stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1940

| Suomi–Ruotsi–Saksa-maaottelu v>  1940 |
| --- | --- |
Sijainti:  Helsinki Suomi
Kilpailupaikka:  Helsingin Stadion
Osallistujamaita:  3  Suomi  Ruotsi  Saksa
Avajaiset:  7.9.1940
Päättäjäiset:  8.9.1940
Miesten Suomi–Ruotsi-maaottelu 1940 käytiin ensimmäisen kerran kolmoismaaotteluna, kun kisoihin osallistui myös Saksa. Ottelu käytiin Helsingissä ja sen voitti Ruotsi, toiseksi tuli Saksa ja kolmanneksi Suomi.  Tämä maaottelu aloitti aktiivisen urheilusuhteen Suomen ja Saksan välillä. Mukaan tuli muitakin lajeja kuin yleisurheilu.
Kolmimaaottelun katsomossa paikalla oli arvovaltainen kutsuvieraskatsomo. Kuvassa vasemmalta Suomen Urheiluliiton puheenjohtaja Urho Kekkonen, sotamarsalkka Mannerheim, Ruotsin perintöprinssi Kustaa Aadolf, pääministeri Risto Ryti ja Saksan urheilujohtaja Hans von Tschammer und Osten.
Maaottelussa oli arvovaltaiset edustajat osanottajamaista. Saksasta saapui valtakunnan urheilujohtaja Hans von Tschammer und Osten ja tohtorit Karl Ritter von Ferdinand Halt ja Carl Diem. Ruotsista saapuivat johdon edustajina Ruotsin perintöprinssi Kustaa Aadolf ja kreivi Folke Bernadotte sekä urheilujohtajina Bo Lindman ja Bo Ekelund.
Maksaneita katsojia maaottelussa oli toisena kilpailupäivänä sunnuntaina ennätysmäärä 50 076. Ennätys rikottiin vasta Helsingin vuoden 1952 olympiakisojen yhteydessä. Urheilullisesti kisat Suomen joukkueen osalta olivat erikoiset, sillä ensimmäisen kerran TUL:n edustajia kilpaili Suomen joukkueessa; kaikkiaan viisi urheilijaa eli pikajuoksija Tyko Vanne (Turun Voima), kuulantyöntäjä Yrjö Lehtilä (Turun Toverit), maileri Reino Lehti (Salon Vilpas), pituushyppääjä Sakari Toivonen (Helsingin Tarmo) ja kiekonheittäjä Veikko Nyqvist (Helsingin Kotkat).
Maaottelun sisällä käytiin niin kolmen maan ottelu kuin maakohtaiset kamppailut. Kuitenkin kolmimaaottelu nousi kaikkein näkyvimmäksi kamppailuksi. Sen voitti Ruotsi, kuten muutkin maaottelut. Saksa voitti kolmimaaottelussa ja kahdenkeskisessä maaottelussa Suomen. Helsingin Sanomat palkitsi kustakin maasta "mieluisimmalla tavalla yllättäneen urheilijan". Tämän perusteella palkituiksi tulivat Saksasta Rudolf Glötzner, joka oman lajinsa seiväshypyn lisäksi osallistui varamiehenä pituushyppyyn voittaen lajin, Ruotsista estejuoksija Euroopan mestari Lars Larsson, jonka voittoa ruotsalaiset itse pitivät sillä hetkellä yllätyksenä, ja Suomesta korkeushyppääjä Nils Nicklén.
Lisätietoa

