stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Desmond Bagley
Ura kirjailijana

Bagley kirjoitti kaikkiaan 16 täysimittaista toimintaromaania, jotka kaikki on suomennettu. Teokset sijoittuivat usein eksoottisiin ympäristöihin kuten Meksikoon (Vivero), Islantiin (Islannin peli), Uuteen-Seelantiin (Lumi vyöryy), Keniaan (Safari) sekä Suomeen, Norjaan ja Neuvostoliittoon (Suomalainen nuorallatanssi). Bagley matkusti paljon ja pyrki tekemään huolellista taustatyötä. Suomessa hän perehtyi muun muassa Kalevalaan, paperitehtaisiin, Sompion luonnonsuojelualueeseen ja saunaan.[lähde? ]
Bagleyn ensimmäinen romaani The Golden Keel (Kultainen köli) ilmestyi vuonna 1963 ja nousi saman tien menestykseen. Kirja perustui toisen maailmansodan aikaiseen huhuun, josta Bagley oli kuullut  kapakassa Johannesburgissa. Viimeiset teokset Night of Error (Erehdysten yö) ja Juggernaut (Surmanajo) julkaistiin Bagleyn kuoleman jälkeen, ne viimeisteli kirjailijan vaimo Joan Margaret Bagley (o.s. Brown). Alun perin Erehdysten yö oli kirjoitettu jo 1960-luvun alkupuolella Kultaisen kölin jälkeen.
Elinaikana Bagleyltä julkaistiin myös kaksi novellia, joista ensimmäinen jo tammikuussa 1957 Argosy-lehdessä. Kolmas novelli on julkaistu postuumisti romaanien uusintapainosten yhteydessä. Sen Bagley kirjoitti 1960-luvulla viihdyttääkseen jouluvieraitaan kotitalossaan Totnesissa.
Teokset > Romaanit

Kultainen köli, 1965 (The Golden Keel, 1963)
Andien vangit, 1966 (High Citadel, 1965)
Hurrikaani, 1967 (Wyatt's Hurricane, 1966)
Maanvyöry, 1969 (Landslide, 1967)
Vivero, 1970 (The Vivero Letter, 1968)
Tehtävä kuudelle, 1971 (The Spoilers, 1969)
Islannin peli, 1972 (Running Blind, 1970)
Loukku, 1973 (The Freedom Trap, 1971)
Suomalainen nuorallatanssi, 1973 (The Tightrope Men, 1973)
Lumi vyöryy, 1975 (The Snow Tiger, 1975)
Vihollinen, 1977 (The Enemy, 1977)
...ja hiekka peittää jäljet, 1978 (Flyaway, 1978)
Bahaman hauta, 1981 (Bahama Crisis, 1980)
Safari, 1982 (Windfall, 1982)
Erehdysten yö, 1984 (Night of Error, 1984), toinen romaani, kirjoitettu 1960-luvulla
Surmanajo, 1985 (Juggernaut, 1985)
Teokset > Novellit

My Old Man's Trumpet, 1957
A Matter of Months, 1976
The House of the Lions, 2009 (kirjoitettu Bagleyn jouluvieraille 1966)
HarperCollins on julkaissut vuonna 2009 uusintapainokset Bagleyn kaikista 16 romaanista kahdeksana tuplaniteenä (englanniksi). Jokaisessa on lisäksi ekstrana novelli tms. Bagleyn lyhyt kirjoitus.
Filmatisoinnit ja TV-sarjat

The Macintosh Man (1973), pohjaa Loukkuun, o: John Huston, n: Paul Newman, Dominique Sanda, James Mason
Running Blind (1979), kolmiosainen tv-minisarja
Landslide (1992)
The Vivero Letter (1998), Yhdysvalloissa nimellä Forgotten City
The Enemy (2001)
Aiheesta muualla

