stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chung Ju-yung
Politiikka > Kesäolympialaiset 1988

Chung johti Etelä-Korean valtion komiteaa, jonka tavoitteena oli isännöidä vuoden 1988 kesäolympialaisia. Chung tunnetaan onnistuneesta lobbauksesta Etelä-Korean puolesta vuoden 1988 kesäolympialaisten isännöimiseksi. Hän lahjoitti muun muassa ilmaisia kukkakimppuja Kansainvälinen olympiakomitean jäsenille. Kisojen saaminen Etelä-Koreaan nosti laajasti suuresti Chungin mainetta ja arvostusta Etelä-Koreassa.
Politiikka > Presidenttiehdokkuus

Chung perusti vuonna 1992 kansallisen yhdistymispuolueen. Chung pyrki perustamansa puolueen kautta Etelä-Korean presidentiksi vuoden 1992 Etelä-Korean presidentinvaalissa. Hän sijoittui vaalissa kolmanneksi noin 16 prosentilla äänistä.
Vaalin jälkeen Chung joutui mahdollisten taloudellisten sääntöjen rikkomisesta tutkintaan, ja helmikuussa 1993 hän erosi puolueesta. Chung tuomittiin lopulta kolmeksi vuodeksi ehdolliseen vankeuteen vaalilain rikkomisesta. Hänet todettiin syylliseksi yhteensä 62,8 miljoonan Yhdysvaltain dollarin Hyundai Groupin rahojen käyttämisen hänen omiin poliittisiin kampanjoihinsa. Chung olisi voitu tuomita rangaistuksiin myös ikänsä vuoksi, koska Chung asettui vaaleihin yli-ikäisenä, 78-vuotiaana.
Hyväntekeväisyys

Chungin hyväntekeväisyys erotti hänet muista sukupolvensa liikemiehistä. Hän lahjoitti elämänsä aikana arvioidusta yli miljardi Yhdysvaltain dollaria hyväntekeväisyyteen. Chung rahoitti erityisesti eteläkorealaista korkeakoulutusta. Vuoden 1997 Forbes-lehden tutkimuksessa Chung sijoittui kolmanneksi suurimmaksi hyväntekijäksi rahamäärällä mitattuna Walter Danebergin (1,2 miljardia dollaria) ja George Sorosin (1,1 miljardia dollaria) jälkeen.
Hyväntekeväisyys > Asan-säätiö

Vuonna 1977 Chung perusti Asan-säätiön, jonka toiminta-alue on verrattavissa Fordin tai Rockefeller-säätiön toimintaan. Säätiön tarkoitus on parantaa erityisesti Etelä-Korean köyhien ihmisten elinoloja. Asan-säätiö perusti yhteensä yhdeksän sairaalaa ympäri Etelä-Koreaa, rakensi Ulsanin lääketieteellisen korkeakoulun ja rahoitti Asanin elämäntieteiden tutkimusinstituuttia. Säätiö tuki myös laajasti akateemista tutkimusta. Chung toimi purustamansa säätiön ensimmäisenä puheenjohtajana.
Yksityiselämä

Chung meni naimisiin Byeon Jung-seokin kanssa tammikuussa 1936. Parille syntyi yhteensä 11 lasta, kahdeksan poikaa ja kolme tytärtä. Byeon ja Chung olivat syntyneet lähellä toisiaan, toistensa naapuristossa.
Lisäksi Chungilla oli kaksi aviotonta tytärtä vuonna 1953 syntyneen Kim Gyeong-heen kanssa. Hän oli aloittanut suhteen Kimin kanssa vuonna 1973. Suhde ja siitä syntyneet lapset tunnustettiin vasta Chungin kuoleman jälkeen. Jotkut uskovat, että Chungin pojilla on ollut useita eri äitejä.
Chungilla oli yhteensä viisi veljeä ja yksi sisar.
Yksityiselämä > Uskonto

Chung oli uskonnoltaan vahvasti konfutselainen. Hän noudatti tarkasti konfutselaisia tapoja ja hyveitä. Chung kutsui kuusi poikaansa yli 30 vuoden ajan aamiaiselle hänen kanssaan klo 5.30. Aamupalaa ennen Chung oli ollut yleensä hereillä kaksi tuntia, jolloin hän oli lukenut lehtiä ja soittanut puheluita. Chung noudatti erittäin ahkeraa ja kurinalaista työmoraalia ja odotti samaa työmoraalia kaikilta muiltakin ihmisiltä. Chung uskoi vahvasti myös toivoon, positiivisuuteen ja laajaan ajatteluun.
Yksityiselämä > Omaelämänkerta

Chung kirjoitti vuonna 1992 julkaistun omaelämäkerran I ttang-e taeeonaseo, joka on käännetty englanniksi nimellä Born of This Land: My Life Story. Omaelämänkerran on kustantanut Asan Seowon.
Myöhempi elämä

Chungin omaisuudeksi arvioitiin 1990-luvulla olevan noin 4 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Tämä rahasumma teki hänestä Etelä-Korean silloisen rikkaimman miehen. Chungin omaisuuden arvo on laski hieman kuitenkin ennen hänen kuolemaansa. Chung oli ensimmäinen eteläkorealainen liikemies, joka vieraili elämsä aikana Neuvostoliitossa, Kiinassa ja Pohjois-Koreassa. Vuonna 1995 Time-lehti nimesi hänet kuudenneksi merkittäväksi aasialaiseksi yritysjohtajaksi.
Chungin maine yritysjohtajana ja liikemiehenä kärsi hänen viimeisinään vuosinaan, koska hän ei onnistunut toteuttamaan merkittäväviä uudistuksia Hyundaissa. Hän oli jäänyt Hyundaista eläkkeelle jo kauan sitten, mutta säilytti yrityksessä huomattavan vaikutusvallan hänen kuolemaansa asti.
Myöhempi elämä > Pohjois-Koreassa vierailu

Viimeisinä vuosinaan Chung tuki Etelä-Korean ja Pohjois-Korean yhdistämistä yhdeksi valtioksi. Hän kävi yksityisissä keskusteluissa molempien valtioiden johtajien kanssa. Chung oli vuonna 1989 ensimmäinen siviili, joka ylitti Korean demilitarisoidun vyöhykkeen Korean jakautumisen jälkeen.
Kesäkuussa vuonna 1998 83-vuotiaana Chung paimensi noin 500 lehmää Korean demilitarisoidun vyöhykkeen kautta Pohjois-Koreaan Panmujeomiin. Hän maksoi tuhatkertaisen takaisinmaksun Pohjois-Korean hallitukselle lehmästä, jonka hän oli myynyt ostaakseen junalipun paetakseen isänsä tilalta.
Saman vuoden lokakuussa Chung paimensi uudelleen lehmiä, tällä kertaa 501 lehmää jälleen Panmujeomiin. Vierailut olivat isoja tapahtumia Pohjois-Koreassa, ja niillä oli iso merkitys alueeseen. Toisella matkalla hän tapasi Pohjois-Korean silloisen johtajan Kim Jong-ilin.
Myöhempi elämä > Kuolema

Chung kuoli 85-vuotiaana 21. maaliskuuta 2001 kello 22.17 keskiviikkoiltana keuhkokuumeen aiheuttamiin hengitysvaikeuksiin kotonaan Soulissa. Kuolinhetkellä Chungin vuoteen vieressä olivat hänen viisi poikaansa ja kolme veljeä. Hän oli ollut usein sairaalahoidossa tai lääkärien hoidossa kotonaan vuoden 2000 keväästä lähtien.
Chungin kuoleman jälkeen lehdistö ja monet tunnetut henkilöt lähettivät Chungin perheelle suruvalitteluita. Suruvalitteluita lähettivät muun muassa Etelä-Korean silloinen presidentti Kim Dae-jung ja Pohjois-Korean silloinen johtaja Kim Jong-il. Chung haudattiin buddhalaisten ja konfutselaisten tavanomaisten rituaalien mukaisesti perheen hautausmaalle Hanamiin Kyonggin maakuntaan.
Chungim vaimo Byun Joong-seok kuoli 88-vuotiaana 17. elokuuta 2008 osittain pitkäaikaisiin sydänsairauksiin ja korkeaan verenpaineeseen. Byun haudattiin samalle hautausmaalle miehensä ja poikansa kanssa.
Myöhempi elämä > Kuoleman jälkeen

Chung jakoi testamenttissaan Hyundain kuuden eloonjääneen poikansa kesken. Jokainen Chungin poika sai ainakin yhden yrityksen. Jotkut Chungin lapset, jotka tekivät Chungiin riittävän vaikutuksen, saivat kaksi, kolme tai enemmän yrityksiä omistukseensa.
Lokakuussa 2011 perustettiin voittoa tavoittelematon Asan Nanum -säätiö. Säätiön tarkoitus on tukea ja edistää nuorten yrittäjyyttä ja levittää siitä tietoa. Säätiön kotipaikka sijaitsee Soulissa, Etelä-Koreassa. Säätiö järjestää vuosittain Etelä-Koreassa Chung Ju-yungin mukaan nimetyn startup-kilpailun.
Perintö

Chung on yksi Etelä-Korean historian tunnetuimmista ja ihailluimmista liikemiehistä. Hänen identiteettinsä vallitsee edelleen nykyaikaisessa eteläkorealaisessa yhteiskunnassa ja teollisuudessa. Chungin yrityksillä oli erittäin suuri vaikutus Etelä-Korean teollisuuden kasvamiseen ja kehittämiseen sotien jälkeen.
Suuri osa Hyundain nykyisestä menestyksestä johtuu laajalti Chungin oivalluksesta ja päättäväisyydestä, joita hän tarvitsi perustaessa Hyundaita.
Kunnianosoitukset ja palkinnot

Chung sai vuonna 1970 Etelä-Korean silloiselta presidenttiltä Park Chung-heeltä ”pronssitornin teollisuusmitalin” Gyeongbun moottoritien avajaisseremoniassa Daegussa. Hänet lyötiin vuonna 1977 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajaksi.
Chung sai vuonna 1982 American Academy of Achievementin Golden Plate -palkinnon. Hän sai vuonna 1992 Kansainväliseltä olympiakomitealta kultamitalin panoksestaan kansainvälisessä urheilussa.
Kirjallisuutta

Donald Kirk: Korean Dynasty: Hyundai and Chung Ju Yung.  Asia 2000, 1994.  ISBN 978-1-56324-425-4  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Richard M. Steers: Made in Korea: Chung Ju Yung and the Rise of Hyundai.  Psychology Press, 1999.  ISBN 978-0-415-92050-6  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Kirjallisuutta > Omaelämänkerta

Chung Ju-Yung: Born of this land: my life story.  Seoul:  Asan Academy, 2019.  ISBN 979-11-961934-4-7  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chung Ju-yung Wikimedia Commonsissa
Chung Ju-yungin esittely (koreaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: en:Chung Ju-yung & zh:鄭周永  & ko:정주영
Chung Ju-yung nuolelle osoitetussa kohdassa peruskoulun valmistautumiskuvassa vuonna 1928.
Sindang-dongin kaupunginosa, jossa Chungin riisikauppa sijaitsi, vuonna 1939.
Chung mukana lehdistötilaisuudessa Soulin kesäolympialaisiin liittyen vuonna 1981.
Chung vaimonsa Byeon Jung-seokin kanssa Busanissa vuonna 1950.
Chung tervehtii ihmisiä ja lehdistöä Panmunjomissa, Pohjois-Koreassa vuonna 1998.
Muistoalue, jossa kunnioitetaan Chungia vuonna 2015.
Käännös suomeksi
Brandon Starc

| Brandon Starc |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. marraskuuta 1993 (ikä 30) Baulkham Hills, New South Wales, Australia
Kansalaisuus:   Australia
Yleisurheilija
Pituus:  188 cm
Paino:  71 kg
Laji:  korkeushyppy
Seura:  Parramatta Athletics Club
Valmentaja:  Alex Stewart
Ennätykset:  Korkeushyppy: 236 cm
Aiheesta muualla
Timanttiliiga
| Mitalit> Maa:   Australia.Miesten yleisurheilu.Kansainyhteisön kisat  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten yleisurheilu.Kansainyhteisön kisat  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten yleisurheilu.Kansainyhteisön kisat  | Maa:   Australia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Gold Coast 2018 | korkeushyppy |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2022 | korkeushyppy |  |
| Nuorten olympialaiset  | Nuorten olympialaiset  | Nuorten olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Singapore 2010 | korkeushyppy |  |
Brandon Starc (s. 24. marraskuuta 1993) on australialainen korkeushyppääjä. Starcin ennätystulos 236 cm on Australian ja Oseanian ennätys. Hän hyppäsi tuloksen 26. elokuuta 2018. Starc on Kansainyhteisön kilpailujen mestari vuodelta 2018 ja hopeamitalisti 2022. Hän on voittanut neljä Timanttiliigan osakilpailua. Hän saavutti hopeaa nuorten olympialaisissa 2010.
Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa Starc sijoittui korkeushypyn finaalissa viidenneksi tuloksella 235 ja Dohan MM-kisoissa 2019 kuudenneksi tuloksella 230 cm. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän oli kahdeksas, Pekingin MM-kilpailuissa 2015 kahdestoista ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 viidestoista.
Käännös suomeksi
Petr Stloukal

| Petr Stloukal> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1993 (ikä 31) Brno, Tšekki
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Hopan
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  HC Karlovy Vary
Sarja:  Tipsport Extraliga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Peliitat (Mestis) HIFK (Liiga) HK 36 Skalica (SloEL) HK Nitra (SloEL)
Petr Stloukal (s. 18. kesäkuuta 1993 Brno, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa kotimaassaan Extraliga-joukkue HC Karlovy Varyssa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura > Seuraura

Stloukal pelasi kauden 2008–2009 HC Slezan Opavan U18-junioreissa, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2009–2010 Suomeen ja Tapparan B-nuoriin, joiden paras maalintekijä Stloukal oli SM-karsinnoissa tehoilla 7+7=14. Hän oli myös joukkueen paras pistemies maanmiehensä Petr Beránekin kanssa. Stloukal vahvisti kauden aikana myös Tapparan A-nuoria kevään 2010 karsintasarjassa.
Kauden 2010–2011 Stloukal aloitti kotimaassaan Orli Znojmon U20-junioreissa, mutta siirtyi vain kahden siellä pelatun ottelun jälkeen Pohjois-Amerikkaan, jossa hän pelasi sekä USHL-joukkue Chicago Steelin että NAHL-joukkue Corpus Christi IceRaysin riveissä.
Kesällä 2011 Stloukal siirtyi Orlin Znojmon Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavan miesten joukkueen vahvuuteen. Joukkuetta valmensi hänen isänsä Martin. Kauden 2011–2012 kynnyksellä Stloukal pelasi kuitenkin Suomeen ja siirtyi Pelicansin A-nuoriin. Hän oli tehoilla 14+23=37 joukkueen toiseksi paras pistemies Tuukka Rajamäen ja Antti Iivarin kanssa.
Stloukal siirtyi kaudeksi 2012–2013 try-outin kautta Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hän otti alkukaudella yllättäen paikan joukkueen kärkiketjuista tehden syyskaudella tehokasta jälkeä Jani Keinäsen ja Ville Järveläisen rinnalla. Kevätkaudella Stloukalin tehot kuitenkin hieman hyytyivät, mutta hän oli lopulta tehoilla 16+12=28 joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies.
Kesäkuussa 2013 Stloukal siirtyi try-outin kautta SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon. Hän kärsi alkukaudella loukkaantumisista ja teki kuntouduttuaan liigadebyyttinsä 8. lokakuuta 2013 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Kaikkiaan Stloukal pelasi HIFK:ssa kuusi runkosarja- ja seitsemän European Trophy -ottelua jääden ilman tehopisteitä. Hänen kautensa eteni lopulta suurimmaksi osaksi lainalla Mestiksessä HC Keski-Uusimaan ja Peliittojen joukkueissa, joista jälkimmäisessä Stloukal pelasi kauden loppuun.
Huhtikuussa 2014 Stloukal siirtyi try-outille Tampereen Ilvekseen, jonne hän ei kuitenkaan saanut jatkosopimusta. Heinäkuussa 2014 Stloukal palasi kotimaahansa ja siirtyi try-outille HC Slavia Prahan Extraliga-joukkueeseen. Hän jäi myös siellä ilman jatkosopimusta. Kauden 2014–2015 kynnyksellä Stloukal siirtyi Slovakian Extraligan HK 36 Skalicaan. Hänen ensimmäinen kokonainen kautensa miesten pääsarjatasolla toi 46 runkosarjaottelussa tehot 13+21=34, joilla Stloukal oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella samassa liigassa pelaavan HK Nitran riveihin. Stloukal voitti kauden päätteeksi Slovakian-mestaruuden.
Kaudeksi 2016–2017 Stloukal palasi kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Extraliga-joukkue HC Karlovy Varyyn.
Ura > Maajoukkueura

Stloukal on pelannut sekä kolme nuorten että poikien maaottelua. Hän putosi viimeisten joukossa Tšekin alle 20-vuotiaiden MM-joukkueesta vuoden 2013 turnaukseen. Stloukalin mukaan yksi pääsyistä kisajoukkueen ulkopuolelle jäämiseen oli hänen isänsä Martinin huonot välit päävalmentaja Miroslav Přerostiin.
Muuta

Stloukalin isä Martin on jääkiekkovalmentaja sekä entinen pelaaja-agentti ja alempien sarjoja hyökkääjä.
Saw III

| Saw III |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Darren Lynn Bousman
Käsikirjoittaja:  Leigh Whannell
Tuottaja:  Mark Burg Gregg Hoffman Oren Koules
Säveltäjä:  Charlie Clouser
Kuvaaja:  David A. Armstrong
Leikkaaja:  Kevin Greutert
Tuotantosuunnittelija:  David Hackl
Pukusuunnittelija:  Alex Kavanagh
Pääosat:  Tobin Bell Shawnee Smith Angus Macfadyen Bahar Soomekh Dina Meyer
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Lionsgate
Levittäjä:  Lionsgate Films Netflix
Ensi-ilta:   27. lokakuuta 2006  24. marraskuuta 2006
Kesto:  108 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  10 000 000 dollaria
Tuotto:  164 874 275 dollaria
Edeltäjä:  Saw II
Seuraaja:  Saw IV
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saw III on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Saw-elokuvasarjaan kuuluva kauhuelokuva, jonka on ohjannut Darren Lynn Bousman. Elokuva on jatko-osa elokuville Saw (2004) ja Saw II (2005).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tobin Bell  | … |  Jigsaw   |
|  Shawnee Smith  | … |  Amanda Young   |
|  Angus Macfadyen  | … |  Jeff Denlon   |
|  Bahar Soomekh  | … |  Lynn Denlon   |
|  Dina Meyer  | … |  Allison Kerry   |
|  Donnie Wahlberg  | … |  Eric Matthews   |
|  Lyriq Bent  | … |  Daniel Riggs   |
|  Costas Mandylor  | … |  Mark Hoffman   |
|  Leigh Whannell  | … |  Adam Stanheight   |
|  Mpho Koaho  | … |  Timothy Young   |
|  Barry Flatman  | … |  Halden   |
|  Debra Lynne McCabe  | … |  Danica Scott   |
|  J. Larose  | … |  Troy   |
|  Betsy Russell  | … |  Jill Tuck   |
|  Niamh Wilson  | … |  Corbett Denlon   |
|  Stefan Georgiou  | … |  Dylan Denlon   |
|  Alan Van Sprang  | … |  Chris   |
Aiheesta muualla

Saw-elokuvien virallinen kotisivu
-elokuvasarja
| --- | --- |
Elokuvat:  Saw-lyhytelokuva (2003) • Saw (2004) • Saw II (2005) • Saw III (2006) • Saw IV (2007) • Saw V (2008) • Saw VI (2009) • Saw VII 3D (2010) • Jigsaw (2017) • Spiral (2021) • Saw X (2023) 
Näyttelijät:  Tobin Bell (Jigsaw) • Shawnee Smith (Amanda Young) • Costas Mandylor (Mark Hoffman) • Betsy Russell (Jill Tuck) • Donnie Wahlberg (Eric Matthews) • Danny Glover (David Tapp) • Cary Elwes (Lawrence Gordon) • Leigh Whannell (Adam Stanheight) • Lyriq Bent (Daniel Rigg) • Dina Meyer (Allison Kerry) • Michael Emerson (Zep Hindle) • Ken Leung (Steven Sing)
Videopelit:  Saw  • Saw II: Flesh & Blood
Aukusti Asko-Avonius

Asko-Avonius vuonna 1957.
Aukusti Heikki Asko-Avonius (vuoteen 1931 Avonius; 17. toukokuuta 1887 Pälkjärvi – 13. syyskuuta 1965 Hollola) oli lahtelaisen huonekaluja valmistavan Asko-konsernin perustaja.
Puusepän poikana syntynyt Avonius hankki puusepän ammatin perustaidot Sortavalan käsityökoulussa. Hän kiersi sitten useissa eri puusepäntehtaissa Suomessa ja Ruotsissa. Ruotsissa ollessaan hän tutustui huonekalujen sarjavalmistukseen. Palattuaan Suomeen Avonius aikoi aloittaa yritystoiminnan Viipurissa mutta Suomen sisällissodan levottomuudet estivät tämän suunnitelman. Avonius muutti Lahteen jossa hänen perustamansa Lahden Puuseppätehdas aloitti toimintansa kuuden työntekijän voimin Askon päivänä 6. syyskuuta 1918. Tehdas valmisti sarjatuotantona kohtuuhintaisia huonekaluja ja sen toiminta lähtikin menestyksekkäästi käyntiin.
Vuonna 1931 Avonius muutti yrityksen nimeksi Asko-Avonius Huonekalutehtaat, samalla hän vaihtoi myös sukunimekseen Asko-Avonius. 1930-luvulla Asko-Avonius perusti oman huonekalumyymäläketjun myymään tehtaansa valmistamia huonekaluja. Asko-Avoniuksen poika Arvi Tammivuori sai johdettavakseen vuonna 1938 perustetun metallialan yrityksen UPO:n, joka valmisti valurautaisia putkia ja jonka valmistusohjelma laajeni myöhemmin muun muassa UPO-kodinkoneisiin.
Asko-Avoniuksen perustama Asko-konserni oli hänen kuollessaan 1965 Lahden suurin yritys. Hän oli luovuttanut 1950-luvun lopulla yrityksen päivittäisen johtamisen Onni Penttilälle ja Frans Meltovaaralle. Asko-konserniin kuuluneet Asko ja Upo yhdistettiin 1977 Asko-Upo Oy:ksi. Asko-Avonius sai teollisuusneuvoksen arvon vuonna 1948 ja vuorineuvoksen arvon vuonna 1958.
Vuonna 1965 Upon toiminta laajeni muovituotteisiin, kun Nastolan Ullankankaalle perustettiin uusi tehdas. Sen päätuotteeksi muodostui ajan kuluessa muoviputket ja niiden yhteet. Upo Putkesta sai alkunsa myös vuonna 1982 perustettu Oy Uponor Ab, joka nopeasti kasvoi yhdeksi maailman suurimmista muoviputkivalmistajista. Vuoden 1999 lopussa Asko Oyj ja sen tytäryhtiö Oy Uponor Ab fuusioitiin, ja uuden yhtiön nimeksi valittiin pääliiketoiminnan mukaan Uponor Oyj. Sitä ennen oli jo suurin osa yhtiön muista liiketoiminnoista myyty pois.
Yksityiselämä ja perhe

Aukusti Asko-Avonius avioitui 1939 ekonomi Viola Mannerin (1903–1974) kanssa.  He saivat kolme lasta, joista vanhin on entinen kokoomuksen kansanedustaja, plastiikkakirurgian professori Sirpa Asko-Seljavaara.
Yksityiselämä ja perhe > Askon Säätiö

Vuorineuvos Aukusti Asko-Avoniuksen testamenttimääräyksen mukaisesti perustettiin 1967 Askon Säätiö, jonka tarkoituksena on ”työskennellä kodinsisustuskulttuurin kehittämiseksi, kotien viihtyisyyden lisäämiseksi ja kodintekniikan edistämiseksi”. Säätiö jakaa joka kolmas vuosi Asko-Avonius-palkinnon sekä hakemusten perusteella Antti Nurmesniemi -jatkokoulutusapurahoja muotoilijoille ja arkkitehdeille sekä Lahden entisen kaupunginjohtajan mukaan nimettyjä Teemu Hiltunen -apurahoja Lahden ammattikorkeakoulun Muotoiluinstituutin opiskelijoille.
Kirjallisuutta

M. Kurjensaari: Puiset pyramidit. Aukusti Asko Avoniuksen henkilö ja luonne. Porvoo 1968.
P. Tuominen: Tapaus Asko. Raportti vallanvaihdosta. Tampere 1983.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Talousvaikuttajat  Biografiasampo
Mikaelinkirkko (Turku)

| Mikaelinkirkko |
| --- | --- |
 Mikaelinkirkko idästä
Sijainti:  Turku, Puistokatu 16
Koordinaatit:  60°26′55″N, 022°14′53″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Turun arkkihiippakunta
Seurakunta:  Turun Mikaelinseurakunta
Rakentamisvuosi:  1905
Suunnittelija:  Lars Sonck
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  1 250
Tyylisuunta:  uusgotiikka, jugend
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mikaelinkirkko on Turun keskustassa Port Arthurin kaupunginosassa sijaitseva kirkko, joka on valmistunut vuonna 1905. Kirkko on nimetty Arkkienkeli Mikaelin mukaan. Se on muodoltaan kolmilaivainen pitkäkirkko, jonka torni on 77 metriä korkea. Kirkkoa on peruskorjattu vuosina 1984–1987. Kirkossa on 1250 istumapaikkaa ja se on suosittu konsertti- ja vihkikirkko.
Kirkkosali
Mikaelinkirkko on suomenkielisen Turun Mikaelinseurakunnan pääkirkko. Sinne on keskittynyt myös Turun tuomasmessutoiminta, ja se toimii kesäisin tiekirkkona.
Historia ja arkkitehtuuri

Mikaelinkirkko on rakennettu vuosina 1899–1905. Sen on suunnitellut Lars Sonck, joka oli 24-vuotias arkkitehtiopiskelija voittaessaan kirkon suunnittelukilpailun vuonna 1894. Sonckin ehdotus Soli Deo gloria aeterna) peittosi jopa häntä opettaneen opettajanselvennä tekemän kilpailuehdotuksen. Vanhemmat arkkitehdit pitivät voittoa sopimattomana ja  Sonckille suunniteltiin jopa potkuja polyteknillisestä opistosta. Kirkon arkkitehtuuri edustaa uusgotiikkaa ja jugendia. Vaikka Mikaelinkirkon todetaan saaneen valmistuttuaan osakseen pelkkää ihailua, arkkitehti Sonck ei myöhemmällä iällään ollut siihen itse tyytyväinen. Ennen kirkon rakennustöiden alkua Sonck kävi Keski-Euroopassa, jossa jugendtyyli oli saavuttanut suosiota ja kotiin palattuaan hän teki uuden kirkkosuunnitelman voittaneen ehdotuksen korvaajaksi, mutta suunnitelman vaihtoon ei suostuttu. Sonck vaati kirkon rakentamisaikana koko ajan kirkkoon suuria muutoksia, joista osaan pystyttiin myöntymään, osaan taas ei. Kun Sonck sitten myöhemmällä iällään vieraili Turussa, hän ei koskaan halunnut mennä lähellekään Mikaelinkirkkoa. Uudet suunnitelmat ja muutokset Lars Sonck pääsi toteuttamaan muutama vuosi myöhemmin rakennetussa Tampereen tuomiokirkossa.
Mikaelinkirkon urut on rakentanut Grönlunds Orgelbyggeri vuonna 2002. Niissä 52 äänikertaa. Uruissa on Suomen pisin metallinen urkupilli, jonka pituus on 9,6 metriä.
Vuonna 2009 Museovirasto määritteli Port Arthurin puutalokorttelit ja Mikaelinkirkon yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Saarnastuoli
Penkit
Urut
Kruunu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikaelinkirkko (Turku) Wikimedia Commonsissa
Mikaelin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Mikaelinkirkon esittelysivu Virtual Turku -sivustolla
Seurakuntayhtymän esittely kirkosta
Rovasti Pekka Ahlamon Kirjoittama Pieni historiikki Mikaelinkirkosta[vanhentunut linkki]
Turun uskonnolliset rakennukset
| --- | --- |
Evankelis-luterilainen kirkko:  Henrikinkirkko • Hirvensalon kirkko • Kakskerran kirkko • Lutherin kirkko • Maarian kirkko • Martinkirkko • Mikaelinkirkko • Paattisten kirkko • Pallivahan kirkko • Pyhän Katariinan kirkko • Pyhän Ristin kappeli • Turun linnan kirkko • Turun tuomiokirkko • Varissuon kirkko • Ylösnousemuskappeli
Muut kristilliset:  Betel-kirkko • Pyhän Birgitan ja Autuaan Hemmingin kirkko • Pyhän Hengen kappeli • Pyhän Henrikin ekumeeninen taidekappeli • Turun helluntaiseurakunnan rukoushuone • Turun ortodoksinen kirkko
Muut uskonnolliset rakennukset:  Turun buddhalainen temppeli • Turun moskeija • Turun synagoga  • Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon seurakuntakeskus
Tuhoutuneet:  Beetlehem-kirkko • Betanian kirkko • Immanuel-kappeli •  Rouvasväen raamattuseuran rukoushuone