stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kolmas Mooseksen kirja
Aiheesta muualla > Muuta

Hirsch, Emil G. & Barton, George A.: Leviticus. Jewish Encyclopedia. 1906. (englanniksi)
Maas, Anthony: Pentateuch Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Book of Leviticus
| n k 3>  Mooseksen kirja (Leviticus) |
| --- | --- |
Henkilöt:  Aaron  Abihu  Eleasar  Itamar  Mooses  Nabad 
Käsitteet:  Azazel  Israelin ylipappi  Israel  Juutalaiset juhlapäivät Elonkorjuujuhla  Pasuunansoiton päivä  Pääsiäinen ja happamattoman leivän juhla  Sapatti  Suuri sovituspäivä  Riemuvuosi  Lehtimajanjuhla  Koskemattomat hedelmät  Vikauhri 
| n k Toora |
| --- | --- |
 Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
| n k Vanha testamentti |
| --- | --- |
Pentateukki:  Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
Historialliset kirjat:  Joosuan kirja  Tuomarien kirja  Ruutin kirja  Ensimmäinen Samuelin kirja  Toinen Samuelin kirja  Ensimmäinen kuninkaiden kirja  Toinen kuninkaiden kirja  Ensimmäinen aikakirja  Toinen aikakirja  Esran kirja  Nehemian kirja  Esterin kirja 
Viisauskirjat:  Jobin kirja  Psalmien kirja  Sananlaskujen kirja  Saarnaajan kirja  Laulujen laulu 
Suuret profeetat:  Jesajan kirja  Jeremian kirja  Valitusvirret  Hesekielin kirja  Danielin kirja 
Pienet profeetat:  Hoosean kirja  Joelin kirja  Aamoksen kirja  Obadjan kirja  Joonan kirja  Miikan kirja  Nahumin kirja  Habakukin kirja  Sefanjan kirja  Haggain kirja  Sakarjan kirja  Malakian kirja 
Käännös suomeksi
Kolmas Salpausselkä

Kolme Salpausselkää ja Sisä-Suomen reunamuodostuma (Jyväskylä).
Kolmannen Salpausselän reunamuodostumaa Kiikalannummella Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -alueella Somerniemellä Somerolla.
Kivistä päätemoreeniä Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -alueella Kiikalannummella Kolmannella Salpausselällä Somerniemen Kaskiston Väärijärven pohjoispuolella.
Kolmas Salpausselkä, eli III Salpausselkä tai myös Salpausselkä III (lyh. SS III), on viime jääkauden loppuvaiheessa noin 11 400–11 300 vuotta sitten preboreaalisella kaudella syntynyt Salpausselkiin kuuluva läntisin reunamuodostuma . Salpausselkiä on olemassa kaksi tätä suurempaakin, jotka muodostuivat hieman aikaisemmin ja ne sijaitsevat tästä etelämpänä ja kaukana idässä. Kaksi muuta Salpausselkää ovat noin 600 kilometriä pitkiä, mutta Kolmas Salpausselkä on vain noin 200 kilometriä pitkä. Se on erillisten reunamoreenien ja muutaman reunatasanteen muodostamien reunamuodostumien ketju, joka alkaa Suomenlahden rannasta Kemiönsaaresta ja päättyy koillisessa Padasjoella. Myös Pohjoismaissa ja Venäjällä esiintyy samanaikaisia reunamuodostumia.
Taajamia ja liikenneyhteyksiä

Kolmannella Salpausselällä sijaitsevia taajamia tai kyliä ovat esimerkiksi Kärra, Muurla, Härjänlahti (Somerniemi), Räyskälä, Parola (Hattula) ja Hämeenkoski.
Kolmatta Salpausselkää on toisinaan hyödynnetty vanhojen teiden rakentamisessa. Esimerkki sellaisesta on Hämeen Härkätie . Dragsfjärdin niemimaan poikki kulkee yhdystie 12049, joka muuttuu yhdystieksi 1830 siirtyessään Kärrassa Kemiönsaarelle. Salon puolella tiet käyttävät reunamoreeneja hyväkseen lyhyesti Joutnassa ja Tuohitunnummella Tuohitussa. Salpausselän reunamoreenit ovat koillissuunnassa vaatimattomia. Vasta Kappelinkulmalla on Oikianummen laaja reunatasanne kelvannut lentokentän ja yhdystien 12227 pohjaksi. Pernunnummella reunamuodostumia seuraa yhdystie 2824 ja 2831. Kolmannen Salpausselän reunamuodostumilla sijaitsee kaksi lentokenttää: Kiikalan lentokenttä ja Räyskälän lentokenttä. Rautateitä ei reunamuodostumilla kulje.
Merkittäviä kohteita

