stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Instanssimuuttuja
Esimerkki

struct Request {

    static int count1; // muuttujan nimellä ei ole merkitystä
    int number;

    Request() {
        number = count1; // muuttaa instanssimuuttujaa "this->number"
        ++count1; // muuttaa luokkamuuttujaa "Request::count1"
    }

};

int Request::count1 = 0;
Tässä C++- esimerkissä instanssimuuttuja Request::number on kopio luokkamuuttujasta Request::count1, jossa jokaiselle rakennetulle instanssille annetaan peräkkäisarvo count1 ennen sen kasvattamista . Koska number on instanssimuuttuja, jokainen Request olio sisältää oman erillisen arvonsa; sitä vastoin kaikille instansseille, joilla on sama arvo, on vain yksi olio Request::count1 .
Jaakko Laaksovirta

Jaakko Thure Laaksovirta (24. heinäkuuta 1901 Säkkijärvi – 3. heinäkuuta 1955 Pori) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli useita funktionalismia edustaneita rakennuksia Poriin.
Laaksovirta valmistui diplomiarkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1928. Hän toimi Tampereen kaupungin rakennustoimiston arkkitehtinä vuosina 1929–1937 ja sen jälkeen Porin kaupunginarkkitehtinä.
Suunnittelutöitä

Asuinkerrostalo Pirtulinna, Antinkatu 33, Pori 1938
Raatihuoneenpuiston suihkulähde. Raatihuoneenpuisto, Pori 1938
Tampereen linja-autoasema, Tampere 1938, arkkitehti Bertel Strömmerin kanssa
Asuinkerrostalo, Antinkatu 9, Pori 1939
Mäntyluodon koulu, Pori 1939
Sataraudan talo, Pori 1939
Kehityksen talo, Pori 1940
Porin 9. kaupunginosan (Riihiketo) asemakaava 1946
Laaksovirran suunnittelema Porin Raatihuoneenpuiston suihkulähde on vuodelta 1938.
Iraklionin arkeologinen museo

| Iraklionin arkeologinen museo Αρχαιολογικό Μουσείο Ηρακλείου |
| --- | --- |
 Iraklionin arkeologinen museo.
Tyyppi:  arkeologinen museo
Sijainti:  Stéfanou Xanthoudídi 2, Iraklion, Kreeta, Kreikka
Perustettu:  1883
Kotisivut:  heraklionmuseum.gr 
Koordinaatit:  35°20′21″N, 25°08′14″E
 fiIraklionin arkeologinen museo 
   
Iraklionin arkeologinen museo (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Ηρακλείου, Archaiologikó Mouseío Irakleíou) on arkeologinen museo Iraklionin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se on yksi koko Kreikan suurimmista ja merkittävimmistä museoista ja maailman merkittävin minolaista kulttuuria esittelevä museo. Museon kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta kaudelta antiikin ajan lopulle saakka. Tunnetuimpia ovat monet minolaiset taide-esineet. Museo on perustettu vuonna 1883.
Historia

Iraklionin kaupungin arkeologinen kokoelma syntyi vuonna 1883. Se toimi alun perin pienissä tiloissa Pyhän Menaksen katedraalin vieressä. 1900-luvun alkupuolella museon kokoelmat laajenivat ensin yksityisten lahjoitusten kautta ja sitten Kreetalla alkaneiden suurten arkeologisten kaivausten, kuten Knossoksen ja Faistoksen minolaisten palatsikeskusten kaivausten, seurauksena.
Ensimmäinen varsinainen museorakennus rakennettiin vuosina 1904–1907 vuoden 1856 maanjäristyksessä tuhoutuneen venetsialaisaikaisen Pyhän Franciscuksen luostarin paikalle. Vuonna 1912 sitä laajennettiin ja se sai uusklassisen ulkoasun. Nykyinen museorakennus rakennettiin vuosina 1937–1940 ja avattiin toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1952. Rakennusta laajennettiin vuonna 1964, ja se uusittiin kokonaan vuosina 2006–2013, jolloin vain pieni perusnäyttely oli avoinna.
Rakennus

Museo sijaitsee Iraklionin vanhan keskustan itäosassa. Museorakennus edustaa modernia arkkitehtuuria. Sen on suunnitellut kreikkalainen arkkitehti Pátroklos Karantinós. Museossa on 27 näyttelyhuonetta, jotka esittelevät Kreetan historiaa pääosin aikajärjestyksessä. Osa huoneista on keskittynyt johonkin teemaan, kuten seinämaalauksiin. Rakennuksessa on näyttelytilojen lisäksi tutkimustiloja ja laboratorioita, erillinen tieteellinen kokoelma, kirjasto, museokauppa sekä kahvila. Museorakennuksessa järjestetään erilaisia kulttuuritapahtumia.
Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu noin 15 000 esinettä. Ne sijoittuvat noin 5 000 vuoden ajanjaksolle neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Suurin osa esineistä on minolaiselta kaudelta, joka oli Kreetan esihistoriallista pronssikautta. Näihin lukeutuu keramiikkaa, kivestä veistettyjä esineitä, sinettisormuksia ja -leimasimia, pienoisveistoksia, metalliesineitä, koruja sekä seinämaalauksia. Esineet ovat pääosin minolaisista palatseista, asutuksista, pyhäköistä, luolista ja haudoista keskiseltä ja itäiseltä Kreetalta, mukaan lukien Knossos, Faistos, Agía Triáda, Káto Zákros, Mália ja Kamáresin luola.
Tunnetuimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa Knossoksen seinämaalaukset eli freskot; Faistoksen kiekko; pienet käärmejumalatarpatsaat; minolaiset korut, kuten Málian Chrysólakkoksesta löydetty kultainen mehiläisriipus; Agía Triádan sarkofagi; Arkalochórin kirves; sekä Kamáres-keramiikkaa edustavat esineet.
Museon kokoelmia.
Museon kokoelmia.
Delfiinifresko Knossoksesta.
Käärmejumalatarpatsaita Knossoksesta.
Agía Triádan sarkofagi.
Faistoksen kiekko.
Sinettisormuksia.
Pelilauta ja -nappulat, 1600–1500 eaa.
Kivikristallinen rhyton. Káto Zákros, 1500–1450 eaa.
Häränpäärhyton. Káto Zákros, 1500–1450 eaa.
Nyrkkeilijärhyton. Agía Triáda, 1500–1450 eaa.
Chrysólakkoksen kultainen mehiläisriipus.
Pronssinen rumpu Ídan luolasta, 700-luku eaa.
Nuorta miestä esittävä pronssipatsas. Hierapytna, 1. vuosisata eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iraklionin arkeologinen museo Wikimedia Commonsissa
Museon kokoelmia.
Särkiö

Särkiö on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Hannu Särkiö (1937–2023), kenraalimajuri
Pekka Särkiö (s. 1963), kenttäpiispana toiminut pappi, Hannu Särkiön poika
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Sunisa Lee

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sunisa Lee vuonna 2024. |  Sunisa Lee vuonna 2024. |  Sunisa Lee vuonna 2024. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | moniottelu |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | joukkue |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | joukkue |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | nojapuut |  |
|  Pronssia | Pariisi 2024 | moniottelu |  |
|  Pronssia | Pariisi 2024 | nojapuut |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Stuttgart 2019 | joukkue |  |
|  Hopeaa | Stuttgart 2019 | permanto |  |
|  Pronssia | Stuttgart 2019 | nojapuut |  |
Sunisa "Suni" Lee (alk. Phabsomphou, s. 9. maaliskuuta 2003 Saint Paul, Minnesota) on yhdysvaltalainen telinevoimistelija. Hän on voittanut moniottelussa olympiakultaa sekä joukkuekilpailussa olympiakultaa ja maailmanmestaruuden.
Lee nousi kansainväliselle huipulle Stuttgartin MM-kilpailuissa 2019. Hän voitti siellä kultaa joukkuekilpailussa sekä saavutti hopeaa permannolla ja pronssia nojapuilla. Hän sijoittui moniottelussa kahdeksanneksi ja puomin karsinnassa 12:nneksi. Tokion kesäolympialaisissa 2021 hän voitti kultaa moniottelussa sekä saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia nojapuilla. Hän sijoittui puomilla viidenneksi ja permannon karsinnassa 18:nneksi.
Lee palasi munuaisongelmien jälkeen arvokilpailuihin Pariisin kesäolympialaisissa 2024. Hän voitti kultaa joukkuekilpailussa sekä saavutti pronssia moniottelussa ja nojapuilla.
Lee on sukujuuriltaan hmong. Hänen vanhempansa muuttivat aikoinaan Laosista Yhdysvaltoihin. Leen isäpuoli John Lee halvaantui onnettomuudessa rinnasta alaspäin vuonna 2019 juuri ennen voimistelun Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuja.
Lee kilpaili vuoden 2021 lopulla television tanssiohjelmassa Dancing with the Stars.
Sunit

| Sunit |
| --- | --- |
 Sunikoiras (Neotragus moschatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Gasellit Antilopinae
Suku::  Sunit Neotragus  H. Smith, 1827
Lajit
 Pikkusuni (Neotragus batesi)  Suni (Neotragus moschatus)  Kääpiösuni (Neotragus pygmaeus) 
Katso myös
   Sunit Wikispeciesissä   Sunit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sunit eli kääpiöantiloopit (Neotragus) on gasellien alaheimoon (Antilopinae) kuuluva sorkkaeläinsuku, johon kuuluu kolme afrikkalaista lajia. Ne ovat solakoita ja hentoja ja antiloopeista kaikkein pienimpiä. Sunit ovat punagasellien läheisiä sukulaisia, mutta ovat pienempiä, eivätkä niiden sarvet osoita ylöspäin vaan taaksepäin. Vain uroksilla on sarvet. Naamarauhaset ovat silmien etupuolella. Molemmilla suvuilla on sorkkien välissä rauhanen, joka kuitenkin punagaselleilla avautuu pitkänä halkeamana, suneilla pieninä huokosina. Polvien karvatupsut puuttuvat, ja sivuvarpaat ovat pienet tai puuttuvat kokonaan.
Suneja tavataan Afrikassa. Elintavoista tiedetään vain vähän. Ne ovat arkoja ja piilottelevia. Lisäksi niiden väritys sulautuu hyvin ympäristöön. Ne kaikki elävät tiheiköissä. Sunin elinympäristöä ovat mantereen itäisten savannien pensastiheiköt, muilla lajeilla kosteat trooppiset metsät.
Islam Ukrainassa

Kiovan Al-Rahma -moskeija vuonna 2019.
Islam on vähemmistöuskonto Ukrainassa. Merkittävin islamin kannatusalue on perinteisesti ollut Krimin niemimaa, jolla asuu Krimin tataareja. Krimin lisäksi Ukrainan muslimeja asuu maan isoissa kaupungeissa. Yhteensä muslimeja on arvioilta noin miljoona.
Historia

Islam saapui Ukrainaan tataarien mukana 1400-luvulla. Krimin kaanikunta itsenäistyi 1449, mutta jo 1470-luvulla siitä oli tullut Ottomaanivaltakunnan vasalli. Kun Krim päätyi Venäjän alaisuuteen ensimmäisen kerran vuonna 1783, Krimin tataarit joutuivat venäläisten vainon kohteeksi.
Krimin tataarien karkotus 1944 aiheutti Krimillä muslimien väestön merkittävän vähenemisen. Krimin tataarit saivat palata Krimille vasta 1980-luvun lopulla.
Krimin vuoden 2014 kansanäänestyksessä Krimin tataarit pelkäsivät joutuvansa samanlaisen vainon kohteeksi kuin neuvostoaikana, ja merkittävä osa muslimiväestöstä boikotoi kansanäänestystä. Krimin valtauksen jälkeen arviolta noin kymmenen prosenttia Krimin tataareista on muuttanut muualle Ukrainaan. Krimin valtaus on myös paikallisten islamilaisten yhteisöjen mukaan katkaissut välit Krimin ja muun Ukrainan muslimien välillä.
Nykyään

Vuoden 2009 arvion perusteella Ukrainassa on 445 erilaista muslimiyhteisöä. Maassa on yli 160 moskeijaa, joista tunnetuimpia ovat Kiovan Al-Rahma, Harkovan katedraalimoskeija, Harkovan Al-Barok ja Mariupolin moskeija.
Venäjän hyökkäys Ukrainaan on iskenyt myös muslimiväestöön. Mufti Sajid Ismahilov arvioi, että Ukrainan noin miljoonasta muslimista 750 000 asuu sellaisilla alueilla, jotka eivät enää ole Ukrainan hallinnassa. Näillä alueilla muslimien kerrotaan joutuneen syrjinnän kohteeksi asettuessaan Kremliä vastaan.
Installaatio 1:2001

Installation 1:2001, Casagrande & Rintala (2001)
Installaatio 1:2001 on suomalaisen arkkitehti- ja taiteilijapari Casagrande & Rintalan vuonna 2001 Firenzen Piazza Della Republicalle toteuttama julkinen taideteos. Työ on rakennettu 15.000 kirjasta, jotka käsittelevät uskonnollisia, poliittisia ja filosofisia kysymyksiä.   Kierrätetyt kirjat on koottu ympäri maailmaa ja ne ovat kirjoitettu eri kielillä. Työn on ympyränmuotoinen muuri, jossa kirjat ovat sijoitetut selkäpuoli ulospäin niin, että katsoja pystyy lukemaan eri kirjojen nimiä. Muurissa on sisäänkäynti ja muurin sisäpuolelle tullessaan katsoja näkee ainoastaan valkoista paperia.
Työn valmistuttua Firenzen kaupunkilaiset hajottivat teoksen ja veivät kirjat koteihinsa.
Teos palkittiin Firenzen Biennaalin Lorenzo Il Magnifico -palkinnolla.
Aiheesta muualla

NOI SIAMO ABITATI DA LIBRI E DA AMICI (Arkistoitu – Internet Archive) Cosebelle, 2011
Särkitunturi

Särkitunturi
| --- | --- |
Tyyppi:  tunturi 
Sijainti:  Muonio, Suomi
Korkeus merenpinnasta:  492 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Jerisjärvi Särkitunturilta nähtynä
Särkitunturi on Muonion kunnassa sijaitseva 492 metriä korkea tunturi noin 10 kilometriä Olokselta kaakkoon. Sen huipun tuntumasta kulkee hiihtolatu ja moottorikelkkareitti ja lisäksi siellä on taukopaikka. Ylempänä tunturissa havupuusto loppuu ja alkaa tunturikoivikko, joka ulottuu huipulle asti.
Särkitunturi on helposti saavutettava retkipaikka. Kesäreitti tunturiin lähtee Särkijärven näköalapaikkaa vastapäätä Rovaniementien varresta. Tunturin päällä on lampi. Huipulla olleet puuvaja ja wc on purettu. Puolivälissä on polttopuilla varustettu Särkivaaran kota, wc ja lampi. Huom! Google Maps antaa ohjeen tulla Särkitunturiin Nivungintien kautta. Tämä reittiohje on virheellinen, Särkitunturiin lähtevän polun lähtöpiste on Rovaniementie 1513:ssa oleva pysäköintipaikka.
Tunturin päältä avautuva näköala Pallaksen suuntaan on valittu Suomen kansallismaisemaksi[lähde? ].
Särkitunturin nimi tulee pohjoissaamen sanasta sarrit, joka tarkoittaa mustikkaa.
Instant Clarity

| Instant Clarity Michael Kiske |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1996
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 54.39
 Levy-yhtiö: Raw Power
Kisken muut julkaisut
|   | Instant Clarity 1996 | Always (EP) 1996 |
Instant Clarity on Michael Kisken ensimmäinen sooloalbumi, se julkaistiin vuonna 1996 levymerkillä Raw Power.
Kappaleet

Be True to Yourself – 4.38
The Calling – 4.07
Somebody Somewhere – 4.26
Burned Out – 4.44
New Horizons – 4.21
Hunted – 4.24
Always – 4.29
Thanx a Lot! – 5.24
Time's Passing By – 3.24
So Sick – 4.24
Do I Remember A Life? – 10.18
J. T. Hanho

Juho Teofilus Hanho (14. kesäkuuta 1879 Ruovesi – 30. huhtikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori ja tilastovirkamies.
Hanhon vanhemmat olivat talollinen, valtiopäivämies Juho Heikki Ala-Hanho ja Johanna Antintytär Hörtsänä. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1900 ja hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906, filosofian maisteriksi 1907 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1915.
Hanho oli sosiaalihallituksen tilasto–osaston 1. aktuaarina 1920–1923, tilastollisen päätoimiston sosiaalitilastollisen osaston 1. aktuaarina 1923–1928 ja sosiaaliministeriön sosiaalitutkimus– ja tilastotoimiston yliaktuaarina 1928–1929. Viimeksi hän oli Tilastollisen päätoimiston yleisen osaston johtajana 1929–1944.
Julkaisuja

Nimellä J. T. Hanho:
Kaarle Aksel Gottlund Ruotsissa. 1905
Tutkimuksia Suomen metsätalouden historiasta 19-vuosisadalla 1, Sahateollisuudesta ja sahantuotteiden viennistä 1840- ja 1850-luvuilla, Helsingin yliopiston väitöskirja. Suomen metsänhoitoyhdistys, Helsinki 1915
Suomen oppikoululaitoksen historia 1, Ruotsin vallan aika. WSOY 1947
Suomen oppikoululaitoksen historia 2, 1809-1872. WSOY 1955
Aiheesta muualla

J. T. Hanho : Piirteitä Suomen sahateollisuudesta 1840- ja 1850-luvuilla, Historiallinen Aikakauskirja, 01.01.1912, nro 5, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jakkara

Alvar Aallon suunnittelemia jakkaroita.
Jakkara eli palli on selkänojaton ja käsinojaton tuoli. Jakkarassa on yleensä kolme tai neljä jalkaa.
Tyypillisiä jakkaroita ovat lastenjakkarat ja ennen maataloudessa käytetyt lypsyjakkarat. Oma tyyppinsä on matala jalkajakkara, jota käytetään muun istuimen vierellä jalkojen lepuuttamiseen. Baareissa käytettävät baarijakkarat ovat normaalia tuolia tai jakkaraa korkeampia, jotta baaritiski olisi niillä istuville suhteessa samalla korkeudella kuin se on seisoville asiakkaille.
Pianojakkara ja rumpupalli

Käsi- ja selkänojaton jakkara on myös muun muassa pianistin ja muun kosketinsoittajan sekä rumpusettiin kuuluva rumpalin istuin. Pianojakkarassa ja rumpupallissa on korkeussäätö istuinkorkeuden sovittamiseksi soittajan ja soittimen mukaan. Tavanomaisin jalkatyyppi on tällöin yksi keskiputki, joka laajenee alaosassa kolmeksi tai neljäksi tukijalaksi.
Rumpupallin jalkarakenne on yleensä kokoontaitettava ja muistuttaa rakenteeltaan kameranjalustaa pikalukkoineen ja saranoituine metallisine jalkoineen ja niiden tukivarsineen. Rumpupallin istuinosa on pyöreä tai satulamallinen ja pehmustettu.
Pianojakkaran keskiputki on usein ruuvikierteinen, jolloin istuinkorkeutta voi säätää istuinosaa pyörittämällä. Flyygelin soittoistuimena käytetään yleensä nelijalkaista, puusta valmistettua leveähköä suorakulmaista ”flyygelipenkkiä”, jonka istuinosa on pehmustettu ja varustettu rakenteen sisään piiloutuvalla korkeudensäätömekanismilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jakkara Wikimedia Commonsissa
Rumpalin jakkara eli rumpupalli.
Ruuvikierteinen, puurakenteinen pianojakkara.
Steinway-flyygeliin kuuluva soittopenkki.
Iso-Perkai

| Iso-Perkai |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°17′24″N, 26°53′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskujoki:  Perkainjoki 
Järvinumero:  14.936.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  121,3 m  
Pituus:  2,6 km  
Leveys:  1 km  
Rantaviiva:  9,982 km  
Pinta-ala:  1,3535 km²   
Saaria:  3 
 fiIso-Perkai 
Iso-Perkai  on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Pohjois-Niskamäen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 2,6 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 135 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta.  Sen rantaviivan pituus on 10,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Niskakoskenjoen valuma-alueeseen (14.936) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 121,3 metriä mpy.
Iida Turpeinen

| Iida Turpeinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1987 (ikä 36–37)
Ammatti:  kirjailija, kirjallisuudentutkija
Kirjailija
Aikakausi:  2019–
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Iida Turpeinen (s. 1987) on suomalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija.
Turpeinen on opiskellut kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Hän on työskennellyt Suomen Teatterit -yhdistyksen projektisihteerinä. Hän valmistelee väitöskirjaa luonnontieteiden ja kirjallisuuden risteymistä.  Hän voitti J. H. Erkon kirjoituskilpailun 2014.
Antti Majander kuvasi Turpeisen esikoisromaania Elolliset Helsingin Sanomien arvostelussaan ”maailmanluokan kirjallisuudeksi”. Kuukauden kuluttua Elollisten ilmestymisestä siitä oli otettu kolme painosta ja joulukuuhun 2023 mennessä sen käännösoikeudet oli myyty 22 kielialueelle. Se voitti Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon sekä kirja-alan ammattilaisten myöntämän Kiitos kirjasta -palkinnon ja oli ehdolla kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon ja Tulenkantaja-palkinnon saajaksi vuonna 2023.
Teokset

Mäkijärvi, Annukka & Schreck, Hanna-Reetta & Turpeinen, Iida: Ellen T.  Helsinki:  Teos, 2019.  ISBN 978-951-851-938-9.
Elolliset.  Helsinki:  S&S, 2023.  ISBN 978-951-52-5977-6.
Aiheesta muualla

Gustafsson, Miia: Humanistien ääni esiin (Kirjailija Iida Turpeisen haastattelu) Yle.  21.1.2024.
Iida Turpeinen Helsingin yliopiston sivuilla
Sydän (täsmennyssivu)

Sydän voi tarkoittaa seuraavia asioita:
sydän elimenä
sydän kulttuurissa
Sydän, Waltteri Torikan esikoisalbumi vuodelta 2015
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sydän”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ilkka Virta

| Ilkka Virta> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  kitaristi ja kitarapedagogi
Muusikko
Tyylilajit:  taidemusiikki
Soittimet:  klassinen kitara, periodisoittimet
Levy-yhtiöt:  Alba Records, Hungaroton
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ilkka Virta on suomalainen kitaristi ja kitarapedagogi. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1974–1981 ja aloitti konserttitoimintansa 1970-luvun puolivälissä. Ensikonserttinsa jälkeen Virta on konsertoinut sekä solistina että kamarimuusikkona useissa kokoonpanoissa. Hänen soolo-ohjelmistonsa sisältää musiikkia erilaisilta tyylikausilta renessanssista nykymusiikkiin sekä laajan kamarimusiikkiohjelmiston.
Virta teki ensimmäisen levytyksensä vuonna 1993. Hän työskentelee Oulun Konservatorion kitaransoiton yliopettajana. Hän myös rakentaa itse kitaroita omiin tarpeisiinsa.
Levytyksiä

Anton Diabelli: Sonaatit, kitara, op. 29, Oulu City Conservatory OKOCD-1, 1994.
Jari S. Puhakka & Ilkka Virta: Amusements, Alba Records ABCD114, 1997.
Mauro Giuliani: Complete duos & trio for violin, guitar and violoncello, Alba Records ABCD124, 1998.
Ilkka Virta & Miklós Spányi: Pieces for guitar & fortepiano, Hungaroton HCD31935, 2000.
Filippo Gragnani: Three duos for violin and guitar op. 8 = Kolme duettoa viululle ja kitaralle op. 8, Alba Re149, 2004.
Anton Diabelli: Complete sonatinas & sonatas for fortepiano and guitar, Alba Records ABCD142, 2005.
Aiheesta muualla

Kotisivu
Ilkka Virran YouTube-kanava
Instinct

Instinct voi viitata seuraaviin asioihin:
Elokuvat ja televisio

Basic Instinct, Paul Verhoevenin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1992
Instinct, Jon Turteltaubin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1999
Instinct, Halina Reijnin ohjaama alankomaalainen elokuva vuodelta 2019
Instinct, vuosina 2018–2019 tuotettu yhdysvaltalainen televisiosarja
Musiikki

Instinct Records, yhdysvaltalainen levy-yhtiö
Instinct, Iggy Popin albumi vuodelta 1998
Instinct, Kavanan albumi vuodelta 1998
Instinct, Victoryn albumi vuodelta 2003
Instinct, Ektomorfin albumi vuodelta 2005
Instinct, Mandalayn albumi vuodelta 2000
Instinct, Granrodeon albumi vuodelta 2008
Instinct, As Blood Runs Blackin albumi vuodelta 2011
Instinct, Niki & The Doven albumi vuodelta 2012
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Instinct”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
In This Life

| In This Life Virgil Donati |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 23. heinäkuuta 2013
 Tuottaja(t): Virgil Donati
 Tyylilaji: fuusiojazz, progressiivinen rock
 Kesto: 66.26
 Levy-yhtiö: Gildon Music (omakustanne)
Virgil Donatin muut julkaisut
| Just Add Water 1997 | In This Life 2013 |   |
In this life on Virgil Donatin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin omakustanteena 23. heinäkuuta 2013.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Rhythm Zero | 7.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Eleven | 5.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | In This Life | 8.26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Red Air | 5.51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Paradise Lost | 5.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | The Fall Of Dreams | 4.18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Iceland | 7.20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Trinity | 6.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Voice Of Reason | 4.41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | The Empire | 10.03 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Virgil Donati – rummut, lyömäsoittimet, tuottaja
Alex Argento – miksaaja
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Alex Argento – koskettimet
Jeff Babko – koskettimet
Anthony Crawford – basso
Brett Garsed – kitara
Dennis Hamm – piano
Simon Hosford – koskettimet
Tom Kennedy – basso
Alex Machacek – kitara
Artyom Manukyan – basso
Evan Marien – basso
Rafael Moreira – kitara
Marco Sfogli – kitara
Paul Sherman – basso
Doug Shreeve – basso
Ruslan Sirota – koskettimet, piano
Irwin Thomas – kitara
Instant on

Instant on on tietokoneen käynnistysajan lyhentämiseksi kehitetty tekniikka. Siihen voi liittää myös erilaisia tekniikoita, joiden avulla voi käynnistää yksittäisen ohjelman ilman koko käyttöjärjestelmän käynnistämistä, nopeasti ja helposti, yhden napin painalluksella. Instant on -tekniikkaa käytetään pääasiassa kannettavissa tietokoneissa, joissa se vähentää virrankulutusta ja helpottaa tiettyjen ohjelmien käyttöä.
Instant on -ohjelmat ja käyttö

Pääasiassa instant on vain kannettavissa tietokoneissa, joissa sen suurin hyötykäyttö on ehkä median katselussa ja kuuntelussa.
Aiheesta muualla

Cyberlink Powercinema julkaisu