stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
OTR-21 Totška

OTR-21 Totška -ohjuksia paraatin harjoituksissa Jekaterinburgissa.
OTR-21 Totška tai 9K79 on venäläinen lyhyen kantaman ballistinen ohjus (SRBM). Tämän sotanäyttämön ohjuksen nimi on venäjäksi Tочка eli suomeksi "Piste". Se on tunnettu myös Naton koodinimellä SS-21 Scarab. Ohjus korvasi tykistöraketit eli FROG-raketit.
Muiden maiden ohjuksista Yhdysvaltain  Lance (ohjus) ja Ranskan  Pluton ovat samankaltaisia kuin OTR-21.
OTR-21:n kantama on 70 kilometriä, parannetussa mallissa 120 kilometriä. Ohjuksessa on joko tavanomainen tai ydinkärki. Ydintaistelukärki on 10 tai 100 kilotonnia. Osumatarkkuus 70 kilometrin kantamalla on 160 metriä.
Totška tekniset tiedot

| Systeemi | OTR-21 Totška | OTR-21 Totška | OTR-21 Totška | OTR-21 Totška |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nato-tunnus | SS-21 Scarab-A | SS-21 Scarab-B | SS-21 Scarab-C | SS-21 Scarab-B |
| GRAU-koodi | 9M79 | 9M79M | 9M79MKU | 9M79MP |
| Sijoitettu | 1976 | 1980-luku | 1990-luku | 1983 |
Raketti: 1-vaihe
Pituus: 6,40 m
Halkaisija: 650 mm
Siipiväli: 1 448 mm
| Paino | 2 000 kg | 2 010 kg | 1 800 kg | tuntematon |
| Taistelukärki | Ydinkärki 10–50 kt, tavanomainen räjähde, pieniä pommeja | Ydinkärki 10–50 kt, tavanomainen räjähde, FAE, pieniä pommeja | SPBE-E | Ydinkärki 10–50 kt, tavanomainen räjähde, pieniä pommeja |
| Kantomatka | 70 km | 120 km | 120–185 km | 120 km |
| Suunnistus | Inertiasuunnistus | Inertiasuunnistus | Inertiasuunnistus | Inertiasuunnistus ja passiivinen tutkaohjaus |
| Tarkkuus (CEP) | 160 m | 95 m | 50–100 m | 45 m |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SS-21 SCARAB (9K79 Tochka). FAS – Military Analysis Network. 29.10.1999. Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 9.4.2022. (englanniksi)
SS-21 A. Missilethreat.com. Arkistoitu 8.3.2005. Viitattu 9.4.2022. (englanniksi)
Short-Range Ballistic Missile – OTR - 21 "Tochka" EnemyForces.net. Arkistoitu 21.5.2022. Viitattu 9.4.2022. (englanniksi)
SS-21 SCARAB (9K79 Tochka) GlobalSecurity.org. Viitattu 9.4.2022. (englanniksi)
Tochka Astronautix.com. Viitattu 9.4.2022. (englanniksi)
Оперативно-тактический ракетный комплекс "Точка", Точка-У 9К79 SS-21 "Scarab". Капустин Яр . Arkistoitu 21.11.2019 . Viitattu 9.4.2022. (venäjäksi)
SS-21 SCARAB 9K79 Tochka FROG-7 Luna Youtube. 9.9.2006. Viitattu 9.4.2022. (englanniksi)
Venäjän ja aikaisemman Neuvostoliiton maasta maahan -ohjukset
SS-designaatio:
SS-1 Scunner
SS-1 Scud
SS-2 Sibling
SS-3 Shyster
SS-4 Sandal
SS-5 Skean
SS-6 Sapwood
SS-7 Saddler
SS-8 Sasin
SS-9 Scarp
SS-10 Scrag
SS-11 Sego
SS-12 Scaleboard
SS-13 Savage
SS-14 Scamp\Scapegoat
SS-15 Scrooge
SS-16 Sinner
SS-17 Spanker
SS-18 Satan
SS-19 Stiletto
SS-20 Saber
SS-21 Scarab
SS-22 Scaleboard
SS-23 Spider
SS-24 Scalpel
SS-25 Sickle
SS-26 Stone
SS-27 Stalin/Sickle B
RS-28 Sarmat
RS-24
Joki tulvii

| Joki tulvii> Wild River |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Elia Kazan
Käsikirjoittaja:  Paul Osborn
Tuottaja:  Elia Kazan
Säveltäjä:  Kenyon Hopkins
Kuvaaja:  Ellsworth Fredricks
Leikkaaja:  William H. Reynolds
Pääosat:   Montgomery Clift  Lee Remick 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios
Ensi-ilta:  26. toukokuuta 1960
Kesto:  110 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Joki tulvii (Wild River) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1960. Elia Kazanin ohjaaman melodraaman pääosissa nähdään Montgomery Clift ja Lee Remick.
Juoni

Clift esittää valtion virkamiestä Chuck Gloveria, joka yrittää taivutella iäkästä Ella Garthia (Jo Van Fleet) perheineen myymään joen keskellä sijaitseva saarensa ja muuttamaan muualle. Seudulle ollaan rakentamassa suurta patoa, joka toisi työtä ja sähköä laman kourissa olevalle köyhälistölle ja lopettaisi samalla joen tuottamat tuhoisat tulvat. Ella ei kuitenkaan muista asukkaista poiketen suostu myymään patoaltaan alle jääviä maitaan. Häntä taivutellessaan Glover joutuu eteläisten asenteiden välikappaleeksi, ja samalla hänen ja Ellan lapsenlapsen Carolin (Lee Remick) välille kehkeytyy romanssi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Montgomery Clift  | … |  Chuck Glover   |
|  Lee Remick  | … |  Carol Garth Baldwin   |
|  Jo Van Fleet  | … |  Ella Garth   |
|  Albert Salmi  | … |  R.J. Bailey   |
|  Jay C. Flippen  | … |  Hamilton Garth   |
|  James Westerfield  | … |  Cal Garth   |
|  Barbara Loden  | … |  Betty Jackson   |
|  Frank Overton  | … |  Walter Clark   |
|  Malcolm Atterbury  | … |  Sy Moore  |
Vastaanotto

Iltalehden Aune Kämäräinen luonnehti elokuvaa niin amerikkalaisisänmaallisen hengen läpitunkemaksi kuin emigranttiohjaajan teos voi olla. Miljöön ja aikakauden kuvaus on aitoa niin, että ankaran realistisissakin tapahtumissa on todellista syvän etelän romanttista tuntua.
Aiheesta muualla

Joki tulvii Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Joki tulvii Elonet.
↑  Kämäräinen, Aune: Veden ja lemmen ryöppyjä. Iltalehti, 8.8.1981, s. 42.  Näköislehti (maksullinen).
Marko Putkonen

Marko Putkonen (s. 18. lokakuuta 1947 Helsinki) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso.
Putkonen tuli tunnetuksi romanimusiikkiin erikoistuneen Hortto Kaalon laulajana. Hän on vuonna 1969 perustetun yhtyeen perustajajäsen. 1980-luvulla hän aloitti uransa oopperalaulajana. Hän on opiskellut laulua Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksessa (1982–1984), Zürichin oopperan oopperastudiossa (1984–1985) ja Zürichin musiikkikorkeakoulussa (1985–1986) sekä ollut kiinnitettynä Zürichin oopperaan (1985–1986) ja Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan (1986–2002).
Putkonen on koonnut nuottikirjan Kauneimmat kaaleenlaulut, joka julkaistiin vuonna 2004. Myös samanniminen musiikkialbumi julkaistiin.
Vuonna 1984 Putkonen esitti Simana Arhippaista  Kalle Holmbergin ohjaamassa Punainen viiva -oopperan televisioversiossa. Vuonna 1989 hän ääninäytteli Gaattoria animaatioelokuvan Kaikenkarvainen Charlie suomenkielisessä versiossa.
Putkosen puoliso on toimittaja ja teatteriohjaaja Tuovi Putkonen. Heillä on kolme lasta: poika Janus ja tyttäret Esma ja Krista.
Jerusalemin piiritys (70)

