stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olavi Kuronen

Eino Olavi Kuronen (22. tammikuuta 1923 Maaninka – 8. tammikuuta 1989) oli suomalainen mäkihyppääjä.
Kuronen kilpaili kolmissa arvokilpailuissa: Rumfordin MM-kisoissa 1950 hän sijoittui 12:nneksi, Oslon olympialaisissa 1952 hän oli jälleen kahdestoista, ja Falunin MM-kisoissa 1954 hän päätyi 13:nneksi. Hän voitti Suomen ja Yhdysvaltain mestaruudet vuonna 1950, Puijon kilpailun vuosina 1950 ja 1951 sekä Ounasvaaran kilpailun vuonna 1951. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1949, 1951 ja 1954. Salpausselällä hän sijoittui kolmanneksi vuonna 1952.
Kuparifosfidi

| Kuparifosfidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12019-57-7
PubChem CID:  11550319
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Cu3P
Moolimassa:  221,62 g/mol
Ulkomuoto:  Harmaa kiteinen aine
Sulamispiste:  900 °C
Tiheys:  6,4–6,8 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Kuparifosfidi eli fosforikupari (Cu3P) on kuparin ja fosfidi-ionien muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa kuparin metallurgiassa ja fosforipronssien valmistamiseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kuparifosfidi on kellertävänharmaata, kovaa ja haurasta kidemäistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee typpihappoliuoksiin. Aine kuuluu niin kutsuttuihin metallisiin fosfideihin ja johtaa sähköä. Kuumentamalla kuparifosfidia lyijyfluoridin kanssa muodostuu fosforitrifluoridia.
Valmistus ja käyttö

Kuparifosfidia voidaan valmistaa kuumentamalla kuparia tai kuparijätettä fosforin kanssa. Punainen fosfori, valkoinen fosfori tai fosfiini reagoi vesiliukoisen kuparisuolan esimerkiksi kuparisulfaatin kanssa saostaen vesiliuoksesta kuparifosfidia.
Kuparifosfidia lisätään kuparin joukkoon hapettumista estäväksi aineeksi ja parantamaan kuparin vetolujuutta. Se parantaa myös sulan kuparimetallin juoksevuutta. Sitä käytetään myös niin kutsuttujen fosforipronssien valmistamiseen ja jousissa.
Kuparijodidi

| Kuparijodidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7681-65-4
PubChem CID:  24350 ja 6432705
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CuI
Moolimassa:  190,45
Ulkomuoto:  Valkoinen tai ruskehtava kiteinen aine
Sulamispiste:  605 °C
Kiehumispiste:  1 290 °C
Tiheys:  5,62 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Kuparijodidi eli kupari(I)jodidi (CuI) on epäorgaaninen kupari- ja jodidi-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisissa synteeseissä ja polymeerejä stabiloivana reagenssina. Luonnossa kuparijodidia esiintyy marshiittimineraalina.
Ominaisuudet

Kuparijodidi on huoneenlämpötilassa valkoista kiinteää ainetta, jonka epäpuhtaudet värjäävät ruskehtavaksi. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta. Se liukenee kuitenkin ammoniakkiin, jodidiliuoksiin ja syanidiliuoksiin muodostaen kompleksi-ioneja, esimerkiksi diammiinikupari(I)-ionin [Cu(NH3)2]+. Myös rikkihappo liuottaa kuparijodidia.
Valmistus ja käyttö

Kuparijodidia voidaan valmistaa alkuaineistaan kuuman kuparin ja kaasuuntuneen jodin välisellä reaktiolla. Toinen tapa on kupari(II)suolan vesiliuoksen ja alkalimetallijodidiliuoksen välinen reaktio. Tässä reaktiossa muodostuu ensin kupari(II)jodidia. Se on kuitenkin pysymätön yhdiste, koska jodidi-ioni pelkistää Cu2+-ionin Cu+-ioniksi hapettuen itse jodiksi. Veteen liukenematon kuparijodidi saostuu ja voidaan erottaa suodattamalla. Reaktiossa sivutuotteena muodostuva jodi värjää saostuman ruskeaksi ja kuparijodidin valkoinen väri saadaan esiin natriumtiosulfaattiliuoksen avulla.
Kuparijodidia käytetään polymeerien lisäaineena parantamaan niiden stabiilisuutta korkeita lämpötiloja ja valoa vastaan. Sitä käytetään myös valoherkissä papereissa valokuvauskemikaalina, korroosionestoaineena kaivosteollisuuden sovellutuksissa, eläinten rehun lisäravinteena, pilvien kylvämiseen ja sen elohopean kanssa muodostamaa kaksoissuolaa käytetään lämpötilaindikaattorina. Kuparijodidia voidaan käyttää myös orgaanisten synteesien katalyyttinä muun muassa useissa kytkentäreaktioissa.
Sirpa Kuronen

