stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sisu (täsmennyssivu)
Muut

SISU Shanghai International Studies University
Sisu Auto, kuorma-autoja valmistava yritys
Sisu, miehen etunimi
Sisu, Cloetta Suomi Oy:n valmistama makeispastilli
Sisu, Jalmari Helanderin ohjaama elokuva vuodelta 2022
Mount Sisu, vuori Antarktiksella
Simo Sisu, poliisimestari fiktiivisessä Ankkalinnan kaupungissa
Suomen Sisu ry, yhdistys
Sisuradio on Ruotsin yleisradion, Sveriges Radion suomenkielinen toimitus
Osasto Sisu, talvisodan aikainen sotilasosasto
Sinfoninen puhallinorkesteri Sisu, suomalainen sinfoninen puhallinorkesteri
Sisu, Altian valmistama viina
Sisu, YLE TV2:n urheiluohjelma
Sisu-Stadion, Hyvinkään Pihkalan pesäpallostadionin entinen nimi
Sisu Capital Limited, sijoittaja Joy Seppalan hallinnoima brittiläinen sijoitusrahastoyhtiö
Sisu-partio, on Suomen partiolaisten kehitysvammaisista tai liikuntarajoitteisista partiolaisista käytetty nimitys.
Sisupisara on tunnus, jonka avulla kerättiin varoja Suomen olympiajoukkueen hyväksi vuoden 1972 Sapporon ja Münchenin olympiakisoihin.
Suomalaisen suurin riesa on sisu , Tiisu-yhtyeen single vuodelta 2014
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sisu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Seurakuntapiiri

Seurakuntapiiri on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon hallinnollisen seurakunnan osasta muodostettu piirineuvoston hallinnoima alue.
Seurakuntapiirin käyttöön voidaan myöntää varoja sen alueella tehtävään työhön. Piireille on tavallisesti nimetty oma pappi ja mahdollisesti myös kanttori sekä diakonia- ja nuorisotyöntekijöitä.
Shinjuku (kaupunginosa)

Shinjukun neonvaloja yöllä, 3-chōmen osa-alue
Shinjuku (kaupunginosa)
Shinjuku (jap. 新宿) on Tokion Shinjukun erillisalueen kaupunginosa ja yksi Tokion metropolin tärkemmistä aluekeskuksista. Shinjukun kaupunginosa käsittää Japanin vilkkaimman rautatieaseman eli Shinjukun aseman itäpuolella sijaitsevan alueen, joka rajoittuu etelässä Shinjuku-gyoenin puistoon ja pohjoisessa muun muassa Kabukichōn viihdekortteliin. Erityisesti Shinjukun aseman lähistö on tiiviisti rakennettua liikealuetta tavarataloineen, ravintoloineen ja neonvaloineen. Laajemmassa merkityksessä alueellisena keskuksena Shinjuku voi tarkoittaa myös kaupunginosaa suurempaa, Shinjukun asemaa ympäröivää aluetta, johon kuuluvat muun muassa Nishi-Shinjukun ja Kita-Shinjukun kaupunginosat.
Shinjukun kaupunginosan pinta-ala on 1,14 neliökilometriä. Se jakautuu seitsemään osa-alueeseen, jotka on numeroitu Shinjuku 1-chōme–Shinjuku 7-chōme. Niissä on yhteensä 19 198 asukasta (joulukuussa 2022). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 16 800 asukasta neliökilometrillä. Osa-alueista Shinjuku 2-chōme eli lyhyemmin Nichōme tunnetaan HLBT-väen suosimana viihdealueena.
Historia

