stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Propaganda
Propagandan kontrolli > Demokratioissa

Täysin demokraattisessa yhteiskunnassa kuka tahansa saisi tuottaa propagandaa vapaasti, ja yhteiskunnan kannalta parhaat ajatukset voittaisivat ajan myötä. Tämä edellyttää sitä, että suurin osa vastaanottajista olisi melko hyvin koulutettuja, älykkäitä, yhteiskuntasuuntautuneita ja kärsivällisiä, eivätkä he häkeltyisi viestinnän paljoudesta. Luotettavaa ja asiaankuuluvaa sekä halvalla saatavaa tietoa levittämässä täytyisi olla myös hyvin rahoitettuja, yhteiskunnallisesti suuntautuneita ja sensuroimattomia uutisten kokoaja- ja opetustahoja.
Todellisessa maailmassa nykyaikaiset demokratiat suojautuvat ”haitallista” propagandaa vastaan eri tavoin. Lobbaajien ja julkaisijoiden täytyy joskus rekisteröityä viranomaisille, ja propaganda ja mainonta täytyy ilmoittaa selkeästi sellaiseksi. Lehtien omistussuhteet ja muu vastaava tieto vaaditaan joissain yhteyksissä julkiseksi, mutta rahoittajia ei aina silloinkaan. Maksetuissa poliittisissa mainoksissa saattaa täytyä mainita rahoittajan nimi. Jotkin lait ja käytännöt sallivat yhtäläisen ajan ja tilan tai vastausoikeuden kaikille merkittävimmille vaalikampanjoijille. Jotkin maat rajoittavat vaalimainontaa juuri vaaleja edeltävinä päivinä propagandan vaikutusten tasaamiseksi. Yksityiset tai julkiset kuluttajatutkimusjärjestöt tarkkailevat usein ruokien, lääkkeiden ja muiden tuotteiden markkinointia ja tarvittaessa julkaisevat omaa vastapropagandaansa.
Propagandan kontrolli > Autoritaarisissa valtiomuodoissa

Autoritaarinen hallinto pyrkii monopolisoimaan kaiken propagandan käytön itselleen, ja vastapropaganda murskataan usein kovin ottein. Yksipuolisen propagandakoneiston menestys riippuu paitsi valtion poliisivoimien tehokkuudesta ja voimankäytöstä, myös kansalaisten sekulaarista koulutustasosta. Korkeasti koulutettu kansa on usein epäilevää dogmaattisia ja todistamattomia väitteitä kohtaan; sen sijaan he suosivat usein humaaneja ja yleismaailmallisia arvoja ja kääntyvät ennen pitkää kohtuutonta tai ymmärtämätöntä hallintoa vastaan.
Vastatoimet

Propagandan vastatoimenpiteet voivat olla pakottavia tai taloudellisia, esimerkiksi propagandan tuottajan vangitseminen tai eliminoiminen, toimitilojen polttaminen, työntekijöiden pelottelu, lahjonta, viestinten käytön estäminen, tai rahoituksen tyrehdyttäminen. Toisenlainen vastatoimenpide on vastapropaganda, jossa levitetään propagandalle vastakkaista tietoa. Yksi vastapropagandan erityismuoto on ”alkuperän paljastus”, jossa vastaanottajille kerrotaan kuinka tietämätön, rikollinen tai vallankumouksellinen alkuperäisen propagandan levittäjä todellisuudessa on. Tämän tarkoitus on horjuttaa hänen uskottavuuttaan ja vaikeuttaa rahoitustaan. Myös lainmuutoksilla voidaan vaikeuttaa propagandan levitystä.
Propagandisti voi reagoida vastatoimenpiteisiin esimerkiksi omalla vastapropagandallaan, hankkimalla uusia tukijoita tai menemällä maan alle levittämään propagandaansa, kuten Venäjän kommunistit tekivät ennen vuotta 1917 ja Kiinan kommunistit ennen vuotta 1949.
Vaikutusten mittaaminen

Koska propaganda ja vastapropaganda ovat niin yleisiä, yksittäisen propagandan vaikutuksia on vaikea erotella. Vaikutusten mittaus- ja arviointimenetelmiä on erilaisia, mutta aihetta on vaikea tutkia luotettavasti.
Kontrolloidussa kokeessa voidaan koeyleisöllä testata propagandan tehoa riippuen sen sisällöstä tai esityskanavasta. Asian monitahoisuuden vuoksi tällainen koe voi kuitenkin olla hyvin vaikea ja kallis. Laboratoriokokeessa koeyleisöä testataan valvotuissa olosuhteissa, mutta tämä voi vääristää vaikutuksia, ja koeyleisöön ei ehkä valikoidu edustavia jäseniä. Tällaisten kokeiden ongelmana on myös se, että propaganda saattaa alkaa vaikuttaa kohteessaan viiveellä vasta kauan kokeen loppumisen jälkeen, eikä sitä ehditä mitata. Toinen ongelma on se, että jos koeyleisö tietää olevansa propagandan testiyleisönä, se voi torjua viestin siitä syystä.
Yhteishaastattelujen avulla voidaan selvittää koeyleisön elämäntavoissa ja ajattelussa tapahtuvia muutoksia pitkän ajan kuluessa. Haastattelutilanne voi kuitenkin saada haastateltavan salailemaan todellisia ajatuksiaan.
Tehokkaimpana propagandan vaikutusten arviointina pidetään tarkkailua. Tarkkailija voi mennä kohdeyleisön joukkoon tekemään huomioita. Hän voi myös lukea äänestys-, lukija- tai myyntitilastoja, lehdistötiedotteita, poliisitiedotteita, pääkirjoituksia tai johtajien puheita, joiden kautta hän saa tietoa yleisön koosta, koostumuksesta ja käyttäytymisestä.
Propagandisti voi myös laskea propagandan saaman palstatilan tai lähetysajan radiossa tai televisiossa, tai suorittaa muita samankaltaisia laskutoimituksia ja tilastollisia analyysejä.
Vuonna 2014 julkaistu tutkimus määritteli nykyajan autoritaaristen maiden hallinnon propagandan pikemminkin signaalointina eli merkinantona kuin hallintoa puolustavien arvojen ja asenteiden indoktrinaationa. Sen mukaan propaganda on signaali hallinnon vahvuudesta pitää yllä sosiaalista valvontaa ja poliittista järjestystä. Tutkimuksessa selvitettiin kiinalaisten yliopisto-opiskelijoiden suhdetta propagandaan. Opiskelijoiden voimakkaampi altistuminen valtiolliseen propagandaan ideologisen ja poliittisen kasvatuksen muodossa ei saanut heitä tyytyväisemmäksi Kiinan hallintojärjestelmään. Opiskelijat uskoivat pikemminkin, että hallinto on voimakas sosiaalisen kontrollin ylläpitäjä ja he olivat vähemmän halukkaita osallistumaan poliittiseen vastustukseen.
Propagandajulisteita

Irlantilaisvastaista propagandaa englantilaisessa Punch-lehdessä (1867).
Absintin kieltoa Sveitsissä vastustava juliste (1910).
Ensimmäisen maailmansodan aikainen brittijuliste: ”Parempi kohdata luodit itse kuin kuolla kotona pommiin”.
Benito Mussolini propagandajulisteessa. ”Hänen ylhäisyytensä Benito Mussolini, hallituksen johtaja, fasismin johtaja, imperiumin perustaja…”
Suomeen Neuvostoliitosta pudotettu toisen maailmansodan aikainen propagandalehdykkä.
Natsipuukko lävistää Raamatun yhdysvaltalaisessa propagandajulisteessa.
”Loose lips sinks ships”. Yhdysvaltalainen juliste kehottaa varomaan puheita sodan aikana.
Sukupuolitauteja vastustava yhdysvaltalaisjuliste 1940-luvun alusta. ”Hän voi näyttää puhtaalta, mutta – helpot naiset ja prostituoidut levittävät kuppaa ja tippuria.”
Kuubalaista propagandaa. ”Taistele voittamatonta vastaan ja voita.”
Kirjallisuutta

Propaganda: Valokuvia neuvostoarkistoista.  ((Propaganda: Fotografier från Sovjetiska arkiv, 2007.) Toimitus: Mark Holborn. Taustatutkimus: Torsten Nyström. Esipuhe: Jörn Donner. Suomentanut Iiro Kuuranne)  Helsinki:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21987-3
Pörsti, Joonas: Propagandan lumo. Sata vuotta mielten hallintaa.  Helsinki:  Teos, 2017.  ISBN 978-951-8-51731-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Propaganda Wikimedia Commonsissa
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Propaganda Ylen Elävässä arkistossa
Aro, Jessikka: Tältä Venäjän verkkopropaganda tuntuu – suomalaisia saatu uskomaan valheisiin (Arkistoitu – Internet Archive). Yle Kioski. 19.5.2015.
Englannin sotapropaganda kahden vuosisadan aikana, Hakkapeliitta, 23.03.1937, nro 12-13, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jaakko Leppo : Propaganda-ase, joka kukisti kokonaisen valtakunnan, Hakkapeliitta, 13.04.1937, nro 15, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sotapropagandan tekniikkaa, Helsingin Sanomat, 17.11.1938, nro 311, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nimittelyä propaganda-aseena. ”Paavi on antikristus” – Lucas Cranach vanhemman luterilainen propagandajuliste vuodelta 1521.
Setä Samuli, Yhdysvaltain kansallinen henkilöitymä, kehottaa yhdysvaltalaisia värväytymään armeijaan. J. M. Flaggin tekemää julistetta käytettiin ensimmäisen ja toisen maailmansodan aikana.
Giuseppe Vasin etsaus vuodelta 1761 kuvaa Propaganda Fiden keskustoimistoa Roomassa Piazza di Spagnalle suuntautuvan pohjoisfasaadin suunnitteli arkkitehti Bernini.
Ensimmäisen maailmansodan aikainen Saksan-vastainen propagandajuliste: ”Tuhoa tämä järjetön peto – värväydy Yhdysvaltain armeijaan”. Kuvan juliste on yhdysvaltalainen versio alkuperäisestä brittiläisestä julisteesta.
Juliste, jolla alankomaalaisia värvättiin SS:n riveihin: ”Kunniasi ja omantuntosi tähden! Bolševismia vastaan! Liity Waffen SS:ään.”
Neuvostopropagandajuliste vuodelta 1920 esittelee, mitä kaikkea vallankumous antoi neuvostonaiselle: kirjaston, lastentarhan, aikuiskoulun ynnä muuta.
Yhdysvaltain propagandaa psykologisessa sodankäynnissä Afganistanissa.
Titus Aurelius Fulvus

Titus Aurelius Fulvus (ensimmäinen vuosisata) oli roomalainen poliitikko ja Antoninus Piuksen isän puoleinen isoisä. Fulvuksen suku oli vanha ja rikas. Se oli aikoinaan muuttanut etelä-gallialaisesta Nemausuksen kaupungista Italiaan. Fulvus toimi legioonan komentajana (legatus legionis) Corbulon aikana ja tuki Vespasianusta. Flaviusten hallitsijasuvun aikana Fulvus toimi kaksi kertaa konsulina, ensin 70-luvulla ja myöhemmin vuonna 85 yhdessä keisari Domitianuksen kanssa. Samoihin aikoihin hän oli myös Rooman kaupunginprefekti. Fulvuksen poika oli myös nimeltään Titus Aurelius Fulvus. Tämä toimi konsulina vuonna 89 ja oli tulevan keisarin Antoninus Piuksen isä. Titus Aurelius Fulvus nuoremman kuoltua, Aurelius Fulvus vanhempi otti nuoren Antoninus Piuksen kasvatikseen.
Tiofeeni

| Tiofeeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  110-02-1
PubChem CID:  8030
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H4S
Moolimassa:  84,1 g/mol g/mol
Ulkomuoto:  Väritön neste
Sulamispiste:  − 38 °C (235 K)
Kiehumispiste:  84 °C (357 K)
Tiheys:  1,06 g/cm3
Liukoisuus veteen:  3 g/l
Tiofeeni on aromaattinen heterosyklinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C4H4S. Siitä käytetään myös nimiä divinyleenisulfidi, tiasyklopentadieeni ja tiofuraani.
Tiofeeni on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan herkästi syttyvää, väritöntä nestettä, jolla pistävä haju. Tiofeenin moolimassa on 84,1 g/mol, sulamispiste − 38 °C, kiehumispiste 84 °C, tiheys 1,06 g/cm3, leimahduspiste - 1 °C ja CAS-numero 110-02-1. Tiofeeni ei liukene veteen.
Tiofeeni hajoaa kuumentuessaan ja palaessaan, jolloin muodostuu muun muassa myrkyllisiä ja ärsyttäviä rikkioksideja.
Valmistus ja käyttö

Tiofeenia esiintyy kivihiilitervassa, josta sitä voidaan erottaa tislaamalla tai uuttamalla. Synteettisesti yhdistettä voidaan valmistaa eteenin ja rikkivedyn välisellä reaktiolla alumiinioksidin toimiessa katalyyttinä tai butaanin, butanolin, butanaldehydin tai furaanin ja rikin välisellä reaktiolla. Tiofeenia käytetään liuottimena sekä polymeerien, lääkkeiden ja lääkeiden synteesien lähtöaineena.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainenkin altistus tiofeenille ärsyttää silmiä ja ihoa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tiofeenin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Polythiophene (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Thiophene (englanniksi)
ChemBlink: Thiophene (englanniksi)
Juri Titov

Juri Titov vuonna 1966
Juri Jevlampijevitš Titov (ven. Юрий Евлампиевич Титов, s. 27. marraskuuta 1935 Omsk) on entinen neuvostoliittolainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Vuosina 1976–1996 hän toimi Kansainvälisen Voimisteluliiton (FIG) puheenjohtajana.
Titov voitti ainoan olympialaisen kultamitalinsa Melbournen 1956 kisojen joukkuekilpailussa. Tuolloin hän saavutti lisäksi hopeaa rekillä (pisteet 19,40) sekä pronssia moniottelussa (113,80) ja hypyssä (18,75). Hevosella (19,00) ja permannolla (18,95) hän sijoittui viidenneksi. Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja permannolla (19,325) sekä pronssia moniottelussa (115,60). Lisäksi hän oli neljäs hypyssä (19,20), viides rekillä (19,40), nojapuilla (19,20) ja hevosella (18,95) sekä kuudes renkailla (19,275). Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja rekillä (19,55).
Moskovan MM-kilpailuissa 1958 Titov voitti kultaa hypyssä ja joukkuekilpailussa sekä saavutti pronssia moniottelussa, permannolla, renkailla ja rekillä. Prahan MM-kilpailuissa 1962 hän voitti kultaa moniottelussa ja renkailla sekä saavutti hopeaa joukkuekilpailussa.
Euroopan-mestaruuden Titov voitti vuonna 1957 hypyssä, vuonna 1959 moniottelussa, hevosella, renkailla, hypyssä ja nojapuilla sekä vuonna 1961 renkailla ja rekillä.
Tiukan vaakuna

Tiukan vaakuna (1969–1972)
Tiukan vaakuna oli Tiukan kunnan tunnus, joka oli saanut aiheensa lähes muuttumattomana Lapväärtti-Tiukan perinteisen kansanpuvun nauhoissa esiintyvästä ornamenttikuviosta.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 10. syyskuuta 1969. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultahirsi, jossa kaksi punaista punosruutua”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973, kun Tiukan kunta liittyi osaksi Kristiinankaupunkia yhdessä Lapväärtin ja Siipyyn kanssa.
Tite

| Tite |
| --- | --- |
 Quinaran osa-alueet.
 Tite
 Koordinaatit: 11°46′48″N, 15°23′59″W 
Valtio:  Guinea-Bissau
Alue:  Quinaran alue
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Hallinnon tyyppi:  osa-alue
Väkiluku (2009):  938 (kaupunki) 14 862 (osa-alue)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tite on kaupunki sekä osa-alue eli sektori Quinaran alueella Guinea-Bissaussa. Se sijaitsee Geba- ja Bubajoen välisellä niemellä 71 kilometriä Bubasta luoteeseen. Kaupungissa on 938 ja osa-alueella 14 862 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).
Titen osa-alueen pinta-ala on 699,5 neliökilometriä. Kaupunkiväestön osuus on 6,3 %. Guinea-Bissaun itsenäisyyssota alkoi vuonna 1963 hyökkäyksellä Titessä sijainnutta portugalilaista varuskuntaa vastaan.
Frank Tipler

