stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Se on vain rokkia
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Kaikki miksaajat pitäisi ampua   Piirvei   Karin virallinen vaalibiisi   Danny Go Home   Vedestä nousee kasvi   Kuu   2 vaivaa   Ettekö te tiedä kuka minä olen?  Puhe Suomen kansalle Jim Morrisonin haudalla   Varokaa pornoblondeja  Oli lautalla pienoinen kahvila   Se on vain rokkia   Vanha heinähattu  En huoli lisävirtaa alakerrasta   Nostakaamme punalippu salkoon  Tulkaa kaikki Helsinkiin   Sikarihuone rock   Viilee gubbe 1  Te ole ukulele-ele?   Rymy-Eetu rock   Vi skall spela rock   Samlingsparti luktar illa :  CD 2 Jukka Tolonen   A Machine Designed to Kill Your Mother-in-law  In The Name Of Mr. Chuck Berry   Confessions of a Cat   Hello, Kottarainen   The Second Coming Of Mr. Jesus H. Christ   Back In The DDR  Gotta Build A Railroad, Gotta Build A Train   Be My Megababe   I´m A Rocker, Part 2   Birthday   Checkin´ & Bowlin´   Cabin Crew, Prepare For Take-off   Urgent Need to Poo-Poo In 1977   Pink Motorbike   Ice-Hockey For You?  The Devil Raped Jimi Hendrix Around The Clock   Back To Siuro  It´s A Very Long Way To The Top Of The Bill   Brand New Wreck  Born Once, Born Twice   Bang a Gong   The Queen of Voodoo  Swamp Life   Medicine Dream   False Teeth, True Love  Rockin’ with Mr. C   Quicksilver Messenger Service   The Pain
Arvosteluja

Nuorgam 15. syyskuuta 2011: 91/100
Aiheesta muualla

Albumi Rocket Recordsin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Se parhaiten nauraa, joka viimeksi nauraa

| Se parhaiten nauraa, joka viimeksi nauraa |
| --- | --- |
 Laura (Ruth Snellman), Kustaa Penttilä (Hemmo Kallio), Martti Vaara (Emil Autere), Impi Ponteva (Hilja Jorma).
Ohjaaja:  Teuvo Puro
Käsikirjoittaja:  Erkki Karu
Tuottaja:  Erkki Karu
Kuvaaja:  Frans Ekebom
Pääosat:  Emil Autere   Jussi Snellman   Hemmo Kallio
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Ensi-ilta:  9. huhtikuuta 1921
Kesto:  61 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  ei tiedossa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Se parhaiten nauraa, joka viimeksi nauraa on vuonna 1921 valmistunut suomalainen Teuvo Puron ohjaama mykkäkomedia. Elokuvan ensi-ilta oli 9. huhtikuuta 1921 Olympia-teatterissa Helsingissä.
Elokuvassa Martti Vaara viettää hummailevaa ylioppilaselämää odottaen perintöä enoltaan sahanomistaja Penttilältä. Rahapulassaan hän kirjoittaa enolleen menneensä kihloihin ja tarvitsevansa sen vuoksi rahaa. Juoni tehoaa, mutta rahat on pian tuhlattu. Muutaman kerran samaa temppua yritettyään eno vastaa yllättäen tulevansa vierailemaan Helsinkiin. Pitääkseen kulisseja yllä Martti järjestää itselleen ystävänsä Jussin avulla lainahuvilan, lainavaimon ja lopulta myös lapsenkin. Lopulta huijaus kuitenkin paljastuu ja viimeisenä käänteenä eno Kustaa kosii Martin "lainavaimoa" Lauraa, ja lopputuloksena Martti jää yksin ja tyhjin taskuin.
Elokuvan ensi-ilta oli Suomi-Filmi -tuotantoyhtiön ensimmäinen julkinen esiintyminen uudella nimellä ja logolla.
Erkki Karu filmasi elokuvan tarinan uudelleen lähdes identtisenä elokuvassa Runoilija muuttaa kuusi vuotta myöhemmin.
Näyttelijät

