stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuoden 1929 pörssiromahdus
Tapahtumat > Musta torstai

Pörssi oli varautunut ryntäykseen torstaina 24. lokakuuta. Poliisi oli saapunut Wall Streetille pitämään yllä järjestystä jo ennen pörssin avautumista, ja kaikki pörssin virkailijat oli kutsuttu töihin. Tästä huolimatta pörssissä valtasi kaaos sen avauduttua kello 10. Ensimmäisen aukiolotunnin aikana kaupattiin noin 1,6 miljoonaa osaketta. Nauhakirjoitin oli ennen keskipäivää noin viisikymmentä minuuttia myöhässä eivätkä meklarit kyenneet saamaan tarvittavia tietoja työnsä tekemiseen. Keskipäivän jälkeen paniikki levisi pörssistä kadulle, ja pörssin vierailijasali jouduttiin sulkemaan.
Varhain iltapäivällä viisi tunnettua pankkiiria kokoontui JPMorganin taloon neuvottelemaan kriisin ratkaisusta samalla tavalla kuin oltiin tehty vuoden 1907 paniikin kanssa. Kokouksen jälkeen yksi heistä, Thomas W. Lamont, piti tiedotustilaisuuden, jossa hän puhui pudotuksesta vähätellen ja ilmoitti pankkiirien tukevan osakekursseja. Kokouksen päätöksen mukaisesti pörssin varapuheenjohtaja Richard Whitney teki kello 13.30 useita suuria tarjouksia osakkeista. Hän osti 25 000 United States Steel -yhtiön osaketta hintaan 205 Yhdysvaltain dollaria ja osti myös muita osakkeita, mikä riitti rauhoittamaan pörssikaupan. Pörssi sulkeutui kaupalta kello 15.00, mutta kaikista kaupoista ruuhkautunut nauhakirjoitin pysähtyi vasta kello 19.08.
”Mustan torstain” aikana kaupattiin noin 12,895 miljoonaa osaketta. Tämä oli 4,6 miljoonaa osaketta enemmäin kuin edellinen päivittäinen ennätys. Tavallisen päivän kaupattu määrä oli yhdestä kahteen miljoonaa osaketta. Dow Jones Industrial Average -indeksi oli ollut pörssi avautuessa 305,85 pistettä ja kävi matalimmillaan 272,32 pisteessä, mutta pankkiirien väliintulon vuoksi se nousi 299,47 pisteeseen pudoten vain 6,38 pistettä eli 1,78 prosenttia.
Tapahtumat > Loppuviikko 25.–27. lokakuuta

Perjantai 25. lokakuuta ja seuranneena viikonloppuna pörssikauppa sujui rauhallisesti. Poliisi oli perjantaina jalkautunut Wall Streetille, mutta torstain kaltaista paniikkia ei syntynyt. Perjantaina kaupattiin 5,9 miljoonaa osaketta, mutta pörssi vain vahvistui ja Dow Jones Industrial Average -indeksi nousi 1,75 pistettä. Lauantaina kaupattiin pari miljoonaa osaketta ja Dow Jones Industrial Average -indeksi laski varovaiset 2,25 pistettä. Asiantuntijat ja eräät lehdet, kuten New York Daily, arvioivat pahimman olevan ohi. Vaikka pörssi oli torstaina laskenut alku- ja lopputilanteita verratessa vain vähän, useat tuhannet piensijoittajat olivat menettäneet omaisuutensa romahduksessa. Ylimpiä viranomaisia syytettiin toimimattomuudesta, mukaan lukien Yhdysvaltain presidentti Herbert Hooveria ja keskuspankkia. Kritiikkiä keräsivät myös suurpankkiirit ja -sijoittajat, joiden kärsimät tappiot nähtiin pieninä. Toisaalta johtavien pankkiirien pörssikurssit vakauttanut toiminta keräsi kiitosta.
Tapahtumat > Musta maanantai

Maanantaiaamuna 28. lokakuuta myymiset jatkuivat. Kello yhdentoista aikaan kävi selväksi, että päivästä tulisi samanlainen kuin millainen torstai oli ollut ennen pankkiirien väliintuloa. Varhain iltapäivällä uutisoitiin, että suurpankkiiri Charles Mitchell oli saapunut Morganin taloon, kuten hän oli tehnyt torstaina. Tämä nähtiin merkkinä siitä, että samanlainen väliintulo tapahtuisi myös tänä päivänä. Pörssikurssit rauhoittuivat hetkeksi, ja ainakin United States Steelin kurssi jopa nousi lyhytaikaisesti. Pankkiirien väliintuloa ei kuitenkaan tapahtunut, ja pudotus jatkui entisenlaisena. Kiersi huhu, että pankkiirit olisivat harkinneet osakkeidensa myymistä. Myös keskuspankki päätti olla tekemättä mitään kurssien vakauttamiseksi. Suuria myyjiä olivat ainakin ulkomaiset sijoittajat sekä New Yorkin ulkopuoliset pankit. Illalla suurpankkiireja edustaneet Lamont ja George Whitney kertoivat lehdistötilaisuudessa, että pankkiirien tavoitteena oli ollut rauhoittaa pörssiä, ei pitää hintoja korkeana, ja ettei heillä ollut samanlaista tarvetta rauhoittavalle väliintulolle kuin torstaina oli ollut, koska kurssien putoaminen oli odotettua.
Maanantain aikana myytiin noin 9 213 000 osaketta. Dow Jones Industrial Average -indeksi oli pudonnut pörssin sulkeutuessa 38,33 pistettä 260,64 pisteeseen. Torstaita enemmän pudotus oli kohdistunut myös turvallisina pidettyihin, niin sanottuihin blue chip -osakkeisiin, kuten General Electriciin, Eastman Kodakiin ja AT&T:hen.
Tapahtumat > Musta tiistai

Tiistai 29. lokakuuta oli paljolti maanantain kaltainen. Osakkeenomistajat pyrkivät epätoivoisesti pääsemään eroon osakkeistaan välittämättä saamastaan hinnasta. Blue chip -osakkeet putosivat enemmän kuin mitä ne olivat pudonneet maanantaina. Keskuspankin lautakunta kokoontui, mutta päätti kuuden tunnin kokouksen jälkeen, ettei keskuspankki muuta toimintaansa. Kaupungin ulkopuoliset pankit ja muut rahoituslaitokset vetivät myös rahojaan pois sijoittajilta. Sitä vastoin keskuspankin New Yorkin alueellisen haaratoimiston johtaja päätti, että he ostavat valtion velkakirjoja 132 miljoonalla dollarilla, jotta markkinoilla olisi liikkeessä tarpeeksi rahaa. Tämä oli vastoin keskuspankin lautakunnan päätöksiä ja käytänteitä, mutta lautakunta päätti olla puuttumatta haaratoimistonsa toimintaan. Newyorkilaispankit yhtyivät rahan pumppaamiseen markkinoille. Pörssin viimeisen aukiolotunnin aikana tapahtui yllättävä muutos, kun sijoittajat alkoivat ostaa osakkeita kiihtyvään tahtiin.
Yhteensä noin 16 410 000 osaketta kaupattiin tiistain aikana. Kaupattujen osakkeiden määrä oli siihenastinen ennätys, joka rikottiin vasta vuonna 1968. Dow Jones Industrial Average -indeksi oli pörssin sulkeutuessa pudonnut 30,57 pistettä, joskin indeksi olisi jäänyt matalammaksi ilman viimeisen tunnin nousua. Edelliseen torstaihin verrattuna Dow Jones -indeksi oli menettänyt 96,44 pistettä eli noin 30 prosenttia.
Romahduksen vaikutukset

Keskiviikkona 30. lokakuuta Dow Jones -indeksi nousi runsaasti, mutta jatkoi taas laskuaan vaihdellen seuraavien viikkojen ajan. Yksittäisten päivien pudotus ei ollut kuitenkaan yhtä suuri kuin 24.–29. lokakuuta. Matalimman tasonsa indeksi saavutti 8. heinäkuuta 1932.
Vuoden 1929 pörssiromahdusta seurasi taantuma, joka syveni lamaksi. Tätä Yhdysvaltojen lisäksi muuta teollistunutta maailmaa koetellutta lamaa kutsutaan 1930-luvun lamaksi ja Suureksi lamaksi. Sen aikana Yhdysvaltojen teollisuustuotanto väheni 47 ja bruttokansantuote 33 prosenttia. Weimarin Saksassa työttömyys nousi talvikaudella 1929–1930 1,4 miljoonasta työttömästä yli kahteen miljoonaan työttömään. Saksassa Yhdysvaltojen pörssiromahdus vaikutti nopeasti, sillä yhdysvaltalaiset pankit vetivät luottonsa pois ja saksalainen teollisuus romahti. Työttömyys nousi pahimmillaan Yhdysvalloissa yli 20 prosentin. Saksassa suurtyöttömyys vaikutti Adolf Hitlerin valtaannousuun vuonna 1933.
Yhdysvaltojen talous elpyi entiselle tasolleen vasta toisen maailmansodan jälkeen. Toipuminen lamasta alkoi Yhdysvalloissa kesällä 1932, ja kesäkuuhun 1933 mennessä teollisuustuotanto nousi 50 prosenttia huomattavan deflaation aikana. Kurssien toipuminen romahdusta edeltäneelle tasolle kesti nimellisesti 25 vuotta, maksetut osingot ja reaalisesti eli inflaatio huomioiden 5–10 vuotta.
Kirjallisuutta

Galbraith, John Kenneth. The Great Crash 1929. alkup. 1955. 2009. ISBN 9780547248165
Gordon, Thomas & Witts, Max Morgan: Wall Streetin romahdus.
Valitut Palat, koonnut Reader's Digest: Joulukuun numero, 12/1979. s. 148–194.
Aiheesta muualla

NYSE Timeline for Black Thursday
Kuinka rahaa tehdään Wall Streetilla. Amerikkalainen esitys maailman suurimmasta arvopaperipörssistä, Helsingin Sanomat, 15.04.1928, nro 103, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Yhdysvaltain bruttokansantuotteen kehitys vuosina 1920–1940. Keltaisella vuosittainen ja mustalla pitkän ajan kehitys. Luvut vuoden 1999 Yhdysvaltain dollareina.
Vuoden 1929 pörssiromahdus ja Dow Jones Industrial Average -indeksi.
Siivooja lakaisee paperiroskaa pörssisalin lattialta romahduksen jälkeen. Tarkka päivämäärä ei tiedossa.
New Yorkin pörssisali kuusi kuukautta romahduksen jälkeen.
A. E. van Vogt

| A>  E. van Vogt |
| --- | --- |
 A. E. van Vogt ja Lydia van Vogt
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1912 Winnipeg, Kanada
Kuollut: 26. tammikuuta 2000 (87 vuotta)
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Damon Knight Memorial Grand Master Award 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Alfred Elton van Vogt (26. huhtikuuta 1912 Winnipeg, Kanada – 26. tammikuuta 2000) oli kanadalainen tieteiskirjailija. Hän julkaisi kymmenittäin romaaneja ja novellikokoelmia.
Van Vogtin vanhemmat olivat Kanadaan muuttaneita alankomaalaisia siirtolaisia. Kirjallisen uransa alussa van Vogt kirjoitti viihdelehtiin muun muassa rakkaustarinoita, mutta pian hän siirtyi enemmän pitämänsä science fictionin pariin. Hän kirjoitti lukuisia tarinoita muun muassa Astounding Science Fiction -lehteen. Yksi hänen lehteen kirjoittamistaan tarinoista oli 1940 ilmestynyt moniosainen Slan, josta tuli hänen esikoisromaaninsa, kun se julkaistiin kirjana 1946.lähde?
Van Vogt sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden 1944. Hän muutti Los Angelesiin, jossa hän tapasi 1950 L. Ron Hubbardin ja tutustui hänen skientologiaa edeltäneeseen dianetiikkaan. Van Vogt innostui aiheesta, lopetti kirjoittamisen ja ryhtyi perustamaan dianetiikan keskusta Los Angelesiin. Kirjailijaksi hän palasi vasta 1962, minkä jälkeen hän kirjoitti aiempaakin tuotteliaammin.lähde?
Van Vogt oli naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli tieteiskirjailija Edna Mayne Hull, joka kuoli 1975, ja toinen vaimo oli Lydia Brayman. Van Vogt kuoli Alzheimerin tautiin 2000.lähde?
Van Vogtia pidetään yhtenä tieteiskirjallisuuden kulta-ajan suurista mestareista Isaac Asimovin, Robert Heinleinin ja Theodore Sturgeonin ohella. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Van Vogtin teoksista on suomennettu ainoastaan joitain novelleja.
Suomennettu novelli

Eläviä kuvia, novelli, suom. Matti Rosvall, teoksessa: Top science fiction 2, Jalava 1993 Sarja: Jalavan scifi-sarja 21 ISBN 951-8954-75-5
Aiheesta muualla

A. E. van Vogt Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Valtakunta (Yön albumi)

| Valtakunta Yö |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Deerhouse Studio, Headline Studio & Studio JJ, Tampere, Petrax Studiot, Hollola, syyskuu 2006 – kesäkuu 2007
 Julkaistu: 29. elokuuta 2007
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Mikko Kangasjärvi & Jari Latomaa
 Tyylilaji: suomirock, iskelmä
 Kesto: 52.26
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
 Suomen virallinen lista: 1. (36/2007)
Yön muut julkaisut
| Kolmen illan varietee 2006 | Valtakunta 2007 | Yön ensimmäinen keikka 2008 |
Valtakunta on elokuussa 2007 ilmestynyt Yön seitsemästoista studioalbumi. Singleinä siltä julkaistiin kappaleet Rakkautta vain?, Satukirjan sankari ja Taikasanat.
Äänitykset

Levyn materiaali äänitettiin syksyn 2006 ja kevään 2007 välisenä aikana usealla eri studiolla, koska ajatuksena oli, että kaikki muusikot saivat itse päättää, missä haluavat äänittää osuutensa. Alkuperäisenä ajatuksena oli tehdä nauhoituksia muun muassa Skotlannissa ja Ruotsissa, mutta lopulta äänitykset hoidettiin kuitenkin Suomessa, esimerkiksi Olli Lindholm nauhoitti lauluosuutensa Yön entisen kitaristin Jani Viitasen studiolla Tampereella. Albumilla kuultavaa säkkipilliä soittaa irlantilaisen Sliotar-yhtyeen jäsen Ray MacCormac, joka äänitti osuutensa Dublinissa. Muita vierailijoita levyllä ovat muun muassa Suvi Teräsniska sekä Tampere Filharmonian jousiryhmä.
Listamenestys ja myyntimäärät

Albumi nousi Suomen virallisen listan kärkeen heti ilmestymisviikollaan ja yhteensä sille kertyi 25 listaviikkoa. Yhteensä albumia myytiin yli 35 000 kappaletta, eli platinalevyyn oikeuttava määrä. Kultalevymyynnin eli 15 000 kappaletta se saavutti jo ensimmäisen päivän aikana.
Arvioita

Soundi:
Kappaleet

Valtakunta – 4.30 (säv. & san. Jussi Hakulinen)
Rakkautta vain? – 4.31 (säv. & san. Jussi Hakulinen)
Satukirjan sankari – 3.57 (säv. Olli Lindholm & Mikko Kangasjärvi, san. Pauli Hanhiniemi)
Taikasanat – 4.07 (säv. Olli Lindholm, san. Pauli Hanhiniemi)
Onnellisten juoni – 3.56 (säv. Olli Lindholm, san. Pauli Hanhiniemi)
Yksinäiset – 3.34 (säv. & san. Juha Tapio)
Uneeni et tulla saa – 4.58 (säv. Olli Lindholm, Mikko Kangasjärvi & Jari Latomaa, san. Pauli Hanhiniemi)
Deadline – 4.13 (säv. & san. Antti Kleemola)
Läksiäiset – 5.20 (säv. Olli Lindholm, san. Pauli Hanhiniemi)
Unohtaa – 5.06 (säv. Olli Lindholm, san. Pauli Hanhiniemi)
Saattajat – 4.30 (säv. & san. Hakulinen)
Hengissä – 3.44 (säv. & san. Timo Kiiskinen)
Muusikot

Olli Lindholm – laulu
Daffy Terävä – kitarat, syntetisaattori
Jukka Lewis – basso, taustalaulu, laulu (8)
Ari Toikka – rummut
Mikko Kangasjärvi – kosketinsoittimet, haitari
Jari Latomaa – kosketinsoittimet, lyömäsoittimet, kitara, taustalaulu
Nina Kulhia – viulu (2, 4, 5, 6)
Liina Nuora-Loijas – viulu (2, 4, 5, 6)
Henrik Perelló – viulu (2, 4, 5, 6)
István Szalay – viulu (2, 4, 5, 6)
Anne Korhonen – alttoviulu (2, 4, 5, 6)
Taavi Nachtigall – alttoviulu (2, 4, 5, 6)
Anu Rasimus – viulu (3, 9)
Ray MacCormac – säkkipilli (3), huilu (12)
Antti Mäkinen – lyömäsoittimet (4, 11)
Juuso Nordlund – nauhaton basso (6)
Masa Orpana – saksofoni (6)
Eljas Tikanmäki – kosketinsoittimet (8)
Suvi Teräsniska – taustalaulu (5, 9)
Aiheesta muualla

Valtakunta discogs.com -sivustolla (englanniksi)
| n k Yö |
| --- | --- |
 Olli Lindholm  Jussi Turpeinen  Timo Mynttinen  Mikko Kangasjärvi  Jari Latomaa  Ari Toikka   Entiset jäsenet:  Jussi Hakulinen  Juha Rauäng  Jani Viitanen  Veikko Lehtiranta  Markku Petander  Juha Mielonen  Jesu Hämäläinen  Jukka Mänty-Sorvari  Antti Mäkinen  Daffy Terävä  Jukka Lewis 
Studioalbumit:  Varietee  Nuorallatanssija  Myrskyn jälkeen  Äänet  Lanka palaa  Toinen puoliaika  Antaa soittaa  Tänä yönä  Kymmenes kevät  Hyviä vuosia  Satelliitti  Pirstaleet  13. Yö  Valo  Rakkaus on lumivalkoinen  Kuolematon  Valtakunta  Loisto  Pelko ja rakkaus  Hyvässä ja pahassa  Mitä jos mä rakastan 
Livealbumit:  ...ja tapahtui niinä päivinä  Täältä tulee Yö...live  Yhden yön tarinoita  Kolmen illan varietee  Yön ensimmäinen keikka 
Kokoelmat:  Poko klassikot  Suurimmat hitit 1983–88  Parhaat  Yön pimeä puoli  Legenda  Yön valoisa puoli  Sound Pack  Kiitos ja kunnia – 30v. juhlakokoelma  1983–2011  Klassikot 
VHS / DVD:  Yö Live – 20-vuotisjuhlakonsertti  Kolmen illan varietee  Yö-karaoke 2  Kiitos ja kunnia live – Hartwall Areena 10.12.2011
Nils-Aslak Valkeapää

| Nils-Aslak Valkeapää |
| --- | --- |
 Nuori Nils-Aslak Valkeapää 1960-luvun alkupuolella.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1943 Enontekiö
Kuollut: 27. marraskuuta 2001 (58 vuotta) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen norjalainen (2001)
Ammatti:  kirjailija, muusikko, säveltäjä, kuvataiteilija, toimittaja, näyttelijä, kulttuurin edistäjä
Kirjailija
Äidinkieli: pohjoissaame
Tyylilajit:  runous
Aiheet:  saamelainen kulttuuri
Esikoisteos:  pamfletti Terveisiä Lapista (1971) runokokoelma Giđa ijat čuovgadat (1974)
Palkinnot
 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 1991 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nils-Aslak Valkeapää, saamelaisnimeltään Áilu, taiteilijanimeltään Áillohaš (23. maaliskuuta 1943 Enontekiö – 27. marraskuuta 2001 Espoo) oli saamelainen taiteilija sekä kansallisesti ja kansainvälisesti tunnetuimpia saamelaiskulttuurin edistäjiä. Valkeapää tunnetaan erityisesti joiuistaan ja runoistaan. Hän oli Lapin läänintaiteilija vuosina 1978–1983. Hän sai Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 1991 teoksestaan Beaivi, áhčážan (suom. Aurinko, isäni, 1992).
Lapsuus ja nuoruus

Nils-Aslak Valkeapää syntyi perheen nuorimpana Palojoensuussa Enontekiöllä. Perhe asui siihen aikaan Aatsakursussa (pohjoissaam. Ádjagorsa), parin tunnin kävelymatkan päässä Pättikän (Beattet) kylästä. Myöhemmin he siirtyivät asumaan Pättikään. Hänen vanhempansa olivat Johannes J. Valkeapää (1906–1986) ja Ellen Susanna Aslaksdatter Valkeapää, o.s. Bals (1910–1992). He kuuluivat jutaaviin saamelaisiin: perhe teki vuosittaisen muuttomatkan porojen kanssa. Hänellä oli isosisko Ellen Marja ja isoveli Johannes (Juhani), joka jatkoi Käsivarren paliskunnan (Giehtaruohttasa bálggus) poroisäntänä. Isä oli alkuaan Kaaresuvannon alueen porosaamelaisia, ja hänen sukuaan oli Suuren Luulajanjärven (luulajansaam. Stuor Julevu) seudulla. Äiti oli kuulunut perheeseen, jonka porojen kesälaitumet olivat Uløyan (Ulisuolu) saarella Tromssan läänissä Norjassa. Valkeapää vietti kesät Yykeänvuonolla Norjassa. Hän kävi jo nelivuotiaana kiertokoulussa naapuritalossa. Kansakoulua käydessään hän asui asuntolassa Kaaresuvannossa; toisen tiedon mukaan koulukortteerissa vanhempiensa ystäväperheen luona. Valkeapää opiskeli Saamelaisten kristillisessä kansanopistossa (Sámiid kristtalaš nuoraidskuvla) Inarissa 1959–1960 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Kemijärven seminaarista vuonna 1966. Hän ei kuitenkaan milloinkaan työskennellyt opettajana.
Nils-Aslak Valkeapäällä ei ollut ikätovereita kotipiirissään. Kouluaikojen ahdistuneisuutta ja nöyryytyksen tunnetta hän on kuvannut runoissaan. Hän on kertonut ystävystyneensä lintujen kanssa. Sosiaalisia suhteita ja kanssakäymistä syntyi muun muassa porojen jutamareitin varrella siidan toisiin perheisiin, lisäksi perheellä oli sukulaissiteitä Ruotsiin ja Norjaan. Uusia kontakteja synnytti myös sodan jälkeen valmistunut maantie. Äiti Susanna Valkeapää aloitti matkamuistojen myynnin Käsivarren (Suomanjárga) matkailijoille. Valkeapään vanhemmat olivat taitavia tarinankertojia: nauhoitetuista kertomuksista välittyy monipuolinen kielenkäyttö ja kertomusperinne. Susanna Valkeapää oli yhteiskunnallisesti aktiivinen ja osallistui eri epäkohtien esilletuomiseen kirjoittamalla esimerkiksi Sabmelaš-lehteen sekä käymällä kirjeenvaihtoa virkamiesten kanssa. Nils-Aslak Valkeapää kävi jo koululaisena kirjeenvaihtoa muun muassa muoniolaisen linja-autonkuljettajan Arvo Yliniemen kanssa. Hän esiintyi julkisesti ensimmäisen kerran helmikuussa 1951 Poroviikko-nimisen tapahtuman lastenjuhlassa Helsingissä. Kesällä 1959 hän seurasi pohjoismaista saamelaiskonferenssia ja osallistui nuorten saamelaisleirille Inarissa. Kesällä 1960 hän toimi Saamelaisneuvoston sihteerin Karl Nickulin kirjurina kolmiomittaustöissä Pudasjärvellä. Tammikuussa 1967 Valkeapää sai henkilökohtaisen vuoden stipendin Suomen Kulttuurirahaston Pohjois-Suomen rahastolta Oslossa opiskelemista varten.
Vähitellen Valkeapää alettiin tuntea Ruotsissa nimellä Válgon Áilu ja Koutokeinossa Norjassa nimellä Suoma Áilu. Tunnettu taiteilijanimi Áillohaš vakiintui käyttöön vasta 1970-luvun alussa. Alussa hänestä käytettiin myös Joikaava Länsituuli -nimitystä, joka perustui häneen omaan kertomukseensa joikaavista tunturien tuulista.
Muusikko ja säveltäjä

Valkeapää nousi julkisuuteen saamelaisten joikujen (juoiggus, luohti) esittäjänä ja joikuperinteen elvyttäjänä. Ensimmäisen levynsä Joikuja hän julkaisi vuonna 1968. Esikoisalbumillaan Valkeapää teki yhteistyötä säveltäjä Kari Rydmanin ja muusikko Martti Niskalan kanssa. Myös Kaj Chydenius ja Pehr Henrik Nordgren tekivät sävellyksiä hänen runoihinsa. Ennen Valkeapäätä joiku oli vokaalimusiikkia, jota esitettiin yksityisissä tilanteissa. Joikuja-levyllä hän lisäsi joikuun soittimia ja ääniefektejä ja toi joiun konserttisaleihin. Valkeapää halusi tehdä joiusta nykyaikaista ilmaisua.
Valkeapää kirjoitti libreton tanssilliseen esitykseen nimeltä Máttar áhkku – Äiti maa, jonka esittivät Helsingin kaupunginteatteri ja baletti vuonna 1979 osana Helsingin juhlaviikkojen ohjelmaa.
Valkeapää kehitti joikua myös jazzin suuntaan yhteistyössä eräiden tunnettujen suomalaisten jazzmuusikoiden, kuten Seppo ”Paroni” Paakkunaisen, kanssa. Joikaaminen vei häntä ympäri maailmaa, muun muassa Pohjois-Amerikan kiertueelle vuonna 1982 yhdessä Paakkunaisen kanssa.
Albumitrilogia Sápmi lottážan sisältää Paroni Paakkunaisen kanssa julkaistut albumit Sámi eatnan duoddariid vuodelta 1978 sekä Sápmi, vuoi Sápmi! ja Davas ja Geassai vuodelta 1982. Kitaristi Leo Gauriloff oli mukana näillä levyillä.
Áilu Gaupin lisäksi Valkeapää joikasi Juhan Ánde Bærin kanssa esimerkiksi Lillehammerin olympialaisten juhlalevyllä Dálveleaikkat (1992) sekä Sámi luondu, gollerisku (1992).
Valkeapää teki musiikin Nils Gaupin elokuvaan Ofelaš (Tiennäyttäjä), jossa hän myös näytteli. Elokuva on maailman ensimmäinen saamelainen pitkä elokuva, ja se oli Oscar-palkintoehdokkaana (paras ulkomainen elokuva vuonna 1989). Muusikko Mike Oldfield käytti Valkeapään elokuvassa esittämää joikua kappaleensa ”Prayer for the Earth” pohjana levyllään The Songs of Distant Earth (1994).
Valkeapää valittiin vuoden 1994 Lillehammerin talviolympialaisten nimikkotaiteilijaksi, ja hän esitti joiun kisojen avajaisissa. Kokonaan luonnonäänistä rakentuva lintusinfonia Goase dušše sai vuonna 1993 arvostelulautakunnan erikoispalkinnon Prix Italian kansainvälisessä radiokilpailussa.
Vuonna 2009 julkaistu Alit idja lahkona (Blue Night Moving Closer) sisältää Valkeapään kirjoittamia tekstejä vanhoihin hengellisiin melodioihin, joita hän löysi Tromssan museon arkistojen vanhoilta ääninauhoilta. Live-äänitykset tehtiin vuonna 1992 Målselvin (Málatvuopmi) kirkossa ja pääsiäisjuhlilla Kautokeinossa, missä Valkeapää esiintyi yhdessä Seppo Paakkunaisen ja Esa Kotilaisen kanssa. Yksi CD-levyn kappaleista, ”Giitu buot Du attáldagain”, sisältyy uuteen yhteispohjoismaiseen saamelaiseen virsikirjaan Sálbmagirji II (2005), ja vuonna 2015 se otettiin suomenkieliseen virsikirjaan (suom. ”Kiitän Herran antamista teistä”).