stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tummajuovamullo
Levinneisyys ja elinympäristö

Tummajuovamulloa tavataan itäiseltä Intian valtamereltä läntiselle Tyynellemerelle. Sen levinneisyys ulottuu Andamaaneilta itäiseen Australiaan sekä Japaniin ja Uuteen-Kaledoniaan. Tummajuovamullo on pääasiassa merikala, mutta lajia on tavattu myös jokien alajuoksuilta. Sen elinympäristöä ovat lahdet, laguunit, estuaarit ja koralliriuttojen lähistöt. Laji käyttää viiksisäikeitään kaivamiseen. Tummajuovamullo saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 10,2 senttimetrin mittaisena. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut tummajuovamullon elinvoimaiseksi lajiksi.
Tummajuovamullo Lembehin saarella Indonesiassa
Etelä-Savon rahasto

Etelä-Savon rahasto on vuonna 1961 perustettu rahasto. Se toteuttaa tarkoitustaan, Etelä-Savon maakunnan henkisen ja taloudellisen kulttuurin vaalimista ja kehittämistä, myöntämällä apurahoja ja palkintoja sekä järjestämällä muutakin kulttuuritoimintaa toimialueensa 12 kunnan alueella.
Etelä-Savon rahasto muodostuu yleisrahastosta sekä lahjoituksiin ja testamentteihin perustuvista nimikkorahastoista. Nimikkorahastoista jaetaan apurahoja lahjoittajien toivomiin tarkoituksiin. Näiden alojen ulkopuolelle jääviä aloja tuetaan käyttötarkoitukseltaan vapaista varoista.
Apurahoista päätettäessä etusijalla ovat eteläsavolaiset hakijat, maakunnassa suoritettava tai siihen kohdistuva tieteellinen ja taiteellinen työ sekä maakunnallisesti merkittävät kulttuurihankkeet.
Rahaston toiminta ja päätöksenteko on itsenäistä sekä puolueista, etujärjestöistä ja instituutioista riippumatonta. Rahaston apurahoista päättää hoitokunta, joka edustaa monipuolisesti rahaston toiminta-alueen taiteen, tieteen, yhteiskunnan ja talouselämän asiantuntemusta.
Rahaston toimialuetta ovat: Enonkoski, Hirvensalmi, Juva, Kangasniemi, Mikkeli, Mäntyharju, Pertunmaa, Pieksämäki, Puumala, Rantasalmi, Savonlinna ja Sulkava.
Aiheesta muualla

Kotisivu: https://skr.fi/rahastot/etela-savon-rahasto
Nimikkorahastot: https://apurahat.skr.fi/nimikkorahastot?rahasto=es
Mirjami Laitinen

Mirjami Laitinen (s. 1948 Kangasniemi) on suomalainen virkamies, joka toimi Verohallinnon (ent. Verohallitus) pääjohtajana vuosina 2007–2012.
Laitinen kirjoitti ylioppilaaksi Kangasniemen lukiosta vuonna 1967 ja valmistui hallintotieteiden kandidaatiksi Tampereen yliopistosta 1972. Hän aloitti uransa Verohallinnossa verotarkastajana Uudenmaan Lääninverotoimistossa vuonna 1972. Ylitarkastaja hänestä tuli 1980, apulaisjohtaja 1990 ja Verotuskeskuksen ylijohtaja sekä pääjohtajan ensimmäinen sijainen 1997.
Laitinen jäi eläkkeelle Verohallinnosta 1. tammikuuta 2013 ja siirtyi Sitraan vanhemmaksi neuvonantajaksi. Laitisen seuraajaksi Verohallinnon pääjohtajaksi valittiin Pekka Ruuhonen.
Riitta Pyykkö

