stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ragnar Wikström
Aiheesta muualla

Muistokirjoitus SGY:n sivuilla
Taitoluistelun Suomen-mestaruuskilpailut: Miesten yksinluistelu
1908: Sakari Ilmanen
– 1910–1911: Walter Jakobsson
– 1912: Sakari Ilmanen
– 1913–1917: Björnsson Schauman
– 1919: Björnsson Schauman
– 1920–1922: Sakari Ilmanen
– 1923: Gunnar Jakobsson
– 1924: Sakari Ilmanen
– 1927–1930: Marcus Nikkanen
– 1931: Bertel Nikkanen
– 1932: Gunnar Jakobsson
– 1933: Bertel Nikkanen
– 1934–1935: Marcus Nikkanen
– 1936: Martti Gylden
– 1937: Bertel Nikkanen
– 1938–1939: Marcus Nikkanen
– 1941: Birger Nyman
– 1945–1946: Marcus Nikkanen
– 1947–1948: Lars Björkman
– 1949–1956: Kalle Tuulos
– 1957–1958: Ragnar Wikström
– 1960–1964: Ragnar Wikström
– 1965: Raimo Poutiainen
– 1966: Ilkka Varhee
– 1967: Ragnar Wikström
– 1968: Tapio Seppälä
– 1969: Ragnar Wikström
– 1970–1971: Pekka Leskinen
– 1975: Pekka Leskinen
– 1978–1981: Antti Kontiola
– 1983–1984: Antti Kontiola
– 1985–1987: Oula Jääskeläinen
– 1988–1990: Jari Kauppi
– 1991: Oula Jääskeläinen
– 1992: Markus Leminen
– 1993–1995: Oula Jääskeläinen
– 1995–2002: Markus Leminen
– 2003–2007: Ari-Pekka Nurmenkari
– 2008: Mikko Minkkinen
– 2009–2010: Ari-Pekka Nurmenkari
– 2011: Bela Papp
– 2012: Ari-Pekka Nurmenkari
– 2013: Valtter Virtanen
– 2014: Matthias Versluis
– 2015–2018: Valtter Virtanen
– 2019–2020: Roman Galay
HMS Whirlwind (D30)

| HMS Whirlwind |
| --- | --- |
 HMS Whirlwind vuonna 1944.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter and Wigham Richardson, Wallsend
Kölinlasku:  toukokuu 1917
Laskettu vesille:  15. joulukuuta 1917
Palveluskäyttöön:  15. maaliskuuta 1918
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 5. heinäkuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 100 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  134
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä P Mk I -asennuksena 1 x 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 6 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Whirlwind (viirinumero D30) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1918 palvelukseenotettu Amiraliteetin W -luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 9. joulukuuta 1916 Swan Hunter and Wigham Richardsonilta osana vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman kymmenettä tilaus erää ja sen köli laskettiin toukokuussa 1917. Alus laskettiin vesille 15. joulukuuta ja se valmistui 15. maaliskuuta 1918, jolloin siihen oli asennettu laitteet miinalaivana toimimiseksi.
Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan lopulla HMS Whirlwind osallistui iskuihin Zeebruggeen ja Ostendeen. Sodan päätyttyä alus liitettiin Atlantin laivaston 1. hävittäjälaivueeseen, missä se palveli reserviin siirtoonsa saakka.
Aluksen päälliköt

...
Michael Wentworth Ewart-Wentworth 15. kesäkuuta - 10. lokakuuta 1939
John Malcolm Rodgers 10. lokakuuta 1939 - 5. heinäkuuta 1940
Charles Thomson Rees Wilson

