stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansainvälinen suuntanumero
Suomen maatunnus

Suomen maatunnus on 358.
Maatunnuksia jaettiin ensimmäisen kerran Genevessä vuonna 1954. Tuolloin Suomi sai kaksinumeroisen tunnuksen 25.
Tunnus vaihtui vuonna 1964, koska yleiskokouksessa esiteltiin maailman jako numerovyöhykkeisiin.
Iso-Britannia (maakoodi 44) ja Ranska (33) halusivat pitää vanhat maatunnuksensa, joten Eurooppa sai numerolla 3 ja 4 alkavat maatunnukset. Suomelle myönnettiin tuolloin maatunnus 401.
Tunnukset vahvistettiin lopullisesti syys–lokakuussa 1968 Kansainvälisen lennätin- ja puhelinalan neuvoa antavan komitean (CCITT) yleiskokouksessa, joka pidettiin kasinohotellissa Mar del Platan kaupungissa Argentiinassa. Suomessa on joskus ihmetelty miksi maa sai yleiskokouksessa kolminumeroisen tunnuksen 358, kun esimerkiksi Tanska, Ruotsi ja Norja saivat kaksinumeroisen. Kaksinumeroisesta maatunnuksesta oli hyötyä etenkin mekaanisen numeronvalinnan aikana.
Maatunnuksen käyttö

Kun puhelinnumero ilmoitetaan käyttäen maatunnusta, monissa maissa kansallisen suuntanumeron ensimmäinen numero jää pois. Esimerkiksi Suomessa kansallinen puhelinnumero 019 1234567 on kansainvälisessä muodossa +358 19 1234567.  Merkki ”+” tarkoittaa kansainvälisen puhelun maittain vaihtelevaa ulkomaantunnusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ITU
World Telephone Numbering Guide
LincMad
Ilja Galkin

Ilja Galkin (18. heinäkuuta 1846 Kyyrölä, Muolaa – 29. elokuuta 1923 Raivola) oli suomenvenäläinen Karjalan kannaksella vaikuttanut kauppaneuvos, kauppias ja teollisuuden harjoittaja.
Galkin syntyi kauppiassukuun Muolaan Kyyrölän kylässä. Kylän asukkaat olivat 1700-luvulla Moskovan läheltä paikalle tuotujen venäläisten maaorjien jälkeläisiä. Galkin aloitti oman uransa vuonna 1871 maakauppiaana ja kestikievarin pitäjänä. Hän hankki omistukseensa myös useita rälssitiloja alueelta.
Vuonna 1885 Galkin osti enemmistön viinatehtaasta ja vuonna 1887 hän osti veljensä kanssa Viipurin viinanjalostustehtaan. Vuoden 1890 tienoilla hän perusti myös sahalaitoksen ja sähkölaitoksen Kyyrölän kylään. Vuonna 1895 Galkin muutti 1895 Kivennavalle Raivolan kylään josta hän osti metsäalueita ja Raivolan kylässä toimineen vanhan sahan ja toimintansa lopettaneen rautaruukin kiinteistöjä. Galkin aloitti Raivolassa sahaustoiminnan ja perusti myllyn ja sähkölaitoksen. Laitoksen tuottamalla sähköllä sähköistettiin ensin Raivolan kylä vuosina 1898–1899 ja myöhemmin sähköistys laajeni Terijoelle. Vuonna 1912 Galkin perusti poikiensa kanssa Raivolaan Ilja Galkin Oy-nimisen osakeyhtiön, joka harjoitti Itä-Suomessa saha- ja puuteollisuutta sekä jauhomylly- ja sähköliikettä. Ilja Galkin sai kauppaneuvoksen arvon 1913.
Galkin vuokrasi omistamiaan kiinteistöjä suomalaisten kansakoulujen käyttöön, lahjoitti kouluille rahaa ja oli mukana kansakoulun johtokunnassa. Hän toimi valtiopäivämiesten valitsijamiehenä ja hän piti muun muassa tervehdyspuheen vuonna 1900 Kyyrölän kylässä vierailleelle Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikoville. Vuonna 1899 Galkin oli vastustanut kyyröläläisten Suurelle adressille kokoamaa vasta-adressia. Suomen itsenäistyttyä Galkin liittyi 1918 paikalliseen suojeluskuntaan ja saattoi näin turvata oman liiketoimintansa jatkumisen muuttuneissa olosuhteissa.
Ilja Galkinin kuoltua 1923 hänen yhtiönsä Ilja Galkin Oy:n johtoon tuli hänen poikansa, Varsovassa aikaisemmin rautatieinsinöörinä toiminut Michael (Mihail) Galkin (s. 1870). Ilja Galkin Oy toimi Raivolassa vielä vuonna 1938.
Hawaiian Airlines

