stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veli Käsmä
Kustannustoiminta

Toimituskustantamo Kustannus Ves-Line (Arkistoitu – Internet Archive). Kustantamon yksi tärkeistä tehtävistä on ollut alusta alkaen toimia Pohjois-Pohjanmaan harrastajakirjoittajien hengentuotteiden saattamiseksi lukijoiden iloksi. Ves-Linen ensimmäinen työ oli Käsmän on kirja (v. 2011), alkuaan vuonna 2008 ilmestynyt veijariromaani Salakaato. Kustantamon asiakkaina on vuosina 2011 – 2015 ollut 25 kirjailijaa ja lähes 40 nidettä.
Kirjallisia luottamustoimia

Pohjois-Pohjanmaan Kirjoittajat ry
Suomen Kirjailijaliitto
Oulun Kirjailijaseura ry
Aiheesta muualla

Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Koillissanomat (Arkistoitu – Internet Archive)
Valeria Ränik

| Valeria Ränik> Valeria Poprjänik.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. elokuuta 1964 Moskova
Kirjailija
Tyylilajit:  runous, tietokirjallisuus
Esikoisteos:  Ellujäämine (1990)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Valeria Ränik (1980-luvulle saakka Valeria Poprjänik, s. 19. elokuuta 1964 Moskova) on virolainen kirjailija.
Valeria Ränikin esi-isät ovat Kaukasiaan 1800-luvulla muuttaneita virolaisia. Valeria syntyi ja kävi koulunsa Moskovassa ja opiskeli viron kielen itsenäisesti kirjallisuuden avulla. Vuosina 1981–1987 hän opiskeli edelleen Moskovassa ja valmistui elektroniikkainsinööriksi. Samaan aikaan hän toimi aktiivisesti Neuvostoliiton kirjailijaliiton Moskovan osastossa. Viroon hän muutti vuonna 1988. Samana vuonna hän aloitti Tarton yliopistossa viron kielen ja kirjallisuuden opinnot. Vuodesta 2014 alkaen hän on toiminut freelance-kirjailijana Etelä-Virossa.
Hän debytoi runoillaan Vikerkaar-lehdessä vuonna 1986 nimellä Valeria Poprjänik. Samalla hän solmi vahvat siteet lehden teossa mukana olleisiin etnofuturisteihin. Vuonna 1990 ilmestynyt debyyttirunoteos Orb : Eemalolija luuletusi sai Betti Alver -esikoiskirjailijapalkinnon ja kirjallisuuspiireissä melkoisesti posititiivista huomiota. Samana vuonna ilmestyi toinen runokokoelma Ellujäämine. Jo 1990-luvun alkupuolella runoilijaa verrattiin menestykkääseen kolleegaansa Ene Mihkelsoniin. Vuonna 1991 Ränik sai Eduard Vilden kirjallisuuspalkinnon.
Kirjailija on 2000-luvulla keskittynyt tietokirjallisuuteen ja luonnonsuojeluun eikä juurikaan ole osallistunut kaunokirjalliseen elämään. Suomalaiselle yleisölle suunnattu teos Sankarimatkailijan Tallinna (ISBN 9789515810168) on Ränikin, Samuli Juvosen ja Hannu Oittisen teos (Taifuuni 1993).
Laakson sairaala

| Laakson sairaala |
| --- | --- |
 Laakson sairaalan hallintorakennus
Sijainti
Osoite:  Lääkärinkatu 8, 00250 Helsinki
Koordinaatit:  60°11′30″N, 024°55′04″E
Organisaatio
Alue:  Helsingin kaupunki
Tyyppi:  terveyskeskussairaala
Erikoisala:  kotisairaala, sisätautien ja neurologian poliklinikat
Historia
Perustettu:  1930
Laakson sairaala
Laakson sairaala on Helsingin kaupungin terveyskeskussairaala, joka sijaitsee Laakson kaupunginosassa. Sairaalan osoite on Lääkärinkatu 8.
Laakson sairaalassa toimii 13 vuodeosaston lisäksi muun muassa kotisairaala sekä sisätautien ja neurologian poliklinikat. Sairaalan tiloissa on röntgenosasto joka kuuluu HUS:n alaisuuteen. Sairaala-alueella sijaitsi helmikuuhun 2022 asti myös Laakson terveysasema.
Historia > Tuberkuloosisairaala 1929-1959

