stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kyrene
Historia > Myöhempi klassinen ja hellenistinen kausi

Battiadien jälkeen Kyrenen valtiomuoto vaihtui. Aristoteleen mukaan siitä tuli demokratia, mutta nykyisin sen katsotaan olleen ennemmin tasavalta, jossa vallan painopiste oli rikkaalla aristokratialla.
Kyrenen vaiheista tasavallan aikana tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Aristoteleelta tiedetään, että heimojen ja fratrioiden lukumäärää kaupungissa kasvatettiin, ja että demokraattisten osatekijöiden lisääminen koko ajan johti puolueriitoihin. Niiden seurauksena valtaan nousi välillä useita tyranneja, joista mainitaan Ariston ja Nikokrates. 400-luvun eaa. jälkimmäisen puolen peloponnesolaissodassa Kyrene tuki Spartaa laivastollaan.
Kyrene löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Samalla vuosisadalla koko Kyrenen kaupunkivaltion asukasluvuksi on arvioitu noin 300 000, mikä tekee siitä yhden aikansa kaikkein väkirikkaimmista kreikkalaiskaupungeista. Varsinaisen kaupunkialueen asukasluvuksi on arvioitu noin 25 000–100 000.
Kyreneläiset tekivät sopimuksen Aleksanteri Suuren kanssa. Hänen kuolemansa jälkeen palkkasotilaita johtanut Thibron yritti vallata Kyrenen ja muun Kyrenaikan. Hänen kuoltuaan Ptolemaios I valtasi koko Kyrenaikan alueen, ja vieraili itse Kyrenessä vuonna 322 eaa. Niin kaupungista tuli Egyptin alainen hellenistisen kauden ajaksi. Kyrenen ensimmäiseksi kuvernööriksi asetettiin Ofellas. Häntä seurasi vuonna 300 eaa. Ptolemaioksen pojanpoika Magas, joka omaksui vuonna 283 eaa. kuninkaan tittelin. Hänen kuoltuaan vuonna 250 eaa. alue liitettiin suoraan Egyptiin.
Ptolemaiokset suosivat satamakaupunki Apolloniaa. Apollonia sai itsenäisen aseman, ja seutua hallittiin sieltä, mikä vähensi suuresti Kyrenen merkitystä. Ptolemaiokset rakensivat myös Barken entisen, nimeltä tuntemattoman satamakaupungin uudeksi kaupungiksi nimeltä Ptolemais. Myös Kyrenaikan muut kaupungit saivat ptolemaiolaiset nimet, kun Euesperideestä tuli Berenike ja Taukheirasta Arsinoe. Nämä viisi kaupunkia alettiin tuntea yhdessä Libyan pentapoliina.
Huippuaikoinaan Kyrene kävi laajaa kauppaa sekä Kreikan että Egyptin suuntaan. Erityisesti se tunnettiin silfionistaan eli laserjuuresta, joka oli arvostettu mauste ja lääkekasvi. Sen sijaan länsipuolen Karthagoon Kyrenellä oli viileät ja epäluottamukseen perustuneet välit. Ei ole tarkkaa tietoa siitä, missä vaiheessa Kyrenen valta libyalaisiin heimoihin ulottui niin kauas länteen, että sen alue törmäsi yhteen Karthagon kanssa. Joskus sen on arveltu tapahtuneen jo tasavallan aikana ja joskus ptolemaiosten aikana.
Historia > Roomalainen kausi

