Okahandja
Historia

1700-luvun lopussa Okahandjaan asettuivat Bechuanamaasta (nyk. Botswana) muuttaneet hereroheimot. (Toisten tietojen mukaan hererot olisivat tulleet Lounais-Angolasta ja jo ennen 1700-lukua.) Heidän johtajanaan oli päällikkö Mutjise. Hieman myöhemmin osa heistä siirtyi Windhoekiin, vieressä olevaan Gross Barmeniin ja Otjimbingween, mutta heitä palasi sittemmin Okahandjaan ja viereiseen Otjikuneen. Täällä asui pääpäällikkö ja esi-isien tulen vartija Tjamuaha, ja täällä syntyivät kaksi tärkeintä hererojohtajaa, Maherero (n. 1820–1890) ja Samuel Maherero (1856–1923).
Okahandjan lähetysasema, jolle annettiin nimeksi Schmelens Hoffnung, perustettiin vuonna 1850, mutta jo samana vuonna namapäällikkö Jonker Afrikaner miehineen ryösti sen.
Okahandjan historiassa on useita verisiä episodeja. Esimerkiksi 23.8.1850 Jonker Afrikaner ja hänen heimonsa hyökkäsivät Kahitjenen hereroheimoa vastaan ja suorittivat “Okahandjan verilöylyn”. Vuonna 1861 Jonker Afrikaner, joka nyt oli ystävällismielisissä väleissä Tjamuahan kanssa, kuoli Okahandjassa, ja muutama viikko sen jälkeen kuoli Tjamuaha itsekin. Jonker Afrikaner haudattiin Okahandjaan hererojen hautausmaalle, sillä muuten hänen ruumiinsa olisi viety Windhoekiin.
Tämän jälkeisinä vuosina Okahandja menetti merkitystään, kun Otjimbingwesta tuli tärkeämpi paikka, mutta vuonna 1870 Okahandja tuli jälleen tärkeämmäksi, kun solmittiin 10-vuotinen rauha ja namojen merkitys hiipui. Rauha neuvoteltiin Carl Hugo Hahnin avustuksella syyskuussa 1870. Rauha säilyi kymmenen vuoden ajan, mutta sitten vihollisuudet puhkesivat uudelleen. Hahn onnistui taivuttamaan vain yhden namaheimon pidättymään taisteluista. Ryöstö- ja murharetket jatkuivat nyt kahdeksan vuoden ajan.
23.8.1880, tasan 30 vuotta Jonker Afrikanerin johtaman verilöylyn jälkeen Okahandjassa vuodatettiin jälleen verta. Tällöin Maherero antoi murhata Jonker Afrikanerin tämän nukkuessa, ja aloitti näin namojen täydellisen hävityksen.
Okahandjan hererot olivat tuohon aikaan Lounais-Afrikan merkittävin sotilaallinen voima. Näin ollen saksalaiset Schutztruppe-joukot yrittivät saada aikaan sopimuksen hereroiden kanssa, mutta menestys oli korkeintaan kohtalaista. Vuonna 1888 saksalaiset joukot karkotettiin Okahandjasta, ja heidän oli haettava suojaa Otjimbingwesta. Kun saksalaiset saivat lisää joukkoja, heidän asemansa koheni, niin että vuonna 1890 tehtiin sopimus hereroiden ja Schutztruppe-joukkojen kesken. Saksalaisia johti tuolloin Curt von François. Saksalaisten suhteet hereroihin olivat aluksi hyvät, mutta Schutztruppe-joukot tekivät muutamia erehdyksiä, saksalaiset farmarit hyökkäsivät hereroita vastaan ja saksalaiset liikemiehet kohtelivat alkuasukkaita huonosti. 12.12.1890 saksalaisten joukkoja pidätteli etelässä namojen Bondelswarte-heimon kapina.
Tammikuussa 1904 alkoi hereroiden kapina Okahandjassa ja se levisi myös muualle ns. hererosodaksi. Siinä Okahandja ja Omaruru joutuivat piiritetyiksi, mutta kapteeni Victor Frankenin onnistui vapauttaa nämä paikat hereroiden piirityksestä. Seitsemän kuukautta myöhemmin sota päättyi siihen, että suurin osa hereroista oli tapettu Waterbergin verilöylyssä, mikä jälkeen loput heistä karkotettiin Omahekeen.
Tämän jälkeen Okahandjalla ei enää ollut juuri merkitystä. Seuraava merkittävä tapahtuma oli vuonna 1923, kun päällikkö Samuel Maherero, joka oli kuollut maapaossa Bechuanamaassa, tuotiin Okahandjaan ja haudattiin sinne 26.8.1923.