Josif Stalin
Elämäkerta > Supervallan johdossa

Toisen maailmansodan seurauksena Stalinin vaikutuspiiriin joutui koko itäinen Eurooppa sekä myös Pohjois-Korea. Vallattujen alueiden yhteiskuntajärjestelmät muutettiin kommunistisiksi ja niiden poliittiset ja taloudelliset järjestelmät sidottiin Neuvostoliittoon. Itä-Euroopan satelliittivaltiot olivat muodollisesti itsenäisiä, mutta käytännössä ne joutuivat mukautumaan Stalinin tahtoon. Hänen alamaistensa lukumäärä nousi siten noin sadalla miljoonalla hengellä. Neuvostoliitossa, missä sota-aika oli herättänyt toivon vapautuneemmasta ilmapiiristä, Stalin kiristi jälleen otettaan. Andrei Ždanov aloitti älymystön parissa puhdistuksen, jolla pyrittiin kitkemään ulkomaiset vaikutteet ja korostamaan venäläisten saavutuksia taiteiden ja tieteiden saralla.
Neuvostoliiton ja länsimaiden välinen liitto hajosi pian toisen maailmansodan päätyttyä ja Stalin alkoi suhtautua Yhdysvaltoihin ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan vihollisina. Tämä johti kylmään sotaan, jossa Neuvostoliitto ja Yhdysvallat sekä sosialismi ja kapitalismi kilpailivat maailmanlaajuisesta vaikutusvallasta. Neuvostoliitosta tuli maailman toiseksi mahtavin valtio ja toinen kaksinapaisen maailmanjärjestyksen supervalloista. Kiihkein vastakkainasettelu alkoi 1948, kun Neuvostoliitto saartoi länsivaltojen hallitseman Länsi-Berliinin. Samana vuonna Titon hallitsema Jugoslavia irtautui Neuvostoliiton vaikutuspiiristä. Tämä päätti aikakauden, jona Stalin johti maailmanlaajuista kommunismia yksinvaltiaana. Estääkseen vastaavan kehityksen muualla Itä-Euroopassa Stalin toimeenpani miehittämissään maissa puhdistuksen. Epäluotettaviksi arvioidut poliitikot tuomittiin näytösoikeudenkäynneissä, joissa rangaistus oli usein kuolema.
Kommunistit ottivat Manner-Kiinan valtaansa loppuvuodesta 1949. Stalin suhtautui Kiinan kommunistijohtaja Mao Zedongiin yliolkaisesti ja piti tätä epäluotettavana alamaisena, joka oli enemmän kiinalainen nationalisti kuin aito kommunisti. Mao suhtautui Neuvostoliiton vaikutusvaltaan yhtä epäluuloisesti. Vuodenvaihteessa 1949–1950 vietettiin Stalinin 70-vuotispäiviä, joissa Maolla oli kunniapaikka isännän vieressä. Kulissien takana Stalin kuitenkin nöyryytti vierastaan kieltäytymällä neuvotteluista, ja alkoi vakavissaan keskustella vasta, kun ulkomailla alettiin huhuta Maon joutuneen kotiarestiin. Stalin lupasi Kiinalle talousapua, mutta vaati vastineeksi Kiinan suvereniteettia loukanneita myönnytyksiä, kuten Mantšuriaan perustetun puskurivyöhykkeen, jonka oli tarkoitus estää Neuvostoliittoon kohdistuneet yllätyshyökkäykset. Stalin alkoi kunnioittaa Maoa vasta kiinalaisten Korean sodassa tekemien uhrausten myötä.
Alkuvuodesta 1949 Pohjois-Korean diktaattori Kim Il-sung alkoi tivata Stalinilta suostumusta Yhdysvaltain tukeman Etelä-Korean valloittamiseen. Stalin kielsi Kimiä hyökkäämästä vedoten Pohjois-Korean asevoimien heikkouteen sekä Yhdysvaltain intervention vaaraan. Seuraavan puolentoista vuoden aikana Kim rakensi itselleen Neuvostoliiton ja Kiinan tuella valtavan armeijan, ja maalis–huhtikuussa 1950 käydyissä neuvotteluissa Stalin suostui vihdoin. Hyökkäys alkoi kesäkuussa korealaisin voimin, joiden tueksi tuli myöhemmin suuri määrä kiinalaisia sotilaita. Strategiset päätökset tehtiin Neuvostoliitossa ja Kiinassa, mutta kärsijäksi joutuivat lähinnä korealaiset. Neuvostoliiton tappiot olivat yli 200 hävittäjälentäjää. Sota ei kuitenkaan johtanut toivottuun lopputulokseen, vaan päättyi veriseen pattitilanteeseen. Vuonna 1951 Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kävivät salaisia rauhantunnusteluja, mutta ne päättyivät Neuvostoliiton ilmoitettua, ettei se suostuisi neuvotteluratkaisuun. Aselepo solmittiin vasta Stalinin kuoltua, kun politbyroo päätti maaliskuussa 1953, että Korean sodan oli loputtava.
Vanhoilla päivillään Stalin muuttui yhä epäluuloisemmaksi. Tammikuussa 1953 hän antoi pidättää joukon lääkäreitä, joista suurin osa oli juutalaisia, ja syytti heitä Ždanovin ja muiden neuvostojohtajien murhaamisesta. Lääkärien salaliiton oli todennäköisesti tarkoitus toimia alkusoittona uudelle puhdistukselle, joka mittakaavaltaan olisi muistuttanut 1930-luvun lopun suurta terroria. Stalin ehti kuitenkin kuolla, ennen kuin suunnitelmaa pantiin täytäntöön.