taulukon yksiköt: s (alle 800 m juoksut), min s (muut juoksut), cm (korkeus, seiväs, pituus), m (muut kenttälajit)
lajeissa pisteet (kaksoismaaottelu): 5,3,2,1; viestissä pisteet 5,3
lajeissa pisteet (kolmoismaaottelu): 7,5,4,3,2,1; viestissä pisteet 7,4,2
maksaneita katsojia oli 1. päivänä 42046 ja 2. päivänä 50076
400 metrin aitajuoksussa Storskrubb sivusi Suomen ennätystä
5000 m:n juoksussa vuoden 1938 Euroopan mestari Taisto Mäki venäytti jalkansa niin pahasti, että se esti hänen osallistumisensa 10000 m:n juoksuun. Niinpä Heinström lennätettiin Tukholman B-ottelusta juoksemaan 10000 m.
seiväshypyssä Suomen Lähdesmäki yli 400 cm ensimmäisellä yrityksellä ja Saksan Glötzner vasta toisella yrityksellä
Maaottelutapahtuman päättäjäiset olivat hotelli Grandissa. Ministeri Kekkonen palautti kuuljioiden mieleen urheilun tärkeyden Suomelle, jonka geopoliittinen asema on vaarallinen ja joka ottaa oppia historiastansa. Kekkonen mainitsi myös, että Suomi taisteli talvella 1939 olemassaolostaan alakynnessä miesluvussa ja aseistuksessa. Suomi oli kuitenkin ylivoimainen sivistyksessä ja urheiluhengessä (viitaten Neuvostoliittoon) ja näiden asioiden avulla puolusti vapauttaan. Kekkonen välitti Suomen ja Suomen urheilun syvän kiitollisuuden Ruotsille ja Saksalle osallistumisesta kolmimaaotteluun. - Ruotsin urheiluliiton pj Lindman lausui myös kiitoksensa Suomelle ja Saksalle. - Kolmantena puhujana oli Saksan urheilujohtaja von Tschammer und Osten, joka myös kiitti Suomen ja Ruotsin urheilijoita hyvistä urheilullisista kamppailuista ja piti "pistetaisteluja" sivuseikkana. Hän myös toivotti suomalaiset ja ruotsalaiset yleisurheilijat tervetulleiksi Berliiniin samanlaiseen kolmimaaotteluun v. 1941. - Maiden urheiluliitot antoivat toisilleen muistolahjat. Ruotsin yleisurheiluliitto sai 10:ksi vuodeksi kiertäväksi tarkoitetun kiertopalkinnon. - Helsingin Sanomain kunniapalkinnot annettiin kukin maan parhaimmaksi valitulle urheilijalle: Suomelta Nicklén, Ruotsilta Larsson, ja Saksalta Glötzner.
Maaottelutapahtuman päättäjäiset olivat hotelli Grandissa. Kuvassa Saksan urheilujohtaja Hans von Tschammer und Osten (keskellä), Suomen Voimisteluliiton puheenjohtaja Kustaa Levälahti (vasemmalla) ja KOK:n suomalaisjäsen Jukka Rangell (oikealla).
Hiitolanjoki

| Hiitolanjoki Кокколанйоки, Kokkolanjoki |
| --- | --- |
 Joki Lahnasenkosken lähellä
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä, Suomi
Alue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Lahdenpohja
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Rautjärvi
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Hiitolanjoen valuma-alue
Pinta-ala:  1 340 km² 
Järvisyys:  13,5 % 
Pääuoman pituus:  noin 120 km 
Pääuoman osuudet:  Hiitolanjoki ←Simpelejärvi ←Joensuunjoki ←Tyrjänjärvi ←Haisuanjoki ←Pieni Rautjärvi ←Palokummunjoki
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Simpelejärvi, Simpele
 :  61.4359°N, 29.3423°E
Laskupaikka:  Laatokka, Hiitola 
 :  61.1737°N, 29.8866°E
Läpivirtausjärvet:  Veijalanjärvi, Lahnanen
Sivu-uomat:  Änäjoki, Korkeamäenoja, Lohijoki, Silamusjoki
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  68,7 m mpy. 
Laskukorkeus:  4,8 m mpy. 
Korkeusero:  63,9 m
Pituus:  53 km 
Kaltevuus:  1,03 m/km
Keskivirtaama:  14,7 m³/s (MQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Simpeleen asemalta juuri lähtenyt InterCity-juna ylittämässä talvista Hiitolanjokea.
Vapautettu Ritakoski
Hiitolanjoki (paikallisesti myös Kokkolanjoki, ven. Кокколанйоки) on Venäjän ja Suomen alueella virtaava 62 kilometriä pitkä joki. Suomen puolella joki virtaa Etelä-Karjalassa Rautjärven kunnan Simpeleellä ja Venäjän puolella se virtaa Karjalan tasavallan Lahdenpohjan piirissä. Joki laskee Laatokkaan Lahdenpohjan piirin Hiitolassa.
Joen nimi on vanhoissa suomalaisissa Karjalan kartoissa vielä Kokkolanjoki  ja samoin lukee vielä vuoden 1995 peruskartassa , mutta nykyään suomalaiset kutsuvat sitä myös Hiitolanjoeksi . Kuitenkin myös nimitys Hiitolanjoki on vanha, ja se esiintyy Kokkolanjoki-nimen rinnalla jo ainakin 1800-luvun lopulta alkaen. Joen alajuoksun viimeiset kilometrit ovat olleet vanhoissa suomalaiskartoissa ja nykyisissä venäläisissä kartoissa nimeltään Asilanjoki (Асиланйоки tai Аиланйоки, Ailanjoki ). Joen valuma-aluetta kutsutaan Hiitolanjoen vesistöalueeksi.
Joen kulku

