stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rämekurppelo

| Rämekurppelo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Kurppelot Limnodromus
Laji::  griseus
Kaksiosainen nimi
 Limnodromus griseus  (Gmelin, 1789) 
Alalajit
 L. g. caurinus  L. g. griseus  L. g. hendersoni 
Katso myös
   Rämekurppelo Wikispeciesissä   Rämekurppelo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rämekurppelo (Limnodromus griseus) on pohjoinen kahlaaja. Lajin nimesi Johann Friedrich Gmelin vuonna 1789.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 23–25 senttimetriä, siipien kärkiväli 45–51 senttimetriä ja paino 65–153 grammaa. Naaras on keskimäärin 10 prosenttia koirasta suurempi. Pitkät jalat ja pitkä suora nokka tuovat mieleen kuirit, jotka ovat kuitenkin jonkin verran suurempia.
Esiintyminen

Rämekurppelo pesii kolmella erillisellä alueella Pohjois-Amerikan pohjoisosassa: Etelä-Alaskassa (alalaji caurinus), Kanadan luoteisosassa (alalaji hendersoni) ja Quebecin pohjoisosassa (nimialalaji griseus). Maailman populaation koko on 320 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on muuttolintu, joka talvehtii Yhdysvaltain eteläosissa, Keski-Amerikassa ja Länsi-Intian saaristossa sekä Etelä-Amerikassa Perua ja Brasiliaa myöten. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Pesii pääasiassa sisämaan havumetsäalueella järvien ja jokien tuntumassa, mutta myös rannikon tundran kuivalla maalla, täälläkin kosteikkojen tuntumassa. Pesimäajan ulkopuolella laji viihtyy sekä sisämaan järvien rannoilla että vuorovesirannoilla.
Lisääntyminen

Pesä on maassa ja munia on 4, joskus vain 3. Molemmat puolisot hautovat, yhteensä 3 viikkoa. Naaras jättää poikasten hoidon koiraalle ja lähtee itse syysmuutolle.
Ravinto

Syövät hyönteisiä, nilviäisiä, äyriäisiä, matoja sekä vähäisessä määrin kasvien osia.
Bilipschitz-kuvaus

Jos  X ja  Y ovat metrisiä avaruuksia metriikkoinaan  d ja  d^{\prime }, sanotaan, että kuvaus  f:X\to Y on bilipschitz, jos on olemassa sellainen luku  M\geq 1, että  d(x,y)/M\leq d'(f(x),f(y))\leq Md(x,y) kaikilla  x,y\in X.  Voidaan myös sanoa, että  f on  M-bilipschitz. Siis bilipschitz-kuvaus on sellainen Lipschitz-kuvaus, jonka käänteiskuvaus on myös Lipschitz. Bilipschitz-kuvaus on upotus.
Kirjallisuutta

Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus – TKK:n 1. lukuvuoden laaja matematiikka (2000–2013) (pdf) Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry.. ISBN 978-952-7010-12-9  ISBN 978-952-7010-13-6 (pdf)
Saarenmaa (muinaismaakunta)

Viron muinaismaakunnat
Saarenmaan muinaismaakunta oli maakunta nykyisessä Virossa. Se käsitti Saarenmaan, Hiidenmaan ja Muhun saaret Viron länsirannikolta, sen keskuksena oli Valjalan linna. Saarenmaan asukkaat mainitaan useissa saagoissa, kuten esimerkiksi Heimskringlanissa. Siinä heistä käytetään nimitystä Víkingr frá Esthland eli virolaiset viikingit. Tämä viitannee heidän tapaansa tehdä ryöstöretkiä laivoillaan viikinkiajan jälkeen. Saarenmaa oli tiettävästi vahvin Viron muinaismaakunnista. Se oli viimeinen kukistunut itsenäinen Viron maakunta Baltian ristiretkien jälkeen, Kalparitaristo kukisti sen vuonna 1227.
Hallinto