| Hawaiian Airlines |
| --- | --- |

 IATA: HA  –  ICAO: HAL 
Kutsukoodi:  HAWAIIAN
Perustettu:  1929 (nimellä Inter-Island Airways)
Laivaston koko:  61
Kohteiden määrä:  19
Solmukohdat:  Honolulun kansainvälinen lentoasema
Emoyhtiö:  Hawaiian Holdings Inc.
Kotipaikka:  Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat
Kanta-asiakasohjelma:  Hawaiian Miles
Avainhenkilö(t):  Mark Dunkerley (toimitusjohtaja)
Yhtiön sivut:  www.hawaiianair.com
Hawaiian Airlines (havaijiksi:Hui Mokulele o Hawaiʻi) on yhdysvaltalainen vuonna 1929 nimellä Inter-Island Airways  perustettu lentoyhtiö. Se on Havaijin osavaltion suurin ja Yhdysvaltain kolmanneksitoista suurin lentoyhtiö matkustajamäärillä mitattuna. Yhtiön laivasto koostuu Boeingin ja Airbusin koneista, joilla se lentää 19 kohteeseen manner-Yhdysvalloissa, Oseaniassa, Aasiassa ja Havaijilla.
Hawaiian Airlinesin emoyhtiö Hawaiian Holdings Inc. on listattu Nasdaq-pörssiin. Yhtiöllä oli vuoden 2009 lopussa 3 844 työntekijää. Hawaiian Airlinesin liikevaihto oli vuonna 2009 noin 1,18 miljardia dollaria. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Honolulussa. Vuonna 2023 Hawaiian Airlines ilmoitti, että se yhdistyy Alaska Airlinesin kanssa.
Hawaiian Airlinesin Boeing 717-200 Konan kansainvälisellä lentoasemalla.
Laivasto

Laivaston keski-ikä tammikuussa 2023 on 11,5 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus A321neo | 18 | — |  |
| Airbus A330-200 | 24 | — |  |
| Boeing 717-200 | 19 | — |  |
| Boeing 787-9 Dreamliner | — | 12 | Saapuu laivastoon vuonna 2023. |
| Yhteensä | 61 | 12 |  |
Aiheesta muualla

Yhtiön omat sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Hawaiian Airlinesin Airbus A321neo laskeutumassa San Josén kansainväliselle lentoasemalle.
Hawaiian Airlinesin Airbus A330-200 lähdössä Seattlen-Tacoman kansainväliseltä lentoasemalta.
Hawaiian Airlinesin Boeing 717-200 Honolulun kansainvälisellä lentoasemalla.
Toivalan taistelu

Toivalan taistelu käytiin Suomen sodan aikana 18. kesäkuuta – 29. syyskuuta 1808 välisenä aikana Kuopion pohjoispuolella Toivalassa, jonne eversti Johan August Sandelsin johtamat ruotsalaiset joukot olivat asettuneet puolustusasemiin Toivalansalmen pohjoisrannalle.
Taistelujen kulku

