stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puna-armeija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puna-armeija Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
 Puna-armeijan rintamat toisessa maailmansodassa 
Baltian rintamat: 
Baltian rintama: 
1. Baltian rintama: 
2. Baltian rintama: 
3. Baltian rintama: 
Brjanskin rintama: 
Luoteisrintama: 
Orjolin rintama : 
Valko-Venäjän rintamat: 
Valko-Venäjän rintama: 
1. Valko-Venäjän rintama: 
2. Valko-Venäjän rintama: 
3. Valko-Venäjän rintama: 
Keskustan rintama: 
Kurskin rintama: 
Lännen rintama : 
Ukrainan rintamat: 
1. Ukrainan rintama: 
2. Ukrainan rintama: 
3. Ukrainan rintama: 
4. Ukrainan rintama: 
Arorintama: 
Etelän rintama: 
Lounaan rintama: 
Voronežin rintama: 
Reservirintama : 
Kaukoidän rintamat: 
Kaukoidän rintama: 
1. Kaukoidän rintama: 
2. Kaukoidän rintama: 
Transbaikalin rintama : 
Moskovan rintamat: 
Moskovan puolustuslinja: 
Moskovan reservirintama: 
Možaiskin puolustuslinja: 
Kalininin rintama: 
Reservirintama : 
Pohjoiset rintamat: 
Karjalan rintama: 
Leningradin rintama: 
Pohjoinen rintama: 
Olhavan rintama : 
Kaukasuksen rintamat: 
Kaukasuksen rintama: 
Pohjois-Kaukasuksen rintama: 
Transkaukasian rintama: 
Krimin rintama : 
Stalingradin rintamat: 
Donin rintama: 
Kaakon rintama: 
Stalingradin rintama: 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia 
Muut:  IdRef 
Puna-armeijan paraati Harkovassa vuonna 1920.
Neuvostosotilaita vuonna 1937.
Yhdysvaltalainen juliste toisen maailmansodan ajalta: ”Tämä mies on ystäväsi, hän taistelee vapauden puolesta.”
Neuvostosotilaan patsas Berliinissä.
Pax Romana

Ara Pacis, keisari Augustukselle pystytetty rauhanalttari.
Pax Romana (suom. ’roomalainen rauha’) oli suhteellisen rauhan ja vakauden ajanjakso Rooman valtakunnan historiassa. Se alkoi keisari Augustuksen kaudesta 27 eaa. – 14 jaa. ja kesti noin 200 vuotta vuoteen 180 jaa. kun keisari Marcus Aurelius kuoli.
Keisari Augustus ja hänen seuraajansa halusivat taata lain, järjestyksen ja turvallisuuden valtakunnassaan. Sen saavuttamiseksi keisarit erottivat Rooman muusta maailmasta ja puolustivat sen rajoja. Toisinaan he myös laajensivat valtakuntaa sotilaallisesti.
Laajentuva Rooma kärsi jatkuvasti mellakoista, kapinoista ja kansannousuista. Kun Rooman senaatti oli myöntänyt keisari Augustukselle lähes rajattoman vallan, keisari onnistui rauhoittamaan levottoman valtakuntansa. Augustus toi politiikkaan ja kauppaan rauhan ja turvallisuuden, jota kansalaiset olivat kauan jo vaatineet. Hän kasvatti Rooman armeijaa ja onnistui tukahduttamaan sen avulla kaikki valloitettujen alueiden kapinat. Rooman kaupungin hän rauhoitti kasvattamalla poliisivoimia. Meret Augustus rauhoitti hävittämällä merirosvot.
Augustuksen valloitettua Espanjan ja Gallian senaatti pystytti Campus Martiukselle ”Augustuksen rauhanalttarin” (Ara Pacis Augustae), jonka friisissä rauha esitettiin yhtenä roomalaisista arvoista. Augustus nostettiin kuolemansa jälkeen jumalaksi, kuten myös useimmat hänen seuraajistaan.
Augustuksen seuraajat säilyttivät Augustuksen rauhan tukahduttamalla konfliktit, laajentamalla valtakunnan rajoja sekä pitämällä Rooman kaupungin sopusointuisena.
Rooman rauha päättyi Marcus Aureliuksen kuoltua vuonna 180, kun valtaan nousi Commodus.
Pax Romanan ajan keisarit