Shinjuku sai alkunsa Naitō-klaanin maille vuonna 1698 perustetusta Naitō-shinjukun postiasemasta (shukueki). Kirjaimellisesti Naitō-shinjuku tarkoittaa ’Naitōn uutta postiasemaa’. Väliasema perustettiin Kain provinssiin eli nykyiseen Yamanashin prefektuuriin johtaneen Kōshū-kaidō-tiereitin varrelle, koska seuraavalle postiasemalle Takaidoon oli Edon keskustasta Nihonbashista epäkäytännöllisen pitkä matka. Naitō-shinjukussa Kōshū-kaidōsta erkani Ōmeen johtanut Ōme-kaidō-niminen tie. Postiasema oli rakentunut nykyisen Shinjuku-gyoenin puutarhan pohjoispuoliselle alueelle.
Meiji-restauraation jälkeen 1880-luvulta eteenpäin Shinjukuun alettiin rakentaa rautatieyhteyksiä; niistä ensimmäisenä valmistui vuonna 1885 nykyisen Yamanote-linjan edeltäjä. Kaupunginosan kehitys vauhdittui kuitenkin erityisesti suuren Kantōn maanjäristyksen jälkeen 1920-luvulla, kun Shinjukusta länteen johtavien rautateiden varsille alkoi muuttaa enemmän ihmisiä. Ensimmäiset tavaratalot, Hoteiya ja Mitsukoshi, avattiin Shinjukuun vuosina 1926 ja 1929. Vilkas ostos- ja viihdealue jatkui nyt Kōjimachin ja Yotsuyan kaupunginosista länteen Shinjukun rautatieasemalle saakka.
Shinjukun alue tuhoutui pahoin toisen maailmansodan pommituksissa. Sodan jälkeen asuinrakentaminen Tokion länsiosissa kuitenkin kiihtyi jälleen, mikä vilkastutti kaupunginosaa entisestään. 1970-luvulle mennessä kaupunginosan tonttihinnat olivat nousseet Japanin kalleimmalle tasolle, jopa Ginzan liikealueen yläpuolelle. Tähän aikaan Nishi-Shinjukun kaupunginosaan rautatieaseman länsipuoliselle alueelle, jossa oli aiemmin sijainnut vedenpuhdistamo, alettiin rakentaa korkeita pilvenpiirtäjiä. Shinjukun rautatieaseman koillispuolella sijaitseva Kabukichōn kaupunginosa on puolestaan kehittynyt toisen maailmansodan jälkeen viihdekorttelina.
Naitō-shinjukun postiaseman pienoismalli
Utagawa Hirokagen puupiirros Naitō-shinjuku, 1861
Shinjukun neonvaloja 1930-luvulla
Shinjukun Isetan-tavaratalo, Hoteiya-tavaratalon seuraaja
Kaupunkikuva ja rakennukset

