stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Panzerkampfwagen V Panther
Suunnittelu ja valmistus

Panther oli suora vastaus Neuvostoliiton T-34-panssarivaunulle, joka ensikohtaamisestaan lähtien saksalaisten kanssa 23. kesäkuuta 1941, löi saksalaisten päätyypit, Panzerkampfwagen III- ja Panzerkampfwagen IV -vaunut selvästi. Kenraali Heinz Guderian määrättiin kokoamaan asiantuntijaryhmä tutkimaan T-34:ää. Panssarivaunun tärkeimpien ominaisuuksien huomattiin olevan viisto panssari, joka tehosti panssaroinnin suojavahvuutta, leveät telaketjut ja suuret telapyörät, jotka paransivat maastoliikkuvuutta ja tykin pitkä putki, joka lisäsi tehoa ja osumatarkkuutta. Ensimmäiset suunnitelmat uudesta vaunusta olivat melkeinpä suoria kopioita T-34:stä.
Daimler-Benz ja MAN (runko) sekä Rheinmetall-Borsig (torni) saivat tehtäväkseen suunnitella 30–35 tonnin vaunusuunnitelman VK 30.02:n pohjalta huhtikuuhun 1942 mennessä. Daimler-Benzin suunnitelma muistutti suoraan T-34:ää rungon ja tornin muodon osalta, moottoriltaan, voimansiirroltaan, jousitukseltaan ja telojen osalta. MANin suunnitelma oli perinteisempi; se oli korkeampi ja leveämpi; torni oli taempana rungossa, bensiinimoottori, sauvajousitus ja perinteinen saksalainen miehistön sijoittelu. MANin suunnitelma hyväksyttiin 14. toukokuuta 1942, vaikka jo aikaisemmin oli tilattu 200 kappaletta vaunuja Daimler-Benziltä. Prototyyppi valmistettiin syyskuuhun mennessä ja hyväksyttiin kokeiden jälkeen. Panssarointia päätettiin vielä lisätä, mikä lisäsi myös painoa. Vaunua alettiin heti valmistaa korkealla prioriteetilla. Ensimmäiset vaunut valmistuivat joulukuussa ja kärsivät kiireen vuoksi luotettavuusongelmista. Vaunu pakotettiin sarjatuotantoon puolivalmiina. Valmistuksen aloittaminen kuitenkin kangerteli muun muassa erikoistyökoneiden puutteen takia. MAN:n ja Daimler-Benzin lisäksi Pantheria valmistivat Henschel Kassel-Mittelfeldissä ja MNH (Maschinenfabrik Niedersachsen-Hannover) Hannoverissa. Tosin nämä yhtiöt olivat vain pääurakoitsijoita; Pantherin, kuten muidenkin vaunujen, valmistuksessa käytettiin monien eri aliurakoitsijoiden valmistamia osia. Esimerkiksi Pantherin panssarilevyjä valmistivat muun muassa Schoeller-Bleckmann Itävallan Mürzzuschlagissa ja keskitysleirivankeja käyttänyt Bismarckhütte Ylä-Sleesiassa.
Pantherin valmistamiseen kului noin 150 000 henkilötyötuntia ja sen valmistaminen maksoi 117 000 saksanmarkkaa.
Ensimmäinen tuotantotavoite oli 250 vaunua 12. toukokuuta 1943 mennessä. Vuonna 1943 saatiin valmistettua keskimäärin 148 vaunua kuussa ja vuonna 1944 taas 315 (3 777 koko vuonna). Korkeimmillaan tuotantoluvut olivat heinäkuussa 1944 (380) ja vuoden 1945 kevääseen mennessä oli valmistettu kaikkiaan noin 6 000 Pantheria eri versioineen. Enimmillään vaunuja oli vahvuudessa 1. syyskuuta 1944 2 304, mutta samassa kuussa ilmoitettiin 692 menetettyä vaunua.
Tekniset tiedot

Miehistö: 5 (johtaja, ampuja, lataaja, ajaja ja radisti)
Taistelupaino: 44 800 kg, 46 580 kg täysteräksisillä telapyörillä
Teho-painosuhde: 15,6 hv/t (11,9 kW/t)
Mitat
Pituus putki edessä: 8,66 m
Pituus ilman putkea: 6,87 m
Korkeus: 2,85 m
Leveys ilman helmalevyjä: 3,27 m
Raideleveys: 2,61 m
nopeus, 3 000 kierr/min: 55 km/h
Nopeus, 2 500 kierr/min: 46 km/h
Marssinopeus tiellä: 33 km/h
Maastonopeus: 25 km/h
Telat: Kgs 64/660/150
Tyyppi: kaksiharjainen
Leveys: 660 mm
Kosketuspituus: 3,92 m
Telakenkien lukumäärä/tela: 86
Telapaine: 0,88 kg/cm²
Jousitus: kaksoissauvajousitus
Iskunvaimentimet: 2. ja 7. polviakselissa kummallakin puolella
Esteenylityskyky: 0,9 m
Kaivannonylityskyky: 1,9 m
Kahlauskyky: 1,7 m
Kiipeämiskyky: 30°
Toimintasäde: 200 km tiellä, 100 km maastossa
Moottori: Maybach HL 230 P30
Tyyppi: V-12, nelitahti, kaasutin
Polttoaine: bensiini, 74-oktaaninen
Teho: 515 kW/700 hv/3 000 kierr/min
Iskutilavuus: 23,095 l
Puristussuhde: 6,8:1
Kulutus: (tiellä) 3,5 l/km
Polttoainetäyttö: 720 l
Vaihteisto: ZF (Zahnradfabrik Friedrichshafen AG) AK 7-200
Tyyppi: Synkronoitu manuaali,vinohampaiset hammaspyörät olivat jatkuvassa kosketuksessa
Vaihteiden lukumäärä: 6+R
Kytkin: Fichtel & Sachs LAG 3/70H
Tyyppi: kolmilevyinen, kuiva
Ohjausjärjestelmä: MAN yksisäde-kytkin-jarru
Ohjauskytkin: yksilevyinen, kuiva
Ohjaussuhde: 1:1,5
Pääase: 7,5 cm KwK 42
Tyyppi: panssarivaunukanuuna
Kaliiperi: 75 mm
Ammuksen lähtönopeus: 925 m/s (Pzgr. 39/42), 1 120 m/s (Pzgr. 40/42)
Putken pituus kaliipereina: 70
Lukko: puoliautomaattinen
Rekyylin pituus: 400 mm (normaali), 430 mm (maksimi)
Korkeussuuntausala: +18/-8°
Sivusuuntausala: 360°/60 s
Laukauksia mukana: 79, 82 (G-malli)
Tykin tähtäin: Leitz TZF 12 (D-malli), TZF 12a (A-ja G-mallit)
Suurennos: 2,5× ja 5×
Näkökenttä: 28° ja 14°
Konekiväärit: 2 × 7,92 mm MG-34
Tulinopeus: noin 900 ls/min
Patruunoita mukana: 5 100/34 vyötä, 4 800/32 (G-malli)
Radio
Fu 5 -lähetinvastaanotin
Fu 2 -vastaanotin
Panssarointi

Panssarin paksuus vaihteli hieman eri tuotantomallien välillä. Tässä on esitetty G-mallin panssarointi, siten että ensimmäinen luku kertoo panssarilevyn paksuuden, toinen luku sen kaltevuuden vaakatasosta mitattuna ja kolmas luku ilmoittaa kaltevuudesta aiheutuvan todellisen panssarisuojan milleinä.
Runko
Etualaviistopanssari: 60 mm/35°/105 mm
Etuyläviistopanssari: 80 mm/35°/140 mm
Sivut: 50 mm/60°/58 mm
Pohja edessä: 26 mm/0°/26 mm
Pohja takana: 17 mm/0°/17 mm
Kansi: 15 mm/0°/15 mm
Takaosa: 40 mm/60°/46 mm
Torni
Etupanssari: 100 mm/82°/102 mm
Asekilpi: 120 mm/kaareva
Sivut: 45 mm/65°/50 mm
Takaosa: 45 mm/65°/50 mm
Mallit ja tuotanto