Emil Autere	– ylioppilas Martti Vaara
Jussi Snellman	– taidemaalari Jussi Ponteva
Hemmo Kallio	– Martin eno, sahanomistaja Kustaa Penttilä
Hilja Jorma	– Impi Ponteva, Jussin vaimo
Ruth Snellman	– Laura, Impin sisar
Erkki Karu	– humalainen
Martti Tuukka	– humalainen
Teuvo Puro	– lääkäri
Joel Rinne	– humalainen
Jalmari Rinne	– tarjoilija
Tyyne Haarla	– sairaanhoitajatar
Emmi Tuomi	– Pontevien lapsenhoitaja
Muut tekijät

Erkki Karu   – käsikirjoittaja, tuottaja
Frans Ekebom – kuvaus
Carl Fager   – lavastus, studiopäällikkö
Armas Fredman – kuvausapulainen
Kalle Havas   – valokuvat
Arvioita

Satakunnan Kansan arviossa 1. marraskuuta 1921 elokuvan kehutan pitävän hyvin kunnialla paikkaansa ulkomaisten filmien rinnalla, jopa ylikin. Myös Iltalehdessä kehutaan 9. huhtikuuta 1921 elokuvan yleisöön menevyyttä.
Satan’s Wept

| Satan's Wept Moon |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : lokakuu 1998
 Studio : Selani Studio, Olsztyn
 Julkaistu: syyskuu 1999
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 35.54
 Levy-yhtiö: Pagan Records
Moonin muut julkaisut
| Daemon’s Heart 1997 | Satan's Wept 1999 | Devil’s Return 2010 |
Satan's Wept on puolalaisen black metal -yhtye Moonin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1999.
Kappaleet

Devil’s Path – 3.30
Lucifer’s Light – 3.17
Fallen Angels – 3.23
The Awakening – 2.38
Magical Hallways – 2.11
Chariots of War – 3.45
Summoning – 2.32
Satanica – 3.17
Unholy Throne – 1.11
Satan’s Wept – 3.31
Night Eyes – 2.40
Baphomet’s Snikes – 3.59
Kokoonpano

Cezar – kitara, laulu
Heyron – kitarat
Blackie – basso, taustalaulu
Mark – rummut
Aiheesta muualla

Satan’s Wept Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Satan’s Wept Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Moon
| Cezar • Gonthy • Mscisław • WizunDocent • L>  Rambo • Heyron • Blackie |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Daemon’s Heart • Satan’s Wept • Lucifer’s Horns
Kokoelmat:  Devil’s Return
Katso myös:  Christ Agony • Squash Bowels • Vader • Abusiveness
Salvation

Salvation voi tarkoittaa:
Elokuvat

Salvation, mustan huumorin komediaelokuva vuodelta 1987.
Salvation, australialainen draamaelokuva vuodelta 2008.
Terminator – Pelastus (Terminator Salvation), neljäs Terminator -elokuva.
The Salvation, tanskalainen lännenelokuva vuodelta 2014.
Televisio

Salvation, vuonna 2017 alkanut yhdysvaltalainen scifisrja.
Kirjat

Salvation, Steve Lyons kirjoittama Doctor Who -aiheinen romaani vuodelta 1999.
Salvation, Peter F. Hamiltonin kirjoittama vuonna 2018 julkaistava romaani.
Teatteri

Salvation, vuonna 1969 ensimmäisen kerran esitetty Off Broadway rock-musikaali.
Musiikki

