stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maxim Čajkovič
Ura > Maajoukkueura

Čajkovič pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2020. Hänet kuitenkin lähetettiin kotiin Slovakian MM-leiriryhmästä vuoden 2021 turnaukseen, kun Čajkovič syyllistyi harjoitusleirillä ylilyönteihin, jotka eivät kohdanneet joukkueen asettamia urheilullisia ja inhimillisiä arvoja. Hän mm. taklasi rumasti joukkuetovereitaan Slovakian sisäisessä harjoitusottelussa.
Čajkovič pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2019, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Slovakian varakapteenina. Čajkovič voitti tehoilla 4+7=11 koko vuoden 2018 turnauksen syöttöpörssin ja hän sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain Yhdysvaltain Jack Hughes. Čajkovič sivusi myös Slovakian alle 18-vuotiaiden MM-kilpailujen yhden turnauksen piste-ennätystä, joka oli Marián Gáboríkin (3+8=11) hallussa vuodelta 1999. Hän jakoi myös joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Oliver Okuliarin kanssa sekä tehotilaston voiton Samuel Kňažkon kanssa lukemalla +7. Čajkovič valittiin Venäjää vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Slovakian ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2019 turnauksessa hän oli tehoilla 3+4=7 joukkueen paras pistemies. Čajkovič jakoi myös Slovakian sisäisen maalipörssin voiton Dominik Sojkan kanssa ja sisäisen syöttöpörssin voiton Artur Turanskýn kanssa. Hän voitti koko turnauksen jäähypörssin 31 minuutillaan. Čajkovič valittiin Slovakian turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Venäjää vastaan pelatun avausottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Čajkovič pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2018. Yhteensä hän on pelannut 13 nuorten ja 36 poikien maaottelua.
Muuta

Čajkovičin pikkuveli Alex pelaa puolustajana Ruotsissa Malmö Redhawksin J18-joukkueessa.
Mikko Tuomi (tieteilijä)

| Mikko Tuomi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1979 (ikä 45) Espoo
Mikko Tuomi (s. 17. kesäkuuta 1979 Espoo) on suomalainen astronomi, joka työskentelee Helsingin yliopistossa.
Ura

Tuomen tunnetuin saavutus on planeetta Proxima Centauri b:n olemassaolon mahdollisuuden havaitseminen arkistoaineiston pohjalta. Tuomi alkoi 2010-luvun alussa käydä läpi Proxima Centaurista tehtyjä havaintoja ja huomasi niissä viitteitä planeetasta.  Tuomen työn pohjalta ESO käynnisti Pale Red Dot:iksi nimetyn havaintokampanjan, joka onnistui varmentamaan planeetan olemassaolon Tuomen ennustamalla tavalla. Tieto löydöstä julkistettiin 24. elokuuta 2016.
Muita kohteita, joiden löytämisessä tai tutkimuksessa Tuomi on ollut mukana, ovat muun muassa HD 40307, HD 154857 c, Kapteyn c, Gliese 682 c, HD 154857, Gliese 221, Gliese 581 g ja Tau Cetiä kiertävä planeettakunta.
Motorola 68020

