stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wataru Morishige

| Mitalit> Maa:  Japani.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Japani.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Japani.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Maa:  Japani> Miesten pikaluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Peking 2022 | 500 m |  |
| Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Heerenveen 2023 | 500 m |  |
Wataru Morishige (jap. 森重航, Morishige Wataru, s. 17. heinäkuuta 2000) on japanilainen pikaluistelun olympiamitalisti.
Morishige saavutti Pekingin olympialaisissa 2022 pronssia 500 metrillä ajalla 34,49. Hän oli sprinttereiden MM-kilpailuissa yhdeksäs 2022. Hän saavutti matkakohtaisissa MM-kilpailuissa pronssia 500 metrillä 2023 sekä oli samalla matkalla neljäs 2024 ja viides 2025.
Morishige saavutti Lake Placidin universiadeisa 2023 kultaa 500 metrillä. Neljän maanosan mestaruuskilpailuissa 2024 hän sai samalla matkalla hopeaa. Aasian talvikisoissa 2025 hän saavutti 500 metrillä hopeaa ja joukkuesprintissä pronssia.
Nuorten MM-kilpailuissa hän oli 500 metrillä kolmas 2020.
Morishige voitti 500 metrin maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2023–2024 sekä sijoittui kolmanneksi kausilla 2021–2022 ja 2022–2023.. Hän on saavuttanut maailmancupin osakilpailuissa 500 metrillä kuusi voittoa, neljä kakkossijaa ja kolme kolmossijaa.
Henkilökohtaiset ennätykset

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 500 m | 33,99 | Salt Lake City | 5. joulukuuta 2021 |
| 1 000 m | 1.08,59 | Nagano | 30. joulukuuta 2021 |
Henrik (Portugalin kreivi)

Henri de Bourgogne, Portugalin kreivi, 1200-luvun käsikirjoitus
Henri de Bourgogne (port. Henrique de Borgonha); (n. 1066 Dijon, Burgundin herttuakunta, Ranskan kuningaskunta – 22. toukokuuta 1112 Astorga, Leónin kuningaskunta) oli Portugalin kreivi vuosina 1093–1112.
Suku

Henri oli ranskalaissyntyinen ja hänen vanhempansa olivat Henri de Bourgogne le Damoiseau (n. 1035–1070/1074) ja joko Sybille de Barcelona tai Clémence niminen nainen. Hänellä oli kuusi sisarusta, joista hän oli nuorin. Hugues ja Eudes seurasivat toisiaan Burgundin herttuoina; Robertista tuli Langres'n piispa, Béatrix avioitui Guy III de Vignoryn kanssa ja Renaudista tuli Saint-Pierre de Flavigny-sur-Ozerain benediktiiniluostarin apotti.
Yksi hänen isän puoleisista tädeistään oli Constance de Bourgogne, Leónin kuningas Alfonso VI:n puoliso, ja yksi hänen isosedistään oli Clunyn luostarin apotti Hugues, yksi aikansa vaikutusvaltaisimmista ja arvostetuimmista henkilöistä. Kreivi Henrin suku oli erittäin vaikutusvaltainen ja hallitsi monia Ranskan kaupunkeja, kuten Chalonia, Auxerrea, Autunia, Nevers'iä, Dijonia, Mâconia ja Semuria.
Hänen isoisänsä oli Burgundin herttua Robert I. Koska hänellä ei ollut kovinkaan suuria mahdollisuuksia saada todellista valtaa nuorimpana poikana, hän liittyi Reconquistaan osallistuakseen taisteluun maureja vastaan Iberian niemimaalla.
Avioliitto ja jälkeläiset