Saarenmaa oli jakautunut neljään kihlakuntaan, jotka käsittivät yhteensä 3 000 koukkua eli täysivahvuista verotilaa. Asutusta oli pääasiallisesti Saarenmaan ja Muhun saarilla, Hiidenmaa oli lähes asumatonta nautinta-aluetta. Saarenmaa oli läheisessä yhteistyössä kuurien kanssa, joita silloin hallitsi liiviläinen yläluokka. Saarenmaalla oli ilmeisesti myös paljon vaikutusvaltaa Läänemaalla. Saarenmaan vanhimpina eli paikallisina päälliköinä on mainittu muun muassa Ylle, Culle, Env, Muntelene, Tappete, Yalde, Melete ja Cake.
Historia

Saxo Grammaticus kirjoitti saarenmaalaisten osallistuneen Bråvallan taisteluun, joka käytiin 700-luvun puolivälissä. Poltetun Njálin saaga taas mainitsee islantilaisten ja saarenmaalaisten taistelleen Saarenmaan edustalla vuonna 972. 1100-luvulla saarenmaalaiset ryöstelivät Ruotsin ja Tanskan rannikkoa ilmeisesti viikingeiltä oppimallaan taktiikalla. Erään teorian mukaan he olivat vastuussa Sigtunan tuhosta vuonna 1187, mutta asiasta ei ole varmuutta. Saarenmaalaiset tekivät vuonna 1203 ryöstöretken Tanskaan 16 laivan ja 480 miehen voimin. Vuonna 1206 alkoivat Saarenmaan kahnaukset Saksalaisen ritarikunnan ja Tanskan kuningas Valdemar II Sejrin kanssa. Henrik Lättiläinen mainitsee Metsepoleen vuonna 1218 hyökänneillä Saarenmaalaisilla olleen 300 laivaa. Saksalaiset ja tanskalaiset valtasivat lopulta Viron mannermaan. Saarenmaalaisten vuonna 1222 aloittama virolaisten suuri kapina epäonnistui ja kukistettiin vuonna 1224. Saarenmaa valloitettiin kolme vuotta myöhemmin vuonna 1227. Saksalainen ristirekiläisjoukko piiritti Valjalan linnan, valloitti sen ja kastoi saarenmaalaiset kristinuskoon. Sen jälkeen Saarenmaa jaettiin Kalparitariston ja Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan hallitsemiin alueisiin.
Rämekarvajalka

| Rämekarvajalka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Villakkaat Lymantriidae
Alaheimo::  Lymantrinae
Suku::  Gynaephora
Laji::  selenitica
Kaksiosainen nimi
 Gynaephora selenitica  (Esper, 1783) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Toukka
Rämekarvajalka (Gynaephora selenitica) on jokseenkin harvinainen villakkaisiin kuuluva perhoslaji. Vanhemmassa kirjallisuudessa lajista on käytetty nimeä odelmakehrääjä. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö

Rämekarvajalan siipien kärkiväli on koiraalla noin 25–32 millimetriä ja naaraalla noin 32–34 mm. Perhosen siipien pohjaväri on vihertävän tummanruskea ja takasiivet ovat etusiipiä tummemmat. Siipien kuviointi erottaa rämekarvajalan sen lähilajeista. Naaraan takaruumis on koirasta selvästi paksumpi. Molemmilla sukupuolilla on kampamaiset tuntosarvet.
Toukka muistuttaa yleisemmän tuhkakarvajalan (Dicallomera fascelina) toukkaa. Se on musta ja kauttaaltaan pitkien mustien karvojen peittämä. Toukan selkäpuolella on viisi tuuheaa, mustaa karvatupsua, jotka ovat laidoilta vaaleanharmaat.
♂
♀
Levinneisyys ja lentoaika

Rämekarvajalka on levinnyt Eurooppaan ja Venäjälle. Euroopassa sen levinneisyysalue ulottuu Itä-Ranskasta Saksaan, Puolaan Baltiaan ja Suomeen, mutta muualta Skandinaviasta se puuttuu. Venäjällä lajia tavataan Mustanmeren pohjoispuolella, Keski-Venäjälle asti. Suomessa lajilla on vakituinen kanta vain Kaakkois- ja Etelä-Suomessa, linjan Sipoo–Mäntyharju–Rautjärvi kaakkoispuolella. Lännempänä on satunnaisia esiintymiä. Laji on Suomessa tulokaslaji, joka on havaittu ensimmäisen kerran vuonna 1890 Porvoosta, jonka suunnalta se on levittäytynyt muualle Suomeen.
Laji lentää Suomessa toukokuun lopusta kesäkuun loppuun. Hyvin harvinainen toinen sukupolvi lentää elokuussa. Luonnossa toisen sukupolven yksilöistä on vain yksittäishavaintoja.
Elinympäristö ja elintavat