| Motorola 68020> Perustietoja |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Motorola
Valmistaja:  Motorola, Rochester Electronics
Arkkitehtuuri ja luokitus
Arkkitehtuurityyppi:  CISC
Käskykanta:  Motorola 68000 -sarja
Osoiteavaruus:  32-bit
Tavujärjestys:  Big endian
Motorola 68020
Motorola 68020 on Motorolan valmistama mikroprosessori, joka esiteltiin vuonna 1984. Sitä valmistaa Rochester Electronics. Se on Motorola 68010:n seuraaja ja sen seuraaja on Motorola 68030. Suorittimeen viitataan myös yleisesti nimityksellä 020.
68020 on täysin 32-bittinen ja kykenevä osoittamaan muistia 4 gigatavuun saakka.
Kustannustasoltaan halvemmassa versiossa, 68EC020:ssa oli vain 24-bittinen osoitusväylä ja kykeni osoittamaan vain 16MB muistia.
68020 sisälsi 256 tavun välimuistin käskyille.
68020 oli monin tavoin uudistettu 68010:an verrattuna. Muun muassa 32-bittinen aritmeettis-looginen yksikkö (laskentayksikkö), ulkoinen data- ja osoitusväylä sekä uudet konekieliset käskyt ja osoitusmuodot olivat uusia ominaisuuksia. 68020:ssa (ja 68030:ssa) oli kolmivaiheinen käskykannan liukuhihna (pipeline).
68020:een lisättiin myös Motorolan monisuoritinmalli (RMC-pinni) moniprosessorikäyttöön. Tämä salli järjestelmää kohden jopa kahdeksan suorittimen yhteistoiminnan. Näistä kahdeksasta suorittimia ja matematiikkasuorittimia (68881 tai 68882) pystyi olemaan mikä tahansa määrä, mutta muistinhallintayksiköitä vain yksi (joko 68841 tai 68851).
68020:ssa oli 256 tavun välimuisti käskyille.
Käskyvälimuisti oli järjestetty 64:ään neljän tavun kokoiseen, suoraan määriteltyyn syötteeseen, jotka olivat yhteiskooltaan 256 tavua.
68020-suoritinta käytettiin monissa Commodoren Amiga- ja Applen Macintosh II -tietokoneissa sekä Sun 3 -, Mitsubishi ME1000 - ja NEC EWS4800 -työasemissa. Tektronix 4405 käytti 68020 -prosessoria 68881 matematiikkasuorittimen kanssa.
68EC020

Motorola 68EC020 on Motorolan valmistama suoritin. Se on kustannustasoltaan halvempi versio Motorola 68020-suorittimesta. Ainoana erona näiden kahden välillä on 68EC020:n 24-bittinen osoitusväylä (68020:ssa on 32-bittinen), ja siten se voi osoittaa vain 16 megatavua muistia.
Sitä käytettiin myös Amiga 1200:n suorittimena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Motorola 68020 Wikimedia Commonsissa
Luettelo Motorolan valmistamista suorittimista
| --- | --- |
6800-sarja:   6801  6802  6805  6809  Hitachi 6309 
Motorola 68000 -sarja:   68000  68008  68010  68012  68020  68030  68040  68060 
Matematiikkasuorittimet:  68881/68882
Muistinhallintayksiköt:   68451  68851 
88000-sarja:   88100  88110 
PowerPC-sarja:   PPC 6XX  PPC 7XX  PPC 7XXX 
Digitaaliset signaaliprosessorit:   Motorola 56000 56001  56002  56004  56100  56300  56800  96002 
Mikrokontrollerit:   Motorola 68300 DragonBall  PowerQUICC 
MC68EC020 Amiga 1200:ssa.
Michael McCarron

| Michael McCarron |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1995 (ikä 29) Grosse Pointe, MI, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Mike
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  198 cm
Paino:  105 kg
Seura
Seura:  Nashville Predators / Milwaukee Admirals
Sarja:  NHL / AHL
Pelinumero:  47 / 23
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Aik. seurat:  Montreal Canadiens
NHL-varaus:  25. varaus, 2013 Montréal Canadiens
Michael McCarron (s. 7. maaliskuuta 1995 Grosse Pointe, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Nashville Predatorsin organisaatiossa. Montreal Canadiens varasi McCarronin ensimmäisellä kierroksella 25. pelaajana kesällä 2013. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta osaa pelata myös keskellä. Isokokoinen McCarron on peräti 198 cm pitkä ja 105 kg painava. Hän on pelityyliltään voimahyökkääjä.
Ura > Seuraura

