stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kollaasi
Lyhyt historia

Kollaasi-sanaa on käytetty 1900-luvun alusta asti. Se on melko uusi taidehistorian käsite, mutta tekniikkana idea on vanha. Esimerkiksi runoilijat kuvittivat 1000-luvulla töitään liimatuilla kuvilla ja 1500-luvun taiteilijat koristelivat kuvitettuja tekstejään tällä tavalla. Lehtikullasta tehtyjä paneleita, joita on asennettu maalatuille pinnoille on löydetty goottilaisista kirkoista.
Peter von Bagh kirjoittaa elokuvaohjaaja Georges Mélièsistä, että hänen tuotantonsa oli monessa mielessä melkein kollaasia "suunnilleen samassa mielessä kuin Braquen ja Duchampin vähän myöhemmät teokset: kuvatila on täynnä elementtejä, jotka yleensä ovat yhteismitattomia."
Kollaasi-sanaa käytti ensimmäisen kerran eräs katselija taidenäyttelyssä, jossa Picasso ja Braque esittelivät uusia ja omintakeisia teoksiaan. Molemmat taiteilijat työskentelivät läheisesti yhdessä noin vuoden 1912 vaiheilla, kun he tarvitsivat uusia tekniikoita voidakseen toteuttaa geometrisia sommitelmiaan. Picasson työssä Asetelma ja tuolinjalat oli öljykankaan palasia, leikkeitä sanomalehdestä ja köydenpätkä. Braquen teoksessa Hedelmäastia ja lasi kankaalla oli  tapettipaperin ja sanomalehden palasia. Braque ja Juan Gris jatkoivat kollaasin käyttöä tässä todellisuuden ja illuusion välisessä vuorovaikutuksessa, jota myöhemmin jäljittelivät monet tunnetut taiteilijat.
Greenbergin käsitys kollaasin synnystä

Yhdysvaltalainen taidekriitikko Clement Greenberg tarkasteli artikkelissaan "Collage" (1958) kollaasin syntyä Picasson ja Braquen tuotannossa. Hän johti siitä erään merkittävimmistä teorioistaan, käsityksen modernin maalaustaiteen pyrkimyksestä litteyteen.
»Ensimmäinen ja liimaperin markkinoille tulon jälkeen tärkein tehokeino, jonka Braque huomasi teoksen pinnan osoittamiseksi ja erottamiseksi oli painojäljen jäljittely, joka automaattisesti herättää sananmukaisen litteyden. Eräässä hänen vuoden 1910 maalauksessaan on pölkkykirjaimia, mutta ne on tehty melko luonnosmaisesti… Vasta seuraavana vuonna tulevat mukaan isot ja pienet kirjaimet sekä numerot, jotka tuovat mukaan suoran painojäljen jäljittelyn ja kaavainsapluunalla tekemisen, ehdottomassa frontaalisuudessa ja ulkona kuvan esittävästä kontekstista. Missä tahansa tämä painojälki ilmestyy, se pysäyttää silmän sanatarkalla tasolla, aivan kuin taiteilijan signeeraus.»
Greenbergin mukaan Braque pyrki eroon silmää harhauttavasta trompe l’œil -maalauksen traditiosta. Vuosina 1911 ja 1912 Picasso ja Braque alkoivat sekoittaa hiekkaa ja muita maalaukselle ulkoisia aineksia maaliin. Rakeisuus kiinnitti yhä enemmän huomiota maalauksen pintaan. Joissakin kuvissaan Braque alkoi maalata jäljittelemällä tarkasti puun syitä tai marmoria. Greenberg tulkitsi, että Braque otti syyskuussa 1912 radikaalin ja vallankumouksellisen askeleen liimatessaan puun syitä jäljittelevän tapetin palasia paperilla olevaan piirustukseen, sen sijaan että olisi yrittänyt simuloida sen pintarakennetta maalilla. Picasso sanoi tehneensä ensimmäisen kollaasinsa vuoden 1911 lopulla liimatessaan ruokoa jäljittelevää öljykangasta kankaalle tehtyyn maalaukseen.
Greenbergin mukaan Picasso ja Braque olivat saman ongelman edessä, heidän oli valittava joko illuusio tai representaatio. Syvyyden illuusion valinta sulkisi pois representaation ja johtaisi kolmiulotteisen maailman kuvaamiseen. Juuri kollaasi selvitti ongelman, representaatio voitaisiin säilyttää vain litteän ja kirjaimellisen maalauspinnan puitteissa ja illuusiosta tuli näin ensimmäistä kertaa pois suljettu vaihtoehto.
Kollaaseja

Johannes Theodor Baargeld (Alfred Emanuel Ferdinand Greunwald, 1892–1927), Typische Vertikalklitterung als Darstellung des Dada Baargeld, 1920.
Käyttäjä Jwyg, Kollaasi rannikkotaistelusta ja kirahvi, 2010.
Ines Zgonc, Portrait of some love, watercolour and paper, 2004.
Käyttäjä Kookykman, Wikimedian logojen kollaasi.
Käyttäjä Trex, Maalaustaiteen teemasivun banderolli.
Runous ja readymade

Kollaasin runoutta on tutkinut Kari Rummukainen Kari Aronpuron kollaasiromaania Aperitiff – avoin kaupunki käsittelevässä lisensiaatintutkielmassaan Hiljainen kirjallisuus (1999). Rummukainen toteaa kubistien pyrkineen kyseenalaistamaan taiteilijan ammattiylpeyden ja taiteen arvokkuuden arkipäiväistämällä sen liittämällä tauluihinsa vähäarvoisia aineksia. Samaan tähtäsi myös Marcel Duchamp readymade-teoksillaan. Duchamp esitteli taidenäyttelyissä teollisesti valmistettuja tuotteita, jolla hän kyseenalaisti taiteilijan yksilöllisen luovan panoksen.  Braque ja Picasso korostivat työnsä materiaalista ja konkreettista luonnetta myös pukeutumalla kuin työläiset.
Runoudessa Ezra Pound ja T.S. Eliot ovat koostaneet teoksiaan käyttäen sitaatteja ja alluusioita. Kollaasitekniikkaa käyttäviä proosateoksia ovat muun muassa Alfred Döblinin Berlin Alexanderplatz, joka ilmestyi vuonna 1929 ja John Dos Passosin vuonna 1946 ilmestynyt USA-trilogia: The 42nd parallel, The big money ja Nineteen Nineteen.
Myös Suomessa alettiin kirjoittaa kollaasi- eli aineistoromaaneja 1960-luvulla. Kollaasiromaaneja ovat esimerkiksi Markku  Lahtelan Jumala pullossa (1964), Pentti Saarikosken Ovat muistojemme lehdet kuolleet (1964) ja Kari Aronpuron Aperitiff − avoin kaupunki (1965).
STT:n (Suomen Tietotoimisto) uutisista yhden päivän ajalta koostuu Leevi Lehdon teos Päivä, joka on omistettu Kenneth Goldsmithille. Tällä Lehto viittaa Goldsmithin runokirjaan Day, jonka aineisto on peräisin The New York Times -sanomalehdestä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kari Aronpuro: Sataprosenttinen kollaasi (arvostelu Leevi Lehdon kirjaan Päivä (2004)) Kiiltomato.  20.8.2004. Lukukeskus – Läscentrum ry.. Viitattu 7.5.2011.
Pekka Hannula: Kollaasi on yhdistelmätekniikka (taiteilijan kotisivu) Pekka Hannula. Arkistoitu 21.10.2010. Viitattu 8.5.2011.
Galleria ja esimerkkejä
A brief history compiled by Susan Krieg – Collage Artist. Kriegartstudio.com. Arkistoitu 3.11.2012. Viitattu 29.1.2022. (englanniksi)
Yhdistelmätekniikat
Assemblaasi  Fotomontaasi  Frottage  Kollaasi  Readymade  Bricolage
Maalaustekniikat
| --- | --- |
Sideaineen mukaan::  Öljymaalaus  Temperamaalaus  Akvarelli  Akryyliväri  Fresko  Seccomaalaus  Kalkkimaalaus  Vahamaalaus  Guassi  Pastellimaalaus 
Maalauspohjan mukaan::  Seinämaalaus  Taulumaalaus  Miniatyyrimaalaus 
Värinlevitystavan mukaan::  Pastoosi  Laseeraus  Laveeraus  Impasto  Sumraus  Sgraffito 
Maalausjärjestyksen mukaan::  Alla prima  Grisaille  Kerrosmaalaus  Imprimituuri 
Maalaustyylin mukaan::  Chiaroscuro  Sfumato  Trompe l’œil  Kollaasi  Ulkoilmamaalaus 
Georges Mélièsin elokuvasta Le diable au couvent, 1899.
Lady Kuolemanisku

| Lady Kuolemanisku |
| --- | --- |

Luoja(t):  Dennis O'Neil ja Larry Hama,   Bill Mantlo ja Sal Buscema,   Chris Claremont ja Barry Windsor-Smith
Kustantamo:  Marvel Comics
Ensiesiintyminen:  Yuriko Oyamana: Daredevil #197 (1983)   Lady Kuolemaniskuna: Alpha Flight #33 (1985)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Yuriko Oyama
Ryhmäsidokset:  Pahojen mutanttien sisarkunta
Edelliset ryhmäsidokset:  Repijät
Voimat:  Yliluonnolinen voima, nopeus, ketteryys ja refleksit   Adamantiumluuranko ja sisäänvedettävät kynnet   Nopeutunut parantuminen
Lady Kuolemanisku, oikealta nimeltään Yuriko Oyama, on Marvel Comicsin sarjakuvahahmo ja Wolverinen vastustaja.
Vuonna 2009 Lady Kuolemanisku oli listattu sijalle 78 IGN-sivuston laatimassa kautta aikain sata suurinta sarjakuvarikollista.
Voimat ja varusteet

Lady Kuolemanisku on kyborgi, jolla on vahvistetut fyysiset voimat, nopeus, ketteryys, kestävyys ja refleksit. Hänen luurankoonsa on sidottu keinotekoisesti adamantiummolekyylejä, jolloin hänen luistaan tuli käytännössä särkymättömät. Kuolemanisku pystyy kyberneettisesti liittämään tietoisuutensa ulkoiseen tietokonejärjestelmään. Kuolemaniskun järjestelmiin kuuluu myös itsekorjaus- ja asennusohjelmat, joilla hän pystyy automaattisesti korjaamaan keholleen aiheutuneet vahingot. Mitä enemmän vahinkoa hänelle syntyy, sitä kauemmin korjausohjelman suorittaminen kestää.
Lady Kuolemaniskun sormet on korvattu 30 cm pitkillä adamantiumkynsillä, jotka hän pystyy venyttämään teleskooppisesti kaksinkertaiseen mittaan normaalista.
Muissa medioissa

Lady Kuolemanisku esiintyi vuoden 2003 elokuvassa X-Men 2, jossa häntä näytteli Kelly Hu. Elokuvassa Yuriko esiintyy ilman taustatarinaa ja hän on William Strykerin aivopesty kätyri. Hän päätyy taistelemaan Wolverinea vastaan, ja häviää Wolverinen pumpattua Yurikon täyteen sulaa adamantiumia. Yukio ilmeisesti selviää tästä, sillä hän esiintyy myös X-Men: The Official Game -videopelissä, jossa hän toimii Hopeasamurain oppilaana.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Tasha Simms | X-Men |  |  |
| 2002–2003 | Gwendoline Yeo |  |  | X-Men: Next Dimension X2: Wolverine's Revenge |
| 2003 | Kelly Hu |  | X-Men 2 |  |
| 2005 | Kim Mai Guest |  |  | X-Men Legends II: Rise of Apocalypse |
| 2006 | Vyvan Pham |  |  | X-Men: The Official Game |
| 2009 | Janyse Jaud |  | Hulk vs Wolverine |  |
Ladislaus IV

Ladislaus IV, János Thúróczyn Chronica Hungarorumin kuvitusta 1488
Ladislaus (László) IV (unk. IV. László, lisänimeltään Kun László eli Ladislaus Kumaani; 5. elokuuta 1262 – 10. heinäkuuta 1290 Körösszeg / Cheresig, nyk. Romanian Biharin piirikunnassa) oli Unkarin ja Kroatian kuningas vuosina 1272–1290, Unkarin Árpád-dynastian toiseksi viimeinen hallitsija.
Suku

Ladislaus IV syntyi 1262 tuolloisen Transilvanian herttuan ja Unkarin ”nuoremman kuninkaan”, myöhemmän kuningas Tapani V:n poikana. Hänen äitinsä, Tapani V:n puoliso Elisabet (unk. Erzsébet) oli kumaanien, Unkariin asutetun paimentolaiskansan ruhtinaan tytär. Hänellä oli useita sisaria, jotka naitettiin ulkomaisille hallitsijoille ja mahtimiehille (Mária-sisaresta tuli Napolin Kaarle II:n puoliso ja Unkarin seuraavan hallitsijasuvun eli Anjou-dynastian ensimmäisen kuninkaan Kaarle Robertin isoäiti), ja yksi veli, Andreas (András), joka kuoli jo lapsena.
Ladislauksen lapsuutta leimasi hänen isänsä Tapani V:n ja tämän isän Béla IV:n ajoittain sisällissodaksi yltynyt valtataistelu, joka päättyi vasta Béla IV:n kuolemaan 1270. Isänsä valtapyrkimysten takia Ladislaus jo lapsena kihlattiin (1269) ja vihittiin (1270) Napolin Kaarle I:n tyttären Isabellan kanssa. Samaan aikaan valtakunnan ylhäisaatelin ja paikallisten mahtimiesten valta kasvoi. Vuonna 1272 kymmenvuotiaan Ladislauksen sieppasi panttivangikseen Kaproncan (nyk. Kroatian Koprivnica) linnaan Gutkeledin heimoon kuuluva Joachim, Tapani V yritti turhaan vapauttaa poikansa ja kuoli sitten yllättäen vain 32-vuotiaana. Nyt Unkarin ylimystön ja korkeimman vallan välissä oli vain kymmenvuotias poika, joka kiireesti kruunattiin kuninkaaksi.
Kuningas > Sotia ja sisällissotia

Lapsikuningas Ladislauksen hallitusajan alku kului Unkarin, etenkin läntisen Unkarin mahtavan aateliston keskinäisten taistelujen melskeissä. Suurmaanomistajasuvut ja niiden liittoumat käyttelivät vuorotellen valtaa kuninkaan neuvostossa ja hovin korkeissa viroissa, kävivät keskenään myös aseellisia taisteluja tai suoranaista sisällissotaa, ja kuningas ja hänen äitinsä jäivät näissä kamppailuissa pelinappulan tai panttivangin osaan. Tämä tilanne ei olennaisesti muuttunut silloinkaan, kun Ladislaus vuonna 1277, 15 vuotta täytettyään, otti virallisesti vallan käsiinsä sijaishallitsijalta toimineelta äidiltään.
Vuonna 1273 Unkarin ja Ottokar II Přemyslin hallitseman Böömin välillä käytiin jälleen sota, jossa Ottokar onnistui valtaamaan Unkarilta useita tärkeitä rajalinnoja. Samaan aikaan Saksan keisariksi valittiin Ottokaria heikommalta vaikuttava Rudolf I Habsburgilainen. Ottokarin ja Rudolfin yhteenotto alkoi näyttää todennäköiseltä, ja Unkari ja Ladislaus huojuivat tässä vastakkainasettelussa puolelta toiselle sen mukaan, minkä valtaryhmittymän miehet milloinkin olivat vallassa hovissa ja kuninkaan neuvostossa.
Vuonna 1278 Rudolfin ja Ottokarin välillä uudelleen syttyneessä sodassa Ladislaus asettui Rudolfin puolelle, ja Ala-Itävallan Dürnkrutissa käydyssä taistelussa, jossa Ottokar kaatui, Unkarin joukot, etenkin ketterän kumaanien ratsuväen ansiosta, auttoivat Rudolfin ratkaisevaan voittoon. Tästä alkoi Habsburgien sekaantuminen Unkarin asioihin.
Kuningas > Kumaanit

Ladislauksen lisänimi ”Kumaani” ei johtunut (vain) hänen syntyperästään vaan hänen läheisestä suhteestaan kumaaneihin, jotka katolisen kirkon harmiksi edelleen pitivät kiinni pakanallisista perinteistään. Ladislaus viihtyi kumaanien parissa eläen heidän tapojensa mukaan, kohteli tylysti laillista puolisoaan Anjoun Isabellaa ja eli sen sijaan avoimesti yhdessä kumaanilaisten jalkavaimojensa kanssa, joista erityinen suosikki oli Édua-niminen orjatyttö.
Vuonna 1279 paavi lähetti legaattinsa, piispa Filipin selvittämään, miten kumaanien käännyttäminen kristinuskoon ja irrottaminen paimentolaisesta elämäntavastaan paremmin onnistuisi. Ladislaus ei innostunut asiasta, sillä hänelle kumaanit olivat tärkeitä myös poliittisena tukena, itsenäisenä vastavoimana kirkon sekä Unkarin suurmaanomistaja-ylimysten mahdille. Piispa julisti hänet kirkonkiroukseen, mihin Ladislaus vastasi vangitsemalla paavin lähettilään ja luovuttamalla tämän kumaanien käsiin. Tällöin puolestaan Aba-heimoon kuuluva Finta vangitsi Ladislauksen.
Sekä Ladislaus että paavin legaatti pääsivät lopulta vapaiksi, ja Ladislaus ryhtyi vastahakoisesti vaadittuihin toimiin kumaaneja kohtaan. Nämä nousivat pettyneinä kapinaan ja alkoivat hävittää Tisza-, Maros- ja Körös-jokien seutuja. Ladislauksen joukot voittivat heidät nykyisen Hódmezővásárhelyn tienoilla Hód-järven taistelussa vuonna 1282.
Kuningas > Mongolien hyökkäys

Vuonna 1285 Unkariin hyökkäsivät jälleen Nogai-kaanin johtamat mongolit eli ”tataarit”, kuten heitä Unkarin historiankirjoituksessa perinteisesti kutsutaan, jotka edellisen kerran olivat hävittäneet maata vuonna 1241. Hyökkäys tuotti suurta tuhoa, mutta tällä kertaa unkarilaiset olivat varustautuneet paremmin. Nogai ja Talabuga-kaani pystyivät hyökkäämään Budaan ja Pestiin, mutta hyökkäys epäonnistui, sillä mongoleilla ei ollut piirityslaitteita. Samaan aikaan unkarilaisten sitkeät paikalliset puolustusjoukot pystyivät hyökkäilemään Nogain mongoleja vastaan. Sen jälkeen kuninkaan hyvin varustettu armeija ajoi hajalle lyödyt mongolit Karpaattien vuorille saakka, jossa heitä ahdistelivat kurja sää ja kapinalliset talonpojat. Suuri osa hyökkääjistä poistui maasta, mutta osa värväytyi lopulta Unkarin armeijaan, missä heidät tunnettiin nimellä nyögér.
Mongolihyökkäyksestä on syytetty kuninkaaseensa pettyneitä kumaaneja, mutta monet aikalaiset uskoivat myös kuningas Ladislauksen, joka, kuten Esztergomin arkkipiispa Lodomér kirjoitti paaville vuonna 1288, ”itsekin oli muuttunut tataarien kaltaiseksi”, kutsuneen hyökkääjät maahan.
Kuningas > Ristiriidat kirkon kanssa ja kuolema

Ladislausta kuvattiin villiksi ja hillittömäksi, ja häntä syytettiin maan sekasortoisesta tilasta. Arkkipiispa Lodomérin mukaan hän oli uhkaillut kirkkoa ja kirkonmiehiä, uhonnut hävittävänsä nämä ”tataarien miekalla” vaikka Roomaa myöten, ”sillä itselleni minä itse olen laki, enkä salli, että minua rajoittavat joidenkin pappien lait”.
Yhtenä kiistan aiheena oli Ladislauksen vanhin sisar, äitinsä kaima Elisabet (Erzsébet), joka oli elänyt nunnana Jänissaaren (nykyisen Budapestin Margitinsaari) dominikaaniluostarissa. Häntä arkkipiispa Lodomér syytti myös Ladislauksen ja hänen laillisen puolisonsa Isabellan välien rikkomisesta. Ladislauksen joukot tunkeutuivat luostariin, riehuivat ja hävittivät, ryöstivät Elisabetin mukaansa ja pakottivat tämän naimisiin böömiläisen ylimyksen kanssa. Arkkipiispa Lodomérin mukaan Elisabet oli itse pyytänyt tätä ja antanut lavastaa ryöstön.
Vuonna 1288 Ladislaus antoi periksi arkkipiispan vaatimuksille ja vapautui kirkonkirouksesta. Hän alkoi yhä vähemmän huolehtia valtakunnan asioista. Kun vuonna 1289 Itävallan ja Steiermarkin herttua Albrekt I soti länsiunkarilaisia Kőszegi-suvun mahtimiehiä vastaan ja valloitti useita linnoja Länsi-Unkarista, Ladislaus ei puuttunut asiaan.
Keväällä 1290 Ladislaus tapansa mukaan lähti viettämään aikaa kumaanien parissa itäisessä Unkarissa. Siellä, Körösszegin linnan lähistöllä sijaitsevassa leirissä kolme kumaanisalaliittolaista surmasi hänet 10. heinäkuuta 1290. Ladislauksen viimeinen palatiini, muslimista kristityksi kääntynyt Mizse veljineen sekä kuninkaan kumaanilaisen jalkavaimon Éduan veli Miklós kostivat surman ja tappoivat julmasti kuninkaan murhaajat. Vain 28-vuotiaana, vailla perillistä kuollut Ladislaus IV haudattiin Csanádin (nyk. Nagycsanád/Cenad Romanian Timişin piirikunnassa) tuomiokirkkoon. Hänen seuraajakseen valtaistuimelle kutsuttiin Andreas II:n pojanpoika, Venetsiassa kasvanut Andreas III.
Avioliitto

Ladislaus naitettiin jo kahdeksanvuotiaana, vuonna 1270, Anjoun Isabellan eli Elisabet Sisilialaisen (1261–1303) kanssa, joka oli Napolin ja Sisilian kuninkaan Kaarle I:n ja tämän ensimmäisen puolison Beatrice de Provencen nuorin lapsi. Lapsettomaksi jäänyt avioliitto oli onneton, Ladislaus kohteli vaimoaan kaltoin ja piti tätä vuosina 1286–89 vankina luostarissa. Puolisonsa kuoleman jälkeen Isabella palasi vuonna 1301 lopullisesti Napoliin ja kuoli nunnana San Pietro a Castellon benediktiiniläisluostarissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ladislaus IV Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Tapani V | Unkarin kuningas 1272–1290 | Seuraaja: Andreas III |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Ladislaus IV:n sinetti
Ladislaus IV kumaanilaisessa asussa, Chronicon Pictum 1358
Ladislaus IV ja hänen murhaajansa, Chronicon Pictum 1358
Judon Euroopan-mestaruuskilpailut 2020

Judon Euroopan-mestaruuskilpailut 2020 järjestettiin O2 Arenalla Prahassa Tšekissä 19.–21. marraskuuta 2020. Alun perin kilpailut oli tarkoitus järjestää 1.–3. toukokuuta 2020, mutta koronaviruspandemian vuoksi ne siirtyivät marraskuulle. Kilpailujen ohjelmassa oli seitsemän painoluokkaa sekä miehille että naisille.
Mitalistit

Lähde: Judoinside
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| –60 kg |  Robert Mšvidobadze |  Jago Abuladze |  Francisco Garrigós  Jorre Verstraeten |
| –66 kg |  Orxan Səfərov |  Tal Flicker |  Denis Vieru  Kilian Le Blouch |
| –73 kg |  Victor Sterpu |  Laša Šavdatuašvili |  Rüstəm Orucov  Tommy Macias |
| –81 kg |  Tato Grigalašvili |  Ivailo Ivanov |  Luka Maisuradze  Matthias Casse |
| –90 kg |  Mihail Igolnikov |  Nemanja Majdov |  Mammadali Mehdiyev  Beka Gviniašvili |
| –100 kg |  Peter Paltchik |  Arman Adamian |  Jorge Fonseca  Zelym Kotsoyev |
| +100 kg |  Tamerlan Bašajev |  Inal Tasojev |  Guram Tušišvili  Levan Matiašvili |
Mitalistit > Naiset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| –48 kg |  Shirine Boukli |  Andrea Stojadinov |  Distria Krasniqi  Katharina Menz |
| –52 kg |  Odette Giuffrida |  Andreea Chițu |  Charline Van Snick  Estrella López |
| –57 kg |  Hedvig Karakas |  Telma Monteiro |  Sarah-Léonie Cysique  Theresa Stoll |
| –63 kg |  Clarisse Agbegnenou |  Magdalena Krssakova |  Martyna Trajdos  Juul Franssen |
| –70 kg |  Margaux Pinot |  Sanne van Dijke |  Marie-Ève Gahié  Madina Taimazova |
| –78 kg |  Madeleine Malonga |  Luise Malzahn |  Loriana Kuka   Karla Prodan |
| +78 kg |  Romane Dicko |  Iryna Kindzerska |  Rochele Nunes  Jelyzaveta Kalanina |
Tân Sơn Nhấtin kansainvälinen lentoasema

Tân Sơn Nhấtin kansainvälinen lentoasema (vietn. Sân bay quốc tế Tân Sơn Nhất) on kansainvälinen lentoasema Vietnamissa. Se sijaitsee seitsemän kilometrin päässä Hồ Chí Minhin kaupungin keskustasta. Lentoasema otettiin käyttöön tammikuussa 1926.
Historia

Ennen Tân Sơn Nhấtin lentoasemaa Vietnamin pääasiallinen lentoasema sijaitsi Phú Thọssa, joka lentoliikenteen yleistyessä osoittautui nopeasti liian pieneksi. Vietnamin ranskalaiset siirtomaaisännät päättivät rakentaa uuden suuremman lentoaseman Tân Sơn Nhấtin eli alkujaan Tân Sơn Nhứtin kylän viereen. Kylä sijaitsi tuolloin hieman Saigonin eli nykyisen Hồ Chí Minhin kaupungin ulkopuolella. Lentoasema valmistui tammikuussa 1926 ja sen ensimmäinen lento Pariisiin lähti 11. lokakuuta 1927 saapuen päämääräänsä 20. lokakuuta.
Toisen maailmansodan aikana lentoasemaa käyttivät Ranskan Indokiinaan edenneet japanilaiset ja Japanin ilmavoimat pommittivat sen kautta brittejä Malaijan ja Singaporen taistelujen aikana vuonna 1941. Siltä lähtivät esimerkiksi brittisotalaivat HMS Prince of Walesin ja HMS Repulsen upottaneet japanilaiskoneet 10. joulukuuta.
Lentoasemaa laajennettiin huomattavasti maailmansodan jälkeen vuonna 1954. Vietnamin sota ja Yhdysvaltojen sekaantuminen sotaan Etelä-Vietnamin puolella. Yhdysvaltojen tuella lentoasemalle rakennettiin uusia päällystettyjä kiitoratoja. Vuosien 1968 ja 1974 välillä se oli yksi maailman vilkkaimmista lentotukikohdista. Sotilasliikenteen ohella lentoasemalle liikennöi Pan Am, Continental Airlines ja paikallinen Air Vietnam. Lentoja lähti Vietnamin kohteiden ohella San Franciscoon, Guamiin ja Manilaan. Etelä-Vietnamin varapresidentti Nguyễn Cao Kỳlla oli linnoitettu tukikohta lentoaseman alueella, joka tunnettiin myös varapresidentinpalatsina.
Vuonna 1975 Yhdysvallat alkoi evakuoida Vietnamissa vielä olleita sotilaitaan, ulkomaalaisia ja tiettyjä etelävietnamilaisia lentoaseman kautta. Saigonia lähestyvät kommunistit tulittivat lentoasemaa 28. huhtikuuta 1975, mikä päätti lennot sen kautta evakuoinnin jatkuessa helikopterein itse kaupungista operaatio Frequent Windin aikana. Vietnamin sodan jälkeen lentoasema oli yhdistyneen Vietnamin suurin kansainvälinen lentoasema. Saigon eli nykyinen Hồ Chí Minhin kaupunki on kasvanut sen ympärille. Suuremman Long Thànhin kansainvälisen lentoaseman suunnitelmat hyväksyttiin vuonna 2015 ja ensimmäisen vaiheen rakennustöiden on tarkoitus valmistua vuonna 2026.
Terminaalit ja lentoyhtiöt > Terminaali 1

Pacific Airlines (Đà Nẵng, Hanoi, Huế, Nha Trang)
Vietnam Airlines (Buôn Ma Thuột, Chu Lai, Đà Lạt, Đà Nẵng, Hải Phòng, Hanoi, Huế, Nha Trang, Phú Quốc, Pleiku, Quy Nhơn, Tuy Hòa, Vinh)
Vietnam Aviation Service Company (Cà Mau, Côn Đảo, Rạch Giá, Chu Lai, Tuy Hòa)
Terminaalit ja lentoyhtiöt > Terminaali 2

Air Asia (Bangkok-Suvarnabhumi, Phuket)
Air China (Peking, Nanning)
Air France (Bangkok-Suvarnabhumi, Paris-Charles de Gaulle)
All Nippon Airways (Tokio-Narita)
Asiana Airlines (Busan, Soul-Incheon)
Bangkok Airways (Bangkok-Suvarnabhumi)
Cathay Pacific (Hongkong)
China Airlines (Taipei-Taiwan Taoyuan)
Mandarin Airlines (Kaohsiung)
China Eastern Airlines (Shanghai-Pudong)
China Southern Airlines (Kanton)
EVA Air (Taipei-Taiwan Taoyuan)
Uni Air (Kaohsiung)
Finnair (Helsinki) (seasonal)
Garuda Indonesia (Jakarta, Singapore)
Hong Kong Airlines (Hongkong)
Japan Airlines (Tokio-Narita)
Jetstar Asia Airways (Singapore)
Korean Air (Busan, Soul-Incheon)
Lufthansa (Bangkok-Suvarnabhumi, Frankfurt)
Malaysia Airlines (Kuala Lumpur)
Nokair (Bangkok-Don Mueang)
Pacific Airlines (Bangkok-Suvarnabhumi, Singapore)
Philippine Airlines (Manila)
Qantas
Jetstar Airways (Sydney)
Qatar Airways (Doha)
Royal Brunei Airlines (Bandar Seri Begawan)
Royal Khmer Airlines (Siem Reap)
Shanghai Airlines (Shanghai-Pudong)
Shenzhen Airlines (Shenzhen)
Singapore Airlines (Singapore)
Thai Airways International (Bangkok-Suvarnabhumi)
Nok Air (Bangkok-Suvarnabhumi)
Tiger Airways (Singapore)
Transaero (Moskova-Domodedovo)
United Airlines (Hongkong, Los Angeles)
Vietnam Airlines (Bangkok-Suvarnabhumi, Peking, Busan, Frankfurt, Fukuoka, Kanton, Hongkong, Kaohsiung, Kuala Lumpur, Melbourne, Moskova-Domodedovo, Nagoya-Centrair, Osaka-Kansai, Paris-Charles de Gaulle, Phnom Penh, Soul-Incheon, Siem Reap, Singapore, Sydney, Taipei-Taiwan Taoyuan, Tokio-Narita, Vientiane)
Viva Macau (Macau)