stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jūrmala

| Jūrmala |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Jūrmala
 Koordinaatit: 56°58′N, 023°45′E 
Valtio:  Latvia
Tasavallan tason kaupunki:  Jūrmala
Perustettu:  1959
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  100 km²
Väkiluku (2016)  ():  57 371
 – Väestötiheys:  573,7 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.jurmala.lv 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jūrmala (latv.  Jūrmala (ohje), saks. Riga-Strand) on merenrantakaupunki Latviassa Riian lähellä Riianlahden rannalla. Jūrmala on pitkine hiekkarantoineen ja puutaloineen suosittu matkailukohde. Kaupungissa on 50 840 asukasta (vuonna 2011), ja sen pinta-ala on 100 neliökilometriä.
Kaupunki koostuu itse asiassa pienten kylien ketjusta. Alun perin ne ovat olleet kalastajakyliä. Lännestä itään kylien nimet ovat Ķemeri, Jaunķemeri, Sloka, Vaivari, Asari, Melluži, Pumpuri, Jaundubulti, Dubulti, Majori, Dzintari, Bulduri ja Lielupe. Lähinnä Riikaa sijaitseva on Priedaine, joka on Lielupe-joen toisella puolella. Matkaa Riian keskustasta Jūrmalaan on 14 km (Priedaine) – 44 km (Ķemeri). Riiasta kaupungin keskustaan Majorin asemalle pääsee noin 35 minuutissa junalla tai minibussilla, kesäisin myös jokilaivalla Väinäjoen rannasta Riian keskustasta.
Jūrmala on jo 1800-luvulta asti ollut tunnettu kylpylöistään ja hoitolaitoksistaan. Ķemerin suoalueelta tulevaa rikkipitoista vettä käytetään terveellisenä kylpyvetenä. Myös muta- hiekka- ym. hoitoja annetaan kaupungin lukuisissa kylpylöissä. Jūrmalassa on myös ratsastusterapiakeskus.
Historia

Nykyinen kaupunkialue oli ennen osa Riikaa nimellä Rīgas Jūrmala, mutta jotkut kaupunginosat, kuten Sloka ja Ķemeri, on tunnettu omina kylinään jo vuosisatoja. 1800-luvulle asti kalastus oli alueen tärkein elinkeino.
Jūrmalan vanhin osa on Sloka, jonne kehittyi kylä vesimyllyn ympärille vuonna 1520. Slokan kukoistuksen aikaa oli Kuurinmaan herttua Jacobin hallitsema aika 1600-luvulla. Slokassa rakennettiin Jūrmalan ensimmäinen kirkko sekä perustettiin pieni kauppasatama Kaugurin kylään. Vuonna 1785 Katariina Suuri antoi Slokalle kauppataajaman oikeudet. Vuonna 1878 Sloka sai kaupunkioikeudet. Ķemeri oli oma itsenäinen kaupunki vuosina 1928–1959. Kylpyläkulttuurin perustamisaikana pidetään 1800-luvun alkua, jolloin Dubultin alueelle saapui lepäämään Venäjän armeijan haavoittuneita upseereja. Dubultiin rakennettiin myös Jūrmalan ensimmäinen hotelli. 1900-luvun alussa kylpylätoiminta alkoi kukoistaa, ja tuolloin rakennettiin myös ensimmäiset hoitolaitokset sekä useat upeat puurakennukset.[lähde? ]
Ystävyyskaupungit

Jūrmalan ystävyyskaupungit ovat:
Anadia, Portugali
Anaklia, Georgia
Ashdod, Israel
Batumi, Georgia
Cabourg, Ranska
Eskilstuna, Ruotsi
Gävle, Ruotsi
Hanty-Mansijsk, Venäjä
Jilin, Kiina
Kazan, Venäjä
Palanga, Liettua
Pietarsaari, Suomi
Pärnu, Viro
Samarkand, Uzbekistan
Shenyang, Kiina
Terracina, Italia
Türkmenbaşy, Turkmenistan
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jūrmala Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Jūrmala Wikivoyagessa (englanniksi)
Kaupungin verkkosivusto
Majorin ranta.
Duncan D. Hunter

Duncan D. Hunter
Duncan Duane Hunter (s. 7. joulukuuta 1976 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.
Hunter on republikaanipoliitikko Duncan Hunterin ja Lynne Hunterin (o.s. Layh) poika. Hän on ollut Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Kalifornian osavaltion 52. vaalipiiristä 6. tammikuuta 2009 alkaen. Hän sai marraskuun 2008 vaaleissa noin 56 prosenttia äänistä, kun demokraattien ehdokas Mike Lumpkin sai äänistä 39 prosenttia ja libertaariehdokas Michael Benoit vajaat viisi prosenttia. Samaa vaalipiiriä edusti vuosina 1981–2009 hänen isänsä.
Hunter on sotaveteraani. Hän kävi sotilaskoulutuksen vuosina 2001–2002 ja on palvellut Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaana vuosien 2001 ja 2007 välillä. Hän on ollut kaksi kertaa komennuksella Irakissa ja kerran Afganistanissa.
Hunter on opiskellut liikkeenjohtoa ja on valmistunut San Diego State Universitystä. Ennen sotilaskoulutustaan hän työskenteli liiketoiminta-analyytikkona ja Irakin komennustensa jälkeen hän perusti oman yrityksen, joka toimii asuntorakentamisalalla.
Hunter on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Margaretin kanssa kolme lasta, poika Duncan ja tyttäret Elizabeth ja Sarah.
Dong Mingzhu

| Dong Mingzhu |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1954 (ikä 69–70)
Muut tiedot
Tunnustukset:  useita
Yritys:  Gree Electric Appliances
Asema:  hallituksen puheenjohtaja
Siviilisääty:  leski
Lapset:  yksi
Dong Mingzhu (kiin. 董明珠, pinyin: Dǒng Míngzhū; s. 1954) on kiinalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut Kiinan suurimpiin lukeutuvan ilmastointilaite- ja kodinkonevalmistajan eli Gree Electric Appliances -yhtiön hallituksen puheenjohtajana. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes on sisällyttänyt hänet useana vuonna maailman vaikutusvaltaisempien naisten listalleen. Vuonna 2016 hänet luopui emoyhtiön, valtio-omisteisen Gree-yhtymän hallituksen puheenjohtajuudesta.
Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli Dongin vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listallaan sijalle 66. Talousjulkaisu Fortune sijoitti hänet maailman talouselämän kansainvälisten (ei-yhdysvaltalaisten) naisvaikuttajien 4. sijalle (2017).
Dong suoritti korkeakoulututkinnon tilastotieteestä valtionvirkailijoiden koulutukseen keskittyneessä korkeakoulussa Anhuin Wuhussa (1975). Hän on leski, yksi lapsi. Hän on Kiinan kommunistisen puolueen jäsen. Häntä on luonnehdittu sitkeytensä ja vaativuutensa vuoksi "rautarouvaksi", eikä hän juuri pidä lomapäiviä työstään.
Aiheesta muualla

https://www.makers.com/profiles/591f267a6c3f646439558618 (Arkistoitu – Internet Archive) (makers.com)
Gree Electric's Dong Mingzhu: why China's leading businesswoman doesn't do holidays (24.8.2009) (englanniksi) (telegraph.co.uk)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Dong Mingzhu – Muun muassa syntymävuosi
Käännös suomeksi
Kanajärvi (Saarivaara)

| Kanajärvi Канаярви, Kanajarvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Suojärven piiri
Maakunnat:  Pohjois-Karjala
Kunnat:  Joensuu (Suomi)   Loimola (Venäjä)
Koordinaatit:  62°16′59″N, 30°48′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Jänisjoen vesistöalue Juuvanjoen valuma-alue
Laskujoki:  Lotinanjoki
Järvinumero:  01.091.1.034
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130 m 
Pituus:  3,1 km  
Leveys:  0,93 km  
Rantaviiva:  10,76 km  
Pinta-ala:  124,08 ha  
Tilavuus:  0,07629 km³  
Keskisyvyys:  6,15 m  
Suurin syvyys:  21,4 m  
Saaria:  8
 fiKanajärvi 
Kanajärvi  (ven. Канаярви, Kanajarvi, ehkä myös Кахаярви, Kahajarvi ) on Suomen ja Venäjän rajalla sijaitseva järvi. Suomen puolella se kuuluu Pohjois-Karjalassa Joensuuhun ja Venäjällä Karjalan tasavallassa Suojärven piirissä Loimolan kuntaan. Ennen Suomen 1940-luvun alueluovutuksia järvi kuului kokonaan Korpiselän kuntaan.
Maantietoa

