stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rooman keisarien elämäkertoja
Sisältö

Suetoniuksen teos jakautuu kahdeksaan kirjaan ja sisältää kaksitoista elämäkertaa. Suomennoksessa alkuperäistä kirjajakoa ei ole käytetty, vaan kukin elämäkerta muodostaa ikään kuin oman ”kirjan”. Teokseen kuuluvat seuraavat elämäkerrat:
| Kirja | Elämäkerta | Hallitusvuodet |
| --- | --- | --- |
| Kirja I | 1. Julius Caesar | 49–44 eaa. |
| Kirja II | 2. Augustus | 27 eaa. – 14 jaa. |
| Kirja III | 3. Tiberius | 14–37 jaa. |
| Kirja IV | 4. Caligula | 37–41 jaa. |
| Kirja V | 5. Claudius | 41–54 jaa. |
| Kirja VI | 6. Nero | 54–68 jaa. |
| Kirja VII | 7. Galba | 68–69 jaa. |
| Kirja VII | 8. Otho | 69 jaa. |
| Kirja VII | 9. Vitellius | 69 jaa. |
| Kirja VIII | 10. Vespasianus | 69–79 jaa. |
| Kirja VIII | 11. Titus | 79–81 jaa. |
| Kirja VIII | 12. Domitianus | 81–96 jaa. |
Näistä Caesar oli Rooman diktaattori ja muut yksitoista keisareita. Valittujen elämäkertojen joukko on looginen sikäli, että Caesar, vaikka ei ollutkaan keisari, antoi instituutiolle nimensä. Domitianuksen kuolema puolestaan muodosti Suetoniuksen aikalaisille rajapyykin, josta alkoi uusi, onnellisempi aikakausi. Caesarin ja Augustuksen elämäkerrat ovat laajimmat ja kattavimmat.
Teos on säilynyt kokonaisena lukuun ottamatta sen johdantoa sekä ensimmäisen elämäkerran alkuosaa. Kukin elämäkerta on sommiteltu suhteellisen kaavamaisesti. Niissä kuvattuja asioita ei ole organisoitu kronologisesti vaan aihepiireittäin. Teksteissä kuvataan hallitsijoiden perhetaustaa, uraa ennen valtaan nousua, yksityiselämää, ulkonäköä, persoonallisuutta ja kuolemaa sekä heidän hyveitään ja paheitaan. Suetonius ei pyri teoksessaan kirjoittamaan historiaa, vaan kokoamaan erilaisia tietoja ja luonnekuvauksia henkilöiden elämästä. Hän ei myöskään pyri luomaan erityisen yhtenäistä kokonaiskuvaa henkilöistä.
Linkomies katsoo, että Suetoniuksen ansiot ovat enemmän hänen keräämässään runsaassa aineistossa ja lähteiden käytössä kuin kirjallisissa ansioissa, joissa vertailu hieman aiemmin kirjoittaneeseen historioitsija Tacitukseen ei ole Suetoniukselle erityisen edullinen. Siinä missä Tacitus oli suuri kirjailija, Suetoniukselta puuttuvat kaikki tähän vaaditut ominaisuudet. Linkomiehen mukaan Suetoniuksen elämäkertoja voidaan pitää ”juoruavan historiankirjoituksen tuotteina”, vaikka hänen nimenomaisena tarkoituksenaan ei ollutkaan kertoa juoruja. Hän on kuitenkin koonnut elämäkertoihin kaiken aineiston, jonka uskoi valottavan kuvaamiensa henkilöiden luonnetta, elämää ja toimintaa. Samalla osa aineistosta on kuitenkin luotettavuudeltaan kyseenalaista.
Suetonius kuvaa yhtä neutraalisti henkilöiden hyviä kuin pahojakin tekoja. Tässä Linkomies vertaa Suetoniusta Plutarkhokseen ja tämän Kuuluisien miesten elämäkertoihin, joissa on päin vastoin nähtävissä vahva moralisoiva tendenssi. Suetonius vaikuttaa tähän verrattuna arkistoijalta, jolle kaikki teot ovat samanarvoisia merkintöjä papereissa.
Suetoniuksen kirjoituksesta juontavat juurensa monet tunnetut legendat, kuten keisari Caligulan suunnitelma nostaa hevosensa konsuliksi ja keisari Neron laulu Rooman palaessa.
Kirjallisuutta > Suomennos

