi-kami antoi ne ensimmäiselle mikado Jinmulle sanoen:
»Katso tähän peiliin ja näet minun kuvani - kohtele alamaisiasi lempeästi kuin on hempeä jalokivien hehku - taistele maasi vihollisia vastaan tällä miekalla.»
Alkuperäinen miekkakaulanauha katosi 1200-luvulla jaa. käydyissä sodissa, mutta peilin sanotaan olevan alkuperäinen.
Kuuluisassa japanilaisessa sadussa kerrotaan alkuperäisen miekan löytyneen Amaterasun veljen Susanoon, meren jumalan, surmaaman lohikäärmeen pyrstön sisältä. Satu päättyy sanoihin:
»Nykyisin miekka on Japanin keisarilla joka pitää sitä kalleimpana korunaan.»
Euroopassa enää vain Ison-Britannian hallitsija voidellaan, kruunataan ja varustetaan muilla maallisen vallan tunnusmerkeillä. Kruunua hän kantaa myös parlamentin avajaisissa. Ison-Britannian regaaleja on säilytetty erityisvartioinnin alaisina Lontoon Towerin linnoituksessa. Näin on ollut vuodesta 1303 lähtien. Niiden vartijoiksi on määrätty erityinen kaarti, Beefeaters, jonka jäsenet ovat vanhoja kanta-aliupseereita ja joilla on erityinen hallitsijan monogrammilla koristettu univormu.
Brittien perinnerakkaus näkyy Towerissa päivittäin toimitettavassa seremoniassa: linnoituksen komentaja, ”Kuningatar Annan avaintenvartija”, kiertää joka ilta auringonlaskun hetkellä ikivanhaa kynttilälyhtyä kantavan saattajan kanssa tarkastamassa ovet. Kun kaikki on varmistettu ja linnassa ei enää ole ulkopuolisia, hilparit ja historialliset univormut vaihdetaan ladattuihin aseisiin ja maastopukuihin.
Muissa maissa regaalit saattavat olla esillä vain monarkin virkaanastujaisissa; Pohjoismaissa on vakiintunut käytäntö, että regaalit pidetään vain pöydällä näytteillä virkaanastujaisseremonian aikana, mutta niitä ei käytetä. Hallitsijat ovat näissä tilaisuuksissa yleensä pukeutuneet sotilaspukuun tai naispuoliset vastaavaan juhla-asuun. Käytännön aloitti Ruotsin kuningas Kustaa V. Tässä seremoniassa esillä pidetty kruunu tehtiin alun perin Eerik XIV:lle.
Kemin Jalokivigalleriassa säilytetään replikaa Suomen kuninkaankruunusta; se suunniteltiin itsenäistymisen alkuaikoina, mutta sitä ei koskaan tilattu.
Suomen kuninkaan kruunu

Vuonna 1918 Suomesta suunniteltiin kuningaskuntaa. Suomen kuninkaaksi valitulle saksalaiselle prinssille oli määrä valmistaa Inarin kullasta tehty kruunu, joka oli koristeltu serpentiinihelmin ja vaakunakuvioin. Kuningaskuntahankkeen rauetessa kruunukin jäi vain luonnokseksi, eikä sitä ehditty koskaan valmistaa. Kruunusta on kuitenkin tehty 1990-luvulla Eric O. W. Ehrströmin alkuperäisen luonnoksen mukainen kopio ja sitä säilytetään Kemin Jalokivigalleriassa Kemissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Regaalit Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia 
Muut:  IdRef 
Viimeisen Iranin šaahin kruunajaiset
007 rakastettuni