Augustus
Tiberius
Caligula
Claudius
Nero
Galba
Otho
Vitellius
Vespasianus
Titus
Domitianus
Nerva
Trajanus
Hadrianus
Antoninus Pius
Marcus Aurelius
Charlotte von Mecklenburg-Strelitz

| Charlotte von Mecklenburg-Strelitz |
| --- | --- |
 Ison-Britannian ja Irlannin kuningatar
 Kuningatar Charlotte, Thomas Gainsboroughin maalaus 1781.
Ison-Britannian ja Irlannin kuningatar
Virkakausi:  8. syyskuuta 1761 – 17. marraskuuta 1818
Kruunajaiset:  22. syyskuuta 1761
Edeltäjä:  Caroline
Seuraaja:  Maria Anne Fitzherbert, Caroline von Braunschweig-Wolfenbüttel

Syntynyt:  19. toukokuuta 1744 Unteres Schloß, Mirow, Mecklenburg-Strelitzin herttuakunta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut:  17. marraskuuta 1818 Kew Palace, Kew, Englanti
Puoliso:  Yrjö III
Lapset:  Luettelo
Koko nimi:  Sophia Charlotte
Suku:  Mecklenburg-Strelitz
Isä:  Karl Ludwig Friedrich, Mecklenburg-Strelitzin herttua
Äiti:  Elisabeth Albertine, Saksi-Hildburghausenin prinsessa
Nimikirjoitus:  
Sophia Charlotte von Mecklenburg-Strelitz (19. toukokuuta 1744 Unteres Schloß, Mirow, Mecklenburg-Strelitzin herttuakunta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 17. marraskuuta 1818 Kew Palace, Kew, Ison-Britannian kuningaskunta) oli saksalainen prinsessa, josta tuli Yrjö III:n puolisona Ison-Britannian ja Irlannin kuningatar.
Mecklenburg-Strelitzin prinsessa Sophie Charlotte 17-vuotiaana, Johann Georg Ziesenis 1761
Suku ja koulutus

Sophia Charlotte oli pienen pohjoissaksalaisen Mecklenburg-Strelitzin herttuan, Mirowin ruhtinaan Kaarle Ludvig Friedrichin (1708–1752) ja Saksi-Hildburghausenin prinsessa Elisabeth Albertinen (1713–1761) nuorin tytär. Hänellä oli yhdeksän sisarusta.
Diplomaattien raporttien mukaan, kihlautuessaan Yrjö III:n kanssa vuonna 1761, Charlotte oli saanut "erittäin keskinkertaisen koulutuksen". Hänen kasvatuksensa oli samanlainen kuin englantilaisen maalaisherrasmiehen tyttären. Hän sai opettajilta alkeellista opetusta kasvitieteestä, luonnonhistoriasta ja kielistä, mutta hänen koulutuksensa keskittyi kotitalouteen ja uskontoon – jälkimmäistä opetti pappi. Vasta kun hänen veljensä Adolf Friedrich IV (1738–1794) nousi herttuakunnan valtaistuimelle vuonna 1752, hän sai kokemusta ruhtinaallisista tehtävistä ja hovielämästä. Hänen vanhin sisarensa herttuatar Christine (1735–1794), josta tuli Frauenstift Herford luostarin kaniikitar Saksissa, sai sitä vastoin hyvän koulutuksen latinassa, kreikassa ja ranskassa ja häntä opettivat runoilija Friderike Elisabeth von Grabow ja teologi, luonnontieteilijä Gottlob Burchard Genzmer.
Avioliitto

Yrjö III pyysi neuvonantajaansa etsimään sopivan vaimon protestanttisten saksalaisten prinsessojen joukosta, pienestä herttuakunnasta, jonka poliittinen merkitys olisi vähäinen. Valinta osui 17-vuotiaaseen Charlotteen, joka vakuutti olevansa puuttumatta valtion asioihin ja avioliitosta sovittiin ilman että tulevat puolisot näkivät toisiaan. Erittäin raskaalle ja myrskyisäksi osoittautuneelle merimatkalle lähdettiin 22. elokuuta 1761 veli, herttua Adolf Friedrichin ja brittiläisen saattuen kanssa ja he pystyivät rantautumaan vasta 7. syyskuuta Harwichiin.
Avioliitto solmittiin St Jamesin palatsin Chapel Royalissa vain kuusi tuntia Charlotten Englantiin saapumisen jälkeen 8. syyskuuta 1761 ja kesti 57 vuotta.  Heidät kruunattiin Westminster Abbeyssä kaksi viikkoa myöhemmin 22. syyskuuta 1761.
Kuningasparille syntyi 15 lasta, joista 13 eli aikuisiksi asti. He asuivat aluksi St Jamesin palatsissa, mutta ostivat Buckinghamin palatsin paikalla olleen Buckingham Housen ja muuttivat sinne vuonna 1762.
Kuningatar