Ausf. A: 20 rakennettu 11/42 (nollasarja, heikompi panssarointi edessä, myöhemmin Ausf. D1)
Ausf. D: 850 rakennettu (tammi–syyskuu 1943), osassa uusi vaununjohtajan kupu
Ausf. A: 2 000 rakennettu (elokuu 1943–kesäkuu 1944), uusi torni ja vaununjohtajan kupu, jossa MG-34-ilmatorjuntakonekivääri sekä radistin konekiväärille panssarikalotti.
Ausf. G: 3 126 (maaliskuu 1944–huhtikuu 1945), ajajan tähystysluukku etupanssarissa poistettiin ja korvattiin periskoopilla, pakoputkien ja moottorikannen uudelleen järjestely, lisäpanssari sivussa
Ausf. F: ei tuotannossa, ilmeisesti 8 runkoa valmistettu
Muut Panzer V:n rungolle perustuneet vaunut:
Jagdpanther: Panssarintorjuntaan tarkoitettu rynnäkkötykki Pantherin rungolla, 88 mm Pak 43/3 tai 43/4 L/71 -panssarintorjuntatykki, 392 valmistettu 1944–1945.
Befehlspanzer Panther: komentovaunu, 329 muunnettu (toukokuu 1943–helmikuu 1945), lisäradiot ja antennit.
Beobachtungspanzer Panther: tulenjohtovaunu, 41 muunnettu (1944 ja 1945), kaksi konekivääriä ja valetykki.
Bergepanther (hinausvaunu): 347 (1943–1945)
Kirjallisuutta

Spielberger, W. J.: Der Panzer-Kampfwagen Panther und seine Abarten. Band 9 der Reihe Militärfahrzeuge, Motorbuchverlag Stuttgart. ISBN 3-87943-527-8
Chamberlain, Peter & Doyle, Hilary: Encyclopedia of German Tanks of World War Two. Cassell. ISBN 1-85409-518-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panzerkampfwagen V Panther Wikimedia Commonsissa
Saksan asevoimien panssariajoneuvot toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
Panssarivaunut: Panzer I • Panzer II • Panzer III • Panzer IV • Panther • Tiger • Tiger II • Panzer 35(t) • Panzer 38(t)
Telatykistö: Wespe • Hummel • Grille • Panzerwerfer • sIG 33 • Wurfrahmen 40
Rynnäkkötykit: StuG III • StuG IV • StuIG 33 • StuH 42 • Brummbär • Sturmtiger
Panssarintorjuntavaunut: Panzerjäger I • Marder I • Marder II • Marder III • Hetzer • Jagdpanzer IV • Jagdpanther • Nashorn • Jagdtiger • Elefant
Puolitelavaunut: SdKfz 2 • SdKfz 4 • SdKfz 6 • SdKfz 7 • SdKfz 10 • SdKfz 11 • SdKfz 250 • SdKfz 251 • SdKfz 252 • SdKfz 253 • SdKfz 254
Panssariautot: SdKfz 221/22/23 • SdKfz 234 • ADGZ
Ilmatorjuntavaunut: Flakpanzer IV: Möbelwagen, Wirbelwind, Ostwind, Kugelblitz • Flakpanzer 38(t)
Prototyypit: Maus • E-sarja • Panther II • Waffenträger • Neubaufahrzeug • Sturer Emil
Suunnitelmat: Panzer VII Löwe • Panzer IX • Panzer X • Ratte • Monster
Myöhäisen mallin Panther Ausf. G varustettuna infrapunatähystyslaitteistolla.
Nosturi kannattelee huollettavana olevan Pantherin 750 kilogramman painoista vaihdelaatikkoa.
Panther Italiassa vuonna 1944.
Panssarimies hyppäämässä palavan Pantherinsa kannelta kiivaan vihollistulen alla.
Tuhottu Panther Ausf. A Kölnin tuomiokirkon edessä 1945.
Urjala

| Urjala |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 

Sijainti:  61°04′50″N, 023°33′00″E
Maakunta:  Pirkanmaan maakunta
Seutukunta:  Etelä-Pirkanmaan seutukunta
Kuntanumero:  887
Hallinnollinen keskus:  Urjalan kirkonkylä
Perustettu:  1868
Kuntaliitokset:  Koijärvi (1969, osa)
Kokonaispinta-ala:  505,41 km² 220:nneksi suurin 2022 
– maa:  475,53 km²
– sisävesi:  29,88 km²
Väkiluku:  4 492 181:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  9,45 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  12,9 %
– 15–64-v.:  54,0 %
– yli 64-v.:  33,1 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  96,6 %
– ruotsinkielisiä:  0,3 %
– muut:  3,2 %
Kunnallisvero:  10,3 % 20:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Annu Kuusisto
Kunnanvaltuusto:  23 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Kok.   • SDP   • PS   • Vihr.:   7 6 5 4 1
www.urjala.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Urjalan kirkko.
Nuutajärven lasitehdas Urjalassa.
Kortejärvi, yksi Urjalan järvistä
Urjala (ruots. Urjala, myös Urdiala, aiemmin Airanne) on Suomen kunta, joka sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa. Kunnan väkiluku on 4 492 ja pinta-ala 505,41 km², josta 29,88 km² vesistöjä. Väestötiheys on 9,45 asukasta/km².
Urjalan naapurikunnat ovat Akaa, Forssa, Humppila, Hämeenlinna, Punkalaidun, Sastamala, Tammela ja Vesilahti. Entisiä naapurikuntia ovat Koijärvi, Kalvola, Kylmäkoski, Tyrvää ja Vammala.
Luonto > Maisema ja pinnanmuodot

Urjalan maisemakuva on yleisesti tasainen, ja maaston keskikorkeus merenpinnasta on 100–110 metriä. Monet yksittäiset mäet nousevat kuitenkin 30–40 metriä tämän tason yläpuolelle. Maisemalle ovat tunnusomaisia laajat, monin paikoin naapurikuntien alueille ulottuvat peltoaukeat, ja kunnan kokonaispinta-alasta runsas viidennes on peltoa. Urjalan halki luoteesta kaakkoon kulkee harjujakso, joka tulee Sastamalan puolelta Sammaljoen, Halkivahan ja Honkolan kylien kautta Urjalan kirkonkylään ja jatkuu Huhdin ja Välkkilän kylien kautta entisen Kalvolan kunnan puolelle. Paikoin harju on tosin epäselvä ja vaikeasti nähtävissä. Harjujakson reunamilla on laajoja soita, joita on kunnan pinta-alasta peltojen ohella kaikkiaan toinen viidennes.
Luonto > Vesistöt

Pääosan Urjalan alueen vesistä kerää Kalvolasta alkunsa saava, Urjalasta Kylmäkosken kautta Akaaseen virtaava, Akaan Viialassa Vanajaveteen laskeva Tarpianjoki. Tämän vesireitin järviä Urjalassa ovat Kortejärvi Kirkonkylän länsipuolella, siihen etelästä Urjalankylän luona laskeva Rutajärvi ja tähän etelästä laskeva Nuutajärvi.
Muita Tarpianjoen vesireitin järviä Urjalassa ovat Nuutajärveen etelästä laskevat Särkijärvi ja Matkunjärvi Forssan rajalla ja Kivijärvi Nuutajärven Raikonkulmalla. Lännestä Nuutajärveen laskevat Valajärvi sekä Iso ja Vähä Mustajärvi. Rutajärveen laskee idästä Forssan rajalta Kokonjärvi, johon laskevat Lahmajärvi Urjalan Hakolahden kylässä ja Hirsjärvi Tammelan rajalla. Tarpianjoen yläjuoksun latvajärviä samalla alueella ovat Uurtaanjärvi, Kallijärvi ja Kokkijärvi Kalvolan rajalla. Halkivahan kulmakunnalta Tarpianjokeen laskevat Ameenjärvi ja Pynnänjärvi Vesilahden rajalla.
Tarpianjoen vesireitin ohella Urjalan alueelle ulottuvat Punkalaitumenjoen latvahaarat Halkivahassa, Puolimatkassa, Tursassa ja Tourunkulmalla. Täällä eräs Punkalaitumenjoen latvajärvistä on Vehkajärvi Punkalaitumen rajalla. Etelässä Urjalan ja Humppilan rajajokena virtaa kappaleen matkaa Loimijokeen laskeva Koenjoki.
Luonto > Suot

Kaakkosuo lähellä Kivijärveä kunnan eteläosassa on osa Natura 2000 ‑suojeluohjelmaa ja on vuodesta 1965 Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistyksen omistuksessa yksityisenä luonnonsuojelualueena.
Laajaa Hanhisuon suoaluetta kunnan eteläosassa hyödynnetään turvetuotannossa.
Kulttuurimaantiedettä > Kulkuyhteydet

Urjala sijaitsee valtatie 9:n varrella Tampereelta Turkuun päin mentäessä, ja sinne on linja-autoyhteyksiä useasta kaupungista. Matkaa Tampereelle on 60 kilometriä ja Turkuun 105 kilometriä. Lähiseudun kaupunkeja ovat Akaa (30 km), Forssa (35 km), Loimaa (40 km), Huittinen (50 km) ja Sastamala (60 km).
Urjalan, Punkalaitumen ja Huittisten läpi kulkee historiallisesti arvokas matkailutie Taikayöntie (seututiet 230 ja 232). Sen varrelta löytyy hienoja luonto- ja jokimaisemia, sekä kulttuuriympäristöä.
Kunnan läpi kulkevan Turku–Toijala-radan junat eivät vuodesta 1997 lähtien ole enää pysähtyneet Urjalassa. Radan varrella sijaitsee Urjalan rautatieasema. Aiemmin Urjalassa oli samalla radalla etelämpänä myös Hanhisuon rautatieasema, mutta se purettiin vuonna 1987.
Kulttuurimaantiedettä > Asutus > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Urjalassa oli 4 829 asukasta, joista 2 337 asui taajamassa, 2 439 haja-asutusalueilla ja 53:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Urjalan taajama-aste on 47,7 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Urjalan kirkonkylä.
Kulttuurimaantiedettä > Asutus > Historialliset kylät

Annula, Hakkila, Hakolahti, Halkivaha, Honkola, Huhti, Ikaala, Järvistö, Kamppari, Kankaanpää, Kehro, Kinola, Kokko, Kolunkulma, Laukeela, Menonen, Nuutajärvi, Pappila, Perho, Puolimatka, Rusila, Salmi, Urjalankylä, Vahonen, Valajärvi, Velkala, Välkkilä, Väkkärä
Kulttuurimaantiedettä > Asutus > Kulmakuntia

Hanhisuo, Harittu, Kiimankulma, Pertunkulma, Rekisuo, Tourunkulma, Tursa, Uusi-Salmi
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Urjalassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Urjalan seurakunta
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Urjalan alueella toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta. Urjalan alue kuului vuoteen 2020 Hämeenlinnan ortodoksiseen seurakuntaan.
Historia > Alueen esihistoria

Huhdin kylästä läheltä Urjalan rautatieasemaa on löydetty kivikautinen, varhaisen kampakeramiikan aikainen asuinpaikka, josta on paljastunut muiden muassa asuinkodan lieden pohja, saviastioiden palasia, kvartsinkappaleita ja luuesineitä. Myös Valajärveltä on löydetty asuinpaikka, joka lienee ollut käytössä noin vuonna 2000 eaa. Varhain alkanut asutus keskeytyi jostakin syystä vuosisadoiksi ja Urjala jäi Suur-Sääksmäen pitäjän takamaaksi. Rautakaudella toistaiseksi tutkimaton linnavuori, Nuutajärven linnavuori, on ollut myös käytössä ennen kristinuskon saapumista alueelle. Kun paavi julisti vuonna 1340 sääksmäkeläiset pannaan niskoittelun vuoksi, heidän joukossaan mainittiin Asikka Hakkisenpoika, joka lienee ollut kotoisin Urjalan Hakkilasta.
Historia > Kirkollinen historia kunnallisuudistukseen asti

Urjala-nimi esiintyi asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1390 muodossa ”Urdhiala”. Urjala erotettiin Sääksmäestä vuonna 1483. Sillä oli jo tällöin oma Urjalankylässä sijainnut kirkkonsa, jonka paikalla on nykypäiviin saakka säilynyt kivisakasti. Urjalan nykyinen kirkko rakennettiin Laukeelan kylään Tukholman intendenttikonttorissa vahvistettujen piirustusten mukaan vuonna 1806. Kaukana kirkonkylästä sijaitsevaan Halkivahan kylään valmistui oma kirkko vuonna 1926.
Historiallisesti Urjala on ollut Akaan kappeliseurakunta. Sen nimi on aiemmin mahdollisesti ollut Airanne, mutta Urjala on korvannut tämän nimen jo 1500-luvulla. Urjala mainittiin itsenäisenä seurakuntana vuonna 1590.
Historia > Kuntaliitokset

Koijärven kunta perustettiin vuonna 1923 eräistä Tammelan ja Urjalan kylistä. Aiemmin Vesilahteen kuulunut Halkivahan kylä liitettiin Urjalaan vuoden 1953 alussa. Koijärvi liitettiin vuonna 1969 pääosin Forssaan ja osittain Urjalaan.
Historia > Reserviläisyys

Huhdin kylä oli Suomen sotaväen 7. Hämeen tarkk'ampujapataljoonan 26. reservikomppanian sijoituspaikkana vuosina 1884–1899. Kasarmialueen rakennuksista on jäljellä ollut upseerirakennus joka kuitenkin vuonna 2015 purettiin. Nyt on jäljellä enää läheisellä Huhdinkalliolla vuonna 1902 pystytetty muistokivi. Lähistöllä on myös jälkiä venäläisten ensimmäisen maailmansodan aikana suorittamista linnoitustöistä.
Historia > Muuta

Urjalan vaakunan suunnitteli Toivo Vuorela ja se vahvistettiin vuonna 1955.
Urjalaan asutettiin jatkosodan jälkeen Muolaan siirtoväkeä.
Elinkeinot > Elinkeinorakenne

Urjala on vanhastaan ollut melko vauras maa- ja metsätalouspitäjä, mutta myös paikkakunnan teollisuus on osittain hyvin vanhaa. Nuutajärven lasitehdas aloitti toimintansa jo vuonna 1793 ja kasvoi muutamassa vuosikymmenessä alansa suurimmaksi Suomessa. Käsityöläisammatteja ovat edustaneet muun muassa korien, mattojen ja keinutuolien valmistus. Vuoden 1970 väestönlaskennan mukaan 45 prosenttia urjalalaisista sai toimeentulonsa maa- ja metsätaloudesta, 30 prosenttia teollisuudesta ja rakennustoiminnasta sekä 25 prosenttia palveluammateista.
Elinkeinot > Liikeyrityksiä

Parker Hannifin Manufacturing Finland Oy
Urjala Works Oy
Urjalan Makeistukku
Vällärin puusepänliike
Keinukaluste
Finn Recycling Oy
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Urjalan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 6 458 | 6 458 |
| 1985 | 1985 |    | 6 274 | 6 274 |
| 1990 | 1990 |    | 6 129 | 6 129 |
| 1995 | 1995 |    | 5 895 | 5 895 |
| 2000 | 2000 |    | 5 703 | 5 703 |
| 2005 | 2005 |    | 5 565 | 5 565 |
| 2010 | 2010 |    | 5 335 | 5 335 |
| 2015 | 2015 |    | 4 928 | 4 928 |
| 2020 | 2020 |    | 4 686 | 4 686 |
Lähde: Tilastokeskus.
Palvelut > Koulutus

Urjalassa toimii 3 koulua, Aseman alakoulu, Urjalan Yhtenäiskoulu ja Väinö Linnan Lukio. Kaikissa kouluissa on yhteensä yli 400 oppilasta.
Palvelut > Terveydenhuolto

Urjalassa toimii terveysasema, mutta ei sairaalaa. Urjalalaisten sairaalapalvelut saadaan esimerkiksi Forssasta, Valkeakoskelta ja Akaasta.
Palvelut > Vapaa-aika

Urjalassa toimii kirjasto, nuorisotila Majakka, urheilukenttiä, jäähalli ja uimarantoja. Keskustan alueella on myös kahviloita ja ravintoloita. Perjantaina on toripäivä.
Kulttuuri > Tapahtumia ja viittauksia

Urjalassa järjestetään joka kesä heinä-elokuun vaihteessa valtakunnallinen kirjallisuustapahtuma Pentinkulman päivät. Tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1978. Päivät liittyvät Urjalasta kotoisin olleen kirjailija Väinö Linnan teosten henkiseen perintöön. Pentinkulma on Väinö Linnan romaanin Täällä Pohjantähden alla kuvitteellinen tapahtumapaikka, jossa on piirteitä Linnan urjalalaisesta kotikylästä Honkolasta ja sen keskuksena olleesta Honkolan kartanosta. Koskelan torppaan ja muihin Väinö Linnan reitin kohteisiin voi tutustua opastetuilla kierroksilla tai itsenäisesti kesäaikaan.
Urjalan asemalla toimivassa kulttuurikeskuksessa järjestetään kulttuuritapahtumia keväästä syksyyn työpajojen ja näyttelyiden merkeissä.
Viihdekulttuurin piirissä 60-luvulla Martti ”Huuhaa” Innanen teki Urjalaa tunnetuksi kappaleellaan ”Urjalan taikayö”.
Kulttuuri > Kulttuuriympäristö

Urjalassa on kaksi Museoviraston määrittelemää valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä: Nuutajärven lasitehdasalue Nuutajärvellä ja 1800- ja 1900-luvun kirkonkylämiljöötä hyvin edustava Urjalan kirkonmäki Urjalan kirkon ympärillä.
Urjalan suurin maatila on Furuhjelm-suvun omistama Honkolan kartano.
Kulttuuri > Murre

Urjalan alueella puhutun kielen perustana on perihämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Perihämäläinen murrealue on hämäläismurteiden keskeisin alue. Perihämäläisellä murteella on 19 tyypillistä hämäläistä murrepiirrettä.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Urjalan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla tirripaisti ja klimppisoppa, jossa on lampaanlihaa ja paljon kasviksia.
Urheilu

Urjalassa toimii vuonna 1979 perustettu jääkiekkoseura Urjalan Sisukiekko (USiKi). USiKi:n juniorijoukkueet toimivat nimellä EPiK (Etelä-Pirkanmaan Kiekko), mutta kesällä 2013 juniorijoukkueet tulivat takaisin USiKi:n alaisuuteen ja EPiK:in toiminta loppui. Urjalassa on myös jalkapalloseura Urjalan PalloSeura (UrPS, perustettu 1964), joka pelaa Vitosessa, lohkossa 1. Kunnassa toimii myös vuonna 1909 perustettu yleisurheiluseura Urjalan Urheilijat (UrjU).
Tunnettuja urjalalaisia

