stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alice Miller
Elämä ja ura > Psykologina ja kirjailijana

Sveitsiläisten sodanjälkeisen avustusohjelman turvin hän saattoi muuttaa Baseliin vuonna 1946. Hän väitteli filosofian, psykologian ja sosiologian tohtoriksi Baselin yliopistossa vuonna 1953. Tänä aikana hän meni naimisiin ja muutti nimensä Alice Milleriksi.
Alice Miller opiskeli ja työskenteli psykoanalyysin parissa seuraavat 20 vuotta, kunnes 1973 alkoi kirjata ylös ajatuksiaan lapsen psykologisesta kehittymisestä. Hänen kolme ensimmäistä kirjaansa julkaistiin 1980-luvun taitteessa. Niissä hän toi tärkeimmän panoksensa mustasta pedagogiikasta (saks. schwarze Pädagogik) käytyyn keskusteluun.
Vuonna 1979 Miller lopetti psykoanalyysin harjoittamisen ja jatkoi työtään kirjoittamisen ja opettamisen parissa.
Vuonna 1986 Miller oli elämäntyönsä perusteella ehdolla Janusz Korczakin kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Vuonna 1988 Miller erosi psykoanalyyttisesta yhdistyksestä ja sen sveitsiläisestä jäsenjärjestöstä, koska oli tullut siihen tulokseen, että psykoanalyysi on rakennettu estämään potilaan lapsuuden aikaisten traumojen emotionaalinen (tunteiden tasolla tapahtuva) kohtaaminen. Millerin mukaan analyysin rakenne pohjautuu siihen, että Sigmund Freud ei koskaan uskaltanut itse kohdata omaa traumaattista menneisyyttään ja näin hänen oli pakko estää se potilailtaankin.
Yksityiselämä

Alice Millerin puoliso oli puolalaissyntyinen sosiologi Andrzej (Andreas) Miller (26. toukokuuta 1923 – 24. heinäkuuta 1999). Pariskunnalla oli kaksi lasta. Avioliitto päättyi eroon 1960-luvun puolessa välissä.
Suomennetut teokset

Lahjakkaan lapsen tragedia ja todellisen itseyden etsintä (Das Drama des begabten Kindes und die Suche nach dem wahren Selbst , 1979). Suomentanut Tuulikki Lahti, 1984.
Uusi laitos: Lahjakkaan lapsen draama ja todellisen itseyden etsintä (Das Drama des begabten Kindes und die Suche nach dem wahren Selbst. Eine Um- und Fortschreibung, 1996). Suomentanut Mirja Rutanen, 1996.
Alussa oli kasvatus. Kätketty julmuus ja väkivallan juuret (Am Anfang war Erziehung, 1980). Suomentanut Mirja Rutanen, 1985.
Älä huomaa. Muunnelmia paratiisiteemasta (Du sollst nicht merken: Variationen über das Paradies-Thema, 1981). Suomentanut Mirja Rutanen, 1986.
Karkotettu tieto. Suomentanut Oili Suominen, 1989.
Murra vaikenemisen muuri. Suomentanut Leena Vallisaari, 1991.
Lapsuuden kuvia. Suomentanut Eija Kämäräinen, 1986.
Kätketty avain. Suomentanut Mirja Rutanen, 1989.
Kirjallisuutta

Miller, Martin: Das wahre „Drama des begabten Kindes“: Die Tragödie Alice Millers.  Freiburg:  Kreuz-Verlag, 2013.  ISBN 978-3-451-61168-1
Aiheesta muualla

Muistot – Alice Miller Helsingin Sanomat. 6.5.2011. Viitattu 9.1.2020.
Kuka oli Alice Miller? Norjalainen dokumentti Yle Areenassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef
Tampereen kaupungintalo

| Tampereen kaupungintalo> Keskusvirastotalo |
| --- | --- |

Osoite:  Aleksis Kiven katu 14–16 Puutarhakatu 6
Sijainti:  Tammerkoski, Tampere
Koordinaatit:  61°29′59.1″N, 23°45′32.4″E
Rakennustyyppi:  hallinto- ja virastorakennus
Valmistumisvuosi:  1967, laajennus 1975
Suunnittelija:  Aarne Ervi
Omistaja:  Tampereen kaupunki
Käyttäjä:  Tampereen kaupunginvaltuusto, kaupungin hallinto ja virastot
Tyylisuunta:  modernistinen arkkitehtuuri 
Runkorakenne:  betoni 
Julkisivumateriaali:  klinkkerilaatta 
Kerrosluku:  6 
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tampereen kaupungintalo (niin sanottu Valkoinen talo) on Tampereen Keskustorin laidalla sijaitseva virastorakennus ja kaupungin hallinnollinen keskus. Se on tunnettu aikaisemmin nimellä Keskusvirastotalo. Kaupungintaloksi se nimettiin toukokuussa 2024.
Talon on suunnitellut arkkitehti Aarne Ervi. Se on rakennettu kahdessa vaiheessa: ensimmäinen, etelänpuoleinen osa valmistui vuonna 1967 ja pohjoinen laajennusosa vuonna 1975. Rakennus ja sen viidennessä kerroksessa sijaitseva valtuustosali on suojeltu asemakaavalla. Rakennukseen tehdään peruskorjaus ja uusi laajennusosa vuosina 2023–2025.
Kaupungintaloa vastapäätä sijaitsee Frenckellin entinen tehdaskiinteistö, joka on myös virastokäytössä. Kaupungintalon remontin ajan kaupunginvaltuusto kokoontuu Tampere-talossa.
Arkkitehtuuri

Kaupungintalo on vuonna 2009 hyväksytyn asemakaavan mukaan ”rakennustaiteellisesti arvokas ja kaupunkikuvan säilymisen kannalta tärkeä rakennus”. Se on Tampereen keskustan merkittävimpiä modernin arkkitehtuurin edustajia. Julkisivun vaalea väri, nauhamaiset ikkunat, katutason pilarit ja osittainen kattoterassi ovat tyypillistä funktionalismia. Ulkoasu muistuttaa tavallista toimistotaloa, mutta julkisivusta esiin työntyvä valtuustosali tuo kokonaisuuteen omaleimaisuutta ja hallintorakennuksen tuntua.
Rakennus on ulkopuolelta pääosin alkuperäisessä asussa. Vuonna 1967 valmistunut, Puutarhakadun puoleinen matala siipiosa (entinen yleisöpalveluhalli) purettiin kesällä 2023, ja sen tilalle valmistuu myöhemmin viisikerroksinen uudisosa.
Taideteokset

Valtuustosalia koristaa Birger Kaipiaisen keraaminen Orvokkimeri (1967), joka oli esillä Montrealin maailmannäyttelyssä. Se sijoitettiin alun perin Tampereen yliopiston tiloihin, mutta siirrettiin nykyiselle paikalleen vuonna 1975. Istuntosalissa on myös Eila Hiltusen teos Kasvu. Valtuustosalin aulaan on puolestaan sijoitettu Kimmo Kaivannon 13-osainen monumentaalimaalaus Tori (1976), joka kuvaa Tampereen historiaa.
Aiheesta muualla

Siiri-tietopalvelu: Rakennetun ympäristön kohde – Tampereen kaupungintalo (entinen keskusvirastotalo)
VirtualTampere: Virtuaalivierailu Tampereen keskusvirastotaloon
YIT: Tampereen virastotalon peruskorjaus ja laajennus
Valtuustosalista avautuu näkymä kaupungin ylle.
McKinsey & Company

| McKinsey & Company |
| --- | --- |

Perustettu:  1926
Perustaja:  James O. McKinsey Marvin Bower
Kotipaikka:  New York City, New York, Yhdysvallat
Toimiala:  konsultointi
Liikevaihto:  8,8 mrd. USD (2016)
Henkilöstö:  n. 14 000 (2016)
Kotisivu:  www.mckinsey.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
McKinsey & Company on yhdysvaltalainen konsulttiyhtiö. Sitä pidetään maailman arvostetuimpana ja vaikutusvaltaisimpana liikkeenjohdon konsulttiyrityksenä mutta se on myös ollut osallisena monissa mittavissa yritysmaailman epäonnistumisissa ja autoritaaristen hallitsijoiden taloudellisissa väärinkäytöksissä.
McKinsey Suomessa

McKinseyn Suomen-toimipiste on perustettu vuonna 1988. Sen liikevaihto vuonna 2016 oli 25 429 000 euroa ja henkilöstöä 55. McKinsey & Company värvättiin avustamaan Kataisen hallituksen hallitusohjelman laatimisessa vuonna 2010.lähde?
McKinsey Suomessa > Suomalaisia McKinseyn entisiä työntekijöitä

Heikki Malinen, Postin toimitusjohtaja
Harri-Pekka Kaukonen, Sanoman toimitusjohtaja vuosina 2011–2015
Mikko Kiesiläinen, Helsingin kaupungin pääekonomisti
Risto E J Penttilä, Keskuskauppakamarin entinen toimitusjohtaja
Tapio Kolunsarka, Ramirentin toimitusjohtaja
Jukka Moisio, Huhtamäen toimitusjohtaja
 lähde?
Aiheesta muualla

McKinsey & Company (englanniksi)
Dean Windass

Dean Windass vuonna 2011.
Dean Windass (s. 1. huhtikuuta 1969 Kingston upon Hull, East Riding of Yorkshire, Englanti) on englantilainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Windass edusti urallaan lukuisten joukkueidensa joukosta muun muassa Bradford Cityä, Sheffield Wednesdaytä, Sheffield Unitedia ja Hull Cityä. Hän pelasi urallaan yhteensä 442 liigaottelua, joissa hän teki 141 maalia ja syötti 29 kertaa. Windass oli Englannin ykkösliigan paras maalintekijä kaudella 2004–2005 tehtyään 27 maalia.
Vuonna 2012 päättyneen peliuransa jälkeen Windass on toiminut Sky Sportsin jalkapalloasiantuntijana. Hänellä diagnosoitiin vuonna 2025 dementia.
Serafiimiritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Serafiimiritarikunta (ruots. Serafimerorden) on Ruotsin korkea-arvoisin ritarikunta. Se perustettiin kuningas Fredrik I:n päätöksellä 23. helmikuuta 1748. Alkujaan ritarikunnan jäsenillä oli vastuu valvoa Ruotsin köyhiä, orpoja ja mielisairaita auttavia laitoksia. Jäsenet olivat tärkeitä vaikuttajia tällä saralla 1700- ja 1800-luvuilla, ja avun antajille myönnettiin kunnianosoitusta kiitoksena tästä. Kunniamerkki on valkoiseksi emaloitu kultainen Maltan risti, jonka sakaroiden välissä on tyylitellyt enkelikuviot. Merkkiä kannetaan vaaleansinisessä, rinnan yli oikealta vasemmalle kulkevassa nauhassa tai vaihtoehtoisesti koristeellisessa serafinpäistä ja patriarkanristeistä muodostuvassa ritarikuntaketjussa.
Ritarikunnan jäsenelle laaditaan aina vaakuna (mikäli sitä ei ennestään ole), joka hänen kuoltuaan ripustetaan Tukholman Riddarholmskyrkaniin. Ritarikunnan jäsenen hautajaispäivänä kirkossa kuullaan niin sanottu Serafim-soitto, jolloin Riddarholmskyrkanin kelloja soitetaan tauottomasti kello 12 ja 13 välillä. Tällä perinteellä kunnioitetaan korkea-arvoisen vainajan muistoa.
Ritarikunnan jäsenyyskriteerejä kiristettiin tuntuvasti vuonna 1975: ritarikunnan jäsenyyden voi saada Ruotsin kuningashuoneen jäsenen lisäksi vain ulkomainen valtionpäämies tai tähän rinnastettava henkilö valtiovierailujen yhteydessä. Ritarikunnan suurmestari on Ruotsin hallitseva kuningas tai kuningatar.
Ritarikunnassa on vain yksi luokka:
ritari
Ritarikunnan jäseniä

Ritarikunnan tuoreimmat ruotsalaiset jäsenet ovat Länsi-Götanmaan herttua, prinssi Daniel, joka sai jäsenyyden avioituessaan kruununprinsessa Victorian kanssa 19.6.2010 sekä heidän tyttärensä prinsessa Estelle, joka sai jäsenyyden kastajaisissaan 22.5.2012.
Suomalaisia ritareita ovat presidentit Carl Gustaf Emil Mannerheim (1919), Lauri Kristian Relander (1925), Pehr Evind Svinhufvud (1932), Kyösti Kallio (1938), Juho Paasikivi (1952), Urho Kekkonen (1956), Mauno Koivisto (1982), Martti Ahtisaari (1994), Tarja Halonen (2000), Sauli Niinistö (2012) ja Alexander Stubb (2024). Suomen presidenteille on aina heidän virkaanastumisensa jälkeen laadittu serafiimiritarikuntaa varten vaakuna ja tunnuslause. Aatelistaustaisilla Mannerheimilla ja Svinhufvudilla nämä olivat kuitenkin olemassa jo ennen presidenttiyttä. Suomalainen kreivi Gustaf Mauritz Armfelt lyötiin serafiimiritarikunnan ritariksi vuonna 1789.
Aiheesta muualla

Serafim-ritarikunta Ruotsin kuninkaallisen hovin kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Sahlgrenin yliopistollinen sairaala

| Sahlgrenin yliopistollinen sairaala |
| --- | --- |


Sijainti
Osoite:  Blå stråket 5 Göteborg
Yhteistyöyliopisto:  Göteborgin yliopisto
Historia
Perustettu:  1997
Linkki
Kotisivut:  https://www.sahlgrenska.se/
Sahlgrenin yliopistollinen sairaala (ruots. Sahlgrenska Universitettssjukhuset) on Ruotsin Göteborgissa sijaitseva Pohjoismaiden suurin opetus- ja tutkimussairaala. Se perustettiin vuonna 1997 yhdistämällä Mölndalin ja Sahlgrenin sairaalat sekä Östra sjukhuset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sahlgrenin yliopistollinen sairaala Wikimedia Commonsissa
Sairaalan verkkosivut (ruotsiksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  ISNI  VIAF
Työmuisti

Työmuisti on muisti, joka tallentaa lyhytkestoisesti tietoa samalla kun aivot muokkaavat sitä. Tieto tulee työmuistin työstettäväksi aistimuistista. Työmuisti pitää asioita mielessä vain muutamia sekunteja. Työmuistista asia voi tallentua säilömuistiin, jossa olevat asiat voidaan muistaa pysyvästi. Jollei tietoa kerrata aktiivisesti, se katoaa muutamissa sekunneissa. Työmuistin toiminta liittyy läheisesti tarkkaavaisuuteen. Tiedon lyhytaikaisen taltioinnin lisäksi työmuistin tehtäviin kuuluu muistissa olevan tiedon käsittely.
Perinteisesti työmuistin kooksi on määritelty 7±2 toisiinsa liittymätöntä mieltämisyksikköä, mutta tutkimusten mukaan todellinen koko on 4. Ihmisen työmuisti pystyy vastaanottamaan 40-60 bittiä tietoa sekunnissa. Tämä vastaa lyhyttä lausetta.
Työmuisti koostuu aivosolujen yhteistyöstä ja perustuu hermosolujen toiminnan hetkelliseen tahdistumiseen. Sanamuistista vastaava aivojen etuotsalohkon alaosa pitää tiedon muistissa ja näkömuistista vastaava yläosa työstää sitä. Työmuistin suorituskyky riippuu pitkälti geeneistä. Sen yksilöllinen kapasiteetti näkyy eroina aivoalueiden vuorovaikutuksessa.
Baddeleyn ja Hitchin työmuistimalli

Baddeleyn ja Hitchin työmuistimalli (1974) koostuu keskusyksiköstä ja kahdesta alayksiköstä. Keskusyksikkö ohjaa tarkkaavaisuutta ja koordinoi tiedon hallintaa ja varastointia alayksiköissä. Alayksiköt ovat fonologinen kehä ja visuospatiaalinen muistilehtiö.
Fonologinen kehä koostuu taltiosta jossa verbaalinen tieto säilyy muutamia sekunteja, sekä kertausjärjestelmästä, jonka avulla tietoa ylläpidetään mielessä äänettömästi toistamalla.
Visuospatiaalinen muistilehtiö ylläpitää tietoa objektien ominaisuuksista, paikasta näkökentässä ja objektien välisistä avaruudellisista suhteista.
Mallia on myöhemmin täydennetty episodisella taltiolla, joka yhdistää edellä mainituista alayksiköistä ja pitkäkestoisesta muistista tulevaa informaatiota ymmärrettäviksi tapahtumiksi.
Cowanin työmuistimalli

Cowanin mallissa työmuisti on se osa säilömuistia, johon tarkkaavaisuus kohdistuu.
Yhteys älykkyyteen

Työmuisti on voimakkaasti yhteydessä älykkyyteen. Kun se on muuttujana, erään tutkimuksen mukaan mentaalinen nopeus ja huomion kontrolli eivät olleet yhteydessä älykkyyteen, vaan nimenomaan yksinkertainen lyhytkestoinen muisti. Kyseessä saattaa olla kyky samanaikaisesti prosessoida ja tallentaa asioita. Sen heikkous voi haitata monimutkaista ajattelua. Muisti on yhteydessä luetun ymmärtämiseen jopa matemaattisesti samankykyisten ihmisten kesken. Joissain tutkimuksissa työmuisti on vahvemmin yhteydessä älykkyyteen kuin lyhytkestoinen muisti.
Oregonin yliopiston tutkimuksessa (joustava) älykkyys korreloi voimakkaasti (r=0,66) sen kanssa, montako objektia henkilön lyhytkestoiseen muistiin mahtui, muttei sen kanssa (r=-0,05), miten tarkasti hän muisti niiden (kuva)objektien yksityiskohdat.
Sekä älykkyys että työmuisti tai lyhytkestoinen muisti ennustavat hyvin opintomenestystä. Niiden merkitys romahtaa, jos muuttujaksi otetaan myös aiempi osaaminen. Tätä näytti selittävän se, että älykkyys vaikuttaa varhaiseen oppimiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Työmuisti Wikimedia Commonsissa
Bunkeflostrand

| Bunkeflostrand |
| --- | --- |
 Bunkeflostrand
 Koordinaatit: 55°32′41″N, 12°55′25″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Malmö
Väkiluku (31.12.2023):  15 488
Bunkeflostrand on taajama Malmön kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 15 488 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bunkeflostrand Wikimedia Commonsissa
Roman Balajan

| Roman Balajan |
| --- | --- |
 Roman Balajan vuonna 2021.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1941 (ikä 83) Nerkin Horatagh, Vuoristo-Karabahin autonominen alue, Neuvostoliitto
Ammatti:  elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Lentoja unessa ja valveilla (1982/1983)
Palkinnot
 Neuvostoliiton valtionpalkinto (1987), Ukrainan kansantaiteilija (1997) 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Roman Gurgenovytš Balajan (arm. Ռոման Գուրգենի Բալայան, Roman Gurgeni Balajan; ukr. Роман Ґурґенович Балаян, Roman Gurgenovytš Balajan; ven. Роман Гургенович Балаян, Roman Gurgenovitš Balajan); 15. huhtikuuta 1941 Nerkin Horatagh, Vuoristo-Karabahin autonominen alue, Azerbaidžanin SNT, Neuvostoliitto) on armenialais-ukrainalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Hän työskenteli Stepanakertin teatterissa näyttelijänä vuosina 1959–1961. Sitten opiskeli Jerevanin teatteri-instituutissa (1962–64) ja jatkoi opintojaan Kiovan kansallisessa teatteri-, elokuva- ja televisioyliopistossa (–1969). Hänen työskenteli vuodesta 1970 lähtien kiovalaisen O. Dovženko -elokuvastudion palveluksessa. Vuosina 1996-2014 hän toimi Iljuzion films-yhtiön johtaja («Ілюзіон фільмз»).
Hänen pitkä elokuvansa Lentoja unessa ja valveilla (1983, ven. Полёты во сне и наяву, Poljoty vo sne i najavu) saavutti suurta suosiota perestroikan alkuaikoina Neuvostoliitossa. Elokuvan näki 6,5 miljoonaa katselijaa vuonna 1983. Suomen ensi-ilta oli vuonna 1983 ja Yleisradio esitti elokuvan ykköskanavallaan vuonna 1985. Vuonna 2021 elokuva luokiteltiin Ukrainan elokuvahistorian sadan parhaan elokuvan listan sijalle 7.
Balajanin filmografiaa, ote ohjauksista (1969–):
Erakko (1978)
Lentoja unessa ja valveilla (1982/1983)
Talismani (1986)
Filer (1987)
Kohtalokas rakkaus (1989)
(Yö on kirkas) (2003; ven. Ночь светла, Notš svetla)
(Paratisin linnut) (2008; ven. Райские птицы, Raiskije ptitsy)
Balajan on palkittu useasti taiteellisista töistään. Hänen saamia yleisiä tunnustuksia ovat muun muassa Neuvostoliiton valtionpalkinto (1987), Ukrainan kansantaiteilija (1997), taideakatemian jäsen (akateemikko, 2001), Ukrainan ansioritarikunnan kunniamerkit (III, II ja I luokka; 2001, 2008 ja 2016), Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunnan kunniamerkki (V luokka, 2020).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roman Balajan Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Балаян Роман Гургенович – Mm. uudempia tunnustuksia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine 
Käännös suomeksi
Trouble Bound Gospel

| Trouble Bound Gospel> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1994–
Tyylilaji:  rock
Kotipaikka:  Turku, Suomi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Trouble Bound Gospel on suomalainen rockyhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1994 Turussa. Yhtye on julkaissut kolme täyspitkää albumia.
Jäsenet

Makke Luojus
Hemmu Valtanen
Sami Kärkkäinen
Riku Sanaksenaho
Teppo Pulli
Tanja Lindholm
Olli Nurminen
Olli Kauniskangas
Mikko Jakonen
Diskografia > Studioalbumit

Let’s Get Physical (2000)
Down the Rabbit Hole (2005)
Trouble Bound Gospel (2007)
Diskografia > EP:t

The Heat’s On! (1998,  mini-LP)
In the Middle Finger Jungle (2002)
Diskografia > Split-albumit

Snowy X-Mas (1998,  Disgrace -split)
Diskografia > Singlet

”Undercover Superagent” (1995)
”Shakin’ Ray” (1996)
”Jinxed” (2003)
Aiheesta muualla

Finnmusic
Rytmikitara

Rytmikitara on kitarasta käytetty nimitys silloin, kun kitaristi soittaa kappaleeseen säestystä. Populaarimusiikissa säestys on usein rytmiä painottavaa, minkä takia säestävää kitaristia kutsutaan rytmi- tai komppikitaristiksi. Komppikitaristin säestävä soitto perustuu usein sointuihin, mutta se voi olla myös yksiäänistä. Soinnut ja yksiääniset säestyskuviot muodostavat usein lyhyitä ostinatoja tai riffejä, mutta pelkkien yksittäisten sointujen käyttö on yleistä.
Muusikko Freddie Green on sanonut:
»Sinun ei pitäisi kuulla kitaraa sinänsä. Sen tulisi olla rumpuja, niin että tuntuu kuin rumpali soittaisi sointuja - niin kuin virveli olisi A:ssa ja hi-hat D-mollissa. Huomaat kitaran vasta kun se puuttuu.»
The Who-yhtyeen kitaristi Pete Townshend on sanonut:
»En edes ajattele yrittäväni olla leadkitaristi. Mielestäni olen suurelta osin osa bändiä sekä samalla riffien tekijä. Nautin säestää toisia ja antaa heidän olla esillä... Musiikillisesti olen onnellisin, kun tunnen sysiväni jotakuta muuta aikaansaamaan hyviä asioita olematta kuitenkaan liian piikikäs.»
Tunnettuja rytmikitaristeja

James Hetfield (Metallica)
Elvis Presley
Rudolf Schenker (Scorpions)
Ron Wood (Rolling Stones)
Bruce Springsteen
Paul Landers (Rammstein)
Paul Stanley (Kiss)
Pete Townshend (The Who)
Malcolm Young (AC/DC)
Izzy Stradlin (Guns N' Roses)
Bruce Welch (The Shadows)
John Lennon (The Beatles)
Dennis Danell (Social Distortion)
Zacky Vengeance (Avenged Sevenfold)
Deryck Whibley (Sum 41)
Taylor York (Paramore)
Jeff Hanneman (Slayer)
Jinxx (Black Veil Brides)
Carlton Bost (The Dreaming)
Erik Turner (Warrant)
Tim McIlrath (Rise Against)
Sébastien Lefebvre (Simple Plan)
Freddie Mercury (Queen)
Juha Torvinen (Eppu Normaali)
Rick Parfitt (Status Quo)
Piristeel

Piristeel Oy on kauhavalainen metalliteollisuuden yritys, joka valmistaa kattotarvikkeita ja sade­vesi­järjestelmiä. Vuonna 2018 lapualaisena yrityksenä tunnettu Piristeel siirsi tuotantotilansa entisiin Finn-Powerin tiloihin Kauhavalle. Helmikuussa 2019 SSAB:n tytäryhtiö Ruukki Construction osti Piristeelistä 67 prosentin enemmistön. Vuonna 2018 Piristeelin liikevaihto oli 20 miljoonaa euroa ja se oli alansa markkinajohtaja Suomessa
Aiheesta muualla

Talouselämä: Ränneistä tuttu perheyhtiö loikkaa pörssimaailmaan: "Katto ja siihen liittyvät tuotteet halutaan ostaa yhdeltä toimittajalta”
Poyntingin–Robertsonin ilmiö

Poynting-Robertson-ilmiö on ilmiö, jossa Aurinkoa tai jotain muuta tähteä kiertävä hyvin pieni pölyhiukkanen ajautuu ajan mittaan kiertämäänsä tähteen. Ilmiö on nimetty sen selittäjien John Henry Poyntingin ja Howard Percy Robertsonin mukaan.
Säteily Auringosta (S) ja lämpösäteily hiukkasesta havaitsijan nähtynä ollessa levossa a) suhteessa hiukkaseen ja b) suhteessa Aurinkoon.
Pölyhiukkasta jarruttaa radallaan siitä lähtevä lämpösäteily, jonka suuntaa siirtää hyvin pienen kulman hiukkasen oma rataliike. Epätasainen ulossäteily vaikuttaa rataliikkeeseen rekyylin tavoin. Poynting-Robertsonin ilmiöllä on taipumus ajaa hiukkanen hidasta spiraalia pitkin tähteen ja myös tasoittaa hiukkasen radan soikeutta.
Esimerkiksi 1 AU:n päässä Auringosta olevalle yhden mikrometrin (1 µm, miljoonasosa metriä) läpimittaiselle hiukkaselle ajautumisaika Auringon lähelle vie muutama tuhat vuotta. Lähellä Aurinkoa pölyhiukkaset haihtuvat
kuumuudessa. Jos hiukkanen on hyvin pieni, esimerkiksi Auringon lähellä alle 0,1 mikrometriä, säteilynpaine estää Poynting-Robertsonin ilmiön.
Ebbe Schön

| Ebbe Schön |
| --- | --- |
 Ebbe Schön Göteborgin kirjamessuilla 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1929
Kuollut: 4. elokuuta 2022 (92 vuotta)
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  etnologi, kirjailija
    
Ebbe Schön (13. joulukuuta 1929 – 4. elokuuta 2022) oli ruotsalainen kansatieteilijä (etnologi) ja kirjailija. Hän esiintyi myös usein radiossa ja televisiossa. Schön väitteli tohtoriksi vuonna 1973 aiheenaan Jan Fridegård. Myöhemmin hän hoiti Nordiska museetin kokoelmia ja kirjoitti kirjoja ruotsalaisesta kansanuskosta.
Teoksia

Jan Fridegård och forntiden: En stuie i diktverk och källor (1973, väitöskirja)
Jan Fridegård: Proletärdiktaren och folkkulturen (1978)
Julen förr i tiden (1980)
Svensk folktro A-Ö (1998)
Älvor, troll och talande träd (2000)
Folktro från förr (2001)
Folktrons ABC (2004)
Asa-Tors Hammare (2004)
Erotiska väsen (2010)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ebbe Schön Wikimedia Commonsissa
Sisäelimet ruokana

Monia eläinten sisäelimiä on käytetty perinteisesti ihmisravinnoksi. Tällaisia ovat esimerkiksi maksa, munuaiset, kateenkorva, sydän ja aivot. Kieli ei ole anatominen sisäelin, mutta myös se lukeutuu gastronomiassa sisäelimeksi.
Sisäelinten välillä on suuria eroja sekä ravitsemuksellisesti että maun suhteen. Esimerkiksi maksassa on voimakas maku ja se sisältää runsaasti rautaa, kun taas kateenkorva on maultaan hyvin mietoa. Maksa, munuaiset ja sydän sisältävät vain vähän rasvaa toisin kuin kieli ja aivot.
Käyttö

Kaikkia karjasta saatavia syötäväksi kelpaavia sisäelimiä ei hyödynnetä Suomessa ihmisravintona. Suuri osa niistä myydään kuitenkin lemmikkieläinten raakaravinnoksi tai niitä hyödynnetään turkiseläinten rehun valmistuksessa.
Sisäelimiä hyödynnetään ravintona Keski- ja Etelä-Euroopassa moninkertaisesti Suomea enemmän. Monet suomalaiset kokevat sisäelinten valmistamisen ruoaksi liian työlääksi.