| Charles Thomson Rees Wilson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1869 Glencorse, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 15. marraskuuta 1959 (90 vuotta) Carlops, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:   Britti
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Manchesterin yliopisto Cambridgen yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Joseph John Thomson
Oppilaat:  Philip Dee
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Sumukammio
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1927) Franklin-mitali (1929)
C.T.R. Wilson eli Charles Thomson Rees Wilson (14. helmikuuta 1869 – 15. marraskuuta 1959) oli skotlantilainen fyysikko ja meteorologi. Hän toimi professorina Cambridgen yliopistossa vuosina 1924–1934. Wilson tutki muun muassa vesihöyryn tiivistymistä ja meteorologian sähköisiä ilmiöitä. Hän sai vuonna 1927 Nobelin fysiikanpalkinnon menetelmästään, jolla tehdään sähköisesti varattujen kappaleiden radat näkyviksi sumukammiossa.
Wilson syntyi lähellä Edinburghia. Hän menetti isänsä neljävuotiaana ja muutti äitinsä kanssa Manchesteriin, missä kävi koulunsa ja aloitti yliopisto-opintonsa. Hän opiskeli biologiaa ja aikoi tulla lääkäriksi. Vuonna 1888 hän lähti stipendin turvin Cambridgeen, missä suoritti tutkintonsa 1892. Siellä hän kiinnostui fysiikasta ja kemiasta. Seistessään Ben Nevis -vuorella 1894 hän ihaili sumuvarjoja ja muita haloilmiöitä ja päätti tuottaa samanlaisen laboratoriossa.
Tuottaessaan pisaroita Cavendishin laboratoriossa hän alkoi miettiä, mistä pölyttömään ilmaan tuli tiivistymisytimiä. Hän altisti alkeellisen pilvikammionsa röntgensäteille, ja tiivistyminen kiihtyi, mikä tuki ajatusta, että säteily sai ilman ionisoitumaan. Hänet palkattiin tutkimaan ilmakehän sähköilmiöitä ja ioneita tiivistymisytiminä, ja sumukammio valmistui vasta 1911. Monet tutkijat alkoivat käyttää sitä eri puolilla maailmaa, ja sen avulla varmistettiin monia alkeishiukkasten ominaisuuksia.
Jerry Williams (radiotoimittaja)

Jerry Williams (24. syyskuuta 1924 – 29. huhtikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen radiotoimittaja ja yksi puheradioformaatin uranuurtajista. Hänet tunnettiin yleisesti lempinimellä The Dean of Talk Radio.
Williams aloitti uransa vuonna 1946 Bristolissa, Tennesseessä ja työskenteli sen jälkeen Philadelphiassa, Bostonissa, Chicagossa ja New Yorkissa.
Jerry Williams nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1996.
Aiheesta muualla

www.jerrywilliams.org
boston.com: Talking about Jerry Williams
Steve Elman, Alan Tolz: Burning Up the Air: Jerry Williams, Talk Radio, and the Life In Between.  Commonwealth Editions, 2008.  ISBN 978-1933212517
Lars Winter

Lars Erik Winter (s. 13. toukokuuta 1962 Lappeenranta) on suomalainen miekkailija. Hän voitti kalpamiekkailussa Suomen-mestaruuksia 1980- ja 1990-luvuilla ja edusti Suomea miekkailun arvokilpailuissa.
Winter kilpaili kalpamiekkailussa Soulin olympialaisissa 1988 ja karsiutui toisella alkukierroksella. Kisojen päättäjäisissä hän oli joulupukiksi pukeutuneena. Hän kilpaili maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1986 ja 1987. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa Winter voitti joukkuekilpailussa kultaa vuonna 1988 sekä saavutti hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa vuosina 1985 ja 1986.
Seuratasolla Winter edusti Helsingin Miekkailijoita ja Habdaa. Hän voitti kalpamiekkailun henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1983, 1987, 1991, 1992, 1994, 1998 ja 2002 sekä useita joukkuemestaruuksia. Hänet valittiin vuonna 2006 Suomen Miekkailuliiton valmennuspäälliköksi.
Winterin isä Lars Elias Winter (1937–2017) toimi Suomen Nykyaikaisen viisiottelun liiton valmentajana ja johtotehtävissä.
Stig Winter

Stig Olof Winter (1. maaliskuuta 1929 Turku – 26. tammikuuta 2010) oli suomalainen kilpasoutaja.
Winter edusti Suomea Helsingin olympialaisissa 1952 Bengt Ahlströmin kanssa perämiehettömässä kaksikossa, jossa he eivät menestyneet. Winter edusti seuratasolla turkulaista IK Academiaa ja voitti Suomen-mestaruuden perämiehettömässä kaksikossa Ahlströmin kanssa vuonna 1951. Hän edusti myös Turun Soutajia, jonka perustajajäsen hän oli. Winter on toiminut muun muassa Pohjoismaiden Soutuliiton puheenjohtajana sekä Suomen Soutuliiton ensimmäisenä varapuheenjohtajana.
Randy Williams

