stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Šamal Sina’

| Šamal Sina’n kuvernementti محافظة شمال سيناء Muḥāfāzah Shamāl Saīnāʾ |
| --- | --- |

 Lippu
 Koordinaatit: 30.5°N, 33.6°E 
Valtio:  Egypti
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Arish
Pinta-ala:  27 574 km²
Väkiluku (2018):  457 000
 – väestötiheys:  16,57 as./km²
Šamal Sina’ (arab. شمال سيناء‎) on yksi Egyptin 26 kuvernementista. Se sijaitsee Egyptin pohjoisessa kärjessä Siinain niemimaalla. Kuvernementin pääkaupunki on Arish.
Aiheesta muualla

Kuvernementin kotisivut (arabiaksi)
Yoshihiro Akiyama

| Yoshihiro Akiyama |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1975 (ikä 49) Osaka, Japani
Kansalaisuus:   Japani
Vapaaottelija
Lempinimi:  Fukama, Sexyama
Aktiivisena:  2004–
Pituus:  177 cm
Paino:  77 kg
Painoluokka:  alempi raskassarja (2004–2007) keskisarja (2007–2012) välisarja (2012–2015, 2019–)
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  judo, nyrkkeily, karate
Seura:  Team Cloud (2009–) Jackson Wink MMA
Tilastot
Ottelut:  25
Voitot:  16
– tyrmäyksellä:  7
– luovutuksella:  7
– päätöksellä:  2
Tappiot:  7
– tyrmäyksellä:  2
– luovutuksella:  1
– päätöksellä:  4
Ei tuomiota/mitätöity:  2
| Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Miesten judo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Miesten judo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Miesten judo.AM-kilpailut  | Maa:   Etelä-Korea> Miesten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ulaanbaatar 2001 | alle 81 kg |  |
Maa:   Japani
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Busan 2002 | alle 81 kg |  |
Yoshihiro Akiyama (jap. 秋山 成勲, tunnetaan myös nimellä Choo Sung-hoon, kor. 추성훈, s. 29. heinäkuuta 1975 Osaka) on japanilainen vapaaottelija ja entinen judoka, jolla on korealaiset sukujuuret. Hän saavutti muun muassa Judon Aasian-mestaruuskilpailuissa kultaa vuonna 2001 alle 81-kiloisissa. Akiyama aloitti vapaaottelun 2004 ja saavutti vuonna 2006 Hero'sin alemman raskaansarjan mestaruuden. UFC:ssä hän otteli ensi kerran vuonna 2009 Alan Belcheria vastaan.
Judo

Akiyama syntyi Osakassa japanilaiskorealaiseen sukuun ja aloitti judon harrastamisen kolmevuotiaana isänsä innostamana. Hän kilpaili Japanissa opiskeltuaan Kinkin yliopistossa. Sijoittui toiseksi All Japan opiskelijoiden turnauksessa vuonna 1996. Valmistuttuaan yliopistosta Akiyama muutti Etelä-Koreaan, jossa hän ryhtyi kilpailemaan isommissa Judo-turnauksissa. Akiyama tunnettiin Koreassa nimellä Choo Sung-hoon. Hän saavutti aluksi pronssia Korean kansainvälisessä Judo-turnauksessa, alle 81-kiloisten sarjassa. Jo seuraavana vuonna Akiyama voitti kyseisen turnauksen. Vuonna 2001 Akiyama osallistui Judon Aasian mestaruuskisoihin, jossa hän saavutti kultaa alle 81-kiloisten sarjassa.
Syyskuussa 2001 Akiyama palasi takaisin Japaniin saatuaan maan kansalaisuuden. Hän saavutti heti mestaruuksia eri cupeissa, kuten Kodokan Cupissa. Erityisesti vuonna 2002 Akiyama saavutti erinäisten turnausten voittoja, voittamalla muun muassa Jigoro Kano Cupin ja Pariisissa pidetyn kansainvälisen turnauksen. Merkittäväksi saavutukseksi nousi vuoden 2002 kultamitali Aasian kisoissa, jossa hän voitti loppuottelussa Korean Dong-Jin Ahnin. Akiyama sijoittui myöhemmin 2003 Judon MM-kisoissa viidenneksi hävittyään pronssiottelunsa Puolan Robert Krawczykille.
Vapaaottelu > Hero's (2004–2007)

