stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Omaha kissatanssija

Ensimmäisen suomenkielisen Omaha-albumin kansi.
Omaha kissatanssija (engl. Omaha the Cat Dancer) on yhdysvaltalainen eroottinen sarjakuva, joka kertoo Omaha-nimisen strippaajan elämästä yhdysvaltalaisessa pikkukaupungissa. Sarjakuvan hahmot ovat antropomorfisia eläinhahmoja, esimerkiksi Omaha on sarjakuvan nimen mukaisesti kissa. Omaha kissatanssija sisältää yksityiskohtaista alastomuutta ja seksiä, mutta pääroolissa ovat henkilöt ja jatkuvajuoninen tarina. Sarjakuvan loi piirtäjä Reed Waller, ja josta suurimman osan käsikirjoitti hänen puolisonsa Kate Worley. Jalava julkaisi Omahaa suomeksi vuosina 1998–2000 neljä albumia, jotka sisälsivät sarjakuvan 10 ensimmäistä numeroa.
Hahmot

Omaha, (oikealta nimeltään Susan Jensen) strippaaja ja sarjakuvan päähenkilö. Hän omistaa lemmikkifretin nimeltä Squeak. Vuosia ennen kuin hän tapasi Charles, Jr.:n, hän oli naimisissa, mutta he erosivat.
Charles ”Chuck” Tabey nuorempi, Omahan poikaystävä ja Charles Tabey vanhemman perijä.
Charles Tabey vanhempi, vaikutusvaltainen mutta mielisairas liikemies.
Shelly Hine, biseksuaalinen strippaaja ja Omahan paras ystävä. Hän oli varhaisissa Omaha-sarjakuvissa Omahan rakastaja, ennen kuin tämä tapasi Charlesin. Shelly vuorostaan ryhtyi vanhemman Charlesin rakastajaksi ja uskotuksi. Hän joutui tulilinjalle Charlesin murhayrityksessä ja joutui pyörätuoliin.
JoAnne Follett, biseksuaalinen prostituoitu.
Kurt Huddle, Shellyn hoitaja hänen vammautumisensa jälkeen, ja sittemmin hänen rakastajansa. Hän työskenteli aiemmin Charles Tabey vanhemman henkilökohtaisena avustajana.
Rob Shaw, homo valokuvaaja
Maria Elandos Tabey, Charles Tabey nuoremman äiti, jota hän ei ole tavannut vuosiin. Calvin Bonner kiristi hänet lähtemään. Hän on hämmästyttävän samannäköinen Omahan kanssa.
Senaattori Calvin Bonner, osavaltion senaattori ja liikemies. Hän oli äänekäs julkisen moraalin puolestapuhuja ja täysin tekopyhä, sillä hän oli JoAnnen vakituinen asiakas. Tuntematon ampuja murhasi hänet.
George, Kitty Korner -ravintolan omistaja, jossa Omaha ja Shelly työskentelivät.
Ceecee ja Angie, kaksi Mr. Pip's Nite Clubissa työskentelevää strippaajaa.
Oheistuotteet

Sarjakuvalehden ilmestymisen aikana on tehty useita Omaha-oheistuotteita, muun muassa t-paitoja, taidepainatuksia, keräilykortteja ja tarroja. Varsinainen keräilykohde on Omahaa esittävä posliinipatsas, joita valmistettiin rajoitettu määrä. Sarjakuvalehtiä on koottu kokoelmateoksiin , joita ovat julkaisseet ensin Kitchen Sink Press ja sitten NBM Publisihing. Lisäksi on julkaistu Erotic Art of Reed Waller -taidekirja, jossa on useita Omaha-kuvia.
Palkinnot

1989 Eisner-ehdokkuus parhaasta mustavalkoisesta sarjakuvasta
1989 Eisner-ehdokkuus parhaasta jatkosarjasta
1989 Eisner-ehdokkuus parhaalle sarjakuvantekijälle (Reed Waller ja Kate Worley)
1991 Eisner-ehdokkuus parhaasta mustavalkoisesta sarjakuvasta
1991 Eisner-ehdokkuus parhaalle käsikirjoittajalle (Kate Worley)
1994 Squiddies-palkinto parhalle jatkosarjalle
Aiheesta muualla