Sirpa Kuronen (s. 19. joulukuuta 1962) oli Vihreän liiton puoluesihteeri vuosina 1995–1997. Hän toimi myös Turun kunnallispolitiikassa. Hänet valittiin tähän tehtävään Tampereella kesäkuussa 1995 pidetyssä puoluekokouksessa. Ehdokkaita oli yhteensä viisi, joista toiselle kierrokselle pääsi Kurosen lisäksi Harriet Lonka. Kuronen toimi myös vuonna 1998 hyväksyttyä Vihreiden periaateohjelmaa valmistelleessa työryhmässä.
Viktor Kurentsov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Viktor Kurentsov 1964 Tokion olympialaisissa. |  Viktor Kurentsov 1964 Tokion olympialaisissa. |  Viktor Kurentsov 1964 Tokion olympialaisissa. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | México 1968 | keskisarja |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | keskisarja |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | 1965 | keskisarja |  |
|  Kultaa | 1966 | keskisarja |  |
|  Kultaa | 1969 | keskisarja |  |
|  Kultaa | 1970 | keskisarja |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | 1964 | keskisarja |  |
|  Kultaa | 1965 | keskisarja |  |
|  Kultaa | 1966 | keskisarja |  |
|  Kultaa | 1968 | keskisarja |  |
|  Kultaa | 1969 | keskisarja |  |
|  Kultaa | 1970 | keskisarja |  |
|  Kultaa | 1971 | keskisarja |  |
|  Hopeaa | 1972 | keskisarja |  |
Viktor Grigorjevitš Kurentsov (ven. Виктор Григорьевич Куренцов; 15. huhtikuuta 1941 – 7. huhtikuuta 2021) oli  neuvostoliittolainen painonnostaja ja olympiavoittaja.
Kurentsov oli painonnoston keskisarjan (alle 75 kg) maailmanennätysmies osallistuessaan Tokion 1964 olympialaisiin. Kisoissa hän hermoili ja sai vain neljä yhdeksästä suorituksestaan onnistumaan. Hänen lopputuloksensa 440 kg riitti hopeaan Tšekkoslovakian Hans Zdražilan sivuttua maailmanennätystä 445 kg. Kurentsov punnersi 135 kg, tempasi 130 kg ja työnsi 175 kg.
Méxicon 1968 olympialaisissa Kurentsov osasi jo rentoutua. Nostojensa välillä hän makaili takahuoneessa lueskellen Tolstoita. Kilpailussa hän punnersi 152,5 kg, tempasi 135 kg ja työnsi maailmanennätyksen 187,5 kg. Vaikka yhteistulos 475 kg jäikin 7,5 kiloa alle hänen maailmanennätyksensä, voitti hän kultaa ylivoimaisella 20 kilon erolla Japanin Masashi Ouchiin.
Viktor Kurentsov voitti maailmanmestaruuden neljästi ja Euroopan mestaruuden seitsemän kertaa.
Saavutukset

Olympiakultaa keskisarjassa Méxicossa 1968 (tulos 475 kg)
Olympiahopeaa keskisarjassa Tokiossa 1964 (tulos 440 kg)
MM-kultaa keskisarjassa 1965, 1966, 1969 ja 1970
EM-kultaa keskisarjassa 1964, 1965, 1966, 1968, 1969, 1970 ja 1971
EM-hopeaa keskisarjassa 1972
Kuplakammio

Nestevetytäytteinen kuplakammio, jossa läpi kulkeneiden hiukkasten reitit näkyvät kuplajonoina
Kuplakammio on hiukkasilmaisin, jolla havaitaan sen läpi kulkeneita sähköisesti varattuja hiukkasia. Kuplakammion periaatteen keksi yhdysvaltalainen fyysikko Doland Glaser vuonna 1952. Hän sai siitä fysiikan Nobelin palkinnon 1960. Entisaikoina kuplakammio oli suosittu väline korkeaenergiafysiikan tutkimuksissa, nykyään ne on korvattu muilla ilmaisimilla.
Toimintaperiaate

Kuplakammio on painesäiliö, jonka sisällä on nestettä. Sen täytteenä voi käyttää esimerkiksi vetyä, neonia tai propaania. Neste pyritään pitämään lähellä kiehumispistettään. Kammio on kuitenkin rakennettu siten, että painetta voidaan muuttaa hyvin nopeasti.
Ennen hiukkasen odotettua saapumista kammioon sen painetta lasketaan äkillisesti, jolloin nesteen kiehumispiste laskee alemmaksi kuin nesteen lämpötila on. Tämä aiheuttaa kammion sisäisen nesteen ylikuumenemisen. Tutkittavan varatun hiukkasen mennessä ylikuumentuneen nesteen läpi syntyy hiukkasen reitin varrelle ioni-elektroni -pareja. Energia siirtyy nesteeseen ja syntyy pieniä kuplia, jotka jatkavat laajenemistaan nopeasti, kun painetta kammiossa edelleen lasketaan. Hiukkasen kulkema reitti nähdään näiden kuplien muodostamista helminauhamaisista jonoista.
Tällainen ilmaisin vaatii visuaalista analysointia. Hiukkasen tunnistaminen ja siihen liittyvät mittaukset tehdään analysoimalla kuplakammiosta useasta suunnasta otettuja valokuvia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuplakammio Wikimedia Commonsissa
Juho Kurra

| Juho Kurra> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. joulukuuta 1897 Haapavesi
Kuollut: 6. syyskuuta 1939 (41 vuotta)
Uran tiedot
Seura:  Haapaveden Hiihtäjät
Laji:  maastohiihto
Juho Kurra (27. joulukuuta 1897 Haapavesi – 6. syyskuuta 1939) oli suomalainen maastohiihtäjä. Hän edusti Suomea Lahden MM-kilpailuissa 1926 ja sijoittui kahdeksanneksi 30 kilometrin kilpailussa.
Kurra edusti Haapaveden Hiihtäjiä. Hän saavutti SM-kilpailuissa pronssia 10 kilometrillä vuonna 1926 ja sijoittui 30 kilometrillä neljänneksi vuonna 1925.
Kurja Belgia!

| Kurja Belgia! Muistiinpanoja ja kirjeitä 1864–1866 |
| --- | --- |

Kirjailija:  Charles Baudelaire
Kieli:  englanti
Julkaistu:  2003
Suomennos
Kuvittaja:  Antti Nylén
Kustantaja:  Sammakko
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kurja Belgia! Muistiinpanoja ja kirjeitä 1864–1866 on valikoima Charles Baudelairen kirjoituksia, jotka on suomentanut Antti Nylén. Teoksen julkaisi Sammakko vuonna 2003.
Aiheesta muualla

Helena Sinervo: Nähdä Belgia ja munata itsensä[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 31.1.2004.
Kurgaanikulttuuri

Kurgaanihypoteesin käsitys indoeurooppalaisten leviämisestä yhteisestä alkukodista.
Kurgaanikulttuuri on termi, jota erityisesti Marija Gimbutas ja tämän kannattajat ovat käyttäneet oletetusta kulttuurista, joka liittyisi indoeurooppalaisten alkukotiin. Kurgaanikulttuuri on eräänlainen kattotermi useille yksittäisille kulttuureille. Nimensä kulttuuri sai kuparikauden ja varhaisen pronssikauden kurgaaneista, jotka olivat eräänlaisia hautakumpuja.
Gimbutas esitteli kurgaanikulttuurin ensimmäisen kerran vuonna 1956. Hän myös sijoitti kulttuurin Venäjän ja Ukrainan aroille.  Gimbutasin mukaan kurgaanikulttuurin alku sijoittuu noin vuoteen 4500 eaa. ja se jatkuu Mustanmeren ympäristön valloitusaikaan.
Muiden tutkijoiden mukaan kurgaanien rakentaminen ei ole osoitus kulttuurien yhtenäisyydestä, ja teoria perustuu voimakkaisiin oletuksiin ja yksinkertastuksiin.
Kurgaanikulttuuri on jaettu neljään ajanjaksoon. Sen toinen jakso, jolloin kulttuuri eurooppalaistuu sijoittuu vuosiin 4000–3500 eaa., jolloin kulttuurikohteita on löytynyt Ponto-Kaspian aron pohjoisosista ja Mustanmeren länsipuolelta Ukrainasta, Romaniasta, entisen Jugoslavian alueelta ja Unkarin itäosista. Kolmannessa vaiheessa, noin 3500–3000 eaa., kulttuuri levisi Keski-Eurooppaan, koko Balkanille, Etelä-Kaukasiaan, Anatolian ja Iranin pohjoisosiin. Neljännen ja viimeisen vaiheen aikana leviäminen jatkui Kreikkaan, Anatolian itäosiin ja lopulta Välimeren alueen itäosiin noin vuonna 2000 eaa.
Kurgaanikulttuuriin liitettyjä tai muita samanaikaisia yksittäisiä kulttuureita