Kolmannen Salpausselän reunamuodostumat sijaitsevat linjalla, joka alkaa Kemiönsaarelta, kulkee katkeillen Muurlan, Kiikalan, Somerniemen, Liesjärven, Räyskälän ja Renkon kautta Hattulan ja Hämeenlinnan rajalle. Salpausselkä näkyy maastossa enimmäkseen reunamoreenina, mutta joillakin osuuksilla on reunamoreenin itäpuolelle kasautunut runsaasti lajittunutta maa-ainesta. Reunamuodostuma jatkuu myös merenpohjalla, josta sen korkeimmat kohdat kurkistavat vedenpinnalle saarina . Kolmannen Salpausselän kohteita ovat esimerkiksi:
Jurmo , Nagelskären , Lökholm–Tofsharu , Långören–Trunsö , Fårö , Helsingholmen , Sandön , Hallonfallet  (Dragsfjärd) ja Kemiönsaari
Kappelinkulma ja Oikianummi
Levonmäki–Jyrkinharju
Äyräsnummi
Innanportaannummi–Paratiisinmäki
Tuohitunnummi
Käärmeenselkä
Kiikalannummi ja Hyypärän alueet
Lammenharju
Kaskistonnummi–Harjumäki
Pääjärvi (Loppi) ja Pernunnummi
Ahvenistonharju
Parolannummi
Muodostumisteoria

Kolmannen Salpausselän muodostumisteoria on samantapainen kuin Ensimmäisellä Salpausselällä. Jotkin tapahtumat ovat kuitenkin erilaisia ja niitä esitellään alla.
Muodostumisteoria > Ilmaston kylmeneminen ja kaksi aiempaa Salpausselkää

Jääkauden lopussa ilmaston lämpeneminen katkesi yllättävään viilenemiseen, kun keskilämpötilat laskivat 10–11 °C. Tätä viilenemiskautta kutsutaan nuorimmaksi Dryas-kaudeksi ja sen kokonaiskesto oli noin tuhat vuotta. Kaksi ensimmäistä Salpausselkää muodostuivat 12 250–11 590 vuotta sitten. Ne muodostuivat Baltian jääjärven veteen, mutta sitten Keski-Ruotsissa Billingenissä avautui mannerjäätikön patoamalle jääjärvelle uusi lasku-uoma valtamereen. Uusi uoma oli varsin suuri ja se tyhjensi muinaisen Itämeren lyhyessä aikaa. Jääjärven vedenpinta aleni 26–28 metriä, jolloin Salpausselkien ympäristössä paljastui paljon uutta maata. Keski-Ruotsin Billingenissä sijainnut Närkensalmi oli leveä ja sen kautta pääsi Itämeren altaaseen suolaista vettä. Tätä aikaa kutsutaan Itämeren Yoldiameren vaiheeksi, jota oli 11 590–10 800 vuotta sitten. Kolmas Salpausselän muodostuminen käynnistyi 11 400 vuotta sitten ja sitä kesti noin 100 vuotta. Reunamuodostumat syntyivät Yoldiamereen ja mannerjäätikön edustalla, Hämeenlinnan eteläpuolelle ja Salon länsipuolelle, kohosi rivakan maankohoamisen seurauksena uutta saaristoa.
Muodostumisteoria > Muodostuminen

