stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marcus Antonius
Toinen triumviraatti

Senaatin ja Octavianuksen välit kiristyivät. Senaatti epäsi Octavianukselta triumfin. Kimpaantunut Octavianus marssi joukkoineen Roomaan ja otti itselleen konsulin viran. Antonius ehti tällä välin paeta. Tämän jälkeen tapahtui kuitenkin jotain yllättävää. Octavianus, Antonius ja Lepidus pääsivät sopimukseen vallanjaosta. Miehet muodostivat toisen triumviraatin (triumviri reipublicae constituendae), jonka asema virallistettiin lailla (lex Titia). Liiton vahvistamiseksi Octavianus meni naimisiin Antoniuksen ottotyttären kanssa. Tämän jälkeen triumvirit ottivat asiakseen jahdata Caesarin salaliittolaisia ja muita vastustajiaan. Seuranneissa proskriptioissa moni korkea-arvoinen roomalainen murhattiin, näiden joukossa myös Cicero. Cicero murhattiin Antoniuksen vaatimuksesta, joka tunsi syvää vihaa tätä kohtaa puhujan aiemmin pitämien filippiläispuheiden takia, joissa oli suorasukaisesti arvioitu Antoniuksen toimintaa. Tarinan mukaan Ciceron pää ja kädet laitettiin näytille forumin rostralle ja Antoniuksen vaimo Fulvia löi toistuvasti neulalla Ciceron turhan terävän kielen läpi. Filippoin taisteluiden ja muutamien salaliittolaisten murhien jälkeen triumvirien tiellä ei enää ollut esteitä.
Antonius matkusti nyt itään vallanjaossa saamilleen alueille. Hänen tarkoituksenaan oli rauhoitella Juudean alituista kapinointia ja hyökätä Parthiaa vastaan. Matkallaan hän tapasi kuningatar Kleopatra VII:nn Tarsoksessa. Heistä tuli rakastavaisia ja Antonius vietti talven 41 eaa. Kleopatran seurana Aleksandriassa. Antoniuksen tappaessa aikaa itämailla tilanne Roomassa ei kuitenkaan osoittanut rauhoittumisen merkkejä. Octavianus oli eronnut ärsyttävänä pitämästään Antoniuksen sukulaistytöstä ja Antoniuksen vaimo Fulvia yllytti kapinaan Octavianusta vastaan. Marcus Antoniuksen veli apunaan Fulvia kokosi kahdeksan legioonaa ja otti haltuunsa Rooman. Octavianus kuitenkin voitti myöhemmin Fulvian armeijan. Fulvia kuoli odottaessaan miehensä paluuta Egyptistä. Tämä osoittautui edulliseksi, sillä Antonius pystyi nyt menemään naimisiin Octavianuksen sisaren kanssa. Triumvirit sopivat riitansa ja Antonius pääsi palaamaan itään.
Antonius ja Kleopatra

