stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oceania (albumi)

| Oceania The Smashing Pumpkins |
| --- | --- | --- |

Julkaisun tiedot
 Julkaistu: 19.6.2012
 Tuottaja(t): Billy Corgan, Bjorn Thorsrud
 Tyylilaji: Vaihtoehtorock, rock
 Levy-yhtiö: Martha's Music, Reprise
Listasijoitukset
  33.
The Smashing Pumpkins muut julkaisut
| Teargarden by Kaleidyscope 2009 | Oceania 19.6.2012 | Monuments to an Elegy 2014 |
Singlet albumilta Oceania
 ”The Celestials” Julkaistu: 19. kesäkuuta 2012  ”Panopticon” Julkaistu: 15. syysskuuta 2012
Oseania on amerikkalaisen vaihtoehtorockyhtyeen The Smashing Pumpkinsin albumi, joka julkaistiin 19. kesäkuuta 2012 EMI:n , Reprise Recordsin ja Martha's Musicin kautta.  Billy Corganin ja Bjorn Thorsrudin tuottama albumi on osa bändin hylättyä 44 kappaleen projektia, Teargarden by Kaleidyscopea.
Kaikki kappaleet säv. ja san. Billy Corgan.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Quasar | 4.55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Panopticon | 3.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Celestials | 3.57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Violet Rays | 4.19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | My Love is Winter | 3.32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | One Diamond, One Heart | 3.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Pinwheels | 5.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Oceania | 9.05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Pale Horse | 4.37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | The Chimera | 4.16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Glissandra | 4.06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Inkless | 3.08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Wildflower | 4.42 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 60.02 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Billy Corgan – Laulu, kitara, kosketinsoitin, tuotanto
Jeff Schroeder – kitara
Nicole Fiorentino – Basso, taustalaulu
Mike Byrne – rummut, taustalaulu
Otto Vilhelm Styf

Otto Vilhelm Styf (9. heinäkuuta 1868 Savonlinna – 31. lokakuuta 1958) oli suomalainen kirjapainon johtaja ja päätoimittaja.
Styf opiskeli kirjapainoalaa Savonlinnassa ja oli sitten työssä Hufvudstadsbladetin kirjapainossa Helsingissä. Hän oli kirjapainon johtajana Savonlinnassa 1888–1892 ja Kuopiossa 1892–1905. Styf osti vuonna 1905 Iisalmen kirjapainon ja Salmetar-sanomalehden. Hän oli Salmettaren vastaavana toimittajana 1910–1930. Hän myi liikkeensä vuonna 1925 mutta jatkoi edelleen Iisalmen kirjapainon ja Oy Salmettaren johtajana aina vuoteen 1937 saakka. Vuonna 1937 Styf osti Iisalmessa toimineen ravintolan ja alkoi hoitaa sitä.
Styf oli Iisalmen kaupunginvaltuuston jäsenenä ja hän oli muun muassa Iisalmen Käsityö- ja tehdasseuran puheenjohtajana sekä Iisalmen Säästöpankin hallituksen puheenjohtajana.
Otto Virtanen

Otto Virtanen (s. 1970 Ikaalinen) on suomalainen fagotisti. Hänen ensimmäinen soittimensa oli piano ja toinen klarinetti; fagotinsoiton opinnot hän aloitti vasta vuonna 1985 Tampereella. Myöhemmin hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa, Tanskassa kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja Pariisin konservatoriossa. Hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2002.
Virtanen on työskennellyt orkesterimuusikkona Helsingin kaupunginorkesterissa, Tampere Filharmoniassa ja Radion sinfoniaorkesterissa. Hän on myös aktiivinen kamarimuusikko ja solisti. Hän on soittanut esimerkiksi vuonna 2005 soolo-osuuden Jouni Kaipaisen fagottikonserton kantaesityksessä.
Nikolai Grot

| Nikolai Grot |
| --- | --- |
 Nikolai Grot
Henkilötiedot
Koko nimi:  Nikolai Jakovlevitš Grot
Syntynyt: 1852
Kuollut: 1899 (46–47 vuotta)
Kansalaisuus:  Venäjä
Koulutus ja ura
Instituutti:  Odessan yliopisto ja Moskovan yliopisto
Opettaja:  -
Tutkimusalue:  filosofia
Nikolai Jakovlevitš Grot (ven. Никола́й Я́ковлевич Грот; 1852–1899) oli venäläinen filosofi. Hän tuli 1883 filosofian professoriksi Odessan yliopistoon ja 1886 Moskovan yliopistoon. Oltuaan aluksi positivismin kannalla hän kääntyi yhä enemmän käsittelemään metafyysisiä kysymyksiä. Sielutieteen ja etiikan alalla hän vaikutti erittäin elähdyttävästi Venäjän filosofiseen tutkimukseen. Hän julkaisi muun muassa yhdessä Sergei Trubetskoin kanssa aikakauskirjaa Voprosy filosofii i psihologii ('Filosofian ja sielutieteen kysymyksiä').
Grotin isä oli kielentutkija Jakov Karlovitš Grot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikolai Grot Wikimedia Commonsissa
Nokia 105

| Nokia 105 |
| --- | --- |
 Nokia 105 2013 etuosa
Valmistaja:  Nokia
Julkaistu:  toukokuu 2013
Käyttöverkot:  2G
Näyttö:  1,45" LCD
Muisti:  8 MB
Radio:  FM-radio
Käyttöjärjestelmä:  Series 30+
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 105 on Nokian toukokuussa 2013 esittelemä matkapuhelin.
Nokia 105 (2015)

| Nokia 105 |
| --- | --- |
 Nokia 105 2015 etuosa
Valmistaja:  Microsoft Mobile (2015–2016) HMD Global (2016–)
Julkaistu:  kesäkuu 2015
Käyttöverkot:  2G
Näyttö:  1,4" LCD
Muisti:  4 MB
Radio:  FM-radio
Puheaika:  15 tuntia
Käyttöjärjestelmä:  Series 30+
Liitännät:  Micro-USB
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 105 on Microsoft Mobilen kesäkuussa 2015 esittelemä matkapuhelin.
Puhelimesta on kaksi versiota, Nokia 105 yhdellä SIM-korttipaikalla ja Nokia 105 Dual SIM, jossa paikkoja on kaksi.
Puhelimessa on 1,4 tuuman LCD-näyttö ja Nokia Series 30+ -käyttöjärjestelmä.
Nokia 105 (2017)

| Nokia 105 |
| --- | --- |
 Nokia 105 2017 etuosa
Valmistaja:  HMD Global
Julkaistu:  heinäkuu 2017
Näyttö:  1,4" LCD
Muisti:  4 MB keskusmuistia ja 4 MB sisäistä tallennusmuistia
Radio:  FM-radio
Käyttöjärjestelmä:  Series 30+
Liitännät:  Micro-USB ja 3,5 mm audioliitäntä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 105 on suomalaisen HMD Globalin heinäkuussa 2017 julkaisema matkapuhelin. Puhelimessa on 1,4 tuuman LCD-näyttö, VGA-kamera ja Nokia Series 30+ -käyttöjärjestelmä.  Värivaihtoehtoina ovat musta, sininen ja valkoinen.
Nokia 105 (2019)

| Nokia 105 |
| --- | --- |

Valmistaja:  HMD Global
Julkaistu:  heinäkuu 2019
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 105 on suomalaisen HMD Globalin heinäkuussa 2019 julkaisema matkapuhelin.
Nokia 105 (2023)

| Nokia 105 |
| --- | --- |
Valmistaja:  HMD Global
Julkaistu:  2023
Käyttöverkot:  2G, 3G ja 4G
Mitat:  121,5 × 50 × 14,4 mm
Paino:  93 g
Näyttö:  1,8"
Näytön kuvatarkkuus:  120 × 160 px
Suoritin:  Unisoc T107
Akku:  1 450 mAh
Liitännät:  microUSB, kuulokeliitäntä
Muistikorttipaikka:  tukee enintään 32 Gt:n microSD-kortteja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 105 on suomalaisen HMD Globalin huhtikuussa 2023 julkistama matkapuhelin. Puhelimessa on 1,8 tuuman näyttö ja tuki 4G-verkoille. Toukokuussa 2023 puhelimesta julkaistiin versio, jossa on pienempi akku ja tuki vain 2G-verkolle.
Otto Vilhelm Furuhjelm

Otto Vilhelm Furuhjelm (30. huhtikuuta 1794 Kalvola – 27. joulukuuta 1871 Nurmijärvi) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Furuhjelmin vanhemmat olivat tilanomistaja, kapteeni, tehtailija Johan Furuhjelm ja Ulrika Charlotta Leopold ja puoliso vuodesta 1818 Ulrika Johanna Fredrika Fock (k. 1856). Furuhjelm tuli ylioppilaaksi 1810 ja suoritti tuomarintutkinnon 1813. Hän oli kenraalikuvernöörinkanslian kopisti 1813, Turun hovioikeuden kanslisti 1814, senaatin venäjän kielen kääntäjä 1819, Postijohtokunnan sihteeri 1822–1834, luotsilaitoksen sihteeri 1836–1841 ja Venäjän valtiontilusten ministeriön suoviljelysneuvoja 1855–1864. Furuhjelm sai kollegiasessorin arvon 1826, hovineuvoksen arvon 1830, kollegineuvoksen arvon 1859 ja valtioneuvoksen arvon 1871. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867.
Furuhjelmin poikia olivat vuori-intendentti Enok Hjalmar Furuhjelm ja valtioneuvos Karl Harald Felix Furuhjelm, samoin kuin kenraaliluutnantti Johan Otto Vladimir Furuhjelm ja amiraali, Alaskan kuvernööri Hampus Furuhjelm.
Nevil Shute

Nevil Shute Norway
Nevil Shute, alkuaan Nevil Shute Norway, (17. tammikuuta 1899 Ealing, Middlesex, Britannia – 12. tammikuuta 1960 Melbourne, Australia) oli 1900-luvun puolenvälin kirjailija.
Shute toimi nuoruudessaan lentokoneinsinöörinä. Insinööriuran takia hänen teoksensa liittyvät jotenkin tekniikkaan, esimerkiksi No Highway (1948), jossa insinööri pähkäilee lentokoneen väsymismurtuman parissa. Useissa hänen teoksistaan on yliluonnollisen vaikutuksen kuvausta, esimerkiksi Round the Bend (1951), jossa lentokonemekaanikko perustaa uuden uskonnon.
Shute suhtautuu ihmiskunnan tulevaisuuteen pessimistisesti, mikä ilmenee erityisesti hänen tunnetuimmassa teoksessaan Viimeisellä rannalla (On the Beach, 1957), jossa koko ihmiskunta kuolee ydinsodassa ja viimeiset lähtevät sukellusveneellä Australiasta ottamaan selvää, mikä tilanne on muualla maailmassa.
Elämä

Nevil Norway syntyi Ealingin kaupunginosassa Lontoossa. Hän kävi koulua Dragon Schoolissa ja Shrewsbury Schoolissa ja opiskeli Oxfordin yliopiston Balliol Collegessa. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa maavoimissa. Hän opiskeli sen jälkeen lentokoneinsinööriksi ja hankki lentolupakirjan. Hän työskenteli aluksi De Havillandin lentokonetehtaalla, josta siirtyi  vuonna 1924 Vickers Ltd. -yhtiöön, jossa suunnitteli ilmalaivoja. Hän oli R-100-ilmalaivan päälujuuslaskija ollen Airship Guarantee Companyn palveluksessa. Vuonna 1929 hänet ylennettiin varapääsuunnittelijaksi R-100-projektiin, jota johti Barnes Wallis. Shute on kirjoittanut tästä ajasta vuonna 1954 kirjan Slide Rule: Autobiography of an Engineer. Hän perusti vuonna 1931 Airpeed Ltd -yhtiön, joka suunnitteli muun muassa Airspeed A.S.6E Envoy ja Airspeed Oxford -matkustajakoneet.
Shute meni 1931 naimisiin Frances Mary Heatonin kanssa. Perheeseen syntyi kaksi tyttöä.
Toisen maailmansodan alkaessa Shute oli Englannissa nouseva tähti kirjailijana. Hän liittyi Royal Naval Volunteer Reserveen aliluutnanttina. Hän toimi asesuunnitteluosastolla. Hänet lähetettiin Normandian maihinnousuun kirjeenvaihtajana.
Toisen maailmansodan jälkeen Nevil Shute muutti Australiaan, jossa hän eli kirjailijana. Hän ajoi myös paikallisissa kilpa-ajoissa 1956–58.
Shuten kirjoista on filmatisoitu muun muassa Pied Piper (Yhdennellätoista hetkellä, 1942, ja Kävellen halki Euroopan, 1990), On the Beach (Viimeisellä rannalla, 1959), No Highway (Paluutie katkaistu, 1951) ja A Town Like Alice (Viisi mustaa kanaa, 1956).
Shute kuoli Melbournessa vuonna 1960.
Teokset > Suomennetut teokset