Henrik auttoi Kastilian kuningas Alfonso VI:ta valtaamaan Galician ja sai palkkioksi naida Alfonson 13-vuotiaan nuoremman aviottoman tyttären Teresa de Leónin vuonna 1093 tai toisten tietojen mukaan noin vuonna 1095.
Heille syntyi neljä lasta:
Urraca Henriques (n. 1095–1173), avioitui Bermudo Pérez de Traban, Trastámaran, Viseun, Seian ja Faro A Coruñan herran kanssa
Sancha Henriques (n. 1097–1163), avioitui ensin Sancho Nunes de Celanovan kanssa. Tultuaan leskeksi avioitui Fernando Mendes de Bragançan kanssa, heillä ei ollut jälkeläisiä.
Teresa Henriques (1098), kuoli sylilapsena
Afonso Henriques (1109–1185). Hänet nimettiin äidinpuoleisen isoisänsä, kuningas Alfonso VI:n mukaan, ehkä "muistuttamaan, että hänen suonissaan virtasi myös koko Espanjan halltsijan veri". Afonsosta tuli Portugalin kreivi vuonna 1112 ja Portugalin kuningas vuonna 1139.
Kreivi

Hän sai puolisonsa Teresan myötäjäisinä Portugalin kreivikunnan ja läänityksen Leónin kuningaskunnasta. Teresan sisarpuoli infanta, Leónin prinsessa Urraca oli nainut Henrikin serkun kreivi Raymond de Bourgognen, joka kuoli vuonna 1107. Seuraavana vuonna kuningas Alfonso VI:n ainoa poika infante, kruununprinssi Sancho Alfónsez (n. 1093–1108) kaatui Uclésin taistelussa ja Henrikille avautui mahdollisuus tavoitella Kastilian kruunua. Henrik saavutti menestystä, sillä Kastilian kuningatar Urraca oli joutunut sotaan myös omaa toista puolisoaan, Aragonian ja Navarran kuningas Alfonso I:tä vastaan.
Henrik yhdisti Portucalen ja Coimbran kreivikunnat ja julisti alueen itsenäiseksi ja hän loi näin perustana tulevalle Portugalin kuningaskunnalle.
Henrik joutui Aragonin kuninkaan joukkojen, joka oli sodassa puolisoaan Urracaa vastaan, piirittämäksi ja puolusti Astorgan kaupunkia kälynsä joukkojen avulla. Henrik kuoli 46-vuotiaana 22. toukokuuta 1112 piirityksen aikana saamiinsa vammoihin.
Perintö

Hänen jäännöksensä siirrettiin hänen aikaisempien määräystensä mukaisesti Bragaan, missä hänet haudattiin Bragan katedraalin kappeliin, jonka rakentamista hän oli edistänyt.
Hänen leskensä, kreivitär Teresa jatkoi Portugalin aggressiivista laajentumispolitiikkaa ja toimi heidän alaikäisen poikansa Afonso I:n sijaishallitsijana aina vuoteen 1128 asti.
Henri de Bourgognen, Portugalin kreivin hauta Bragan katedraalissa
Hilla ja avaruuden Eetu

| Hilla ja avaruuden Eetu> Wanda and the Alien |
| --- | --- |
Kestoaika:  52 tuntia 10 minuuttia
Verkko:   Yle TV2
Esitetty:  30. elokuuta 2014 – 24. toukokuuta 2015
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  52
Aiheesta muualla
IMDb 
Hilla ja avaruuden Eetu (engl. Wanda and the Alien) on brittiläinen esikouluanimaatiosarja. Sarja on tyyliltään piirrosanimaatio ja se perustuu käsikirjoittaja ja piirrostaitelija Sue Hendran samannimiseen kirjaan.
Suomessa sarjaa on lähettänyt Yle Yle TV2-kanavalla osana lapsille tarkoitettua Pikku Kakkonen-ohjelmaa. Sarja on nähtävissä Yle Areenassa.
Tarina

Pieni puputyttö Hilla tapaa kaukaa matkanneen avaruusolio Eetun ja he ystävystyvät. Eetu osaa taikoa tavallisiin esineisiin ja asioihin uskomattomia ominaisuuksia – saippuakuplat eivät puhkea ja Eetu voi pysäyttää aallot ajatuksen voimalla.
Jaksot