Authorscalendar.info
Fanisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Crimetime (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Fantastic fiction (englanniksi)
Dillingen an der Donau

| Dillingen an der Donau |
| --- | --- |
 vaakuna
 Dillingen an der Donau
 Koordinaatit: 48°34.9′N, 10°29.7′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Schwaben
Piirikunta:  Dillingen an der Donau
Hallinto:  
 – Pormestari:  Frank Kunz
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  75,58 km²
Korkeus:  433 m
Väkiluku:  19 314 (2 020)
 – Väestötiheys:  255,5 as./km²
 
 www.dillingen-donau.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dillingen an der Donau (lyhyemmin Dillingen a.d. Donau) on kaupunki Baijerin osavaltiossa eteläisessä Saksassa. Se kuuluu Schwabenin hallintopiiriin ja Dillingen an der Donaun piirikuntaan. Dillingen an der Donau on piirikuntansa keskuskaupunki. Vuoden 2020 lopussa siellä asui 19 314 asukasta. Kaupungin pinta-ala on 75,58 neliökilometriä ja asukastiheys 256 as./km².
Königstraße Dillingenissä
Maantiede

Dillingen sijaitsee Schwabenin hallintoalueen pohjoisosassa Tonavajoen (saks. Donau) pohjoisrannalla lähellä Baden-Württembergin ja Baijerin välistä osavaltiorajaa.
Historia

Alkujaan Dillingenin alueella sijaitsi alemanninen asutus. Dillingen on mainittu ensimmäisen kerran vuonna 973. Dillingen oli keskiajalta sekularisaatioon vuonna 1803 saakka Augsburgin piispojen residenssikaupunki. Augsburgin piispa, kardinaali Otto Truchseß von Waldburg perusti Dillingenin yliopiston vuonna 1549. Kaupungin hallinta siirtyi Baijerille vuonna 1803. Baijerille siirtymisen jälkeen Dillingenin yliopistosta muodostui katolinen teologilyseo, kunnes se vuonna 1923 muuttui filosofis-teologiseksi korkeakouluksi.
1. heinäkuuta 1972 Dillingeniin liitettiin Hausenin kunta. 1. toukokuuta 1987 Dillingeniin liitettiin Donaualtheimin, Fristingenin, Kicklingenin, Schretzheimin ja Steinheimin kunnat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dillingen an der Donau Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (saksaksi)
Baijerin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Aichach-Friedberg
Altötting
Amberg
Amberg-Sulzbach
Ansbachin piirikunta
Ansbach
Aschaffenburgin piirikunta
Aschaffenburg
Augsburgin piirikunta
Augsburg
Bad Kissingen
Bad Tölz-Wolfratshausen
Bambergin piirikunta
Bamberg
Bayreuthin piirikunta
Bayreuth
Berchtesgadener Land
Cham
Coburgin piirikunta
Coburg
Dachau
Deggendorf
Dillingen an der Donau
Dingolfing-Landau
Donau-Ries
Ebersberg
Eichtätt
Erding
Erlangen
Erlangen-Höchstadt
Forchheim
Freising
Freyung-Grafenau
Fürstenfeldbruck
Fürthin piirikunta
Fürth
Garmisch-Partenkirchenin piirikunta
Günzburg
Haßberge
Hofin piirikunta
Hof
Ingolstadt
Kaufbeuren
Kelheim
Kempten
Kitzingen
Kronach
Kulmbach
Landsberg am Lech
Landshutin piirikunta
Landshut
Lichtenfels
Lindau
Main-Spessart
Memmingen
Miesbach
Miltenberg
Mühldorf am Inn
Münchenin piirikunta
München
Neuburg-Schrobenhausen
Neumarkt in der Oberpfalz
Neustadt an der Aisch-Bad Windsheim
Neustadt an der Waldnaabin piirikunta
Neu-Ulm
Nürnberg
Nürnberger Land
Oberallgäu
Ostallgäu
Passaun piirikunta
Passau
Pfaffenhofen an der Ilm
Regen
Regensburgin piirikunta
Regensburg
Rhön-Grabfeld
Rosenheimin piirikunta
Rosenheim
Roth
Rottal-Inn
Schwabach
Schwandorf
Schweinfurtin piirikunta
Schweinfurt
Starnberg
Straubing
Straubing-Bogen
Tirschenreuth
Traunstein
Unterallgäu
Weiden in der Oberpfalz
Weilhelm-Schongau
Weißenburg-Gunzenhausen
Wunsiedel im Fichtelgebirge
Würzburgin piirikunta
Würzburg
Just Visiting