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Randy Williams |  Randy Williams |  Randy Williams |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | München 1972 | pituushyppy |  |
|  Hopeaa | Montréal 1976 | pituushyppy |  |
Randy Williams (s. 23. elokuuta 1953 Fresno) on entinen yhdysvaltalainen pituushyppääjä ja yhä lajinsa kaikkien aikojen nuorin olympiavoittaja.
Randy Williams voitti pituushypyn olympiakultaa juuri 19 vuotta täyttäneenä Münchenin 1972 olympialaisissa. 175-senttinen nuorukainen hyppäsi karsinnassa tuloksen 834 cm, joka oli sen vuoden paras tulos maailmassa ja alle 20-vuotiaiden maailmanennätys. Nuorten maailmanennätyksenä tulos säilyi kesäkuuhun 2012 saakka, jolloin Sergei Morgunov hyppäsi 835 cm. Loppukilpailun ensimmäisellä hypyllään hän hyppäsi 824 cm, mikä riitti voittoon. Hänen seuraavat hyppynsä kantoivat 732, 772, 780 ja 777 cm, ja viimeisellä kierroksella hän ei saanut tulosta. Toukokuussa 1973 Williams hyppäsi Eugenessa myötätuulituloksen 846 cm.
Montréalin 1976 olympialaisissa Williams saavutti hopeaa vuoden parhaalla tuloksellaan 811 cm. Tämän ensimmäisen hyppynsä lisäksi hän sai tuloksen toisella ja kuudennella kierroksella, joilla molemmilla mitaksi saatiin 781 cm. Williamsin maanmies Arnie Robinson voitti kultaa tuloksella 835 cm. Vuonna 1980 Williams sijoittui Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa kolmanneksi mutta ei päässyt enää kolmansiin kisoihinsa Yhdysvaltain ryhdyttyä boikottiin. Vuonna 1981 hän hyppäsi vielä tuloksen 802 cm. Kahdeksan metrin rajan hän ylitti yhdeksänä vuonna.
Urheilu-uransa jälkeen Williams on työskennellyt palomiehenä.
Henkilökohtaiset ennätykset

Pituushyppy 834 cm (myötätuulessa 846 cm)
Kolmiloikka 15,94 m
Wilson (sarjakuva)

| Wilson |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Daniel Clowes
Suomennos
Suomentaja:  Petri Stenman
Kustantaja:  Like
Sivumäärä:  79
ISBN:  9789520105792
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Wilson on Daniel Clowesin vuonna 2010 ilmestynyt satiirinen sarjakuva-albumi.
Aiheesta muualla

Tuukka Vartiainen: Koiranulkoiluttajan vuorisaarnat (Arkistoitu – Internet Archive). Kymen Sanomat 20.4.2011.
Harri Römpötti: Sarjakuvallinen palapeli äreästä ukosta. Helsingin Sanomat 14.5.2011.
Matti Komulainen: Pahan olon kylväjä. Turun Sanomat 24.5.2011.
Jokke Saharinen: Wilson (Arkistoitu – Internet Archive). Savon Sanomat 30.5.2011.
S. Santikko: Ruudun takaa. Kvaak.fi 2.12.2011.
Gustaf Wilhelm Wirenius

