Palautetut alueet (Puola)
Palautettujen alueiden puolalaistaminen > Saksalaisten karkottaminen ja saksalaisasutuksen jälkien häivyttäminen

Puolan kansantasavallan kommunistiviranomaiset ja jotkut kansalaiset halusivat hävittää kaikki jäljet alueiden aikaisemmasta saksalaisvallasta. Rajansiirron jälkeenkin alueella asui huomattavan paljon saksalaisia. Puolan hallitukseen perustettiin erityinen Palautettujen alueiden ministeriö, jota johti sijaispääministeri Władysław Gomułka. Perustettiin myös "kotimaahanpalautusvirasto", joka valvoi ja organisoi karkotuksia ja uudelleenasututusta. Puolassa asui 14. helmikuuta 1946 toimeenpannun väestölaskennan mukaan yhä 2 288 300 saksalaista, joista 2 036 439, lähes 89 prosenttia, palautetuilla alueilla. Heitä oli yhä 42 prosenttia näiden alueiden asukkaista, sillä niillä asui kaikkiaan 4 822 075 henkilöä. Vuonna 1950 Puolassa oli kuitenkin enää 200 000 ja vuonna 1957 vain 65 000 saksalaista. Vaikka arviot maahan jääneiden saksalaisten määrästä vaihtelevat, saksalaisia muutti maasta runsaati vielä karkotusten jälkeenkin. Vuosien 1956 ja 1985 välisenä aikana 407 000 Sleesiassa ja noin 100 000 Warmiassa ja Masuriassa asunutta henkilöä ilmoitti olevansa saksalaisia ja muutti Saksaan. Kommunistihallinnon romahdettua 1990-luvun alussa noin 300 000-350 000 Puolassa asunutta henkilöä ilmoitti olevansa saksalaisia.
Saksalaisten karkotusta sodanjälkeisestä Puolasta seurasi laaja kampanja kaiken poistamiseksi, mikä muistutti alueen entisestä saksalaisvallasta.
Yli 30 000 saksankielistä paikannimeä vaihdettiin puolankielisiin tai puolalaistettuihin keskiaikaisiin slaavilaisiin. Vanhat ennen saksalaisten levittäytymistä käytetyt slaavilaiset ja puolalaiset paikannimet otettiin uudestaan käyttöön; mikäli sellaista ei ollut tiedossa, saksalainen nimi käännettiin tai keksittiin kokonaan uusi nimi. Vuonna 1946 paikannimistön puolalaistamiseksi asetettiin erityinen komitea. Saksan kielen käyttö yleisissä kouluissa, hallinnollisissa asiakirjoissa ja kirkollisissa toimituksissa kiellettiin Monet saksalaiset muistomerkit, hautausmaat, rakennukset ja kokonaiset rakennusryhmät hävitettiin. Suuri joukko taideteoksia siirrettiin maan muihin osiin Saksankieliset kyltit ja tekstit poistettiin, jopa kirkoista ja hautausmailta.
Historioitsija John Kulczuckin mukaan Puolan kommunistiviranomaiset huomasivat pian itsekin, että etnisesti homogeenista Puolaa, johon myös palautetut alueet kuuluivat, ollut helppo saada aikaan, sillä oli vaikea selvittää, ketkä saksaa puhuvista "todellisuudessa" olivat puolalaisia, ketkä eivät. Selvästi etniseen puolalaisuuteen viittaavien kriteerien ohella perusteena käytettiin myös henkilöiden käyttäytymistä. Paikallisia tarkistuskomissioita asetettiin ratkaisemaan, kuka oli katsottava puolalaiseksi ja sai jäädä alueelle. Heidän päätöksensä perustuivat nationalistiseen oletukseen, että henkilön kansallinen identiteetti on synnynnäinen ja elinikäinen ominaisuus, jota ei hevin voitu vaihtaa. Kuitenkin henkilöt, jotka "pettivät" puolalaisen perintönsä poliittisin sanoin tai teoin, suljettiin pois puolalaisesta kansakunnasta. Puolalaisiksi luokiteltujen sen sijaan oli pakko jäädä alueelle siinäkin tapauksessa, että he olisivat halunneet muuttaa Saksaan.