Akiyama siirtyi vapaaottelun pariin Hero's -organisaatioon lopetettuaan judouransa. Hän otteli ensimmäisen kerran K-1 Premium 2004 Dynamite!! -tapahtumassa Francois Bothaa vastaan 31. joulukuuta 2004. Akiyama voitti ottelun käsilukolla ensimmäisessä erässä.
Akiyama kohtasi Hero's 1 tapahtumassa Jérôme Le Bannerin. Akiyama hävisi ottelun tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Seuraavan kerran Akiyama otteli heinäkuussa 2005, Hero's 2 -tapahtumassa Carl Toomeyta vastaan voitokkaasti. Sittemmin Akiyama otteli K-1: World MAX 2005 ja Hero's 2005 tapahtumissa. Hän voitti molemmat ottelunsa kyseisissä tapahtumissa. Aluksi Michael Lerman teknisellä tyrmäyksellä ja Masakatsu Okudan tyrmäyksellä. Elokuussa 2006 Akiyama osallistui Hero's Grand Prix'n alemman raskaansarjan turnaukseen. Se käytiin Hero's 6 ja Hero's 7 tapahtumissa. Akiyama selvitti tiensä aina loppuotteluun saakka voittaen matkalla Taiei Kinin ja Kęstutis Smirnovasin. Loppuottelussa hän kohtasi Melvin Manhoefin, jonka Akiyama voitti ensimmäisessä erässä käsilukolla. Hän otteli turnauksen jälkeen vielä yhdessä Hero's järjestämässä tapahtumassa Denis Kangia vastaan. Akiyama voitti ottelun ensimmäisessä erässä tyrmäyksellä.
Vapaaottelu > Dream (2008)

Hero's Grand Prix mestaruuden jälkeen Akiyama otteli hetken DREAM-organisaatiossa vuonna 2008. Hän kohtasi avausottelussaan Katsuyori Shibatan, jonka Akiyama voitti ezekiel kuristuksella. Kaksi kuukautta myöhemmin Akiyama kohtasi Masanori Tonookan, jonka hän puolestaan voitti käsilukolla.
Vapaaottelu > UFC (2009–2015)

Helmikuussa 2009 Akiyaman ilmoitettiin tehneen UFC:n kanssa sopimuksen. Akiyaman nostatti odotuksia sopimuksen myötä hävittyään urallaan sitä ennen vain kerran. Myöhemmin 11. heinäkuuta 2009 hän otteli ensimmäisen ottelunsa Alan Belcheriä vastaan UFC 100 -tapahtumassa. Akiyaman voitti ottelun tuomariäänin. Samalla heidän välinen ottelu palkittiin Illan kamppailu bonuksella.
Akiyaman oli sittemmin määrä otella Wanderlei Silvaa vastaan helmikuussa 2010, mutta heidän välinen ottelu ei kuitenkaan käynyt toteen, kun Silva halusi sitä vastoin otella Michael Bispingiä vastaan. Heidän oli määrä otella myös heinäkuussa 2010 UFC 116 -tapahtumassa, mutta Silva joutui perumaan ottelunsa kylkiluu vamman vuoksi. Sitä vastoin Akiyama sai tilalle Chris Lebenin. Hän kärsi uransa toisen tappion kolmannessa erässä jäätyään Lebenin triangelikuristukseen. Heidän välinen ottelu kuitenkin palkittiin Illan kamppailu bonuksella. Tappio oli samalla Akiyaman ensimmäinen viiteen vuoteen. Lokakuussa 2010 Akiyama kohtasi Michael Bispingin UFC 120 -tapahtumassa. Ottelu päättyi tuomareiden päätöksellä Akiyaman tappioon. Tästä huolimatta ottelu palkittiin illan ottelu maininnalla.
Sittemmin Akiyaman oli määrä kohdata Chael Sonnen maaliskuussa 2011, joka kuitenkin peruttiin Sonnenin ollessa ottelukiellossa. Hänen korvaajakseen oli valittu Nate Marquardt, mutta Sendain maanjäristyksen vuoksi Akiyama ilmoitti peruvansa ottelun. Akiyama lopulta otteli neljännen ottelunsa UFC:ssä Vitor Belfortia vastaan elokuussa 2011 UFC 133 tapahtumassa. Hän lopulta hävisi ottelun tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. UFC:n puheenjohtaja Dana White ilmoitti ottelun jälkeen, ettei Akiyamaa todennäköisesti joudu lähtemään UFC:stä mikäli hän suostuu siirtymään painoluokkaa alemmaksi.
Vapaaottelu > UFC (2009–2015) > Siirtyminen välisarjaan (2012–2015)