Shinjukun kaupunginosa sijaitsee Shinjukun erillisalueen lounaisosassa. Se ulottuu Shinjukun rautatieaseman seutuvilta itään Shinjuku-gyoenin puiston pohjoispuoliselle alueelle ja koilliseen Wasedan yliopiston suuntaan. Naapurikaupunginosia ovat pohjoisessa Kabukichō, Ōkubo ja Toyama; idässä Wakamatsuchō, Yochōmachi, Tomihisachō ja Yotsuya; etelässä Naitōmachi ja Shibuyan erillisalueen Sendagaya sekä lännessä Nishi-Shinjuku. Alueen läpi kulkevia pääkatuja ovat itä–länsisuunnassa Yasukuni-dōri ja Shinjuku-dōri, pohjois–eteläsuunnassa Meiji-dōri.
Kaupunginosan alueella on säilynyt muistumia sen menneisyydestä postiasemana. Risteyksessä (oiwake), jossa Kōshū-kaidō-tiestä erkani Ōme-kaidō-tie, toimii edelleen Oiwake dango -niminen herkkuliike. Myös kaupunginosassa sijaitsevat buddhalaiset temppelit ovat vanhoja: Taisō-jin temppeli toimi alun perin Naitō-klaanin temppelinä, Jōkaku-ji puolestaan postiaseman seksityöläisten hautatemppelinä. Kabukichōn kaupunginosan vieressä on vuorostaan Hanazono-jinjan šintolainen pyhäkkö, joka tunnetaan kukon päivänä järjestettävästä festivaalistaan (tori no ichi).
Välittömästi Shinjukun rautatieaseman itäisen sisäänkäynnin edustalla sijaitseva Shinjuku 3-chōmen osa-alue on yksi Japanin vilkkaimmista liikealueista ja siten myös suosittu turistikohde. Alue on rakentunut Shinjukun rautatieasemalta itään Shinjuku-sanchōmen metroasemalle johtavan Shinjuku-dōrin varrelle. Siellä toimivat suuren Isetan-tavaratalon lisäksi muun muassa Marui- ja Lumine-tavaratalot, mutta lisäksi siellä on lukuisia pieniä ja keskikokoisia erikoisliikkeitä. Pyhäpäivisin Shinjuku-dōri on suljettu autoliikenteeltä.
3-chōmen osa-alueen itäpuolella sijaitsee Shinjuku 2-chōmen osa-alue, joka on seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen suosimaa viihdealuetta. Se tunnetaan yleisesti lyhyemmin nimellä ”Nichōme”. Siellä on noin 300 HLBT-ihmisille suunnattua baaria, yökerhoa, kahvilaa tai muuta liikettä, ja se lieneekin maailman tihein keskittymä homobaareja. Valtaosa alueen baareista on pieniä ja suunnattu tarkasti rajatulle kohderyhmälle. 2000-luvulla muun muassa nettideittailun myötä alueen merkitys seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille on ollut laskussa, ja se on saanut entistä enemmän heteroasiakkaita. Tähän on osaltaan vaikuttanut Tokion metron Fukutoshin-linjan uusi metroasema, joka on parantanut alueen saavutettavuutta.
Yasukuni-dōri Shinjukun asemalta itään. Vasemmalla Kabukichō, oikealla Shinjukun kaupunginosa
Shinjukun aseman itäinen sisäänkäynti, Lumine Est -ostoskeskus
Shinjuku Suehirotei -teatteri
Hanazono-jinjan historiallinen šintolainen pyhäkkö
Taisō-jin buddhalainen temppeli
Shinjuku 2-chōmen katukuvaa syksyllä 2019
Shinjuku 3-chōme, Kaname-dōri
Shinjukun liikealuetta lumisateessa, Uniqlon myymälä
Liikenne

Shinjukun rautatieasema on Japanin vilkkain joukkoliikenneterminaali, jota käyttää usea eri rautatieyhtiö. Shinjukun kaupunginosaan kuuluu aseman pohjoisosa. Asemaa palvelevat monet JR Higashi-Nihonin rautatielinjat, kuten Yamanote-linja, Chūō–Sōbu-linja, Saikyō-linja ja Shōnan–Shinjuku Line. Lisäksi asemalle päättyvät Keiō-, Odakyū- ja Seibu-yhtiöiden rautatielinjat.
Shinjukun asemalta on vaihtoyhteys useille Tokion metron linjoille: niitä ovat Tōkyō metron liikennöimä Marunouchi-linja sekä Toei-metron liikennöimät Shinjuku-linja ja Ōedo-linja. Shinjukun kaupunginosan alueella sijaitsee muitakin Tokion metron asemia. Kaupunginosan keskellä on Shinjuku-sanchōmen metroasema, jolla pysähtyvät Marunouchi-linja, Shinjuku-linja ja Tōkyō metron liikennöimä Fukutoshin-linja. Itäosassa Shinjuku-gyoenin puiston lähellä on Shinjuku gyoenmaen metroasema, jota käyttää Marunouchi-linja, ja pohjoisosassa sijaitsee Higashi-Shinjukun metroasema, jota käyttävät Fukutoshin-linja ja Ōedo-linja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shinjuku Wikimedia Commonsissa
Skull and Bones (videopeli)

