stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vehniä
Luonto

Vehniän luonto on vaihtelevaa: kylää reunustavat korkeat mäet, joiden välissä on järviä ja viljelysmaata. Peruskallio on pääasiassa harmaata graniittia. Kylässä on kaksi merkittävää lehtoaluetta, Haapamäki ja Hirvasmäki, joista edellisessä kasvaa litorinakauden reliktinä metsälehmus. Muita kylän alueella kasvavia lehtokasveja ovat kevätlinnunherne, nurmikaunokki, mustakonnanmarja, lehtokuusama ja koiranheisi. Pelloreunoilla kasvaa näsiää ja "Mutkamäen alla notkossa" sekä "Puntalan Harjunmäen notkossa" kotkansiipeä. Kylän kasvillisuuteen kuuluvat myös kullero, koiranvehnä, metsäruusu (Alasen rannalla), rohtovirmajuuri, korpikaisla, juolukkapaju, korpialvejuuri, kangaskorte ja tervaleppä sekä aho- ja ketonoidanlukko. Isonviidan suolla kasvaa vaiveroa ja Hohonsuolla tunturikoivua; jopa harvinaista alppiniittyvillaa on kylän alueelta tavattu. Vesikasveja ovat myrkkykeiso, järvisätkin, ranta- ja terttualpi, vesikuusi, keltakurjenmiekka ja eri vitalajit; kämmekkäkasveista alueella kasvavat valkolehdokki, harajuuri, yövilkka ja kirkiruoho. Muita merkittävämpiä kylässä esiintyviä kasveja ovat mäkikuisma, kaarlenvaltikka, keltasauramo ja hirvenkello.
Vehniän kylän alueella sijaitsee järviä ja lampia, joista yhden rannalla on Laukaan kunnan ylläpitämä julkinen uimaranta. Myös Rajajärven rannalla sijaitsee entinen kunnan ylläpitämä uimaranta, mutta nykyään laituri ja puinen katos on viety sieltä pois. Vehniän järvillä kalastaminen on yleistä ja niistä löytyy monia eläin- ja vesikasvilajeja, joita yläpuolella luetellaan. Myös sinilevää on tavattu Vehniän järvien pinnoilla.lähde?
Luettelo Vehniän kylän alueella sijaitsevista järvistä ja lammista:
Ahvenuslampi
Akkalampi
Alanen
Heinälampi
Iso-Hirvanen
Kaletonlampi
Karhulampi
Koululampi
Pohjois-Syväjärvi
Pursikkolampi
Rajajärvi
Syväjärvi
Vuorenlampi
Vääränlampi
Listassa mainittujen vesistöjen lisäksi pieni osa Pientä-Hirvasta ulottuu Vehniän rajojen puolelle. Lisäksi vesistöt Pieni-Pitkä, Iso-Pitkä ja Pöykky sijaitsevat Vehniän ja Valkolan kylien rajalla.selvennä
Aiheesta muualla

Vehniän kylä
Pieksämäen rautatieasema

Pieksämäen rautatieasema (lyh. Pm) on Suomen rataverkon rautatieasema Pieksämäen kaupungissa. Asemalla risteävät rataosat Kouvola–Iisalmi, Jyväskylä–Pieksämäki sekä Pieksämäki–Joensuu
Aseman lipunmyynti lakkautettiin 2. elokuuta 2014, mutta asemalla on lippuautomaatti.
Historia > Rautatien tulo Pieksämäelle