McCarron pelasi kaudella 2010–2011 C-nuorten T1EHL-liigaa Honeybakedissa, jonka jälkeen OHL-joukkue Belleville Bulls varasi hänet 106. pelaajana kesällä 2011. McCarron siirtyi kaudeksi 2011–2012 kuitenkin Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukaan ja pelasi mm. USHL-junioriliigaa. Kauden jälkeen hänet varasi erikseen USHL-joukkue Lincoln Stars numerolla 74. Samana kesänä Belleville Bulls kauppasi McCarronin pelaajaoikeudet London Knightsiin vaihdossa kesän 2015 viidennen kierroksen varausvuoroon. Hän jatkoi kaudella 2012–2013 pelejään US NTDP:ssä, jonka jäähypörssin McCarron voitti 182 minuutillaan. Hän pelasi kauden aikana myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Montréal Canadiens varasi McCarronin ensimmäisellä kierroksella 25. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Hän oli varaustilaisuuden ensimmäinen USHL:stä varattu pelaaja. Jo saman kesän heinäkuussa McCarron teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Canadiensin kanssa. Samalla hän siirtyi kaudeksi 2013–2014 OHL-joukkue London Knightsin vahvuuteen. McCarron edusti joukkuetta kauden päätteeksi myös Memorial Cupissa, jota Knights isännöi. Hän aloitti toisen OHL-kautensa 2014–2015 joukkueen varakapteenina, mutta Knights kauppasi McCarronin ja Dakota Mermisin vuoden 2015 vaihteessa kuitenkin Oshawa Generalsiin vaihdossa Cliff Pu'hun ja Josh Sterkiin. McCarron voitti Generalsissa OHL:n mestaruuden, J. Ross Robertson Cupin ja edusti joukkuetta Memorial Cupissa, jonka Generals myös voitti. McCarron valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Kauden 2015–2016 McCarron aloitti AHL-joukkue St. John's IceCapsin vahvuudessa. Hän teki NHL-debyyttinsä Montréal Canadiensissa 19. joulukuuta 2015 vieraissa Dallas Starsia vastaan. McCarron sai ottelussa jääaikaa 12.20 minuuttia ja hän keräsi myös kaksi kahden minuutin jäähyä.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sotši 2013 | jääkiekko |  |
McCarron pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti hopeaa. McCarron pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012, jolloin hän voitti hopeaa.
Muuta

McCarronin isoveli John edustaa AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsia ja hänellä on Edmonton Oilersin NHL-varaus vuodelta 2012.
Merikrotit

| Merikrotit |
| --- | --- |
 Mustavatsakrotti (Lophius budegassa)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Krottikalat Lophiiformes
Heimo::  Merikrotit  Lophiidae  Rafinesque, 1810
Suvut
 Lophiodes  Lophiomus  Lophius  Sladenia 
Katso myös
   Merikrotit Wikispeciesissä   Merikrotit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merikrotit (Lophiidae) on krottikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä pääasiassa lämpimissä ja lauhkeissa vesissä.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat merikrottien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Merikrotteihin kuuluu neljä sukua ja 25 lajia. Kooltaan heimon kalat ovat tyypillisesti 25–50 cm pitkiä, mutta suurimmat lajit voivat saavuttaa 120 cm:n pituuden. Tyypillisin heimon piirre on litteä ja hyvin suurikokoinen pää. Suu on hyvin suuri ja alaleuka työntyy yläleukaa pidemmälle. Kalojen ruumis kapenee pyrstöä kohden. Selkäevän ensimmäiset ruodot ovat pidentyneet ja toinen selkäevistä on pehmeä. Rintaevät ovat merikrottilajeilla suuret ja viuhkamaiset. Ruumiissa on usein värekarvamaisia ulokkeita, erityisesti päässä. Väriltään merikrottilajit ovat tyypillisesti yksivärisen harmaita tai mustia. Sladenia-suvun lajeilla on ruumiissa tummempaa kuviointia.
Levinneisyys ja elintavat

