stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
W Series
Kritiikki

Sarjaa on kritisoitu sen julkistamisesta saakka. Pelkona on ollut, että sarja erottaa nais- ja mieskuljettajat ja -autoilusarjat yhä vahvemmin toisistaan. Esimerkiksi brittiläinen Indycar- kuljettaja Pippa Mann vastasi sarjan julkistamiseen viestipalvelu Twitterissä kirjoittamalla "Kuinka surullinen päivä autourheilulle." Entinen Formula E -kuljettaja ja Sauberin F1-testikuljettaja Simona de Silvestro puolestaan sanoi, että 1,5 miljoonan dollarin palkintorahat olisi voitu käyttää paremmin esimerkiksi moottoriurheilun stipendiohjelmaan.
Kilpailuviikonloppu

Perjantaina ajetaan kahdet 45 minuuttia kestävät vapaat harjoitukset ja lauantaina 30 minuuttia kestävät aika-ajot ja kilpailu. Kilpailut ajetaan DTM-sarjan kisaviikonloppujen yhteydessä.
Pisteet jaetaan kilpailun kymmenen parhaan joukkoon sijoittuneille kuljettajille.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija |  1.  |  2.  |  3.  |  4.  |  5.  |  6.  |  7.  |  8.  |  9.  |  10.  |
| Pisteet | 25 | 18 | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 1 |
Mestarit

| Kausi | Kuljettaja |
| --- | --- |
2019:  Jamie Chadwick
2021:  Jamie Chadwick
2022:  Jamie Chadwick
Auton tekniset tiedot

W Seriesissä käytetään italialaisen Tatuusin valmistamia F3 T-318-autoja, jotka Kansainvälinen autourheiluliitto on hyväksynyt käytettäväksi Formula 3 -sarjassa. Autossa on 1,8-litrainen turboahdettu moottori ja sen ohjaamon ympärillä on turvarengas.
Runkorakenne: Hiilikuituinen monokokki
Moottori: Autotecnica Motorin 1,8 litran 4-sylinterinen turboahdettu rivimoottori
Polttoaineen toimitus: Suoraruiskutus
Polttoainekapasiteetti: 45,5 litraa
Paino: 565 kg
Teho: 270 hv (201 kW)
Leveys: 1,850 mm
Akseliväli: 2 900 mm
Jamie Chadwick Brands Hatchin kisassa elokuussa 2019
Yksin kotona Suomi

| Yksin kotona Suomi |
| --- | --- |
Tyyli:  tositelevisio
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Nelonen Liv (uusinnat)
Esitetty:  2. syyskuuta 2019 –
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jari Lähteinen Heidi Richert
Vastaava(t) tuottaja(t):  Veera Olsson Eero Hietala Ilkka Hynninen Maarit Suominen (Nelonen)
Ohjaaja(t):  Inka Achté Lauri Tamminen
Leikkaaja(t):  Markus Rask (vastaava leikkaaja) Mikko Reinamo
Kuvaaja(t):  Petri Siikanen Jani Penttinen
Tuotantoyhtiö(t):  Aito Media
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Yksin kotona Suomi on suomalainen tositelevisiosarja. Ensimmäinen jakso esitettiin Nelosella 2. syyskuuta 2019.
Jaksot > Ensimmäinen tuotantokausi

| Jakso | Jakson nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |

| 1 | Viisi lasta ja possu  | 2. syyskuuta 2019 |
| 2 | Tyttökullat  | 9. syyskuuta 2019 |
| 3 | Tehokolmikko  | 16. syyskuuta 2019 |
| 4 | Kyllä pienikin pärjää  | 23. syyskuuta 2019 |
| 5 | Sisukkaat sisaret  | 30. syyskuuta 2019 |
| 6 | Kaksin aina hauskempaa  | 7. lokakuuta 2019 |
| 7 | The Seikkailijat  | 14. lokakuuta 2019 |
| 8 | Tubetytöt  | 21. lokakuuta 2019 |
| 9 | Pyykkivuoro  | 28. lokakuuta 2019 |
Aiheesta muualla