Ptolemaios Apion testamenttasi Kyrenaikan alueen Rooman valtakunnalle vuonna 96 eaa. Vuonna 74 eaa. Kyrenen seudusta eli Kyrenaikasta tuli Rooman provinssi Cyrenaica, joka tuli myöhemmin osaksi Creta et Cyrenen provinssia.
Roomalaisella kaudella Kyrenen merkitys suhteessa Apolloniaan nousi jälleen. Kaupungista tuli colonia nimellä Flavia eli Flaviopolis Cyrene. Kaupunki nautti pitkää roomalaisen rauhan aikaa aina Kitos-sotana tunnetun juutalaiskapinan puhkeamiseen keisari Trajanuksen aikana vuonna 115. Tuolloin eräs juutalainen, nimeltään joko Lukas tai Andreas, sai Kyrenen hallintaansa. Sotaa kesti vuoteen 117 saakka. Roomalaiset valloittivat kaupungin takaisin Marcius Turbon johdolla. Kaupunki kärsi sodassa suuria tuhoja ja noin 20 000 kerrotaan kuolleen.
Keisari Hadrianus tuki Kyrenen uudelleenrakentamista sodan jälkeen ja asutti kaupunkiin uusia asukkaita. Vuonna 134 Kyrenestä tehtiin provinssinsa metropolis. Kaupunki toipui 100-luvun kuluessa, vaikka ei koskaan palannutkaan entiseen loistoonsa ja alkoi taantua jälleen 200-luvun levottomina aikoina. Tuolloin se kärsi sekä paikallisten heimojen hyökkäyksistä että vuoden 262 maanjäristyksestä. Diocletianuksen aikana noin vuonna 297 Creta et Cyrenen provinssi jaettiin kahtia, ja Kyrene tuli osaksi Libya superiorin provinssia.
300-luvulla Kyrene joutui jälleen aavikolta tulleiden heimojen hyökkäysten kohteeksi. Kaupunki kärsi suuresti myös vuoden 365 maanjäristyksestä. Ammianus Marcellinus sanoo kaupungin olleen ”autiona” 300-luvun lopulla, mutta tämä ei välttämättä tarkoita, että se olisi ollut kokonaan asumaton.
Historia > Myöhempi historia

Rooman valtakunnan jaossa vuonna 395 Kyrenaika tuli osaksi Bysantin valtakunnaksi kehittynyttä Itä-Roomaa. Se tuli kuitenkin välillä käytännössä barbaarien vallan alle. Justinianus I valloitti Libyan takaisin Bysantille vuonna 550, mikä vakautti tilannetta seudulla joksikin aikaa. Arabit valloittivat Kyrenen seudun muiden kaupunkien ohella vuonna 643 Amr ibn al-Asin johdolla.
Kyrenen arkeologinen alue liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1982.
Yhteiskunta ja kulttuuri

Kyreneläisten katsotaan jakautuneen alun perin kolmeen doorilaiseen heimoon (fylē) theralaisen esikuvan mukaisesti. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kyrēnaios (Κυρηναῖος), feminiinissä Kyrēnaia (Κυρηναία); doorilaisittain vastaavat muodot olivat Kyranaios (Κυραναῖος) ja Kyranaia (Κυραναία).
Paikalliset libyalaiset vaikuttavat olleen kyreneläisten perioikkeja. He olivat kokonaan poliittisen vallan ulkopuolella, sillä se kuului muiden spartalaista alkuperää olleiden kaupunkien tapaan ainakin alun perin tiukasti alkuperäisten asukkaiden jälkeläisille, tai oikeammin niille, jotka näistä olivat olleet hallitsevaa luokkaa jo emäkaupunki Therassa.
Kyrenellä oli voittoja kolmissa panhelleenisissä kisoissa, Olympian, Python ja Isthmian kisoissa. Olympian voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin 12. Kyreneläiset rakensivat oman aarrekammion, Kyreneläisten aarrekammion, Delfoihin, ja toisen Kyreneläisten aarrekammion Olympiaan. Pindaros kirjoitti kolme epinikion-oodia kyreneläisille kisavoittajille, ja ne ovat päälähteitä kaupunkiin liittyneille myyteille.
Kyrene tunnettiin lääkäreistään jo Herodotoksen aikoina. Kyrenestä oli peräisin myös kyreneläinen filosofikoulukunta, jonka perusti sieltä kotoisin ollut Aristippos. Toinen kyreneläinen filosofi, Karneades, perusti Ateenan niin kutsutun Uuden Akatemian. Kyrene oli myös runoilija Kallimakhoksen ja reettori, myöhemmän Ptolemaiksen piispa Synesioksen kotipaikka. Matemaatikko ja tähtitieteilijä Eratostheneen kerrotaan olleen kotoisin joko Kyrenestä tai Apolloniasta. Evankeliumikertomusten mukaan Simon, jonka roomalaissotilaat matkan varrelta pakottivat auttamaan Jeesusta kantamaan ristinpuunsa Golgatalle, oli kotoisin Kyrenestä.
Rakennukset ja löydökset

