stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
AMC Gremlin
Gremlin autourheilussa > Randall 401-XR

Vuonna 1972 Arizonan Mesassa toiminut AMC-jälleenmyyjä Randall sai tehtaan suostumuksen valmistaa ja myydä 401 kuutiotuumaisellä  (6,6 l) V8-moottorilla varustettuja Gremlinejä. Autot tulivat tehtaalta 304 V8:n vaatimalla etujousituksella ja kallistuksenvakaimella. Fyysisestihän moottorit olivat samankokoiset ja painoakaan ei isommalla moottorilla ollut juurikaan enempää, joten auton ajettavuus pysyi sellaisena kuin se oli tehtaalla suunniteltu. Randallin muokkaamina Gremlinit kulkivat tehtaan vakioviritteisellä moottorilla neljännesmailin aikaan 12-13 sekuntia, loppunopeuden ollessa 115 mailia tunnissa (185 km/h). Autot olivat silti täysin käyttökelpoisia päivittäisessä liikenteessä. Randall 401-XR-mallinimellä (X niin kuin Gremlin X, R niin kuin Randall) kulkeneita autoja valmistettiin vuosien 1972 - 1974 välisenä aikana kaikkiaan vain kaksikymmentä kappaletta.
Meksiko

AMC:n osaomistuksessa ollut Vehiculos Automotores Mexicanos (VAM) valmisti Gremlinejä lisenssillä Meksikossa. Kun Gremlin esiteltiin Pohjois-Amerikan markkinoille vuonna 1970, VAM jatkoi edukkaimpana mallinaan Rambler Americanin valmistamista aina vuoteen 1974 asti. VAM:in valmistamien versioiden varusteet, verhoilu ja usein myös mallinimet poikkesivat AMC:n vastaavista. Gremlin oli kolmas VAM-valmiste, joka ei kantanut "Rambler"-nimeä, aiemmat olivat vuoden 1968 Javelin- ja 1972 Classic -mallit. Meksikon markkina-alueella "Gremlin"-nimen käyttö jatkui VAM:in valmistaman AMC Spiritin mallinimenä vuosina 1979 – 1983, kun Gremlin poistui Pohjois-Amerikan markkinoilta jo 1978.
Australia

Yksi Gremlin valmistui AMC:n yhteistyökumppani Australian Motor Industriesin (AMI) kokoonpanemana. AMC laivasi Completely Knocked Down (CKD)-sarjat Australiaan, jossa ne kokoonpantiin, tarpeellisella määrällä paikallisten valmistajien komponentteja. Näin vältyttiin autojen korkeilta tuontitulleilta. AMI kokoonpani ja markkinoi AMC:n AMX-, Hornet-, Javelin- ja Matador-malleja "Rambler"-nimen alla. Niinpä tämä ainokainen, koekäyttöön tuotu yksilökin sai nimen Rambler Gremlin. Mallin kokoonpanoa Australiassa ei kuitenkaan aloitettu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta AMC Gremlin Wikimedia Commonsissa
Allpar.com - The Gremlin: AMC's Successful Compact
1971 AMC Gremlin X
1972 AMC Gremlin
1973 AMC Gremlin X Levi's
1974 AMC Gremlin X
1975 AMC Gremlin
1976 AMC Gremlin kiihdytysauto
1977 AMC Gremlinin uusi keula
1977 AMC Gremlin, myös perän ilme muuttui.
1978 AMC Gremlin X
Rich LaMont'n Pro Stock-Gremlin
Randall 401-XR
VAM AMC Gremlin
1971 AMI Rambler Gremlin sisältä
Klaus Scherer