Merikrottilajeja tavataan Pohjoisesta jäämerestä, Atlantista Välimeri mukaan luettuna, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät lähellä pohjaa tyypillisimmin 200–1 000 metrin syvyydessä. Merikrottilajien ravintoa ovat pienemmät kalat. Monet merikrottilajit, kuten merikrotti (Lophius piscatorius), mustaeväkrotti (Lophius gastrophys) ja Lophius americanus, ovat tärkeitä kalastuksen kohteita.
Michelle Burgher

| Mitalit> Maa:   Jamaika.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Jamaika.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Jamaika.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Jamaika> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ateena 2004 | 4 × 400 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Edmonton 2001 | 4 × 400 m |  |
|  Pronssia | Pariisi 2003 | 4 × 400 m |  |
Michelle Burgher (s. 12. maaliskuuta 1977) on jamaikalainen 400 metrin juoksija.
Burgher kilpaili Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004, mutta karsiutui 400 metrin alkuerissä ajalla 54,18. Myöhemmin samana vuonna Ateenan olympialaisissa hän oli mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti olympiapronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa.
MM-kilpailuissa hän sai 4 × 400 metrin viestijuoksussa kultaa Edmontonissa 2001 ja pronssia Pariisissa 2003 vaikka juoksi molemmilla kerroilla vain alkuerässä.
Ennätykset

400 metrin juoksu: 51,88 (2004)
400 metrin aitajuoksu: 57,39 (2006)
Luettelo Yhdistyneen kuningaskunnan rautatieasemista – V
V

| Asema | Tunnus | Hallintoalue | Omistaja |
| --- | --- | --- | --- |
| Valley | VAL | Anglesey | Arriva Trains Wales |
| Vauxhall | VXH | Suur-Lontoo | South West Trains |
| Victoria | VIC | Suur-Lontoo | Network Rail |
| Virginia Water | VIR | Surrey | South West Trains |
Messengers (August Burns Redin albumi)

| Messengers August Burns Red |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Rebel Waltz Studio & Sound Kitchen, Franklin, Tennessee
 Julkaistu: 19. kesäkuuta 2007
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Tue Madsen August Burns Red
 Tyylilaji: metalcore
 Kesto: 48.11
 Levy-yhtiö: Solid State
August Burns Redin muut julkaisut
| Thrill Seeker 2005 | Messengers 2007 | Lost Messengers: The Outtakes (EP) 2009 |
Messengers on August Burns Red -yhtyeen toinen albumi, joka julkaistiin 19. kesäkuuta 2007. Se saavutti ensimmäisellä viikolla yli 9 000 levyn myynnin.
Kappaleet

Truth of a Liar – 4.12
Up Against The Ropes – 5.04
Back Burner – 3.42
The Blinding Light – 5.28
Composure – 4.13
Vital Signs – 3.17
The Eleventh Hour – 4.05
The Balance – 3.20
Black Sheep – 3.53
An American Dream – 4.41
Redemption – 6.16
Kokoonpano

Jake Luhrs − laulu
JB Brubaker − kitara
Brent Rambler − kitara
Dustin Davidson − bassokitara, taustalaulu
Matt Greiner − rummut, piano
Kokoonpano > Muut tekijät

Tue Madsen – tuottaja, miksaaja
Troy Glessner – masteroija
Invisible Creature – art direction
Ryan Clark – design
Jerad Knudson – kansikuva
Dave Hill – valokuvat
Arvostelut