Kyrenen asemakaava on pääosin peräisin hellenistiseltä kaudelta, mutta se on alkanut muotoutua arkaaiselta kaudelta saakka. Säilyneet rakennusjäänteet edustavat pääasiassa roomalaista kautta, mutta monet rakennuksista ovat kuitenkin varhaisempien, kreikkalaisaikaisten rakennusten uusia roomalaisaikaisia muunnoksia samoilla paikoilla. Kaupungin rauniot ovat laajat, ja niihin lukeutuu paljon katuja, kortteleita, temppeleitä ja muita pyhäkköjä, teattereita, akvedukteja ja nekropoliita eli hauta-alueita.
Rakennukset ja löydökset > Asemakaava, kaupunginmuurit ja akropolis

Kyrenen ydinosan poikki kulki kaksi luoteis-kaakkoissuuntaista pääkatua. Toinen, suora pääkatu eli niin kutsuttu Battoksen tie kulki akropoliilta agoralle ja roomalaiselle forumille. Toinen, mutkittelevampi pääkatu kulki alempana laaksossa kaupungin kaupungin kahden kukkulan välissä Apollonin pyhäkölle. Näiden kahden kadun poikki ristesi suorassa kulmassa kolmas, koillis-lounaissuuntainen pääkatu, joka kulki heti agora- ja forumalueen itäpuolelta.
Kaupunki oli ympäröity muurein, jotka ympäröivät kummankin kukkulan ja niiden välisen laakson. Muurit ajoittuvat hellenistiselle kaudelle. Muurein ympäröidyn alueen koko oli luoteis-kaakkoissuunnassa noin 1,6 kilometriä ja koillis-lounaissuunnassa noin 1,1 kilometriä, ja ne sulkivat sisäänsä noin 750 hehtaarin kokoisen alueen. Muurien kokonaispituus oli noin 5,56 kilometriä. Pääportit johtivat pääkaduilta Apollonian satamakaupunkiin ja muihin lähikaupunkeihin. Akropolis käsitti lounaiskukkulan länsipään. Sieltä ei tunneta julkisia rakennuksia.
Bysanttilaisella ajalla kaupunki ympäröitiin uusilla muureilla, jotka sulkivat sisäänsä aiempaa pienemmän alueen.
Rakennukset ja löydökset > Agora

Kaupungin agora eli kauppa- ja kokoontumispaikka sijaitsi akropoliin kaakkoispuolella. Sen koko oli noin 105 × 125 metriä. Akropoliilta tullut Battoksen tie kulki Agoran etelälaidalla. Agoran ympärille rakennettiin ajan myötä yhä uusia julkisia rakennuksia ja pyhäkköjä. Agoran itäosa on ollut olemassa pyhäkkökäytössä viimeistään arkaaisella kaudella noin 625 eaa., ja Battos I mahdollisesti haudattiin sinne. Myöhemmin itälaidan pohjoisosaan rakennettiin doorilaista tyyliä edustanut stoa, niin kutsuttu Itästoa, ja eteläosaan eli agoran kaakkoiskulmaan Asklepiokselle omistettu tetrastyyli prostyyli temppeli, joka edusti korinttilaista tyyliä.
Myös agoran länsilaidan pohjoisosassa sekä pohjoislaidalla oli stoat, niin kutsutut Länsistoa ja Pohjoisstoa. Keisari Tiberiuksen aikana pohjoislaidalle rakennettiin myös keisariperheelle omistettu Augusteion (Augusteum). Etelälaidalla oli keisarien portiikki. Agoran lounaiskulmassa oli Apollon Arkhegeteelle omistettu temppeli sekä suuri Apollonille omistettu alttari, joka oli samanlainen kuin Apollonin temppelin edustalla ollut.
Jossakin agoralla sijaitsi kaupungin perustajalle Battokselle omistettu heroon. Agoran laidalla sijaitsivat myös buleuterion sekä Demeterille ja Korelle omistettu pyhäkkö. Aukion keskellä oli kaksi muisto-tholosta sekä hellenistisellä kaudella rakennettu laivastomuistomerkki.
Battoksen tien toisella eli eteläpuolella sijaitsivat prytaneion, nomofylakeion, capitolium ja Agoran Zeuksen temppeli. Hieman idempänä samalla puolella sijaitsi suuri yksityistalo, joka tunnetaan Jason Magnuksen talona. Se ajoitetaan 100-luvulle jaa. Talon länsiosassa oli mosaiikkilattioin koristeltu atriumpiha ja triclinium, ja itäosassa yksityistiloja.
Rakennukset ja löydökset > Forum

