Sonic Youth
Historia > 1990-luku: Goo, Dirty, Experimental Jet Set, Trash & No-Stars, Washing Machine ja a Thousand Leaves

Vuonna 1989 Sonic Youth teki sopimuksen Geffen Recordsin kanssa. Ilmeisesti bändi repi huumoria tulevista itsensä myymissyytöksistä antamalla tulevan levynsä työnimeksi Blowjobin. Bändi demotti tulevan levyn kappaleita marraskuussa 1989 Waterworks-studiossa. Nämä demot yhtye julkaisi fanclubinsa kautta vuotta myöhemmin. Varsinainen levytys aloitettiin seuraavan vuoden puolella New Yorkissa Sorcecer Sound- ja Greene St. -studioissa yhdessä Nick Sansanon ja Ron Saint Germainin kanssa. Goo-niminen levy ilmestyi samana vuonna 26. kesäkuuta. Kannen kuvan on piirtänyt Raymond Pettibon. Vaikka Public Enemyn Chuck D:n tähdittämä ja singlenäkin julkaistu ”Kool Thing” lähenee areenarokkia, sisältää levy entiseen tapaan myös noisea. ”Kool Thingistä” on sittemmin tullut yhtyeen tunnetuin kappale, ja se pääsi myös Guitar Hero III- ja Rock Band -videopeleihin. Geffen-sopimuksen aikoihin SY auttoi myös fanittamaansa Nirvanaa breikkaamaan ja pian tuokin yhtye teki sopimuksen saman yhtiön kanssa. Yhdessä bändit lähtivät Pohjois-Amerikan kiertueelle heti Goon ilmestymisen jälkeen. Sitten suunnattiin Eurooppaan. Sieltä palattiin pian takaisin Pohjois-Amerikkaan ja Kalifornian Irvenen keikalta nauhoitettiin viisi livekappaletta tulevaa Dirty Boots -EP:tä varten. Tammikuussa 1991 yhtye lähti lämppäriksi Neil Young Smell the Horse -kiertueelle. Vuonna 1991 yhtye julkaisi tekemänsä videot kaikkiin Goo-albumin kappaleisiin. Samana vuonna yhtye teki uuden kiertueen Nirvanan kanssa Euroopass. Siitä Dave Markey kuvasi elokuvan 1991: The Year Punk Broke.
Sonic Youth esitti jo syksyn 1991 kiertueella tulevan levynsä materiaalia, jota kuullaan myöskin Dave Markeyn elokuvassa. Marraskuussa se ryhtyi tekemään 8-raitaversioita uusista kappaleista Hobokenissa. Helmikuussa 1992 alkoivat varsinaiset uuden levyn äänitykset Magic City -studiossa New Yorkissa Butch Vigin kanssa, joka oli tuottanut edellisenä vuonna Nirvanan Nevermindin. Yhtye teki tällä kertaa huomattavasti vähemmän päällekkäisäänityksiä kuin Goolla, mistä johtuen tuloksesta tuli paljon kirkkaampi. Yleensä bändi soitti kaikki yhtä aikaa ja käytti samassa biisissä vain yksiä ottoja, mutta tällä levyllä levyn miksannut Andy Wallace käytti samassa kappaleessa useita Steve Shelleyn soittamia rumpuottoja. Kaikin tavoin tuloksena syntyi kuitenkin hyvin Sonic Youthin livesoundia kuvaava levy. Levytetystä 19 kappaleesta peräti 16 päätyi albumin vinyyliversiolle, mistä johtuen se julkaistiin tuplana. ”Stalker”-kappale löytyy vain LP-versiolta. Kolmatta kertaa yhtye otti mukaan myös lainabiisin: se on tällä kertaa The Untouchables -yhtyeen ”Nic Fit”. Yhtyeessä soitti Alex MacKaye, jonka veli Ian puolestaan tuli vierailemaan ”Youth Against Fascism” -kappaleeseen. Dirty-niminen levy julkaistiin 21. heinäkuuta 1992.  Yhtye julkaisi levyn aloittavasta ”100 %”-laulusta hyvin trendikkään skeittivideon, jonka ohjasi vastaavia tehnyt Spike Jonze ja jossa oli mukana skeittaava näyttelijä Jason Lee. Kappaleen teksti kuten myös levyltä löytyvän ”JC”-biisin lyriikat käsittelevät bändin roudarina toimineen Joe Colen murhaa.  Levyn kannet suunnitteli Gordonin pitkäaikainen taitelijaystävä Mike Kelley. Kansista löytyy kuvia hieman oudonoloisista pehmoeläimistä. Joissakin CD-versioissa oli mukana nimeen viittaava kuva, jossa performanssitaiteilijat Bob Flanagan ja Sherry Rose käyttävät alasti hyväkseen pehmoelämiä. 4. syyskuuta Sonic Youth esiintyi ensimmäistä kertaa amerikkalaisessa televisio-ohjelmassa, joka oli Late Night with David Letterman. Välittömästi televisioesiintymisen jälkeen se aloitti Pretty Fucking Dirty -kiertueen Pohjois-Amerikassa, jonka lämppäreinä toimivat  muun muassa Pavement, Royal Trux, The Boredoms ja The Jon Spencer Bluex Explosion. Marraskuussa he suuntasivat Eurooppaan.  Kiertueen yhteydessä he kävivät esiintymässä myös Later With Jools Holland -ohjelmassa.  12. marraskuuta Sonic Youth saapui jälleen Suomeen. Tällä kertaa esiintyminen oli Tavastialla. Vuoden 1993 alusta yhtye suuntasi Australiaan, Uuteen-Seelantiin ja Japaniin, mistä suunnattiin jälleen Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan.
Välittömästi Dirty-kiertueen päätyttyä maaliskuussa 1993 yhtye ryhtyi säveltämään uutta materiaalia. Viimeisimmillä kiertueilla mukana olleiden Pavementin, Royal Truxin ja Sebadohin musiikin hienoudet ja pienempi äänenvoimakkuus vaikuttivat varmastikin tulevan levyn kappaleisiin. Uutta materiaalia esiteltiin ensimmäisen kerran Ecstatic Piece! Caravan of Stars -keikalla 5 kesäkuuta 1993 Yhdysvalloissa. Heinäkuussa uusien kappaleiden kera jatkettiin Eurooppaan. Tämän kiertueen jälkeen yhtye piti muutamaa keikkaa lukuunottamatta puolentoista vuoden tauon esiintymisissään. Syynä oli se, että Moorelle ja Gordonille syntyi tytär Coco Hayley Gordon Moore heinäkuussa 1994. Tätä ennen kuitenkin mentiin studioon. Tuottajaksi tuli jälleen Butch Vig, mutta studioksi valittiin sama Sear Sound, jossa Sister nauhoitettiin. Bändi on vitsaillutkin nauhoittaneensa Sisterin 16-raitanauhojen päälle. Vitsin vahvistukseksi levyllä kuullaan hiljaisena alla koko Sister-albumi. Levy julkaistiin pian nauhoitusten jälkeen nimellä Experimental Jet Set, Trash & No-Stars huhtikuussa 1994.  Moni odotti varmasti uudesta levystä, että se jatkaa Dirtyn raskaammilla, mainstream rockiin kurkottelevilla linjoilla. Kuitenkin jo studion valinta osoitti, että Sonic Youth oli päättänyt tehdä erilaisen levyn. Tällä kertaa Vigin täysin livenä nauhoittama yhtye soundaa hyvin raa´asti muistuttaen yhtyeen pienmerkeille tekemiä levyjä. Levyn kappaleista vain ”Bull In the Heather” julkaistiin singlenä, josta tehdyssä videossa tanssii Bikini Kill -yhtyeen Kathleen Hanna. Kaikesta huolimatta levy möi hyvin ja nousi Yhdysvaltojen Billboard 200:n sijalle 34 ja brittien albumilistan kymmenenneksi.  Yhtyeen jäädessä esiintymistauolle jäsenet keskittyivät muihin projekteihinsa. Thurston Moore julkaisi ensimmäisen varsinaisen soololevynsä nimeltään Psychic Heart vuonna 1995.
Sonic Youth aloitti uuden levyn nauhoitukset tammikuussa 1995 Easley-studiossa Memphisissä John Siketin kanssa. Albumin nauhoitusten aikaan yhtyeen jäsenet miettivät vakavasti nimen vaihtamista Washing Machineksi, mutta siitä tuli sitten kuitenkin uuden levyn nimi. Huhtikuussa he palasivat keikoille, joista ensimmäisiä olivat Yhdysvaltojen yliopistojen ja korkeakoulujen muutamat keikat. Näillä keikoilla yhtye esitti tulevan levyn materiaalia instrumentaalina, mistä syntyi käytäntö seuraavien levyjenkin suhteen. Toukokuussa bändi oli R.E.M:in Monster-kiertueen lämmittelybändinä. Heinäkuussa käynnistyi Yhdysvaltoja kiertävä Lollapalooza-kiertue, jonka pääesiintyjänä oli Sonic Youth. Muita esiintyjiä olivat mm. Hole, Cypress Hill, Pavement ja Sinead O´Connor.  Kiertuetta parodioitiin the Simpsonsin vuoden 1996 jaksossa nimeltään Homerpalooza. Yhtyeen jäsenet esiintyivät jaksossa piirrettyinä ja he antoivat hahmoille omat äänensä. Bändi teki myös sen ohjelman loppumusiikin.  Yhtye kävi esiintymässä kolmannen kerran David Letterman Show:ssa 22 syyskuuta, minkä jälkeen Washing Machine julkaistiin. Jälleen yhtyeen tyyli muuttui edellisestä levystä: uusi albumi sisälsi pitkiä noise-jamitteluja ja erittäin vähän lyhyitä kappaleita. Pidemmistä biiseistä syntyikin uusi normi. Levyn kannesta on jälleen muodostunut ikoninen: siinä nähdään kahdella fanilla päällään siniset Washing Machine -paidat. Kuva on otettu huhtikuun korkeakoulukeikoilta. Levyn ilmestymisen jälkeen yhtye jatkoi ensin pienillä esiintymisillä Yhdysvaltojen teattereissa ja klubeissa, joista suunnattiin ensin Aasiaan ja sitten viimein vuoden 1996 alussa Eurooppaan. Euroopasta yhtye palasi keikoille Yhdysvaltoihin: mainittavimpia oli esiintyminen Tiibetin vapauden puolesta San Franciscossa 16 kesäkuuta 1996. Yhtye palasi vielä Eurooppaan esiintyen ensimmäistä kertaa Unkarissa ja Israelissa. Lähes kaksi vuotta jatkuneen kiertämisen jälkeen yhtye päätti pitää tauon.
Vuoden 1996 yhtye sai New Yorkiin valmiiksi oman studion  joka nimettiin Echo Canyoniksi. Oma studio vapautti bändin nauhoittamaan uutta materiaalia sen ensimmäisistä nuoteista lähtien. Ensimmäiseksi studiossa äänitettiin kolme kappaletta Suburbia-nimiseen elokuvaan. Yksi näistä oli varhaisversio tulevan levyn ”Sunday”-kappaleesta. Oman studion myötä yhtye päätti ryhtyä julkaisemaan haluamaansa materiaalia omalla SYR-merkillä. Mainittavimpia SYR-levyistä on vuonna 1999 julkkaistu SYR4: Goodbye 20th Century, jolla yhtye versio niin kutsutun nykytaidemusiikin klassikoita yhdessä useamman nykytaidemusiikin pioneerin kanssa sekä SYR6: Konsertas Stan Brakhage Prisiminumui, jossa bändi improvisoi samaanaikaan esitettyjen Stan Brakhagen mykkäelokuvien kanssa. Erikoista SYR-julkaisuissa on se, että niiden kaikkien tekstit on kirjoitettu eri maiden kielillä, esimerkiksi SYR1:n tekstit ovat ranskaksi ja SYR2:n hollanniksi. 1. maaliskuuta koko yhtye ilmaantui Thurston Mooren soolokeikalle New Yorkissa, ja se edellisen levyn tapaan esitti tulevan levyn materiaalia instrumentaalina, myöskin vain SYR-levyillä julkaistua materiaalia. Bändi sai uuden levyn nauhoitukset valmiiksi alkuvuodesta 1998. Jostain syystä Geffen siirsi uuden levyn julkaisua, ja Steve Shelley päätti julkaista pienen vinyylipainoksen uutta a Thousand Leaves -levyä omalla My So Called Records -merkillään. Geffen sai viimein CD-version kauppoihin 12. toukokuuta, jolloin Sy oli jo kiertämässä Yhdysvaltoja albumin tiimoilta. Kiertuetta jatkettiin jälleen Eurooppaan, Australiaan, Uuteen-Seelantiin ja Japaniin. Levy sai positiivista kritiikkiä muttei ollut myyntimenestys.