| 007 rakastettuni> The Spy Who Loved Me |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lewis Gilbert
Käsikirjoittaja:  Christopher Wood Richard Maibaum
Tuottaja:  Albert R. Broccoli William P. Cartlidge
Säveltäjä:  Marvin Hamlisch
Kuvaaja:  Claude Renoir
Leikkaaja:  John Glen
Tuotantosuunnittelija:  Ken Adam
Lavastaja:  Peter Lamont
Erikoistehosteet:  John Evans
Pääosat:  Roger Moore Barbara Bach Curd Jürgens Richard Kiel   Bernard Lee
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:  EON Productions United Artists
Levittäjä:  InterCom Netflix United Artists
Ensi-ilta:  7. heinäkuuta 1977 Britannia  23. syyskuuta 1977 Suomi
Kesto:  120 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  14 000 000 dollaria
Tuotto:  185 400 000 dollaria
Katsojat:  434 618 (Suomessa)
Edeltäjä:  007 ja kultainen ase
Seuraaja:  Kuuraketti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
007 rakastettuni (engl. The Spy Who Loved Me) on Lewis Gilbertin ohjaama James Bond -elokuva vuodelta 1977. Kymmenennessä Bond-elokuvassa James Bondia esittää kolmatta kertaa Roger Moore, ja muissa pääosissa ovat Barbara Bach, Curd Jürgens ja Richard Kiel. Elokuvan nimi on peräisin Ian Flemingin romaanista 007 rakastettuni.
Elokuva oli Suomen teattereissa vuoden 1977 toiseksi suosituin yli 434 000 katsojallaan. Parempaan ylsi vain Edvin Laineen Viimeinen savotta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Roger Moore  | … |  James Bond, brittiläinen MI6-agentti.    |
|  Barbara Bach  | … |  majuri Anya Amasova, neuvostoliittolainen KGB-agentti, joka tekee yhteistyötä Bondin kanssa.    |
|  Curd Jürgens  | … |  Karl Stromberg, erakkomainen miljonääri ja merentutkija, joka rakastaa merta, mutta halveksii ihmisiä.    |
|  Richard Kiel  | … |  Rautahammas, Strombergin kätyri, jolla on teräksestä valmistetut hampaat ja joka on äärimmäisen kestävä.    |
|  Caroline Munro  | … |  Naomi, Strombergin assistentti.    |
|  Walter Gotell  | … |  kenraali Anatol Gogol, Neuvostoliittolainen kenraali, KGB:n johtaja.    |
|  Geoffrey Keen  | … |  sir Fredrick Gray, Yhdistyneen kuningaskunnan puolustusministeri.    |
|  Bernard Lee  | … |  M, MI6:n johtaja.    |
|  Desmond Llewelyn  | … |  Q, MI6:n varusteiden kehittelijä.    |
|  Lois Maxwell  | … |  Miss Moneypenny,  M:n sihteeri.   |
|  George Baker  | … |  kapteeni Benson   |
|  Edward de Souza  | … |  sheikki Hosein   |
|  Michael Billington  | … |  Sergei Barsov   |
|  Shane Rimmer  | … |  komentaja Carter   |
|  Bryan Marshall  | … |  komentaja Talbot   |
|  Milton Reid  | … |  Sandor   |
|  Robert Brown  | … |  amiraali Hargreaves   |
Tuotanto