Jerusalemin piiritys tapahtui vuonna 70 ensimmäisen juutalaissodan aikana, kun Tituksen johtama Rooman armeija valtasi Jerusalemin lähes viiden kuukauden piirityksen jälkeen.
Kaupunki ryöstettiin valtauksen jälkeen, ja roomalaiset polttivat Jerusalemin toisen temppelin, jonka mukana tuhoutuivat juutalaisten arvokkaat sukuluettelot. Lähes koko kaupunki hävitettiin, ja ainoastaan Herodeksen palatsin tornit ja osa länsimuuria säästyivät. Juutalaisia surmattiin valtava määrä: Josefuksen mukaan surmansa saaneita oli noin 1,1 miljoonaa ja vankeja otettiin 97 000, mutta nykyisin näitä lukuja pidetään yliarvioituina. Valloitus oli ankara, osaksi juutalaisten peräänantamattomuuden vuoksi.
Ensimmäinen juutalaissota päättyi kolme vuotta myöhemmin, kun roomalaiset valtasivat Masadan linnoituksen piirityksen jälkeen.
Taustaa

Roomalaiset valtasivat Juudean kuningas Herodeksen kuoleman jälkeen vuonna 4 eaa., ja vuonna 6 jaa. keisari Augustus teki Juudeasta Rooman provinssin, mutta maakunta pysyi rauhattomana. Juutalaisten keskuudessa syttyi satunnaisia pienempiä kansannousuja, kunnes tilanne purkautui vuonna 66 jaa., kun Jerusalemin temppeli kieltäytyi maksamasta Juudean prokuraattori Gessius Floruksen asettamaa suurta sakkoa. Florus tuli henkilökohtaisesti Jerusalemiin, mutta kun juutalaiset edelleen kieltäytyivät maksamasta, hän käski surmata 3 600 kaupunkilaista. Tämän jälkeen seloottien johtama kapina levisi nopeasti koko Palestiinaan, ja kapinalliset valtasivat useita roomalaisten miehittämiä linnoituksia.
Kukistaakseen kansannousun nopeasti Syrian legaatti Gaius Cestius Gallus marssitti armeijansa Jerusalemiin, sillä usein pelkkä legioonalaisten saapuminen paikalle tukahdutti kapinan. Galluksen joukkojen ytimenä oli Legio XII Fulminata, jota oli vajaavahvuutensa takia vahvistettu Legio III Gallicasta, VI Ferratasta ja X Fretensistä. Armeija oli kuitenkin huonosti koulutettu, eikä miehillä ollut juuri taistelukokemusta.
Roomalaiset tekivät rynnäkön temppelin valtaamiseksi, mutta juutalaiset torjuivat sen ja lähtivät takaa-ajoon. He aiheuttivat roomalaisille merkittäviä tappioita näiden vetäytyessä Bezethan esikaupungin lävitse. Roomalaiset menettivät 5 780 sotilasta sekä koko piirityskalustonsa ja kuormastonsa. Lisäksi Legio XII Fulminata menetti kaikki kotkansa, mitä pidettiin suurena häpeänä, sillä legioonan kotkia kunnioitettiin suuresti.
Kaupungissa asuneet kristityt pitivät roomalaisten vetäytymistä Jeesuksen ennustamana varoitusmerkkinä, ja monet pakenivat Peraiaan.
Roomalaiset aloittivat uuden yrityksen kapinan kukistamiseksi Galileasta, jossa ensimmäiseksi vallattiin tärkeä Jotapatan linnoitus. Roomalaiset etenivät etelään rankaisten useita kapinalliskaupunkeja ja saapuivat lopulta pääsiäisen aikaan vuonna 70 kenraali Tituksen johdolla Jerusalemin edustalle, edellistä kertaa huomattavasti vahvempina.
Vuonna 69 keisari Vitellius ja hänen miehensä surmattiin Roomassa ja uudeksi keisariksi nousi Titus Flavius Vespasianus, joka päätti vallantavoittelijoiden välisen sisällissodan, neljän keisarin vuoden. Vespasianus jätti juutalaisten kapinan kukistamisen pojalleen, jonka nimi oli myös Titus Flavius Vespasianus.
Jerusalem

Noustuaan valtaan vuonna 37 eaa. Juudean kuningas Herodes Suuri oli rakennuttanut temppeleitä, muureja ja palatseja, ja hänen jälkeläisensä olivat jatkaneet hänen työtään. Vuonna 19 eaa. Herodes oli määrännyt Jerusalemin toisen temppelin laajennettavaksi, ja työn valmistuttua se nimettiin Herodeksen temppeliksi.
Jerusalemin kaupungin suojana oli vahvoja linnakkeita, jotka olivat osaksi rakennettuja, osaksi luonnon muovaamia. Kaupunki sijaitsi kahdella kukkulalla, joista lännessä oleva oli itäistä paljon korkeampi. Herodeksen käsialaa oli myös Antonia-linnake, joka oli rakennettu Herodeksen temppelin koilliskulmaan. Makkabealaisten juutalainen pappis- ja hallitsijasuku rakennutti hallintokautenaan uuden kaupunginosan Jerusalemin länsipuolelle ja toisen muurin suojaamaan sitä. Uuteen kaupunginosaan rakennettiin muun muassa Herodeksen palatsi ja kolme tornia, jotka oli nimetty kuninkaan perheenjäsenten mukaan.
Josefuksen mukaan Antonia-linnake oli rakennettu 20–30 metriä korkealle kalliolle ja siinä oli neljä tornia, joista voitiin helposti tarkkailla kaupunkia.
Vuonna 66 alettiin laajentaa esikaupunkia, jossa oli paljon asuintaloja, ja sen suojaksi rakennettiin sodan alkaessa kolmas muuri. Tämä muuri oli linnoitusrakennelmista heikoin.
Komentajat > Titus

Keisari Nerolle juutalaisten menestys oli iso ongelma, ja seuraavaksi hän lähetti Titus Flavius Vespasianuksen kukistamaan kapinaa. Nero kuoli kesäkuussa 68, mikä antoi Vespasianukselle mahdollisuuden nousta keisariksi. Kesällä 69 hän lähtikin Roomaan tavoittelemaan keisarin asemaa. Kapinan kukistamisen hän jätti poikansa Titus Flavius Vespasianuksen vastuulle.
Titus oli vuodesta 67 ollut isänsä mukana Juudean kapinan kukistamiseksi tehdyllä sotaretkellä ja johtanut Legio XV Apollinarista, mutta hänellä ei ollut vielä paljoakaan kokemusta sodankäynnistä. Hänen tärkein ominaisuutensa olikin, että Vespasianus saattoi luottaa häneen. Tituksen lähimpänä avustajana oli kokenut Tiberius Julius Alexander, alkujaan Aleksandrian juutalainen, joka oli palvellut Juudean prokuraattorina ja Egyptin prefektinä.
Komentajat > Juutalaiskapinalliset

Ennen roomalaisten tuloa juutalaiset olivat keskenään hyvin erimielisiä. Jerusalemin joukkojen komentajat Simon Bar Giora ja Eleazar ben Simon sotivat Giskalan Johannesta vastaan jatkuvasti, ja sodan tuloksena suurin osa viljavarastoista poltettiin, mikä osoittautui kohtalokkaaksi piirityksen loppuvaiheessa. Piirityksen alkaessa juutalaiset päättivät sopia riitansa ja taistella yhteistä vihollista vastaan. He eivät kuitenkaan luottaneet suuresti toisiinsa, mikä haittasi sotatoimia.
Simon bar Giora oli kotoisin Gerasasta. Röyhkeytensä vuoksi hänet karkotettiin Akrabateneen toparkiasta, jonka jälkeen hän liittyi Masadan linnoituksen rosvoihin, joiden kanssa hän päätyi ryöstelemään ja hävittämään Juudeaa. Hän taisteli myös selootteja vastaan ja ajoi pakenevia ihmisiä takaa aina Jerusalemiin asti, jossa hän kohtasi seloottien johtajan Johanneksen. Yhdessä Eleazar ben Simonin kanssa he taistelivat jatkuvasti selootteja vastaan, kunnes päättivät lopulta yhdistää voimansa roomalaisten hyökättyä kaupunkiin.
Eleazar ben Simon väijytti joukkoineen vuonna 66 legaatti Galluksen johtaman Legio XII Fulminatan, joka oli palaamassa epäonnistuneesta Jerusalemin piirityksestä.
Josephuksen mukaan Johannes oli kotoisin Giskalasta ja toimi seloottien johtajana, joiden kanssa hän ryösteli Galileaa ja Juudeaa.
Joukot > Rooman armeija

Tituksen armeijan päävoiman muodostivat legioonat Legio V Macedonica, Legio X Fretensis, Legio XII Fulminata ja Legio XV Apollinaris, joista erityisesti XII Fulminata oli valmis kostamaan aikaisemman häpeänsä. Kaikki legioonat olivat vuosikausien sotimisen takia vajaavahvuisia, joten lisää miehiä oli otettu Egyptissä ja Syyriassa olleista legioonista. Egyptistä saapuneiden joukkojen komentaja oli prefekti Fronto Haterius. Näiltä joukoilta puuttui taistelukokemusta, mutta ne menestyivät silti hyvin. Lisäksi joukkojen tukena oli kahdeksan alaa auxilia-joukkojen ratsuväkeä ja sotilaita. Myös alueen muut kuninkaat olivat antaneet roomalaisten käyttöön joukkoja.
Jokaisella roomalaisella joukko-osastolla oli 60 skorpionia, varsijousta muistuttavaa heittoasetta, joilla voitiin ampua kiviä tai nuolia yli 400 metriin asti, ja kymmenen isompaa ballistaa, joilla voitiin ampua isoja kiviä.
Joukot > Juutalaiskapinalliset

Piiritetyn Jerusalemin asukkaiden ja sotilaiden määrää on hyvin vaikea arvioida. Josefuksen mukaan kaupungissa olisi ollut miljoona asukasta ja Tacituksen mukaan 600 000. Todennäköisesti nämä arviot ovat liioiteltuja, ja asukkaita oli paljon vähemmän.
Josefuksen mukaan kaupungissa oli 10 000 miestä Simonin komennossa ja 5 000 idumealaista liittolaista. Johanneksella oli komennossaan 8 400 seloottia.
Piiritys > Jerusalemin uloin muuri murretaan

Seuraavaa hyökkäystä varten legioonat ryhmitettiin kolmeen riviin, joiden taakse sijoitettiin jousimiehet ja ratsuväki. Muurinmurtajat alkoivat juutalaiskapinallisten ankarasta vastarinnasta huolimatta murtaa muureja, ja heittokoneet tulittivat herkeämättä juutalaisia yrittäen pitää heidät matalana. Joitakin kapinallisosastoja syöksyi muurien suojasta muurinmurtajien kimppuun ja yritti polttaa ne, mutta vastahyökkäykset lyötiin takaisin. Roomalaiset kuitenkin aliarvioivat jälleen vastustajan päättäväisyyden ja heikensivät etuvartioitaan, jolloin kapinalliset ryntäsivät taas hyökkäykseen. Egyptistä saapuneet kokemattomat, mutta sitäkin sisukkaammat legioonalaiset torjuivat kapinallisten hyökkäyksen. Eräs vangiksi otettu kapinallinen ristiinnaulittiin kaupungin muurien ulkopuolelle varoitukseksi muille.
Piiritys jatkui yli viikon, kunnes juutalaisten puolustus alkoi horjua. Vastahyökkäykset alkoivat vähentyä, ja roomalaiset mursivat heikoimman, uloimman muurin pohjoisessa ja lännessä ja hyökkäsivät sisään esikaupunkiin. Puolustajat näkivät tilanteen toivottomaksi ja perääntyivät seuraavalle muurille. Kaupungin uloin muuri saatiin vallattua 15 päivää kestäneen piirityksen jälkeen. Kun vallattu alue oli tasoitettu ja raivattu rakennuksista ja muureista, roomalaiset leiriytyivät paikalle lukuun ottamatta Legio X Fretensisia, joka jäi Öljymäelle.
Piiritys > Roomalaisten toinen, ratkaiseva hyökkäys

Juutalaiskapinalliset joutuivat jättämään uuden kaupunginosan roomalaisille ja vetäytyivät toiselle muurille. Toista muuria puolustettiin päättäväisesti, ja kapinalliset hyökkäsivät jälleen toistuvasti roomalaisten kimppuun yrittäen häiritä näiden hyökkäysvalmisteluja ja piiritystöitä. Tästä syntyi jatkuvasti raivokkaita kahakoita. Eräässä tällaisessa taistelussa eräs auxilia-ratsumies syöksyi vihollisten keskelle ja surmasi heistä useita, ennen kuin kääntyi takaisin vahingoittumattomana.
Jo viidessä päivässä muuriin saatiin aukko, jolloin Titus johti ratsuväki- ja jalkaväkiosaston kaupunkiin. Sokkeloisilla kaduilla eteneminen oli vaikeaa ja hidasta, ja roomalaiset kärsivät raskaita tappioita kohdatessaan kiivasta vastarintaa. Lopulta heidän oli pakko vetäytyä, mutta yrittäessään poistua muuriin murretun kapean aukon kautta he joutuivat vaikeuksiin. Kapinalliset hyökkäsivät raivokkaasti Rooman jalkaväkeä vastaan. Jousimiesten käskettiin suojata vetäytymistä, ja syntyi epätoivoinen viivytystaistelu. Myös Titus tarttui jouseen ja surmasi 12 kapinallista.
Puolustajien sisukkuudesta huolimatta roomalaiset onnistuivat neljä päivää myöhemmin murtautumaan sisään uudelleen ja karkottamaan puolustajat toiselta muurilta. Vahingosta viisastuneet roomalaiset tuhosivat tällä kertaa suuren osan kaupunginosan rakennuksista ja muureista saadakseen lisää liikkumatilaa. Juutalaiset perääntyivät puolustamaan yläkaupunkia ja Suurta temppeliä.
Tämän jälkeen Josefus lähti Tituksen käskystä muurin viereen kuuloetäisyyden päähän, mutta kuitenkin nuolten kantaman ulkopuolelle ja kehotti huutamalla kapinallisia antautumaan, jotta kallisarvoinen temppeli säilyisi. Hän sai kuitenkin vastaansa juutalaisten herjauksia, ja häntä ammuttiin nuolilla.
»Hän pyysi erittäin hartaasti heitä säästämään itseään ja kansaansa sekä kotikaupunkiaan ja temppeliään eikä olemaan näitä kohtaan tunteettomampia kuin muukalaiset. Ja hän sanoi, että vaikka roomalaiset eivät usko heidän tavallaan, he kunnioittavat silti vihollistensa pyhiä paikkoja ja ovat tähän asti pysyneet niistä erossa. Sitä vastoin miehet, jotka ovat niissä kasvaneet ja joille ne säilyessään yksinomaan kuuluvat, ovatkin itse vaikuttamassa niiden tuhoamiseen.»
Kapinallisia nämä sanat eivät liikuttaneet, mutta muut Jerusalemin asukkaat alkoivat olla halukkaita karkaamaan roomalaisten puolelle. Tämä oli kuitenkin vaarallista, sillä kaikki pakoon yrittävät tai edes siitä puhuvat tapettiin armotta.
Piiritys > Suuren temppelin valtaus

Roomalaisten piti seuraavaksi vallata Suuri temppeli. Se oli juutalaisten kaikkein pyhin paikka, joten sitä puolustettiin ankarasti.
Illalla ryhmä roomalaisia sotilaita ja ratsumiehiä päätti hyökätä muurin yli ilman komentajansa lupaa. He pääsivät kiipeämään muuria vasten olevia kivenlohkareita pitkin muurille, yllättivät vartijat ja surmasivat heidät. Sen huomatessaan Titus siirsi nopeasti vahvistuksia varmistamaan saadun jalansijan ja käski osaston jatkaa etenemistä kohti temppelin pihaa. Syntyi kova taistelu, mutta roomalaiset työnnettiin hitaasti takaisin. Muurin pätkä kuitenkin pidettiin ja vallattu Antonia-linnake käskettiin tuhota. Paikalle piti rakentaa leveä hyökkäysramppi puusta, joka oli haettava jo 20 kilometrin päästä.
Muutaman päivän kuluttua Titus kokosi rynnäkköosaston ottamalla jokaisesta kenturiasta 30 rohkeinta sotilasta. Tämän osaston piti hyökätä yöllä temppelin laajaan esipihaan, ja sen komentajaksi valittiin legaatti Cerialis, joka olisi halunnut johtaa rynnäkköä itse, mutta Titus ei siihen suostunut.
Hyökkäys onnistui aluksi, mutta kapinallisten saatua lisäjoukkoja taistelu juuttui esipihalle, eikä kumpikaan osapuoli saanut selvää yliotetta. Hyökkäys ei lopulta onnistunut, ja suurin osa pihaa pysyi vielä puolustajien hallussa.
Roomalaiset ryhtyivät taistelun jälkeen rakentamaan lisää ramppeja, jotta paikalle saataisiin muurinmurtajia. Pienimuotoiset kahakat jatkuivat yhä, ja molemmat osapuolet sytyttivät temppelin rakennuksia tuleen, jolloin koko arvokkaan temppelin pyhin osa tuhoutui. Titus yritti tosin estää sen tuhoutumista ja käski joukkojensa sammuttaa palot, mutta se oli turhaa, sillä katkerat sotilaat vihasivat vihollisen pyhää paikkaa.
Lopulta ankarien ja pitkien taistelujen jälkeen roomalaiset pääsivät vähitellen niskan päälle ja koko temppeli esipihoineen vallattiin. Se oli ankara isku juutalaisten taistelutahdolle, joka alkoi lannistua myös siksi, että muonavarat olivat lopussa. Roomalaiset olivat nyt vallanneet suurimman osan Jerusalemia, ja juutalaisilla oli hallussaan enää vanha kaupunki ja yläkaupunki.
Piiritys > Piirityksen loppuvaihe

Elokuun lopulla roomalaiset alkoivat suunnitella hyökkäystä vanhaan kaupunkiin, jonka puolustajien taistelutahto oli huono. Muutaman päivän tauon jälkeen kaupunginosa vallattiin ja ryöstettiin täysin puhtaaksi. Kapinallisten hallussa oli enää vain yläkaupunki, jossa sijaitsi kuningas Herodeksen palatsi. Uusia ramppeja piiritetyn kaupunginosan muureja vastaan alettiin rakentaa, ja 18 päivän kuluttua ne olivat valmiit. Muurinmurtajat mursivat aukon muuriin, ja roomalaisten rynnäkköjoukot syöksyivät läpi, mutta kohtasivat vain heikkoa vastarintaa muutamien juutalaiskapinallisten yrittäessä vielä epätoivoisesti puolustautua. Suurin osa puolustajista oli jo paennut, ja roomalaiset saivat viimeisetkin osat kaupungista haltuunsa. Neljä kuukautta ja 25 päivää kestäneen piirityksen jälkeen Jerusalem oli lopulta vallattu.
Jerusalemin ryöstö ja tuho

Jo piirityksen aikana kaupungissa oli esiintynyt julmuuksia. Kapinalliset surmasivat kaikki, jotka yrittivät paeta. Kun nälänhätä alkoi, he kulkivat talosta toiseen etsimässä ruokaa ja kiduttivat raa'asti niitä, joilla epäiltiin olevan jotain syötävää. Taudit levisivät, ja Jerusalemin kaduilla lojui kuolleita ja kuolemaisillaan olevia ihmisiä.
Roomalaisia sotilaita oli innostanut tieto siitä, että Jerusalemissa olisi valtavasti arvokasta omaisuutta. He ryhtyivät heti ryöstämään temppeliä ja kaupunkia ja tappoivat kaikki, jotka uskalsivat tulla tielle. Kaupungin asukkaiden väitettiin nielleen arvoesineensä, joten erityisesti auxilia-joukkojen arabialaiset sotilaat halkaisivat miekoilla ihmisten vatsat löytääkseen kultaa. Titus kauhistui ja kielsi tämän raakuuden kuolemanrangaistuksen uhalla, mutta sitä jatkettiin kuitenkin, kun lähettyvillä ei ollut ylempiä upseereita.
Teurastus oli kauhistuttavaa: nykyisten arvioiden mukaan uhreja oli lähes 200 000, ja 35 000 myytiin orjiksi. Vankienkaan tulevaisuus ei ollut valoisa, sillä useimmat joutuivat orjiksi Egyptiin tai taistelemaan hengestään Rooman provinssien teattereihin gladiaattoreita ja petoja vastaan.
Koko kaupunki tuhottiin, ja jäljelle jäi vain osa temppeliä ympäröivää Länsimuuria, joka tunnetaan nykyään nimellä Itkumuuri. Se on nykyään juutalaisten pyhin paikka, ja sen luona on ihmisiä rukoilemassa ympäri vuorokauden. Suuri temppeli ja Herodeksen palatsi ryöstettiin paljaiksi. Josefuksen mukaan kullan hinta laski kaikkialla, kun sotilaat toivat ryöstösaaliinsa varuskuntiinsa ja tuhlasivat sen.