Sarjasta on julkaistu yksi tuotantokausi ja 52 jaksoa.
| Jakson nro | Jakson nimi | Alkuperäinen julkaisupäivämäärä |
| --- | --- | --- |
| 1 | Sateenkaaren värit | 30. elokuuta 2014 |
| 2 | Kestävät kuplat | 31. elokuuta 2014 |
| 3 | Huima kurpitsasato | 6. syyskuuta 2014 |
| 4 | Tanssia ja taikaa | 7. syyskuuta 2014 |
| 5 | Tähdet taivaalta | 13. syyskuuta 2014 |
| 6 | Rannalle! | 14. syyskuuta 2014 |
| 7 | Kuin lehdet tuulessa | 20. syyskuuta 2014 |
| 8 | Ruutuhyppelyä | 21. syyskuuta 2014 |
| 9 | Pilvileikkejä | 27. syyskuuta 2014 |
| 10 | Pähkinöitä purtavaksi | 28. syyskuuta 2014 |
| 11 | Varjot piilosilla | 4. lokakuuta 2014 |
| 12 | Sudenkorento | 5. lokakuuta 2014 |
| 13 | Piiloleikkiä | 11. lokakuuta 2014 |
| 14 | Täydellinen väri | 12. lokakuuta 2014 |
| 15 | Päivänsäde | 18. lokakuuta 2014 |
| 16 | Koti-ikävä | 19. lokakuuta 2014 |
| 17 | Palloralli | 25. lokakuuta 2014 |
| 18 | Lumileikkejä | 26. lokakuuta 2014 |
| 19 | Talven taikaa | 1. marraskuuta 2014 |
| 20 | Perhekuvia | 2. marraskuuta 2014 |
| 21 | Mutarallia! | 8. marraskuuta 2014 |
| 22 | Kuun kamaralla | 9. marraskuuta 2014 |
| 23 | Hillan ääni | 15. marraskuuta 2014 |
| 24 | Mettä metsästämässä | 16. marraskuuta 2014 |
| 25 | Auringonkukka | 22. marraskuuta 2014 |
| 26 | Villi virtahepo | 23. marraskuuta 2014 |
| 27 | Ystäviä taas | 29. marraskuuta 2014 |
| 28 | Hämähäkki talossa | 30. marraskuuta 2014 |
| 29 | Lentäjän tie | 6. joulukuuta 2014 |
| 30 | Tuutulaulu | 7. joulukuuta 2014 |
| 31 | Maan alla | 13. joulukuuta 2014 |
| 32 | Uusia maisemia | 14. joulukuuta 2014 |
| 33 | Muna | 20. joulukuuta 2014 |
| 34 | Voikukkaseikkailu | 21. marraskuuta 2014 |
| 35 | Kivikakkuja | 27. joulukuuta 2014 |
| 36 | Salamatkustaja | 28. joulukuuta 2014 |
| 37 | Hikka | 3. tammikuuta 2015 |
| 38 | Kuntoilua | 4. tammikuuta 2015 |
| 39 | Sateen kimallusta | 10. tammikuuta 2015 |
| 40 | Huggi | 11. tammikuuta 2015 |
| 41 | Meritähti |  |
| 42 | Kutinakohta |  |
| 43 | Pelipalkka |  |
| 44 | Vararengas |  |
| 45 | Ajoissa syömään |  |
| 46 | Eetu sairastaa |  |
| 47 | Soiton taikaa |  |
| 48 | Pilvien matka |  |
| 49 | Kuplakakku |  |
| 50 | Sinikellojen sointi |  |
| 51 | Maailman ympäri |  |
| 52 | Kodista hotiin |  |
Suomenkieliset äänet

Suomenkielisessä versiossa on yhteensä kymmenen ääninäyttelijää:
Suvi Ilvonen
Mirjami Heikkinen
Hanna Mönkäre
Susa Saukko
Tuukka Leppänen
Pihla Pohjolainen
Mikko Semi
Tatu Tiihonen
Petri Hanttu
Juha Varis
Irina Bäcksbacka