Sekä Charlotte että kuningas Yrjö III olivat musiikintuntijoita. Erityisesti Georg Friedrich Händel oli heidän suosiossaan. Johann Sebastian Bachin yhdestoista poika Johann Christian Bach oli kuningattaren hovimuusikko. Mozart soitti kuningattarelle kahdeksanvuotiaana.
Kuningatar oli kiinnostunut myös kasvitieteestä ja auttoi laajentamaan Kew Gardensin kasvitieteellistä puutarhaa. Helokolibrikukka Strelitzia reginae on saanut tieteellisen nimensä hänen kunniakseen. Kuningatar Charlotte toi joulukuusiperinteen Britanniaan ja koristeli sen Windsorin lasten joulujuhliin vuonna 1800.
Hän oli ahdistunut miehensä fyysisten ja henkisten sairauksien kohtauksista, jotka muuttuivat pysyviksi myöhemmässä elämänvaiheessa. Charlotte säilytti läheisen suhteensa Ranskan kuningatar Marie Antoinetteen, ja Ranskan vallankumous lisäsi todennäköisesti Charlotten tuntemaa emotionaalista rasitusta. Vanhin poika George nimitettiin valtionhoitajaksi vuonna 1811 kuninkaan sairauden pahenemisen vuoksi.
Charlotte kuoli marraskuussa 1818 poikansa George vierellään. Puoliso Yrjö III kuoli hieman yli vuotta myöhemmin, luultavasti tietämättä vaimonsa kuolemasta.
Kuningatar on erittäin suosittu Yhdysvalloissa, Pohjois-Carolinan osavaltion suurimmassa kaupungissa Charlottessa, joka on saanut hänen mukaansa sekä virallisen nimensä että lempinimen Queen City.
Perintö

Historioitsija Mario de Valdes y Cocom on vuonna 1999 spekuloinut, että Charlottella on voinut olla afrikkalaisia esi-isiä 1300-luvulla. Teorian alkuperä on luultavasti jamaikalais-yhdysvaltalaisen historioitsija Joel Augustus Rogersin 1940- ja 1950-luvuilla julkaisemissa teoksissa. Kuningatar Elisabet II:n hovi kommentoi de Valdes y Cocomin teoriaa paljastamalla, että Charlotten mustista esivanhemmista on kuningassuvun piirissä huhuttu jo pitkään, mutta että asia ei suuremmin kiinnosta heitä.
Jälkeläiset

