stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kauko Käyhkö
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kauko Käyhkö Elonetissä.
Kauko Käyhkö Pomus.netin tietokannassa
Kauko Käyhkön esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kauko Käyhkön sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kauko Käyhkön sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kauko Käyhkö oli Erkki Eräs, Justeeri ja Vanha vaari. Yle Elävä arkisto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Aunuksen Radion henkilöitä: Kuuluttaja sotilasvirkamies Kauko Käyhkö.
Laakkola (Siikalatva)

Laakkolan kylän risteys
Laakkola on kylä Siikalatvan kunnan länsiosassa Pohjois-Pohjanmaalla, Pulkkilan ja Haapaveden välisen seututien 794 varressa. Laakkolan kylä koostuu Kytönevasta, Hiukaperästä, Säisänperästä, Laakkolasta, Junnonojasta, Mäntyperästä, Saariperästä, Honkaperästä, Kaskenperästä, Rasinperästä ja Murtoperästä. Laakkolan kylän läpi virtaa Lamujoki.
Historia

Laakkolan kylän ensimmäiset asukkaat tulivat noin 1500-luvun alussa. Kylän vilkkaimpana aikana 1960-luvulla kylällä oli neljä kauppaa, kahvila, posti, kaksi koulua, meijeri, saha, pankki ja kirjasto. Laakkolan läpi kulki reitti Raahesta Savoon, jota pitkin kuljetettiin mastopuita laivateollisuudelle. Kyläläisillä oli ennen tapana kokoontua Rukinmäellä, ja Laakkolassa saattoi törmätä myös kierteleviin kulkukauppiaisiin.
Vapaa-aika

Laakkolassa voi osallistua kudontapiiriin tai taidepiiriin. Yhdistystoimintaan pääsee mukaan Laakkola-Junnonojan kyläyhdistyksen ja Laakkolan hirviporukan kautta. Vuosittain kylässä sytytetään pääsiäiskokko sekä lauletaan joululauluja.
Palvelut

Laakkolasta löytyy kylätalo, valaistu pururata sekä luistelukenttä. Laakkolan koulu on vuokrattavissa juhlakäyttöön kyläyhdistykseltä.
Aiheesta muualla

Siikalatvan kylät – Laakkola (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia Laakkolasta[vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Junno, Seija (toim.): Elämää sillan kahta puolta : kotikylämme Junnonoja ja Laakkola. Laakkolan Kyläyhdistys, 2012. ISBN 978-952-93-0782-1.
Siikalatvan kylät
| --- | --- |
Kestilän kylät:  Hyvölänranta  Järvikylä  Kestilä  Leiviskänranta  Mäläskä  Pihkalanranta  Väyrylänsaari 
Piippolan kylät:  Kangaskylä  Lamu  Leskelä  Piippola 
Rantsilan kylät:  Kerälä  Rantsila  Kärsämä  Mankila  Savaloja  Sipola 
Pulkkilan kylät:  Hyvärilä  Junnonoja  Laakkola  Latva  Pukkila  Pulkkila  Vorna 
Laakkolan vanha koulu
Pekka Ryynänen (s. 1949)

| Pekka Ryynänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. lokakuuta 1949 Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  Kuvataiteilija
Taidesuuntaus:  konstruktivismi
Pekka Martti Ryynänen (s. 2. lokakuuta 1949 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Hänen vanhempansa ovat varatuomari, komentaja Bruno Ryynänen ja Jenny Ryynänen, o.s. Hirvonen. Leski. Ryynäsen puoliso oli puvustomestari Raija Ryynänen, o.s. Niskala vuodesta 1970. Heillä on kaksi lasta, Josetta Saskia (s. 1971) ja Juho Ontrei (s. 1978).
Ryynänen on käynyt Vapaata Taidekoulua Helsingissä 1969–1975 ja debytoinut 1976 Helsingissä. Hän on osallistunut lukuisiin näyttelyihin Suomessa ja ulkomailla. Hän on toiminut opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa 1983-1987 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1987–1990.
Suomen taiteilijaseuran hallituksen jäsen hän oli 1985–1989, Helsingin taiteilijaseuran puheenjohtajana 1981–1983 ja Valtion näyttelyvaliokunnan puheenjohtajana 1986–1990. Hän on Espanjan MAC – Málagan taiteilijaseuran ja Taidemaalariliiton jäsen ja Helsingin taiteilijaseuran kunniajäsen. Hänen töitään on useissa kokoelmissa. Hän on tunnettu sekä taidemaalarina, -graafikkona että kuvanveistäjänä.
Gustaf Wilhelm Finnberg

| Gustaf Wilhelm Finnberg |
| --- | --- |
 Omakuva, n. 1814
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. marraskuuta 1784
Kuollut: 28. kesäkuuta 1833 (48 vuotta)
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Gustaf Wilhelm Finnberg (21. marraskuuta 1784 Parainen – 28. kesäkuuta 1833 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari.
Elämäkerta