Henkilöitä
Antti Eskola, sosiaalipsykologi, professori ja tietokirjailija
Hampus Furuhjelm, Venäjän keisarikunnan laivaston vara-amiraali ja tutkimusmatkailija sekä kuvernööri
Sam Inkinen, kirjailija, tohtori, tutkija
Heikki Lehtonen, vuorineuvos, Imatran Voima Oy:n toimitusjohtaja
Väinö Linna, kirjailija ja tieteen akateemikko
Jouko Noren, kolmiloikkaaja
Kerttu Nurminen, muotoilija ja lasitaiteilija
Aleksi Ojala, kilpakävelijä
Astrid Reponen-Juvas, suomalaisen kansanperinteen ja suomen murteiden tallentaja ja tutkija
Meeri Saari, kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä
Ilmari Saarinen, runoilija
Aukusti Uotila, taidemaalari
Oskar Uotila, runoilija ja yliopiston rehtori
Yhtyeitä
In The Mood
Mummi Kutoo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urjala Wikimedia Commonsissa
Urjalan kunnan www-sivut
Tilastokeskus – Urjalan avainluvut
Väinö Linnan reitin opaskartta[vanhentunut linkki]
| n k Urjala |
| --- | --- | --- |
 Pirkanmaa  Etelä-Pirkanmaan seutukunta 
| Kylät |  Annula  Asema  Brusila  Hakkila  Hakolahti  Halkivaha  Harittu  Honkola  Huhti  Ikaala  Kamppari  Kankaanpää  Kehro  Kirkonkylä  Kokko  Kinola  Laukeela  Menonen  Nuutajärvi  Pappila  Perho  Puolimatka  Salmi  Taipale  Urjalankylä  Vahonen  Velkala  |  |
Lounais-Häme
| n k Pirkanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Akaa  Hämeenkyrö  Ikaalinen  Juupajoki  Kangasala  Kihniö  Kuhmoinen  Lempäälä  Mänttä-Vilppula  Nokia  Orivesi  Parkano  Pirkkala  Punkalaidun  Pälkäne  Ruovesi  Sastamala  Tampere  Urjala  Valkeakoski  Vesilahti  Virrat  Ylöjärvi 
Entiset kunnat:  Aitolahti  Akaa  Eräjärvi  Ikaalisten epäitsenäinen kauppala  Ikaalisten maalaiskunta  Karkku  Keikyä  Kiikka  Kiikoinen  Kuhmalahti  Kuru  Kylmäkoski  Luopioinen  Längelmäki (osa)  Messukylä  Mouhijärvi  Mänttä  Pohjaslahti  Sahalahti  Suodenniemi  Suoniemi  Sääksmäki  Teisko  Toijala  Tottijärvi  Tyrväntö (osa)  Tyrvää  Vammala  Viiala  Viljakkala  Vilppula  Äetsä 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland
Renzo Pasolini

Renzo Pasolini vuonna 1969
Renzo Pasolini, lempinimi ”Paso” (18. heinäkuuta 1938 Rimini, Italia – 20. toukokuuta 1973 Monza, Italia) oli 1960-luvulta alkaen kilpaillut italialainen ratamoottoripyöräilijä. Pasolini kuoli Monzan moottoriradalla saamiinsa vammoihin samassa onnettomuudessa kuin suomalainen Jarno Saarinen.
Hänen synnyinalueellaan Riminillä harrastettiin erityisen vahvasti moottoripyöräilyä ja hänen isänsä, joka oli myös moottoripyöräilijä, tutustutti poikansa lajiin jo lapsena. Hän aloitti kilpailemisen vuonna 1958. Pasolini oli poikkeuksellinen kilpaurheilija elintavoiltaan: hän tupakoi ja biletti ahkerasti. Hänen ajotapansa mutkissa oli vaarallinen yhdistelmä tasapainoilua ja vauhtia, joka näytti pudottavan hänet pyöränsä selästä.
Pasolini kilpaili FIM Grand Prix -moottoripyörien maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1964–1972. Vaikka hän ei koskaan voittanut maailmanmestaruutta, hän oli suosittu kanssakilpailija pelottoman ja intohimoisen ajotyylinsä ansiosta.
Hän käytti avokypärää ja mustareunuksisia suojalaseja kanssa aikana, jolloin useimmat kilpailijat olivat ottaneet käyttöön kasvot kokonaan peittävän umpikypärän. Pasolini voitti uransa aikana viisi Grand Prix -kilpailua ja hävisi vuoden 1972 250 cc:n maailmanmestaruuden Jarno Saariselle yhdellä pisteellä. Hän kuoli Saarisen kanssa onnettomuudessa Nations Grand Prix'n 1973 alussa.
Italialainen moottoripyörätehdas Ducati, jonka omisti Cagiva, esitteli vuonna 1985 uuden Ducati Paso -mallin, jonka suunnittelija Massimo Tamburini oli nimennyt Pasolinin muistoksi.
Aiheesta muualla

Renzo Pasolinin kilpailijaprofiili (englanniksi)
Vuonna 2006 julkaistu artikkeli Italian GP:n vuoden 1973 Monzan onnettomuudesta (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi