stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lopas

Lopas, 600–500-luku eaa. Olympian arkeologinen museo.
Lopas (m.kreik. λοπάς) on antiikin aikainen keraaminen kattila. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Lopas on muodoltaan leveä ja matala. Siinä on kaksi kädensijaa, ja siinä on voinut myös olla kansi. Lopasta käytettiin hauduttamiseen, siinä missä hieman samankaltainen teganon oli paistoastia. Sana lopas saattoi tarkoittaa kreikan kielessä myös lautasta tai ruoka-annosta.
Lopaksen muoto.
Lopas ja hiilipannu, 500–300-luku eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta lopakset Wikimedia Commonsissa
Juovaviljaseppä

| Juovaviljaseppä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Elateriformia
Yläheimo::  Seppämäiset Elateroidea
Heimo::  Sepät Elateridae
Alaheimo::  Elaterinae
Suku::  Viljasepät Agriotes
Laji::  lineatus
Kaksiosainen nimi
 Agriotes lineatus  (Linnaeus, 1767) 
Katso myös
   Juovaviljaseppä Wikispeciesissä   Juovaviljaseppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juovaviljaseppä (Agriotes lineatus) on seppien heimoon kuuluva kovakuoriainen, jolla on jonkin verran merkitystä maanviljelyssä kasvien tuholaisena.
Koko ja ulkonäkö

Juovaviljaseppä muistuttaa suuresti lähisukulaistaan tummaviljaseppää (Agriotes obscurus). Se on 7–11 mm pitkä, muodoltaan solakka kuoriainen. Yleisväri on yleensä kellertävän ruskea ja eläimen pinta on melko kiiltävä. Peitinsiivet ovat pitkittäisuurteiset ja uurteiden välit ovat vuorotellen tummempia ja vaaleampia muodostaen tunnusomaisen raidoituksen. Joskus juovien väriero on kuitenkin huomaamattoman pieni, mikä vaikeuttaa lajin tunnistamista. Etuselkä on leveyttään pitempi eikä kovinkaan kupera. Etuselän reunukset kääntyvät takanurkkien edessä piiloon. Raajojen kynnet ovat hampaattomat ja takimmaisten raajojen nilkoissa ensimmäinen jaoke on toista jaoketta pitempi.
Toukka on muiden viljaseppien toukkien tavoin keltainen, täysikasvuisena 20–25 mm pitkä ja sen takaruumiin kärki kapenee piikiksi. Lajin määritys toukan ulkoisten tuntomerkkien perusteella on hyvin vaikeaa ellei mahdotonta.
Levinneisyys

Juovaviljasepän levinneisyys ulottuu laajasti lähes koko Euroopan läpi suureen osaan Aasiaa. Lisäksi se on levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan, Brasiliaan sekä Uuteen-Seelantiin. Suomessa se on melko yleinen, mutta levinneisyys painottuu selvästi maan etelä- ja keskiosiin. Aivan pohjoisimmat havainnot ovat Oulun seudulta.
Elinympäristö ja elintavat

Muiden viljaseppien tapaan juovaviljaseppä viihtyy kosteilla niityillä ja viljelysmailla. Aikuisia kuoriaisia tavataan etenkin toukokuusta heinäkuun alkupuolelle. Ne ovat melko piilottelevia ja aktiivisia lähinnä iltahämärässä, erityisesti lämpimällä ja kostealla säällä. Laji on laiska lentämään, mutta liikkuu jalan. Koiraat kuolevat pian parittelun jälkeen, mutta naaraat voivat selvitä kesän loppuun saakka.
Naaras munii maahan muutaman senttimetrin syvyyteen pieninä ryhminä yhteensä 75–200 munaa, jotka kuoriutuvat reilun parin viikon kuluttua. Toukat elävät maan alla, etenkin multaisessa savimaassa, ja syövät kasvien juuria ja mukuloita, itäviä siemeniä ja viljakasvien oraita. Runsaimmillaan toukkia voi olla useita kymmeniä, äärimmillään jopa pari sataa toukkaa neliömetrillä. Toukkia on etenkin pelloilla, joita on pidetty aikaisemmin nurmena. Sekä munat että toukat vaativat kosteutta ja vaikka toukka selviytyy pitkiä aikoja ravinnotta, kuivumista se ei kestä. Toukkavaihe kestää 4–5 vuotta ja täysikasvuinen toukka koteloituu viimeisenä kesänä. Aikuinen kuoriainen kuoriutuu noin kuukautta myöhemmin, mutta jää maahan talvehtimaan ja lähtee liikkeelle vasta seuraavana keväänä.
Juovaviljaseppä on joillakin alueilla yleisimpiä maatalouden tuholaiseksi tulkittavia kovakuoriaisia ja erittäin kaikkiruokaisena se voi vahingoittaa jokseenkin kaikenlaisia viljelykasveja. Suurinta vahinkoa syntyy toukkien syödessä kylvetyt siemenet, katkaistessa nuoria taimia tai niiden kaivautuessa juurimukuloihin. Vuoroviljely ja torjunta-aineiden käyttö ovat kuitenkin vähentäneet juovaviljasepän ja muiden viljaseppien merkitystä maataloustuholaisina. Pohjois-Amerikassa ne ovat 1990-luvulta alkaen olleet kuitenkin kasvava ongelma.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Juovaviljaseppä (Agriotes lineatus)
ITIS: Agriotes lineatus (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Agriotes lineatus (wireworm) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Agriotes lineatus, the Lined click beetle (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1268471  Wikispecies: Agriotes lineatus  ADW: Agriotes_lineatus  BioLib: 9418  BOLD: 167195  BugGuide: 53834  EoL: 1173704  EPPO: AGRILI  EUNIS: 256530  Fauna Europaea: 235420  Fauna Europaea (new): 7c6c9aac-524d-4396-b003-497016c01ae8  GBIF: 1162127  iNaturalist: 456217  ITIS: 113883  NatureServe: 2.917364  NBN: NBNSYS0000010970  NCBI: 292458  Observation.org: 19117  Open Tree of Life: 640452  Laji.fi: MX.193059
Joann Lõssov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1947 |  |  |
|  Kultaa | Ranska 1951 |  |  |
Joann Lõssov (ven. Иван Фёдорович Лысов, Ivan Fjodorovitš Lysov, 10. syyskuuta 1921 Tallinna – 3. elokuuta 2000 Tallinna) oli virolainen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Lõssov saavutti Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Helsingissä 1952. Euroopan mestaruuden hän voitti vuosina 1947 ja 1951.
Lõssov voitti Neuvostoliiton mestaruuden vuonna 1949. Viron mestaruuden hän voitti yhteensä kymmenen kertaa koripallossa, käsipallossa, jääkiekossa ja pesäpallossa.
Vuosina 1953–1958 Lõssov toimi Neuvostoliiton naisten koripallomaajoukkueen päävalmentajana. Hän oli Neuvostoliiton olympiakomitean jäsen vuosina 1951–1957.
Reijo Lomperi

| Reijo Lomperi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. joulukuuta 1930 Iitti
Kuollut: 3. helmikuuta 1990 (59 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Palkinnot
 Kultainen ansiomerkki 1988 
Reijo Kalervo Lomperi (5. joulukuuta 1930 Iitti – 3. helmikuuta 1990) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki valtaosan urastaan Kotkan kaupunginteatterissa.
Ura

