stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Västernorrlandin lääni
Väestönkehitys

| Västernorrlandin läänin väestönkehitys 1810–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1810 | 1810 |    | 60 500 | 60 500 |
| 1820 | 1820 |    | 67 087 | 67 087 |
| 1830 | 1830 |    | 78 421 | 78 421 |
| 1840 | 1840 |    | 85 875 | 85 875 |
| 1850 | 1850 |    | 99 558 | 99 558 |
| 1860 | 1860 |    | 116 669 | 116 669 |
| 1870 | 1870 |    | 134 598 | 134 598 |
| 1880 | 1880 |    | 169 195 | 169 195 |
| 1890 | 1890 |    | 208 763 | 208 763 |
| 1900 | 1900 |    | 232 311 | 232 311 |
| 1910 | 1910 |    | 250 512 | 250 512 |
| 1920 | 1920 |    | 265 227 | 265 227 |
| 1930 | 1930 |    | 278 562 | 278 562 |
| 1940 | 1940 |    | 275 474 | 275 474 |
| 1950 | 1950 |    | 283 750 | 283 750 |
| 1960 | 1960 |    | 285 676 | 285 676 |
| 1970 | 1970 |    | 273 456 | 273 456 |
| 1980 | 1980 |    | 267 935 | 267 935 |
| 1990 | 1990 |    | 261 155 | 261 155 |
| 2000 | 2000 |    | 246 903 | 246 903 |
| 2010 | 2010 |    | 242 625 | 242 625 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Mahdolliset aluejaotuksen muutokset saattavat heikentää tietojen vertailtavuutta eri vuosina.
Vuoden 2011 lopussa 9,2 prosenttia läänin väestöstä oli ulkomaalaistaustaisia, joista 7,6 prosenttia oli syntynyt ulkomailla.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan läänissä asui 3 757 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,5 prosenttia läänin väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 3,2 prosenttia läänin asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin läänissä asui 4 985 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,9 prosenttia läänin väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden läänin asukkaiden mediaaninettotulot olivat 183 810 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa läänin väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
0–17-vuotiaat: 19,2 %
18–64-vuotiaat: 58,4 %
65 vuotta täyttäneet: 22,4 %
Väestönkehitys > Väestö maakunnittain

Västernorrlandin läänissä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 242 155 asukasta, jotka jakaantuivat eri maakuntiin seuraavasti:
| Maakunta | Väkiluku (31> 12.2011) |  % |
| --- | --- | --- |
| Medelpad | 123 800 | 51,1 |
| Ångermanland | 118 176 | 48,8 |
| Jämtland | 179 | 0,1 |
Medelpadin maakunta kuuluu lääniin kokonaan, mutta muut maakunnat kuuluvat lääniin vain osittain.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Länsstyrelsen i Västernorrlands län (ruotsiksi)
Ångermanlands hembygdsförening – Västernorrlands län (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Hans Högmans släktforskning – Norrlands- och Västernorrlands länsindelningar (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Kulturarv Västernorrland (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Västernorrlands län
Västernorrlandin läänin kunnat
Ruotsin läänit
| --- | --- |
Nykyiset läänit:   Blekingen lääni  Gotlannin lääni  Gävleborgin lääni  Hallandin lääni  Itä-Götanmaan lääni  Jämtlandin lääni  Jönköpingin lääni  Kalmarin lääni  Kronobergin lääni  Länsi-Götanmaan lääni  Norrbottenin lääni  Skånen lääni  Södermanlandin lääni  Taalainmaan lääni  Tukholman lääni  Uppsalan lääni  Värmlannin lääni  Västerbottenin lääni  Västernorrlandin lääni  Västmanlandin lääni  Örebron lääni 
Lakkautetut läänit:   Göteborgin ja Bohusin lääni  Kristianstadin lääni  Malmöhusin lääni  Skaraborgin lääni  Tukholman kaupunki  Älvsborgin lääni 
Käännös suomeksi
Kemin historia