Asema on ollut käytössä Savon radan valmistumisesta vuonna 1889 alkaen. Pieksämäen kirkonkylä sijaitsi 1880-luvulla nykyisen kaupungin länsipuolella Tienristin eli nykyisen Yläristin kohdalla, ja niinpä kuntalaiset olisivat halunneet radan kulkevan Pieksänjärven länsipuolta. Rata rakennettiin kuitenkin edullisemman linjauksen vuoksi vuoden 1885 valtiopäivien päätöksellä järven itäpuolelle, jolloin Pieksämäen asema tuli keskelle asumatonta suota pari kilometriä kylän itäpuolelle. Ensimmäinen asemarakennus olikin varsin vaatimaton, samoin asemaluokitus. Rautatieasemat jaettiin tärkeytensä mukaan viiteen luokkaan, joista ensimmäinen oli kaikkein korkein; Pieksämäki oli alkuvaiheessa vain 4. luokan asema. Pieksämäen seudulla myös Haapakosken kylä sai oman (5. luokan) aseman. Ensi alkuun tavaraliikenne oli tärkeämpää, ja matkustajaliikennettä kulki enemmälti vain Mikkeliin ja Kuopioon. Aseman seudulle alkoi silti rautatien houkuttamana muodostua asutusta.
Historia > Poikkirata

Pieksämäen seudun valtiopäiväedustajat, tunnetuimpana Aapeli Häyrinen, olivat olleet tarmokkaasti ajamassa Savon rataa, ja olivat jälleen mukana, kun 1900-luvun alussa keskusteltiin poikkiradan tarpeellisuudesta. Rata yhdistäisi Pohjanmaan, Savon ja Karjalan pitkittäisradat eli emäradat, mutta jälleen linjauksesta oli kiistaa. Kun Savonlinna sai ratayhteyden idästä käsin 1908, tilanne selkeni, ja yhdysrata Savonlinna–Pieksämäki valmistui 1914. Samassa yhteydessä valmistui myös sivuraide Huutokoskelta Varkauteen, ja Pieksämäki muuttui merkittävämmäksi, 3. luokan asemaksi. Jo tätä ennen oli päästy sopuun parhaasta läntisestä linjauksesta poikkiradalle (Suonenjoki–Suolahti-suunta oli kilpaillut Pieksämäen kanssa) ja niinpä rataa päästiin jatkamaan Pieksämäeltä suoraan Jyväskylän suuntaan, jonne se saatiin valmiiksi Suomen itsenäistymisen ja sisällissodan aikoihin 1918. Pieksämäen näin muututtua rataverkon solmukohdaksi korotettiin se 2. luokan asemaksi.
Historia > Risteysasema kasvaa

Poikkiradan valmistuminen merkitsi Pieksämäen aseman muuttumista aiempaa tärkeämmäksi, ja se saikin pian asemaravintolan. Radan läheisyys oli synnyttänyt myös toisen asutuskeskuksen aseman ympäristöön, ja 1920-luvun kuluessa se kasvoi vanhaa Tienristiä isommaksi, muuttuen näin pitäjän keskustaksi. Pitäjästä erotetusta Pieksämäen kylästä tuli kauppala 1930 Pieksämä-nimellä, mutta rautatiehallitus ei muuttanut aseman nimeä. Myöhemmin kaupunginhallituskin muutti mielensä ja Pieksämästä tuli jälleen Pieksämäki 1948. Toisessa maailmansodassa tärkeä risteysasema oli useiden pommitusten kohteena, ja asemaravintolakin paloi. Liikennemäärät jatkoivat kuitenkin kasvuaan niin sodan aikana kuin sen jälkeenkin. Osansa tähän toi myös Varkaudesta Joensuuhun vuonna 1940 valmistunut rata.
Pieksämäestä tuli VR:lle keskeinen paikka, sillä sinne tuli muun muassa konepaja ja varikko. Ratapiha on yksi Suomen suurimmista, yli 6 kilometriä pitkä ja rataa lähes 100 km. Nykyinen Pieksämäen keskusliikenneaseman rakennus valmistui 1981. Pieksämäki on useiden henkilöjunien pääteasema, ja myös kaikki ohikulkevat junat pysähtyvät asemalla. Siellä on myös ohjauskeskus, josta hoidetaan rataosien Pieksämäki–Jyväskylä, Pieksämäki–Iisalmi, Pieksämäki–Joensuu ja Siilinjärvi–Viinijärvi liikenteenohjaustoiminnot. Lisäksi linja-autoliikenne toimii rautatieasemalta käsin.
Pieksämäen rautatieasema lasketaan osaksi seuraavia rataosuuksia:
Kouvola–Pieksämäki–Iisalmi (Savon rata)
Jyväskylä–Pieksämäki
Pieksämäki–Joensuu
Junien lähtöraiteet