Elokuvan ohjaaja Lewis Gilbert ohjasi tätä ennen elokuvan Elät vain kahdesti ja myöhemmin Kuuraketin. 007 rakastettuni on ensimmäinen Bond-elokuva, jota Harry Saltzman ei enää ollut tuottamassa Albert R. Broccolin kanssa, vaan hänen tilalleen tuli William P. Cartlidge.
Harry Saltzman joutui talousongelmien vuoksi luopumaan James Bond -elokuvien tuottamisoikeuksista. Ohjaajaksi suunniteltiin ensin Guy Hamiltonia, joka oli aikaisemmin ohjannut useita James Bond -elokuvia, muun muassa elokuvan 007 ja Kultasormi. Hamilton ei kuitenkaan ollut käytettävissä, sillä hänen tavoitteenaan oli ohjata Warner Bros. -studion elokuva Teräsmies. Toive ei kuitenkaan toteutunut. 007-elokuvan ohjaajaksi valittiin Lewis Gilbert.
Ohjaajan varmistuttua syntyi ongelmia käsikirjoituksen suhteen. Alkuperäisen suunnitelman mukaan tarkoitus oli kuvata elokuvaversio James Bond -romaanien kirjoittajan Ian Flemingin romaanista 007 rakastettuni, mutta koska Fleming oli ennen kuolemaansa antanut oikeudet elokuvakäyttöön ainoastaan James Bond -romaanien nimille, suunnitelma jouduttiin hylkäämään. Elokuvan käsikirjoitus kirjoitettiin useita kertoja uudelleen, ja alun perin pääkonnaksi kaavailtiin Bondin arkkivihollista Ernst Stavro Blofeldia, jota Bond yritti jäljittää itse kirjassa. Koska Blofeldin sekä tämän johtaman SPECTRE -järjestön oikeudet kuitenkin olivat Pallosalaman tuottajan Kevin McCloryn hallussa, hahmoa ei käytetty elokuvassa, vaan hänen tilalleen kehitettiin erakkomainen merentutkija Karl Stromberg, josta tuli ensimmäinen nimenomaan James Bond -elokuvia varten luotu konna.
Elokuvan lopussa oleva laivastokohtaus tehtiin juuri valmistuneella 007-stagella. Se on iso halli, jossa tehtiin monet muut Bond elokuvan vaikeimmin lavastettavat kohtaukset. Halli paloi 1985.
Richard Kielin käyttämät rautahampaat olivat niin epämukavat, että hän pystyi käyttämään niitä vain 35 sekuntia kerrallaan. Stuntmies käytti niiden tilalla foliolla päällystettyä appelsiininkuorta.
Tuotanto > Laitteet

| Laite | Kuvaus |
| --- | --- |
Laskuvarjo: Britannian lipulla kuvioitu laskuvarjo. Käytettiin Alpeilla.
Lotus Esprit: Urheiluauto, jonka varustukseen kuuluvat miinat, kranaatit ja savuverho. Voi muuttua sukellusveneeksi. Käytettiin Sardiniassa.
Walther PPK: Bondin henkilökohtainen käsiase.
Hiihtosauva-ase: Hiihtosauva, jolla voi ampua. Käytettiin Alpeilla.
Tulostinrannekello: Erikoismuunneltu rannekello, jonka sisäisen tulostimen avulla MI6 voi lähettää tärkeitä viestejä Bondille. Käytettiin Alpeilla.
Tainnutussavuke: Savuke, jonka avulla voi puhaltaa tainnuttavaa savua. Kuului Amasovan varustukseen.
Q-vesiskootteri: Koottava vesiskootteri, jonka avulla Bond matkusti USS Waynelta Atlantikseen.
Tuotanto > Tapahtumapaikat

Alpit (Itävalta)
Merivoimien tukikohta, Skotlanti
Kairo, Egypti
Gizan pyramidit,  Egypti
Sardinia
Välimeri
Elokuvan alun kohtaus, jossa Bond syöksyy jyrkänteeltä alas suksilla, on Mount Asgardin rinteellä. Stunt-näyttelijä kohtauksessa oli Rick Sylvester.
Yksi elokuvan Esprit auton sukellusveneistä on asetettu näytteille Alahärmään Jorma Lillbackan Road House ostoskeskukseen.
Tuotanto > Kuvaukset

Albert R. Broccoli 007 Stage, Pinewood Studios, Britannia
Nunavut, Baffininsaari, Kanada
Sveitsi
Skotlanti
Egypti
Sardinia
Malta
Bahama
Okinawa, Japani
Soundtrack

