stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tara Airin lento 197
Lennon kulku

Onnettomuuspäivälle oli onnettomuuskoneelle määrätty viisi lentoa, joista kaksi oli tilauslentoja. Tara Air päätti aloittaa ensimmäisen lennon, kun Jomsomin lentoasema aukesi kello 3.21. Neljä ensimmäistä lentoa piti suorittaa samalla miehistöllä, joka oli Pokharassa jo valmiina, ja viidennelle piti tulla mukaan kapteeni, joka oli juuri saapunut Pokharaan. Alkuperäinen kapteeni kumminkin joutui työasioidensa takia lentämään matkustajana ja Pokharaan vasta saapununeen kapteenin tuli hoitaa tämä lento.
Lento lähti kello 4.10. Sitä ennen lentoasemalta oli lähtenyt Summit Airin lento kello 3.42. Lennon 197 oli tarkoitus lähteä ennen Summit Airin lentoa 601, mutta kapteeni oli epäileväinen sään takia, sillä hän pelkäsi ettei se sopisi visuaaliseen lentämiseen. Hän oli epäileväinen tämän lennon lentämisestä vielä moottoreiden käynnistyksen aikaan. Kone lopulta asettui Summit Airin koneen perään lähtövalmiiksi.
Kone lähti kiitotieltä 04 ja suuntasi kohti pohjoista, kunnes kääntyi suuntaan 305 kohti Ghodepania. Ghodepanin jälkeen kapteeni ilmaisi olevansa huolissaan säätilasta, ja arvosteli lentäjiä, jotka jatkavat visuaalista lentoa huonossa säässäkin. Kone pysyi 3 600 metrissä nousuasennossa, samalla kun miehistö ohjaamon ääninauhoitteen mukaan yritti parhaansa mukaan välttää pilviä. Maastovaroitin ei aktivoitunut, kun hetkeä myöhemmin kone törmäsi Sanusare-vuoreen Mustangin piirikunnassa noin 4 050 metrin korkeudessa.
Onnettomuuden syy

Onnettomuuden pääsyiksi todettiin miehistön huolimattomuus, huono sää sekä se, että koneen maastovaroitin ei toiminut. Tutkinnan mukaan maastovaroittimen toimimattomuus oli vienyt miehistöltä tilannetajun. Tutkinnan mukaan koneen kapteeni kyllä yritti pois pilvistä ottamalla koneelle lisää korkeutta. Hän oli ennen lentoa myös kysynyt, että miksi lentää tällaisessa säässä.
Jomsomin lennonjohto oli saanut kummaltakin ennen Tara Airia saapuvalta Summit Airin miehistöltä erilaiset säätiedot. Tämän takia Jomsom oli ilmoittanut Tara Airille sää olleen tarpeeksi hyvä, jolloin miehistö piti korkeutensa.
Tero Nissinen

Tero Juhana Nissinen (s. 17. heinäkuuta 1970 Tampere) on suomalainen kuntajohtaja. Vuosina 2021–2022 hän toimi Salon kaupunginjohtajana. Aiemmin Nissinen on toiminut kaupunginjohtajana Kemissä vuosina 2012–2021, Ikaalisssa vuosina 2006–2012 ja Pyhäjärvellä vuosina 2002–2006. Hän on ollut töissä Hollolan kunnassa 1997–1999, Euran kunnassa 1999–2001 ja Evtek-kuntayhtymässä 2001–2002. Nissinen on toiminut myös Kuntaliiton asiantuntijana ”takaisin kartalle” -seutukaupunkien kehittämismenetelmässä.
Nissinen on valmistunut hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1998 pääaineenaan kunnallistalous.
Suujärvi (Tammela)

| Suujärvi |
| --- | --- |
 Järven uimaranta ja laituri
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°46′28″N, 23°51′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (35.93)
Laskujoki:  ei lasku-uomaa 
Järvinumero:  35.931.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  97 m 
Rantaviiva:  2,855 km 
Pinta-ala:  0,17836 km² 
 fiSuujärvi 
Suujärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Kaukolanharjun vieressä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Tammelan Pyhäjärven alueeseen. Järven länsipää rajautuu Saaren kansanpuistoon.
Maantiede

