stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samarium
Ominaisuudet > Kemialliset ominaisuudet

Samariumin elektronikonfiguraatio on [Xe] 4f6 6s2. Samarium on melko reaktiivinen metalli. Se on stabiili huoneenlämpötilassa, mutta syttyy ilmassa, kun lämpötila on yli 150 °C. Samariumin pinnalle muodostuu nopeasti oksidikalvo ilmassa.
Samarium on elektropositiivinen ja reagoi hitaasti kylmän veden ja nopeasti kuuman veden kanssa muodostaen samariumhydroksidia Sm(OH)2 ja vetykaasua H2.
Samarium reagoi kaikkien halogeenien kanssa muodostaen samarium(III)halideja. Se reagoi fluorin F2, kloorin Cl2, bromin Br2 ja jodin I2 kanssa muodostaen valkoista samarium(III)fluoridia SmF3, keltaista samarium(III)kloridia SmCl3, keltaista samarium(III)bromidia SmBr3 ja oranssia samarium(III)jodidia SmI3.
Samarium liukenee laimeaan rikkihappoon ja muodostaa liuoksen, joka sisältää keltaisia Sm(III)-ioneja ja vetykaasua. On hyvin todennäköistä, että Sm3+(aq) esiintyy suurimmaksi osaksi kompleksi-ionina [Sm(H2O)9]3+ liuoksessa.
Samarium muodostaa myös samarium(II)halideja, joista samarium(II)jodidia käytetään orgaanisessa kemiassa pelkistimenä.
Historia

Samarium löytyi 1800-luvulla samarskiittimineraalista spektroskooppisesti, samariumin terävien absorptiopiikkien ansiosta. Samariumin absorptiospektrin piikit huomasi ensimmäisenä Jean Charles Galissard de Marignac vuonna 1853 Sveitsissä. Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran uutti vuonna 1879 samarskiitista didymiumia (jonka oli luultu olevan alkuaine) ja valmisti didymiumnitraatista liuoksen, johon hän lisäsi ammoniumhydroksidia. Hän huomasi liuoksesta saostuvan kaksi eri sakkaa. Ensimmäinen sakka sisälsi yhä didymiumia, ja toisen sakan spektristä löytyivät tuntemattoman alkuaineen eli samariumin absorptiopiikit. De Boisbaudran onnistui ensimmäisenä erottamaan samariumia samarskiitti-mineraalista.
Didymiumin huomattiin vuonna 1885 koostuvan edelleen neodyymistä ja praseodyymistä. Samariumistakin pystyttiin myöhemmin erottamaan muita harvinaisia maametalleja.
Vaikka samariumin löytäjän kunnian mainitaan useimmissa lähteissä kuuluvan de Boisbaudranille tai de Marignacille, kunnia jaetaan lopulta jopa kolmen miehen kesken. De Marignacin ja de Boisbaudranin jälkeen kolmas kemisti Eugène-Anatole Demarçay onnistui vuonna 1901 erottamaan samariumin edelleen kahteen osaan, joita hän puolestaan nimitti samariumiksi ja europiumiksi. Nämä ovat lopultakin nykyisin tuntemamme alkuaineet, samarium ja europium.
Samariumin nimi tulee samarskiittimineraalista, jossa samariumia muun muassa esiintyy. Samarskiitti puolestaan on nimetty lähes tuntemattoman venäläisen kaivosvirkamiehen Vasili Jevgrafovitš Samarski-Byhovetsin (1803–1870) mukaan, josta tuli samalla ensimmäinen ihminen jonka mukaan on nimetty alkuaine.
Esiintyminen ja valmistus