Kohtalon arpa (The Chequer Board, 1947), suom. Olli Nuorto, Gummerus, 1949
Viisi mustaa kanaa (A Town Like Alice (1950), suom. Tuovi Järvinen, Gummerus, 1952
Onnen maa (The Far Country, 1952), suom. Martti Santavuori, Gummerus, 1953
Murtuva aalto (Requiem for a wren), suom. Jorma Partanen, Gummerus 1956
Viimeisellä rannalla (On the Beach, 1957), suom. Eija Palsbo, Gummerus, 1958
Ystäväni Johnnie (The Rainbow and the Rose, 1958), suom. Eija Palsbo, Gummerus, 1960
Luottamustehtävä (Trustee from the Toolroom, 1960), suom. Veli Sompio, Gummerus, 1961
Salamatkalaiset (Pied Piper, 1942), suom. Laura Tala, Gummerus, 1966
Teokset > Englanninkieliset teokset

Stephen Morris (1923, julkaistu 1961)
Marazan (1926)
So Disdained (1928)
Lonely Road (1932)
Ruined City (1938, julkaistu myös nimellä Kindling)
What Happened to the Corbetts (1939)
An Old Captivity (1940)
Landfall: A Channel Story (1940)
Pied Piper (1942, Salamatkalaiset, suom. Laura Tala, Gummerus, 1966)
Most Secret (1942)
Pastoral (1944)
Vinland the Good (1946)
The Chequer Board (1947, Kohtalon arpa)
No Highway (1948)
A Town Like Alice (1950, Viisi mustaa kanaa)
Round the Bend (1951)
The Far Country (1952, Onnen maa)
In the Wet (1953)
Slide Rule: Autobiography of an Engineer (1954)
Requiem for a Wren (1955, Murtuva aalto)
Beyond the Black Stump (1956)
On the Beach (1957, Viimeisellä rannalla)
The Rainbow and the Rose (1958, Ystäväni Johnnie)
Trustee from the Toolroom (1960, Luottamustehtävä)
Aiheesta muualla

Petri Liukkonen, Nevil Shute, Authors' Calendar (englanniksi)
The Nevil Shute Foundation (englanniksi)
Mr Norway – Norwayn kilpa-ajoura ja On the Beach-filmatisointi (englanniksi)
Shute (englanniksi)
Otto Viktorinus Gadd