Riitta Pyykkö (s. 22. maaliskuuta 1953 Turku) on Turun yliopiston venäjän kielen ja kulttuurin professori vuodesta 1997 lähtien. Hän oli Turun yliopiston koulutuksen ja koulutusrakenteiden kehittämisestä vastaava vararehtori vuosina 2012–2019 ja sitä ennen muun muassa humanistisen tiedekunnan dekaani vuosina 2001–2004. lähde?
Pyykkö on tutkinut erityisesti kielen ja kulttuurin muutosten yhteyksiä, politiikan kieltä ja kielipolitiikkaa sekä Venäjän kulttuurihistoriaa. Vuonna 2002 julkaistiin kokoelma Pyykön kirjoituksia Venäjän historiasta ja nykypäivästä teoksessa Maa jossa kaikki on mahdollista – kirjoituksia Venäjästä näkemyksiä aina Pietari Suuresta mafiaan, Neuvostoliitosta Vladimir Putiniin. Pyykön toimittamaa ohjelmasarjaa Venäjän kulttuurihistoriasta ja näkökulmista venäläisyyteen on julkaistu vuonna 2006 YLE:n Elävässä Arkistossa.
Pyykkö on toiminut monipuolisesti korkeakoulutuksen ja sen laadun kehittäjänä kansallisella ja eurooppalaisella tasolla. Pyykkö toimi Korkeakoulujen arviointineuvoston (KKA) jäsenenä vuosina 2004-2014, josta vuodet 2008–2014 neuvoston puheenjohtajana. Hän on Euroopan laadunarviointirekisterin (European Quality Assurance Register for Higher Education, EQAR) rekisterikomitean jäsen vuodesta 2017 lähtien ja Quality Board for Icelandic Higher Educationin jäsen vuodesta 2019.
Pyykön muut merkittävimmät luottamustoimet liittyvät säätiötoimintaan. Hän toimi vuodet 2008-2012 Suomen kulttuurirahaston Varsinais-Suomen rahaston hoitokunnan puheenjohtajana ja vuodet 2012–2017 Suomen Kulttuurirahaston hallituksen jäsenenä ja säätiön puheenjohtajana toimikaudella 1.10.2016–30.9.2017.
Opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasonen tiedotti 2. maaliskuuta 2017 asettaneensa Riitta Pyykön kieltenopetuksen selvityshenkilöksi. Monikielisyys vahvuudeksi - Selvitys Suomen kielivarannon tilasta ja tasosta julkaistiin joulukuussa 2017.
Tumbleweed Connection

| Tumbleweed Connection Elton John |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : heinäkuu 1970
 Julkaistu: 30. lokakuuta 1970
 Tuottaja(t): Gus Dudgeon
 Tyylilaji: poprock
 Kesto: 46.58
 Levy-yhtiö: DJM Records Polydor Records
Elton Johnin muut julkaisut
| Elton John 1970 | Tumbleweed Connection 1970 | Madman Across the Water 1971 |
Tumbleweed Connection on Elton Johnin kolmas studioalbumi ja se julkaistiin vuonna 1970. Vuonna 2003 se sijoittui sijalle 455 Rolling Stonen 500 kaikkien aikojen parasta albumia -listalla. Bernie Taupinin sanoituksissa on edellisen albumin tavoin vaikutteita Yhdysvaltain lännestä ja kirjoittajan omasta lapsuudesta Lincolnshiressa.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Elton John ja sanoittanut Bernie Taupin ellei toisin mainita.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Ballad of a Well-Known Gun |  | 4.59 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Come Down in Time |  | 3.26 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Country Comfort |  | 5.07 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Son of Your Father |  | 3.48 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | My Father's Gun |  | 6.19 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Where to Know St. Peter? |  | 4.12 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Love Song | Lesley Duncan | 3.41 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Amoreena |  | 4.59 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Talking Old Soldiers |  | 4.08 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Burn Down the Mission |  | 6.21 |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Elton Johnin virallinen sivusto (englanniksi)
Elton Johnin diskografia (englanniksi)
Elton John
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Studioalbumit : Empty Sky ·  Elton John ·  Tumbleweed Connection ·  Madman Across the Water ·  Honky Château ·  Don’t Shoot Me I’m Only the Piano Player ·  Goodbye Yellow Brick Road ·  Caribou ·  Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy ·  Rock of the Westies ·  Blue Moves ·  A Single Man ·  Victim of Love ·  21 at 33 ·  The Fox ·  Jump Up! ·  Too Low for Zero ·  Breaking Hearts ·  Ice on Fire ·  Leather Jackets ·  Reg Strikes Back ·  Sleeping with the Past ·  The One ·  Duets ·  Made in England ·  The Big Picture ·  Songs from the West Coast ·  Peachtree Road ·  The Captain and the Kid ·  The Union ·  The Diving Board ·  Wonderful Crazy Night ·  The Lockdown Sessions
Kokoelmat : Greatest Hits ·  Greatest Hits Volume II ·  The Thom Bell Sessions ·  Lady Samantha ·  Greatest Hits Vol. 3 ·  To Be Continued ·  The Very Best of Elton John ·  Rare Masters ·  Greatest Hits 1976–1986 ·  Love Songs ·  Greatest Hits 1970–2002 ·  Rocket Man: The Definitive Hits
Livealbumit : 17-11-70 ·  Here and There ·  Live in Australia with the Melbourne Symphony Orchestra ·  Elton John One Night Only – The Greatest Hits ·  Elton John 60 – Live at Madison Square Garden
Soundtrack : Friends ·  The Lion King ·  The Muse ·  Elton John and Tim Rice’s Aida ·  The Road to El Dorado ·  Gnomeo & Juliet
Muuta : Bernie Taupin ·  Gus Dudgeon ·  Paul Buckmaster
Rif