Voitettuaan venäläiset Pulkkilan taistelussa 2. toukokuuta 1808 Sandels lähetti pieniä komennuskuntia Savon suuntaan valtaamaan venäläisten kuormastoja ja varastoja. Komennuskuntien onnistunut toiminta sai ruotsalaisten ylipäällikön Klingsporin antamaan Sandelsille käskyn vallata Kuopio. Tätä tehtävää suorittamaan lähetetty majuri Carl Wilhelm Malm valtasi Kuopion takaisin 12. toukokuuta 1808 noin 200 miehen voimin, jolloin myös kaupungissa olleet venäläisten suuret varastot joutuivat hyökkääjien haltuun.
Koska Malmin joukko oli liian pieni voidaakseen pitää kaupunkia pysyvästi hallussaan, Sandels siirsi koko 5. prikaatinsa sinne. 1 500 miehen prikaati saapui Kuopioon 20. toukokuuta viikon kestäneen marssin jälkeen. Prikaati jatkoi sitten matkaa etelään aina Juvalle saakka, jonka sen etujoukot valtasivat 28. toukokuuta. Venäläiset keskittivät Savon suunnalle noin 7 000 miehen vahvuiset joukot, joita komensi kenraali Michael Andreas Barclay de Tolly. Tämän jälkeen Sandels joutui perääntymään hitaasti pohjoiseen, ja lopulta hänen joukkonsa asettuivat kesäkuussa 300–500 metriä leveän Toivalansalmen pohjoisrannalle rakennettuihin puolustusasemiin.
Venäläiset yrittivät useita kertoja kesän aikana päästä Toivalan salmen yli ja vallata Pyssykalliolla sijainneet puolustajien etuvartioasemat. Ruotsalaiset kuitenkin torjuivat yritykset. Kesäkuun lopulla de Tolly lähti Kuopiosta aikoen siirtää pääosan joukoistaan Pohjanmaalle, jossa venäläiset olivat joutumassa alakynteen ruotsalaisten hyökätessä etelään. Kuopioon jäi noin 3 000 miestä. Sandels ryhtyi hyökkäämään, ja 26. kesäkuuta 1808 hänen lähettämänsä 20 venekunnan osasto tuhosi Kuopion ja Varkauden välillä sijaitsevassa Paukarlahdessa venäläisten 200 vaunun kuormaston. Toinen 600 miehen ja 4 tykin vahvuinen osasto lähetettiin seuraavana yönä veneillä Kuopioon, jossa se kävi hyökkäykseen venäläisiä vastaan. Kenraali de Tolly joutui palauttamaan päävoimansa takaisin Kuopioon, jonne Sandels sitoi ne koko loppukesäksi.
Ruotsalaisten perääntyminen

Kenraali Mihail Dolgorukovin komentamien venäläisjoukkojen eteneminen Pohjois-Karjalan suunnasta teki syyskuussa ruotsalaisten aseman tukalaksi, sillä Pohjois-Karjalan joukot oli vedettävä suoraan Toivalaan ja läheiselle Jännevirralle. Sandels alkoi valmistella salaa vetäytymistä. Toivalan leiriä alettiin purkaa 19. syyskuuta, mutta Sandels määräsi pitämään nuotiot edelleen öisin palamassa vihollisen hämäämiseksi. Vaajasalmen ja Jännevirran asemat tyhjennettiin 21. syyskuuta. Dolgorukovin armeija saapui Jännevirralle 28. syyskuuta, ja seuraavana päivänä kenraali Nikolai Tutškovin laivasto alkoi laivata sen miehiä salmen yli. Asemansa käytyä nyt kestämättömäksi Sandels veti samana päivänä viimeiset joukkonsa Toivalasta Kasurilaan ja 30. syyskuuta edelleen Alapitkälle. Sandelsin tietämättä 29. syyskuuta allekirjoitettiin myös Lohtajan aseleposopimus, joka olisi joka tapauksessa määrännyt hänet perääntymään Toivalasta. Ruotsin pääarmeija oli nimittäin kärsinyt tappion Oravaisten taistelussa ja aloittanut myös vetäytymisen kohti pohjoista.
Sandelsin joukot perääntyivät Iisalmelle. Alkuperäisenä suunnitelmana oli muodostaa uusi puolustusasema Paloisvirralle, mutta Lohtajan aselepoehdot määräsivät ruotsalaiset perääntymään Iisalmen kirkon luoteispuolelle, joten Sandels asettui 7. lokakuuta uusiin asemiin Koljonvirran seudulle.
Muistomerkki

Toivalan taistelujen muistomerkki sijaitsee Vuorelassa 5-tien varressa. Vuonna 1933 paljastetun muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Väinämö Killinen.
Aiheesta muualla