Kanajärvi on 3,1 kilometriä pitkä ja lähes 950 metriä leveä . Se sijaitsee suurimmaksi osaksi Joensuussa Tuupovaaran Saarivaarassa. Pieni osa järven kaakkoispäätä sijaitsee Venäjällä Suojärven piirin Loimolassa. Suomen vesistöviranomaiset ilmoittavat järven pinta-alaksi 124 hehtaaria , mutta se tarkoittaa vain Suomen puolella olevaa osaa. Venäjän puolella on vielä yli 20 hehtaaria lisää . Järvellä on vapaa liikkuminen rajoitettu Ritoniemeltä kaakkoon päin, missä sijaitsee tavallista leveämpi rajavyöhykkeen osa. Rajavyöhyke on aikaisemmin sisältänyt koko järven .
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartta. Luotaus koskee vain Suomen puolista osaa järvestä. Järvi on 21,4 metriä syvä. Syvin kohta sijaitsee Ritoniemen edustalla keskellä järvenselkää. Järvessä on viisi yli kymmenmetristä syvännettä, joista yksi sijaitsee Ritoniemen takana lahdessa. Järven keskisyvyys tunnetaan Suomen puolella, ja se on 6,15 metriä. Sen mukaan järven tilavuus olisi 7,629 miljoonaa kuutiometriä. Kanajärven saaria ei ole monta. Suomen puolella niitä on viisi ja Venäjän puolella kolme saarta.
Järven luoteispuolella sijaitsevat Pahakalasen särkät, jolla tarkoitetaan luode-kaakko- suuntaista harjujaksoa, joka myös sukeltaa Kanajärveen. Harju muodostaa niemen, joka osoittaa Ritoniemeä kohti. Harju kääntyy rannalle ja jatkaa haarautuneena etelään tai kaakkoon päin. Ritoniemen lahdella oleva syvänne voi siksi olla suppa, jollaisia syntyy harjujen viereen.
Järven ympäristö on haja-asutusaluetta, mutta sen lounaispuolella sijaitsee Saarivaaran kylä. Kylän kautta kulkee seututie 500, joka kiertää Kanajärven luoteispään rantaa viistäen. Tien lähellä sijaitsee yleinen uimaranta ja rajavartioasema . Muut järvelle tulevat tiet liittyvät rajavalvontaan. Rajavyöhykkeen sisällä ei ole merkittäviä määriä vapaa-ajan asuntoja.
Vesistösuhteita

Kanajärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jonka Juuvanjoen valuma-alueella se sijaitsee. Järven lasku-uoma yhtyy ensin Juuvanjokeen, joka vuorostaan yhtyy Jänisjokeen. Jänisjoki virtaa Jänisjärven läpi Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Koska Juuvanjoen valuma-alue levittäytyy sekä Suomen että Venäjän puolelle, on sen vesistöhallinnollinen jako erikoinen. Juuvanjoen valuma-aluetta kutsutaan Ryösiönjoen valuma-alueeksi (01.09), ja sen pääuoma on Juuvanjoki. Kanajärvi kuuluu aluejaossa Kaustajärven alueeseen (01.091), jossa Kanajärvi laskee kaakkoispäässä Venäjän puolella sijaitsevaa Lotinanjokea myöten Saarijärven, toisen lammen, ja takaisin Suomen puolelle tullen, Saarilammen kautta yhtyen Myllyjokeen. Myllyjoki laskee Mellitsaan, joka Mellitsanjokea myöten Varpalampeen ja Kaustajärveen.
Kanajärven valuma-alue ulottuu Suomessa Laihalle saakka, josta tulevat veden laskevat Suontakasen Pitkän kautta Kanajärveen. Muita järveen laskevia järviä ovat Hautalammit, Kuikkalammit, Pohjois-Naapuri, Etelä-Naapuri ja Harkonlampi.
Dzmitryi Baha

Dzmitryi Baha
Dzmitryi Anatolevitš Baha (valkoven. Дзмітрый Анатолевіч Бага, ven. Дмитрий Анатольевич Бага, Dmitri Anatoljevitš Baga; s. 4. tammikuuta 1990 Minsk Valko-Venäjän SNT Neuvostoliitto, nykyinen Valko-Venäjä) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa Atromitosta ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Vuosina 2009–2015 eli yhteensä seitsemän kertaa Dzmitryi Baha on ollut voittamassa maansa pääsarjan mestaruutta ja vuonna 2010 myös cupmestaruutta.
Emil Cooper