Finnbergin vanhemmat olivat merimies Johan Finnberg ja Sofia Henrikintytär o.s. Stenroos. Hän oli lähtöisin köyhistä oloista. 17-vuotiaana hän meni maalarioppilaaksi Turkuun, jossa hänet on merkitty 1801 maalarinammattikoulun kirjoihin. 21-vuotiaana hän sai kisällinpaperit ja toimi sitten pari vuotta ammattimaalarina Turussa kunnes lähti opiskelemaan Tukholmaan. Hän opiskeli Kuninkaallisessa taideakatemiassa (Kungliga Akademien för de Fria Konsterna) Tukholmassa ja voitti 1811 ensimmäisen eli kuninkaallisen mitalin akatemian määräämästä Daidalos ja Ikaros aiheesta sommittelemastaan maalauksesta. Finnberg palasi 1817 Turkuun. Turussa asuessaan hän maalasi arkkipiispa Tengströmin ja professorien Walleniuksen ja Bonsdorffin muotokuvat. Myöhempään tuotantoon kuului vapaaherra Rabbe F. G. Wreden muotokuva.
Finnberg asui vuodesta 1806 pääasiassa Ruotsissa, mutta työskenteli Suomessa noin 1820–1827 muotokuvamaalarina, eli Turun paloon asti. Hän ei kuitenkaan valmistunut Tukholman taideakatemiasta, eikä hänellä siksi ollut mahdollisuutta päästä ulkomaille. Turun palo vaikeutti Finnbergin elämää ja hän palasikin Tukholmaan vuonna 1827. Siellä hän ei kauan pystynyt elättämään itseään taiteilijana hitaan työskentelytapansa ja sulkeutuneen luonteensa takia. Asuntona hänellä oli uuniton ateljeehuone, ja onnellisimmat päivänsä hän vietti velkavankilassa, koska hän silloin sai sekä lämmintä että ruokaa. Hänen suuri haaveensa oli päästä Roomaan mutta tämä ei toteutunut.
Finnberg oli edustettuna näyttelyissä Italiassa Milanossa ja Roomassa 1937. Hänen teoksiaan on julkisissa kokoelmissa Ateneumissa, Turun taidemuseossa ja Cygnaeuksen galleriassa sekä Ruotsissa Göteborgin taidemuseossa ja Nationalmuseumissa Tukholmassa. Omakuva on Turun taidemuseossa.
Hän on maalannut Kemiön kirkon Kristuksen ja apostolien kuvat 1820-luvun alussa, Föglön kirkon alttaritaulun, joka kuitenkin tuhoutui Turun palossa, kuten suuri osa hänen teoksistaan, mikä oli hänelle syvä järkytys. Hän ikuisti Turun palon kuvaan Turun jäännöksiä, joka jälkikäteen sai myös värit. Piirros kuuluu Sammon taidekokoelmiin. Myös Kakskerran ja Paraisten kirkoissa on hänen teoksiaan.
Hänet palkittiin kuninkaan mitalilla Daidalos ja Ikaros -sommitelmasta 1811 ja muista töistä Tessinin mitalilla 1812.
Teoksia

Carl Gustaf Mannerheim, 1823–1825
Arkkipiispa  Jakob af Tengström, 1926
Aliluutnantti Anton af Tengström, 1826
Turun jäännöksiä, 1827
CJ Lagercrantz, arvioija ja hänen perheensä, n. 1830
Elokuvia