Salvation, 1960-luvulla toiminut yhdysvaltalainen psykedeelinen rockbändi.
Salvation, Smackin albumi (1987)
Salvation, Alphavillen albumi (1997)
Salvation, Cult of Lunan albumi (2004)
Salvation, Bill Hicksin komedia-albumi (2005)
Salvation, Byzantinen videoalbumi (2007)
Salvation, Skyzoon albumi (2009)
"Salvation", Rancidin kappale albumilta Let's Go (1994)
"Salvation", The Cranberriesin kappale albumilta To the Faithful Departed (1996)
"Salvation", Roxetten single albumilta Have a Nice Day (1999)
"Salvation", Bongzillan kappale albumilta Apogee (2000/2004)
"Salvation", Black Rebel Motorcycle Clubin kappale albumilta B.R.M.C. (2001)
"Salvation", The Devils Wear Pradan kappale albumilta Dear Love: A Beautiful Discord (2006)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Salvation”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Samuel Baker

Sir Samuel Baker.
Samuel White Baker (8. kesäkuuta 1821 Lontoo – 30. joulukuuta 1893 Newton Abbot, Devon) oli brittiläinen tutkimusmatkailija, metsästäjä, sotilas ja matkakirjailija, joka tutki Afrikan sisäosia yhdessä vaimonsa Florence Bakerin kanssa. He löysivät ensimmäisinä eurooppalaisina Albertinjärven vuonna 1864 etsiessään Niilin lähdettä. Ollessaan Egyptin palveluksessa Baker valloitti nykyisen Etelä-Sudanin alueella sijainneen suuren alueen, perusti sinne Ekvatorian provinssin ja toimi sen ensimmäisenä kuvernöörinä vuosina 1870–1873. Hän pyrki lopettamaan orjakaupan alueella.
Elämänvaiheet > Nuoruus ja varheisemmat matkat

Bakerin isä Samuel Baker oli varakas laivanomistaja ja pankkiiri, joka omisti sokeriplantaaseja Mauritiuksella ja Jamaikalla. Baker oli toinen ja vanhin aikuiseksi elänyt vanhempiensa kahdeksasta lapsesta, ja hän peri isänsä varallisuuden tämän kuoltua vuonna 1862. Baker kävi koulua Rottingdeanissa ja Gloucesterissa, sai yksityisopetusta Tottenhamissa ja matkusti vuonna 1840 puoleksitoista vuodeksi Saksaan täydentämään opintojaan. Siellä hän käytti suuren osan ajastaan metsästykseen ja oppi taitavaksi kiväärin käytössä. Palattuaan Englantiin hän nai vuonna 1843 Henrietta Biddulphin ja työskenteli sen jälkeen isänsä palveluksessa Lontoossa. Vuonna 1845 hän hoiti jonkin aikaa perheensä plantaasia Mauritiuksella yhdessä John-veljensä kanssa.
Baker asui vuosina 1846–1855 Ceylonilla. Hän perusti oman kahviplantaasin ja brittiläisen siirtokunnan vuoristoseudulle Nuwara Eliyaan, otti liikekumppaneikseen veljensä Johnin ja Valentinen ja sai lopulta hankkeen menestymään vaikeissa oloissa. Ceylonin-vuosinaan Baker sai mainetta suurriistanmetsästäjänä. Hän kokeili norsun- ja hirvenmetsästyksessä uusia kiväärimalleja ja väijymis- ja ampumistekniikoita sekä kirjoitti kokemuksistaan kaksi kirjaa. Baker palasi Englantiin vuonna 1855, mutta hänen vaimonsa Henrietta kuoli saman vuoden lopussa lavantautiin Ranskassa. Kaksi heidän seitsemästä lapsestaan oli kuollut jo aiemmin Mauritiuksella ja matkalla Ceylonille.
Baker yritti värväytyä vapaaehtoisena Krimin sotaan, mutta hänen saapuessaan Krimille sota oli juuri päättynyt, joten paluumatkalla hän kiersi metsästämässä Balkanilla. Hän palasi sinne vuonna 1858 Tonavan varsilla metsästysretkellä olleen Punjabin maharadžan Duleep Singhin seurassa. Heidän pistäytyessään vuonna 1859 Vidinin kaupungissa Baker löysi orjamarkkinoilta lapsena Osmanien valtakuntaan orjuuteen joutuneen unkarilaissyntyisen Florence von Sassin ja kuljetti tämän vapauteen. Heistä tuli pariskunta 20 vuoden ikäerosta huolimatta. Vuosina 1859–1860 Baker toimi Romaniassa Constanțan ja Tonavan välistä rautatieyhteyttä rakentaneen rautatieyhtiön johtajana. Radan valmistuttua hän matkusteli von Sassin kanssa Vähässä-Aasiassa.
Elämänvaiheet > Vuosien 1861–1865 matka Afrikassa