Samariumia esiintyy maankuoressa noin 7,05 mg/kg ja valtamerissä noin 4,5 × 10-7 mg/litra. Samariumia pidetäänkin melko yleisenä lantanoidina. Harvinaiset maametallit eivät ole oikeastaan harvinaisia esiintymiseltään, vaan nimitys harvinainen tulee siitä, että ne on vaikea erotella toisistaan.
Samariumia löytyy muiden harvinaisten maametallien tapaan useista mineraaleista, pääasiassa monatsiitista ja bastnäsiitistä, jotka ovat sen tavallisia kaupallisia lähteitä. Muita lähteitä ovat muun muassa samarskiitti, seriitti, ortiitti, ytterbiitti sekä fluoriitti. Samariumia esiintyy monatsiitissa noin 2,8 % ja mischissa noin 1 %. Selvästi suurin harvinaisten maametallimineraalien tuottaja on Kiina. Muita suuria tuottajia ovat Yhdysvallat, Intia sekä Venäjä. Samariumin hinta on noin 3,50 $/g (99,9 %) vuonna 2009.
Samariumia on onnistuttu eristämään mineraaleista suhteellisen puhtaana vasta viime vuosina. Ioninvaihto- ja liuosuuttotekniikat ovat helpottaneet harvinaisten maametallien erottamista toisistaan. Uudemman elektrokemiallisen erotustekniikan on sanottu olevan yksinkertainen, nopea ja erittäin spesifinen erottelutapa. Elektrokemiallisessa menetelmässä käytetään litiumsitraatin elektrolyyttiliuosta ja elohopeaelektrodia. Puhdasta samariumia voidaan tuottaa elektrolyysillä myös sulatetun samariumkloridin SmCl3 ja natriumkloridin NaCl (tai kalsiumkloridin CaCl2) seoksesta, jolloin toinen reaktiotuote on kloorikaasu. Samariumia voidaan tuottaa lisäksi pelkistämällä sen oksideja bariumilla tai lantaanilla.
Käyttö

Samariumilla ja sen isotoopeilla on useita käyttökohteita. Maailman vahvimpina magneetteina tunnetut samarium-kobolttimagneetit valmistetaan jauhemetallurgiamenetelmällä, ja sen pohjana käytetään SmCo5- tai Sm2Co17- metalliseoksia. Samarium-kobolttimagneettien etuna on suuri energiatiheys ja korroosionkestävyys. Samarium-kobolttimagneetit ovat voimakkaasti ja pysyvästi magneettisia, ja tunnetuista materiaaleista ne vastustavat kaikista eniten demagnetisointia. Niitä käytetään pienissä moottoreissa ja generaattoreissa, mitta- ja ohjauslaitteissa, muuntimissa ja antureissa. Samarium-kobolttimagneetteja käytetään näihin ja moniin muihin laitteisiin, jotka vaativat stabiilia magneettikenttää vaihtelevissa lämpötiloissa. Samariumia käytetään lasi- ja keramiikkateollisuudessa. Samariumoksidia (Sm2O3) lisätään lasiin absorboimaan infrapunasäteilyä. Samariumoksidi toimii myös katalyyttinä etanolin C2H6O dehydrataatiossa ja dehydrogenaasissa. Samarium(II)jodidia käytetään pelkistimenä orgaanisissa synteeseissä, esimerkiksi Barbier-reaktioissa.
Radioisotooppihoidoissa käytettävän 153Sm on todettu lievittävän luuhun asti levinneestä syövästä johtuvaa kipua. Radioisotooppihoitoa voidaan käyttää kivun hoidossa, mutta perinteistä ulkoista sädehoitoa se ei kuitenkaan korvaa.
Isotoopit

Samariumilla on neljä vakaata luonnossa esiintyvää isotooppia: 144Sm, 150Sm, 152Sm ja 154Sm sekä kolme radioisotooppia: 147Sm, 148Sm ja 149Sm. Näiden radioisotooppien puoliintumisajat ovat 1,06 × 1011 vuotta (147Sm), 7 × 1015 vuotta (148Sm) ja 1016 vuotta (149Sm). Muiden samariumin isotooppien puoliintumisajat ovat alle vuoden verran.
Luonnossa esiintymätön radioaktiivinen reaktorimyrkky 151Sm muodostuu fissiossa, ja sen puoliintumisaika on noin 90 vuotta. Isotooppi 149Sm absorboi neutroneja itseensä, joten sitä käytetään ydinreaktion hallinnassa.
| Isotooppi | Atomimassa | NA (%) |
| --- | --- | --- |
| 144Sm | 143,911998 | 3,07 |
| 147Sm | 146,914894 | 14,99 |
| 148Sm | 147,914819 | 11,24 |
| 149Sm | 148,917180 | 13,82 |
| 150Sm | 149,917273 | 7,38 |
| 152Sm | 151,919728 | 26,75 |
| 154Sm | 153,922205 | 22,75 |
Terveysvaikutukset