Kemin kaupunki perustettiin vuonna 1869 ja se on naapurikaupunkinsa Tornion jälkeen Lapin maakunnan vanhin kaupunki ja viimeisiä niin sanottuja Suomen vanhoja kaupunkeja.
Vaikka Kemi on tunnettu savupiipputeollisuudestaan, niin ensimmäisinä vuosikymmeninään se oli alueeltaan ja väestöltään pienehkö kauppakaupunki. Teollisuuskaupungiksi se muuttui vasta vuoden 1931 alueliitoksen myötä, jolloin Kemin maalaiskunnasta erotetulla liitosalueella sijainneet suuret teollisuuslaitokset Kemi Oy ja Veitsiluoto Oy siirtyivät osaksi kaupunkia. Kemin asukasluku ja pinta-ala moninkertaistuivat liitoksen myötä.
Kuten monet muutkin teollisuuspaikkakunnat myös Kemi on viime vuosikymmeninä kärsinyt väestökadosta. Kaupungin asukasluku 1960-luvun puolivälissä oli lähes 30 000, mutta vuonna 2010 enää alle 23 000 asukasta.
Kemijokisuu ennen kaupunkia (1329–1855)

Maata viljelevä asutus  lienee muodostunut Kemin seudulle viimeistään 1200–luvulla. Ensimmäinen kirjallinen tieto Kemin seurakunnasta on vuodelta 1329, jolloin seurakunta mainitaan kuningas Maunu Eerikinpojan kirjeessä. Samalle vuosisadalle ajoittuu kiista Uppsalan ja Turun hiippakuntien välisen rajan määrittämisestä Pohjois-Pohjanmaalla. Hiippakuntien raja muodostui lopulta Tornion ja Kemin väliin niin, että Kemin seutu jäi Turun hiippakuntaan ja sitä kautta Suomeen, kun taas Tornio kuului Uppsalan piispan hallintaan. Kemin seurakunta oli laaja alue, joka ulottui pohjoisesta Lapista Haukiputaalle.
Seurakunnan ensimmäinen kirkko on perimätiedon mukaan sijainnut Valmarinniemessä. Venäläiset ryöstivät kirkon 1473 ja polttivat sen 1517. Uusi kirkko eli nykyinen Keminmaan vanha kirkko rakennettiin muutaman vuoden kuluttua vanhan kirkon polttamisesta. Kirkko on pohjoisin keskiaikainen kivikirkko Suomessa.
Kemin kaupungin perustaminen (1856–1869)

Kemijokisuulle oli suunniteltu kaupunkia jo 1600–luvulla, mutta Tornion kaupungin läheisyyden vuoksi suunnitelmia ei tuolloin toteutettu. Venäjän hallitsijaksi vuonna 1855 noussut keisari Aleksanteri II halusi elvyttää Krimin sodassa kärsineen valtakuntansa kaupan, teollisuuden ja merenkulun toimintaedellytyksiä. Suomessa elvytystoimenpiteiden valmistelun sai suorittaakseen kenraalikuvernööri Fredrik Vilhelm von Berg. Toimenpiteisiin Suomessa kuuluivat mm. oman rahan, Suomen markan käyttöönotto 1860 sekä uusien kaupunkien perustaminen. Tehtävään liittyen Berg pyysi Oulun läänin maaherraa Alexander Lavoniusta selvittämään sopivaa paikkaa Kemijokisuulle rakennettavalle tapulikaupungille. Uudelle kaupungille löydettiin kolme vaihtoehtoista paikkaa: Kallioniemi lähellä Vallitunsaarta, Lukkarilan ranta Kemijoen länsirannalla ja Sauvosaarenniemi Kemijoen itäpuolella meren rannalla. Näistä parhaana vaihtoehtona pidettiin viimeksi mainittua.
Kenraalikuvernööri Berg saapui tarkastusmatkalle Kemiin 18. heinäkuuta 1856. Nähtyään uuden kaupungin paikan kenraalikuvernööri antoi jo samana vuonna lääninarkkitehti L.I. Lindqvistille tehtäväksi laatia uuden kaupungin asemakaavan. Kenraalikuvernööri esitteli uusien kaupunkien perustamishankkeen Aleksanteri II:lle tämän kruunajaisjuhlassa 7. syyskuuta 1856 ja jo saman kuukauden aikana annettiin asetus Kemin kaupungin perustamisesta yhdessä neljän muun kaupungin kanssa. Nämä neljä muuta kaupunkia olivat: Varkaus, Iisalmi, Ikaalinen ja Salo. Kaupungiksi asti mainituista paikkakunnista ylsivät kuitenkin 1800–luvulla vain Kemi ja Iisalmi. Iisalmi sai ensin vain kauppalan aseman, niin kuin kolme muuta paikkakuntaa, mutta sai lopulta kaupunginoikeudet ennen vuosisadan loppua 1891. Salosta tuli kaupunki vasta vuonna 1960, Varkaudesta vuonna 1962 ja Ikaalisista vuonna 1977.
Kaupunginalueeksi lunastettiin Sauvosaaren, Meritäikön, Lahtitäikön, Ruutin ja Peurasaaren tilat. Arkkitehti Lindqvistin asemakaava valmistui Oulussa 15. huhtikuuta 1859.
Kemiin perustettiin puunjalostusteollisuutta (Laitakarin höyrysaha vuonna 1863).lähde?
Senaatti hyväksyi aikansa suunnitteluihanteita ja paloturvallisuusmääräyksiä noudattelevan ruutukaavan vuonna 1866 ja lopullinen vahvistus kaavalle saatiin kun keisari vahvisti sen yhdessä Kemin kaupungin perustuskirjankin kanssa.
Kaupungin perustuskirja julkaistiin asetuskokoelmassa 5. maaliskuuta 1869. Kemin satama perustettiin samanaikaisesti, ja kaupunki sai myös tapulikaupunkioikeudet eli oikeudet ulkomaankauppaan.lähde?
Sisällissota (1918)

