Vinylon
Historia ja merkitys Pohjois-Koreassa

Vinylonkuitua valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1939 Kioton yliopiston kemiallisten kuitujen tutkimusinstituutissa. Sen patentoivat Ichirō Sakurada, Ri Sung-gi ja Hiroshi Kawakami. Korealaissyntyinen Ri palasi toisen maailmansodan päätyttyä Souliin, josta hän vuonna 1950 loikkasi Pohjois-Koreaan. Siellä hän alkoi työskennellä teknisenä asiantuntijana kemiantehtaalla Hamheungissa. Vuonna 1954 hän johti ryhmää, joka valmisti ensimmäisenä vinylonia Japanin ulkopuolella. Ri kehitti myös menetelmän, jolla vinylonia saatiin öljyn sijasta valmistettua antrasiitista ja kalkkikivestä.
Korean sodan jälkimainingeissa Pohjois-Korealla oli pulaa monista raaka-aineista. Yksi suurimmista ongelmista oli tekstiilipula, koska maan viljelyalueet eivät riittäneet muuhun kuin ruoan kasvattamiseen, eikä liittolainen Neuvostoliitto kyennyt toimittamaan maahan puuvillaa. Pohjois-Korean johto näki vinylonissa sekä ratkaisun tekstiilipulaan että suuren potentiaalin kansallismielisyyden nostattamiselle. Vinylonista tuli ”juche-kuitu”, maan omavaraisuuden symboli ja tärkeä propagandan aihe. Ri Sung-gista puolestaan tuli kansallissankari, jota verrattiin Pohjois-Koreassa Marie Curieen.
Suunnitelmat suuren vinylon-tehtaan rakentamisesta Hamheungiin julkistettiin maaliskuussa 1957. Ensimmäiset vapaaehtoiset rakennustyöläiset saapuivat paikalle tammikuussa 1959, ja valtion suunnittelukomitea muodostettiin tammikuussa 1960. Virallisen suunnittelukomitean myöhäisellä perustamisella saatiin aikaiseksi kuva siitä, että kansa oli käynnistänyt projektin järjestäytymällä vapaaehtoisryhmiksi, ja valtion komitea vastasi täten kansan tahtoon. Tehtaan virallinen suunnittelu- ja rakennusaika oli 14 kuukautta, maaliskuusta 1960 vappuun 1961. Sen valmistumista juhlittiin tehdasalueella 6. toukokuuta ja seuraavana päivänä Hamheungin kaupungissa. Kim Il-sung oli paikalla molempien päivien juhlallisuuksissa. Myöhemmin propagandassa käytetty ilmaus ”vinalon-nopeus”, jolla viitataan työläisten epäitsekkääseen ja uhrautuvaan nopeuteen ja tehokkuuteen, sai alkunsa tehdaskompleksin nopeasti edenneistä rakennustöistä. Tehdas sai nimekseen ”Helmikuun 8. päivän vinalontehdaskompleksi”, ja sitä kutsutaan myös nimellä ”Vinalon City”.
Hamheungin tehdaskompleksi koostui 50 rakennuksesta, joissa oli lattiapinta-alaa 130 000 neliömetriä, 15 000 tuotantokonetta, 1 700 säiliötä ja 500 kilometriä putkea. Sen vuotuiseksi tuotantokapasiteetiksi ilmoitettiin 20 000 tonnia vinylonia, jonka tehdas ilmeisesti saavutti 1970-luvun alussa. Pohjoiskorealaiset kutsuivat vinylonia kuitujen kuninkaaksi, ja sitä käytettiin muun muassa piirretyissä, joiden tarkoitus oli opettaa lapsille, kuinka vahva ja omavarainen Pohjois-Korea oli. Laajimmillaan vinylonin tuotanto muodosti yli puolet Pohjois-Korean kuitutuotannosta synteettiset ja luonnonkuidut mukaan lukien. Ainakin 1980-luvun puoliväliin saakka maa oli yksi maailman suurimmista vinylonin tuottajista.
Vuonna 1983 Pohjois-Koreassa tehtiin päätös toisen vinylontehtaan rakentamisesta. Armeijan hallinnoimasta tehtaasta oli tarkoitus tulla maan suurin ja samalla yksi maailman suurimmista tehtaista. Vaikka siihen investoitiin tiettävästi 10 miljardin dollarin edestä, tehdas ei koskaan valmistunut. Samoihin aikoihin Neuvostoliiton tuki Pohjois-Korealle alkoi vähetä ja Kiina aloitti hiljalleen siirtymän kohti osittaista markkinataloutta. Parempilaatuisia tekstiilejä alettiin tuoda Kiinasta Pohjois-Koreaan, mutta maassa harjoitetun suunnitelmatalouden ja vinylonin propaganda-arvon vuoksi sen tuotanto jatkui edelleen. Neuvostoliiton hajoamisen myötä sen tuki Pohjois-Korealle lakkasi täysin, ja maa alkoi hiljalleen ajautua kaaokseen. Vuonna 1994 tulvista kärsineelle tehtaalle ei enää saapunut hiiltä, ja vinylonin tuotanto lakkasi.
1990-luvulla Pohjois-Koreassa vallinneen nälänhädän aikana kansa alkoi käyttää vinylontuotteita valuuttana vaihtokaupoissa ruoan ja muiden välttämättömien tarvikkeiden saamiseksi. Työläiset irrottivat vinylontehtaalta johtoja ja koneiden osia ja myivät ne pimeillä markkinoilla. Maan talous romahti täysin, ja vinylontehdas pysyi suljettuna. Vasta vuonna 2010 Kim Jong-il käynnisti vinylonin tuotannon uudelleen. Tuolloin Pohjois-Koreassa valmistettiin vaatteita ulkomailta tuoduista materiaaleista kiinalaisyrityksille, eikä vinylonia juuri enää käytetty maassa. Kim Jong-un kertoi kuitenkin vuoden 2017 uudenvuodenpuheessaan suunnitelmista vinylontehtaan kunnostamiseksi ja tuotannon lisäämiseksi. Vinylonin rooli Pohjois-Korean teollisuudelle ja taloudelle 2020-luvulla on silti epäselvä.
Vinylonin tuotanto ja Ri Sung-gi on useissa lähteissä sekä Pohjois-Koreasta loikanneiden lausunnoissa yhdistetty myös Pohjois-Korean joukkotuhoaseisiin. Asetyleenistä, joka on yksi vinylonin valmistuksen välivaiheista, on mahdollista valmistaa sinappikaasua. Hamheungista tulleet loikkarit ovat kertoneet arvelevansa vinalontehdasta käytettävän myös kemiallisten aseiden valmistukseen, mutta aukottomia todisteita ei ole esitetty. Arviot vinylonin valmistusprosessin hyödyntämisestä kemiallisten aseiden tuotannossa vaihtelevat mahdollisesta todennäköiseen. Tehtaan on arveltu tuottavan myös rakettipolttoainetta Pohjois-Korean ohjuskokeisiin. Myös tätä pidetään teknisesti mahdollisena, mutta vahvistamattomana.
Vinylonin synteesin viimeinen vaihe, polyvinyylialkoholin ja formaldehydin reaktio.
Helmikuun 8. päivän vinalon­tehdas­kompleksin (”Vinalon City”) sisäänkäynti Hamheungissa.