Kunniaväkivalta
Kunniaväkivallan yhteys klaanikulttuuriin

Suomalaisessa valistuskirjallisuudessa kunniaväkivalta usein liitetään patriarkaattiin, eikä tiettyihin maihin, etnisiin ryhmiin tai uskontoihin. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen eli THL:n mukaan:
’Kunniaan’ liittyvä väkivalta ei ole sidoksissa tiettyyn maahan, etniseen ryhmään tai uskontoon, vaan sitä esiintyy monissa yhteisöissä ympäri maailmaa, erityisesti patriarkaalisissa kulttuureissa.
Sosiaaliantropologit eivät yhdistä kunniaväkivaltaa isänvaltaan eli patriarkaattiin. Kunniaväkivallan on nähty olevan seurausta tietynlaisista sosiaalisista rakenteista, joissa kunnian puolustamisesta on tullut välttämätön osa koko yhteisön hyvinvointia.
Sosiaaliantropologi Philip Carl Salzman tekee jaottelun kahden yhteiskuntatyypin välillä. Toisaalta ovat valtiovaltaan nojautuvat yhteiskunnat ja toisaalta esivaltiolliset yhteisöt, joista väkivallan monopolia edustava valtio puuttuu tai joissa sen vaikutus tuntuu vain heikosti. Maanviljelyyn perustuvissa yhteiskunnissa ihmiset ovat asettuneet aloilleen, minkä seurauksena he ovat joutuneet helpoksi saaliiksi yhteiskunnallisen eliitin harjoittamalle alistamiselle ja verotukselle, joka tapahtuu keskitetyn vallan avulla. Paimentolaisuutta harjoittavat väestöt sen sijaan pystyvät suojelemaan vapauttaan liikkumalla paikasta toiseen. Keskusvallan on vaikea tavoittaa heitä, minkä takia näissä yhteisöissä ovat säilyneet alkuperäiset sosiaalisen organisoitumisen muodot.
Paimentolaiskulttuureita esiintyy edelleen kaikkialla esimerkiksi koko arabimaailmassa, sillä ainoastaan karttakirjoissa keskushallinnon valta ulottuu yhtenäisesti koko valtakunnan alueelle. Köyhissä maissa on tavallista, että hallituksen valta on heikkoa aavikoilla ja vuoristoissa.
Ilman keskitettyä hallintoa ja sen väkivaltakoneistoa paimentolaiset joutuvat puolustamaan itse itseään muita vastaan. Antropologit puhuvat symmetrisestä vastakkainasettelusta. Siinä ihmisten välinen lojaalisuus syntyy oman ryhmän etujen puolustamisesta aina samalla tasolla, jolla sitä vastaan kohdistunut uhkakin esiintyy. Oman perheen etuja puolustetaan toista perhettä vastaan, oman suvun etuja toista sukua vastaan, oman klaanin etuja toista klaania vastaan ja oman heimon etuja toista heimoa vastaan.
Keskusvallan ohjauksesta vapaassa klaanikulttuurissa tärkeitä arvoja ovat miesten tasa-arvo, riippumattomuus ja vapaus, itseensä ja omaan apuun luottaminen, lojaalisuus sukua kohtaan sekä sotaisuus ja rohkeus itsensä puolustamisessa. Jos yksilö tai ryhmä ei kykene puolustautumaan, se joutuu muitten alistamaksi. Yksilöllä on sen takia kollektiivinen velvollisuus osallistua paitsi oman asiansa, tarvittaessa myös perheen, suvun, klaanin ja heimon etujen puolustamiseen. Koska lojaalisuus tuottaa yksilölle kustannuksia, klaanikulttuureihin on kehittynyt voimakas kunniantunto, jossa oman kunnian säilyttäminen toimii ensisijaisena palkkiona apuun rientävälle yksilölle. Jos henkilö, olipa hän mies tai nainen, ei lähde tarvittaessa apuun, hän menettää kasvonsa.
Paimentolaisheimojen kunniaväkivallassa on yleensä kysymys omaisuuden ja aineellisten etujen, kuten laidunmaiden tai veden turvaamisesta. Naisten ”kunnian” varjeleminen liittyy naisten rooliin lasten synnyttäjinä. Lapset ovat tärkeä voimavara, sillä paimentolaiskulttuurit ovat työvaltaisia, ja perheen ja suvun sotilaallinen voima muita vastaan perustuu olennaisesti niiden päälukuun.
Kunniaväkivalta eli uhka loukkausten kostamisesta korvaa paimentolaisheimoilta puuttuvan keskitetyn väkivaltakoneiston. Jokaisella on  kollektiivinen velvollisuus osallistua perheensä, sukunsa, sukuryhmänsä ja klaaninsa etujen puolustamiseen sen mukaisesti, millä organisaatiotasolla loukkaus on tapahtunut.