stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Rock – paluu helvettiin
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sean Connery  | … |  entinen SAS-agentti John Patrick Mason   |
|  Nicolas Cage  | … |  kemiallisiin aseisiin perehtynyt FBI-agentti Stanley Goodspeed   |
|  Ed Harris  | … |  Yhdysvaltain merijalkaväen prikaatikenraali Francis X. Hummel   |
|  John Spencer  | … |  liittovaltion poliisin FBI:n johtaja James Womack   |
|  David Morse  | … |  Yhdysvaltain merijalkaväen majuri Tom Baxter   |
|  William Forsythe  | … |  FBI:n itärannikon operaatioiden erikoisagentti Ernest Paxton   |
|  Michael Biehn  | … |  Alcatrazille lähetettävän kommandoryhmän johtaja komentaja Anderson   |
|  Vanessa Marcil  | … |  Carla Pestalozzi, Stanley Goodspeedin tyttöystävä   |
|  John C. McGinley  | … |  merijalkaväen kapteeni Hendrix   |
|  Gregory Sporleder  | … |  merijalkaväen kapteeni Frye   |
|  Tony Todd  | … |  merijalkaväen kapteeni Darrow   |
|  Boceem Woodbine  | … |  merijalkaväen kersantti Crisp   |
|  Jim Maniaci  | … |  merijalkaväen sotilas Scarpetti   |
|  Greg Collins  | … |  merijalkaväen sotilas Gamble   |
|  Brendan Kelly  | … |  merijalkaväen sotilas Cox   |
|  Steve Harris  | … |  merijalkaväen sotilas McCoy   |
|  Danny Nucci  | … |  merijalkaväen luutnantti Shephard   |
|  Claire Forlani  | … |  Jade Angelou, John Patrick Masonin tytär   |
Tuotanto

The Rock – paluu helvettiin oli alun perin Jonathan Helsleighin laatima elokuvakäsikirjoitus, jonka kirjoitukseen osallistuivat myös Aaron Sorkin ja Quentin Tarantino. Kun käsikirjoituksen lopullinen versio valmistui vuonna 1995, Helsleigh onnistui myymään käsikirjoituksen kuvausoikeudet Hollywood Picturesille. Elokuvayhtiön pyynnöstä käsikirjoittajakolmikko Douglas S. Cook, Mark Rosner ja David Weisberg muuttivat Helsleighin käsikirjoituksen tapahtumia ja dialogia, mutta sen tarina päätettiin säilyttää ennallaan. Cookin, Rosnerin ja Weisbergin tekemien muutosten vuoksi alkuperäinen käsikirjoitus on hieman erilainen kuin lopullisessa elokuvassa; esimerkiksi William Forsythen roolihahmon Ernest Paxtonin sukunimi oli Helsleighin käsikirjoituksessa "Sanchez".
Osa elokuvan kohtauksista kuvattiin Alcatrazissa, minkä vuoksi Sean Connery suostutteli tuottajat rakentamaan hänelle oman asunnon saarelle, jotta hänen ei tarvitsisi matkustaa joka päivä Alcatrazin ja San Franciscon välillä. Kohtaus, jossa turistit teljetään Alcatrazin vankiselleihin, kuvattiin oikeassa Alcatrazin selliosastossa; kuvausten aikana sellien ovijärjestelmä kuitenkin jumittui ja näyttelijät joutuivat viettämään aikaansa tuntikausia pienissä selleissä, kunnes kuvausryhmä onnistui saamaan paikalle avustusta ja näyttelijät pääsivät poistumaan selleistä.
Elokuvassa on muutamia linkkejä muihin elokuviin: Vietnamin sotaan osallistunutta nuorempaa Hummelia esittävä valokuva on peräisin Charles Bronsonin tähdittämästä elokuvasta Pako yli rajan, jossa Hummelin näyttelijä Ed Harris esiintyi sivuosaroolissa; John Masonin ensisanat ”But of course you are” (”Tietysti olet”) ovat Sean Conneryn esittämän James Bondin repliikki Plenty O'Toolelle elokuvasta Timantit ovat ikuisia; ja repliikki ”I’ll take pleasure in guttin’ you, boy” (”Suolistan sinut mielelläni, poika”) on suoraan peräisin elokuvasta Pako Alcatrazista.
The Rock – paluu helvettiin on omistettu elokuvan tuottajalle ja Jerry Bruckheimerin yhteistyökumppanille Don Simpsonille, joka huumeriippuvuutensa seurauksena menehtyi kesken elokuvan kuvausten.
Sensuuri