Sarjakuvan virallinen kotisivu
Käsikirjoittaja Kate Worleyn kotisivu
Käsikirjoittaja James Vancen kotisivu
Leah Dizon

Leah Dizon
Leah Dizon (jap. リア・ディゾン, Ria Dizon, koko nimi Leah Donna Dizon, s. 24. syyskuuta 1986) on yhdysvaltalainen televisiokasvo, malli, laulaja ja näyttelijä. Hänen läpimurtonsa tapahtui kykyjenmetsästäjän kautta Japanissa, jossa hänestä tuli tähti.
Diskografia > Albumit

Destiny Line (2007)
Communication (2008)
Diskografia > EP:t

For the World (2019)
Diskografia > Singlet

Fever (2006)
Softly (2007)
Koi Shiyō (2007)
L・O・V・E U (2007)
Love Paradox (2008)
Vanilla (2008)
Diskografia > DVD:t

Live Communication!!! (2008)
Aiheesta muualla

Leah Dizonin sivusto (japaniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Joseph F. Fraumeni nuorempi

Joseph F. Fraumeni nuorempi
Joseph F. Fraumeni nuorempi on yhdysvaltalainen tutkija ja lääkäri. Yli 50 vuotta NIH:ssa kestäneen uransa aikana Fraumeni kehitti ja johti kansallista ja kansainvälistä tutkimusohjelmaa, jonka tarkoituksena oli tunnistaa syövän ympäristölliset ja geneettiset tekijät sekä ehkäisykeinot. Hänen oma tutkimustyönsä keskittyi geneettiseen syöpäalttiuteen, erityisesti tutkimalla erilaisten pahanlaatuisten kasvainten esiintymistä suvuissa. Merkittävin hänen tekemänsä löytö on NCI-tutkijan Frederick P. Li:n kanssa tehty tutkimuslöytö harvinaisesta perinnöllisestä oireyhtymästä, johon liittyy lukuisia nuorten syöpiä. Tämä harvinainen oireyhtymä on nimetty tutkijoiden mukaan Li-Fraumenin oireyhtymäksi. Havainto johti lopulta molekyylitutkimuksiin, jotka paljastivat erilaisia periytyviä mutaatioita TP53-kasvainsuppressorigeenissä.
Jouni Somero

Jouni Somero
Jouni Kalervo Somero (s. 12. elokuuta 1963) on suomalainen konserttipianisti.
Opinnot

Jouni Somero on opiskellut Sveitsissä Lausannen Konservatoriossa (1981) sekä Kölnin Musiikkikorkeakoulussa (1982-1989). Kölnin Musiikkikorkeakoulussa Someron opettajana oli professori Herbert Drechsel. Somero on myös osallistunut György Cziffran Liszt -mestarikursseille.
Ohjelmisto

Somero on soittanut uransa aikana yli 3 400 konserttia eri puolilla maailmaa. Someron ohjelmisto sisältää muun muassa  Bachin Das Wohltemperierte Klavierin molemmat osat, Die Kunst der Fugen, jotka hän on myös esittänyt konserteissa, sekä kuusi Partitaa, Rachmaninovin, Tšaikovskin, Kuulan, ja Bortkiewiczin koko soolopianotuotannon, Chopinin, Schumannin ja Brahmsin keskeiset teokset sekä paljon harvoin kuultua pianomusiikkia (Alkan, Arenski, Blumenfeld, Godard, Rebikov, Rubinstein, Cui, Thalberg, Godowsky, Seeling, Gottshalk).
Levytykset