Porträttmålaren Gustaf Wilhelm Finnberg och hans tid 1784–1833. Göran Gunérin elokuva (DVD), Athenafilm.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jacob Tengströmin muotokuva.[vanhentunut linkki]
Finnberg, Gustaf Wilhelm hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Finnberg, Gustaf Wilhelm hakuteoksessa Svenskt biografiskt lexikon.
Immanuel Alm
Johan Alm
Helena Arnell
Johan Backman
Jonas Bergman
Johan Zacharias Blackstadius
Edla Blommér
Elias Brenner
Erik Cainberg
Margareta Capsia
Wilhelm Maximilian Carpelan
Auguste Joseph Desarnod
Robert Wilhelm Ekman
Samuel Elmgren
Gustaf Wilhelm Finnberg
Lennart Forstén
Lars Gallenius
Johan Georg Geitel
Berndt Godenhjelm
Emanuel Granberg
Johan Hedberg
Johan Gustav Hedman
Pietari Henrikinpoika
Adolf Hårdh
Johan Knutson
Pehr Adolf Kruskopf
Claes Lang (vanhempi)
Petter Lang
Aleksander Lauréus
Johan Lefrén
Thomas Joachim Legler
Liedon mestari
Johan Erik Lindh
Gustaf Lucander
Charlotta Malm-Reuterholm
Karl Peter Mazér
Erik Wilhelm le Moine
Abraham Myra
Didrik Möllerum
Mathilda Rotkirch
Nils Schillmark
Johan Strömer
Johan Stålbom
Gabriel Gotthard Sweidel
Carl Gustaf Söderstrand
Emanuel Thelning
Ulrik Thersner
Mikael Toppelius
Isak Wacklin
Erik Westzynthius (nuorempi)
Erik Westzynthius (vanhempi)
Magnus von Wright
Wilhelm von Wright
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  KulturNav 2  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Robert Wilhelm Ekmanin muotokuva Finnbergistä, 1820–1833
Räisälän Pamaus

Räisälän Pamaus on Räisälän pitäjässä ja sittemmin Kokemäellä toiminut urheiluseura. Seura perustettiin 23. elokuuta 1908 Räisälän kansanopistolla. Sotien jälkeen seura jatkoi toimintaansa Kokemäellä jossa se rekisteröitiin 24.10.1960 nimellä V & U-seura Räisälän Pamaus R.Y. Nykyisin yhdistys toimii paljon yhteistyössä Tuomaalan kyläyhdistyksen kanssa.
Pamaus oli SVUL:n Viipurin piirin johtavia seuroja ennen kansalaissotaa. Vuonna 1917 siinä oli jäseniä 121 ja se oli piirin kahdeksanneksi suurin seura. Seuran lajeja olivat hiihto, yleisurheilu, paini, jalkapallo, pesäpallo, pyöräily ja vähän ennen talvisotaa mukaan tullut nyrkkeily. Myös luistelua yritettiin harjoittaa.
Kymmenottelija Seppo Suutari aloitti uransa Pamauksessa sen Satakunnassa toiminnan aikana. Suutari osallistui Rooman olympiakisoihin, joissa sijoittui kahdenneksitoista. Tuolloin hän tosin edusti jo Kokemäen Kova-Väki -seuraa.
Soma Rytkönen

Soma Rytkönen (s. n. 1955) on suomalainen kirjailija, toimittaja ja kääntäjä, koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän on suomentanut italialaista kirjallisuutta.
Rytkönen on työskennellyt useissa lehdissä ja uutistoimistoissa sekä Yhdistyneiden kansakuntien kehitysjoukkojen toimistossa Zimbabwessa ja Sambian naisjärjestöjen kattojärjestössä NGOCC:ssa.
Hän työskenteli vuonna 1983 Näköpiiri-lehden päätoimittajana.
Teokset

Se kerrottiin nuotiolla: elämää zimbabwelaisessa kylässä, Tammi 2000 ISBN 951-31-1772-3
Kynttilä

Kynttilä joulukoristeena. Kuvan kaltaisia palavia materiaaleja ei suositella käytettäväksi liekillä palavien kynttilöiden alustassa.
Kynttilä on yleensä vahasta valmistettu valonlähde, jonka keskellä on sydänlanka. Langan kärjessä vaha palaa valoa tuottavalla liekillä.
Käyttö valonlähteinä ja koristeina