Klaus R. Scherer (s. 1943) on sveitsiläinen psykologi.
Scherer opiskeli aluksi yhteiskuntatiedettä ja taloustiedettä Kölnin yliopistossa ja London School of Economicsissa. Tämän jälkeen hän opiskeli psykologiaa ja väitteli filosofian tohtoriksi Harvardin yliopistosta vuonna 1970. Scherer pääsi opettamaan Pennsylvanian yliopistoon Philadelphiaan ja saksalaiseen Kielin yliopistoon. Vuonna 1973 hänestä tuli Justus-Liebig-Universität Gießenin sosiaalipsykologian professori, ja vuosina 1985–2008 hän toimi psykologian professorina Geneven yliopistossa. Genevessä Scherer perusti johtamansa laitokset Centre Interfacultaire en Sciences Affectives ja Swiss Center for Affective Sciences.
Scherer on erikoistunut tunteiden tutkimukseen. Hän laati tunteen osa-alueiden mallinnusmenetelmän CPM (Component Process Model). Hänen tutkimustyönsä on sivunnut myös musiikkipsykologiaa. Scherer on ollut mukana perustamassa tieteellistä Emotion-julkaisua ja toimittamassa Oxford University Pressin Affective Science -kirjasarjaa. Hän kuului myös International Society for Research on Emotionin (ISRE) perustajiin. Scherer on American Psychological Associationin, Association for Psychological Sciencen ja Acoustical Society of American jäsen. Hänet valittiin vuonna 2002 American Academy of Arts and Sciencesin kansainväliseksi kunniajäseneksi. Hän on myös Academia Europæan jäsen. Scherer on saanut kunniatohtorin arvot Bolognan yliopistosta ja Bonnin yliopistosta. Hänet nimitettiin lisäksi Ludwig-Maximilians-Universität Münchenin kunniaprofessoriksi.
Veikko Torkkeli

| Veikko Torkkeli> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. kesäkuuta 1950 Oulu
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Seura
Seura:  Oulun Kärpät
Sarja:  SML
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1967–1987
Aik. seurat:  Tappara
Seurat:  1967–1987
Veikko Torkkeli on entinen suomalainen jääkiekkoilija ja jääpalloilija. Torkkeli pelasi jääkiekkoa Kärpissä ja Tapparassa sekä toimi Kärppien päävalmentajana.
Torkkeli pelasi 348 ottelua tehoin 42+49=136. Jäähyjä hän sai 270 minuuttia. Pudotuspeleissä hän pelasi 43 ottelua tehoin 6+9=15 jäähyin 57 minuuttia. Torkkeli voitti pelaajana yhden kullan ja neljä pronssia.
Torkkelin neljä vuotta nuorempi veli Jorma oli myös Kärppien miehiä selvennä.
Torkkeli toimii nykyäänmilloin? junioripäällikkönä Kiekko-Oulu nimisessä jääkiekkoseurassa.
Kazuyoshi Hoshino

| Kazuyoshi Hoshino> 星野一義 |
| --- | --- |
 Kazuyoshi Hoshino tallipäällikkönä  vuoden 2010 Formula Nippon osakilpailussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1947 (ikä 77)
Kansalaisuus:   Japani
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1976–1977
Entiset tallit:  Tyrrell,  Kojima
Kilpailuja:  2
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Japanin Grand Prix 1976
Viimeinen kilpailu:  Japanin Grand Prix 1977
Kazuyoshi Hoshino (jap. 星野一義, s. 1. heinäkuuta 1947 Shizuoka) on entinen japanilainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausilla 1976–1977. Hän oli 11. Japanin GP:ssä 1977. Hän kilpaili Tyrrellistä ja Kojimasta muunnellussa Heros Racing -autolla.
Hoshino kilpaili Kawasakin 125- ja 90-kuutioisissa 60-luvulla voittaen motocross-sarjan mestaruuden vuonna 1968. Hän voitti Japanin Formula 2000 -sarjan mestaruuden vuosina 1975 ja 1977 ja Japanin F2-mestaruuden vuonna 1978. Hän voitti kansallisen Japanin Formula 3000-mestaruuden vuosina 1987, 1990 ja 1993 sekä Japanin Sports-Prototype-mestaruuden vuonna 1991 ja 1992. Hän kilpaili myöhemmin Nissanilla yhdessä Masahiro Hasemin kanssa voittaen Japanin Touring car -sarjan mestaruuden vuonna 1990. Hänen varteenotettavin voittonsa oli vuoden 1985 WEC Fujin 1 000 km voitto. Hoshino osallistui myös Le Mansin 24 tunnin ajoon vuosina 1986–1990 ja 1995–1998. Hän oli parhaimmillaan kolmas vuoden 1998 Le Mansin ajoissa.
Hoshino lopetti kilpailemisen vuonna 2002 keskittyen omaan Super GT -tiimiinsä ja Nissaniin erikoistuvaan yritykseensä. Hänen poikansa Kazuki Hoshino ajoi isänsä Super GT -tallissa vuosina 2006-2007.
Jan Solans

Jan Solans (s. 25. joulukuuta 1997) on espanjalainen ralliautoilija. Hän ajaa WRC2-sarjassa. Hänen kartanlukijansa on Rodrigo Sanjuan. Solans on vuoden 2019 JWRC-sarjan mestari. Myös hänen veljensä Nil Solans on ralliautoilija. Solans ajoi Espanjan rallisarjassa toiseksi kaudella 2023. Kaudella 2024 hän ajoi Toyota GR Yaris Rally2 -auton ensimmäisen MM-tason voiton Portugalin rallissa. Kaudella 2025 Solans ajaa WRC2-sarjassa täyden kauden.
Viipurin yleisradioasema

Viipurin yleisradioasema oli Viipurissa vuosina 1927–1940 ja 1942–1944 toiminut radioasema, joka välitti Suomen Yleisradion lähetysten lisäksi myös paikallisesti tuotettuja ohjelmia. Asema tunnettiin epävirallisesti Viipurin radiona.
Historia > Perustaminen ja alkuvaiheet

Viipurin radioyhdistyksen perustama asema aloitti lähetyksensä tammikuussa 1927. Lähetin ja radiomastot sijaitsivat Neitsytniemeen johtavan tien varrella olleilla valleilla, ja studiona toimi puhelinyhtiön kahvihuone. Keräysvaroilla ja sähköliikkeiden tuella hankitun aseman aallonpituus oli 214,3 metriä. Se välitti etupäässä Yleisradion ohjelmia, jotka saatiin Helsingistä puhelinlinjoja pitkin. Kuuluvuussäteen kerrottiin olleen kidevastaanottimilla 50–60 kilometriä. Toimintaa rahoitettiin muun muassa kuuntelulupien välittämisestä saadulla palkkiolla.
Vuodesta 1928 lähtien aseman taajuus oli 1 250 kHz, aallonpituus 240 metriä ja antenniteho 0,4 kilowattia. Prahan kansainvälisen radiokonferenssin jälkeen taajuudeksi tuli heinäkuusta 1929 lähtien 1031 kHz (291,2 metriä). Vuonna 1929 radioyhdistys sopi Yleisradion kanssa perjantain ruotsinkieliset lähetykset korvaavasta paikallisohjelmasta ja sen rahoituksesta.
Historia > 1930-luku

Posti- ja lennätinhallituksen Viipurin Maaskolaan rakentama uusi 10 kilowatin tehoinen yleisradioasema otettiin käyttöön kesäkuun alussa 1931. Asemarakennuksen oli suunnitellut arkkitehti Arvo Hänninen. Lähettimen oli valmistanut Marconi’s Wireless Telegraph Company, ja kaksi sadan metrin korkuista antennimastoa oli tilattu A. Ahlströmin Varkauden konepajalta. Ohjelmat siirrettiin entiseen tapaan etupäässä puhelinlinjoja pitkin. Paikallisohjelmia varten saatiin uusi studio lennätinkonttorin talosta Karjalankatu 4:ssä.
Viipurin aseman taajuudeksi tuli tammikuussa 1934 Luzernin radiokonferenssissa sovittu 527 kHz (569,3 metriä). Yleisradion hallintaan siirtynyt asema lähetti vuonna 1934 yhteensä 207 paikallisohjelmaa, minkä lisäksi studio teki 99 esitystä valtakunnalliseen yleisohjelmaan. Viipuri oli tuolloin maaseutuasemista ensimmäinen molemmissa tilastoissa. Sivutoimisena ohjelmapäällikkönä työskenteli 1930-luvulta vuoteen 1944 saakka kaupunginkamreeri Emil Koponen. Paikallisohjelmat sisälsivät muun muassa esitelmiä, pakinoita, lausuntaa, kuunnelmia, soittoa, laulua ja gramofonimusiikkia.
Paikallinen ohjelmatoiminta siirtyi Viipurin radioyhdistykseltä Yleisradion ohjelmalautakunnan alaisuuteen alkuvuodesta 1937. Vuonna 1939 aloitettiin yhteistyö Sortavalan, Joensuun ja Kuopion asemien kanssa, jotka osallistuivat aikaisemmin vain Viipurin studiosta radioituun Itä-Suomen lähetykseen. Saman vuoden toukokuussa Viipurin aseman teho nostettiin Marconin uusilla laitteilla 20 kilowattiin.
Historia > Talvi- ja jatkosota

Viipurin yleisradioasema lähetti talvisodan aikana ohjelmaa viimeisen kerran 15. helmikuuta 1940, jolloin sen laitteita ryhdyttiin siirtämään sisämaahan. Edellisenä päivänä aseman pommituksessa sai surmansa teknikko Eino Vääriskoski. Viipurin asemaa korvaamaan rakennettiin sen entisellä taajuudella toiminut yhden kilowatin asema Lappeenrantaan. Viipurin laitteet sijoitettiin Kuopioon, jonka autoon siirretty lähetin oli tuhoutunut pommituksessa Viipurissa.
Radioasema aloitti toimintansa uudelleen jatkosodan aikana vuoden 1942 alussa. Se toimi aluksi linja-autossa Papulassa, kunnes huhtikuussa asema siirrettiin puuparakkiin, jonka läheisyyteen oli pystytetty 17 metrin korkuinen puumasto. Aseman teho oli yksi kilowatti ja sen taajuus 610 kHz (492 metriä). Paikallisohjelmaa lähetettiin tunnin ajan sunnuntaisin. Siitä noin puolet oli päämajan sotilashallinto-osaston ohjelmaa, jossa käsiteltiin kotiseudulleen palannutta väestöä koskevia käytännön kysymyksiä.
Viipurin lähetin siirrettiin syyskuussa 1943 puolustusvoimien käyttöön. Tilalle saatiin pieni noin 0,1 kilowatin tehoinen sotasaalislähetin, jonka taajuus oli 832 kHz (360 metriä). Lähettimen kunto oli huono, ja lähetykset laadultaan hyvin heikkoja. Vuoden aikana asema lähetti 74 paikallisohjelmaa, noin 40 jumalanpalvelusta ja yli 20 sotilashallinnon ohjelmaa. Lisäksi tehtiin lähes 50 ohjelmaa radion yleisohjelmaan sekä joukko ohjelmia Kannaksen rintamaradiolle. Helmikuussa 1944 Viipuriin saatiin Porin vanha 0,25 kilowatin lähetin, jonka taajuus oli 610 kHz. Asema lopetti toimintansa 16. kesäkuuta 1944.
Luettelo varakkaimmista suomalaisista 2016