Irina Bäcksbacka de Maestro (7. elokuuta 1919 Helsinki – 2002) oli suomalainen taidemaalari.
Irina Bäcksbackan isä oli galleristi ja taidekauppias Leonard Bäcksbacka, joka perusti oman taidesalongin Helsingin Bulevardin varrelle vuonna 1915. Irina Bäcksbacka aloitti öljyväri- ja pastellitöittensa maalaamisen jo nuorena ja piti ensimmäisen näyttelynsä isänsä taidesalongissa 13-vuotiaana. Irina Bäcksbackan veli Ingjald Bäcksbacka (s. 1925) jatkoi isänsä jälkeen tämän perustaman taidesalongin pitämistä.
Bäcksbacka opiskeli A. Holyn, J. Cavaillesin ja R. Limousen johdolla Pariisissa 1938–1939 ja hänen taiteilijan debyyttinsä oli Helsingissä 1938. Hän osallistui Suomessa Suomen Taiteilijain näyttelyyn 1938, Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyihin 1950 ja 1953 sekä Nuorten näyttelyyn 1952. Ulkomailla hän osallistui näyttelyihin Moskovassa 1934, Riikassa Latviassa 1935, Berliinissä, Düsseldorfissa ja Hampurissa 1935, Göteborgissa 1939, Oslossa, Göteborgissa ja Tukholmassa 1940 sekä naistaiteilijoiden näyttelyyn Berliinissä 1943.
Bäcksbacka meni naimisiin 1940 filosofian tohtori Manuel Julio Luis Maestro y Maestron kanssa ja muutti asumaan Madridiin Espanjaan. Espanjassa hän tutustui espanjalaisiin taidemaalareihin kuten Gutiérrez Solanaan, Vázquez-Diaziin, Zubiaurren veljeksiin sekä kuvanveistäjä Fernandez Mirandaan. Hän oli pitkään Alhambran taiteilijatalossa ja piti näyttelyn Madridin nykytaiteen museossa vuonna 1944. Irina Bäcksbackan Työ ja elämä Suomessa –näyttely pidettiin Suomen Madridin-instituutin tiloissa toukokuussa 2012.
Palkinnot

V palkinto valtion taidekilpailussa 1939
Teoksia

Serlachiuksen viinikellarin freskot 1936
Lassie

Lassie TV-sarjan kuvauksissa Floridassa vuonna 1965. Lähde: State Archive of Florida.
Lassie on kuvitteellinen koira, joka on vuosien mittaan esiintynyt useissa elokuvissa, televisiosarjoissa ja kirjoissa.
Lassien loi amerikkalainen kirjailija Eric Knight vuoden 1940 teoksessaan Lassie palaa kotiin (Lassie Come-Home). Vuonna 1943 julkaistiin samanniminen ensimmäinen Lassie-elokuva, mitä seurasi lukuisia muita Lassieen liittyviä elokuvia ja TV-sarjoja.
Alkuperäisessä elokuvassa Lassie on älykäs pitkäkarvainen collie eli skotlanninpaimenkoira, jonka omistavat yorkshireläinen Joe-poika ja hänen perheensä. Rahapulassa perhe myy koiran, mutta poikaan kiintynyt Lassie karkaa uudelta omistajaltaan useasti. Lopulta koira siirretään kauas Skotlantiin, mutta Lassie karkaa sieltäkin ja tekee pitkän vaelluksen takaisin alkuperäisen omistajansa luo.
Ensimmäinen Lassie oli Pal-niminen koira ja väriltään soopeli eli valkoruskea mustalla vivahteella. Weatherwaxin perhe on vastannut Lassie-elokuvissa ja televisiosarjoissa esiintyneistä koirista, jotka ovat olleet suoraan Palin jälkeläisiä. Kaikki nämä koirat ovat olleet uroksia.
Amerikkalaisissa televisiosarjoissa (TV-sarjaa tehtiin vuosina 1954–1974, 1989–1991 ja 1997–1999) Lassien omistavat Timmy-poika ja hänen perheensä. Timmy joutuu usein vaikeuksiin, ja Lassieta tarvitaan hänen pelastamisekseen. 1950-luvun yhdysvaltalaissarjassa poika oli ensin nimeltään Jeff (es. Tommy Rettig 1954–1957) ja sitten Timmy (es. Jon Provost 1957–1964). Vuosina 1964–1971 Lassien isäntä ei ollut poika vaan Robert Brayn näyttelemä metsänvartijamies. 1990-luvun taitteen tuotannossa koiraa hoitaa taas poika nimeltä Will (es. Will Nipper), ja hänen vanhempiaan esittävät näyttelijäaviopari Dee Wallace Stone ja Christopher Stone.
Lassie on yksi kolmesta koirasta, jotka on palkittu tähdellä Hollywood Walk of Fame -kävelykadulla.
Suomessa nimitystä Lassie käytetään lähes synonyymina pitkäkarvaiselle collielle. Lassie oli myös Finn-Lassie Oy:n 1980-luvun loppuun asti käyttämä lasten- ja urheiluvaatemerkki.
Lassie on deminutiivi englannin skottimurteen sanasta lass, ”tyttö”. Lassie on siis ”tyttönen” ja narttukoira.
Lassie-elokuvia