Emil Cooper (Aleksandr Golovinin teos)
Emil Cooper (alun perin Emil Albertovitš Kuper, ven. Эмиль Альбертович Купер; 20. joulukuuta 1877 H’erson – 16. marraskuuta 1960 New York) oli kapellimestari. Hän syntyi silloisessa Venäjän keisarikunnassa, mutta poistui Neuvostoliitosta vuonna 1924 ja työskenteli myöhemmin pääasiallisesti Yhdysvalloissa.
Cooper opiskeli viulunsoittoa Wienissä ja sai sävellysopetusta Moskovassa Sergei Tanejevilta. Vuodesta 1898 hän työskenteli oopperakapellimestarina Kiovassa, Moskovassa ja Pietarissa. Cooper johti vuosien 1909–1914 välillä Sergei Djagilevin seuruetta muun muassa sen esiintyessä Lontoossa ja pitäessä vuonna 1911 Modest Musorgskin Hovanštšinan Pariisin-ensiesityksen. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Cooper johti Petrogradin filharmonikkoja ja Mariinski-teatteria. Hän myös opetti Petrogradin konservatoriossa. Cooper oli 1920-luvulla lisäksi Latvian kansallisoopperan pääkapellimestari.
Myöhemmällä urallaan Cooper johti muun muassa Metropolitan-oopperassa (1944–1950). Hän toimi kapellimestarina myös useimmissa Pauline Donaldan perustaman Opera Guild of Montrealin tuotannoissa Kanadassa vuosina 1944–1960.
Duncan Grant

Duncan Grant
Duncan Grant (21. tammikuuta 1885 Rothiemurchus, Inverness-shire – 8. toukokuuta 1978 Aldermaston, Berkshire) oli brittiläinen taidemaalari ja muotoilija. Hän oli keskeinen vaikuttaja kuvataiteilijoiden ja kirjailijoiden Bloomsburyn ryhmässä, johon kuuluivat myös Grantin serkku Lytton Strachey, Maynard Keynes, Roger Fry, Virginia ja Leonard Woolf, Virginia Woolfin sisko Vanessa Bell ja Vanessa Bellin mies, kriitikko Clive Bell.
Grant oli majuri Bartle Grantin ja Ethel McNeillin poika. Hän vietti varhaista lapsuuttaan Intiassa, josta palasi Isoon-Britanniaan vuonna 1893. Vanhemmat suunnittelivat hänen varalleen sotilaallista uraa, mutta Grant aloitti maalaamisen ranskalaisen taidemaalari Simon Bussyn kannustamana. Hän pääsi vuonna 1902 lontoolaiseen Westminster School of Artiin. Hän opiskeli myös Jacques-Émile Blanchen La Palette -koulussa Pariisissa vuosina 1906–1907 ja suoritti opintoja Slade School of Artissa. Grant pääsi Bloomsburyn ryhmään mukaan kirjailijaserkkunsa Lytton Stracheyn välityksellä, mutta hän tutustui myös Pariisin avantgardistisiin piireihin. Hän tapasi vuonna 1909 Henri Matissen ja pian tämän jälkeen Pablo Picasson. Grant sai noin vuodesta 1913 vaikutteita myös afrikkalaisesta veistotaiteesta, ja hänestä tuli yksi ensimmäisistä brittiläisistä taiteilijoista, jotka tuottivat täysin abstrakteja teoksia. Grant oli edustettuna Roger Fryn toisessa postimpressionistisessa näyttelyssä vuonna 1912. Tämä avantgardistinen kausi jäi kuitenkin kohtalaisen lyhyeksi, ja pian Grant palasi aiempaan figuratiiviseen tyyliinsä.
Grant työskenteli vuosina 1913–1919 Omega Workshopsissa Roger Fryn ja Vanessa Bellin kanssa. Hän oli Vanessa Bellin kanssa muutenkin läheisissä yhteyksissä ammattimaisessa ja henkilökohtaisessa elämässään yli 50 vuoden ajan. Hän asui Vanessa Bellin kanssa vuodesta 1916. Parille syntyi vuonna 1918 lapsi, tuleva taidemaalari ja kirjailija Angelica Garnett. Sekä Bellillä että Grantilla oli kuitenkin romanttisia suhteita myös muiden kanssa; Grantin seksuaalisuhteet olivat useimmiten homoseksuaalisia. Angelica-tytär kuuli vasta 17-vuotiaana äidiltään, että hänen isänsä ei ollut äidin mies Clive Bell vaan Duncan Grant.
Grant edusti Isoa-Britanniaa Venetsian biennaaleilla vuosina 1926, 1932 ja 1940. Grant oli suosionsa huipulla 1920–1930-luvuilla, mutta hänen työnsä ei enää vastannut toisen maailmansodan jälkeen suosiossa olleita virtauksia. Hän kuitenkin ehti nähdä Bloomsburyn ryhmään kohdistuvan kiinnostuksen elpymisen, jolloin hänen työnsä sai uutta arvostusta osakseen. Vuosina 1975 järjestettiin Grantin 90-vuotisjuhlan kunniaksi näyttelyitä Tate Britainissa ja Scottish National Gallery of Modern Artissa. Grantin töitä kuuluu muiden muassa Tate Britainin, Metropolitan Museum of Artin ja National Portrait Galleryn kokoelmiin.
Emil Danielsson (saarnaaja)

