stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arkadi Vjattšanin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Arkadi Vjattšanin |  Arkadi Vjattšanin |  Arkadi Vjattšanin |  |
Maa:   Venäjä
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Peking 2008 | 100 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Peking 2008 | 200 m selkäuinti |  |
| MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Hopeaa | Barcelona 2003 | 100 m selkäuinti |  |
|  Hopeaa | Barcelona 2003 | 4×100 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Montreal 2005 | 4×100 m sekauinti |  |
|  Pronssia | Melbourne 2007 | 4×100 m sekauinti |  |
| MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Pronssia | Indianapolis 2004 | 200 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Indianapolis 2004 | 4×100 m sekauinti |  |
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Berliini 2002 | 4×100 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Budapest 2006 | 100 m selkäuinti |  |
|  Kultaa | Budapest 2006 | 200 m selkäuinti |  |
|  Kultaa | Budapest 2006 | 4×100 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Eindhoven 2008 | 4×100 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Eindhoven 2008 | 200 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Eindhoven 2008 | 100 m selkäuinti |  |
| EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Kultaa | Helsinki 2006 | 100 m selkäuinti |  |
|  Kultaa | Helsinki 2006 | 200 m selkäuinti |  |
|  Kultaa | Istanbul 2009 | 100 m selkäuinti |  |
|  Hopeaa | Trieste 2005 | 50 m selkäuinti |  |
|  Hopeaa | Trieste 2005 | 100 m selkäuinti |  |
|  Hopeaa | Trieste 2005 | 200 m selkäuinti |  |
Arkadi Arkadjevitš Vjattšanin (ven. Аркадий Аркадьевич Вятчанин, s. 4. huhtikuuta 1984 Vorkuta, Neuvostoliitto) on venäläinen uimari, joka kilpailee pääasiassa selkäuinnissa.
Vjattšanin sai ensimmäisen aikuisten sarjan henkilökohtaisen arvokisamitalinsa Barcelonan pitkän radan MM-kilpailuissa 2003, jossa hän saavutti Aaron Peirsolin jälkeen hopeaa 100 metrin selkäuinnista. Toistaiseksi ainoat arvokisavoittonsa hän on saavuttanut EM-tasolta. Budapestin pitkän radan EM-kisoissa 2006 hän voitti kultaa 100 ja 200 metrin selkäuintimatkoilta sekä sekauintiviestistä. Hän voitti samat selkäuintimatkat myös saman vuoden Helsingin lyhyen radan EM-kisoissa. Kaksi vuotta myöhemmin Eindhovenin pitkällä radalla hän oli 4 × 100 metrin sekauintiviestijoukkueen mukana voittamassa kultaa. Istanbulin lyhyen radan EM-kisoissa 2009 hän voitti 100 metrin selkäuinnin. Yhteensä hän on saavuttanut 21 aikuisten arvokisamitalia.
Vjattšanin voitti kaksi olympiapronssia Pekingissä 2008. Ensin hän sijoittui kolmanneksi 100 metrin selkäuinnissa ja sitten saman tyylin 200 metrin matkalla. Pidempää matkaa Vjattšanin johti vielä 50 metriä ennen maalia, mutta Ryan Lochte ja Aaron Peirsol ohittivat hänet. Lopulta Lochte voitti olympiakultaa maailmanennätysajalla.
Saavutuksia