Antonius matkusti nyt Kreikkaan uuden vaimonsa kanssa. Kreikassa Antonius alkoi käyttäytyä melkoisen mahtipontisesti, hän muun muassa pyrki samaistamaan itsensä Dionysokseen. Ongelmat Sisiliassa kuitenkin viivyttivät Antoniukselle luvatun armeijan saapumista ja Antoniuksen välit Octavianukseen olivat jälleen kovilla. Miehet onnistuivat tälläkin kertaa sopimaan riitansa. Antoniuksen epäilykset Octavianusta kohtaan kuitenkin kasvoivat. Hän jätti raskaana olevan vaimonsa Roomaan ja purjehti Aleksandriaan hakemaan tukea Kleopatralta. Kleopatra lainasi hänelle rahaa Parthian retkeä varten, mutta sotilasoperaatio sujui katastrofaalisesti. Talvi kulutti Antoniuksen armeijan vähiin. Samanaikaisesti Roomassa triumviraatti hajosi lopullisesti, kun Lepidus oli pakotettu eroamaan virastaan. Octavianus oli käynnistänyt propagandakampanjan Antoniusta vastaan. Octavianuksen mukaan Antoniuksen moraalinen selkäranka oli olematon ja käytös muutenkin epäilyttävää. Antoniushan oli jättänyt vaimonsa, roomalaisen hyveen perikuvan, yksin Roomaan ja itse matkustanut itämaille viettämään turmeltunutta elämää hyvinkin epäilyttävän egyptiläisen kuningattaren kanssa. Ja mikä pahinta, Antonius oli unohtanut roomalaisuutensa.
Antonius kutsuttiin useita kertoja Roomaan, mutta hän katsoi parhaaksi jäädä Kleopatran seuraan Egyptiin. Jälleen egyptiläisellä rahalla Antonius lähti sotimaan, tällä kertaa Armeniaa vastaan. Voittoisan taistelun jälkeen Antonius vietti Aleksandriassa juhlan, joka oli pastissi Rooman triumfeista. Juhlan aikana Antonius jakoi Kleopatran ja hänen yhteisille lapsille kuningaskunnat, mikä sai välirikon Rooman kanssa syvimmilleen. Ongelma ei ollut niinkään joutomaan jakaminen, vaan Kaisarionin, Caesarin Egyptin aikojen hedelmän, tunnustaminen samalla Caesarin perilliseksi. Octavianuksen valta-asema perustui sukulaissuhteeseen Caesariin ja Caesarin egyptiläinen äpärä ei sopinut hänen suunnitelmiinsa laisinkaan. Triumviraatin määräkausi päättyi vuoden 33 eaa. lopussa. Sitä ei uusittu ja oli taas aika sisällissodalle.
William Shakespeare on kirjoittanut heidän suhteeseensa perustuvan näytelmän.
Tasavallan viimeinen sisällissota

Varsinaisen sisällissodan alkua odotellessa propagandasota Roomassa jatkui. Antonius syytti Octavianusta pyrkyriksi ja vallananastajaksi. Octavianus vastasi syyttämällä Antoniusta maanpetoksesta ja sotimisesta ilman senaatin suostumusta. Vuonna 32 eaa. senaatti poisti Antoniuksen aseman ja julisti sodan Kleopatralle, joka – Roomasta katsoen – oli yllyttänyt Antoniuksen maanpetturuuteen. Vuoden molemmat konsulit ja kolmannes senaatista matkustivat Kreikkaan tavatakseen Antoniuksen ja Kleopatran.
Vuonna 31 eaa. varsinainen sota alkoi ja Octavianuksen taidokas komentaja Marcus Vipsanius Agrippa keräsi ensi voitot. Octavianuksen vahva asema legioonien keskuudessa sai Cyrenaican ja Graecian provinssit siirtymään hänen puolelleen. Syyskuussa käytiin Aktionin taistelu, joka muodostui Antoniukselle kohtalokkaaksi. Meritaistelussa Antoniuksen ja Kleopatran laivasto tuhottiin ja nämä pakenivat Egyptiin. Octavianus seurasi perässä 30 eaa. Epäselvissä oloissa Antonius kuuli Kleopatran kuolleen ja teki itsemurhan. Muutamaa päivää myöhemmin Kleopatrakin teki itsemurhan. Kaisarion murhattiin.
Antoniuksen kuoleman myötä Octavianuksesta tuli Rooman kiistaton johtaja ja sen ensimmäinen keisari, Augustus. Prinsipaatti alkoi. Antoniuksen ja Octavianuksen välienselvittely oli viimeinen niistä monista sekavista taisteluista, joiden myötä Rooman tasavaltainen hallitusmuoto (joka todellisuudessa oli hyvin harvainvaltainen) jäi historiaan ja siirryttiin yksinvaltaan.
Vaimot ja lapset