Laakson sairaala eli alkuperäiseltä nimeltään Tuberkuloosisairaala päätettin rakentaa vuonna 1924 alun perin tuberkuloosin hoitoa varten Kulkutautisairaalan eli Auroran sairaalan läheisyyteen. Mäntymetsää kasvavaa rinnettä pidettiin ihanteellisena keuhkotautipotilaitten toipumiselle. Alue kuitenkin kuului kaupunginvaltuuston varaamaan Keskuspuistoon, jota ei katsottu voitavan enää supistaa. Asia järjestyi kun Kulkutautisairaalan ja Tuberkuloosisairaalan välille varattiin 220 metrin levyinen kaistale, jotta keskuspuisto voisi jatkua katkeamatta.
Piirustukset laati arkkitehti Eino Forsman kahta sairaalapaviljonkia sekä yhtä hallinto- ja asuntolarakennusta varten. Louhintatyöt aloitettiin vuonna 1925, mikä vuosiluku näkyy rakennusten julkisivussa. Sairaala valmistui kuitenkin vasta vuonna 1929. Sairaalaan johtava katu sai nimekseen Lääkärinkatu.
Sairaalarakennukset ovat korjauksista huolimatta säilyneet pääosin alkuperäisessä ulkomuodossaan. Päärakennus on otettu käyttöön vuonna 1930, ja muut rakennukset vuoteen 1938 mennessä. Kaikki sairaalan 382 sairaansijaa ja 38 lastenosaston potilaspaikkaa täyttyivät välittömästi ja seuraavan vuoden alussa hoitoa jonotti jo 100 uutta potilasta. Tärkeä hoitomuoto oli raitis ulkoilma. Potilaita makuutettiin terasseilla tai he ulkoilivat puistossa. Heikoimpia potilaita varten oli lämmitettyjä makuuhalleja. Aluetta ympäröi vankka muuri – niin myös vertauskuvallisesti: keuhkotautia pelättiin ja keuhkotautisia kartettiin. Hallintorakennuksessa sijaitsi myös Helsingin kaupungin sairaanhoitajakoulu.
Helsingin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan esityksestä sairaalassa alettiin vuonna 1930 antaa lääketieteen kandidaateille opetusta tuberkuloosin hoidossa. Vuonna 1945 sairaalan kolme vuodeosastoa luovutettiin yliopistolle tähän tarkoitukseen. Ilmarintahoitojen lisäksi aloitettiin vuonna 1930 kirurgiset hoidot ja toisen maailmansodan jälkeen alkoivat antituberkuloottiset lääkehoidot. Koska hoitoajat olivat pitkiä, potilaille oli tarjolla työterapiaa sekä harrastustoimintaa: käsitöitä, kirjansidontaa sekä puusepän- ja maalaustöitä sekä vuodesta 1946 lähtien opetusta suomen-, ruotsin-, englannin- ja venäjän kielessä, kirjanpidossa ja konekirjoituksessa.
Toisen maailmansodan aikana Laaksossa hoidettin myös haavoittuineita ja tuberkuloosiin sairastuneita sotilaita. Helmikuussa 1944 Helsingin suurpommituksissa läntinen paviljonki sai osuman, tuhansia ikkunoita rikkoutui ja osastoja jouduttiin sulkemaan.
Historia > Laakson sairaala 1959-