AbsolutePunk:
AllMusic:
Imperiumi: 5½/10
Jesus Freak Hideout:
Aiheesta muualla

Messengers discogs.com -sivustolla
Martti Saarinen

| Martti Saarinen |
| --- | --- |
 Martti Saarinen kesäkuussa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. lokakuuta 1980 (ikä 43) Tuusula
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  2005–
Tyylilajit:  suomirock, pop
Levy-yhtiöt:  Sony Music (2011–)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Martti Saarinen (20. lokakuuta 1980 Tuusula) on suomalainen laulaja, joka voitti Idols-laulukilpailun viidennen tuotantokauden vuonna 2011. Saarinen voitti kilpailun finaalissa Ali Elkharamin saatuaan 56 prosenttia äänistä.
Ennen Idolsissa kilpailemista Saarinen oli esiintynyt Boiled Monkeys -nimisen coveryhtyeen kanssa vuodesta 2005. Lisäksi hän on laulanut Killer Kachina -nimisessä yhtyeessä.
Voittokappale Idolsissa oli Patric Sarinin säveltämä ja Paula Vesalan sanoittama ”Se alkaa taas”. Musiikkivideo kappaleeseen kuvattiin toukokuun lopussa. Sen ohjasi Petri Eklund.
Saarisen melodista suomirockia sisältävä ensimmäinen albumi julkaistiin syyskuussa 2011. Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin Poets of the Fall -yhtyeen jäsenten tekemä kappale ”Kaipaus nousee siivilleen”. Hänen omaa nimeänsä kantava albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla kymmenen.
Martti Saarinen on myös toiminut lauluntekijänä, sillä Martti oli mukana tekemässä debyyttialbumin päätösraitaa "Omatunto" yhdessä Janne Huttusen ja Sanna Korkeen kanssa.
Martti oli valmistelemassa toista albumiaan, jonka kappaleet ovat Martin ja
hänen taustayhtyeensä kitaristin Juha Wahlsténin käsialaa,kunnes päättyi perustamaan Marraskuu-yhtyeen joka on julkaissut pari kappaletta. Lisäksi Martti Saarinen on ruvennut tekemään kappaleita myös muille artisteille. Marraskuu julkaisee alkuvuodesta 2020 uuden singlen.
Saarinen on esiintynyt myös Leavings-Orkesterin solistina. Bändi on suomalainen pop-yhtye, jonka perustivat vuonna 2011 Leevi and the Leavings -yhtyeen jäsenet Risto Paananen, Juha Karastie ja Niklas Nylund.
Martti oli mukana vuonna 2019 Millennium Projectin tekemällä cover-versiolla Pohjois-Karjala -biisistä.
Saarinen asuu perheineen Keravalla ja heillä on kaksi lasta.
Diskografia > Singlet

Se alkaa taas (2011)
Kaipaus nousee siivilleen (2011)
Laula minulle (2011)
Diskografia > Musiikkivideot

Se alkaa taas
Diskografia > Vierailut

Millenium Project: Pohjois-Karjala (feat. Martti Saarinen & Oku Luukkainen) 2019
Aiheesta muualla

Martti Saarisen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (vanhentunut linkki)
Martti Saarisen nykyinen yhtye Marraskuu Facebookissa
Idols
| --- | --- |
Kaudet:  1. kausi ·  2. kausi ·  3. kausi ·  4. kausi ·  5. kausi ·  6. kausi ·  7. kausi ·  8. kausi ·  9. kausi
Juontajat:  Heikki Paasonen (2003–2005, 2008–2013) ·  Ellen Jokikunnas (2003–2008) ·  Jani Toivola (2007–2008) ·  Niina Backman (2011–2012) ·  Juuso Mäkilähde (2017–2018) ·  Anni Hautala (2017–2018)
Tuomarit:  Jone Nikula (2003–2013, 2018) ·  Asko Kallonen (2003–2004, 2007) ·  Hannu Korkeamäki (2003–2004, 2008) ·  Nanna Mikkonen (2003–2004) ·  Nina Tapio (2005–2011) ·  Jarkko Valtee (2005) ·  Kim Kuusi (2005) ·  Patric Sarin (2008) ·  Sami Pitkämö (2011) ·  Laura Voutilainen (2012) ·  Tommi Liimatainen (2012) ·  Sini Sabotage (2013) ·  Jussi 69 (2013) ·  Lauri Ylönen (2013) ·  Antti Tuisku (2017) ·  Erin (2017) ·  Jurek Reunamäki (2017) ·  Elastinen (2018) ·  Jannika B (2018) ·  Maija Vilkkumaa (2018)
Voittajat:  Hanna Pakarinen ·  Ilkka Jääskeläinen ·  Ari Koivunen ·  Koop Arponen ·  Martti Saarinen ·  Diandra Flores ·  Mitra Kaislaranta ·  Anniina Timonen ·  Patrik Blomberg
Madalena Iglésias