| Emil Danielsson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1878
Kuollut: 1965 (86–87 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  merimies lähetyssaarnaaja
Muut tiedot
Järjestö:  Helluntaiherätys
Emil Danielsson (1878–1965) oli suomalainen merimies ja suomalaisen helluntailiikkeen ensimmäinen lähetyssaarnaaja. Danielsson tuli uskoon 25-vuotiaana Kapkaupungissa norjalaisen siirtokunnan järjestämässä C. Shongin kokouksessa. Danielsson meni kasteelle vuonna 1903. Etelä-Afrikassa Danielsson avusti norjalaisia ja englantilaisia lähetyssaarnaajia Durbanin alueella. Joitain vuosia myöhemmin hän osallistui myös englantilaisen baptistilähetyksen työhön Kenian Kisumussa. Vuonna 1911 Danielsson osallistui Thomas Ball Barrattin kokouksiin Oslossa. Danielsson oli Barrattin avustaja tämän lähetystyömatkoilla Suomeen.
Vuonna 1912 Danielsson siunattiin helluntaiherätyksen lähetyssaarnaajan tehtävään. Danielsson toimi lähetyssaarnaajana Keniassa vuoteen 1919 saakka. Danielsson toimi suurimman osan työkaudestaan norjalaisten lähetyssaarnaajien työyhteydessä. Danielsson anoi siirtomaahallitukselta maata oman lähetysaseman avaamiseksi, mutta sai vuonna 1914 kieltävän vastauksen. Suomeen palattuaan Danielsson avioitui. Aikeet paluusta lähetyssaarnaajaksi peruuntuivat, kun Danielssonin puoliso sairastui vakavasti ja kuoli. Puolisonsa kuoleman jälkeen Danielsson teki lähetystyötä kotimaassa asuen muun muassa Hirvensalmella sekä Kinnulassa.
Kanda-Jinbōchō

Jinbōchōn rakennuksia vuonna 2021
Kanda-Jinbōchō
Kanda-Jinbōchō (jap. 神田神保町) tai lyhyemmin Jinbōchō on Tokion kaupunginosa Chiyodan erillisalueella. Se sijaitsee erillisalueen pohjoisosassa Kandan seudulla Tokion keisarillisen palatsin pohjoispuolella. Alue tunnetaan etenkin lukuisista kirja-antikvariaateistaan, ja sinne on sijoittunut myös muuta kirjoihin liittyvää liiketoimintaa, kuten kustantamoja. Kirjakauppoja alueelle alkoi sijoittua jo 1800-luvun lopulla, sillä se sijaitsi useiden yliopistojen läheisyydessä.
Kanda-Jinbōchōn pinta-ala on 0,33 neliökilometriä. Kaupunginosa jakautuu kolmeen osa-alueeseen, jotka ovat Kanda-Jinbōchō 1-chōme, Kanda-Jinbōchō 2-chōme ja Kanda-Jinbōchō 3-chōme. Niissä on yhteensä 3 253 asukasta (lokakuussa 2022). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 9 900 asukasta neliökilometriä kohden.
Historia

Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Jinbōchōn alueella sijaitsi sotilasluokan asuintaloja. Alue on saanut nimensä siitä, että 1700-luvun vaihteessa hatamoto-samurai Jinbō Nagaharu rakensi sinne suuren residenssin. Aluksi alueen läpi kulkenutta kujaa ryhdyttiin kutsumaan nimellä Jinbō-kōji (神保小路). Kaupunginosan nimeksi Jinbōchō otettiin Meiji-restauraation jälkeen.
Vielä Meiji-kauden alkupuolella osa kaupunginosasta oli harvaan asuttua. Sen ympäristöön sijoittui kuitenkin monia yliopistoja ja muita kouluja, kuten Tokion yliopisto alueen pohjoispuolelle. Taishō-kauden alussa eli 1910-luvulla eri tyyppisiä oppilaitoksia oli seudulla yli 70. Osaan Jinbōchōta alkoikin syntyä käytettyjä kirjoja myyviä liikkeitä, sittemmin myös uusien kirjojen kauppoja, kustannustoimintaa, kahviloita ja elokuvateattereita. Ennen toista maailmansotaa alueesta kehittyi vilkas opiskelijakaupunginosa.
Jinbōchō säästyi toisen maailmansodan pommituksilta kärsimättä suurempia vahinkoja. Sodan jälkeen Kandan ja Kōjimachin suuralueet yhdistettiin nykyiseksi Chiyodan erillisalueeksi, ja kaupunginosa sai nykyisen nimensä. 2000-luvun vaihteessa osa Jinbōchōn tiheään rakennetusta eteläosasta joutui purkavan uusrakentamisen kohteeksi.
Suzuran-dōri 1930-luvun alussa
Jinbōchōn kirjakauppoja vuonna 1934
Jinbōchōn katukuvaa vuonna 1967
Kissaten-kahvila Jinbōchōssa vuonna 2008
Kaupunkikuva ja rakennukset

Jinbōchō on tiiviisti rakennettu kaupunginosa, joka sijaitsee laajemmalla Kandan alueella Kandajoen eteläpuolella. Naapurikaupunginosia ovat pohjoisessa Nishi-Kanda ja Kanda-Sarugakuchō, idässä Kanda-Ogawamachi, etelässä Kanda-Nishikichō ja Hitotsubashi sekä lännessä Kudankita ja Kudanminami. Kaupunginosan länsirajalla virtaa Nihonbashijoki, jonka yläpuolelle on rakennettu Tokion pääkaupunkimoottoritien Ikebukuro-linja. Jinbōchōn läpi kulkevat itä–länsisuuntainen pääkatu Yasukuni-dōri ja pohjois–eteläsuuntainen pääkatu Hakusan-dōri.
Jinbōchōn alueella toimii edelleen kymmeniä vanhojen ja uusien kirjojen liikkeitä. Kaupunginosaan on sijoittunut myös kustantamoja ja painoteollisuutta. Merkittävimpiin kirjakauppoihin kuuluvat Sanseidō shoten ja Tōkyōdō shoten, jotka sijaitsevat alueen läpi kulkevan kauppakadun Suzuran-dōrin varrella. Kirjakauppojen ja antikvariaattien lisäksi kaupunginosassa toimii paljon erilaisia ravintoloita. Syksyisin siellä järjestetään vanhojen kirjojen markkinat.
Jinbōchōn länsiosassa on Senshū-yliopiston kampus.
Yaguchi shoten -kirjakauppa
Senshū-yliopiston rakennuksia
Jinbōchōn teatteri
Kadulle levittäytynyt kirjakauppa
Liikenne

Jinbōchōta palvelee Jinbōchōn metroasema, joka sijaitsee kaupunginosan keskellä Yasukuni-dōri- ja Hakusan-dōri-pääkatujen risteyksessä. Asemalla pysähtyvät Tōkyō metron Hanzōmon-linja sekä Toei-metron Mita-linja ja Shinjuku-linja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanda-Jinbōchō Wikimedia Commonsissa
Dragonologia

| Dragonologia: suuri lohikäärmekirja> Dragonology : the complete book of dragons |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ernest Drake
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, lastenkirjallisuus
Julkaistu:  2003
Suomennos
Suomentaja:  Aslak Breck, Noora Kinnunen
Kustantaja:  Egmont Kustannus
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  28
ISBN:  951-28-4048-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Dragonologia (engl. Dragonology: The Complete Book of Dragons) on englantilaisen Dugald A. Steerin kirjoittama, lohikäärmeistä ja lohikäärmeiden tutkimisesta kertovan tietokirjan muotoon kirjoitettu fantasiakirja. Englanninkielinen alkuteos ilmestyi 2003 ja suomennos seuraavana vuonna. Kirjassa on Wayne Andersonin, Helen Wardin ja Douglas Carrelin tekemä värikuvitus.
Kirjan kuvitteelliseksi kirjoittajaksi esitellään 1800-luvulla elänyt dragonologi Ernest Drake. Teoksen esittelyssä sen sanotaan kirjoitetun jo keskiajalla ja sittemmin entisöity kirjan löydyttyä vanhan kirjakaupan ullakolta. Dragonologiassa esitellään eri lohikäärmelajityypit, joita on noin kymmenkunta meksikonamfiteeristä huurrelohikäärmeeseen.
Kirjassa esitellään myös lohikäärmeiden aakkoset, sillä kirjan mukaan jotkin lohikäärmeet osaavat lukea ja kirjoittaa.
Tieteenala

Dragonologia voi merkitä myös tieteenalaa, joka tutkii lohikäärmeitä. Nykypäivänä sillä tarkoitetaan pääasiassa niiden tutkimista esimerkiksi kulttuurihistoriassa ja mytologiassa tai okkultismissa. Dragonologian on katsottu olevan oikea tieteenala mahdollisesti keskiajalla tai joskus kauan sitten, mutta sen merkitys on kadonnut nykypäivään mennessä. Kiinassa lohikäärmeillä on vielä tänäkin päivänä suuri merkitys, ja dragonologia voi olla kiinassa edelleen harrastettua.
Dragonologia voi olla tunnettu myös nimellä dracologia.
Douglas Tilden

Douglas Tildenin veistos Väsynyt nyrkkeilijä.
Douglas Tilden (1. toukokuuta 1861 – 5. elokuuta 1935) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä. Hän kävi Kalifornian kuurojen koulua ja opiskeli myöhemmin kuvanveistoa Pariisissa Paul Chopinin johdolla. Tulirokko oli aiheuttanut Tildenin täydellisen kuuroutumisen lapsena.
Kaliforniasta kotoisin ollut Tilden loi teoksensa The Football Players ("Jalkapalloilijat") juuri Pariisissa. Veistosta säilytetään nyt Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampuksella. 1900-luvun lähetessä loppuaan siitä tuli homoeroottinen symboli. Kuvanveistäjän muita teoksia ovat muun muassa Bear Hunt ja Mechanics Monument.
Tilden menehtyi sydänvikaan vuonna 1935 ja hänet haudattiin Mountain View Cemeteryyn Oaklandiin. Hän oli vuosina 1896–1926 aviossa Elizabeth Delano Colen kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Douglas Tilden Wikimedia Commonsissa
Englannin 2. divisioona

| Football League Second Division |
| --- | --- |
Laji:  jalkapallo
Maa(t):   Englanti
Perustettu:  1892
Lopetettu:  2004
Joukkueita:  24
Sarjataso:  2 (1892–1992) 3 (1992–2004)
Ylempi taso:  1. divisioona
Alempi taso:  3. divisioona
Englannin 2. divisioona (engl. Football League Second Division) oli vuosina 1892–1992 Englannin jalkapalloilun toiseksi korkeimman sarjatason nimi. Vuosina 1992–2004 se oli sarjajärjestelmän kolmanneksi ylimmän tason nimi.
2. divisioona perustettiin vuonna 1892, kun Englannin kaksi kilpailevaa liigaa Football League ja Football Alliance yhdistyivät. Kaikki joukkueet eivät mahtuneet samaan sarjaan, joten Football League jaettiin kahteen sarjatasoon. Myöhemmin 2. divisioonan alle perustettiin uusia sarjatasoja. Kaudelle 1992–1993 syntyi Football Leaguen yläpuolelle Valioliiga, jolloin 2. divisioonasta tuli sarjajärjestelmässä kolmas porras. Nimi 2. divisioona katosi 2004, kun Football Leaguen sarjojen nimiä muutettiin ja 2. divisioonasta tuli Ykkösliiga (engl. Football League One).