The Rock – paluu helvettiin joutui Yhdistyneessä kuningaskunnassa ankaran sensuurin kohteeksi, ja miltei jokaisesta toimintakohtauksesta leikattiin niiden väkivaltaisimmat otokset. Sensuurin kohteeksi joutuivat muiden muassa kohtaus, jossa Mason heittää merijalkaväen sotilaan kaulaan puukon; kohtaus, jossa Mason ampuu sotamies Gamblen jalat ja pudottaa hänen päälleensä katosta roikkuvan ilmastointilaitteen; kohtaus, jossa Mason murtaa merijalkaväen sotilaan niskan; sekä lopun kohtaukset, joissa kersantti Crisp, majuri Baxter ja kenraali Hummel ammutaan.
Soundtrack

Elokuvan The Rock – paluu helvettiin soundtrackin sävelsivät yhdessä Hans Zimmer, Nick Glennie-Smith ja Harry Gregson-Williams.
| Kappaleet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Hummel Gets the Rockets | 6.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Rock House Jail | 10.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Jade | 2.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | In the Tunnels | 8.40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Mason’s Walk – First Launch | 9.34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Rocket Away | 14.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Fort Walton | 1.37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | The Chase | 7.35 |  |  |  |  |  |  |  |
Yhteys väitteisiin Irakin joukkotuhoaseista

Vuonna 2016 julkaistiin niin sanottu Chilcotin raportti, joka käsitteli Yhdistyneen kuningaskunnan tiedustelua Irakin joukkotuhoaseista ennen Irakin sodan alkua vuonna 2003. Yhdistyneen kuningaskunnan tiedustelupalvelu Secret Intelligence Service (MI6) oli syksyllä 2002 saanut käyttöönsä irakilaisen tietolähteen, joka väitti omaavansa tietoa muun muassa VX:n, sariinin ja tabuunin tuotannosta maassa. Joulukuussa 2002 MI6 alkoi epäillä tietolähteen luotettavuutta, muun muassa sen perusteella, että tämän kuvaus lasikuuliin varastoitavasta taistelukaasusta kuulosti suoraan The Rock – paluu helvettiin -elokuvasta omitulta, ja helmikuuhun 2003 mennessä tämä oli varmistettu valehtelijaksi. MI6 oli kuitenkin ehtinyt tässä vaiheessa jo luovuttaa maan johdolle aiemmat raporttinsa, joissa tämä ei ilmennyt, ja Yhdistynyt kuningaskunta liittyi maaliskuussa 2003 mukaan Yhdysvaltain johtamaan hyökkäykseen Irakiin.
Aiheesta muualla

Elokuvan arvosteluja Leffatykissä
Kalliuslampi

| Kalliuslampi |
| --- | --- |
 Näkymä järven pohjoispäästä kohti etelää
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Puolanka
Koordinaatit:  64°55′27″N, 27°26′37″E
Järvinumero:  60.042.1.008 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  129,3 m
Pinta-ala:  0,17 km² 
 fiKalliuslampi 
Kalliuslampi on Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva järvi Puolangalla. Järvelle on yhteys seututie 837:ltä Kiiminkijoen Kalliuskosken kohdalla ylittävältä metsäautotieltä. Kalliuskosken niskalta hieman ylävirtaan joen pohjoispuolella sijaitseva pohjois-eteläsuuntainen järvi laskee lyhyen ojan kautta Kiiminkijokeen.  Järvi on noin 800 metriä pitkä ja leveimmältä kohdalta noin 400 metriä leveä, syvimmillään se on nelisen metriä syvä. Järven rannat ovat asumattomia.
Kanurit

Kanurit ovat kanurin kieltä puhuva kansa Nigeriassa, Nigerissä, Tšadissa ja Kamerunissa. He ovat entisen Bornun valtakunnan asukkaita. Kansan pääelinkeino on maanviljely. Uskonnoltaan kanurit ovat muslimeja.
Asuinalue ja kieli

