stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Himera
Maantiede

Himera sijaitsi Sisilian pohjoisrannikolla Himera-joen (nyk. Fiume Grande) suussa. Sen länsipuolella sijaitsivat Soloeis ja Panormos ja itäpuolella Kefaloidion. Thukydides sanoo kaupungin olleen koko pohjoisrannikon ainoa kreikkalaiskaupunki, millä hän tarkoitti todennäköisesti itsenäisiä poliksia; pohjoisrannikolla myös sijainnut Mylai oli nimittäin Zanklen eli myöhemmän Messenen alaisuudessa. Seudun muut kaupungit olivat Sisilian paikallisten heimojen tai karthagolaisten kaupunkeja.
Himeran kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Himeraia (Ἱμεραία). Alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu noin 700 neliökilometriä, josta ydinaluetta oli noin 50 neliökilometriä. Se käsitti suuren osan saaren pohjoisesta rannikkotasangosta kaupungin ympärillä sekä tasangon etelälaidalla olleet kukkulat. Eteläpuolella kaupunkivaltion alue rajautui Gelan ja Akragaan alueisiin. Kaupunkivaltion väkiluvuksi on arvioitu 400-luvulla eaa. vähintään 20 000 henkeä, josta puolet asui kaupunkikeskuksessa ja puolet maaseudulla.
Vielä 1800-luvulla Himera sijoitettiin usein virheellisesti lännemmäksi Fossa San Leonardo -joen suuhun, aivan myöhemmän Thermain kaupungin viereen. Tällöin kyseinen joki tulkittiin Himera-joeksi.
Historia > Arkaainen kausi

Himera oli Sisilian koilliskulmassa sijainneen Zanklen kaupungin perustama siirtokunta. Perustaminen tapahtui vuonna 648 eaa., mikä tiedetään sillä perusteella, että Diodoros Sisilialainen sanoo tämän tapahtuneen 240 vuotta ennen kaupungin tuhoutumista. Thukydideen mukaan zanklelaisten siirtokuntalaisten, jotka olivat taustaltaan khalkislaisia, ohella Himeraa perustettaessa oli mukana myös Zanklen vastaanottamia syrakusalaisia sisällissodassa tappion kärsineitä maanpakolaisia, jotka tunnettiin nimityksellä myletidit (Myletidai). Seurauksena Himeran kulttuuri ja lait olivat joonialais-khalkislaisia, mutta sen joonialaisessa murteessa oli myös doorilaisen murteen vaikutteita. Kaupungin perustajiksi mainitaan Eukleides, Simon ja Sakon.
Himeran varhaisesta historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Aristoteles mainitsee kaupungin olleen jossain vaiheessa Falaris-nimisen tyrannin hallussa. Tunnetuin himeralainen lienee runoilija Stesikhoros (n. 630–555 eaa.), joka osallistui Aristoteleen mukaan huomattavasti kotikaupunkinsa politiikkaan. Hänen patsaansa oli Thermaissa vielä Ciceron aikana. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Himeraios (Ἱμεραῖος), myöhemmin latinaksi Himerensis. Himera löi omaa hopearahaa 500-luvulta eaa. ja pronssirahaa 400-luvulta eaa. lähtien.
Kaupungin vaiheista tiedetään enemmän vasta noin vuodelta 490 eaa., jolloin se tarjosi turvapaikan Zanklen tyrannille Skytheelle, kun tämä oli ajettu pois kotikaupungistaan. Pian tämän jälkeen Himeran tyranniksi nousi Terillos, joka pyrki lujittamaan valtaansa solmimalla läheisen liiton Zanklea ja Rhegionia hallinneen Anaksilaan kanssa. Terillos ei kuitenkaan voinut vastustaa Akragaan tyrannia Theronia, joka ajoi Terilloksen Himerasta.
Historia > Arkaainen kausi > Himeran taistelu 480 eaa.

Tämän jälkeen Terillos pyysi apua Karthagosta. Tämä johti karthagolaisten ensimmäiseen sotaretkeen Sisiliaan vuonna 480 eaa. Hamilkarin kerrotaan tuoneen saarelle 300 000 miehen armeijan. Jos tämä pitää paikkansa, suunnitelmissa oli todennäköisesti muutakin kuin pelkän Himeran valtaaminen. Toisaalta Himeran nousu oli jo ärsyttänyt karthagolaisia aiemminkin, sillä se oli vaivannut läheisiä Panormoksen ja Soloein karthagolaiskaupunkeja. Myös tästä syystä Hamilkarin ensimmäinen hyökkäys suuntautui Himeraan. Kaupungin puolustusta johti Theron, joka onnistui kestämään siihen saakka, kunnes sai apua Syrakusan tyrannilta Gelonilta. Tämän jälkeen kreikkalaiset saivat täydellisen voiton karthagolaisten kooltaan ylivoimaisesta armeijasta Himeran taistelussa. Se ajoittui samoihin aikoihin kuin Salamiin taistelu emämaassa Kreikassa, ja sai Sisilian kreikkalaisten parissa samanlaisen symbolisen aseman. Lopulta syntyi traditio, että taistelut olisi jopa käyty samana päivänä.
Historia > Klassinen kausi

Suuren voiton seurauksena Theron oli kaupungin sekä samalla Akragaan kiistaton hallitsija. Theronin huomio oli ennen kaikkea viimeksi mainitussa, ja hän jätti Himeran poikansa Thrasydaioksen hallittavaksi. Nuorukaisen kuvataan hallinneen julmasti, mikä sai kansalaiset kääntymään häntä vastaan ja pyytämään apua Syrakusan tyrannilta Hieronilta, joka oli riidoissa Theronin kanssa. Hieron ei kuitenkaan auttanut himeralaisia, vaan paljasti salaliiton Theronille. Theron otti vallan kaupungissa itselleen vuonna 476 eaa., ja surmautti suuren määrän kaupungin joonialaisista ja ajoi loput maanpakoon. Tämän jälkeen hän asutti kaupunkiin uutta doorilaista väestöä eri puolilta. Seurauksena kaupungista tuli instituutioiltaan ja politiikaltaan käytännössä yksi Sisilian doorilaiskaupungeista.
Theronin kuoltua vuonna 472 eaa. Himera oli jälleen jonkin aikaa Thrasydaioksen vallassa. Hieron kukisti Thrasydaioksen, ja tämä menetti sekä Himeran että Akragaan. Vuonna 466 eaa. himeralaiset auttoivat puolestaan syrakusalaisia syrjäyttämään Thrasybuloksen. Tämän jälkeen, vuonna 461/460 eaa., Himerasta maanpakoon joutuneet saivat palata kaupunkiin. Diodoros kuvaa kaupungin välttäneen liialliset sisäiset ristiriidat, ja niin se sai nauttia Sisilian kaupunkien yleisestä noin puoli vuosisataa kestäneestä kukoistuskaudesta noin 460–410 eaa. 400-luvulla eaa. kaupungin kansalaisiin kuului Olympian kisojen 472 ja 464 eaa. voittaja Ergoteles, joka oli kuitenkin muualta kotoisin. Olympian kisojen voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin kuusi.
Ateenan Sisilian sotaretken aikaan vuonna 415 eaa. himeralaiset olivat ensimmäisiä, jotka tarjosivat tukeaan Ateenan hyökkäyksen kohteeksi joutuneelle Syrakusalle. He eivät myöskään sallineet Ateenan laivaston rantautua kaupunkiin, kun Nikias pyysi sitä. Gylippos vei sotajoukon Syrakusan avuksi Himeran kautta, ja tämä sotajoukko koostui suurelta osaltaan himeralaisista.
Historia > Klassinen kausi > Himeran taistelu 409 eaa.

Himera kohtasi tuhonsa Karthagon toisen Sisilian sotaretken ja seuranneen uuden Himeran taistelun myötä vuonna 409 eaa. Karthagolaisten ensisijainen tavoite oli tukea Segestaa sen naapuria Selinusta vastaan, mutta näillä oli selvästi myös suurempia suunnitelmia. Selinuksen kukistuttua Hannibal hyökkäsi Himeraan. Kaupunki oli huonosti valmistautunut, mutta onnistui tuottamaan karthagolaisille tappioita. Himera sai apua Syrakusalta, josta saapui 4 000 miestä Diokleen johdolla. Tämä alkoi kuitenkin huolia Syrakusan itsensä turvallisuuden puolesta ja vetäytyi, jonka jälkeen Himera jäi karthagolaisten armoille. Suuri joukko himeralaisia surmattiin ja Hannibal muun muassa uhrasi 3 000 kaupungin asukasta isoisänsä Hamilkarin muistolle. Kaupunki tuhottiin maan tasalle temppelit mukaan lukien ja hylättiin.
Historia > Klassinen kausi > Kaupungin tuhon jälkeen

Himeran korvaajaksi perustettiin Thermai Himeraiain (Thermae Himerenses) kaupunki. Sen perustivat karthagolaiset vuonna 407 eaa., ja se sijoitettiin ilmeisesti tarkoituksella hieman eri paikkaan, jotta Himeran paikka jäisi asumattomaksi. Uusi kaupunki peri monien mielessä Himeran aseman, ja siksi antiikin lähteissä puhutaan himeralaisista ja joskus myös Himerasta ikään kuin se olisi edelleen ollut olemassa myös kaupungin todellisen tuhon jälkeen.
Muun muassa Diodoros vaikuttaa antavan ristiriitaista tietoa sanoessaan toisaalla, ettei Himeraa koskaan rakennettu uudestaan ja että kaupunki oli edelleen asuttamaton vielä hänen aikanaan; ja toisaalla, että himeralaiset, samoin kuin selinuslaiset ja akragaslaiset, saivat palata kotikaupunkiensa paikalle Karthagon kanssa vuonna 405 eaa. tehdyn rauhan jälkeen sillä ehdolla, että alistuvat Karthagon valtaan eivätkä rakenna kaupunginmuurejaan uudelleen. Himera vaikuttaisi myös olleen olemassa jossain muodossa vuonna 397 eaa., koska kaupungin kerrotaan liittyneen tuona vuonna Dionysios I:n sotaan Karthagoa vastaan, vaikkakin se palasi takaisin liittoon Karthagon kanssa seuraavana vuonna. Diodoros sanoo myös, että Agathokleen ja Karthagon vuonna 314 eaa. solmimassa rauhassa sovittiin Himeran säilyvän Karthagon vallassa. Todellisuudessa kaikissa näissä tapauksissa on mitä ilmeisimmin kyse Thermaista.
Cicero selventää asiaa mainitsemalla, että Himeran tuhon (ja Karthagon kanssa tehdyn rauhan) jälkeen hengissä selvinneet asukkaat asettuivat lähellä sijainneeseen Thermaihin. Näin uuteen kaupunkiin asettuneet himeralaiset säilyivät olemassa kansanryhmänä, johon viitattiin edelleen ”himeralaisina”, ja heillä oli edelleen olemassa ”himeralaisten kaupunki”, joka nähtiin vanhan perillisenä. Cicero esimerkiksi mainitsee, että Scipio Africanus palautti Karthagon kukistumisen jälkeen Himerasta Karthagoon viedyt patsaat himeralaisille Thermaihin, aivan samoin kuin palautti Akragaasta ja Gelasta viedyt patsaat näihin kaupunkeihin. Erikoisempaa on kuitenkin se, että nimi ”Himera” esiintyy ikään kuin olemassa olevana kaupunkina vielä Pomponius Melalla ja Pliniuksella, vaikka kaupungin tuhosta oli tuossa vaiheessa jo yli 400 vuotta.
Himeran arkeologisia kaivauksia on suoritettu muun muassa vuosina 1963–1972.
Rakennukset ja löydökset

Akropolis, alakaupunki ja kaupunginmuurit
Himeran akropoliina eli linnavuorena toimi pohjois-eteläsuuntainen kukkula, joka sijaitsee Himera (Fiume Grande) -joen länsipuolella sen ja pienemmän Torto-joen välissä lähellä jokien suuta ja rannikkoa. Sen pinta-ala oli noin 32 hehtaaria. Alakaupunki, jonka pinta-ala oli noin 50 hehtaaria, levittäytyi ympäröivälle rannikkotasangolle.
Kaupungin vanhimmat asutusjäänteet 600-luvulta eaa. ovat alhaalta tasangolta. Myöhemmin asutus levisi akropoliille, joka on ollut kokonaisuudessaan rakennettua kaupunkialuetta jo arkaaisella kaudella. Asutus vaikuttaa kuitenkin keskittyneen kukkulan pohjois- ja eteläosiin. Niitä yhdisti noin 6,2 metriä leveä katumainen aukio. Kaupungissa on ollut suunniteltu asemakaava. Sen varhaisimmat vaiheet olivat peräisin jo 600–500-luvuilta eaa., ja se uusittiin kaupungin jälleenrakennuksessa noin 580–570 eaa. Akropolis on ollut ympäröity muurein, joista on säilynyt osia erityisesti etelä- ja itäsivuilla.
Akropoliin temppelit
Akropoliin koilliskulmassa oli Athenelle omistettu pyhäkköalue, jolta on löydetty neljän eri temppelin rauniot. Temppelit olivat esidoorilaista mallia, eikä niissä ollut peristasista. Pyhäkköalue oli ympäröity temenos-muurilla.
Vanhin temppeli oli rakennettu arkaaisella kaudella pian kaupungin perustamisen jälkeen. Sen koko oli noin 15,7 x 6 metriä. Sen läheltä on löydetty votiivilahjakätkö, jossa oli suuri joukko esineitä. Vanhan temppelin perustusten päälle rakennettiin uusi suurempi temppeli myöhemmällä arkaaisella kaudella 500-luvun puolessa välissä eaa. Uuden temppelin koko oli noin 30,7 x 10,6 metriä. Temppeli oli käytössä kaupungin ja temppelin tuhoutumiseen vuonna 409 eaa. saakka. Siitä on säilynyt perustusten lisäksi suuri joukko terrakotasta tehtyjä koristeosia. Temppelin alttari oli tavan mukaan sen itäpuolella. Sen koko oli noin 13,1 x 5,6 metriä.
Kolmas temppeli sijaitsi pyhäkköalueen pohjoislaidalla. Sen koko oli noin 14,3 x 7,1 metriä. Neljäs suunnilleen samankokoinen temppeli on löydetty alueen eteläosasta.
Voiton temppeli
Voiton temppelinä tunnettu temppeli sijaitsi rannikkotasangolla heti akropoliin pohjoispuolella lähellä Himera-jokea. Se oli omistettu Athenelle ja rakennettiin oletettavasti karthagolaisista saadun voiton kunnaksi vuoden 480 eaa. jälkeen tai viimeistään kun Theron otti vallan kaupungissa vuonna 476 eaa. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli 6 x 14 pylvästä. Temppelin pohjan koko oli 55,9 x 22,4 metriä, ja se oli rakennettu neliportaiselle perustukselle. Temppelissä oli naos eli cella sekä pronaos ja opisthodomos.
Muut löydöt
Kaupungin hautausmailta on löydetty terrakotasta tehtyjä sarkofageja ja erilaisia hautalahjoja. Kaupungista tehdyt esinelöydöt ovat Palermon arkeologisessa museossa (Museo Archeologico Regionale Antonio Salinas) sekä arkeologisen alueen yhteydessä olevassa museossa (Museo Pirro Marconi).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Himera Wikimedia Commonsissa
Näkymä Himeran akropoliilta.
Himeran taistelu vuonna 480 eaa. Giuseppe Sciuti, 1873.
Himeran lyömä didrakhma, n. 480–470 eaa. Kuvituksessa kukko ja rapu.
Himeran lyömä tetradrakhma, n. 440-430/425 eaa. Kuvituksessa nelivaljakko ja Nike sekä Himera-nymfi.
Kartta vuoden 409 eaa. Himeran taistelun tapahtumista.
Himeran akropoliin raunioita.
Akropoliin kahden suurimman arkaaisen Athenen temppelin rauniot (sisäkkäin).
Voiton temppelin raunioita.
Carriacou

Carriacou
| --- | --- |
Sijainti:  Carriacou Grenada
Saariryhmä:  Etelä-Grenadiinit
Korkein kohta:  High North Peak, 291 m
Pinta-ala:  34 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  6 000
Suurin kaupunki:  Hillsborough
Asutuskeskukset:  L’Esterre La Resource Beausejour Windward
Kieli:  englanti, kreolikielet
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Carriacoun kartta.
Carriacou on Karibianmerellä sijaitsevan Grenadan saarivaltion toiseksi suurin saari pääsaari Grenadan jälkeen. Se sijaitsee koilliseen pääsaaresta ja on maan pohjoisimpia saaria yhdessä Petite Martiniquen kanssa. 34 neliökilometrin Carriacoulla asuu noin 6 000 ihmistä. Se on näin Grenadiinien saariryhmän suurin ja ilmeisesti myös väkirikkain saari.
Saaren väestö koostuu pääosin Afrikasta tuotujen orjien jälkeläisistä. Ensimmäinen saarella vieraillut eurooppalainen oli ilmeisesti Guadeloupella asunut ranskalainen kilpikonnanpyydystäjä Jean-Baptiste Du Tertre vuonna 1656. Saarella on yhä ranskalaista vaikutusta muun muassa kylien nimissä, kuten L’Esterre, La Resource ja Beausejour. Pääkielenä puhutaan nykyisin englantia, minkä lisäksi on paikallisia ranskan kielen ja afrikkalaisten kielten sekoituksina syntyneitä kreolikieliä.
Saaren suurin kaupunki ja pääsatama on noin tuhannen asukkaan Hillsborough, jossa on myös pieni sairaala ja saaren pääpoliisiasema. Saareen kulkee säännöllisiä vene- ja ilmatyynyalusreittejä, ja saarella on myös lentokenttä. Muita kyliä saarella ovat L'Esterre, Harvey Vale ja Windward.
Carriacou tunnetaan etenkin Windwardin kylässä harjoitetusta puuveneiden rakennuksesta. Elinkeinon toivat saarelle skotlantilaiset siirtomaaherrat 1800-luvulla. Saaren muita pääelinkeinoja ovat kalastus, maanviljely ja karjanhoito. Maanviljely on limettihedelmien tuotantoa lukuun ottamatta pientä omavaraisviljelyä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carriacou Wikimedia Commonsissa
Ed Caruthers

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ed Caruthers |  Ed Caruthers |  Ed Caruthers |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | México 1968 | korkeushyppy |  |
Edward J. (Ed) Caruthers jr. (s. 13. huhtikuuta 1945 Oklahoma City, Oklahoma, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti.
Caruthers sijoittui 19-vuotiaana Tokion 1964 olympialaisissa kahdeksanneksi tuloksella 209 cm. Vuonna 1967 hän voitti Pan-Amerikan kisoissa Winnipegissä kultaa tuloksella 219 cm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti hopeaa ylittämällä 222 cm. Hän hävisi maanmiehelleen Dick Fosburylle kahdella senttimetrillä.
Carrier Strike Group 21

Carrier Strike Group 21 (CSG21) on Britannian kuninkaallisen laivaston lentotukialus HMS Queen Elizabethista ja sitä tukevista aluksista muodostettu taisteluosasto, jonka saavuttamasta alustava operatiivisesta valmiudesta (engl. Initial Operational Capability, IoC) Britannian hallitus antoi tiedonannon 4. tammikuuta 2021. 19. tammikuuta 2021 allekijoitettiin Britannian ja Yhdysvaltain välinen sopimus, jossa sovittiin yhteistoiminnasta osastossa kuten Yhdysvaltain merijalkaväen osaston sijoittamisesta lentotukialukselle ja Yhdysvaltain laivaston alusten liittämisestä osastoon.
2021

Toukokuusta joulukuuhun 2021 CSG21:een kuuluivat lentotukialuksen lisäksi tyypin 45 hävittäjät HMS Defender ja HMS Diamond, tyypin 23 sukellusveneentorjuntafregatit HMS Kent ja HMS Richmond ja Astute-luokan ydinsukellusvene. Näiden lisäksi osastoa täydentävät Yhdysvaltain laivaston hävittäjä USS The Sullivans, Alankomaiden laivaston fregatti Hr. Ms. Evertsen ja RFA Fort Victoria sekä RFA Tidespring. Lentotukialukselle on sijoitettu 617 laivueen kahdeksan F-35B ja Yhdysvaltain merijalkaväen VMFA-211 laivueen kymmenen F-35B:tä ja 820 laivueen seitsemän Merlin HM2 helikopteria, joista kolme on varustettu ilmavalvontatutkin. Näiden lisäksi on neljä Wildcat HMA2 ja kolme Merlin HC4 helikopteria.
Toukokuussa 2021 taisteluosasto osallistui Skotlannin luoteispuolella järjestettyyn Strike Warrior harjoitukseen, johon osallistui joukkoja 11 maasta yli 20 sotalaivaa, kolme sukellusvenettä ja 150 lentokonetta. Lisäksi aluksille on sijoitettu osasto merijalkaväen 42 Commandosta, mikä monipuolistaa osaston käyttöä.
Kesäkuussa osasto osallistui Isisin vastaisiin Britannian operaatio Shaderiin ja Yhdysvaltain operaatio Inherent Resolveen Syyriassa ja Irakissa, joiden aikana F-35B koneet lensivät yhteensä 44 taistelutehtävää ja 2 200 lentotuntia. Syyskuussa lentotukialuksen miehistö huolsi alustaan Guamissa. Huollon aikana tarkastettiin aluksen propulsiojärjestelmä ja lentokonehissit. Ilmavoimien lentokoneet toimittivat tarvittavat varaosat, henkilöstöä ja postia kaikkialle maailmaan. Esimerkkinä tästä oli Diamondin propulsiojärjestelmän pettäminen Välimerellä, mikä saatiin korjattua ilmavoimien toimitettua 30 BAE Systemsin asiantuntijaa alukselle.
Elokuussa osaston lentokoneet lensivät Filippiinienmerellä yhteistoimintaharjoituksessa USS Carl Vinsonin lentotukialusosaston lentokoneiden kanssa ja lokakuussa Bengalinlahdella. Osaston merkittävin takaisku oli 617 laivueen F-35B:n (ZM 152) tuhoutuminen 17. marraskuuta Välimerellä. Lentokoneen US16E heittoistuin toimi moitteetta, mikä pelasti lentäjän. Nato yksikkö, jonka muodostivat Yhdysvallat, Britannia ja Italia, nosti lentokoneen joulukuussa. Osasto lakkautettiin 9. joulukuuta.
Jimmy Carter (nyrkkeilijä)

James Walter (Jimmy) Carter (15. joulukuuta 1923 Aiken, Etelä-Carolina – 21. syyskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen kevyen sarjan ammattinyrkkeilijä ja maailmanmestari.
Carter saavutti ensimmäisen kerran kevyen sarjan maailmanmestaruuden voittamalla Ike Williamsin 25. toukokuuta 1951 New Yorkissa. Seuraavana vuonna hän menetti tittelin meksikolaiselle Lauro Salasille 14. toukokuuta Los Angelesissa mutta saavutti sen samana vuonna takaisin voittamalla Salasin 15. lokakuuta Chicagossa. Vuoden 1954 maaliskuun 5. päivänä New Yorkissa Carter menetti mestaruustittelin Paddy DeMarcolle mutta voitti sen vielä kerran takaisin 14. marraskuuta 1954 San Franciscossa 15. erän teknillisellä tyrmäyksellä. Kesäkuun 29. päivänä 1955 Bostonissa Carter hävisi Wallace "Bud" Smithille eikä kyennyt enää palaamaan mestariksi.
Jimmy Carter voitti paidattomana 80 ottelua, joista 31 tyrmäyksellä.
Aiheesta muualla

cyberboxingzonen sivu
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Italia
Alejandro Casañas

| Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Kuuba> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Montréal 1976 | 110 metrin aidat |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | 110 metrin aidat |  |
Alejandro Francisco Casañas Ramírez (s. 29. tammikuuta 1954 Guanabacoa, Havanna) on entinen kuubalainen pika-aitajuoksija ja olympiamitalisti. Hän saavutti 110 metrin aitajuoksussa kaksi olympiahopeaa ja maailmanennätyksen.
Casañas kilpaili 18-vuotiaana Münchenin 1972 olympialaisissa mutta keskeytti 110 metrin aitajuoksun alkuerässään. Vuonna 1975 hän voitti lajinsa Pan-Amerikan kisoissa ajalla 13,44 s. Montréalin 1976 olympialaisissa hän saavutti hopeaa ajalla 13,33 s. Hän hävisi kisan voittaneelle Guy Drut'lle 0,03 sekunnilla. Välierässään Casañas oli juossut ajan 13,34 s ja jättänyt selvästi taakseen Drut'n ja vuoden 1968 olympiavoittaja Willie Davenportin, joka loppukilpailussa sijoittui kolmanneksi. Casañas juoksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa toisen osuuden Kuuban joukkueessa, joka sijoittui viidenneksi ajalla 39,01 s.
Casañas voitti Sofian universiadeissa 21. elokuuta 1977 aitajuoksun mestaruuden sähköajanoton maailmanennätysajalla 13,21 s. Ennätys säilyi hänen nimissään huhtikuuhun 1979 saakka. Moskovan 1980 olympialaisissa uusi maailmanennätysmies Renaldo Nehemiah ei ollut mukana. Casañas oli alku- ja välierien nopein ajoilla 13,46 ja 13,44 s. Loppukilpailuissa hän saavutti hopeaa ajalla  13,40 s; hän hävisi Thomas Munkeltille 0,01 sekunnilla. Viestijuoksun alkuerässä Kuuban joukkue keskeytti. Casañas oli mukana vielä Helsingin MM-kilpailuissa 1983 ja selviytyi alkueristä jatkoon mutta ei juossut enää välierissä.
Casañas voitti 110 metrin aitajuoksun Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa vuosina 1974 (13,80 s myötätuulessa), 1978 (13,67 s) ja 1982 (13,38 s) sekä Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa vuosina 1977 (13,55 s), 1981 (13,85 s), 1983 (13,61 s) ja 1985 (13,68 s).
HMS Carnation (M00)

| HMS Carnation |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Friso

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Grangemouth Dockyard Company, Grangemouth
Kölinlasku:  26. helmikuuta 1940
Laskettu vesille:  3. syyskuuta 1940
Palveluskäyttöön:  22. helmikuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  Alankomaiden kuninkaalliselle laivastolle Hr. Ms. Friso
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 t
Pituus:  62,48 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,14 m
Koneteho:  2 750 hv
Nopeus:  16 solmua (30 km/h)
Miehistöä:  96
Aseistus
Aseistus:  1 × 4"/L45 (102 mm) BL Mk IX -tykki 1 × kaksipiippuinen Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääri 1 × kaksipiippuinen .303" Lewis-pikakivääri 2 × syvyyspomminheitintä Mk II, joihin yhteensä 40 syvyyspommia
HMS Carnation (viirinumerot M00 ja K00) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 25. heinäkuuta 1939 Grangemouthista Grangemouth Dockyard Companyltä. Sen köli laskettiin 26. helmikuuta 1940 ja alus laskettiin vesille 3. syyskuuta. Alus valmistui 22. helmikuuta 1941.
Palvelus

Alus luovutettiin Alankomaiden kuninkaalliselle laivastolle nimellä Hr. Ms. Friso.
Alus otettiin palvelukseen Alankomaiden laivastossa 26. maaliskuuta 1943 ja se palautettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle 4. lokakuuta 1944. Alus palveli pääosin 37. saattajaryhmässä yhdessä fregatti Hr. Ms. Johan Maurits van Nassaun kanssa.
Carthago Nova

Carthago Novan muurien jäänteitä.
Carthago Nova (lat., ”Uusi Karthago”) oli puunilaisten Iberian niemimaan Välimeren puoleiselle rannikolle perustama muinainen satamakaupunki. Sen alkuperäinen nimi Qart Hadasht tarkoittaa ”uutta kaupunkia”. ”Uudeksi Karthagoksi” nimi muutettiin toisen puunilaissodan aikana.
Hasdrubal perusti Uuden Karthagon varuskuntakaupungin Hispanian puunilaisen provinssin hallintokeskukseksi vuonna 227 eaa. Se sijaitsi niemellä, jonka pohjoispuolella oli järvi ja eteläpuolella merenlahti. Linnoitettu Uusi Karthago oli puunilaisvallan vahva vertauskuva, jota ympäröi 4 000 metriä pitkä muuri. Kaupungissa sijaitsivat puunilaishallinnon asiakirjat ja aarrekammiot sekä suuri ja hyvin varustettu satama. Hannibal aloitti Uudesta Karthagosta marssinsa Italiaan vuonna 218 eaa. Roomalaiset valtasivat Uuden Karthagon vuonna 209 eaa. komentaja Scipio Africanuksen johdolla Carthago Novan piirityksen jälkeen, jonka jälkeen siitä tuli roomalainen kaupunki.
Roomalaisella kaudella Carthago Nova kuului ensin Hispania citeriorin provinssiin ja sitten Hispania Tarraconensiksen provinssiin. Nykyään Uuden Karthagon paikalla sijaitsee espanjalainen Cartagenan kaupunki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carthago Nova Wikimedia Commonsissa