| Skull and Bones |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Ubisoft Singapore
Julkaisija:  Ubisoft
Jakelija:  Steam, PlayStation Store, Epic Games Store ja Amazon Luna
Pelimoottori:  Anvil
Julkaistu:   16. helmikuuta 2024
Lajityyppi:  toimintaseikkailupeli, laivasimulaattori (d), seikkailupeli, vuoropohjainen taktiikkapeli (en), toimintapeli ja taktinen roolipeli
Pelimuoto:  moninpeli ja yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Alkaen 17 vuotta 
Alusta:  PlayStation 5, Windows, Xbox Series X ja Series S
Lisenssi:  Suljettu lisenssi
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja Blu-ray-levy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Skull and Bones on Ubisoft Singaporen kehittämä ja Ubisoftin julkaisema merirosvoaiheinen toimintaseikkailupeli. Peli painottuu meritaisteluihin ja sijoittuu Intian valtamerelle.
Peliä esiteltiin ensi kerran E3 2017 -tapahtumassa.
Pelin julkaisua siirrettiin useaan kertaan. Peli oli alun perin tarkoitettu julkaistavaksi vuonna 2018 PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle. Ubisoft kertoi heinäkuussa, että peli oli tarkoitus julkaista 8. marraskuuta 2022. Ubisoft kertoi 28. syyskuuta 2022, että peli julkaistaan maaliskuun 9. päivänä 2023 Windowsille, Playstation 5:lle ja Xbox Series -konsoleille. Tammikuussa 2023 Ubisoft ilmoitti uudesta lykkäyksestä. Joulukuussa 2023 Ubisoft kertoi, että peli julkaistaan 16. helmikuuta 2024.
Pelaaminen

Skull and Bones on live service moninpeli, jossa pelaaja ohjaa merirosvokapteenia Intian valtamerelle sijoittuvassa avoimessa maailmassa. Pelaaja etenee suorittamalla erilaisia tehtäviä ja taistelemalla, mikä nostaa hänen pahamaineisuuttaan (Infamy). Pelaaja saa tehtäviä NPC-hahmoilta, ja niihin yleensä kuuluu muiden merirosvoalusten upotusta, linnoituksiin hyökkäämistä ja arvokkaiden lastien kuljetusta. Pelissä on valmistamiseen (crafting) liittyviä pelimekaniikkoja, ja varusteet, aseet ja laivat rakennetaan itse. Pahamaineisuuden tasosta riippuen pelaajan on mahdollista saada uusia kaavoja askartelua varten. Pelaajan on mahdollista tehdä tehtäviä yksin tai seurassa, tai taistella toisia pelaajia vastaan, jolloin pelaaja voi saada osan vastustajien alusten lastista. Peli yhdistelee seikkailua ja taistelua merellä selviytymismekaniikkoihin. Pelissä ei ole yksinpelikampanjaa, ja se keskittyy PvE- ja PvP -taisteluun, joskin kehittäjien mukaan PvP on vapaaehtoista.
Pelissä on kolmenlaisia laivoja. Rahtilaivoihin mahtuu enemmän lastia, navigaatiolaivat ovat nopeampia ja taistelulaivoihin mahtuu enemmän aseistusta ohjattavuuden kustannuksella. Laivoihin on mahdollista kiinnittää mm. tykkejä, raketinheittimiä, liekittimiä ja kuulanheittimiä. Kaikki aseet tekevät eri tavalla vauriota. Laivan kestävyyttä voi parantaa kiinnittämällä siihen panssaria.
Kehitys