Kemin suojeluskunnan vahvuus oli noin sata miestä ja sen päällikkö oli insinööri G. A. Finne. Hän vaati Kemin venäläistä varuskuntaa luovuttamaan aseensa tammikuun 29. päivän vastaisena yönä vuonna 1918. Venäläisiä oli useita satoja ja paikkakunnan punakaarti oli vahva. Venäläiset luovuttivat ensin aseensa, mutta punakaartin puututtua asiaan he liittyivätkin punakaartiin taistelussa suojeluskuntaa vastaan. Venäläiset kutsuivat apuun Maksniemen kylään sijoitetun ratsuväkieskadroonan. Kemin suojeluskunta joutui siirtymään Rovaniemelle, mistä sen seurauksena lähtivät paikalliset punaiset puolestaan Kemiin. Rovaniemeltä Kemin suojeluskunta siirtyi Tervolan asemalle, mistä käsin ryhdyttiin neuvottelemaan sähkölennättimen avulla Kemin punakaartin kanssa. Neuvottelut olivat tuloksettomia. Helmikuun 1. päivänä Tervolaan saapui kahdeksan miehen vahvuinen jääkärikomennuskunta Friedel Jacobssonin johdolla. Tervolassa käytiin taistelu valkoisten ja punaisten välillä, minkä seurauksena punaiset jättivät Kemin kaupungin.
Kemi sisällissodan jälkeen, muun muassa suuri alueliitos (1919–1938)

Kemi Oy:n sulfiittiselluloosatehdas käynnistettiin 1919.lähde?
Veitsiluoto Oy:n juuret ulottuu osin Metsähallituksen  Veitsiluodon saarelle Kemin edustalle vuonna 1922 perustamasta sahasta. Veitsiluoto Oy perusti saarelle selluloosatehtaan vuonna 1930.lähde?
Suuret teollisuuslaitokset Kemiyhtiö ja Veitsiluoto Oy sijaitsivat varsinaisen kaupungin alueen ulkopuolella. Tehtaiden työväestön asuinalueista muodostui Kemin esikaupunkialueita, joita eivät kaupunkikunnan tarkemmat säännöt ja määräykset koskeneet. Maalaiskuntia koskevassa lainsäädännössä ei ollut mahdollisuutta kaavoituksen toimin ohjata rakentamista, vaan jokainen rakensi esikaupungeissa niin kuin halusi.
Oulun läänin maaherra E.Y. Pehkonen esitti esikaupunkien liittämistä Kemin kaupunkiin vuonna 1927. Varsinaisena selvitysmiehenä toimi oululainen varatuomari Arvi Ahmavaara. Ahmavaaran esitys alueliitoksesta annettiin Kemin kaupunginvaltuuston käsiteltäväksi toukokuussa 1930. Valtuusto myönsi alueliitoksen tarpeellisuuden, mutta taloudellisiin olosuhteisiin vedoten pyysi, että alueliitosta ei toteutettaisi vielä vuoden 1931 alusta vaan vasta seuraavana vuonna. Valtioneuvosto päätti kuitenkin valtuuston vastustavasta kannasta välittämättä toteuttaa alueliitoksen vuoden 1931 alusta. Valtioneuvoston säädös Päätös erinäisten Kemin maalaiskuntaan kuuluvien alueiden siirtämisestä kunnallisessa ja hallinnollisessa suhteessa Kemin kaupunkiin annettiin 26. kesäkuuta 1930.
Vuoteen 1931 teollisuuslaitokset ja työväestön asuinalueet sijaitsivat maalaiskunnissa kaupungin ulkopuolella. Vuoden 1931 alussa esikaupungit tehtaineen liitettiin kaupunkiin ja kaupunki muuttui teollisuus- ja työläiskaupungiksi. Kemin kaupungin pinta-ala ennen alueliitosta oli noin 6 km² ja alueliitoksen jälkeen lähes 84 km². Vuonna 1930 Kemissä oli vain 3663 asukasta, kun seuraavana vuonna asukasluku oli kasvanut yli 19 000 asukkaan.
Sauvosaaren Kemi oli ollut kauppiaiden ja virkamiesten muodostama porvarillinen pikkukaupunki, jota joskus kutsuttiin myös Herrojen Kemiksi. Suuren alueliitoksen myötä kaupunki muuttui teollisuuskaupungiksi, Suur-Kemiksi, jossa suurin osa asukkaista oli työväestöä.
Toisen maailmansodan aika (1939–1945)

