stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maïva Hamadouche

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hamadouche vuonna 2021. |  Hamadouche vuonna 2021. |  Hamadouche vuonna 2021. |  |
Maa:   Ranska
Naisten nyrkkeily
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Alcobendas 2019 | 60 kg |  |
Maïva Hamadouche (s. 4. marraskuuta 1989 Albi) on ranskalainen nyrkkeilijä.
60 kilogramman painoluokassa nyrkkeilevä Hamadouche saavutti EM-hopeaa Alcobandasissa 2019, missä hän hävisi loppuottelussa Suomen Mira Potkoselle. Hän kilpaili Tokion kesäolympialaisissa 2020 häviten ensimmäisen ottelunsa, jälleen Potkoselle, hajaäänituomiolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maïva Hamadouche Wikimedia Commonsissa
Maïva Hamadouche Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Matti Iivarinen

| Matti Iivarinen |
| --- | --- |
 Ankkureiden pelinjohtaja Matti Iivarinen (oikealla) keskustelemassa päätuomarin kanssa vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. joulukuuta 1964 (ikä 59)  Suomi
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  Lukkari
Seura:  
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
1983-1984 1985–1995 1996–1998 1999 2000 2002–2003, 2008:  Siilinjärven Ponnistus Alajärven Ankkurit Haapajärven Pesä-Kiilat Sotkamon Jymy Alajärven Ankkurit Alajärven Ankkurit
Matti Iivarinen (s. 24. joulukuuta 1964) on suomalainen pesäpalloilijana uransa vuonna 2008 ja pelinjohtajana vuonna 2021 lopettanut urheilija.
Pelaajaurallaan Iivarisen ulkopelipaikka oli lukkari. Hänet valittiin kahdesti vuoden lukkariksi, vuosina 1987 ja 1989. Iivarinen lopetti peliuransa yhden Sotkamon Jymy -kauden jälkeen vuonna 1999, mutta pelasi ajoittain seuraavina vuosina Alajärven Ankkureiden riveissä. Viimeisen ykköspesisottelunsa Iivarinen pelasi kaudella 2008.
Peliuransa jälkeen Iivarinen toimi pelinjohtotehtävissä muun muassa Vimpelin Vedon sekä Alajärven Ankkureiden joukkueissa. Kaudeksi 2018 hän siirtyi Kouvolan Pallonlyöjien pelinjohtajaksi ja jatkoi Kouvolassa myös kauden 2019. Kaudeksi 2020 Iivarinen siirtyi  Manse PP:n pelinjohtajaksi, jossa kaudesta 2021 tuli hänen viimeisensä.
Iivarisen poika, Sasu Iivarinen on myös pääsarjatason pesäpalloilija.
Saavutukset > Pelaajana

2 SM-kultaa: 1988, 1989
1 SM-hopea: 1987
2 SM-pronssia: 1985, 1992
11 Itä-Länsi-ottelua: 1985-1994, 1996
Vuoden lukkari (2): 1987, 1989
Saavutukset > Pelinjohtajana

1 SM-kulta: 2021
2 SM-hopeaa: 2006, 2018
1 SM-pronssi: 2019
Idän pelinjohtaja Itä-Länsi ottelussa: 2018
Miesten Superpesiksen vuoden pelinjohtaja (1): 2021
Mark Philippoussis

| Mark Philippoussis |
| --- | --- |
 Mark Philippoussis vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. marraskuuta 1976 (ikä 47)
Kansalaisuus:   Australia
Tennispelaaja
Pituus:  196 cm
Paino:  103 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  1994–
Palkintorahat:  6 987 402 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  8. (19.4.1999)
Turnausvoittoja:  11
Voitot/tappiot:  313–204
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  4. kierros (1996, 1999, 2000, 2004)
Ranskan avoimet:  4. kierros (1997, 2000)
Wimbledon:  loppuottelu (2003)
Yhdysvaltain avoimet:  loppuottelu (1998)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  18. (11.8.1997)
Turnausvoittoja:  3
Voitot/tappiot:  99–73
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (1996)
Ranskan avoimet:  3. kierros (1996, 1997)
Wimbledon:  välierät (1996)
Yhdysvaltain avoimet:  välierät (1996)
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Mark Anthony Philippoussis (s. 7. marraskuuta 1976 Melbourne, Australia) on australialainen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1994.
Urallaan Philippoussis on ollut Grand Slamin loppuottelussa kaksi kertaa ja voittanut 11 miesten kaksinpelin turnausta. Hän on myös osallistunut vuosien 1996, 2000 ja 2004 kesäolympialaisiin.
Ura

