stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristinusko Kamerunissa
Historia

Kamerun on historiallisesti monien eri heimojen alue, jonka portugalilaiset valtasivat 1400-luvun lopulla. 1800-luvulla Saksa julisti Kamerunin protektoraatiksi, jonka aikakausi kesti ensimmäisen maailmansodan loppuun. Tuolloin maa jaettiin ranskalaisten ja brittien kesken. Kristinusko liittyy läheisesti maan siirtomaahistoriaan.
Kirkkojenväliset järjestöt

Vuonna 1943 peruste perustettiin Kamerunin protestanttisten kirkkojen ja lähetystyön liitto, joka perustettiin uudelleen vuonna 2005. Kamerunin pääkaupungissa Yaoundéssa toimii kaksi Länsi-Afrikan protestanttisille kirkoille tärkeää instituutiota: teologinen tiedekunta ja Center for Christian Literature.
Kristinusko Itävallassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Itävallassa. Itävallan väestöstä valtaosa, 55,2 prosenttia, kuuluu roomalaiskatoliseen kirkkoon. Muita merkittäviä kristittyjä kirkkokuntia ovat ortodoksit (4,9 % väestöstä) sekä evankeliset kristityt (3,8 % väestöstä).
Historia

Itävalta oli aikoinaan Itävalta-Unkarin valtakunnan keskus. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Itävallasta tuli liittotasavalta, jonka Saksa valloitti vuonna 1938. Toisen maailmansodan jälkeen Itävallasta kehittyi vähitellen vakaa yhteiskunta.
Itävalta on ollut uskonnollisesti sillanrakentaja idän ja lännen välillä. Itävallan tärkein uskonnollinen ryhmä on roomalaiskatolinen kirkko. Protestanttiset kirkot (luterilaiset, reformoidut, metodistit ja baptistit) muodostavat noin kuuden prosentin vähemmistön. Itävallan metodistikirkko on osa yhdistynyttä metodistikirkkoa.
Itävallassa on myös huomattava ortodoksinen vähemmistö. Kreikkalaiskatoliset ortodoksit muodostavat vanhimman kirkkokunnan ja Serbian ortodoksikirko on lukumäärältään suurin ortodoksinen ryhmä.
Kirkkojenväliset järjestöt

Itävalassa ekumeeninen kumppanuus on yleinen käytäntö, ja useat kirkot toimivat KMN:n alaisessa ekumeenisessa neuvostossa. Roomalaiskatolinen kirkko on kuulunut ekumeeniseen neuvostoon vuodesta 1994 lähtien. Itävallassa toimii myös MEA:n alaisuuteen kuuluva Itävallan evankelinen allianssi.
Kotkaniemi

| Kotkaniemi |
| --- | --- |
 Kotkaniemen päärakennus Luumäellä.
Tyyppi:  Maatila, museo 
Sijainti:  Itsenäisyydentie, Luumäki
Ylläpitäjä:  Kotkaniemi-säätiö
 fiKotkaniemi 
   
Kotkaniemi on Luumäellä sijaitseva maatila, joka oli Suomen presidentti P. E. Svinhufvudin eli Ukko-Pekan pitkäaikaisin koti. Se on ollut Museoviraston omistuksessa ja kotimuseona mutta siirtyi Senaatti-kiinteistölle, jolta Museovirasto vuokraa sitä. Toiminnasta vastaa Kotkaniemi-säätiö. Kotkaniemi remontoitiin kesällä 2017, remontti valmistui marraskuussa 2017, ja museo avautui yleisölle toukokuussa 2018. Kesällä 2018 museolle avautui myös kahvila, joka kantaa nimeä Ellen. Museo sijaitsee Itsenäisyydentien varressa.
Heinäkuun puolivälissä 2018 museossa oli käynyt vuoden alusta lukien 6 000 kävijää.
Omistus