Lounais-Suomessa oli mannerjäätiköllä vain yksi virtauskieleke eli Itämeren virtauskieleke. Sen koillispuolella sijaitsi Näsijärven–Jyväskylän virtauskieleke ja Kaakkois-Suomessa Järvi-Suomen virtauskieleke ja tämän koillispuolella Pohjois-Karjalan virtauskieleke. Kaikki kielekkeet olivat ympyräkaaren muotoiset, koska jäätikön leviäminen maakamaralle aiheutti aina viuhkamaisen muotoisen kielekkeen . Kolmanneksi Salpausseläksi kutsutaan vain Itämeren virtauskielekkeen eteen kasautuneita reunamuodostumia.
Kolmannella Salpausselän reunamuodostumat muodostuivat noin 20 kilometrin  päähän Toisesta Salapausselästä, joka on tämän kanssa rinnakkain sijaitseva reunamuodostuma. Sen ovat reunamoreenit vaatimattomampia kuin muilla Salpausselillä. Lisäksi moreeniselänteiden jatkuvuus on heikkoa, joten selänteiden korkokuvioiden kulkua on vaikeaa seurata kartoista. Sen sijaan siellä, missä pitkittäisharjujen kohdalla on reunamuodostuman taakse kasautunut lajittunutta maa-ainesta, havaitaan Kolmas Salpausselkä helposti. Näitä reunatasanteita, joita kutsutaan myös sandurideltoiksi, on kuitenkin vain muutamia. Tasapinnan korkeus kertoo Yoldiameren vedenpinnan tason, sillä jäätikköjokien tuoma sora ei voinut sandurilla kasaantua merkittävästi vedenpintaa korkeammalle.
Kolmas Salpausselän muodostuminen päätti Nuorimman Dryas-kauden ja sen jälkeen alkoi lämpimämpi ilmastojakso 11 350 vuotta sitten (Keuruun deglasiaatio). Sen aikana mannerjäätikön reuna perääntyi noin 300 vuodessa esimerkiksi Padasjoelta Keuruulle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salpausselät Wikimedia Commonsissa
Karhima, Atte & Raukas, Anto & Linna, Ari: Jäätikön jäljillä Suomessa ja Virossa, MTÜ GEOGuide Baltoscandia, Tallinna, 2007
Orava, Jonna: Lopen Pernunnummen alueen järviympäristön nykytilaselvitys (opinnäytetyö), Hämeen Ammattikorkeakoulu, 1.12.2011
Litmanen, Tanja: Pääjärven alueen geomorfologia ja deglasiaatiovaiheet Lopen Pernunnummella (pro Gradu-työ), Turnun Yliopisto, 5.2012
Seppälä, Matti V.J.: III Salpausselällä oli myös flutingviuhkaista oskillaatiota/deglasiaatiota, Glasiaalitopografia, 18.2.2015
Animaatio Salpausselän muodostumisesta.
Kolotesta vastaan

| Kolotesta vastaan> Πρὸς Κωλώτην ὑπὲρ τῶν ἄλλων φιλοσόφων.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Plutarkhos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 100
Sarja: Moralia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kolotesta vastaan (m.kreik. Πρὸς Κωλώτην ὑπὲρ τῶν ἄλλων φιλοσόφων, Pros Kōlōtēn hyper tōn allōn filosofōn; lat. Adversus Colotem) eli Vastaus Koloteelle muiden filosofien puolustukseksi on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja XIV, 76) kuuluva tutkielma, joka on suunnattu epikurolaisia vastaan.
Plutarkhoksen teos käsittää 34 lukua. Kirjoitus on Plutarkhoksen vastaus Epikuroksen oppilaan Koloteen muuten tuntemattomalle teokselle, jonka mukaan muiden filosofien kantojen mukaisesti on mahdotonta elää. Koloteen teos käsitteli seuraavien filosofien oppeja: Demokritos, Parmenides, Empedokles, Sokrates, Melissos, Platon, Stilpon, kyreneläiset ja Arkesilaos. Yleinen vika näillä filosofeilla Koloteen mukaan on, että heidän oppinsa tekevät mahdottomaksi suhtautua oikein ulkoisiin asioihin, mikä tekee elämästä mahdotonta.
Koloteen alkuperäinen teos on kadonnut, mutta Plutarkhoksen teos on kommentaari siitä kappale kappaleelta. Plutarkhos kuitenkin jättää Melissoksen käsittelyn pois, sekä käsittelee Empedokleen ennen Parmenidesta ja Platonin ennen Sokratesta.
Kirjallisuutta