Yksin kotona Suomi Ruudussa
Yvonne Naef

Yvonne Naef (s. 9. marraskuuta 1957) on sveitsiläinen oopperalaulaja, äänialaltaan kontra-altto. Hän opiskeli musiikkitiedettä ja laulamista Zürichissä, Baselissa ja Mannheimissa. Voitettuaan lukuisia opiskelijapalkintoja hän sai ensimmäistä kertaa laajempaa huomiota vuonna 1987 sijoituttuaan toiselle sijalle oratorio- ja yksinlaululuokassa Ateenan Maria Callas -kilpailussa.
Uransa alkupuolella Naef esitti muiden muassa Rosinan (Sevillan parturi, Gioacchino Rossini), Adalgisan (Norma, Vincenzo Bellini) ja Carmenin roolit (Carmen, Georges Bizet) ollessaan oopperatalojen jäsenenä Sankt Gallenissa ja Wiesbadenissa.
Suurta henkilökohtaista suosiota Naef saavutti vuonna 1994 Gaetano Donizettin oopperan Anna Bolena uudessa tuotannossa Monte Carlon oopperassa. Hän tulkitsi teoksessa Giovanna Seymourin roolin. Seuraavana vuonna hän esiintyi ensimmäistä kertaa Giuliettan roolissa Hoffmannin kertomukset -teoksessa Milanon La Scalassa. Hän on esiintynyt festivaaleilla muun muassa Bayreuthissa ja Salzburgissa. Hän on myös kysytty konserttilaulaja, jonka ohjelmisto kattaa teoksia Johann Sebastian Bachista Dmitri Šostakovitšiin.
Yökkösmäiset

| Yökkösmäiset |
| --- | --- |
 Kärsänirkko (Pterostoma palpinum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea  Latreille, 1809
Heimot
 Doidae  Nirkot Notodontidae  Siilikkäät Arctiidae  Venhokkaat Nolidae  Villakkaat Lymantriidae  Yökköset Noctuidae 
Katso myös
   Yökkösmäiset Wikispeciesissä   Yökkösmäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yökkösmäiset (Noctuoidea) on yöllä tai hämärissä lentävien suurten ja keskikokoisten perhosten yläheimo. Sen suurimmat heimot ovat yökköset, siilikkäät, nirkot ja villakkaat.
Yökkösmäisiin kuuluvia heimoja

Dioptidae (ei Euroopassa)
Kulkurinirkot Thaumetopoeidae (ei Suomessa)
Nirkot Notodontidae (ent. hammaskehrääjät, Suomessa 26 lajia)
Siilikkäät Arctiidae (ent. siilikehrääjät, Suomessa 36 lajia)
Thyretidae (ei Euroopassa)
Venhokkaat Nolidae (Suomessa 12 lajia)
Villakkaat Lymantriidae (ent. villakehrääjät, Suomessa 12 lajia)
Yökköset Noctuidae (Suomessa noin 420 lajia)
Yvonne Murray

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Soul 1988 | 3 000 m |  |
Yvonne Murray (s. 4. lokakuuta 1964 Edinburgh) on skotlantilainen entinen kestävyys- ja maantiejuoksija.
Murray sijoittui kotikaupungissaan Edinburghissa pidetyissä Kansainyhteisön kisoissa 1986 kolmanneksi 3 000 metrin juoksussa. Samana vuonna hän voitti Stuttgartin EM-kisoissa 3 000 metrillä pronssia. Soulin olympialaisissa 1988 Murray saavutti 3 000 metrin kilpailussa jälleen pronssia. Vuoden 1990 Kansainyhteisön kisoissa Aucklandissa hän voitti samalla matkalla hopeaa Kanadan Angela Chalmersin jälkeen. Samana vuonna hän voitti Splitin EM-kisoissa kultaa 3 000 metrillä, jonka ansiosta hänelle myönnettiin MBE-kunniamerkki.
Toronton sisäratojen MM-kilpailussa 1993 hän voitti 3 000 metrin kilpailun 12 sekunnin erolla toiseksi tulleeseen. Helsingin EM-kilpailuissa seuraavana vuonna hän sijoittui samalla matkalla toiseksi. 1994 Kansainyhteisön kisoissa hän voitti 10 000 metrin juoksun, mikä jäi hänen viimeiseksi arvokisamitalikseen.
Zeus (täsmennyssivu)

Zeus voi viitata seuraaviin:
Zeus, kreikkalainen ylijumala
5731 Zeus, asteroidi
Zeus, pietarinkalojen suku
Zeus, ukrainalainen elektronisen urheilun ammattilainen
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Zeus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Yngve Pacius

Yngve Evert Pacius (14. kesäkuuta 1886 Raahe – 28. elokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja kilpapurjehtija. Hän purjehti 1920-luvulla menestyksekkäästi 30m2 saaristoristeilijällä Svanevit sekä Suomen että Ruotsin vesillä. Vuonna 1928 hän voitti Sandhamnin regatan 8mR Sphinxin ruorissa. Vuoden 1936 kesäolympialaisissa hän purjehti Kielissä seitsemänneksi Curt Mattsonin Kutosella Lyn. Vuonna 1939 hän ohjasi Antti Wihurin Wire-Kutosta Kultapokaali-purjehduksissa Helsingissä ja tuli toiseksi. Pacius toimi monta vuotta purjehdustoimittajana Helsingin sanomalehdissä. Hän kirjoitti kirjan Purjehdusmuistelmia vuonna 1945 (Ruots. Segling och seglare).
Yksityisen kielen argumentti

Ludwig Wittgenstein (toinen oikealta) kesällä 1920.
Yksityisen kielen argumentilla tarkoitetaan Ludwig Wittgensteinin väitettä, jonka mukaan on mahdotonta, että olisi kieli, jonka kuvaamat merkitykset tuntee vain yksi henkilö. Argumentti on Wittgensteinin kielifilosofian keskeisimpiä.
Teoksessaan Filosofisia tutkimuksia Wittgenstein kuvitteli yksityisen kielen: "Tämän kielen sanojen on määrä viitata siihen, mistä vain puhuja voi tietää; hänen välittömiin, yksityisiin aistimuksiinsa. Kukaan toinen ei näin ollen voi ymmärtää tätä kieltä". Hän kuitenkin totesi, että tällainen kieli on mahdoton, sillä kielelliset ilmaisut saavat merkityksensä vain osana sosiaalista, julkista kieliyhteisöä.
Wittgensteinin mukaan Descartesin jälkeinen kieli- ja mielenfilosofia nojaa oletukseen tällaisen idealistisen kielen mahdollisuudesta. Hänen filosofiansa oli kritiikkiä tällaista olettamusta kohtaan.
Kirjallisuus

Wittgenstein, Ludwig: Filosofisia tutkimuksia.  (Suomentanut Heikki Nyman)  WSOY: Porvoo, Helsinki, Juva, 1981.
Aiheesta muualla

Aalto, Maija: Descartes ja Wittgensteinin yksityiskieliargumentti. niin & näin 4/2000, 43–47.
Pihlström, Sami: Jaakko Hintikka, Ludwig Wittgenstein ja vuosisatamme filosofian kahtiajako niin & näin 3/1998.
Candlish, Stewart & Wrisley, George: Private Language The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Zeebrugge

Zeebrugge (ransk. Zeebruges) Belgian kartalla
Roomalaiskatolinen Pyhän Donatiuksen katedraali Zeebruggessa
Zeebrugge on belgialainen satamapaikkakunta, joka on hallinnollisesti osa Bruggen kaupunkia. Siellä on vilkas kansainvälinen satama ja rannikkokaupungin tyypilliset tunnusmerkit: rantakadut, paljon merilintuja, sataman täydeltä purjeveneitä ja merellisiä kiertomatkoja turisteille. Luoteis-Belgiassa Pohjanmeren rannalla oleva kaupunki sijaitsee Länsi-Flanderin maakunnassa. Zeebruggessa oli 3 930 asukasta vuonna 2005.
Bruggen Pohjanmereen yhdistävä kanava oli 1500-luvulta alkaen madaltunut ja muuttunut lopulta kaupankäynnin kannalta käyttökelvottomaksi. Vuoden 1900 tienoilla Zeebrugge rakennettiin Bruggen uudeksi ulkosatamaksi. Satama antoi vähitellen uutta voimaa Bruggen näivettyneelle talouselämälle. Bruggen kaupunkia ja Zeebruggea yhdistää kymmenen kilometrin mittainen, vuonna 1907 avattu kanava.
Keskeinen sijainti vilkkaasti liikennöidyn Pohjanmeren rannalla, lyhyt matka Isoon-Britanniaan ja suurten teollisuuskaupunkien läheisyys ovat tehneet Zeebruggen satamasta yhden Euroopan vilkkaimmista kauttakulkupaikoista. Bruggeen johtava moottoritie yhdistää kaupungin Euroopan tieverkkoon. Sinne pääsee myös junalla tai 68 kilometrin mittaisella Kusttramilla, joka on maailman pisin raitiotielinja.
Zeebruggen kautta kulkee muun muassa autoja, polttoaineita, maataloustuotteita, suomalaista paperia ja muuta rahtia. Satamasta lähtee päivittäin monta autolauttavuoroa Isoon-Britanniaan. Siellä on Belgian tärkein kalasatama. Siellä harjoitettu kalan tukkukauppa on Euroopan suurimpia.
Historiaa

Zeebruggessa oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan sukellusvenetukikohta, jonne Ison-Britannian laivasto teki yllätyshyökkäyksen 23. huhtikuuta 1918. Amiraali Roger Keyes suunnitteli ja johti hyökkäyksen, joka vaiensi saksalaisten tykistöpatterit ja upotti heidän laivansa satamaan. Hyökkäys sulki pääsyn satamaan maailmansodan seitsemän viimeisen kuukauden ajaksi.
Autolautta Herald of Free Enterprise kaatui sataman edustalla 1987 lähdettyään satamasta keula- ja peräportti auki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zeebrugge Wikimedia Commonsissa
Sataman kotisivu
Yhdystie 2802

Yhdystie 2802 on kantatieltä 52 Somerolla valtatielle 2 Tammelassa johtava yhdystie Varsinais-Suomen ja Kanta-Hämeen maakunnissa Suomessa. Osoitenimenä tiellä on Somerolla Hämeen Härkätie ja Tammelassa Härkätie. Tie on osa Turusta Hämeenlinnaan johtavaa, valtakunnalliseksi matkailutieksi  ja valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi määriteltyä historiallista Hämeen Härkätietä.
Tie alkaa kantatieltä 52 Joensuun kylässä Someron keskustassa 1980-luvulla tehdyllä oikaisulla, joka Pärnämäessä yhtyy alkuosaltaan Vanhaksi Härkätieksi nimettyyn Hämeen härkätiehen. Joensuun ja Kultelan kylien rajalla tie ohittaa Laukkonlammen ja kulkee tämän jälkeen ensin Kultelan ja sitten Pajulan kylien kautta Somerolla Pajulanjoen laaksoa seuraten. Tammelan puolella tie kulkee ensin Patamon kylän sivuitse ja sitten Letkun kylän kautta ja yhtyy pian tämän jälkeen valtatiehen 2 niin ikään Hämeen Härkätien reittiin kuuluvan yhdystien 2824 risteyksessä.
Tienvarren nähtävyyksiä Somerolla ovat tien varressa Kultelan kylässä sijaitseva, Somero-Seuran ylläpitämä Kultelan Savenvalajamuseo ja Pajulan kylässä Pajulan kansakoulussa niin ikään Somero-Seuran ylläpitämä koulumuseo. Tieosuudelle osuu myös kaksi Somero-seuran vuonna 1963 Hämeen Härkätien varren kievareissa ja kartanoissa Somerolla liikkuneiden hallitsijoiden ja muiden merkkihenkilöiden muistoksi pystyttämistä Kuninkaankivistä: Juoten Kievarissa Pajulassa Kenraali Georg Lybecker luovutti  vuonna 1713 Suomen armeijan ylipäällikkyyden kenraali Kaarle Kustaa Armfeltille ja Torkkomäen kievarissa Pajulassa yöpyi Ruotsin kuningas Aadolf Fredrik vuonna 1752.
Ennen nykyisen valtatien 10 valmistumista 1960-luvulla tie oli osa silloisen valtatien 10 reittiä.
Yhteis-Vapaamuurari

Yhteis-Vapaamuurari Nro. 1, 1921
Yhteis-Vapaamuurari oli jäsenille sekä suurelle yleisölle tarkoitettu, mm. vapaamuurariutta käsittelevä aikakausjulkaisu. Tämä Suomen Yhteis-Vapaamuurarijärjestön toimittama lehti alkoi ilmestyä tammikuussa 1921 ja viimeinen numero julkaistiin helmikuussa 1926. Kaiken kaikkiaan lehtiä ilmestyi tänä aikana 36 numeroa.
Päätoimittajana toimi Kyllikki Ignatius, toimitussihteerinä R. Candolin ja muuna toimituskuntana Jussi Snellman, Laina Brummert sekä Edvin Larsson. Aikaisemmin vuoden 1921 alussa Pekka Ervast oli julkaissut neljässä Ruusu-Risti-lehden numerossa erillistä osastoa tai lehteä lehdessä nimeltä Suomen Yhteis-Vapaamuurari-järjestö.
Yanick Dupre Memorial Award

Yanick Dupre Memorial Award on American Hockey Leaguessa vuosittain jaettava palkinto, joka annetaan parhaiten omaa joukkuettaan auttaneelle pelaajalle. Palkinnon jakaa liigan puheenjohtaja.
Palkinto on nimetty leukemiaan 24-vuotiaana kuolleen Hershey Bearsissa pelanneen Yanick Duprén mukaan.
Palkinnon voittajat

| Kausi | Voittaja | Joukkue | Voitto # |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997–1998 | John Jakopin | Beast of New Haven | 1 |
| 1998–1999 | Brent Thompson | Hartford Wolf Pack | 1 |
| 1999–2000 | Mike Minard | Hamilton Bulldogs | 1 |
| 2000–2001 | Mike Minard | St. John's Maple Leafs | 2 |
| 2001–2002 | Travis Roche | Houston Aeros | 1 |
| 2002–2003 | Jimmy Roy | Manitoba Moose | 1 |
| 2003–2004 | Kurtis Foster | Chicago Wolves | 1 |
| 2004–2005 | Duncan Milroy | Hamilton Bulldogs | 1 |
| 2005–2006 | Mitch Fritz | Springfield Falcons | 1 |
| 2006–2007 | Matt Carkner | Wilkes-Barre/Scranton Penguins | 2 |
| 2007–2008 | Denis Hamel | Binghamton Senators | 1 |
| 2008–2009 | Brandon Rogers | Houston Aeros | 1 |
| 2009–2010 | Josh Tordjman | San Antonio Rampage | 1 |
| 2010–2011 | Cody Bass | Binghamton Senators | 1 |
| 2011–2012 | Nick Petrecki | Worcester Sharks | 1 |
| 2012–2013 | Michael Zigomanis | Toronto Marlies | 1 |
| 2013–2014 | Eric Neilson | Syracuse Crunch | 1 |
| 2014–2015 | Kyle Hagel | Charlotte Checkers | 1 |
| 2015–2016 | Ryan Carpenter | San Jose Barracuda | 1 |
| 2016–2017 | A.J. Greer | San Antonio Rampage | 1 |
| 2017–2018 | Scooter Vaughan | Chicago Wolves | 1 |
| 2018–2019 | Landon Ferraro | Iowa Wild | 1 |

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Yanick Dupre Memorial Award
Käännös suomeksi
Where Shadows Forever Reign

| Where Shadows Forever Reign Dark Funeral |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 3. kesäkuuta 2016
 Tuottaja(t): Daniel Bergstrand 
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 45.38
 Levy-yhtiö: Century Media
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 15.
Dark Funeralin muut julkaisut
| Angelus Exuro pro Eternus 2009 | Where Shadows Forever Reign 2016 | We Are the Apocalypse 2022 |
Where Shadows Forever Reign on black metal -yhtye Dark Funeralin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 3. kesäkuuta 2016 levymerkillä Century Media Records. Albumi on ensimmäinen yhtyeeseen vuonna 2014 liittyneen laulaja Heljarmadrin kanssa.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 15.
Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Kaaoszinen Tom Frankton ylisti albumia yhtyeen parhaaksi sitten kahdenkymmenen vuoden takaisen esikoisalbumin The Secrets of the Black Arts, ja piti sitä tasapainoisena aggressiivista paahtoa sekä hitaampaa tempoilua sisältävänä harkittuna teoksena. Niin ikään Imperiumin Sami Kontio piti albumia yhtyeen siihenastisista julkaistuista monipuolisimpana ja mielenkiintoisimpina, ja antoi sille arvosanan 8.5/10. Metal Injectionin arvioija piti albumia miellyttävänä, hyvin tuotettuna ja ”hauskana” kokonaisuutena, joka ei temaattisesti sisällä mitään yllättävää. Soundin Ville Sorvali antoi albumille kolme tähteä viidestä, ja piti sitä tyylipuhtaana suorituksena. Hän sanoi sävellysten olevan suoraan oppikirjasta, ja ettei yksikään niistä jää mieleen. Metalliluolan Jarno Kärnä piti albumia erinomaisena. Hän sanoi sen olevan yhtyeen pehmein, ”täyttä pahuutta” sisältävä huoliteltu tuotos.
Kappaleet

Unchain My Soul – 5.20
As One We Shall Conquer – 4.43
Beast Above Man – 4.44
As I Ascend – 6.18
Temple of Ahriman – 5.21
The Eternal Eclipse – 4.14
To Carve Another Wound – 4.44
Nail Them to the Cross – 4.42
Where Shadows Forever Reign – 5.32
Kokoonpano

Heljarmadr – laulu
Lord Ahriman – kitara, basso
Chaq Mol – kitara
Dominator – rummut
Arvostelut

Imperiumi.net:
Kaaoszine: 10–/10
Metal Injection: 7/10
Metalliluola: 9+/10
Soundi:
V2.fi:
Aiheesta muualla

Where Shadows Forever Reign Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Where Shadows Forever Reign Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Ylöstalo

Ylöstalo on suomalainen sukunimi:
Kalle Ylöstalo, fiktiivinen punakaartin komppanianpäällikkö Väinö Linnan teoksessa Täällä Pohjantähden alla
Lydia Ylöstalo (1880–1961), SOK:n kirjanpitäjä
Matti Ylöstalo (1917–2002), siviilioikeuden professori
Mikael Ylöstalo (s. 1963), yleisurheilija
Otto Ylöstalo (s. 1991), kymmenottelija
Viljo Ylöstalo (1887–1959), sähkötekniikan ja radiotekniikan professori
Muuta

Matti Ylöstalo -palkinto, Suomen Asianajajaliiton myöntämä palkinto
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Yhteiset Lapsemme

Yhteiset Lapsemme ry (ruots. Våra Gemensamma Barn rf, engl. All Our Children, esp. Todos nuestros hijos) on Helsingissä vuonna 1988 perustettu poliittisesti, uskonnollisesti ja ideologisesti sitoutumaton valtakunnallinen lastensuojelujärjestö. Yhdistys toimii maahanmuuttajalasten, kansainvälisesti adoptoitujen lasten, etnisiin vähemmistöihin kuuluvien lasten ja monikulttuuristen lasten hyvinvoinnin ja oikeuksien puolesta. Yhteiset Lapsemme ry:n toimintaan kuuluvat vaikuttamistyö ja kansalaistoiminta, monikulttuuriset lapsi- ja perhepalvelut, kansainväliseen adoptioon liittyvä koulutus ja tuki sekä kansainvälinen toiminta. Yhteiset Lapsemme ry on Lastensuojelun Keskusliiton, Fingo ry:n ja Soste ry:n jäsenjärjestö.
Yrjö Nora

Yrjö Eevertti Nora (vuoteen 1933 Nygren) (9. syyskuuta 1910 Vanaja – 16. maaliskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen pika- ja aitajuoksija ja urheilu-uransa jälkeen liikunnan järjestötoiminnan aktiivi. Hän voitti 400 metrin aitajuoksun Suomen mestaruuden vuosina 1935 ja 1936. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi voimistelunopettajana ja osallistui aktiivisti ammattinsa järjestötoimintaan.
Urheilu-ura

Yrjö Nygren aloitti urheilu-uransa pesäpalloilijana, jossa hän edusti vuosina 1930-1931 silloista pesäpallon pääsarjassa pelannutta Kymintehtaan Urheiluseuraa (KyUS).
Päälajiksi Yrjö Nygrenille, myöhemmin Nora, muodostui yleisurheilu ja erityisesti pikajuoksut ja aitajuoksut. Aitajuoksuissa hän saavutti kansallista menestystä sijoittuen ensimmäisen kerran mitaleille vuoden 1932 SM-kisoissa ollessaan 400 metrin aidoissa hopealla. Seuraavana vuonna hän oli hopealla niin 110 metrin kuin 400 metrin aidoissa. Vuoden 1934 SM-kisoissa hän sai pronssia 400 metrin aidoissa. Noran menestysvuodet olivat 1935 ja 1936, jolloin hän voitti 400 metrin Suomen mestaruuden. Maaotteluedustuksia hänelle tuli neljä Ranskaa, Norjaa ja Saksaa vastaan vuosina 1933-1935. Ennätyksensä 54,7 Nora teki 400 metrin aidoissa Suomi-Saksa -maaottelussa 24. elokuuta 1935. Noran aktiiviura kesti aina kesään 1939, mutta menestys ei ollut kesän 1936 jälkeen yhtä menestyksellinen. Noran tulokset eivät riittäneet olympiaedustukseen vuonna 1936, vaikka hän voitti olympiakarsinnat 400 metrin aidoissa.
Seuratasolla Nora edusti yleisurheilussa menestysvuosinaan Kymintehtaan Urheiluseuraa (KyUS) ja sen jälkeen Loimaan Voimaa ja Värtsilän Terästä.
Urheilu-ura > Omat ennätykset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 100 m: | 11,1 | (1934) |
| 200 m: | 22,9 | (1934) |
| 400 m: | 50,9 | (1936) |
| 110 m aidat: | 15,6 | (1934) |
| 400 m aidat: | 54,7 | (1935) |
| pituushyppy: | 6,71 | (1935) |
| 3-loikka: | 13,56 | (1933) |
Ammatillinen ura ja mukana järjestötoiminnassa