Hiitolanjoki alkaa Simpelejärvestä ja Kivijärvestä Simpeleellä. Taajaman lounaispuolella Hiitolanjokeen yhtyy sen suurin sivujoki Silamusjoki. Hiitolanjoen yläjuoksulla on ollut kolme vesivoimalaitosta, joiden padot purettiin ja niiden kosket ennallistettiin. Ainoa jäljelle jäänyt pato on Metsä Board Simpeleen pato. Joki virtaa Suomen puolella noin 8 kilometriä ja se ylittää Venäjän vastaisen rajan Kangaskoskella. Venäjällä on joen pituus 54 kilometriä ja joessa on yhteensä neljätoista koskea. Joen alkukilometrit ovat jyrkkiä ja sama jatkuu Venäjällä Kalliokoskelle asti, jolloin pudotusta on kertynyt yli 30 metriä. Kalliokosken alapuolella on joessa lyhyt meanderoiva osuus, kunnes joki saapuu Syrjäkoskelle. Joki alkaa kulkea mutkitellen jokilaaksossa, jonka se on itse kuluttamut maastoon. Metsätaival, joka alkoi Suomesta, päättyy entisen Uusikylän peltoaukealle. Se on nykyään avointa niittymaata, jota ei enää viljellä aktiivisesti. Joki virtaa niityillä Hiitolaan asti, jonka se ohittaa vajaan kilometrin päästä pohjoisessa. Sahakoskessa on vanhan voimalan rauniot. Alempana sijaitsee Hiitolan entinen kirkonkylä (ven. Куликово, Kulikovo), jonka joki ohittaa vajaa kilometrin päästä. Joki virtaa Veijalanjärven läpi ja jatkaa Asilanjokena neljä kilometriä laskien Asilassa Laatokkaan.
Jokimaisema ja joen käyttö

Hiitolanjoki on vanha vesireitti, kalastuspaikka, kuljetus- ja uittoväylä sekä myllyjen, sahojen ja vesivoimaloiden voimanlähde. Ennen 1940-luvun alueluovutuksia koko joen vesistöalue kuului Suomelle. Nykyisen Suomen puoleisista koskista Juvankoski, Ritakoski, Lahnasenkoski ja Kangaskoski oli valjastettu sähköntuotantoon, mutta voimalaitoksista ei ole nykyään toiminnassa enää yksikään. Hiitolanjoen yläjuoksun pienet kosket Ali-Juvankoski, Rapukoski ja Uudensillankoski ovat virranneet aina vapaina. Ne sijaitsevat Juvankosken ja Ritakosken välissä: Uudensillankoski on ensimmäinen koski Hiitolanjoen ja Silamusjoen yhtymäkohdan alapuolella.
Kangaskosken, Lahnasenkosken ja Ritakosken voimalaitokset pysähtyivät ennallistuksien myötä vuosien 2021–2023 aikana. Hiitolanjoki on erittäin uhanlaisen Laatokan järvilohen tärkein nousujoki. Nykyisin Laatokan lohi pääsee nousemaan Suomen puolella ennallistetun Ritakosken yläpuolelle. Ritakosken vapauttaminen pääsi alkamaan kesällä 2023: voimala pysähtyi heinäkuun lopussa ja elokuussa alkoi padon purkaminen. Matkailun ja virkistyskäytön mahdollisuuksia Hiitolanjoella kehitetään edelleen eri tavoin.
Voimalaitokset sekä teollistuminen

Hiitolanjoen luontopolun varrella kuutostieltä valtakunnan rajalle päin oleva Ritakosken voimalaitos valmistui vuonna 1920. Voimalan putouskorkeus oli neljä metriä ja vuosituotanto noin 2 200 MWh. Voimalaitoksen omisti aiemmin Hiitolanjoen Voima Oy. Seuraava voimalaitos jokea alaspäin eli Lahnasenkoski valmistui jo vuonna 1911. Se on tiettävästi vanhin puurakenteinen vesivoimala Suomessa. Voimalan putouskorkeus oli kahdeksan metriä ja vuosituotanto noin 4 500 MWh. Sen omisti Vantaan Energia Oy. Jokea hieman alavirtaan Lahnasenkoskesta sijaitsee Kangaskosken vuonna 1925 valmistunut voimalaitos, jonka omisti Hiitolanjoen Voima Oy. Siinä oli tiettävästi ensimmäinen Suomessa käytössä ollut Kaplan-turbiini. Voimalan putouskorkeus oli kuusi metriä ja vuosituotanto noin 3 300 MWh. Ylävirran puolella Metsä Board Simpeleen tehdasalueella toimi Juvankosken vuonna 1948 valmistunut voimalaitos, joka pysäytettiin syyskuussa 2021. Koskessa ollutta lähes kahdeksan metrin putousta Juvanpauhua tultiin aikoinaan ihailemaan kauempaakin. Juuri Juvankosken putouskorkeus ja kosken veden virtauksen voima on estänyt Laatokan lohen nousun Kivijärven ja edelleen Simpelejärven puolelle jo ennen kuin Juvankoski 1890-luvun lopulla tapahtuneen Simpeleen tehtaiden perustamisen myötä valjastettiin teolliseen käyttöön. Juvankosken voimalan rakennettu putouskorkeus oli 8,8 metriä ja vuosituotanto noin 3 500 MWh. Hiitolanjoen voimaloista 1918 rakennettua Sahakoskea, seuraavana vuonna valmistunutta Kalliokoskea ja 1924 rakennettua Syrjäkoskea ei ole olemassa joitakin raunioita lukuun ottamatta.
Hiitolanjoen varren varhaisia teollistajia oli Parikkalassa syntynyt Matti Roiha (1863-1917), joka osti Juvankosken 1896 300 markalla ja perusti sinne sahan vuonna 1899. Samana vuonna hän sai luvan paperitehtaalle, jonka toiminta päättyi kuitenkin vararikkoon kolmen vuoden päästä 1902. Roiha osti myös Ritakosken myllyn lankarullatehdasta varten, mutta ajautui henkilökohtaiseen konkurssiin. Rahoittajat hankittuaan hän oli vielä perustamassa Kangaskoskelle puuhiomoyhtiö Kangaskoski Aktiebolagia, joka sekin teki vararikon, vuonna 1903. Aktiebolag Simpele, joka perustettiin Juvankoskelle ruskeaa käärepaperia valmistamaan vuonna 1905, osoittautui sen sijaan menestyksekkääksi yhtiöksi.
Joen keskivirtaama on joensuussa 14,7 m³/s (MQ ). Valuma-alueen pinta-alasta on suoperäistä maata 10 % ja metsämaata 75 %.
Luontoarvoja > Joen kalakanta

Hiitolanjoessa elää useita Suomessa erityissuojelua (EU:n direktiivin perusteella) tarvitsevaa kalalajia: järvilohi, toutain, kivisimppu, nahkiainen, pikkunahkiainen ja rantaneula eli -nuoliainen. Samalla joessa esiintyy Laatokan lohen myötä koko Suomen mittakaavassa ainoa edelleen luonnonvaraisesti lisääntyvä järvilohikanta.
Näiden sekä muiden Suomen vesistöissä yleisesti esiintyvien kalalajien ohella Hiitolanjoessa esiintyy myös muun muassa töröä, turpaa ja seipiä.
Luontoarvoja > Muut lajit

Jokihelmisimpukkaa eli raakkua on historiallisen kirjallisuuden mukaan varmuudella esiintynyt Hiitolanjoessa,
mutta tietoa lajin esiintymisestä nykypäivänä ei ole.
Luontoarvoja > Vedenlaatu

Joen vedenlaatua on tutkittu tarkemmin vasta 2010-luvulla. Luvut ilmoitetaan tässä ensin yläjuoksulta ja sitten alajuoksulta. Vedenväri on silloin 125 deg ja 46 deg, happamuustaso pH 7,00 ja pH 7,23, kokonaisfosforipitoisuus 52,8 μg/l ja 35,2 μg/l ja kokonaistyppipitoisuus 1030 μg/l ja 740 μg/l (μg/l eli mikrogrammaa litrassa vettä).
Luontoarvoja > Lohikalojen kutu

Hiitolanjoessa on jo alajoella 7,5 hehtaaria lohikaloille soveliaita kutualueita neljässä koskessa. Vesistöalueella elää lohta 2–6 vuotta järvissä ja 3–4 vuotta joessa. Yli kaksivuotiaat lohet muodostavat noin 80 % populaatiosta, josta noin 40 % on uroksia. Lohen nousu käynnistyy toukokuun lopulla ja lokakuun loppupuoliskolle. Suurin vaellusmäärä muodostuu juuri ennen kutua. Lohipopulaatio oli suurimmillaan vuosina 1890–1910, jolloin oli laskettu yli 1 000 yksilöä. Määrät ovat vähentyneet niin, että 1900-luvun lopulla oli jokeen nousijoita enää 250–300 yksilöä, ja 2000-luvulla enää 150 yksilöä.
Luontoarvoja > Joen ennallistaminen luonnontilaan

Joen teollistaminen haittasi suuresti järvilohen nousua kutemaan, ja mm. WWF Suomi toimi aktiivisesti kutuesteiden purkamiseksi. Vuonna 2019 Etelä-Karjalan virkistysaluesäätiö teki sopimuksen Ritakosken ja Kangaskosken voimalaitosten lunastamisesta. Lahnasenkoski oli päätynyt säätiön omistukseen jo aiemmin. Säätiö purki muiden yhteistyötoimijoiden kanssa kaikki kolme patoa ja kunnosti kosket luonnontilaisiksi. Kangaskosken pato purettiin ja koski ennallistettiin vuonna 2021, Lahnasenkoski vuonna 2022 ja Ritakoski vuonna 2023.
Hiitolanjoen yläjuoksun kolme patoamatonta pientä koskea kunnostettiin jo aiemmin vaelluskalojen kutupaikoiksi: Uudensillankoski vuonna 1999, Rapukoski ja Ali-Juvankoski vuonna 2007. Kesäkuussa 2024 Rapukoskella toteutettiin täydennyskunnostus, jossa koskea levennettiin ja siihen tehtiin uusia poikastuotantoalueita.
Liikenneyhteydet

Valtatie 6:lta on noin 250 metrin matka Hiitolanjoen Ritakoskelle ja noin kahden kilometrin matka Kangaskoskelle. Simpeleen rautatieasemalta on yli kilometrin matka Ritakoskelle ja lähes kolmen kilometrin matka Kangaskoskelle.
Hiitolanjoen valuma-alue > Yleistä

Hiitolanjoki kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Hiitolanjoen valuma-alueeseen, jonka pääuoma joki on. Hiitolanoki laskee Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen. Vesistöalueen koko laajuus on 1 340 neliökilometriä  tai 1 370 kilometriä , ja se jaetaan seitsemään pienempään valuma-alueeseen.
Hiitolanjoen valuma-alue > Sivujoet

Hiitolanjoen suurimpina sivu-uomina on kaksi sivujokea ja muutamat sivuojat, jotka on lueteltu alla sijaitsevassa taulukossa. Taulukon tietojen lähteet on esitelty taulukon alla ja eritelty riveittäin taulukon oikeassa sarakkeessa.
| Sivu-uoman nimi suom>    | Nimi ven>      | Pääuoman kohta   | Etäisyys Laatokasta (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma- alue (km²) | Lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Hiitolanjoki laskee Laatokan itärantaan
| Otrasenoja | Otrasenoja (Отрасеноя) | alajuoksu |  |  |  |  | 6,3,3,3,–,–,– |
| Rihavaaranoja | Rihavaranoja (Рихавараноя) | alajuoksu |  |  |  |  | 6,3,3,3,–,–,– |
| Änäjoki | Enjajoki (Эняйоки) | alajuoksu | 34 | 33 |  | 146 | 6,2,3,2,2,–,2 |
| Murto-oja | Murtooja (Муртоя) | alajuoksu |  |  |  |  | 6,3,3,3,–,–,– |
Suomen ja Venäjän väliseltä rajalta on 44 kilometriä Laatokkaan 
| Korkeamäenoja |  | Lahnanen | 49 | pit |  | 14 | 5,3,3,3,–,–,7 |
| Lohijoki |  | Lahnanen | 50 | pit |  | 10 | 5,3,3,3,–,–,7 |
| Silamusjoki |  | Simpele | 51 | pit |  | 262 | 5,3,3,3,–,–,7 |
Hiitolanjokea on Silamusjoesta vielä 2 kilometriä jäljellä  ja pääuomaa on Hiitolanjoesta vielä  55 kilometriä jäljellä. Pääuomaan kuuluu seuraavana keskijuoksulla sijaitseva Simpelejärvi.

Lähteet: 1 = sivujoen oma artikkeli, 2 = luettu Venäjän vesistörekisterin tietokannasta (), 3 = katsottu Internetin karttapalveluista , 4 = katsottu joen venäjänkielisen wikipedian artikkelista, 5 = Karttapaikan verkkopalvelu, 6 = katsottu vanhoista suomalaiskartoista , 7 = katsottu Suomen ympäristökeskuksen VALUE-palvelusta ()
Kuvia Hiitolanjoelta

Ritakosken voimala
Ritakoskea kuutostielle
Ritakoskea alavirtaan
Jokea Ritakoskeen päin
Lahnasenkosken voimala
Lahnasenkoskea
Lahnasenkosken pato
Rapukoskea
Huomioita

1 2  Pääuoman kulku ja pituuden määritys on päätelty yhdistelemällä eri lähteitä ja mittaamalla osuuksia karttapalveluiden sivustoilta. Päättely on esitetty Hiitolanjoen vesistön artikkelin kappaleessa ”Pääuoma”.
↑  Asia on luettu venäjänkielisestä artikkelista ru:Кокколанйоки.
1 2 3 4  Asia katsottu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hiitolanjoen sivut
Etelä-Karjalan retkeilyportaali, Hiitolanjoen maisemapolku
Etelä-Karjalan retkeilyportaali: Etelä-Karjalan retkikohteet ja reitit, Kangaskoski (Hiitolanjoki)
Outdoors Finland – Retkeily Etelä-Suomessa: Hiitolanjoen maisemapolku, Rautjärvi (Arkistoitu – Internet Archive)
Etelä-Karjalan virkistysaluesäätiö: Hiitolanjoki (Arkistoitu – Internet Archive)
Hiitolanjoen järvilohikannan elvyttäminen -presentaatio / Luoteis-Venäjän kalatalouden kehittämisohjelma, Vuosiseminaari 2009 Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos, RKTL (www.rktl.fi). Arkistoitu 24.6.2016. Viitattu 10.3.2013. (tekijät Markku Kaukoranta, RKTL & Matti Vaittinen, KAS)
Klinge, Matti (päätoim.): Suomen kansallisbiografia 8 (von Quanten - Sillanpää): Roiha Matti (1863-1917) kauppias, paperitehtaan perustaja, s. 327–328.  Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-449-5  (kirjoittanut Juuso Salokoski)
Arne Cederholm

| Arne Cederholm |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. syyskuuta 1870 Kirkkonummi
Kuollut: 29. joulukuuta 1931 Helsinki
Ammatti:  juristi
Muut tiedot
Koulutus: Svenska normallyceum ja Helsingin yliopisto
Gustaf Arne Cederholm (24. syyskuuta 1870 Kirkkonummi – 29. joulukuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen juristi ja aatelissäädyn valtiopäivämies.
Henkilöhistoria

Arne Cederholmin isä oli senaattori Theodor Cederholm. Kirkkonummella syntynyt Cederholm kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Svenska normallyceumista ja opiskeli myöhemmin oikeustieteitä Helsingin yliopistossa. Vuonna 1894 hän suoritti 1894 varatuomarin tutkinnon, jonka jälkeen Cederholm toimi asianajajana ja pankkiirina Helsingissä sekä Viipurissa. Hän kuului myös sortovuosien aktivisteihin ja oli yksi kagaalin perustajista. Järjestön perustava kokous pidettiin Helsingissä Cederholmin asianajotoimiston tiloissa 15. syyskuuta 1901.
Aatelissäädyssä Cederholm edusti sukuaan 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Arne Cederholm esiintyy taiteilija Magnus Enckellin vuonna 1905 tekemässä tunnetussa maalauksessa Arne Cederholm ja malli.
Teoksia

Finska banker och aktiebolag 1904, årg. I; tekijät Arne Cederholm ja Ernst Gråsten. 1904
Finska banker och aktiebolag 1908, årg. II. 1908
Våra bankaktiers värdestegring : en ekonomisk-statistik återblick.  Helsingfors:  Edlundska Bokhandeln, 1910.
Finska banker och aktiebolag: uppslagsbok för affärsvärlden. Årg. 3. Helsingfors 1912
Kagalens uppkomst och andra episoder.  Helsingfors:  omakustanne, 1920.
Kagalens uppkomst : personliga hågkomster från det passiva motståndets tid.  Helsingfors:  omakustanne, 1920.
Tvångslagstiftningen. Antiförbudsföreningens skrifter, 6. Helsinki 1921, suomeksi nimellä  Pakkolainsäädäntö. Täysikiellon vastustamisyhdistyksen julkaisuja, n:o 6. Helsinki 1922
Likbränningsrörelsen i Finland: en översikt. Likbränningsföreningens i Finland skrifter. Helsingfors 1921
Theodor Cederholm : Politiska minnen ; utgivna av Arne Cederholm. Söderström, Helsingfors 1924
Suomen finanssikalenteri: pankki- ja osakeyhtiökäsikirja 5. Simelius'en perillisten kirjapaino, Helsinki 1924
Suomen finanssikalenteri: pankki- ja osakeyhtiökäsikirja 6. Simelius'en perillisten kirjapaino, Helsinki 1927
Pankki- ja osakeyhtiökirja: Suomen finanssikalenteri VII: 1929-1930. . Simelius'en perillisten kirjapaino, Helsinki 1929
Santos (kaupunki)

| Santos |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

 Koordinaatit: 23°58′S, 46°20′W 
Valtio:  Brasilia
Osavaltio:  São Paulo
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  280.3 km²
 – Metropolialue:  2373 km²
Korkeus:  2 m
Väkiluku:  418 375
 – Väestötiheys:  1494 as./km²
 – Metropolialue:  1 476 820
 – Väestötiheys metropolialue:  622.3 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-3
 – Kesäaika:  UTC-2
 
 www.santos.sp.gov.br 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Santos on satamakaupunki Atlantin valtameren rannikolla São Paulon osavaltiossa, Brasiliassa.
Santos on perustettu vuonna 1543. Se sijaitsee 60 kilometriä São Paulon kaupungista kaakkoon. Vuonna 1996 siellä asui 412 000 ihmistä. Santos on maailman suurin kahvin vientisatama ja puolet koko Brasilian ulkomaankaupasta kulkee sen kautta. Se on myös matkailukeskus, jossa on kaksi lentoasemaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Santos Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Santos Wikivoyagessa (englanniksi)
Kuva kaupungista
257 (luku)

| Luonnolliset luvut |
| --- | --- |
 257 ← 250 251 252 253 254 255 256 257 258 259 → 
Kardinaaliluku:  kaksisataaviisikymmentä­seitsemän
Järjestysluku:  kahdessadasviideskymmenes­seitsemäs
Tekijät:  1, 257
Alkutekijät:   257
Roomalainen numero:  CCLVII
Binääriluku:  100000001
Oktaaliluku:  401
Duodesimaaliluku:  195
Heksadesimaaliluku:  101
Vigesimaaliluku:  CH
257 (kaksisataaviisikymmentäseitsemän) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 256 ja seuraa luku 258.
Matematiikassa

257 on alkuluku.
257 on Fermat’n alkuluku:  2^{2^{3}}+1. Säännöllinen 257-kulmio voidaan siksi konstruoida harpilla ja viivaimella.
257 on Pythagoraan alkuluku:  64\cdot 4+1.
257 on palindromi seuraavissa lukujärjestelmissä:
binäärijärjestelmässä (1000000012)
nelijärjestelmässä (100014)
seitsenjärjestelmässä (5157)
heksadesimaalijärjestelmässä (10116).
257 kuuluu Jacobsthalin–Lucasin lukujonoon.
257 esiintyy lukujonossa, joka saadaan aloittamalla ykkösestä ja laskemalla aina yhteen kaikkien edellisten lukujen numerot.
257 on edeltävän ja seuraavan alkuluvun (251 ja 263) keskiarvo.
257 on suurin luku, joka voidaan muodostaa eri positiivisten neliölukujen summana tasan 10 tavalla.
257 on pienin luku, joka muodostuu kymmenjärjestelmässä kolmesta peräkkäin kirjoitetusta alkuluvusta (2, 5 ja 7).
Luonnontieteissä

Fermium-257 on fermiumin pitkäikäisin isotooppi.
257 Silesia on pikkuplaneetta.
Muissa yhteyksissä

257 on Burundin kansainvälinen suuntanumero.
Seututie 257 kulkee Porin ja Ulvilan välillä.