Frank Jennings Tipler III (s. 1. helmikuuta 1947) on matemaattisen fysiikan professori Tulanen yliopistossa, New Orleansissa. Hän valmistui kandidaatiksi (B.Sc.) fysiikka pääaineenaan Massachusetts Institute of Technologysta vuonna 1969. Vuonna 1976 hän väitteli tohtoriksi University of Maryland, College Park -yliopistosta. Hän on ollut Tulanen yliopiston professori vuodesta 1981.
Frank Tipler on tunnettu muun muassa Omegapiste-teoriastaan, jonka sepitti ensimmäisenä ranskalainen jesuiitta Pierre Teilhard de Chardin (1881–1955). Tipler sanoo gravitaation romahduksen loppua, kosmologian suurta rysäystä omegapisteeksi.
Teoksia

The physics of immortality: Modern cosmology, God and the resurrection of the dead.  New York:  Doubleday, 1994.  ISBN 0198519494
The physics of christianity.  New York:  Doubleday, 2007.  ISBN 0385514247
Aiheesta muualla

Tiplerin kotisivu.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Titaani(II)

| Titaani(II)bromidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13783-04-5
PubChem CID:  123104 ja 11390146
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  TiBr2
Moolimassa:  207,67
Ulkomuoto:  Musta kiteinen aine
Sulamispiste:  400 °C (hajoaa)
Tiheys:  4,31 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Titaani(II)bromidi (TiBr2) on titaani- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa titaani(II)bromidi on sinertävänmustaa kiteistä ainetta. Sen kiderakenne on samankaltainen kadmiumjodidin rakenteen kanssa. Yhdiste on erittäin voimakas pelkistin ja jopa vesi hapettaa titaanin hapetusluvulle +III. Ilman kanssa reagoidessaan titaani(II)bromidi voi syttyä palamaan. Jos yhdistettä kuumennetaan yli 400 °C:n lämpötilaan, se disproportioituu.
Titaani(II)bromidia valmistetaan titaanin ja bromin välisellä reaktiolla ja sitä muodostuu myös kuumennettaessa titaani(III)- tai titaani(IV)bromidia.
Titaani(II)bromidia voidaan käyttää esimerkiksi pinakolikytkentäreaktioiden katalyyttinä.
Tioniini

| Tioniini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  7-iminofenotiatsiini-3-amiini
CAS-numero:  135-59-1
PubChem CID:  65045 ja 65043
SMILES:  C1=CC2=C(C=C1N)SC3=CC(=N)C=CC3=N2 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H9N3S
Moolimassa:  227,292 g/mol
Tioniini eli Lauthin violetti (C12H9N3S) on tiatsiinin rakenteen sisältävä orgaaninen yhdiste, jota käytetään väriaineena. Sillä voidaan värjätä muun muassa silkkiä tai villaa ja lisäksi sitä käytetään redox-indikaattorina.
Valmistus

Charles Lauth syntetisoi tioniinia ensimmäisenä vuonna 1876. Lähtöaineina hän käytti p-fenyleenidiamiinia ja rikkivetyä ja hapetti muodostuneen tuotteen. Myöhemmin BASF:n tutkijat käyttivät samaa menetelmää tioniinin johdannaisen, metyleenisinisen valmistamiseen.
Käyttö

Kiinteänä tioniini on väriltään vihreää. Se värjää kankaat, kuten silkin violetiksi.
Tioniinia voidaan käyttää myös redox-indikaattorina. Yhdisteen väri muuttuu sinivioletista värittömäksi, kun se pelkistyy leuko-muodokseen.
Tioniini fluoresoi virittyneessä tilassaan. Tätä voidaan käyttää hyväksi biologisissa tutkimuksissa. Tioniini voidaan virittää, jolloin se fluoresoi sinisenä. Virittyneessä tilassa yhdiste voi myös hapettaa useiden entsyymien koentsyymeinä toimivien NADH:n tai NADPH:n. Näiden hapettuessa tioniini palaa perustilaansa ja fluoresenssi heikkenee. Tätä voidaan käyttää hyväksi entsyymitutkimuksissa.. Myös tioniini leuko-muoto fluoresoi ja fluoresenssi on jopa voimakkaampaa ja pitkäkestoisempaa kuin tioniinilla.
Aiheesta muualla

Tioniinin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 31.5.2018.
Tioglykolihappo

| Tioglykolihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  68-11-1
PubChem CID:  1133 ja 129829565
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H4O2S
Moolimassa:  92,1 g/mol
Ulkomuoto:  väritön neste
Sulamispiste:  −16,5 °C (257 K)
Kiehumispiste:  120 °C (393 K)
Tiheys:  1,3 g/cm3
Liukoisuus veteen:  sekoittuu veteen
Tioglykolihappo on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan viskoosinen, väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C2H4O2S ja rakennekaava HSCH2COOH. Tioglykolihaposta käytetään myös nimityksiä merkaptoetikkahappo, etaanitioli-2-happo-1 ja 2-merkaptoetaanihappo.
Tioglykolihapon moolimassa on 92,1 g/mol, sulamispiste −16,5 °C, kiehumispiste 120 °C, tiheys 1,3 g/cm3, sekoittuu veteen, leimahduspiste 126 °C o.c., itsesyttymislämpötila 350 °C ja CAS-numero 68-11-1.
Valmistus ja käyttö

Tioglykolihappoa valmistetaan kloorietikkahaposta, natriumklooriasetaatista tai kaliumklooriasetaatista käsittelelmällä niitä natrium- tai kaliumvetysulfidilla. Näin syntyvästä tioglykolihapon suolasta saadaan happo vapautettua suolahapolla ja tuote puhdistetaan alipainetislauksella.  Tioglykolihappoa ja sen johdannaisia käytetään hiusten kihartamisessa, ihokarvoituksen poistamisessa, tekstiiliteollisuudessa nahkojen käsittelyyn, polymeroitumiskatalyyttinä ja polyvinyylipolymeerien stabiloijana. Lisäksi merkaptoetikkahappoa käytetään lähtöaineina valmistettaessa väriaineita ja lääkkeitä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Aine syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Aiheesta muualla

Merkaptoetikkahapon kansainvälinen kemikaalikortti
KEGG: Mercaptoacetic acid (englanniksi)
ChemBlink: Mercaptoacetic acid (englanniksi)
Tiomaitohappo

| Tiomaitohappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-sulfanyylipropaanihappo
CAS-numero:  79-42-5
PubChem CID:  62326 ja 129730658
SMILES:  CC(C(=O)O)S
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H6SO2
Moolimassa:  106,148 g/mol
Sulamispiste:  10 °C
Kiehumispiste:  116 °C (16 mmHg)
Tiheys:  1,22 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Tiomaitohappo eli 2-merkaptopropaanihappo (C3H6SO2) on tioleihin ja karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa kosmetiikassa hiusvalmisteissa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa tiomaitohappo on nestettä, jolla on epämiellyttävä haju. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja on lisäksi liukoista etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Tiomaitohappo on kiraalinen ja optisesti aktiivinen yhdiste. R-enantiomeerin ominaiskiertokyky etyyliasetaattiliuoksessa on +56,4.
Valmistus ja käyttö

Tiomaitohappoa valmistetaan tyypillisimmin 2-klooripropaanihapon ja natriumvetysulfidin tai 2-bromipropaanihapon, natriumsulfidin ja rikin välisellä reaktiolla.
Tiomaitohappoa ja sen litium-, kalsium- tai strontiumsuoloja käytetään kosmetiikassa hiusten kihartamiseen käytetyissä valmisteissa sekä ihokarvojen poistoaineissa. Sitä voidaan myös käyttää antioksidanttina ja sitä on käytetty makuaineena elintarvikkeissa ja lääkkeissä. Tiomaitohaposta voidaan myös valmistaa muita orgaanisia yhdisteitä kuten dimetenamidia ja tioproniinia.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database: 2-Mercaptopropanoic acid (englanniksi)
DrugBank: 2-mercaptopropionic acid (englanniksi)
ChemBlink: 2-Mercaptopropionic acid (englanniksi)
Rautaa rajan taa

| Rautaa rajan taa |
| --- | --- |
 Elokuvan virallinen juliste
Ohjaaja:  Kalle Kujala
Käsikirjoittaja:  Kalle Kujala
Tuottaja:  Kalle Kujala
Kuvaaja:  Sakke Kantosalo
Leikkaaja:  Jenni Kantis
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  FilmInc   Finnkino (levitys)
Ensi-ilta:  16. huhtikuuta 2010
Kesto:  85 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rautaa rajan taa on humoristinen musiikkidokumenttielokuva suomalaisen metallin ja raskaan rockin menestyksestä ulkomailla. Elokuvan tärkeimpiä aiheita ovat Suomen valtion tuet musiikille ja raskaan musiikin nykyinen suosio Suomessa.
Juoni

Rautaa rajan taa kertoo dokumentinomaisesti ohjaaja Kalle Kujalan tutustumisesta raskaan musiikin maailmaan. Tarina alkaa Malmilta ja päätyy Amsterdamin kautta New Yorkiin Kujalan seuratessa kamera- ja äänimiehineen yhtyeiden liikkeitä maailmalla. Matkan aikana Kujala tapaa useita maineikkaita metalliyhtyeitä ja esittää kysymyksiä raskaan musiikin olemuksesta, tekemisestä ja vaikutuksista.
Elokuva käsittelee myös raskaan musiikin asemaa tuotteena ja tärkeänä viennin alueena, ja sen tukemista verovaroin. Haastattelun antaa esimerkiksi elinkeinoministeri Mauri Pekkarinen
.
Esiintyjät

Elokuvassa esiintyvät muiden muassa yhtyeet Amorphis, Sonata Arctica, Korpiklaani, Hanoi Rocks ja Dauntless sekä artisteista Tuomas Holopainen ja Eicca Toppinen.
Tuotantotiedot

Elokuvan kuvaukset alkoivat joulukuussa 2007 ja päättyivät heinäkuussa 2009. Sen levityksestä vastasi Finnkino.
Elokuvaa kuvattiin Brysselissä, Amsterdamissa, Milanossa, New Yorkissa sekä Tukholmassa. Elokuvateattereissa Rautaa rajan taa sai ainoastaan 306 katsojaa.
Aiheesta muualla

Elokuvan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuotantoyhtiön kotisivut
Elokuvan traileri
Finnkinon elokuvaesittely (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Arvosteluja

Antti Honkala: Rautaa rajan taa (2010)  14.04.2010. Filmgoer.fi.[vanhentunut linkki]
Titaani(IV)

| Titaani(IV)bromidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7789-68-6
PubChem CID:  123263 ja 9842171
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  TiBr4
Moolimassa:  367,47
Ulkomuoto:  Oranssi kiteinen aine
Sulamispiste:  38,3 °C
Kiehumispiste:  233,5 °C
Tiheys:  3,37 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Titaani(IV)bromidi (TiBr4) on titaanin ja bromin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa titaani(IV)bromidi on oranssia kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Titaani(IV)bromidi hydrolysoituu veden vaikutuksesta, mutta liukenee useaan orgaaniseen liuottimeen kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Aine on Lewis-happo ja muodostaa komplekseja useiden Lewis-emäksien kanssa.
Tyypillisin tapa valmistaa titaani(IV)bromidia on titaanidioksidin ja bromin välinen reaktio hiilen toimiessa pelkistimenä. Sitä muodostuu myös titaanin ja bromin välisessä reaktiossa 300–600 °C:n lämpötilassa.
Titaani(IV)bromidia voidaan käyttää katalyyttinä muun muassa alkeenien polymeroinneissa ja aldolikondensaatioissa.