stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Winnipeg
Historia > Ennen eurooppalaisia siirtolaisia

Winnipeg sijaitsee Redjoen ja Assiniboinejoen yhtymäkohdassa ja on ollut alkuperäiskansojen tärkeä kuljetusreitti, joka mahdollisti yhteydet Winnipegjärven kautta jäämerelle, Kalliovuorille lännessä, Suurille järville idässä ja etelässä Redjoki mahdollisti kulun aina Missouri ja Mississippi-joille saakka, sekä toimi tapaamispaikkana tuhansien vuosien ajan. Monet eri alkuperäiskansat, kuten ojibwayt, assiniboinet, mandanit, siouxit, creet ja tetonit ovat tavanneet ja tehneet kauppaa alueella. Arkeologisissa tutkimuksissa alueelta on löydetty tuhansia vuosia vanhoja First Nations kansojen valmistamia työkaluja, kalliopiirros kalliotaidetta ja suullisen tiedon mukaan aluetta on käytetty leiritymiseen, kalastamiseen, kaupankayntiin ja kauempana pohjoisessa maanviljelyn tarpeisiin. Alueen asukkaat ovat myös rakentaneet kumpuja vesireittien varrelle, samaan tapaan kuin kummunrakentajat Yhdysvalloissa. Ojibwayt ovat myös piirtäneet ensimmäisiä kauppamatkoilla käyttämiään karttoja koivun tuohelle.
Tiettävästi ensimmäinen maanviljelyalue Maniobassa on ollut Redjoen varrella, nykyisen Lockportin asuinalueen tienoilla (Joka sijaitsee noin 28 km koilliseen Winnipegin keskustasta). Alueella kasvatettiin maissia ja muita viljelyskasveja kauan ennen eurooppalaisten saapumista Pohjois-Amerikan mantereelle.
Historia > Eurooppalaisten saapuminen

Vuonna 1738 Sieur de la Vérendrye perusti paikalle ensimmäisen kauppapaikan nimeltä Fort Rouge, mutta se hylättiin yksitoista vuotta myöhemmin. Muita kauppapaikkoja perustettiin Redjoen alueelle, ja alueesta kilpailivat Hudson's Bay Company ja North West Company.
North West Company perusti nykyisen kaupungin paikalle kauppapaikan nimeltä Fort Gibraltar. jaarli Thomas Douglasn tavoitteena oli perustaa uusi siirtokunta Redjoen rannalle ja ilmaisen maan toivossa siirtolaisia Skotlannista ja Irlannista muutti alueelle 1812. Saavuttuaan alueelle siirtolaiset rakensivat Fort Douglas linnoituksen, mutta tuhoutui asukkaiden ja North West Companyn välissä taisteluissa. Linnoitus rakennettiin uudelleen, mutta tuhoutui toisen kerran Seven Oaksin taistelussa vuonna 1816. Fort Gibraltar ja Fort Douglas yhdistettiin ja nimettiin uudelleen Fort Garryksi vuonna 1822, ja siitä tuli alueen tärkein kauppa-asema. Vuoden 1826 tuhoisan tulvan jälkeen Fort Garry rakennettiin uudelleen 1835, ja vaikka sen merkitys varsinaisessa turkiskaupassa jäi vähäiseksi, Hudson's Bay Companyn johtajan päämaja oli siellä useita vuosia.
Vuosina 1869–1870 Winnipegin alueella käytiin Redjoen kapinana tunnettu uudisasukkaiden ja alueen alkuperäisten Louis Rielin johtamien Métis-intiaanien välinen kahakka. Tämän kapinan seurauksena Manitoba liittyi Kanadan liittovaltioon viidentenä provinssina 1870. Winnipeg sai kaupunkioikeudet 8. marraskuuta 1873. Postitoimiston nimi muuttui Winnipegiksi vasta kolme vuotta myöhemmin.
Historia > Yhdistyminen

Nykyinen Winnipegin kaupunki syntyi vuonna 1971 allekirjoitetulla Unicity Actilla. Winnipegin kaupunkiin yhdistettiin tuolloin kaupunkia ympäröivät keskukset St. James-Assiniboia, St. Boniface, Transcona, St. Vital, West Kildonan, East Kildonan, Tuxedo, Old Kildonan, North Kildonan, Fort Garry, ja Charleswood.
Liikenne > Rautatiet

Winnipegin kaupunkia palvelevat rautatieyhtiöt VIA Rail, Canadian National Railway, Canadian Pacific Railway sekä BNSF Railway. Winnipeg on ainoa kaupunki Thunder Bayn ja Vancouverin välillä, josta on suora rautatieyhteys Yhdysvaltoihin.
Sekä Canadian Nationalilla että Canadian Pacificilla on kaupungissa omat suuret ratapihansa, jotka toimivat sekä yhdistettyjen kuljetusten että asiakaspalvelun keskipisteinä. Kansallisen matkustajajunayhtiö VIA Railin paikallinen toimipiste sekä ainoa pysähdyspaikka on Winnipeg Union Station.
Alueella toimii myös useita pienempiä rautatieyhtiöitä, kuten Central Manitoba Railway ja kaupungin omistama Greater Winnipeg Water District Railway.
Rautatieliikenne työllistää noin 5 000 asukasta.
Liikenne > Lentoliikenne

Winnipeg James Armstrong Richardsonin kansainvälinen lentoasema on ainoa suurille rahtilentokoneille soveltuva kansainvälinen lentoasema Toronton ja Calgaryn välisellä alueella. Vuosina 1937–1949 kentällä sijaitsi Air Canadan kansallinen huoltopiste. Lentoasema on avoinna ympäri vuorokauden, ja sen kautta kulkee noin kolme miljoonaa matkustajaa vuosittain. Lentokenttä oli Kanadan ensimmäinen kansainvälinen lentokenttä vuonna 1928. Lentoasemalla on meneillään suuri perusparannus: uusi terminaalirakennus, toinen hotelli ja toimistorakennus on määrä valmistua ja ottaa käyttöön vuoden 2010 aikana. Suurin osa pien- ja yksityislentokoneista käyttää läheistä St. Andrewsin lentokenttää.
Liikenne > Joukkoliikenne

Kaukoliikenteen linja-autoasema sijaitsi aikaisemmin kaupungin keskustassa, mutta lentoaseman perusparannuksen yhteydessä linja-autoliikenne keskitettiin uusiin tiloihin lentoasemalla. Lentoasemalta on kuitenkin yhteys kaupungin keskustaan. Winnipegiä palvelee kansainväliset linja-autoyhtiöt Greyhound Canada, Jefferson Lines, Grey Goose Bus Lines, Beaver Bus Lines ja Brandon Air Shuttle.
Kaupungin sisäinen joukkoliikenne aloitettiin 1882 hevosvetoisilla vaunuilla. Vuonna 1891 hevos-vetoiset vaunut korvattiin sähkökäyttöisillä raitiovaunuilla jotka toimivat vuoteen 1955 saakka. Ensimmäiset polttomoottorikäyttöiset bussit otettiin käyttöön 1918. Johdinautoja käytettiin vuosien 1938–1970 välillä.
Kaupunki on usean vuoden ajan suunnitellut nopeata bussilinjaa (Rapid Transit) kaupungin keskustan ja Manitoban yliopiston välille. 8. syyskuuta 2008 kaupunginhallitus teki periaatepäätöksen ensimmäisen vaiheen rakentamisesta ja 22. lokakuuta 2008 myönsi rahoituksen Rapid Transit käytävän ensimmäisen vaiheen rakentamisesta keskustasta Jubilee Aveuelle. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 2009 ja on määrä saada päätökseen 2011. Toisen vaiheen rakentamisesta Manitoban yliopistolle saakka ei ole tehty päätöstä (huhtikuu 2010).
Väestö

Winnipegin asukasluku oli vuonna 2001 619 544 asukasta, joka oli noin 55 prosenttia koko provinssin väestöstä. Vuosina 1996–2001 kaupungin väkiluku kasvoi vain 1 067 asukkaalla eli vain 0,5 prosenttia vuodesta 1971. Kaupunkiin muuttaneiden enemmistö on aasialais- ja afrikkalaisperäisiä maahanmuuttajia sekä muuttoliikettä maaseudulta ja alkuperäiskansojen reservaateista kaupunkiin. Sen sijaan Albertan provinssin Edmontonin ja Calgaryn kaupunkien asukasluvut ovat kasvaneet 3,0 prosenttia ja 4,5 prosenttia vuodessa, ja molempien väkiluku on yli miljoona.
Vuoteen 1930 saakka Winnipeg oli väkiluvultaan Kanadan kolmanneksi suurin kaupunki. Nykyisin se on kahdeksanneksi suurin.
Asukkaista noin 19 prosenttia on alle 14-vuotiaita, ja yli 65-vuotiaita on 13,7 prosenttia.
valkoisia: 78,0 %
Kanadan alkuperäiskansat: 8,6 %
filippiinejä: 4,9 %
eteläaasialaisia: 2,0 %
tummaihoisia: 1,8 %
kiinalaisia: 1,8 %
kaakkoisaasialaisia: 0,8 %
latinalaisamerikkalaisia: 0,7 %
japanilaisia: 0,3 %
korealaisia: 0,2 %
länsiaasialaisia: 0,1 %
muita: 0,6 %.
protestantteja: 38,5 %
katolisia: 32,6 %
ortodokseja: 1,7 %
muut kristityt: 3,6 %
juutalaisia: 2 ,1 %
ei uskontoa: 21,4 %
englanti: 99,0 %
ranska: 11,1 %
saksa: 4,1 %
tagalog: 3,8 %
ukraina: 3,1 %
espanja: 1,7 %
kiina: 1,7 %
puola: 1,7 %
portugali: 1,3 %
italia: 1,1 %
pandžabi: 1,0 %
vietnam: 0,6 %
odžibwa: 0,6 %
hindi: 0,5 %
venäjä: 0,5 %
cree: 0,5 %
hollanti: 0,4 %
viittomakieli: 0,3 %
arabia: 0,3 %
kroatia: 0,3 %
kreikka: 0,3 %
japani: 0,2 %
kreolikielet: 0,1 %
tanska: 0,1 %
Niiden lisäksi kaupungissa on myös gaelia, inuktitutia, micmacia sekä pohjoismaisia kieliä kuten norjaa, ruotsia ja suomea puhuvia, kuitenkin vain alle 0,1 prosenttia väestöstä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Winnipeg Wikimedia Commonsissa
Tiipii preerialla, lähellä Red River Colonyä, 1858
Winnipegin pääkatu vuonna 1887 (näkymä Pioneer Avenuelta pohjoiseen).
Winnipegin yleislakko, 21. kesäkuuta, 1919
Winnipeg.
Jalkapallon Pelaajayhdistys

| Jalkapallon Pelaajayhdistys ry |
| --- | --- |
Perustettu:  1992
Toimiala:  Jalkapallo
Kotipaikka:   Turku
Toiminnanjohtaja:  Markus Juhola
Puheenjohtaja:  Hannu Tihinen
Jäsenlehti:  Players
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jalkapallon Pelaajayhdistys ry on suomalaisten jalkapalloilijoiden edunvalvontajärjestö.
Pelaajayhdistys toimii jalkapalloilua ammattinaan tai sivutoimenaan harjoittavien pelaajien edunvalvontayhdistyksenä. Se edustaa Veikkausliigassa, Ykkösessä, Kakkosessa, Kansallisessa Liigassa sekä ulkomaisissa joukkueissa ammattilaisina pelaavia jalkapalloilijoita. Noin 90 % kaikista kyseisten sarjojen pelaajista on yhdistyksen jäsenenä.
Yhdistyksen tarkoituksena on auttaa pelaajia sopimus- ja palkka-asioissa sekä parantaa heidän oikeudellista asemaansa ja kehittää jalkapalloilijoiden toimintaolosuhteita. Lisäksi se pyrkii tukemaan jalkapallouran jälkeiseen elämään sopeutumista muun muassa ohjaamalla pelaajia koulutuksen pariin.
Pelaajayhdistys hallinnoi rahastoa, jonne pelaajat voivat sijoittaa uransa aikaisia palkkatuloja. Se omistaa myös agenttiyhtiö Playernetin, jonka tehtävänä on auttaa suomalaisia pelaajia ulkomaille sekä huolehtia heidän eduistaan. Vuodesta 2001 lähtien Jalkapallon pelaajayhdistys on ollut kansainvälisten pelaajayhdistysten kattojärjestön FIFPron täysjäsen.
Yhdistyksen puheenjohtajina on toiminut useita suomalaisia huippujalkapalloilijoita. Nykyinen puheenjohtaja on Hannu Tihinen. Toiminnanjohtaja on ollut vuodesta 2003 lähtien Markus Juhola. Pelaajayhdistyksen hallitukseen kuuluvat vuonna 2012 Chris Cleaver, Tuomas Haapala, Heikki Haara, Kati Hakala, Anne Helenius, Tuomas Kansikas, Pekka Sihvola, Kalle Sorja ja Ilari Äijälä.
Yhdistyksen puheenjohtajat

1992-1993 Jari Europaeus
1994-1996 Petri Jakonen
1997 Mika Palmgren
1998 Tommi Koivistoinen
1999-2000 Jyrki Rovio
2001-2002 Markus Juhola
2003 Tommi Koivistoinen
2004-2005 Marco Casagrande
2006 Ville Nylund
2007-2011 Tero Koskela
2012- Hannu Tihinen
In vitro -diagnostiikka

HIV-tartuntaa testaava HIV-testi. Pakkauksen IVD-merkintä kertoo tuotteen olevan IVD-laite.
In vitro -diagnostiikka (IVD) on lääketieteellisen diagnostiikan osa-alue. Siinä hyödynnetään lääketieteellisiä testejä, jotka suoritetaan kehon ulkopuolella eli in vitro. IVD-testejä käytetään terveydentilan tai sairauksien tutkimiseen sekä hoidon ennustamiseen ja hoitomuodon määrittämiseen. Testit voidaan tehdä laboratorioissa, terveydenhoitolaitoksissa tai kotona.
IVD-testeissä tutkitaan esimerkiksi veri-, virtsa- tai kudosnäytteitä, joita käsitellään in vitro -diagnostiikkaan tarkoitetuilla lääkinnällisillä laitteilla (IVD-laite). IVD-laitteita ovat esimerkiksi raskaustestit ja koronatestit.
IVD-laitteet

IVD-laitteet ovat in vitro -diagnostiikkaan tarkoitettuja lääkinnällisiä laitteita, joita käytetään esimerkiksi sairauksien ennakointiin, ehkäisyyn, diagnosointiin, hoitoon tai seurantaan. Ne voivat olla kooltaan kädessäpidettävä laitteita tai suuria laboratoriolaitteita, eivätkä ne välttämättä vastaa lainkaan sanan laite perinteistä merkitystä. Olennaista on tuotteen lääketieteellinen käyttötarkoitus. IVD-laitteita ovat muun muassa reagenssit, diagnostiikkasarjat eli kitit, näytteenottoastiat, instrumentit ja laitteet sekä ohjelmistot. Tavalliset laboratoriolaitteet, kuten pipetit ja sentrifugit, eivät yleensä ole lääkinnällisiä laitteita, vaikka niitä käytettäisiin lääketieteellisessä tutkimuksessa.
IVD-teollisuus

IVD-teollisuus on keskittynyt kehittyneisiin maihin ja IVD-markkinoiden arvoksi on arveltu 40–45 miljardia dollaria. Muuhun terveysteollisuuteen verrattuna IVD-teollisuus on alttiimpi taloustilanteen muutoksille, koska noin viidesosa sen asiakkaista toimii suhdanneherkillä aloilla, kuten elintarviketeollisuudessa, tai ovat valtion rahoittamia. Alan merkittävimpiä toimijoita vuonna 2016 olivat Roche Diagnostics, Abbott Diagnostics, Siemens, Johnson & Johnson Medical Devices and Diagnostics, Beckman Coulter ja BioMérieux.
Euroopassa toimi vuonna 2014 noin 3 000 IVD-yritystä, joista valtaosa oli pk-yrityksiä, ja ala työllisti 75 000 henkilöä. Euroopan markkinoilla oli yli 40 000 erilaista IVD-tuotetta. Toimialajärjestö MedTech Europen vuonna 2022 julkaiseman raportin mukaan Euroopan unionin, Ison-Britannian ja Euroopan vapaakauppajärjestön alueen IVD-yritysten vuosittainen kokonaistuotto oli noin 11 miljoonaa euroa vuosina 2010–2019. Euroopan suurimmat IVD-sektorit ovat raportin mukaan Saksassa, Ranskassa, Italiassa, Espanjassa ja Isossa-Britanniassa.
Suurin osa suomalaisista diagnostiikka-alan yrityksistä sijaitsee Turussa. Vuonna 2015 IVD-tuotteita vietiin Suomesta ulkomaille puolen miljardin euron edestä. Kemiallisten seosten eli reagenssien myynti kasvoi viidenneksen edellisvuoteen verrattuna ja ne toivat Suomeen 250 miljoonaa euroa. Koko terveysteknologia-alan vienti oli 1,92 miljardia euroa.
Koronaviruspandemian aikana in vitro -diagnostiikan merkitys korostui koronatestien myötä. MedTech Europen mukaan pandemia kasvatti Euroopan alueen IVD-markkinoita 25,4 prosentilla vuonna 2020 sekä ennätyksellisellä 41,2 prosentilla vuonna 2021, jolloin alan yritysten kokonaistuotto nousi yli 20 miljoonaan euroon. Suomessa IVD-tuotteiden vienti kasvoi 27 prosenttia ja niiden vientitulot olivat 830 miljoonaa euroa vuonna 2020. Muiden infektiotautitestien kysyntä kuitenkin laski.
Sääntely ja valvonta

Euroopan unionissa (EU) IVD-laitteiden valmistusta, jakelua ja käyttöä säädellään IVD-asetuksella (EU 2017/746, IVDR), joka korvaa asteittain niitä aiemmin säädelleen IVD-direktiivin (98/79/EY, IVDD). IVDR tuli voimaan 26. toukokuuta 2022, mutta siirtymäaika on vielä käynnissä. IVD-laitteita koskevat myös asetus (EU) 2017/745 lääkinnällisistä laitteista sekä sitä edeltäneet direktiivit 90/385/ETY aktiivisista implantoitavista lääkinnällisistä laitteista ja 93/42/ETY lääkinnällisistä laitteista.
Ennen kuin IVD-laite päästetään EU:n markkinoille, sen on läpäistävä vaatimuksenmukaisuuden arviointi. Arvioinnissa tarkastellaan, vastaako tuote toimivuuden ja turvallisuuden osalta EU:n lainsäädäntöä. IVDR:n myötä ilmoitettu laitos tekee arvioinnin kaikille muille paitsi käyttötarkoituksen perusteella alimpaan riskiluokkaan sijoitetuille tuotteille. Alimman riskiluokan tuotteet arvioi niiden valmistaja. Tuotteiden vaatimuksenmukaisuudesta kertoo CE-merkintä.
Suomessa EU:n asetuksia täydentävät laki eräistä EU-direktiiveissä säädetyistä lääkinnällisistä laitteista 629/2010 ja laki lääkinnällisistä laitteista 719/2021. IVD-laitteiden markkinavalvonnasta vastaa Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea, mutta se ei myönnä niille myyntilupia. Fimea nimeää Suomessa toimivat ilmoitetut laitokset ja valvoo niitä. Vuoden 2024 alkupuolella Suomessa toimi kaksi IVD-asetuksen mukaisiin laitteisiin keskittynyttä ilmoitettua laitosta: Eurofins Electric & Electronics Finland ja Sertio.
Aiheesta muualla

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2017/746 in vitro -diagnostiikkaan tarkoitetuista lääkinnällisistä laitteista
Fimean toimipiste Helsingissä.
Iso Savijärvi

| Iso Savijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Lempäälä, Valkeakoski
Koordinaatit:  61°17′27″N, 23°54′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vanajaveden alaosan alue‎ (35.22)
Laskuoja:  Nevenoja 
Järvinumero:  35.222.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,9 m 
Rantaviiva:  7,349 km 
Pinta-ala:  67,696 ha  
Tilavuus:  0,000666 km³ 
Suurin syvyys:  2,7 m 
Valuma-alue:  5,4 km² 
 fiIso Savijärvi 
Iso Savijärvi  on Pirkanmaalla Lempäälän ja Valkeakosken rajalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajaveden alaosan alueeseen. Iso Savijärvi on osa Jumusen–Rauttunselän aluetta.
Maantietoa

Järvi on 1,6 kilometriä pitkä, 950 metriä leveä ja sen pinta-ala on 68 hehtaaria. Järvi on L-kirjaimen muotoinen. Järveen laskee vain lyhyitä metsä- ja pelto-ojia. Yksi ojista on Vähä Savijärven laskuoja ja se laskee järven eteläpäähän Tuomisenlahteen. Järven laskuoja Nevenoja lähtee järven itäpäästä Krimminlahdesta ja se laskee neljän kilometrin jälkeen Vanajaveden Kärjenniemenselän Savilahteen. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 198 vuorokautta. Järvessä on 24 saarta. Pohjoisessa Mateuslahdella on niistä kolme, joista yksi on 70 metriä pitkä Kauppilansaari. Etelässä Tuomisenlahdella on viisi saarta, joista Isosaari on 100 metriä pitkä. Loput yhdeksän saarta sijaitsevat itään kurkottelevalla Krimminlahdella. Suurin niistä on 100 metriä pitkä Mantansaari. Yhdellä järven keskellä olevilla luodoilla sijaitsee Lempäälän ja Valkeakosken välisen rajan rajapyykki. Järven rantaviivan pituus on 7,3 kilometriä. Rannat ovat puoliksi suota ja loput kovaa metsämaata. Järven lähiympäristössä on sijainnut neljä maatilaa, joista vain yksi viljelee enää peltojaan. Rannoille on rakennetty yli 20 vapaa-ajan asuntoa ja kolme muuta kiinteistöä. Niille johtaa tiet seututieltä 130 ja yhdystieltä 3041.
Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu huhtikuussa 1976, syyskuussa 1985, syksyllä 1993, loppusyksystä 2005, talvella 2007 ja alkukesällä 2014. Vedenväri on ruskeaa, mikä johtuu pääasiassa siihen liuenneesta humuksesta. Veden väriluku on vaihdellut 40–81 mg(Pt)/l, , koska humusta on melko vähän, mutta vuonna 2007 se oli poikkeuksellisesti 140 mg(Pt)/l. Veden sameusluku on vaihdellut 1,4–6,7 FNU. Veden happamuus johtuu humuksesta ja on siten normaalilla tasolla vaihdellen pH 6,2–7,0. Sen sijaan järven puskurikyky happamoitumista vastaan on vuoden 1976 hyvästä tasosta 0,73 millimoolia litrassa vettä (mmol/l) pudonnut välttävälle tasolle 0,24–0,32 mmol/l. Järvi ei kuitenkaan ole ainakaan vielä vaarassa happamoitua. Järvi on varsin matala, koska syvin kohta on vain 2,7 metriä. Siksi vesi lämpötilakerrostuu heikosti. Vuoden 1976 lopputalvella oli järven happitilanne niin huono, että koko vesimassa oli hapeton. Pintavedessä on sen jälkeen ollut yleensä 4,1–8,8 milligrammaa happea litrassa vettä (mg(O2)/l). Järven pohjan tilannetta on mitattu harvoin. Se on todennäköisesti ollut usein hapeton. Silloin voidaan selittää sisäisen kuormituksen käynnistyminen, josta on useita erilaisia merkkejä. Kun vedessä on talvella vähän tai ei lainkaan happea, alkavat monet ravinteet liueta takaisin veteen ja matalassa vedessä ravinteet leviävät koko vesimassaan. Silloin typpipitoisuudet kasvavat arvoihin 1400–1500 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l), kun ne ovat kesäisin vain 490–620 μg/l. Samaan aikaan myös rautapitoisuudet ja mangaanipitoisuudet nousevat ja alkavat värjätä ja sameuttavat vettä. Pohjan lähellä voi olla 2 FNU sameampaa kuin pinnassa. Fosforipitoisuudet ovat ympäri vuoden korkealla 23–44 μg/l, jolloin ne toisinaan ylittävät rehevöityneen järven raja-arvon 30 μg/l. Typpipitoisuudet ovat yleensä luontaisella tasolla, mutta happikato nostaa niitä aina välillä. Iso Savijärvi sopii virkistyskäyttöön melko hyvin, vaikka se onkin rehevöitymässä.
Historiaa

Vanhassa peruskartassa vuodelta 1959 järven nimeksi oli merkitty ”Savijärvi” ja laskuojaksi ”Nevenoja”. Seuraavassa peruskartassa vuodelta 1976 vedenpintaa on laskettu, minka huomaa rantaviivan muutoksista ja saarien lukumäärän muutoksesta. Järven nimi on nyt ”Iso Savijärvi” ja laskuojan ”Nevinoja”.
Inkoon Päivölän työväentalo

| Inkoon Päivölän työväentalo (Solberg) |
| --- | --- |
 Solbergin työväenyhdistyksen työväentalo. Ensimmäiset juhlat sulkemisen jälkeen 1930.
Osoite:  10210 Inkoo
Sijainti:  Degerby, Inkoo
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Inkoon Päivölän työväentalo (Solberg)  oli Inkoossa Degerbyn kylässä sijainnut työväentalo. Talo on edelleen olemassa ja yksityisomistuksessa.
Historiaa

Päivölän työväenyhdistys (Solberg arbetarförening) on mainittu SDP:n puoluetilastossa ensimmäisen kerran vuonna 1914. Työväenyhdistys osti vuonna 1920 Suomen Kivityöntekijäin osastolta 1 300 m²:n tontin rakennuksineen. Työväentalo suljettiin vuonna 1930, ja työväenyhdistys lakkautettiin syksyllä 1931 kommunistilakien perusteella. Työväentalo siirtyi tällöin FSA:n Suomen ruotsalaisen työväenliiton haltuun, joka luovutti talon velkoineen sotien jälkeen Päivölän työväenyhdistykselle. Työväenyhdistys oli perustettu uudelleen vuonna 1937, ja se sulautui vuonna 1965 Inkoon ruotsinkieliseen sos.dem. yhdistykseen (Ingå Socialdemokratiska Förening). Talo on ollut yhdistyksen omistuksessa vielä vuonna 1992..Talo on nykyään yksityisomistuksessa.
Rakennus

Tarkempaa tietoa työväentalon rakentamisesta ei ole. Työväentalossa on ollut juhlasali näyttämöineen, ravintola ja keittiö, eteinen ja wc-tilat. Taloa remontoitiin perusteellisesti 1960-luvulla. Talon ullakkokerros otettiin käyttöön ja lämmitysmuoto muutettiin öljylämmitykseksi .
Toimintaa työväentalolla

Työväentalon sulkemisen jälkeen 26.9.1931 talossa järjestettiin juhla, johon puhujaksi saapui ruotsalaisen työväenliiton puheenjohtaja Axel Åhlström. Samaan aikaan Degerbyn nuorisoseurantalolle oli kutsuttu lehti-ilmoituksella koolle Uudenmaan ruotsalaisia keskustelemaan viime aikojen poliittisista tapahtumista. Kokouksessa ilmaistiin harmi siitä, että lakkautetut työväenyhdistykset saivat aloittaa uudelleen toimintaansa suljetuissa taloissaan. Maan hallitukselle päätettiin ilmoittaa, että Länsi-Uudellamaalla ei kommunisteja siedetä ja länsiuusmaalaiset ryhtyvät asian suhteen itse tarvittaessa toimenpiteisiin. Kokouksen jälkeen osanottajat lähtivät noin kolmellakymmenellä henkilöautolla työväentalolle, josta vähälukuinen juhlayleisö pakeni paikalta. Tulijat käyttäytyivät uhkaavasti paikalle jäänyttä Åhlströmiä ja työväenliiton sihteeriä Gunnar Andersonia kohtaan. Tilanteen kärjistyttyä juhla lopetettiin ja liiton edustajat saatettiin poliisien suojeluksessa juna-asemalle. Tapahtuman johdosta työväenliitossa käynnistettiin valistus- ja jäsenhankintakampanja Vastaus Solbergille. Työväentalolla järjestettiin onnistunut kampanjajuhla jo lokakuussa 1931. Tilaisuutta oli turvaamassa poliiseja nimismiehen johdolla.
Työväentalo on ollut aktiivisessa käytössä vielä 1980-luvulla, jolloin siellä oli kansalaisopiston harrastuspiirejä ja Nuorten Kotkien toimintaa. Vaalien alla siellä on järjestetty vaalijuhlia ja -keskusteluja.
James Newton Howard

| James Newton Howard |
| --- | --- |
 James Newton Howard vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1951 (ikä 73)
Ammatti:  säveltäjä, muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1983–
Tyylilajit:  elokuvamusiikki
Soittimet:  piano, huilu ja kitara 
Levy-yhtiöt:  Private Music 
Aiheesta muualla
jamesnewtonhoward.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
James Newton Howard (s. 9. kesäkuuta 1951) on yhdysvaltalainen, ennen kaikkea elokuvamusiikistaan tunnettu säveltäjä. Hän on tehnyt musiikkia yli sataan elokuvaan ja saanut kahdeksan Oscar-ehdokkuutta.
Howard on tehnyt yhteistyötä ohjaaja M. Night Shyamalanin kanssa aina elokuvasta Kuudes aisti (1999) asti. Muita Howardin tunnetuimpia teoksia ovat muun muassa yhdessä Hans Zimmerin kanssa tuotetut soundtrackit Christopher Nolanin elokuviin Batman Begins (2005) ja Yön ritari (2008). Howard ei jatkanut säveltäjänä enää Nolanin kolmannessa Batman-elokuvassa Yön ritarin paluu (2012), sillä hänen mukaansa Zimmer ja Nolan olivat saavuttaneet niin hyvän yhteisymmärryksen elokuvan Inception (2010) teossa, että hän olisi tuntenut itsensä ”kolmanneksi pyöräksi”. Sen jälkeen Howard on säveltänyt musiikkia useisiin suuren budjetin elokuviin, kuten Green Lantern (2011), Nälkäpeli (2012), Lumikki ja metsästäjä (2012), Medusan perintö (2012), Nälkäpeli – Vihan liekit (2013) ja Maleficent – Pahatar (2014).
Aiheesta muualla

James Newton Howard Internet Movie Databasessa. (englanniksi)