Kuultuaan maanmiestensä John Hanning Speken ja James Augustus Grantin vuonna 1860 aloittamasta tutkimusmatkasta Baker päätti lähteä Afrikkaan etsimään Niilin lähdettä. Hänen aikeenaan oli myös tavoittaa Speke ja Grant. Baker aloitti matkansa von Sassin kanssa Kairosta huhtikuussa 1861. He samosivat noin vuoden ajan Niilin sivujokia Atbaraa ja Sinistä-Niiliä sekä niiden sivujokia Sudanin ja Etiopian rajaseudulla. Baker oppi arabian kielen ja metsästi paikallisten arabien kanssa. Tukikohtanaan hänellä oli Sofi-niminen kylä Atbaran varrella. Baker sai muun muassa selville, että Niilin sedimentti oli lähtöisin sen sivujoista Etiopiassa. Baker ja von Sass saapuivat kesäkuussa 1862 Khartumiin, jossa he odottivat puoli vuotta sadekauden päättymistä.
Joulukuussa 1862 Bakerin ja von Sassin johtama retkikunta lähti Khartumista kolmella aluksella kohti Valkoisen-Niilin yläjuoksua. He kohtasivat helmikuussa 1863 Gondokorossa Speken ja Grantin, jotka olivat paluumatkalla vaellettuaan Afrikan itärannikolta Victorianjärvelle. Vastineeksi Bakerin tarjoamista tarvikkeista ja aluksista Speke luovutti hänelle karttoja ja kertoi kuulleensa toisesta suuresta järvestä, Luta N’zigéstä. Baker ja von Sass jatkoivat matkaansa Gondokorosta maaliskuussa 1863. Turvatakseen huoltonsa he joutuivat lyöttäytymään paikallisen norsunluu- ja orjakaravaanin matkaan, vaikka Baker oli jatkuvasti hyvin huonoissa väleissä arabiorjakauppiaiden kanssa ja nämä yllyttivät hänen kantajiaan kapinoimaan. Baker ja von Sass vierailivat Bunyoron valtakunnan pääkaupungissa Kisunassa kuningas Kamrasin luona.
Baker ja von Sass saavuttivat 14. maaliskuuta 1864 Luta N’zigé -järven Mbakovian luona. Baker piti järveä Niilin alkulähteenä ja nimesi sen prinssipuoliso Albertin mukaan Albertinjärveksi (Albert Nyanza). He tutkivat järven itärantaa aina Victorian Niilin suulle saakka, mutta luopuivat aikeesta jatkaa pohjoisemmas löytääkseen Valkoisen-Niilin (Albertin Niilin) alkukohdan. Sen sijaan he kulkivat ylös Victorian Niiliä ja löysivät Murchisonin putouksen, jonka Baker nimesi ystävänsä Roderick Murchisonin mukaan. Baker vietti kaksi kuukautta kuumeessa Patoaanin saarella, kunnes kuningas Kamrasi haetutti hänet ja von Sassin takaisin Kisunaan, mistä he lähtivät paluumatkalle marraskuussa 1864. He saapuivat Khartumiin toukokuussa ja Englantiin lokakuussa 1865. Pian tämän jälkeen Bakerin avioliitto von Sassin kanssa virallistettiin.
Baker julkaisi Englannissa suosioon kohonneen matkakuvauksen, jossa hän kuvasi myös orjakauppaa Sudanissa. Baker sai monia suosionosoituksia, sillä hänen katsottiin yhdessä Speken ja Grantin kanssa selvittäneen Niilin lähteen arvoituksen. Hänelle myönnettiin Royal Geographical Societyn kultamitali ja useiden maiden maantieteelliset seurat kutsuivat hänet kunniajäsenekseen. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1866.
Elämänvaiheet > Myöhemmät vaiheet