Elokuvan soundtrackin sävellyksestä oli vastuussa ensi kertaa Marvin Hamlisch, sillä aikaisempien James Bond -elokuvien säveltäjä John Barry ei ollut käytettävissä. Soundtrackin kappaleet ovat diskotyylisiä ja niihin kuuluu James Bond -elokuvien tunnuskappaleen diskoversio ”Bond 77”.
Elokuvan alun ”Nobody Does It Better” -laulun lauloi yhdysvaltalainen laulaja Carly Simon. Kappale on ensimmäinen James Bond -laulu, jota ei ole nimetty elokuvan mukaan, joskin sanoituksissa mainitaan lause ”the spy who loved me”. Vuonna 2004 American Film Institute valitsi kappaleen 76. sijalle luettelossaan ”sadan parhaan elokuvalaulua”.
Soundtrack > Kappaleet

"Nobody Does It Better"  – Carly Simon
"Bond 77" (James Bond Theme)
"Ride To Atlantis"
"Mojave Club"
"Nobody Does It Better" (Instrumental)
"Anya"
"The Tanker"
"The Pyramids"
"Eastern Lights"
"Conclusion"
"End Titles"-Nobody Does It Better – Carly Simon
Aiheesta muualla

007 rakastettuni Internet Movie Databasessa (englanniksi)
007 rakastettuni Elonet.
Päähenkilö James Bond. Kohtaus elokuvasta. Bondia näyttelee Roger Moore.
James Bondin auto Lotus Esprit.
Parlamentti

Sveitsin parlamentti kokoontuu istuntosalissa.
Parlamentti (ransk. parlement) eli eduskunta tai kansanedustuslaitos on valtion hallintoelin, johon vaaleilla valitut edustajat kokoontuvat säätämään lakeja.
Sana parlamentti on yleisnimitys kansanedustuslaitoksille ja käytössä muun muassa englanninkielisillä alueilla (parliament). Useissa maissa käytetään jotakin muuta nimitystä, kuten Suomen eduskunta, Viron riigikogu (kansankokous) ja Ruotsin riksdag (valtiopäivät).
Toimeenpanovaltaa käyttävän hallinnon osan eli hallituksen tulee käytännössä nauttia parlamentin luottamusta tai toimia sen enemmistön halun mukaan, jos se haluaa saada toimensa hyväksyttyä. Parlamentaarisessa järjestelmässä tämä on kodifioitu siten, että pääministerin on erottava, jos hän menettää parlamentin luottamuksen.
Yksi- ja kaksikamarinen parlamentti

Parlamentit voidaan jakaa yksi- ja kaksikamarisiin. Yksikamarinen parlamentti koostuu vain yhdestä huoneesta eli kamarista. Kaksikamarinen parlamentti koostuu ylähuoneesta ja alahuoneesta. Toisen huoneen rooli on usein ensimmäisen huoneen täydentäjänä ja tasapainottajana. Kaksikamarisia parlamentteja on usein suurilla valtioilla, liittovaltioilla ja mailla, joiden väestö on etnisesti monimuotoista.
Tehtävät ja toiminta