Akiyama ottelikin ensimmäisen välisarjaottelunsa Jake Shieldsiä vastaan 26. helmikuuta 2012. UFC 144 tapahtuma pidettiin Japanissa, jossa Akiyama joutui kuitenkin tyytymään tuomareiden päätöksellä tappioon kotiyleisön edessä. Ottelun jälkeen hän piti lähes kahden ja puolen vuoden tauon. 9. heinäkuuta 2014 ilmoitettiin Akiyaman palaavan syyskuussa 2014 pidettävään UFC Fight Night 52 -tapahtumaan, jossa hänen on määrä kohdata Kyle Noke. Noke kuitenkin joutui jättämään kamppailun väliin loukkaantumisen vuoksi ja tilalle tuli Amir Sadollah. Akiyama voitti Saitamassa käydyn kamppailun tuomariäänin ja samalla katkaisi neljän ottelun tappioputkensa.
Akiyama kohtasi Alberto Minan 28. marraskuuta 2015 Soulissa. Hän hävisi ottelun hajaäänin.
Vapaaottelu > ONE Championship (2019–)

Akiyama palasi viiden vuoden ottelutauon jälkeen takaisin allekirjoitettuaan marraskuussa 2018 sopimuksen ONE Championshipin kanssa. Hän kohtasi ensimmäisessä ottelussaan Agilan Thanin kesäkuussa 2019. Akiyama hävisi Kiinassa käydyn kamppailun tuomariäänin.
Helmikuussa 2020 Akiyama kohtasi Sherif Mohamedin Singaporessa. Hän voitti ottelun tyrmäyksellä ensimmäisen erän alussa.
Hänen oli määrä kohdata Mohammad Karaki 21. huhtikuuta 2021, mutta ottelun peruunnuttua Akiyaman oli määrä kohdata Eduard Folayang 28. huhtikuuta. Hän joutui kuitenkin jättämään ottelun väliin loukkaantumisen vuoksi.
Shinya Aoki haastoi seuraavaksi Akiyaman ja kaksikko kohtasi ONE Championship: X -tapahtumassa maaliskuussa 2022. Hän oli jäädä ottelun ensimmäisessä erässä Aokin leukalukkoon, mutta kesti sen erän loppuun asti. Toisessa erässä Akiyama onnistui voittamaan ottelun teknisellä tyrmäyksellä polvipotkun ja useiden lyöntien päätteeksi.
Muualla

Akiyama on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä K-1 Premium 2005 Dynamite!! (2004), UFC Undisputed 2010 (2010) ja UFC Undisputed 3 (2012).
Saavutukset > Judo

Aasian mestaruuskisat
Kultaa: 2001
Kodokan Cup
Kultaa: 2001
Aasian kisat
Kultaa: 2002
MM-kisat
5. sija: 2003
Saavutukset > Vapaaottelu