Gustaf Wilhelm Wirenius (11. maaliskuuta 1798 Säkkijärvi – 24. toukokuuta 1846 Uusikirkko) oli suomalainen pappi ja sanomalehden toimittaja.
Wireniuksen vanhemmat olivat Säkkijärven kappalainen Anders Wirenius ja tämän toinen puoliso Klara Kristina Grenqvist. Hän kävi Lappeenrannan piirikoulun ja Viipurin lukion ja pääsi ylioppilaaksi Turussa vuonna 1815. Wirenius opiskeli Turun akatemiassa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1818 ja maisteriksi vuonna 1819. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakuntaan Turussa vuonna 1819.
Wirenius työskenteli apulaispappina Virolahdella vuonna 1819, Viipurin vankilasaarnaajana vuodesta 1820, kappalaisena vuodesta 1824 ja varapastorina vuodesta 1828. Vuodesta 1836 lähtien hän työskenteli Uudenkirkon kirkkoherrana. Wirenius nimitettiin rovastiksi vuonna 1838 ja lääninrovastiksi vuonna 1845.
Wirenius toimitti Viipurin ensimmäistä suomenkielistä sanomalehteä Sanan Saattajaa Wiipurista vuosina 1833–1836. Hän oli käynyt koulunsa saksaksi ja turvautui kieliasioissa Jaakko Juteinin apuun. Wirenius halusi toimittaa lehteä sekä säätyläisille että maaseudun rahvaalle ja laajensi sen sisältöä yleisön toivomusten mukaan. Anders Cedervallerin julkaisema lehti osoittautui kuitenkin kannattamattomaksi ja lakkasi toimittajan muutettua pois Viipurista.
Hr. Ms. Willem van der Zaan (F829)

| Hr>  Ms. Willem van der Zaan |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Willem van der Zaan

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Schelde
Kölinlasku:  6. marraskuuta 1985
Laskettu vesille:  21. tammikuuta 1989
Palveluskäyttöön:  28. marraskuuta 1991
Poistui palveluskäytöstä:  Belgialle 2005 nimellä Louise-Marie
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 800 t (standardi) 3 320 t (kuormattu)
Pituus:  122,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6,1 m
Koneteho:  CODOG: 37 550 hv/48 970 hv risteilymoottori: 8 459 bhp
Nopeus:  29/30 solmua 21 solmua
Miehistöä:  154
Aseistus
Aseistus:  2 × neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 1 × kuudentoista ohjuksen Sea Sparrow -ohjusten VLS-laukaisualusta 1 × 76 mm OTO Melaran tykki 1 × Goalkeeper CIWS 2 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 324 mm torpedoputkea 2 × Super BROC heitteenlaukaisulaitetta 1 × Westland Lynx -helikopteri
Hr. Ms. Willem van der Zaan (runkonumero F829) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Karel Doorman -luokan ohjusfregatti, joka myytiin Belgialle vuonna 2005.
Valmistus

Alus tilattiin Schelden laivastontelakalta, missä köli laskettiin 6. marraskuuta 1985. Alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1989 ja valmistui 28. marraskuuta 1991.
Palvelus

Alus myytiin 2005 Belgialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Louise-Marie runkonumerolla F931.
Wintoninkultamyyrä

| Wintoninkultamyyrä> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Afrosoricida
Alalahko::  Chrysochloridea
Heimo::  Kultamyyrät Chrysochloridae
Alaheimo::  Chrysochlorinae
Suku::  Cryptochloris
Laji::  wintoni
Kaksiosainen nimi
 Cryptochloris wintoni  Broom, 1907 
 Wintoninkultamyyrän levinneisyys
Katso myös
   Wintoninkultamyyrä Wikispeciesissä   Wintoninkultamyyrä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Wintoninkultamyyrä eli wintoninkultakontiainen (Cryptochloris wintoni) on Etelä-Afrikassa endeeminen, äärimmäisen uhanalainen nisäkäslaji. Sitä uhkaa elinympäristön tuhoutuminen timanttikaivosten aiheuttamien maisemanmuutosten sekä hiekkarantojen turismin takia.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on "hiekkakultiainen", mutta suomen kielen lautakunnan mukaan sana "kultiainen" muistuttaa lempinimeä eikä herätä mielikuvaa nisäkkäännimestä.
Wintoninkultamyyrällä on muiden kultamyyrien eli kultakontiaisten tavoin lyhyet mutta voimakkaat eturaajat ja sukkulanmuotoinen vartalo. Silmiä, ulkokorvia eikä häntää ole  lainkaan. Turkki on tiheä ja nahka paksu.
Wintoninkultamyyriä on tavattu ainoastaan kolme yksilöä, nekin yli 50 vuotta sitten, Port Nollothin rantadyyneiltä Etelä-Afrikan Northern Cape -provinssista, Succulent Karoon aavikkoalueella.
Witbier