| Madalena Iglésias |
| --- | --- |
 Madalena Iglésias vuonna 2010
Henkilötiedot
Koko nimi:  Madalena Lucília Iglésias do Vale de Oliveira
Syntynyt: 24. lokakuuta 1939 Lissabon, Portugali
Kuollut: 16. tammikuuta 2018 (78 vuotta) Barcelona, Espanja
Ammatti:  laulaja, näyttelijä
Muusikko
Tyylilajit:  nacional-canconetismo (käännä suomeksi) 
Levy-yhtiöt:  Valentim de Carvalho 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Madalena Lucília Iglésias do Vale de Oliveira (o.s. Doval, 24. lokakuuta 1939 – 16. tammikuuta 2018) oli portugalilainen laulaja ja näyttelijä. Iglésias edusti Portugalia Benidorm-festivaalilla 1962, mikä aloitti hänen kansainvälisen uransa. Iglésias osallistui vuoden 1964 Festival da Cançãoon kappaleella Balada das palavras perdidas, joka sijoittui viidenneksi sekä kappaleella Na tua carta, joka jäi jaetulle kymmenennelle ja viimeiselle sijalle. Iglésias sijoittui vuoden 1965 Festival da Cançãossa kolmanneksi kappaleella Silêncio entre nós.
Iglésias voitti Festival da Cançãon 1966 kappaleella Ele e ela ja valikoitui näin Portugalin edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Iglésias esitti saman vuoden Festival da Cançãossa myös kolmanneksi sijoittuneen kappaleen Rebeldia ja kuudenneksi sijoittuneen kappaleen Caminhos Perdidos. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Iglésias sijoittui 13:nneksi 18 kilpailijan joukosta. Iglésias sijoittui vuoden 1969 Festival da Cançãossa jaetulle kuudennelle sijalle kappaleella Canção para um poeta.
Iglésias lopetti uransa vuonna 1972 ja muutti Venezuelaan. Iglésias muutti Barcelonaan 1987.
Malesian kieli

| Malesian kieli |
| --- | --- |
Oma nimi:  bahasa Malaysia
Muu nimi:  standardimalesia, malesianmalaiji
Tiedot
Alue:   Malesia
Virallinen kieli:   Malesia
Puhujia:  33 miljoonaa
Kielenhuolto:  Dewan Bahasa dan Pustaka
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Austronesialaiset kielet
Kieliryhmä:  Malaijilais-polynesialaiset kielet Malaijilaiset kielet Malaijin kieli
ISO 639-3:  zsm
 Ohje 
Malesian kieli (malaijiksi bahasa Malaysia) on malaijin kielen standardoitu muoto Malesiassa, ja on maan virallinen kieli. Se on erittäin läheistä sukua indonesian kielelle, joka on samalla tavalla malaijin kielen indonesialainen standardi. Puhujia malesian kielellä on noin 33 miljoonaa.
Kielestä voidaan myös käyttää nimeä standardimalesia tai malesianmalaiji.
Malesian perustuslaki käyttää virallisesta kielestä nimeä bahasa Malaysia. Tällä on pyritty korostamaan sitä, että valtion virallinen kieli on kaikkien Malesian kansalaisten, ei vain etnisten malaijien, kieli.
Metelinkiukaat

Metelinkiukaat
| --- | --- |
Sijainti:  Jyväskylä (Korpilahti) Keski-Suomi Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  90 m 
Pinta-ala:  1,9 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Metelinkiukaat  on Päijänteen saariryhmä Keski-Suomessa Jyväskylän Korpilahdella. Se sijaitsee Vanhanselän pohjoispuolella.
Maantietoa