Kemin lentokenttä avattiin vuonna 1939lähde? ja muutamia tiloja Kemin maalaiskunnasta ja Simon kunnasta liitettiin Kemiin.
Talvisodassa Kemin miehet kuuluivat pääasiassa jalkaväkirykmentti 27:ään (JR 27). Rykmentti oli perustettu Kemissä lokakuussa 1939 ja sitä komensi kemiläinen everstiluutnantti August Mäkiniemi. Se osallistui muun muassa Raatteen tien taisteluihin Suomusalmella. Talvisodan aikana Ruotsalainen vapaaehtoisjoukko oli sijoitettuna Kemiin samoin kuin ruotsalainen lentorykmentti 19, jonka päätukikohtana oli lentokenttä Veitsiluodossa.
Jatkosotaan Peräpohjolan sotilasläänissä muodostettiin eversti Verner Viikla johtama 6. divisioona, joka siirrettiin heti sodan alettua itärajalle, jossa divisioona osallistui Sallan taisteluihin yhdessä saksalaisten joukkojen kanssa. Sodan loppuvaiheissa divisioona osallistui Talin–Ihantalan taisteluun.
Kemiä ei pommitettu talvi- tai jatkosotien aikana, eikä se muutenkaan ollut joutunut sotatoimien kohteeksi. Tilanne muuttui Moskovan välirauhan jälkeen, kun pääasiassa Pohjois-Suomen alueella olleet saksalaiset joukot piti aseleposopimuksen mukaan riisua aseista. Alkoi Lapin sota.
Saksalaisia sotilaita oli Pohjois-Suomen alueella noin 200 000. Tilanteen alettua kehittyä sodaksi suurin osa Kemistä oli saksalaisten joukkojen valvonnassa. Ainoastaan Kemiyhtiön ja Veitsiluodon tehtaiden suojaksi oli Luttojoelta siirretty pataljoonan vahvuinen osasto Pennanen. Taistelut Kemissä alkoivat 7. lokakuuta 1944 ja päättyivät saksalaisten perääntymiseen seuraavana päivänä. Perääntyessään kohti pohjoista saksalaiset räjäyttivät Kemijoen ylittävät sillat. Saksalaiset yrittivät tuhota myös Kemin kaupungintalon räjäyttämällä siitä kolme kerrosta pois talon alaosasta. Kemin kaupungintalo oli kuitenkin poikkeuksellisten hissikuilujensa ansiosta niin vahvarakenteinen, ettei se kaatunut. Lisäksi suomalaiset sotilaat olivat tyhjentäneet talon yläkerroksissa sijaitsevan vesitornina toimivan vesisäiliön ennen räjäytystä. Kemin kaupungintalo kunnostettiin ja sitä myös laajennettiin myöhemmin. Yksityisten omistamia rakennuksia ei tuhottu. Taistelujen yhteydessä rakennuksia tuhoutui, muun muassa Karihaaran kansakoulu, mutta muuhun Lappiin nähden Kemi selvisi Lapin sodasta vähäisemmin vaurioin.
Sodan jälkeinen aika (1945–1999)