Luettelo varakkaimmista suomalaisista listaa ne Suomen kansalaiset tai perheet, jotka kuuluivat yhdysvaltalaisen Forbes-lehden 1.3.2016 julkaisemalla dollarimiljardöörien listalle tai brittiläisen The Sunday Timesin  kevään 2016 rikkaimpien brittien listalle vastaavalla omaisuudella.
Artikkelin toisessa taulukossa esitetään toinen näkemys varakkaimmista suomalaisista henkilöistä tai peri- ja perhekunnista. Tähän listaan on kerätty Arvopaperi-lehden kesä-heinäkuun 2016 numeron esittelemistä monimiljonääreistä vähintään 300 miljoonan euron arvosta Helsingin pörssissä noteerattujen yhtiöiden osakkeita tai suomalaisia perhe- tai sukuyhtiöitä omistavat suomalaiset.
Suomalaiset dollarimiljardöörit

Taulukossa 2 on listattu yhdysvaltalaisen Forbes-lehden tai brittiläisen The Sunday Timesin vuoden 2016 listauksen mukaisia dollarimiljardöörejä, joiden kotipaikka on Suomi tai joilla on lehtitietojen mukaan Suomen kansalaisuus.
Useita heistä ei näy jälkimmäisen taulukon suomalaisen Arvopaperi-lehden varakkaimpien suomalaisten listalla, koska heidän omaisuutensa saattaa olla pääosaltaan muualla kuin Helsingin pörssissä noteeratuissa yhtiöissä tai suomalaisissa perheyrityksissä. Huomaa, että listoissa esitetään vain eräs arvio omistajajiensa julkisesta varallisuudesta ottamatta kantaa julkisuudessa piilossa olevaan muuhun omaisuuteen tai velkaosuuksiin tai sopimuksiin. Toiset lähteet voivat antaa useita kymmeniä prosentteja esitetystä poikkeavan arvion.
| Sija Forbesin listalla | Nimi (nimet) | Omaisuus (mrd USD) | Ikä | Toimialat mistä omaisuus peräisin | Kotimaa | Forbesin ajantasainen omaisuusarvio ja esittely (englanniksi) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 85. | Gennadi Timtšenko | 11,4 | 63 | öljy ja kaasu | Venäjä | Gennady Timchenko |
| 453. | Antti Herlin | 3,5 | 59 | hissit, rullaportaat | Suomi | Antti Herlin |
| 612. | Heikki Kyöstilä | 2,8 | 70 | hammaslääketieteelliset tuotteet | Suomi | Heikki Kyostila |
| - | Poju ja Anita Zabludowicz | 1,5 mrd. GBP |  | kiinteistöt, hotellit | Iso-Britannia |  |
| 1577. | Ilkka Herlin | 1,1 | 57 | hissit, rullaportaat | Suomi | Ilkka Herlin |
| 1577. | Niklas Herlin | 1,1 | 52 | hissit, rullaportaat | Suomi | Niklas Herlin |
| 1694. | Antti Aarnio-Wihuri | 1,0 | 76 | moniala | Suomi | Antti Aarnio-Wihuri |
| 1694. | Ilona Herlin | 1,0 | 51 | hissit, rullaportaat | Suomi | Ilona Herlin |
| 1694. | Arkadi Rotenberg | 1,0 | 64 | rakentaminen, siirtoputket, pankkitoiminta | Venäjä | Arkady Rotenberg |
| 1694. | Boris Rotenberg | 1,0 | 59 | rakentaminen, siirtoputket, kemikaalit | Venäjä | Boris Rotenberg |
Arvopaperi-lehden listaamat varakkaimmat suomalaiset 2016

