Françoise Athénaïs de Rochechouart de Mortemart, Madame de Montespan
Suku, kasvatus ja nuoruus

Françoisen vanhemmat olivat Mortemartin 1. herttua Gabriel de Rochechouart, Tonnay-Charenten prinssi (1600–1675) ja Diane de Grandseigne (1610–1666), joka oli kuningatar Anna Itävaltalaisen hovinainen. Gabriel de Rochechouart de Mortemar varttui Ludvig XIII:n seurassa, kunnes tämän isä Henrik IV murhattiin vuonna 1610. Lapsuudenystävänä hän seurasi Ludvig XIII:ta tämän useilla matkoilla ja oli pääkamariherran asemassa vuosina 1630-1669.
Pääkamariherra, Premier gentilhomme de la chambre du roi, valvoi kaikkia alempia kamariherroja, huonepalvelijoita ja pesijättäriä, jotka pesivät kuninkaan vaatteita. Hänen tehtävänsä oli valmistella kaikki vaatteet, joita kuningas saattoi käyttää päivän aikana, valita ja valmistaa kosmetiikka ja kaikki muu, mitä tarvittiin pukeutumiseen aamulla, riisumiseen illalla ja vaatteiden vaihtoon päivällä. Yksin hänellä oli oikeus auttaa paita kuninkaan päälle, eli koskettaa kuningasta, jos kuninkaallista verta edustavia prinssejä ei ollut paikalla. Pääkamariherran asemaan kuului jotain hyvin erikoista: hänellä oli avaimet kuninkaan huoneisiin ja suora pääsy tämän luokse ajasta riippumatta. Tämä antoi hänelle ainutlaatuisen aseman vaikuttaa siihen, kuka saattaisi saada yksityisen audienssin ja kuka ei, ja tämä teki hänestä myös parhaan henkilön viestien välittämiseen kuninkaalle. Kuten arvata saattaa, monet yrittivät imartella ja lahjoa tätä viranhaltijaa.
Gabriel oli erittäin ystävällisissä väleissä myös kardinaali Richelieun ja nuori kruunuprinssin puoliso Anna Itävaltalaisen kanssa, jotka pitivät häntä erittäin suuressa arvossa. Kaksi vuotta kuninkaan pääkamariherraksi nimittämisen jälkeen hän meni naimisiin Diane de Grandseignen kanssa. Tätä kuvailtiin hurskaaksi olematta ikävästyttävä, suloiseksi luonteeltaan ja häikäisevän kauniiksi. Hän oli Anna Itävaltalaisen uskottu ja oli hovissa arvoltaan dame d’honneur eli kuningattaren seuranainen ja avustaja.
Hänellä oli neljä sisarusta, joista vanhin veli Louis Victor (1636–1688) oli Montemartin 2. herttua, vanhempi sisar Gabrielle (1634–1693) avioitui Thiangesin markiisi Claude Leonor Damas'n kanssa ja nuorin sisar Marie Madeleine (1645–1704) oli Fontevraudin luostarin abbedissa.
Isältään hän peri kuuluisan Mortemartin nokkeluuden. Nuorena tyttönä hän matkusti usein äitinsä kanssa suvun maakartanoitten ja Pariisin Louvren hovin välillä. Åiti Diane de Grandseigne varmisti, että lapset kasvatettiin suurella äidinrakkaudella ja hurskaassa hengessä, mutta Françoisen vanhemmat eivät kuitenkaan olleet kovin usein läsnä, sillä molemmilla oli tärkeitä tehtäviä hovissa. Siten hän vietti paljon aikaa lapsenhoitajansa Auzanneaun "Nonon" seurassa. Françoise matkusti silloin tällöin hoviin Nonon seurassa, näiden visittien aikana hän epäilemättä sai silmäillä kerran tai pari nuorta ja jo hyvin kuninkaallista Ludvig XIV:tä.
12-vuotiaana hän aloitti muodollisen koulutuksensa Saintesin luostarissa, missä sisar Gabrielle oli aloittanut opinnot jo aiemmin. Hän oli hyvin uskonnollinen ja nautti ehtoollisen kerran viikossa, jota tapaa hän jatkoi myöhemminkin nuorena aikuisena.
Luostarissa molemmat tytöt oppivat hyvän kodin tytölle välttämättömiksi pidetyt tiedot ja taidot: suuren talouden johtaminen, käsityöt, tanssiminen, kirjoittaminen, lukeminen, maantiedettä ja historiaa. Françoise näyttää myös oppineen ruoanlaittoa tänä aikana. Hän oli älykäs tyttö, joka oli verbaalisesti erittäin lahjakas eli hänellä oli ns. sana hallussaan, joka oli isänpuoleisen suvun kuuluisaa esprit de Mortemart'ia. Äitinsä puolelta Françoise peri kauneutensa ja vaaleat hiuksensa.
Markiisi de Mortemartilla oli rakastajattaria, joista naimisissa olevan, jo keski-ikäisen kuuluisan salonginpitäjä Marie Boyer'n kanssa hän asui aivan avoimesti kaksikymmentä vuotta. Markiisitar de Mortemart ei ollut kovin huvittunut aviomiehensä uskottomuudesta, ja hän ei enää jakanut aviomiehensä kanssa vuodetta ja ruokapöytää, mikä oli eräänlainen 1600-luvun asumusero. Tytär Françoise näki tämän kaiken ja oli luultavasti hurskaan äitinsä puolella, mutta hän saattoi myös huomata, että nainen voi menestyä yksinäänkin aviorikoksesta välittämättä, jos hän on tarpeeksi älykäs ja viehättävä kuten Marie Boyer. Koko rakastajatar ja aviovaimo järjestely maksoi jonkin verran, mikä puolestaan ​​merkitsi sitä, että Françoisen myötäjäiset olivat pienemmät kuin niiden tuli olla hänen asemassaan olevalla aatelistytöllä.