Vuonna 1995 19-vuotias Philippoussis nousi maailmanlistalla sijalle 32 ja hän oli nuorin pelaaja 50 parhaan joukossa. Seuraavana vuonna hän eteni neljännelle kierrokselle Australian avoimissa. Lokakuussa 1996 Philippoussis voitti ensimmäisen ATP-tason turnauksensa, jolloin loppuottelussa kaatui ruotsalainen Magnus Larsson erin 6–1, 5–7, 6–4.
25. toukokuuta 1997 Philippoussis syötti uransa tähän mennessä nopeimman (229 km/h) syöttönsä, kun hän pelasi espanjalaista Albert Costaa vastaan Düsseldorfissa.
Yhdysvaltain avoimissa 1998 hän pääsi ensimmäistä kertaa uransa aikana Grand Slamin loppuotteluun, häviten maanmiehelleen Patrick Rafterille.
29. maaliskuuta 1999 hän nousi ATP-listalla kymmenen parhaan joukkoon ja pysyi siellä 10 viikkoa. Samana vuonna hän eteni Wimbledonissa puolivälieriin, jossa kohtasi yhdysvaltalaisen Pete Samprasin. Kyseisessä ottelussa Philippoussis kärsi rustokudosvauriosta vasemmassa polvessaan ja joutui neljän päivän jälkeen käymään leikkauksessa. Tämä vaikutti hänen tennisuraansa siten, että joutui jättämään maansa Davis Cup -joukkueen vuoteen 2003 asti.
Yhteensä kolmen polvileikkauksen jälkeen vuonna 2003 Philippoussis palasi ammattilaisuralle ja alkoi pelata yhä vakavammin. Hän palasi maansa Davis Cup -joukkueeseen ja Wimbledonissa eteni loppuotteluun Roger Federeriä vastaan, häviten erin 7–6(5), 6–2, 7–6(3). Samassa turnauksessa hän teki myös australialaisen tennisennätyksen syöttämällä yhteensä 46 ässää ottelussa Andre Agassia vastaan.
Seuraavat vuodet olivat australialaiselle pettymyksiä ja vasta vuonna 2006 hän katkaisi häviöputkensa voittamalla Hall of Fame Tennis Championships -turnauksen Newportissa Yhdysvalloissa. Tämä on hänen toistaiseksi viimeisin turnausvoittonsa urallaan.
Yksityiselämä