Kynttilät olivat yleisiä valonlähteitä ennen kotien sähköistämistä ja öljylamppuja. Paikallisista olosuhteista johtuen kynttilät olivat yleisempiä Pohjois-Euroopassa ja oliiviöljylamput yleisempiä Välimeren maissa. Nykyään kynttilöitä käytetään enemmän tunnelman luojina ja liturgian vuoksi joissakin uskonnollisissa tilaisuuksissa kuin valaisimina. Niitä käytetään kuitenkin myös varavalaistuksena sähkökatkon varalle.
Kynttilää (ns. normaalikynttilää) on käytetty valovoiman mittana, ja nykyään käytössä oleva yksikkö kandela vastaa suurin piirtein tavallista kynttilää. Kynttilän tuottama valovirta on suuruusluokkaa 10 luumenia, joka vastaa osapuilleen 1 W:n hehkulampun valovirtaa. Turvallisuus- ja mukavuussyistä nykyisin käytetään paljon sähkökynttilöitä, joissa liekki on korvattu LEDillä tai hehkulampulla. Viime aikoina ovat alkaneet yleistyä myös paristokäyttöiset LED-kynttilät.
Käyttö voiteluaineena

Kynttilällä voi voidella vetoketjun, polkupyörän ketjut, laakerit tai puisen vetolaatikon liukupinnat. Kynttilä sulaa melko matalassa lämmössä, joten keittolevyllä voi sulattaa kynttilää ja kastaa polkupyörän ketjun sinne. Vetoketjua voi voidella vetämällä kynttilää vetoketjua pitkin.
Parafiinivaha, johon on sekoitettu steariinihappoa on hyvä voiteluaine. Tali on alkuperäisessä ohjeessa  steariinihapon tilalla. Steariinihapon käyttäminen on{{Uutta tutkimusta}}. Steariinihappo esteröityy glyserolin kanssa ja sitä saadaan eläin- ja kasvirasvoista. Parafiinia saadaan maaöljystä. Molemmat parafiini ja steariinihappo ovat ympäristöystävällisiä aineita.
Materiaalit ja fysikaaliset ominaisuudet

Nykyään kynttilän valmistuksessa käytetty vaha on yleisimmin parafiinia tai steariinia. Parafiini on öljynjalostuksen sivutuote. Steariinia on aiemmin valmistettu eläinrasvoista, mutta nykyään sen valmistuksessa käytetään yleensä kasviöljyjä esim. palmuöljyä. Kynttilöitä tehdään myös mehiläisvahasta sekä soijasta ja muista kasviöljyistä valmistetusta vahasta. Geelikynttilät on tehty geelimäisestä parafiiniöljystä.
Kynttilän liekki syttyy, kun tulitikun liekki kuumentaa sydänlangassa pienen määrän kynttilävahaa höyryksi, joka reagoi ilmassa olevan hapen kanssa muodostaen kynttilän liekin. Syttynyt liekki sulattaa lisää vahaa ja se nousee kapillaarivoiman ansiosta sydänlankaa pitkin höyrystyen ja näin ruokkien liekkiä. Siten kynttilä jatkaa palamistaan pienellä liekillä niin kauan kuin vahaa riittää.
Liekin koko riippuu sydänlangan ominaisuuksista, erityisesti sen paksuudesta. Sydänlangan yläpää palaa itsekin, jolloin lanka lyhenee itsestään samaa tahtia kynttilän kanssa. Joitakin sydänlankoja on kuitenkin leikattava lyhemmiksi, noin 7 mm:n mittaisiksi, jotta vältytään liian suurelta liekiltä ja savuttamiselta.
Kynttilän liekissä on useita erivärisiä alueita. Sinertävillä alueilla kynttilävahassa oleva vety erottuu ja palaa muodostaen vesihöyryä. Kirkkaammalla keltaisella alueella vahassa oleva hiili hapettuu hiilidioksidiksi. Samalla syntyy pieniä kuumia nokihiukkasia, joista keltainen väri johtuu. Lämpötilaerot liekin eri osissa ovat hyvin suuret. Sinertävillä vedyn palamisalueilla liekin alaosissa lämpötila on jopa 1 400 °C, kun se liekissä keskimäärin on noin 1 000 °C.
Kynttilän liekin koko, ja sen antaman valotehon ja lämpötehon määrä riippuu ennen kaikkea sydänlangasta. Tyypillisesti kynttilä tuottaa noin 13 luumenia näkyvää valoa ja 40 wattia lämpöä. Vertailuna 40 watin hehkulamppu tuottaa noin 500 luumenin valotehon. Valovoiman yksikkö kandela perustui ennen tietyllä tavalla valmistettuun standardikynttilään. Nykyisin kandela on määritelty täsmällisemmin, mutta edelleen kynttilän valovoima on noin yksi kandela.
Ekologisuus

Kynttilämateriaalien luonnonmukaisuudesta voi esittää erilaisia näkemyksiä. Kaikilla kynttilöissä käytetyillä materiaaleilla on ekologian kannalta omat etunsa ja huonot puolensa.lähde?
Parafiinivaha valmistetaan öljynjalostuksen sivutuotteena, ja se on siksi uusiutumaton luonnonvara. Se hajoaa luonnossa biologisesti. Hyvälaatuinen parafiinivaha palaa yhtä puhtaasti kuin kasviöljyvahat.
Steariinivaha valmistetaan nykyään teollisesti enimmäkseen palmuöljystä. Se on biologisesti luonnossa hajoava. Palmuöljyn viljelyn ekologisuudesta käydään paljon keskustelua, koska viljely voi osaltaan johtaa sademetsien vähenemiseen.
Soijavaha valmistetaan teollisesti soijapavuista ja kasviöljyistä. Se on biologisesti luonnossa hajoava. Vaikka suuri osa soijasta on nykyään geenimanipuloitua, kynttilän valmistukseen tuotettu soijavaha ei välttämättä ole geenimanipuloitua ja sille on saatavissa todistus GMO-vapaudesta. Soijaöljyn käytön polttoaineena pelätään nostavan ruuan hintaa ja heikentävän mahdollisuuksia torjua aliravitsemusta.
Kynttilät rituaaleissa

Kynttilät liittyvät muun muassa kristilliseen ja juutalaiseen juhlaperinteeseen. Kristinuskossa palava kynttilä on vertauskuva Kristuksesta maailman valona. Lisäksi palava kynttilä on uskon ja rukouksen symboli.
Suomalaiset luterilaiset lapset saavat kasteessa usein kastekynttilän, jota poltetaan hiukan aina jokaisena kastepäivänä. Kastekynttilä sisältää kehotuksen "vaeltaa valkeudessa", elää Raamatun opetusten mukaisesti ja todistaa Kristuksesta. Kirkoissa pääsiäisaikaan ja hautajaisissa käytetyt kynttilät kuvaavat elämää, kuolemattomuutta ja ylösnousemusta. Lisäksi kynttilä kuuluu adventtiaikaan ja jouluun. Juutalaisuuden yksi symboli on seitsenhaarainen kynttelikkö eli menora ja hanukka-juhlan kynttilät sijoitetaan yhdeksänhaaraiseen kynttelikköön. Ortodoksisessa kirkossa tuohukset ovat tärkeitä.
Erilaisia kynttilöitä

Kynttilöitä valmistetaan moneen erityiseen tarkoitukseen tai tilanteeseen, kuten seuraavat:
antiikkikynttilä
hautakynttilä
kastekynttilä
kellukynttilä
kruunukynttilä
kuusenkynttilä
lyhtykynttilä
lämpökynttilä eli tuikku
pilarikynttilä
soihtukynttilä eli ulkotuli
tuohus
tuoksukynttilä
Kirjallisuutta

Faraday, Michael: Kynttilän kemiallinen historia: Kuuden luennon sarja, joka esitettiin nuorelle yleisölle Ison-Britannian Royal Institutionissa joululomalla 1860–1861.  ((The chemical history of the candle: A course of lectures delivered before a juvenile audience at the Royal Institution of Great Britain during the Christmas holidays of 1860–1861.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra Cognita, 2007.  ISBN 978-952-5202-85-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kynttilä Wikimedia Commonsissa
Kuluttajaviraston ohjeet kynttilätuotteiden turvallisuusvaatimuksista ja merkinnöistä. Kuluttajaviraston julkaisusarja 4/2001. ISBN 951-681-015-2 (PDF), Raportti PDF-tiedostona
Yhteenveto kynttilöiden sytyttämistä tulipaloista vuosina 2000–2002.  (Arkistoitu – Internet Archive) VTT, Tutkimusselostus NRO RTE239/04, liite 1
Tiina Huttu: Paljonko kynttilä saastuttaa? Tiede 8.12.2008.
﻿Ekokynttilät vertailussa (Arkistoitu – Internet Archive). Vihreä lanka 10.12.2008.
Tarinoita, ohjeita ja vinkkejä kynttilästä ja kynttilöiden valmistamisesta (Arkistoitu – Internet Archive) www.hyvasydan.fi
Kynttilän polttaminen saastuttaa huoneilman. Ylen uutiset 3.12.2011.
European Candle Association (ECA)
Valoa mieleen ja maailmaan. Kirkko ja kaupunki. 3.9.2007. Arkistoitu 31.1.2015.
Valonlähteet
| --- | --- |
Luonnollinen:  Luminesenssi  Taivaankappaleet  Salama  Tuli 
Palaminen:  Kynttilä  Lyhty  Kalkkivalo  Kaasuvalaistus  Öljylamppu  Öljytuikku  Argand-lamppu  Bude-lamppu  Carcel-lamppu 
Hehkuminen:  Hehkulamppu  Halogeenilamppu  Nernst-lamppu  PAR-lamppu  Tilley-lamppu  Voimavalolyhty 
Fluoresenssi:  Loistelamppu  Energiansäästölamppu  Induktiolamppu 
Valokaari:  Kaarilamppu  Jablotškovin kynttilä 
Kaasupurkauslamppu:  Suurpainenatriumlamppu  Pienpainenatriumlamppu  Monimetallilamppu  Elohopeahöyrylamppu  Ksenonlamppu  Hohtolamppu 
Muut:  hohtodiodi (LED)  Rikkiplasmalamppu  Plasmapallo 
Kynttilöitä suomalaisasunnossa. Pöydällä sauvakynttilät kynttilänjaloissa ja ikkunalaudalla lämpökynttilöitä.
Palavan kynttilän liekki.
Kynttilöitä poltetaan hyvin usein kirkoissa. Kuvassa ristiaiheinen kynttilänjalka, joka on paloturvallisempi kuin avoimesti palava kynttilä.
Kynttilöitä syntymäpäiväkakussa.
Veli Käsmä

| Veli Käsmä |
| --- | --- |
 Veli Käsmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 1948 Taivalkoski
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  diplomi-insinööri
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Kostonjoen kohina
Aiheesta muualla
[www.kustannusves-line.fi Kotisivut]
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Veli Käsmä (s. 1948 Taivalkoski) on suomalainen teknoraatti-kirjailija-kustantaja, joka aloitti kirjallisen tuotannon jäätyään selkävaivojen vuoksi eläkkeelle 58-vuotiaana. Hänellä on kirjoittamiseen intohimo, jonka tuloksena on syntynyt mm. Kostonjoki-sarjan kaksi kirjaa, Kostonjoen kohina ja Koillisesta tuulee. Edellä mainittujen ja muiden romaanien lisäksi Käsmä on kirjoittanut satoja lehtiartikkeleita ja laatinut sanaristikoita.
Tausta

Käsmä syntyi yksitoistalapsisen perheen ensimmäisenä poikana. Häntä ennen oli syntynyt kuusi tyttöä. Niukka kotielämä kariutui entistä niukemmaksi perheen isän poismenon myötä. Kaksikymmenvuotiaana Käsmä irtaantui kotoaan ja pääsi itsenäistymään. Vuoden Ruotsissa työskentelyn ja opiskelun jälkeen Käsmä palasi Suomeen asettuen Ouluun asumaan. Vuoden konepajatyöskentelyn jälkeen Käsmä aloitti opiskelun. Koneteknikoksi hän valmistui Oulun teknillisestä oppilaitoksesta 1973, työskenteli kaukolämmön eri tehtävissä (mm. Oulussa, Kuusamossa, Posiolla) vuoteen 1991 suorittaen työn ohessa Hämeenlinnan teknillisessä oppilaitoksessa tuotantotalousinsinöörin tutkinnon. Opiskelu kutsui jälleen ja Käsmä valmistui diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta (nykyinen Tampereen teknillinen yliopisto), josta ura jatkui kolme vuotta opettajana (Valkeakosken ammatillinen oppilaitos) ja viimeiset työvuodet tutkijana Tampereen teknillisessä korkeakoulussa. Vuonna 2006 Käsmä jäi työkyvyttömyyseläkkeelle selkävaivojen vuoksi.
Kirjoittaminen