Parlamenttien valta ja tehtävät vaihtelevat maittain poliittisen järjestelmän, vaalijärjestelmän ja puoluejärjestelmän mukaisesti. Vallanjako parlamentin ja muiden instituutioiden välillä riippuu siitä, onko käytössä parlamentaarinen vai presidentillinen järjestelmä vai niiden sekajärjestelmä. Parlamentit eroavat toisistaan myös puoluekoostumukseltaan, hallitukselle antaman luottamuksensa, puoluekurin voimakkuuden, edustusmandaatin laajuuden ja organisaationsa mukaan.
Parlamentti voi antaa hallitukselle epäluottamuslauseen, jolloin hallitus kaatuu. Parlamentti osallistuu myös lakien säätämiseen ja valvoo hallituksen toimintaa. Hallituksilla on yleensä yliote parlamentteihin puoluekurin ja hallituksen lainsäädäntövallan ansiosta.
Nykyaikana parlamentit eivät enää osallistu lainsäädäntötyöhön yhtä paljon kuin ennen, sillä lainsäädäntö on muuttunut niin monimutkaiseksi ja laajaksi, että parlamenteilla ei ole enää kykyä paneutua lainsäädännön yksityiskohtiin. Parlamentit voivat kuitenkin tehdä lakialoitteita sekä muokata, hyväksyä ja torjua lakiehdotuksia. Joillain parlamenteilla tosin on ainoastaan kumileimasimen oikeus hyväksyä tai hylätä lakiehdotukset, mutta ei juurikaan valtaa tehdä lakiesityksiä tai muokata niitä.
Jos parlamentti toistuvasti hylkää hallituksen lakiesitykset, hallituksen ja parlamentin suhde voi katketa ja maassa järjestetään uudet parlamenttivaalit.
Parlamentti voi myös valvoa hallitusta eri tavoin. Useimmissa järjestelmissä parlamentaarikot voivat esittää hallitukselle kysymyksiä kirjallisesti tai suullisesti. Parlamentaarikot voivat tehdä välikysymyksiä haluamistaan aiheista. Parlamentit voivat myös muodostaa komitean pyytämään hallitukselta tietoja tärkeistä asioista.
Puolueet muodostavat parlamentissa parlamenttiryhmiä. Jotkut parlamentaarikot toimivat itsenäisesti. Parlamentaarikko voi edustaa omaa vaalipiiriään, etenkin sellaisissa järjestelmissä, jossa jokaisesta vaalipiiristä valitaan vain yksi edustaja.
Nykyaikana merkittävä osa parlamenttien toiminnasta tapahtuu valiokunnissa suljettujen ovien takana. Parlamenttien yleiskokouksissa käydään laajempia julkisia keskusteluja.
Parlamentin toimintakykyyn vaikuttavat myös parlamentin henkilöstön ja resurssien taso.
Kansalliskokous

Kansalliskokous on valittujen edustajien kokous, joka laatii maalle perustuslakeja. Esimerkiksi Ranskan vallankumouksen aikana säätyvaltiopäivien kolmas sääty julistautui kansalliskokoukseksi. Saksassa on kokoontunut vuosina 1848–1849 Frankfurtin kansalliskokous ja 1919 Weimarin kansalliskokous. Sama nimitys on joissakin maissa vakiintunut tarkoittamaan parlamenttiakin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Parlamentti Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse 
Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneessa edustajat istuvat kasvot vastakkain.
Josef Čapek

Josef Čapek vuonna 1937.
Josef Čapek (23. maaliskuuta 1887 Hriňová, Böömi – huhtikuu 1945 Bergen-Belsenin keskitysleiri, Saksa) oli tšekkiläinen taiteilija, kirjailija ja runoilija.
Čapek opiskeli Vrchlabín teollisessa taidekoulua ja Prahan soveltavan taiteen koulussa vuosina 1904–1910. Maalauksiinsa Čapek sai inspiraation kubismista ja tulkitsi sen omalla, erityisellä tavallaan taiteessaan. Hänen käsialansa esiintyy monissa kuvissa, kirjanselkämyksissä ja lavastussuunnitelmissa. Čapekoli introvertti ja keskittyi mestariteoksensa aikana ihmismielen syvyyksiin. Vuonna 1907 hän julkaisi lyhyitä proosateoksia ja työskenteli lavastajana Prahan ”Na Vinohradech” -teatterissa. Hän matkusti Pariisiin veljensä, kirjailija Karel Čapekin, kanssa vuosina 1910–1911. Čapek oli yksi ”Skupina výtvarných umělců” (Visual Artists Group) -ryhmän perustajista ja julkaisi taiteen aikakauslehteä ”Umělecký měsíčník”. 1920-luvun puolivälistä alkaen hän käsitteli yhteiskunnallisia teemoja ja toimi taidekriitikkona. Vuonna 1931 hän sai Tšekkoslovakian kirjallisuuspalkinnon romaanistaan ”Im Schatten des Fernkrauts” ja teki poliittisia pilakuvia kansallissosialisteista 1930-luvun lopulla.
Čapek vaikutti veljensä kanssa merkittävästi Tšekkoslovakian kulttuuri- ja poliittiseen elämään. He olivat aktiivisia journalistisia toimijoita ja tukivat voimakkaasti nuorta demokratiaa. Heidän vaikutusvaltaansa lisäsi pitkäaikainen ystävyys maan ensimmäisen presidentin Tomáš Masarykin kanssa, joka kävi usein heidän perheensä villassa Prahan Vinohradyssa.
Gestapo pidätti Čapekin 1. syyskuuta 1939 ja hänet vietiin Pankrácin vankilaan Prahaan, sieltä Dachauhun, myöhemmin Buchenwaldiin ja Sachsenhauseniin. Helmikuussa 1945 hänet siirrettiin Bergen-Belseniin, jossa hän kuoli lavantautiin huhtikuun alussa. Hänen säilyneisiin teoksiinsa kuuluvat runot ja piirrokset Buchenwaldin ja Sachsenhausenin leireiltä.
Itseisaika

Itseisaika (ominaisaika, engl. proper time, tunnus  \tau ) on suhteellisuusteorian keskeisiä käsitteitä, jolla voidaan ilmaista kahden aika-avaruuden tapahtuman välinen aika havaitsijasta riippumatta. Aikadilataatiosta seuraa, että toistensa suhteen liikkuvat havaitsijat määrittelevät toisilleen poikkeavan ajan kulun (koordinaatistoaika t) riippuen inertiaalikoordinaatistojen välisestä suhteellisesta nopeudesta.
Ajatellaan havaitsijaa, joka liikkuu aika-avaruudessa maailmanviivaa pitkin. Havaitsijan maailmanviivalta valitaan kaksi tapahtumaa, joiden välinen aika mitataan havaitsijan mukana liikkuvalla kellolla. Tällä mukana liikkuvalla kellolla mitattu tapahtumien välinen aika on itseisaika. Määritelmästä seuraa, että itseisaika on havaitsijariippumaton Lorentz-invariantti skalaari. Itseisaika voidaan määritellä vain massallisille hiukkasille, joiden liikerataa kuvaa ajanluonteinen maailmanviiva.
Koordinaatistot, jotka eivät kuvaa koko aika-avaruutta, voivat johtaa paradoksaalisiin tilanteisiin yleisessä suhteellisuusteoriassa. Tyypilliset mustan aukon ulkopuolista avaruutta kuvaavat koordinaatistot eivät kata mustan aukon sisällä olevaa aika-avaruuden osaa. Mustaan aukkoon putoava kappale kulkee äärellisen matkan, mutta matkaan kuluu jo näennäiseen singulariteettiin eli mustan aukon tapahtumahorisonttiin asti ääretön koordinaatistoaika, kun aika määritellään ulkopuolisessa vakiosäteeseen r0 kiinnitetyssä koordinaatistossa. Kappaleeseen kiinnitetyllä kellolla mitattuna matkaan kuluu kuitenkin äärellinen itseisaika.
Karkkilan Tienoo

| Karkkilan Tienoo |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  Sanomalehti
Julkaisija:  Etelä-Suomen Media
Perustettu:  1962
Lakkautettu:  2022
Kotimaa:   Suomi
Kieli:  Suomi
Karkkilan Tienoo oli Karkkilaan ja Nummi-Pusulaan Uudellamaalla leviävä paikallislehti. Lehti perustettiin vuonna 1962, ja se ilmestyi kerran viikossa keskiviikkoisin. Lehteä julkaisi aiemmin Karprint Oy ja vuoden 2021 helmikuusta alkaen Keskisuomalainen-konserniin kuuluva Etelä-Suomen Media. Karkkilan Tienoon julkaiseminen päättyi 1. joulukuuta 2022.
Jan Arvid Hellström

Växjön hiippakunnan vaakuna
Jan Arvid Hellström (30. elokuuta 1941 Öckerö, Göteborgin ja Bohusin lääni – 29. joulukuuta 1994 Växjö, Ruotsi) oli Växjön hiippakunnan piispa, Upsalan yliopiston professori, kirjailija, runoilija ja virsiruoilija.