Charlottella ja Yrjöllä oli 15 lasta, joista ajalle poikkeuksellisesti vain kaksi kuoli jo lapsina.
George, Yrjö IV (12. elokuuta 1762 – 26. kesäkuuta 1830) Walesin prinssi 1762–1820; avioitui 1795 Braunschweig-Wolfenbüttelin prinsessa Carolinen kanssa; heillä oli yksi tytär prinsessa Charlotte Augusta
Prinssi Frederick, Yorkin ja Albanyn herttua (16. elokuuta 1763 – 5. tammikuuta 1827) avioitui 1791 Preussin prinsessa Frederica Charlotten (1767–1820) kanssa, joka oli Preussin kuningas Fredrik Vilhelm II:n ja kruununprinsessa Elisabeth Christine Ulrike von Braunschweig-Wolfenbüttelin ainoa lapsi; ei jälkeläisiä
William IV, Clarencen ja St Andrewsin herttua (21. elokuuta 1765 – 20. kesäkuuta 1837) avioitui 1818 Saksi-Meiningenin prinsessa Adelaiden kanssa; ei eloon jääneitä laillisia jälkeläisiä. Hänellä oli kymmenen aviotonta lasta näyttelijätär Dorothea Jordanin kanssa.
Charlotte, Princess Royal (29. syyskuuta 1766 – 6. lokakuuta 1828) avioitui 1797 Württembergin kuningas Friedrich I:n kanssa; ei eloon jääneitä jälkeläisiä
Prinssi Edward, Kentin ja Strathearnin herttua (2. marraskuuta 1767 – 23. tammikuuta 1820) avioitui 1818 Saksi-Coburg-Saalfeldin prinsessa Victorian kanssa; heillä oli yksi tytär Alexandrina Victoria, tuleva kuningatar Viktoria
Prinsessa Augusta Sophia (8. marraskuuta 1768 – 22. syyskuuta 1840) naimaton, ei jälkeläisiä
Prinsessa Elisabet (22. toukokuuta 1770 – 10. tammikuuta 1840) avioitui 1818 Hessen-Homburgin maakreivi Friedrich IV:n (1769–1829) kanssa; ei jälkeläisiä
Ernest Augustus, Hannoverin kuningas (5. kesäkuuta 1771 – 18. marraskuuta 1851) Cumberlandin ja Teviotdalen herttua 1799–1851; avioitui 1815 Mecklenburg-Strelitzin prinsessa Friederiken (1778–1841) kanssa, joka oli Preussin kuningatar Luisen sisar; heillä oli yksi poika Hannoverin kuningas Georg V
Prinssi Augustus Frederick, Sussexin herttua (27. tammikuuta 1773 – 21. huhtikuuta 1843) avioitui 1793 vuoden 1772 kuninkaallisen avioliittolain vastaisesti lady Augusta Murrayn kanssa, heillä oli kaksi lasta; avioliitto mitätöitiin 1794. Avioitui toisen kerran 1831 lady Cecilia Bugginin (myöh. Invernessin herttuatar) kanssa; ei jälkeläisiä. Hän oli tunnettu liberaaleista näkemyksistään.
Prinssi Adolphus, Cambridgen herttua (24. helmikuuta 1774 – 8. heinäkuuta 1850) avioitui 1818 Hessen-Kasselin prinsessa Augustan kanssa; heillä oli jälkeläisiä
Prinsessa Mary (25. huhtikuuta 1776 – 30. huhtikuuta 1857) avioitui 1816 prinssi William Frederickin, Gloucesterin ja Edinburghin herttuan kanssa; ei jälkeläisiä
Prinssi Octavius ​​(23. helmikuuta 1779 – 3. toukokuuta 1783) kuoli 4-vuotiaana isorokkoon
Prinssi Alfred (22. syyskuuta 1780 – 20. elokuuta 1782) kuoli alle 2-vuotiaana isorokkoon
Prinsessa Amelia (7. elokuuta 1783 – 2. marraskuuta 1810) naimaton, ei jälkeläisiä
Nykyään tunnetuimmat Charlotten jälkeläiset ovat Windsor-suvun edustajat kuningatar Viktorian kautta. Elisabet II polveutuu Charloten kahdesta pojasta, Edvardista ja Aadolfista. Nykyinen Hannover-suvun päämies Ernst August von Hannover (s. 1954), on Ernst Augustin jälkeläinen.
Kuningatar fiktiossa

Kuningatar Charlotte esiintyy fiktiivisenä hahmona pääosassa Netflix-sarjassa Queen Charlotte: A Bridgerton Story, joka on saanut inspiraationsa todellisesta historiallisesta kuningatar Charlottesta. Sarja kuvaa hänen elämäänsä ja 57-vuotista avioliittoaan kuningas Yrjö III:n kanssa.
Kirjallisuutta

Holme, Thea: Caroline: Biography of Caroline of Brunswick.  Hamish Hamilton Ltd, 1979.  ISBN 978-0241101629  (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC 2  IdRef 
Kuningatar Charlotten virallinen muotokuva, Allan Ramsay n. 1761
Kuningatar Charlotte 45-vuotiaana, Sir Thomas Lawrence 1789
Kuningatar Charlotte 63-vuotiaana, Eduard Ströhling 1807
Kuningatar Charlotte kahden vanhimman poikansa kanssa, Johann Zoffany 1765
Kuningatar Charlotte vanhimman tyttärensä, kuninkaallisen prinsessa Charlotten kanssa, Francis Cotes 1767
Kuningatar Charlotte ja Yrjö III kuuden vanhimman lapsensa kanssa, Johan Zoffany 1770
Kliini