Samariumilla ei ole biologista roolia, mutta sen on havaittu stimuloivan aineenvaihduntaa. Samariumin liukoiset suolat ovat lievästi myrkyllisiä joutuessaan ruoansulatukseen. Jos altistuu samariumille, metalli ärsyttää silmiä, aiheuttaa kyynelehtimistä, hämärtää näköä ja aiheuttaa valonarkuutta. Samariumin nieleminen aiheuttaa pahoinvointia, oksentelua, huimausta, väsymystä, vatsakipuja, lisääntynyttä syljen eritystä, ruoansulatuskanavan ärsytystä, sydänoireita, vaikutuksia keskushermostoon ja muistivaikeuksia. Samariumia ei ole luokiteltu ihmiselle syöpää aiheuttavaksi. Samariumin pitkäaikaisesta ja kroonisesta altistumisesta ei ole julkaistu tietoa. Samariumin myrkyllisiä ominaisuuksia ei ole täysin tutkittu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samarium Wikimedia Commonsissa
Periodictable: Technical data for Samarium (englanniksi)
Webmineral: Mineral Species containing Samarium (Sm) (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Samarium (englanniksi)
Luettelo samariumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Samarium (englanniksi)
PeriodicTable: Samarium (Sm) (englanniksi)
PubChem: Samarium (englanniksi)
DrugBank: Samarium (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Samarium (englanniksi)
Samarskiittimineraalia
Yvette Monginou

Yvette Henriette Trombetta (o.s. Monginou, 16. toukokuuta 1927 Castres, Tarn – 16. helmikuuta 2023 Castres, Tarn) oli ranskalainen pika- ja aitajuoksija.
Yvette Monginou sijoittui Lontoon 1948 olympialaisissa 80 metrin aitajuoksussa neljänneksi; virallista loppuaikaa hänelle ei otettu mutta arvioitu loppuaika oli 11,8 s. Helsingin 1952 olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä sekä 80 metrin aitajuoksun ja 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä. Hän osallistui kaksissa EM-kilpailuissa, sekä Brysselissä 1950 että Bernissä 1954 edellä mainittuihin kolmeen lajiin ja selviytyi loppukilpailuun vain Brysselin viestijuoksussa, jossa Ranskan joukkueen saavutuksena oli neljäs sija ajalla 48,5 s.
Monginou voitti Ranskan mestaruuden 80 metrin aitajuoksussa vuosina 1948, 1949 ja 1952, 100 metrin juoksussa vuonna 1951 sekä 200 metrin juoksussa vuonna 1953. Hän juoksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa kolmasti Ranskan ennätyksen, viimeisimpänä vuonna 1954 ajalla 47,4 s. Hän on pituudeltaan 162-senttinen ja painoi aktiivivuosinaan 56 kiloa.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin juoksu: 12,3 s (1949)
200 metrin juoksu: 25,6 s (1952)
80 metrin aitajuoksu: 11,3 s (1952)
Pituushyppy: 557 cm (1954)
Viisiottelu: 3 902 p (1954)
Bruno Marie-Rose

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten pikajuoksu.Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten pikajuoksu.Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten pikajuoksu.Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten pikajuoksu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Soul 1988 | 4×100 metriä |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1991 | 4×100 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Split 1990 | 4×100 metriä |  |
|  Pronssia | Stuttgart 1986 | 100 metriä |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Indianapolis 1987 | 200 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Liévin 1987 | 200 metriä |  |
|  Pronssia | Madrid 1986 | 60 metriä |  |
|  Pronssia | Haag 1989 | 200 metriä |  |
|  Pronssia | Glasgow 1990 | 200 metriä |  |
Bruno Marie-Rose (s. 20. toukokuuta 1965 Bordeaux) on entinen ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti. Hänen päämatkansa oli 100 metrin juoksu.
Marie-Rose kilpaili olympialaisissa ensimmäisen kerran Los Angelesissa 1984. Hän juoksi neljännen osuuden Ranskan kuudenneksi sijoittuneessa pikaviestijoukkueessa (loppuaika 39,10 s).  Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän saavutti pronssia 100 metrin juoksussa ajalla 10,21 s ja juoksi ankkuriosuuden pikaviestissä, jossa Ranska sijoittui neljänneksi ajalla 38,86 s. Vuonna 1987 Marie-Rose saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa Liévinissä 200 metrin juoksussa kultaa maailmanennätysajalla 20,36 s ja sisäratojen MM-kilpailuissa Indianapolisissa samalla matkalla hopeaa ajalla 20,89 s. Liévinin aika säilyi maailmanennätyksenä vuoteen 1995 saakka ja on vielä vuonna 2008 voimassa oleva Ranskan ennätys. Soulin 1988 olympialaisissa Marie-Rose saavutti pikaviestin ensimmäisen osuuden juoksijana olympiapronssia Ranskan joukkueen loppuajan ollessa 38,40 s.
Splitin EM-kilpailuissa 1990 Marie-Rose sijoittui 100 metrillä neljänneksi saatuaan 2,2 m/s:n myötätuulessa loppuajan 10,10 s. Viestissä hän juoksi ankkuriosuuden ja teki Max Morinièren, Daniel Sangouman ja Jean-Charles Trouabalin kanssa maailmanennätyksen 37,79 s. Seuraavana vuonna Tokion MM-kilpailuissa Marie-Rosen ankkuroima viestijoukkue juoksi ajan 37,87 s mutta jäi maailmanennätystä aikaan 37,50 s parantaneen Yhdysvaltain joukkueen takana hopealle.
Marie-Rose juoksi 200 metrin lisäksi sisäratojen Ranskan ennätyksen 60 metrillä vuonna 1987; aika oli 6,56 s. Ranskan mestaruuden hän voitti 100 metrillä vuosina 1984 ja 1989 sekä 200 metrillä vuosina 1986 ja 1987. Näiden ulkoratamestaruuksien lisäksi hän voitti sisäratojen Ranskan mestaruuden 60 metrillä vuosina 1987, 1989 ja 1990 sekä 200 metrillä vuosina 1986 ja 1987.
Aiheesta muualla

Bruno Marie-Rose Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Víctor Valdés

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Víctor Valdés Arribas
Syntymäaika: 14. tammikuuta 1982 (ikä 43)
Syntymäpaikka: L’Hospitalet de Llobregat, Espanja
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 183 cm
Junioriseurat
1992: Barcelona
1992–1995: Tenerife
1995–2000: Barcelona
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2000 | Barcelona C | 16 | (0) |
| 2000–2003 | Barcelona B | 77 | (0) |
| 2002–2014 | Barcelona | 387 | (0) |
| 2015–2016 | Manchester United | 2 | (0) |
| 2016 | → Standard Liège | 5 | (0) |
| 2016–2017 | Middlesbrough | 28 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 515 | (0) |
Maajoukkue
| 2000–2001 | Espanja U18 | 11 | (0) |
| 2001 | Espanja U19 | 3 | (0) |
| 2001 | Espanja U20 | 1 | (0) |
| 2002–2003 | Espanja U21 | 11 | (0) |
| 2010–2014 | Espanja | 20 | (0) |
| 2001–2014 | Katalonia | 12 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Víctor Valdés Arribas (s. 14. tammikuuta 1982 L’Hospitalet de Llobregat, Barcelona, Katalonia) on uransa lopettanut espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti Barcelonan ykkösjoukkuetta vuosina 2002–2014. Valdés on kansallisuudeltaan katalonialainen.
Seurajoukkueura > Barcelona

Valdés on Barcelonan oma kasvatti. Hän aloitti juniorijoukkueessa vuonna 1992. Edustusjoukkueen ykkösmaalivahdiksi hän nousi kaudella 2003–2004, jolloin hän pelasi ensimmäistä kertaa lähes kaikissa kauden sarjaotteluissa.
Valdés on ollut voittamassa Espanjan liigan kuusi kertaa, Espanjan cupin kaksi kertaa sekä Mestarien liigan kolmesti. Hän on saanut Espanjan liigan parhaan maalivahdin Zamora-palkinnon viidesti.
Keväällä 2013 Valdés kertoi jättävänsä Barcelonan sopimuksensa päättyessä vuonna 2014. Maaliskuussa 2014 Valdés loukkasi liigaottelussa polvensa niin pahoin, että hänen ennustettiin olevan sivussa peleistä yli puoli vuotta.
Seurajoukkueura > Manchester United

Valdés siirtyi tammikuussa 2015 Englannin Valioliigassa pelaavaan Manchester Unitediin 18 kuukauden sopimuksella. Hänet tuotiin joukkueeseen kakkosmaalivahdiksi David de Gean varalle. Valdés debytoi toukokuussa 2015 pelatussa 1–1 tasapelissä kilpailevaa Arsenalia vastaan, kun De Gea loukkaantui ottelun loppupuolella. Hän pelasi seuraavassa ottelussa Hull Cityä vastaan täydet 90 minuuttia.
Kauden 2015–2016 alussa Valdés siirrettiin Unitedin alle 21-vuotiaiden reservijoukkueeseen ja päävalmentaja Louis van Gaal ilmoitti, ettei hänellä ole tulevaisuutta edustusjoukkueessa, koska Van Gaalin mukaan Valdés oli kieltäytynyt pelaamasta reservijoukkueessa. Hänet jätettiin myös kesän harjoitusleiriltä pois.
Seurajoukkueura > Manchester United > Standard Liège (laina)

Valdés lainattiin belgialaiseen Standard Liègeen tammikuussa 2016. Hän esiintyi viidessä liigaottelussa ja auttoi Standardia voittamaan Belgian cupin ennakkosuosikki Club Bruggea vastaan. Valdésin laina päättyi kuitenkin ennenaikaisesti huhtikuussa 2016, kun Standard päätti antaa joukkueen nuoremmille maalivahdeille mahdollisuuden.
Seurajoukkueura > Middlesbrough

Heinäkuussa 2016 Valdés teki kahden vuoden sopimuksen Valioliigaan kaudeksi 2016–2017 nousseen Middlesbrough’n kanssa. Elokuussa 2017 Valdés ilmoitti lopettavansa uransa ja siirtyvänsä tv-alalle. Syksyllä 2017 alkaneessa ohjelmassa Valdés haastattelee entisiä joukkuetovereitaan.
Maajoukkueura

Vuonna 2010 Valdés valittiin varamaalivahdiksi Espanjan maajoukkueen kokoonpanoon Etelä-Afrikan MM-kilpailuihin. Hän debytoi joukkueessa 3. kesäkuuta 2010 harjoitusottelussa Etelä-Koreaa vastaan.
Saavutukset

Maailmanmestaruus: 2010
Euroopan-mestaruus: 2012
Mestarien liiga (3): 2006, 2009, 2011
Espanjan mestaruus (6): 2005, 2006, 2009, 2010, 2011, 2013
Espanjan cup (3): 2005, 2006, 2012
Espanjan supercup (6): 2006, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014
FIFA Club World Cup (2): 2009, 2011
UEFA Super Cup: 2009
Belgian cup: 2016
Yksityiselämä

Valdésilla ja hänen pitkäaikaisella tyttöystävällään Yolanda Cardonalla on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valdés BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Espanjan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Casillas |
2 Albiol |
3 Piqué |
4 Marchena |
5 Puyol |
6 Iniesta |
7 Villa |
8 Xavi |
9 Torres |
10 Fàbregas |
11 Capdevila |
12 Valdés |
13 Mata |
14 Alonso |
15 Ramos |
16 Busquets |
17 Arbeloa |
18 Pedro |
19 Llorente |
20 Martínez |
21 Silva |
22 Navas |
23 Reina |
Valmentaja Del Bosque
Espanjan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Casillas |
2 Albiol |
3 Piqué |
4 Martínez |
5 Juanfran |
6 Iniesta |
7 Pedro |
8 Xavi |
9 Torres |
10 Fàbregas |
11 Negredo |
12 Valdés |
13 Mata |
14 Alonso |
15 Ramos |
16 Busquets |
17 Arbeloa |
18 Alba |
19 Llorente |
20 Cazorla |
21 Silva |
22 Navas |
23 Reina |
Valmentaja Del Bosque
Espanjan joukkue – Maanosaliittojen cup 2013
1 Casillas |
2 Albiol |
3 Piqué |
4 Martínez |
5 Azpilicueta |
6 Iniesta |
7 Villa |
8 Xavi |
9 Torres |
10 Fàbregas |
11 Pedro |
12 Valdés |
13 Mata |
14 Soldado |
15 Ramos |
16 Busquets |
17 Arbeloa |
18 Alba |
19 Monreal |
20 Cazorla |
21 Silva |
22 Navas |
23 Reina |
Valmentaja Del Bosque
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Katalonia  Korea  Puola
Jean-Paul Martin du Gard