Tummahkoa flaamilaista witbieriä lasissa.
Witbier (ransk. bière blanche) on erityisesti Belgiassa valmistettava vehnäoluttyyppi. Suomessa witbieriä saatetaan joskus kutsua ”valkoiseksi olueksi” tai ”valko-olueksi”, mutta flaaminkielinen termi on yleisimmin käytetty.
Hoegaarden-witbier.
Ulkonäöltään witbier on samean hiivainen, joskus long drink -juomaa muistuttava vaalean oljen värinen tai kellertävä olut. Witbierit ovat hedelmäisiä ja varsin kevyitä ja raikkaita, jonka vuoksi niitä pidetään erityisesti kesäjuomana. Alkoholia witbiereissä on tyypillisesti 4,5–5,2 tilavuusprosenttia.
Tyylille ominaiset maut syntyvät mausteena käytettävistä korianterista ja appelsiininkuoresta. Ne tekevät witbieristä saksalaistyylistä vehnäolutta kirpeämmän. Myös erikoisempia mausteita kuten meleguettapippuria voidaan käyttää. Tyyli pohjautuukin keskiaikaisiin oluisiin, jolloin humalan asemasta oluessa käytettiin kasveja, joita kutsuttiin nimellä gruut.
Maailman tunnetuin witbier-olutmerkki on Hoegaardenlähde?. Belgialainen Pierre Celis aloitti sen valmistuksen Hoegaardenin kaupungissa vuonna 1966. Muita tunnettuja witbierejä ovat muun muassa Brugs Witbier, Blanche de Namur, Blanche de Bruxelles, Dentergems ja Wittekerke.
Witbieriä juodaan tavallista juomalasia muistuttavasta paksusta yleensä 25 tai 33 senttilitran vetoisesta olutlasista, jota kutsutaan englannin kielessä nimellä tumbler.
Reginald Wingate

Reginald Wingate ennen 1899.
Francis Reginald Wingate, 1. baronetti (25. kesäkuuta 1861 – 29. tammikuuta 1953) oli brittiläinen kenraali, joka toimi muun muassa Egyptin ja Sudanin valtionhoitajana ensimmäisen maailmansodan aikana. Hän taisteli muun muassa Sudanin sodassa 1880-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Reginald Wingate Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Reginald Wingate
Käännös suomeksi
Bjørn Wirkola

Bjørn Wirkola
Bjørn Tore Wirkola (s. 4. elokuuta 1943 Alattio) on norjalainen mäkihyppääjä, joka voitti 1960-luvun jälkipuoliskolla kaksi maailmanmestaruutta ja kolme kertaa Keski-Euroopan mäkiviikon sekä pelasi kansallisella huipulla jalkapalloa. Wirkola on sukujuuriltaan kveeni.
Wirkola voitti Oslon MM-kilpailuissa 1966 maailmanmestaruuden sekä normaali- että suurmäessä. Olympialaisissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi normaalimäessä Grenoblessa 1968. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän oli yhdistetyssä hiihdossa yhdestoista ja suurmäessä 16:s. Sapporon olympialaisissa 1972 hän jäi suurmäessä 37:nneksi. Wirkola voitti Keski-Euroopan mäkiviikon kolme kertaa peräkkäin vuosina 1967–1969 sekä sijoittui toiseksi vuonna 1965 ja kolmanneksi vuonna 1966. Hän paransi mäkihypyn pituusmaailmanennätystä viisi kertaa: pisin hyppy kantoi 162 metriä Planicassa 1969.
Wirkola pelasi myös jalkapalloa. Hän edusti uransa aikana Altaa ja Rosenborgia. Rosenborgin riveissä hän voitti sekä liiga- että cup-mestaruuden.
Wissembourg

| Wissembourg Weissenburg |
| --- | --- |

 vaakuna
 Wissembourg
 Koordinaatit: 49°2′N, 7°57′E 
Valtio:   Ranska
Hallintoalue:  Alsace
Departementti:  Bas-Rhin
Prefektuuri:  Strasbourg
Arrondisementti:  Wissembourg
Luostari (Abbaye impériale de Wissembourg):  600-luku
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  48,18 km²
Korkeus:  160 m
Väkiluku (2010):  7 800
 – Väestötiheys:  170 as./km²
Postinumero:  67160
 
 www.wissembourg.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wissembourg (saks. Weissenburg) on ranskalainen kaupunki Bas-Rhinin departementissa Alsacessa. Se sijaitsee Lauterjoen varrella Saksan rajan läheisyydessä. Kaupungin historia ulottuu 600-luvulle, paikalla sijainneeseen luostariin. Alueella käytiin 4. syyskuuta 1870 Wissembourgin taistelu, joka oli ensimmäisiä suuria taisteluja Saksan–Ranskan sodassa.
John Wayne

| John Wayne |
| --- | --- |
 John Wayne vuonna 1961.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Marion Mitchell Morrison
Syntynyt: 26. toukokuuta 1907 Winterset, Iowa, Yhdysvallat
Kuollut: 11. kesäkuuta 1979 (72 vuotta)  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Josephine Alicia Saenz 1933–1945, 4 lasta  Esperanza Baur 1946–1954 Pilar Pallete 1954–1979, 3 lasta
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  John Wayne, Duke Morrison
Aktiivisena:  1926–1976
Merkittävät roolit:  Ringo Kid (Hyökkäys erämaassa)   Sean Thornton (Vaitelias mies)   Ethan Edwards (Etsijät)   Sheriff John T. Chance (Rio Bravo)   Rooster Cogburn (Kova kuin kivi)
Palkinnot
 Golden Globe (1953, 1966, 1970)   Oscar-palkinto (1969)   People's Choice (1975, 1976, 1977, 1978) 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Marion Mitchell Morrison (26. toukokuuta 1907 Winterset, Iowa, Yhdysvallat – 11. kesäkuuta 1979 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat), taiteilijanimeltään John Wayne, oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Wayne tuli tunnetuksi etenkin sankarin rooleistaan lännenelokuvissa ja sotaelokuvissa. Hän näytteli pääroolissa 142 elokuvassa, joissa hän edusti lähes aina oikeutta ja hyvyyttä. Hän sai parhaan miespääosan Oscar-palkinnon vuonna 1969.
Varhainen elämä

John Wayne syntyi 26. toukokuuta 1907 Wintersetissä Iowassa. Hänen äitinsä Mary (Molly) Brown oli irlantilaista sukua ja syntynyt Nebraskassa. Waynen isä Clyde Morrison oli skottilaista sukua ja syntynyt Illinoisissa. Clyden isä Marion Mitchell Morrison oli taistellut Yhdysvaltain sisällissodassa. Wayne kasvatettiin presbyteeriksi.
Ristimänimekseen Wayne sai nimen Marion Robert Morrison. Kun hänelle syntyi pikkuveli, hänen vanhempansa antoivat tälle nimeksi Robert ja vaihtoivat Marionin toiseksi etunimeksi Mitchell. Hän oli viralliselta nimeltään Marion Mitchell Morrison elämänsä loppuun asti.
Morrisonit muuttivat Kaliforniaan vuonna 1914. Aluksi he asuivat alkeellisessa tuvassa ja yrittivät viljellä maata karulla, kalkkarokäärmeitä kuhisevalla seudulla Antelope Valleyssa Los Angelesin pohjoispuolella. Siellä Wayne oppi ratsastamaan, sillä matka lähimpään kylään oli pitkä. Kaksi vuotta myöhemmin perhe muutti Glendaleen, Los Angelesin esikaupunkiin, missä Clyde Morrison sai työtä apteekista. Koulunkäynnin ohella Wayne jakoi lehtiä, toimi apteekin lähettinä ja teki muita sekalaisia töitä.
Koulussa Waynea kiusattiin Marion-etunimestään, sillä se oli yleinen naisen nimi. Paikalliset palomiehet alkoivat pian kutsua paloaseman ohi kouluun kulkenutta Waynea lempinimellä Duke, koska tämä kulki aina samannimisen airedalenterrierinsä kanssa. Wayne piti Dukesta nimenä enemmän kuin Marionista, joten hän käytti yksityiselämässään kutsumanimeä Duke Morrison elämänsä loppuun saakka. Häneen myös viitataan nimellä Duke Morrison yhden varhaisen elokuvansa Words and Music (1929) alkuteksteissä.
Nuoren Waynen vapaa-ajan täytti järjestötoiminta. Wayne oli aktiivinen partiopoikien ja NMKY:n jäsen vuodesta 1919 alkaen. Vuonna 1922 hän liittyi jäseneksi myös vapaamuurareiden Order of DeMolay -nuorisojärjestöön ja kävi heidän kokouksissaan kerran viikossa. Hän kävi myös elokuvissa neljä tai viisi kertaa viikossa.
Wayne kävi Glendalen high schoolia vuosina 1921–1925. Hän pelasi koulunsa amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa. Valmistuttuaan high schoolista Wayne pyrki laivastoakatemiaan mutta ei tullut hyväksytyksi. Hän aloitti sen jälkeen lakiopinnot Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän oli päässyt yliopistoon jalkapallostipendillä, ja hän pelasi yliopiston joukkueessa. Kun Wayne loukkasi vuonna 1927 olkapäänsä, hänet pudotettiin jalkapallojoukkueesta ja hän joutui jättämään yliopiston menetettyään urheilijastipendinsä.
Elokuvauran alkuvuodet

Wayne oli kohdannut yliopistoaikoinaan elokuvatähti Tom Mixin, joka antoi vaihtokauppana jalkapallolipuista hänelle töitä lavastemiehenä Foxin tuottamissa lännenelokuvissa. Waynen jalkapallovalmentaja Howard Jonesilla oli myös tapana hankkia pelaajilleen kesätöitä elokuvateollisuuden parista. Wayne esiintyikin jalkapallojoukkueensa kanssa joissain elokuvissa.
Jätettyään yliopiston Wayne palasi töihin Foxille, missä hän pääsi muun muassa avustamaan John Fordin ohjaamissa elokuvissa. Hän esiintyi joissain elokuvissa myös pienissä taustanäyttelijän rooleissa. Vuoden 1929 musikaalielokuva Words and Music oli ensimmäinen, jonka alkuteksteissä hänen nimensä mainittiin. Wayne esitti elokuvassa opiskelijaa.
Kun ohjaaja Raoul Walsh otti Waynen, silloin vielä nimeltään Duke Morrison, elokuvaansa Suuri lännen tie (1930), elokuvayhtiö Fox halusi Morrisonille sopivamman esiintyjänimen. Studiojohtaja ehdotti vapaussodan kenraali "Mad" Anthony Waynen nimeä. Keskustelun jälkeen etunimeksi päätettiin ottaa John.
Suuri lännen tie ei menestynyt, joten tuotantoyhtiö Fox antoi Waynen sopimuksen raueta. Wayne jatkoi pienen budjetin lännenelokuvissa näyttelemistä ja hioi samalla hahmoaan.
Menestyksen vuodet

John Ford otti Waynen lännenelokuvaansa Hyökkäys erämaassa (1939). Wayne esitti elokuvassa Ringo Kidiä, jossa näkyi jo Waynen lännenhahmon tyypilliset piirteet: kovuus, rehellisyys, urheus ja lakonisen laahustava tyyli. Elokuvan myötä Waynen ura lähti nousuun. Hän esiintyi 1940-luvun ja 1960-luvun alun välillä useissa menestyselokuvissa, joista moni oli Fordin ohjaama. Niistä useat olivat lännenelokuvia, mutta Wayne näytteli myös joissain sotaelokuvissa. Waynen tähti alkoi laskea 1960-luvulla kun hänen esittämänsä yksinkertaisen miehekkäät ja isänmaalliset hahmot menettivät elokuvayleisön suosiota. Hän voitti kuitenkin parhaan miespääosan Oscar-palkinnon elokuvasta Kova kuin kivi (1969).
Waynen ensimmäinen ohjaustyö oli Alamo (1960). Hän myös näytteli elokuvassa, mutta ei kuitenkaan saanut työstään suurta kiitosta arvostelijoilta. Waynen ohjaama Vihreät baretit (1968) menestyi hyvin, mutta sai kriitikoilta arvostelua kliseisyydestään ja Vietnamin sodalle myönteisestä propagandistisuudestaan.
Waynen viimeinen elokuva oli Revolverimies (1976), jossa hän esitti syöpään kuolevaa revolverisankaria.
Harris Pollsin joulukuussa 2008 tekemän kyselytutkimuksen mukaan Wayne on Yhdysvaltain kolmanneksi suosituin näyttelijä..