stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anders Gustaf Skogster

Anders Gustaf Skogster (18. heinäkuuta 1866 Tuusula – 16. toukokuuta 1952 Hämeenlinna) oli suomalainen kauppaneuvos ja rautakauppias, joka perusti tavaratalon Hämeenlinnaan vuonna 1907.
Skogsterin vanhemmat olivat maanviljelijä Anders Gustaf Skogster (1827–1876) ja Henrika Sofia Nordfors (1829–1868). Hän jäi orvoksi jo 12-vuotiaana ja hankki sitten oppinsa kauppa-alalta Turussa ennen kuin tuli kauppa-apulaiseksi Hämeenlinnaan. Skogster osti 1895 veljeltään pankinjohtaja ja kauppias Anders Felix Skogsterilta tämän vuonna 1889 hankkiman J. F. Grönlundin siirtomaatavaraliikkeen. Vuonna 1905 Skogster perusti osakeyhtiön ja hankki sille talon tontteineen Hämeenlinnasta Raatihuoneenkadun ja Kirkkorinteen kulmauksesta. Tälle tontille Skogster rakennutti ulkomaisten esikuvien mukaisen tavaratalon jonka jugendtyylisen liikerakennuksen suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist. Tavaratalon viereen Kirkkorinne 2:een valmistui myös 1907 Lindqvistin suunnittelema Skogsterin perheen puinen asuintalo joka tunnetaan nykyisin Piparkakkutalon nimellä. Vuonna 1907 valmistunut Skogsterin tavaratalo oli kaksikerroksinen ja sen kulmauksessa oli kaarevakupolinen torni. Tavaratalossa on käytetty raudotettuja betonisia välipohjia ja tukirakenteita. Skogster harjoitti tukkukauppaa sekä rauta- ja rakennustarvikkeiden kauppaa. Uudessa tavaratalossa oli myös kangas- ja siirtomaatavaraosastot sekä lasi-, posliini ja lamppuosasto.
Skogsterin tavaratalo
Skogsterin tavarataloa laajennettiin jo 1910-luvulla jolloin valmistui arkkitehti Armas Lindgrenin suunnittelema kolmikerroksinen punatiilinen lisärakennus Raatihuoneenkadun varteen. Skogsterilla oli Hämeenlinnan tavaratalon lisäksi sivuliikkeitä muualla maakunnassa ja hänellä oli myös Ilmari-niminen rahtilaiva joka kiersi kauppalaivana Vanajaveden reittiä kesäaikaan.
Skogster sai kauppaneuvoksen arvon 1919. Hän oli liikkeensä Oy A. Gust. Skogsterin toimitusjohtajana kuolemaansa saakka ja hänen jälkeensä liikkeen johtoon tuli hänen poikansa ekonomi Anders Gustaf Kuusterä (1905–1991) joka johti liikettä vuoteen 1971 saakka. Skogsterin liike toimi 1970-luvulle saakka jolloin tavaratalon rakennukset siirtyivät vuonna 1977 Keskon omistukseen. Kesko aikoi 1978 purkaa suurimman osan tavaratalon rakennuksista uuden City-Market itsepalvelutavaratalon tieltä mutta tätä hanketta vastaan nousi Hämeenlinnassa kansanliike. Tavaratalon tontti määrättiin lopulta rakennuskieltoon ja 1980-luvun lopulla rakennukset osti Hämeen Vakuutus (nykyinen vakuutusyhtiö Pohjantähti). Hämeen Vakuutuksen pääkonttori oli sitten talossa vuoteen 2003 saakka.
Skogster oli vuodesta 1904 lähtien yli 30 vuoden ajan Hämeenlinnan kaupunginvaltuutettuna ja hän toimi myös valtuuston varapuheenjohtajana.
Anders Gustaf Skogster oli naimisissa Vera Constantia Åkerrosin (1871–1941) kanssa. Skogsterin jälkeläiset suomensivat sukunimensä Kuusteräksi. Skogsterin tytär soiton- ja laulunopettaja Kirsti Skogster (1896–1982) oli naimisissa jalkaväenkenraali Kaarlo Heiskasen kanssa.
Aiheesta muualla

Skogsterin jugend-talo on ihastuttanut hämeenlinnalaisia toista sataa vuotta, Yle uutiset kotimaa 28.12.2014
Hämeenlinnan Lydia : Hämeenlinnan keskustan rakennuksia : Skogsterin tavaratalo
Andrei Tšmil

| Andrei Tšmil |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1963 (ikä 61)
Kansalaisuus:   Belgia
Pyöräilijä
Lempinimi:  Dre
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  klassikkojen erikoismies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1989–1990 1991 1992–1993 1994–2002:  Alfa Lum SEFM GB-MG Lotto
Suurimmat voitot
 Pariisi–Roubaix 1994 Milano–San Remo 1999 Flanderin ympäriajo 2000 GP Ouest-France 1994 Pariisi–Tours 1997 Maantiepyöräilyn maailmancup 1999  Neuvostoliiton maantiepyöräilymestari 1991 
 Tiedot päivitetty: 4. huhtikuuta 2008 
Andrei Tšmil (s. 22. tammikuuta 1963 Habarovsk, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen entinen maantiepyöräilijä, joka edusti Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Ukrainaa, Moldovaa ja Belgiaa.
Tšmil muutti perheensä mukana Neuvostoliiton aikana Ukrainaan, jossa aloitti pyöräilyuransa. Lahjakkuutensa ansiosta hän pääsi sittemmin pyöräilykouluun Moldovaan ja siirtyi ammattilaiseksi italialaiseen Alfa Lum -talliin vuonna 1989. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hän sai Ukrainan kansalaisuuden, mutta muutti Belgiaan jo ammattilaisuransa alkuvaiheessa.
Tšmil saavutti suurimmat menestyksensä kevään klassikkokilpailuissa. Hän voitti kolme pyöräilyn viidestä monumentista: Pariisi–Roubaix'n vuonna 1994, Milano–San Remon 1999 ja Flanderin ympäriajon vuonna 2000. Lisäksi hän voitti muun muassa Pariisi–Tours-klassikon vuonna 1997 ja maantiepyöräilyn maailmancupin 1999.
Tšmil lopetti uransa vuonna 2002 loukattuaan reitensä De Pannen kolmen päivän ajossa. Hän on sittemmin ollut mukana useiden belgialaistallien toiminnassa, muun muassa Chocolade Jacques -tallin managerina.
Tšmil nimettiin Moldovan urheiluministeriksi 2006. Vuodesta 2009 hän on toiminut Katjuša-pyöräilyjoukkueen tallipäällikkönä.
Antti Halonen

Antti Halonen on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Antti Halonen (1885–1942), maanviljelijä, piirisihteeri ja kansanedustaja (maalaisliitto)
Antti Halonen (1870–1945), kuvataiteilija, Pekka Halosen veli
Antti Halonen (1870–1947), maanviljelijä, kauppias ja valtiopäivämies
Antti Halonen (1903–1985), kirjailija, Pekka Halosen poika
Antti Einari Halonen (s. 1945), teatteriohjaaja
Antti Halonen (s. 1982), jääkiekkoilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Antti Halonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Alfred Sohn-Rethel

Alfred Sohn-Rethel (4. tammikuuta 1899 – 6. huhtikuuta 1990) oli saksalainen marxilainen taloustieteilijä ja filosofi, joka keskittyi erityisesti tietoteoriaan. Hän kirjoitti myös Saksan teollisuuden suhteista kansallissosialismiin. Sohn-Rethel lukeutuu Frankfurtin koulukuntaan.
Teoksia

Die politischen Büros der deutschen Großindustrie. Julkaisussa Blick in die Welt. 1948 (15), S. 20 – 22, 1948
Geistige und körperliche Arbeit. Zur Theorie gesellschaftlicher Synthesis (1970)
Die soziale Rekonsolidierung des Kapitalismus . Julkaisussa Deutsche Führerbriefe . Nr. 72 und 73, Berlin 16. und 20. Sept. 1932
Ein Kommentar nach 38 Jahren. Julkaisussa Kursbuch. 21, Sept. 1970, S. 17 – 35, 1970
Ökonomie und Klassenstruktur des deutschen Faschismus (1973)
Warenform und Denkform (1978)
Soziologische Theorie der Erkenntnis (1985)
Das Ideal des Kaputten. Über neapolitanische Technik. In: L'invitation au voyage zu Alfred Sohn-Rethel. (1979)
Produktionslogik gegen Aneignungslogik. In: Peter Löw-Beer: Industrie und Glück. Der Alternativ-Plan von Lucas Aerospace. S. 195 – 210, Wagenbach, Berlin 1981
Alfred Sohn-Rethel, Stefan Breuer, Bodo von Greiff: Differenzen im Paradigmakern der Kritischen Theorie, Teil II. Julkaisussa Leviathan. 14 (2), S. 308 – 320, 1986
Geistige und körperliche Arbeit. Zur Epistemologie der abendländischen Geschichte (1989)
Das Geld, die bare Münze des Apriori (1990)
Theodor W. Adorno und Alfred Sohn-Rethel. Briefwechsel 1936–1969. Toimittanut Christoph Gödde (1991)
Aiheesta muualla

Alfred Sohn-Rethel, generation-online.org (englanniksi)
Amado Guevara

Amado Guevara
Amado Guevara (s. 2. toukokuuta 1976 Tegucigalpa) on hondurasilainen jalkapalloilija. Hän on Hondurasin jalkapallomaajoukkueen eniten otteluita pelannut pelaaja. Hän on pelannut lukuisissa seuroissa Hondurasin lisäksi Espanjassa, Meksikossa, Costa Ricassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Nykyisin hän pelaa kanadalaisessa Toronto FC:ssa.
Guevara aloitti maajoukkueuransa vuonna 1994 ja on nykyisin maajoukkueen kapteeni.
Aiheesta muualla

Guevara Major League Soccerin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
National Football Teams: Amado Guevara (englanniksi)
Hondurasin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Canales |
2 Chávez |
3 Figueroa |
4 Palacios |
5 Bernárdez |
6 Thomas |
7 Núñez |
8 Palacios |
9 Pavón |
10 León |
11 Suazo |
12 Welcome |
13 Espinoza |
14 García |
15 Martínez |
16 Sabillón |
17 Álvarez |
18 Valladares |
19 Turcios |
20 Guevara |
21 Izaguirre |
22 Escober |
23 Mendoza |
Valmentaja Rueda
Antti Hakala (painija)

Antti Veli Hakala (s. 15. joulukuuta 1988) on suomalainen kreikkalaisroomalaisen tyylin painija. Hän edustaa Alavuden Urheilijoita ja häntä valmentaa Juha Virtanen.
Hakala on edustanut Suomea kolme kertaa junioreiden EM-kilpailuissa sijoittuen parhaimmillaan seitsemänneksi 74 kg:n sarjassa 2004. Hän on kilpaillut kerran myös junioreiden MM-kilpailuissa. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Vilnan EM-kilpailuissa 2009, hän oli 84 kg:n sarjassa kolmastoista. Herningin MM-kilpailuissa 2009 hän oli 84-kiloisissa kahdestoista.
Hakala voitti 84-kiloisten Suomen-mestaruuden 2009 ja 2010.
Andrei Tupolev

| Andrei Nikolajevitš Tupolev> Андрей Николаевич Туполев |
| --- | --- |
 Tupolev vuonna 1944.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. marraskuuta 1888 Pustomazovo, Tverin kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 23. joulukuuta 1972 (84 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Neuvostoliitto
Ammatti:  lentokonesuunnittelija
Lapset:  Aleksei Tupolev (1925–2001)
Insinööri
Koulutus:  Moskovan teknillinen valtionyliopisto
Työnantajat:  Tupolev
Merkittävät työt:  Tupolev Tu-95 Tu-104
Huomionosoitukset:   Sosialistisen työn sankari
 Nimikirjoitus
Andrei Nikolajevitš Tupolev (ven. Андре́й Никола́евич Ту́полев, 10. marraskuuta 1888 Pustomazovo, Venäjän keisarikunta – 23. joulukuuta 1972 Moskova, Neuvostoliitto) oli uraauurtava venäläissyntyinen neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri ja -suunnittelija.
Hänen suunnittelemistaan lentokoneista kuuluisimpia ovat Tupolev Tu-134 ja Tupolev Tu-154. Uransa aikana hän suunnitteli 100 lentokonetta, joista 78 sai jonkin ilmailun maailmanennätyksen. Hänet valittiin kunniajäseneksi muun muassa englantilaiseen Royal Aeronautical Societyyn ja American Institute of Aeronautics and Astronauticsiin.
Hän oli Moskovassa toimivan virtausmekaniikan instituutin (TsAGI) johtaja vuodesta 1929 kuolemaansa asti (1972). Tämä suunnittelutoimisto, joka tunnettiin myöhemmin nimellä OAO Tupolev, suunnitteli pääosin pommitus- ja matkustajalentokoneita. Hänen pommikoneistaan kuuluisin lienee Tupolev Tu-95, pitkän matkan strateginen pommikone. Varhaiset Tupolevin suunnittelemat lentokoneet kulkivat hänen nimikirjaimillaan: ANT-numero.
Tupolev pidätettiin vuonna 1937 yhdessä Vladimir Petljakovin kanssa. Syyte oli ajan tyyliin mielikuvituksellinen: yritys perustaa venäläinen fasistinen puolue. Vuonna 1939 hänet siirrettiin Bolševon vankilaan Moskovan lähelle. Se oli NKVD:in šaraška-tyyppinen vankileiri, joka oli erityisesti tarkoitettu lentokoneinsinööreille. Useat Tupolevin kollegat olivat tällöin jo töissä kyseisellä leirillä. Leiri siirrettiin Moskovaan ja sai kutsumanimen ”Tupolevka”. Muodollisesti Tupolev tuomittiin vuonna 1940 kymmenen vuoden vankeuteen, mutta hänet vapautettiin vuonna 1944 sotateollisen ponnistuksensa ansiosta. Hänen maineensa palautettiin vasta vuonna 1955.
Tupolev toimi professorina Moskovan ilmailuinstituutissa. Hänet haudattiin Novodevitšin hautausmaalle Moskovaan. Hänen poikansa Aleksei Tupolev (1925–2001) oli myös menestyksekäs lentokoneinsinööri. Hänen kuuluisin koneensa oli Tupolev Tu-144.
Amadeus (albumi)

| Amadeus Amadeus Lundberg |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 27. tammikuuta 2010
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: tango
 Kesto: 38.20
 Levy-yhtiö: Suomen Mediamusiikki
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 6.
Amadeus Lundbergin muut julkaisut
|   | Amadeus 2010 | Vain rakkaus 2014 |
Amadeus on vuonna 2009 tangokuninkuuden voittaneen Amadeus Lundbergin debyyttialbumi. Se julkaistiin 27. tammikuuta 2010 ja sen julkaisi Suomen Mediamusiikki. Albumilta on julkaistu singlet "Matador" ja "Anastacia".
Albumi debytoi Suomen virallisen listan kuudennella sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kuusi viikkoa.
Kappaleet

Eksyneen määränpää – 3.48
Sirkus – 3.32
Anastacia – 2.58
Meren kuisketta – 3.06
Matador – 3.13
Joka päivä ja joka ikinen yö – 3.35
Kellot kertovat sen – 3.44
Pyyhi tuuli kyyneleet – 3.21
Onnemme kyyneleet – 3.45
Ei saisi aamu tulla koskaan – 4.23
Luonnonlapsi – 2.55
Anjalankosken elokuvapalkinto

Anjalankosken elokuvapalkinto on vuonna 1985 perustettu suomalainen valtakunnallinen elokuvapalkinto. Palkinto on jaettu vuosittain Anjalankosken Kinosunnuntaina, joka on Suomen vanhin vuosittainen elokuvatapahtuma ja järjestetään tammi-helmikuun vaihteessa. Palkinto on Anjalankosken kaupungin perustama, ja vuoden 2009 kuntaliitoksesta lähtien sen on jakanut Kouvolan kaupunki. Vaikka elokuvantekijät ovat arvostaneet palkintoa, sen jakaminen päätettiin lopettaa vuonna 2019.
Palkinto on myönnetty merkittävästä ja omaperäisestä saavutuksesta elokuva-alalla edellisen vuoden aikana. Palkittavan on valinnut seitsenjäseninen palkintoraati. Vuonna 2019 palkinto jaettiin 35. kerran, ja sen rahallinen arvo oli 4 000 euroa. Palkinnon järjestelyistä talkoohengessä vastannut Anjalankosken elokuvakerho päätti aiheutuneen työmäärän vuoksi lopettaa palkinnon jakamisen vuoteen 2019.
Palkitut

| Vuosi | Ohjaaja | Elokuva |
| --- | --- | --- |
| 1985 | Anssi Mänttäri | Rakkauselokuva |
| 1986 | Matti Ijäs | Painija |
| 1987 | Päivi Hartzell | Lumikuningatar |
| 1988 | Ville Mäkelä | Lain ulkopuolella |
| 1989 | Marjatta Koivulehto | Latvoilta jokisuulle |
| 1990 | Ilkka Järvi-Laturi | Kotia päin |
| 1991 | Aki Kaurismäki | Tulitikkutehtaan tyttö, I Hired a Contract Killer |
| 1992 | Pirjo Honkasalo | Mysterion |
| 1993 | Veikko Aaltonen | Tuhlaajapoika |
| 1994 | Markku Pölönen | Onnen maa |
| 1995 | Tero Jartti | Aapo |
| 1996 | Mikko Piela | Viimeiset liiviläiset? |
| 1997 | Aki Kaurismäki | Kauas pilvet karkaavat |
| 1998 | Kari Väänänen | Vaiennut kylä |
| 1999 | Pirjo Honkasalo | Tulennielijä |
| 2000 | Olli Saarela | Rukajärven tie |
| 2001 | Tapio Piirainen | Raid |
| 2002 | Jarmo Lampela | Joki |
| 2003 | Matti Ijäs | Haaveiden kehä |
| 2004 | Klaus Härö | Näkymätön Elina |
| 2005 | Markku Pölönen | Koirankynnen leikkaaja |
| 2006 | Dome Karukoski | Tyttö sinä olet tähti |
| 2007 | Johanna Vuoksenmaa | Onni von Sopanen |
| 2008 | Lauri Törhönen | Raja 1918 |
| 2009 | Dome Karukoski | Tummien perhosten koti |
| 2010 | Zaida Bergroth | Skavabölen pojat |
| 2011 | Joonas Berghäll & Mika Hotakainen | Miesten vuoro |
| 2012 | Sakari Kirjavainen | Hiljaisuus |
| 2013 | Saara Cantell | Tähtitaivas talon yllä  |
| 2014 | Simo Halinen | Kerron sinulle kaiken  |
| 2015 | Virpi Suutari | Eedenistä pohjoiseen  |
| 2016 | Klaus Härö | Miekkailija  |
| 2017 | Mikko Kuparinen | 2 yötä aamuun  |
| 2018 | Antti-Jussi Annila | Ikitie  |
| 2019 | Markku Pölönen | Oma maa |
Andrei Tropillo

Andrei Tropillo
Andrei Vladimirovitš Tropillo (ven. Андрей Владимирович Тропилло, k. 2024) oli venäläinen musiikkituottaja. Tropillo perusti AnTrop-levy-yhtiön, jonka studiossa äänitettiin  neuvostoliittolaisten rock-yhtyeiden, kuten Kinon, Mašina Vremenin, Akvariumin ja Alisan, albumeita.
Tropillo asui ennen kuolemaansa kaksi vuotta Suomessa. Hän oli kuollessaan 73-vuotias.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andrei Tropillo Wikimedia Commonsissa
Andrei Tropillo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Amba Alagen taistelu

Amba Alagen taistelu oli ensimmäisen Italian–Etiopian sodan aikainen taistelu Menelik II:n armeijan ja italialaisten majuri Pietro Toselli alaisten joukkojen välillä 7. joulukuuta 1895. Taistelu päättyi etiopialaisten voittoon.
Tausta

Italian–Etiopian sodan sytyttyä italialaisen Oreste Baratierin joukot etenivät Eritreasta Etiopian Tigrayn alueelle. Ras Mengesha Yohannesin johtamat etiopialaiset voitettiin Debre Ailan taistelussa 9. lokakuuta, minkä jälkeen italialaiset varmistivat Tigrayn. Etiopian keisari Menelik II yritti tällöin neuvotella italialaisten kanssa, mutta kun italialaiset eivät tähän suostuneet, hän alkoi kerätä kasaan armeijaa. Lopulta Menelik II:n pääosin oromoista koottu armeija marssi kohti Tigrayn eteläosassa.
Menelik II:n strategia oli ottaa yhteen italialaisten armeijan pääosan kanssa. Kun hän kohtasi majuri Pietro Toselli johtamat noin 1 800 italialaista ja neljä vuoristotykkiä Amba Alagessa hän päätti yksinkertaisesti kiertää heidät pitäen joukkoa liian pienenä oman selustansa uhkaamiseksi. Menelik II:N mukana oli kuitenkin kaksi etiopialaista komentajaa; gerazmach Tafese ja fitawrari Gebeyehu, jotka päättivät tästä huolimatta iskeä italialaisia vastaan.
Taistelu

Etiopialaiset iskivät italialaisia vastaan aamulla 7. joulukuuta 1895. Alkanut hyökkäys veti mukaansa myös ras Makonnen Wolde Mikaelin ja ras Mengesha Yohannesin joukot, kaikkiaan noin 30 000 soturia. Pahasti alivoimaiset italialaiset vyörytettiin. Taistelu oli kestänyt noin kuusi tuntia. Sen loppuvaiheilla paikkaa lähestyivät vielä kenraali Giuseppe Arimondin johtamat vahvistukset. Saapuvat italialaiset väijytettiin ja lyötiin hajalle. Arimondi ja noin 400 selviytyjää pakenivat kohti italialaisten hallussaan pitämää Mekelen linnoitusta.
Surmansa sai 20 italialaista sotilasta, 1 500 eritrealaista sotilasta ja 19 italialaista upseeria, jälkimmäisten joukossa myös majuri Toselli. 300 eritrealaista sotilasta oli lisäksi haavoittunut. Etiopialaisten tappiot olivat noin 3 000.
Seuraukset

Amba Alage nosti etiopialaisten taistelutahtoa ja rikkoi myytin eurooppalaisten voittamattomuudesta. Keisari Menelik II:n tahtoa alun perin rikkoneet kaksi komentajaa pidätettiin, mutta ehkä saavutetun voiton takia heidät armahdettiin. Menelik II:n armeija kulki edelleen ensin Mekeleen, jossa olleet italialaiset piiritettiin, ja Mekelestä edelleen Adowaan, jossa käytiin tunnetuksi tullut Adowan taistelu.
Majuri Toselli ja hänen alaisiaan hieman ennen taistelua.
Luettelo WHA:ssa pelanneista eurooppalaisista

Tämä on luettelo WHA:ssa pelanneista eurooppalaisista. WHA oli Yhdysvalloissa ja Kanadassa 1970-luvulla toiminut jääkiekon pääsarja.
Avco Cupin voittaneet > Winnipeg Jets 1975–76

Thommie Bergman
Anders Hedberg
Veli-Pekka Ketola
Curt Larsson
Willy Lindström
Ulf Nilsson
Heikki Riihiranta
Lars-Erik Sjöberg
Avco Cupin voittaneet > Winnipeg Jets 1977–78

Thommie Bergman
Anders Hedberg
Dan Labraaten
Willy Lindström
Kent Nilsson
Ulf Nilsson
Lars-Erik Sjöberg
Avco Cupin voittaneet > Winnipeg Jets 1978–79

Roland Eriksson
Willy Lindström
Markus Mattsson
Kent Nilsson
Lars-Erik Sjöberg
Muut WHA:ssa pelanneet eurooppalaiset

Christer Abrahamsson
Thommy Abrahamsson
Richard Farda
Bengt-Åke Gustafsson
Matti Hagman
Leif Holmqvist
Hannu Kamppuri
Lauri Mononen
Václav Nedomanský
Pekka Rautakallio
Seppo Repo
Risto Siltanen
Juhani Tamminen
Lisäksi WHA:n sarjaotteluiksi luettuja otteluita ovat pelanneet muutamat eurooppalaiset maajoukkueet, joiden kokoonpanot on jätetty tämän tarkastelun ulkopuolelle.
Nuorena Pohjois-Amerikkaan muuttaneet

Useat WHA:ssa pelanneet kanadalaiset jääkiekkoilijat ovat syntyneet Euroopassa, mutta he muuttivat jo nuorena Pohjois-Amerikkaan:
Gordie Clark, syntynyt Isossa-Britanniassa
Joe Fortunato, syntynyt Italiassa
Nick Harbaruk, syntynyt Puolassa
Paul Heaver, syntynyt Isossa-Britanniassa
Gavin Kirk, syntynyt Isossa-Britanniassa
John Miszuk, syntynyt Puolassa
Andre Peloffy, syntynyt Ranskassa
Brian Perry, syntynyt Isossa-Britanniassa
Jan Popiel, syntynyt Tanskassa
Poul Popiel, syntynyt Tanskassa
Juha Widing syntyi Suomessa, mutta muutti jo lapsena Ruotsiin, josta muutti 17-vuotiaana Kanadaan.
Chris Worthy, syntynyt Isossa-Britanniassa
Alfred Neubauer

Alfred Neubauer vuonna 1958.
Alfred Neubauer (29. maaliskuuta 1891 Neutitschein, Preussi, Saksa – 22. elokuuta 1980 Stuttgart, Baden-Württemberg, Saksa) oli Mercedes-GP-kilpa-autoilujoukkueen johtaja ja tallipäällikkö, joka hoiti virkaansa vuosina 1926–1951.
Uran moottoriurheilussa > Uran alku

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Neubauer tuli testaajaksi Austria-Daimlerille. Vuonna 1922 hän ajoi kilpaa itse mutta totesi, ettei hänestä tule koskaan huippuluokan kilpa-ajajaa. "Oivalsin nopeasti, ettei minun lahjakkuuteni ollut ajotaidossa, vaan organisoinnissa, suunnittelussa ja johtamisessa", kirjoitti Neubauer kirjassaan "Männer, Farauen und Motoren".
Johtotehtävissä

Neubauer työskenteli muun muassa Ferdinand Porschen palveluksessa. Vuonna 1921 perustettiin Daimler-Benz. Samana vuonna Neubauer ryhtyi kilpa-autoilijoiden ensimmäiseksi manageriksi. Tuolloin rata-autokilpailut olivat vielä sekavia, eikä kilpailijoillekaan ollut aina ennen maaliintuloa selvää, kuka johti kilpailua. Neubauerin luoma merkkijärjestelmä toi tähän muutoksen.
Neubauer tunnetaan myös varikkokäyntien kehittäjänä.
Tarina kertoo, että Nürburgringin kisassa Neubauerin Mercedes-Benz-autot painoivat punnituksessa 751 kilogrammaa, kun rajoitus oli 750 kilogrammaa. Neubauerin käskystä autojen maalit raavittiin pois ja hopeanväriset autot painoivat seuraavana päivänä tasan 750 kiloa. Tästä syntyi lempinimi Mercedesin kilpa-autoille myöhemmin annettu nimi "Hopeanuoli".
Suhde kuljettajiin

Neubauer johti Mercedesiä aikana, jolloin kuljettajien kuolemat kisoissa eivät olleet epätavallisia. Siksi hän ei koskaan solminutkaan kovin läheisiä suhteita oman tallinsa kuljettajiin. Bernd Rosemeyerin kuoleman jälkeen Neubauer kuitenkin kirjoitti melko avoimesti tunnoistaan; "Olen elämässäni nähnyt monien kuolevan - suurten ja kuuluisien miesten, rakkaitten ystävien ja urheiden vastustajien. Mutta koskaan en ole katsonut heitä autonsa jäännöksissä. Haluaisin muistaa heidät sellaisina kuin he olivat eläessään. He ovat yhä muistissani. Myös Bernd Rosemeyer. Minulle vaalea, nauravakasvoinen ja loistavasilmäinen Bernd, tämä säteilevä nuori Siegfried ja valloittaja, ei ole kuollut. Minulle hän on eräänä päivänä astunut hopeanväriseen vaunuun ja ajanut pois tuntemattomaan maaliin. Lähtenyt matkalle, jolle me kaikki joskus joudumme lähtemään".
Toisen maailmansodan jälkeen

Toinen maailmansota katkaisi Neubauerin työskentelyn, mutta sen jälkeen hän palasi takaisin Mercedes-Benzille. Siellä hän sai käskyn perustaa uusi kilpailuosasto edustamaan merkkiä kilparadoilla. 4. heinäkuuta 1954, samana päivänä, kun Saksa voitti jalkapalloilun maailmanmestaruuden, Neubauerin johtamat hopeanuolet asettuivat lähtöruutuihinsa 15 vuoden tauon jälkeen. Kisa ajettiin Ranskan Reimsissä, ja talli sai kaksoisvoiton. Seuraavana vuonna Le Mansin kisassa sattui paha onnettomuus, kun Mercedes-kuljettaja Pierre Leveghin auto suistui katsomoon. Onnettomuudessa kuoli 72 ja loukkaantui noin 150.
10. joulukuuta 1955 Neubauer sai kirjeen, jossa ilmoitettiin "Mercedeksen vetäytyvän moottoriurheilusta ainakin muutamaksi vuodeksi..." Tämä siitä huolimatta, että Mercedes oli juuri voittanut sekä toisen peräkkäisen Formula 1 -sarjan maailmanmestaruutensa ajajana Juan Manuel Fangio että urheiluautojen maailmanmestaruuden.
Anton Ivar Björnvik

Anton Ivar Björnvik (28. elokuuta 1867 Mouhijärvi – 19. joulukuuta 1932 Ikaalinen) oli tuomari, joka sai vuonna 1919 laamannin arvonimen.
Ivar Björnvikin vanhemmat olivat virkatalonvuokraaja Johan Anders Björnvik ja Margaretha Kristina Marttinen ja puoliso vuodesta 1898 Maria Gabriella af Björksten. Björnvik tuli ylioppilaaksi Turussa ja suoritti oikeustutkinnon 1891, varatuomarin arvon hän sai 1894. Björnvik oli Porvoon tuomiokunnan tuomari 1903–1906 ja 1907–1910 ja Ikaalisten tuomiokunnan 1910–1932. Björnvik oli myös Turun hovioikeuden apujäsen 1907–1909 ja valtiorikosylioikeuden 3. osaston jäsen ja puheenjohtaja vuodesta 1918, samoin kuin agraarikomitean jäsen 1906–1907 ja maanvuokrakomitean jäsen 1912–1914.