Plutarch: Reply to Colotes in Defence of the Other Philosophers. Teoksessa Plutarch: Moralia.  (Volume XIV. Loeb Classical Library 428. That Epicurus Actually Makes a Pleasant Life Impossible. Reply to Colotes in Defence of the Other Philosophers. Is "Live Unknown" a Wise Precept? On Music)  Cambridge, MA:  Harvard University Press.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Teos:
Plutarch: Against Colotes, the Disciple and Favorite of Epicurus Plutarch's Morals. Internet Archive (englanniksi)
Plutarch: Adversus Colotem (katkelmia) (englanniksi)
Muuta:
Kechagia, Eleni: Structure of Plutarch’s Adversus Colotem: an underlying schema and its function (englanniksi)
Kechagia, Eleni: Why did Plutarch write against Colotes? Reading the prooemium of Πρὸς Κωλώτην (englanniksi)
Kolttakönkään kirkko

Kolttakönkään kirkko eli Pyhien Boriksen ja Glebin kirkko on ortodoksinen kirkko Paatsjoen varrella Kolttakönkään kylässä Nikelin kunnassa Petsamon piirissä Venäjällä. Suomelle kuuluessaan se oli yksi Petsamon ortodoksisen seurakunnan kirkoista. Alkujaan kirkko oli ollut Boriksen ja Glebin seurakunnan pääkirkko, mutta Suomeen liittämisen jälkeen seurakunta yhdistettiin Petsamon seurakuntaan.
Kolttakönkään kirkko rakennettiin Pyhän synodin varoilla vuosina 1871-1874 ja kirkon rakennuttajana oli suuriruhtinas Aleksandr Romanov eli myöhempi tsaari Aleksanteri III. Kirkko pyhitettiin marttyyriruhtinaiden Boriksen ja Glebin muistolle. Kirkko on rakennettu hirrestä ja siinä on lautavuoraus sekä peltikatto. Kirkko on 18 metriä leveä, 18,5 metriä pitkä ja kahdeksan metriä korkea. Kirkossa tehtiin laajamittaisempi korjaustyö vuonna 1933.
Kirkko jäi ehjänä paikalleen, kun Petsamo luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1944.
Aiheesta muualla

Kuva Kolttakönkään kirkosta juuri ennen talvisotaa. Kirkon oikealla puolella Kolttakönkään hotelli.
Kuva Kolttakönkään kirkosta.
Hara (budōkäsite)

Hara  (jap.  腹 , hara) on yhteinen käsite monille vanhoille aasialaisille kulttuureille. Kyseessä on ajatus elämän voiman qin luontaisesta sijainnista palleassa, vatsanpohjassa noin 2,5 senttimetriä navan alapuolella. Voiman ollessa lähtöisin tästä hengityksen ja painopisteen keskittymästä on havaittu kehon olevan voimakkaimmillaan ja samalla rento sekä joustava.
Kolvitsa

| Kolvitsa Ко́лвица |
| --- | --- |
 Kolvitsajoki ja Kolvitsan kylä.
 Kolvitsa
 Koordinaatit: 67°5′2″N, 32°59′44″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Murmanskin alue
Piiri:  Kantalahden piiri
Kunta:  Kantalahti
Perustettu:  1894
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  15
Aikavyöhyke:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kolvitsa (ven. Ко́лвица) on kylä Murmanskin alueen Kantalahden piirin Kantalahden kaupunkikunnassa. Se sijaitsee Vienanmeren Kantalahden Kolvitsanlahteen laskevan Kolvitsajoen suussa 30 kilometriä Kantalahden kaupungista itään. Kylässä oli 15 asukasta vuonna 2012.
Karjalaiset uudisasukkaat perustivat Kolvitsan kylän vuonna 1894. Vuonna 1905 siellä oli viisi taloa ja 25 asukasta. Kylä kuului Kantalahden volostiin ja ortodoksiseen seurakuntaan. Sen pääelinkeino oli kalastus.
1920-luvulla Kolvitsa liitettiin Karjalan ASNT:n Kantalahden piiriin. Vuonna 1926 siellä oli 207 asukasta, joista karjalaisia oli 183 ja loput suomalaisia ja venäläisiä. Vuoteen 1933 mennessä perustettiin Kolvitsan kyläneuvosto, johon kuului myös Luivingan (ven. Luvenga) kylä, joukko metsätyömaita ja poronhoitosovhoosi.
Nykyään kylässä on lähinnä huvila-asutusta. Sen kautta kulkee Kantalahden ja Umban välinen maantie. Kolvitsasta on linja-autoyhteys Kantalahteen. Huomattavin nähtävyys on lohijokena tunnetun Kolvitsajoen vesiputous. Kylästä voi tehdä retkiä sen vieressä sijaitseville Kolvitsantuntureille. Satavuotiaan kylän korkeimmalla paikalle pystytettiin vuonna 1994 muistoristi.
Hanttula