| Otto Viktorinus Gadd> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1831 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 20. kesäkuuta 1898 (67 vuotta) Nauheim, Saksan keisarikunta
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  sotilas, senaattori
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Venäjän keisarikunta
Sotilasarvo:  Kenraaliluutnantti
Otto Viktorinus Gadd (17. maaliskuuta 1831 Helsinki – 20. kesäkuuta 1898 Nauheim, Saksan keisarikunta) oli suomalainen kenraaliluutnantti ja senaattori.
Gaddin vanhemmat olivat kauppaneuvos Fredrik Adrian Gadd (1794–1871) ja Sofia Juliana Veurlander (1800–1869). Vara-amiraali ja salaneuvos Georg Ludvig Gadd oli hänen veljensä, samoin kuin oikeuspormestari, valtiopäivämies Julius Fredrik Gadd.
Gadd kävi 1840–1841 Helsingfors lyceumia ja sen jälkeen Pietarin merikadettikoulua 1841–1849. Hän palveli midshipmanina 17. meriekipaasissa Itämerellä 1849–1855. Krimin sodan aikana Gadd oli puolustamassa Kronstadtia englantilais-ranskalaista laivasto-osastoa vastaan. Sodan aikana hänet siirrettiin vuonna 1855 5. meriekipaasiin luutnantksi ylennettynä ja hän toimi tykkivene Sarnitsan päällikkönä. Sodan jälkeen Gadd siirrettiin 1858 21. meriekipaasiin, 1859 Henkivartioväen meriekipaasiin ja 1860 28. meriekipaasiin. Vuonna 1863 hänet siirrettiin 3. meriekipaasiin ja ylennettiin kapteeniluutnantiksi. Hän toimi fregatti Peresvetin vanhimpana upseerina ja hän osallistui 1863–1864 amiraali Lesovskin komentaman venäläisen laivastoeskaaderin edestakaiseen matkaan Kronstadtista New Yorkiin. Tämän jälkeen Gadd oli Venäjän Keski-Aasiassa Araljärven laivaston päällikkönä 1865–1871 sekä Syr-Darjan jokilaivaston komentajana Turkestanissa 1866–1871. Gadd ylennettiin 1871 2. luokan kapteeniksi ja hän oli Itämeren laivastossa Bajanin päällikkönä 1872–1874 sekä sen jälkeen 7. meriekipaasiin siirrettynä Kronstadtin sataman luotsipäällikkönä 1874–1885. Hänestä tuli 1. luokan kapteeni 1875.
Gadd oli Suomen majakka- ja luotsilaitoksen johtajana 1885–1894. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi Venäjän laivastossa 1886 ja kenraaliluutnantiksi 1893. Gadd oli viimeksi senaatin talousosaston jäsenenä eli senaattorina 1894–1898 ja toimi senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkönä 1894–1896 sekä sota-asiaintoimituskunnan päällikkönä 1896–1898.
Gadd oli naimisissa vuodesta 1866 Natalie Sjömanin (1835–1937) kanssa. Heidän poikiaan olivat kontra-amiraali Georg Ture Engelbert Gadd (1873–1952) ja kontra-amiraali Alexander Gideon Adalbert Gadd (1875–1960).
New Yorkin kuningas

| New Yorkin kuningas> King of New York |
| --- | --- |
 VHS-julkaisun kansikuva.
Ohjaaja:  Abel Ferrara
Käsikirjoittaja:  Nicholas St. John
Tuottaja:   Augusto Caminito  Mary Kane 
Säveltäjä:  Joe Delia
Kuvaaja:  Bojan Bazelli
Leikkaaja:  Anthony Redman
Pääosat:   Christopher Walken  Larry Fishburne  David Caruso  Victor Argo  Wesley Snipes  Janet Julian  Joey Chin  Giancarlo Esposito  Paul Calderon 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Rete Italia  Scena International  Caminito 
Levittäjä:   Seven Arts  Carolco Pictures  New Line Cinema 
Ensi-ilta:  19. toukokuuta 1990 (Cannes)
Kesto:  103 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  2,5 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
New Yorkin kuningas (engl. King of New York) on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikostrilleri, jonka on ohjannut Abel Ferrara ja käsikirjoittanut Nicholas St. John. Sen pääosia esittävät Christopher Walken, David Caruso, Laurence Fishburne, Victor Argo, Wesley Snipes ja Giancarlo Esposito.
New Yorkin kuningas sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 19. toukokuuta 1990.
Juoni

Vihan ja kostonhalun riivaamana Frank White palaa Bronxin slummiin usean vuoden vankilatuomion jälkeen. Nyt hän on keräämässä vanhaa jengiään ottaakseen jälleen vallan huumemaailmassa. Mutta New Yorkin kadut ovat tulleet paljon kovemmiksi sitten Frankin viimekäynnin. Enää ei pikkudiilerit ole vastassa, vaan paljon suuremmat hait. Frank joutuu haastamaan niin kolumbialaisen, italialaisen kuin kiinalaisenkin mafian. Samanaikaisesti poliisi suunnittelee uutta voimayksikköä vain hänet kaataakseen. Frankin on raivattava pitkä ja verinen tiensä päästäkseen taas New Yorkin kuninkaaksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Christopher Walken  | … |  Frank White   |
|  David Caruso  | … |  etsivä Dennis Gilley   |
|  Larry Fishburne  | … |  Jimmy ”Jump” Colt   |
|  Victor Argo  | … |  komisario Roy Bishop   |
|  Wesley Snipes  | … |  etsivä Tommy Flanigan   |
|  Janet Julian  | … |  Jennifer   |
|  Paul Calderón  | … |  Joey Dalesio   |
|  Steve Buscemi  | … |  ”Test Tube”   |
|  Giancarlo Esposito  | … |  Lance   |
|  Theresa Randle  | … |  Raye   |
|  Carrie Nygren  | … |  Melanie   |
|  Frank Adonis  | … |  Paul Calgari   |
|  Gerard Murphy  | … |  Mulligan   |
|  Harold Perrineau  | … |  metroryöstäjä   |
|  Leonard L. Thomas  | … |  ”Blood”   |
|  Gary Landon Mills  | … |  ”Chilly”   |
|  Robert LaSardo  | … |  italialainen vartija   |
|  Lance Guecia  | … |  Musta   |
|  Frankie Cee  | … |  Johnny ”Chick”   |
|  Ernest Abuba  | … |  Tito ”King Tito” Salvador   |
|  Freddy Howard  | … |  Emilio ”El Zapo”   |
|  Frank Gio  | … |  Arty Clay   |
|  Joey Chin  | … |  Larry Wong   |
|  Lia Chang  | … |  naisjengiläinen   |
|  Michael Guess  | … |  etsivä Carter   |
|  James Lorinz  | … |  etsivä ”Tip” Connoly   |
|  Alonna Shaw  | … |  Kathleen Mulligan-Connoly   |
|  Nancy Hunter  | … |  Millie Flanigan   |
|  Jay Julien  | … |  Abraham Cott   |
|  Roger Guenveur Smith  | … |  Tanner   |
|  Vanessa Angel  | … |  brittinainen   |
|  Phoebe Legere  | … |  ilotalonainen   |
|  Erica Gimpel  | … |  tohtori Shute   |
|  Frank Aquilina  | … |  kortinpelaaja   |
Aiheesta muualla

New Yorkin kuningas Internet Movie Databasessa (englanniksi)
New Yorkin kuningas Elonet.
New Yorkin kuningas AllMoviessa. (englanniksi)
Odensen raatihuone

Odensen raatihuone.
Odensen raatihuone (tansk. Odense Rådhus) on raatihuonerakennus Odensen kaupungissa, Tanskassa. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1881, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1883. Raatihuoneen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit J. D. Herholdt ja C. Lendorf. Se edustaa italialaistyypistä gotiikkaa. Raatihuoneen lisärakennus on valmistunut vuonna 1955, ja sen on suunnitellut arkkitehti B. Helweg-Møller vuonna 1937.
Aiheesta muualla

Odense.dk - Om Odense Rådhus (Arkistoitu – Internet Archive) (tanskaksi)
Nikolai Hakala

| Nikolai Hakala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. heinäkuuta 2003 (ikä 21) Hongkong
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  197 cm
Paino:  100 kg
Seura
Seura:  KOOVEE
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  27
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  JYP (SML)
Nikolai Hakala (s. 11. heinäkuuta 2003 Hongkong) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Kooveessa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura

Hakala syntyi Hongkongissa, kun hänen isänsä työskenteli siellä. Hakala muutti perheineen Suomeen hänen ollessa kaksivuotias. Hakala on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän toimi kaudella 2018–2019 seuran C-nuorten varakapteenina. Hakala oli C-nuorten SM-sarjassa joukkueen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 11+15=26. Kaudella 2019–2020 hän toimi Ilveksen B-nuorten varakapteenina. Hakala oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 24+21=45. Hän jakoi koko B-nuorten SM-sarjan maalipörssin yhdeksännen sijan Ässien Juuso Aaltosen, Jokereiden Olli Östermanin ja Kärppien Eero Klintrupin kanssa. Kaudella 2020–2021 Hakala oli tehoilla 10+14=24 Ilveksen U20-joukkueen toiseksi paras pistemies Verneri Metsäsen kanssa.
Toukokuussa 2021 Hakala teki Ilveksen kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hänet nimettiin kaudeksi 2021–2022 seuran U20-joukkueen varakapteeniksi, mutta Hakala pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin lainalla Mestis-joukkue Kooveessa. Hänen tulokaskautensa siellä toi 41 runkosarjaottelussa tehot 7+6=13 ja kymmenessä karsintasarjan ottelussa yhden maalin. Ilves lainasi Hakalan JYPin SM-liigajoukkueeseen 10. helmikuuta 2022 Rauman Lukkoa vastaan pelatun ottelun ajaksi, kun joukkueesta oli sivussa useita pelaajia koronavirustartuntojen ja muiden syiden vuoksi. Hakala teki näin ollen liigadebyyttinsä ja hänet merkittiin JYPin kolmossentteriksi laidoilleen kaksi muuta lainapelaajaa, Mikko Haaparanta ja Samuel Salonen. Hakala sai ottelussa jääaikaa 10.58 minuuttia. Ottelu jäi hänelle kauden ainoaksi SM-liigassa.
Kauden 2022–2023 Hakala pelasi kokonaan Ilveksen U20-joukkueessa. Hän oli tehoilla 10+19=29 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Joonatan Rouhiaisen jälkeen. Kauden jälkeen huhtikuussa 2023 Ilves tiedotti, että seura ei käytä hänen sopimuksessaan ollutta optiota.
Syyskuussa 2023 Hakala palasi teki tryoutin päätteeksi kauden 2023–2024 kattavan sopimuksen hänen aiemman lainaseuransa, Mestis-joukkue Kooveen kanssa.
Onin piirikunta

Onin piirikunta (georg. ონის რაიონი, Onis raioni) on piirikunta Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 6 130 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 1 712 neliökilometriä. Historiallisesti Onin alue on osa Ratšaa. Piirikunnan keskus on Onin kaupunki, joka sijaitsee Rioni-joen vasemmalla rannalla syvässä laaksossa yli 800 metriä merenpinnan yläpuolella.
Onissa ja sen ympäristössä on useita historiallisia monumentteja, mukaan lukien keskiaikaisten linnoitusten raunioita ja kirkkoja. Suosittu kylpylä, Šovi, sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Onista Suuren Kaukasuksen etelärinteillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Onin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Georgian kaupungit ja piirikunnat
Paweł Zagumny

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Paweł Zagumny vuonna 2010  |  Paweł Zagumny vuonna 2010  |  Paweł Zagumny vuonna 2010  |  |
Maa:  Puola
Miesten lentopallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Puola 2014 | lentopallo |  |
|  Hopeaa | Japani 2006 | lentopallo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Turkki 2009 | lentopallo |  |
Paweł Zagumny (s. 18. lokakuuta 1977 Jasło) on puolalainen lentopalloilija ja maailmanmestari. Seuratasolla Zagumny edustaa kotimaansa pääsarjan ZAKSA Kędzierzyn-Koźlea. Vuosina 1996-2014 hän edusti Puolan lentopallomaajoukkuetta. Zagumny on yksi maansa kaikkien aikojen tunnetuimmista pelaajista. Pelipaikaltaan hän on passari.
Zagumnyn ura maajoukkueessa huipentui maailmanmestaruuteen vuoden 2014 MM-kisoissa hänen kotimaassaan, kun Puola voitti finaalissa Brasilian 3-1. Noiden kisojen jälkeen Zagumny lopetti maajoukkueuransa. Zagumny voitti maajoukkueen kanssa myös MM-hopeaa vuonna 2006, Euroopan mestaruuden vuonna 2009 ja maailmancupin hopeaa vuonna 2011. Zagumny osallistui myös neljiin kesäolympialaisiin peräkkäin vuosina 2000, 2004, 2008 ja 2012. Lisäksi hänet on valittu kerran sekä maailmanliigan, EM-kilpailuiden, MM-kilpailuiden että kesäolympialaisten parhaimmaksi passariksi.
Seuratasolla Zagumny on edustanut vuodesta 2010 ZAKSA Kędzierzyn-Koźlea. Koko urallaan hän on edustanut kahdeksaa seuraa kolmessa eri maassa (Puola, Kreikka ja Italia). Zagumny voitti ZAKSA:n kanssa CEV-cupin kaudella 2010-2011. Hänellä on myös kuusi Puolan ja Kreikan-mestaruushopeaa ja neljä pronssia.
Zagumny on 200 senttimetriä pitkä ja painaa 88 kilogrammaa. Hän ylettyy parhaimmillaan 336 senttimetrin korkeuteen ja blokkaa parhaimmillaan 317 senttimetrin korkeudesta.
Käännös suomeksi