Santeri Rissanen : "Paloisten linna". Muudan rauennut venäläinen linnasuunnitelma pohjoisimmassa Savossa, Hakkapeliitta, 30.09.1930, nro 40, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen sota
| --- | --- |
Taistelut:  Ahvenanmaan kansannousu • Ahvenanmaan valtaus • Alavuden taistelu • Aron kahakka • Gotlannin miehitys • Helsinginrannan maihinnousu • Hörneforsin taistelu • Jauhiaisen salmen taistelu • Juuttaan taistelu • Jynkän taistelu • Kalmalahden taistelu • Kanttin kapina • Karstulan taistelu • Kauhajoen kapina • Kauhajoen taistelu • Kokkonevan taistelu • Koljonvirran taistelu • Kuopion valtaus • Lapuan taistelu • Lemun taistelu • Lintulahden taistelu • Nummijärven taistelu • Oravaisten taistelu • Palvan meritaistelu • Parjakannevan taistelu • Pitsundin taistelu • Pulkkilan taistelu • Pyhäjoen taistelu • Pälkjärven taistelu • Revonlahden taistelu • Rothin ja Spoofin sissiretki • Ruonan taistelu • Samelinlakson taistelu • Sandön taistelu • Siikajoen taistelu • Svartholman piiritys • Toivalan taistelu • Uumajan valtaus • Vaasan taistelu • Venäläiskivi • Viaporin piiritys • Vornan taistelu
Muuta:  Haminan rauha • Kainuun sopimus • kansannousut • Lohtajan aselepo • Olkijoen aselepo • Ruotsin vallankaappaus 1809 • Suomen lähetyskunta
Videopelivuosi 1983

Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1983 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Tapahtumat

Suomessa järjestettiin Pac-Manin pelaamisen SM-kisat, joita sponsoroivat Atari, Katso-lehti, farkkuvalmistaja Beavers, Scanvideo ja Coca-Cola. Finaali pidettiin toukokuussa Linnanmäellä Helsingissä.
Golden Joystick Awards -palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran.
Comptiq-lehti perustettiin Japanissa.
Tapahtumat > Uusia yhtiöitä

Capcom perustettiin.
Ocean Software perustettiin.
Laitteistojulkaisuja > Kolikkopelit

Sega LaserDisc -laitteisto
Laitteistojulkaisuja > Pelikonsolit

Casio PV-1000 julkaistiin Japanissa.
Sega SG-1000 julkaistiin Japanissa.
Nintendo Entertainment System julkaistiin Japanissa.
Laitteistojulkaisuja > Tietokoneet

MSX-laitteistostandardi
Sega SC-3000
Atari 800XL
Salora Fellow
Huomattavat julkaisut

Bomberman julkaistiin Japanissa
Astron Belt- ja Dragon's Lair- LaserDisc-pelit
Mario Bros -kolikkopeli julkaistiin Japanissa.
Reach for the Stars
Star Wars -kolikkopeli
Universe julkaistiin Atari 400/800 -mikrotietokoneille.
Palkinnot > Golden Joystick Awards

Manic Miner - Best Arcade-Style Game of the Year
Jetpac - Game of the Year
The Hobbit - Strategy Game of the Year
Spaceguard

Spaceguard viittaa useisiin erillisiin avaruusohjelmiinselvennä, joiden tavoitteena on tutkia maapallon läheisiä asteroideja ja vähentää niiden törmäysriskejäselvennä. Ohjelmien päämääränä on löytää vaarallisimmat, yli kilometrin halkaisijaltaan olevat asteroidit ja komeetat, joiden rata leikkaa Maan radan kanssa. Tutkimiseen tarvitaan eteläisen ja pohjoisen pallonpuoliskon kattava teleskooppiverkosto. Nykyisellä verkostolla kyetään tarkkailemaan vain yhtä prosenttia koko taivaankannesta.lähde?
Aiheesta muualla

The Spaceguard Foundation
Bigger Telescopes Seek Killer Asteroids
Paul Wahl (1830–1875)

August Paul Wahl (1. lokakuuta 1830 Viipuri – 27. helmikuuta 1875 Varkaus) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Wahlin vanhemmat olivat samanniminen isä, kauppaneuvos Paul Wahl, ja Amalia Frankenhaeuser ja puoliso vuodesta 1858 Charlotte Louise Sesemann. Kauppaneuvos Fredrik Wahl oli hänen veljensä. Wahl oli Paul Wahl & Co -yhtiön osakas vuodesta  1850 ja yhtiön palveluksessa johtaja vuodesta 1872. Hän oli myös isänsä hankkiman Varkauden ruukin isännöitsijä. Wahl oli kollegiregistraattori 1860-luvun vaihteessa, kauppaneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin 1874. Wahl tunnettiin patruunana, joka huolehti ruukkiyhdyskunnastaan. Yhtiö perusti ruukin alueelle tehtaankoulun, harjoitti köyhäinhoitoa ja tuki 1865 perustetun ruukkiseurakunnan toimintaa. Wahlin kansansivistys- ja hyväntekeväisyystoimiin kuuivat myös ruukille perustetut kirjasto ja lukusali.
Numeropalvelu