Suetonius: Rooman keisarien elämäkertoja.  (Johdannon kirjoittanut Edwin Linkomies)  Suomentanut J. A. Hollo. WSOY, 1999 (2. painos, 1. painos 1960).  ISBN 951-0-23522-9
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

C. Suetoni Tranquilli opera, vol. I: De vita Caesarum libri VIII.  (Ed. Maximilianus Ihm)  Leipzig:  Teubner, 1908.
Suetonius.  (With an English translation by J. C. Rolfe)  London:  Heinemann, 1913–1914.
Gaius Suetonius Tranquillus: The Twelve Caesars.  (Translated by Robert Graves)  Harmondsworth:  Penguin, 1957, revised by James B. Rives, 2007.
Suetonius: Lives of the Caesars.  (Volume I: Julius. Augustus. Tiberius. Gaius. Caligula. Translated by J. C. Rolfe. Introduction by K. R. Bradley. Loeb Classical Library 31)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1914.
Suetonius: Lives of the Caesars.  (Volume II: Claudius. Nero. Galba, Otho, and Vitellius. Vespasian. Titus, Domitian. Lives of Illustrious Men: Grammarians and Rhetoricians. Poets (Terence. Virgil. Horace. Tibullus. Persius. Lucan). Lives of Pliny the Elder and Passienus Crispus. Translated by J. C. Rolfe. Loeb Classical Library 38)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1914.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Power, Tristan & Gibson, Roy K. (toim.): Suetonius the Biographer: Studies in Roman Lives.  Oxford University Press, 2014.  ISBN 9780199697106
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rooman keisarien elämäkertoja Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Rooman keisarien elämäkertoja on Wikiaineistossa (latinaksi)
Suetonius: Rooman keisarien elämäkertoja Project Gutenberg-sivustolla (englanniksi)
Suetonius: Rooman keisarien elämäkertoja LacusCurtius-sivustolla (latinaksi) (englanniksi)
Suetonius: Rooman keisarien elämäkertoja -äänikirja LibriVox-sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2  3  4  5 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola  Vatikaani 
Muut:  IdRef 2 
Sivu teoksen painoksesta vuodelta 1540.
Hr. Ms. Rotterdam (D818)

| Hr>  Ms. Rotterdam |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Rotterdamsche Droogdok Maatschappij, Rotterdam
Kölinlasku:  7. tammikuuta 1954
Laskettu vesille:  26. tammikuuta 1956
Palveluskäyttöön:  28. helmikuuta 1957
Poistui palveluskäytöstä:  Perulle 1981
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 497 t (standardi) 3 070 t (kuormattu)
Pituus:  116,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,7 m
Syväys:  5,2 m
Koneteho:  60 000 shp
Nopeus:  36 solmua 20 solmua
Miehistöä:  284
Aseistus
Aseistus:  4 x Bofors 120 mm -tykkiä 6 x Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykki 8 x 357 mm sukellusveneentorjuntaheitintä 2 x syvyyspommikiskoa
Hr. Ms. Rotterdam (runkonumero D818) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Friesland-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Rotterdamsche Droogdok Maatschappijlta Rotterdamista ja sen köli laskettiin 7. tammikuuta 1954. Alus laskettiin vesille 26. tammikuuta 1956 ja se valmistui 28. helmikuuta 1957.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta ja se myytiin 1981 Perulle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä BAP Diez Canzeco.
Rotkoinkasirkku

| Rotkoinkasirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Inkasirkut Incaspiza
Laji::  pulchra
Kaksiosainen nimi
 Incaspiza pulchra  (P. L. Sclater, 1886) 
Katso myös
   Rotkoinkasirkku Wikispeciesissä   Rotkoinkasirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rotkoinkasirkku (Incaspiza pulchra) on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Rotkoinkasirkku voi kasvaa noin 17 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Rotkoinkasirkun päälaki on punaruskea ja pää on muuten harmaa lukuun ottamatta mustaa naamiota silmien ympärillä ja mustaa kurkkua. Selkä lajilla on ruskea ja siivet punaruskeat. Pyrstö on musta ja uloimmat pyrstösulat ovat valkoiset. Rotkoinkasirkun rinta ja vatsa ovat vaaleat. Linnun nokka on väriltään kirkkaan oranssi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Rotkoinkasirkkua tavataan Perusta Andien länsirinteiltä. Lajin elinympäristöä ovat kuumat vuorien rinteet ja rotkot, joissa kasvaa pensaikkoa ja kaktuksia. Tyypillisimmin sitä tavataan 1 000–2 700 metrin korkeudelta.
Paul Rosbaud

| Paul Wenzel Rosbaud> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. marraskuuta 1896 Graz, Itävalta
Kuollut: 28. tammikuuta 1963 Lontoo, Iso-Britannia
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  fysiikka
Paul Wenzel Rosbaud (18. marraskuuta 1896 Graz, Itävalta – 28. tammikuuta 1963 Lontoo, Iso-Britannia) oli itävaltalaissyntyinen fyysikko, tiedetoimittaja ja eräs liittoutuneiden tärkeimmistä agenteista Natsi-Saksassa toisen maailmansodan aikana.
Tausta

Rosbaud syntyi Grazin tuomiokirkon urkurin aviottomana poikana. Hän joutui ensimmäisessä maailmansodassa nuorena sotilaana brittien sotavangiksi. Sotavankeudessa kokemansa hyvän kohtelun myötä hänelle muodostui myönteinen kuva Britanniasta. Hän opiskeli fysiikkaa ja metallurgiaa. Hänellä oli tohtoritutkinto fysiikasta, mutta hän ei jatkanut tutkijanuralla.
Myöhemmin Rosbaudista tuli liberaali intellektuelli, joka meni naimisiin juutalaisen naisen kanssa. Hän seurasi kauhulla Adolf Hitlerin valtaannousua. Samaan aikaan hänen oma uransa eteni vauhdilla. Hänestä tuli tieteellisen lehden nimeltä Metallwirtschaft päätoimittaja sekä saksalaisen tieteellisen kustantamon, Springer Verlagin, tieteellinen asiantuntija. Työnsä puolesta hän oppi tuntemaan lukuisia saksalaisia huipputiedemiehiä.
Vuonna 1938 Rosbaud sai toimitettua vaimonsa ja tyttärensä Lontooseen brittien tiedustelupalvelu MI6:n avustamana. Heitä avustanut agentti Frank Foley sai samalla värvättyä Rosbaudin brittien agentiksi. Hänen koodinimekseen tuli Der Greif (engl. Griffin, Aarnikotka).
Toiminta

