Sri Lankan historia
Ceylonista Sri Lanka > Sisällissota

Poliittiset levottomuudet lisääntyivät 1980-luvun alussa ja tamiliryhmät alkoivat järjestäytyä organisoidumpiin kapinaliikkeisiin. TULF ajoi autonomiaa pohjoisen tamilialueille, mutta puolueen sisällä vaadittiin myös itsenäisyyttä. Vuonna 1981 UNP:n poliitikko murhattiin, mikä aiheutti yhteiskunnallisia mellakoita. TULF päätti boikotoida vuoden 1982 presidentinvaaleja vastalauseena tamilien ääriliikkeiden painostukseen. Äänestysprosentti tamilialueilla pysyi alhaisena ja separatistit vaativat itsenäistä Tamil Eelamia yhä äänekkäämmin. Sri Lankan hallitus kielsi separatismista puhumisen, mutta TULF:n jäsenet kieltäytyivät hyväksymästä tätä linjausta ja heidät karkotettiin parlamentista.
Sri Lankan hallitus reagoi levottomuuksiin sijoittamalla sotilaita idän ja pohjoisen tamilialueille. Heinäkuussa 1983 tilanne kärjistyi yhteiskunnallisiksi mellakoiksi, kun tamilitiikerit surmasivat kolmetoista maan pohjoisosassa partioinutta sotilasta. Tamilivastaiset mellakat levisivät muualle maahan ja myös pääkaupunkiin Colomboon, kun singaleesit hyökkäsivät tamilien kimppuun tuhosivat heidän omaisuuttaan. Väkivaltaisuuksien kuolonuhrien määräksi on arvioitu 400, useimmat tamileja. Ainakin 150 000 tamilia pakeni saarelta.
1980-luvun lopulla Intian pääministeri Rajiv Gandhi alkoi neuvotella rauhaa konfliktiin, koska Intia pelkäsi, että levottomuudet leviäisivät Intian puolelle Tamil Nadun osavaltioon. Junius Richard Jayewardene ja Gandhi solmivat 1987 rauhansopimuksen, jolla taistelut lopetettiin ja Intia lähetti maahan rauhanturvajoukkoja, joiden piti riisua tamilit aseista, mutta operaatio epäonnistui Intian joukkojen jouduttua verisiin taisteluihin LTTE:n kanssa ja rauhanturvaajat vetäytyivät 1990. Sri Lankan sisällissotaan osallistuminen koitui Rajiv Gandhin kohtaloksi, sillä hän sai surmansa tamiliterroristien pommi-iskussa 1991. Junius Richard Jayewardene vetäytyi eläkkeelle vuonna 1989 ja Premadasa seurasi häntä maan presidenttinä.
Presidentti Ranasinghe Premadasa sai surmansa pommi-iskussa vuonna 1993. Seuraavissa vaaleissa vuonna 1994 presidentiksi nousi Chandrika Kumaratunga, Sirimavo Bandaranaiken ja Solomon Bandaranaiken tytär. Kumaratungan tavoite oli lopettaa konflikti neuvotteluin, mutta ne kariutuivat tamilitiikerien upotettua kaksi Sri Lankan laivaston alusta. Vastineeksi hallitus aloitti suurhyökkäyksen, joka ajoi kapinalliset Jaffnan kaupungista. LTTE jatkoi terrori-iskujaan, iskien muun muassa merkittävimpään buddhalaiseen pyhäkköön, Sri Dalada Maligawaan vuonna 1998. Myös presidentti Kumaratunga oli pommiattentaatin kohteena vuonna 1999, mutta hän selviytyi iskusta.
Aselepo onnistuttiin saavuttamaan vihdoin vuonna 2002 norjalaisten johtamissa neuvotteluissa. Rauhanneuvottelut kuitenkin vaikeutuivat vuoden 2004 parlamenttivaalien jälkeen vaalituloksen vahvistaessa tamilivastaisia mielialoja. Levottomuuksien lisäksi maa kärsi luonnonkatastrofista, kun saarelle iskenyt tsunami surmasi yli 30 000 srilankalaista.
Vuonna 2005 maan presidentiksi valittiin pääministeri Mahinda Rajapaksa, joka tunnettiin kovasta linjastaan tamilitiikereitä vastaan. LTTE:n iskut jatkuivat vuosien 2006-2007 aikana ja vuonna 2006 Euroopan unioni luokitteli LTTE:n terroristijärjestöksi. Vuonna 2008 Sri Lankan hallitus virallisesti sanoutui irti vuoden 2002 tulitaukosopimuksesta ja taistelut tehostuivat. Seuraavina kuukausina hallituksen joukot valtasivat LTTE:n merkittävimmät tukikohdat. Tammikuussa 2009 Sri Lankan armeija valtasi LTTE:n komentokeskuksen Kilinochchin kaupungissa. Hallituksen joukot jatkoivat etenemistään ja viimeiset LTTE:n tukikohdat kukistuivat toukokuussa 2009. Operaatoin aikana LTTE:n merkittävät johtajat, mukaan lukien liikkeen perustaja Velupillai Prabhakaran saivat surmansa.
Sota päättyi toukokuussa 2009 LTTE:n antautumiseen. 26 vuotta kestänyt sisällissota vaati yli 100 000 ihmisen hengen. Sodan loppuvaiheissa kuoli ainakin 40 000 siviiliä saaren pohjoisosissa. Molempia sodan osapuolia on syytetty sotarikoksista siviiliväestöä kohtaan.