Kahden populaation välillä tapahtuva yksilön liike havainnollistaa geenivirtaa.
Kliini on eliölajin sisäistä vähittäistä eli liukuvaa muutosta eri maantieteellisillä alueilla vallitsevien fenotyyppien välillä. Erityisesti eri alueilla esiintyvien alalajien välillä voi olla vaihettumisvyöhyke, kliini, jossa populaation koostumus vähittäin muuttuu.
Populaatiogenetiikassa kliinillä viitataan useimmiten yhden tietyn geenin taajuudessa esiintyvään maantieteelliseen muutokseen.
Kliini eroaa käsitteestä ekotyyppi siinä, että jälkimmäinen kuvaa vain populaation eroamista toisista populaatioista esimerkiksi kasvupaikasta johtuen, kun taas eri kliineillä on selkeästi erilainen geneettinen tausta. Tilannetta voi verrata genotyypin ja fenotyypin eroavaisuuksiin.
Kliini voi heijastaa luonnonvalinnan vaikutusta tai se voi johtua maantieteellistä eristyneisyyttä seuranneesta populaatioiden uudelleen kohtaamisesta.
Kliinin käsitteen otti käyttöön Sir Julian Huxley.
Ihmisrotujaottelua koskevassa keskustelussa kliiniteoria on esitetty biologisena vaihtoehtona morfologiselle rotuluokittelulle.
Jukolan viesti

| Jukolan viesti |
| --- | --- |


Tyyppi:  viestisuunnistuskilpailu
Järjestämistiheys:  vuosittain
Tapahtumapaikka:   Suomi
Ensimmäisen kerran:  1949
Järjestäjä:  Kaukametsäläiset ry
Kotisivut
Jukolan viestin lähtö vuonna 2008
Salo-Jukolan portti
Kalevan Rastin ankkuri Fabian Hertner johtaa joukkueen 2012 Valio-Jukolan voittoon.
Jukolan viesti on viestisuunnistuskilpailu, joka on järjestetty Suomessa vuodesta 1949 lähtien. Kilpailu pidetään vuosittain eri puolilla Suomea kesäkuun 13. ja 19. päivän välillä.
Jukolan viestissä on seitsemän osuutta, joiden pituus vaihtelee 7 ja 15 kilometrin välillä, ja sen lähtö on lauantaina kello 23. Voittajajoukkue saapuu maaliin aikaisin sunnuntaiaamulla, noin kello 6 ja 7 välillä, ja viimeiset joukkueet iltapäivällä ennen maalin sulkeutumista klo 14.
Vuosina 1951–1977 Jukolan viestin yhteydessä naisten kilpailu käytiin Venlojen juoksu -nimisenä yksilökilpailuna, mutta vuonna 1978 kilpailu muutettiin kolmiosuuksiseksi, vuodesta 1981 lähtien neliosuuksiseksi, Venlojen viestiksi, joka käydään päivänvalon aikaan lauantai-iltapäivällä.
Jukolan sekä Venlojen viestiin osallistuu niin kansainvälisiä kilpasuunnistajia kuin kuntoilijoitakin. Kaikilla joukkueilla tasosta riippumatta on samat radat. Kaikilla osuuksilla on hajonta.
Nuorille suunnistajille on vuodesta 1986 lähtien järjestetty elokuussa erillisenä kilpailuna Nuorten Jukola -viesti, joka on seitsenosuuksinen kilpailu 11–18-vuotiaille.
Nimi

Kilpailun nimi tulee Aleksis Kiven romaanista Seitsemän veljestä.
Jukolan historia

Vuonna 1945 Ruotsissa aloitetun Tiomilan esimerkin mukaan heräsi pääkaupunkiseudun suunnistajien keskuudessa ajatus omasta suuresta suunnistusviestistä. Syksyllä 1947 ryhdyttiin pienessä piirissä puuhaamaan tällaista viestiä ja sen järjestämiseksi erillistä ryhmää. Sodan jälkeisissä oloissa taloudelliset edellytykset ison viestin järjestämiseksi eivät olleet kovinkaan hyvät. Ratkaisevana tekijänä oli Helsingin Sanomien saaminen mukaan jo suunnitteluvaiheessa. Järjestämisestä vastaava ryhmä perustettiin 30. kesäkuuta 1948, ryhmä sai nimekseen Kaukametsäläiset ry. Yhdistyksen tehtävänä on huolehtia Jukolan viestin järjestämisestä Aleksis Kiven Seitsemän veljeksen hengessä.
Ensimmäinen Jukolan viesti järjestettiin 12.–13. kesäkuuta 1949 pääkaupunkiseudulla. Sen lähtö oli Helsingin maalaiskunnassa ja maali Helsingissä. Siihen osallistui 41 joukkuetta. Toisesta kilpailusta lähtien Jukolan viestissä on viety kaukametsäläisten laatimaa viestisanomaa. Kilpailun voittaneen joukkueen jäsenen tulee maaliin tultuaan lukea ääneen sanoma, joka käsittelee jotain ajankohtaista teemaa ja on suunnattu jollekin taholle. Neljäkymmentä kertaa sanoman laati Matti Salmenkylä. Vuosina 2005–2009 sanoman laati Antero Viherkenttä. Vuodesta 2010 alkaen sanoman on tehnyt Seppo Väli-Klemelä.
Jukolan viestin tilastot