| Just Visiting |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean-Marie Poiré
Käsikirjoittaja:   Jean-Marie Poiré  Christian Clavier  John Hughes 
Tuottaja:   Patrice Ledoux  Ricardo Mestres 
Säveltäjä:  John Powell
Kuvaaja:  Ueli Steiger
Leikkaaja:  Michael A. Stevenson
Pääosat:   Jean Reno  Christina Applegate  Christian Clavier  Malcolm McDowell  Tara Reid  Bridgette Wilson 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Buena Vista Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix
Ensi-ilta:  2001
Kesto:  88 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Just Visiting, televisioesityksessä käytetty myös nimeä Just Visiting – kuokkavieraat keskiajalta, on Jean-Marie Poirén ohjaama komediaelokuva vuodelta 2001. Se kertoo kreivi Thibaultista (Jean Reno) ja tämän palvelijasta, André le Pâtésta (Christian Clavier), jotka joutuvat keskiajalta 2000-luvulle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jean Reno   | … |   Kreivi Thibault of Malfete   |
|  Christina Applegate   | … |   Julia Malfete/prinsessa Rosalind   |
|  Christian Clavier   | … |   André le Pâté   |
|  Malcolm McDowell   | … |   velho   |
|  Matt Ross   | … |   Hunter Cassidy   |
|  Tara Reid   | … |   Angelique   |
|  Bridgette Wilson   | … |   Amber   |
|  John Aylward   | … |   Byron   |
Depeche Mode

| Depeche Mode |
| --- | --- |
 Depeche Mode esiintymässä Barcelonassa vuonna 2006.
Tiedot
Toiminnassa:  1980–
Tyylilaji:  synthpop, new wave, alternative dance, electronic rock, dancepop, dancerock, alternative rock, industrial rock, poprock, rock
Kotipaikka:   Basildon, Essex, Iso-Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Martin Gore, kitara, koskettimet, taustalaulu   Dave Gahan, laulu   Christian Eigner, rummut (ei virallinen jäsen)   Peter Gordeno, koskettimet, taustalaulu (ei virallinen jäsen)  
Entiset jäsenet:  Alan Wilder, koskettimet, rummut (1983–1995)  Vince Clarke, koskettimet (1980–1982)  Andrew Fletcher, koskettimet (1980-2022) 
Levy-yhtiö:  Mute Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Depeche Mode on vuonna 1980 perustettu brittiläinen elektronista musiikkia soittava yhtye. Se aloitti uransa kevyellä syntikkapopilla uusromantiikan ollessa suosionsa aallonharjalla. Myöhemmin yhtye siirtyi monipuolisempaan elektroniseen musiikkiin yhdistäen siihen rockia ja perinteisempiä soittimia. Yhtyeen alkuperäisjäsenet ovat Dave Gahan, Martin Gore, Andy Fletcher ja Vince Clarke. Tällä hetkellä yhtyeen muodostavat Gahan and Gore.
Depeche Mode oli myynyt vuoteen 2006 mennessä yhteensä 100 miljoonaa albumia ja singleä, mikä tekee Depeche Modesta maailman menestyneimmän elektronisen musiikin yhtyeen.
Depeche Mode on vieraillut Suomessa kuusi kertaa, vuosina 1998, 2001, 2006, 2010, 2013 ja 2018.
Historia > 1990-luku

Vuonna 1990 julkaistiin Violator-albumi, jolla yhtye yhdisteli elektronista musiikkia ja tavanomaisia instrumentteja. Albumilta julkaistuista singleistä ”Personal Jesus” ja ”Enjoy The Silence” tuli Depeche Moden kaikkien aikojen tunnetuimpia kappaleita. Albumin siivittämänä yhtye lähti maailmankiertueelle ja vuoteen 1991 mennessä Depeche Modesta oli tullut yksi suurista maailmanluokan yhtyeistä.
Suosiolla oli myös kääntöpuolensa: Gahan alkoi käyttää huumeita ja Gore sortui alkoholismiin.
Depeche Mode vaihtoi tyyliään rockmusiikin suuntaan vuonna 1993 julkaistulla levyllä Songs of Faith and Devotion, jolla Wilder pääsi lopulta soittamaan oikeita rumpuja. Yhtye lähti 14 kuukautta kestäneelle maailmankiertueelle. Kiertueella yhtyeen sisäiset riidat kuitenkin purkautuivat: Fletcher kieltäytyi osallistumasta kiertueen jälkimmäiselle puoliskolle. Tuona aikana yhtyeen pitkäaikainen assistentti Daryl Bamonte soitti koskettimia Fletcherin tilalla.
Kyllästyttyään yhtyeen sisällä velloviin riitoihin Alan Wilder jätti yhtyeen kesäkuussa 1995. Päätökseen vaikuttivat Gahanin huumeongelma, Goren henkiset vaikeudet sekä Wilderin ja Fletcherin kiristyneet välit. Hänen lähtöään seurasi uutinen Gahanin itsemurhayrityksestä ja myöhemmästä heroiiniyliannostuksesta. Gahan vietiin vieroitushoitoon, ja hän on ollut kuivilla vuodesta 1997 asti.
Yhtyettä kohdanneiden vaikeuksien jälkeen liikkeellä oli huhuja Depeche Moden hajoamisesta, mutta Gahanin päästyä vieroitushoidosta yhtye alkoi kuitenkin työstää uutta albumia. Ultra julkaistiin vuonna 1997. Yhtye päätti olla lähtemättä maailmankiertuelle johtuen edellisen Devotional-kiertueen tapahtumista.
Historia > 2000–

Vuonna 2001 Depeche Mode julkaisi Exciter-levyn, joka ei menestynyt juurikaan Euroopan ulkopuolella. Tällä kertaa yhtye lähti kuitenkin maailmankiertueelle. Myöhemmin Gore ja Gahan julkaisivat myös omat soololevynsä.
Vaisusti menestyneen Exciterin jälkeen Depeche Mode palasi juurilleen vuonna 2005 julkaistulla Playing the Angel -levyllä, joka keräsi ylistäviä arvioita ympäri maailmaa. Myös albumia tukeva kiertue oli maailmanlaajuinen menestys. Konsertit Milanossa 18. ja 19. helmikuuta kuvattiin tulevaa konserttitaltiointia varten. Touring the Angel: Live in Milan 2 x DVD+CD -paketti julkaistiin 25. syyskuuta 2006 kaikkialla maailmassa. Myöhemmin samana vuonna julkaistiin myös yhtyeen uran ensimmäinen hittikokoelma nimeltään The Best Of Depeche Mode Volume 1, joka sisälsi uuden singlen "Martyr".
Vuonna 2009 Depeche Mode julkaisi Sounds of the Universe -albumin, joka sai runsaasti julkisuutta. Albumista on julkaistu useita erilaisia versioita: esimerkiksi LP-levy, tupla-CD, tavallinen CD ja iso kokoelmalaatikko. Mahtipontisesti nimetyn albumin tiimoilta Depeche Mode järjesti maailmankiertueen nimeltään Tour of the Universe.
Depeche Mode julkaisi 22. maaliskuuta 2013 neljännentoista studioalbuminsa Delta Machine. Albumin kappale ”Heaven” on noussut hitiksi. Yhtye lähti albumin myötä maailmankiertueelle ja esiintyi muun muassa Helsingissä 15. joulukuuta 2013.
Yhtyeen ulkoasu

Depeche Mode on kokenut pitkän uransa aikana useamman muodonmuutoksen tyylistä toiseen. Alun poikabändimäisyys muuttui vähitellen 1980-luvun puolivälin hurjiin sadomasokistisiin nahka-asuihin. Maailmantähteys ja musiikillinen kehitys vei Depeche Modea kuitenkin kohti tavanomaisempaa rockilmettä.
Vielä uransa alussa Depeche Mode esiintyi taustanauhojen turvin, eivätkä yhtyeen jäsenet kiinnittäneet esiintymistensä estetiikkaan juuri mitään huomiota. Ensimmäisien levykansien kuvaajana ja graafikkona toimi Brian Griffin.
Useiden epäjohdonmukaisten musiikkivideoiden jälkeen yhtye hankki videoidensa ohjaajaksi maailmankuulun hollantilaisen valokuvaajan Anton Corbijn'in, jota on paljolti kiittäminen yhtyeen nykyisestä visuaalisesta ilmeestä. ”A Question of Time” -video oli alku näihin päiviin saakka kestäneelle kiinteälle taiteelliselle yhteistyölle, joka on käsittänyt promovideoiden lisäksi esimerkiksi valokuvia, albumien ja singlejulkaisujen kansia sekä kiertueiden esiintymislavojen ja taustaprojektioiden suunnittelua. Corbijn'in töistä Depeche Modelle voi mainita erityisesti ”Enjoy the Silence” -videon, jota voidaan pitää bändin parhaiten tunnettuna videona. Corbijn suunnitteli myös koko taiteellisen ilmeen yhtyeen Devotional-kiertueelle.  Hänen kuvaamansa konserttivideo Devotional oli jopa Grammy-ehdokkaana parhaiden pitkien musiikkivideoiden kategoriassa (Best Long Form Music Video) vuonna 1995.
Kokoonpano

| Nykyinen kokoonpano | Entiset jäsenet |
| --- | --- |
Martin Gore  (kitara, koskettimet, taustalaulu): Vince Clarke (koskettimet 1980–1982)
Dave Gahan (laulu): Alan Wilder (koskettimet, rummut 1983–1995)
Christian Eigner (rummut) (ei virallinen jäsen): Andrew Fletcher (management, koskettimet 1980-2022)
Peter Gordeno (koskettimet) (ei virallinen jäsen):
Diskografia > Videoalbumit

| Vuosi | Video |
| --- | --- |
1985: The World We Live In and Live in Hamburg
1985: Some Great Videos
1988: Strange
1989: 101
1990: Strange Too
1993: Devotional
1998: The Videos 86>98
1998: Some Great Videos 81>85
2002: One Night in Paris
2002: The Videos 86>98 +
2006: Touring the Angel: Live in Milan
2006: The Best Of, Volume 1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Depeche Moden virallinen kotisivu
Depeche Moden suomenkieliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
FREESTATE.hu - The Biggest Hungarian depeCHe MODE Fansite
Depeche Mode Myspacessa (englanniksi)
Dave Gahan
Judo kesäolympialaisissa 2012

Judossa kilpailtiin Lontoon 2012 kesäolympialaisissa 28. heinäkuuta – 3. elokuuta Exhibition Centre Londonissa. Tapahtumia oli 14, joista seitsemän oli miehille ja seitsemän naisille. Kilpailijoita oli yhteensä 386. Isäntämaa Yhdistynyt kuningaskunta sai jokaiseen luokkaan automaattisesti yhden paikan.
Tapahtumat

Miehet:
−60 kg
60–66 kg
66–73 kg
73–81 kg
81–90 kg
90–100 kg
+100 kg
Naiset:
−48 kg
48–52 kg
52–57 kg
57–63 kg
63–70 kg
70–78 kg
+78 kg
Mitalistit

Lähde: London2012
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 60 kg |  Arsen Galstyan |  Hiroaki Hiraoka |  Felipe Kitadai  Rishod Sobirov |
| 66 kg |  Laša Šavdatuašvili |  Miklós Ungvári | Cho Jun-Ho  Masashi Ebinuma |
| 73 kg |  Mansur Isajev |  Riki Nakaya |  Ugo Legrand  Sainjargalyn Nyam-Ochir |
| 81 kg |  Kim Jae-Bum |  Ole Bischof |  Ivan Nifontov  Antoine Valois-Fortier |
| 90 kg |  Song Dae-Nam |  Asley Gonzalez |  Ilias Iliadis  Masashi Nishiyama |
| 100 kg |  Tagir Khaibulaev |  Tuvshinbajar Naidan |  Dimitri Peters    Henk Grol |
| yli 100 kg |  Teddy Riner |  Aleksandr Mihailin |  Rafael Silva  Andreas Tölzer |
Mitalistit > Naiset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 48 kg |  Sarah Menezes |  Alina Alexandra Dumitru |  Éva Csernoviczki  Charline Van Snick |
| 52 kg |  An Kum-Ae |  Yanet Bermoy |  Rosalba Forciniti  Priscilla Gneto |
| 57 kg |  Kaori Matsumoto |  Corina Căprioriu |  Marti Malloy  Automne Pavia |
| 63 kg |  Urška Žolnir |  Xu Lili |  Yoshie Ueno  Gévrise Émane |
| 70 kg |  Lucie Decosse |  Kerstin Thiele |  Yuri Alvear  Edith Bosch |
| 78 kg |  Kayla Harrison |  Gemma Gibbons |  Audrey Tcheuméo    Mayra Aguiar |
| yli 78 kg |  Idalys Ortíz |  Mika Sugimoto |  Karina Bryant    Tong Wen |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Judo 2012 kesäolympialaisten ja -paralympialaisten virallisilla sivuilla (englanniksi)
Kesäolympialaisten 2012 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Koripallo | Käsipallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Soutu | Sulkapallo | Taekwondo | Taitouinti | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Judo olympialaisissa
1896–1960 •
1964 •
1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
2024
Naisten 52kg sarjan ottelu, jossa vastakkain Ranskan Gneto Priscilla ja Etelä-Korean Kim Kyung-Ok.
Jokibarbi

| Jokibarbi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Karpit Cyprinidae
Alaheimo::  Barbinae
Suku::  Barbus
Laji::  barbus
Kaksiosainen nimi
 Barbus barbus  (Linneaus, 1758) 

Katso myös
   Jokibarbi Wikispeciesissä   Jokibarbi Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Jokibarbi (Barbus barbus) on karppien heimoon (Cyprinidae) kuuluva eurooppalainen makean veden kala.
Ulkonäkö ja koko

Jokibarbi on vaaleanruskea tai vihertävänruskea. Sen evät ovat kellertävän oransseja. Silmät ovat melko pienet. Kala on tyypillisesti 50–100 senttimetrin pituinen. Se voi painaa neljä kilogrammaa. Jokibarbi voi elää ainakin 25-vuotiaiksi. 
Jokibarbin suu on alhaalla, mikä sopii pohjalla ruokailuun.
Ravinto

Jokibarbin ravintoa ovat hyönteisten toukat, äyriäiset, nilviäiset ja pienet kalat.
Elinalue

Jokibarbi  elää joissa ja järvissä. Levinneisyysalue yltää Englannista ja Ranskan Pyreneiltä Ukrainaan.
Joutsenlampi (Perho)

| Joutsenlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Pohjanmaa
Kunnat:  Perho
Koordinaatit:  63°08′42″N, 24°41′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyjärven valuma-alue (14.64)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.647.1.020
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  197,8 m  
Pituus:  450 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  1,278 km  
Pinta-ala:  2,643 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiJoutsenlampi 
Joutsenlampi  on Keski-Pohjanmaalla Perhossa  Kirvesmäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 450 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Kyyjärven valuma-alueella (14.64), jonka Pekkasenjoen valuma-alueeseen (14.647) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 197,8 metriä mpy.
Kali Naach

Kali Naach on intialainen kansantanssi Länsi-Bengalista. Tanssia tanssitaan Gajan- juhlallisuuksissa siunausten saamiseksi Kali-jumalattarelta. Tanssijat käyttävät pyhillä mantroilla puhdistettuja naamioita. Kali Naach on miekkatanssi, jonka jälkeen tanssijat kykenevät antamaan profetiaalisiaselvennä vastauksia.
Jäämyrskyliitäjä

| Jäämyrskyliitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappaliitäjät Procellariidae
Suku::  Thalassoica
Laji::  antarctica
Kaksiosainen nimi
 Thalassoica antarctica  (J.F. Gmelin, 1789) 
Katso myös
   Jäämyrskyliitäjä Wikispeciesissä   Jäämyrskyliitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jäämyrskyliitäjä (Thalassoica antarctica) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva valtamerilintu, ja ainoa sukunsa edustaja. Se elää Etelämantereella ja sitä ympäröivillä vesialueilla, pääasiassa Weddellinmeren ja Rossinmeren saarilla ja rannikoilla. Populaation koko on 10–20 miljoonaa yksilöä. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Etelämantereelta 1789.
Kaija Väänänen

Kaija Väänänen, o.s. Nurro, (4. joulukuuta 1911 Kuopio – 27. maaliskuuta 1976 Tampere) oli suomalainen nuortenkirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä Anna Kasurinen ja Kaari Tuovinen.
Väänänen valmistui 1931 merkonomiksi Kuopion kauppaoppilaitoksesta. Valkeakoskella asuessan hän oli Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n palveluksessa kirjastonhoitajana 1946–1955 ja yhtiön henkilöstölehden toimitussihteerinä 1961–1974.
Teoksia

Omalla nimellä:
Sirkkalehdet maan pinnalla : romaani. Otava 1946
Leena ja hänen luokkansa : tyttöromaani. Otava 1950, 2. painos 1956
Me villamyssymissit : koululaiskertomus. Otava 1955
Urhea sorsarouva ; kuv. Helga Sjöstedt. Otava 1957
Viluinen unelma : tyttöromaani. Otava 1957
Salo 1916-1966. Valkeakoski 1966
Nimellä Anna Kasurinen:
Kuudennella : koululaiskertomus. Gummerus 1937
Tyttö myymäläpöydän takaa : reputetun kesä. Gummerus 1938
Uusia ystäviä : koulukertomus. Gummerus 1938
Konsulin uusi Aaro : keveä kesäinen kertomus. Gummerus 1939
Se olikin sotasyksy : tyttöromaani. Otava 1940
Melkein aikaihminen : Saara kirjoittaa Pirkolle. Gummerus 1944, 2. painos 1945
Judo kesäolympialaisissa 2020

Judossa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa 14. kertaa. Ottelut käytiin Nippon Budōkanilla, Tokiossa. Judossa kilpailtiin siten, että sekä naisille että miehille oli seitsemän painoluokkaa. Näiden lisäksi kilpailtiin sekajoukkuekilpailussa, joka oli ensimmäistä kertaa mukana olympialaisten ohjelmassa. Sekajoukkuekilpailuun osallistui kolme miesurheilijaa (painoluokista 73 kg, 90 kg ja yli 90 kg) ja kolme naisurheilijaa (painoluokista 57 kg, 70 kg ja yli 70 kg). Olympiaturnaukseen pääsi yhteensä 386 judokaa siten, että isäntämaa Japanilta yksi urheilija pääsi suoraan jokaiseen painoluokkaan.
Menestynein maa oli Japani, joka voitti 15 painoluokasta yhdeksän ja saavutti yhteensä 12 mitalia. Muut maat, jotka saavuttivat vähintään kaksi kultamitalia, olivat Ranska ja Kosovo. Ranska saavutti toiseksi eniten mitaleja, yhteensä kahdeksan.
Aikataulu

Yhtenä päivänä kilpailtiin yksi painoluokka sekä miehissä että naisissa. Aamupäivällä käytiin karsintakierrokset ja puolivälierät. Iltapäivällä käytiin keräilyerät, välierät, pronssiottelut ja loppuottelu. Päivän päätti mitaliseremonia. Poikkeuksena oli viimeisenä päivänä käytävä sekajoukkuekilpailu, jolloin aamupäivällä kisattiin myös keräilyerät ja välierät.
|  | La 24 | Su 25 | Ma 26 | Ti 27 | Ke 28 | To 29 | Pe 30 | La 31 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet | 60 kg | 66 kg | 73 kg | 81 kg | 90 kg | 100 kg | Yli 100 kg |  |
| Naiset | 48 kg | 52 kg | 57 kg | 63 kg | 70 kg | 78 kg | Yli 78 kg |  |
| Sekajoukkue |  |  |  |  |  |  |  | X |