Numeropalvelu on yhteystietoyrityksen tarjoama asiointipalvelu, josta käyttäjät voivat kysyä tai hakea tietoa puhelinnumeroiden haltijoista sekä henkilöiden ja yritysten puhelinnumeroita, muita yhteystietoja ja aukioloaikatietoja sekä sijainti- ja ajo-ohjetietoja. Numeropalvelusta saa puhelimitse, verkkosivujen tai sovelluksen avulla tietoja, joita ennen etsittiin käsin puhelinluetteloista, yrityshakemistoista ja niiden karttaliitteistä. Teleoperaattorin velvollisuus yhteystietohakemiston ylläpitämiseen ja yhteystietojen luovuttamiseen perustuu Suomessa lakiin.
Numeropalveluiden tarjoamia tietoja

Puhelinnumeroista näytetään tyypillisesti seuraavat tiedot:
liittymän omistajan nimi (alaikäisillä)
liittymän haltijan nimi
liittymän omistajan lähiosoite, postinumero ja toimipaikka
osoitteen karttalinkki
liittymätyyppi (yksityis- tai yritys-)
yrityksen käyntiosoite
yrityksen Y-tunnus (Suomessa)
Osasta palveluista voi tilata taksin tai varata hotellihuoneen. Osalla toimijoista tietoja voi kysyä moottoriajoneuvojen omistajista ja ajoneuvojen teknisistä tiedoista sekä mm. katsastustiedoista.
Verkkopalveluissa numeron oikeellisuus ja paikkakunta näytetään yleensä maksutta, mutta haltija- ja osoitetiedot vaativat kirjautumisen. Osoitetietojen yhteydessä käyttäjälle näytetään usein linkki karttapalveluun, esimerkiksi Google Maps -palveluun. Älypuhelimien lisääntyminen on vaikuttanut numeropalveluiden käyttöön, koska numeroiden haltijatietoja saa myös hakukoneilla. Samalla käyttö soittamalla on lisääntynyt, sillä nettiselaimen käyttö ajaessa on vaikeaa.
Numeropalvelun tiedonjakelukanavat

Tietoja voi useissa numeropalveluissa hakea puhelimitse, verkkopalvelusta, tekstiviestikyselyllä tai älypuhelinsovelluksella. Useat Suomalaiset numeropalvelut tarjoavat myös ajo-ohjeita ja aikataulutietoja. Osa toimijoista tarjoaa integraatiota yrityksen järjestelmiin.
Numeropalveluyrityksiä Suomessa

Alan toimijoita Suomessa ovat Fonectan sisaryhtiö 020202 Palvelut, Fonecta-haku,
118, 
16100.fi ja Eniro, ja lopettaneita toimijoita muun muassa Inoa. Näistä 118 toimii ainoastaan puhelinpalveluna ja Eniron 0 100 100 sekä puhelimessa että verkossa. Numeropalveluita on ollut Suomessa ainakin koko 2000-luvun.
Onni Sorsimo

Onni Einar Sorsimo, vuoteen 1919 Sohlman (12. syyskuuta 1899 Sysmä – 17. tammikuuta 1983 Sysmä) oli suomalainen maanviljelysneuvos, joka toimi Valtion viljavaraston johtajana sotavuosien aikana.
Sorsimon vanhemmat olivat maanviljelijä Sem Sorsimo, aiemmin Sohlman, ja Lovisa Nyberg ja puoliso vuodesta 1926 agronomi Anna Adolfina Luukkonen. Sorsimo tuli ylioppilaaksi Lahdessa 1918 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1923, pääaineenaan maanviljelysoppi. Hän työskenteli valmistuttuaan kotitilallaan, mutta oli myös kunnavaltuutettu ja  paikallisen maataloustuottajajärjestön puheenjohtaja. Vuonna 1925 hänestä tuli Tornatorin tilanhoitaja, joka vastasi yli tuhannen hehtaarin maa- ja puutarha-alueesta.  Kun Tornator liitettiin Enso-Gutzeit-yhtiöön, Sorsimo jatkoi sen yliagronomina 1932–1940. Sorsimo paneutui etenkin suomalaisen ayrshirekarjan jalostamiseen, toimien myös Suomen Ayrshire-yhdistyksen johtotehtävissä.  Vuonna 1940 Sorsimosta tuli Valtion viljavaraston johtaja sen siirryttyä kansanhuoltoministeriön alaisuuteen, ja samalla sota-ajan elintarvikehuollon ja säännöstelyn kannalta keskeinen vaikuttaja. Sotien jälkeen 1945 hän siirtyi  kokopäivätoimiseksi maanviljelijäksi kotitilalleen, mutta jatkoi toimintaansa kotieläinten jalostusyhdistysten johdossa aina 1970-luvulle. Hänellä oli runsaasti myös muita luottamustehtäviä ja hän osallistui Sysmän kunnallispolitiikkaan. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Sorsimo sai 1959.
Berndt Grönblom