Jukolan viestin menestyksekkäin joukkue voittojen määrässä on Helsingin Suunnistajat kahdeksalla voitollaan ja maratontilaston kärjessä (vuoden 2022 viestin jälkeen) on norjalainen Halden SK 435 pisteellä. Menestyksekkäimmät urheilijat ovat Erkki Aro ja Juhani Salmenkylä seitsemällä viestivoitollaan. Eniten osallistumiskertoja on Seppo Tammelalla, vuoteen 2022 mennessä 62 osallistumiskertaa.
Jukolan viestissä on kolmenkymmenen parhaan joukkoon sijoittunut muu kuin suomalainen, ruotsalainen tai norjalainen seura 16 kertaa:
vuonna 1975 oli tšekkoslovakialainen SK Slavia 24:s
vuonna 1980 oli tšekkoslovakialainen CSTV kahdeksas
vuonna 1995 oli sveitsiläinen Solv 27:s
vuonna 1999 oli tanskalainen Farum-Tisvilde OK kymmenes, vuonna 2000 kahdeksas ja vuonna 2005 kahdeksas.
vuonna 2011 oli liettualainen OSK IGTISA 21:s ja vuonna 2014 29:s.
vuonna 2015 oli sveitsiläinen OLV Baselland 21:s, vuonna 2018 28:s, vuonna 2019 28:s ja vuonna 2021 30:s.
vuonna 2017 oli sveitsiläinen Ol Norska 20:s, vuonna 2021 19:s, vuonna 2023 yhdeksäs ja vuonna 2024 13:s.
Kaksi joukkuetta on onnistunut voittamaan samana vuonna sekä Jukolan viestin että Venlojen viestin: ruotsalaiset IFK Södertälje (1991) ja Stora Tuna OK (2024).
Jukolan viestin pisin voittoputki on Stora Tuna OK:n vuosina 2019–2024 voittamat viisi peräkkäistä kilpailua.
Kirjallisuutta

Salmenkylä, Matti (päätoim.): Jukolan viestin tarina 1949-1988.  Kaukametsäläiset ry, 1989.  ISBN 952-90077-0-1
Uljas, Reimo (toim.): Jukolan viestit 1989–2008.  Kaukametsäläiset ry, 2009.  ISBN 978-952-92-5583-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jukolan viesti Wikimedia Commonsissa
Jukolan viestin kotisivut
Jämsä-Jukola 2013 -sivu
Kytäjä-Jukola 2010 -kotisivu Internet Archivessa
Ylen Elävä arkisto: Varhaisia Jukolan viestejä siivittivät Aleksis Kivi ja Suvivirsi
Ylen Elävä arkisto: Jukolan viesti tekee eetvarttia 2000-luvullakin
| n k Jukolan viestit ja Venlojen viestit |
| --- | --- | --- |
| Viestit |  1949  1950  1951  1952  1953  1954  1955  1956  1957  1958  1959  1960  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024  2025  2026  2027  2028  |  |
Aku ja köyhät pojat

| Aku ja köyhät pojat Eppu Normaali |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhti- ja toukokuu 1983
 Tuottaja(t): Mikko Syrjä
 Tyylilaji: Suomirock
 Kesto: 37.37
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  5. (kesäkuu 1986)
Eppu Normaalin muut julkaisut
| Pop pop pop 1982 | Aku ja köyhät pojat 1983 | Hatullinen paskaa 1984 |
Aku ja köyhät pojat on suomirock-yhtyeen Eppu Normaalin vuonna 1983 julkaistu albumi. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat ”Rakkaus on KuuMaa” ja ”Balladi kaiken turhuudesta”, jotka kummatkin on julkaistu singleinä, ensin mainittu tosin vasta vuonna 1989.
Levyn nimi juontuu Creedence Clearwater Revival -yhtyeen levystä Willy and the Poor Boys. ”Kiirastulen kerubi” -kappaleen nimi on otettu Aku Ankasta. AA-lehden numeroissa 4-5/1973 esiintyy moottoripyöräjengi Kiirastulen Kerubit.
Kappalelista