Suuressa alueliitoksessa Kemi muuttui työläiskaupungiksi. Kommunistit pääsivät kaupungissa valtaan kuitenkin vasta sotien jälkeen järjestetyissä kunnallisvaaleissa, koska ennen sotia äärivasemmistolaiset puolueet olivat kiellettyjä. Vaalien tuloksena SKDL sai valtuustoon yksinkertaisen enemmistön. Kemi kutsuttiin sodan jälkeen Punaiseksi Kemiksi. Kaupungin mainetta ’’punaisena’’ nosti vielä elokuussa 1949 sattunut poliisien ja lakkolaisten välinen kahakka. Kahakassa kuoli kaksi lakkolaista.
Sodan seurauksena Kemi toimi muutaman vuoden Lapin läänin hallintokaupunkina. Rovaniemen tuhouduttua Lapin sodassa lähes täysin siirrettiin Lapin lääninhallitus väliaikaisesti Kemiin. Lääninhallitus toimi vuodet 1945-1947 Työkeskus Toivolan talossa Koivuharjulla. Lapin lääni oli perustettu ennen sotia vuonna 1938. Kemin kaupunki suhtautui uuteen lääniin nihkeästi. Kun läänin jakaminen alkoi näyttää varmalta, kaupunki ilmoitti, että se halusi läänin hallintokaupungiksi tai jos se ei toteutunut, niin silloin Kemi halusi pysyä edelleen Oulun läänin yhteydessä. Hallintokaupungiksi tuli Rovaniemi (joka tosin ennen vuotta 1960 oli vielä kauppala) ja Kemi määrättiin kuuluvaksi Lapin lääniin.
Vuonna 1947 Kemiin perustettiin Lapin ensimmäinen taidemuseo.
Vuonna 1949 Kemijoen uittotyömaan lakoilut päättyivät kahden ihmisen kuolemaan Kemin veritorstain mielenosoitusmarssin aikana 18. elokuuta.
Kemin puunjalostusteollisuus laajensi toimintaansa sotien jälkeen. Veitsiluoto Oy:n ensimmäinen paperikone käynnistettiin tammikuussa 1951.
Vuoden 1956 vaaleissa kommunistit menettivät yksinkertaisen enemmistönsä.
Puunjalostusteollisuuden edelleen laajentuessa paperi- ja kartonkiteollisuuteen Kemistä kasvoi 1960-luvulle tultaessa lähes 30 000 asukkaan kaupunki. Kemi oli tuolloin toiseksi tärkein ja suurin Pohjois-Suomen kaupungeista heti Oulun jälkeen.lähde? Kemin kaupungin väkiluku oli korkeimmillaan 1967, kun kaupungissa oli 29 830 asukasta.
Kemiyhtiön kartonkitehdas rakennettiin vuosina 1969-1971. 1970-luvulla automaation vähentäessä teollisuuden työvoiman tarvetta, ja valtion keskittäessä virastojaan läänin pääkaupunkiin Rovaniemelle, Kemin väkiluku kääntyi selvään laskuun.lähde? Uusia tuotannonaloja ei Kemi onnistunut juuri houkuttelemaan, vaikkakin työpaikkoja toi Keminmaahan perustettu Elijärven kaivos ja kaivoksen kromia hyödyntämään perustettu Outokummun jaloterästehdas Torniossa.
Vuonna 1996 Kemin Lumilinna rakennettiin ensimmäistä kertaa. Ensimmäisessä Lumilinnassa oli 1100 metriä pitkät muurit ja se oli Guinnessin ennätystenkirjan mukaan maailman suurin lumilinna.
Sodan jälkeinen aika (1945–1999) > Kemi 2000-luvulla