Somero on myös ahkerimmin levyttävä suomalainen pianisti,lähde? levytyksiä on kertynyt yli satakymmenen  eri levymerkeille (Naxos,SonyBMG ,MILS, Jubal, FC-Records, Grand Piano ym). Gramexin listauksessa hänellä on 1859 raitaa. Uusimpia levytyshankkeita ovat Suomalaisen pianomusiikin Antologia (viisi CD-levyä), Sergei Bortkiewiczin koko soolopianotuotanto (yhdeksän CD-levyä) sekä "Russian Project", joka sisältää mm. Pjotr Tšaikovskin koko soolopianotuotannon. Somero on myös levyttänyt Erkki Salmenhaaran koko soolopiano- ja kamarimusiikkituotannon. Huhtikuussa 2018 ilmestyi Toivo Kuulan pianotuotannon kokonaislevytys. Vuonna 2003 ilmestyi levyllinen Felix Blumenfeldin ja 2011 Benjamin Godardin pianoteoksia maailman ensilevytyksinä. Somero on myös levyttänyt runsaasti kamarimusiikkia, mm. Brahmsin viulusonaatit, Beethovenin sellosonaatit, Kuulan ja Arenskin pianotriot ym. Somero on tehnyt yhteistyötä useiden eri laulajien kanssa ja levyttänyt mm. Chopinin koko laulutuotannon sekä Schumannin, Lisztin, Sibeliuksen, Rachmaninovin ja Kilpisen Liedejä. Syyskuussa 2012 amerikkalainen Fanfare Magazine valitsi Someron Rebikov-albumin vuoden merkittävimmäksi pianolevyksi. Jouni Somero on aloittanut Selim Palmgrenin koko pianotuotannon taltioinnin. Sarjan kahdeksan  ensimmäistä levyä julkaistiin 2021-24. Levyt julkaisee Naxoksen levymerkki Grand Piano.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jouni Somero Wikimedia Commonsissa
http://www.finnconcert.fi
http://www.fcrecords.fi
http://www.jounisomero.com
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Chick lit

Chick lit tarkoittaa kaunokirjallisuutta, joka käsittelee modernin naisen elämän ongelmia humoristisesti ja kevyesti. Tarina sijoittuu yleensä maailman suurimpiin metropoleihin, ja päähenkilönä on useimmiten 20–30-vuotias sinkkunainen. Tyyli tuli tunnetuksi 1990-luvun puolivälissä Helen Fieldingin ensimmäisen Bridget Jones -romaanin myötä. Britanniasta ja Yhdysvalloista lähtenyt liike on ilmiönä maailmanlaajuinen ja suosittua erityisesti Itä-Euroopassa ja Intiassa.
Tyypillisiä piirteitä

Chick litille ei lajina ole olemassa tarkkaa määritelmää. Lukijasta riippuen jotkut sisällyttävät chick litiin lähes kaikki teokset nuorehkon naisen itsensä etsimisestä arkipäiväisiin perhekuvauksiin. Joillekin chick lit taas merkitsee lähinnä miehen metsästyksestä kertovaa hömppää.
Chick litissä itsenäinen nainen tavoittelee jotain mitä haluaa, vaikka samalla toistaakin perinteistä naisen mallia siinä määrin kuin se itselle sopii. Usein hän miettii naimisiin menoa ja ulkonäköään. Päähenkilössä voi myös esiintyä koomisia piirteitä. Hän tuntee tuotemerkit kuin omat taskunsa ja rakastaa shoppailua, vaikka luottokortti vinkuisi jo tyhjää. Hänen elämäntyylinsä voi siis olla hyvinkin kulutuskeskeinen, ja tämä onkin herättänyt keskustelua chick litille tyypillisestä tuotesijoittelusta ja kirjoissa esiintyvästä piilomainonnasta.
Tyypillisiä lajityypin edustajia ovat muun muassa Sophie Kinsellan Himoshoppaaja-sarja (1995–) Candace Bushnellin Sinkkuelämää (1996), Helen Fieldingin Bridget Jones – Elämäni sinkkuna (1996) sekä Lauren Weisbergerin Paholainen pukeutuu Pradaan (2003).
Historia

Chick on yhdysvaltalainen slangisana, joka tarkoittaa nuorta naishenkilöä. Lit puolestaan on lyhenne sanasta literature, kirjallisuus. Termi on vastaava kuin chick flick elokuvista puhuttaessa, eli se tarkoittaa lähinnä naisiin vetoavaa kirjallisuutta. Vastakohtana termille voidaan pitää erityisesti Englannissa käytettävää termiä lad lit, joka tarkoittaa miehille suunnattua kirjallisuutta.
Chick lit tuli julkisuuteen 1990-luvun puolivälissä Helen Fieldingin Bridget Jones – Elämäni sinkkuna -kirjan menestyksen myötä. Bridget Jonesin päiväkirja on nykyaikainen mukaelma Jane Austenin Ylpeydestä ja ennakkoluulosta: molemmissa kirjoissa kerrotaan miehen etsinnästä ja teoksissa on myös saman nimisiä hahmoja, kuten esimerkiksi Mark Darcy. Ainoastaan kirjan henkilöiden elämäntavat ovat uudenaikaistuneet.
Chick lit eri maissa

Aluksi Isosta-Britanniasta ja Yhdysvalloista lähtenyt chick lit on tätä nykyä maailmanlaajuinen ilmiö. Laji on noussut odottamattomaan suosioon Intiassa ja Itä-Euroopassa. Unkarilaisen Zsuzsa Raczin chick litiä on myyty yli 130 000 kappaletta, vaikka unkarilaiskirjaa myydään keskimäärin joitakin tuhansia.
Eri maissa laji saa kuitenkin erilaisia piirteitä, joten artikkelin aluksi mainittu yleinen luonnehdinta kuvaa lähinnä länsimaista chick litiä. Esimerkiksi luokkayhteiskunnissa chick lit kertoo yleensä alempisäätyisen naisen noususta työelämässä, vaikka pintapuolisesti näyttääkin siltä kuin tarina keskittyisi pitkälti romantiikkaan.
Maissa, joissa feminismi ei ole vielä vallannut kovinkaan paljon alaa, kuten esimerkiksi Intiassa, chick lit tarjoaa lukijoilleen muun muassa samanaikaisesti vapautta ja kulutusmyönteisyyttä. Yksi suurimmista eroista intialaisen ja anglo-amerikkalaisen chick litin välillä lienee seksin määrä. Häveliäisyys on Intiassa vallalla. Esimerkkejä Intiassa menestyneistä lajityypin edustajista ovat Swati Kaushalin Piece of Cake (2005) ja Rupa Gulabin Girl Alone (2005).
Puolassa chick litiin kuuluu usein traagisia elementtejä, kuten kidnappaus tai murha. Tämä muunnelma onkin suhteellisen kaukana Bridget Jonesista, jolle romanttinen pettymys on pahinta mitä voi tapahtua. Puolassa menestystä on niittänyt muun muassa Małgorzata Wardan Ominąć Paryż (2006).
Skandinaviassa chick litiin liittyy vahvasti olemassaoloa koskeva ahdistus. Hyvin menestyneitä ruotsalaisia lajityypin edustajia ovat muun muassa Kajsa Ingemarssonin myyntimenestys Keltaisten sitruunoiden ravintola (2004) sekä Martina Haagin Underbar och älskad av alla (2006).
Chick lit eri maissa > Suomessa

Suomessa chick lit on vielä nuorta ja kehittymätöntä, vaikka lajityypin kirjojen käännöksiä päätyykin toistuvasti myydyimpien taskukirjojen listalle. Suomalaiset nuoret naiskirjailijat kirjoittavat mieluummin monitasoisia ja rankkoja kasvukertomuksia kuin viihdettä.
Suomalaisen chick litin vähyyttä perustellaan muun muassa sillä, että suomalainen chick lit ei olisi uskottavaa vaan tuntuisi tekemällä tehdyltä. Näin siksi, että chick lit sijoittuu yleensä aina maailman suurimpiin metropoleihin. Suomesta siis puuttuu ympäristö, johon tyypillisen chick litin päähenkilön voisi sulavasti sijoittaa. Lisäksi jotkut kustannustoimittajat ajattelevat taskukirjojen ostajien olevan nuorempia kuin kovakantisten lukijat. Heidän mielestään chick litin yleisö olisi Suomessa sitä ikäluokkaa, joka lukee nuortenkirjoja, minkä takia lukijakuntaa ei syntyisi riittävästi.
Muutamia chick litin edustajia Suomestakin kuitenkin löytyy, muun muassa Niina Hakalahden Hengenahdistusta (2004), Pauliina Suden Ruuhkavuosi (2005), Kira Poutasen Rakkautta au lait (2012) ja Laura Paloheimon Klaukkala (2012).
Käsite chick lit on suomennettu muun muassa mimmikirjallisuudeksi, pimukirjallisuudeksi ja sinkkukirjallisuudeksi. Ensiksi mainittu lisättiin vuonna 2013 Kotimaisten kielten keskuksen sanatietokantaan.
Aiheesta muualla

Geras, Jenny: The only problem with ’chick lit’ is the name. The Guardian 14.2.2012. (englanniksi)
Talasterä, Johanna: Chick lit on nuoren naisen ääni. Yle Lahti 7.12.2013.
Valtion asuntorahasto

Valtion asuntorahasto (VAR) on Suomen valtion hallinnoima rahasto. Aiemmin toimi myös saman niminen valtion virasto.
Rahasto

Valtion asuntorahaston varoista maksetaan Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskuksen hyväksymien korkotukilainojen tukia ja sen tekemän asuntotuotannon avustuksia. Rahasto perustettiin vuonna 1990 nimellä asunto-olojen kehittämisrahasto. Rahastoon siirrettiin budjettitalouden ulkopuolelle valtion asuntolainasaamiset eli vuodesta 1949 myönnetyt aravalainat. Rahaston nimi muutettiin vuonna 1993 Valtion asuntorahastoksi.
Valtion virasto

Myös vuosina 1993–2007 oli olemassa Valtion asuntorahasto -niminen valtion keskusvirasto (ARA), joka myönsi aravalainoja ja hyväksyi korkotukilainoja vuokra- ja asumisoikeusasuntojen rakentamiseen, peruskorjaamiseen ja hankintaan. Tämän lisäksi Valtion asuntorahasto myönsi asumiseen liittyviä avustuksia sekä valvoi omistusasuntolainojen valtiontakausjärjestelmää.
Valtion asuntorahasto -viraston tehtävät siirtyivät vuoden 2008 alusta uudelle Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskukselle (ARA). Vaikka toiminta valtion virastona päättyi vuoden 2008 alusta, Valtion asuntorahasto -niminen rahasto (lyhenne VAR) on edelleen olemassa.
Valtion virasto > Historia

ARA oli aravalainoitusta varten perustetun Asuntohallituksen ja Asuntorakennustuotannon valtuuskunta Aravan tehtävien jatkaja. Virasto perustettiin vuonna 1993, mutta asiaa koskeva laki laadittiin jo 1989. Virasto lakkautettiin 31.1.2007, ja sen tehtävät siirrettiin uudelle Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskukselle, joka jatkoi ARA-lyhenteen käyttämistä. Orpon hallitus lakkautti tämän Aran ja siirsi sen tehtävät ja henkilöstön 1. maaliskuuta 2025 alkaen ympäristöministeriöön uudelle Valtion tukeman asuntorakentamisen keskukselle.
Valtion virasto > Tehtävät ja toiminta