Rakkaus on KuuMaa – 4.05
Uni laulusta – 2.18
Toivomuskirjeitä jumalille – 3.25
Rakastavaiset – 3.56
Vaikerrus d-mollissa – 4.25
Balladi kaiken turhuudesta – 4.42
Mopolla tähtiin – 3.14
Kiistän kaiken – 3.50
Kiirastulen kerubi – 4.12
Onnellinen hetki elämässä – 3.30
Kokoonpano

Martti Syrjä – laulu
Pantse Syrjä – kitara, taustalaulu
Juha Torvinen – kitara
Mikko Nevalainen – bassokitara
Aku Syrjä – rummut
Singlet

”Balladi kaiken turhuudesta” / ”Maailma loppuu neekerikylässä”, kesäkuu 1983
”Rakkaus on KuuMaa” / ”Vaikerrus D-mollissa”, maaliskuu 1989
Yle TV2

| Yle TV2 |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  7. maaliskuuta 1965
Omistaja:  Yleisradio
Kuvaformaatti:  16:9 576i (SDTV) 16:9 1080i (HDTV)
Katsojaosuus:   12,9 % (2023, Finnpanel)
Maa:   Suomi
Näkyvyysalue:  1965: 34 % väestöstä 1970: 50 % väestöstä 1981: 87 % väestöstä 1986: 99,5 % väestöstä
Pääkonttori:  Mediapolis, Ristimäki, Tampere
Korvasi kanavan:  Tesvisio, Tamvisio
Aiemmin:  TV-ohjelma 2 (1965–1971) TV2 (1971–2001) YLE TV2 (2001–2012)
Rinnakkaiskanava(t):  Yle TV1 (HD) Yle Teema & Fem (HD)
Kotisivu:  tv2.yle.fi
Saatavuus
Antenniverkko
Digita:  kanava 2 (HD) kanava 22
Satelliitti
Allente:  kanava 2 (HD) Kanava 142 (HD)
Kaapeliverkko
DNA:  kanava 2 (HD) kanava 22
Elisa:  kanava 2 (HD) kanava 22
Telia:  kanava 2 (HD) kanava 22
IPTV (ADSL)
Maxivision Viihde:  
Elisa:  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yle TV2 (puhekielessä Kakkonen) on yksi Yleisradio Oy:n omistamista kolmesta televisiokanavasta. Yle TV1:n tavoin TV2 on julkisen palvelun kanava, jolla ei esitetä mainoksia. Rahoitus tapahtuu verovaroin. TV2:n keskustoimitus sijaitsee Tampereen Ristimäessä Tohloppi-järven vieressä. Nykyisin se lähettää ohjelmaa noin 4 200 tuntia vuodessa, paljon urheilulähetyksiä jotka ovatkin kanavan katsotuinta antia. Kanava työllistää noin 400 työntekijää. TV2:n kanavapäällikkönä on marraskuusta 2019 lähtien toiminut Sasha Ikonen.
Historiaa

Kakkoskanava eli TV-ohjelma 2 sai alkunsa Yleisradion vuonna 1964 ostamasta Tesvisiosta, joka ei kyennyt kilpailemaan Ylen Suomen Television kanssa katsojista eikä Mainostelevision kanssa mainostuloista, vaan oli ajautumassa vararikkoon. Muutamaa viikkoa myöhemmin Yle osti myös tamperelaisen Tamvision. Ylihintaisina pidetyt kaupat heikensivät Ylen taloutta pitkäksi aikaa eteenpäin. Suomi sai ensimmäisenä Pohjoismaissa toisen televisiokanavan, Ruotsissa SVT2 (silloinen TV2) aloitti vasta neljä vuotta myöhemmin, joulukuussa 1969. Norjassa ja Tanskassa säilyi vain yksi kanava vielä 1980–1990-luvun taitteeseen asti. TV2:n näkyvyysalue laajeni vähitellen ympäri Suomea, ja koko Suomen väestön kanava tavoitti vasta 1980-luvun loppupuolella.