Skull and Bones on ensimmäinen Ubisoftin Singaporen studion kehittämä peli. Pelin kehitys alkoi vuonna 2013, ja sen idea syntyi studion työstäessä merellä taistelemiseen liittyviä pelimekaniikkoja Assassin's Creed IV: Black Flagissa. Skull and Bonesin oli alkujaan tarkoitus laajentaa näitä mekaniikkoja moninpelin muotoon Assassin's Creed IV: Black Flagin julkaisun jälkeisenä päivityksenä, mutta pelistä päätettiin sitten tehdä täysiverinen spin-off työnimellä Black Flag Infinite ja lopulta päätettiin tehdä kokonaan uusi peli. VGC:n haastattelemien nimettömien lähteiden mukaan Ubisoft halusi Skull and Bonesin erottuvan yhtiön muista avoimen maailman peleistä, kuten Watch Dogsista ja The Divisionista, mikä johti pelin lykkäämiseen useita kertoja kun Singaporen studio pyrki hiomaan pelin ideaa. Vuonna 2019 pelin kehitys päätettiin käynnistää uudelleen, ja sen malli muutettiin "eläväksi" peliksi. Pelimaailman tehtävien, hahmojen ja tarinoiden haluttiin muuttuvan ajan myötä riippuen pelaajien teoista, mikä tuli Epic Gamesin Fortniten antamasta innoituksesta.
Kotakun haastatteleminen nimettömien lähteiden mukaan Skull and Bonesin suuntaa ja laajuutta on muutettu useita kertoja. Pelimaailman oli aluksi tarkoitus olla Karibia, sitten se oli kreikkalaisen mytologian Hyperborea ja lopulta Intian valtameri. Pelin oli tarkoitus aluksi keskittyä merellä liikkumiseen ja taisteluun Sid Meier's Pirates! -pelin tapaan, kunnes se hylättiin keskittymällä enemmän maalla tapahtuvaan selviytymiseen Rustin ja Ark: Survival Evolvedin tapaan. Nämä kehitysprosessin vaikeudet liittyivät mm. ristiriitaisiin ideoihin, kehitystiimin sisäisiin ristiriitoihin,  selkeän suunnan puutteeseen, Singaporen studion huonoihin työoloihin ja johtamisen ongelmiin. Erään kehittäjän mukaan "jos Skull and Bones olisi kilpailijan peli, se olisi tapettu jo 10 kertaa." Skull and Bonesin kehitysprosessia on myös verrattu Biowarein palvelupohjaiseen peliin Anthem, joka "näytti hyvältä demoissa", mutta "julkaistiin rikkinäisenä ja keskeneräisenä". Pelin kehitys on maksanut Ubisoftille yhteensä 120 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, ja siihen on saatu myös tukea Singaporen valtiolta. Tuen vastikkeena Ubisoftin on myös julkaistava peli.
Ohjaaja Ryan Barnardin mukaan Skull and Bones ei ole tarinavetoinen peli, vaikka siinä on tarinallisia elementtejä, joihin pelin maailman taustatarina perustuu. Hän haluaa pelaajien luovan pelissä oman tarinansa ja he voivat valita millaisia merirosvoja haluavat olla. Peli oli alkujaan tarkoitus julkaista 8. sukupolven pelikonsoleille, mutta se siirrettiin 9. sukupolven konsoleille, koska Ubisoft halusi kehitysvaiheessa panostaa pelin pitkäikäisyteen.
Vastaanotto > Ennen julkaisua

Trusted Reviewsin Jade King sanoi Skull and Bonesin vuoden 2018 E3-messuilla esitellyn demon olleen "hyvin hankala päästä käsiksi yhden lyhyen pelisession aikana". Tämä johtui hänen mielestään useiden seurattavien käyttöliittymäelementtien tuomasta monimutkaisuudesta ja eri laivojen vaihtelevista erikoisuuksista; pelissä tapahtui paljon asioita samanaikaisesti. Hän koki, ettei pelissä tuntunut olevan valtavasti syvyyttä sen järjestelmien oppimisen lisäksi. Hän toivoi peliin lisättävän hieman enemmän strategiaa tai strategisista elementeistä tehtävän hieman helpommin luettavia ja ymmärrettäviä keskivertopelaajalle.
Pelaajan Janne Pyykkösen mielestä Skull of Bonesin heinäkuun 2022 Ubisoft Forward -lähetyksessä esitelty demo herätti paljon kysymyksiä koskien pelin palvelumallia ja sen mekaniikkoja. Pelin tarinan taso ja pelattavuuden syvyys olivat hänestä "täysiä mysteerejä". Pelin valmiusaste ja julkaisun jälkeinen tuki herättivät myös varautuneisuutta johtuen sen pitkästä ja ongelmallisesta kehitysprosessista: "Onko Ubisoft saanut Skull and Bonesin nyt pisteeseen, jossa yhtiö on oikeasti tyytyväinen peliin, vai heitetäänkö se nyt markkinoille ajelehtimaan ja kuolemaan kuin peliesittelyssä nähty piraatinalku?"
IGN:n Travis Northup piti joulukuussa 2023 peliä ennen sen julkaisua järjestetyn suljetun betatestin perusteella positiivisesti yllättävänä. Hänen mielestään pelin hienoin asia oli oman merirosvolaivan muokkaaminen ja parantelu.
Vastaanotto > Julkaisun jälkeen

Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7/10.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 4/10. Arvostelun mukaan kaikki hyvä, jota oli aiemmassa pelissä Assassin’s Creed IV: Black Flag on poissa Skull and Bonesista ja tilalla on pitkäveteisiä live service -elementtejä sekä puolivillainen moninpeli.
Metacritic-kerääjäsivustolla pelin tietokoneversiolla on 59/100 pistettä helmikuussa 2024.
Ennen julkaisua Ubisoft sanoi pelin olevan laadultaan ensimmäinen "neljän A:n peli". Vertailussa kymmenen vuotta vanhempaan peliin Assassin’s Creed IV: Black Flag on näkyvissä pelimoottorin kehitys, mutta laatu on silti kyseenalainen. Skull and Bonesin animaatiot ovat jäykkiä ja siirtymiset kankeita. Valaistus, animaatio ja hahmomallinnus ovat epätasaisella laadulla ja paikoin yli kymmenen vuoden takaisella tasolla. Pelin renderöinnissä on myös kummastuttavia asioita, jolloin kuva renderöidään pienemmällä resoluutiolla ja skaalataan suuremmalle, mutta lopputulos näyttää huonolta. Pelin alkuvideon mukaan kehitykseen on osallistunut useita Ubisoftin studioita ja kehitys ei ole nähtävästi ollut budjetista kiinni.
Aiheesta muualla

Skull and Bones MobyGamesissa (englanniksi)
Virallinen sivusto (englanniksi)
Sinuiju

| Sinuiju (신의주시) |
| --- | --- |
 Näkymä Sinuijun keskustaan
 Sinuiju
 Koordinaatit: 40°6′N, 124°24′E 
Valtio:  Pohjois-Korea
Provinssi:  Pohjois-Pyeongan
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  190 km²
Väkiluku (2008):  359 341
 – Väestötiheys:  1 891 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sinuiju (kor. 신의주시, Sinuiju-si, hanja 新義州市, McCune–Reischauer Sinŭiju-si) on Korean demokraattisen kansantasavallan Pohjois-Pyeonganin maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee maakunnan länsiosassa Kiinan rajalla Jalujoen varrella. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 359 341 asukasta. Sinuiju on merkittävä Pohjois-Korean viennin ja tuonnin kulkureitti joen toisella puolella sijaitsevan kiinalaisen Dandongin kaupungin kautta.
Maantiede

Sinuiju sijaitsee vain muutaman metrin korkeudella merenpinnasta, mutta maasto kohoaa jonkin verran etelään ja kaakkoon. Suuri osa kaupungin alueesta on Jalujoen tulvatasankoa. Etelässä ja idässä on kukkuloita ja kaupungin pohjoisosassa on joessa olevia saaria. Kaupungin rakennettu alue sijaitsee hieman Jalujokea syvemmällä ja sitä ympäröikin noin kolmimetrinen tulvavalli. Tammikuun keskilämpötila on –6,8 °C ja elokuun 24 °C. Keskimääräinen vuosittainen sadanta on 1001,5 mm.
Jalujoen toisella puolella Kiinassa sijaitsee Dandongin kaupunki.
Historia

