Arkkiasemointi
Digitaaliset tekniikat

Manuaaliset asemointiprosessit aiheuttavat yleensä pullonkauloja koko painotuotannolle. Ensimmäinen digitaalinen asemointiohjelmisto, Impostrip, julkaistiin vuonna 1989.  Asemoinnin digitalisoituminen ei ainoastaan varmistanut että taitto ja arkkiasemointi ovat oikein ja paremmalla kohdistustarkkuudella, vaan myös vähensi merkittävästi tavanomaisia asemointivirheitä (esim. asemoijan tarkastelukulmasta asemoitavaan aineistoon syntyneitä pieniä kohdistusvirheitä). Kokonainen kirja voidaan asemoida, ja monimutkaisia ominaisuuksia määrittää hetkessä. Sidontavaihtoehtoja voidaan muuttaa lennossa, ja asetukset voidaan tuottaa useille laitteille kerralla, usein ilman ylimääräistä manuaalista työtä. Digitaaliset työnkulut auttavat vähentämään materiaalikustannuksia, säästämään aikaa ja poistamaan tuotannon pullonkauloja. Digitaaliseen asemointiin on olemassa useita erilaisia lähestymistapoja.
Asemointi suunnittelusovelluksessa. Ohjelmistoja, joita voidaan käyttää yksittäisten sivujen suunnitteluun, voidaan usein käyttää kokonaisten tulostettujen arkkien suunnitteluun. Yksinkertaisimmillaan tämä tapahtuu kopioimalla ja liittämällä yksittäisiä sivuja suurelle arkille, mikä voi olla helpoin ratkaisu pienille työmäärille. Suosittu vaihtoehto on suunnittelutyökaluun sisäänrakennettu tai siihen lisätty asemointitoiminto, joka ottaa yksittäisinä sivuina valmistellut tiedostot ja luo uuden tiedoston jossa on koko arkin asemointi, mikä voidaan tulostaa kalvolle tai painolevylle.
Asemointi shell-skriptien ja käyttöjärjestelmän ominaisuuksien avulla. Tämä lähestymistapa toimii erityisen hyvin Unix-pöytätietokoneissa pienessä toimisto-/kotitoimistoympäristössä (jossa tulostin saattaa käsitellä vain A3-kokoa tai pienempiä formaatteja). Yksinkertainen komentosarja voidaan kirjoittaa PostScript- tai PDF- tiedoston sivujen järjestämiseksi uudelleen, jotta ne soveltuvat lopulliseen asemointiin sisäänrakennetun Page Setup -ohjelman avulla.
Jos esimerkiksi A4-kokoinen kovakantinen kirja asemoidaan A3-paperille, voidaan ensin kirjoittaa shell-skripti, joka järjestää asiakirjan uudelleen seuraavassa järjestyksessä: 1, 32, 31, 2, 3, 30, 29, 4 ... 33, 64, 63, 34, 35, 62, 61, 36... Käyttämällä Sivun asetuksia tai Tulosta (Tiedosto-valikon alta) voidaan tulostaa kaksi sivua arkille kaksipuolisesti. Lopputulos voidaan taittaa puoliksi lyhyen sivun suuntaisesti, järjestää kahdeksan sivun lehdiksi, ommella ja sitoa.
Suunnittelun jälkeinen asemointi. Suunnittelun jälkeinen sovellus saattaa ottaa yksittäiset sivut PostScript- tai PDF- tiedostoina ja tuottaa uuden PostScript- tai PDF-tiedoston tulostettaviksi määrätyllä asemoinnilla. Tällä menetelmällä voidaan ottaa suuri määrä yhden sivun lähdetiedostoja syötteeksi, mikä sopii erityisen hyvin aikakaus- tai sanomalehdelle, jossa sivuja voivat työstää eri ryhmät samanaikaisesti.
Tulostimen ajureilla tehtävä asemointi. Jotkut tulostinajurit mahdollistavat yksittäisinä sivuina olevan lähdeaineiston tulostamisen kokonaisina arkkeina. Tätä ei tavallisesti käytetä ammattituotannossa, mutta se mahdollistaa vihkotulostuksen toimistolasertulostimella. Muunnelmana tästä on mahdollisuus, että asemointi voidaan valita suoraan ohjelmistosta.
Tulostimessa tehtävä asemointi. Tätä kutsutaan joskus "in-RIP -asemoinniksi". Tässä tavassa asemointi määritellään tulostuslaitteessa. Etuna on mahdolliset tulostuslaitteen optimoimat säädöt. Riskinä on, että esikatselua ei ole ennen kuin vähintään yksi vedos työstä on valmis. Tämä voi tarkoittaa kallista painolevyä, jonka valmistaminen vie jonkin aikaa, tai yhtälailla digipainon tapauksessa virheitä valmiissa kappaleessa.
Kun valmista asemointia tarkastellaan näytöllä, sitä voidaan kutsua painajan näkymäksi. Tätä käytetään vastakohtana lukijan näkymälle, joka näyttää valmiin painotuotteen näytöllä sellaisena kuin se näkyy lukijalle. Tyypillisessä lukijan näkymässä vastakkaiset sivut näytetään vierekkäin (eli sivut 2 ja 3 yhdessä).