Philippoussis aloitti tennisuransa kuusivuotiaana ja hänen valmentajaan on toiminut isä Nick, joka on entinen jalkapallomaalivahti.
Kesäkuussa 2007 hän osallistui amerikkalaiseen tositelevisiosarjaan Age of Love.
Turnausvoitot (11) > Kaksinpelit (11)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| No | Pvm | Turnaus | Kenttä | Loppuotteluvastustaja | Tulos |
| 1. | 14. lokakuuta 1996 | Toulouse, Ranska | Kova |  Magnus Larsson | 6–1, 5–7, 6–4 |
| 2. | 3. maaliskuuta 1997 | Scottsdale, Yhdysvallat | Kova |  Richie Reneberg | 6–4, 7–6(4) |
| 3. | 28. huhtikuuta 1997 | München, Saksa | Massa |  Àlex Corretja | 7–6(3), 1–6, 6–4 |
| 4. | 9. kesäkuuta 1997 | Lontoo, Iso-Britannia | Ruoho |  Goran Ivanišević | 7–5, 6–3 |
| 5. | 16. helmikuuta 1998 | Memphis, Yhdysvallat | Kova |  Michael Chang | 6–3 6–2 |
| 6. | 8. helmikuuta 1999 | San José, Yhdysvallat | Kova |  Cecil Mamiit | 6–3, 6–2 |
| 7. | 8. maaliskuuta 1999 | Indian Wells, Yhdysvallat | Kova |  Carlos Moyà | 5–7, 6–4, 6–4, 4–6, 6–2 |
| 8. | 7. helmikuuta 2000 | San José, Yhdysvallat | Kova |  Mikael Tillström | 7–5, 4–6, 6–3 |
| 9. | 19. helmikuuta 2001 | Memphis, Yhdysvallat | Kova |  Davide Sanguinetti | 6–3, 6–7(5) 6–3 |
| 10. | 22. syyskuuta 2003 | Shanghai, Kiina | Kova |  Jiří Novák | 6–2, 6–1 |
| 11. | 16. heinäkuuta 2006 | Newport, Yhdysvallat | Ruoho |  Justin Gimelstob | 6–3, 7–5 |
Aiheesta muualla

ATP-kiertueen sivujen pelaajaprofiili
Mark Philippousis Australian avoimissa 2006.
Melanie South

| Melanie South |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. toukokuuta 1986 
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Tennispelaaja
Pituus:  175 cm
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  464 831 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  99. (2.2.2009)
Turnausvoittoja:  0
Voitot/tappiot:  301–257
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  1. kierros (2009)
Ranskan avoimet:  1. kierros (2009)
Wimbledon:  2. kierros (2006)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  120  (9. maaliskuuta 2009)
Voitot/tappiot:  236–156
Aiheesta muualla
www.melaniesouth.net/main.asp
ITF
WTA
Melanie South (s. 3. toukokuuta 1986 Kingston, Englanti) on brittiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 99 helmikuussa 2009. Hän on voittanut urallaan kuusi ITF-turnausta kaksinpelissä ja 18 turnausta nelinpelissä.
Grand Slam -turnauksissa South on päässyt parhaimmillaan toiselle kierrokselle Wimbledonissa 2006 voitettuaan ensimmäisellä kierroksella 11:nneksi sijoitetun Francesca Schiavonen. Toisella kierroksella hän hävisi Shenay Perrylle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Melanie South Wikimedia Commonsissa
Melanie Southin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Melanie South profiili WTA:n kotisivuilla
Marko Kari

Marko Kari (s. 19. joulukuuta 1963) on suomalainen Tampereella asuva kirjailija. Kari on työskennellyt muun muassa kirjastovirkailijana.
Kari on kirjoittanut kaksi kauhuromaania Reviiri ja Verikaste. Hän sai esikoisromaanistaan J. H. Erkon palkinnon.
Teoksia

Reviiri. Otava 1990
Verikaste. Otava 1992
Palkinnot

Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1990
J. H. Erkon palkinto 1991
Alex Matson -stipendi 1993
Melkein kaikkialla

Melkein kaikkialla on mittateorian käsite. Ominaisuus  P pätee melkein kaikkialla joukossa  A, jos se pätee koko joukossa  A lukuun ottamatta nollamittaista joukkoa  N\subset A.
Nollamittaisuus on riippuvainen käytettävästä mitasta  \mu , joten myös käsite melkein kaikkialla on riippuvainen mitasta. Tällöin ominaisuus  P on voimassa mitan  \mu  suhteen melkein kaikkialla joukossa  A, jos  P on voimassa joukossa  A lukuun ottamatta joukkoa  N\subset A, missä  N on nollamittainen mitan  \mu  suhteen eli  \mu (N)=0.
Todennäköisyyslaskennassa vastaava käsite on melkein varmasti. Tapahtuma tapahtuu melkein varmasti (lyhennetään m.v.), jos sen todennäköisyys on yksi.
Megafon Records