Raiteelta 1 aamun kaksi ensimmäistä junaa Kouvolan suuntaan ja kuusi junaa Kuopion suuntaan.
Raiteelta 3 liikennöidään Jyväskylän kautta Helsinkiin.
Raiteelta 4 liikennöidään viisi junaa Kouvolan kautta Helsinkiin sekä kolme junaa Kuopion suuntaan.
Raiteelta 6 liikennöivät Joensuun taajamajunat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pieksämäen rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Pieksämäen rautatieasema v.1927
Pieksämäen liikenteenohjauskeskus
Pieluskivisammal

| Pieluskivisammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Kivisammalten lahko Grimmiales
Heimo::  Kivisammalten heimo Grimmiaceae
Suku::  Kivisammalet Grimmia
Laji::  pulvinata
Kaksiosainen nimi
 Grimmia pulvinata  (Hedw.) Sm. 
Katso myös
   Pieluskivisammal Wikispeciesissä   Pieluskivisammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pieluskivisammal (Grimmia pulvinata) on lehtisammallaji kivisammalten heimossa (Grimmiaceae). Se on levinneisyydeltään kosmopoliitti, jota esiintyy lauhkeilla alueilla.
Pieluskivisammal on Suomessa levinneisyydeltään lounainen ja harvinainen. Sitä esiintyy Ahvenanmaalta Uudellemaalle, Etelä-Hämeessä ja Etelä-Savossa. Uhanalaisuusluokituksessa laji on elinvoimainen laji (LC). Pieluskivisammal kasvaa paahteisella, kuivalla ja kalkkipitoisella kivialustalla. Suomessa se elää ihmisen luomilla kasvupaikoilla sementtirakenteissa.
Varietee (albumi)

| Varietee Yö |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : MSL-studio, Lempäälä, lokakuu 1983
 Julkaistu: 14. marraskuuta 1983
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): Mika Sundqvist ja Yö
 Tyylilaji: suomirock, uusi aalto
 Kesto: 43.57
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Yön muut julkaisut
|   | Varietee 1983 | ...ja tapahtui niinä päivinä 1984 |
Varietee on vuonna 1983 ilmestynyt Yö-yhtyeen ensimmäinen albumi. Se nousi listojen kärkeen heti ilmestymisensä jälkeen ja albumia myytiin ensimmäisen puolentoista kuukauden aikana ennätykselliset 50 000 kappaletta eli timanttilevyyn oikeuttava määrä. Varietee on ensimmäinen timanttilevyn saavuttanut suomenkielinen rocklevy ja Yön neljänneksi myydyin levy, jota yhteensä on mennyt kaupaksi lähes 85 000 kappaletta. Albumia pidetään myös 1980-luvun puolivälin lyhytikäiseksi jääneen Porirock-ilmiön käynnistäjänä.
Studiosessiot

Yö oli noussut julkisuuteen helmikuussa 1983 ilmestyneen ensisinglensä Likaiset legendat I myötä, jonka jälkeen yhtye keikkaili muun muassa Juice Leskinen Grand Slamin sekä Popedan lämmittelijänä. Seuraavan kesän aikana Yö soitti kymmenkunta keikkaa ja vetäytyi elokuisen Ruisrockin jälkeen tauolle harjoittelemaan Varietee-levyn materiaalia. Albumi äänitettiin debyyttisinglen tavoin Mika Sundqvistin johdolla Lempäälän MSL-studiolla. Nauhoituksiin oli lokakuun alussa varattu viisi päivää ja lopulta albumi valmistui miksauksineen kuudessa päivässä.
Lokakuussa äänitetyn materiaalin ohella levylle tuli mukaan jo aikaisemmin julkaistun ensisinglen nimikappale. Varieteelle päätyneiden kappaleiden lisäksi äänitettiin myös laulu Prinsessa Ruususen uni, mutta se hyllytettiin levyltä. Studioversio julkaistiin vasta vuoden 2006 kokoelma-albumilla Yön valoisa puoli, mutta liveversio on kuultavissa kesällä 1984 ilmestyneellä levyllä ...ja tapahtui niinä päivinä nimellä Prinsessa Ruusunen.
Levyn kansi on kuvattu Porin Teatterissa albumin julkaisun aikaan pyörineen musikaalin lavasteissa.
Julkaisu ja listamenestys