Lomperin vanhemmat olivat Lauri Lomperi ja Eeva Saarelainen. Lomperin ensimmäinen tutkinto oli merkonomi, minkä jälkeen hän suoritti puheilmaisun, laulun ja tanssin opintoja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Uransa varhaisvaiheessa Lomperilla oli kolme lyhyttä kiinnitystä: Savonlinnan Teatteri 1957–1958, Punainen Mylly 1958–1959 ja Oulun Teatteri 1959–1961. Sitä seurasi kiinnitys Kuopion Yhteisteatteriin 1961–1965. Vuodesta 1965 alkaen hän oli kiinnitettynä Kotkan kaupunginteatteriin.
Lomperin näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Jussin rooli näytelmässä Papin perhe, Simeonin rooli näytelmässä Seitsemän veljestä, tuomari Soratien rooli komediassa Juurakon Hulda ja Astrovin rooli tragikomediassa Vanja-eno. Lomperilla oli niin ikään useita operetti- ja musikaalirooleja.
Valikoitu rooliluettelo

Peter Stockman (Kansanvihollinen)
Olavi (Maunu Tavast)
Kurt (Play Strindberg)
Hlestakov (Reviisori)
Aappo (Savu-uhri)
Simeoni (Seitsemän veljestä)
Ernest (Sulhaseni Ernest)
Salpakari (Täällä Pohjantähden alla)
Astrov (Vanja-eno)
Mosca (Volpone)
Carlos Lopes
Aiheesta muualla

Lopes kansainvälisen olympiakomitean sivuilla
Miesten maratonin olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Portugali 
Henkilöt:  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Dmitri Loskov

Dimitri Loskov
Dmitri Vjatšeslavovitš Loskov (Дмитрий Вячеславович Лоськов;, s. 12. helmikuuta 1974 Kurgan) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi pitkään Moskovan Lokomotivissa.
Loskov aloitti kotikaupungissa Kurganissa Torpedo-jalkapallokoulussa vuonna 1983. Vuonna 1990 hän muutti Donin Rostoviin, missä hän teki sopimuksen paikallisen Rostselmaš-joukkueen kanssa. Moskovan Lokomotiviin hän siirtyi kaudeksi 1997, ja on yltänyt seurassa lukuisiin suursaavutuksiin, muun muassa Venäjän mestaruuteen ja kahteen cup-voittoon. Vuosina 2007–2010 hän pelasi Saturnissa. Loskov on myös voittanut kahdesti Venäjän liigan maalikuninkuuden. Loskov kuului myös Venäjän maajoukkueen vakiomiehistöön. Hän debytoi maajoukkueessa vuonna 2000.
Aiheesta muualla

Loskov Voetball international -tietokannassa
Sune Jungar

Sune Harald Jungar (s. 8. lokakuuta 1936 Jepua) on suomalainen historiantutkija ja Åbo Akademin pohjoismaisen historian professori emeritus (1976–1999).
Jungar on tutkinut Venäjän ja Neuvostoliiton suhteita Pohjoismaihin.
Julkaisut

Finländare i Ryssland: Utflyttningen till Ryssland 1809–1917. En förstudie kring källmaterial och problematik. Åbo akademi, 1972.
Från Åbo till Ryssland: En studie i urban befolkningsrörlighet 1850–1890. Åbo akademi, 1974.
Grannar i gluggen: Fyrkanter om Finland, Sovjetunionen och de tu. [Åbo akademi], 1986.
Ryssland och den svensk-norska unionens upplösning: Tsardiplomati och rysk-finländsk pressopinion kring unionsupplösningen från 1880 till 1905. Åbo akademi, 1969.
Skandinaviska företag i Sovjetunionen: Sovjetisk koncessionspolitik på 1920-talet. Åbo akademi, 1974.
Det vetenskapligt-tekniska samarbetet mellan Sovietunionen och Finland. Ulkopoliittinen instituutti, 1966.
Jungar, Brita-Stina – Jungar, Sune (toim.): Lycklig Du som vet en visa: Åbolands Sång- och Musikförbund 75 år. Åbolands sång- och musikförbund, 1997.
Paavo Lonkila

| Paavo Lonkila |
| --- | --- |
 Paavo Lonkila noin vuonna 1950
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. tammikuuta 1923 Kiuruvesi, Suomi
Kuollut: 22. syyskuuta 2017 (94 vuotta) Kiuruvesi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  Kiuruveden Jänne
Laji:  maastohiihto 
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Oslo 1952 | 4×10 km |  |
|  Pronssia | Oslo 1952 | 18 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Rumford 1950 | 4×10 km |  |
Paavo Lonkila (alk. Lång,  11. tammikuuta 1923 Kiuruvesi – 22. syyskuuta 2017 Kiuruvesi) oli suomalainen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja.
Lonkila, joka 157-senttisenä on Suomen maastohiihtohistorian lyhyin olympiamitalimies, saavutti Oslon talviolympialaisissa 1952 ensin 18 kilometrillä pronssia ja sitten 4×10 kilometrin viestin toisen osuuden hiihtäjänä kultaa. Rumfordin MM-kisoissa 1950 Lonkila sai viestissä hopeaa ja sijoittui 18 kilometrillä viidenneksi. Uran arvokkaimpia saavutuksia on myös Holmenkollenin kisojen 18 kilometrin voitto vuonna 1951.
Lonkila edusti Kiuruveden Jännettä. Suomen mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan.
Ammatiltaan Lonkila oli maanviljelijä. Hän sai opetusministeriön Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2001.
Jatkosodassa Lonkila oli kaukopartiomiehenä 14. divisioonan kaukopartiossa Rukajärven suunnalla. Kun Yleisradion urheiluselostaja Pekka Tiilikainen kysyi Oslossa olympislaisten 1952 haastattelussa Paavo Lonkilta "oliko kyseessä ollut kenties hänen elämänsä kovin hiihto?" Tämä Lonkila oli vastannut "Ei, kyllä kovin hiihto oli kevättalvella 1943 Ontajärven jäällä" Kyseessä oli Jeljärven huoltotukikohdan hävitysretki.
Saavutuksia

Olympiakultaa Oslossa 1952 4 × 10 kilometrin viestissä
Olympiapronssia Oslossa 1952 18 kilometrillä
MM-hopeaa Lake Placidissa 1950 4 × 10 kilometrin viestissä
MM-kisoissa viides Lake Placidissa 1950 18 kilometrillä
Holmenkollenin kisojen voitto 18 kilometrillä 1951
SM-hopeaa 18 kilometrillä 1949–50
SM-pronssia 18 kilometrillä 1952 ja 1955
Aiheesta muualla

Paavo Lonkila, a famous Kiuruvesi sportsman (mm. arkistokuvia Lonkilasta).
Ambrogio Lorenzetti

Vasarin galleria
Taiteilijat, jotka ovat mukana Giorgio Vasarin kirjassa  (1550).
OSA I
Cimabue
Arnolfo di Lapo
Nicola Pisano
Giovanni Pisano
Andrea Tafi (taiteilija)
Giotto
Pietro Lorenzetti (Pietro Laurati)
Andrea Pisano
Buonamico Buffalmacco
Ambrogio Lorenzetti (Ambruogio Laurati)
Pietro Cavallini
Simone Martini
Taddeo Gaddi
Andrea Orcagna (Andrea di Cione)
Agnolo Gaddi
Duccio di Buoninsegna
Gherardo Starnina
Lorenzo Monaco
Taddeo Bartoli
OSA II
Jacopo della Quercia
Nanni di Banco
Luca della Robbia
Paolo Uccello
Lorenzo Ghiberti
Masolino da Panicale
Masaccio
Filippo Brunelleschi
Donatello
Giuliano da Maiano
Piero della Francesca
Fra Angelico
Leon Battista Alberti
Antonello da Messina
Alessio Baldovinetti
Fra Filippo Lippi
Andrea del Castagno
Domenico Veneziano
Gentile da Fabriano
Pisanello
Benozzo Gozzoli
Vecchietta (Francesco di Giorgio e di Lorenzo)
Antonio Rossellino
Bernardo Rossellino
Desiderio da Settignano
Mino da Fiesole
Lorenzo Costa
Ercole Ferrarese
Jacopo Bellini
Giovanni Bellini
Gentile Bellini
Cosimo Rosselli
Antonio del Pollaiuolo
Piero Pollaiuolo
Sandro Botticelli
Andrea del Verrocchio
Andrea Mantegna
Filippino Lippi
Bernardino Pinturicchio
Francesco Francia
Pietro Perugino
Luca Signorelli
OSA III
Leonardo da Vinci
Giorgione da Castelfranco
Antonio da Correggio
Piero di Cosimo
Donato Bramante (Bramante da Urbino)
Giuliano da Sangallo
Antonio da Sangallo
Rafael
Giulio Romano
Pontormo
Andrea Sansovino
Lorenzo di Credi
Baldassare Peruzzi
Andrea del Sarto
Rosso Fiorentino
Jacopo Palma
Lorenzo Lotto
Sebastiano del Piombo (Sebastiano Viniziano)
Michelangelo Buonarroti
Ambrogio Lorenzetti
Ambrogio Lorenzetti oli italialainen taidemaalari (kuollut noin 1348). Hän oli sienalaisen koulun edustaja. Hän sai vaikutteita Giotto di Bondonelta. Myös hänen veljensä Pietro Lorenzetti oli tunnettu taidemaalari.
Lorenzetti opiskeli Sienassa Duccion koulukunnan ryhmässä ja myöhemmin Assisissa, jossa vaikutti Giotto di Bondone. Hänen ensimmäisessä työssään Neitsyt ja lapsi (1319) ei ole jälkeäkään ducciolaisuudesta, vaan se tukeutuu Giotton oppeihin. Puhtaat viivat ja laadukkaat värit  tekevät syvyysvaikutelmasta hyvin lyyrisen.
Veljekset suuntautuivat uransa alkuaikoina eri suunnille, vaikka kumpikin tukeutui Giotton ja toscanalaisen kuvanveiston perinteeseen. Ambrogio Lorenzettin maalauksia hallitsevat tyyneys ja lyyrisyys. Hänen teoksistaan kuvastuvat myös mielikuvitus ja älyllinen voima. Sienan kaupungintalossa olevat freskot ovat hänen kuuluisimpia töitään. Niissä ilmenevät hänen pyrkimyksensä kohti entistä elävmpää ja dramaattisempaa ilmaisua.
Veljensä tavoin Lorenzetti menehtyi todennäköisesti paiseruttoon noin vuonna 1348.
Ambrogio Lorenzettin töitä

Hyvän ja huonon hallituksen allegoriat, fresko 1337–1339, Palazzo Pubblico, Siena , jotka tilattiin teroittamaan kaupunginvaltuutettujen mieleen, mitkä heidän velvollisuutensa ovat ja että heidän päätöksensä vaikuttaisivat sienalaisten elämään.
Neitsyt Maria, maalaus, Palazzo Pubblico, Siena
Marian ilmestys, maalaus 1344, Pinacoteca Nazionale, Siena
Lynettifresko, Sant’Agostinon kirkko, Siena
Lorenzettin fresko Hyvän ja huonon hallituksen allegoriat eli koko nimeltään Allegorioita ja seurauksia hyvän ja huonon hallituksen toimista kaupungissa ja maaseudulla (1337–1339).
Loppu hyvin, kaikki hyvin

Loppu hyvin, kaikki hyvin,   (engl. All's Well That Ends Well) on William Shakespearen vuosina 1594–1609  kirjoittama komedia. Näytelmä ilmestyi painettuna vuonna 1623. Se perustuu yhteen Boccaccion Decameronen novelleista.  Nimensä näytelmä on saanut vanhasta sananlaskusta.
Tarina on epäsäätyinen rakkaustarina ja sosiaalipsykologinen draama: Helena, köyhä mutta määrätietoinen neitonen rakastuu kreivittären poikaan nimeltä Bertram, ja saa tämä neuvokkuudellaan aviomiehekseen.
Suomennoksia

Loppu hyvä, kaikki hyvä (suom. Paavo Cajander)
Loppu hyvin, kaikki hyvin.  ((All’s well that ends well.) Suomentanut Tiina Ohinmaa. Esipuhe: Jyrki Nummi)  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32133-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Loppu hyvin, kaikki hyvin Wikimedia Commonsissa
Loudías

| Loudías  Λουδίας |
| --- | --- |
 Loudías-jokea lähellä Giannitsáa.
Alkulähde:  Vóras-vuoret
Laskupaikka:  Thermaïkóslahti  40°31′50″N, 22°40′49″E
Maat:   Kreikka
Pituus:  60 km
Loudías (kreik. Λουδίας) tai Lydías (Λυδίας) eli Mavronéri (Μαυρονέρι) on joki, joka virtaa Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen pituus on 60 kilometriä. Joki saa alkunsa Vóras-vuorilta ja se laskee Thermaïkóslahteen.
Loudías-jokea lähellä Giannitsáa.
Loudías toimii Thessalonikin alueyksikön ja Imathían alueyksikön luonnollisena rajana. Se ohittaa muun muassa Giannitsán ja Péllan kaupungit. Laskiessaan mereen joki muodostaa yhdessä Axiós-, Aliákmonas- ja Gallikós-jokien kanssa laajan suistoalueen, joka muodostaa Axióksen suiston kansallispuiston.
Nykyisin Loudías on muutettu noin 40 kilometrin matkalta käytännössä keinotekoiseksi kanavaksi, joka kerää vedet Giannitsán ja Imathían tasangoilta. Kanavointi on tehty 1930-luvulla Giannitsá-järven ja alueen soiden kuivaamisen yhteydessä. Kanavoinnin ansiosta Loudías on myös Kreikan harvoja purjehduskelpoisia jokia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Loudías Wikimedia Commonsissa
Lotskeri

| Lotskeri |
| --- | --- |
 Iltaruskontietä Lotskerin kaupunginosassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Pohjoinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  55
Väkiluku:  454 (2013)
Postinumero(t):  28200
Lotskeri (ruots. Slottskär) on Porin 55. kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin keskustaajaman pohjoisosassa. Viereiset kaupunginosat ovat Hyvelä pohjoisessa, Tuulikylä idässä, Toejoki etelässä sekä Pormestarinluoto ja Hyvelänviiki lännessä.
Alue on osa kaakkois-luode suuntaista laajempaa Sunniemestä Toejoen ja Tuulikylän kautta Toukariin asti ulottuvaa peltoaukeiden sarjaa. Tämä Pohjois-Porille ominainen alava laaja-alainen kulttuurimaisema on muodostunut viimeisen 1000 vuoden aikana muinaismeren alueelle maankohoamisen mahdollistamana ja 1800-luvun maatalouden kuivatus- ja raivaustoimien tuloksena. Maaperä on liejuinen hienorakeinen maalaji, joka omalta osalta viittaa sen syntyhistoriaan. Kallioperä muodostuu syväkivistä tonaliitista ja trondhjemiitista.
Lotskerin kaupunginosa on saanut nimensä Slåttskär-paikannimestä, joka viittaa viimeistään 1600-luvulla maankohoamisen myötä muuhun rannikkoon kiinnittyneeseen pieneen saareen Lotskerinmäen kohdalla.
Lotskerissa on entuudestaan ollut muutamia asuintaloja toisen maailmansodan jälkeiseltä ajalta. Varsinaisena asuinalueena Lotskeri on kuitenkin suhteellisen uusi – vasta 2000-luvun alussa alueelle alettiin rakentaa taajamatyyppistä pientaloasutusta.
Aiheesta muualla

Lotskeri Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Timo Jurkka

| Timo Jurkka |
| --- | --- |
 Timo Jurkka heinäkuussa 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Timo Sakari Jurkka
Syntynyt: 6. lokakuuta 1963 (ikä 61) Helsinki
Ammatti:  Näyttelijä, muusikko
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Turmiolan Tommin nimiosa Tampereen Työväen Teatterissa Lasse Sievinen (Salatut elämät)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Timo Sakari Jurkka (s. 6. lokakuuta 1963 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja muusikko. Hän näyttelee muun muassa Lasse Sievisen roolissa televisiosarjassa Salatut elämät.
Ura

Jurkka valmistui teatteritaiteen kandidaatiksi 1990. Hänen ensimmäinen ammattiteatterinsa oli Tampereen Työväen Teatteri, jossa hän aloitti 1988. Siellä hän näytteli muun muassa nimiroolin Tommina draamassa Turmiolan Tommi, joka sai ensi-iltansa syyskuussa 1991. Esityskertoja Turmiolan Tommille kertyi 125 ja katsojia yli 13 000. Sittemmin Jurkka on näytellyt muun muassa Espoon kaupunginteatterissa klassikoissa Othello ja Kirsikkapuisto. 1990-luvun alussa Jurkka näytteli Pyynikin kesäteatterissa näytelmissä Kilpakosijat ja Kesäillan valssi.
Television puolella Jurkka tunnetaan parhaiten Lasse Sievisenä Salatuissa elämissä, jossa hän on esiintynyt vuosina 2004–2012, 2013–2015 ja 2019– Häntä harkittiin aluksi Aaro Vaalanteen rooliin. 95-elokuvassa hän näytteli Paavo Lipposta ja Sorjonen-rikossarjassa Kari Sorjosen isää.
Jurkka on sanoittanut, säveltänyt ja esittänyt laulujaan kitaran säestyksellä.
Suku

Timo Jurkka kuuluu kuuluisaan Jurkan näyttelijäsukuun. Hänen isänsä oli näyttelijä Sakari Jurkka ja äitinsä on näyttelijä Helen Elde. Jurkan veli Mikko on myös näyttelijä. Jussi Jurkka oli Timon setä ja Vappu Jurkka täti. Suvun kantavanhemmat olivat näyttelijäpariskunta Emmi ja Eino Jurkka. Heidän lapsenlapsiaan, eli Timon serkkuja, ovat näyttelijät Laura Jurkka ja Ville Sandqvist.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Lyhytelokuva / Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1984 | Uuno Turhapuro armeijan leivissä | poisleikattu rooli |
| 1989 | Paratiisin kahleissa | Pasi |
| 1990 | Pyörteissä | rakastaja |
| 1998 | Säädyllinen murhenäytelmä | Artur |
| 1999 | Force majeure | Ilkka Rajala |
| 1999 | Sokkotanssi | poliisi |
| 2000 | Pakkaus | Reino |
| 2003 | Rotanloukku |  |
| 2017 | 95 | pääministeri Paavo Lipponen |
Filmografia > Televisio- ja nettisarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1991 | Pakanamaan kartta | asentaja |
| 1991 | Kvartetti | kvartetin jäsen |
| 1992 | Luonnonmukainen rakastaja | kesäteatterin näyttelijä |
| 1997 | Ota ja omista | Jukka |
| 2000 | Postimiehen varjo | lentokapteeni |
| 2004–2012, 2013–2015,  2019– | Salatut elämät | Lasse Sievinen |
| 2011–2012, 2019 | Tuuliranta | Lasse Sievinen |
| 2018, 2019 | Sorjonen | Karin isä |
| 2019 | Pihlajasatu | Lasse Sievinen |
| 2022 | Helsinki-syndrooma | Jaakko Sallinen |
Aiheesta muualla

Timo Jurkka Elonetissä.
Timo Jurkka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Yle Areena: Postimiehen varjo: Jakso 2: Pahan ilman lintu
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet