stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pétra (Pieria)
Kunnallisyksikön osat

Pétran kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Ágios Dimítrios | Ágios Dimítrios | 627 |
| Foteiná | Foteiná | 358 |
| Foteiná | Pétra | 37 |
| Foteiná | Psychiatrikó Nosokomeío Pétras Olýmpou | 0 |
| Foteiná | Skoteiná | 1 |
| Lófos | Lófos | 1 496 |
| Lófos | Ráchi | 423 |
| Miliá | Áno Miléa | 6 |
| Miliá | Ftéri | 16 |
| Miliá | Karyés | 187 |
| Miliá | Káto Miliá | 869 |
| Miliá | Mesaía Miliá | 352 |
| Moschochóri | Moschochóri | 516 |
Yhteensä: 4 888
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pétra Wikimedia Commonsissa
Puolalais-suomalainen kauppakamari

Puolalais-suomalainen kauppakamari perustettiin, koska Puolan ja Suomen välinen taloudellinen yhteistyö kasvaa merkittävää vauhtia ja koska pk-yritysten rooli tässä kasvussa on yhä tärkeämpi.
Puolalais-suomalaisen kauppakamarin perustamiskokous pidettiin Puolan keskuskauppakamarin tiloissa Varsovassa. 16. syyskuuta 2013. Kokouksen osanottajat edustivat yli 30 suomalaista ja puolalaista yritystä, jotka ovat kiinnostuneita kasvattamaan maiden välistä taloudellista yhteistyötä sekä kehittämään yhteysverkostoa suomalaisten ja puolalaisten yritysten kesken.
Kauppakamarin virallinen rekisteröinti Puolassa tapahtui vuonna 2014. Kauppakamarin hallituksen puheenjohtajana on toiminut perustamisestä lähtien Tomasz Orlowicz.
Kauppakamarin ensisijainen tavoite on edistää talouskasvua vaalimalla näissä maissa toimivien yritysten yhteistyötä. Kamari keskittyy palvelemaan erityisesti pk-yrityksiä.
Aiheesta muualla

Puolalais-suomalaisen kauppakamarin sivusto
Suomen Varsovan suurlähetystö
Puolan Helsingin suurlähetystö (Arkistoitu – Internet Archive)
Rakastan sinua, elämä

Rakastan sinua, elämä (tai kertosäkeen mukaan Rakastan elämää) on neuvostoliittolainen hitaan marssin tahtiin kulkeva laulu, joka alkaa suomeksi sanoin ”Päättyy yö, aamu saa...”. Sen on säveltänyt Eduard Kolmanovski runoilija Konstantin Vanšenkinin runoon.
Suomessa laulusta tuli erittäin suosittu Kauko Käyhkön levytyksenä vuodelta 1963. Suomenkielisen tekstin on tehnyt Pauli Salonen. Virolainen Georg Ots ehti levyttää kappaleen suomeksi Jaakko Borgin sovittamana jo vuotta ennen Käyhköä, mutta levytys ei saanut suurta julkisuutta. Laulu huomattiin vasta kun Kauko Käyhkö lauloi sen televisiossa, ja pian Käyhkö kutsuttiin levyttämään se, tälläkin kertaa Jaakko Borgin sovituksena. Singlejulkaisu sai kultalevyn 1972, ja se oli vielä vuonna 2018 Suomen kaikkien aikojen 16:nneksi myydyin kotimainen single noin 30 000 kappaleen myyntimäärällään.
Laulun historia alkaa vuodesta 1956, kun suosittu näyttelijä ja laulaja Mark Bernes luki Konstantin Vanšenkinin elämänylistystä huokuvan runon Komsomolskaja Pravdasta. Bernes otti yhteyttä runoilijaan ja sanoi haluavansa teettää runosta laulun. Vanšenkin oli aluksi vastahakoinen, mutta hanke eteni kun Bernes otti yhteyttä säveltäjä Eduard Kolmanovskiin.
Alkuperäinen venäjänkielinen teksti puhuttelee elämää yksikön toisessa persoonassa (sinä, sinua) kuten laulun virallinen suomenkielinen nimikin, mutta suomenkielisessä tekstissä elämää rakastetaan kolmannessa persoonassa. Venäläisteksti käy läpi 1950-luvun neuvostoliittolaisia sosialistisia arvoja, kuten perheen merkitystä, pyyteetöntä ystävyyttä ja toisen maailmansodan voittoa, kun taas Pauli Salosen suomennos on etenkin keskiosaltaan sävyltään tummempi, kun päivä ei enää anna parasta loistetta eikä ystävä tuo lohtua.
Laulusta tuli erittäin suosittu 1950-luvun Neuvostoliitossa ja 1960-luvun alun Suomessa. Muun muassa kosmonautti Juri Gagarin  nimesi sen suosikkikappaleekseen, ja Martti Ahtisaari lauloi sitä presidentinvaalin voiton ratkettua 1994.
Suomeksi laulun ovat Käyhkön ja Georg Otsin lisäksi levyttäneet ainakin Tamara Lund (1963), Mauno Kuusisto (1965), Teijo Joutsela (1971), Reijo Frank (1976), Tapio Rautavaara (1976), Pasi Kaunisto (1977), Ossi Ahlapuro (1980), Arja Saijonmaa (1981) ja Viktor Klimenko (2012). Kuoroversiona sen ovat levyttäneet muun muassa Aikamiehet (1991) ja instrumentaaliversioina Ossi Runne (1963), The Sounds (1965), Francis Goya (1980) ja Jörgen Petersen (1981).
2020 Oulun poliisilaitokselta tenori Petrus Schroderus lauloi laulun YouTubeen ja sai yli 2 miljoonaa katsojaa.
Puolalainen vastarinta toisessa maailmansodassa

Puolalainen vastarinta toisessa maailmansodassa tarkoittaa puolalaisten vastarintaa Saksan miehittäessä Puolaa toisen maailmansodan aikana. Vastarintatoiminta käynnistyi Saksan miehitettyä Puolan.
Ensimmäiset vastarintaosastot olivat yleensä yksiköstään eroon joutuneita sotilaita jotka kuulivat maansa antautuneen, mutta jatkoivat partisaanitoimintaa. Puolan vastarintaliikkeen ja partisaanitoiminnan merkittävin saavutus on Varsovan kansannousu 1944. Vastarintaa oli myös maan ulkopuolella: Puolan pakolaishallitus toimi Lontoossa ja puolalaisia vapaaehtoisia taisteli liittoutuneiden riveissä. Puolan vastarintaliike oli luonteeltaan kansallinen, eikä se ollut kommunistien hallinnassa. Armia Ludowa -liike oli kylläkin kommunistijohtoinen - toki pienempi vastarintaorganisaatioista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puolalainen vastarinta toisessa maailmansodassa Wikimedia Commonsissa
Pohnpein kieli

| Pohnpei |
| --- | --- |
Muu nimi:  ponape
Tiedot
Alue:   Mikronesia
Virallinen kieli:   Pohnpei
Puhujia:  29 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  austronesialaiset kielet
Kieliryhmä:  polynesialaiset kielet mikronesialaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-3:  pon
 Ohje 
Pohnpei eli ponape on austronesialainen kieli. Sillä on noin 29 000 äidinkielistä puhujaa (2001). Noin 24 000 puhujista asuu Pohnpein saarella, Mikronesian liittovaltiossa. Kielellä on kolme murretta: kiti, ponape ja sapwuahfik. Pohnpein läheisimpiin sukulaiskieliin kuuluu muun muassa pingelap, jonka kanssa kielen sanastosta 81 % on yhteistä.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu käännettiin pohnpeiksi vuonna 1994.
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Puoliavoin | ɛ |  | ɔ |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Fonologia > Konsonantit

|  |  | Bilabiaali | Alveolaari | Palataali | Velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | Norm. | m | n |  | ŋ |
| Nasaali | Vel. | mʷ |  |  |  |
| Klusiili | Norm. | p | t | c | k |
| Klusiili | Vel. | pʷ |  |  |  |
| Frikatiivi | Frikatiivi |  | sʲ |  |  |
| Lateraali | Lateraali |  | l |  |  |
| Tremulantti | Tremulantti |  | r |  |  |
| Puolivokaali | Puolivokaali | w |  | j |  |
Lähde:
Aiheesta muualla

Ethnologue
Austronesialaiset kielet
abadi
abung
adonara
alune
anuta
atšeh
’auhelawa
badui
bali
belait
bugi
buru
cebuano
chuuk
etelämarquesas
fidži
gao
havaiji
hiligaino
iloko
indonesia
jaava
japi
karoliini
kiribati
madura
malagassi
malaiji
maori
minangkabau
mokerang
nauru
palau
pingelap
pohjoismarquesas
rapanui
samoa
sunda
tagalog
tahiti
taroko
tetum
tikopia
timor
tonga
tšamorro
tuvalu
wanukaka
watubela
Pohjoismainen yhteistyö Unescossa

Pohjoismainen yhteistyö Unescossa eli Yhdistyneiden kansakuntien kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestössä on näkynyt pyrkimyksenä toteuttaa yhteistä politiikkaa pohjoismaisten arvojen ja kansainvälisen solidaarisuuden puolesta ja samalla lisätä maiden vaikutusvaltaa ja näkyvyyttä. Keskinäinen yhteistyö Unescossa on osaltaan rakentanut ja määritellyt Pohjoismaiden omaa identiteettiä ja imagoa.
Unesco on ollut erityisen hyvä foorumi pohjoismaiselle yhteistyölle paitsi toimintakenttiensä vuoksi, myös siksi, että se on ollut suhteellisen epävirallinen valtiollinen organisaatio. Sen toiminta perustuu pitkälti asiantuntijaelimiin ja yksilöiden väliseen yhteistyöhön. Unescon erityisyytenä ovat kansalliset toimikunnat, joiden tarkoituksena on toimia siltana organisaation valtiollisten ja ei-valtiollisten elinten välillä.
Pohjoismaiset yhteistyöprojektit tekivät maista tunnettuja Unescossa ja sen jäsenvaltioissa. Unescon pääsihteeristö on korostanut pohjoismaista yhteistyötä ja erityisesti kansallisten toimikuntien työtä esimerkillisenä.
Suomessa Unesco-politiikkaa toteuttaa ennen kaikkea opetus- ja kulttuuriministeriö yhdessä muiden ministeriöiden sekä Suomen pysyvän Unesco- ja OECD-edustuston kanssa.
Historia > Yhteistyön alkuvaiheet

Pohjoismaista Tanska ja Norja olivat YK:n perustajajäseniä, kun Unesco perustettiin 1945. Ruotsi liittyi järjestöön Islannin kanssa samaan aikaan vuonna 1946. Suomi haki jäsenyyttä jo vuonna 1947, mutta joutui odottamaan vuoteen 1955 saakka, sillä Yhdysvalloilla ja Neuvostoliitolla oli erimielisyyksiä uusien valtioiden hyväksymisestä mukaan.
Tanska ja Norja olivat myös mukana perustamassa Unescoa. Ruotsi osallistui tarkkailijajäsenenä Unescon yleiskokouksiin vuodesta 1946 eteenpäin. Jäseneksi Ruotsi liittyi kuitenkin vasta vuonna 1950. Syynä liittymisen pitkittymiseen olivat mm. organisaation sisäiset jännitteet, Unescon epätarkka agenda sekä jäsenyyden kulut. Suomi liittyi Unescoon vuonna 1956. Kuten Ruotsi, myös Suomi oli aikaisemmin toiminut tarkkailijana kokouksissa. Islanti liittyi vuonna 1964.
Pohjoismaiden yhteistyö Unescossa alkoi heti ensimmäisessä yleiskokouksessa 1946, jossa Norjan ja Tanskan delegaatiot sekä Ruotsin ja Islannin tarkkailijat muodostivat keskinäisiä kontakteja. Etenkin Suomen liittyminen Unescoon tarkoitti yhä lisääntynyttä tarvetta yhteistyölle. Jo keskenään yhteistyötä tehneet Pohjoismaiden kansalliset toimikunnat tapasivat Suomen ja Islannin edustajia vuonna 1956 Tukholmassa kokouksessa, jonka tarkoituksena oli suunnitella pohjoismaista yhteistyötä. Ruotsin opetusministeri Ivar Persson painotti puheessaan yhteistoimintaa ja tehtävänjakoa niin, että Unescon yleiskokouksissa voitaisiin rakentaa yhtenäinen pohjoismainen rintama. Sekä fyysisten että henkisten resurssien yhdistäminen oli tärkeä motiivi yhteistyölle: Yhdessä neljä maata saisivat paljon enemmän vaikutusvaltaa organisaatiossa kuin yksittäin. Yhteistyöllä oli kuitenkin myös selkeä yhteys pohjoismaisen identiteetin rakentamiseen.
Historia > Systemaattinen yhteistyö rakentuu

1950-luvun aikana kontaktit alkoivat kehittyä johdonmukaisemmaksi yhteistyöjärjestelmäksi. Pohjoismaiden kansallisten toimikuntien tapaamisista tuli vuosittaisia maiden vuorotellessa isäntämaina. Toimikuntakokouksille tyypillistä oli epämuodollisuus ja Pohjoismaiden yhteisten nimittäjien etsiminen kussakin asiassa. Kokouksissa syntyi vain suosituksia – käytännössä kansalliset päätökset usein kuitenkin seurasivat sovittuja suosituksia. Kansallisia toimikuntia johtivat pääsihteerit, joista tuli yhä tärkeämpiä 1950-luvun lopulla, kun he alkoivat pitää omia sihteerikokouksiaan muutaman kerran vuodessa toimikuntakokousten työlistaa lyhentääkseen.
Unescon yleiskokouksiin osallistuneita Pohjoismaiden delegaatioita ohjeistettiin ottamaan huomioon kaikkien Pohjoismaiden asema ja edut. Delegaatiot tapasivat toisiaan kokousten yhteydessä epävirallisesti mutta säännöllisesti, keskustellakseen ajankohtaisista tapauksista ja koordinoidakseen yhteistyöstrategioita. Pohjoismaat alkoivat myös pitää Unescon hallintoneuvoston kulloistakin pohjoismaista jäsentä yhteisenä edustajanaan. Näin taattiin koko Pohjolalle jatkuva edustusto hallintoneuvostossa.
1950-luvulla kansainvälinen kulttuurihallinto oli melko kehittymätöntä. Osittain tästä syystä kansallisten Unesco-toimikuntien ja kansallisten ministeriöiden välillä oli huomattavasti liikkumatilaa. Tämä johti siihen, että kansallisella tasolla Unescoa pidettiin helposti ”professorien keskustelukerhona”, jolla oli vain vähän käytännön merkitystä. Toisaalta Unesco nähtiin myös kohtuullisen itsenäisenä kansallisiin poliittisiin elimiin nähden, sillä   sitä johtivat riippumattomat kansainvälisesti tunnustetut tiedemiehet ja kulttuuriasiantuntijat. Riippumattomuussuuntaa tavoittelivat myös pohjoismaiset toimikunnat.
Historia > Yhteistyön syventyminen 1960–70-luvulla

1960-luvulla Unescon rakenne muuttui merkittävästi: kehittyvien maiden mukaantulo tarkoitti, että järjestö alkoi muuttua yhä enemmän kehitysorganisaatioksi ja sen sisäiset kiistat lisääntyivät kylmän sodan vastakkainasettelun mukaisesti. Yleiskokoukset ja samalla työmäärä kasvoivat. Kehitysyhteistyön ja Pohjoismaiden keskinäisen yhteistyön tehostaminen nousivat merkittävään asemaan maiden tavoitelistalla.
Pohjoismaat järjestivät jo 1960-luvun lopulla suuria yhteistyöprojekteja, joista esimerkkeinä yhteinen retkikunta Nubiaan, Pohjoismaiden näyttely Arabimaissa ja lukutaitokampanja Tansaniassa. Koulutukseen painottuvat projektit tekivät samalla tunnetuiksi pohjoismaista elämää, yhteiskuntaa, kulttuuria ja yhteistyötä niin maailmalla kuin Unescon sisälläkin.
Yhteistyön vahvistuminen 1960-luvulla oli seurausta myös kasvavasta kansallisesta kiinnostuksesta Unescoon. Mielenkiinnon taustalla oli etenkin Unescon aiempaa suuremmat budjetit sekä sen merkitysarvon lisääntyminen uusien kehitysohjelmien myötä. Pohjoismaiset Unesco-toimikunnat sidottiin nyt tiiviimmin kansallisiin ministeriöihin, mikä lisäsi niiden resursseja, mutta toi mukanaan myös byrokratiaa.
Unescon tehtävälistan kasvaessa yksittäiselle pienelle valtiolle tuli mahdottomaksi seurata kaikkia Unescon asioita. Tältä pohjalta syntyi erityinen työnjako, jossa kunkin maan toimikunta sai vastuulleen valittujen aihealueiden tarkkailun ja niihin liittyvien tapausten valmistelun. Tämä järjestely oli menestyksekäs, ja siitä tuli tunnistettava piirre pohjoismaiselle yhteistyölle Unescossa.
1970-luvulle tultaessa Pohjoismaiden toimikuntien tapaamiset olivat vakiintuneet. Tapaamiset kestivät muutaman päivän ja kokosivat yhteen kymmeniä ihmisiä. Erillisiä asiantuntijatapaamisia järjestettiin eri Unescon erityisohjelmien aloille. Toimikuntakokoukset olivat vähitellen institutionalisoituneet: niillä oli selkeä rooli ja tehtävä, vaikka virallista asemaa suhteessa esimerkiksi Pohjoismaiseen kulttuurisopimukseen (1971) niillä ei ollut.
Historia > Jännitteet 1970- ja 1980-luvuilla

1970-luvulla maiden väliset jännitteet Unescon sisällä kiristyivät. Taustalla vaikutti kansainvälinen poliittinen tilanne sekä vanhojen ristiriitojen nousu pintaan jäsenmaiden välisen tasapainon muuttuessa. Unescon haasteena oli erityisesti järjestön byrokratisoituminen ja politisoituminen. Ohjelman laajennuttua ja jäsenten kiistellessä keskenään, sai hallinto aiempaa enemmän valtaa. Unescoa kritisoitiin tehottomuudesta ja konkreettisten toimien puutteesta. Monien mielestä jäsenmailla oli yhä heikommat mahdollisuudet vaikuttaa organisaation toimintaan.
Pohjoismaidenkaan keskinäinen koordinaatio ei aina pysynyt yhtenäisenä kansainvälisen tilanteen polarisoituessa. Mailla oli siteitä eri suuntiin: Tanska esimerkiksi oli EY:n jäsen ja Suomella puolestaan oli erityinen suhde Neuvostoliiton kanssa. Tämä vaikutti Pohjoismaiden yhteistyöhön eriyttävästi erityisesti ministeritasolla ja yleiskokouksissa. 1970-luvulla yhteistyön suurimmat haasteet kohdattiin päätettäessä kansainvälisyyskasvatusta koskevasta asiakirjasta (1974) ja ns. joukkotiedotusjulistus-kysymyksestä (1978). Molemmissa tapauksissa mielipiteet Unescon sisällä jakautuivat itä–länsi-akselilla ja myös Pohjoismaiden kannat erosivat toisistaan. Kysymysten eskaloituessa Pohjoismaat onnistuivat kuitenkin toimimaan yhteistyössä ja sillanrakentajina lopullisessa päätöksenteossa.
Kiristyneet jännitteet eivät siis estäneet säännöllistä yhteistyötä kansallisten toimikuntien välillä. Pohjoismaisten toimikuntien yhteisenä intressinä oli säilyttää asiantuntijoiden ja kansalaistoimijoiden keskeinen asema Unescossa sekä pitää yhteistyö epävirallisena, kulttuuriin keskittyvänä käytännön toimintana. Seuraavina vuosina pohjoismaista yhteistyötä tiivistettiin. Koko Unescon sisällä jännitteet kuitenkin kiristyivät niin, että vuonna 1985 Yhdysvallat ja Iso-Britannia jättivät organisaation. Pohjoismaat puolestaan reagoivat Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton välisten jännitteiden kiristymiseen parantamalla keskinäistä yhteistyötään ja toimimalla välittäjinä maiden välillä. 1980-luvulla Pohjoismaiden yhteistyö kasvoi mm. laajennettujen sihteeristökokousten muodossa.
Historia > Kylmän sodan jälkeen

Pohjoismainen yhteistyö Unescossa on jatkunut tiiviinä kylmän sodan päättymisen jälkeenkin. Pohjoismaat pyrkivät esimerkiksi edelleen saamaan keskuudestaan jatkuvan edustuksen hallintoneuvostoon – neuvoston jäsenmaaksi valittu valtio tuo esiin Pohjoismaiden yhteisiä etuja ja näkemyksiä. Suomi on ollut hallintoneuvoston jäsenenä Pohjoismaiden edustajana vuosina 1966–1974, 1987–1991 sekä 1997–2001. Kaudella 2013–2017 Pohjoismaita edustaa Ruotsi. Suomi on Pohjoismaiden yhteinen ehdokas hallintoneuvostoon kaudelle 2017–2021.
Pohjoismaisen Unesco-yhteistyön toteuttaminen jatkuu edelleen säännöllisten kokousten ja keskinäisen kuukausittain toistuvan yhteydenpidon kautta. Lisäksi vuosittaisissa laaja-alaisissa Pohjoismaisissa Unesco-koordinaatiokokouksissa suunnitellaan yhteisiä ehdotuksia ja avauksia Unescon toiminnan kehittämiseksi sekä valmistaudutaan yleiskokoukseen.
Ralph Waite

Ralph Waite
Ralph Waite (22. kesäkuuta 1928 White Plains, New York – 13. helmikuuta 2014 Palm Desert, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli 1970-luvulla tunnetuksi roolistaan televisiosarjassa Waltonin perhe.
Waite syntyi White Plainsissa, New Yorkin osavaltiossa. Hän valmistui Bucknellin ja Yalen yliopistoista. Hänestä tuli presbyteerinen pappi.
Waitella oli Waltonin perheen ulkopuolella myös useita elokuvarooleja. Hän oli kahdesti ehdolla Emmyn saajaksi ja pyrki kahdesti liittovaltion kongressiinkin.
Aiheesta muualla

Ralph Waite Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Polku

Kapea polku yli niityn.
Pyörätuolikäyttöön rakennettu polku Sveitsissä.
Renkaiden luomat polut metsäautotiellä.
Polku on ihmisten ja eläinten polkema kapea kulku-ura maastossa.
Villieläinten käyttämä polku
Polun muodostuminen

Maastossa polku muodostuu paljon käytettyyn kulku-uraan tai sellainen voidaan erikseen tehdä. Monet Suomen teistä on rakennettu vanhan polun päälle.
Monet eläimet muodostavat polkuja kulkiessaan asuinsijoiltaan vesien äärelle juomaan tai kylpemään. Urbaaneissa ympäristöissä polut muodostuvat usein koirien ulkoilutuksen yhteydessä tai oikopolkuina, kulkijoiden etsiessä kahden pisteen välistä lyhintä kulkukelpoista reittiä – valmiista tieurista ja istutuksistakin piittaamatta.
Rakennettuja polkuja löytyy luontopuistoista, joissa polku voi olla päällystetty laudoilla eli pitkospuilla joko kosteikon ylittämiseksi tai luonnon kulumisen estämiseksi. Polku on voitu myös kattaa vaikkapa hakkeella, jolloin siinä on lenkkeilijän kevyt juoksennella.
Tekninenpolku on maastopyöräilyyn soveltuva kulku-ura.
Niin sanotussa kärrypolussa ja joskus myös piennartiessä tai metsäautotiessä on kaksi renkaiden aiheuttamaa kulku-uraa rinnakkain. Kosteammissa paikoissa ne painuvat helposti kuraisille kuopille, joissa vesi voi seisoa pidempäänkin. Talvinen polku syntyy lumeen ja kovettuu käytön myötä polanteeksi, joka sulaa vasta myöhään keväällä.
Asutuilla alueilla sana polku esiintyy myös kadunnimissä. Perusosa polku esiintyy yleensä pienten, kapeiden katujen nimissä. Esimerkiksi Helsingin kaupungin alueella polku-päätteisiä kadunnimiä on 18,3% kaikista kaduista.
Sanan polku muut merkitykset > Matematiikassa

Poluksi kutsutaan matematiikassa kahden tai useamman pisteen koordinaatistoon luomaa reittiä.
Sanan polku muut merkitykset > Tietotekniikassa

Polku tai hakupolku (engl. path) on tietotekniikassa käytetty termi, jolla viitataan jonkin tiedoston tarkkaan sijaintiin. Sijainti ilmoitetaan polkuna juurihakemistosta alihakemistoon, jossa tiedosto sijaitsee.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Leppänen, Marko: Polku – paras matkaopas Suomen Luonto.  22.9.2014. Suomen luonnonsuojeluliitto. Viitattu 24.9.2014.
Power and the Glory

| Power and the Glory Saxon |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1983
 Julkaistu: 1983
 Tuottaja(t): Nigel Thomas
 Tyylilaji: Heavy metal
 Kesto: 36.37
 Levy-yhtiö: Carrere
Saxonin muut julkaisut
| The Eagle Has Landed 1982 | Power and the Glory 1983 | Crusader 1984 |
Power and the Glory on Saxon-nimisen heavy metal -yhtyeen viides studioalbumi. Se saavutti brittilistalla 15. sijan ja USAn listoilla 155. sijan.
Levy on yhtyeen ensimmäinen uuden rumpalin Nigel Glocklerin kanssa ja ensimmäinen Amerikassa nauhoitettu Saxon-albumi. Nimibiisi ja Nightmare julkaistiin singlenä ja kumpikin pääsi brittien singlelistan top 75:een.
Kappaleet

Kaikki kappaleet: Byford/Quinn/Oliver/Dawson/Glocker
"Power And The Glory" – 5:57
"Redline" – 3:38
"Warrior" – 3:47
"Nightmare" – 4:25
"This Town Rocks" – 3:58
"Watching The Sky" – 3:43
"Midas Touch" – 4:13
"The Eagle Has Landed" – 6:56
Kokoonpano

Biff Byford - laulu
Graham Oliver - kitara
Paul Quinn - kitara
Steve Dawson - basso
Nigel Glockler - rummut
Tuotanto

Tuottaja : Nigel Thomas
Suunnittelu : Jeff Glixman, Cheryl Bordagary, Les Horne
Äänitys : Axis Sound Studio, Atlanta
Miksaus : Axis Sound Studio, Atlanta
Aiheesta muualla

Power and the Glory Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Power and the Glory Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Saxon
| Biff Byford • Doug Scarratt • Paul Quinn • Nibbs Carter • Nigel GlocklerEntisiä jäseniä: Fritz Randow • Jörg Michael • Graham Oliver • Paul Johnson • Steve Dawson • Nigel Durham • Pete Gill |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Saxon • Wheels of Steel • Strong Arm of the Law • Denim and Leather • Power and the Glory • Crusader • Innocence Is No Excuse • Rock the Nations • Destiny • Solid Ball of Rock • Forever Free • Dogs of War • Unleash the Beast • Metalhead • Killing Ground • Lionheart • The Inner Sanctum • Into the Labyrinth • Call to Arms • Sacrifice • Battering Ram • Thunderbolt • Inspirations • Carpe Diem • More Inspirations • Hell, Fire and Damnation
Livealbumit:  The Eagle Has Landed • Rock 'n' Roll Gypsies • Greatest Hits Live • The Eagle Has Landed – part 2 • BBC Sessions • The Eagle Has Landed – part 3
Kokoelmat:  Strong Arm Metal • Greatest Hits • Best of Saxon • Heavy Metal Thunder • The Very Best of Saxon: 1979–1988
Préporché

| Préporché |
| --- | --- |
 Préporché
 Koordinaatit: 46°55′22″N, 3°51′07″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Burgundi-Franche-Comté
Departementti:  Nièvre
Arrondissementti:  Château-Chinon (Ville)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  29,9 km²
Korkeus:  440 m
Väkiluku (2018):  209 
 – Väestötiheys:  7 as./km²
Kunnan numero:  58219
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Préporché on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 24 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista etelään.
Hugenotit polttivat Préporchén kirkon Ranskan uskonsodissa vuonna 1570. Kirkko kuitenkin kunnostettiin. Kirkossa on nykyaikaiset lasimaalaukset, sekä 1500-luvulta peräisin oleva monivärinen Pyhän Pietarin patsas.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Préporché Wikimedia Commonsissa