Rifin sijainti.
Rif (tamazight: Arif, جبال الريف) on Marokon pohjoisosassa Välimeren rannikolla sijaitseva maantieteellinen alue, joka käsittää pääosin vuoristoa. Se kuuluu Orientalin, Taza-Al Hoceima-Taounaten ja Tangier-Tetouan hallintoalueisiin.
Rifin väestö koostuu suurimmaksi osaksi eri berberiheimoista ja asukkaita alueella on noin neljä miljoonaa. Merkittävimpiä kaupunkeja ovat Al Hoceima, Nador ja Tanger sekä Espanjalle kuuluvat Melilla ja Ceuta. Rifin vuoristoseutu tunnetaan merkittävänä kannabiksen viljelyalueena.
Ennen Marokon vuonna 1956 tapahtunutta itsenäistymistä Rif oli osa Espanjan Marokkoa. Vuosina 1921–1926 alueella toimi Rifin tasavalta, joka kuitenkin kukistui berberien Espanjaa ja Ranskaa vastaan käymässä Rifin sodassa. Myös nykyään toimii Rifin itsenäisyyttä ajava liike Rif Independent Movement.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rif Wikimedia Commonsissa
Sofian maailma

| Sofian maailma> Sofies verden |
| --- | --- |
 Suomennoksen kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Jostein Gaarder
Kieli:  norja
Genre:  filosofinen romaani
Julkaistu:  1991
Suomennos
Suomentaja:  Katriina Savolainen
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1994
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  608
ISBN:  951-31-0373-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sofian maailma (Sofies verden) on Jostein Gaarderin romaani filosofian historiasta ja samanaikaisesti kertomus 14-vuotiaan Sofian sijoittumisesta maailmanjärjestykseen aikuistumisen ohella. Kirja esittelee teini-ikäisen tytön saamien kirjeiden avulla filosofian historiaa antiikin filosofeista 1900-luvun loppupuolelle asti.
Sofian maailma julkaistiin ensimmäistä kertaa norjan kielellä nimellä Sofies verden vuonna 1991, ja teos on sen jälkeen käännetty 54 kielelle. Teoksen suomenkielinen käännös julkaistiin vuonna 1994. Sofian maailma oli vuonna 1995 eniten myynyt kaunokirjallinen teos maailmanlaajuisesti, ja sitä on painettu yli 40 miljoonaa kappaletta. Teoksen pohjalta on tehty elokuva, televisiosarja, musikaali ja videopeli.
Juoni

Romaanin alussa Sofia on tavallinen norjalainen 14-vuotias koulutyttö, joka saa kaksi nimetöntä kirjettä. Ensimmäisessä kysytään "Kuka sinä olet?" ja toisessa "Mistä maailma on peräisin?". Lisäksi hän löytää postikortin, joka on osoitettu tuntemattomalle tytölle. Osoite kuitenkin kertoo tytön asuvan hänen luonaan. Pian hän saa postitse filosofian kurssipaketin. Näiden salaperäisten yhteydenottojen kautta Sofiasta tulee viisikymppisen filosofin, Alberto Knoxin, oppilas. Alberto opettaa Sofialle filosofian historiaa, ja Sofia oppii muun muassa Platonista ja Simone de Beauvoirista. Monet Alberton filosofian tehtävistä alkavat kysymyksellä, johon Sofia yrittää löytää vastauksen. Pian Sofialle selviää outoja asioita tutuksi luullusta maailmastaan.
Juoni > Henkilöt