Lassie palaa kotiin (1943), mukana Roddy McDowall ja Elizabeth Taylor
Lassien poika (1945), mukana Peter Lawford ja Donald Crisp
Urhea Lassie (1946), mukana Elizabeth Taylor ja Frank Morgan
Lassie voittaa pelon (1948), mukana Janet Leigh, Alan Napier ja Donald Crisp
Lassie lain kourissa (1949), mukana Edmund Gwenn, Donald Crisp ja Alan Napier
Lassien kosto (1951)
Lassie – erämaaseikkailu (1963), mukana June Lockhart ja Richard Kiel
Lassie ja puuma (1967), mukana Les Brown Jr. ja Robert Bray
Lassie ilmavoimissa (1970), mukana Ron Hayes, Harry Holcombe ja Philip Bornoeuf
Lassien taikaa (1978), mukana Mickey Rooney, Pernell Roberts, Alice Faye ja James Stewart
Lassie (1994)
Lassie (2005), ohjaus Charles Sturridge. Irlantilainen versio Lassie palaa kotiin -romaanista, mukana Peter O’Toole ja Edward Fox.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Collie rotuna
Lassie
Lassie palaa kotiin -elokuva (1943) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lassie -elokuva (2005) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pariisin metro

| Métro de Paris |
| --- | --- |

Sijainti:  Pariisi, Ranska
Avattu:  19. heinäkuuta 1900
Pituus:  245,6 km
Asemia:  321
Linjoja:  16 (4 rakenteilla, 1 suunnitteilla)
Raideleveys:  1 435 mm
Sähköistys:  750 V DC virtakisko
Matkoja päivässä:  noin 4,5 miljoonaa
Pariisilainen metrojuna sisältäpäin.
Pariisin metro (ransk. Le chemin de fer métropolitain, Le métro) on Ranskan pääkaupungin Pariisin metrojunajärjestelmä. Pariisin metron suurimpia asemia ovat esim. Châtelet (Châtelet Les Halles), République, Nation, Montparnasse Bienvenüe, Gare du Nord, Gare Saint-Lazare, Gare de Lyon, Charles de Gaulle Étoile ja Denfert Rochereau.
Pariisin metro koostuu kuudestatoista linjasta. Numeroin 1–14 nimettyjen päälinjojen lisäksi on olemassa lyhyet linjat 3bis ja 7bis, jotka lähtevät eräiltä linjojen 3 ja 7 väliasemilta. Lisäksi linja 13 haarautuu pohjoisessa kahtia ja linja 7 etelässä. Pariisin metro kuuluu Euroopan suurimpiin metroverkostoihin: sen pituus on 218 kilometriä ja siihen kuuluu yli 300 asemaa. Joka päivä sen sisällä tehdään yli 9 miljoonaa metrojunamatkaa.
Pariisin metro on Lontoon (1863), Chicagon (1892), Glasgow'n (1896) ja Budapestin (1896) metrojen jälkeen maailman viidenneksi vanhin. Ensimmäinen linja (Porte de Vincennes – Porte Maillot) otettiin käyttöön 19. heinäkuuta maailmannäyttelyn vuonna 1900 pitkän poliittisen kädenväännön jälkeen. Alun perin metrosta suunniteltiin kuusilinjaista, mutta jo vuonna 1913 se käsitti kymmenen linjaa. Linja 14 on uusin ja täysin automatisoitu.
Pariisin metroasemia osoittaa METRO-merkki tai joskus pelkkä M-kirjain. Hector Guimardin suunnittelemat art nouveau -tyyliset metroasemien sisäänkäynnit ovat erittäin tunnettuja. Näistä  sisäänkäynneistä on jäljellä 86. Metroverkostoa täydentävät vielä RER-lähijunat (ransk. Réseau Express Régional).
Linjat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Linja | Pääteasemat | Asemien lukumäärä | Avattu | Viimeisin laajennus | Pituus (km) |
|  | La Défense – Château de Vincennes | 25 | 1900 | 1992 | 16,5 |
|  | Porte Dauphine – Nation | 25 | 1900 | 1903 | 12 |
|  | Pont de Levallois-Bécon – Gallieni | 25 | 1904 | 1971 | 12 |
|  | Gambetta – Porte des Lilas | 4 | 1921 | 1971 | 1,3 |
|  | Porte de Clignancourt – Bagneux Lucie Aubrac | 29 | 1908 | 2022 | 13,9 |
|  | Place d'Italie – Bobigny-Pablo Picasso | 22 | 1906 | 1985 | 14,5 |
|  | Charles de Gaulle Étoile – Nation | 28 | 1900 | 1942 | 13,5 |
|  | Villejuif-Louis Aragon / Mairie d'Ivry – La Courneuve 8 Mai 1945 | 38 | 1910 | 1987 | 22,5 |
|  | Louis Blanc – Pré-Saint-Gervais | 8 | 1911 | 1967 | 3 |
|  | Balard –  Créteil Pointe du Lac | 38 | 1913 | 2011 | 23,4 |
|  | Pont de Sèvres – Mairie de Montreuil | 37 | 1922 | 1937 | 20 |
|  | Boulogne-Pont de Saint-Cloud – Gare d'Austerlitz | 23 | 1913 | 1981 | 12 |
|  | Châtelet – Rosny Bois Perrier | 13 | 1935 | 2024 | 11,7 |
|  | Mairie d'Issy – Mairie d'aubervilliers | 31 | 1910 | 2022 | 15,3 |
|  | Châtillon-Montrouge – Asnières-Gennevilliers/Saint Denis-Université | 32 | 1911 | 2008 | 21 |
|  | Saint-Denis Pleyel– Aeroport d'Orly | 20 | 1998 | 2024 | 27.8 |
Historia lyhyesti

Ensimmäinen linja avattiin ilman sen kummempia seremonioita 19. heinäkuuta 1900 Pariisin maailmannäyttelyä varten. Linjasto kasvoi nopeasti ensimmäiseen maailmansotaan mennessä. Laajennuksia esikaupunkeihin tehtiin 1930-luvulla. Verkosta tuli lähes täysimittainen toisen maailmansodan jälkeen. Metrossa otettiin käyttöön uusia junia kapasiteetin lisäämiseksi. Tulevaisuuden suunnitelmia rajoitti moni tekijä verkossa, kuten asemien lyhyt väli. Ratkaisuna perustettiin toinen verkko, RER, jota alettiin kehittää 1960-luvulla. 1990-luvulla  avattiin automaattilinja 14 helpottamaan RER-linja A:n ruuhkaa.
Nimen "metro" etymologia

Nimi "Métro" oli lyhennetty nimi verkon alkuperäisen ylläpitäjän Compagnie du chemin de fer métropolitain de Paris nimestä. Nykyään Régie Autonome des Transports Parisiens ylläpitää metroa. Nimestä métro tuli niin suosittu, että se lainattiin useimpiin kieliin tarkoittamaan maanalaista rautatietä. Nykyään metro on käytetyin nimi maanalaisesta rautatiestä.
Yleistä > Junien kulkuajat