Kanurit muodostavat väestön enemmistön Koillis-Nigeriassa Bornon osavaltiossa ja Nigerin kaakkoisosassa. Heitä asuu myös muulla Nigerian pohjoisosassa, Tšadissa Tšadjärven itärannalla sekä Kamerunissa. 1980-luvulla kanureja arvioitiin olleen Nigeriassa neljä miljoonaa, Nigerissä 530 000, Tšadissa 110 000 ja Kamerunissa 30 000 .
Kanurin kieli kuuluu nilosaharalaisten kielten saharalaiseen ryhmään. Laajemmassa merkityksessä se käsittää myös lähisukukielen kanembun. 1500–1800-luvuilla kanuri toimi Keski-Sudanin kansojen yhteisenä kielenä. Nykyään useimmat kanurit osaavat jonkin verran hausaa.
Kielellä on ainakin 1600-luvulle ulottuva, arabialaiseen kirjaimistoon perustuva kirjallisen viljelyn perinne. Nykyään sitä kirjoitetaan latinalaisella kirjaimistolla. Kanuria käytetään Nigeriassa kouluopetuksessa, hallinnossa ja tiedotusvälineissä.
Etninen historia

Kansa on muodostunut 1300-luvulla perustetussa Bornun valtakunnassa, jonka kukoistuskausi oli 1500- ja 1600-luvuilla. Heidän esivanhempansa ovat siirtyneet alueelle koillisesta Kanemista, joka oli Bornun edeltäjävaltio. Kanureihin on sulautunut muita saharalaisten kielten puhujia, arabeja ja hausoja.
Bornun valtakunta luhistui 1800-luvulla fulbejen hyökkäysten ja uskonsotien seurauksena. Britannia ja Ranska jakoivat alueen 1900-luvun alussa.
Elinkeinot ja aineellinen kulttuuri

Perinteiset pääelinkeinot ovat trooppinen kaskiviljely ja keinokasteltu kuokkaviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä ja vihannekset. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Tuotantoeläimiä ovat lampaat, vuohet, seebut, hevoset ja paikoittain kamelit. Käsityöammatteja ovat nahkatyöt, kudonta ja savenvalanta. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja kaupankäyntiä ja nykyään erilaisia palveluammatteja. Alueen teollisuus on vähäistä.
Kanurien kylät ovat hajanaisia. Asumus on pyöreä tai pohjoisessa nelikulmainen savitiilinen talo, jossa on kartiomainen tai tasainen katto. Perinteinen miesten vaatetus on leveä paita, roimahousut, värikäs myssy tai valkoinen turbaani. Naiset pukeutuvat värikkäisiin kirjottuihin leninkeihin tai sinisiin hihattomiin kotitekoisiin mekkoihin ja kirkasvärisiin huiveihin.
Ruokavalion perustan muodostaa hirssi, josta tehdään puuroa tai mykyjä. Päälle kaadetaan vihanneskeittoa, joka sisältää myös lihaa, maapähkinävoita ja mausteita, varsinkin chiliä. Uskonnollisissa juhlissa teurastetaan vuohia ja lampaita. Ruokakulttuurissa noudatetaan islamin sääntöjä.
Yhteiskunta ja henkinen kulttuuri

Perinteinen yhteiskunta perustuu patriarkaalisiin suurperheisiin ja patrilineaarisiin sukuihin. Avioliitto on patrilokaalinen ja polygynia on yleistä.
Ennen eurooppalaisten tuloa Bornu oli feodaalivaltio kuninkaallisine sukuineen, maata omistavine ylimyksineen, talonpoikineen ja orjineen. Britit lakkauttivat orjuuden mutta jättivät hallitsemansa alueen yhteiskuntajärjestyksen pääosin ennalleen. Kanurien yhteiskunta on hyvin epätasa-arvoinen. Sen huipulla ovat perinteinen aristokratia, poliitikot, virkamiehet ja muslimipapit. Keskikerroksen muodostavat maanviljelijät, käsityöläiset ja kauppiaat. Alimpana ovat likaisen työn tekijät, muusikot ja rahanlainaajat. Naisten asema on hyvin heikko.
Bornun emiraatti on yhä olemassa, ja sen hallitsija shehu on sekä poliittinen että uskonnollinen johtaja. Alue jakautuu kahteenkymmeneenyhteen yleensä ylimyksen johtamaan piirikuntaan. Kylillä ja kaupungeilla on kullakin oma päällikkö, ja niitä ympäröiviä pikkukyliä johtaa yleensä vanhin mies.
Kanurit ovat uskonnoltaan sunnimuslimeja. Islamilaisella lailla, tavoilla ja ideologialla on suuri merkitys kansan elämässä. Talismaanit ja eräät muut taikauskoiset perinteet ovat yleisesti hyväksyttyjä, ja alueella toimii useita suufiryhmiä.
Kanurikielten levinneisyys.
Kelokämppä

| Kelokämppä |
| --- | --- |
Kirjailija:  Jorma Ollikainen
Kuvittaja:  Jorma Ollikainen
Kieli:  suomi
Genre:  eräkirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1962
Sivumäärä:  217

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kelokämppä on Jorma Ollikaisen vuonna 1962 ilmestynyt eräromaani. Se kertoo Lapin erämaassa 1950-luvulla eläneestä omalaatuisesta ”Rahajärven keisari” Alpiinista eli Albin Tirkkosesta ja kirjailijan tämän luona viettämästä ajasta.
Ollikainen kertoo kirjassa muun muassa, miten hän rakentaa ystävineen Alpiinille uuden kelokämpän Kirakkajoen suulle Inariin, sekä miten hän kalastaa ja retkeilee Alpiinin kanssa. Kirja kuvaa Alpiinin erakkona ja korpifilosofina, jota on verrattu jopa Havukka-ahon ajattelijaan. Alpiinin ajatusten lisäksi kirjassa kuvataan runsaasti ja kiintymyksellä Lapin luontoa. Ollikainen kuvaa kirjassaan myös surua ja huolta erämaiden häviämisestä. Kirja päättyy Alpiinin kuolemaan ja kirjailijan pohdintoihin kämpän ja maailman tulevaisuudesta.
Kirjasta on otettu uusintapainos vuonna 1963 ja siitä on julkaistu laajennettu versio vuonna 1984. Alpiinin Rahajärven rannassa sijainnut kämppä on puolestaan nykyisin Metsähallituksen vuokrakämppänä.
Karibi

| Karibi |
| --- | --- |
 Karibin puhuma-alue
Oma nimi:  kari'nja, karìna auran
Tiedot
Alue:   Venezuela  Suriname  Ranskan Guayana  Guyana  Brasilia
Puhujia:  7,400
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  karibilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  car
ISO 639-3:  car
 Ohje 
Karibi on Etelä-Amerikan koillisosassa asuvien karibien puhuma kieli. Se kuuluu karibilaisten kielten kielikuntaan ja sitä puhuu äidinkielenään 7400 ihmistä. Kielen katsotaan olevan uhattu.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla.
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i | i | u |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Fonologia > Konsonantit

|  | Labiaali | Alveolaari | Palataali | Velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m | n |  |  |
| Klusiili | p | t |  | k |
| Frikatiivi |  | s |  |  |
| Tremulantti |  | r |  |  |
| Approksimantti | w |  | j |  |
Lähde:
Kallo (täsmennyssivu)

Kallo voi tarkoittaa seuraavia:
kallo, selkärankaisten aivoja suojaava luinen tai rustoinen kuori
Kallo, Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto
Kallo, kylä Kittilässä
Kallo eli Mäntykallo, saari Porin edustalla
Kallo, majakka Porin Mäntyluodon edustalla
Kallo, eli Kallo Works, porilainen luovan alan osuuskunta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kallo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kekseliäs kettu

Kekseliäs Kettu (engl. Fantastic Mr Fox) on Roald Dahlin kirjoittama lastenkirja, joka julkaistiin vuonna 1970.
Juoni

Kekseliään ketun päähenkilö, isäkettu, on nimen mukaan kekseliäs ja viekas. Häntä yrittävät saada kiinni kanakasvattaja Pösö, Ankankasvattaja pärskä ja Kalkkunankasvattaja papu. Tämä johtuu siitä, että isäkettu käy joka yö ryöväämässä joltain heistä jotain ruokaa vaimolleen ja viidelle lapselleen. Eräänä yönä kasvattajakolmikko kuitenkin onnistuu ampumaan häneltä hännän, mutta se ei riitä heille. He haluavat tappaa ketun. Sitten he alkavat kaivaa kettuja esiin, mutta ketut olivat nopeampia kaivamaan. Heillä ei kuitenkaan ole ruokaa. Kun isäkettu tapaa mäyrän, hän käy lapsiensa ja mäyrän kanssa ryöväämässä pösöltä paljon kanaa, pärskältä paljon ankkaa ja porkkanaa, ja papulta omenaviiniä. Sitten he tuovat ruokaa kaneille, rusakoille, mäyrille ja itselleen, samalla kun papu, pärskä ja pösö odottavat, että ketut tulevat ulos.
Kalliovuortenhevonen