Vuoden 2008 lopussa Kemissä oli enää noin 22 500 asukasta.  Kemi on säilyttänyt asemansa tärkeänä teollisuuskaupunkina. Kemi–Tornion seutukunnan bruttokansantuote asukasta kohden vuonna 2015 oli Suomen yhdeksänneksi suurin 70 seutukunnan joukossa.
Kemin ensimmäinen kasvuohjelma matkailuun laadittiin vuonna 2011, ja vuosikymmenen loppupuolella kasvuohjelman tavoitteena oli saada Kemistä Lapin ympärivuotisen matkailun ykköskohde vuoteen 2020 mennessä.
Vuonna 2015 Kemin kaupunki sekä Keminmaan ja Simon kunnat neuvottelivat yhdistymisestä uudeksi Kemin kaupungiksi. Liitoksen oli tarkoitus toteutua vuoden 2017 alusta. Kemin ja Simon kunnanvaltuustot hyväksyivät yhdistymisehdotuksen, mutta Keminmaan valtuusto hylkäsi sen.
Helmikuussa 2021 kerrottiin, että Metsä Fibre rakentaa Kemiin uuden sellutehtaan aiemman sellutehtaansa tilalle. Stora Enson Veitsiluodon paperitehdas suljettiin syksyllä.
Helmikuussa 2022 Kemi kertoi aikeistaan brändätä itsensä lumiukon kotikaupungiksi. Kesäkuussa 2022 vaatejätteestä tekstiilikuitua valmistava Infinited Fiber kertoi rakentavansa tehtaan Veitsiluodon paperitehtaan tiloihin. Investoinnin arvo oli 400 miljoonaa euroa.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Kemin kaupungin perustuskirja on Wikiaineistossa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kemin historia Wikimedia Commonsissa
Kemin kaupunki: Kemin historiaa lyhyesti
Aurora-filmin elokuva Kemistä kesällä 1939.
Keminmaan keskiaikainen kivikirkko.
L.I. Lindqvist, Kemin asemakaava, 1859.
Yrjönkatua (nykyinen Sauvosaarenkatu) 1900-luvun alussa.
Kemin Suomalainen yhteiskoulu oli ensimmäinen yliopistoon johtava koulu nykyisen Lapin maakunnan alueelta.
Kemiyhtiön toimitusjohtajan asunto Karihaarassa on rakennettu 1921.
Kemin kaupungintalo saksalaisten räjähdyspanosten repimänä.
Kemin asukasluvun kehitys 1881–2007.
The Krays – väkivallan veljekset

| The Krays – Väkivallan veljekset> The Krays |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Medak
Käsikirjoittaja:  Philip Ridley
Tuottaja:  Dominic Anciano Ray Burdis
Säveltäjä:  Michael Kamen
Kuvaaja:  Alex Thomson
Pukusuunnittelija:  Lindy Hemming
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:  1990
Kesto:  119 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Krays – Väkivallan veljekset (The Krays) on Peter Medakin ohjaama brittiläinen rikoselokuva vuodelta 1990. Tosipohjaisen tarinan 1960-luvun Lontoon rikollispomoista, Krayn kaksosista, on käsikirjoittanut gangsteriveljesten kanssa samasta Lontoon lähiöstä Bethnal Greenistä kotoisin oleva Philip Ridley. Veljeksiä elokuvassa esittävät Spandau Ballet -yhtyeestä tunnetut Gary ja Martin Kemp.
Krayn veljeksistä kertoo myös näytelmäelokuva Legend (2015).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Billie Whitelaw  | … |  Violet Kray     |
|  Tom Bell  | … |  Jack "The Hat" McVitie     |
|  Gary Kemp  | … |  Ronald Kray     |
|  Martin Kemp  | … |  Reginald Kray     |
|  Susan Fleetwood  | … |  Rose   |
|  Steven Berkoff  | … |  George Cornell   |
|  Stephen Lewis  | … |  poliisi   |
Vastaanotto

Veljesten äitiä näyttelevä Billie Whitelaw oli roolistaan ehdolla parhaan naissivuosan Bafta-palkinnon saajaksi.
Helsingin Sanomien Pertti Avola muistutti elokuvan ottavan vapauksia tosipohjaisuudesta: muun muassa Ronald Krayn psyykkistä sairautta ei tuoda esiin. Hänestä elokuvan päähenkilöitä eivät niinkään ole siisteinä klubinomistajina toimineet veljekset vaan rääväsuisista työläisnaisista muodostuva kulmakunnan yhteisö, joihin kuuluvat veljesten äiti ja kaksi tätiä. Naisnäkökulma ja realistisesti esitettävä väkivalta tuovat gangsterielokuvaan Avolan mielestä mielenkiintoista painotusta, mutta kaiken kaikkiaan hän piti elokuvaa kerronnaltaan hieman raskassoutuisena.
Kati Sinisalo luonnehti Video-opas 95 -kirjassa elokuvaa moralisoimattomaksi ja tummasävyiseksi tarinaksi tyylikkäiksi naamioituneista mutta arvaamattoman väkivaltaisista veljeksistä. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, joka vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Kuudennusmies