Baker matkusti vuonna 1869 prinssi Edvardin seurueessa Egyptiin. Hän suostui kediivi Ismail paššan pyynnöstä johtamaan yli tuhannen miehen vahvuista sotilasretkikuntaa, joka ulottaisi Egyptin vallan Niilin yläjuoksulle päiväntasaajan seudulle Gondokorosta etelään sekä Victorianjärven alueelle. Baker sai huhtikuussa 1869 valtuudet toimia valloitettavan alueen kuvernöörinä neljä vuotta, minä aikana hänen tuli vakiinnuttaa Egyptin valta, lopettaa orjakauppa, perustaa kauppa-asemien verkosto sekä käynnistää puuvillan viljely ja vesiliikenne Afrikan suurilla järvillä. Kediivi Ismail myönsi hänelle paššan arvon ja kenraalimajurin arvon osmanien armeijassa. Palkkaa Baker sai 10 000 puntaa vuodessa koko kuvernöörikautensa ajan. Hän lähti vaimoineen matkaan Kairosta joulukuussa 1869, mutta Suddin suoalueen ylittäminen hidasti retkikuntaa. Baker saapui huhtikuussa 1871 Gondokoroon, ja julisti toukokuussa sen ja ympäröivän seudun kediivin nimissä liitetyksi Egyptiin.
Ismaililta saamillaan valtuuksilla Baker perusti Niilin yläjuoksulle Ekvatorian provinssin. Neljän vuoden kuvernöörikaudesta ensimmäinen vuosi oli kulunut seudulle pääsemiseen ja toinen kului tukikohtien perustamiseen sekä joukkojen järjestämiseen. Jotkin paikalliset heimot vastustivat valloittajia, toiset liittoutuivat heidän kanssaan arabiorjakauppiaita vastaan. Gondokoron seudulla asuneet barit eivät hyväksyneet valloitusta ja ryhtyivät aseelliseen vastarintaan Bakerin takavarikoitua heiltä karjaa joukkojensa ruokkimiseen. Yrittäessään vuonna 1872 laajentaa valtaansa Bunyoroon Baker ajautui sotaan Kamrasin seuraajan Kabalegan kanssa ja joutui perääntymään Fatickiin, josta tuli provinssin eteläisin tukikohta. Kuvernöörinä Baker aloitti orjakaupan murentamisen ja loi pohjan siirtomaavallalle Etelä-Sudanissa, mutta ei onnistunut luomaan vahvaa valtaa Gondokoron ja Fatickin tukikohtien väliselle seudulle eikä valloittamaan toimeksiantoonsa sisältyneitä Bunyoron ja Bugandan kuningaskuntia. Hän palasi Englantiin vuonna 1873. Kediivi Ismail nimitti samana vuonna Ekvatorian uudeksi kuvernööriksi toisen britin, Charles George Gordonin, joka jatkoi Niilin yläjuoksun kartoitusta.
Baker asui loppuelämänsä Sanford Orleigh’n kartanossa Englannin Devonissa lähellä Newton Abbotia, jonka kaupunginvaltuustoon hänet valittiin. Hän teki metsästysmatkoja eri puolille maailmaa ja yhden maailmanympärimatkan vaimonsa kanssa. Hän muun muassa kaatoi Intiassa 22 tiikeriä eri matkoilla. Baker vastusti brittien perääntymistä Sudanista vuonna 1885 ja myötävaikutti siihen, että alueen takaisinvaltaus annettiin myöhemmin Herbert Kitchenerin vastuulle. Baker kuoli sydänkohtaukseen kotonaan vuonna 1893.
Jälkimaine

Bakeria on luonnehdittu vahvaluonteiseksi ja suvaitsemattomaksi, ja hän halveksi ei-eurooppalaisia kansoja ja kulttuureja.
Teoksia