Järven pinta-ala on 17,8 hehtaaria ja sen on kilometri pitkä ja 400 metriä leveä. Järveen ei laske tulo-ojia eikä sillä ole laskuojia. Vesi on pääasiassa lähde- ja pohjavettä, joka kumpuaa Kaukolannummen harjuista. Järven rantaviiva on 2,9 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin harjujakson hiekkaista kangasmetsää. Järvellä on yksi matala saari.
Luonto

Järvi on kirkasvetinen pohjavesijärvi, jolla on pääasiassa hiekkapohjaiset ja jyrkät rannat. Järven näkösyvyys oli vuonna 1994 noin 6 metriä. Suujärven erottaa Kuivajärvestä kapea muutaman metrin levyinen matala kannas, joka on osa Kuivajärven hiekkarantaa.
Virkistys

Tammelan kunta ylläpitää pohjoisrannalla vartioimatonta uimarantaa, joka on kuitenkin uimataidottomille haastava jyrkkien rantojensa vuoksi. Rannalla on yleensä heinäkuussa toimiva kioski sekä muut uimarannan normaalit palvelut. Koska järvi on kirkas, suosivat laitesukeltajat järveä hyvän näkyvyyden ja erikoisen vesikasvillisuuden vuoksi. Pohjoisrannalla sijaitsee vuonna 1948 valmistunut kotiseututalo Lounais-Hämeen Pirtti, joka tarjoaa ravintolapalveluja hämäläistä rakennusperinnettä ja esinekulttuuria esittelevässä rakennuksessa.
Järveä kiertää myös 3,5 kilometriä pitkä patikkareitti, jonka varrelta löytyy nuotiopaikka ja leiripaikka Kuivajärven rannalta. Reitti kulkee Määrlammin ja Suujärven erottavaa kannasta pitkin.
Historia

Järven ympäristöineen omisti aikoinaan pohjoisempana sijainnut Saaren kartano, joka myi vuonna 1980 Raanpään alueen Tammelan kunnalle ja Forssan kaupungille. Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Suvijärvi" ja siinä oli tuolloin salmi siinä kohtaa, missä on nykyään uimaranta ja tien matalin kohta. Tämän salmen kuivuminen ja järven kuroutuminen erilleen Kuivajärvestä johtuu Pyhäjärvellä vuosien 1821–1827 aikana tehdystä parimetrisestä järvenlaskusta. Järvenlasku vaikutti myös Kuivajärven vedenpintaan yhtä suurella alenemisella. Lars Forsellin kartassa lammella on kaksi salmea Kuivajärveen. Tämä edellyttäisi korkeampaa vedenpinnan korkeutta kuin ennen järvenlaskua. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimeksi on kirjoitettu "Suojärvi".
Suujärven ja Määrlammin välisen harjanteen poikki on kaivettu noin 2 metriä syvä kaivanto, jota pitkin on siirretty veneitä kantamalla ja myös tukkeja järveltä toiselle härkien vetäminä. Tämä kaivanto saattaa näkyä Senaatin kartastossa ja Kalmbergin kartaston digitaaliversiossa, missä on siinä kohtaa kynänjälki.
Suujärvestä löydettiin kesällä 1969 laatikoittain kranaatinheittimen ammuksia. Tapaus liittyi sodan jälkeiseen asekätkentään. Kätkennän oli aikanaan tehnyt paikallisten kätkijöiden johtaja, Mustialan maatalousopiston rehtori ja reservin kapteeni Paavo Kajanoja.
Luonnonhistoria

Viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja sen reuna vetäytyi kohti luodetta, purki jäätikön alta virtaava jäätikköjoki nykyiseen Kaukolaan vetensä. Veden virtauksen mukana kulkeutui paljon kiveä ja hiekkaa, jota läjittyi purkaustunneliin ja kasautui purkausaukon eteen. Nämä kivi- ja hiekkajäänteet muodostavat Kaukolannummen harjut, joka osa Lopelta Humppilaan jatkuvaa harjujaksoa. Suurin harju on Kaukolanharju, jonka pitkä yhtenäinen selänne kiemurtelee nummen reunaa.
Kaukolanharju muodostaa Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin rikkonaiseen kannaksen, jossa veden täyttämät harjujen välit ja supat muodostavat mosaiikkimaisen vyöhykkeen. Harjun rakenteita kulkee myös järven vedenpinnan alla ja osa niistä ovat peittyneet myös savien alle. Alue on nykyään osa Saaren kansanpuistoa, jossa voi vapaasti retkeillä ja tutustua luonnonkohteisiin ja alueen historiaan.
Alueen 11–13 lampea ovat syntyneet, kun jäätikköjoen suuaukon reunan jääseinämästä irtosi jäävuorenkappaleita, jotka hautautuivat hiekan joukkoon. Myöhemmin, kun mannerjään reuna oli vetäytynyt riittävän kauaksi, hiekan alla olleet jäävuoret sulivat ja hiekkaan jäi sille paikalle syvä ja jyrkkäreunainen painauma. Näitä painaumia kutsutaan harjusupiksi tai vain supiksi.
Valokuvia