Varieteen studiosessioista julkaistiin nopeasti single Särkynyt enkeli, joka ilmestyi kauppoihin jo 10. lokakuuta. Albumi ilmestyi marraskuun puolivälissä massiivisen tv-mainoskampanjan myötä. Kyseessä oli tiettävästi ensimmäinen kerta, kun suomalaisen rockyhtyeen levyä markkinoitiin televisiossa. Varietee nousi listoille heti marraskuussa, jolloin se oli Mitä Suomi soittaa -listan ykkösenä ja Seura-lehden albumilistalla kolmantena. Joulukuussa albumi oli Seuran ja Suosikin myyntilistojen kärjessä ja Mitä Suomi soittaa -listan kakkosena. Kultalevyyn oikeuttavan 25 000 kappaleen myynnin Varietee saavutti kahdessa viikossa ja timanttilevyn 50 000 myynnin uudenvuodenaattona 48 päivää julkaisunsa jälkeen. Albumi pysyi Seuran ja Suosikin listaykkösenä vielä tammikuun 1984.
Varietee julkaistiin aluksi vinyylinä ja C-kasettina, albumin CD-versio ilmestyi maaliskuussa 1991. Vuonna 2009 Varietee julkaistiin boxina, joka CD:n lisäksi sisältää Tacticin valmistaman palapelin levyn kansikuvasta. Poko Rekords ja EMI puolestaan julkaisivat albumin remastroituna vinyylinä vuonna 2010.
Singlet

Varieteelta julkaistiin kaksi singleä. Levyllä on mukana yhtyeen helmikuussa 1983 ilmestyneen debyyttisinglen Likaiset legendat I nimikappale. Singlen B-puolen Kuljen ei kuitenkaan mahtunut albumille. Toinen single julkaistiin lokakuussa 1983 ja se sisälsi jättihitiksi nousseen kappaleen Särkynyt enkeli. B-puolella oli Jussi Hakulisen laulama versio Tapio Rautavaaran kappaleesta Päivänsäde ja menninkäinen, joka löytyy myös Varietee-albumilta.
Vuoden 2014 konserttikiertue

Syksyllä 2014 Yö teki Hyvässä ja pahassa -nimisen konserttisalikiertueen, jolla yhtye soitti kaikki Varieteen kappaleet. Osa lauluista on kuulunut säännöllisesti Yön ohjelmistoon, kun taas joitakin ei ole esitetty milloinkaan aikaisemmin livenä. Säännöllisesti ohjelmistoon on kuulunut noin puolet levyn kappaleista. Osa niistä esitettiin kiertueella kokonaan uusina sovituksina.
Kappalelista

Kaikkien kappaleiden sävel ja sanat Jussi Hakulinen, paitsi kappaleen Päivänsäde ja menninkäinen  sävelsi ja sanoitti Reino Helismaa.
Pieni ihminen suuressa maailmassa – 3.54
Ei voi elää rakkaudesta – 2.35
En saanut sua pilviin – 4.16
Pro Patricia – 2.30
Päivänsäde ja menninkäinen – 2.22
Likaiset legendat I – 3.33
Likaiset legendat II – 3.43
Vain varjot häntä seuraa – 4.17
Särkynyt enkeli – 2.42
Yhden illan varietee – 4.12
Tiedän liikaa elämästä – 3.02
Rakkauden symbioosi – 2.41
Älä odota minua silloin – 4.10
Muusikot

Olli Lindholm – laulu, taustalaulu
Jani Viitanen – kitarat, taustalaulu
Juha Rauäng – basso
Veikko Lehtiranta – rummut, taustalaulu
Jussi Hakulinen – kosketinsoittimet, taustalaulu, laulu (A5, B3)
Aiheesta muualla