Berndt Grönblom 1930-luvulla.
Berndt Gustaf Grönblom (20. joulukuuta 1885 Turku – 4. lokakuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen teollisuusjohtaja, koulutukseltaan diplomi-insinööri. Vuorineuvoksen arvon hän sai 1918. Hän oli vuonna 1926 perustamansa Oy Vuoksenniska Ab:n toimitusjohtaja. Hän sai Åbo Akademin kunniatohtorin arvon 1948. Hän oli useiden suomalaisten metalliyritysten johtaja ja aikansa merkittävimpiä teollisuusmiehiä. Vuorineuvoksenkatu Imatran Teppanalassa on nimetty vuorineuvos Berndt Grönblomin mukaan.
Grönblom avioitui vapaaherratar Helena Aminoffin kanssa vuonna 1912, joka oli vapaaherra Ivan Alexander Aminoffin tytär. Berndt Grönblomin isä oli kauppaneuvos Ernst Grönblom (1859–1934). Hänen veljensä oli kauppaneuvos ja kauppatieteiden kunniatohtori (1953) Edgar Grönblom (1883–1960). Hän perusti 1901 koneliike Oy Grönblom Ab:n ja oli sen toimitusjohtaja 1919–1953. Hän oli Ruotsalaisen kauppakorkeakoulu Hankenin valtuuskunnan puheenjohtaja.
Aiheesta muualla

Määttä, Vesa: / Grönblom, Berndt (1885–1970). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  19.10.2009. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Fredrik Wahl

Friedrich (Fredrik) August Wahl (30. lokakuuta 1825 Viipuri – 9. kesäkuuta 1883 Viipuri) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Wahlin vanhemmat olivat kauppaneuvos Paul Wahl ja Amalia Frankenhaeuser ja puolisot vuodesta 1849 Anna Elisabeth Sesemann, vuodesta 1853 Olga Henriette Sesemann ja vuodesta 1880 Sophie Henriette Schönjaun. Isänsä kaima, kauppaneuvos Paul Wahl oli hänen veljensä. Fredrik Wahl oli isänsä liikkeen palveluksessa Viipurissa, vuodesta 1850 Paul Wahl & Co -yhtiön osakas ja yhtiön palveluksessa, toimien yhtiössä johtajana vuodesta 1872. Hän oli myös Viipurin kaupunginvanhin 1872–1875 ja Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta  1875, samoin kuin Viipurin kaasulaitoksen ja Viipurin merikoulun hallituksen jäsen ja Viipurin merimieshuoneen johtaja, minkä lisäksi hänellä oli muitakin luottamustoimia. Wahl toimi myös Viipurin saksalaisen seurakunnan kirkonisäntänä ja oli Bremenin konsuli Viipurissa 1856–1868 sekä Alankomaiden varakonsuli vuodesta 1858 ja Ruotsin ja Norjan varakonsuli vuodesta 1867. Kauppaneuvoksen arvonimen Wahl sai 1877. Liiketoiminnan ongelmat saivat Wahlin tekemään itsemurhan kesällä 1883.
Andreas Pevernage

Andreas Pevernage (1542 tai 1543 – 1591) oli flaamilainen säveltäjä ja kuoromestari.
Pevernage työskenteli kuoromestarina Antwerpenin katedraalissa, Bruggessa ja Kortrijkissä. Hän nautti aikalaistensa arvostusta, mutta vietti koko ammattiuransa Flanderissa, mikä mahdollisesti vaikutti hänen teostensa myöhempään jäämiseen vähemmälle huomiolle. Pevernage tuli tunnetuksi varsinkin työstään Antwerpenin katedraalissa ja säveltämistään moteteista.
Pevernage julkaisi hengellisen musiikin kokoelman Cantiones sacrae (1578). Hänen sekulaareja sävellyksiään julkaistiin neljässä chansonkirjassa. Pevernagelta julkaistiin vuonna 1604 postuumisti hengellisen musiikin teos Laudes vespertinae. Utopia Ensemble julkaisi vuonna 2021 Pevernagen chansonien, madrigaalien ja motettien albumin The Musical Universe of Andreas Pevernage.
Idänkellukka

| Idänkellukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Kellukat Geum
Laji::  aleppicum
Kaksiosainen nimi
 Geum aleppicum  Jacq. 
Katso myös
   Idänkellukka Wikispeciesissä   Idänkellukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Idänkellukka (Geum aleppicum, myös G. strictum) on Euraasiassa kasvava, monivuotinen keltakukkainen kasvi. Suomessa laji on harvinainen tulokaslaji.
Ulkonäkö ja koko

Idänkellukka kasvaa 50–100 cm korkeaksi. Varsi on tanakka ja sirottavasti jäykkä- ja keltakarvainen. Lehdet ovat väriltään harmahtavanvihreitä. Maanrajassa olevien ruusukelehtien lapa on 1–4-parinen, ja ne lakastuvat varhain. Hyvin suurikokoinen päätölehdykkä on tavallisesti sormihalkoinen ja syvään kolmiliuskainen. Varsilehtien lapa on kolmesorminen tai sormijakoinen sekä kolmiliuskainen. Lehden päättölehdykkä on paljon muita lehdyköitä suurempi. Lehtiruotien tyvellä olevat korvakkeet ovat selvästi lehdyköitä pienempiä, ehytlaitaisia, suikeita ja kaksiliuskaisia. Kalpeankeltaiset kukat ovat noin 2 cm leveitä, pystyjä ja laakeita. Kukat ovat pystyjen haarojen päissä. Terälehdet ovat muodoltaan lähes pyöreitä. Idänkellukka kukkii heinä-lokakuussa. Hedelmistö on muodoltaan pitkänpyöreä. Koukkukärkiset pähkylät leviävät takertumalla ihmisiin ja eläimiin.
Idänkellukka muistuttaa läheisesti pienempikokoista ja hennompaa kyläkellukkaa (G. urbanum).
Levinneisyys

Idänkellukan levinneisyysalue ulottuu Unkarista, Puolasta, Baltian maista ja Suomesta itään läpi Ukrainan ja Venäjän keskiosien Siperiaan saakka. Tyynenmeren rannikolla lajia tavataan laajalla alueella myös Japanissa ja Kiinassa. Idänkellukan toista alalajia (ssp. strictum) tavataan laajalla alueella Pohjois-Amerikassa. Suomessa idänkellukka on idän kautta tullut tulokaslaji, jota on tavattu harvakseltaan eripuolilta Etelä-, Itä- ja Keski-Suomea. Laji on harvinaistunut, ja huomattava osa tehdyistä löydöistä on 1900-luvun puolivälistä tai vanhempia. Nykyään lajia tavataan ainakin Savosta, Etelä-Karjalasta ja Varsinais-Suomesta.
Elinympäristö

Suomessa idäkellukan tyypillisiä kasvupaikkoja ovat satamat, lastauspaikat, pihat, puistot ja pientareet.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Idänkellukan levinneisyys Suomessa.
Pohjolan kasvien pauloissa: Geum aleppicum - idänkellukka
ITIS: Geum aleppicum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Geum aleppicum (englanniksi)
Flora of China: Geum aleppicum (englanniksi)
Idänkellukan kukka.
Erik Johan Tolpo

Erik Johan Tolpo (1688 Turku – 31. elokuuta 1766 Turku) oli suomalainen juristi. Hänet nimitettiin Turun kunnallispormestariksi vuonna 1727 ja oikeuspormestariksi vuonna 1731. Vuonna 1734 hänestä tuli Ruotsin säätyvaltiopäivien valtiopäivämies.
Tolpon vanhemmat olivat kauppias, raatimies Henrik Tålpo (k. 1734) ja tämän ensimmäinen vaimo Maria Sundel. Tolpo kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1705. Hän auskultoi Turun hovioikeudessa vuonna 1708 ja toimi sitten notaarina Turun raastuvanoikeudessa. Hänestä tuli Turun läänin jalkaväkirykmentin sotatuomari vuonna 1713. Tolpo oli naimisissa Brita Wechterin (k. 1766) kanssa. Hänen poikansa oli auskultantti Erik Johan Tolpo (k. 1742).