Suujärven uimaranta, saunat ja laituri
Suujärven rantametsässä oleva kanava
Kanavan ylittävä kävelysilta
Suujärven erottaa viereisestä Kuivajärvestä kapea kannas
Kannas on osa Kuivajärven hiekkarantaa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suujärvi (Tammela) Wikimedia Commonsissa
Åberg, Timo: Ilmakopterikuvaa Suurjärvestä (Arkistoitu – Internet Archive)
(35.9)
Tatra V 855

| Tatra V 855 |
| --- | --- | --- |


Tekniset tiedot
Tyyppi: Moottorikelkka
Valmistusmaa:  Saksa
Valmistaja: Tatra a.s., Kopřivnice
Ulkomitat
| Pituus | 5 325 mm |  |
| Leveys | 2 020 mm |  |
| Korkeus | 1 750 mm |  |
Alustan mitat
| Raideväli edessä | 1 600 mm |  |
| Raideväli takana | 1 620 mm |  |
Moottori
| Tyyppi | 4-tahtinen, ilmajäähdytteinen V8 |  |
| Iskutilavuus | 2 968 cm³ |  |
| Sylinterin halkaisija |  75 mm |  |
| Iskun pituus |  84 mm |  |
| Teho | 55 kW (75 hv) |  |
Tatra V 855 oli Tatran vuonna 1942 suunnittelema moottorikelkka. Malli ei koskaan päässyt sarjavalmistukseen, siitä ehdittiin tehdä kaksi prototyyppiä, joista toinen on säilynyt.
Kansallissosialistisen Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian sudeettialueet Tatran tehdas Kopřivnicessa siirtyi Saksan puolelle. Toisen maailmansodan puhjettua Tatra määrättiin valmistamaan sotatarvikkeita Wehrmachtille.
Moottorikelkka V 855 suunniteltiin Saksan itärintaman tarpeisiin. Sen korirakenne ja ilmajäähdytetty V8-moottori olivat peräisin T87-mallista. Edessä oli istuimet kahdelle ja takana oli puinen penkki.

Moottorikelkan takaosassa olevan moottorin yhteyteen oli asennettu maston päähän puinen potkuri ja lisäksi erillinen rulla nykyajan rinnekoneiden tapaan. Rulla toimi jarruna sekä ajoneuvon liikuttamiseen olosuhteissa joissa potkuria ei voinut käyttää, esimerkiksi kaupunkiajossa. Ajoneuvo kulki neljän suksen päällä, joista etummaiset olivat ohjattavissa. Taimmaisiin suksiin oli asennettu seisontajarrut. Suurimmaksi rakenteelliseksi nopeudeksi oli suunniteltu 130 km/h, mutta prototyyppiä ei koskaan testattu 80 km/h suuremmilla nopeuksilla.
Sodan päätyttyä moottorikelkankin suunnittelusta vastannut Tatran tekninen johtaja Hans Ledwinka tuomittiin kuuden vuoden vankeuteen natsien avustamisesta.
Nashvillessä, Yhdysvalloissa toimiva Ecorra-niminen ajoneuvojen entisöintiin erikoistunut yritys rakensi vuosina 2006-07 Tatra V 855 -replikan.
Aiheesta muualla

Kuvia Ecorran rakentamasta Tatra V 855 -replikasta.
Youtube-video Ecorran valmistaman V 855 -replikan testauksesta.
Tero Ojajärvi

Tero Ojajärvi  (9. tammikuuta 1968 Alajärvi – 26. tammikuuta 2017 Oulu) oli suomalainen pesäpalloilija. Ojajärvi edusti pääsarjaurallaan Alajärven Ankkureita ja Oulun Lippoa. Ojajärvi saavutti urallaan kaksi SM-kultaa kaudella 1988 ja kaudella 1994, kaksi SM-hopeaa kaudella 1987 ja kaudella sekä yhden SM-pronssin kaudella 1993. Ojajärvi pelasi urallaan yhden A-poikien Itä-Länsi-ottelun, yhden B-poikien Itä-Länsi-ottelun ja yhden Liitto-Lehdistö-ottelun. Hän pelasi ulkokentällä kakkoskopparina. Ojajärvi pelasi pääsarjaurallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä 216 runkosarjaottelua. Näissä hän löi seitsemän kunnaria ja 81 tavallista juoksua, toi 146 juoksua ja keräsi 775 kärkilyöntiä. Ojajärvi pelasi pääsarjaurallaan 39 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja 12 tavallista juoksua, toi 19 juoksua ja keräsi 111 kärkilyöntiä. Ojajärvi pelasi pääsarjaurallaan neljä alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhden tavallisen juoksun, toi kolme juoksua ja keräsi 14 kärkilyöntiä.
Surukuku

| Surukuku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Kyykäärmeet Viperidae
Alaheimo::  Kalkkarokäärmeet Crotalinae
Suku::  Lachesis
Laji::  muta
Kaksiosainen nimi
 Lachesis muta  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Surukuku Wikispeciesissä   Surukuku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Surukuku (Lachesis muta) on iso Etelä- ja Keski-Amerikassa tavattava myrkkykäärme. Se kuuluu kyykäärmeiden heimoon ja on heimonsa kookkain edustaja. Se onkin purressaan yksi vaarallisimmista käärmeistä. Myrkky johtaa nopeasti kuolemaan, ellei uhri saa seerumiruisketta välittömästi. Surukuku on kuitenkin luonteeltaan laiska ja rauhallinen, eikä kovin helposti pure ihmistä. Surukuku on saanut kunnioitusta herättävän kokonsa ja vaarallisuutensa johdosta lempinimen ”viidakon herra”. Surukuku voi elää yli 20 vuotta. Brasilian koillisrannikolla elää erittäin uhanalainen alalaji Lachesis muta rhombeata.
Ulkonäkö

Surukuku voi kasvaa 4 metrin pituiseksi ja 5 kilon painoiseksi. Ruumiin poikkileikkaus on kolmiomainen ja sitä peittää karheat, pahkamaiset suomut. Pää on iso ja kolmiomainen, jonka suomut ovat pieniä ja epäsäännöllisiä. Silmien pystysuorat pupillit soveltuvat hyvin hämärään. Sillä on erittäin suuret myrkkyhampaat ja myrkkyrauhaset. Surukukun selkäpuolta koristavat tummanruskeat tai mustat vinoneliöt, muuten se on vaaleanruskea. Väritys kätkee sen hyvin sademetsän pohjan lehtikarikkeeseen. Silmistä leukaan kulkee musta juova. Hännän päässä on lyhyt piikki.
Elinympäristö

Surukuku elää tropiikin sademetsissä ja vuorten alarinteiden metsissä, jossa vuotuinen sademäärä on vähintään 2000–4000 mm. Se ei siedä suoraa auringonpaistetta vaan vaatii lämpimän ja kostean ilmaston. Siten Etelä-Amerikan sademetsät ovat mitä parhainta elinympäristöä surukukulle.
Ravinto

Surukukun pääravintoa ovat erilaiset jyrsijät, mutta sen ruokalistalle päätyy myös lintuja ja matelijoita. Se väijyy öisin aluskasvillisuudessa iskeäkseen ohikulkevan uhrin. Surukuku havaitsee saaliin lämpöaistinsa avulla, joka sijaitsee sieraimen ja silmän puolivälissä olevassa kuopassa. Tämä lämpösäteilyä aistiva elin on yhteinen piirre koko alaheimolle. Elin reagoi hyvin herkästi lämpötilan muutoksiin. Mahdollisesti käärme erottaa saaliin hahmon samalla tavalla kuin me infrapunalla. Laboratorio-olosuhteissa on voitu osoittaa, että käärme pystyy iskemään tarkasti saaliiseen, vaikka sen näkö- ja hajuaistin käyttö estetään. Surukuku iskee, kun saalis on tarpeeksi lähellä. Se upottaa myrkkyhampaansa uhriin ja ruiskuttaa myrkkyannoksensa. Myrkky vaikuttaa verenkiertoelimissä aiheuttaen kuolettavan sydänkohtauksen. Muiden käärmeiden tavoin surukukun leukanivelet joustavat, mikä mahdollistaa isonkin saaliin nielemisen. Ruokatorven lihakset kuljettavat saalista pikkuhiljaa vatsaan, missä ruoansulatusnesteet aloittavat työnsä. Jopa luut ja karvat sulavat osittain; loput poistuvat ulosteen mukana.
Lisääntyminen

Lisääntymiskauden alkaessa erakkoina elävät käärmeet alkavat etsiä itselleen kumppania. Tehtävä ei vaadi surukukulta paljoa hyvän hajuaistin ja käärmeiden jättämien hajujälkien takia. Koiras tekee aloitteen sivelemällä lähestymisen jälkeen naaraan leukaa päällään. Naaraan myöntyessä pari kietoutuu toistensa ympärille ja aloittavat monimutkaisen kosinnan, joka lopulta päätyy paritteluun. Naaras munii maassa olevaan kuoppaan kymmenkunta isoa, valkeaa munaa. Se peittää munat kostealla maalla oikean lämpötilan ylläpitämiseksi. Useimmista käärmeistä poiketen naaras kiertyy itse pesyeensä ympärille hautoen ja varjellen sitä. Munat kuoriutuvat kahden kuukauden kuluttua. Poikaset rikkovat nahkamaisen munankuoren tehtävään erikoistuneella munahampaalla, joka putoaa pois yläleuasta pian kuoriutumisen jälkeen. Poikaset ovat kehittyneitä ja pystyvät heti saalistamaan. Sukukypsäksi surukuku tulee kahden vuoden iässä. Surukuku on kuoppakyiden alaheimon ainoa muniva laji; muut lajit synnyttävät eläviä poikasia.
Aiheesta muualla

ITIS: Lachesis muta (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Lachesis muta, South American Bushmaster (englanniksi)
ZipcodeZoo: Lachesis muta (englanniksi)
Taikalyhty

Taikalyhty. Lähde:  Meyers Konversationslexikon, osa 10, s.  0541, 4. painos.
Taikalyhty eli laterna magica oli nykyaikaisen diaprojektorin esiaste, joka kehitettiin camera obscurasta.
Taikalyhtyyn kuului valonlähteenä toimiva öljylamppu, jonka valaisemia lasille maalattuja kuvia voitiin heijastaa tarkoitukseen sopivalle pinnalle linssin avulla. Kiertelevät projektionistit järjestivät 1800-luvulla Isossa-Britanniassa näytöksiä kaupungeissa. Varsinaisen "diakuvan" päälle saatettiin lisätä liikkuvia elementtejä erikoistehosteena.
Taikalyhty. Aulendordin linnamuseo.
Taikalyhtyä käytettiin myös opetusvälineenä. Esimerkiksi Marttaliittoon vuonna 1909 kanankasvatusta neuvomaan palkattu neuvoja Olga Autere sai avukseen taikalyhdyn, jonka avulla kanojen hoito, kanaloiden rakentaminen ja kananmunien tarkistaminen ja pakkaaminen myyntiä varten saatiin elävämmäksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taikalyhty Wikimedia Commonsissa
Taiwanin poliisiyliopisto

| Taiwanin poliisiyliopisto> 中央警察大學 |
| --- | --- |
 Yliopiston tunnus
 engl. Central Police University 
Perustettu:  1936
Tyyppi:  poliisiopisto
Kansleri:  Chen Che-wen
Sijainti:   Taoyuan,  Taiwan
Sivusto:  https://www.cpu.edu.tw
Taiwanin poliisiyliopisto (kiin.: 中央警察大學; pinyin: Zhōngyāng Jǐngchá Dàxué; kirjaimellisesti: 'Keskuspoliisin yliopisto') on Taiwanin, eli Kiinan tasavallan, poliiseille tarkoitettu yliopistotason korkeakoulu.
Yliopiston nykyisenä kanslerina toimii Chen Che-wen.
Yliopisto perustettiin vuonna 1936 ja se toimi aluksi Nanjingissa ja opinnot kestivät kaksi vuotta. Kiinan tasavallan vetäydyttyä Taiwaniin vuonna 1950 yliopisto suljettiin väliaikaisesti ja avattiin uudelleen vasta vuonna 1954. Kolme vuotta myöhemmin otettiin käyttöön nelivuotiset tutkinto-ohjelmat. Ensimmäisenä kanslerina toimi Tšiang Kai-šek. Nykyisin yliopiston pääkampus sijaitsee Taoyuanin kaupungissa.
Yliopisto koostuu kolmesta tiedekuntaa vastaavasta yksiköstä (engl. college):
Oikeushallinnon yksikkö
Luonnontieteellinen ja tekninen yksikkö
Yleisen opetuksen yksikkö
Teuvan Rivakka

Urheiluseura Teuvan Rivakka perustettiin vuonna 1902 Teuvalla, Etelä-Pohjanmaalla. Nykyään seurassa on hiihto-, suunnistus-, yleisurheilu-, sulkapallo-, kuntourheilu-, pyöräily-, lentopallo-, salibandy- ja painijaostot. Seura ylläpitää Kaarihovi-nimistä tanssipaikkaa.
Seuraa on vuosien varrella edustanut mm. keihäänheiton olympiavoittaja Pauli Nevala, vapaapainin olympiamitalisti Jukka Rauhala , vapaapainin euroopanmestari Pekka Rauhala sekä pikajuoksija Antti Rajamäki.
Aiheesta muualla

Teuvan Rivakan Internet-sivut
Tatsum tisal

| Tatsum Tisal J>  Karjalainen ja Mustat Lasit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1983
 Tuottaja(t): Renne Angelvuo ja J. Karjalainen
 Tyylilaji: rock, blues
 Kesto: 35.11
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
J. Karjalaisen muut julkaisut
| Yö kun saapuu Helsinkiin 1982 | Tatsum Tisal 1983 | Tunnussävel (live) 1983 |
Tatsum Tisal on J. Karjalainen ja Mustat Lasit -yhtyeen äänite. Tatsum Tisal = Mustat lasit lopusta alkuun luettuna.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen ja sovittanut J. Karjalainen ja Mustat Lasit, ellei toisin mainita. Puhallinsovitukset J. Tuovinen.
A-puoli
Tatsum Tisal – 4.15 (säv. J. Karjalainen, M. Kivikari & J. Haavisto)
Suuri tuntematon – 4.20
Sinisten tähtien alla – 5.33 (säv. J. Karjalainen ja J. Tuovinen)
Karilla on saksofoni – 4.00
B-puoli
Batman – 2.55 (säv. J. Karjalainen, M. Kivikari & J. Haavisto)
Pitkä juna – 3.25
Pelastusrengas – 4.50
Näkemiin kapteeni – 2.50
Tiellä taas – 3.03
Muusikot

J. Karjalainen – laulu, kitara ja huuliharppu
Pekka Hohtari – basso
Mikko Kivikari – piano ja urut
Janne Haavisto – rummut
Olli Haavisto – kitara, kissalauta ja pedal-steel
Jukka Tuovinen – sopraano-, altto- ja baritonisaksofoni
Heikki Keskinen – tenorisaksofoni
Antero Priha – trumpetti
Upi Sorvali – congat
The Beat Goes On

The Beat Goes On voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
”The Beat Goes On”, lauluduo Sonny and Cherin kappale vuodelta 1967
The Beat Goes On, Vanilla Fudgen albumi vuodelta 1968.
”The Beat Goes On”, Beady Eyen kappale vuodelta 2011.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”The Beat Goes On”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tapiolan urheilupuisto (jalkapallostadion)

| Tapiolan urheilupuisto |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Urheilupuistontie 2, 02200 Espoo
Koordinaatit:  60°10′40″N, 24°46′52″E
Avattu:  1970
Laajennettu:  2006–2007
Omistaja:  Espoon kaupunki
Kenttä:  Lämmitetty luonnonnurmi
Käyttäjät
 FC Honka 
Katsojakapasiteetti
 Yhteensä: 4 100 (kauteen 2023 asti) Pääkatsomo: 1 350  Seisomapaikat: 1 800  Aurinkokatsomo: 950 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Tapiolan urheilupuisto Espoossa Tapiolan urheilupuistossa sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1970. Stadion toimii Kakkosessa pelaavan FC Hongan kotikenttänä, ja sen kapasiteetti oli 4 100 katsojaa kausilla 2018-2023. Vuonna 2024 FC Hongan edustusjoukkueen osakeyhtiön konkurssin myötä noin 1 100 katsomopaikkaa siirrettiin Helsingin Oulunkylään, jolla kaksinkertaistettiin Mustapekka Areenan kapasiteetti liigaan nousseelle IF Gnistanille.
Ominaisuudet

Tapiolan urheilupuiston pääkatsomon kapasiteetti on 1 350 katsojaa, aurinkokatsomossa on 950 paikkaa ja päädyissä on yhteensä 1 800 seisomapaikkaa.
Tapiolan urheiluhalli

| Tapiolan urheiluhalli |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Tapiola, Espoo
Koordinaatit:  60°10′43″N, 24°47′07″E
Omistaja:  Espoon kaupunki
Käyttäjät
 Koripallo:  Espoon Honka  Tapiolan Honka   Salibandy:   Esport Oilers 
Katsojakapasiteetti
 2640 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Tapiolan urheiluhalli sijaitsee Espoon Tapiolassa. Pääsarjatason urheilujoukkueista kotiottelunsa hallissa pelaa salibandyseura Esport Oilers. Halli toimii myös muiden lajien harrastajien tilana. Hallin tiloissa on myös kuntosali.
Urheiluhallin katsomossa on 1570 istumapaikkaa ja 1070 seisomapaikkaa.
Aiheesta muualla

Tietoja Espoon kaupungin verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Tero Niva

Tero Niva (sotamies Vanhala) Tuntemattoman sotilaan kuvauksissa kesällä 1984.
Tero Henrikki Niva (29. toukokuuta 1962 Salo – 24. tammikuuta 2003 Espoo) oli suomalainen näyttelijä ja insinööri.
Niva oli amatöörinäyttelijä, joka on näytellyt kahdessa merkittävässä suomalaisessa elokuvassa. Näistä ensimmäinen oli yksi kolmesta pääosasta Mikko Niskasen nuorisokuvauksessa Ajolähtö (1982). Tässä elokuvassa Niva näytteli Latea, itsensä juurettomaksi tuntevaa nuorta miestä, joka lopulta päätyy itsemurhaan. Tämän jälkeen Niva näytteli Vanhalan roolin Rauni Mollbergin Väinö Linna -filmatisoinnissa Tuntematon sotilas (1985).
Niva aloitti näyttelijänuransa jo lukioiässä, ja hän joutui tekemään vaikean valinnan teatteriopintojen ja teknillisen opiston välillä. Hän valitsi jälkimmäisen ja valmistui Helsingin teknillisestä opistosta elektroniikkainsinööriksi. Varsinaisen elämänuransa hän teki UNIX-spesialistina.
Niva kuoli kurkkusyöpään 40-vuotiaana.
Tero Niva oli myös radioamatööri vuodesta 1983 tunnuksella OH6XL.
Aiheesta muualla

Tero Niva Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sydänmailla (elokuva)

| Sydänmailla> A Thousand Acres |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jocelyn Moorhouse
Käsikirjoittaja:  Laura Jones
Perustuu:  Jane Smileyn romaaniin
Tuottaja:  Marc Abraham Lynn Arost Steve Golin Kate Guinzburg Diana Pokorny Sigurjon Sighvatsson Michelle Pfeiffer
Säveltäjä:  Richard Hartley
Kuvaaja:  Tak Fujimoto
Leikkaaja:  Maryann Brandon
Pääosat:  Michelle Pfeiffer Jessica Lange
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Touchstone Pictures Via Rosa Productions Prairie Films
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix
Ensi-ilta:   19. syyskuuta 1997  11. syyskuuta 1998
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sydänmailla (engl. A Thousand Acres) on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka ohjasi Jocelyn Moorhouse. Draamaelokuvan pääosissa ovat Michelle Pfeiffer, Jessica Lange, Jennifer Jason Leigh ja Jason Robards.
Sydänmailla perustuu Jane Smileyn samannimiseen Pulitzer-palkittuun romaaniin (1991), joka perustuu löyhästi William Shakespearen Kuningas Leariin. Jessica Lange oli ehdolla parhaan naispääosan Golden Globe -palkintoon, mutta menetti sen Judi Denchille, joka voitti palkinnon Hänen majesteettinsa rouva Brown -elokuvasta.