Veli Käsmä aloitti kirjoittamisen jo 70-luvun loppupuolella laatimalla lehtiartikkeleita, joita syntyi työn ohessa eri lehdille. Romaanin kirjoittaminen oli kytenyt Käsmän mielessä jopa vuosikymme-niä, mutta työmaailma ja kirjoittamisen epävarmuus olivat olleet pitemmän tekstin luomisen esteenä. Vuonna 1996 hän lähetti synnyin kuntansa Taivalkosken suurmiehelle Kalle Päätalolle tekstinäytteitään ja kysyi ”lupaa” saada jatkaa omalla elämän-/Koillismaa tarinoillaan siitä ajasta – 1950-luvun puolivälistä, johon Päätalo kirjoittamisensa ajallisesti päätti. Palaute oli myönteinen, mutta mestari muistutti, ettei kirjailijan ammatti ole ”ruusuilla rimppomista”.
Kostonjoki-sarja

Kostonjoen kohina (576 s. ISBN 978-952-67844-8-9, v. 2010/2014)
Koillismaalla, Taivalkosken Koitilassa asuva Anttilan perhe taistelee jälleenrakennuskauden jälkeisen ajan kurimuksessa ja lisähaasteena on tilaa koskeva vaikea perintöriita. Ensimmäinen osan lopussa Anttilan nuori-isäntä Vilho palaa Oulun matkaltaan ennalta arvaamattomin seurauksin.
Koillisesta tuulee (571 s., ISBN 978-952-7046-02-9, v. 2014)
Kirja alkaa synkissä ja perhettä entisestään ahdistavissa tunnelmissa. Matti, kansakoulun juuri lopettamassa oleva kolmetoista-vuotias poika joutuu asettumaan kahdeksanhenkisen perheen elannon hankkijaksi. Matti-pojan ja Anna-äidin vankkumaton päätös oli, ettei kunnan elantoon alennuta. Koillisesta tuulee on myös Matin (kirjoittajan) kasvutarina pojasta aikaiseksi mieheksi raskaiden elämänhaasteiden mukana.
Muut teokset

Salakaato (208 s. 2008/2011)
Hirven salakaatoa lukuun ottamatta muuten kuuliainen virkamies Ville Kaartamo ja hänen veijarimainen, viinaan menevä hirvenmetsästyskave-rinsa Mauri Jämsä saivat ostettua Metsäyhteisön hirvihuutokaupasta kalliin, vasan kaatamiseen oikeuttavan metsästyspalstan. veijariromaani, jonka tapahtumat sijoittuvat Kuusamoon ja Taivalkoskelle. Kaksi varsin erilaista miestä, joita yhdistää vain hirven metsästäminen, saavat hirvenjälkien etsintämatkan päätteeksi uskomattoman seikkailun, jonka puitteissa miehet joutuvat välttelemään virkavaltaa mitä erilaisin keinoin. Tarinaan liittyy myös kaunis Maiju. Yhtä miehistä odottaa raastupa, mutta miksi?
Kuusamon koskisota (458 s. ISBN 978-9527046-13-5)
Kuvaa 1955 alkanutta Kuusamon Kitka- ja Kuusinkijokien koskiosuuksien ostoruljanssia. Pohjolan Voima Oy ja Imatran voima Oy maksoivat manttaali-isännille lähes puoli miljardia markkaa koskisosuuksista. Koskikaupoista tuli farssi. Voimayhtiöt riitelivät lehtien palstoilla avoimesti. Koskiosuuskauppoja purettiin ja osuuksia myytiin useampaan kertaan. Kun kosket oli pääosin myyty, alkoivat kuusamolaiset vastustaa voimalaitosten ja vesiensäännöstelyn rakentamista. Koskia ei ole rakennettu eikä koskirahoja pyydetty manttaali-isänniltä takaisin.
Tie, Totuus ja Elämä (260 s. ISBN 978-9527046-24-1, v. 2017)
Romaani rahan ja vallan mahdista sekä vakaumuksellisuudesta – niiden kääntöpuolistakin.
Kolmen Tiiman Pysäkki
Eriaiheisia opinnäytenovelleja Oulu-opiston iltakursseilta (178 s. v. 2007).
Rikosetsivät ratkaisevat
Minidekkari (52 s. v. 2009), jossa selvitetään luonnollisesti huumeisiin liittyvä rikos, mutta tarinassa on merkittävä osuus poliisilaitoksen nais- ja miesrikostutkijan keskinäisillä henkilösuhteilla.