Taulukkoon on koottu yli 300 miljoonan euron arvosta Helsingin pörssissä noteerattujen yhtiöiden osakkeita tai yksityisiä suomalaisia perhe- tai sukuyhtiöitä omistaneet henkilöt tai perhekunnat. Listaus pohjautuu Arvopaperi-lehden kesä-heinäkuun 2016 numeron artikkelien tässä esitettyä laajempiin tietoihin.
On paikallaan huomata, ettei listaus huomioi omaisuuksia tai omistajia, mikäli omaisuus on ulkomailla ilman, että kyseessä olisi suomalaisyhtiöiden tytäryhtiö tai muut suomaisyhtiön omaisuuserät.
| Nimi | Omaisuus (mrd>  EUR) | Suurimmat julkiset omaisuuserät  (pörssirikkaista yhtiöt joista heillä yli 10 milj>  EUR osake-omistus 1.6.2016;  muilta omistusosuus prosentteina suku/perheyhtiöstä))  | Kotimaa |
| --- | --- | --- | --- |
| Antti Herlin | 3,193 | pörssiosakkeet: Kone, Caverion, Sanoma, YIT | Suomi |
| Mika Anttonen | 1,545 | yksityiset yhtiöt: St1 Group (87 %) ja St1 Nordic (80 %) | Suomi |
| Ilkka Herlin | 1,185 | pörssiosakkeet: Kone, Cargotec, Oriola-KD | Suomi |
| Niklas Herlin | 1,092 | pörssiosakkeet: Kone, Cargotec, Oriola-KD, Alma Media | Suomi |
| Antti Aarnio-Wihuri | 1,005 | yksityiset yhtiöt: Wihuri (66 %) ja sen tytäryhtiö, pörssiyritys Winpak | Suomi |
| Ilona Herlin | 0,978 | pörssiosakkeet: Kone, Cargotec | Suomi |
| Paasikivet | 0,718 | pörssiosakkeet: Kemira, Uponor, Tikkurila |  |
| Heikki Kyöstilä | 0,690 | yksityiset yhtiöt: Planmeca (46 %) | Suomi |
| Erkki Etola | 0,573  (0,313+0,260) | pörssiosakkeet: Orion, UPM, SRV, Finnair, Stockmann; yksityiset yhtiöt: Etola (52 %), Tiiviste Group (78 %) | Suomi |
| Pertti Laineen perhe | 0,499 | yksityiset yhtiöt: Veikko Laine (100%), Länsiauto (95 %) |  |
| Björn Wahlroos | 0,476 | pörssiosakkeet: Sampo | Ruotsi |
| Cyril von Rettigin perhe | 0,390 | yksityiset yhtiöt: Rettig (61 %) |  |
| Stig Lival-Lindström | 0,385 | yksityiset yhtiöt: Lival (100 %) | Suomi |
| Vidgrénit (Einari Vidgrénin perhe) | 0,378 | pörssiosakkeet: Ponsse |  |
| Maarit Toivanen-Koivisto | 0,378 | yksityiset yhtiöt: Onvest  (54 %) | Portugali |
| Göran J. Ehrnroothin perhe | 0,375 | pörssiosakkeet: Fiskars, Munksjö, Ahlstrom, Nokia, Lemminkäinen |  |
| Hartwallit | 0,350 | pörssiosakkeet: Konecranes, Sponda, Stockmann |  |
Aiheesta muualla

Anderw Shirley (Editor): The Wealth Report 2016. 10th Edition (pdf) (Arvio maakohtaisesti 1, 10, 30, 100 ja 1000 milj. USD omistavien lukumäärästä julkaisun sivulla 65) Knight Frank Research, knightfrank.com. Viitattu 16.7.2016. (englanniksi)
Tebest,. T., J. Liski, J. Rissanen ja J. Hänninen, 8.1.2017: Rahavallan verkosto – näin eläkeyhtiöt liittoutuivat rikkaiden sukujen kanssa (yle.fi)
Pro Artjärvi

Pro Artjärvi on Kristillisdemokraattien, Kokoomuksen, SDP:n ja kolmen kunnallisjärjestöstään erkaantuneiden keskustalaisten muodostama ryhmä, joka muodosti enemmistön Artjärven kunnanvaltuustoon jakaakseen luottamushenkilöpaikat. Pro Artjärvestä käytetään nimitystä tekninen vaaliliitto, vaikka Artjärven Kristillisdemokraatit, Artjärven Kokoomus, Artjärven SDP sekä Artjärven Keskusta, myös siitä erkaantuneet, kävivät kunnallisvaalit 2008 kukin omalla puolueen vaalilistalla.
Pro Artjärveen kuuluvat kolme entistä Artjärven Keskustan valtuustoryhmään kuulunutta kunnanvaltuutettua muodostavat Artjärvi-valtuustoryhmän. Pro Artjärven aikaisempi nimitys oli Artjärvi-liike.
Osmo Durchman

Osmo Durchman ['durkman] (11. heinäkuuta 1890 Ruovesi – 18. tammikuuta 1959) oli suomalainen sukututkija.
Henkilöhistoria

Durchmanin vanhemmat olivat rovasti Lahja Hyvä Durchman ja Fanny Fredrika Ehrström. Ylioppilaaksi 1908 tullut Durchman valmistuivalmistui Kauppakorkeakoulusta 1915. 
Hän työskenteli Tampereen Osake-Pankissa 1916–1922, Otavan palveluksessa 1922–1935, Tieteellisten seurain kirjaston palveluksessa vuodesta 1946 ja Suomen tiedeseuran kirjastonhoitaja vuodesta 1952. Hän oli Aikalaiskirjan 34 päätoimittaja, Aikalaiskirjan 41 toimittaja ja Genoksen toimituskunnan jäsen vuodesta 1930.
Durchmanille myönnettiin kanslianeuvoksen arvonimi 1944. Hän työskenteli pankki-, kustannus- ja kirjastoalalla. Suomen Sukututkimusseura käynnisti vuonna 1924 hänen aloitteestaan kirkonarkistojen tili- ja historiakirjojen jäljennystyön. Kokoelmaa säilytetään Valtionarkistossa.
Julkaisuja ja toimitustöitä

Senaattori P. E. Svinhufvudin esivanhemmat, 1918
Bidrag till kännedom av å Finlands Riddarhus icke upptagna adliga ätter av utländskt ursprung. 8, Von Hausen (von Husen), 1920
Suku Weissmann von Weissenstein Suomessa, 1920
Cremer. Adl. ätten n:r 713: en på Svenska och Finska Riddarhusen icke upptagen, i Finland fortlevande gren (Kraemer),  1922
V. von Zweygberg (von Zweygbergk),  1922
Suomen sukututkimusseuran vuosikirja: Genealogiska samfundets i Finland årsskrift, 1923, 1928, 1929, 1930–1931, 1933, 1935
Polviander-suvun alkuperä ja varhaisimmat polvet 1600-luvun tuomiokirjojen valossa, 1925
Tieteellisestä sukututkimuksesta, 1926
Suomen piirilääkärit 1749-1927: kokoelma lyhyitä elämäkertoja, 1928, Gunnar Johnsson, Osmo Durchman, Karl Hedman
Alvar Renqvistin sukuperä, 1928
Suomen sukututkimusseuran julkaisuja. VI-VIII, Johnsson, 1928, Gunnar Johnsson, Gunnar Soininen, Karl Hedman, Osmo Durchman
Domkyrkans i Viborg räkenskaper 1655-1704, 1929
Tietoja erikoislaatuisista seurakunnista ynnä vastaavista historia- ja rippikirjoista, 1932
Kirkonarkistojen tuhoutumiset, 1932
Aikalaiskirja 1934: henkilötietoja nykypolven suomalaisista, 1933, Osmo Durchman, Ilmari Havu, Lauri Hendell
Henrik Johannes Boström: muistopuhe, 1933
Sukututkimuksesta ja sen tärkeimmistä koti- ja ulkomaisista  lähteistä, 1937
Huomautuksia vanhimmista säilyneistä historia-, tili-, muuttaneitten- ja rippikirjoista, 1939
Aikalaiskirja 1941: henkilötietoja nykypolven suomalaisista, 1941, J. A. Wecksell, Osmo Durchman, Ilmari Havu
Kruununprinssi ja -prinsessa, 1941
Hallman ja Malmborg suvut jälkeläistöineen, 1943
Lisätietoja seurakunnanarkistoista: nuoret seurakunnat, 1943
Slægtforskning i Norden: Finland, 1943, julkaisussa Haandbog i Slaegtsforskning
Bruksägarsläkten Timm i Finland och Sverige, 1943
Aili Vallin: Kouluhistoriikit ja matrikkelit kaupungeittain ja kunnittain, 1944
Eeli Granit-Ilmoniemi, 1945
LX-Beats