Junat kulkevat yleensä noin kello 05.00–01.00 joka päivä. Viimeinen juna saapuu pääteasemalle aina aikataulujen mukaisesti klo 01.15. Kuitenkin perjantain, lauantain ja pyhäpäivän vastaisina öinä liikenne jatkuu vielä tunnin pidempään, joten silloin viimeinen juna saapuu pääteasemalle kello 02.15. Yleensä uudenvuodenyönä sekä monien juhlien aikana metroliikenne jatkuu läpi yön.
Yleistä > Lippujen osto

Lipun junaan voi ostaa kioskista tai lipunmyyntiautomaateista. Laitureille pääsee automaattiporttien läpi antamalla laitteelle lippunsa. Tarkastettuaan lipun laite sylkäisee sen takaisin matkustajalle. Metron normaali lippu on "T+". Se on voimassa 90 minuuttia ja se tarkoitettu vain yhdelle yhdensuuntaiselle matkalle. Lippua voi käyttää metron lisäksi myös raitiovaunuissa ja busseissa. Lippu maksaa kaksi euroa. Kymmenen lipun sarjalippu Carnet maksaa alle viisitoista euroa. Tarjolla on myös viikon tai kuukauden ajan voimassa oleva kausilippu, Carte Orange. Lisäksi on tarjolla vuoden ajan voimassa oleva Intégrale (Imagine R opiskelijoille). Jos tarkoituksena on tehdä pikavisiitti Pariisiin, tarjolla on Paris Visite eli yhden, kahden, kolmen tai viiden päivän turistilippu. Pariisin metrossa voi käyttää myös Navigo Cardia, RFID:hen perustuvaa älykorttia. Se on korvaamassa Carte Orangen.
Teknistä tietoa > Yleiskatsaus

Pariisin metrojärjestelmässä on noin 215 kilometriä rataa sekä 300 yksittäistä asemaa. Asemien keskimääräinen välimatka on noin 562 metriä. Junat pysähtyvät kaikilla asemilla. Junien keskinopeus on 35 km/h ja suurin sallittu nopeus 70 km/h lukuun ottamatta automaattilinjaa 14, jossa se on 80 km/h. Junat kulkevat oikealla puolella. Raiteen leveys on sama kuin Ranskan rautateiden raiteiden leveys. Junien profiili on kuitenkin pienempi kuin SNCF:n tavallisten junien. Junissa on kolmesta kuuteen vaunua. Vaunumäärä on aina vakio samalla linjalla. Virta juniin saadaan virtakiskosta, josta tulee 750 voltin tasavirtaa (vrt. Helsingin metro).
Pariisin alueella metrolinjat kulkevat suurimmaksi osaksi maan alla. Poikkeuksina ovat lähinnä keskikaupunkia kehämäisesti kiertävät linjat 2 ja 6, jotka osittain kulkevat kehämäisten ns. keskimmäisten bulevardien yläpuolella pitkiä siltamaisia rakenteita pitkin. Linjojen jatkeet kaupungin ulkopuolella kulkevat myös osittain maan päällä vanhoja rautatielinjauksia noudattaen.
Varhaisimpien linjojen suuntaukset kulkevat usein katujen alla niiden suuntaisesti. Esimerkiksi linja yksi noudattaa hyvin pitkälti Champs-Élyséesin ja Rue de Rivolin linjausta, koska tunnelit oli helpompi rakentaa katujen kuin rakennusten alle. Uudempien linjojen tunnelit ovat syvemmällä maan alla ja ne kulkevat usein rakennuskorttelienkin ali.
Eri linjat eivät yleensä kulje samoja raiteita pitkin. Paikoitellen kaksi linjaa kulkee muutaman kilometrinkin lähes vierekkäin samansuuntaisesti, mutta sellaisissakin tapauksissa kummallakin on oma tunnelinsa. Vaihtoasemilla matkustajat voivat joutua kulkemaan pitkiäkin matkoja tunneleissa siirtyäkseen yhden linjan asemalaiturilta toiselle.
Teknistä tietoa > Kalusto

Vaunuissa voi olla joko teräspyörät ("MF", matériel fer) tai kumirenkaat ("MP", matériel pneu). Alla on lueteltu Pariisin metrossa nykyisin käytettävät junamallit. Eri versiot on numeroitu suunnitteluvuoden mukaan, ei valmistusvuoden.
Ei enää käytössä
M1: käytössä 1900–1931.
Sprague-Thomson: käytössä 1908–1983.
MA 51: käytössä linjoilla 10 ja 13 vuoteen 1994 asti.
MP 55: käytössä linjalla 11 vuosina 1956–1999, korvattu MP 59:llä.
MP 59: käytössä 1963–2024 linjoilla 4 ja 11, korvattu MP 14 junilla.
Zébulon: prototyyppi MF 67, jota käytettiin kuljettajien koulutukseen vuosina 1968–2010. Sitä ei koskaan käytetty matkustajaliikenteessä.
Ei vielä käytössä
MF 19: tarkoitettu korvaamaan MF 67-, MF 77- ja MF 88 - junat linjoilla 3, 3 bis, 7, 7 bis, 8, 10, 12 ja 13.
Kumirenkaat
MP 73: linja 6
MP 14 CA: linjat 14 ja 4
MP 14 CC: linja 11
MP 89 CA: linja 4
MP 89 CC: linja 6
MP 05: linjat 1 ja 4
Teräspyörät
MF 67: linjat 2, 3, 5, 9, 10 ja 12 sekä lyhennettynä versiona linjalla 3bis
MF 77: linjat 7, 8 ja 13
MF 88: linja 7bis
MF 2000: linjat 2, 5 ja 9
Galleria junakalustosta

MP59
MP73
MP89
MF67
MF77
MF88
MF2000
MP 14
Historia

Pariisin kaupunki ja olemassa olevat rautatieyhtiöt ajattelivat jo vuonna 1845 metron rakentamista kaupungin keskustaan. Rautatieyhtiöt halusivat laajentaa olemassa olevia linjojaan maan alle, mutta Pariisi tahtoi uuden ja itsenäisen verkon. Erimielisyys jatkui vuodesta 1856 vuoteen 1890. Sinä aikana Pariisin väkiluku kasvoi voimakkaasti ja liikenne lisääntyi massiivisesti. Hankala tilanne laittoi vauhtia rakentajiin ja antoi kaupungille tilaisuuden toteuttaa visionsa.
Historia > Fulgence Bienvenüen projekti

20. huhtikuuta 1896 Pariisin kaupunki hyväksyi Fulgence Bienvenüen projektin, mikä oli vain kaupungin palvelemiseksi. Monet pariisilaiset olivat huolestuneita siitä, että linjojen jatkaminen teollisuusesikaupunkeihin vähentäisi kaupungin turvallisuutta. Niinpä Pariisi kielsi linjojen rakentamisen esikaupunkeihin ja antoi vielä takuuksi sen, että metrojunat kulkivat oikealla, toisin kuin esikaupunkiratojen junat, jotka kulkivat vasemmalla. Ensimmäinen linja Maillot-Vincennes avattiin 19. heinäkuuta 1900 Pariisin maailmannäyttelyn aikana. Hector Guimard suunnitteli asemien sisäänkäynnit art nouveau -tyylisiksi. Kuuluisia art nouveau -tyylisiä sisäänkäyntejä on jäljellä vielä 86. Fulgence Bienvenüen projektin tuloksena syntyi yhdeksän linjaa, nykyiset linjat 1–9. Vuonna 1920 käytännössä kaikki projektin linjat olivat valmiita. Linja 1 suunniteltiin itä-länsisuuntaiseksi ja linja 4 pohjois-eteläsuuntaiseksi. Suunniteltiin myös kaksi kehälinjaa, 2 Nord (2 pohjoinen) ja 2 Sud (2 eteläinen), mutta linja 2 Sud yhdistettiin linjaan viisi vuonna 1905. Linja 3 oli itä-länsisuuntainen linja sekä linja viisi oli pohjois-eteläsuuntainen. Bienvenüe suunnitteli myös kehälinjan, joka yhdistäisi kolme pääasemaa. Väli Invalides–Boulevard Saint-Germain ehdittiin avata, mutta sen jälkeen suunnitelma hylättiin.