Saariryhmässä on neljä saarta, joista suurin saari on 260 metriä pitkä, 130 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria . Saaria suojaa pohjoisessa Oravisaari ja kaakossa Vehkasaari. Lännessä päin sijaitsee pieni Hiidenlahti, joka jää Vanhannenän ja Viitanenän niemien suojaan. Saaria erottaa mantereesta Oravisalmi, jonka nimi on Metelinkiukaiden kohdalla Omenalahti. Salmen takana mantereella kohoaa Oravivuori, jonka eteläosaa kutsutaan Kukkulankorveksi. Siellä kohoaa näkötorni paikalla, joka toimi yhtenä Struven ketjun kolmiomittauspaikkana. Saaret ovat matalia ja suurin saari on samalla myös korkein. Se yltää noin 90 metrin korkeuteen merenpinnasta (mpy.), jolloin se kohoaa 12 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta. Suurimmalla ja pienimmällä saarella on vapaa-ajan asunto. Muut saaret ovat autioita. Saaret ohittaa Oravisalmen kautta merkitty veneväylä.
Luontoarvoja

Saaret ovat luonnonsuojelualueita, jotka on sisällytetty osaksi Natura 2000 -aluetta Vanhanselkä–Ruppavuori (FI0900079, yhteensä 306 ha). Eteläisintä saarta lukuun ottamatta saaret ovat suojeltuja ja suurin saari on mökkitonttia lukuun ottamatta suojeltu.
Etymologiaa

Metelinkiukaat-nimi taas viittaa siihen, että paikka on mahdollisesti ollut muinaisuskon kannalta esimerkiksi palvontapaikka tai hautauspaikka, lapinraunio. Metelinkiuas, joka näyttää lähinnä kiviröykkiöltä eli lapinrauniolta, on eräs näiden kansanomainen nimitys.
Michelle Carter

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Michelle Carter vuonna 2012  |  Michelle Carter vuonna 2012  |  Michelle Carter vuonna 2012  |  |
Maa:  Yhdysvallat
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | kuulantyöntö |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Peking 2015 | kuulantyöntö |  |
|  Pronssia | Lontoo 2017 | kuulantyöntö |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Portland 2016 | kuulantyöntö |  |
|  Pronssia | Istanbul 2012 | kuulantyöntö |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Pronssia | Guadalajara 2011 | 18,09 m |  |
Michelle Denee Carter (s. 12. lokakuuta 1985 Grand Prairie, Texas) on yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä.
Carter on osallistunut kolmiin kesäolympialaisiin, vuosina 2008, 2012 ja 2016. Rio de Janeiron olympialaissa 2016 Carter voitti kultaa ennätystuloksellaan 20,63. Tulos oli myös uusi Yhdysvaltain ennätys. Vuonna 2012 Lontoossa hän oli neljäs ja 2008 Pekingissä kolmastoista. MM-kilpailuissa Carter on ollut mukana kuudesti saavuttaen parhaimmillaan pronssia Pekingin MM-kisoista 2015 ja Lontoosta 2017. Moskovan MM-kisoissa 2013 hän oli neljäs, Berliinissä 2009 kuudes sekä Daegussa 2011 ja Dohassa 2019 yhdeksäs. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Portlandissa 2016 maanosaennätyksellä 20,21. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Carter saavutti pronssia ja oli viides Sopotissa 2014. Hän oli pronssilla myös Pan-Amerikan kisoissa 2011. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Grossetossa 2004 ja sai hopeaa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Debrecenissä 2001.
175 senttimetriä pitkä ja 116 kilogrammaa painava Carter pitää hallussaan Yhdysvaltain ulkoratojen ennätystä.
Myös Carterin isä Michael Carter oli urallaan kuulantyöntäjä ja olympiahopeamitalisti vuodelta 1984. Michael Carter on voittanut myös kolmesti amerikkalaisen jalkapallon Super Bowlin.
Ennätykset > Ulkona

kuulantyöntö: 20,63 m (Rio de Janeiro 2016, NR)
Ennätykset > Sisällä

kuulantyöntö: 20,21 m (Portland 2016, NR)