Saksanniemen kahakka
Kahakka

Kun yön aikana ei tapahtunut mitään, päätti Ignatius varhain aamulla lähteä Sipoon Svartbölessä sijaitsevalle huvilalleen. Kello 10 saatiin kuitenkin Nikkilästä puhelimitse tieto, että järjestyskaartin juna oli juuri ohittanut aseman. Sen kyydissä kerrottiin olevan satamäärin punaisin tunnuksin varustettuja aseistettuja miehiä, joiden joukossa oli myös paljon venäläisiä sotilaita. Ahrenberg soitti Svartböleen Ignatiukselle ja pyysi tältä apua hyökkäyksen torjumiseen. Ignatius pakkasikin huvilallaan olleet aseensa autoon ja lähti kuljettamaan niitä Porvooseen. Puolenpäivän aikaan tuli Hinthaarasta hälytys junasta, jossa oli ”400 huligaania ja saman verran ryssiä vahvasti aseistettuina”. Kaupungille levinneet huhut puolestaan kertoivat jopa tuhannesta punakaartilaisesta, anarkistimatruusista ja venäläisestä sotilaasta. Todellisuudessa järjestyskaartin miehiä saapui Porvooseen vain noin 350, eikä tapahtumista kirjoittaneiden porvarillisten sanomalehtienkään mukaan joukossa ollut venäläisiä.
Viimeisen hälytyksen jälkeen rata aiottiin vielä katkaista ennen Kiialan seisaketta, mutta kun Ahrenberg ja Kuokkanen saapuivat paikalle, oli järjestyskaartin juna jo perillä. Seisake sijaitsi aivan Kiialan kartanon päärakennuksen tuntumassa, josta poliisioppilaat avasivat tulen junasta nousseita järjestyskaartilaisia kohti. Kun hyökkääjät vastasivat tulitukseen ja tekivät rynnäkön kohti kartanoa, ei Ahrenbergille jäänyt muuta mahdollisuutta kuin kehottaa miehiään hajaantumaan epäjärjestyksessä ja pyrkimään turvaan eri suuntiin.
Tarkastettuaan Kiialan päärakennuksen aseiden ja elintarvikkeiden löytämiseksi Vilhelm Nikanderin johtama järjestyskaarti suuntasi kohti Saksanniemen tilaa, joka sijaitsi noin puolitoista kilometriä kartanon pohjoispuolella laajan peltoaukean takana. Poliisikoululaisten pakoa suojasi 12 miehen vahvuinen osasto, jonka Ahrenberg sijoitti asemiin keskellä peltoaukeaa sijaitsevan Vessilänmäen rinteille. Miehille oli jaettu kertalaukauksiset kiväärit, joihin kullekin riitti vain kymmenenkunta koulun varastossa ollutta ikivanhaa patruunaa. Viimeisenä Kiialasta vetäytyi Ahrenbergin johtama ratsuosasto, jota punakaartilaiset seurasivat ampumaketjussa marssien.
Kun järjestyskaartilaiset olivat edenneet ampumaetäisyydelle, avasivat poliisikoululaiset tulen. Puolenkymmentä järjestyskaartilaista haavoittui, vaikkeivät kaikki kiväärit toimineet kunnolla, ja myös osa patruunoista oli viallisia. Poliisikoululaiset olivat niin hyvin suojautuneita, että laukaustenvaihdossa haavoittui vain yksi oppilas. Patruunoiden loputtua poliisikoululaiset vetäytyivät nopeasti puolustusasemistaan ja pakenivat koulun jo jättäneiden tavoin Mäntsälän suuntaan tai Porvoonjoen yli kohti Loviisaa. Viimeisinä vetäytyneet jäivät seuraamaan järjestyskaartin toimia joen vastarannalla sijaitsevalle Kallolankalliolle. Kaupungin porvarit puolestaan seurasivat yhteenottoa Pappilanmäeltä, josta avautui näköala Kiialan peltoaukealle.
Saksanniemen päärakennukseen olivat jääneet koulun palveluksessa olleet entinen vanhan väen aliupseeri Heikki Kuusto (s. 1868) sekä entinen jefreitteri Johan Fallström (s. 1872), jotka molemmat olivat myös entisiä poliisikomissaareja. Valkoisten myöhemmän kertomuksen mukaan koululle saapuneet punakaartilaiset ampuivat välittömästi Kuuston, ja Fallström surmattiin hetkeä myöhemmin pistimillä lyhyen kuulustelun jälkeen. Poliisikoulun tilat tutkiessaan järjestyskaarti tuhosi opiston irtaimiston ja paperit sekä ryösti koulun rahat. Tämän jälkeen he hajaantuivat pienempiin ryhmiin ja tarkastivat vielä muun muassa Saksalan nuorisoseuran talon. Läheisestä metsästä tavoitettiin Kiialan kartanon tilanhoitaja, jonka osa kaartilaisista oli valmis ampumaan, mutta lopulta hänet saatettiin turvallisesti kotiinsa. Svartbölestä aseiden kanssa lähtenyt Ignatius ei ehtinyt perille ennen kahakan alkua. Tavattuaan Hinthaarassa poliisikoululta paenneita hän vetäytyi heidän kanssaan Drägsbyn kartanoon suunnittelemaan jatkotoimia.
Osa hyökkääjistä lähti poliisikoulun ratsuilla pidättämään Sannaisten suuntaan paennutta Ahrenbergia, mutta eivät onnistuneet tavoittamaan häntä. Illansuussa he suuntasivat Porvooseen, jonne muu joukko oli jo aikaisemmin jatkanut Kiialasta junalla. Sanomalehtitietojen mukaan järjestyskaartilaisia oli vastassa Porvoon porvareiden lähettämä neljän hengen lähetystö, jonka kanssa käytiin neuvotteluja lakon jatkumisesta. Työmies kertoo, että lakkokomitean vaatimuksiin suostuttiin vapaaehtoisesti ja kaupungissa oli tämän jälkeen rauhallista. Uusimaa-lehden mukaan lähetystö kuitenkin otettiin panttivangeiksi ja vietiin työväentalolle, jonka jälkeen kaupunginvaltuusto suostui allekirjoitti vaaditun sopimuksen. Lisäksi lehti väitti, että järjestyskaartilaiset olivat jääneet koko yöksi kaupunkiin ryypiskelemään. Myös Helsingin järjestyskaartiin kuulunut Anton Vilén on kertonut, että Porvoosta takaisin palanneen osaston miehet olivat umpihumalassa. Häneen mukaansa kaartilaisille aseenkäsittelyä opettanut Jukka Rahja oli myös myöhemmin Pietarissa vaihtanut Saksanniemestä vietyjä hevosia aseisiin.
Saksanniemen tapahtumia on joka tapauksessa myöhemmässä vapaussotakirjallisuudessa paisuteltu, eikä niiden todellisesta kulusta ole tarkkaa tietoa. Esimerkiksi mukana ollut järjestyskaartilainen Karl Koskelin on kuvannut yhteenottoa muisteluissaan vain tarkastuksen yhteydessä syntyneeksi ”pieneksi kahakaksi”, kun taas poliisikoulun oppilaana olleen Juho Korhosen mukaan järjestyskaarti piiritti koko Saksanniemen ampumaketjullaan.