The Rifle and the Hound in Ceylon (1853)
Eight Years' Wanderings in Ceylon (1855)
The Albert Ny'anza, Great Basin of the Nile, and Explorations of the Nile Sources (1866)
Nile Tributaries of Abyssinia, and the Sword Hunters of the Hamran Arabs (1867)
Cast up by the Sea (1868)
Ismailïa: a narrative of the expedition to central Africa for the suppression of the slave trade, kaksi osaa (1874)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samuel Baker Wikimedia Commonsissa
Florence ja Samuel Baker, Alphonse de Neuvillen piirros vuodelta 1867.
Sheena Tosta

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 400 m aitajuoksu |  |
Sheena Tosta (o.s. Johnson, s. 1. lokakuuta 1982) on yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija.
Tosta karsiutui 1998 Annecyn nuorten MM-kisoissa 400 metrin aitojen alkuerissä. Hän voitti matkan NCAA-mestaruuden vuonna 2003 ja 2004. Vuonna 2004 hän voitti Yhdysvaltain olympiakarsinnat ja Ateenan olympialaisissa hän juoksi matkan neljänneksi ajalla 53,83. Tosta sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa 2006 kahdeksanneksi. Hän karsiutui seuraavana vuonna Osakan MM-kisoissa välierissä.
Tosta voitti Pekingin olympialaisissa 2008 olympiahopeaa 400 metrin aidoissa ajalla 53,70. Kauden lopussa hän juoksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa viidenneksi. Seuraavana vuonna hän karsiutui Berliinin MM-kisoissa välierissä ja sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudenneksi.
Ennätykset > Ulkoradat

100 metrin juoksu: 11,68 (2006)
200 metrin juoksu: 23,42 (2007)
400 metrin juoksu: 52,14 (2009)
100 metrin aitajuoksu: 12,75 (2004)
400 metrin aitajuoksu: 52,95 (2004)
Ennätykset > Sisäradat

300 metrin juoksu: 38,69 (2000)
60 metrin aitajuoksu: 8,06 (2004)
Sean Kingston (albumi)

| Sean Kingston Sean Kingston |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006–2007
 Julkaistu: 31. heinäkuuta 2007
 Tuottaja(t): J. R. Rotem
 Tyylilaji: reggae, pop rap
 Kesto: 48.43
 Levy-yhtiö: Epic, Geffen, Viacom, Koch
Listasijoitukset
  Billboard 200: 6.
Sean Kingstonin muut julkaisut
|   | Sean Kingston 2007 | Tomorrow 2009 |
Singlet albumilta Sean Kingston
 ”Beautiful Girls” Julkaistu: 26. toukokuuta 2007  ”Me Love” Julkaistu: 31. heinäkuuta 2007  ”Take You There” Julkaistu: 23. lokakuuta 2007  ”There’s Nothin’” Julkaistu: 13. maaliskuuta 2008
Sean Kingston on Sean Kingstonin esikoisalbumi, joka julkaistiin 31. heinäkuuta 2007. Albumin tuotti J. R. Rotem.
Albumi nousi 6. sijalle Yhdysvaltojen Billboard 200 -listalla ja putosi 13. sijalle seuraavalla listaviikollaan.
Kappaleet

Intro – 0.34
Kingston – 3.28
Take You There – 3.54
Me Love – 3.24
Beautiful Girls – 4.02
Dry Your Eyes – 3.32
Got No Shorty – 3.22
There’s Nothin’ – 3.57
I Can Feel It – 3.27
Drummer Boy – 3.37
Your Sister – 3.30
That Ain’t Right – 3.41
Change – 3.38
Colors 2007 – 4.39 (Reggae Remix)
Arvostelut

Allmusic:
Entertainment Weekly: B
USA Today:
Shanhaiguan

Shanhaiguan on kartassa numero 2.
Shanhaiguanin vanhakaupunki.
Shanhaiguan (kiinan yksinkertaistettu: 山海关区; perinteinen: 山海關區; pinyin: Shānhǎiguān Qū) on kaupunkipiiri Qinhuangdaon prefektuuritason kaupungissa joka on Hebein maakunnassa Kiinassa.
Kaupunkipiirin hallinnossa on viisi alipiiriä, kolme suurkuntaa ja yksi maalaiskunta.
Alipiirit:
Nanguan (南关街道)
Dongjie (东街街道)
Xijie (西街街道)
Lunan (路南街道)
Chuanchang Road (船厂路街道)
Suurkunnat:
Diyiguan (第一关镇)
Shihe (石河镇)
Mengjiang (孟姜镇)
Maalaiskunta:
Bohai (渤海乡)
San Antonio Spurs

| San Antonio Spurs |
| --- | --- |

Konferenssi:  Läntinen
Divisioona:  Lounainen
Perustettu:  1967
Historia:  Dallas Chaparrals 1967–1970, 1971–1973 Texas Chaparrals 1970–1971 San Antonio Spurs 1973–
Areena:  AT&T Center
Kotipaikka:  San Antonio, Teksas
Värit:                
Omistaja(t):  Peter Holt
Toimitusjohtaja:  Brian Wright
Päävalmentaja:  Gregg Popovich
Yhteistyöseura:  Austin Spurs
Mestaruudet:  5 (1999, 2003, 2005, 2007, 2014)
Konferenssin mestaruudet:  6 (1999, 2003, 2005, 2007, 2013, 2014)
Divisioonan mestaruudet:  22 (1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1990, 1991, 1995, 1996, 1999, 2001, 2002 2003, 2005, 2006, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2016, 2017)
Kotisivu:  https://www.nba.com/spurs
AT&T Arena, San Antonio Spursin kotiareena
San Antonio Spurs on sanantoniolainen NBA:ssa pelaava koripallojoukkue. Se pelaa läntisen konferenssin lounaisessa divisioonassa. Joukkue on voittanut NBA-mestaruuden vuosina 1999, 2003, 2005, 2007 ja 2014. Mestaruusvuosiensa loppuottelusarjoissa se voitti New York Knicksin otteluvoiton 4–1, New Jersey Netsin 4–2, Detroit Pistonsin 4–3, Cleveland Cavaliersin 4–0 sekä Miami Heatin 4–1. Joukkue esiintyi pudotuspeleistä yhtäjaksoisesti kausina 1998-2019.
Nimi ja logo

Joukkueen nimi Spurs on valittu paikallisuuskytköksen vuoksi. Teksasiin liitetään vahvasti cowboy-perinne ja nimi Spurs tarkoittaa ratsastajan saappaisiin kiinnitettäviä kannuksia. Joukkueen logossakin esiintyy rissallinen kannus.
Historia

Joukkue perustettiin Dallasissa vuonna 1967 nimellä Dallas Chaparrals. Chaparrals pelasi Dallasissa kuusi kautta NBA:n kanssa kilpailevassa American Basketball Association (ABA) -liigassa. Omistajanvaihdosten myötä joukkue siirrettiin San Antonioon ja sen nimeksi vaihdettiin Spurs. San Antoniossa Spurs pelasi ABA:ssa kaudet 1973–1974, 1974–1975 ja 1975–1976. Kun ABA yhdistyi NBA:han siirtyi Spurs pelaamaan kaudesta 1976–1977 eteenpäin NBA:ssa.
NBA-mestaruudet

| Vuosi | Vastustaja | Tulos | Valmentaja | Finaalien MVP |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | New York Knicks | 4–1 | Gregg Popovich | Tim Duncan |
| 2003 | New Jersey Nets | 4–2 | Gregg Popovich | Tim Duncan |
| 2005 | Detroit Pistons | 4–3 | Gregg Popovich | Tim Duncan |
| 2007 | Cleveland Cavaliers | 4–0 | Gregg Popovich | Tony Parker |
| 2014 | Miami Heat | 4–1 | Gregg Popovich | Kawhi Leonard |
Jäädytetyt pelinumerot