| Lauri Pihlman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1986 Espoo
Ammatti:  musiikkituottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  LX-Beats, LX, Rekami, Reka, Lapioksidis, D-Ugly, Maikreka
Aktiivisena:  2001–
Tyylilajit:  rap
Yhtyeet:  Enkkäpojat/Reka & Sibbe
Levy-yhtiöt:  Monsp Records, KPC Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
LX-Beats (oikealta nimeltään Lauri Pihlman, s. 7. lokakuuta 1986 Espoo) on suomalainen musiikkituottaja. Tuottamisen ohella Pihlman perusti myös vuoden 2009 alussa Skill Street Entertainment -nimisen pienlevy-yhtiön. Rekami-aliaksen (ajoittain muodossa Reka) lisäksi hän on myös räpännyt nimillä Lapioksidis ja D-Ugly.
Pihlman aloitti uransa vuonna 2001, jolloin hän julkaisi Asan innoittamana Oksidis EP:n 20 kappaleen CD-R-painoksena. Hän kuului myös muutamia nettialbumeita julkaisseeseen Enkkäpojat-kollektiiviin Sibben (nyk. Keemoh) kanssa.
Pihlman on asunut Espoon lisäksi Hyvinkäällä ja asuu nykyään Jyväskylässä.
Pihlmanin isoveli on jääkiekkoilija Tuomas Pihlman.
Elokuussa 2013 Pihlman herätti keskustelua ja nousi suurempaan tietoisuuteen kritisoimalla useita suomalaisia rap-artisteja kappaleellaan "Räpätäänkö välillä?". Kappaleen idea ja biitti oli suora mukaelma Big Seanin, Kendrick Lamarin ja Jay Electronican Control-kappaleesta, jossa Kendrick Lamar ivaili useille yhdysvaltalaisille artisteille.
Diskografia > Lapioksidis

Oksidis EP (2001)
Virhe EP (2002)
Laavaa (2002)
Rajalla (2002)
Diskografia > D-Ugly

Halpatuotantoa (2003)
Diskografia > LX-Beats

Music vol. 1 (2004)
Unreleased & Rare vol. 1 (2009)
Poor Man's Luxury (2009)
Raw Bangers (2012)
AKLX (2019) (Akrobatikin kanssa)
Are - Tunnustus  (2021)
Hazard - 1. Luku (Herttoniemi) (2022)
Are - Kaiken teoria  (2023)
Diskografia > Rekami

Biitti, höylä ja salmiakkia (nettijulkaisu, muodossa Reka) (2005)
Iskuja vyön alle (2010)
Nollabudjetti (2011)
Rautpohja Demot (Aren ja Krison kanssa) (2011)
Suomen jyväskyläläinen (2012)
40100 / G-Katu EP (2013)
Lounasseteli EP (2015)
Petin Pasin EP (2017)
Pihlderberg (2018)
Karonkka (2020)
Tekee Mun Päivän (2021)
Pianotunnit (2023)
Diskografia > Are & Rekami

Kabinettimusiikkia (2024)
Diskografia > Rekami & Keemoh

Vuoden tulokas (2013)
Diskografia > Huge & Rekami

Delaa Souli (2016)
Diskografia > Rekami & Joniveli

Harjun takana EP (2017)
Laastarit, Liimat, Teipit ja Siteet (2020)