Tuberkuloosin vähennettyä toisen maailmansodan jälkeen rokotusten, joukkotarkastusten ja lääkehoitojen myötä sairaalan toiminta muuttui ja vuonna 1959 se nimettiin Laakson sairaalaksi. Kansanterveyslain tultua vuonna 1972 voimaan se on toiminut Helsingin läntisen suurpiirin terveyskeskussairaalana, jossa erikoissairaanhoitoa annetaan koko kaupungin asukkaille. Nykyisin Laaksossa toimii vuodeosastojen lisäksi mm. päiväsairaalan kotisairaala sekä sisätautien ja neurologian poliklinikat. Sairaalan tiloissa on HUS-Kuvantamisen osana toimiva röntgenosasto ja HUS-LABin laboratorio.
Sairaala-alueella rakennettiin 1970- ja 1980-luvulla lisärakennuksia, asuntoja ja päiväkoti. Esimerkiksi Laakson terveysasema toimi vuoteen 2022 tämän aikakauden rakennuksessa (rak. 4), jotka purettiin, jotta alueelle rakennettavalle uudelle, noin 900-paikkaiselle psykiatriselle suursairaalalle saatiin tilaa.
Sairaalan työmaalla tapahtui räjähdysonnettomuus perjantaina 9. elokuuta 2024. Onnettomuuden syyksi arvioitiin panosta, joka oli jäänyt räjähtämättä aiemmissa louhintaräjäytyksissä. Panos laukesi kaivinkoneen irroittaessa kiviä kalliosta. Kaksi työmaan työntekijää loukkaantui, ja irtokivet vahingoittivat lähistön henkilöautoja.
Historia > Laakson yhteissairaala 2026-

Laakson geriatris-psykiatrinen yhteissairaala tulee korvaamaan Helsingin kaupungin Laakson sairaalan somaattiset vuodeosastot, osan Suursuon sairaalan toiminnasta sekä Auroran sairaalan psykiatrisen toiminnan. HUSin toiminnan osalta yhteissairaala korvaa Psykiatriakeskuksen (ent. Hesperian sairaala) ja lastenpsykiatrisen sairaalahoidon tilat. Ensimmäinen rakennusvaihe valmistuu vuonna 2026.
Uuden Laakson yhteissairaalan huoltoliikenne tulee johtamaan tunnelia pitkin Auroran sairaalan suunnasta Nordenskiöldinkadulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laakson sairaala Wikimedia Commonsissa
Helsingin kaupunki: Laakson sairaala (hel.fi)
Laakson sairaala (hus.fi)
Linnoitus kärsimyksiä vastaa. Kuvia Helsingin vasta-avatusta tuberkuloosiparantolasta, Suomen Kuvalehti, 08.06.1929, nro 23, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Helsingin tuberkuloosisairaala, nykyinen Laakson sairaala valmistumisvaiheessa vuonna 1929
Tuberkuloosisairaala, Laakson sairaala vuonna 1934. Ulkoilmahoitoon soveltuvia makuuterasseja eli "halleja" oli molemmissa paviljongeissa, yläkerrosten makuuterassit olivat 55 metriä pitkiä.
Laakson sairaalan rakennus 4. Etuvasemmalla P-ovi. Esimerkiksi Laakson terveysasema sijaitsi rakennuksen taaemman osan (R-ovi) 1. kerroksessa.
Laakson sairaala-alueen opaskartta (2018 tilanne).
Ruusut

| Ruusut |
| --- | --- |
 Koiranruusu (Rosa canina)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Suku::  Ruusut Rosa  L.
Katso myös
   Ruusut Wikispeciesissä   Ruusut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruusut eli aitoruusut (Rosa) on suku ruusukasvien heimossa. Sukuun kuuluu yli sata lajia. Ruusut ovat puuvartisia pensaita tai melko jäykkävartisia köynnöksiä. Ruusuja käytetään yleisesti koristekasveina. Suvusta on jalostettu runsaasti erilaisia lajikkeita koristekasvikäyttöön, joista monia käytetään leikkokukkina.
Kuvaus

Ruusut ovat piikkisiä pensaita tai köynnöksiä. Ruusujen lehdet ovat yleensä 5–15 cm pitkät ja niissä on yleisimmin 5–9 lehdykkää. Lehtien koko ja värisävyt vaihtelevat, samoin piikkien määrä ja koko.
Kukat ovat yksittäin tai kukinto on harvakukkainen huiskilo. Villiruusun kukassa on viisi terälehteä, jalostetuissa muodoissa niitä on kuitenkin usein paljon enemmän. Luonnonmuotojen värit vaihtelevat valkoisesta vaaleanpunaiseen, myös keltaisia on.
Kukkimisen jälkeen kukkapohjus kehittyy marjamaiseksi epähedelmäksi, kiulukaksi, jota sanotaan myös ruusunmarjaksi ja jonka sisällä kehittyvät pähkylät.. Ruusunmarja sisältää runsaasti C-vitamiinia.
Levinneisyys Suomessa

Suomessa suvun lajeista kasvaa luontaisena kuusi lajia; karjalanruusu, metsäruusu, koiranruusu, orjanruusu, okaruusu ja iharuusu. Näiden lisäksi kurtturuusua, juhannusruusua ja punalehtiruusua tavataan viljelykarkulaisina tai viljelyjäänteinä.
Ruusujen historiaa

Ruusuilla on monia merkityksiä ja käyttötapoja. Ensimmäiset merkit ihmisen ja ruusun yhteisestä historiasta ajoitetaan noin 2300 eaa. Eufratin ja Tigrisin alueelle. Myöhemmin on löydetty ruusuvedestä esittäviä savitauluja, ja lisäksi faaraoiden haudoissa on ollut merkkejä ruusuista.
Ruusut ovat kulkeutuneet Pohjolaan munkkien kautta, ja 1800–luvulla ruusuinnostus kasvoi huimasti. Useat suomalaisten puutarhojen ruusulajit ja lajikkeet ovat peräisin Pietarista, mutta yhden vanhimman ruusun, juhannusruusun, alkuperää ei ole saatu selville.
Ruusut symboloivat onnea, kestävää rakkautta sekä jälleensyntymistä, lisäksi sen katsotaan olevan vaikenemisen merkki. Ruusun heraldistinen symboli esiintyy vahvasti tyyliteltynä. Myös väreillä on omat merkityksensä. Orastavasta rakkaudesta kertoo vaaleanpunainen ruusu, surua ja kuolemaa symboloi puolestaan valkoinen ruusu, joka ilmentää myös toisaalta puhtautta ja viattomuutta.
Bengt Schalin on toiminut Suomessa merkittävänä ruusuvaikuttajana vuosina 1946–1957. Schalin toimi Helsingin kaupunginpuutarhurina, ja rikastutti kaupunkia istuttamalla monia pensasruusuja.
Hyötykäyttö

Ruusuja arvostetaan niiden ulkonäön ja tuoksun takia, mutta niillä on myös hyötykäyttöä. Ruusujen kiulukoissa on paljon C-vitamiinia sekä jonkin verran A-vitamiinia. Kiulukoista voi keittää soseita, mehua jne. Kiulukoiden lisäksi myös ruusujen lehdistä voi valmistaa teetä, ja ruusujen terälehdet ovat kauniita ja syötäviä koristeita . Syötäväksi sopivat puhtaissa olosuhteissa kasvaneet myrkyttämättömät kukat, kukkakauppojen varsiruusujen terälehtiä ei kannata syödä.
Kulttuurissa

Ruusu on ollut vuosisatojen ajan suosittu koristekasvi, lahjaesine ja symboli, ja ruusu on eräs merkittävimmistä kauppakukista. Se on myös yleinen kuva-aihe heraldiikassa.
Ruusu viittaa usein niin taivaalliseen kuin maalliseenkin rakkauteen.
Kulttuurissa > Poliittinen symbolismi

Monet sosiaalidemokraattiset ja työväenpuolueet ovat käyttäneet historiallisena tunnuksenaan tummanpunaista ruusua, esimerkiksi Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue sekä Norjan työväenpuolue.
Luonnonlajeja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  beggerinruusu (Rosa beggeriana)  gallianruusu (Rosa gallica)  helenanruusu (Rosa helenae)  heleäorjanruusu (Rosa vosagiaca, syn. R. dumalis subsp. dumalis)  herttaruusu (Rosa prattii)  himmeäorjanruusu (Rosa caesia, syn. R. dumalis subsp. coriifolia)  hurtanruusu (Rosa subcanina)  idänmetsäruusu eli idänruusu (Rosa amblyotis)  iharuusu (Rosa mollis, syn. R. villosa subsp. mollis)  jaakonruusu (Rosa rousseauiorum)  japaninköynnösruusu (Rosa multiflora)  kaariruusu (Rosa maximowicziana)  kainoruusu (Rosa inodora, syn. Rosa elliptica)  kalebassiruusu (Rosa sertata)  kanadanruusu (Rosa blanda)  karjalanruusu (Rosa acicularis)  karoliinanruusu (Rosa carolina)  karvakoiranruusu (Rosa corymbifera, syn. R. canina subsp. dumetorum)  kastanjaruusu (Rosa roxburghii)  |  kaukasianruusu (Rosa iberica)  kiiltoruusu (Rosa virginiana)  kiinankeltaruusu (Rosa hugonis)  koiranruusu eli kaljukoiranruusu (Rosa canina)  koreanruusu (Rosa koreana)  kultaruusu (Rosa xanthina)  kurtturuusu (Rosa rugosa)  luhtaruusu (Rosa palustris)  luumuruusu (Rosa villosa)  lännenruusu (Rosa woodsii)  mandariiniruusu (Rosa moyesii)  metsäruusu (Rosa majalis, syn. Rosa cinnamomea)  neidonruusu (Rosa alba)  nukkaruusu (Rosa tomentosa)  nukkeruusu (Rosa nitida)  nutkanruusu (Rosa nutkana)  nystyruusu (Rosa glutinosa, syn. Rosa pulverulenta)  okaruusu (Rosa sherardii)  omenaruusu (Rosa rubiginosa)  |  orjanruusu (Rosa dumalis)  pamirinruusu (Rosa fedtschenkoana)  persianruusu (Rosa foetida)  pimpinellaruusu (Rosa spinosissima, aik. Rosa pimpinellifolia)  preeriaruusu (Rosa setigera)  punalehtiruusu (Rosa glauca)  raspiruusu (Rosa jundzillii)  rönsyruusu (Rosa blanda)  silkkiruusu (Rosa sericea)  sulkaruusu (Rosa tomentella)  suloruusu (Rosa willmottiae)  taiganruusu (Rosa davurica)  turkestaninruusu (Rosa kokanica)  turkinruusu (Rosa boissieri)  uurnaruusu (Rosa gymnocarpa)  vainioruusu (Rosa agrestis)  venäjänruusu (Rosa glabrifolia)  viiniruusu (Rosa eglanteria)  viuhkoruusu (Rosa cymosa)  vuoriruusu (Rosa pendulina)  |
Lajikkeita > Ryhmiä

Ruusulajikkeet voidaan jakaa ainakin seuraaviin ryhmiin:
| --- | --- |
 bengalinruusut (Rosa Chinensis-ryhmä)  blandaruusut (Rosa Blanda-ryhmä)  bourbonruusut (Rosa Bourbon-ryhmä)  boursaultruusut (Rosa Boursault-ryhmä)  caninaruusut (Rosa Canina-ryhmä)  floribundaruusut (Rosa Floribunda-ryhmä)  grandifloraruusut (Rosa Grandiflora-ryhmä)  kartanoruusut (Rosa Centifolia-ryhmä)  kesädamaskoruusut (Rosa Damascena-ryhmä)  kirkonruusut (Rosa Francofurtana-ryhmä)  myskiruusut (Rosa Moschata-ryhmä)  neidonruusut (Rosa Alba-ryhmä)  neilikkaruusut (Rosa Grootendorst-ryhmä)  noisetteruusut (Rosa Noisette-ryhmä) :  pikkuruusut (Rosa Miniatyr-ryhmä)  polyantharuusut (Rosa Polyantha-ryhmä)  portlandruusut (Rosa Portland-ryhmä)  puistoruusut (Rosa Puistoruusu-ryhmä)  ranskanruusut (Rosa Gallica-ryhmä)  remontanttiruusut (Rosa Remontantti-ryhmä)  sammalruusut (Rosa Centifolia Muscosa-ryhmä)  syysdamaskonruusut (Rosa Bifera-ryhmä)  tarhahelenanruusut (Rosa Helenae-ryhmä)  tarhakurtturuusut (Rosa Rugosa-ryhmä)  tarhaomenaruusut (Rosa Rubiginosa-ryhmä)  tarhapimpinellaruusut (Rosa Pimpinellifolia-ryhmä)  teehybridiruusut (Rosa Teeristeymä-ryhmä)
Lajikkeita > Lajikkeita

Ainakin seuraaville ruusulajikkeille on annettu suomenkielinen nimi:
| --- | --- |
 apteekkarinruusu (Rosa 'Officinalis')  filemoninruusu (Rosa 'Souvenir de Philémon Cochet')  hansaruusu (Rosa 'Hansa')  harisoninkeltaruusu (Rosa 'Harison's Yellow')  idänjuhannusruusu (Rosa 'Grandiflora')  juhannusruusu (Rosa spinosissima 'Plena')  kapusiiniruusu (Rosa foetida 'Bicolor')  keijunruusu (Rosa 'Dart's Defender')  kempeleenruusu (Rosa × malyi 'Kempeleen Kaunotar')  kirjoapteekkarinruusu (Rosa 'Rosa Mundi')  malvaruusu (Rosa majalis 'Malvankukka')  marianruusu (Rosa × obovata)  morsionruusu (Rosa 'Juhannusmorsian')  mustialanruusu (Rosa 'Minette')  mökinruusu (Rosa majalis 'Foecundissima')  neuvoksenruusu (Rosa × spaethiana)  neuvoksettarenruusu (Rosa × spaethiana 'Spek's Improved') :  nilsinruusu (Rosa 'Nils')  norjanruusu (Rosa 'Hurdal')  nukkekurtturuusu (Rosa × rugotida)  onnenruusu (Rosa 'Onni')  papulanruusu (Rosa 'Papula')  persiankeltaruusu (Rosa foetida 'Persiana')  pietarinruusu (Rosa × majorugosa)  piharuusu (Rosa × malyi)  ruskelanruusu (Rosa 'Ruskela')  sipinruusu (Rosa 'Sipi')  suomenköynnösruusu (Rosa 'Pohjantähti')  suviruusu (Rosa 'Poppius')  tarjanruusu (Rosa 'Tarja Halonen')  teresanruusu (Rosa 'Thérèse Bugnet')  tornionlaaksonruusu (Rosa majalis 'Tornedal')  valamonruusu (Rosa 'Splendens')  valkokurtturuusu (Rosa rugosa f. alba)  vihdinruusu (Rosa ’Olkkala’)
Taudit ja tuholaiset

Ruusujen tuholaisia ovat ainakin:
hallamittari (Operophthera brumata) (toukat)
isoruusukirva (Macrosiphum rosae)
kanukkakilpikkä (Parthenolecanium corni)
kirvat (Aphididae)
kiulukkakärpänen (Rhagoletis alternata)
orjantappurakääriäinen (toukat)
pensaskääriäinen (Archips rosana) (toukat)
ruusuetanainen (Endelomyia aethiops)
ruusukaskas (Typhlocyba rosae)
ruusukääriäinen (Croesia bergmanniana)
ruusunkäärölehtiäinen (Blennocampa pusilla)
ruusunnuppupistiäinen (Monardis plana)
ruusunversopistiäinen (Ardis brunniveris)
ruusuripsiäinen (Thrips fuscipennis)
sylkikaskas (Philaenus spumarius)
takkuäkämäpistiäinen (Diplolepis rosae)
valkovyölehtiäinen (Allantus cinctus)
vattukärsäkäs (Anthonomus rubi)
Kirjallisuutta

Ahlbäck, Tore (toim.): Passion för rosor – Palava rakkaus ruusuihin.  Turku ja Parainen:  Åbo Akademis förlag, 2006.  ISBN 951-765-338-7
Alanko, Pentti ym.: Suomalainen ruusukirja.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4793-8
Alanko, Pentti; Räty, Ella ja Väre, Henri: Ruusujen nimet.  Helsinki:  Suomen Ruususeura, 2004.
Blomqvist, Leif: Pohjoisen ruusut.  Lepplax:  Leif JM Blomqvist, 2015.  ISBN 978-952-67340-3-3
Forsblom, Juha: Ruusuista rakkaimmat: 103 kauneinta ruusua.  Helsinki:  Edita ja Kotipuutarhalehti, 2000.  ISBN 951-37-3097-2
Joy, Peter; Kauppila-Laine, Mirja; Urhonen, Esa ja Santtioseura: Pimpinella: kylämaiseman ruusu.  Santtio:  Santtioseura, 2004.  ISBN 951-98907-2-6
Korhonen, Aila: Juhannusruusu ja muut pimpinellat.  Helsinki:  Suomen Ruususeura, 2002.
Liitiä, Pirkko: Kukkien kuningatar: ruusun huumaava historia.  Jyväskylä:  Atena, 2006.  ISBN 951-796-439-0
Lindqvist, Ingmar: Ruusutarha Pohjolassa.  Espoo:  IMMI Publishing, 2016.  ISBN 978-952-93-7791-6
Puupponen, Esko: Suuri ruusukirja.  Porvoo:  WSOY, 1976.  ISBN 951-0-06855-1
Rautio, Pirjo (toim.): Kauniit löytöruusut.  Turku:  Suomen Ruususeura, 2009.
Rautio, Pirjo: Suomen ruusut.  Helsinki:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-22527-0
Rautio, Pirjo: Tuoksuvat tarhakurtturuusut.  Turku:  Suomen Ruususeura, 2013.
Rautio, Pirjo: Upeat ranskanruusut.  Suomen Ruususeura, 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruusulajikkeiden kuvia lajikeryhmittäin Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruusut Wikimedia Commonsissa
Suomen Lajitietokeskus: Ruusut (aitoruusut) – Rosa
Suomen Ruususeura
Simolan Rosario
Ruusut
ITIS: Rosa (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Rosa (englanniksi)
Rose-Biblio (saksaksi) (englanniksi) (ranskaksi)
HelpMeFind.com: Roses (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Genus Rosa (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Rosa (roses) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q34687  Wikispecies: Rosa  APDB: 194483  APNI: 76081  BOLD: 121288  CoL: 63S6D  eFloraSA: Rosa  EoL: 29911  EPPO: 1ROSG  FloraBase: 21507  FNA: 128746  FoC: 128746  GBIF: 8395064  GRIN: 10544  iNaturalist: 53438  IPNI: 34015-1  IRMNG: 1333135  ITIS: 24807  NBN: NHMSYS0000462442  NCBI: 3764  NZOR: 0f9e6ea5-35e5-41a3-8732-ffb0a962cfa2  Open Tree of Life: 259066  Paleobiology Database: 157343  Paleobiology Database: 157343  PLANTS: ROSA5  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30002432-2  Tropicos: 40026937  VASCAN: 1627  VicFlora: 1279f9a7-dc28-4f4d-bab1-3014d75852d6  WoI: 517  WFO: wfo-4000033476  WoRMS: 425714 
Eräs vanhimmista ruusulajikkeista on 1500-luvulta asti tunnettu kirjoapteekkarinruusu.
Harkness-kasvattamon 1980-luvulla jalostama floribundaruusulajike 'Amber Queen'.
Laatokan Karjalan valtaus 1941

| Jatkosodan taistelut |
| --- | --- |
Jatkosodan hyökkäysvaihe (1941) Operaatio Hopeakettu • Pohjois-Suomi • Itä-Karjala • Karjalankannas • Laatokka • merisotatoimet • ilmasotatoimet: 
Asemasotavaihe (1941–1944) Itä-Karjalan partisaanitaistelut 1942: 
Sodan loppuvaihe (1944) Kannaksen suurhyökkäys • Tali-Ihantala • Suurhyökkäys Syväriltä • Suurhyökkäys Maaselästä • Ilomantsin taistelu : 
Laatokan Karjalan valtaus 1941 oli sotatoimi jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana. Siinä suomalaiset valloittivat suuren osan Laatokan Karjalasta.
Taustaa

Rajaseudun kylät evakuoitiin heti Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941. Kun jatkosota syttyi 25. kesäkuuta, koottiin suomalaisjoukot rajan pintaan. Päämaja laati sen jälkeen suunnitelman. Suunnitelmana oli vallata talvisodassa menetetyt alueet ja osa Itä-Karjalasta. Offensiivi jaettiin. Ensimmäisessä hyökkäyksessä oli tarkoituksena edetä Laatokan rannikolle ja erottaa puna-armeijan 7. ja 23. armeija toisistaan. Tätä hyökkäystä varten perustettiin 29. kesäkuuta kahdesta suomalaisesta armeijakunnasta ja yhdestä tilapäisryhmästä Karjalan armeija. Sille annettiin tavoitteeksi edetä Syvärille ja Äänisjärvelle. Armeijan komentajaksi valittiin kenraaliluutnantti Erik Heinrichs ja esikuntapäälliköksi eversti Kustaa Tapola, joka oli ollut välirauhan aikana päämajan operatiivisen osaston päällikkö ja johtanut hyökkäysoperaation suunnittelua. Nyt hän saattoi seurata aitiopaikalta suunnitelmansa toteutusta. (Ks. K. A. Tapolan kirjoittama kuvaus hyökkäysoperaation toteutumisesta teoksessa Päivi Tapola: Ajan paino - Jalkaväenkenraali K. A. Tapolan elämä.)
Karjalan armeijan hyökkäyshetki oli päätetty ajoittaa siihen hetkeen, jolloin saksalaiset joukot ylittäisivät Väinäjoen Baltiassa. Suurimittaista neuvostojoukkojen hyökkäystä ei odotettu. Eihän Laatokan Karjalassa ollutkaan kun 7. armeija, johon kuului 168., 71. ja 237. divisioonat. Hyökkäys päätettiin aloittaa 10. heinäkuuta.
Hyökkäys

Suomalaiset saivat läpimurron neuvostojoukoista Korpiselällä 10. heinäkuuta. Painopistesuunnassa vihollisella oli nauhamainen puolustus eikä merkittäviä reservejä. Suomalaisilla oli jopa kolminkertainen miesylivoima. Murto laajeni nopeasti suomalaisen VI armeijakunnan painostuksessa. Etummaisina hyökkäsivät 5. ja 11. divisioona. Suomalaisten tekemän laajan kaaren muotoisen hyökkäyksen ansiosta neuvostojoukkojen vastarinta luhistui nopeasti ja jo 15. heinäkuuta 5. divisioonan kärkijoukot saavuttivat Laatokan rannan Koirinojalla. Tämän jälkeen Paavo Talvelan komentama VI armeijakunta jatkoi Laatokan rantatietä kohti itää. Se juuttui vähäksi aikaa rajuihin taisteluihin Pitkärannasta, Salmesta ja Kolatselästä, mutta jatkoi eteenpäin, kunnes saavutti vanhan valtakunnanrajan ja ylitti sen. Tällöin ylipäällikkö Mannerheim antoi käskyn hyökkäyksen pysäyttämisestä. Syynä olivat muiden suomalaisjoukkojen kehnompi menestys Sortavalan suunnalla ja Ryhmä Oinosen alueella pohjoisessa. Vielä 24. heinäkuuta suomalaiset valloittivat Vieljärven ja kaivautuivat asemiin. Suomalaisten etenemisraja kulki linjalla Matkaselkä–Hämekoski–Laatokka–Tuulos–Vieljärvi–Sotjärvi–Loimola–Tolvajärvi–Ontrovaara. Välittömästi puna-armeijan vahvistuksina saapuneet 272. ja 3. divisioona aloittivat vastahyökkäyksensä Tuuloksessa ja Vieljärvellä. Suomalaiset torjuivat hyökkäykset elokuun alkuun mennessä.
Hyökkäyksen jälkeen

Heti VI armeijakunnan hyökkäyksen keskeydyttyä ryhtyi Päämaja keskittämään joukkoja Tolvajärvelle ja Sortavalaan ja myös muualle, missä hyökkäysmenestys oli ollut laimeaa. Syynä heikkoon menestykseen Ilomantsin suunnalla olivat tykistön puute ja neuvostojoukkojen tehokas vastarinta. Hyökkäys oli keskeytyksissä siihen asti, kunnes Karjalankannas oli vallattu. Tämän jälkeen aloitettiin hyökkäys Itä-Karjalaan.
Suomalaiset ylittämässä vanhaa rajaa.