Arava- ja korkotukilainoitus
Takaukset vuokra- ja asumisoikeustalojen rakentamiseen sekä henkilökohtaisten asuntolainojen valtiontakaukset
ARA-hankkeiden laatu- ja kustannusohjaus
Avustukset:
erityisryhmien investointiavustukset
avustukset kunnallistekniikan rakentamiseen
korjaus- ja energia-avustukset
hissiavustukset
avustukset terveyshaitan poistamiseen
avustus talousjätevesien käsittelyn parantamiseksi
vuokratalojen purkuavustukset
Hankkeiden rahoituksen ja tuotannon valvonta ja yleisohjaus
Lisäksi ARA ylläpiti kattavaa alan erikoiskirjastoa, jonka toimintaa jatkaa Asuntojen rahoitus- ja kehittämiskeskus. Asuntorahasto julkaisi toimintaansa liittyen erilaisia tilastoja ja selvityksiä asuntorakentamisesta. ARA jatkoi myös Asuntohallituksen työtä suunnittelun ja rakentamisen ohjaamisessa kohti parempaa laatua. Työkaluiksi laadunohjaukseen virasto oli luonut muun muassa Asuntojen arviointimenetelmä ARVIn ja LASER-laadunseurantamittarin. ARVIn avulla voidaan arvioida asuntosuunnitelman laatua, LASER on järjestelmä, jossa ARA pisteyttää laatukriteereillä vuoden kaikki uudisrakennushankkeet. Työkalut siirtyivät uuden ARAn käyttöön.
Valtion virasto > Rahoitus

Rahoituksen toimintaansa Valtion asuntorahasto sai vanhojen lainojen lyhennyksistä ja koroista, sekä jälleenmyymällä myöntämiään lainoja ulos, tyypillisesti ulkomaalaisille rahoituslaitoksille.
Vuonna 2006 Valtion asuntorahasto  rahoitti 3 576 asunnon rakentamisen ja 10 533 erityyppistä perusparannushanketta. Uudisrakentamisen määrä on runsas 10 prosenttia asuntojen kokonaistuotannosta Suomessa.
Uudistuotannon asunnoista vuonna 2006 noin 40 prosenttia oli erityisryhmien asuntoja. Kokonaismäärästä oli vuokra-asuntoja 881 kpl ja asumisoikeusasuntoja 297 kpl. Korkotukilainoilla rakennetusta asunnoista  131 oli omakotitaloja, 196 osaomistusasuntoja ja 64 asunto-osakeyhtiötalojen asuntoja.
Valtion virasto > Organisaatio

Valtion asuntorahasto kuului Ympäristöministeriön hallinnonalaan. Virastolla on noin 70 työntekijää. Viraston toimintaa johti ylijohtaja, lisäksi toimintaa ohjaa valtioneuvoston asettama johtokunta. Virasto oli jaettu seitsemään toimintayksikköön, joilla oli omat vastuualueensa:
Laatuohjaus
Hankeyksikkö
Uudisrakentamishankkeiden rakennussuunnitelmat, -kustannukset ja rahoitus
Erityisryhmien ja infra-avustukset
Kunnittaiset lainoitusvaltuusosuudet
Asuntokanta- ja korjausrakentamisyksikkö
Perusparannushankkeiden rakennussuunnitelmat, kustannukset ja rahoitus
Kunnittaiset lainoitusvaltuusosuudet
Asuntokantaan ja -alueisiin kohdistuvat kehittämishankkeet ja valtion tukemat projektit
Valvontayksikkö
Yleishyödyllisten asuntoyhteisöjen nimeäminen ja toiminnan valvonta
Arava-asuntojen luovutuksensaajan nimeäminen
Aravavuokra-asuntojen käyttö- ja luovutusrajoituksista vapauttaminen
Vuokranmäärityksen ja vuokralaisdemokratian yleisohjaus
Kuntapalveluyksikkö
Neuvonta kuntien myönnettävissä lainoissa
Korjaus- ja energia-avustukset
Asuntolainoihin liittyvät valtion osatakaukset
Asukasvalinnan yleisohjaus
Suunnittelu- ja viestintäyksikkö
Asunnontarve- ja markkinatiedot
Lainoitusvaltuusosuuksien valmistelu
Omistajapolitiikka
Tilastot ja julkaisut
Ulkoinen viestintä
Tietohallintoyksikkö
Tietohallinto- ja kirjastopalvelut
Verkkopalvelujen kehittäminen
Asuminen.fi -portaalin ylläpito
Hallinto ja talousyksikkö
Yleisten hallinnollisten ja oikeudellisten asioiden valmistelu
Avustusmäärärahojen käytön seuranta
Viraston hallinto-, talous- ja tukipalvelut
Lisäksi toimi neljä pysyvää työryhmää:
Tutkimus- ja kehittämistoiminta
Vanhusten asunto-olojen kehittäminen
Perusparantamisen edistäminen
Väestöltään vähenevien kuntien ongelmat
Aiheesta muualla

Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskus
Ympäristöministeriön Asuminen.fi-portaali
Laki valtion asuntorahastosta Finlex. Valtion säädöstietopankki. Edita.
↑  Valtion tukeman asuntorakentamisen keskus jatkaa Aran tehtäviä 1.3. alkaen Ara. Helmikuu 2025. Viitattu 25.2.2025.
84 (luku)

| Luonnolliset luvut |
| --- | --- |
 84 ← 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 → 
Kardinaaliluku:  kahdeksankymmentäneljä, (neljäyhdeksättä)
Järjestysluku:  kahdeksaskymmenesneljäs, (neljäsyhdeksättä)
Tekijät:  1, 2, 3, 4, 6, 7, 12, 14, 21, 28, 42, 84
Alkutekijät:   2^{2}\cdot 3\cdot 7
Roomalainen numero:  LXXXIV
Binääriluku:  1010100
Oktaaliluku:  124
Duodesimaaliluku:  70
Heksadesimaaliluku:  54
Vigesimaaliluku:  44
84 (kahdeksankymmentäneljä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 83 ja seuraa luku 85.
Matematiikassa

84 on yhdistetty, runsas ja puolitäydellinen luku.
84 on seitsemäs tetraedriluku, koska se on seitsemän ensimmäisen kolmioluvun summa.
84 on dodekaedriluku.
84 on Harshad-luku kymmenjärjestelmässä:  84=7\cdot (8+4).
84 on Harshad-luku oktaalijärjestelmässä:  84=124_{8}=12\cdot (1+2+4).
84 on Harshad-luku binäärijärjestelmässä:  84=1010100_{2}=28\cdot (1+1+1).
84 on jaollinen tekijöidensä määrällä (12).
Jokainen positiivinen kokonaisluku luvun 84 tekijöiden summaan (224) saakka voidaan muodostaa luvun 84 eri tekijöiden summana.
84 voidaan muodostaa kahden peräkkäisen alkuluvun summana:  41+43.
84 voidaan muodostaa kolmen eri neliöluvun summana:  8^{2}+4^{2}+2^{2}.
84 voidaan muodostaa luvun 3 kahden potenssin summana:  3^{4}+3^{1}.
Luonnontieteissä

Jaksollisessa järjestelmässä 84 on poloniumin järjestysluku.
Strontium-84 on strontiumin vakaa isotooppi.
Cerium-142 on ceriumin vakaa isotooppi, jonka neutroniluku on 84.
Argonin sulamispiste on noin 84 kelviniä.
Uranuksen kiertoaika Auringon ympäri on noin 84 Maan vuotta.
Muissa yhteyksissä

84 on Vietnamin kansainvälinen suuntanumero.
Eurooppatie E84 kulkee Turkissa.
Republic F-84 Thunderjet on yhdysvaltalainen hävittäjälentokone.
Porco Rosso

| Punainen sika> 紅の豚 (Kurenai no Buta) |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hayao Miyazaki
Käsikirjoittaja:  Hayao Miyazaki
Tuottaja:  Toshio Suzuki
Säveltäjä:  Joe Hisaishi
Kuvaaja:  Atsushi Okui
Leikkaaja:  Hayao Miyazaki
Pääosat:  Shûichirô Moriyama   Tokiko Kato   Akemi Okamura
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  Studio Ghibli Japan Airlines
Levittäjä:  Tōhō Netflix iTunes HBO Max
Ensi-ilta:  18. heinäkuuta 1992 (Japani)
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Porco Rosso (italiaa, jap. 紅の豚, Kurenai no Buta, suom. myös Punainen sika) on Hayao Miyazakin ohjaama ja käsikirjoittama anime-elokuva vuodelta 1992. Elokuva sijoittuu ensimmäisen maailmansodan jälkeiseen aikaan, vuoteen 1929, jolloin vesitasolentäjät olivat Adrianmeren kuninkaita. Porco Rosso on lentäjä, palkkionmetsästäjä ja sotasankari Marco Pagot, joka on selittämättömästi kironnut itsensä muiden ihmisten joukosta, jolloin hänen kasvonsa ovat muuttuneet sian kasvoiksi.
Porco Rosson tuottivat yhdessä Studio Ghibli ja Japan Airlines. Siitä oli alun perin tarkoitus tulla Japan Airlinesin lennoilla esitettävä lyhytelokuva, mutta Miyazaki laajensi sen täyspitkäksi elokuvaksi. Sitä esitettiinkin Japan Airlinesin lennoilla jo ennen sen ensi-iltaa elokuvateattereissa.
Porco Rosson lentokone

Elokuvassa Marcon punainen vesitaso on mallia Savoia S-21. Kone on tehty puusta. Koneen erikoisin piirre on rungon yläpuolisen siipitason päälle sijoitettu moottori. Moottori käynnistetään kammella. Aseistuksena koneessa on kaksi konekivääriä.
Savoia on todellinen lentokonetehdas, Porcon konemalli kuitenkin kuvitteellinen. Porcon kone muistutti oikean Savoia S-21:n sijasta läheisesti italialaisen Macchi-lentokonetehtaan mallia Macchi M.33.
Ääninäyttelijät

| Rooli | Japaniksi | Englanniksi (Japan Airlinesin versio) | Englanniksi  (Walt Disney Picturesin versio) | Suomeksi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Porco Rosso | Shūichirō Moriyama | Patrick Harlan | Michael Keaton | Pertti Koivula |
| Gina | Tokiko Kato | Faith Bach | Susan Egan | Henna Hyttinen |
| Curtis | Akio Ōtsuka | Greg Dale | Cary Elwes | Petri Liski |
| Fio | Akemi Okamura | Lynn Eve Harris | Kimberly Williams-Paisley | Adeliina Sankari |
| Mamma Aiuto | Tsunehiko Kamijō | ? | Brad Garrett | Ossi Ahlapuro |
| Piccolo | Sanshi Katsura | Clay Lowrey | David Ogden Stiers | Aarre Karén |
| Majuri Ferrarin | Mahito Tsujimura | Julian Macfarlane | Tom Kenny | Antti L. J. Pääkkönen |
Aiheesta muualla

Miyazakin sivellin lentää. Iltalehti 7.3.2008.
Vesa Kataisto: Porco Rosso (Arkistoitu – Internet Archive). Sue.fi 12.3.2008.
Kuva Marco Pagot'n "Savoia S-21"-koneesta
Studio Ghiblin tuotanto
Laputa – linna taivaalla (1986)
Naapurini Totoro (1988)
Tulikärpästen hauta (1988)
Kikin lähettipalvelu (1989)
Eilisen kuiskaus (1991)
Porco Rosso (1992)
Aaltojen kuohu (1993)
Pom Poko (1994)
Sydämen kuiskaus (1995)
Prinsessa Mononoke (1997)
Naapurini Yamadat (1999)
Henkien kätkemä (2001)
Kissojen valtakunta (2002)
Liikkuva linna (2004)
Maameren tarinat (2006)
Ponyo rantakalliolla (2008)
Kätkijät (2010)
Kukkulan tyttö, sataman poika (2011)
Tuuli nousee (2013)
Prinsessa Kaguyan taru (2013)
Marnie – tyttö ikkunassa (2014)
Poika ja haikara (2023)