Roomalainen forum sijaitsi agorasta noin 150 metriä itään saman Battoksen tien varrella. Sen ydinrakennus oli Kaisareion (Caesareum), joka oli suorakulmainen ja ympäröity muureilta kolmella sivulla. Sisäänkäynti oli eteläsivulta eli Battoksen tieltä ja itäsivulta doorilaista tyyliä edustaneiden propyloneiden kautta. Sisäpuolelta rakennelma oli ympäröity doorilaistyylisellä peristyylipylväiköllä. Pohjoissivulla oli suurikokoinen basilika, jota käytettiin oikeuden istuintoihin. Hellenistisellä kaudella Kaisareionin paikalla oli ollut gymnasion. Sen muuntaminen forumiksi ajoitetaan keisari Augustuksen ajalle.
Kaisareionin keskellä oli pieni temppeli, jonka arvellaan olleen omistettu jumalaksi korotetulle Julius Caesarille. Kaisareionista länteen Battoksen tien pohjoispuolta pitkin kulki Herakleen ja Hermeen stoa, jonka julkisivussa oli telamon-patsaita. Sen sisällä oli juoksurata, jonka pituus oli kolmasosa stadionista. Stoan takana pohjoispuolella oli katettu roomalainen teatteri tai odeion (nk. Teatteri 2). Sekä Kaisareionia, stoaa että teatteria on kunnostettu.
Battoksen tien toisella puolella Kaisareionista etelään sijaitsi toinen roomalainen teatteri (nk. Teatteri 3) sekä Venukselle, Kybelelle ja dioskuureille omistetut temppelit.
Rakennukset ja löydökset > Keskuskorttelit

Kaupungin keskuskortteleiksi kutsutaan aluetta, joka sijaitsi laakson tien ja koillis-lounaissuunnassa kulkeneen kadun risteyksen ympärillä koilliseen forumin alueesta. Laakson tie saapui alueelle sen länsipäässä triumfikaaren kautta. Se oli rakennettu 100-luvulla jaa. Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen kunniaksi. Alueelta on löydetty kauppaan liittyneitä rakennuksia, korinttilaista tyyliä edustanut stoa sekä kolme pientä temppeliä, joista idänpuoleinen oli omistettu Kyrene-nymfille ja keskimmäinen keisarikultille. Tien eteläpuolella sijaitsi pieni teatteri (nk. Teatteri 4). Alueelta on löydetty myös kahden 500-luvulla rakennetun basilikakirkon jäänteet.
Rakennukset ja löydökset > Temppelit ja pyhäköt