Lähde: Swimrankings
Junioreiden EM-kilpailut 2001: 2. 4 × 100 m sekauintiviesti, 3. 200 m selkäuinti, 3. 4 × 100 m vapaauintiviesti (ui vain alkuerissä)
Junioreiden EM-kilpailut 2002: 1. 50 m selkäuinti, 1. 200 m selkäuinti, 2. 100 m selkäuinti, 2. 4 × 100 m sekauintiviesti
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2002: 1. 4 × 100 m sekauintiviesti (ui vain alkuerissä)
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2003: 2. 100 m selkäuinti, 2. 4 × 100 m sekauintiviesti, 6. 200 m selkäuinti
Kesäolympialaiset 2004: 4. 4 × 100 m sekauintiviesti
Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2004: 3. 200 m selkäuinti, 3. 4 × 100 m sekauintiviesti
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2005: 2. 4 × 100 m sekauintiviesti, 5. 100 m selkäuinti, 7. 200 m selkäuinti
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2005: 2. 50 m selkäuinti, 2. 100 m selkäuinti, 2. 200 m selkäuinti
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2006: 1. 100 m selkäuinti, 1. 200 m selkäuinti, 1. 4 × 100 metrin sekauintiviesti
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2006: 1. 100 m selkäuinti, 1. 200 m selkäuinti
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2007: 3. 4 × 100 metrin sekauintiviesti, 4. 100 m selkäuinti, 4. 200 m selkäuinti
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2008: 1. 4 × 100 metrin sekauintiviesti, 2. 200 m selkäuinti, 3. 100 m selkäuinti
Kesäolympialaiset 2008: 3. 100 m selkäuinti, 3. 200 m selkäuinti, 4. 4 × 100 metrin sekauintiviesti
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2009: 4. 200 m selkäuinti, 6. 100 m selkäuinti
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2009: 1. 100 m selkäuinti
Nancy Kelly

| Nancy Kelly |
| --- | --- |
 Nancy Kelly vuonna 1955.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1921 Lowell, Massachusetts
Kuollut: 2. tammikuuta 1995 (73 vuotta) Bel Air, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Nancy Kelly (25. maaliskuuta 1921 Lowell, Massachusetts – 2. tammikuuta 1995 Bel Air, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkintoon roolistaan elokuvassa Vaarallista kylvöä (The Bad Seed, 1956).
Ura

Kelly syntyi vuonna 1921 Lowellissa, Massachusettsissa, mutta hänen perheensä muutti pian hänen syntymänsä jälkeen New Yorkiin. Hän aloitti uransa jo lapsena mallina ja esiintyi lapsinäyttelijänä yli 50 elokuvassa, myöhemmin hän esiintyi Broadwaylla lukuisissa näytelmissä elokuvarooliensa lisäksi.
Henkilökohtainen elämä

Kelly oli elämänsä aikana naimisissa kolme kertaa, ja kaikki hänen avioliittonsa päättyivät eroon. Hänellä oli yksi tytär. Hän kuoli kotonaan Bel Airissa Kaliforniassa diabeteksen aiheuttamaan sairauteen.
Valikoitu filmografia

Kello neljän aikaan, Fran, (Four O'Clock, 1958)
Vaarallista kylvöä, (The Bad Seed, 1956)
Tarzanin erämaan seikkailut, (Tarzan's Desert Mystery, 1943)
Vaarallinen asiamies, (Friendly Enemies, 1942)
To the Shores of Tripoli, Helene Hunt, (1942)
Fly by Night, (Mysteerio G 32, 1942)
He Married His Wife, Valerie Randall, (Naimisiin rouvansa kanssa, 1940)
Yö tropiikissa, (One Night in the Tropics, 1940)
Rautaisin ottein, (Frontier Marshal, 1939)
Mies joka löysi Livingstonen, Eve Kingsley, (Stanley and Livingstone, 1939)
Lotjatyttö, (The Girl on the Barge, 1929)
Äkäpussi, (The Untamed Lady, 1926)
Lähde:
Aiheesta muualla

Nancy Kelly Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nancy Kelly Internet Broadway Database – IBDB. Viitattu 18.3.2023. (englanniksi)
Arkonan allas

Arkonanmeri kartan oikeassa alakulmassa
Arkonan allas eli Arkonanmeri on Itämeren osa Ruotsin eteläkärjen ja Saksan pohjoisrannikon välissä; sen itäreunalla on Bornholmin saari ja länsireunalla Falsterin ja Själlannin saaret.  Arkonan allas on selvästi matalampi kuin Bornholmin itäpuolinen Bornholmin allas. Se on Itämeren suolaisinta ja puhtainta osaa: pintaveden suolapitoisuus on tyypillisesti kahdeksan promillea, kun taas ravinteita ja kasviplanktonia on selvästi vähemmän kuin muualla.
Arkona