| Kalliovuortenhevonen |
| --- | --- |

Tyyppi::  lämminverinen
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::   Yhdysvallat
Polveutuminen::  mustangi
Kantakirja perustettu::  1986
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  harrasteratsu, vaellusratsu, karjaratsu
Ominaisuudet
Korkeus::  142-163 cm
Värit::  yksivärinen; hopeavärit halutuimpia
Kalliovuortenhevonen (engl. Rocky Mountain Horse) on 1980-luvulta peräisin oleva yhdysvaltalainen hevosrotu.
Ominaisuudet

Kalliovuortenhevosella on keskikokoinen ruumiinrakenne. Pää on sirorakenteinen ja kaula pitkä. Jalat ovat vahvat ja kaviot vankat, joten kalliovuortenhevonen on erittäin varmajalkainen myös vaikeissa maastoissa. Säkäkorkeudeltaan rodun edustajat ovat 142-163 cm. Halutuin väritys on tummanruskea tai hiilenharmaa ja vaaleaharjainen hopeanmusta, mutta myös muita yksivärisiä esiintyy.
Kalliovuortenhevoset omaavat luonnostaan nelitahtisen passikäynnin, joka on ratsastajalle miellyttävä askellaji. Passikäynnissä matka taittuu jopa 30 kilometrin tuntivauhdilla.
Historia

Kalliovuortenhevonen polveutuu mustangista. Rodun kantaisä on Old Tobe -niminen ori, jonka omisti kentuckyläinen Sam Tuttle. Old Tobe toimi vaellusratsuna Natural Bridgen kansallispuistossa ja saavutti suosiota ystävällisen luonteensa ja mukavan passikäyntinsä ansiosta. Ori eli pitkään ja astui paljon tammoja periyttäen erikoista askellajiaan varsoille. Old Tobe esiintyy monen nykyisen kalliovuortenhevosen sukupuussa. Kalliovuortenhevosen kantakirja perustettiin vuonna 1986.
Käyttö

Kalliovuortenhevosta käytetään harraste- ja erityisesti vaellusratsuna, karjahevosena, ajossa sekä näyttelyissä. Useimmat rodun edustajista ovat luonteeltaan rauhallisia ja säyseitä, joten ne sopivat mainiosti perhehevosiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalliovuortenhevonen Wikimedia Commonsissa
Kansainvälinen maailman alkuperäiskansojen päivä

Kansainvälinen maailman alkuperäiskansojen päivä on kansainvälinen vuosipäivä, jota vietetään 9. elokuuta. Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous sopi asiasta 23. joulukuuta 1994, päätöslauselmalla 49/214. Päivä valittiin, koska 9. elokuuta 1982 kokoontui ensimmäinen alkuperäiskansoja käsittelevä työryhmä YK:n ihmisoikeustoimikunnassa. Päivänä muistetaan maailman monikulttuurisuutta, alku­peräiskansojen kulttuureja, ansioita ja saavutuksia. Päivä julistettiin, koska maailman monikulttuurisuuden tunnustamiseen on vielä pitkä tie, sillä kaikkia alkuperäiskansoja ei kohdella tasa-arvoisesti eikä heidän saavutuksiaan ympäristönsuojelussa tunnusteta tai ihmisoikeuksiaan kunnioita. Suomessa päivä on yksi saamelaisten yhdestätoista virallisesta liputuspäivästä.
Historia

Kansainvälinen maailman alkuperäiskansojen päivän vietosta sopi YK:n yleiskokous joulukuussa 1994. Tarkoituksena oli samalla juhlistaa ensimmäistä Kansainvälistä maailman alkuperäiskansojen vuosikymmentä (The First International Decade of the World's Indigenous People) 1995–2004. Vuonna 2004 YK:n yleiskokous julisti toisen Kansainvälisen maailman alkuperäiskansojen vuosikymmenen (The Second International Decade of the World's Indigenous People) 2005–2015, jonka teemana oli "Toiminnan ja itsekunnioituksen vuosikymmen" (“A Decade for Action and Dignity”) YK:n jäsenmaita rohkaistaan osallistumaan päivän viettoon ja levittämään YK:n viestiä maailman monimuotoisista alkuperäiskulttuureista erityisesti kouluissa
Symboli

Bangladeshilaisiin chakmoihin kuuluvan nuoren Rebang Dewanin maalaus valittiin YK:n alku­peräis­kansojen pysyvän foorumin symboliksi, ja kuvaa on käytetty myös alkuperäiskansojen päivän yhteydessä. Kuvassa on kaksi lehtevää tähkää, jotka suojelevat Maata. Maapalloa vasten on kädenpuristus ja taustalla maisema.
Aiheesta muualla

International Day of the World's Indigenous People YK:n sivuilla
International Day 2011 (Arkistoitu – Internet Archive)– Vuoden 2011 kansainväliset teemat ja aktiviteetit
– Suomen YK-liito (Arkistoitu – Internet Archive)
[vanhentunut linkki] – Saamelaiskulttuurin sivusto
Katri Sieberg

Katri K. Sieberg on yhdysvaltalainen yhteiskuntatieteilijä, joka on toiminut Pohjois-Amerikan tutkimuksen professorina Tampereen yliopistossa vuodesta 2007 lähtien. Hän kertoo tutkivansa terveydenhuoltoa, rikospolitiikkaa ja äänestämistä taloustieteellisestä näkökulmasta.
Sieberg syntyi Yhdysvalloissa amerikansuomalaiseen perheen. Hän valmistui kandidaatiksi (Bachelor of Arts) Northwestern-yliopistossa vuonna 1990 ja maisteriksi (Master of Science) California Institute of Technology -yliopistossa vuonna 1992. Hän väitteli tohtoriksi (Doctor of Philosophy) New Yorkin yliopistossa vuonna 1998.
Julkaisut

Criminal Dilemmas: Understanding and Preventing Crime. Springer, 2001.
Aiheesta muualla

Tampereen yliopiston tutkimusportaali
ResearchGate
Karttunen Kollektiv

Karttunen Kollektiv oli vuonna 2008 perustettu nykytanssin ryhmittymä. Ryhmän taiteellisena johtajana toimi tanssija-koreografi Jyrki Karttunen.
Karttunen Kollektiv tuotti yhden kantaesityksen vuodessa sekä kiersi repertoaariohjelmistolla Suomessa ja ulkomailla. Karttunen Kollektivin mukaan vain olemalla taiteessa mahdollisimman paikallinen ja henkilökohtainen, on mahdollista saavuttaa myös laajaa, aidosti kansainvälistä kiinnostavuutta.[lähde? ]
Ryhmä lopetti toimintansa 2013 Jyrki Karttusen siirryttyä Helsingin kaupunginteatterin ja Helsinki Dance Companyn palvelukseen.
Teoksia

Jeminan monta elämää 2012
100 tapaa nauraa 2012 (yhteistuotanto Helsinki Dance Companyn kanssa)
Lacrimae 2012
Bad Body Doubles, 2010
Days of Disco, 2009
Situation Room, 2008
My imaginary friend is with me, 2007
Aiheesta muualla

Karttunen Kollektiv
Kehitys (kustantamo)

Osakeyhtiö Kehitys oli vuosina 1906–2016 Porissa toiminut kustannusyhtiö, joka julkaisi muun muassa Uusi Aika -sanomalehteä sekä poliittista kirjallisuutta. SDP-taustaisella yhtiöllä oli myös oma kirjapaino, jonka toiminimenä oli Kehityksen Kirjapaino.
Historia

Porin Työväenyhdistys perusti Osuuskunta Kehityksen suurlakon jälkeen helmikuussa 1906 julkaisemaan Sosialidemokraatti-sanomalehteä. Sen ensimmäiseen johtokuntaan kuuluivat muun muassa Eetu Salin, Oskari Leivo, Wilho Laine, Fanny Ahlfors ja Toivo Rintala. Kehityksen ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi valittiin Tahvo Ruotsalainen. Osuuskunta Kehitys julkaisi sanomalehden lisäksi myös Väinö Tannerin saksankielestä suomentamia yhteiskunnallisia teoksia. Vuonna 1914 osuuskunta muutettiin osakeyhtiöksi, ja vuotta myöhemmin valmistui Kehityksen ensimmäinen oma toimitalo Porin keskustaan Antinkadun ja Itäpuiston kulmaukseen. Kehityksen Kirjapaino aloitti toimintansa vuonna 1907 kauppatorin laidalla Yrjönkadulla, josta se 1915 siirtyi uuteen lehtitaloon. Sisällissodan jälkeen Kehitys jatkoi Sosiaalidemokraatin seuraajaksi perustetun Uusi Aika -lehden kustantajana.
Arkkitehti Jaakko Laaksovirran suunnittelema uusi viisikerroksinen toimitalo valmistui vanhan lehtitalon viereen Porin kauppatorin laidalle vuonna 1940. Sen liiketiloissa toimi pitkään muun muassa Kehityksen Kirjakauppa. Vuonna 1973 yhtiön toiminnot erotettiin niin, että Oy Kehitykselle jäi kirjapainotoiminta ja vastaperustettu Ajan Sana Oy vastasi julkaisutoiminnasta. Kehityksen uusi lehtitalo ja kirjapaino valmistuivat Aittaluotoon vuonna 1980.
Vuonna 2000 Oy Kehitys ja Loimaan Kirjapaino Oy perustivat Allatum Oy:n, joka ryhtyi painamaan myös Uusi Aika -lehteä Porin Mikkolassa. Vuonna 2011 Kehityksen Kirjapaino myytiin Nelostuote-konserniin kuuluvalle Brand ID:lle. Sen toiminta loppui 2014, kun kirjapaino siirrettiin Nelostuotteen muiden tilojen yhteyteen Karjarannan kaupunginosaan.
Vuonna 2015 konsernissa tehtiin omistusjärjestelyjä, joiden yhteydessä Kehityksen omistama Ajan Sana Oy siirtyi kolmen porilaisen sosialidemokraattisen järjestön haltuun. Ne puolestaan luopuivat Oy Kehityksen omistuksesta, ja se siirtyi SDP-taustaisen sijoitusyhtiön Suomen Viestintärahoitus Oy:n omistukseen. Kehityksen toiminta loppui vuonna 2016, kun se yhdistettiin useiden muiden sosiaalidemokraattisten lehti- ja kustannusyhtiöiden kanssa Eteenpäin Oy:ksi. Ajan Sana puolestaan lopetti toimintansa 2019, jolloin Uusi Aika -lehti lakkautettiin kannattamattomana.
Kehityksen talo (keskellä oik.) Porin kauppatorin laidalla Antinkadun varrella.
Kazuo Ōno

Kazuo Ōno vuonna 1986.
Kazuo Ōno (jap. 大野一雄, Ōno Kazuo; 27. lokakuuta 1906 Hokkaido, Japani – 1. kesäkuuta 2010) oli japanilainen butōtanssija. Hän kehitti butōtanssin 1950- ja 1960-luvuilla Hijikata Tatsumin kanssa.
Ōnon isä oli kalastaja. Hän aloitti varsinaisen tanssinopiskelun vuonna 1933 opettajanaan japanilaisen ekspressionistisen tanssin uranuurtaja Baku Ishii. Oltuaan armeijan palveluksessa yhdeksän vuotta hän jatkoi tanssia. Hän teki koreografioita ja esitti oman soolokoreografiansa ensimmäisen kerran 1949. Hän työskenteli vuodesta 1960 alkaen Hijikata Tatsumin (k. 1986) kanssa. Yhteistyön syntyminen Hijikata Tatsumin kanssa oli käännekohta hänen urallaan. Hän kehitti tämän luomaa buto-tanssin estetiikkaa ja harjoitusmenetelmiä edelleen. Elämänsä loppuvaiheissa hän joutui turvautumaan pyörätuoliin ja kehitti tanssin jossa hän käytti vain ylävartaloa, kasvoja ja käsiä. Ōno tanssi viimeisen kerran satavuotiaana. "La Argentina Sho" -esitys oli hänen pitkäaikaisin koreografiansa. Hän esiintyi myös poikansa Yoshito Ōnon kanssa. Ōno esiintyi eri puolilla maailmaa, ja hänet nähtiin myös Suomessa vuonna 1991.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kazuo Ōnon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa