stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vyšni Volotšokin vesitie
Historia

Vesireitti Ilmajärvestä ylävirtaan Mustajokea ja Tsnajokea pitkin sekä Tvertsajoelle ja sieltä alavirtaan Volgalle tunnetaan jo varjagiajoilta asti. Tästä on todisteena huomattavat arkeologiset löydöt näiden jokien varsilta.
Vyšni Volotšok nimen alkuperä tulee venäjänkielen sanasta (волок), joka tarkoittaa vetotaivalta. Alue on Valdain ylänköä, jossa veneet vedettiin yhdestä joesta toiseen. Tällä vedenjakajalla myös varjagit vetivät veneensä mennessään Rurikinlinnasta Volgalle ja takaisin.
12.1.1703 Venäjän keisari Pietari Suuri allekirjoitti määräyksen kanavan rakentamisesta laivojen purjehdusta varten sen sijaan, että jatkettaisiin kantamista.
Ruhtinas Matvei Gagarin määrättiin rakennustyön valvojaksi sekä hollantilainen vesi-insinööri Adriaan Houter Amsterdamista palkattiin projektia toteuttamaan. Rakennustöissä oli 6 000 miestä.
Vyšni Volotšokin vesitie avattiin vuonna 1709, jolloin siitä tuli ensimmäinen vesitie, joka yhdisti Nevan ja Volgan vesistöt toisiinsa. Kanavan nimeksi annettiin Ruhtinas Gagarinin mukaan Gagarinin kanava ja myöhemmin Tvertsan kanava. Se oli 2 811 m pitkä ja 15 m leveä. Siinä on 2 sulkua. Rakennustöissä tuli paljon suunnitteluvirheitä, minkä vuoksi siinä ei vesi riittänyt laivoja varten, joten purjehdus muuttui mahdottomaksi jo samana kesänä vuonna 1709.
Sitä korjailtiin seuraavina vuosina, jolloin sitä pystyttiin taas käyttämään. Vuonna 1718 Tsnajoki muutti virtaustaan ja ohitti sulut, minkä vuoksi purjehdus joella lopetettiin.
26.6.1719 Pietari Suuri määräsi novgorodilaisen kauppiaan Mihail Serdjukovin uudistamaan kanavan. Serdjukov rakennutti  
Vyšni Volotšokin tekoaltaan, josta vesi purkautui Mstinojärveen (sieltä Mustajokeen) ja toinen Tvertsajokeen. Hän myös uudisti kanavan ja sulut. Kanava oli hänen perheensä hallinnassa vuoteen 1774 asti, jolloin se siirtyi valtiolle. Sen ajan Serdjukovin perhe pystyi keräämään kanavan käyttäjiltä kulkumaksuja.
1700-luvulla Serdjukov rakennutti useita sulkuja Mustajoelle ja Tvertsajoelle, jotta ne säilyisivät hyvässä purjehduskunnossa.
Vuonna 1773 Jakov Sievers Novgorodin kuvernööri nimettiin vesitien 
valvojaksi. Sievers täydensi vesitietä rakentamalla sinne vielä 2 pienempää tekoallasta. Vuonna 1797 tehtiin vielä korjaustöitä siellä. Näiden toimenpiteiden seurauksena vesiliikenne lisääntyi valtavasti tällä vesitiellä. 1760-luvulla kanavalla liikkui yli 4 000 laivaa vuodessa. Vuodesta 1775 eteenpäin siellä liikkui yli 55 000 laivaa vuodessa. Suurin liikenne oli 1814–1849, minkä jälkeen liikenne rupesi hiljenemään muiden vesiteiden käyttöönoton sekä rautatien valmistumisen jälkeen Moskovan ja Pietarin välille.
Vuonna 1778 Vyšni Volotšokin vesitie oli valmis koko pituudeltaan Tverin ja Laatokan kanavan välillä. Se oli jaettu 3 osaan: yksi Tverin ja Mstinojärven välillä, toinen Mstinojärven ja Novgorodin välillä sekä kolmas Novgorodista Olhavanjokisuuhun.
Vyšni Volotšokin vesitien päämaja oli Vyšni Volotšokissa, joka sai kaupunkioikeudet vuonna 1770.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rurikinlinnan tutkimukset (venäjäksi)
Austr í Görðum: tulkintoja viikinkiajalta(venäjäksi)
Rurikinlinnan harrastelija-arkeologiasivut (venäjäksi)
Vuorovaikutus

Vuorovaikutus on kahden tai useamman objektin tai tapahtuman välinen vaikutussuhde, jossa kumpikin osapuoli vaikuttaa toiseen. Tietyssä mielessä kyseessä on yksisuuntaisen kausaalisuhteen vastakohta. Suomen kielen sana vuorovaikutus kuvaa myös hyvin kahden tai useamman ihmisen välistä vastavuoroista viestintää, dialogia. Tietyssä mielessä kyseessä on monologin, tai useamman rinnakkaisen toisiinsa vaikuttamattomien monologien vastakohta.
Vuorovaikutukset fysiikassa

Fysiikassa eri kappaleiden väliset vuorovaikutukset ilmenevät niiden välillä vaikuttavina voimina. Nykyisen käsityksen mukaan kaikki hiukkasten välillä esiintyvät vuorovaikutukset perustuvat viime kädessä johonkin neljästä perusvuorovaikutuksesta, jotka ovat:
gravitaatio
sähkömagneettinen vuorovaikutus
vahva vuorovaikutus
heikko vuorovaikutus
Näistä kahdella viimeksi mainitulla on niin lyhyt kantama, että ne ilmenevät vain ydin- ja hiukkasfysiikan ilmiöissä. Kvarkkien välillä vaikuttavaa vuorovaikutusta kutsutaan vahvaksi vuorovaikutukseksi. Se sitoo protonien ja neutronien rakenneosat, kvarkit, ja samalla koko ytimen rakenneosat yhteen.
Vuorovaikutukset yhteiskuntatieteissä

Yhteiskuntatieteissä vuorovaikutuksella tarkoitetaan ihmisten sosiaalista kanssakäymistä sekä tapaa, jolla he vaikuttavat ja vastaavat toistensa toimintaan. Ihmisten keskinäistä vuorovaikutusta tarkastellaan muun muassa vuorovaikutteisen viestinnän kuten puheviestinnän tieteenalalla.
Vuorovaikutukset biologiassa

Kaikkein laajimmin ymmärrettynä symbioosilla voidaan viitata kaikkiin lajien välisiin vuorovaikutussuhteisiin, joista on haittaa enintään toiselle osapuolelle. Nämä suhteet luokitellaan tarkemmin neljään luokkaan:
Mutualismi: molemmat osapuolet hyötyvät toisistaan (+,+ -suhde; vastaa yllä esitettyä suppeampaa symbioosin määritelmää) esim. herkkutatti ja mänty.
Kommensalismi: toinen osapuoli hyötyy toisesta tuottamatta tälle kuitenkaan haittaa (+,0 -suhde) esim. jäkälä ja mänty.
Amensalismi: toinen osapuoli aiheuttaa toiselle haittaa hyötymättä tästä kuitenkaan itse (0,- -suhde).
Loisinta: loinen saa isännästään yksipuolista hyötyä (+,- -suhde) esim. kääpä ja koivu.
Feynmanin diagrammi, joka esittää kahden elektronin vuorovaikutusta
Vuokselan kirkko

Arkkitehti Ilmari Launiksen suunnittelema, vuonna 1929 valmistunut Vuokselan luterilainen kirkko.
Vuokselan kirkko on vuosina 1928–1929 rakennettu luterilainen kirkko, joka  sijaitsee entisen Vuokselan kunnan Päiväkiven kylän Virkkilän Lammasniemessä luovutetussa Karjalassa Vuoksen pohjoisen laskuhaaran läheisyydessä. Kirkko on nykyisin tyhjillään ja huonossa kunnossa.
Suunnittelu ja rakentaminen

Vuokselan rukoushuonekunta perustettiin vuonna 1905, seurakunta määrättiin perustettavaksi 1912 ja se aloitti toimintansa 1913. Uuden seurakunnan alueella sijaitsevaan Uuteenkylään oli siirretty Antrean vanha puukirkko. Uusi seurakunta ei kuitenkaan halunnut lunastaa seurakunnan kirkoksi tätä Uudenkylän rukoushuonetta, vaan väliaikainen kirkko aloitti toimintansa kunnantalolla. Uuden seurakunnan sisällä oli riitaa tulevan kirkon paikasta.
Vuonna 1915 tehtiin päätös kivikirkon rakentamisesta Päiväkiven kylän Virkkilän Lammasniemeen. Arkkitehti Ilmari Launis suunnitteli vuonna 1917 Vuokselan seurakunnalle kirkon, jossa oli tilaa 750 hengelle. Kirkon rakentaminen kuitenkin lykkääntyi, kun kirkon materiaalista, koosta ja paikasta syntyi erimielisyyttä. Launis suunnitteli ensimmäisten piirustusten pohjalta uuden hieman pienemmän kirkon, jossa oli 600 istuinpaikkaa. Tähän  Valtioneuvosto hyväksyi nämä piirustukset vuonna 1927 ja kirkon rakentaminen aloitettiin keväällä 1928. Kirkko vihittiin käyttöön 12. joulukuuta 1929.
Ulkoasu ja sisustus

Vuokselan kirkko on sementtitiilestä rakennettu ja valkeaksi rapattu tornillinen pitkäkirkko. Kirkon torni on kahdeksankulmainen. Kuorin puoleisessa päässä on matala ja särmikäs sakasti. Kirkon ulkoseiniä jäsentävät viisi porrastettua tukimuurausta. Päädyissä olevat tukimuuraukset nousevat kolmiportaisesti katon yläpuolelle. Tukimuurausten väleissä on kaksi ikkunaa eli kahdeksan kummallakin sivulla. Kirkon katto on korka ja jyrkkä ja sitä koristavat kummallakin lappeella olevat neljä pyörökaarista ikkunaa.
Kirkkosali oli sisustukseltaan pelkistetty. Korkean kirkkosalin yläpuolella on valkoinen holvattu katto. Varsinaista alttaritaulua ei ollut vaan sen sijalla oli puinen krusifiksi. Saarnatuoli sijaitsi kirkkosalista katsottuna oikealla ja se oli muodoltaan pyöreä. Pääoven yläpuolella olevalla urkuparvella oli 16-äänikertaiset urut. Kirkon tornissa oli kolme kelloa.
Sota-aika ja kohtalo

Vuokselan kirkko jäi ehjänä paikalleen vuokselalaisten lähtiessä evakkoon talvisodan aikana. Talvisodan jälkeen venäläiset poistivat kirkosta kaikki kirkolliset merkit, kuten urut ja penkit. Jatkosodan aikana vuokselalaiset kunnostivat kirkkonsa jälleen käyttöön.  Viimeinen jumalanpalvelus kirkossa pidettiin 10. syyskuuta 1944. Se oli jäähyväisjumalanpalvelus, johon osallistui 15. divisioonan sotilaita.
Osa kirkon irtaimistosta saatiin evakuoitua. Yksi kirkon kelloista sijaitsee nykyisin Hattulan vanhan kirkon tornissa. Myös Vuokselan kirkon ehtoollisvälineet ovat nykyisin Hattulassa.
Jatkosodan jälkeen venäläiset tuhosivat taas kirkon sisustuksen. Nykyisin kirkon kuparikatto on purettu sekä ovet ja ikkunat rikottu. Holvattu katto on vaarassa sortua ja kirkon ympäristössä on loma-asuntoja.
Aiheesta muualla

Vuokselan kirkko ennen sotia (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia vuokselan kirkon nykytilasta
Ilmari Launiksen suunnittelemia suomalaisia kirkkoja
Kalvolan kirkko | Konneveden kirkko | Lumivaaran kirkko | Pomarkun kirkko | Pornaisten kirkko | Saaren kirkko | Sammaljoen kirkko | Tervon kirkko | Valkjärven kirkko | Vieremän kirkko | Vuokselan kirkko | Ylämaan kirkko
Vuoksen alue

Vuoksen alue (vesistöaluetunnus 04.19) on Suomen vesistöaluejaossa Vuoksen vesistön yksi ensimmäisen jakovaiheen osa-alueen muodostavan Suur-Saimaan alueen (04.1) sisällä sijaitsevista toisen jakovaiheen osa-alueista.
Alueen pinta-ala on 7 089,62 neliökilometriä. Siitä 493,74 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 6 595,88 neliökilometriä kuuluu Venäjän puolelle. Alueen järvisyys on 13,19 %.
Yleisemmin, erillään Suomen nykyisestä valuma-aluejaosta, joka on muodostettu käsittelemään vain Suomen nykyistä aluetta, Vuoksen aluetta voidaan tarkastella myös muiden, eri aikaisten valuma-aluejakojen kautta, joita ovat ainakin Suomen valuma-aluejaot ajalta ennen toista maailmansotaa ja Venäjällä nykyään käytössä olevat valuma-aluejaot.
Alueen muodostuminen

Alueen ylärajana on Imatrankoski ja alarajana Laatokka, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 68 501,14 neliökilometriä ja sen järvisyys on 19,78 %.
Alue käsittää Suomen valuma-aluejaossa ne Vuoksen itäpuoliset, Vuokseen laskevat, Suomeen ulottuvat valuma-alueet, jotka eivät laske Imatrankosken kautta, sekä Imatrankosken alapuolisen Vuoksen valuma-alueen eli Vuoksen lähialueen (04.191). Tähän luetaan Suomen voimassa olevassa valuma-aluejaossa Imatrankosken alapuolinen Vuoksen lähivaluma-alue Suomessa sekä Venäjän puolella kaikki Vuokseen Imatrankosken alapuolella laskevat valuma-alueet pois lukien ne, joista jokin osa ulottuu Suomen alueelle Vuoksen lähialueen ulkopuolella.
Ne Suomen puoleisen Vuoksen  lähialueen länsipuoliset, Vuokseen laskevat, Suomeen ulottuvat valuma-alueet, jotka eivät laske  Imatrankosken kautta, muodostavat Suur-Saimaan alueeseen (04.1) kuuluvan Saarenojan valuma-alueen (04.13). Tämä valuma-alue laskee Vuokseen Venäjän puolella pian Suomen rajan ulkopuolella. Suomen vesistöaluejaossa "Saarenojan valuma-alueeksi" (04.13) nimetty alue muodostuu Vuokseen Venäjän puolella laskevan Kuurmanjoen valuma-alueesta. Saarenoja on yksi Kuurmanjoen latvahaaroista, jonka valuma-alue kattaa vain osan Kuurmanjoen valuma-alueesta Suomessa.
Ne Suomen puoleisen Vuoksen lähialueen itäpuoliset, Vuokseen laskevat, Suomeen ulottuvat valuma-alueet, jotka eivät laske Imatrankosken kautta, muodostavat Vuoksen alueen muut osa-alueet.
Osa-alueet

Kolmannen jakovaiheen alueita Vuoksen alueella ovat seuraavat neljätoista aluetta tai valuma-aluetta :
Vuoksen lähialue (04.191)
Vuoksen lähialue (Venäjän puolella) 04.191R
Immalanjärven valuma-alue (04.192). Tämä alue käsittää Immalanjärven ja sen laskujoen Unterniskanjoen valuma-alueet. Unterniskanjoki laskee Vuokseen Ensossa Venäjällä.
Immalanjärven valuma-alue (Venäjän puolella) 04.192R
Helisevänjoen valuma-alue (04.193). Tämä alue käsittää Helisevänjärveen Venäjällä laskevan Helisevänjoen valuma-alueen Helisevänjärven yläpuolella.
Helisevänjoen valuma-alue (Venäjän puolella) 04.193R
Rautjärven lähialue (04.194). Nämä ovat Helisevänjoen latvavesiä Suomessa.
Kostamon valuma-alue (04.195). Nämä ovat Helisevänjoen latvavesiä Suomessa.
Vahteruksen valuma-alue (04.196). Nämä ovat Helisevänjoen latvavesiä Suomessa.
Myllyjoen–Taineenjoen valuma-alue (04.197). Nämä ovat Helisevänjoen latvavesiä Suomessa.
Korisevanojan (oik. Kuunjoen ) valuma-alue (04.198). Tämä alue käsittää Helisevänjärveen Venäjällä laskevan Kuunjoen (myös Kuujoki , Kuununjoki ) valuma-alueen Helisevänjärven yläpuolella. Korisevanoja on Kuunjoen sivujoen Käräjoen eräs latvahaara, jonka valuma-alue ei kata koko Kuunjoen valuma-.alueen Suomen puoleista osaa.
Korisevanojan valuma-alue (Venäjän puolella) 04.198R
Kuujoen (oik. Ilmeenjoen) valuma-alue (04.199). Tämä alue on nimetty virheellisesti ja käsittää todellisuudessa Vuokseen Käkisalmen lähellä Venäjällä laskevan Ilmeenjoen valuma-alueen.
Kuujoen valuma-alue (Venäjän puolella) 04.199R
Jäsentyminen Suomen alueen ulkopuolisella Vuoksen alueen osalla > Käytettävissä olevat lähteet

Suomen nykyisessä valuma-aluejaossa vuodelta 1993 on tarkasteltu Vuoksen alueen jäsentymistä osiin vain niiden Vuokseen Imatrankosken alapuolella laskevien valuma-alueiden osalta, joista osia ulottuu Suomen alueelle.
Muilta osin alueen jäsentymistä valuma-alueisiin on mahdollisuus tarkastella Suomen vuoden 1936 valuma-aluejaon perusteella tai nykyään Venäjällä käytössä olevien hydrologisten määrittelyjen perustella.
Väikylä

| Väikylä Венекюля, Venekjulja |
| --- | --- |
 Väikylä
 Koordinaatit: 59°28′32″N, 28°4′45″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Narvusi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  10
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Väikylä (ven. Венекю́ля, Venekjulja, vir. Veneküla) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Rosonajoen rannalla 18 kilometriä Suuresta-Narvusista lounaaseen. Kylässä on kymmenen vakituista asukasta vuonna 2012.
Väikylän kauppapaikka mainitaan ensimmäisen kerran saksalaisissa kronikoissa vuonna 1380 nimellä Russische Dorf ('venäläinen kylä'). Venäläisissä lähteissä se esiintyy vuodesta 1384 lähtien nimillä Narovski Bereg ja Narovskoje. 1800-luvulla kylän viralliseksi nimeksi vakiintui Venkul, joka vuonna 1997 muutettiin muotoon Venekjulja. Nimeä Väikylä on selitetty väki-sanan pohjalta, kun taas muodon Venekylä on arveltu perustuvan kansallisuudennimeen venäläinen.
Vuonna 1848 kylässä asui inkeroisia, venäläisiä ja inkerinsuomalaisia. Myöhemmin se mainitaan inkerois-venäläisenä sekakylänä. Kylän asukkaat olivat valtion talonpoikia, jotka kuuluivat Ivangorodin ortodoksiseen seurakuntaan. Ammatikseen he harjoittivat Narvaan saapuvien laivojen lastausta. Vuonna 1862 kylässä oli 35 taloa ja 276 asukasta.
Maaorjuuden lakkauttamisen jälkeen Väikylästä tuli volostin keskuspaikka, kunnes 1900-luvun alussa volostihallinto siirrettiin Narvusiin. Maailmansotien välisenä aikana kylä kuului Viron Inkeriin.
Väikylään johtaa huonokuntoinen, osittain päällystämätön tie Kallivieristä. Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista, joista osa sijaitsee hieman ylempänä Rosonajoen varrella. Suurin osa taloista toimii kesäasuntoina. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 250 henkeä. Palveluihin kuuluu kauppa. Lähistöllä sijaitsee lasten kesäleiri.
Suomen kielilaki

Kielilaki (SDK 423/2003) on säädös, joka määrittelee Suomen perustuslain mukaisia kansalliskieliä äidinkielenään puhuvan kansalaisen kielelliset oikeudet. Lain tarkoituksena on taata suomen- ja ruotsinkieliseen väestöön kuuluville mahdollisuus elää täysipainoista elämää omalla kielellään. Lisäksi laissa säädetään oikeudesta tulkkaukseen ja asiakirjan käännökseen.
Vuonna 2004 voimaan tullut kielilaki korvasi vanhan, vuodelta 1922 olleen kielilain (148/1922). Keskeisenä muutoksena viranomaisen tulee huolehtia yksilön kielellisten oikeuksien toteutumisesta ilman, että yksilön tarvitsee erikseen vedota niihin. Kielilaki sisältää täsmälliset säännökset oikeudesta käyttää suomea ja ruotsia viranomaisten kanssa asioidessa. Kielilaki määrittää vähimmäistason. Yksittäisten virkamiesten kielitaidosta määrää kielitaitolaki.
Kielilaki ja kielitaitolaki eivät edellytä kaikilta suomen ja ruotsin taitoa, vaan riittää, että viranomaisissa on riittävästi molempia kieliä osaavia niissä tehtävissä, joissa kielitaitoa tarvitaan. Valtion viranomaisten kielitaitovaatimukset koskevat yleensä virkoja, joihin vaaditaan korkeakoulututkinto tai joihin liittyy julkisen vallan itsenäistä käyttöä. Kuntien henkilöstön kielitaitovaatimukset kunnat asettavat itse, mutta niiden on turvattava kielilain vaatimusten täyttyminen: kaksikielisessä kunnassa on jokaisella oikeus saada palvelua valitsemallaan kansalliskielellä. Yksikielisessä kunnassa tämä on tarpeen vain tiettyjen viranomaisen aloitteesta vireille tulevien asioiden hoitamisessa.
Kielilain takaamat oikeudet

Kaksikielisissä viranomaisissa ja kaikissa valtion viranomaisissa saa käyttää molempia kieliä. Yksikielisissä kunnallisissa viranomaisissa saa käyttää suomea tai ruotsia jos asia on
tullut esille viranomaisen aloitteesta ja
koskee välittömästi perusoikeuksia.
Yhteisöillä on yleensä samat kielelliset oikeudet kuin yksilöillä. On huomattava, että vaikka yksilö saa valita käyttämänsä kielen vapaasti aloittaessaan asiaan osallistumisen, hän ei saa muuttaa valintaansa asian käsittelyn aikana. Näin on, jotta viranomaisen toimintaa ei ilkivaltaisesti vaikeutettaisi.
Vaikka yksilöllä tai yhteisöllä olisi oikeus käyttää asiassa omaa kieltään, asia saatetaan käsitellä eri kielellä. Näin voi käydä erityisesti, jos asiassa on erikielisiä asianomaisia. Riita-asiat ja hallinnolliset asiat käsitellään osapuolten etu huomioiden tai alueen enemmistökielen mukaan. Rikosasioissa käytetään syytetyn kieltä. Jos käsittelykieli on eri kuin asianomaisen kieli, hänellä on oikeus saada päätös ja muut viranomaislausunnot omalla kielellään ja käyttää maksutonta tulkkia asian suullisessa käsittelyssä.
Tuoteselosteet, käyttöohjeet ja muut vastaavat on julkaistava tuotteen myyntikunnan kielellä.
Keitä kielilaki koskee

Kielilaki koskee kaikkia julkisen vallan käyttäjiä. Näitä ovat
valtion viranomaiset
kunnalliset viranomaiset (ks. kohta Viranomaiset)
tuomioistuimet
itsenäiset julkisoikeudelliset laitokset (esimerkiksi Kansaneläkelaitos)
eduskunnan virastot (esimerkiksi eduskunnan oikeusasiamies)
tasavallan presidentin kanslia
valtion liikelaitokset
valtion ja kuntien yhtiöt
yksityishenkilöt, jotka hoitavat edellä mainittuja julkisia hallintotehtäviä
Viranomaiset

Kielilaki jakaa kaikki viranomaiset yksi- ja kaksikielisiin niiden toimialueen kuntien perusteella. Kaksikielisiä ovat kunnat, joiden väestöstä vähintään 8 % tai 3 000 asukasta on vähemmistökielisiä. Muut kunnat ovat yksikielisiä, jolleivät ne ano valtioneuvostolta oikeutta olla kaksikielisiä. Kielellinen jaotus tarkastetaan kerran kymmenessä vuodessa. Kuitenkin kaksikielinen kunta muuttuu yksikieliseksi vain, jos sen vähemmistökielen väestöosuus on laskenut alle 6 %:n.
Viranomainen on yksikielinen, jos sen toimialueeseen kuuluu vain samankielisiä kuntia ja sillä on alaisenaan vain samankielisiä viranomaisia. Muut viranomaiset (erityisesti valtion keskushallintoviranomaiset, konsulaatit ja suurlähetystöt) ovat kaksikielisiä. Erityisesti on määrätty:
Puolustusvoimien komentokieli ja joukko-osastojen kieli on suomi. Vähintään yksi joukko-osasto on kuitenkin ruotsinkielinen. Koska Pääesikunnan alaisena on ruotsinkielinen joukko-osasto, on pääesikunta kaksikielinen.
Vankilat ovat yleensä yksikielisiä, mutta niissä voi olla kaksikielisiä osastoja.
Kielilain toteutumista viranomaisten sisäisessä kielenkäytössä on arvioitu, sillä käytännössä valmistelutyön kieli on suomi. Laki antaa mahdollisuuden käyttää valtion keskushallinnon ja uusien lakien valmistelutyön kielenä ruotsia tai muuta kieltä (esimerkiksi englantia), mikäli se on tarkoituksenmukaista. Oikeus ruotsinkieliseen kirjeenvaihtoon on kuitenkin taattu laitoksille, joilla ei ole todennäköisesti kykyä työskennellä molemmilla kielillä. Tällaisia laitoksia ovat muun muassa yksikielisesti ruotsinkieliset kunnat ja oppilaitokset.
Ahvenanmaa

lähde?
Kielilaki ei koske Ahvenanmaata. Maakunnan itsehallintolaki takaa kuitenkin Suomen kansalaiselle oikeuden käyttää suomea tuomioistuimissa ja valtion virastoissa ja viranomaispalveluissa myös Ahvenanmaan maakunnassa. Tarvittaessa käytetään tulkkia. Ahvenanmaan maakunnan ja kuntien julkisissa palveluissa muiden kuin ruotsin kielen käyttöoikeutta ei ole lailla taattu.
Muiden kielten käyttö

Saamelaisten, romanien ja viittomakielisten kielelliset ja kulttuuriset oikeudet on myös mainittu perustuslaissa. Niiden turvaamisesta säädetään omissa laeissaan.
Muiden kielten käyttöoikeuksista on mainittu muun muassa hallintolaissa sekä oikeudenkäyntiä, sosiaalihuoltoa ja sairaanhoitoa koskevissa laeissa. Kielilaki ei kiellä parempaa palvelua mitä edellyttää. Suomenkielinen viranomainen voi esimerkiksi hyväksyä ruotsin tai englannin kielisen asiakirjan.
Kielilain valmistelu ja voimaantulo

Kielilakia valmistellut komitea oli laajapohjainen ja se pyysi kahden vuoden valmistelutyönsä aikana 150 lausuntoa eri tahoilta. Kielilaki hyväksyttiin eduskunnassa 11. helmikuuta 2003 äänin 179–3 ja se tuli voimaan 1. tammikuuta 2004. Julkista kansalaiskeskustelua kielilakiesityksestä käytiin melko vähän. Helmikuussa 2003 pieni ryhmä piti kielilain vastaisen mielenilmauksen eduskuntatalon edessä.
Valtionhallinnon foorumilla Otakantaa.fi aloitettiin keskustelu kielilaista vasta, kun laki oli tullut jo voimaan. Keskustelu ylitti uutiskynnyksen, kun Folktingetin puheenjohtaja Henrik Lax totesi Vasabladetissa 12. helmikuuta 2004: "Kielilakikeskustelusivusto on avattu rakentavassa hengessä. On kenties parempi, että näiden selvästi häiriintyneiden henkilöiden mielipiteet tulevat myös esille", vastatessaan kysymykseen, tulisiko tällaiseen keskusteluun puuttua. Melko pian tämän jälkeen keskustelu foorumilla suljettiin syytä ilmoittamatta, mutta se palautettiin muutaman tunnin sisällä takaisin.
Aiheesta muualla

Kielilaki (423/2003) (Arkistoitu – Internet Archive)
Folktinget kielilaista (Arkistoitu – Internet Archive)
Oikeusministeriön päätös kielilakikomitean asettamisesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Kunnat päättävät kielitaitovaatimuksista. Oikeusministeriön hallitusneuvos Paulina Tallroth kielilain valmistelusta ja sisällöstä. Helsingin Sanomat 6.8.2006 (nettiviite käyttäjätunnuksella). Viitattu 17.1.2018.
Heikki Väisänen (mäkihyppääjä)

Heikki Väisänen (s. 7. tammikuuta 1943 Kajaani) on suomalainen mäkihyppääjä.
Väisänen sijoittui Grenoblen talviolympialaisissa 1968 normaalimäessä 45:nneksi. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1967 sekä sijoittui pronssille normaalimäessä vuosina 1968 ja 1970 sekä joukkuemäessä vuonna 1970. Puijon kilpailun hän voitti vuonna 1967. Seuratasolla hän edusti Kainuun Hiihtoseuraa.
Vähemmistökieli

Vähemmistökieli tarkoittaa yleisesti kieltä, joka ei ole jonkin valtion valtakieli. Vähemmistökieli voidaan määritellä myös tiukemmin.
Euroopan neuvostossa on tehty alueellisia kieliä ja vähemmistökieliä koskeva eurooppalainen peruskirja. Se on kansainvälinen sopimus, jonka monet Euroopan neuvoston jäsenmaat ovat allekirjoittaneet ja jota Euroopan neuvosto valvoo. Peruskirjan määritelmän mukaan vähemmistökieliä ovat kielet, ”joita osa jonkin valtion väestöstä perinteisesti käyttää, mutta jotka eivät ole kyseisen valtion virallisten kielten murteita, maahanmuuttajien kieliä eivätkä keinotekoisia kieliä”.  Tällaisia kieliä ovat esimerkiksi baski Espanjassa ja unkari Romaniassa.
Vähemmistökielillä on hyvin erilaisia asemia eri yhteiskunnissa, ja niiden puhujamäärät vaihtelevat miljoonista muutamiin kymmeniin. Jos kielen puhujien määrä on kovin pieni, kieli muuttuu uhanalaiseksi ja lopulta katoaa kokonaan nuorempien sukupolvien siirtyessä käyttämään pelkästään valtaväestön kieltä. Useissa maissa vähemmistökielten asemaa pyritään tukemaan esimerkiksi lainsäädännöllä, joka takaa palveluiden saamisen kyseisillä kielillä.
Kirjallisuutta

Granqvist, Kimmo: Rapautuva kieli: Kirjoituksia vähemmistökielten kulumisesta ja kadosta.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2013.  ISBN 978-952-222-419-4