Varietee discogs.com -sivustolla (englanniksi)
| n k Yö |
| --- | --- |
 Olli Lindholm  Jussi Turpeinen  Timo Mynttinen  Mikko Kangasjärvi  Jari Latomaa  Ari Toikka   Entiset jäsenet:  Jussi Hakulinen  Juha Rauäng  Jani Viitanen  Veikko Lehtiranta  Markku Petander  Juha Mielonen  Jesu Hämäläinen  Jukka Mänty-Sorvari  Antti Mäkinen  Daffy Terävä  Jukka Lewis 
Studioalbumit:  Varietee  Nuorallatanssija  Myrskyn jälkeen  Äänet  Lanka palaa  Toinen puoliaika  Antaa soittaa  Tänä yönä  Kymmenes kevät  Hyviä vuosia  Satelliitti  Pirstaleet  13. Yö  Valo  Rakkaus on lumivalkoinen  Kuolematon  Valtakunta  Loisto  Pelko ja rakkaus  Hyvässä ja pahassa  Mitä jos mä rakastan 
Livealbumit:  ...ja tapahtui niinä päivinä  Täältä tulee Yö...live  Yhden yön tarinoita  Kolmen illan varietee  Yön ensimmäinen keikka 
Kokoelmat:  Poko klassikot  Suurimmat hitit 1983–88  Parhaat  Yön pimeä puoli  Legenda  Yön valoisa puoli  Sound Pack  Kiitos ja kunnia – 30v. juhlakokoelma  1983–2011  Klassikot 
VHS / DVD:  Yö Live – 20-vuotisjuhlakonsertti  Kolmen illan varietee  Yö-karaoke 2  Kiitos ja kunnia live – Hartwall Areena 10.12.2011
Valtimo

| Valtimo> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Nurmes |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  63°40′45″N, 028°48′50″E
Maakunta:  Pohjois-Karjalan maakunta
Seutukunta:  Pielisen Karjalan seutukunta
Kuntanumero:  911
Hallinnollinen keskus:  Valtimon kirkonkylä
Perustettu:  1910
Liitetty:  2020
– liitoskunnat:  Nurmes Valtimo
– syntynyt kunta:  Nurmes
Pinta-ala:  838,07 km²  (1.1.2019)
– maa:  800,32 km²
– sisävesi:  37,75 km²
Väkiluku:  2 103   (31.12.2019)
– väestötiheys:  2,63 as./km² (31.12.2019)
Valtimo on entinen Suomen kunta Pohjois-Karjalan maakunnassa. 1. tammikuuta 2020 kunta liittyi osaksi Nurmeksen kaupunkia.
Ennen kuntaliitosta kunnassa asui 2 103 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 838,07 km2, josta 37,75 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 2,63 asukasta/km2. Valtimo oli väkiluvultaan Pohjois-Karjalan maakunnan pienin ja Suomen 257. suurin kunta.
Valtimon naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Nurmes, Rautavaara ja Sotkamo.
Maantiede

Vuoden 2019 lopussa lakkautettu Valtimon kunta sijaitsi Pohjois-Karjalan maakunnan pohjoisosassa Pohjois-Savon ja Kainuun maakuntien rajalla. Valtimon maisemaan kuuluu erämaita, harju- ja vaarajonoja, kyläaukeita ja vesistöjä. Vaarojen huiput voivat korkeimmillaan olla jopa 335 metriä merenpinnasta. Ne ovat 1 500 miljoonaa vuotta vanhan vuoriston juuriosan jäännös. Edes jääkauden jäämassat eivät runsaan kilometrin paksuudestaan huolimatta ole tasoittaneet vaaroja. Maankuoren paksuus on Valtimolla keskimäärin 50 kilometriä. Elias Lönnrot kuvailee Karjalan-matkojen muistiinpanoissaan Valtimoa seuraavasti: ”Seudut ovat kauneimpia maassa lampineen, lahtineen, niemineen, kannaksineen ja metsineen.” Kirkonkylä sijaitsee Haapajärven ja Valtimojärven välisellä kannaksella harju- ja kangasmaastossa, ja sen laella on kaunis puukirkko.
Valtimolla on kahdeksan Natura-kohdetta: vanhoista metsistään tunnetut Syvälampien alue, Simanaisenlehto, Pykäläkangas, Piilopirtinaho-Marjomäki ja Murtovaaran alueen vanhat metsät, Kansikkovaaran ja Jysmänvaaran aarniometsät sekä Kuoppasuon luonnontilainen aapasuo .
Lähes koko Valtimo kuuluu Valtimonjoen reitin vesistöön.
Valtimon kunnan alueella on osittain tai kokonaan 153 järveä. Niistä suurimmat ovat Haapajärvi, Koppelojärvi ja Valtimojärvi.
Kylät ja taajamat

Elomäki, Haapakylä (kirkonkylä), Halmejärvi, Hirsikangas, Kalliojärvi, Karhunpää, Koiravaara, Koppelo (Koppelojärvi), Nuolijärvi, Pajukoski, Puukari, Rasimäki, Rumo, Sivakkajoki, Sivakkavaara, Verkkojoki ja Ylä-Valtimo.
Valtakunnallisesti arvokkaaksi luokiteltuja maisemakyliä ovat Karhunpää, Rasimäki ja Ylä-Valtimo.
Kylät ja taajamat > Taajamat

Vuoden 2018 lopussa Valtimolla oli 2 143 asukasta, joista 955 asui taajamassa, 1 168 haja-asutusalueilla ja 20:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Valtimon taajama-aste on 45,0 %. Kunnassa oli vain yksi taajama, Valtimon kirkonkylä.
Historia

Valtimolta on löytynyt esineitä kivikaudelta ajalta 4200–2000 eaa., pronssiesineitä ajalta 600–200 eaa. ja miekka 1200-luvulta. Paikannimistä on päätelty Valtimolla olleen joskus lappalaista asutusta. Nykyinen väestö on peräisin Savosta, Kainuusta ja Karjalasta.
Valtimon kunta perustettiin vuonna 1910. Syyskuussa 2010 kunta vietti satavuotisjuhlaansa.
Valtimon Maanselkä on Vuoksen alkulähdettä. Vesireittejä käytettiin tavallisina kulkuväylinä 1500- ja 1600-luvuilla. Vielä 1800-luvulla vesistön vierellä olevaa harjua pitkin kulki 1600–1700-luvun vaihteessa vaikuttaneen kruunun verovouti Simo Hurtan ratsutie Lieksasta Sotkamoon.selvennä Tätä samaista tietä pitkin Valtimolle tuotiin myös Oulusta suolaa.
Valtimolla on ennen harjoitettu paljon kaskeamista ja kaskiviljelystä. Siitä kertovat kunnan lukuisat kaskeamiseen viittaavat nimet, kuten mm. Halme-alkuiset paikannimet (halme = viljaa kasvava kaski) sekä Rasi-alkuiset nimet (rasi = polttamatta jäänyt ylivuotinen kaski, palamaton paikka kaskessa).
Valtimolle sijoitettiin sodan jälkeen suojärveläisiä Raja-Karjalasta niin paljon, että Valtimon väkiluku kasvoi vuosien 1946–1950 välisenä aikana 1 100 henkilöllä. Suojärveläiset puhuivat karjalan kieltä, ja näitä kielentaitajia on Valtimolla edelleen.lähde?
Hallinto

Kunnanjohtaja vuodesta 2013 alkaen helmikuuhun 2019 asti oli Leena Mustonen. Valtimon viimeisenä kunnanjohtajana toimi Kyösti Korhonen. 
Kunnanvaltuustossa oli 21 paikkaa, joista yksitoista oli keskustan hallussa kaudella 2017–2021.
Lieksa, Nurmes ja Valtimo päättivät vuonna 2007 tehdä kunta- ja palvelurakenneuudistusta varten yhteisen toimeenpanosuunnitelman. Vuonna 2014 Lieksa olisi halunnut kuntaliitoksen, mutta Valtimo ja Nurmes äänestivät sitä vastaan.
Huhtikuussa 2019 Valtimon ja Nurmeksen kunnanvaltuustoissa päätettiin, että Valtimo liitetään Nurmekseen vuoden 2020 alusta alkaen. Valtimon kunnanvaltuusto hyväksyi kuntaliitoksen äänin 11–10, ja Nurmeksen kaupunginvaltuusto hyväksyi yhdistymisen yksimielisesti.
Talous

Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat maanrakennusyritys J ja P Timonen, koneiden ja laitteiden agentuuritoimintaa harjoittava Tomaki Services ja Ylä-Karjalan hoitokoti.
Liikenne

Valtimon kautta kulkevat valtatie 6 (aiemmin valtatie 18) sekä Joensuu–Kontiomäki-rata. Henkilöliikenne radalla lopetettiin vuonna 1993, mutta Valtimon rautatieasemalla on edelleen tavaraliikennettä.
Liikenne > Etäisyyksiä Valtimolta

Joensuu 140 km
Kajaani 95 km
Kuhmo 60 km
Kuopio 140 km
Lieksa 80 km
Nurmes 20 km
Sotkamo 55 km
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Valtimon väestönkehitys 1980–2015 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 4 019 | 4 019 |
| 1985 | 1985 |    | 3 880 | 3 880 |
| 1990 | 1990 |    | 3 637 | 3 637 |
| 1995 | 1995 |    | 3 370 | 3 370 |
| 2000 | 2000 |    | 3 002 | 3 002 |
| 2005 | 2005 |    | 2 671 | 2 671 |
| 2010 | 2010 |    | 2 458 | 2 458 |
| 2015 | 2015 |    | 2 324 | 2 324 |
Lähde: Tilastokeskus.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Valtimolla oli seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Valtimon seurakunta
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Valtimon alueella toimii Nurmeksen ortodoksinen seurakunta.
Valtimon nähtävyydet

Kalliokoski Puukarissa
Kalliojärven lintujärvi ja lintutorni
Koivuvaaran näköalapaikka Pajukoskella
Kuntalaisten Talo
Murtovaaran talomuseo
Ortodoksinen Valtimon pyhän Kolminaisuuden kirkko Hiekkalahdessa
Rasimäen tsasouna ja raivaajamuistomerkki
Simo Hurtan ratsutie Kokkoharjulla Rumossa
Talonpojan taival -retkeilyreitti
Tavikosken hierinmylly Verkkojoella
Täyssinän rauhan rajakivi Maanselässä
Valtimon Natura 2000 -alueet
Valtimon kirkko
UKK-reitti: Koli-Vuokatti sekä ”etappireitti”
Valtimon nähtävyydet > Tapahtumat

Valtimo-päivät eli Valtimon kesäpäivät: 3-päiväinen pitäjätapahtuma heinäkuisena viikonloppuna.
Ortodoksiset praasniekat eli temppelijuhlat helluntaina ja juhannuksena
Valtimon nähtävyydet > Ruokakulttuuri

Valtimon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla siansoosi ja perunat sekä majavapaisti pihlajanmarjahyytelön kera.
Tietoliikenneyhteydet

Valtimo on yhteydessä valokaapelilla kansalliseen ja kansainväliseen tietoverkkoon. Julkisten rakennusten ja palveluiden välillä on oma tietoverkko. Ylä-Karjalan alueella on toiminut Oppiva Ylä-Karjala -projekti. Hankkeen tarkoituksena on ollut luoda Juuan, Nurmeksen ja Valtimon alueella toimiva sähköinen kansalaisverkko. Kansalaisverkon käyttäjät voivat muun muassa julkaista omat internet-kotisivunsa ilmaiseksi.
Tunnettuja valtimolaisia

Juhana Helmenkalastaja, myynti- ja pukeutumisvalmentaja, kouluttaja
Kaija Härkin, hiihtäjä
Matti Jaaranen, Lapinlahden lintujen jäsen
Marketta Kokkonen, Espoon kaupunginjohtaja
Jarmo Kärnä, moninkertainen pituushypyn SM
Jouko N. Martikainen, Göttingenin yliopiston itäisen kirkkohistorian emeritusprofessori
Pepi Reinikainen, kirjailija
Valtimon Vasaman hiihdon naisjoukkue, kolminkertainen SM, johon kuului mm. Ulla Suhonen, hiihtäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valtimo Wikimedia Commonsissa
Valtimon kylien sivut (Arkistoitu – Internet Archive).
Tilastokeskus – Valtimon avainluvut.
Valtimolaiset kylät ja asukkaat henki- ja maakirjoissa
| n k Pohjois-Karjalan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Heinävesi  Ilomantsi  Joensuu  Juuka  Kitee  Kontiolahti  Lieksa  Liperi  Nurmes  Outokumpu  Polvijärvi  Rääkkylä  Tohmajärvi 
Entiset kunnat:  Eno  Kesälahti  Kiihtelysvaara  Nurmeksen maalaiskunta  Pielisensuu  Pielisjärvi  Pyhäselkä  Tuupovaara  Valtimo  Värtsilä 
Valtimon kylät
Elomäki
Haapakylä (kirkonkylä)
Halmejärvi
Hirsikangas
Kalliojärvi
Karhunpää
Koiravaara
Koppelo (Koppelojärvi)
Maanselkä
Nuolijärvi
Pajukoski
Puukari
Rasimäki
Rumo
Sivakkajoki
Puukari
Sivakkavaara
Verkkojoki
Ylä-Valtimo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Ylä-Valtimon maalaismaisemaa 2007.
Venetit

Venetit kuvattuna kartassa vaaleanvihreällä.
Venetit (myös veneetit) oli muinainen kelttiläinen kansa, joka eli Gallian Armorikassa eli nykyisessä Bretagnessa. Venetit rakensivat linnoituksia Armorikan etelärannikolle. Venetit olivat hyviä merenkulkijoita, ja heillä oli läheiset suhteet Britanniassa asuviin heimolaisiinsa. Caesar kutsui venetien asuttamaa aluetta Venetiaksi. Venetit olivat Atlantin rannikon tärkein merimahti, ja he tarjosivat laivoille maksusta suojaa satamissaan. Veneteillä oli myös tiiviit kauppasuhteet Britannian Devonshireen ja Cornwalliin. Gallian sodan aikana Caesarin johtamat roomalaiset voittivat venetit ja hävittivät heidän valtakuntansa.
Venetien etelänaapureita olivat namnetit, itäisiä redonit ja pohjoisia osismit, jotka asuivat Armorikan läntisimmässä osassa. Venetien pääkaupunki oli Dariorigum, nykyinen Vannes. Vilaine-joki lienee ollut venetien hallitseman alueen eteläraja. Strabon esitti, että venetit olisivat olleet sukua Adrianmeren pohjukassa asuville veneeteille, mutta tämä oli pelkkä hatara oletus.
Teoksessaan Gallian sota Caesar kuvailee Venetiaa rikkonaiseksi rannikkoalueeksi, jota halkoivat jokisuut ja lahdelmat, jotka estivät kulkemisen rannikkoa pitkin. Useimmat kaupungeista sijaitsivat kapeissa niemenkärjissä, joihin ei nousuveden aikaan päässyt jalan, eikä laskuveden aikaan laivoilla.
Venetien aluksissa oli lähes tasainen pohja, jotta ne pysyisivät paremmin pystyssä laskuveden aikana. Niiden keulat olivat korkeat ja perät vahvoja, jotta ne kestäisivät Atlantin ankaran merenkäynnin. Laivat oli tehty tammesta. Kangaspurjeiden sijaan venetit käyttivät aluksissaan ohuesta nahasta tehtyjä purjeita. Caesar oletti tämän johtuvan siitä, että pellavapurjeet eivät soveltuneet Atlantin rannikon myrskyihin.