Valmistuttuaan voimistelunopettajaksi vuonna 1935 Nora nimitettiin ensin Loimaalle ja sen jälkeen kahdeksi vuodeksi Värtsilän keskikouluun voimistelunopettajaksi.
Talvisodassa Nora palveli vänrikkinä haavoittuen. Jatkosodassa hän toimi sotasairaalassa voimistelunopettajana ja komendanttina johtaen invalidisoituneiden sotilaiden kuntoutusta. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni.
Nora toimi Helsingin koelyseon voimistelunopettajana vuosina 1940-1953. Sen jälkeen hän siirtyi Helsingin opettajakorkeakoulun liikuntakasvatuksen rehtoriksi vuonna 1953, jossa tehtävässä hän toimi aina eläköitymiseensä eli vuoteen 1973 asti. Sen rinnalla hän toimi vuosina 1945-1952 Helsingin yliopiston voimistenulaitoksen yleisurheiluopettajana. Koululiikunnan lisäksi hän toimi Suomen Urheiluliiton yleisurheilijoiden kevätkausien perusharjoittelusta ennen vuoden 1948 Lontoon kesäolympialaisia. Hän vietti kevään 1947 Islannissa maan yleisurheilijoiden valmentajana.
Hän osallistui myös aktiivisti ammattinsa valtakunnalliseen järjestötoimintaan. Hän toimi Suomen voimistelunopettajain liiton sihteerinä vuosina 1944-1952 ja 1956-1961. Liiton johtokunnassa hän oli vuodesta 1942 ja puheenjohtajana 1962-1966. Sen rinnalla hän toimi Suomen oppikoulujen urheiluliiton puheenjohtajana vuosina 1959-1964.
Zimbabwe talviolympialaisissa 2014

Zimbabwe osallistui yhden urheilijan joukkueella Sotšin talviolympialaisiin 2014. Kyseiset talviolympialaiset olivat Zimbabwelle sen historian ensimmäiset.
Joukkueen asut suunnitteli suomalainen Makia.
Joukkue > Alppihiihto

Luke Steyn
Yvonne Van Bets

Yvonne Van Bets on belgialainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja sijoittui joukkueensa kanssa yhdenneksitoista ja viimeiseksi naisten joukkuekilpailussa. Hän oli aloittanut harjoittelun kaksi vuotta ennen kisoja.
Van Bets osallistui telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailuihin 1950 ja kolmiin Belgian-mestaruuskilpailuihin ennen kuin lopetti kilpaurheilun käsivamman takia vuonna 1953.
Aiheesta muualla

Yvonne Van Bets Biography and Olympic Results | Olympics at Sports-Reference.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Yvonne Van Bets
Käännös suomeksi
Yhteismitattomuus (tieteenfilosofia)

Yhteismitattomuus (inkommensurabiliteetti) on tilanne, jossa kahden teorian tai asian välillä ei ole olemassa mitattavista asioista riippumatonta, objektiivista mittaa asioiden paremmuuden vertailuun.
Yhteismitattomuus on merkittävä käsite tieteenfilosofiassa – mikäli halutaan löytää jonkin ilmiön selittämiseen parempi kahdesta tai useammasta teoriasta, tämä käy mahdottomaksi, ellei ole mitään objektiivista perustetta teorioiden vertailemiseksi. Tällaista tilannetta sanotaan yhteismitattomuudeksi.