stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karfentratsoni-etyyli
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa karfentratsoni-etyyli on vaaleankellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee esimerkiksi etanoliin, asetoniin, etyyliasetaattiin, dikloorimetaaniin ja heksaaniin. Karfentratsoni-etyyli on suhteellisen kapeakirjoinen herbisidi. Yhdiste aktivoituu valon vaikutuksesta ja sen herbisidinen mekanismi perustuu kasvien protoporfyrinogeenioksidaasientsyymin toiminnan estämiseen. Tämän seurauksena kasviin kertyy sille myrkyllisiä yhdisteitä, jotka vaurioittavat solukalvoja ja kasvi kuihtuu. Karfentratsoni-etyyli ei ole erityisen nisäkkäille, mutta on myrkyllistä vesieliöille kuten kaloille. WHO luokittelee yhdisteen lievästi haitalliseksi.
Valmistus ja käyttö

Karfentratsoni-etyyliä valmistetaan 4-(difluorimetyyli)-4,5-dihydro-3-metyyli-5-okso-1H-1,2,4-triatsolin ja etyyli-α,2,5-trikloori-4-fluoribentseenipropanoaatin välisellä reaktiolla emäksisissä olosuhteissa. Ainetta käytetään dispersiona muun muassa vehnä-, maissi- ja soijapapuviljelmillä. Tämän lisäksi sitä voidaan käyttää puuvillaviljelmillä lehtien kuihduttamiseen ennen sadonkorjuuta. Karfentratsoni-etyyli on hyväksytty käytettäväksi rikkaruohomyrkkynä muun muassa Euroopan unionin alueella, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Australiassa.
Aiheesta muualla

Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Carfentrazone-ethyl (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Carfentrazone-ethyl (englanniksi)
Maksimilian I (herttua)

Maksimilian I. Joachim von Sandrartin maalaama muotokuva vuodelta 1643.
Maksimilian I (saks. Maximilian; 17. huhtikuuta 1573 München – 27. syyskuuta 1651 Ingolstadt) oli Baijerin herttua vuosina 1597–1623 ja ensimmäinen Baijerin vaaliruhtinas vuosina 1623–1651. Hänen pitkälle valtakaudelleen osui vuosien 1618–1648 kolmikymmenvuotinen sota, jossa hän johti perustamaansa Katolista liigaa. Saksankielisen alueen mahtavimpana ruhtinaana Maksimilian I koetti estää Saksaa tulemasta Euroopan taistelukentäksi, mutta samaan aikaan hän pyrki puolustamaan aseellisesti katolista uskoa ja lisäämään omaa mahtiaan, mikä johti sodan pitkittymiseen. Talouspolitiikkaan Maksimilian toi merkantilismin oppeja.
Maksimilianin ensimmäinen puoliso Elisabet Renata.
Suku ja valtakauden alkuvuodet

Maksimilian I:n vanhemmat olivat Baijerin herttua Vilhelm V ja Lothringenin prinsessa Renata. Hänen kasvatuksestaan Ingolstadtin yliopistossa huolehtivat jesuiitat. Hänen isänsä luopui kruunusta vuonna 1597, ja Maksimilian otti hallitustehtävät itselleen seuraavana vuonna. Ensimmäisinä vuosinaan hän tehosti maansa hallintoa, vahvisti omaa valtaansa, uudisti lainsäädäntöä ja kehitti armeijaa. Hänen hallitsijakauttaan kuitenkin leimasi hänen osallisuutensa Saksan uskonsodissa. Maksimilianista tuli yksi Saksan katolisten ruhtinaiden johtajista hänen määrättyään vuonna 1607 Baijerin armeijan hyökkäämään valtakunnankiroukseen julistettuun protestanttiseen Donauwörthin kaupunkiin. Kun Saksan protestanttiset ruhtinaat vuonna 1608 muodostivat Evankelisen unionin, katoliset vastasivat perustamalla seuraavana vuonna Maksimilianin johdolla Katolisen liigan, jonka johtajana hän alusta alkaen toimi.
Maksimilian I:n ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1595 hänen serkkunsa, Lothringenin prinsessa Elisabet Renata (1574–1635), jonka vanhemmat olivat Lothringenin herttua Kaarle III ja Ranskan prinsessa Claudia. Liitto oli lapseton.
Kolmikymmenvuotinen sota

Maksimilian I:llä oli merkittävä rooli varsinkin kolmikymmenvuotisen sodan alkuvaiheissa. Hän lähetti vuonna 1619 Katolisen liigan armeijat sotimaan keisari Ferdinand II:n puolesta Böömin kapinoivia protestantteja vastaan, mutta asetti tuelleen kovat ehdot: Katolisen liigan tuli saada itselleen kaikki protestanteilta valtaamansa maat ja voiton jälkeen kapinallisten puolelle asettuneen Pfalzin asema vaaliruhtinaskuntana tuli siirtää Baijerille. Maksimilian seurasi henkilökohtaisesti vuoden 1620 Valkeavuoren taistelua, jossa Johann Tillyn komentamat Katolisen liigan joukot saivat ratkaisevan voiton Pfalzin Fredrik V:n komentamista protestanttien joukoista. Seuraavana vuonna valloitettiin pääosa Pfalzia. Keisari antoi sopimuksen mukaisesti Pfalzin vaaliruhtinuuden vuonna 1623 Maksimilianille.
Maksimilian joutui seuraavina vuosina jatkamaan sotaa Pohjois-Saksan alueella, jossa Christian Braunschweig ja Ernst von Mansfeld johtivat uusia protestanttisia armeijoita Tanskan kuningas Kristian IV:n tukemina. Katoliset pääsivät jälleen voitolle, mutta sitä varten keisari Ferdinand II joutui kokoamaan Albrecht von Wallensteinin komentaman oman armeijan, mikä vähensi Katolisen liigan merkitystä. Kun Tanska oli pakotettu ulos sodasta, Maksimilian painosti Ferdinand II:ta antamaan vuonna 1629 niin sanotun restituutioediktin ja erottamaan seuraavana vuonna Wallensteinin, sillä keisarin ja Wallensteinin valtapyrkimykset olivat muiden katolisten ruhtinaiden silmissä kasvaneet jo liiankin suuriksi. Kun Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf toi armeijansa Saksan protestanttien avuksi, Maksimilian joutui vuonna 1631 solmimaan liiton Ranskan kanssa ja hyväksymään Wallensteinin paluun keisarillisen armeijan johtoon. Tillyn kärsittyä tappion ja kuoltua Lechin taistelussa Kustaa Aadolfin voittoisat joukot valtasivat vuonna 1632 Baijerin, jolloin Maksimilian joutui pakenemaan valtakunnastaan.
Vuoden 1634 Nördlingenin taistelun jälkeen protestanttiset armeijat ajettiin pois Baijerista. Maksimilian I tiivisti liittoaan Habsburgien kanssa naimalla vuonna 1635 pian leskeksi tultuaan Ferdinand II:n tyttären Maria Annan. Saksan protestanttien puolelle siirtynyt Ranska keskitti voimansa Baijeria vastaan, ja vuoden 1645 Allerheimin taistelussa kärsityn tappion jälkeen Baijeri joutui uudelleen vihollisarmeijoiden hävittämäksi. Maksimilian solmi maaliskuussa 1647 aselevon Ranskan kanssa, mutta rikkoi sen puoli vuotta myöhemmin. Tämän seurauksena yhtyneet ranskalaiset ja ruotsalaiset joukot käytännössä tuhosivat Baijerin armeijan Zusmarshausenin taistelussa toukokuussa 1648. Maksimilian joutui jälleen lähtemään maanpakoon, mutta samana vuonna solmittu Westfalenin rauha pelasti hänet, sillä hän sai rauhankongressissa Ranskan tukemaan omia vaatimuksiaan. Hän sai takaisin valtakuntansa ja sai myös pitää sodan alussa hänelle luvatut vaaliruhtinaan arvon ja Oberpfalzin alueen. Baijeri oli kuitenkin kärsinyt valtavasti pitkästä sodasta eikä ehtinyt nousta entiselleen Maksimilianin viimeisten elinvuosien aikana.
Lapset

Maksimilian I:lla oli toisesta avioliitostaan kaksi poikaa:
Ferdinand Maria (1636–1679), Baijerin vaaliruhtinas isänsä jälkeen
Maksimilian Filip Hieronymus (1638–1705), Leuchtenbergin herttua
Toinen puoliso Maria Anna, Joachim von Sandrart vanhempi (1643).
Andri Husin

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 11. joulukuuta 1972
Syntymäpaikka: Zolotšiv, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Kuolinaika: 17. syyskuuta 2014 (41 vuotta)
Kuolinpaikka: Kiova, Ukraina
Pelipaikka: Puolustava keskikenttämies
Pituus: 189 cm
Seura
Seura: Saturn
Junioriseurat
 ?
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  ?–1993? 1993?–1995? 1995–1996 1996–2005 2005– | Karpaty Lviv Kiovan Dynamo Kiovan CSKA Kiovan Dynamo Krylja Sovjetov |  ? (?) ? (?) 27 (9) 170 (22) 26 (7) |
Maajoukkue
| 1993– | Ukraina | 66 (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. tammikuuta 2006.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19. kesäkuuta 2006.
Andri Leonidovitš Husin (ukr. Андрій Леонідович Гусін; 11. joulukuuta 1972 Zolotšiv – 17. syyskuuta 2014 Kiova) oli ukrainalainen jalkapalloilija. Hän edusti venäläistä Krylja Sovetov -seuraa ja pelasi Ukrainan maajoukkueessa.
Husin kuoli 17. syyskuuta 2014 kaaduttuaan moottoripyörällä lähellä Kiovaa.
Pekka Lukkari

Pekka Lukkari eli Biehtar Ánde eli Petter Andreas Lukkari (15. marraskuuta 1918 Utsjoki – 10. marraskuuta 2006 Utsjoki) oli saamelainen kirjailija ja kääntäjä. Hänen kielensä oli pohjoissaamen kieli.
Lukkari valmistui opettajaksi Kajaanin seminaarista vuonna 1947. Hän oli paitsi kirjailija, myös kääntäjä. Hän oli saamelaisvaltuuskunnan jäsen vuosina 1973–1984 ja monissa muissa luottamus- ja asiantuntijatoimissa. Hän teki myös suomi–saame-sanakirjoja ja julkaisi 1930-luvulla tarinoita ja runoja Sápmelaš-lehdessä. Teokseen Lohkamusak ('Lukemisto') hän kokosi omien runojensa ja kertomustensa lisäksi muita saamenkielisiä tarinoita, arvoituksia, sananlaskuja, lauluja, joikuja ja runoja.
Teokset

Kaggesciekcik, runokokoelma
Sami–suoma sadnekirji, sanakirja
Sami–suoma satnegirji ealliid ja sattuid namahusaid, sanakirja eläinten ja kasvien nimistä
Lavlagak 1, laulukirja
Lavlagak 2, laulukirja
Lohkamusak, lukemisto koululaisille
Panenteismi

Jumalan olemassaolo
Agnostisismi
Ateismi
Deismi
Henoteismi
Monoteismi
Panenteismi
Panteismi
Polyteismi
Teismi
Jumalatodistukset
Kaikkivaltius
Kaikkivoipaisuuden paradoksi
Kosmologinen todistus
Luonnollinen teologia
Ontologinen todistus
Pahan ongelma
Teleologinen todistus
Jumalausko
Usko
Uskonnollisuus
Uskonnon alkuperä
Uskonto
Uskovainen
Jumaluusoppi
Teologia
Uskonnonfilosofia
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Panenteismi (m.kreik. πᾶν (pân) ”kaikki”; ἐν (en) ”jossakin, -ssa”; ja θεός (theós) ”jumala”; ”kaikki-Jumalassa” tai ”Jumala-kaikessa”) on teologinen näkökanta Jumalan ja kaikkeuden välisestä suhteesta. Se ei ole sama asia kuin panteismi. Panenteismi voidaan jakaa kahteen päälajiin, jotka voidaan nimittää pan-enteismiksi ja panen-teismiksi.
Pan-enteismi on näkökanta, jonka mukaan Jumala on kaikessa. Kaikkeus ei kuitenkaan ole osa Jumalaa, joka on transsendentti suhteessa todellisuuteen. Jumala on luonut maailman, mutta maailma ei ole Jumala. Kaikkeus on äärellinen, mutta Jumala on ääretön ja läsnä myös todellisuudessa. Tämä näkökanta on muun muassa ortodoksien opetuksessa.
Panen-teismi – kaikki on Jumalassa – puolestaan tarkoittaa käsitystä, jonka mukaan kaikkeus on substantiaalisesti osa Jumalaa, mutta Jumala itsessään on suurempi kuin äärellinen maailma.
Kuuluisia panenteisteja

Kurt Gödel
G. W. F. Hegel
Karl Krause
Jürgen Moltmann
Friedrich von Schelling
Aiheesta muualla

Culp, John: Panentheism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Panentheism
Käännös suomeksi
Avraham Hirschson

Abraham Hirschson
Avraham Hirschson (hepr. ‏אברהם הירשזון‎‎, 11. helmikuuta 1941 Tel Mond, Israel – 7. maaliskuuta 2022) oli israelilainen Kadima-puoluetta edustanut poliitikko. Hän oli valtiovarainministeri mutta erosi tehtävästä 2007 kavallussyytteiden vuoksi.
Hirschson edusti aiemmin Likudia mutta liittyi Kadimaan 2005.
Maxim Fedorov

| Maxim Fedorov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1985 (ikä 38–39) Pietari
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Käsikirjoittaja
Alma mater:  Helsingin yliopisto (2010)
Aiheesta muualla
IMDb
Maxim Fedorov (s. 1985 Pietari) on toimittaja, joka tuli töihin Ylelle, kun se vuonna 2013 aloitti venäjänkieliset uutiset. Kun Venäjän hyökkäys Ukrainaan alkoi helmikuussa 2022, hän siirtyi toukokuussa sinne yhdeksi Ylen ulkomaankirjeenvaihtajista.
Fedorov on syntynyt ja kasvanut Pietarissa, mutta lapsuudessaan hän vietti kesiään Ukrainassa, koska hänen äitinsä suku on Etelä-Ukrainasta Odessan alueelta Moldovan läheltä, minkä vuoksi hän ymmärtää ukrainan kieltä vaikka on venäjänkielinen. Hän on valmistunut Helsingin yliopistosta suomen kielen ja kulttuurin maisteriksi vuonna 2010 pro gradulla Sarjakuvaimitatiivit ja niiden käyttö.
Teokset

Minun Ukrainani.  Helsinki:  Minerva Kustannus, 2023.  ISBN 978-952-375-956-5
Sodan näyttämöt.  Jyväskylä:  Docendo, 2024.  ISBN 978-952-85-0031-5
Aiheesta muualla

Aarinen, Anni: Filologi taipuu vaikka toimittajaksi Nykykielten laitos, Helsingin yliopisto.  23.4.2014. Viitattu 25.11.2022.
Maxim V Fedorov Muck Rack. Viitattu 25.11.2022.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva
Kolmas Nainen

| Kolmas Nainen |
| --- | --- |
 Kolmas Nainen Ilosaarirockissa kesällä 2010.
Tiedot
Toiminnassa:  1982–1994, 2009–
Tyylilaji:  suomirock
Kotipaikka:  Alavus
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Pauli Hanhiniemi, laulu, koskettimet, huuliharppu & haitari   1982–1994, 2009–   Pasi Kallioniemi, rummut & laulu   1982–1994, 2009–  Sakari Pesola, kitara & laulu  1982–1994, 2009-  Timo Kivikangas, kitara  1989-1994, 2009–  Raimo Valkama, basso  1982–1994, 2009– 
Entiset jäsenet:  Timo Löyvä, kitara & laulu   1982–1994, 2009–2024
Levy-yhtiö:  EMI   Universal Music Group   PolyGram Finland   Sonet Finland  
Aiheesta muualla
kolmasnainen.net
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolmas Nainen on suomalainen vuonna 1982 perustettu rock-yhtye Alavudelta. Yhtye ponnahti maineeseen vuoden 1984 Rockin SM-kisoissa, joissa se sijoittui toiseksi tasapistein voittajaksi selvinneen Peer Güntin kanssa. Kolmas Nainen tunnetaan ehkä ennen muuta solistinsa ja lauluntekijänsä Pauli Hanhiniemen (laulu, koskettimet, huuliharppu, haitari) yhtyeenä. Yhtyeen muut jäsenet ovat Pasi Kallioniemi (rummut), Raimo Valkama (basso), Sakari Pesola (kitara) ja Timo Kivikangas (kitara vuodesta 1989 eteenpäin). Timo Löyvä soitti yhtyeessä kitaraa vuosina 1982–1989 sekä uudelleen vuodesta 2009 kuolemaansa saakka vuonna 2024. Kolmatta Naista on joskus kutsuttu "Alavuden Dr. Feelgoodiksi".
Yhtye oli suosituimmillaan 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Yhtye hajosi vuonna 1994, mutta on esiintynyt satunnaisesti tämän jälkeenkin. Kaikki kolme kitaristia esiintyvät nykyisessä kuusimiehisessä kokoonpanossa.
Toukokuussa 2009 Kolmas Nainen ilmoitti julkaisevansa uuden levyn 15 vuoden tauon jälkeen. Kuten edeltävien vuosien keikoilla, myös levyllä oli mukana kaikki kolme kitaristia. Levy Sydänääniä julkaistiin 7. lokakuuta 2009.
 Levy meni julkaisuviikolla (vko 42/2009) virallisen listan sijalle 1. ja säilyi listalla 21 viikkoa.
Kolmas Nainen julkaisi yhdeksännen studioalbuminsa Me ollaan ne 25. lokakuuta 2013. Albumi äänitettiin kokoonpanon vanhalla kotiseudulla Alavudella. Levyn on tuottanut yhtye yhdessä Mikko Karmilan kanssa. Levyn ensimmäinen single ja video ”Me ollaan ne” julkaistiin 13. syyskuuta. Albumi meni julkaisuviikolla (44/2013) virallisen listan sijalle 2.
Toukokuussa 2019 yhtye julkaisi uuden singlen, "Suolaisemmat veet", ja syyskuussa toisen singlen ”Linjassa”. Yhtyeen kymmenes albumi Linjassa julkaistiin 18. lokakuuta, jonka jälkeen yhtye aloitti kiertueen.
Kolmannen Naisen menestyskappaleita ovat olleet muun muassa ”Tästä asti aikaa”, ”Elämän tarkoitus”, ”Niin sen täytyi olla”, ”Tango Taisteluni”, ”Tähän aikaan vuodesta”, ”Onpa kadulla mittaa!”, ”Ooh, Sammy!”, ”Oi Suomen nuoria!”, ”Pyörteeseen”, ”Kai mä tästäkin toivun”, ”Sekunnit ja tunnit”, ”Äiti pojastaan pappia toivoi”, ”Valehtelisin jos väittäisin”, ”Hyvää ja kaunista”, ”Me ollaan ne”, ”Lautalla”, ”Sähkökitara, hyvää tahtoa ja kavereita” ja ”Raatona maantiellä”.
Julkaisut

| --- | --- |
 Studioalbumit Kolmas Nainen (1986)  Paha minut iski (1987)  Hikiset siivut (1989)  Hyvää ja kaunista (1990)  Elämän tarkoitus (1991)  Tiheän sisään (1992)  Onnen oikotiellä (1994)  Sydänääniä (2009)  Me ollaan ne (2013)  Linjassa (18.10.2019) EP:t Ajatuskatkoja (1992) Live Rattle & Snake – Live (2000) Kokoelmat Poikavuodet (1988)  Kultahippuja (1993)  Master Series (1996)  Ura (1998)  Tienhaarat – 20 hittiä (2010)  Tienhaarat 1986–2010 (2010,  9CD:n boksi, sisältää koko tuotannon vuoteen 2010 asti)  Maanantai – 15 suosikkia (2011)  ME – Parhaat levytykset 1985–2013 (2014) DVD:t Lauteilla (2004,  CD + DVD) :  Singlet ”Olen sekaisin” / ”Mennä vai no?” / ”Etsikää Asseri (Rock klubi-live)” (1984)  ”Vanhat äijät” / ”Etsikää Asseri” (1985)  ”Sähkökitara, hyvää tahtoa ja kavereita” / ”Mies vain hymyilee” (1986)  ”Krokotiilikuppila” / ”Asserin kapakkaan” (1986)  ”Maanantai” / ”Raatona maantiellä” (1987)  ”Sylistäsi heräsin” / ”Aikamiespoika” (1988)  ”Onneksi voin unohtaa” / ”Vuoret tuuli pois puhaltaa” (1988)  ”Äiti pojastaan pappia toivoi” / ”Hikiset siivut” (1989)  ”Lentojätkä ja tyttökulta” / ”Jos se ois helppoo” (1989)  ”Päivät kuluu hukkaan” / ”Valehtelisin jos väittäisin” (1989)  ”Tästä asti aikaa” / ”Bussiraiskan surumarssi” (1990)  ”Hyvää ja kaunista” / ”Talot ja tienhaarat” (1990)  ”Lautalla” / ”Helsinki” (1991)  ”Elämän tarkoitus” / ”Ote talon kirjasta” (1991)  ”Niin sen täytyi olla” / ”Tango taisteluni” / ”Lentojätkä ja tyttökulta (live)” (1992)  ”Paskanhajua” / ”Uneni on vasta alussa” (1992)  ”Onpa kadulla mittaa!” / ”Iloisen merimiehen laulu” / ”Onpa kadulla mittaa (soulversio)” (1993)  ”Onneksi voin unohtaa (ak. live)” / ”Kovalla kädellä (sähk. live)” / ”Vuoret tuuli pois puhaltaa (remix)” (1993)  ”Ooh, Sammy!” / ”Oi Suomen nuoria” / ”Ooh, Sammy! (räkäversio)” (1994)  ”Kai mä tästäkin toivun” / ”Jerusalemin suutari (viuluversio)” (1994)  ”En oo kuullu mitään” / ”Pyörteeseen” (1995)  ”Elämän tarkoitus (jousiversio 98)” / ”Maailma on tyly (Provinssi 97 live)” (1998)  ”Sekunnit ja tunnit” (1999)  ”Kaiken pitäis muuttuu” (2009)  ”Mitä tapahtuu” (2009)  ”Pilviin” (2009)  ”Pois tilanteesta (Radio Edit)” (2009)  ”Me ollaan ne” (2013)  ”Suolaisemmat veet” (2019)  ”Linjassa” (2019)
Aiheesta muualla

Kolmannen Naisen sivut
Ylen Elävä arkisto: Kolmas Nainen rockin SM-kisassa
Ylen Elävä arkisto: Kolmas Nainen ja Festival Strings
Kolmas Nainen esittää kappaleen Maanantai Hittimittari-ohjelmassa 17.2.1988 Yle Areena
Kolmas Nainen esittää kappaleen Sähkökitara, hyvää tahtoa ja kavereita Hittimittari-ohjelmassa 3.4.1986 Yle Areena
Tätähän mä hain Dokumenttifilmi yhtyeen arkipäivästä vuodelta 1992. 24 min, Yle Areena
Kolmas Nainen
| --- | --- |
Studioalbumit:   Kolmas Nainen  Paha minut iski  Hikiset siivut  Hyvää ja kaunista  Elämän tarkoitus  Tiheän sisään  Onnen oikotiellä  Sydänääniä  Me ollaan ne  Linjassa 
Live:   Ajatuskatkoja  Rattle & Snake – Live 
Kokoelmat:   Poikavuodet  Kultahippuja  Master Series  Ura  Tienhaarat – 20 hittiä  Tienhaarat 1986–2010  Maanantai – 15 suosikkia  ME – Parhaat levytykset 1985–2013 
DVD:t:  Lauteilla
Sirkiä

Sirkiä on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Ahti Sirkiä (s. 1943), yritysjohtaja
Anja Sirkiä (1920–2015), kotitalousopettaja, toimittaja ja kirjailija
Katja Sirkiä (s. 1974), näyttelijä ja laulaja
Raimo Sirkiä (s. 1951), oopperalaulaja
Satu Sirkiä, Nelosen uutisankkuri, toimittaja
Viktor Sirkiä (s. 1949), painonnostaja
Väinö Sirkiä (s. 2001), jääkiekkoilija.
Entinen nimi

Kaisa Blomstedt, o.s. Sirkiä (s. 1947), sisustussuunnittelija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Härkönen

Härkönen voi tarkoittaa seuraavia:
Aarne Härkönen (1900–1964) vuorineuvos, Valmetin pääjohtaja
Anna-Leena Härkönen (s. 1965), kirjailija
Ari Härkönen (s. 1962), jalkapalloilija ja valmentaja
Armas Härkönen (1903–1981), kansanedustaja
Arto Härkönen (s. 1959), keihäänheittäjä, Kalevi Härkösen poika
Eino J. Härkönen (1886–1944), taidemaalari
Erik Härkönen (s. 1987), salibandyn pelaaja
Esko Härkönen (1930–1992), kansanedustaja
Hellevi Härkönen (ent. Seiro, s. 1948), näyttelijä
Iivo Härkönen (1882–1941), kirjailija
Jari Härkönen, näyttelijä
Jorma Härkönen (s. 1956), urheilija
Jukka Härkönen (s. 1952), urheilumanageri
Jyrki Härkönen (s. 1961), toimittaja
Kalevi Härkönen (1936–2019), keihäsvalmentaja
Kari Härkönen (s. 1959), hiihtäjä
Kirsti Härkönen (1972–2003), ihmisoikeusaktivisti, Anna-Leena Härkösen sisar
Leo Härkönen (1904–1978) säveltäjä, musiikkipedagogi
Ludvig Härkönen (1891–1939), Käkisalmen kaupunginjohtaja
Mariko Härkönen (s. 1970), suomalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja
Marko Härkönen (s. 1973), jääkiekkomaalivahti
Masi Härkönen (s. 2006), jääkiekkomaalivahti, Marko Härkösen poika
Matti Härkönen (s. 1984), urheiluselostaja ja -toimittaja (Yle Urheilu)
Niina Härkönen (s. 1987), pesäpalloilija
Niko Härkönen (s. 1986), jääkiekkovalmentaja
Petri Härkönen (s. 1968), Sodankylän entinen kunnanjohtaja, Kalevi Härkösen poika
Rebekka Härkönen (s. 1976), toimittaja
Seppo Härkönen (1948–2020), televisiotoimittaja ja yritysjohtaja
Simo Härkönen (1906–2004), järjestöjohtaja
Tarja Härkönen, (s. 1959) suomentaja
Teemu Härkönen (s. 1983), maastohiihtäjä.
Toivo Härkönen (1917–2002), insinööri ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Tuomas Heikki Härkönen (1850–1882), maanviljelijä ja valtiopäivämies, henkirikoksen uhri.
Frank Herbertin kuuluisan tieteisfiktioromaani Dyynin antagonisti Vladimir Harkonnenin nimi on inspiroitunut Härkösestä.
Härkönen, lampi Karstulassa lähellä Kummunperää
Härkönen, kylä Virroilla
Härkösen rautatieasema, lakkautettu rautatieasema Virroilla Härkösen kylässä.
Erkki Paavolainen

| Erkki Paavolainen |
| --- | --- |
 Kansanedustaja Erkki Paavolainen, Karjalan Liiton puheenjohtaja, puhumassa Itä-Kannaksen kansalaisjuhlassa Räisälässä juhannuksena 1943.
Suomen sosiaaliministeri
 Sunilan II hallitus 3.3.1932–20.10.1932  
Edeltäjä:  Edvard Kilpeläinen
Seuraaja:  Kalle Lohi
Kansanedustaja
 1.5.1924–1.9.1927 1.8.1929–31.8.1933 1.9.1936–20.7.1951  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Kymen läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1890 Kivennapa
Kuollut: 18. maaliskuuta 1960 (69 vuotta) Helsinki
Arvonimi: kouluneuvos (1950)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  filosofian maisteri (1916)
Erkki Paavolainen (17. toukokuuta 1890 Kivennapa – 18. maaliskuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen kouluneuvos ja kansanopiston johtaja joka toimi kokoomuksen kansanedustajana ja ministerinä.
Ura

Paavolaisen vanhemmat olivat maakauppias Pietari Paavolainen ja Maria Kääpä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1915 ja kauppakoulunopettajan tutkinnon 1916. Paavolainen oli Karjala-lehden päätoimittajana 1917–1920, 1944–1952 ja 1954–1955 sekä lehden avustavana toimittajana 1953–1960. Hän oli Viipurin työväenopiston vt. johtajana 1919–1920, kokoomuksen Viipurin läänin piirisihteerinä 1919 sekä Uudenkirkon, myöhemmin Kanneljärven kansanopiston johtajana ja yhteiskunnallisten aineiden opettajana vuosina 1920–1953.
Paavolainen toimi Karjalan kulttuurirahaston sihteerinä ja asiamiehenä 1923–1960 sekä Karjalan liiton toiminnanjohtajana 1940–1942 ja liiton sanomalehtisihteerinä 1942–1944. Paavolainen oli päätoimittajana Nuorisoseura-lehdessä vuodesta 1917 lähtien, Karjalan Aamu -lehdessä 1942–1960, ja Kansanopistolehdessä 1955–1960. Hän oli myös Palautetun alueen neuvottelukunnan sihteerinä ja Suomenlahden rannikon huoltoalueen, Karjalan asiain ja Siirtoväenasiain neuvottelukunnan jäsenenä.
Paavolainen oli kokoomuksen kansanedustajana Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä vuosina 1924–1927, 1929–1933 ja 1936–1945 sekä Kymen läänin itäisestä vaalipiiristä 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiristä 1948–1951. Hän oli sosiaaliministerinä Sunilan II hallituksessa 1932. Paavolainen oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Viipurin läänin Uudenkirkon kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana ja Kanneljärven kunnanvaltuuston jäsenenä.
Paavolainen sai kouluneuvoksen arvonimen 1950.
Erkki Paavolaisen poika oli Turun yliopiston poliittisen historian professori Jaakko Paavolainen ja tytär kriitikko Katri Veltheim. Kansanedustaja Pekka Paavolainen oli Erkki Paavolaisen veli.