Antonius oli naimisissa neljästi, Fadian, serkkunsa Antonia Hybridan, Fulvian ja Octavian kanssa. Hän sai Fulvian kanssa kaksi poikaa ja Octavian kanssa kaksi tytärtä. Lisäksi hän sai Kleopatran kanssa kolme lasta.
Fadia
Useita lapsia Ciceron mukaan. Fadian ja lasten kohtalosta ei ole mitään tietoa.
Antonia Hybrida, Caius Antonius Hybridan tytär. Erosivat noin 47 eaa.
Antonia, meni naimisiin erään tralleslaisen Pythodoroksen kanssa.
Fulvia, kuoli noin 40 eaa.
Marcus Antonius Antyllus, teloitettiin 30 eaa.
Iullus Antonius, teloitettiin 2 eaa.
Octavia minor, erosivat 32 eaa.
Antonia Major, keisari Neron isoäiti
Antonia Minor, keisari Claudiuksen äiti, keisari Caligulan isoäiti.
Kleopatra VII, kuoli 30 eaa.
Aleksanteri Helios
Kleopatra Selene
Ptolemaios Filadelfos
Kirjallisuutta

Henrikson, Alf: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Tuomisto, Pekka: Rooman diktaattorit.  Karisto, 2003.  ISBN 951-23-4442-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marcus Antonius Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Julius Caesarin rintakuva.
Marcus Antonius kolikossa, taustalla Octavianuksen sisar Octavia.
Lawrence Alma-Tademan maalaus Antonius ja Kleopatra.
Sven Laine

Sven Laine pidätyskuvassa vuonna 1962.
Sven Alf Leo (Svenkka) Laine (18. joulukuuta 1922 Iitti – 28. helmikuuta 1990) oli suomalainen liikemies ja rikollinen.
Ura

Laine keräsi mustia listoja vasemmistolaisina pidetyistä työntekijöistä ja myi luotettavuuslausuntoja työnantajille perustamansa Työturvallisuusliitto-nimisen yrityksen kautta. Laine kokosi muun muassa vihreänä kirjana tunnetun luettelon Sirola-opiston käyneistä henkilöistä.
Laine keräsi rahaa Sodissamme Kaatuneitten Omaisten Tukijärjestö Ry:n nimissä muun muassa sotaveteraaneille, poliisille, luonnonsuojeluun ynnä muihin kohteisiin, mutta kaikissa tapauksissa keräyksen tuotto jäi Laineen haltuun. Hän sai useita vankeustuomioita rahankeruupetoksista. Laine myi monistettuna piraattiversiona entisen sisäministeri Yrjö Leinon muistelmakirjaa Kommunisti sisäministerinä, jonka julkaisu oli kielletty ja painos tuhottu. Tuottojen saajaksi mainittiin Sodissamme Kaatuneitten Omaisten Tukijärjestö. Leinon omaiset nostivat Lainetta vastaan oikeusjutun.
Laine keräsi myös rahaa Urho Kekkosen vuoden 1962 presidentinvaalikampanjaa varten. Samalla hän sai haltuunsa nimilistan Kekkosen kampanjan tukijoista, jonka kopioita myi Honka-liiton edustajille.
Laine sai 1960-luvulla vankeustuomion niin sanotussa metyylijutussa. Laineen omistama yritys Laivateknillinen Palvelu hankki laittomasti metyylialkoholia ja myi sitä eteenpäin. Ainakin kolme Laineen myymää metanolia korvikealkoholina käyttänyttä henkilöä kuoli.
Laine pyrki luomaan suhteita päättäjiin järjestämällä juhlia valituille poliisijohdon edustajille ja virkamiehille. Juhlissa oli mukana alaikäisiä tyttöjä, ja Laine pyrki näiden avulla saamaan kiristysotteen virkamiehistä. Hänen kerrotaan nauttineen erikoiskohtelua vankilassa näiden viranomaissuhteidensa ansiosta. Metyylijutun tutkimusten aikana 1966 ylipoliisipäällikkö Fjalar Jarva tuli poliisiasemalle vaatimaan pidätetyn Laineen vapauttamista, mihin aseman päivystävä komisario ei kuitenkaan suostunut. Laineella oli hyvät suhteet myös Helsingin poliisikomentajaan Nils Olof Söderströmiin. Laineen tuttavapiiriin kuuluivat myös Suomenlahden Koneen konkurssijutussa mainetta saaneet liikemiehet Aarne Mantila ja Tuomas Tapala, joiden järjestämissä juhlissa Laine oli usein vieraana.
Viimeisen vankeustuomionsa Laine sai 1980-luvun puolivälissä eläkepetoksesta.
Aiheesta muualla