HERO'S
Alemman raskaansarjan mestaruus (kerran)
UFC
Illan kamppailu (kolme kertaa)
Vapaaottelutilastot

| Tulos | Tilasto | Vastustaja | Ratkaisu | Tapahtuma | Päivämäärä | Erä | Aika | Huomio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Voitto | 15–7 |  Sherif Mohamed | Tyrmäys (lyönti) | ONE Championship 109: King of the Jungle | 28.2.2020 | 1 | 3:04 |  |
| Tappio | 14–7 |  Agilan Thani | Päätös (yksimielinen) | ONE Championship: Legendary Quest | 15.6.2019 | 3 | 5:00 |  |
| Tappio | 14–6 |  Alberto Mina | Päätös (hajaäänin) | UFC Fight Night: Henderson vs. Masvidal | 28.11.2015 | 3 | 5:00 |  |
| Voitto | 14–5 |  Amir Sadollah | Päätös (yksimielinen) | UFC Fight Night: Hunt vs. Nelson | 20.9.2014 | 3 | 5:00 |  |
| Tappio | 13–5 |  Jake Shields | Päätös (yksimielinen) | UFC 144 | 26.2.2012 | 3 | 5:00 | Siirtyi välisarjaan |
| Tappio | 13–4 |  Vitor Belfort | Tyrmäys (lyönnit) | UFC 133 | 6.8.2011 | 1 | 1:52 |  |
| Tappio | 13–3 |  Michael Bisping | Päätös (yksimielinen) | UFC 120 | 16.10.2010 | 3 | 5:00 | Illan kamppailu bonus |
| Tappio | 13–2 |  Chris Leben | Luovutus (triangelikuristus) | UFC 116 | 3.7.2010 | 3 | 4:40 | Illan kamppailu bonus |
| Voitto | 13–1 |  Alan Belcher | Päätös (hajaäänin) | UFC 100 | 11.7.2009 | 3 | 5:00 | Illan kamppailu bonus |
| Voitto | 12–1 |  Masanori Tonooka | Luovutus (käsilukko) | Dream 6 | 23.9.2008 | 1 | 6:26 |  |
| Voitto | 11–1 |  Katsuyori Shibata | Luovutus (ezekielkuristus) | Dream 5 | 21.7.2008 | 1 | 6:34 |  |
| Ei tulosta | 10–1 |  Kazuo Misaki | Ei tulosta (tulos hylättiin) | Yarennoka! | 31.12.2007 | 1 | 7:48 | Alun perin Mizakin tyrmäysvoitto, joka hylättiin laittomasta päähän potkusta. |
| Voitto | 10–1 |  Denis Kang | Tyrmäys (lyönnit) | Hero's 2007 | 28.10.2007 | 1 | 4:45 |  |
| Ei tulosta | 10–1 |  Kazushi Sakuraba | Ei tulosta (tulos hylättiin) | K-1 Premium 2006 Dynamite!! | 31.12.2006 | 1 | 5:37 | Alun perin Akiyaman voitto teknisellä tyrmäyksellä, joka muutettiin tasapeliksi Akiyaman rikkeen myötä. |
| Voitto | 9–1 |  Melvin Manhoef | Luovutus (käsilukko) | Hero's 7 | 9.10.2006 | 1 | 1:58 | Hero'sin alemman raskaansarjan mestaruudesta |
| Voitto | 8–1 |  Kęstutis Smirnovas | Tekninen tyrmäys (lyönnit) | Hero's 7 | 9.10.2006 | 1 | 3:01 |  |
| Voitto | 7–1 |  Taiei Kin | Tekninen luovutus (käsilukko) | Hero's 6 | 5.8.2006 | 1 | 2:01 |  |
| Voitto | 6–1 |  Katsuhiko Nagata | Tyrmäys (kierrepotku) | Hero's 5 | 3.5.2006 | 1 | 2:25 |  |
| Voitto | 5–1 |  Tokimitsu Ishizawa | Luovutus (ezekielkuristus) | Hero's 4 | 15.3.2006 | 2 | 1:41 |  |
| Voitto | 4–1 |  Masakatsu Okuda | Tyrmäys (kaato ja lyönnit) | Hero's 2005 | 5.11.2005 | 1 | 3:31 |  |
| Voitto | 3–1 |  Michael Lerma | Tekninen tyrmäys (lyönnit) | K-1: World MAX 2005 | 12.10.2005 | 1 | 2:47 |  |
| Voitto | 2–1 |  Carl Toomey | Luovutus (käsilukko) | Hero's 2 | 6.7.2005 | 1 | 0:59 |  |
| Tappio | 1–1 |  Jérôme Le Banner | Tyrmäys (polvet) | Hero's 1 | 26.3.2005 | 1 | 2:24 |  |
| Voitto | 1–0 |  Francois Botha | Luovutus (käsilukko) | K-1 Premium 2004 Dynamite!! | 31.12.2004 | 1 | 1:54 |  |
Afganistanin sota (2001–2021)

Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Afganistanista 1989 kymmenvuotisen sodan jälkeen taistelut jatkuivat maassa sisällissotana. Pataanien muodostama sunnilainen Taliban-hallinto salli Al-Qaida-terroristijärjestön toimia alueellaan. Al-Qaidan tuhoisien syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen  Afganistanin sota laajeni 7. lokakuuta 2001 kun Yhdysvaltain, Yhdistyneen kuningaskunnan, Australian ja Afganistanin pohjoisosaa hallinneen pohjoisen liiton joukot hyökkäsivät Afganistaniin syrjäyttääkseen maan Taliban-hallinnon ja tuhotakseen Talibanin suojissa toimineen Al-Qaidan.
Sodalla ei ole vakiintunutta nimeä, mutta se on osa 1978 alkanutta Afganistanin sisällissotaa. Yhdysvallat näkee sodan osana ”terrorisminvastaista sotaa” – kenraalin Tommy Franksin johtama operaatio oli nimeltään Enduring Freedom (suom. kestävä vapaus). Brittijoukkojen operaatio oli nimeltään Operation Veritas.
Yhdysvallat ilmoitti vetävänsä joukkonsa maasta elokuun 2021 loppuun mennessä. Vuoden 2002 tammikuussa maahan saapuivat YK:n turvallisuusneuvoston päätöksellä monikansalliset ISAF-joukot (International Security Assistance Force), joiden tavoitteena on Afganistanin hallintoviranomaisten toiminnan tukeminen ja turvallisuuden ylläpitäminen, jotta jälleenrakentaminen olisi mahdollista. Vuonna 2006 Naton ISAF-operaatio yhdistettiin Yhdysvaltain Enduring Freedom -operaation kanssa. Syyskuussa 2008 Yhdysvaltojen operaatiot laajenivat Pakistanin puolelle heidän joukkojensa iskiessä sinne ohjuksin ja erikoisjoukoin.
Afganistanin sota on pakottanut useat eurooppalaispoliitikot eroamaan tehtävistään. Saksan työministeri Franz Josef Jung pakotettiin eroamaan marraskuussa 2009, koska hän salaili saksalaisjoukkojen aiheuttamia siviiliuhreja. Saksan presidentti Horst Köhler joutui eroamaan kytkettyään Saksan taloudelliset intressit ja Afganistanin sodan toisiinsa. Alankomaissa hallitus hajosi Afganistanin sotaa koskeviin erimielisyyksiin.
Al-Qaidan johtaja Osama bin Laden surmattiin toukokuussa 2011 Pakistanin Abbottabadissa. Presidentti Barack Obama asetti joukkojen vetäytymisen takarajaksi vuoden 2014 lopun. Päävastuu sodasta luovutettiin Afganistanin turvallisuusjoukoille 28. joulukuuta 2014 ja länsimaalaiset joukot päättivät läsnäolonsa Afganistanissa viimeisten yhdysvaltalaisjoukkojen poistuttua maasta 31. elokuuta 2021.
Sodan tausta