Lajin elinympäristöä ovat suot, erityisesti harvaa ja kituliasta mäntyä kasvavat rämeet. Lajin suosiossa ovat erityisesti rämeiden avosuota vasten olevat laidat. Perhosia on toisinaan tavattu myös muissa ympäristöissä, kuten apilapeltojen tuholaisena 1930-luvulla. Perhosen esiintymät ovat paikallisia, eikä lajia yleensä tavata sen tyypillisen elinympäristön ulkopuolella.
Laji on päiväaktiivinen ja lajin koiraat lentävät auringon paistaessa, parin metrin korkeudella. Illan tullen lento rauhoittuu. Naaraat ovat selvästi koiraita vähemmän liikkeellä ja ne lentävät selvästi matalammalla. Aikuiset perhoset eivät nauti ravintoa ja elävät vain muutaman päivän. Parittelun jälkeen naaras munii 150–200 munaa, jotka se asettaa erityisesti kuiville heinänkorsille. Munarykelmiin tarttuu suojaavia karvoja naaraan takaruumiista. Toukkia voi nähdä rämevarvuilla. Toukat elävät yksin ja nuorempina piilottelevat päivisin lähellä maanpintaa. Elo-syyskuussa, kun toukat ovat kookkaampia, ne eivät enää piilottele, jolloin niitä on helppo löytää. Toukat talvehtivat. Toukka koteloituu toukokuun alussa.
Ravintokasvi

Rämekarvajalan toukka on polyfagi. Tavallisia ravintokasveja ovat monet soiden kasvit, kuten suokukka, kanerva, juolukka, mustikka, vadelma, koivut, pajut ja haapa. Myös muita ravintokasveja on havaittu.
Aiheesta muualla

Suomen perhostutkijain seura: rämekarvajalka (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q11654884  Wikispecies: Gynaephora (Gynaephora) selenitica  BioLib: 54720  BOLD: 255730  CoL: 6KVMT  EoL: 508810  EUNIS: 309165  Fauna Europaea: 447098  Fauna Europaea (new): 31803ebe-6ff2-405a-9ef7-4c5231b02ab5  GBIF: 1822120  iNaturalist: 824532  IRMNG: 11073824  LepIndex: 51408  MaBENA: GynaeSele  NCBI: 988120  Observation.org: 151759  Open Tree of Life: 707346  Laji.fi: MX.62164
Divergenssi

Divergenssi (lähteisyys; engl. divergence) on matematiikassa vektorilaskentaan liittyvä differentiaalioperaattori, joka kuvaa vektorikentän lähteisyyttä. Divergenssi on skalaari, jonka voidaan katsoa kuvaavan pisteestä lähtevän tai siihen päättyvän vektorivuon tiheyttä. Suuri positiivinen divergenssi merkitsee, että piste toimii vektorikentän lähteenä, suuri negatiivinen divergenssi tarkoittaa, että piste toimii vektorikentän nieluna. Kolmiulotteisen vektorifunktion  \mathbf {F} =F_{1}{\vec {i}}+F_{2}{\vec {j}}+F_{3}{\vec {k}} divergenssi määritellään
Määritelmästä nähdään, että divergenssi voidaan muodollisesti kirjoittaa vektorikentän ja nablaoperaattorin pistetulona, eli
Tätä pistetulomerkintää käytetäänkin yleisesti divergenssin symbolina. Gradientin komponenteilla eli osittaisderivaattaoperaattoreilla kertominen vastaa siis derivointia kyseessä olevan  muuttujan suhteen. Vektorikentän divergenssi on skalaarikenttä, joka voidaan määritellä myös mielivaltaisen moniulotteiselle vektorikentälle  \mathbf {F} =(F_{1},F_{2},\ldots ,F_{n}) laskukaavalla
Divergenssi on huomattavan keskeinen suure fysiikassa: tämän huomaa esimerkiksi Maxwellin yhtälöiden differentiaalimuodoista. Lisäksi pinta- ja tilavuusintegraali kytkeytyvät toisiinsa varsin yksinkertaisella tavalla divergenssin kautta (Gaussin divergenssilause).
Aiheesta muualla