Tuomioja, Erkki: Arvio Jaakko Vesikansan kirjasta Salainen sisällissota. 2004.
Vesa Mars

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1. maaliskuuta 1961 (ikä 63)
Syntymäpaikka: Pietarsaari, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 184 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1976–1977 | JBK | – | (–) |
| 1978–1979 | KPS | 42 | (6) |
| 1980 | Jaro | 29 | (10) |
| 1980–1981 | SC Herford | 22 | (2) |
| 1981 | Jaro | 8 | (4) |
| 1982 | KPV | 29 | (11) |
| 1983–1986 | TPS | 71 | (13) |
| 1987–1988 | GrIFK | 32 | (5) |
| Yhteensä | Yhteensä | 233 | (51) |
Maajoukkue
| 1977 | Suomi U16 | 2 | (0) |
| 1977–1978 | Suomi U17 | 9 | (0) |
| 1978 | Suomi U18 | 7 | (0) |
| 1980–1982 | Suomi U21 | 7 | (1) |
| 1982–1983 | Suomi | 4 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Vesa Mars (s. 1. maaliskuuta 1961 Pietarsaari) on muun muassa A-lehtien ja PlusTV:n entinen sekä Synsam Group Finlandin nykyinen toimitusjohtaja. Hän pelasi 1980-luvulle saakka jalkapalloa pääsarja- ja maajoukkuetasolla.
Mars edusti jalkapallourallaan Jakobstads Bollklubbia 1976–1977, Kokkolan Palloseuraa 1978–1979, Jaroa 1980 ja 1981, Kokkolan Palloveikkoja 1982, Turun Palloseuraa 1983–1986 sekä Grankulla IFK:a 1987–1988. Lisäksi hän pelasi Saksassa kaudella 1980–1981 2. Bundesliigan SC Herfordissa. Mars voitti Turun Palloseurassa kaksi SM-hopeaa. Kaikkiaan hän pelasi viiden mestaruussarjakauden aikana 100 ottelua, joissa hän teki 24 maalia. Mars pelasi myös Suomen maajoukkueessa vuosina 1982–1983 yhteensä neljä maaottelua.
Pelaajauran jälkeen Mars siirtyi liike-elämään. Hän toimi Telian maajohtajana, mistä hän siirtyi 2002 A-lehtien toimitusjohtajaksi. Vuonna 2006 Mars sai potkut A-lehdistä, minkä jälkeen hänestä tuli PlusTV:n toimitusjohtaja. Siinä tehtävässä Mars toimi 2009 asti. Vuonna 2010 Mars nimettiin perustetun TDF Entertainmentin toimitusjohtajaksi, missä tehtävässä hän oli helmikuuhun 2012 saakka. Hän siirtyi Synsam Group Finlandin palvelukseen ja on yrityksen toimitusjohtaja.
Lahdenpohja

| Lahdenpohja Лахденпохья |
| --- | --- |
 vaakuna
 Lahdenpohja
 Koordinaatit: 61°31′N, 30°12′E 
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Lahdenpohjan piiri
Kauppalaksi (Suomessa):  1924
Kaupungiksi (Neuvostoliitossa):  1945
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  262,5 km²
Väkiluku (2010):  7 800
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  18673x
Suuntanumero(t):  +7 81450
 