Sofia Amundsen
Helene Amundsen, Sofian äiti
Alberto Knox
Hilde Møller Knag
Albert (Majuri) Knag
Jorunn Ingebritsen, Sofian ystävätär
Jorunnin isä, rahoitusneuvoja Ingebritsen
Jorunnin äiti Cecilie Ingebritsen
Vladimir Škljarov

Vladimir Škljarov
Vladimir Škljarov (ven. Владимир Шкляров; 9. helmikuuta 1985 Leningrad, Neuvostoliitto – 16. marraskuuta 2024 Pietari, Venäjä) oli venäläinen balettitanssija.
Škljarov pääsi vuonna 1995 Vaganovan balettiakatemiaan ja liittyi vuonna 2003 Mariinski-teatterin seurueeseen. Vuodesta 2011 hän oli Mariinski-teatterin ensitanssija. Vuosina 2014 ja 2015 Škljarov esiintyi vierailevana tanssijana American Ballet Theatressa. Hän liittyi vuonna 2016 vaimonsa, balettitanssija Marija Širinkinan kanssa Bayerisches Staatsballettiin Münchenissä mutta jatkoi myös esiintymisiä Mariinski-teatterissa. Škljarov tanssi lisäksi muun muassa Metropolitan-oopperassa, Royal Opera Housessa ja John F. Kennedy Center for the Performing Artsissa. Hänellä oli rooleja muun muassa baleteissa Joutsenlampi, La Sylphide ja Ballet 101 (Eric Gauthier).
Škljarov sai Venäjän kunniataiteilijan arvonimen vuonna 2020. Vuonna 2022 hän kertoi Facebookissa olevansa Ukrainan sotaa vastaan. Škljarov kuoli pudottuaan rakennuksen viidennestä kerroksesta. Hän oli ennen kuolemaansa syönyt kipulääkkeitä odottaessaan vaativaa selkärankaleikkausta, jonka olisi ollut määrä toteutua 18. marraskuuta 2024. Hänellä oli kaksi lasta.
Mariinski-teatterin tiedotteessa ei puhuta kuoleman syystä, mutta tiettävästi ainakin Ria Novosti sanoo syyksi onnettomuuden, Fontanka mainitsee korkealta putoamisen. Helsingin Sanomissa viitataan siihen, että useita Venäjän hallinnon vastustajia on viime vuosina kuollut epäilyttävissä olosuhteissa.
Tummalupot

| Tummalupot |
| --- | --- |
 Tummaluppo (Bryoria fuscescens)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Maljajäkälät Lecanorales
Heimo::  Karpeet Parmeliaceae
Suku::  Tummalupot Bryoria  Brodo & D. Hawksw.
Katso myös
   Tummalupot Wikispeciesissä   Tummalupot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tummalupot (Bryoria) ovat jäkäliä ja niitä esiintyy laajalti maailmassa. Niiden yhteyttävä osakas on viherlevä (Trebouxia). Tummalupot erotettiin viherlupoista (Alectoria) 1970-luvun keskivaiheilla.
Ulkonäkö

Tummalupot ovat pensasmaisia, yleensä niissä on runsaasti ohuita haaroja. Useimmiten ne riippuvat puiden oksilla, mutta on myös pystyjä ja alustanmyötäisiä lajeja, jotka voivat kasvaa maassa. Väriltään tummalupot ovat vaaleanharmaita, vihertäviä, ruskeita tai mustia.
Lajeja

Tummaluppo (Bryoria fuscescens)
Aarniluppo (Bryoria nadvornikiana)
Harmaaluppo (Bryoria capillaris)
Kanadanluppo (Bryoria fremontii)
Lapinluppo (Bryoria simplicior)
Tupsuluppo (Bryoria furcellata)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Tummalupot (Bryoria)
UniProt: Taxonomy - Bryoria (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Bryoria (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Bryoria (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Genus Bryoria (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q4353139  Wikispecies: Bryoria  CoL: 3DP6  EoL: 22446  EPPO: 1BRYRG  Fungorum: 670  GBIF: 2606529  iNaturalist: 117926  IRMNG: 1318998  ITIS: 190569  MycoBank: 670  NBN: NHMSYS0001476287  NCBI: 87254  NZOR: 8381704b-70c7-4a58-bb30-1c1ca004ee9a  Open Tree of Life: 583555  PLANTS: BRYOR2
Hannu Tarmio

WSOY:n kustannustoimittaja Hannu Tarmio vuonna 1958.
Hannu Veikko Olervo Tarmio (4. syyskuuta 1932 Haapajärvi – 4. marraskuuta 2015 Espoo) oli WSOY:n pitkäaikainen pääjohtaja ja kirjallisuusalan monitoimija.
Tarmio kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen lyseosta vuonna 1951. Hän opiskeli biologiaa Helsingin yliopistossa vuosina 1952–1956 ja valmistui filosofian maisteriksi. Tarmio aloitti uransa WSOY:ssä oikolukijana vuonna 1956, minkä jälkeen hän työskenteli kustannustoimittajana, oppikirjaosaston päällikkönä, oppi- ja tietokirjaosaston johtajana ja lopulta pääjohtajana vuodesta 1969. 1970-luvun alussa kustannustaloa kohtasi valtakriisi. Vuoden 1972 yhtiökokouksessa kiistan voitti niukasti ryhmä, joka tuki Tarmion jatkamista pääjohtajana. Tarmion vastustajat syyttivät häntä muun muassa yhteiskuntajärjestyksen kumoamiseen tähtäävän kirjallisuuden sallimisesta. Tarmio jätti pääjohtajuuden vuonna 1987 aloittaakseen uran itsenäisenä viestintäalan yrittäjänä.
Tarmio paljasti Tamminiemen pesänjakajat -kirjan kirjoittaneen Lauantaiseuran jäsenet, vaikka WSOY:n ja kirjoittajien välisessä sopimuksessa sovittiin, että kirjoittajien nimiä ei paljasteta missään tapauksessa.
Tarmio toimitti monia aforismikokoelmia, esimerkiksi Ajatuksia elämästä, onnesta ja vanhenemisesta (1979), ja kirjallisuusantologioita, kuten Sata tarinaa tulipunaisesta kukasta (1988, Sirkku Klemolan kanssa). Tarmio toimi myös tietokirjailijana 1950-luvulta asti erikoisaloinaan biologia ja maantieto. Hänen muistelmansa ja kustannusalaa suomiva pamflettinsa Hurmio tai turmio ilmestyi 1998 Otavan kustantamana.
Yrityksessään Viestintä Tarmio Oy Tarmio muun muassa perusti Kirjamaailma-kirjakerhon, joka myöhemmin liitettiin Uudet Kirjat -kerhoon. Yritys myös tuotti Yleisradiolle vuodesta 1989 lähtien Kirjailijakohtaloita-sarjaa, jossa Tarmio muisteli edesmenneitä kirjailijoita, kuten Irja Sallaa ja Lauri Viitaa. Viestintä Tarmio julkaisi Suomen Golflehteä 1987–2011 ja on kustantanut useita golf-aiheisia kirjoja.
Teoksia

Hurmio tai turmio.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15914-3
Aiheesta muualla

Hannu Tarmion muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Risku

Risku on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Ahti Risku (1910–1984), insinööri ja johtava virkamies, maanviljelysneuvos
Anneli Risku (s. 1954), pikaluistelija
Eemeli Risku (1880–1970), kansansoittaja
Elina Risku (s. 1992), pikaluistelija
Hanna Risku (s. 1967), kielitieteilijä, käännöstieteen professori
Johanna Lehtinen, o.s. Risku (s. 1979), kestävyysjuoksija
Juhani Risku (s. 1956), arkkitehti, akustikko ja teollinen muotoilija
Rainer Risku (s. 1958), jääkiekkoilija
S. E. Risku (1890–1982), kirjailija.
Risku voi myös viitata saamelaisten perinteiseen rintaneulaan tai solkeen (Arkistoitu – Internet Archive) tai nepalilaiseen kylään.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Värisokeus

| Värisokeus |
| --- | --- |
 Värisokeuden seulontaan käytettävä Ishiharan testi
Ala:  silmätautioppi
Oireet:  poikkeava värinäkö
Diagnosointi:  värinäkötesti
Luokitus
ICD-10:  H53.5
ICD-9:  368.5
MedlinePlus:  001002
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Värisokeus on tila, jossa ihmisen väriaisti on normaalista poikkeava tai puuttuu kokonaan. Täydellinen sokeus kaikille väreille on erittäin harvinaista, minkä vuoksi jotkut pitävätkin termiä värisokeus virheellisenä ja kutsuvat tilaa värinäön heikkoudeksi tai värinäön poikkeamaksi.
Värisokeus voi olla perinnöllistä tai hankittua. Perinnöllisessä värisokeudessa yksi tai useampi verkkokalvon kolmesta tappisolutyypeistä on normaalista poikkeava tai kokonaan toimimaton. Yleisin värisokeuden muoto on puna-vihersokeus, josta kärsii noin 8 prosenttia miehistä ja 0,4 prosenttia naisista. Puna-vihersokeus periytyy resessiivisesti X-kromosomissa. Muita perinnöllisen värisokeuden muotoja ovat tritanopia eli sinisokeus, sekä monokromaattisen värisokeuden eri muodot. Hankittu värisokeus liittyy usein verkkokalvon, näköhermon tai aivojen vaurioihin. Se voi aiheutua sairauden, huumeiden, lääkkeiden tai vaarallisten kemikaalien vaikutuksesta. Myös ikääntymiseen liittyy värinäön heikkemistä.
Värisokea saattaa sekoittaa keskenään kaksi ärsykettä, jotka normaalinäköiselle näkyvät eri väreinä. Puna-vihersokealla sekaantuvat punaisen ja vihreän sävyt, kun taas tritanoopin on vaikea erottaa toisistaan sinisen ja vihreän sävyjä. Värisokeus aiheuttaa ongelmia tilanteissa, joissa tietoa välitetään värien avulla, minkä vuoksi esimerkiksi veturinkuljettajilta ja ammattilentäjiltä vaaditaan virheetön värinäkö. Värisokeus tulisi ottaa huomioon graafisessa suunnittelussa käyttämällä riittäviä kontrasteja, ja informaatio tulisi välittää värikoodauksen lisäksi myös muilla keinoin.
Värisokeuden seulontaan käytetään usein Ishiharan tauluja, joissa värisokea näkee eri kuvion kuin normaalinäköinen. Ishiharan testiä tarkempia ovat erilaiset värinappuloiden lajittelutestit sekä anomaloskooppitesti.
Perinnöllinen värisokeus

Värinäön ollessa normaali silmän verkkokalvon valoherkät tappisolut reagoivat valon eri aallonpituuksiin ja pelkistävät valon spektrijakauman kolmeksi värisignaaliksi, joita vertailemalla aivot tuottavat trikromaattisen värihavainnon. Perinnöllisesti värisokealla yksi tai useampi tappityyppi puuttuu tai on poikkeava. Perinnöllinen värisokeus ilmenee syntymästä alkaen.
Perinnöllinen värisokeus voidaan jakaa kolmeen ryhmään sen mukaan kuinka moneen tappisoluun se vaikuttaa. Monokromaattisesti värisokealla ei ole ollenkaan toimivia tappeja, tai niitä on vain yhtä tyyppiä, mikä ilmenee täydellisenä värisokeutena. Dikromaattisessa värisokeudessa puuttuu yksi tappisolutyypeistä. Trikromaattisessa värisokeudessa henkilön kaikki kolme tappia toimivat, mutta yhden sisältämä valoherkkä pigmentti poikkeaa normaalista.
Yksittäiseen tappityyppiin vaikuttavat värisokeudet jaetaan viallisen tappityypin mukaan kolmeen pääluokkaan, joille käytetään kreikankielisistä järjestysluvuista johdettuja nimiä. Protan-tyyppisessä värisokeudessa vika liittyy pitkille aallonpituuksille herkkiin punaisiin tappisoluihin, deutan-tyyppisessä keskipitkille aallonpituuksille herkkiin vihreisiin tappisoluihin ja tritan-tyyppisessä värisokeudessa lyhyille aallonpituuksille herkkiin sinisiin tappisoluihin. Dikromaattisessa värisokeudessa nimeen lisätään pääte -anopia: punaisten tappisolujen puutteeseen liittyvä dikromaattisen värisokeuden muoto on protanopia, vihreiden deuteranopia ja sinisten tritanopia. Poikkeavan trikromaattisen värisokeuden kolme muotoa ovat vastaavasti protanomalia, deuteranomalia ja tritanomalia.
Kreikkalaisperäisten nimien sijasta käytetään myös nimiä punasokeus, vihersokeus ja sinisokeus tappisoluihin liitettyjen värien perusteella. Näitä ei tule ymmärtää kirjaimellisesti värisokean aistimaailmaa kuvaavina termeinä.
Perinnöllinen värisokeus > Puna-vihersokeus

Protan- ja deutan-tyyppiset värisokeudet ovat oireiltaan ja geneettisen taustansa puolesta samankaltaisia, ja ne niputetaan usein yhteen puna-vihersokeudeksi. Puna-vihervärisokeus on värisokeuden yleisin muoto, jota esiintyy eurooppalaismiehistä noin 8 prosentilla ja naisista 0,4 prosentilla.
Perinnöllinen värisokeus > Puna-vihersokeus > Geneettinen tausta

Puna-vihersokeus periytyy X-kromosomissa sijaitsevan resessiivisen geenin kautta, minkä vuoksi se on miehillä yleisempi kuin naisilla. Miesten puna-vihersokeus periytyy aina äidiltä, kun taas naisesta voi tulla perinnöllisesti värisokea vain, jos hän saa resessiivisen alleelin molemmilta vanhemmiltaan. Puna-vihersokeuden eri muotojen yleisyys eurooppalaismiehillä:
Dikromaattinen punasokeus (protanopia) 1,0 %
Dikromaattinen vihersokeus (deuteranopia) 1,3 %
Poikkeava trikromaattinen punasokeus (protanomalia) 1,1 %
Poikkeava trikromaattinen vihersokeus (deuteranomalia) 4,6 %
Punasokeuden ja vihersokeuden tuottavat geenit sijaitsevat keskenään eri lokuksissa, minkä vuoksi molempia värisokeuden muotoja kantavien naisten värinäkö on yleensä normaali.
Perinnöllinen värisokeus > Puna-vihersokeus > Esiintyvyys

Puna-vihersokeutta esiintyy eri määrin maailman eri väestöissä. Esiintyvyys on eurooppalaisperäisissä väestöissä ja myös Suomessa miehillä noin 8 prosenttia. Aasiassa esiintyvyys vaihtelee: kiinalaismiehistä värisokeita on 4 prosenttia ja japanilaismiehistä 6,5 prosenttia. Afrikkalaisilla ja afroamerikkalaisilla miehillä esiintyvyys on noin 4 prosenttia. Euroopassa naisten ja miesten esiintyvyyksien suhde noudattaa melko hyvin yksinkertaisen resessiivisen periytymisen mallia: yksittäisen värisokeuden muodon esiintyvyys naisilla saadaan miehillä havaitun esiintyvyyden neliönä. Aasialais- ja afrikkalaisnaisilla esiintyvyys on kuitenkin suurempaa kuin mitä resessiivisen periytymisen perusteella voisi olettaa.
Afrikassa esiintyvyys on suurempaa rannikkoalueilla, jotka ovat olleet pitkään kontaktissa Eurooppaan, ja sen on havaittu olevan kasvussa alueilla, jonne nykyään kohdistuu muuttoliikettä. Pienissä eristäytyneissä yhteisöissä Intiassa, Afrikassa ja Keski-Amerikassa esiintyvyys saattaa olla vain 2 prosenttia. Esiintyvyyserojen syyksi on esitetty valintapaineen kevenemistä yhteisön siirtyessä metsästys-keräilystä teollistuneeseen yhteiskuntaan. Tätä selitystä pidetään kuitenkin nykyään virheellisenä, ja erot selitetään sen sijaan geneettisen ajautumisen ja perustajailmiön avulla.