Kotkaniemen päärakennuksen rakennutti alkujaan laamanni Alfred Thomé vuonna 1898, ja sen on mahdollisesti suunnitellut Lars Sonck. Tyylillisesti se edustaa tavanomaista puujugendia.
Kotkaniemi oli maatila, mutta sen pihapiirissä olleessa rakennuksessa säilytettiin myös käräjäoikeuden arkistoa, ja laamanni Thomén luokse auskultoimaan tulleet nuoret lainopiskelijat työskentelivät rakennuksessa. Kun Thomé kuoli kymmenkunta vuotta myöhemmin, hänen perheensä ryhtyi myymään Kotkaniemeä. Samaan aikaan oli avoinna hänen virkansa Lappeen kihlakunnan tuomarina.[lähde? ] Svinhufvud valittiin virkaan, ja vuonna 1908 hän osti Kotkaniemen, jossa hän asui puolisoineen vakituisesti vuoteen 1931, jolloin Svinhufvud valittiin presidentiksi. Presidenttikautensa jälkeen P. E. Svinhufvudit asuivat siellä vuosina 1937-1944.
Kotkaniemi on toiminut Museoviraston ylläpitämänä kotimuseona ja ollut säännöllisesti avoinna kesäisin. Valtio harkitsi vuonna 2013 sen myymistä, koska Museovirasto on luokitellut kohteen ”ei-strategiseksi”. Kiinteistöt siirtyivät Senaatti-kiinteistöille, mutta Kotkaniemi-säätiö pyrki saamaan tilan haltuunsa voidakseen jatkaa museotoimintaa
Museorakennuksen piti säilyä Senaatti-kiinteistöjen omistuksessa, ja se vuokrattiin Museovirastolle kymmeneksi vuodeksi. Museovirasto ei itse pidä museota auki, vaan toiminnasta vastaa vuonna 2013 perustettu Kotkaniemi-säätiö, joka etsii rahoitusta.
Marraskuussa 2015 Senaatti-kiinteistöt julkisti päätöksen myydä tila, sillä Museovirastolla ei ole varaa vuokranmaksuun, eikä remontin mahtumisesta Senaatti-kiinteistöjen investointikehyksiin ollut varmuutta. Päätös kuitenkin peruttiin, ja Museovirasto voi jatkaa Svinhufvudin kotimuseo Kotkaniemen vuokraamista Senaatti-kiinteistöiltä. Opetusministeriö löysi rahat vuokraan.. Päätös vaatii eduskunnan hyväksynnän. Kotkaniemi-säätiö aloittaa rahankeruun ylläpitoon. Toimintaa suunnitellaan järjestettäväksi aiempaa enemmän.
Museoviraston pääjohtajan Juhani Kostetin syksyllä 2015 ennen myyntipäätöksen perumista esittämän näkemyksen mukaan rakennus ei tavanomaisena puujugendrakennuksena ole strateginen kohde, mutta totesi haastattelussa: "Svinhufvudin koti se tietysti oli. Jos sillä katsotaan olevan itsenäisyyden kannalta merkitystä, niin joltain kannalta se voi olla niin." Svinhufvud-säätiön hallituksen puheenjohtaja Jyrki Vesikansa kommentoi näkemystä sanomalla, että Museoviraston tietämys Suomen itsenäisyyden ajasta on heikko.
Korjaus

Ensimmäiseen remottisuunnitelmaan huhtikuussa 2014 Etelä-Karjalan maakuntahallitus myönsi runsaat 100 000 euroa. Remontin kokonaiskustannuksiksi arvioitiin tuolloin noin 140 000 euroa. Korjaustyöt suunniteltiin alkavaksi kesällä 2015, jolloin museo suljettiin kiinni, ja niiden kestoksi arvioitiin pari vuotta. Remonttisuunnitelman rahoittivat Euroopan aluekehitysrahasto ja Museovirasto. Suunnitelmassa alakerta ja kalusteet konservoidaan, ja eteläpäätyyn tulisi kahvila ja keittiö. Yläkerran majoitustilat suunniteltiin kokoustiloiksi. Rannan pyykkitupa- ja saunarakennus oli tarkoitus purkaa ja tilalle suunniteltiin uutta saunaa. Puutarha kunnostetaan lähemmäksi Svinhufvudien aikaista asua.
Myyntipäätöksen peruunnuttua Senaatti-kiinteistöt peruskorjaa rakennuksen, ja vuokraa korotetaan korjauskulujen kattamiseksi.
2,5 miljoonaa euroa maksavaksi arvioitu remontti valmistui Suomen itsenäisyyden juhlavuodeksi 2017. Rakennus ehdittiin tyhjentää remonttia varten kesällä 2015. Kunnostus alkoi toden teolla 2016 ja maksoi lähes kolme miljoonaa euroa. Rakennus kunnostettiin kokonaan, samoin puutarha ja piha. Keittiöpuutarha on saanut Ellen Svinhufvudin aikaisen asun. Museo avattiin yleisölle 19. toukokuuta 2018. Sen toiminnasta vastaa Kotkaniemi-säätiö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kotkaniemi Wikimedia Commonsissa
Presidentin kotia peruskorjataan, Yle.fi 17.6.2016 (peruskorjauksen alkaminen)
Luumäen koti, Suomen Kuvalehti, 12.12.1936, nro 50, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kummituskievari

| Kummituskievari |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Lasse Pöysti
Käsikirjoittaja:  Kaarlo Nuorvala
Tuottaja:  Mauno Mäkelä
Säveltäjä:  George de Godzinsky
Leikkaaja:  Nils Holm
Pääosat:  Tapio Rautavaara Tuija Halonen Pentti Viljanen Uljas Kandolin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fennada-Filmi
Ensi-ilta:  1954
Kesto:  70 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kummituskievari on Lasse Pöystin ohjaama elokuva vuodelta 1954. Jännitys-romantiikka-linjalla liikkuvan komedian on käsikirjoittanut Kaarlo Nuorvala, kuvannut Esko Töyri ja tuottanut Mauno Mäkelä.
Kahdessa viikossa alkuvuodesta 1954 kuvattua elokuvaa on luonnehdittu liukuhihnatekeleeksi. Sen teolla saatiin studiolle käyttöä kahden tuotannon välissä.
Juoni

Tukkilaisveljekset (Tapio Rautavaara ja Arto Mäkelä) saapuvat metsätyöporukan mukana kievariin, jossa on piilotettuna kymmenen vuotta aiemmin tapahtuneen pankkiryöstön rahat. Miesten isää pidettiin kuolemaansa asti syyllisenä ryöstöön, pojat haluavat puhdistaa hänen maineensa. Oikean konnan kaksi kaveria (Uljas Kandolin ja Kauko Laurikainen) ovat etsimässä kätköä aiheuttaen kummittelumelua. Taloon tulee myös naurettava kaupunkilainen elokuvaohjaaja, joka vastaa yhdysvaltalaisen elokuvan comic relief -hahmoa. Rautavaaran hahmo rakastuu nuoreen naiseen (Tuija Halonen). Talon emäntää tavoittelee kaksi metsämiestä. Veljesten pikkuveli on Viisikko-mainen poikaviikari, joka toimii varsinaisena salaisuuden selvittäjänä. Konnat saavat lopussa yliotteen, mutta rahat ovat vanhentuneita. Lopulta oikeus voittaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tapio Rautavaara  | … |  Heikki Koivulahti   |
|  Tuija Halonen  | … |  Kirsti   |
|  Senni Nieminen  | … |  Manta, kievarin emäntä   |
|  Pentti Viljanen  | … |  Pekka   |
|  Einari Ketola  | … |  Iikka   |
|  Uljas Kandolin  | … |  Masa   |
|  Martti Seilo  | … |  elokuvaohjaaja Kulps   |
|  Kauko Laurikainen  | … |  Jaska   |
|  Pentti Irjala  | … |  pomo   |
|  Arto Mäkelä  | … |  Aarre Koivulahti   |
Aiheesta muualla

Kummituskievari Elonet.
Kukanniemi

Kukanniemeä kesäkuussa 2012.
Kukanniemi on pieni niemi Rovaniemellä Kemijoessa. Se sijaitsee Kajaanintien varrella aivan Pöykkölän lähellä. Kukanniemessä sijaitsee laavu sekä talvisin niemen rannalla on mahdollisuus avantouintiin sekä jäägolfiin.
Aiheesta muualla

Tietoa avantouinnista
La Strada

La Strada tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:
La Strada – Tie, Federico Fellinin ohjaama italialainen elokuva vuodelta 1954
Kehitysvammaisteatteri La Strada‎, tamperelainen harrastajateatteri
La Strada, suomalaisen The Quiets -yhtyeen albumi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”La Strada”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kuninkaan ansiomitali

Hopeinen Kuninkaan ansiomitali.
Kuninkaan ansiomitali (kirjanorjaksi Kongens fortjenstmedalje) on norjalainen ansiomerkki, joka myönnetään ansioista taiteen, tieteen tai elinkeinoelämän saralla. Sitä on kahta luokkaa, hopeinen ja kultainen. Mitalin perusti kuningas Haakon VII vuonna 1908. Kultaista mitalia ei voi saada hakemuksella, vaan sitä myönnetään poikkeustapauksissa. Luovutustilaisuuden jälkeen mitali on saajan henkilökohtaista omaisuutta eikä niitä tarvitse palauttaa kuoleman jälkeen. Mitalin nauha on punainen keltaisella raidalla.
mitalin nauha
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuninkaan ansiomitali Wikimedia Commonsissa
Tietoa Norjan kuningashuoneen verkkosivuilla (norjaksi)
Kukasjärvi (Sodankylä)

| Kukasjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Sodankylä
Koordinaatit:  67°11′00″N, 25°30′42″E
Laskujoki:  Moulusjoki (d) 
Järvinumero:  65.593.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  184,1 m 
Rantaviiva:  31,61 km 
Pinta-ala:  3,37 km² 
Tilavuus:  0,0068 km³ 
Keskisyvyys:  2,1 m 
Suurin syvyys:  20 m 
 fiKukasjärvi 
Kukasjärvi on pitkänomainen ja matala järvi Sodankylän lounaisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 3,4 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 72 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede

Etäisyys Kukasjärven kaakkoisrannalta luoteisrannalle on 11,9 kilometriä. Järven pohjoisosassa sijaitsee runsaan hehtaarin laajuinen Salmensaari. Sen eteläpuolisen Salmenhaudan syvyys on noin 15 metriä. Kukasjärven pohjoisosassa on 20 metrin syvänne. Järven eteläosassa sijaitsee Hallelujanhauta, jonka syvyys on 6,1 metriä. Kaikkiaan Kukasjärvestä vain noin neljä prosenttia on vähintään 6 metriä syvä.
Kukasjärven luusua sijaitsee kaakossa, josta lähtee Kukaskoski Moulusjokeen, joka laskee Unariin (179,8 metriä mpy). Kukasjärven rannoilla on jonkin verran kulttuurimaisemaa. Kukasvaara (noin 330 metriä mpy) sijaitsee kolmisen kilometriä Kukasjärveltä länteen.
Kukasjärven vesitilavuus on 6 799 000 kuutiometriä.
Kukasjärvi (65.593.1.003) kuuluu Moulusjoen alueeseen (65.593), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Meltausjoen valuma-alue (65.59) ja ensimmäinen jakovaihe Ala-Ounasjoen alue (65.5). Kukasjärvi on laajin Moulusjoen alueen 20:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Soasjärvi.
Kudosviljely

Inkubaattori, jossa kudoksia kasvatetaan
Kudosviljely tarkoittaa solukoiden tai kudosten kasvattamista yleensä keinotekoisella kasvualustalla laboratorio-olosuhteissa eli in vitro. Kudosviljelyllä voidaan myös tarkoittaa solukoiden tai kokonaisten elinten kasvattamista alkuperäisen kasvupaikan sijaan toisaalla isäntäeliössä, tai kokonaan toisen isäntä-eliön varassa alkuperäeliön ulkopuolella.
Tyypillisesti kudosviljelmiä tehdään steriileissä tai lähes steriileissä laboratorio-olosuhteissa keinotekoisella kasvualustalla tai ravinneliuoksessa. Ravinneliuoksen lisäksi kudosten kasvua ja kasvuvaiheita voidaan ohjata erilaisilla yhdisteillä kuten hormoneilla tai entsyymeillä.
Kudosviljely on tärkeä tutkimusväline biotieteiden piirissä. Kudosviljelmillä onkin korvattu onnistuneesti jopa miljoonia eläinkokeita.
Ihosolujen kudosviljelyä käytetään vammautuneen ihon korvaamiseen ja ihonsiirtoa varten tarvittavien ihon eri kerrosten kasvattamiseksi esimerkiksi pahojen palovammojen hoidossa.
Kudosviljely eroaa soluviljelystä siten, että kudos koostuu solukon palasista, kun soluviljelmissä solut erotetaan yksittäisiksi soluiksi.
Historia

Vuonna 1907 eläintieteilijä Ross G. Harrison kasvatti sammakon hermosoluja imusolmukesoluista koostuvalla kasvualustalla, ja tämä mainitaan yleensä vanhimpana onnistuneena kudosviljelmänä.
Vuonna 2008 USAssa kantasoluja tutkivat tiedemiehet kasvattivat yhdestä kantasolusta uuden eturauhasen hiiren sisällä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kudosviljely Wikimedia Commonsissa
Kostroman alue

| Kostroman alue Костромская область |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Kostroman alueen sijainti Venäjän federaation kartalla.
 Koordinaatit: 57.7679°N, 40.9269°E (Kostroma) 
Valtio:   Venäjä
Perustettu:  1944
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kostroma (268 742 as.)
 – suurin kaupunki:  Kostroma
 – kuvernööri:  Sergei Sitnikov
Pinta-ala:  60 211 km²
Väkiluku (2014):  656 389
 – väestötiheys:  11 as./km²
Kielet:  venäjä
BKT (2010):  92 291,4 milj. RUB (eli 0,25 % Venäjän BKT:stä)
 – asukasta kohti:  138 251 RUB,  noin 3 387 EUR (eli 53 % Venäjän keskiarvotasosta)
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Symbolit:  
 – lippu:  Kostroman alueen lippu
 – vaakuna:  Kostroman alueen vaakuna
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  44
 – ISO 3166:  RU-KOS
 
adm44.ru (venäjäksi)
Kostroman alue (ven. Костромска́я о́бласть, Kostromskaja oblast) on hallinnollinen alue Venäjällä Moskovasta koilliseen.
Maantiede

Kostroman alue rajoittuu pohjoisessa Vologdan alueeseen, idässä Kirovin alueeseen, kaakossa Nižni Novgorodin alueeseen, etelässä Ivanovon alueeseen ja lännessä Jaroslavlin alueeseen.
Kostroman alueen kartta.
Kostroman alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangolla. Volga virtaa alueen lounaisosan kautta. Muista joista merkittävimmät ovat Volgaan laskevat Kostroma ja Vetluga.
Hallinto

Kostroman alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Kostroma. Toimeenpanovallan johtaja eli kuvernööri oli Viktor Šeršunov vuodesta 1997 kuolemaansa saakka. Hän kuoli auto-onnettomuudessa 20. syyskuuta 2007. Hänen seuraajansa oli Igor Sljunjajev  hänen seuraajakseen tuli Sergei Sitnikov. Alueellinen lainsäädäntöelin on alueduuma, jonka puheenjohtajana toimii Andrei Bytškov.
Paikallista itsehallintoa varten alue on jaettu 24 piiriin ja 6 kaupunkipiirikuntaan.
Talous

Alueen merkittävimmät teollisuudenalat ovat puunjalostus-, koneenrakennus-, elintarvike- ja kevytteollisuus. Alueen maatalous tuottaa viljaa, pellavaa ja vihanneksia. Lisäksi on karjataloutta.
Väestö

Alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 667 562. Kaupunkiväestön osuus on 69,9 %. Suurin kaupunki on Kostroma (268 742 as.). Kostroman alueen muissa kaupungeissa asuu alle 30 tuhatta henkeä; näistä suurimmat ovat Bui (25 763 as.), Šarja (23 681 as.), Nerehta (22 828 as.), Manturovo (17 479 as.), Galitš (17 346 as.) ja Volgoretšensk (17 104 as.).
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 95,6 % on venäläisiä ja 1,1 % ukrainalaisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kostroman alue Wikimedia Commonsissa
Kostroman aluehallinnon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Volgan ylittävä maantiesilta Kostromassa.
Kuningasrotta

| Kuningasrotta> King Rat.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  James Clavell
Kieli:  Englanti
Genre:  Historiallinen fiktio
Kustantaja:  Martin Joseph
Julkaistu:  1962
Sarja: Aasia-saaga
Edeltävä:  Gai-Jin
Seuraava:  Noble House
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuningasrotta on James Clavellin kirjoittama romaani vuodelta 1962. Se sijoittuu toiseen maailmansotaan, ja käsittelee brittiläisten, australialaisten ja yhdysvaltalaisten sotavankien elämää japanilaisten vankileirillä Singaporessa. Romaani perustuu osittain Clavellin omiin kokemuksiin sotavankina pahamaineisella Changin vankileirillä, ja romaanin päähenkilö Peter Marlowe perustuukin Clavelliin itseensä.
Romaani on ensimmäinen osa Clavellin suositussa Aasia-saagassa, vaikka sijoittuuksin aikakautensa perusteella neljänneksi sarjassa. Kuningasrotasta on tehty myös elokuvaversio, joka kantaa kirjan nimeä.
Kuninkaan punikit

| Kuninkaan punikit Suomalaisia Muurmannin legioonassa 1918–1919 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Seppo Rustanius
Käsikirjoittaja:  Timo Linnasalo Olli Soinio Seppo Rustanius
Säveltäjä:  Perttu Kivilaakso
Kuvaaja:  Pekka Aine
Leikkaaja:  Timo Linnasalo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Illume Oy
Ensi-ilta:  2013
Kesto:  58 min
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuninkaan punikit – suomalaisia Muurmannin legioonassa 1918–1919 on Seppo Rustaniuksen ohjaama sisällissodan aikoihin liittyvä dokumentti, joka käsittelee Muurmannin legioonaa.
Elokuva esitettiin Ylen Dokumenttiprojekti-sarjassa 7.10.2013, ja ennakkoon sitä esitettiin kutsuvierasnäytöksessä 26.2.2012 Suomen Elokuvasäätiön Kino K-13:ssa ja dokumenttiklubilla 29.4.2013 Venäjän tiede- ja kulttuurikeskuksessa.
Muurmannin legioonalaisia.
Muurmannin legioonaksi kutsuttu ryhmä muodostui Vienan Karjalaan sisällissodan lopulla paenneista punaisista, jotka Britannian armeija värväsi. Seppo Rustanius on tehnyt sisällissodan vaiheista useita dokumenttielokuvia ihmiskohtaloiden kautta. Elokuvaan sisältyy Britannian Imperial War Museumista löytynyttä uutta arkistoaineistoa Murmanskista, Arkangelista ja Britanniasta ja lisäksi aineistoa monista muista arkistoista. Ajankohta on Neuvosto-Venäjän ensi vaiheet ja Suomen valtion syntyprosessi. Legioonan nimi oli virallisesti Suomalainen Legioona.
Aiheesta muualla

Kuninkaan punikit Ylen sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuninkaan punikit tuotantoyhtiö Illumen sivulla
Kuninkaan punikit, Savon Sanomat (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvataideakatemian ylioppilaskunta

Kuvataideakatemian ylioppilaskunta (KUVYO) oli Kuvataideakatemian ylioppilaskunta, joka lopetti toimintansa Taideyliopiston aloittaessa toimintansa 1.1.2013. Toimintaa jatkaa Taideyliopiston ylioppilaskunta.
Näkyvää Kuvataideakatemian ylioppilaskunnan järjestämää toimintaa olivat mm. ryhmänäyttelyt, juhlat, info- sekä keskustelutilaisuudet. Uutta ylioppilaskunnan toiminnassa oli mm. 2007 alkanut oma residenssi Utön saarella.
Lisätietoja

Kuvataideakatemian ylioppilaskunta (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen ylioppilaskunnat
| --- | --- |
Nykyiset:  AYY (Aalto-yliopisto) · HYY (Helsingin yliopisto) · ISYY (Itä-Suomen yliopisto) · JYY (Jyväskylän yliopisto) · LYY (Lapin yliopisto) · LTKY (Lappeenrannan teknillinen yliopisto) · OYY (Oulun yliopisto) · SHS (Svenska Handelshögskolan) · TaiYo (Taideyliopisto) · TREY (Tampere) · TYY (Turku) · VYY (Vaasan yliopisto) · ÅAS (Åbo Akademi)
Entiset:  KY (Helsingin kauppakorkeakoulu) · JoYY (Joensuun yliopisto) · KYY (Kuopion yliopisto) · KUVYO (Kuvataideakatemia) · TOKYO (Taideteollinen korkeakoulu)  · TTYY (Tampereen teknillinen yliopisto) · Tamy (Tampereen yliopisto) · TeYo (Teatterikorkeakoulu) · TKY (Teknillisen korkeakoulu) · TuKY (Turun kauppakorkeakoulu) · SAY (Sibelius-Akatemia)
Kårkulla (Kemiö)

Kårkulla on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön kirkonkylän kaakkoispuolella.
Kårkulla sijaitsee Lillån-joen eteläpuolen mäkialueella. Joen varsi on peltoa muun kyläalueen ollessa metsää. Kylän rakennuskanta on yhtenäinen ja kohtalaisen tiivis. Kårkullassa sijaitsee kunnan vedenottamo.
Kårkullassa on ollut vuoden 1566 veroluettelon mukaan kuusi taloa. Talojen määrä on laskenut ajan myötä ja isojaon aikaan 1786 kylässä on ollut kaksi taloa. Taloista lohkottiin 1920-luvulla viisi uutta tilaa. Kylään syntyi myöhemmin vielä lisää pienasutusta ja sotien jälkeen sinne perustettiin kansakoulu. Koulu lakkautettiin vuonna 1969.
Kåre Willoch

| Kåre Willoch |
| --- | --- |

Norjan pääministeri
 14. lokakuuta 1981 – 2. toukokuuta 1986  
Monarkki:  Olavi V
Edeltäjä:  Gro Harlem Brundtland
Seuraaja:  Gro Harlem Brundtland
Kansanedustaja
 1957–1989  
Ryhmä/puolue:  Konservatiivipuolue
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. lokakuuta 1928 Oslo, Norja
Ammatti:  ekonomi, poliitikko, maaherra
Tiedot
Puolue:  Konservatiivipuolue
 Nimikirjoitus
Kåre Isaachsen Willoch (3. lokakuuta 1928 – 6. joulukuuta 2021) oli norjalainen Konservatiivipuolueen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1981–1986.
Willoch valmistui Oslon yliopistosta ekonomistin koulutuksella. Hän istui Oslon kaupunginvaltuustossa vuosina 1952–1959.
Willoch tuli valituksi Norjan parlamenttiin ensimmäistä kertaa vuonna 1957. Hänet valittiin sen jälkeen joka ikisessä parlamenttivaalissa vuoteen 1989. Hän toimi parlamentaarisen uransa jälkeen vuoteen 1998 Oslon ja Akershusin läänin kuvernöörinä.
Käkisalmen Kaupungin Rouvasväen Yhdistys

Käkisalmen Kaupungin Rouvasväen Yhdistys ry on perustettu vuonna 1855. Yhdistys on vanhin suomenkielinen edelleen toimiva naisyhdistys.
Yhdistys pitää esillä ja edistää käkisalmelaisuutta ja kirjalaisuutta. Yhdistys voi myös tukea entisten käkisalmelaisten ja heidän jälkeläistensä tai muiden toimijoiden hankkeista, jotka edistävät yhdistyksen tarkoituksen toteutumista sekä jakaa stipendejä.
Yhdistys toimii jäsentensä yhdyssiteenä. Se järjestää muun muassa Kaisanpäiväjuhlan, jossa puhein, esitelmin tai muulla tavoin elvytetään kotiseudun tuntemusta ja historiaa. Samoissa merkeissä järjestetään yhteisiä kokoontumisia, retkiä ja muita tilaisuuksia.
Aiheesta muualla

Kotisivut
Käkikosken saha

Käkikosken saha oli keskisuuri saha Lapinjärven Porlammilla Käkikosken kylässä. Saha toimi vuosina 1957–2007. Sahalinjalla oli pelkkahakkuri- pyörösahalinja yhdellä automaattisärmällä. Työntekijöitä viimeisenä toimintavuonna sahalla oli 19, joista 5 konttorissa. Parhaimmillaan sahalla työskenteli yli 50 henkilöä. Saha tuotti vuosittain 30 000 kuutiometriä sahatavaraa.
Konkurssi

Viimeisen viidentoista vuoden aikana saha oli sijoittanut 10 miljoonaa euroa tukinlajitteluun, sahalaitokseen, kuivaamoon, kuivan sahatavaran lajittelulaitokseen ja Bio-lämpökeskukseen - ne eivät maksaneet itseään takaisin. Toimintaa vaikeuttivat myös puun hinta ja saatavuus. Saha asetettiin konkurssiin 21.09.2007, jonka jälkeen pesänhoitaja päätti tuotantokoneiden myynnistä Venäjälle.
Kultamaina

| Kultamaina |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Kultamainat Mino
Laji::  anais
Kaksiosainen nimi
 Mino anais  (Lesson, 1839) 
Katso myös
   Kultamaina Wikispeciesissä   Kultamaina Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultamaina (Mino anais) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kultamainaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan melko yleinen tai yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.