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Bern 1954 | 4×400 metriä |  |
Jean-Paul Martin du Gard (3. toukokuuta 1927 Pariisi, Ranska – 26. helmikuuta 2017 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen pikajuoksija.
Martin du Gard saavutti Bernin EM-kilpailuissa 1954 kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa Ranskan ennätyksellä 3.08,7. Hän karsiutui 400 metrin juoksun välierissä ajalla 48,2 s.
Brysselin EM-kilpailuissa 1950 Martin du Gard sijoittui 4 × 400 metrin viestijuoksussa neljänneksi silloisella Ranskan ennätyksellä 3.11,6. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui viestissä kuudenneksi ajalla 3.10,1, joka sekin oli Ranskan ennätys. Melbournen 1956 olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin juoksun puolivälierissä ajalla 48,2 s.
Martin du Gard voitti Ranskan mestaruuden 200 metrin juoksussa vuonna 1955. Hän on pituudeltaan 182-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 75 kiloa.
Henkilökohtaiset ennätykset

200 metriä: 21,6 (1954)
400 metriä: 47,7 (1952)
Eduard Päll

| Eduard Päll |
| --- | --- |

Neuvosto-Viron Korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja
 5. maaliskuuta 1947 - 4. heinäkuuta 1950  
Edeltäjä:  Nigol Andresen
Seuraaja:  August Jakobson
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1903 Koosa, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 13. kesäkuuta 1989 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  venäjänvirolainen
Ammatti:  toimittaja, kirjailija, runoilija, akateemikko
Tiedot
Puolue:  Viron kommunistinen puolue (EKP)
Eduard Päll (15. syyskuuta 1903 Koosa, Tartumaa – 13. kesäkuuta 1989 Tallinna) oli virolainen kirjailija ja tiedemies. Hän käytti kirjailijana myös nimeä Hugo Angervaks.
Koulutus ja työ Neuvostoliitossa

Nuorena miehenä 1918 Eduard Päll liittyi puna-armeijaan. Pian sen jälkeen vuonna 1920 hän liittyi Neuvosto-Venäjän kommunistipuolueen jäseneksi.
Päll kävi puna-armeijan jälkeen vielä liikealan koulutusta juuri itsenäistyneessä Virossa vuoteen 1921, mutta palasi sitten Neuvostoliittoon. Vuosina 1922-1924 Päll kävi Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston Pedagoogisen instituutin Petrogradissa. Sen jälkeen vuosina 1924-1926 toimi Omskin oblastissa. Omskin jälkeen Päll opiskeli edelleen vuoteen 1929 asti Herzenille nimetyssä Leningradin Pedagoogisessa yliopistossa. 1930-luvulla hän jatkoi opintoja ollen jatko-opiskelijana (aspirantti) ja edelleen Leningradin opetuslaitosten johtotehtävissä. Tutkimuskohteena Eduard Pällillä oli viron kielen rakenteen tutkimus.
Paluu Neuvosto-Viroon

Eduard Päll toimi vuoden 1940-1941 neuvostolaistamisjakson aikana Neuvosto-Virossa ilmestyneen aikakauslehti "Kommunistin" päätoimittajan sijaisena. Neuvostovallan päättyessä kesällä 1941 hän siirtyi Neuvostoliittoon ja toimi vuodesta 1943 Viron kommunistinen puolueen keskuskomitean sihteerinä. Tässä roolissa hän siirtyi takaisin vallattuun Viroon ja valittiin vuonna 1946 Johannes Varesin seuraajaksi Neuvosto-Viron korkeimman neuvoston presidiumin puheenjohtajana eli Neuvosto-Viron presidenttinä.
Hänet erotettiin kuitenkin jo vajaa neljä vuotta myöhemmin Neuvosto-Viron presidentin tehtävästä maaliskuun 1950 Viron kommunistipuolueen 9. pleenumin päätöksillä samassa yhteydessä puoluejohtaja Nikolai Karotammin kanssa. Erottamiset liittyivät porvarillis-nationalismin jäänteiden kitkemiseen, jossa edellä mainitut kommunistijohtajat eivät olleet Stalinin johtaman Neuvostoliiton mielestä toimineet riittävän ripeästi. Pällin kohdalla kyseessä oli hänen julkisesti puolustamansa 1900-luvun alun nuorvirolainen kirjallisuusliike, jota pidettiin porvarillis-nationalistisena syntinä.
Neuvosto-Viron kirjallisuuden tutkimuksen johtajana

Erottamisen jälkeen Eduard Päll toimi vuosina 1950-1955 Tallinnan Pedagogisen Instituutin viron kielen ja kirjallisuuden laitoksella johtajana, 1955-1968 Neuvosto-Viron tiedeakatemian Kielen ja kirjallisuuden instituutin johtajana sekä 1968-1973 Neuvosto-Viron tiedeakatemian yhteiskuntatieteellisen osaston akateemisena sihteerinä.
Runoilija ja kirjailija

Kirjailijana Päll julkaisi jo Leningradin aikana ensimmäiset teoksensa - ensimmäisenä tarinakokoelma "Kuudes nauha" (1931) ja kokoelmateos "Valitut viestit" (1933) Siim Sepikin nimellä. Lisäksi hän laati oppikirjoja Neuvostoliiton vironkielisille kouluille. Neuvosto-Virossa maailmansodan jälkeen Päll julkaisi salanimellä Hugo Angervaks runokokoelmia kaikkiaan kolme kappaletta sekä kirjoja aina 1950-luvun lopulta 1980-luvun lopulle.
Aiheesta muualla

Eesti Entsüklopeedia: Päll Eduard (viroksi)
knowbysight.info: Пялль Эдуард Николаевич (Päll Eduard) (venäjäksi)
Estonica: Encyclopedia about Estonia. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Neuvosto-Viron korkeimman neuvoston presidiumin puheenjohtajat (Neuvosto-Viron presidentit)
Johannes Vares (1940) | Eduard Päll (1946) | August Jakobson (1950) | Johan Eichfeld (1958) | Aleksei Müürisepp (1961) | Artur Vader (1970) | Johannes Käbin (1978) | Arnold Rüütel (1983)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
MATUMBAMAN (pelaaja)

| Lasse Urpalainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Lasse Aukusti Urpalainen
Syntynyt: 3. maaliskuuta 1995 (ikä 29)
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  ammattilaispelaaja, striimaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  MATUMBAMAN
Aktiivisena:  2014–
Nyk. joukkue:  Team Liquid
Peli:  Dota 2
    
Lasse Aukusti ”MATUMBAMAN” Urpalainen (s. 3. maaliskuuta 1995) on suomalainen videopeliammattilainen.  Hän on Dota 2-videopelin maailmanmestari vuodelta 2017. Urpalainen on historian kolmanneksi eniten palkintorahoja tienannut elektroninen urheilija Suomessa ja koko maailman mittakaavalla yhdestoista. Konsulttiyhtiö IZEA on kuvannut Urpalaista yhtenä 25 suurimmasta elektronisen urheilun vaikuttajasta maailmassa.
Urpalainen aloitti Dota-uransa vuonna 2014. Hän siirtyi Team Liquid -seuraan 2015, ja oli mukana joukkueen nousussa maailman huipulle. Urpalaisen uran merkittävin voitto oli maailmanmestaruus The International -turnauksessa vuonna 2017, jolloin viiden hengen joukkue voitti yhteensä 10,8 miljoonan dollarin palkintopotin. Vuonna 2019 Urpalainen jätettiin pois Team Liquidin kokoonpanosta, ja hänen tilalleen nostettiin romanialainen Aliwi "w33" Omar. Urpalainen nousi pian tämän jälkeen Chaos Esports Clubin kokoonpanoon.