Rosbaud toimi brittiagenttina jo tammikuussa 1939. Saksalaisen ydintutkimuksen "isä" Otto Hahn lähetti julkaistavaksi käsikirjoituksen, jossa hän kuvasi atomin halkaisuprosessia. Rosbaud tajusi uraanin fissioprosessin valtavan tuhovoiman ja julkaisi Hahnin tulokset välittömästi Naturwissenschaften-lehdessä. Monet alan tutkijat uskovat, että tulosten nopea julkaisu esti Gestapoa salaamasta saksalaisen tutkimuksen edistyneisyyttä asiassa.
Tieteellisen informaation keräämisen ohella Rosbaud auttoi muita juutalaishenkilöitä ja -perheitä pakenemaan Saksasta, esimerkiksi fyysikko Lise Meitnerin, joka oli työskennellyt Hahnin yhteistyökumppanina 30 vuotta. Sodan ajan hän lähetti noin kerran kuussa raportin MI6:lle, yleensä Ranskan vastarintaliikkeen tai norjalaisen tiedusteluorganisaatio XU:n kautta. Viestit oli koodattu kirjoihin tai ne olivat mikrofilmeinä piilotettuina lentokoneisiin Berliinin ja Oslon välisillä lennoilla.
Rosbaudin aloitteesta norjalainen agentti Sverre Bergh keräsi lisätietoa saksalaisten V1/V2-rakettiohjelmasta Peenemündestä jo vuonna 1941. Rosbaudin ja Berghin välittämää varhaista informaatiota ei kuitenkaan uskottu. Rosbaud informoi myös liittoutuneita Saksan ydinpommiohjelman viivästymisestä - saksalaiset eivät olisi kyenneet hänen mukaansa valmistamaan atomipommia pitkään aikaan. Britit eivät kuitenkaan tiedottaneet amerikkalaisia Rosbaudin raporteista.
Tiedetoimittajana Rosbaud kykeni matkustamaan Natsi-Saksassa suhteellisen vapaasti ja kyselemään asioista. Hänen yksityiskohtaiset raporttinsa herättivät Britanniassa jopa epäilyjä kaksoisagenttiudesta, hänen epäiltiin välittävän epäaitoa informaatiota. Sverre Berghin mukaan hän tapasi Rosbaudin sodan lopulla 20. huhtikuuta 1945 Berliinissä. Rosbaud jäi Berliiniin Neuvostoliiton miehittämälle alueelle, josta hänet onnistuttiin salakuljettamaan amerikkalaisessa ilmavoimien univormussa länsiliittoutuneiden alueelle syksyllä 1945. Berghin mukaan Rosbaud pääsi lopulta Lontooseen lokakuussa 1945, jolloin hän tapasi ensimmäistä kertaa moneen vuoteen vaimonsa Hilden ja tyttärensä Angelan.
Sodan jälkeen

Hän jatkoi työtään tiedetoimittajana ja oli mukana perustamassa Pergamon Press -kustantamoa Springer Verlagin Englannin osastoksi yhteistyössä Robert Maxwellin kanssa. Maxwell osti Pergamonin Springeriltä vuonna 1951 ja siitä oli tuleva Maxwellin mediadynastian peruskivi. Maxwellin ja Rosbaudin yhteistyö loppui hieman tämän jälkeen. Rosbaud työskenteli tämän jälkeen itsenäisenä tiedetoimittajana ja kustannuskonsulttina.
Rosbaud salasi sodanaikaisen toimintansa jopa vaimoltaan. Hän tuhosi useimmat yksityisistä papereistaan, eikä häntä huomioitu kunnianosoituksin. Britannian tiedustelupalvelun virallinen historia ei maininnut häntä nimeltä, viitaten vain "hyvin sijoittuneeseen toimittajaan saksalaisessa tiedelehdessä, joka oli yhteyksissä tiedustelupalveluun keväästä 1942 lähtien". Myöskään CIA ei myönnä omistavansa materiaalia Rosbaudista. Yhdysvaltain oikeusministeriön muistio vuodelta 1955 tosin mainitsee hänen menestyksekkään ja tärkeän toimintansa liittoutuneiden hyväksi. Rosbaud kuoli leukemiaan St. Maryn sairaalassa Lontoossa 1963. Sverre Berghin mukaan Rosbaud oli itse toivonut pysyvänsä anonyyminä sotaan osallistujana, eikä toivonut julkisuutta sodanaikaisille toimilleen.
Arnold Kramish julkaisi Rosbaudin elämäkerran 1986. MI6 ei kuitenkaan ole sallinut pääsyä Rosbaudin arkistoihin, eikä hänen toimintansa ja raporttiensa kaikkia yksityiskohtia siten tunneta.
Kirjallisuutta

Arnold Kramish: The Griffin: The Greatest Untold Espionage Story of World War II.  Houghton Mifflin, 1986.  ISBN 0-395-36318-7  (englanniksi)
Sverre Bergh, Svein Sæter: Spion i Hitlers Rike.  Trondheim:  Damm, 2006.  ISBN 978-82-04-12361-9  (norjaksi) (Erityisesti Rosbaudin toiminnasta Sverre Berghin ja XU:n kanssa)
V1-ohjus Lontoon yläpuolella 1944
Tragonéra

| --- | --- |
Muut nimet:  Tragónera (Τραγόνερα), Dragonéra (Δραγονέρα), Laimós (Λαιμός)
Sijainti:  36°09′25″N, 29°30′57″E, Megísti Ródos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Välimeri
Pinta-ala:  0,016 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tragonéra (kreik. Τραγονέρα, myös Tragónera, Τραγόνερα, Dragonéra, Δραγονέρα) eli Laimós (Λαιμός) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Ron saaren itäkärjen edustalla länteen Kastellórizon saaresta. Saaren pinta-ala on noin 0,016 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Tragonéra kuuluu Megístin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Rossbachin taistelu

Rossbachin taistelu käytiin 5. marraskuuta 1757 Preussin sekä Ranskan ja sen saksalaisten liittolaisten välillä. Se oli osa seitsenvuotista sotaa. Taistelussa Preussin kuningas Fredrik Suuri löi täydellisesti Ranskan ja sen liittolaisten armeijan.
Tausta

Preussi taisteli seitsenvuotisessa sodassa vastaansa kolmiliiton, jonka muodostivat Itävalta, Ranska ja Venäjä. Sodan aikana kolmiliiton armeijat etenivät Preussiin kolmelta eri suunnalta yhtäaikaisesti. Preussin kuningas Fredrik pyrki lyömään armeijat yksi kerrallaan, mutta kolmiliiton armeijat kieltäytyivät taistelusta ja jatkoivat etenemistään.
Marraskuun alussa 1757 Fredrik yritti houkutella lännestä etenevän ranskalais-saksalaisen armeijan taisteluun. Ranskalais-saksalaisen armeijan komentajat, Charles de Rohan ja Joseph Friedrich Saksi-Hildburghausen, pyrkivät edelleen välttämään taistelua preussilaisten kanssa. Preussilla oli 24 000 miestä ja ranskalais-saksalaisessa armeijassa 64 000 miestä. Fredrik ryhmitti joukkonsa vahvoihin puolustusasemiin Rossbachin kylän lähellä. Ranskalaiset pyrkivät 5. marraskuuta kiertämään Fredrikin asemat ja pakottamaan hänet perääntymään.
Taistelun kulku

Ranskalais-saksalainen armeija lähti liikkeelle 5. marraskuuta vasta hieman ennen puoltapäivää. Preussilaisten sivustaan etelän kautta koukkaavaan osastoon kuului 42 000 miestä. Ratsuväki eteni edellä ja jalkaväki seurasi kahdessa erillisessä marssimuodostelmassa. Muodostelmat oli järjestetty siten, että niistä saattoi helposti siirtyä taisteluryhmitykseen. Osaston jälkijoukkona toimi lisää ratsuväkeä. Armeija oli iso ja maasto hankalaa, joten marssijärjestys rikkoutui helposti. Eteneminen oli hidasta, koska marssijärjestys pyrittiin säilyttämään ja sitä korjattiin välillä pysähtyen. Ranskalais-saksalaiset havaitsivat puoli kolmen aikaan, että preussilaiset olivat ryhtyneet purkamaan leiriään ja olettivat, että Fredrik oli aloittamassa vetäytymisen. Sivustaan kiertävä osasto eteni nopeammin, mutta samalla epäjärjestys osaston sisällä kasvoi. Preussilaiset hallitsivat korkeampaa maastoa ja tämän vuoksi ranskalais-saksalaisen armeijan komentajat eivät nähneet Preussin armeijan liikkeitä.
Fredrik oli ensin luullut, että vihollinen oli vetäytymässä taistelukentältä. Hän kuitenkin huomasi olleensa väärässä ja korjasi virheensä nopeasti. Hän siirsi ratsuväkensä kukkuloiden takana piilossa vihollisen etelästä koukkaavan osaston tielle ja ryhtyi siirtämään myös jalkaväkeään samaan suuntaan. Preussilaiset valmistautuivat hyökkäämään vihollisen epäjärjestyksessä olevaa osastoa vastaan. Preussilaiset yllättivät puoli kolmen aikaan iltapäivällä vihollisen etujoukkona olleen ratsuväen ja löivät sen hajalle puolessa tunnissa. Tämän jälkeen ranskalais-saksalaiset yrittivät muuttaa marssijärjestyksensä taistelujärjestykseksi, mutta eivät ehtineet tehdä sitä, vaan Preussin jalkaväki hyökkäsi epäjärjestyksessä ollutta osastoa vastaan. Preussilaiset ampuivat pari yhteislaukausta, jonka jälkeen ranskalais-saksalainen armeija kääntyi pakoon.
Taistelu kesti kokonaisuudessaan vain puolitoista tuntia. Suurin osa armeijoista ei edes osallistunut taisteluun. Ranskalais-saksalaisten tappiot olivat 7 700 miestä, joista suurin osa oli vankeja. Preussin tappiot olivat 169 kuollutta ja alle 400 haavoittunutta.
Lopputulos