00: Johnny Moore (1980–1988, 1989–1990)
6: Avery Johnson (1991, 1992–1993, 1994–2001)
9: Tony Parker (2001–2018)
12: Bruce Bowen (2001–2009)
13: James Silas (1972–1981)
20: Manu Ginóbili (2002–2018)
21: Tim Duncan (1997–2016)
32: Sean Elliott (1989–1993, 1994–2001)
44: George Gervin (1974–1985)
50: David Robinson (1989–2003)
Menestys kausittain 2000-luvulla

| Kausi | Voitot | Tappiot | Voittoprosentti | Valmentaja | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999–2000 | 53 | 29 | 64,6 | Gregg Popovich | 1. kierros |
| 2000–2001 | 58 | 24 | 70,7 | Gregg Popovich | Konferenssifinaalit |
| 2001–2002 | 58 | 24 | 70,7 | Gregg Popovich | 2. kierros |
| 2002–2003 | 60 | 22 | 73,2 | Gregg Popovich | Mestaruus |
| 2003–2004 | 57 | 25 | 69,5 | Gregg Popovich | 2. kierros |
| 2004–2005 | 59 | 23 | 72,0 | Gregg Popovich | Mestaruus |
| 2005–2006 | 63 | 19 | 76,8 | Gregg Popovich | 2. kierros |
| 2006–2007 | 58 | 24 | 70,7 | Gregg Popovich | Mestaruus |
| 2007–2008 | 56 | 26 | 68,3 | Gregg Popovich | Konferenssifinaalit |
| 2008–2009 | 54 | 28 | 65,9 | Gregg Popovich | 1. kierros |
| 2009–2010 | 50 | 32 | 61,0 | Gregg Popovich | 2. kierros |
| 2010–2011 | 61 | 21 | 74,4 | Gregg Popovich | 1. kierros |
| 2011–2012 | 50 | 16 | 75,8 | Gregg Popovich | Konferenssifinaalit |
| 2012–2013 | 58 | 24 | 70,7 | Gregg Popovich | Loppuottelut |
| 2013–2014 | 62 | 20 | 75,6 | Gregg Popovich | Mestaruus |
| 2014–2015 | 55 | 27 | 67,1 | Gregg Popovich | 1. kierros |
| 2015–2016 | 67 | 15 | 81,7 | Gregg Popovich | 2. kierros |
| 2016–2017 | 61 | 21 | 74,4 | Gregg Popovich | Konferenssifinaalit |
| 2017–2018 | 47 | 35 | 57,3 | Gregg Popovich | 1. kierros |
| 2018–2019 | 48 | 34 | 58,5 | Gregg Popovich | 1. kierros |
| 2019–2020 | 32 | 39 | 45,1 | Gregg Popovich | – |
| 2020–2021 | 33 | 39 | 45,8 | Gregg Popovich | – |
| 2021–2022 | 34 | 48 | 41,5 | Gregg Popovich | – |
| 2022–2023 | 22 | 60 | 26,8 | Gregg Popovich | – |
| 2023–2024 | 22 | 60 | 26,8 | Gregg Popovich | – |
Shangri-La Toronto

| Shangri-La Toronto |
| --- | --- |
 Shangri-La Toronto elokuussa 2017.
Tiedot
Sijainti:  180 University Avenue, Toronto, Kanada
Rakennettu:  2007–2012
Käyttötarkoitus:  hotelli- ja asuinrakennus
Tila:  valmis
Yritykset
Arkkitehti:  Hariri Pontarini Architects
Urakoitsija:  Westbank Projects Corporation
Tekniset tiedot
Kerroksia:  65
Korkeus
Kattokorkeus:  214 m
 SkyscraperPage.com 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Shangri-La Toronto on Torontossa Kanadassa sijaitseva 214 metriä korkea, 65-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Rakennuksessa on hotelli ja asuinhuoneistoja. Torni rakennettiin vuosina 2007–2012, ja sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Hariri Pontarini Architects.