stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Cushingin filmografia
Televisio

| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Jakson nimi / jaksojen määrä | Televisio> Rooli |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1951 |  | BBC Sunday-Night Theatre | "Eden End" | Charles Appleby |
| 1952 |  | BBC Sunday-Night Theatre | "Bird in Hand" | Cyril Beverly |
| 1952 | Ylpeys ja ennakkoluulo | Pride and Prejudice | 6 jaksoa | Herra Darcy |
| 1953 |  | Epitaph for a Spy | 6 jaksoa | Josef Vadassey |
| 1953 |  | You Are There | "The Escape of Rudolf Hess" | Rudolf Hess |
| 1953 |  | BBC Sunday-Night Theatre | "Number Three" | Simpson |
| 1953 |  | BBC Sunday-Night Theatre | "The Road" | Antoine Vanier |
| 1953 |  | BBC Sunday-Night Theatre | "Anastasia" | Piotr Petrovsky |
| 1953 |  | BBC Sunday-Night Theatre | "Portrait by Peko" | Seppi Fredericks |
| 1954 |  | BBC Sunday-Night Theatre | "Tovarich" | prinssi Mikhail Alexandrovitch Ouratieff |
| 1954 |  | BBC Sunday-Night Theatre | "Beau Brummell" | Beau Brummell |
| 1954 |  | BBC Sunday-Night Theatre | "Nineteen Eighty-Four" | Winston Smith |
| 1955 |  | BBC Sunday-Night Theatre | "The Creature" | tohtori John Rollason |
| 1955 |  | BBC Sunday-Night Theatre | "The Moment of Truth" | pääministeri |
| 1957 |  | BBC Sunday-Night Theatre | "Gaslight" | herra Manningham |
| 1962 |  | Drama 61-67 | "Drama '62: Peace with Terror" | Frederick James Parsons |
| 1962 |  | ITV Television Playhouse | "Peace with Terror" | Fred Parsons |
| 1963 |  | The Spread of the Eagle | 3-osainen minisarja | Cassius |
| 1963 |  | Comedy Playhouse | "The Plan" | Albert Fawkes |
| 1964 |  | Story Parade | "The Caves of Steel" | Elijah Baley |
| 1965 |  | Thirty-Minute Theatre | "Monica" | Leonard |
| 1967 | Herrasmiesagentti | The Avengers | "Return of the Cybernauts" | Paul Beresford |
| 1968 | Sherlock Holmes | Sherlock Holmes | 16 jaksoa | Sherlock Holmes |
| 1973 |  | Great Mysteries | "La Grande Breteche" | kreivi Gerard de Merret |
| 1974 |  | The Zoo Gang | "The Counterfeit Trap" | tuomari Gautier |
| 1976 | Avaruusasema Alfa | Space: 1999 | "Puuttuva yhteys"; engl. "Missing Link" | Raan |
| 1976 |  | The New Avengers | "The Eagle’s Nest" | Von Claus |
| 1980 | Yöjuttu | Hammer House of Horror | "The Silent Scream" | Martin Blueck |
| 1983 |  | Tales of the Unexpected | "The Vorpal Blade" | Von Baden |
Palkinnot ja palkintoehdokkuudet

| Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Vuosi | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Työ | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956 | Bafta-palkinto | Paras miesnäyttelijä |  | Voitto |
| 1976 | Sitgesin elokuvajuhlat: Medalla Sitges en Plata de Ley | Paras miespääosa | The Ghoul | Voitto |
| 1978 | Saturn-palkinto | Paras miessivuosa | Tähtien sota | Ehdokkuus |
| 1983 | Sitgesin elokuvajuhlat: Caixa de Catalunya | Paras miespääosa | Kauhujen talo | Voitto |
| 1984 | Fantasporto: International Fantasy -palkinto | Paras miesnäyttelijä |  | Voitto |
Alaviitteet

↑  Tunnustuksena Cushingin panostuksesta fantasiagenren parissa
Viktor Tšernov

Viktor Tšernov
Viktor Mihailovitš Tšernov (ven. Ви́ктор Миха́йлович Черно́в; 1. joulukuuta (J: 19. marraskuuta) 1873 Kamyšin – 15. huhtikuuta 1952 New York) oli yksi Venäjän sosialistivallankumouksellisen puolueen perustajista.
Tšernov opiskeli Moskovassa lakia, ja hänestä tuli laittoman opiskelijaliiton johtaja. Hänet pidätettiin, ja häntä pidettiin Pietari-Paavalin linnoituksessa Pietarissa. Vuonna 1899 Tšernov muutti Sveitsiin opiskelemaan Bernin yliopistossa.
Tšernov palasi Venäjälle vuonna 1901 ja oli perustamassa sosialistivallankumouksellista puoluetta. Hänestä tuli puolueen keskuskomitean jäsen, hän kirjoitti puolueen ohjelman ja oli sen julkaiseman Revoljutsionnaja Rossija -lehden toimittaja. Tšernov karkotettiin, hän palasi uudelleen Venäjälle vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen, mutta hänet karkotettiin uudelleen.
Ollessaan maanpaossa Sveitsissä ensimmäisen maailmansodan syttyessä Tšernov osallistui sosialistien Zimmerwaldin liikkeen konferenssiin 1915. Helmikuun 1917 vallankumouksen jälkeen hän palasi Venäjälle ja sai paikan Kerenskin hallituksessa maatalousministerinä toukokuussa 1917. Hallituksen ohjelmaan kuului kuitenkin sodan jatkaminen ja maan puolustaminen Saksaa vastaan. Tšernov erosi hallituksesta syyskuussa.
Tšernov toimi Delo Naroda -lehden toimittajana ja saavutti suosiota ajettuaan talonpoikien asemaa ja vastustettuaan puolueensa vasemmistosiipeä ja bolševikkeja. Hänet valittiin lokakuun vallankumouksen jälkeisissä vaaleissa 18. tammikuuta 1918 kokoontuneen perustuslakia säätävän kokouksen puhemieheksi, mutta bolševikit hajottivat kokouksen seuraavana päivänä.
Tšernov oli lyhyesti mukana Venäjän sisällissodan aikana Samarassa muodostetussa sosialistivallankumouksellisessa hallituksessa. Hän pakeni vuonna 1921 Pariisiin, jossa hän asui toisen maailmansodan syttymiseen asti. Sen jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin ja oli mukana kommunisminvastaisessa toiminnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viktor Tšernov Wikimedia Commonsissa
Volkswagen Transporter (T2)

| Volkswagen Transporter Typ2 T2 |
| --- | --- |
 Transporter T2
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Argentiina  Australia  Brasilia  Meksiko  Länsi-Saksa
Valmistusvuodet:  1968–1979
Edeltäjä:  Volkswagen Transporter T1
Seuraaja:  Volkswagen Transporter T3
Teho:  35–52 kW
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Volkswagen Transporter T2 (Typ 2) on Volkswagen Transporterin toisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1968–1979. Näkyvin ero aikaisempaan sukupolveen oli, että tuulilasi ei ollut enää jaettu. Vuoteen 1971 saakka valmistettiin mallia T2a ja sen jälkeen mallia T2b. Uudemmassa versiossa oli muun muassa edessä levyjarrut. Mallia valmistettiin Saksassa vuoteen 1979, ja sen jälkeen Meksikossa vuoteen 1986. Valmistus Brasiliassa nimellä Volkswagen Kombi jatkui katkeamatta 56 (kaikkiaan 64) vuoden ajan joulukuun 2013 loppuun asti, kunnes arviolta 10 miljoonan kappaleen tuotantomäärän saavuttanutta mallia ei enää mitenkään pystytty muuttamaan jotta se täyttäisi nykyaikaiset turvallisuusmääräykset.
Suomessa tällä mallilla on lempinimi Terroristipaku. Nimi tulee siitä, että 1970-luvun keskieurooppalaiset vasemmistoterroristit suosivat automallia attentaateissaan.
Moottorit

Bensiini
1,6 35 kW (48 hv)
1,6 37 kW (50 hv), (1971–)
1,7 49 kW (66 hv) manuaali (1972–), 46 kW (62 hv) automaatti (1973–)
1,8 50 kW (68 hv) (1974–)
2,0 52 kW (70 hv) (1976–)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volkswagen Transporter (T2) Wikimedia Commonsissa
Vuotila

Vuotila on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Aaro Vuotila (s. 1979), näyttelijä
Antti Kustaa Vuotila (1871–1918), Muurmannin evankelis-luterilaisen seurakunnan kirkkoherra
Armo Vuotila (1905–1951), kirjailija
Iikka Vuotila (1933–1975), kirjailija ja pappi
Tuula Vuotila (s. 1949), kuulantyöntäjä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Vehniän työväentalo

| Vehniän työväentalo> Vehniän Työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  41180 Vehniä
Sijainti:  Laukaa
Valmistumisvuosi:  1945–1946
Rakennuttaja:  Vehniän Demokraattinen Yhdistys ry
Omistaja:  Vehniän Demokraattinen Yhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vehniän työväentalo sijaitsee Laukaassa Vehniän kylässä haja-asutusalueella.
Historia

Talo on rakennettu 1945–1946 talkoilla ja rahoitettu aluksi pankkilainalla. Materiaalia on hankittu keräyksillä. Laajennukset ja remontit on tehty omalla rahoituksella.
Rakennus

Työväentalo on rankorakenteinen, ja se on maalattu punaiseksi. Katteena on ollut aluksi päre, joka korvattiin vuonna 1962 peltikatolla. Sisäkatto on vuorattu maalatulla kuitulevyllä. Myös sisäseinien verhoiluna on maalatut kuitulevyt. Laajennusosassa on lastulevyt. Laajennuksia on tehty vuosina 1975–1977. Alkuperäinen puulämmitys on korvattu vuonna 1976 öljy- ja sähkölämmityksellä. Viemäri on rakennettu vuonna 1977. Vesijohtoa ei ole.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen, kokoushuone, näyttämöhuone ja varasto. Ulkorakennuksessa on käymälä ja puuvaja.
Toimintaa työväentalolla

Talossa on vuoden 1982 tiedon mukaan järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa, urheiluharjoituksia ja juhlia.
Virtsu

Virtsun satamaterminaali.
Virtsu (saks. Werder) on pienkauppala (vir. alevik) Läänerannan kunnassa Pärnumaan maakunnassa Virossa. Vuonna 2005 asukasluku oli 736 henkeä. Virtsun satamasta on lauttayhteys Muhun saarelle Kuivastuun.
Vuosina 1931–1968 käytössä ollut Rapla–Virtsu-rata johti 68 kilometrin matkan Raplasta Virtsun satamaan.
Virtsun satamassa sijaitseva majakka on rakennettu vuonna 1951 toisessa maailmansodassa tuhoutuneen tilalle. Majakoita on paikalla ollut useita jo 1800-luvulta lähtien.
Virtsun kartanon puiston portti.
Virtsun kalasatama.
Virtsun majakka.
Virtsun koulu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virtsun verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (viroksi)
Varsiluomi

Varsiluomia kaulan alueella.
Varsiluomi on pieni hyvänlaatuinen kasvain, joka muodostuu ensisijaisesti alueille, joissa iho poimuuntuu (tai hankaa yhteen), kuten kaulaan, kainaloon ja nivusiin. Niitä voi esiintyä myös kasvoilla, yleensä silmäluomissa. Varsiluomen pinta voi olla sileä tai epäsäännöllinen, ja se usein rippuu ihon pinnasta lihaisan varren varassa. Mikroskooppisesti varsiluomi koostuu fibrovaskulaarisesta ytimestä, jossa on joskus myös rasvasoluja ja jota peittää epämääräinen orvaskesi. Parranajo, vaatteet, korut tai ihottuma voivat ärsyttää varsiluomia.
Etiologia

Varsiluomien uskotaan syntyvän ihon hankaamisesta ihoa vasten, koska niitä löytyy niin usein ihon rypyistä ja poimuista. Tutkimukset ovat osoittaneet vähäriskisten ihmisen papilloomavirusten 6 ja 11 olemassaolon varsiluomissa, mikä viittaa mahdolliseen rooliin niiden patogeneesissä , vaikka vuoden 2012 tutkimuksessa ei löydetty yhteyttä varsiluomien ja joko pienen tai korkean riskin HPV:n välillä.  Varsiluomia on raportoitu olevan 46 % yleisestä väestöstä .  Kausaalisen geneettisen komponentin uskotaan olevan olemassa.  Ne ovat myös yleisempiä naisilla kuin miehillä. Varsiluomen uskottiin aikoinaan liittyvän kolorektaalisiin polyyppeihin, mutta tutkimukset ovat osoittaneet, ettei tällaista yhteyttä ole.  Harvoin ne voivat liittyä Birt-Hogg-Dubén oireyhtymään, akromegaliaan tai munasarjojen monirakkulatautiin .
Kohonnut verensokeri ja insuliini liittyvät tuntemattoman mekanismin kautta lisääntyneeseen varsiluomien esiintymiseen.
Hoito

Haluttaessa tai perustellun poiston voi tehdä ihotautilääkäri, yleislääkäri tai vastaavasti koulutettu ammattilainen, joka voi käyttää kauterisaatiota, kryokirurgiaa, leikkausta, laseria tai kirurgista ligaatiota varsiluomen poistamiseen.   Saatavilla on myös erilaisia kotihoitoja, mutta useimpia niistä ei ole tieteellisesti todistettu ja jotkut (esim. teepuuöljy ) voivat aiheuttaa allergisia ihoreaktioita.
Varsiluomi vaihtelevan paksuisella epiteelillä, Hematoxylin-eosinivärjäys
Varsikirpat

| Varsikirpat |
| --- | --- |
 Viljakirppa (Chaetocnema aridula)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Lehtikuoriaismaiset Chrysomeloidea
Heimo::  Lehtikuoriaiset Chrysomelidae
Alaheimo::  Alticinae
Suku::  Varsikirpat Chaetocnema  Stephens, 1831
Katso myös
   Varsikirpat Wikispeciesissä   Varsikirpat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varsikirpat (Chaetocnema) on lehtikuoriaisten (Chrysomelidae) heimoon kuuluva suku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti noin 450 lajia. Varsikirppojen eri lajien koko vaihtelee 1,1–3,25 mm välillä. Varsikirppojen eri lajien tunnistaminen on vaikeaa ja yleensä mahdotonta valokuvista. Tunnistamiseen vaaditaan usein tarkkaa urospuolisen lajin sukupuolielimien tutkimista.
Lajeja

Chaetocnema semicoerulea
Juurikaskirppa (Chaetocnema concinna)
Piennarkirppa (Chaetocnema picipes)
Chaetocnema tibialis
Chaetocnema breviuscula
Chaetocnema obesa
Ketokirppa (Chaetocnema aerosa)
Viljakirppa (Chaetocnema aridula)
Chaetocnema confusa
Korsikirppa (Chaetocnema mannerheimii)
Chaetocnema arida
Chaetocnema subcoerulea
Vainiokirppa (Chaetocnema hortensis)
Nevakirppa (Chaetocnema sahlbergii)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Varsikirpat (Chaetocnema)
ITIS: Chaetocnema (englanniksi)
Bug Guide: Chaetocnema (englanniksi)
Bug Guide: Chaetocnema kuvia (englanniksi)
University of Wrocław: Chaetocnema, värikuvia lajeista (englanniksi)
Vincent Mensah

Vincent Mensah (19. heinäkuuta 1924 Cotonou Ranskan Dahomey – 10. maaliskuuta 2010) oli beniniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hän syntyi Cotonoussa ja sai pappisvihkimyksensä 21. joulukuuta 1952. Hänet nimitettiin Porto Novon hiippakunnan piispaksi 21. syyskuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paul Zoungrana, jota avustivat Robert-Casimir Tonyui Messan Dosseh-Anyron ja Bernardin Gantin.
Mensah jäi eläkkeelle 29. tammikuuta 2000.
Vincent Mojwok Nyiker

Vincent Mojwok Nyiker (25. tammikuuta 1933 – 5. tammikuuta 2018) oli eteläsudanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Malakalin apostoliseen prefektuuriin 21. heinäkuuta 1963. Vuonna 1974 Malakalista tuli hiippakunta, ja 15. maaliskuuta 1979 Mojwok Nyiker sai nimityksen sen piispaksi. Hänet konsekroi 27. toukokuuta paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Duraisamy Simon Lourdusamy ja Eduardo Martínez Somalo.
Mojwok Nyiker jäi eläkkeelle 16. toukokuuta 2009.
Vincent Onovo

Vincent Onovo (oik.) HJK-SJK 2017
Vincent Chukwuebuka Onovo (s. 10. joulukuuta 1995 Agbani, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Helsingin Jalkapalloklubia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Kotimaassaan Onovo on edustanut Enugu Rangersia sekä Ingas FC:tä. Hän saapui Suomeen kaudeksi 2014 saatuaan sopimuksen FC Inter Turun kanssa toisen testileirinsä jälkeen. Jo ensimmäisellä liigakaudellaan Onovo onnistui vakiinnuttamaan paikkansa pelaavassa kokoonpanossa. Lokakuussa 2015 Onovo siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin kahden vuoden sopimuksella.
Vincent Michael Rizzotto

Vincent Michael Rizzotto (9. syyskuuta 1931 Houston – 17. tammikuuta 2021 Houston) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Galvestoniin 26. toukokuuta 1956 ja nimitettiin uudelleennimetyn Galveston-Houstonin vihkipiispaksi sekä Lamasban titulaaripiispaksi 22. kesäkuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Anthony Fiorenza, jota avustivat Patrick Fernández Flores ja John Edward McCarthy.
Rizzotto toimi Galveston-Houstonin vihkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 6. marraskuuta 2006.
Varadinin silta

| Varadinin silta |
| --- | --- |
 Varadinin silta v. 2010
Ajokaistoja:  2
Ylittää:  Tonava
Sijainti:  Novi Sad,  Serbia
Siltatyyppi:  palkkisilta
Pituus:  304 tai 354,2 m
Leveys:  14,2 tai 15,6 m
Avattu liikenteelle:  20.5.1928 Prinssi Tomislavin silta 20.1.1946 Marsalkka Titon silta 29.5.2000 Varadinin sateenkaari
Purettu:  11.4.1941 ja 22.11.1944 Prinssi Tomislavin silta 01.4.1999 Marsalkka Titon silta/Petrovaradinski silta
Koordinaatit:  45° 15′ 16.75″ N, 19° 51′ 26.90″ E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Varadinin silta, myös Varadinski silta tai Varadisnski Most (serb. Варадински мост) ja Varadinin sateenkaari (serb. Варадинска дуга), vuosina 1928–1941 Prinssi Tomislavin silta (serb. Мост краљевића Томислава) ja Marsalkka Titon silta (serb. Мост маршала Тита) tai myös Petrovaradinski silta (serb. Petrovaradinski most) on Tonavan ylittävä ja sen oikeapuolisella rannalla sijaitsevaa Petrovaradinin linnoitusta Novi Sadin kaupungin keskustan vanhaan ytimeen yhdistävä maantiesilta Vojvodinassa, Pohjois-Serbiassa.
Silta sai nykyisen nimensä Varadin (serb. Варадински) vuonna 1991.
Nykyinen Varadinin silta on tiensilta kaupungin keskustassa, jossa on kaksi ajokaistaa, leveät jalkakäytävät ja pyörätiet. Nykyinen silta on 304 tai 354,2metriä pitkä ja 14,2 tai 15,6 metriä leveä. Myös mahdollisuus järjestää raitiovaunuraiteet tulevaisuudessa otettiin huomioon, mutta toistaiseksi niitä ei ole kuten koko Novi Sadissakaan. Rakenteellisesti silta näyttää riittävän modernilta ja teknologisesti yksinkertaiselta tilavine jalankulkijoille tarkoitettuine osuuksineen pyöräteillä. Kaupungin puolelta käynti sillalle sijaitsee lähellä Tonavan e. Dunavski puistoa. Joidenkin lähteiden mukaan liian matalalle joen ylle sijoitettu Varadinin silta on aina ollut esteenä vesiliikenteelle ja siksi se suljettiin Tonavan merenkulun yleissopimuksen normien ulkopuolelle. Eteläisen rautatie- ja pohjoisen kaksikaistaisen maantiesiltojen käyttöönoton jälkeen Varadinin silta menetti liikenneyhteyksien näkökulmasta strategisen asemansa ja toimi yksinomaan sekä kaupunkiliikenteen että Novi Sadin ja Petrovaradinin välisenä kävelytienä.
Varadinin sillan edeltäjä, vuonna 1928 rakennettu prinssi Tomislavin mukaan nimetty rauta- ja maantiesilta oli Novi Sadin neljäs silta Ponttoni- (serb. Pontonski most), Poćorekovin (serb. Poćorekov most) ja Prinssi Andrejin sillan (serb. Most kraljevića Andreja) jälkeen. Nimensä monesti vaihtanut jokisilta on kaupungin symboli, joka on tuhoutunut kolme kertaa historiansa aikana. Samoin se oli ensimmäinen Novi Sadin kolmesta Tonavan sillasta, joka päättyi joen pohjalle 1. huhtikuuta 1999 Naton pommituksista johtuen. Naton ohjusten osuessaan Varadinin siltaan surmansa sai siviili, 29-vuotias Oleg Nasov, joka matkalla töihin ylitti siltaa juuri pommitusten aikaan. Kaksi päivää Varadinin sillan tämän jälkeen Novi Sad jäi ilman Vapauden siltaa ja 26. huhtikuuta tuhottiin Žeželj-silta.
Nimi ja historia > Marsalkka Titon silta

Saksalaisten vetäytymisen jälkeen 22. lokakuuta 1944 alkaen joki ylitettiin lautoilla ja veneillä, kunnes 27. toukokuuta 1945 ponttoni-, so. rautatiesilta paaluilla ja proomuilla avattiin liikenteelle. Vain 20:ssä päivässä rakennettu silta oli 300 metriä pitkä, junamatka sitä pitkin oli erittäin vaivalloista ja käytössä se olikin vain vuoden 1946 alkuun saakka, jolloin se purettiin. Jo vuonna 1945 uuden ja pysyvän Marsalkka Tito-nimisen maan- ja rautatiesillan rakentaminen tuhoutuneen Prinssi Tomislavin sillan vahingoittumattomille pilareille alkoi. Toisin kuin edeltäjänsä, tämä 344 metrin pituinen silta valmistui rakennusmateriaalien niukkuuden vuosina, joten joukon insinöörien, Miodrag Živkovićin, Panta Jakovljevićin ja Sava Atanackovićin aloitteesta sille annettiin hilapalkeista toteutettu yksinkertainen muoto, jossa kantavana rakenteena olivat teräsristikot. Rakentaminen tapahtui kylmissä ja vaikeissa olosuhteissa ja siihen käytettiin enimmäkseen saksalaisista sotavangeista koostuvaa työvoimaa. Joidenkin lähteiden mukaan palkkioksi vangit päästettiin kotiin sillan valmistuttua. Silta saatiin valmiiksi 160 päivässä eli ennätysajassa.
Tämä oli ensimmäinen pysyvä teräsilta, joka rakennettiin Euroopassa toisen maailmansodan jälkeen. Marsalkka Josip Broz Tito avasi sen liikenteelle 20. tammikuuta 1946. Alussa tämä teräsrakenteinen ristikko- tai ansassilta oli rautatie-, tie- ja jalankulkusilta. Toukokuun lopussa 1962 viimeinen rautateitse kuljetus kulki sen yli, rautatieliikenne lakkasi ja siltaa käytettiin vain tieliikenteeseen. Alkaen vuodesta 1991 Varadinin tai Petrovaradinin (Petrovaradinski) sillaksi nimitetyn korkeus ei enää vastannut nykyaikaisempia merenkulun vaateita ja vuonna 1999  oli tarkoitus kohentaa sen rakenteita määrättyyn korkeuteen, mutta sillan 53 vuotinen elinkaari päättyi Naton väliintuloon ja pommitukseen 1. huhtikuuta samana vuonna.
Nimi ja historia > Varadinin sateenkaari

Huhtikuun ensimmäisenä päivänä v. 1999 vanhaan ja yksinkertaiseen, mutta kaupunkilaisten rakastamaan Varadinin siltaan iskettiin kahdella ohjuksella ja silta koko pituudeltaan upposi Tonavaan. Sen metallirakenteet työntyivät veteen, kun taas betonipylväät pysyivät ehjinä. Samoin katkesi tärkein juomavesiputki, jota pitkin Petrovaradinin puolelta saatiin vettä Novi Sadin vanhaan ytimeen ja puhdas juomavesi virtasi kauan romutettujen siltarakenteiden lomassa Tonavaan. Vedensaannin vaikeutumisen lisäksi sillan tuhoutumisesta johtuvasti keskeytyi tieliikenne pitkäksi aikaa, mikä vaikutti kaikkiin Tonavan maihin.
Kolme tuhottua siltaa rakennettiin uudelleen siinä järjestyksessä kuten ne oltiin räjäytettykin: ensin Varadinski, sitten Vapauden silta (serb. Мост слободе) ja lopuksi Žeželjin silta (serb. Žeželjev most). Vuoden 1999 lopussa vanhan Varadinskin sillan jäännökset poistettiin ja vuoden 2000 alussa töitä tehtiin päivin ja öisin, jotta Novi Sad saisi uuden pysyvän sillan. Pian paikalle rakennettiin uusi 304 (tai joidenkin mukaan 354,2) metrin pituinen palkkisilta, käyttäen hyväksi kahta olemassa olevaa jokipylvästä. Sen on suunnitellut Gojko Nenadić, joka kutsui projektiaan Varadinin sateenkaareksi (Varadinska duga). Slobodan Milošević avasi uuden sillan 29. toukokuuta v. 2000 uuden sillan liikenteelle., vaikka se valmistui 22. syyskuuta v. 2000, viisitoista kuukautta pommituksen jälkeen ja 40 päivää ennen määräaikaa. Silta painaa 2000 tonnia ja siinä on 96 000 ruuvia. Vaikka rakennus on täysin erilainen kuin alkuperäinen silta, suurin osa Novi Sadin asukkaista kutsui uutta siltaa vanhalla nimellä Varadinin silta, joka myöhemmin muutettiin Varadinskaksi.
Varadinin sillan kaikkia rakennustöitä ei voitu viedä loppuun resurssien puutteesta johtuvasti eikä sillan käyttöönottolupaa koskaan saatu. Laatikkopalkkien sisäosien korroosiosuojauksen lisäksi samoin jokipylväiden vaurioituneiden ulkopintojen korjaamistöitä ei ole tehty. Vuonna 2008 toteutettiin Varadinin sateenkaaren kunnostushanke, jolloin jo jonkin aikaa ennen sitä sillalle oli asetettu varoituskyltti tien vahingoista. Belgradin liikenneinstituutin CIP arvioinnin mukaan oikeapuolisella rannalla olevien portaiden seinien sisä- ja ulkopuoli, samoin keskipylväät laakereineen ja viemäröintijärjestelmä on korjattava, veden pääsy sillan runkorakenteeseen on estettävä, valaistuksen ja luiskien korroosiosuojauksen puutteet on poistettava. Kun kaupunginhallitus päätti tehdä sopimuksen Varadinin sillan tiellä olevan metallisen liitoskappaleen vaurioiden korjaamiseksi belgradilaisen yhtiön GP "Mostogradnja" AD:n kanssa, korjausvelvoitteita oli lähes 2,63 miljoonan dinaarin edestä.
Serbien räjäyttämän Novi Sadin maantiesillan jäänteitä v. 1941
Naton ohjuksien tuhotyötä v. 1999
Viisverkkonen

Viisverkkonen
| --- | --- |
Sijainti:  Kuhmoinen Pirkanmaa Suomi
Saariryhmä:  Lehtisten saariryhmä
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  82,5 m 
Pinta-ala:  4,8 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Viisverkkonen  on Päijänteen saari Pirkanmaalla Kuhmoisissa.
Maantietoa

Saari on 490 metriä pitkä, 240 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,8 hehtaaria . Se sijaitsee Tehinselän lounaisosassa Virmailansaaren edustalla Lehtisten saariryhmässä. Saariryhmässa on kymmeniä saaria ja sen luoteisosan suurin saari on Lehtinen. Viisverkkosen lähiympäristössäkin on 12 pientä saarta, joiden yhteiset rantavedet ovat matalat ja kivikkoiset. Saari on matala ja sen korkein kohta kohoaa noin viisi metriä Päijänteen pinnasta. Saaressa on yksi rakennus metsäisen saaren sisäosissa.Padasjoen ja Kuhmoisten kuntaraja kulkee Lehtisten keskellä Lehtisen ja Iso-Ohjon välistä.
Historiaa

Kuhmoisten seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1939 saareen on piirretty niittyjä tai peltomaata, jota on myös naapurisaaressakin. Saaria kutsutaan kartassa yhteisellä nimellä ”Viisverkkosaaret”. Saarien asuinrakennukset on merkitty toiselle saarelle . Vuoden 1965 peruskartassa on saari autio eikä sille ole merkitty enää niittyjäkään. Saaren karttanimi on nyt ”Viisverkkonen”. Saari on ollut autio vielä vuoden 1985 kartassa, mutta sen jälkeen sille on rakennettu yksi rakennus.