Hanttula oli kylä Muolaan kunnan eteläosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Hanttula sijaitsi Vuotjärven pohjoisrannalla Kivennavan vastaisella rajalla. Hanttulan naapurikyliä Muolaan alueella olivat Lehtokylä pohjoisessa, Karhula idässä ja Soittola lännessä sekä Kivennavan puolella Rantakylä etelässä. Nykyisin Hanttulalla ei ole omaa venäläistä asutusnimeä, vaan se kuuluu Karhulan kylään (ven. Волочаевка, Volotštaevka).
Kyläkuva

Hanttulan halki kulki kylätie Soittolasta Karhulaan ja edelleen Lehtokylään.  Hanttulan kylä sijaitsi korkealla mäellä ja kylän pellot laskeutuivat jyrkästi Vuotjärveä kohti. Vuonna 1936 Hanttulan pinta-ala oli 4,75 neliökilometriä, josta oli peltoa 126 hehtaaria, niittyä 17 hehtaaria ja metsää 332 hehtaaria. Hanttulan asukkaat olivat maanviljelijöitä, jotka olivat keskittyneet perunan viljelyyn, joka sitten myytiin Viipuriin tai teollisuuden tarpeisiin.
Hanttula, Soittola ja Karhula muodostivat Vuotjärven koulupiirin, jonka koulu sijaitsi Soittolassa. Näistä Vuotjärven koulupiiriin kuuluneita Vuotjärven rantakylistä käytettiin toisinaan yhteisnimitystä Vuotjärven kylä.
Historia

Hanttulan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Hanttulan kylän asukkaat asutettiin Ypäjälle.
Hapan fosfataasi

Malli ihmisen eturauhasessa muodostuvan happaman fosfataasin rakenteesta
Hapan fosfataasi on entsyymi, joka katalysoi organofosfaattien hydrolyysiä alkoholeiksi ja fosfaatti-ioneiksi. Se voi myös katalysoida fosfaattiryhmän siirtoa substraatilta toiselle. Hapanta fosfataasia esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissakin eliöissä. Happaman fosfataasin EC-numero on EC 3.1.3.2.
Rakenne ja toiminta

Happaman fosfataasin eri isoentsyymejä esiintyy kaikissa eliöissä. Nisäkkäissä se on tyypillinen muun muassa eturauhasessa, maksassa, munuaisissa ja punasoluissa. Aktiivisin se on eturauhasessa. Ihmisen happaman fosfataasin molekyylimassa on noin 50–60 kDa ja se esiintyy monomeerina muun muassa maksassa. Eturauhasessa entsyymi on neljästä tällaisesta yksiköstä koostuva tetrameeri. Erotuksena alkalisesta fosfataasista happaman fosfataasin optimaalinen toiminta-pH on alle 7. Esimerkiksi ihmisellä se on 4,5–6. Hapan fosfataasi ei välttämättä tarvitse koentsyymikseen metallikationia, mutta eräiden kasvien isoentsyymit vaativat rautaioneja. Hapan fosfataasi hydrolysoi hyvin laajaa kirjoa organofosfaattia, joskin osa isoentsyymeistä on erikoistunut esimerkiksi nukleotidifosfaattien hydrolyysiin. Entsyymi voi myös katalysoida fosfaattiryhmien siirtoa substraatilta toiselle.
Happaman fosfataasin katalysoiman reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa muodostuu kovalenttinen sidos organofosfaatin fosfaattiryhmän ja entsyymin histidiiniaminohapon välille. Tämän jälkeen nukleofiili eli hydrolyysin tapauksessa vesi tai fosfaattiryhmän siirtoreaktioiden yhteydessä jokin alkoholi reagoi nukleofiilina ja vapauttaa alkuperäisen alkoholin. Happaman fosfataasin inhibiittoreita ovat muun muassa fluoridi-ionit ja viinihappo. Osa isoentsyymeistä eivät ole herkkiä viinihapolle.
Happaman fosfataasin diagnostinen merkitys