Afganistan oli ollut sisällissodassa vuodesta 1978 lähtien. Neuvostojoukkojen poistuttua maasta vuonna 1989 sisällissota kiihtyi vuonna 1994 mujahideen-joukkojen sisäiseksi taisteluiksi kunnes Afganistanilainen islamilainen valtio ajautui Talibanin haltuun. Afganistanin islamilainen emiraatti perustettiin vuonna 1996. Emiraatti tuki mujahideen-taistelijoita ja salli terroristijärjestö Al-Qaidan verkoston toiminnan maassa. Kesään 2001 mennessä Talibania vastustaneen Pohjoisen liiton hallussa oli enää vain noin 10 prosenttia Afganistanin pinta-alasta.
Vuonna 2001 Al-Qaida iski Yhdysvaltoihin. Syyskuun 11. päivän terrori-iskut World Trade Centeriin ja Pentagoniin myöntänyt Osama bin Laden Al-Qaida-ryhmineen piti tukikohtaansa Afganistanissa Taliban-hallinnon suojissa. YK:n turvallisuusneuvosto oli vaatinut terroristiksi epäillyn bin Ladenin luovuttamista jo joulukuussa 2000. Iskujen tekijöiden selvittyä Yhdysvaltain presidentti George W. Bush vaati talibaneja luovuttamaan bin Ladenin ja muut Al-Qaidan johtajat sekä sulkemaan terroristien koulutusleirit. Kaksi päivää ennen hyökkäystä Taliban tarjosi kompromissia, jonka mukaan bin Ladenia vastaan nostettaisiin syyte afganistanilaisessa tuomioistuimessa. Myös bin Ladenin luovuttamista ulkopuoliselle maalle harkittaisiin, jos Yhdysvallat ensin luovuttaisi bin Ladenia koskevan todistusaineiston. Yhdysvallat ei suostunut tarjoukseen.
Sodan kulku > Konflikti jatkuu 2002–2013

Seuraavat neljä vuotta tilanne oli suhteellisen rauhallinen. Vältettyään taisteluja kesän 2002 talibanjoukkojen rippeet aloittivat syksyllä värväyksen pastualueilla Afganistanissa ja Pakistanissa. Taistelut jatkuivat hajanaisina. Vuonna 2003 Talibanin keskeiset johtajat perustivat pakistanilaisen kaupungin mukaan nimetyn Quetta Shura -johtoryhmän. Lyödyksi luultu Taliban keräsi voimia ja aktivoitui uudelleen keväällä 2006. Kesällä 2006 ISAF:in vastuualue laajennettiin koko maahan ja se siirrettiin Nato-johtoon. Operaatioon liitettiin myös Yhdysvaltain terrorismin vastaiset joukot. Länsimaisten joukkojen vastaiset taistelijat alkoivat hyödyntää tienvarsipommeja ja itsemurhapommituksia. Kesällä 2006 Nato suoritti kaksi suurta operaatiota, kesäkuussa Operaatio Mountain Thrustin ja syyskuussa Operaatio Meduusan.
Merkittävä itsemurhapommi-isku tapahtui helmikuussa 2007 Yhdysvaltain hallussa olevalle Bagramin lentokentälle, samaan aikaan kun varapresidentti Dick Cheney vieraili maassa. Kesän 2007 suurimmat taistelut käytiin Choran kylästä Orūzgānin maakunnassa ja Musa Qulasta. Toinen merkittävä Talibanin isku oli hyökkäys vankilaan Kandaharissa 13. kesäkuuta 2008, jossa vapautettiin 400–1 000 vankia.
Yhdysvaltojen erikoisjoukot surmasivat Al-Qaidan johtajan Osama bin Ladenin sotilasoperaatiossa Pakistanin puolella Abbottabadin kaupungissa. Presidentti Barack Obama asetti myöhemmin Yhdysvaltojen kaikkien joukkojen maasta vetäytymisen takarajaksi vuoden 2014 lopun.
Sodan kulku > Kansainvälisten joukkojen hidas vetäytyminen 2013–2021

Päävastuu sodasta luovutettiin Afganistanin turvallisuusjoukoille 28. joulukuuta 2014. Afganistanin sota ei kuitenkaan päättynyt Yhdysvaltojen vetäydyttyä. Levottomuudet ja talibanien hyökkäykset alkoivat lisääntyä heti Yhdysvaltojen joukkojen vetäytymisen alettua. Maaliskuussa 2015 kasvaneet väkivaltaisuudet pakottivat Yhdysvallat hidastamaan joukkojen lopullista vetäytymistä. Vetäytymisestä huolimatta Yhdysvallat on jatkuvasti tehnyt sotilasoperaatioita ja ilmaiskuja Afganistanissa. Lisäksi maassa on useita erikoisjoukkojen yksiköitä.
Vuonna 2020 Taliban-liike on kävi rauhanneuvotteluja Afganistanin hallituksen kanssa. Taliban suostui rauhanneuvotteluihin, kun Yhdysvallat sitoutui vetämään joukkonsa kokonaan Afganistanista. Viimeisen amerikkalaisen sotilaan oli määrä  poistua vuoden 2021 toukokuuhun mennessä.
Sodan kulku > Talibanin uusi vahvistuminen ja hyökkäys 2021–

Taliban valtasi alaa maaseudulla nopeasti sen jälkeen, kun Yhdysvallat aloitti vetäytymisensä. Se vetäytyi pois Bagramin lentotukikohdasta heinäkuun alussa 2021. Yhdysvallat jatkoi vielä heinäkuussa ilmaiskuja Talibania vastaan. Elokuussa sota oli edennyt taisteluiksi kaupungeista. Afganistanin armeija romahti laajoilla alueilla noin viikossa. Paikalliset heimopäälliköt halusivat antautua ja näin välttää taistelutuhoja. 13. elokuuta 2021 Taleban valvoi jo Afganistanin toiseksi suurinta kaupunkia Kandaharia ja yli puolta maakunnista. Hallituksen hallussa olivat suurista kaupungeista enää Kabul ja Mazar-e Šarif. Useat länsimaat ilmoittivat evakuoivansa suurlähetystöjensä henkilökunnan, maassa olevat kansalaisensa ja heitä avustaneita Afganistanin kansalaisia, joiden arvioitiin olevan vaarassa. USA, Kanada ja Britannia ilmoittivat lähettävänsä sotilaita turvaamaan vetäytymisen.
Taliban saartoi 15. elokuuta Kabulin. Hallitus ilmoitti neuvottelevansa Talibanin kanssa rauhanomaisesta vallansiirrosta. Pian kuitenkin presidentti Ashraf Ghani pakeni maasta ja hallinto romahti Talibanin joukkojen vallatessa Kabulin. Yhdysvallat piti hallussaan vielä Kabulin lentoasemaa, jolta järjestettiin evakuointilentoja. Viimeiset yhdysvaltalaisjoukot poistuivat maasta lentoaseman kautta 20 vuotta kestäneen sodan jälkeen 31. elokuuta 2021, ja presidentti Joe Biden julisti Yhdysvaltain historian pisimmän sodan päättyneeksi. Tämän jälkeen taisteluja käytiin vielä Panjshirin laaksossa, jonka Taliban valloitti syyskuun alussa.
Liittouman joukot: kuolemantapauksia vuosittain

| Vuosi | Iso-Britannia  | Kanada  | Yhdysvallat  | Muut | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | - | - | 12 | - | 12 |
| 2002 | 3 | 4 | 49 | 13 | 69 |
| 2003 | - | 2 | 48 | 7 | 57 |
| 2004 | 1 | 1 | 52 | 6 | 60 |
| 2005 | 1 | 1 | 99 | 30 | 131 |
| 2006 | 39 | 36 | 98 | 18 | 191 |
| 2007 | 42 | 30 | 117 | 43 | 232 |
| 2008 | 51 | 32 | 155 | 57 | 295 |
| 2009 | 108 | 32 | 317 | 64 | 521 |
| 2010 | 103 | 16 | 499 | 93 | 711 |
| 2011 | 46 | 4 | 418 | 98 | 566 |
| 2012 | 44 | .. | 310 | 48 | 402 |
| 2013 | 9 | .. | 127 | 25 | 161 |
| 2014 | 6 | .. | 55 | 14 | 75 |
| 2015 | 2 | .. | 22 | 3 | 27 |
| Yhteensä | 455 | 158 | 2 378 | 521 | 3512 |

Päivitetty viimeksi 21. joulukuuta 2015.
Yhdysvaltain ja Afganistanin armeijan joukkoja yhteisessä operaatiossa
Yhdysvaltain ilmavoimien vuonna 2009 tekemän iskun siviiliuhri
Yhdysvaltalaiset ja Talibanin sotilaat keskinäisessä kahakassa (2007)
Yhdysvaltain merijalkaväen sotilas potkaisee oven auki kotietsinnässä
Siviiliuhrit

Arviot siviiliuhrien määristä vaihtelevat noin 14 000 ja yli 70 000 välillä. Hyökkäyksen alussa koalition ilmaiskut toivat huolen siviiliuhreista, ja koalition sotatoimet ovatkin vaatineet lukuisia siviiliuhreja. Sodan edetessä Taliban-taistelijoiden osuus Afganistanin sodan siviiliuhreista on noussut selvästi liittoutuman lukuja korkeammaksi. Vuonna 2011 YK:n mukaan sodassa kuoli heinäkuuhun mennessä 1 462 siviiliä, joiden kuolemista 80 % oli islamistikapinallisten aiheuttamia.
Siviiliuhrit > Siviiliuhrien määrä vuosittain

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Civilian casualties in the war in Afghanistan (2001–2021)
(Luvuista puuttuu runsaasti kirjaamattomia uhreja. Sodan eri osapuolten aiheuttamia kuolemantapauksia ei ole eritelty.)
| Vuosi | Uhreja | Lisätietoja |
| --- | --- | --- |
| 2001 | 1 100–1 300 | Yhdysvaltojen pommitusoperaatiot |
| 2002 | 3 300 | Erityisesti alkuvuonna |
| 2003 | 71 |  |
| 2004 | 11 |  |
| 2005 | 20 |  |
| 2006 | 130 |  |
| 2007 | 14 000 |  |
| 2008 | 370 |  |
| 2009 | 7 500 |  |
| 2010 | 9 000 |  |
| 2011 | 3 021 | YK:n raportin mukaan |
| 2012 | 62 | YK:n raportin mukaan |
| 2013 | 1 340 | YK:n raportin mukaan |
| 2014 | .. |  |
Suomen osallistuminen

Joulukuussa 2022 julkaistun Ulkopoliittisen instituutin tutkimusraportin mukaan Suomen osallistumista Afganistanin operaatioon motivoivat vuosina 2001–2021 piilotellut tavoitteet, jotka olivat osittain ristiriidassa julkilausuttujen tavoitteiden kanssa. Suomen toimintaa Afganistanin operaatioissa ohjasi erityisesti halu ylläpitää ja vahvistaa kansainvälisiä kumppanuuksia. Norjassa ja Ruotsissa tehdyissä vastaavissa selvityksissä on saatu samankaltaisia tuloksia.
Päätöksentekoa osallistumiseen ohjasivat Suomessa halu pitää yllä suhteita erityisesti Yhdysvaltoihin ja Natoon. Eräs haastateltava totesi:
”Oltiin 20 vuotta erittäin poliittisesti epäsuositussa operaatiossa mukana, ja tänä [2022] keväänä se on vaikuttanut siihen, miten Suomen Nato-hakemus menee läpi. Yhdysvallat sanoi 9/11 jälkeen: olette joko meidän kanssa tai meitä vastaan.”