Mathworld. Divergence
Saab 21

| Saab 21 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Hävittäjä
Valmistaja:  Saab
Ensilento:  30. heinäkuuta 1943
Tila:  Ei käytössä
Pääkäyttäjät:  Ruotsin ilmavoimat
Valmistusmäärä:  299 
Muunnelmat:  Saab 21R
Saab 21 oli ruotsalaisen Saabin toisen maailmansodan aikana kehittämä hävittäjälentokone, jonka ensilento tapahtui 30. heinäkuuta 1943. Yksipaikkaista, työntöpotkurilla varustettua konetta valmistettiin eri versioina 299 kappaletta vuoteen 1948 mennessä.
Kehitystyö

Saab ei ollut ensimmäinen yhtiö kaavailemaan työntöpotkurikonetta, mutta Ruotsi oli harvoja maita, joka otti sellaisen käyttöön. Moottorin ja potkurin sijoittaminen ohjaamon taakse mahdollistaa moninaisen asevalikoiman asentamisen koneen nokkaan. Potkurivirtaus ei myöskään lisää koneen rungon kitkaa. Saab 21:ssä oli - luonnollisesti - kaksoispuomipyrstö, jossa potkuvirtauksella oli vaikutusta korkeusvakauttimeen ja -peräsimeen. Koneen mahdollinen heikkous on se, että hypätessään ohjaaja voi törmätä koneen potkuriin. Saab 21:eenkin asennettiin heittoistuin. Sittemmin Saabilla on ollut kiistoja englantilaisen Martin-Bakerin kanssa.
Vuonna 1947 J 21:een asennettiin  De Havilland Goblin-suihkumoottori ja se sai tunnuksen Saab 21R.
Konetta käytti vain Ruotsin ilmavoimat.
Museokoneet

Vain kolme konetta on säilytetty tähän päivään asti
Yksi 21A-3, joka on esillä Flygvapenmuseumissa
Yksi 21A-3, joka on  F 15 Söderhamn-laivueen museossa
Yksi 21A-3, joka on esillä Flygvapenmuseumissa
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SAAB 21 historia (Arkistoitu – Internet Archive)
J21:n kehityshistoriaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Billing, Peter. "A Fork-Tailed Swede." AIR Enthusiast Twenty-two, August-November 1983. Bromley, Kent, UK: Pilot Press Ltd., 1983.
Erichs, Rolph, Hammerich, Kai, Rapp, Gudmund et al. The Saab-Scania Story. Stockholm: Streiffert & Co., 1988. ISBN 91-7886-014-8.
This Happens in the Swedish Air Force (brochure). Stockholm: Information Department of the Air Staff, Flygstabens informationsavdelning, Swedish Air Force, 1983.
Widfeldt, Bo. The Saab 21 A & R (Aircraft in Profile number 138). Leatherhead, Surrey, UK: Profile Publications Ltd., 1966.
Saab 21R museoituna Flygvapenmuseumissa Linköpingissä. Suihkumoottorilla varustettu jatkoversio.
Saab 105

| Saab 105 |
| --- | --- |
 Kuvassa Ruotsin ilmavoimien Flygvapnetin Saab J-105.
Tyyppi:  suihkukoulutuskone, valokuvaus ja tiedustelu, rynnäköinti
Alkuperämaa:   Ruotsi
Valmistaja:  Saab
Ensilento:  29. kesäkuuta 1963
Esitelty:  1967
Poistettu käytöstä:  valmistus päättynyt 1972
Tila:  käytössä
Pääkäyttäjät:  Ruotsi ja Itävalta
Valmistusmäärä:  190+ (40 koneyksilöä Itävaltaan)
Muunnelmat:  Saab SK 60 A-E, Saab 105Ö
Saab 105 on ruotsalaisen SAABin vuonna 1967 markkinoille tuoma suihkuharjoituslentokone. Ensilento tapahtui 29. kesäkuuta 1963. Toissijaisesti tätä konetyyppiä kyettiin käyttämään rynnäköintitehtävissä. Ruotsin ilmavoimissa se korvasi De Havilland Vampiren tyyppinimellä SK 60. Sitä myös vietiin Itävaltaan. Kone sai lempinimen Myrsloken (suom. Muurahaiskarhu).
Ulkonaisilta piirteiltään konetyyppi on melkoisen helppo tunnistettava. Siinä on niin kutsuttu kuplakuomuinen ja rinnakkain istuttava ohjaamo (vrt. DH.115 Trainer), sekä loivasti nuolimuotoiset siivet ylätasoisesti. Peräsin on T-mallinen peräsin. Volvon lisenssillä valmistamia Turbomeca Aubisque- RM9 suihkumoottoreita on kaksi, ja ne sijaitsevat siipien alla molemmin puolin. Kone kykenee kantamaan ulkopuolista rakettiaseistusta, taikka tykkipodeja sekä ohjuksia ja pommeja enintään 700–750 kg 6:ssa pylonissa eli ripustuspisteessä.
Ruotsin ilmavoimat tilasi kaikkiaan 150 kappaletta Saab 105-koneita eri versioina. Itävallan ilmavoimat tilasi 40 konetta, jotka olivat tyyppiä Saab 105Ö. Ne olivat moottoreiltaan tehokkaampia ja nopeampia kuin SK 60 -tyypin koneet olivat. Saab 105 oli ehdolla Suomen Ilmavoimien uudeksi suihkuharjoituskoneeksi Fouga Magisterin jälkeen, ja se tulikin valituksi neljän parhaan joukkoon. Muut kaksi tyyppiä olivat Dassault/Dornier Alpha Jet ja tšekkiläinen Aero L-39 Albatros. Italialainen Aermacchi hMB-339 tuli varsinaisen 1975 avatun kilpailun ulkopuolelta, Aermacchi-tehtaan tarjoamana. Konetyyppiä pidettiin kuitenkin jonkin verran hitaana (max. nop. 770 km/h, Turbomeca Aubisque-moottorein) ja vanhentuneena, etenkin brittiläiseen BAe Hawkiin nähden. Hawk tuli valituksi.
Ruotsin omat Sk 60 -koneet kävivät läpi laajan saneerausohjelman eli ajanmukaistamisen vuonna 1993. Ne ovat silti tulossa kohti pitkän palvelusuransa päätöstä piakkoin, sillä lentokäyttöikä loppuu niiltä pian.milloin?lähde?
Versiot

Saab 105 : Prototyyppi
SK 60A: Koulukone
SK 60B: Rynnäkkökoneversio
SK 60C: Rynnäkkötiedustelukone
SK 60D: 4-paikkainen yhteyskone; 1970-luvun puolivälissä 10 SK 60A:ta muutettiin 4-paikkaisiksi
SK 60E: 4-paikkainen Ruotsin ilmavoimien koulukone, jolla annettiin konversiokoulutusta liikennelentäjiksi siirtyville, joka viittaa lentäjien määrän tarkoitukselliseen vähentämiseen jossain vaiheessa
SK 60W: Vuonna 1993 valmistunut modernisoitu SK 60, ensilento elokuussa 1995. 115 konetta konvertoitiin 1990-luvulla mm. Saabin tuloksen ja työllisyyden ylläpitämiseksi
Saab 105XT: Vientiesittelymalli, paranneltu versio SK 60B:stä
Saab 105D: Liikelentoversio - vain tutkielma.
Saab 105G: Prototyyppi
Saab 105H: Sveitsin ilmavoimille tarjottu versio, ei valmistusta
Saab 105Ö: Saab 105XT:n muunnelma jota toimitettiin Itävallan ilmavoimille 1970-luvun alussa
Saab 105S: 1970-luvun puolivälissä Saabin Suomen ilmavoimille tarjoama versio. Ei valmistusta
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2–4 (koneversiosta riippuen, 4 on enimmäismäärä)
Pituus: &&&&&&&&&&&&&010.050000010,50 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&09.05000009,50 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.07000002,70 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&016.030000016,30 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02510.&&&&002 510 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&04050.&&&&004 050 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Turbomeca Aubisque -suihkumoottoria; &&&&&&&&&&&&&&06.09000006,9 kN  per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0770.&&&&00770 km/h (Aubisque-moottorein)
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01400.&&&&001 400 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&013500.&&&&0013 500 m
Aseistus
6 × ripustuspistettä koneen ulkopuoliselle aseistukselle, max. 700 kg. Voidaan käyttää rypälepommeja, 12 × 135 mm raketteja, rakettikasetteja ja ohjuksia kuten Saab Rb05.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saab 105 Wikimedia Commonsissa
Itävallan ilmavoimien Saab 105Oe
Tigerstaffel AUSTRIA (Arkistoitu – Internet Archive)
Rendall, David. Jane's Aircraft Recognition Guide. Harper Collins, Glasgow, 1996. ISBN 0-00-470980-2
http://www.airvectors.net/avsa105.html
http://www.aviastar.org/air/sweden/saab-105.php
http://www.belgianairforcedays.be/index.php/en/program-events/programma-saturday-13-sep-3/52-austria/446-saab-j105 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://aviation-safety.net/wikibase/dblist.php?AcType=SB05 (konetyypille tapahtuneista lento-onnettomuuksista luettelo)
Rørbyn miekat

Toinen Rørbyn miekoista sekä piikivinen jäljitelmä
Rørbyn miekat ovat kaksi varhaispronssikaudelle ajoitettua pronssista kippuramiekkaa , jotka molemmat löytyivät 1950-luvulla Rørbystä Kalundborgin läheltä Länsi-Sjællannista Tanskasta. Kummatkin miekat löytyivät suoturpeen noston yhteydessä ja ne arvellaankin votiiviuhreiksi. Miekat ovat esillä Tanskan kansallismuseossa.
Historiaa

Vuonna 1952 Thorvald Nielsen perkasi vetistä ojaa pienellä suolla Rørbyssä, kun hän löysi turpeesta vinoon asentoon jääneen pronssimiekan. Miekka oli ensimmäinen laatuaan, joka oli löydetty Tanskasta. Hän luovutti miekan Tanskan kansallismuseolle, mutta vuonna 1957, nostaessaan samasta maasta perunoita, löysi hän 10 metrin päästä toisen samanlaisen miekan. Miekat olivat aivan samanlaiset, mutta tässä miekassa oli lisäkoristeluna pronssikautisen laiva. Tämä on vanhin ajoitutettu pronssikautisen laivan kuva.
Miekat

Miekat (museon luettelonumerot: ensimmäinen B14174 ja toinen B14616) on ilmeisesti valettu samassa pajassa, sillä ne ovat pääpiirteissään aivan samanlaiset muodoltaan ja koristelultaan. Miekkojen jälkityöstössä on kuitenkin eroja ja esimerkiksi vain toiseen miekkaan on kaiverrettu laivankuva. Miekan kahvan vieressä on kantamista tai käsiotteen varmistamiseksi valettu pieni lenkki. Tällaiselle miekalle ei sovi suojaksi perinteinen tuppi ja onkin otksuttu, ettei sillä ole ollut käytännön merkistystä taisteluaseena vaan sitä käytettiin vain seremonioissa.
Laivakoristelu esittää kauniisti kaiverretuilla viivoilla hahmoteltua pronssiaikaista laivaa, joka ”seilaa” kohti miekan käyristettyä kärkeä. Laiva on tyypiltään samanalinen kuin monissa skandinaavisissa pronssikautisissa kalliopiirroksissakin. Laivat ovat niissä tyypillisesti pitkiä ja niissä on runsaasti miehistöä. Miekan laivaan on vedetty 31 vinoviivaa, joiden päässä on stanssattu syvennykset pään merkiksi. Laivan keulan- ja perän puut nousevat korkealle kaartuen takaisin laivan päälle. Laivan köli jatkuu lyhyesti keulasta eteenpäin ja perästä taaksepäin. Nämä piirroksen piirteet esiintyvät monissa kalliopiirroksissakin ja miekkaa on käytetty ajoittamaan nämä piirroskuviot samanaikaisiksi.
Ajoitus

Miekat on ajoitettu karkeasti Monteliuksen periodille I eli noin 1700–1500 eaa. Ajoitusta on tarkennettu vielä miekkojen koristeluun perustuen periodille IB eli ensimmäisen periodin loppupuoliskolle. Tämä vastaa ajoitusta 1600–1500 eaa.
Molemmat miekat Tanskan kansallismuseossa
Miekka, jossa laivankuva
Sama miekka käännettynä
Toinen Rørbyn miekoista
Samanlainen krummiekka Knutstorpin maatilalta, Lundin Södra Åsbystä, Skånesta
Kirjallisuutta

Kaul, Flemming: Ships on bronzes: a study in Bronze Age religion and iconography (englanniksi), 1998, Kööpenhamina, Tanskan kansallismuseo, ISBN 87-89384-66-0
Pulterit

| Pulterit ry |
| --- | --- |
Perustettu:  1960
Toimiala:  Turun yliopiston ja Abo Akedemin geologian opiskelijoiden ainejärjestö
Kotipaikka:  Turku
Jäsenmäärä:  noin 150
Puheenjohtaja:  Essi Olenius
Varapuheenjohtaja:  Alexandra Merilä
Jäsenlehti:  Iskos
Aiheesta muualla
Pulterit.utu.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pulterit ry on Turun yliopiston ja Åbo Akademin geologian opiskelijoiden yhteinen ainejärjestö. Yhdistys on perustettu vuonna 1960.
Yhdistys

Yhdistyksen tavoitteena on ajaa jäsentensä yhteisiä etuja opinnoissa ja työelämässä. Yhdistys tuottaa jäsenistölleen sen tarpeisiin vastaavaa ja opiskeluita tukevaa monipuolista ja monikielistä toimintaa yhteishengen, viihtyvyyden sekä perinteiden säilyttämiseksi. Yhdistyksen sisarjärjestöt ovat Helsingin yliopistosta Vasara ry ja Oulun yliopistosta Nikoli ry.
Logo

Yhdistyksen logo muodostuu kahdesta hakusta, joiden päällä on vaskooli. Yhdistyksen tunnusvärit ovat purppura ja harmaa. Opiskelijahaalarit ovat harmaat, sävy vaihtelee vuosiluokkien mukaan.
Turun Palloseuran SM-liigakausi 2009–2010

Turun Palloseuran SM-liigakausi 2009–2010 oli TPS:n järjestyksessään 63. pääsarjakausi. Palloseura sijoittui Liigan runkosarjassa kuudenneksi ja tuli pudotuspelien jälkeen koko Liigan mestariksi voittaen Hämeenlinnan Pallokerhon finaaleissa otteluvoitoin 4–1. TPS:n valmentajana toimi Kai Suikkanen.
Runkosarja

Turun Palloseura teki runkosarjassa 169 maalia ja päästi myös 169 maalia. Pisteitä se keräsi yhteensä 89, kolme enemmän kuin seitsemänneksi tullut Tappara mutta kaksi vähemmän kuin viides Hämeenlinnan Pallokerho. TPS:n paras pistemies Ilari Filppula keräsi 58 otteluun tehot 12+37=49 ja sijoittui koko Liigan pistepörssissä yhdeksänneksi. Myös Palloseuran Ville Vahalahti ylsi pistepörssin kärkikymmenikköön. Maalivahdeista TPS:n Atte Engren sijoittui Liigan torjuntaprosenttitilastossa neljänneksi tuloksella 92,09 %.
Pudotuspelit

Jääkiekon SM-liigan pudotuspeleissä 2010 Turun Palloseura kohtasi puolivälierässä runkosarjassa kolmanneksi tulleen Rauman Lukon ja voitti sarjan puhtaasti 4–0. Välierissä TPS kaatoi runkosarjan ykkösen JYPin 4–2 ja finaalisarjassa Hämeenlinnan Pallokerho kaatui 4–1. Palloseuran Ilari Filppula sijoittui pudotuspelien pistepörssin kolmanneksi saldollaan 2+12=14. Lee Sweatt voitti pudotuspelien puolustajien pistepörssin tehoilla 7+6=13.
Ali Saadetdin

| Ali Saadetdin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1949 Tampere, Suomi
Vanhemmat:  Ferid, Mirja
Puoliso:  Mervi
Sukulaiset:  Ali Saadetdin (setä)  Mönever Saadetdin (setä)  Timur Kärki (serkku)
Ali Urhan Saadetdin (s. 1949 Tampere) on tataaritaustainen suomalainen yrittäjä, ohjelmistokonserni Solteq Oy:n perustaja ja sen hallituksen entinen puheenjohtaja.