Hapan fosfataasi on erityisen aktiivinen eturauhasessa. Sen aktiivisuus myös kasvaa eturauhassyöpien yhteydessä ja sitä käytetään tutkittaessa hoitojen tehokkuutta. Eturauhassyövän seulontaan sen aktiivisuuden mittaaminen ei kuitenkaan sovellu, koska syövän kehityksen alkuvaiheessa aktiivisuus on normaali. Hapanta fosfataasia esiintyy runsaasti myös siemennesteessä ja entsyymin aktiivisuutta selvittäviä testejä käytetään muun muassa raiskaustapausten tutkinnassa.
Stanislava Komarova

Stanislava Stanislavovna Komarova (ven. Станислава Станиславовна Комарова; s. 12. kesäkuuta 1986 Moskova) on venäläinen uimari. Hän on saavuttanut yhden olympiamitalin; hopeaa 200 metrin selkäuinnissa Ateenassa 2004 ajalla 2.09,72. Kultaa voittaneelle Kirsty Coventrylle hän hävisi 0,53 sekuntia.
Komarova saavutti 200 metrin selkäuinnissa hopeaa Fukuokan MM-kisoissa 2001 ajalla 2.10,43. Berliinin EM-kilpailuissa 2002 hän voitti kultaa sekä 100 että 200 metrin selkäuinnissa. Barcelonan MM-kisoissa 2003 hän saavutti 200 metrin selkäuinnissa pronssia. Madridin EM-kisoissa 2004 hän voitti 200 metrin selkäuinnin ja sai puolta lyhyemmällä matkalla hopeaa.
Kolmisukashäntäiset

| Kolmisukahäntäiset |
| --- | --- |
 Uunitoukka (Thermobia domestica)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Dicondylia
Lahko::  Kolmisukahäntäiset Zygentoma  Börner, 1904
Heimot
 Lepidotrichidae  Lepismatidae  Nicoletiidae 
Katso myös
   Kolmisukashäntäiset Wikispeciesissä   Kolmisukashäntäiset Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kolmisukashäntäiset eli toukkasukahäntäiset (Zygentoma, syn. Thysanura) on pieni ja alkeellinen hyönteislahko. Lahkoon kuuluu  noin 500 siivetöntä lajia,  joista Suomessa on tavattu neljä. Tunnetuin laji on sokeritoukka.
Aiemmin kolmisukahäntäisiin luettiin myös siimahäntäiset, mutta ne eivät nykytiedon mukaan olekaan läheistä sukua lahkon muille jäsenille, joten ne on siirretty omaan lahkoonsa (Microcoryphia tai Archaeognatha). Siimahäntäiset on helpointa tunnistaa siitä, että ne hyppivät, kun taas kolmisukahäntäiset voivat liikkua vain juosten.
Lahkon varhaisimmat fossiiliset jäänteet ovat devonikaudelta, jolloin kolmisukahäntäisten myös anatomisten piirteiden perusteella oletetaan kehittyneen. Fossiiliaineistossa on kuitenkin valtava aukko kunnes liitukaudella ja sen jälkeen fossiloituneita näytteitä tunnetaan. Suurin osa fossiiliaineistosta on liitukautisista ja sen jälkeisistä meripihkoista.
Piirteitä

Kolmisukahäntäisten takaruumiin kärjessä on aina kolme keskenään suunnilleen yhtä pitkää sukasta. Kolmisukahäntäiset ovat siivettömiä hyönteisiä, niiden pitkänomaista vartaloa peittävät usein suomut. Tuntosarvet ovat pitkät. Näköaistimina toimivat vaatimattomat verkkosilmät, ja päässä on lisäksi kolme pistesilmää. Heimon Nicoletiidae lajeilla ei ole silmiä lainkaan. Suuosat ovat purevat. Raajojen nilkoissa on 2–4 jaoketta.
Muodonvaihdos on olematon. Munista kuoriutuu nymfejä, jotka muistuttavat aikuisia, mutta ovat pienempiä. Nymfit kehittyvät jopa usean kymmenen toukkavaiheen kautta aikuisiksi. Toisin kuin kehittyneemmät hyönteiset, myös aikuiset yksilöt luovat nahkansa.
Elinympäristö ja elintavat

Ravinnokseen kolmisukahäntäiset käyttävät tärkkelyspitoista kasviainesta ja kulttuuriympäristössä myös esimerkiksi paperia tai liimoja, mutta niille kelpaavat myös sienirihmastot ja muiden hyönteisten raadot. Kolmisukahäntäiset ovat ilmeisesti pitkäikäisiä, ja niiden elinkaari kestänee 2–7 vuotta. Kolmisukahäntäiset ovat aktiivisimmillaan öisin.
Lisääntyminen tapahtuu epäsuoran hedelmöityksen kautta. Koiras tuottaa seittirihmaa, josta se tekee telttamaisen rakenteen vaakasuoran pinnan ja jonkin pystyssä olevan pinnan väliin. Koiras laskee telttaan spermapaketin eli spermatoforin ja kosiorituaalien yhteydessä houkuttelee naaraan telttaan, jossa naaras poimii paketin sukuaukkoonsa. "Parittelun" päätteeksi naaras puristaa tyhjän paketin ulos ja syö sen. Munat lasketaan elinympäristön halkeamiin ja rakoihin.
Lajit Suomessa

Suomessa kolmisukahäntäisiä on vanhastaan tavattu kahta lajia: sokeritoukka (Lepisma saccharina) on varsin yleinen asuntojen, etenkin kylpytilojen vieras. Sitä vastoin uunitoukka (Thermobia domestica) vaatii elinympäristöltään selvästi asuintiloja korkeampaa lämpötilaa ja sen levinneisyys rajoittuu joihinkin erikoisempiin laitoksiin. Viime vuosina Suomeen ovat vakiintuneet uusina sisätiloissa viihtyvinä lajeina myös paanutoukka (Ctenolepisma lineata) sekä paperitoukka (Ctenolepisma longicaudata).
Aiheesta muualla

ITIS: Zygentoma (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q30111  Wikispecies: Zygentoma  AFD: Zygentoma  BOLD: 770869  BugGuide: 79  CoL: 4C8  EoL: 1097  EPPO: 1ZYGEO  Fauna Europaea: 13901  Fauna Europaea (new): fa2f239d-d6a0-4501-9bd9-6f87dfe958de  GBIF: 1004  iNaturalist: 48301  IRMNG: 12377  ITIS: 685008  NBN: NHMSYS0001386484  NCBI: 30264  Open Tree of Life: 159370  Paleobiology Database: 177848  Plazi: 0394A359-2F66-8E1F-017E-FCBAFB11FB99
Harainen

Harainen on yksinäistalon muodostama kylä Mynämäen kunnan  Mietoisissa, Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee Kustavintien pohjoispuolella, Kaukurlan ja Haijaisten kylien välissä, Mynäjoen lähellä.
Yksinäistalon talouskeskus on metsän reunassa ja sen ympärillä on pääasiassa peltoa. Tilan läheisyydessä ei juuri ole muuta asutusta. Keskiajalla Maunu II Tavast lahjoitti Haraisen Turun tuomiokirkolle. Uskonpuhdistuksen jälkeen Juhana III lahjoitti tilan aviottomalle tyttärelleen Sofia Gyllenhjelmille. Häneltä tila siirtyi 1600-luvulla de la Gardie -suvun haltuun ja myöhemmin osaksi Lehtisten kartanoa. Nykyään tila on itsenäinen. Torppia Haraisissa on 1900-luvulla ollut yksi, joka sekin on ilmeisesti sijainnut Mynämäellä.
Hapanmaitotuote

Hapanmaitotuote on hapatettu maitotuote, jonka valmistuksessa käytetään maitohappobakteereita. Hapanmaitotuotteita ovat esimerkiksi piimä, kefiiri, jogurtti, viili ja hapankerma. Myös maitorahka voidaan lukea hapanmaitotuotteeksi.
Hapanmaitotuotteet eroavat toisistaan hapatteen ominaisuuksien perusteella. Erilaisilla maitohappokäymisillä niille saadaan oma rakenteensa, makunsa ja hajunsa.
Hapanmaitotuotteiden historia on tuhansien vuosien pituinen. Ne ovat levinneet maailmalle Lähi-idän alueelta.