Arkona voi tarkoittaa
Kap Arkona, Rügenin saarella sijaitseva niemi ja samalla niemellä sijainnut muinainen pakanatemppeli.
Arkona (yhtye), venäläinen pagan metal-yhtye.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Arkona”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Argentiinan Grand Prix 1953

|  Argentiinan Grand Prix 1953  |
| --- | --- |
 1. osakilpailu 9 osakilpailusta kaudella 1953. 
Päivämäärä:  18. tammikuuta 1953
Sijainti:  Buenos Aires, Argentiina
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  3,912 km
Kilpailun pituus:  97 kierrosta, 379,464 km
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Alberto Ascari   (Ferrari)
Paaluaika:  1.55,4
Palkintokoroke
Voittaja:   Alberto Ascari   (Ferrari)
Toinen:   Luigi Villoresi   (Ferrari)
Kolmas:   José Froilán González   (Maserati)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Alberto Ascari   (Ferrari)
Kierrosaika:  1.48,4
Argentiinan Grand Prix 1953 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 18. tammikuuta 1953 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla Buenos Airesissa. Kilpailu oli kauden avauskilpailu, ja sen voitti hallitseva maailmanmestari Alberto Ascari. Kilpailu oli F1-historian ensimmäinen Euroopan ulkopuolella ajettu F1-kilpailu lukuun ottamatta Indianapolis 500 -kilpailuja.
Kilpailuun osallistui kuusi argentiinalaista kuljettajaa, ja siksi yleisöä oli kerääntynyt joukoittain radan puolelle asti, mistä aiheutui häiriöitä ennen kilpailua sekä sen aikana. Kun Giuseppe Farinan auto ajautui katsojien aiheuttaman häiriön vuoksi väkijoukon sekaan, useita loukkaantui ja ainakin kymmenen kuoli, mutta Farina selvisi tilanteesta jalan loukkaantumisella.
Kilpailu oli Ferrarin ylivoimaa erikoisvalmisteisen moottorin ansiosta, mutta kotiyleisön iloksi Maseratin José Froilán González ajoi kolmanneksi.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 10 |  Alberto Ascari | Ferrari | 97 | 3:01.05,4 | 1 | 8+1 |
| 2 | 14 |  Luigi Villoresi | Ferrari | 96 | + 1 krs. | 3 | 6 |
| 3 | 4 |  José Froilán González | Maserati | 96 | + 1 krs. | 5 | 4 |
| 4 | 16 |  Mike Hawthorn | Ferrari | 96 | + 1 krs. | 6 | 3 |
| 5 | 8 |  Oscar Alfredo Gálvez | Maserati | 96 | + 1 krs. | 9 | 2 |
| 6 | 30 |  Jean Behra | Gordini | 94 | + 3 krs. | 11 |   |
| 7 | 28 |  Maurice Trintignant | Gordini | 91 | + 6 krs. | 7 |   |
| Jaettu | 28 |  Harry Schell | Gordini |   |   |   |   |
| 8 | 22 |  John Barber | Cooper-Bristol | 90 | + 7 krs. | 16 |   |
| 9 | 20 |  Alan Brown | Cooper-Bristol | 87 | + 10 krs. | 12 |   |
| Kesk. | 26 |  Robert Manzon | Gordini | 67 | Pyörä | 8 |   |
| Kesk. | 2 |  Juan Manuel Fangio | Maserati | 36 | Voimansiirto | 2 |   |
| Kesk. | 6 |  Felice Bonetto | Maserati | 32 | Voimansiirto | 15 |   |
| Kesk. | 12 |  Giuseppe Farina | Ferrari | 31 | Onnettomuus | 4 |   |
| Kesk. | 32 |  Carlos Menditeguy | Gordini | 24 | Vaihdelaatikko | 10 |   |
| Kesk. | 34 |  Pablo Birger | Simca-Gordini-Gordini | 21 | Tasauspyörästö | 14 |   |
| Kesk. | 24 |  Adolfo Schwelm Cruz | Cooper-Bristol | 20 | Pyörä | 13 |   |
Muuta

Juan Manuel Fangion paluukilpailu vakavan onnettomuutensa jälkeen (hän ei ajanut kaudella 1952).
Paalupaikka: Alberto Ascari – 1.55,4
Nopein kierros: Alberto Ascari – 1.48,4
Anna Hashimoto

Anna Hashimoto (s. kesäkuu 1989) on brittiläinen klarinetisti. Hän syntyi Japanissa, mutta muutti synnyinmaastaan Lontooseen kuusi kuukautta myöhemmin. Hän teki konserttodebyyttinsä Lontoossa 15-vuotiaana soittamalla Carl Maria von Weberin musiikkia Englannin kamariorkesterin kanssa Barbican Centressä. Hänet on sittemmin kutsuttu säännöllisesti soittamaan orkesterin solistina. Muihin orkestereihin, joiden konserttosolistina hän on esiintynyt, lukeutuvat Brysselin filharmonikot, Japanin filharmonikot ja Nagoyan filharmonikot. Hashimoto on voittanut kansainvälisen klarinettikilpailun Kortrijkissä (2010), Carlinossa (2009) ja nuorten sarjassa Tokiossa (2003).
Hashimotoa on kuultu merkittävissä esiintymispaikoissa Britanniassa, muualla Euroopassa, Yhdysvalloissa, Meksikossa ja Japanissa. Näiden joukossa ovat olleet South Bank Centre, Wigmore Hall, Dvořák-sali (Praha) ja Suntory-sali (Tokio). Hashimoton ensimmäinen sooloalbumi A Touch of France otettiin kansainvälisesti hyvin vastaan. Debyyttialbumin julkaisua seurasivat toisen (A Touch of Anna) ja kolmannen (A Touch of Britain) albumin julkaisut.
Hashimoto opiskeli muun muassa Royal Academy of Musicissa Michael Collinsin johdolla. Hän on johtanut omaa Atéa-kvintettiään. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on työskennellyt, ovat olleet Vladimir Ashkenazy, Paul Watkins, Myung-whun Chung ja Jan Latham-Koenig. Kamarimusiikin alueella Hashimoto on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Michael Collinsin, Leon McCawleyn ja Tsuyoshi Tsutsumin sekä useiden jousikvartettien kanssa. Hän on vieraillut lukuisten eri orkesterien soittajana ja opettanut klarinetinsoittoa Birminghamin kuninkaallisessa konservatoriossa.
Aiheesta muualla

AllMusic: Anna Hashimoto (englanniksi)
Navarranajokoira

| Navarranajokoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Baskimaa,  Espanja
Määrä:  koko maailmassa alle 5 urosta ja alle 100 narttua
Alkuperäinen käyttö:  jäniksen metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Muita nimityksiä:  Nafar haize txakurra, Piriniar haize txakurra, Euskal erbi txakurra, Erbi txakur, Sabueso navarro, Sabueso Pirinaico, baskische Hasenhund
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  ei määritetty
Säkäkorkeus:  ei määritetty
Väritys:  punavalkoinen
Navarranajokoira (baskiksi nafar haize txakurra, esp. sabueso navarro) eli pyreneittenajokoira (baskiksi piriniar haize txakurra) tai baskienjäniskoira (baskiksi euskal erbi txakurra) on espanjalainen koirarotu. Vaikka sitä tavataan vielä nykyisin kotiseudullaan, on se lähes sukupuuton partaalla: jäljellä on kokonaisuudessaan enää alle 5 urosta ja alle 100 narttua, joista lähes kaikki Navarrassa.
Ulkomuoto

Navarranajokoira on erittäin kevytrakenteinen eikä kovin kookas, ja se muistuttaa jonkin verran sabueso españolia. Sen keskipitkät raajat ovat hoikat ja lihakset hyvin kehittyneet, mikä tekee koirasta nopean ja ketterän juoksijan. Karvapeite on syvän punainen tai kanelinruskea valkoisin merkein, punaisen/kanelinruskean värisävyn ollessa kutakuinkin samankaltainen kuin lyhytkarvaisella ibizanpodencolla. Säkäkorkeutta ja painoa ei ole tarkkaan määritetty, koska ne molemmat vaihtelevat eri yksilöiden välillä suuresti.
Alkuperä

Navarranajokoira on kotoisin Pohjois-Espanjan baskialueilta, lähinnä Navarrasta ja Pyreneiltä. Se jalostettiin pääasiassa jäniksen metsästykseen, ja aiemmin se oli levinnyt lähes koko maahan. Baskin kielinen nimitys erbi txakurra tarkoittaa sananmukaisesti "jäniskoiraa". Registro de Raza Canina on rekisteröinyt osan nykyisin jäljellä olevasta kannasta, jotta tallennetut sukukirjat auttaisivat rodun tilanteen seuraamiseen ja mahdolliseen laajemman tason rekisteröintiin.
Annie-gaala 1994

Annie-gaala 1994 oli 22. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain ASIFA-Hollywood jakoi vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1994 parhaille animaatioille. Gaala järjestettiin 12. marraskuuta ATAS Plaza-teatterissa Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Ehdokkaat ja voittajat

Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Ehdokkaat ja voittajat > Paras animaatioelokuva

Batman – Mustan kostajan paluu
Leijonakuningas
Painajainen ennen joulua
Ehdokkaat ja voittajat > Paras animaatiosarja

Animaaniset
Batman
The Critic
Ren ja Stimpy
Simpsonit
Ehdokkaat ja voittajat > Paras animaatiomainos

Heart Rate
Sax Man
In The Bag
Tango
Ehdokkaat ja voittajat > Paras suoraan videolle julkaistu elokuva

Urotsukidoji; Legend of the Overfiend
The Lost World
Mickey Mouse: The Black & White Years, Volume 1
Jafarin paluu
Animated Legend, Winsor McCay
Ehdokkaat ja voittajat > Paras videopeli

The Flintstones/Jetsons Timewarp
The Residents Freak Show
Rebel Assault
Sam & Max Hit The Road
Ehdokkaat ja voittajat > Paras luovajohto

Mark Gustafson – Mr. Resistor
Bob Camp – Ren ja Stimpy
Henry Selick – Painajainen ennen joulua
Bruce Timm ja Eric Radomski – Batman
David Silverman – Simpsonit
Ehdokkaat ja voittajat > Paras taiteellisuus

Mark Henn – Leijonakuningas
Scott F. Johnston – Leijonakuningas
Andy Gaskill – Leijonakuningas
Deane Taylor – Painajainen ennen joulua
Paul Rudish – Super Secret Squirrel
Ehdokkaat ja voittajat > Paras tarinan avustus

Brenda Chapman – Leijonakuningas
Paul Dini – Batman
David Feiss – Flintstones Family Christmas
Gary Graham – Mighty Max
Iwao Takamoto – Hollyrock-A-Bye Baby
Ehdokkaat ja voittajat > Paras ääninäyttely

Gregg Berger – Duckman
Mark Hamill – Batman
Jeremy Irons – Leijonakuningas
Frank Welker – Animaaniset
Billy West – Ren ja Stimpy
Juried palkinnot > Winsor McCay -palkinto

Jean Vander Pyl
Ed Benedict
Arthur Davis
Juried palkinnot > Sertifikaatti ansio

Chris Craig
Mike Gribble ja Craig Decker
Milton Knight
Rita Street
Kathy Richardson
Bryan Mon
Monergismi

Monergismi on teologiassa käsitys, jonka mukaan pelastus on yksinomaan jumalan ansiota ja vain hänelle kuuluu ansio vanhurskauttamisesta ja pelastuksesta. Monergismi on islamissa kirjattu Koraaniin, ja kristinuskossa monergismi on ennen kaikkea läntisten kirkkokuntien käsitys eskatologiasta. Monergismille vastakkaisia näkökantoja ovat pelagiolaisuudelle tunnusomainen synergismi, jonka mukaan pelastus on Jumalan ja ihmisen yhteisvaikutuksesta, sekä itämaisten uskontojen pelastuskäsitykset, joiden mukaan pelastus riippuu yksinomaan ihmisen itsensä teoista ja ansioista.
Monergismin pohjana protestanttisessa teologiassa on viisi solaa (latinan "ainoastaan"):
Sola Gratia - pelastus on ainoastaan armosta; ihminen pelastuu Jumalan vihasta ainoastaan armon kautta, eikä ihmisellä ole mitään kykyä myötävaikuttaa pelastukseensa.
Sola Fide - ainoastaan uskon kautta; ihminen pelastuu vain uskosta Kristukseen, joka voidaan saada vain lahjana - ihmisen teoilla, tahdolla, taidoilla, ja pyrkimyksillä ei ole merkitystä uskon saavuttamiseen.
Sola Scriptura -  ainoastaan Kirjoitusten mukaan: Raamattu on erehtymätön ilmoitus, jossa yksin on kaikki tarpeellinen opetus nykyistä ja iankaikkista elämää varten. Tämä sola kieltää kaiken muun jumalallisen ilmoituksen, kuin sen minkä Jumala on jo puhunut Kristuksessa.
Solus Christus - ainoastaan Kristuksen tähden: ihminen pelastuu yksin historiallisen Kristuksen sijaiskuoleman ansiosta.
Soli Deo Gloria - ainoastaan Jumalan kunniaksi: ihmiskunnan pelastuksen ainoa funktio on kuuluttaa Jumalan kunniaa.
Näistä kalvinismi hyväksyy kaikki, ja luterilaisuus kolme ensimmäistä. Katolisuudessa uskon vahvistukseksi vaaditaan lisäksi tekoja, eikä vanhurskauttaminen ole kertakaikkinen tapahtuma, vaan pitkällinen prosessi.
Kristillistä monergismia on arvosteltu ennen muuta siitä, että se johtaa väistämättä fatalismiin: mitä mieltä on edes yrittää elää Jumalan sääntöjen mukaan, jos omilla toimillaan ei mitenkään kykene vaikuttamaan pelastukseensa? Tämän kysymyksen toi esiin jo Pelagius 400-luvulla, eikä tähän kysymykseen ole teologiassa koskaan kyetty vastaamaan tyhjentävästi. Monergismia voidaan perustellusti verrata arpajaisiin: jos Jumala yksin päättää, kuka pelastuu ja kuka kadotetaan, tällöin ihmisen itsensä kannalta kysymys on samasta asiasta kuin jos Jumala arpoisi pelastukseen ja kadotukseen joutuvat, sillä ihminen itse ei voi vaikuttaa arpajaisten lopputulokseen.
Juutalainen käsitys monergismista

Juutalaisuus hylkää monergismin täysin, sillä se katsoo monergismin tekevän Jumalasta julman, oikukkaan ja mielivaltaisen tyrannin. Juutalaisuudessa painotetaan vapaata tahtoa ja ihmisen omaa ratkaisuvaltaa sekä tekojen ja halakhan noudattamisen merkitystä.
Monergismi Islamissa

Islamissa monergismi sen sijaan on opinkappale, ja ihmisen odotetaan nöyrästi alistuvan Jumalan tahtoon ja jättävän pelastuksensa tai kadotuksensa yksin Jumalan ratkaistavaksi. Muslimin sanoessa ins'allah, hän tarkoittaa: kävi miten kävi, tapahtukoon Jumalan tahto ja ilmoittaa alistuvansa lopputulokseen ehdoitta.
Anna Hazare

Anna Hazare
Kisan Baburao Hazare  kuuntele ääntämys (ohje) (marathiksi किसन बाबुराव हजारे) (s. 15. kesäkuuta 1937), tunnetaan nimellä Anna Hazare (marathiksi अण्णा हजारे), on intialainen yhteiskunnallinen aktivisti ja vuoden 2011 Intian korruption vastaisen liikkeen johtohahmoja. Hazare on osoittanut mieltään käyttämällä väkivallattomia menetelmiä Mahatma Gandhin opetuksia seuraten. Hazare on osallistunut myös Ralegan Siddhi -kylän kehittämiseen ja rakentamiseen, joka sijaitsee Parner Talukassa Ahmednagar-alueella Maharashtran osavaltiossa Intiassa. Anna Hazare sai Padma Bhushan -palkinnon – kolmanneksi korkeimman siviilipalkinnon – Intian hallitukselta vuonna 1992 työstään, minkä hän oli tehnyt perustamalla Ralegan Siddhi -kylän malliksi muille.
Anna Hazare aloitti syömälakon 5. huhtikuuta 2011 painostaakseen Intian hallitusta säätämään tiukan korruptionvastaisen lain, joka oli asetettu tavoitteeksi Jan Lokpal -laki. Hazaren paasto johti valtakunnallisiin protesteihin Hazaren tueksi. Paasto päättyi 9. huhtikuuta 2011, päivä sen jälkeen, kun hallitus oli hyväksynyt Hazaren vaatimukset. Daily News and Analysis (DNA) -lehti julisti Hazaren yhdeksi Mumbain vaikutusvaltaisimmista ihmisistä.
Häntä on kritisoitu hänen autoritaarisista oikeusnäkemyksistään, kuten korruptoituneiden virkamiesten kuolemanrangaistuksen kannattamisesta, ja lisäksi hänen on väitetty tukevan pakotettua vasektomiaa perhesuunnittelussa.
28. heinäkuuta valmistunut Jan Lokpal -lain luonnos ei kelvannut Hazarelle. Hazare aloitti syömälakon 16. elokuuta 2011 New Delhissä, Intiassa, saadakseen hallituksen hyväksymään hänen ajamansa Jan Lokpal Bill -version korruption kitkemiseksi Intiasta. Hazare lopetti 13 vuorokautta kestäneen lakon 28. elokuuta erityisistuntoon kokoontuneen parlamentin hyväksyttyä joukon Hazaren vaatimuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna Hazare Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Anna Hazare
Käännös suomeksi
Antero Maunula

Yrjö Antero Maunula (4. lokakuuta 1937 Vaasa – 30. lokakuuta 2014 Seinäjoki)  oli suomalainen upseeri, joka toimi Pohjan prikaatin komentajana.
Maunulan vanhemmat olivat majuri, Mannerheim-ristin ritari Auvo Maunula ja Ester Jensen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1963 oli Kaija Marttila ja toinen vuodesta 1978 Tarja Nieminen.
Maunula tuli ylioppilaaksi Seinäjoen lyseosta 1955 ja valmistui Kadettikoulusta 1958. Hän toimi sitten nuorempana upseerina, opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä Pohjanmaan jääkäripataljoonassa vuoteen 1962. Laskuvarjojääkärikoulussa Maunula oli nuorempi upseeri, opetusupseeri ja komppanianpäällikkö 1962–1965, Kouvolan sotilaspiirin esikunnan toimistoupseeri ja järjestelytoimiston päällikön sijainen 1967–1969 ja Keski-Suomen sotilasläänin esikunnan  toimistoupseeri 1969–1970 sekä operatiivisen toimiston päällikkö 1970–1973. Pääesikunnan operatiivisen osaston toimistoesiupseerina Maunula toimi 1973–1975 ja toimistopäällikkönä 1975–1977, Sotakorkeakoulun maasotalinjan johtajana 1977–1981 ja Seinäjoen sotilaspiirin päällikkönä 1981–1986.  Pohjan prikaatia Maunula komensi 1986–1989 eversti Pekka Mustosen jälkeen, toimien sitten Pohjois-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä vuodesta 1989 vuoteen 1991, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Sotilasuransa jälkeen Maunula toimi aktiivisesti Seinäjoen kunnallispolitiikassa kuudella valtuustokaudella kokoomuksen valtuutettuna.
Maunula ylennettiin vänrikiksi 1956, luutnantiksi 1959, yliluutnantiksi 1962, kapteeniksi 1965, majuriksi 1970, everstiluutnantiksi 1975 ja everstiksi 1982.
Nicholas Farrell

Nicholas Farrell (s. 1955 Essex, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä.
Farrell on opiskellut Bristol Old Vic Theatre Schoolissa. Valmistumisensa jälkeen hän teki ammatillisen läpimurron näyttelemällä Tulivaunuissa (1981), joka voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. Hänen myöhempiä elokuviaan ovat muun muassa Bloody Sunday – verinen sunnuntai, Charlotte Gray, Grace of Monaco, Hamlet, Ihminen ihmiselle, Kolmas aalto, Legioonalainen ja Rautarouva.
Farrell on esiintynyt aktiivisesti myös teatterissa ja televisiossa. Hänellä on ollut rooleja esimerkiksi sarjoissa The Crown, Kasvattitytön tarina, Kuningattaren jalokivi, Murhat maalaistalossa, Thirteen ja Torchwood.
Aiheesta muualla

Nicholas Farrell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)