Tumuluskulttuuri
Jamnan kulttuuri
Andronovon kulttuuri
Hvalynskin kulttuuri
Maikopin kulttuuri
Vinčan kulttuuri
Lengyelin kulttuuri
Nauhakeraaminen kulttuuri
Tripoljen kulttuuri
Neoliittisen Euroopan kulttuurit noin 4000-3000 eaa. Vihreä megaliitteihin liittyvä suppilopikarikulttuuri, Sininen Tonavan maanviljelijöiden nauhakeraaminen kulttuuri, oranssi Lengyelin kulttuuri, purppuranvärinen Vincan kulttuuri, punainen Cucutenin ja keltainen luultavasti Jamnan kurgaanikulttuurin länsiosa.
Kuparioksikloridi

| Kuparioksikloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1332-65-6
PubChem CID:  11969527
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Cu2(OH)3Cl
Moolimassa:  213,574 g/mol
Ulkomuoto:  Vihreää kiteistä ainetta
Tiheys:  3,72–3,76 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Kuparioksikloridi eli dikuparikloriditrihydroksidi (Cu2(OH)3Cl) on kupari-, kloridi- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa sitä esiintyy atakamiitti- ja paratakamiittimineraaleina. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineena ja fungisidina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kuparioksikloridi on vihreää ja veteen liukenematonta kiteistä ainetta. Happoihin se sen sijaan liukenee ja syanidi- ja ammoniakkiliuokset liuottavat sitä muodostaen komplekseja. Emäksisten vesiliuosten vaikutuksesta siitä muodostuu kuparihydroksidia. Kuumennettaessa kuparioksikloridia yli 200 °C:n lämpötilaan se hajoaa kupari(II)oksidiksi.
Valmistus

Kuparioksikloridia voidaan valmistaa kupari(I)kloridin natriumkloridia sisältävästä vesiliuoksesta kuumentamalla 60–90 °C:n lämpötilaan ilman hapen toimiessa hapettimena. Toinen tapa on kuparikloridin ja kuparihydroksidin välinen reaktio.
Kuparioksikloridin tärkein käyttökohde on kasvinviljelyssä lehdille levitettävänä fungisidina. Sitä käytetään muun muassa kasviksien, perunoiden, viinirypäleiden ja koristekasvien viljelyssä fungisidina. Yhdistettä voidaan käyttää myös vihreänä väriaineena.
Kurski

| Kurski Курск, Kursk |
| --- | --- |
 Kurski
 Koordinaatit: 59°19′24″N, 29°8′30″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Volossovan piiri
Kunta:  Suuri-Ruuta
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Väkiluku (2017):  1 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kurski (ven. Курск, Kursk) on kylä, samanniminen taajama ja entinen maalaiskunta Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee piirin länsiosassa Hatsina–Iivananlinna-radan eteläpuolella. Taajamassa on 1 300 ja kylässä 217 asukasta (vuonna 2017).
Kurskin kunta liitettiin Suuren-Ruutan kuntaan vuonna 2019. Kurskin taajaman ja kylän lisäksi siihen kuuluivat Lonskoin (ven. Malaja Aleksandrovka), Läälinän (Lelino), Morssinan eli Motsinan (Novyje Krasnitsy), Ostrovitsan (Ostrogovitsy), Raanitsan (Staryje Krasnitsy), Satiritsan (Šadyritsy), Sirkutsan (Syrkovitsy), Sumskan (Sumsk) ja Volpin kylät sekä Hovinkylän (Krasnyi Lutš) ja Moloskovitsan taajamat. Vuonna 2017 kunnassa oli 2 500 asukasta.
Seudun nähtävyyksiä ovat Kurskin ortodoksikirkko ja Sumskan tsasouna sekä Mezentsevin ja Stetsenkon kartano Ostrovitsassa.
Kurtiini