| Megafon Records |
| --- | --- |
Perustettu:  1985
Lakkautettu:  2003
Perustajat:  Uffe Ahrenberg Claes Berg
Tyylilajit:  rock pop
Kotimaa:   Suomi
Sijainti:  Helsinki
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oy Megafon Records Ltd on vuonna 1985 perustettu helsinkiläinen levy-yhtiö, joka käytti Megafon-levymerkkiä. Levymerkin julkaisut ilmestyivät parina aloitusvuotena. Yhtiö on lakannut vuonna 2003.
Historia

Megafon Records on Ulf ”Uffe” Ahrenbergin vuonna 1985 perustama levy-yhtiö juuri lopettaneen Oy VIP Music Ab:n jälkeen. Edellinen katalogi oli juuri myyty M & T Tuotannolle Veikko Samulin kanssa. Aiemmat lastenlevy Atsipoppaa ja Jonnan kymmenvuotiaana vuonna 1983 voittanut Syksyn sävel -hitti ”Minttu sekä Ville” olivat parin sadan tuhannen levyn kassamagneetteja. Jonna oli aikansa tunnetuin lapsitähti.
Vasta jo Megafon Recordsin jo aloitettuna hiipui parin suomalaisen levyn mittainen Ahrenbergin yhteistyö Virgin Recordsin merkillä Suomessa, joka jäi Sleepy Sleepersin ja Zero Ninen mittaiseksiselvennä[lähde? ].
Helena Miller pääsi Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella ”Minä sekä kuu”, mutta kappale diskattiin, kun yleisölle jaettiin ilmaisia singlelevyjä[lähde? ].
Artisteja

| --- | --- |
 Caron  Eija Ahvo  Freeman  Hantta Krause  Helena Miller  Holy Dolls  Iris Flower Group  Jore Singapore  Jussi Halme :  Jussi Kettu  Kaupungin Kaunein  Marilin  Alex  Rudi  Rumpu  Zero Nine
Marko Kaarto

Marko Tapio Kaarto (s. 25. elokuuta 1977 Nivala[lähde? ]) on suomalainen vapaapainija. Ylivieskassa nuorutensa viettänyt Kaarto on voittanut urallaan seitsemän miesten suomenmestaruutta sekä 20 suomenmestaruutta junioreissa. Kaarto on yksityinen asuntosijoittaja ja työskenteli  asunto- ja kiinteistösijoittamiseen erikoistuneessa yrityksessä Suomen Asuntoneuvoja Oy:ssä vuosina 2017–2021. Vuodesta 2021 lähtien Kaarto on työskennellyt kiinteistökehitysjohtajana Ovaro Kiinteistösijoitus Oyj:ssä. Kaarto on julkaissut kaksi asuntosijoittamista käsittelevää kirjaa.
Kaarto osallistui Suomen Big Brotherin 4. tuotantokaudelle.
Saavutuksia

Vapaapainin Suomen mestari: 1993 (sarja 52 kg), 1996 (57 kg), 1997 (58 kg), 1999, 2000, 2001 (63 kg), 2003 (74 kg)
Junioreiden EM: 4. sija
Aiheesta muualla

Haastattelussa Marko Kaarto: Olen lähtenyt asuntosijoittajaksi täysin nollasta. Sijoitustieto.fi
Matti Höylä

Matti Höylä (s. 9. syyskuuta 1978 Vaasa) on suomalainen jääkiekkomaalivahti.
Ura

Höylä on Vaasan Sportin kasvatti. Hänen läpimurtokautensa oli 2004–2005, jolloin hän pelasi Suomi-sarjassa Seinäjoen Hockey Teamissä. Kausi päättyi Suomi-sarjan mestaruuteen. Seuraavalla kaudella Höylä siirtyi Vaasan Sportiin. Kuudessa ensimmäisessä ottelussaan Höylä päästi ainoastaan yhden maalin ja pelasi viisi nollapeliä torjuntaprosentin ollessa 99,28. Näiden lisäksi Höylä on edustanut myös seuraavia seuroja: Närpes Kraft, KoMu HT, Junkkarit HT, Kurikan Ryhti ja Tingsryds AIF.
Saavutukset

Mestis-hopeaa
Mestis-pronssia
Suomi-sarjan mestari
Aiheesta muualla

Jatkoaika.com, pelaajaprofiili
Megafoni (verkkolehti)

| Megafoni |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  paperi, verkkojulkaisu
Aihealue:  yhteiskunta
Kustantaja:  omakustanne
Perustettu:  2000
Lakkautettu:  2012
Päätoimittaja:  päätoimittajaton
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  toimituskuntaa monelta paikkakunnalta
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
megafoni.org
Megafoni oli vuosina 2000–2012 ilmestynyt suomalainen lehti, joka käsitteli yhteiskunnallisia aiheita, kuten työelämää ja sosiaalipolitiikkaa. Megafoni julisti olevansa ”ideologioihin sitoutumaton” julkaisu, joka pyrki esittämään ”rajoja rikkovia näkökulmia ajankohtaisiin aiheisiin”. Lehden tarkoituksena oli tuottaa yhteiskunnallista teoriaa ja keskustella vaihtoehdoista kapitalistiselle yhteiskunnalle. Megafoni oli puoluepoliittisesti sitoutumaton. Lehti julkaisi ennen kaikkea autonomimarxilaista ja radikaalivasemmistolaista teoriaa.
Megafonin toimitus muodostui anonyymistä yhteisöstä, eikä lehdellä ollut nimettyä päätoimittajaa. Lehden pitkäaikaisia kirjoittajia ja kääntäjiä olivat muun muassa Markus Termonen, Jukka Peltokoski, Mikko Jakonen, Eetu Viren ja Jussi Vähämäki, joista kaksi ensin mainittua toimivat lehdessä perustamisesta lopettamiseen saakka, muut lehden eri vaiheissa.
Historia

Megafoni aloitti omakustanteena vuoden 2000 alussa ja sen edeltäjänä pidetään anarkistilehti Kaurapuuroa. Vuosien 2000-2002 ensimmäiset 5 numeroa ilmestyivät paperilla. Muutoksen kevät -lehdessä oli 2000-luvun alussa Megafoni-liite.
Vuonna 2003 Megafoni muuttui taloudellisista syistä verkkolehdeksi. Asiaan vaikutti myös se, että uudet lukijat odottivat saavansa informaation ilmaiseksi internetistä. Vuonna 2009 Megafoni avasi uudet verkkosivut osoitteessa http://megafoni.org. Siihen saakka sivut olivat toimineet osoitteessa http://megafoni.kulma.net, jonne vanhat sivut jäivät myös arkistoksi. Uusi Megafoni muuttui myös verkkojulkaisusta teemanumeroiksi, jotka julkaistiin myös pdf-muodossa.
Uuden Megafonin ensimmäisen numeron teemana oli "Päätös" Vuoden 2009 kakkosnumeron teemana oli "Tutkimus". Vuoden 2009 kolmas numero käsitteli teemaa "Kriisi". Vuonna 2010 Megafoni ilmestyi kaksi kertaa ja sen teemoina oli ensin "vasemmisto" ja sitten "oikeisto". Viimeiseksi teemanumeroksi jäi vuonna 2011 ilmestynyt "Liike". Tämän jälkeen Megafonissa ilmestyi vielä sarja yksittäisiä blogauksia.
Megafoni päätettiin lopettaa 21.11.2012. Ilmoituksessaan Megafoni kiittää ”kaikkia, jotka ovat tehneet aidon kontribuution yrityksiimme löytää ratkaisuja vallitseviin ongelmiin”. Ilmoitus toteaa myös, että ”toiminta tavoitteidemme puolesta ei ole loppunut, mutta jatkossa se saa uusia, rauhanomaisempia muotoja.” Tyyliltään ilmoitus noudatteli aseellisen järjestön rauhanilmoitusta.
Megafonin julkaisutyyli vaihteli raskaasta yhteiskuntateoriasta itseironiseen ja humoristiseen kulttuurihäirintään. Samana päivänä, jona Megafoni lopetettiin, lehti julkisti vanhoilla sivuillaan situationististen nimimerkkien kirjoittaman tekstin kuokkavierasliikkeen paluusta Presidentinlinnalle itsenäisyyspäivänä 2012.
Vuosien 2008-2010 aikana lehdessä julkaistiin tamperelaisen taiteilijan Tapani Rytöhongan "Maammesarja"
Aiheesta muualla

Megafoni
Megafonin vanhat sivut
Teorian torvi: Kymmenvuotiaan Megafonin tekijät menivät töihin ja ärtyivät. Ylioppilaslehti 4/2009.
Matsalunlahti

Matsalunlahti.
Matsalunlahti  (vir. Matsalu laht) on Itämeren lahti Länsi-Virossa, Läänemaan ja Pärnumaan maakunnissa.
Luonto

Matsalunlahdella on 486 neliökilometrin laajuinen Matsalun kansallispuisto, jonka päätarkoitus on linnuston suojelu. Puiston opastuskeskus toimii Penijõen kartanossa lahden kaakkoisrannalla.  Parhaiten Matsalunlahdella lintuja näkee keväällä niiden palatessa muuttomatkaltaan.
Matsalunlahteen laskee Kasarin joki, jonka alajuoksu myös kuuluu kansallispuistoon.
Asutus

Matsalunlahden rantaökyliä ovat mm. Puise, Kiideva, Haeska ja Penijõe. Puise sijaitsee Puisen niemen kärjessä jonka toinen puoli on Matsalunlahtea ja toinen puoli Väinamerta. Kiideva sijaitsee lähellä Puisea. Haeska sijaitsee Martnan ja Ridalan kuntien rajamaastossa mutta on Ridalan puolta. Penijõe, kaikista merkittävin paikka on Matsalunlahden kaakkoiskolkassa mistä ei ole montaakaan kilometriä Lihulan kunnan keskukseen, Lihulaan.
Matsalunlahti sijaitsee 4 kunnan alueella (Ridala, Martna, Lihula, Hanila). Matsalunlahti on antanut arvostusta kunnille ja siellä käy muun muassa suomalaisia turisteja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matsalun kansallispuiston kotisivut (englanniksi) ja (viroksi)
Milja Kuikka

Milja Anniina Kuikka (s. 20. helmikuuta 1984 Luvia) on suomalainen uransa päättänyt pikajuoksija. Hän edusti urallaan Tampereen Pyrintöä, Porin Tarmoa, Euran Raikua ja Porin Yleisurheilua. Hänen valmentajinaan toimivat Rauno Harju sekä Jussi Ihamäki.
Kalevan kisoissa Kuikka saavutti pronssia 400 metrin aitajuoksussa vuonna 2009. Kuikka edusti Suomea alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2003 Tampereella 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2009 hän oli 400 metrin aitajuoksussa viides.
Kuikan ennätys 400 metrin aidoissa on 59,01 s ja 400 metrillä 46,26 s. Molemmat ennätykset on juostu heinäkuussa 2009.
Maserati MC12

| Maserati MC12 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Maserati
Valmistusvuodet:  2004–2005
Korimalli:  2-ovinen targa
Luokka:  Superauto
Teknisesti samankaltaisia:  Ferrari Enzo
Tekniset tiedot
Rakenne:  keskimoottori
Moottori:  V12
Iskutilavuus:  5 998 cm3
Teho:  624 HV
Huippunopeus:  >330 km/h
Kiihtyvyys:  3,8 s (0–100 km/h)
Vetotapa:  takaveto
Maserati MC12 italialaisen Maseratin valmistama superauto, joka on teknisesti läheistä sukua Ferrari Enzolle. Autosta on esitelty myös Corsa ja Versione Corse -erikoismallit.
MC12 esiteltiin luokittelumallina FIA:n GT sarjaa varten. Luokittelu vaati 25 kappaleen valmistamista katukäyttöön. 25 kappaleen sarja oli valmistettu ja myyty vuoden 2004 lopussa, potentiaalisia asiakkaita oli kuitenkin enemmän ja se mahdollisti uuden 25 kappaleen sarjan tekemisen. Kaikkien autojen piti olla alun perin samanvärisiä (valkosinisiä, joka oli Maseratin käyttämä väriyhdistelmä kilpa-autoissa 50-luvulla) mutta kolme autoa löytyy kuitenkin eri värisenä: yksi hopea, yksi tumman harmaa ja yksi tumman sininen. Autossa on irrotettava kovakatto, kori on hiilikuitua ja alustassa on kaksi alumiinista apurunkoa. Vaihteistona on ohjauspyörän vivuilla vaihdettava 6-vaihteinen Cambiocorsa -automatisoitu manuaalivaihteisto. Autossa on keskimoottori.
Kehitys

Maserati MC12:n kehittely alkoi kun Ferrari omisti Maseratin, jotta se voisi luoda FIA GT -sarjaan kilpa-auton Maseratille. Sen alkuperäinen nimi oli MCC (Maserati Corse Competizione) ja Giorgio Ascanellin oli tarkoitus kehitellä autoa samanaikaisesti MCS:n, maantieversion, kanssa. Korin muoto kehiteltiin tuulitunnelitesteissä Giorgetto Giugiaron ideasta, vaikka suurimman osan muotoilusta on tehnyt Frank Stephenson. MCC:n korin muoto oli hyvin samanlainen kuin MC12:n, mutta esimerkiksi autojen etuspoilerit olivat erilaiset. Andrea Bertolini oli auton päätestiajaja kehityksen aikana (vaikkakin osan testeistä teki Michael Schumacher), ja testasi MCC:tä säännöllisesti Fiorano Circuit -radalla. Kun MCC:tä kehitettiin pidemmälle, MCS katosi ja lopullinen nimi, MC12, julkaistiin.
Auto perustuu voimakkaasti Enzo Ferrariin: niissä on molemmissa sama moottori, Ferrari Dino V12, pienillä muutoksilla, sama vaihdelaatikko (nimi on tosin muutettu Maserati Cambiocorsaksi) ja sama runko ja raideväli. Maserati MC12:ssa on oma korirakenne, joka on leveämpi, pidempi ja hieman korkeampi. Tuulilasi on kuitenkin ainut ulkoinen osa, joka on yhteinen Enzon kanssa. Tämä kokomuutos suurentaa MC12:n downforcea.
Moottori

MC12, 5 998 cm3 V12 65° DOHC 48V 465 kW (624 hv) @7 500 r/min, 652 Nm @5 500 r/min
MC12 Corsa

Bolognan autonäyttelyssä joulukuussa 2006 esiteltiin MC12 Versione Corse -erikoismalli, jota valmistettiin ainoastaan 12 kappaletta. Se perustuu MC12 GT1 -malliin ja sen maailmanlaajuinen markkinointi alkoi joulukuussa. Auton veroton hinta on 1 000 000 euroa. Versione Corsessa on 767 hv tehoinen moottori, eli runsaat 120 hv enemmän kuin perusmallissa. Lisäksi manuaalivaihteiston tilalla on sähköhydraulisesti toimiva Cambiocorsa-vaihteisto ja ohjaamoon on lisätty myös matkustajan istuin. Tietyt tekniset ratkaisut aiheuttavat sen, että auto ei sovellu normaaliin liikenteeseen. Huippunopeus on noin 326 km/h ja kiihdytys 0–200 km/h vie n. 6,4 sekuntia. Auton omapaino on noin 1 150 kg.
Moottori

MC12 Versione Corse, 5 998 cm3, 564 kW @ 8 000 r/min, 710 Nm @ 6 000 r/min
Mitat

Pituus: 5143 mm
Leveys: 2096 mm
Korkeus: 1205 mm
Raideleveys (e/t): 1660/1650 mm
Jarrulevyt (e/t): 380/355 mm
Renkaat (e/t): 245/35R 19 - 345/35R 19
Omamassa: 1335 kg
Maserati MC12 Corsa
Melkefossin voimalaitos

| Melkefoss kraftverk |
| --- | --- | --- |

Voimalaitos
| Tyyppi | vesivoimalaitos, 1 vesiturbiini |  |
| Energianlähde | Paatsjoki |  |
| Teho | 26 megawattia |  |
| Vedenpudotus | 10 metriä |  |
| Tuotanto | 129 gigawattituntia vuodessa |  |
| Perustettu | 1978 |  |
| Pääurakoitsija | norjalainen |  |
| Omistaja | Pasvik Kraft AS |  |
Sijainti
| Sijainti | Etelä-Varanki, Norja |  |
| WGS84 | 69°23′57″N, 29°47′13″E |  |

Melkefossin voimalaitos (norj. Melkefoss kraftverk) on Paatsjoessa Finnmarkin läänissä sijaitseva norjalainen vesivoimalaitos, joka on rakennettu 1978. Sähkövesivoimalaitoksen teho on 26 megawattia ja keskimääräinen vuosituotanto on 129 gigawattituntia vuodessa. Laitoksella on yksi sähkögeneraattori. Voimalaitoksen omistaa Varanger Kraftin tytäryhtiö Pasvik Kraft.
Paatsjoen vesivoimalaitokset
Kaitakoski
Jäniskoski
Rajakoski
Hevoskoski
Skogfoss
Melkefoss
Boris Gleb
Mauno-Olavi Pötry

Mauno-Olavi Pötry (17. tammikuuta 1946 Lappeenranta – 11. huhtikuuta 1996 Lappeenranta) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Pötry oli kansakoulun käytyään rakennustöissä kunnes hän vammautui työmaalla sattuneessa onnettomuudessa Helsingissä 1963 ja jäi tapaturmaeläkkeelle. Onnettomuuden seurauksena Pötry halvaantui pyörätuoli-invalidiksi. Hän pystyi kuitenkin käyttämään kirjoittamiseen toista kättään ja hän kirjoitti myös suutikun avulla. Pötry harrasti myös veneilyä ja hänen veneensä oli rakennettu sellaiseksi että vammainenkin pystyi sitä käyttämään.
Pötry kirjoitti 1970-luvulla kaksi hyvän arvostelu- ja yleisömenestyksen saanutta näytelmää. Maaltapaosta kertonut Muuttolintu (1973) esitettiin myös televisiossa ja 1974 kantaesityksensä sai farssi Hymyilevä potilas. Molemmat näytelmät esitettiin aikanaan Tampereen Teatterikesässä. Pötry toimi myös teatterikriitikkona, avusti lehtiä, veti näytelmäpiiriä sekä toimi alustajana ja runoiltojen pitäjänä.
Useista vaikeista sairauksista kärsinyt Pötry kuoli 1996 50-vuotiaana.
Näytelmiä

Muuttolintu.   Imatran teatteri 1974
Hymyilevä potilas.  Imatran teatteri 1974
Työstä ja taistelusta.   Lappeenrannan kaupunginteatteri 1975
Viholliset keskenään.  1977
Dostojevskiläistä puhetta.   Lappeenrannan kaupunginteatteri 1983
Meidän herramme teatteriseurue.  1985
Herra ministeri taiteilijan kammiossa, monologi.  Lappeenrannan kaupunginteatteri 1993 (kirjoitettu alun perin näyttelijä Aarre Heinoselle)
Palkinnot

Kymen läänin taidepalkinto 1975
Lappeenrannan kaupungin taidepalkinto 1977