Kuudennusmies (ruots. sexman) ja joissain Suomen pitäjissä myös seurakunnan vanhin, kyläntarkastaja tai kinkeri- eli yökuntamies oli Suomessa toiminut monipuolisia tehtäviä varten valittu seurakunnan luottamusmies.
Valinta

Varhaisimmat maininnat kuudennusmiehistä ovat Kustaa Vaasan ajoilta, mutta varsinaisesti instituutiosta on runsaasti mainintoja 1600-luvulta lähtien. Pitäjänkokouksessa, kirkonkokouksessa, jonka paikkana oli yleensä kirkkohuone ja aika jumalanpalveluksen jälkeen, kirkkoherra ja pitäjäläiset valitsivat yhdessä kirkkopitäjän kuudennusmiehet, joita oli aina useampi samanaikaisesti tehtäviään hoitamassa. On myös mainintoja, että pitäjäläiset olivat valinneet kuudennusmiehet käräjillä, mutta tämä on ollut varmaankin poikkeus säännöstä. Kuudennusmiehet valittiin yleensä kinkerikunnittain, eli edustettuina olivat pitäjien eri osat. 1800-luvulla kuudennusmiesten tehtävät siirtyivät seurakuntien kirkkoneuvostoille.
Tehtävät

Aluksi kuudennusmiesten tehtävänä oli edustaa omaa kulmakuntaansa kirkollisessa itsehallinnossa, ja toisaalta heidän tuli huolehtia siitä, että heidän oman alueensa asukkaat suorittivat yhteiset velvollisuutensa, elivät Herran nuhteessa ja tottelivat annettuja käskyjä. Keskeistä oli myös huolehtiminen papiston kymmenysten ja verojen maksamisesta. Kuudennusmiesten tehtävät muuttuivat kuitenkin ajan myötä enemmän maallista hallintoa, lähinnä kunnanhallintoa, vastaaviksi.
Kuudennusmiesten tuli siksi kantaa myös kirkollisista rikkomuksista langetetut sakot, he toimeenpanivat ulosottoja, ja heillä oli joskus jopa oikeus maan pakkolunastukseen, jos ja kun yleinen etu pakkolunastusta edellytti.
Kuudennusmiesten tehtävien monipuolisuutta kuvaa se, että heidän piti ilmoittaa papistolle, jos heidän alueelleen pitäjässä oli ilmaantunut tarttuvia tauteja, ja he toimittivat sairaanhoitoa tarvitsevat seurakuntalaiset hospitaaleihin. Lisäksi viranomaiset kääntyivät kuudennusmiesten puoleen, kun he tarvitsivat tietoja pitäjän väestöstä ja sen asemasta.
Tärkeä tehtävä oli myös kirkonarkun avaimen säilyttäminen, sillä yhdelle kuudennusmiehistä lankesi tämä tehtävä. Kaksi muuta avainta oli kirkkoherran ja kirkonisännän hallussa.
Rakennustöiden ja moraalin valvoja

Seurakunnat olivat suuria rakennuttajia, sillä kirkot, kappelit ja pappilat olivat merkittäviä rakennuskohteita. Kuudennusmiesten tehtävä oli näissäkin hankkeissa hyvin keskeinen, sillä he kutsuivat talonpojat koolle kirkkoon ja jakoivat jokaiselle työosuuden, ja he myös valvoivat oman alueensa töiden suorittamista osuuksien mukaisesti.
Omassa kinkerikunnassaan kuudennusmies oli yleinen hyvien tapojen ja moraalin vartija; hän siis valvoi yleensä kyläläisten elämää. Heidän tehtävänään oli myös valvoa kyläläisten kirkossakäyntiä, varsinkin suurina juhlapyhinä. He myös järjestivät kyläläisten kellonsoittovuorot ja valvoivat tehtävän suorittamista.
Ennen uuden kunnallislaitoksen syntyä 1860-luvulla kuudennusmiehillä oli siis paljon maallisia tehtäviä. Kuudennusmiehiksi valittiin usein vakavaraisia ja vaikutusvaltaisia seurakunnan jäseniä. Yhdessä kirkonisännän kanssa kuudennusmiehet muodostivat eräänlaisen kunnanvaltuuston.