Kurtiinimuuri Krak des Chevaliers’n linnassa Syyriassa.
Kurtiini (ransk. courtine ’esirippu’) on kahta bastionia yhdistävä välivalli tai muuri. Se voi olla joko yksinkertainen muuri tai kasemattoitu rakennus. Linnoitusportti on tavallisesti kurtiinissa.
Taitettu kurtiini koostuu kahdesta keskenään kulman muodostavasta osasta. Venäläisessä terminologiassa se tarkoittaa kahden tornin yhdysmuuria.
Kupari(II)

| Kupari(II)oksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  1317-38-0
PubChem CID:  164827 ja 14829
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CuO
Moolimassa:  79,55
Ulkomuoto:  Musta kiteinen aine
Sulamispiste:  1 330 °C
Tiheys:  6,4 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Kupari(II)oksidi eli kuprioksidi tai musta kuparioksidi (CuO) on kupari- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään väriaineena ja katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa. Mineraalina kupari(II)oksidia saadaan tenoriitti nimisestä malmista.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kupari(II)oksidi on mustaa tai ruskehtavaa kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee helposti happoliuoksiin ja myös ammoniakki- ja ammoniumkarbonaattiliuokset liuottavat sen. Kupari(II)oksidi voidaan pelkistää metalliseksi kupariksi vedyn ja hiilimonoksidin avulla 250 °C:n lämpötilassa ja matalammassa noin 150 °C:n lämpötilassa muodostuu kupari(I)oksidia.
Valmistus ja käyttö

Kupari(II)oksidia muodostuu metallisesta kuparista kuumentamalla sitä happipitoisessa ilmassa. Teollisesti sitä valmistetaan kuitenkin muilla tavoin. Tyypillisimmin sitä valmistetaan liuottamalla kuparia ammoniakin ja ammoniumkarbonaatin seokseen jolloin muodostuva yhdiste on [Cu(NH3)4]CO3. Tämä yhdiste hajoaa kuumennettaessa kupari(II)oksidiksi. Muita tapoja ovat kupari(II)suolojen saostaminen kuparihydroksidina tai kuparikarbonaattina ja näiden yhdisteiden kuumentaminen tai kuparinitraatin kuumentaminen.
Kupari(II)oksidia voidaan käyttää mustana pigmenttinä keramiikassa ja emaleissa. Katalyyttinä yhdistettä voidaan käyttää savukaasujen puhdistamiseen ja se myös adsorboi monia kaasumaisia aineita. Orgaanisessa synteesissä yhdistettä voidaan hyödyntää katalyyttinä valmistettaessa akrylaatteja ja hapettimena. Kupari(II)oksidista valmistetaan myös useita kuparisuoloja, joita käytetään esimerkiksi puutavaran lahonestokäsittelyissä. Erittäin puhdasta ja hienojakoista kupari(II)oksidia voidaan käyttää suprajohteiden valmistuksessa.
Aiheesta muualla

PubChem: Cupric oxide (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Copper(II) oxide (englanniksi)
ChemBlink: Cupric oxide (englanniksi)
Kupariftalosyaniini

| Kupariftalosyaniini |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  147-14-8
PubChem CID:  8978 ja 13766089 475701, 8978 ja 13766089
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C38H16N8Cu
Moolimassa:  576,078
Ulkomuoto:  Sininen kiteinen aine
Kiehumispiste:  500–580 °C (sublimoituu)
Tiheys:  1,43 g/cm3 (β-muoto)
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Kupariftalosyaniini (C38H16N8Cu) on kuparin ja ftalosyaniinin muodostama kompleksiyhdiste. Yhdistettä käytetään pigmenttinä esimerkiksi maaleissa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kupariftalosyaniini on väriltään sinistä kiteistä ainetta. Se on polymorfista eli sillä on useita eri kidemuotoja. Siitä tunnetaan muun muassa α-, β-, γ-, δ- ja ε-muodot. Näistä yleisimmät ovat sävyltään punertava α-muoto ja vihertävä β-muoto. Värisävy riippuu kidemuodon lisäksi myös aineen hienojakoisuudesta. Kupariftalosyaniini ei liukene veteen eikä orgaanisiin liuottimiin. Happo- tai emäsliuoksiin se sen sijaan on liukoista. Kupariftalosyaniini kestää hyvin korkeitakin lämpötiloja ja on myös kemiallisesti stabiili.
Valmistus ja käyttö

Kupariftalosyaniinin valmistamiseen on kaksi menetelmää. Yhdistettä voidaan valmistaa kuparisuolan ja ftaalianhydridin ja urean tai kuparisuolan ja ftalonitriilin välisellä reaktiolla. Katalyyttinä voidaan käyttää molybdaattisuoloja. Lähtöaineita kuumennetaan joko liuoksessa tai reaktio suoritetaan ilman liuotinta sulattamalla lähtöaineet. Tuote voidaan puhdistaa tarvittaessa sublimoimalla inertin suojakaasun läsnä ollessa. Väriainekäyttöä varten tuote jauhetaan haluttuun partikkelikokoon.
Kupariftalosyaniinia käytetään runsaasti sinisenä pigmenttinä. Sen käyttökohteita ovat muun muassa maalien, pinnoitteiden ja musteiden valmistus sekä muovien värjäys. Yhdisteen hyviä ominaisuuksia väriaineena ovat muun muassa kirkkaus ja hyvä stabiilius.
Aiheesta muualla

Kupariftalosyaniinin kansainvälinen kemikaalikortti
ftalosiniset mm. ftalosyaniinisininen, thalosyaanisininen, winsorinsininen, monastraalisininen, heleänsini, heliogensini, heliogeenisininen Coloria.net
Janne Kurki

Janne Kurki on suomalainen, 1990-luvulla menestynyt judoka. Hän edusti Suomea vuoden 1995 MM-kilpailuissa, joissa hän karsiutui toisella kierroksella. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden alle 65 kilogramman sarjassa vuonna 1992. Finnish Openissa hän sijoittui alle 60 kilogramman sarjassa kolmanneksi vuonna 1999 ja toiseksi vuonna 2000. SM-kilpailuissa Kurki saavutti kolme hopeaa ja viisi pronssia vuosina 1992–2000. Seuratasolla hän edusti Chikaraa.
Urheilu-uransa jälkeen Kurki on työskennellyt lastenpsykiatrina ja psykoterapeuttina. Hän on myös väitellyt tohtoriksi estetiikasta.
SM-mitalit judossa

Hopeaa 1992 (65 kg), 1994 (60 kg), 1998 (66 kg)
Pronssia 1995 ja 2000 (60 kg), 1996 ja 1997 (65 kg), 1999 (66 kg)
Kurttujuurekas

| Kurttujuurekas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Physalacriaceae
Suku::  Nukkajuurekkaat Xerula
Laji::  radicata
Kaksiosainen nimi
 Xerula radicata  (Relhan) Dörfelt 
Katso myös
   Kurttujuurekas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurttujuurekas (Xerula radicata, syn. Oudemansiella radicata) on kellomainen, laakea ja limalakkinen juurekaslaji. Sen lakki on vaalean kellanruskea. Sienen jalka on valkea ja tyvestä kellanruskea. Sieni maistuu miedolta. Heltat ovat valkoiset. Sieni kasvaa lehtipuiden juurilla erityisesti pyökin seuralaisena. Se on tavattu Suomesta Varsinais-Suomen tammimetsistä hyvin harvinaisena.
Gennadi Kuprijanov

Gennadi Nikolajevitš Kuprijanov (ven. Генна́дий Никола́евич Куприя́нов; 21. marraskuuta 1905 Soligalitšin kihlakunta – 28. helmikuuta 1979 Puškin) oli neuvostoliittolainen poliitikko.
Elämäkerta

Gennadi Kuprijanov syntyi talonpojan perheeseen Rylon kylässä, Kostroman läänin Soligalitšin kihlakunnassa. Hän kävi neljä luokkaa koulua ja työskenteli kirvesmiehenä. Vuosina 1925–1927 hän opiskeli Kostroman neuvostopuoluekoulussa ja liittyi vuonna 1926 NKP(b):hen. Vuosina 1927–1932 Kuprijanov työskenteli opettajana, Soligalitšin piirin kansanvalistusosaston johtajana ja NKP(b):n piirikomitean osastonjohtajana. Vuosina 1932–1935 hän opiskeli Leningradin Kommunistisessa yliopistossa. Vuosina 1935–1938 Kuprijanov toimi puoluetehtävissä Leningradissa: aluksi Džeržinskin piirikomitean kouluttajana ja osastonjohtajana ja myöhemmin Kuibyševin piirikomitean ensimmäisenä sihteerinä.
Vuonna 1938 Kuprijanov komennettiin Neuvosto-Karjalaan, jossa hänet valittiin NKP(b):n aluekomitean ensimmäiseksi sihteeriksi. Hän kuului Karjalan tasavallan NKVD:n erikoiskolmikkoon, jonka tehtävänä oli tarkastaa vangittujen vähemmistökansojen edustajien tuomiot. Vuosina 1940–1950 hän toimi Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan kommunistipuolueen keskuskomitean ensimmäisenä sihteerinä. Jatkosodan aikana Kuprijanov osallistui kenraalimajurina Karjalan rintaman sotaneuvoston työhön. Ennen työläisten ja talonpoikien puna-armeijan henkilökohtaisten sotilasarvojen palauttamista Kuprijanov oli toiminut prikaati- ja divisioonakomissaarina. Tietokirjailija Veikko Erkkilän tutkimusten mukaan Kuprijanov antoi jatkosodan aikana määräyksen suorittaa partisaani-iskuja siviilikohteisiin Suomessa. Sodan jälkeen Kuprijanov vaikutti siihen, että Leningradin alueelta karkotetut inkerinsuomalaiset saivat vuonna 1949 luvan muuttaa Karjalan tasavaltaan.
Kuprijanov vangittiin vuoden 1950 alussa muiden Karjalais-suomalaisen tasavallan johtohenkilöiden kanssa osana niin sanottua Leningradin juttua. Hänet armahdettiin vuonna 1956 ja julistettiin seuraavana vuonna syyttömäksi. Vankilassa Kuprijanov tutustui kertomansa mukaan Raoul Wallenbergiin, jonka hän tapasi vankikuljetuksissa vuosina 1953 ja 1955 ja hammaslääkärissä vuonna 1956.
Vuosina 1957–1966 Kuprijanov työskenteli Puškinin palatsi- ja puistoalueen johtajana. Hänet on palkittu Leninin kunniamerkillä (kahdesti) sekä Punaisen lipun, Isänmaallisen sodan ja Työn punaisen lipun kunniamerkeillä.
Kirjallinen tuotanto

Kuprijanov julkaisi ainakin kaksi kirjaa, jotka käsittelivät hänen sota-ajan kokemuksiaan:
От Баренцова моря до Ладоги.  Leningrad:  ЛенИздат, 1972.
За линией Карельского фронта.  Petroskoi:  Карелия, 1979.
Во имя великой Победы.  Petroskoi:  Карелия, 1985.
Hänen käsikirjoituksiaan säilytetään Karjalan tasavallan kansallisarkistossa.
Kupariasetaatti

| Kupariasetaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  142-71-2
PubChem CID:  8895 ja 131875629
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (C2H3O2)2Cu
Moolimassa:  181,638
Ulkomuoto:  Tummanvihreää tai vihreänsinistä kiteistä ainetta
Sulamispiste:  115 °C
Kiehumispiste:  240 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,93 g/cm3
Liukoisuus veteen:  72 g/l (20 °C)
Kupariasetaatti ((CH3COO)2Cu) on kupari- ja asetaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa väriaineena, fungisidinä, katalyyttinä ja korroosionestoaineena.
Ominaisuudet

Kupariasetaatti tunnetaan sekä kidevedettömänä muotona että kidevedellisenä monohydraattina ((CH3COO)2Cu·H2O). Kidevedetön yhdiste on väriltään tummanvihreää ja monohydraatti on vihertävän sinistä. Monohydraatin rakenne on dimeeri, jossa kukin kupari-ioni on sitoutunut neljään asetaatti-ioniin ja yhteen vesimolekyyliin. Kupariasetaatti liukenee veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, pyridiiniin ja vähäisissä määrin dietyylieetteriin ja glyseroliin.