Palmanpodenco
Alkuperä

Kanarialaisten podencojen juuret ovat samat kuin muillakin podencoilla: ne polveutuvat muinaisesta egyptinmetsästyskoirasta, joka levisi eri puolille Välimerta. Foinikialaisten uskotaan vieneen sen ensimmäisinä Iberian niemimaalle ja Baleaareille, mutta mahdollisesti myös egyptiläiset, karthagolaiset ja kreikkalaiset vaikuttivat sen leviämiseen.
Kanarialaisten podencojen esi-isät saattoivat saapua saarille jo ennen espanjalaisvalloitusta, pari tuhatta vuotta sitten ensimmäisten asukkaiden berberien mukana. Todisteiden mukaan saarilla on ollut koiria jo ennen espanjalaisten saapumista, ja on lähes varmaa että ne olivat fuerteventuranpaimenkoiran ja garafíanpaimenkoiran esi-isiä - mutta sille ei ole saatu varmuutta, olivatko ne myös paikallisten podencojen esi-isiä. Kanarian alkuperäisasukkailla guancheilla oli kuitenkin monentyyppisiä koiria, ja tutkimusten mukaan jo heillä oli podencoja muistuttaneita koiria, joita he käyttivät metsästykseen. Heidän koiransa polveutuivat suoraan egyptinmetsästyskoirasta, jonka he olivat tuoneet mukanaan manner-Afrikasta.
1400-luvulle asti on todisteita lähinnä kreikkalaisten, roomalaisten, foinikialaisten ja karthagolaisten satunnaisista vierailuista Kanariansaarilla. 1400-luvulla Kastilian hallitsija päätti valloittaa saaret, ja konkistadoreiden saapuessa sinne he toivat mukanaan uusia podenco-tyyppisiä koiria - todennäköisesti andalusianpodencoja, portugalinpodengoja ja ibizanpodencon esi-isiä. Myös englantilaisten ja ranskalaisten kauppiaiden sekä merirosvojen mukana saattoi tulla uusia koiria. Todennäköisesti espanjalaiset valloittajat käyttivät sekä saarten alkuperäisiä metsästyskoiria että mukanaan tuomia omia podencojaan metsästykseen, jolloin he alkoivat risteyttää niitä keskenään.
Koirat sopeutuivat vuosisatojen ajan paikalliseen ympäristöön ja ilmastoon, ja niistä kehittyi taitavia villikaniinin metsästäjiä. Koska maasto, sääolosuhteet, eläimistö ja kasvillisuus olivat erilaiset kuin Välimerellä, kehittyi kanarialaisista podencoista sekä fysiikaltaan että metsästysominaisuuksiltaan selvästi erilaisia iberialaisiin ja baleaarisiin podencoihin verrattuina. Siihen vaikuttivat myös paikallisten ihmisten erilaiset toiveet koirien metsästysominaisuuksilta. 1500-luvulta aina 1900-luvun lopulle asti paikalliset podencot eivät päässeet enää merkittävästi sekoittumaan Välimeren podencojen kanssa, joten ne säilyivät puhtaina.
Ainoa virallisesti hyväksytty kanarialainen podenco on kanarianpodenco, joka perustuu malpaís-populaatioon (podenco de malpaís). Juuri tämä variaatio hyväksyttiin viralliseksi Kanariansaarten podencoksi ennen kaikkea siitä syystä, että rodun ahkerimmat puolesta puhujat olivat kotoisin itäisiltä saarilta. Sen rotumääritelmä ei kuitenkaan ota huomioon erilaisia morfologisia eroavaisuuksia ja käyttöominaisuuksia, jotka riippuvat kunkin saaren maastosta ja olosuhteista. Malpaís-linja on erikoistunut metsästämään malpaís-tyyppisessä maastossa, kun taas palmanpodenco - toiselta nimeltään laurisilvanpodenco - on erikoistunut metsästämään laurisilva-tyyppisessä metsässä.
Palmalainen muunnos polveutunee malpaís-podencon ja iberialaisten podencojen välisistä risteytyksistä. Se on läntisillä saarilla usein jopa virallista kanarianpodencoa runsaslukuisempi. Podencokasvattajien kesken on kiistaa siitä, onko palmanpodenco vain malpaís-podencon ja muiden rotujen välinen risteytys, vaiko oma rotunsa. La Palmalla koirat ovat tottuneet jyrkempään maastoon, tiheämpään kasvillisuuteen ja kosteampaan ilmaan kuin itäisillä saarilla, minkä vuoksi palmalaiset uskovat kyseessä olevan erillinen rotu erillisine ominaisuuksineen. Lisäksi palmalaisten podencojen kasvattajat haluavat, että termi "kanarianpodenco" laajennettaisiin käsittämään virallisesti myös palmanpodencon ja hierronpodencon. Monet paikalliset metsästäjät kuitenkin risteyttävät palmanpodencoon malpaís-podencoa, ymmärtämättä että nämä kaksi ovat keskenään erilaisia.