Rossbachin taistelu on erinomainen esimerkki manööveritaktiikasta. Taistelu ratkesi käytännössä jo ennen kuin armeijat kohtasivat toisensa taistelukentällä. Fredrikin onnistui torjua yksi liittokunnan maahan tunkeutuneista armeijoista. Rossbachin taistelu oli Fredrikin uran täydellisin voitto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rossbachin taistelu Wikimedia Commonsissa
Rossbachin taistelu: ranskalais-saksalaisen armeijan liikkeet punaisella ja Preussin armeijan sinisellä.
Rotenoni

| Rotenoni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2R,6aS,12aS)-1,2,6,6a,12,12a-heksahydro-2-isopropenyyli-8,9-dimetoksikromeno[3,4-b]furo(2,3-h)kromen-6-oni
CAS-numero:  83-79-4
PubChem CID:  6758
SMILES:  CC(=C)C1CC2=C(O1)C=CC3=C2OC4COC5=CC(=C(C=C5C4C3=O)OC)OC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C23H22O6
Moolimassa:  394,406 g/mol
Sulamispiste:  165-166 °C
Tiheys:  1,27 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Rotenoni (C23H22O6) on isoflavonoideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään hyönteismyrkkynä ja piskisidinä eli kaloja hävittävänä yhdisteenä.
Ominaisuudet

Rotenoni on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta, joka voi hapettua ja muuttua väriltään kellertäväksi tai punaiseksi. Yhdiste on veteen liukenematonta ja liukenee useaan orgaaniseen liuottimeen esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, bentseeniin ja kloroformiin. Liuokset hapettuvat helposti. Rotenoni on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky bentseeniliuoksessa on -228.
Rotenonia esiintyy luonnossa useiden kasvien juurissa ja siemenissä. Sitä sisältävät muun muassa hernekasveihin kuuluvien sukujen Tephrosia, Derris, lonkopuut (Lonchocarpus), Millettia ja Mundulea lajit. Rotenoni on myrkyllistä monille hyönteisille ja vesieläimille. Rotenoni sitoutuu NADH-dehydrogenaasientsyymiin eli kompleksi I:n ja siten estää osana soluhengitystä olevan elektroninsiirtoketjun. Rotenoni on myös myrkyllistä ihmisille ja voi aiheuttaa vaurioita munuaisissa ja maksassa. Se ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä ja altistuminen yhdisteelle voi aiheuttaa kouristuksia ja huonovointisuutta.
Valmistus ja käyttö

Rotenoni eristetään kasvien juurista. Merkittävimmät aineen lähteet ovat derrisjuuri (Derris elliptica), Derris malaccensis, Lonchocarpus utilis ja Lonchocarpus urucu. Yhdistettä käytetään hyönteismyrkkynä muun muassa viiniköynnös-, kasvis- ja koristekasviviljelmillä. Euroopan unionin alueella aineen käyttö kasvinsuojelussa on ollut kiellettyä vuodesta 2008 alkaen. Sitä voidaan käyttää myös eläinten ulkoloisten häätöön sekä kalanviljelyssä ja vähäarvoisten roskakalojen sekä epätoivottujen vieraskalalajien hävittämiseen.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Rotenone (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Rotenone (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Rotenone (englanniksi)
ChemBlink: Rotenone (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Rotenone (englanniksi)
Tragoúsa

| --- | --- |
Muut nimet:  Tragoússa (Τραγούσσα), Atrákoussa (Ατράκουσσα)
Sijainti:  36°13′20″N, 27°42′16″E, Chálki Ródos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  31 m
Pinta-ala:  0,268 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tragoúsa (kreik. Τραγούσα, myös Tragoússa, Τραγούσσα) eli Atrákoussa (Ατράκουσσα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Chálkin ja Ródoksen välissä, etelään Alimiásta. Saaren pinta-ala on 0,268 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Tragoúsa kuuluu Chálkin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saari on yhdessä muiden lähisaarten kanssa osa lintudirektiivin mukaista Natura 2000 -aluetta.
Leena Rousti

| Leena Rousti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Leena Maria Rousti
Syntynyt: 15. toukokuuta 1963 (ikä 61) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Leena Maria Rousti (s. 15. toukokuuta 1963 Helsinki) on suomalainen vapaa näyttelijä ja laulaja. Hänen äänialansa on mezzosopraano. Rousti on näytellyt muun muassa Tampereen Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa, Seinäjoen kaupunginteatterissa ja Kokkolan kaupunginteatterissa.
Ura

Leena Rousti syntyi oopperalaulaja Eero Roustin ja lipunmyyjä Inga Fransmanin perheeseen. Hän toimi avustajana Suomen Kansallisoopperassa jo 1970-luvulla sekä 1982–1989. Vuosina 1979–1982 hän näytteli Helsingin Kaupunginteatterissa ja 1982–1990 Suomen Kansallisteatterissa. Vuosina 1990–1995 Rousti näytteli Tampereen Teatterissa. Vuosina 2011–2014 hän oli kiinnitettynä Seinäjoen kaupunginteatteriin ja 2015–2017 Kokkolan kaupunginteatteriin.
Roustin näyttämötehtäviä ovat muun muassa Inez, Nicole ja Simone näytelmässä Leipurin kaunis vaimo, musikaalin Evita nimiosa sekä sisar Margarete ja abbedissa musikaalissa Sound of Music. Näytelmässä Taivaan tulet Rousti teki Leena Junnin ja Röhkön roolit Pyynikin kesäteatterissa 2016.
Vuonna 1990 Rousti näyttäytyi laulavana naisena Jouko Suikkarin rikoselokuvassa Rundi.
Aiheesta muualla

Yle.fi: Freelancenäyttelijä Leena Rousti sai unelmaroolin, ja sitten koronarajoitukset veivät esitykset alta
Richard Rorty

| Richard Rorty> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. lokakuuta 1931 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 8. kesäkuuta 2007 (75 vuotta) Palo Alto, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  filosofi
Richard McKay Rorty (4. lokakuuta 1931 New York, New York, Yhdysvallat – 8. kesäkuuta 2007 Palo Alto, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen filosofi. Hän oli vertailevan kirjallisuustieteen emeritusprofessori ja kunnianosoituksena Stanfordin yliopiston filosofian professori. Filosofisesti Rorty sijoittui analyyttisen filosofian puolelle, mutta hän tutki myös mannermaista filosofiaa ja pyrki rakentamaan siltaa näiden välisen kuilun yli esittämällä filosofioiden olevan toisiaan täydentäviä, ei vastakkaisia.
Vuonna 1980 julkaisemassaan teoksessa Philosophy and the Mirror of Nature Rorty nostaa esiin John Deweyn luonnehtimalla tätä yhdeksi kolmesta 1900-luvun merkittävimmästä filosofista (muut olivat Ludwig Wittgenstein ja Martin Heidegger). Rorty on kehittänyt edelleen Deweyn pragmatistista kasvatusfilosofiaa.
Rortyyn olennaisesti liitetty tieteenhistoriallinen käsite on kielellinen käänne.
Rorty kuoli haimasyöpään kotonaan Palo Altossa 75-vuotiaana.