 Kaupungin kotisivu 
 Lahdenpohjan piirin hallintokeskus 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lahdenpohja (ven. Лахденпо́хья) on kaupunki ja Lahdenpohjan piirin hallinnollinen keskus Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Laatokan Jaakkimansalmen pohjukkaan laskevan Aurajoen suussa 331 kilometriä Petroskoista länteen. Kaupungissa on 7 800 asukasta (vuonna 2010).
Lahdenpohjan kaupunkikunta Lahdenpohjan piirin kartalla, Laatokan luoteisrannalla.
Ortodoksinen kappeli
Lahdenpohjan kylänraittia toukokuussa 2016
Lahdenpohjan kylänraittia toukokuussa 2016
| Lahdenpohja> Entinen kunta – luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 sijainti 
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kihlakunta:  Kurkijoen kihlakunta
Kuntanumero:  397
Perustettu:  1924
– emäpitäjä:  Jaakkima
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:  5,41 km²   (12.3.1940)
– maa:  5,34 km²
– sisävesi:  0,07 km²
Väkiluku:  1 959   (1939)
– väestötiheys:  369,6 as./km²
Lahdenpohjan epävirallinen perinnevaakuna.
Maantiede

Lahdenpohjan kunnan pinta-ala on 262,5 neliökilometriä. Se rajoittuu Lahdenpohjan piirin Miinalan sekä Laatokan kautta Sortavalan ja Pitkärannan piirin Salmin kuntiin.
Pinta-alasta 84,0 % on vesialuetta, 9,7 % asuinaluetta ja  4,4 % metsää. Seudulle suunniteltiin pitkään Laatokan saariston kansallispuistoa. Lahdenpohjan, Sortavalan ja Pitkärannan piireissa sijaitsevan kansallispuiston perustamisesta uutisoitiin tammikuussa 2018.
Historia

Paikalla sijainnut Jaakkiman pitäjän Sieklahden kylä tunnetaan 1600-luvulta lähtien. Vuonna 1924 siitä tuli itsenäinen kauppala. Lahdenpohjan kuuluessa Suomeen siellä oli vilkas satama sekä puunjalostusteollisuutta, muun muassa Laatokan Puu Oy. 1930-luvun lopulla kauppalan asukasluku oli 1 959 henkeä. Lukuvuonna 1937–1938 kauppalassa oli yksi koulupiiri.
Talvi- ja jatkosodan jälkeen alue luovutettiin Neuvostoliitolle. Lahdenpohjan pitäjä oli osa Laatokan Karjalaa. Vuonna 1945 Lahdenpohjasta tuli kaupunki ja Kurkijoen (vuodesta 1970 Lahdenpohjan) piirin keskus.
Liikenne, talous ja palvelut

Lahdenpohjan kautta kulkee Pietarin ja Sortavalan välinen maantie ja rautatie. Jaakkiman asemalta haarautuu sivurata Lahdenpohjan vaneritehtaalle.
Kaupungin tärkein tuotantolaitos on Bumeks-yhtiön omistama Lahdenpohjan vaneritehdas. Lisäksi on muita puunhankinta- ja puunjalostusyrityksiä. Elintarviketeollisuutta edustavat lihanjalostamo ja alkoholitehdas.
Julkisiin palveluihin kuuluvat keskikoulu, ammattikoulu, piirisairaala, lasten luomistyön keskus, lastenkoti ja kaksi kirjastoa.
Nähtävyydet

Lahdenpohjan rakennusmuistomerkkejä ovat vuonna 1851 rakennettu Jaakkiman kirkko sekä joukko 1900-luvun alun julkisia ja asuinrakennuksia. Kirkon lähellä on suomalaisten sotilaiden hautausmaa. Kaupungissa on myös kaksi neuvostosotilaiden hautapaikkaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lahdenpohja Wikimedia Commonsissa
Lahdenpohjan kaupungin sivusto (venäjäksi)
Lahdenpohjan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Lahdenpohja.org (Arkistoitu – Internet Archive)
Lahdenpohja nuori nopeasti kehittyvä kauppala, Helsingin Sanomat, 18.09.1938, nro 251, s. 37, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Lahdenpohjan piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Elisenvaara  Hiitola  Kurkijoki  Lahdenpohja  Miinala 
| n k Karjalan tasavallan kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Aunus  Belomorsk  Karhumäki  Kemi  Kontupohja  Kostamus  Lahdenpohja  Petroskoi  Pitkäranta  Puudosi  Segeža  Sortavala  Suojärvi  |  |
| Taajamat |  Helylä  Louhi  Mujejärvi  Pinduinen  Poventsa  Prääsä  Pääjärvi  Tšuuppa  Uhtua  Vojatšu  Värtsilä  |  |
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit:  Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat:  Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat:  Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt:  Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet:  Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan:  Hanko
osin:  Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 :  Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Laattatektoniikka

Kolmentyyppisiä laattojen rajoja
Laattatektoniikka on tieteellinen teoria, joka selittää litosfäärilaattojen eli kivikehälaattojen liikkeen mekanismia ja liikkeen vaikutuksia. Maan litosfääri eli kivikehä on muodostunut useista mannerlaatoista. Ne liikkuvat jatkuvasti astenosfäärin eli Maan litosfäärin alla sijaitsevan suuren viskositeetin kivikerroksen päällä, mutta kitka vastustaa niiden välistä liikettä, minkä seurauksena reunakohdissa syntyy usein maanjäristyksiä.
Laatat voivat erkaantua toisistaan, törmätä toisiinsa tai liukua toisiaan vasten. Valtamerten keskiselänteissä laatat erkanevat toisistaan ja muodostavat näin uutta merenpohjaa. Merellisen laatan törmätessä joko toiseen merelliseen tai mantereiseen laattaan syntyy alityöntöä eli subduktiota, jossa merellinen laatta työntyy toisen laatan alle. Subduktiokohtaan muodostuu syvänmeren hautoja ja sen ylle vulkaanisia saarikaaria. Kahden mantereisen laatan törmätessä puolestaan kasvaa poimuvuoristo. Mannerten liukumisalueilla ei synny uutta kuorta eikä tuhoudu vanhaa, mutta ne alueet ovat erityisen alttiita maanjäristyksille.
Mannerlaatat

Laattatektoniikkateorian mukaan Maan litosfääri eli kivikehä on jakaantunut useisiin laattoihin. Suurimpia laattoja lasketaan olevan seitsemän, ja lisäksi on useita pienempiä laattoja. Laattojen reuna-alueilla sijaitsevat merten keskiselänteet, syvänmeren haudat ja aktiivisesti kasvavat vuoristot.
Mannerlaatat ovat 100–150 kilometrin paksuisia, ja ne liikkuvat astenosfäärin päällä 1–15 senttimetriä vuodessa. Useimmissa laatoissa on sekä mantereellista että merellistä kuorta. Laattojen liikkuessa niiden keskiosat ovat pääosin jäykkiä ja koskemattomia, mutta niiden reunojen törmäysvyöhykkeillä tapahtuu halkeilua, liukumista, taipumista, venymistä ja pehmenistä.
Kitka vastustaa laattojen välistä liikettä. Kun kitka kasvaa suuremmaksi kuin laattojen välisen rajapinnan jännitysvoima, laatat eivät enää liiku toistensa suhteen, vaan niiden rajapinnalle muodostuu jännityskertymä, joka lopulta purkautuu maanjäristyksenä. Järistyksessä purkautuvan energian suuruutta kuvataan magnitudilla.
Laattojen liikkeen perusteella niiden reunatyypit voidaan jakaa kolmeen eri kategoriaan. Ne voivat erkaantua toisistaan, liikkua toisiaan kohti tai liikkua sivuttain toisiinsa nähden.
Laattojen liike ja niiden reunat > Erkanevat laatat

Erkanevat laatat loittonevat toisistaan, kun vaippa pullistuu ylöspäin ja magmaa pääsee työntymään laattojen väliin. Merellisillä erkanemisalueilla laattojen rajat näkyvät valtamerten keskiselänteinä, jotka ovat seismisesti ja vulkaanisesti aktiivisia alueita. Selänteiden keskuslaaksot ovat puolestaan normaalisiirrosten rajaamia hautavajoamia. Mantereisissa repeämävyöhykkeissä piirteet ovat samat kuin merellisten laattojen erkanemiskohdissa. Vulkaaniset kivet ovat kuitenkin mantereella vaihtelevampia kuin valtamerten basaltit ja sedimentit karkeita.
Sulan laavan purkautuessa keskiselänteen saumasta Maan magneettikenttä magnetisoi sen – magneettiset kiteet jähmettyvät näin Maan magneettikentän suuntaisiksi. Koska Maan magneettiset navat vaihtavat paikkaansa keskimäärin noin puolen miljoonan vuoden välein, ja mannerlaattaa muodostuu muutama senttimetri vuodessa, on keskiselänteen sauman molemmin puolin symmetrisesti magneettisia vyöhykkeitä.
Laattojen liike ja niiden reunat > Lähenevät laatat

Lähenevien laattojen tapauksessa voi tapahtua joko niin sanottu alityöntö, eli subduktio, tai poimuttuminen. Alityöntöä tapahtuu sekä merellisen ja mantereellisen laatan että kahden merellisen laatan törmätessä. Alityöntökohdassa toinen laatoista painuu toisen alle. Mantereellinen laatta on liian kevyt, jotta se voisi upota toisen laatan alle. Raskas merellinen laatta voi kuitenkin painua toisen alle; subduktio tapahtuu kuitenkin hitaasti ja merellinen laatta uppoaa noin 10–15 senttimetriä vuodessa.
Kahden merellisen laatan törmätessä alityöntökohtaan syntyy yleensä syvänmeren hauta. Subduktiovyöhykkeiden maanjäristyskeskukset muodostavat levymäisiä ja kaarevia pintoja, joissa on maanjäristyksiä jopa 700 kilometrin syvyydessä. Maanjäristyskeskukset ovat painuvan laatan yläosassa, Wadati–Benioff-vyöhykkeenä tunnetulla alueella. Alityöntövyöhykkeen yläpuolelle syntyy tulivuorten muodostamia vulkaanisia saarikaaria.
Kahden mantereisen laatan törmätessä joko toinen laatta nousee päälle tai toinen laatta halkeaa. Kumpikaan laatoista ei kuitenkaan pysty painumaan kohti astenosfääriä, joten mantereisiin törmäysvyöhykkeisiin syntyy orogenian seurauksena poimuvuoristoja. Kuori paksuuntuu törmäysvyöhykkeellä, koska laatat ikään kuin lyhenevät ja painuvat kasaan. Tämän seurauksena kivet deformoituvat ja vuorijonoja alkaa kohota. Korkeiden vuorien kuluessa jäljelle jää korkeassa lämpötilassa ja paineessa syntyneitä metamorfisia kivilajeja. Esimerkiksi Ural on syntynyt, kun Euroopan laatta ja Aasian laatta ovat kauan sitten törmänneet toisiinsa ja poimuttuneet. Himalajan vuoristo on seurausta Intian laatan jatkuvasta työntymisestä Euraasian laatan reunan alle.
Laattojen liike ja niiden reunat > Sivuuttavat laatat

Mannerlaattojen reunoilla tapahtuu myös laattojen liukumista. Liukumisen yhteydessä ei synny eikä tuhoudu uutta kuorta. Liukuvat laatat aiheuttavat usein maanjäristyksiä. Tällainen vyöhyke on esimerkiksi San Andreasin siirros Pohjois-Amerikan ja Tyynenmeren laatan rajalla. Laattojen sivuava liike voi maanjäristyksessä vaihdella muutaman senttimetrin pienestä liikkeestä jopa 1–2 metrin siirtymisiin.
Laattojen saumat ovat yleensä pilkkoutuneet transformisiirroksiin ja erkaantumislaattarajoihin/lähenemislaattarajoihin. Valtamerten leviämissuuntaa ei voida määritellä keskiselänteen asennosta, vaan saumaa pilkkovista transformisiirroksista.