Sinuiju syntyi Japanin rakentaman rautatien varrelle. Venäjän-Japanin sodan aikana japanilaiset päättivät rakentaa rautatien Korean kaakkoisosasta luoteeseen. Kwaksanin ja Uijun välistä rautatieosuutta alettiin rakentamaan vuonna 1904. Hankkeen merkittävin haaste oli Jalujuon ylittäminen, johon tarvittiin sillalle sopiva paikka. Sellainen löytyi Jalun alavirrasta jonkin matkan päästä Uijusta. Silta valmistui vuonna 1911 ja sen Korean puolisen osan puolelle rakennettiin uusi kaupunki, Sinuiju eli "Uusi Uiju". Rautatiesilta yhdistettiin rautatiehen Mantsuriassa, mikä johti Sinuijun ja läheisen Antungin nopeaan kasvuun. Kun vielä Pohjois-Pyeonganin maakunnan pääkaupunki siirrettiin Uijusta Sinuijuun, siitä tuli taloudellisen keskuksen ohella Luoteis-Korean poliittinen keskus.
Korean sodan aikana Sinuijua pommitettiin ankarasti, mutta sodan aiheuttamat tuhot on saatu korjattua. Sodan aikana kaupunkiin sijoitetut kiinalaisjoukot rakennuttivat kaupunkiin noin 100 000 asuntoa ja Bulgaria rakennutti kaupunkiin sairaalan. Vuonna 2002 Pohjois-Koreassa uutisoitiin Sinuijun erikoishallintoalueen perustamisesta. Tarkoitus oli kheittää kaupungista esimerkiksi finanssialan, kaupan, informatioteknologian ja turismin keskus. Alueen oli tarkoitus myös saada merkittävä sisäinen itsehallinto ja sen kuvernööriksi nimitettiin kiinalaistaustainen Alankomaiden kansalainen Yang Bin. Alueelle suunniteltiin myös esimerkiksi oma lippunsa ja viralliset kielet olivat kiina, korea ja englanti. Hankkeen innoitus saatiin ilmeisesti Hongkongin tapaisista alueista. Yamg kuitenkin pidätettiin Kiinassa ja tuomittiin myöhemmin lokakuussa 2002 ja koko hankkeesta oli luovuttu vuoteen 2014 mennessä.
Talous

Sinuijussa on kemikaalialan teollisuutta, ja siellä toimii muun muassa emaloituja metallitarvikkeita valmistava tehdas sekä paperitehdas. Kaupungin kasvu perustui alun perin puutavarateollisuuteen, jonka keskus se aiemmin oli. Kaupunki on nykyisin merkittävä kauttakulkureitti Pohjois-Korean ja Kiinan väliselle kaupalle. Joidenkin arvioiden mukaan jopa 70 % Pohjois-Korean koko viennistä ja tuonnista kulkee Sinuijun ja Kiinan puolella sijaitsevan Dandongin välillä. Tuhannet pohjoiskorealaiset käyvät töissä rajan toisella puolella vaate- ja konetehtailla, sekä kalanjalostuslaitoksilla.
Dandongia Kiinassa ja Sinuijua yhdistää pieni vuodelta 1943 peräisin oleva silta. Jalujoen yli on rakennettu uutta siltaa, jonka oli tarkoitus avautua vuonna 2014. Sillan rakentaminen jätettiin kuitenkin kesken Kiinan ja Pohjois-Korean suhteiden huononnuttua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sinuiju Wikimedia Commonsissa
Katu Sinuijussa 1930-luvulla (silloinen Shingishu).
Sinuijun rautatieasema.
Soukka (Perniö)

Soukka (ruots. Soukkaböle, vanh. suom. Soukkapyöli) on pieni kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniönjoen alajuoksulla, sen etelärannalla. Kylä muodostuu Soukan kantatilasta ja kahdesta muusta talosta.
Hästöntie ja Heikkiläntie risteävät Soukan länsilaidalla ja Perniönjoen ylittävä silta sijaitsee Soukan puolella. Kylän ympäristöä hallitsee Malminmäki, jonka eteläreunalle kylän talot on rakennettu. Hästöntie myötäilee mäen reunaa. Mäen ympäristö on alavaa peltomaata. Soukan naapurikylät ovat Vähälappi lännessä, Preitti idässä, Lanviikki etelässä ja Viipurinkartano pohjoisessa Perniönjoen vastarannalla. Kylän nimi Soukka lienee perua ajalta, jolloin läheinen merenlahti ulottui syvemmällä sisämaahan. Lahti on ollut Soukan kohdalla kapeampi eli soukempi.
Soukka on uudisasutuskylä, josta vanhin maininta on vuodelta 1540. Tuolloin kylässä on ollut kaksi taloa, joista ensimmäinen on menettänyt veronmaksukykynsä 1560 ja toinen 1584. Vuoden 1627 syyskäräjillä autioksi todettu Soukka on myyty Thomas Eriksonille, joka alkoi viljellä kylässä. Vuonna 1680 Soukan yksinäistilasta tuli kruununtila. Seuraavan kerran Soukka mainitaan itsenäisenä vuoden 1800 veroluettelossa. Soukan maatilan mailla on ollut 1900-luvun alussa useita syytinkien ja palkkaväen asuintaloja.
Secret Chiefs 3

| Secret Chiefs 3 |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1995–
Tyylilaji:  Avant-garde
Kotipaikka:   San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Jäsenet:  Trey Spruance   Eyvind Kang   Shahzad Ismaily   Ches Smith   Timb Harris   Rich Doucette   Jai Young Kim   Anonymous 13  
Entiset jäsenet:  Danny Heifetz   Trevor Dunn   Clinton "Bär" McKinnon  
Levy-yhtiö:  Mimicry Records  
Aiheesta muualla
secretchiefs3.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Secret Chiefs 3, tunnetaan myös nimellä SC3, on ryhmä Mr. Bunglen ja Faith No Moren entisen kitaristin Trey Spruancen johtamia muusikoita. Kokoonpano sekä studiossa että live-keikoilla on vaihdellut ryhmän esittäessä monimuotoista musiikkia, kuten surf rockia, persialaista-, intialaista-, ja arabimusiikkia, death metallia, elokuvamusiikkia, elektronista musiikkia ja useita muita genrejä.
Alkuperäinen kokoonpano

Trey Spruance perusti bändin 1990-luvun puolivälissä yhdessä Mr. Bungle-kavereidensa Trevor Dunnin ja Danny Heifetzin kanssa. Eräitä Secret Chiefs 3:n kanssa levyttäneitä tai esiintyneitä artisteja: viulisti Eyvind Kang, lyömäsoittaja William Winant, entinen Mr. Bunglen jäsen Clinton McKinnon, sekä Estradaspheren jäsenet Timb Harris, Jason Schimmel ja Tim Smolens.
Diskografia > Albumit

First Grand Constitution and Bylaws Amarillo Records, ACM-603 (1996)
Second Grand Constitution and Bylaws: Hurqalya Amarillo Records, ACM-609 (1998)
Eyes of Flesh, Eyes of Flame (livelevy) Web of Mimicry, WoM-002 (1999)
First Grand Constitution and Bylaws Remastered Web of Mimicry, WoM-003 (2000)
Second Grand Constitution and Bylaws: Hurqalya Remastered Web of Mimicry, WoM-004 (2000)
Book M Web of Mimicry, WoM-006 (2001)
Book of Horizons  Web of Mimicry, WoM-014 (2004)
Path of Most Resistance (kokoelmalevy) (2007)
Xaphan: Book of Angels Volume 9 (sovituksia John Zornin Second Masada Songbookista) Tzadik Records #7364 (2008)