Zeuksen temppeli
Zeukselle omistettu temppeli sijaitsi kaupungin muurein ympäröidyn alueen koillisosassa. Se rakennettiin arkaaisen kauden lopulla 500-luvulla eaa. Battos IV:n aikana Zeus alettiin yhdistää egyptiläiseen Ammon-jumalaan, ja kultti levisi Kyrenestä muualle Kreikkaan. Temppeliä kunnostettiin roomalaisella kaudella Augustuksen tai Tiberiuksen aikana. Sen pylväiköt kaadettiin Kitos-sodassa. Sen jälkeen siitä käytettiin jäljelle jäänyttä ydinosaa eli cellaa, kunnes sekin tuhoutui vuoden 365 maanjäristyksessä.
Temppeli oli kooltaan Libyan suurin kreikkalainen temppeli. Se oli oktastyyli ja edusti doorilaista tyyliä. Temppelin raunioita on kunnostettu. Temppelin läheltä on löydetty jäänteitä kahdesta muusta pyhäköstä.
Apollonin temppeli
Apollonille omistettu pyhäkköalue sijaitsi laaksossa akropoliin pohjoispuolella, noin 80 metriä alempana. Laakson tie johti sinne keskuskortteleista. Apollonin pyhäkköalue oli kehittynyt Kyrene-nymfiin yhdistetyn Apollonin lähteen ympärille. Pyhäkköalueen keskus oli Apollonin temppeli. Se rakennettiin alun perin noin vuonna 550 eaa. Aluksi se oli yksinkertainen megaron ilman peristyylipylväikköä. Peristyyli, joka edusti doorilaista tyyliä, lisättiin 500-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Viimeisen vaiheen pylväikkö edustaa Kitos-sodan jälkeen tehtyjä korjauksia. Sitä on kunnostettu.
Temppelin itäpuolella sijaitsi Apollonin alttari. Se verhottiin valkoisella marmorilla 300-luvulla eaa. Lisäksi pyhäkköalueella temppelin ympärillä oli lukuisia muita pieniä pyhäkköjä ja alttareita. Heti Apollonin temppelin pohjoispuolella sijaitsi Artemiille omistettu temppeli. Sen alttari ajoitetaan 500-luvulla eaa., ja itse temppeli uusittiin 300-luvulla eaa. Pyhäkköalueen kaakkoiskulmassa oli strategeion, jonka rakensivat kyreneläiset sotapäälliköt 300-luvulla eaa. Sen lähellä oli samalla vuosisadalla rakennettu propylaion, jonka kautta laakson tie saapui pyhäkköalueelle, sekä toinen roomalainen 100-luvulla jaa. rakennettu propylaion. Pyhäkköalueen koilliskulmassa oli suurikokoinen Trajanuksen aikana vuonna 98 jaa. rakennettu kylpylä, joka tuhoutui vuoden 365 maanjäristyksessä ja korvattiin noin vuonna 400 bysanttilaisella kylpylällä.
Demeterin ja Koren pyhäkkö
Demeterille ja Korelle omistettu pyhäkkö sijaitsi kaupungin eteläpuolisen rotkon toisella puolella, kaupunginmuurien ulkopuolella. Paikka on ollut kulttikäytössä mahdollisesti jo 600-luvulla eaa., ja varmuudella pyhäkkö on ollut olemassa 500-luvun eaa. alkupuolella. Se uusittiin 200- tai 100-luvulla eaa. Tämän jälkeen se oli rakennettu viidelle pengertasanteelle ja ympäröity muureilla. Se tuhoutui maanjäristyksessä vuonna 262 jaa.
Rakennukset ja löydökset > Muut rakennukset ja rakennelmat

Amfiteatteri ja hippodromi
Apollonin pyhäkköalueen luoteispuolella sijaitsi suuri kreikkalainen teatteri (nk. Teatteri 1), joka oli rakennettu akropoliin pohjoisrinteeseen. Sen ensimmäisen vaiheen tarkkaa ajoitusta ei tunneta. Se muutettiin roomalaisella kaudella amfiteatteriksi. Hippodromi sijaitsi kaupungin koillisosassa Zeuksen temppelin itäpuolella.
Katedraalikirkko
Kyrenen katedraalikirkko sijaitsi kaupungin itälaidalla laakson tien jatkeen varrella lähellä itäporttia. Se oli kaupungin merkittävin varhaiskristillinen rakennus. Kirkkorakennus oli muodoltaan basilika, jonka koilliskulmassa oli baptisterio. Sen lattiat oli koristeltu mosaiikein. Kirkon alttari ja apsis olivat alun perin itäpäässä ja sisäänkäynti länsipäässä. Myöhemmin sisäänkäynti siirrettiin eteläsivulle ja apsis länsipäähän. Bysanttilaisella kaudella katedraali jäi kaupunginmuurien ulkopuolelle ja sitä muutettiin niin, että se toimi samalla linnoituksena.
Rakennukset ja löydökset > Nekropoliit

Kaupungin pohjoispuolelta on löydetty suuri nekropolis eli hauta-alue, joka levittäytyy kummallekin puolelle Apolloniaan johtanutta tietä. Muita hautausmaita on löydetty kaikilta muilta puolilta kaupunkia. Yhteensä hautoja on löydetty tuhansittain, ja ne ulottuvat arkaaiselta kaudelta kristilliselle ajalle. Hautoja on monia tyyppejä, kuten kistahautoja, sarkofageja, hautarakennuksia sekä kallioon kaiverrettuja hautakammioita, joissa on joskus doorilais- tai joonialaistyylinen julkisivu.
Rakennukset ja löydökset > Esinelöydöt

Esine- ja taidelöytöihin lukeutuu muun muassa veistosten osia, maalausten jäänteitä sekä piirtokirjoituksia. Kyrenen lyömiä rahoja tunnetaan lukuisittain. Monissa esiintyy silfion-kasvi, joka oli kaupungin tärkeimpiä vientituotteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrene Wikimedia Commonsissa
L. O. Th. Tudeer : Entisen Kyrenen aarteet, Suomen Kuvalehti, 18.12.1928, nro 51-52, s. 45, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kyrenen ympäristön rotkoja.
Kyrenen kuningas Arkesilaos II valvoo villan niputusta ja silfionin valmistusta. Kuvitusta Arkesilaos-maljana tunnetussa lakonialaisessa mustakuviotekniikalla koristellussa kyliksissä noin vuodelta 565–560 eaa.
Kyrenen lyömä hopeinen tetradrakhma, n. 500–450 eaa. Kuvituksessa muun muassa silfion-kasvi ja hedelmä.
Afroditea ja Erosta esittävä veistos Kyrenestä, n. 400–350 eaa. Louvre.
Apollonille omistettuja kymmenyksiä koskeva piirtokirjoitus Kyrenestä, n. 340–330 eaa.
Kyrenen lyömä raha, n. 322–313 eaa.
Kyrenen kuninkaan Magaksen lyöttämä raha, n. 282/275–261 eaa.
Dionysosta esittävä patsas Kyrenestä, n. 117–200 jaa.
Pronssipää Kyrenen Apollonin temppelistä, n, 300 eaa. British Museum.
Kyrenen akropoliin raunioita.
Battoksen tietä ja agoran länsipään propylon.
Kaisareionin kunnostettua peristyylipylväikköä.
Herakleen ja Hermeen stoan kunnostettuja raunioita.
Zeuksen temppelin rauniot.
Apollonin temppelin rauniot.
Demeterin temppelin rauniot.
Amfiteatterin rauniot.
Kääpiöhiiri

| Kääpiöhiiri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Muridae
Alaheimo::  Varsinaiset rotat ja hiiret Murinae
Suku::  Kotihiiret Mus
Laji::  minutoides
Kaksiosainen nimi
 Mus minutoides  Smith, 1834 
Synonyymit
 Mus kasaicus  
Katso myös
   Kääpiöhiiri Wikispeciesissä   Kääpiöhiiri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kääpiöhiiri eli pikkuhiiri (Mus minutoides) on kotihiirien sukuun kuuluva jyrsijälaji. Sitä pidetään lemmikkieläimenä terraariossa. Eläimet viihtyvät pareittain.
Ulkonäkö ja koko

Kääpiöhiiri on maailman kevyin jyrsijälaji. Se painaa kuusi grammaa, sen ruumiin pituus on 4,5–8,2 cm ja hännän pituus 2,8–6,5 cm.
Aikuisten yksilöiden turkki on yleensä selkäpuolelta punaruskea ja vatsapuolelta valkoinen. Vastasyntyneet poikaset ovat karvattomia ja nuoret yksilöt ovat harmaita. Lajista on jalostettu useita värimuunnoksia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Luonnonvaraisena kääpiöhiirtä tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa.
Lisääntyminen

Eläin tulee sukukypsäksi 6–8 viikon ikäisenä. Naaraan tiineys kestää noin 19 päivää. Pesueessa on 1–6 poikasta. Vieroitusaika on poikasten ollessa neljän viikon ikäisiä.
Ravinto

Kääpiöhiiren ravinto koostuu enimmäkseen siemenistä. Lemmikkinä pidettäessä sille voidaan antaa myös eläinperäistä ravintoa, kuten kissan ruokaa, sekä kasviksia.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pikkuhiiri (Mus minutoides)
http://www.hiiret.fi/fin/lajit/?pg=5
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q386974  Wikispecies: Mus minutoides  ADW: Mus_minutoides  EoL: 1179241  GBIF: 2438796  iNaturalist: 44716  IRMNG: 10225680  ITIS: 585393  IUCN: 13970  MDD: 1003370  MSW: 13001560  NCBI: 10105  Observation.org: 85183  Open Tree of Life: 845966
Ihmeellinen ihmisääni – Äänenkäytön ja puhetekniikan perusteet, arviointi, mittaaminen ja kehittäminen

| Ihmeellinen ihmisääni – Äänenkäytön ja puhetekniikan perusteet, arviointi, mittaaminen ja kehittäminen |
| --- | --- |

Kirjailija:  Anne-Maria Laukkanen, Timo Leino
Kieli:  suomi
Genre:  äänentuotto, puheakustiikka
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  1999
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  238
ISBN:  951-662-782-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ihmeellinen ihmisääni on vuonna 1999 ilmestynyt Tampereen yliopiston professori Anne-Maria Laukkasen ja puheopin laitoksen johtaja Timo Leinon kirjoittama teos ihmisäänen ominaisuuksista ja tutkimisesta. Se on paljon käytetty perusteos Suomen yliopistoissa.
FS Iéna (1898)

| Iéna |
| --- | --- |
 Iéna

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  15. tammikuuta 1898
Laskettu vesille:  1. syyskuuta 1898
Palveluskäyttöön:  14. huhtikuuta 1902
Poistui palveluskäytöstä:  räjähdysonnettomuus 12. maaliskuuta 1907
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1912
Tekniset tiedot
Uppouma:  11 688 t (suunniteltu) 12 105 t (kuormattu)
Pituus:  122,35 m
Leveys:  20,83 m
Syväys:  8,45 m
Koneteho:  16 500 ihp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  701
Aseistus
Aseistus:  4 × 305 mm Mle 1893/96 -tykkiä 8 × 164 mm Mle 1893 -tykkiä 8 × 100 mm Mle 1893 -tykkiä 16 × 47 mm Mle 1885 Hotchkiss -tykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea
FS Iéna oli 1902 valmistunut Ranskan laivaston pre-dreadnought-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 3. huhtikuuta 1897 Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 15. tammikuuta 1898. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 1. syyskuuta ja valmistui 1. marraskuuta 1899 aloittaen koeajot. Alus otettiin palvelukseen 14. huhtikuuta 1902.
Palvelus

Alus tuhoutui ammusvaraston räjähdyksessä ja sitä seuranneessa tulipalossa 12. maaliskuuta 1907. Se siirrettiin maalilaivaksi 2. joulukuuta 1909 ja hylky myytiin romutettavaksi 1912.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:French battleship Iéna
Käännös suomeksi
Ihminen, kulttuuri ja taide

| Ihminen, kulttuuri ja taide |
| --- | --- |
Kirjailija:  Pellervo Oksala
Kansitaiteilija:  Toivo Laakso
Kieli:  suomi
Genre:  kulttuurifilosofia
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1978
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  96
ISBN:  951-20-1501-3
Sarja: F
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ihminen, kulttuuri ja taide on filosofian lisensiaatti Pellervo Oksalan kirja vuodelta 1978. Teos sisältää kaksi osaa: ensimmäisessä Oksala tarkastelee yleisesti kulttuurin käsitettä ja toisessa yksityiskohtaisemmin taidetta yhtenä kulttuurin osana.
Kirja on julkaistu osana Gummeruksen oppikirjasarjaa, jonka teokset on tarkoitettu korkeakoulujen yleisopintojen oppikirjoiksi sekä filosofiasta kiinnostuneelle yleisölle. Oksala kirjoitti teoksen Jyväskylän yliopiston Yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan yleisopintokursseihin kuuluvan luentosarjan ”Kulttuurifilosofia” pohjalta. Hän sai kirjoittamiseen Suomen Kulttuurirahaston apurahan.
Esipuheessa tekijä toteaa kirjasen olevan suppea johdatus kulttuurifilosofian ja taiteenfilosofian ongelmiin. Se ei ole luonteeltaan järjestelmällinen katsaus vaan eräiden yleisten ja perustavien kysymysten tarkastelu. Oksala toteaa kulttuurin ilmentymiin kuuluvan esimerkiksi kielen, moraalin, tekniikan, tieteen ja elinkeinojen. Yksityiskohtaisemman katsauksen kohteeksi otetun taiteen hän mainitsee olevan oletettavasti jokaista ihmistä lähellä.
Kääpiösuni

| Kääpiösuni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Gasellit Antilopinae
Suku::  Sunit Neotragus
Laji::  pygmaeus
Kaksiosainen nimi
 Neotragus pygmaeus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kääpiösuni Wikispeciesissä   Kääpiösuni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kääpiösuni eli kuningasantilooppi (Neotragus pygmaeus) on Länsi-Afrikassa elävä gasellilaji. Se on Afrikan sorkkaeläimistä pienikokoisin.
Kääpiösunilla ei ole alalajeja. Aiempi lajinimi "kuningasantilooppi" (Royal antelope) juontaa juurensa siitä, että laji tunnetaan Liberian kansantaruissa nopeana ja viisaana eläimenä. Kokonsa ja tapainsa takia sitä kutsutaan alueella "jänisten kuninkaaksi".