stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Black metalin toinen aalto
Julkinen keskustelu > Tiedotusvälineet

Bergens Tidendessä ja Kerrangissa julkaistujen haastattelujen liioitellut väitteet ja yliampuva tyyli antoivat mallin myöhemmälle black metal -uutisoinnille. Michael Moynihanin ja Didrik Søderlindin (1998) mukaan Aarsethin ja Vikernesin puheet olivat jälkiviisaasti tarkasteltuina ”ilmeisen absurdeja”. Tämän oivalsivat muutaman vuoden sisällä sekä uutistoimittajat että black metal -harrastajat itse, mutta kohun ensimmäisinä vuosina toden ja tarun raja ei ollut mediassa yhtä selvä. Kiihkeimmillään keskustelu oli 1990-luvun lopulla, jolloin black metal -uutisointi ja -dokumenttielokuvat keskittyivät lähinnä muutamiin näkyvimpiin yhtyeisiin ja muusikoihin ja sisälsivät usein virheellistä tietoa.
Julkinen keskustelu > Black metal -muusikoiden näkemykset

Fanzineissä black metalin rikoksiin suhtauduttiin 1990-luvun puolivälissä ristiriitaisesti. Erityisesti Norjan ulkopuolella väkivallanteot tuomittiin, vaikka black metalin estetiikkaa sinänsä ihailtiin. Monet ensimmäisen aallon muusikot tekivät pesäeroa koko lajityyppiin. Bathoryn Thomas ”Quorthon” Forsberg oli selvästi ärsyyntynyt, kun hänen väitettiin innoittaneen rikollisuuteen:
»Että ne sanovat ammentaneensa inspiraatiota minun sanoituksistani? Minun piti oikein tarkistaa, josko siellä kehotettaisiin ratkomaan auki joku tämän seksuaalisen orientoitumisen takia. Minun sanoitukseni olivat abstraktia fantasiaa. Jos joku ei osaa suhtautua niihin kuin kummitusjuttuun, – – tyyppi on yksinkertaisesti pihalla.» 
(Thomas ”Quorthon” Forsberg)
Venomin kitaristi Jeffrey ”Mantas” Dunn on pohdiskellut, miksi niin monet yhtyeet ylipäätään kutsuvat musiikkiaan black metaliksi, kun koko termin tarkoitus oli korostaa Venomin ainutlaatuisuutta. Slayer-kitaristi Kerry King arvosteli norjalaisia black metal -muusikoita siitä, että nämä käyttävät enemmän aikaa ristiriitojen luomiseen kuin musiikin tekemiseen ja kehittämiseen. Kingin yhtyetoveri Tom Araya on luonnehtinut norjalaisia black metal -muusikoita ”synkiksi valkoisiksi urpoiksi, jotka jäädyttävät aivonsa ja ajattelevat hitaasti”. Hellhammer- ja Celtic Frost -yhtyeissä vaikuttanut Thomas Gabriel Fischer menetti pitkäksi aikaa kiinnostuksensa koko lajityyppiin ja kuvaili sitä ”luolamiesten musiikiksi, jonka myötä eurooppalaiset palaisivat syömään sormin”.
Esiintyi kuitenkin myös rikoksia ihannoivia ja niihin yllyttäviä kannanottoja. Gorgorothin Kristian ”Gaahl” Espedal kertoi tukevansa kirkonpolttoja ”100-prosenttisesti. – – Niitä olisi pitänyt olla enemmän ja niitä tulee olemaan enemmän.” Emperorin alkuperäinen basisti Håvard ”Mortiis” Ellefsen totesi arvostavansa kirkonpolttoja ”symbolisena eleenä”. Osa toisen aallon muusikoista vastusti kirkonpolttoja pragmaattisista syistä. Ne eivät heikentäneet kristinuskoa vaan toivat sille sympatiaa ja tukea. Immortalin Olve ”Abbath” Eikemo kertoi 2004, että hänen yhtyeensä pysytteli rikoksista erossa, koska uudet kirkot rakennettiin valtion rahoilla, toisin sanoen siis black metal -muusikoiden omilla rahoilla.
Julkinen keskustelu > Kaaoksen ruhtinaat

Michael Moynihan ja Didrik Søderlind julkaisivat vuonna 1998 kirjan Kaaoksen ruhtinaat, joka enimmäkseen käsitteli black metalia. Näkökulma ei kuitenkaan rajoittunut Norjan tapahtumiin, vaan Moynihan ja Søderlind esittivät, että kyse oli maailmanlaajuisesta suuntauksesta, jossa teollisuusmaiden nuoriso kokee itsensä ulkopuoliseksi ja luo radikaalin alakulttuurin, jossa yhdistyvät äärimusiikki, satanismi ja fasismi. Kirjan nimi viittaa yhdysvaltalaiseen rikollisjärjestöön Lords of Chaosiin, jonka jäsenet syyllistyivät ilkivaltaan ja murhaan ja suunnittelivat rasistista joukkosurmaa. Järjestön jäsenten ei tiedetä harrastaneen black metalia.
Teoksen tarjoamaa black metal -historiikkia pidettiin onnistuneena, mutta sen yhteiskunnallista teesiä arvosteltiin. Moynihan ja Søderlind arvioivat, että ”liiketalous ja materialismi” eivät kykene tukahduttamaan ”tulta”, joka palaa radikalisoituneen alakulttuurin keskuudessa. Todellisuudessa black metal kaupallistui voimakkaasti 1990-luvun jälkipuoliskolla ja siitä tuli menestyksekästä liiketoimintaa. Vuoteen 2000 mennessä Dimmu Borgirin ja Cradle of Filthin kaltaiset yhtyeet olivat nousseet valtavirran suosioon ja niiden albumeja oli myyty satoja tuhansia kappaleita. Suurin osa black metal -muusikoista ei koskaan syyllistynyt rikoksiin, ja 2000-luvun ensikymmenelle mennessä alakulttuuri oli keskiluokkaistunut. Sen jäsenet tekivät epätavallista musiikkia mutta elivät muutoin tavallista elämää.
Vuonna 2018 ilmestyi Jonas Åkerlundin ohjaama näytelmäelokuva Lords of Chaos, joka kertoo Aarsethin ja muiden Mayhemin jäsenten vaiheista. Elokuva sai enimmäkseen myönteisiä arvioita kriitikoilta, mutta osa elokuvan esittämistä henkilöistä on ollut siihen tyytymätön ja syyttänyt sitä historian vääristelystä. Seuraavina kuukausina eri puolilla maailmaa tapahtui viisi tuhopolttoa, joiden kohteeksi valikoitui kirkkoja ja seurakuntataloja. Metallimusiikkilehti Kerrang! pohdiskeli, oliko elokuva mahdollisesti innoittanut tuhopolttoja: ”Loppujen lopuksi kaikki sankarit kuolivat, joutuivat vankilaan tai ryhtyivät rasistisiksi folkmuusikoiksi. Kun metallifani polttaa kirkon, se kertoo vain siitä, ettei hän oppinut mitään tarinasta musiikin taustalla.”
Ideologia > Kapina yhteiskuntaa vastaan

Helvetti soikoon – norjalaisen black metalin historia -TV-dokumentin ensimmäisessä osassa moni black metal -muusikko muistelee lapsuutensa Norjaa ja sen kristilliseen arvomaailmaan perustunutta konsensuskulttuuria tukahduttavan tylsänä kasvuympäristönä. Muusikot halusivat tietoisesti provosoida muita, ja black metal herättikin pahennusta jo ennen 1990-luvun alun rikoksia. Kun Mayhem tuli rock-yhtyeiden Norjan mestaruuskilpailussa viimeiseksi, yhtyeen jäsenet totesivat onnistuneensa tavoitteessaan. Dayal Pattersonin (2013) mukaan on kuitenkin vaikea hahmottaa, mikä oikeastaan johti black metal -alakulttuurin radikalisoitumiseen, sillä useimilla jäsenillä oli ollut turvallinen keskiluokkainen lapsuus eivätkä he osallistuneet muuhun rikolliseen toimintaan.
Bård Eithunin mukaan musta sisäpiiri kehitti oman arvomaailmansa ja omat toimintatapansa, joita määrittivät viha ja turhautuminen muuta yhteiskuntaa kohtaan. Eithunin mukaan on turhaa yrittää selittää sisäpiirin toiminta kapinaksi kristinuskoa tai Norjan konsensuskulttuuria vastaan: ”Luulen sen olleen pelkkää sattumaa; ihmiset tapasivat toisensa oikealla tai väärällä hetkellä.” Lopputulosta Eithun luonnehtii ”joukkopsykoosiksi”. Vegard ”Ihsahn” Tveitanin mukaan 1990-luvun alun black metal -alakulttuuri ei kehittänyt ”aitoa satanistista filosofiaa” vaan keskittyi itsetarkoitukselliseen pahuuteen. Tavoitteena oli lietsoa pelkoa ja olla kaikessa päinvastaista mieltä kristinuskon, yhteiskunnan ja normaaleina pidettyjen asioiden kanssa. Myöskään Tveitan ei pidä kapinaselitystä uskottavana, sillä hänen mukaansa Norjan kirkko on hyvin vapaamielinen ja useimpien black metal -aktiivien perhetausta oli ollut tavallinen ja onnellinen lapsuus.
Ideologia > Elitismi

Sisäpiiriläiset olivat hyvin tarkkoja siitä, ketkä saivat kutsua musiikkiaan black metaliksi. Aarseth halusi määrätä jopa siitä, miten muusikot saivat pukeutua. Death metalista black metalin erotti ideologia. Aarsethin mukaan ”bändi on death metalia, jos se hellii ja palvoo kuolemaa, riippumatta siitä millaista musiikkia bändi soittaa. Kuoleman ’hellimisellä’ en tarkoita hauskanpitoa tai goren fanittamista; tarkoitan ihmisiä, jotka ovat valmiita tappamaan, koska vihaavat elämää.” Black metaliksi Aarseth laski vain sellaiset yhtyeet, jotka palvoivat Saatanaa. Niinpä esimerkiksi Immortal ei hänen mukaansa ollut black metalia. Varg Vikernes julisti vuonna 1994 antamassaan haastattelussa: ”Jos bändi ei ole tosissaan satanismin kanssa, se ei ole black metalia, se on niin yksinkertaista”. Usein black metal -yhtyeet korostivat olevansa ”evil” (’paha’) ja ”true” (’aito’, ’tosi’), millä viitattiin epäkaupallisuuteen ja kapinallisuuteen.
Ideologia > Saatananpalvonta

Aarsethin satanismissa korostui Saatanan korottaminen jumalaksi. Anton LaVeyn perustamasta Saatanan kirkosta Aarseth ja Tveitan sanoutuivat irti, koska pitivät sitä liian inhimillisenä; se ei vastannut heidän näkemystään kaaoksen ja ihmisvihan aatteesta. Deathlike Silence -levy-yhtiön julkaisuihin oli jopa painettu yliviivattu LaVeyn kuva, jonka ympärille oli sommiteltu teksti: no fun, no mosh, no core, no trends.
»Uskon sarvekkaaseen paholaiseen, persoonalliseen Saatanaan. Minun mielestäni kaikki muut satanismin muodot ovat pelkkää paskaa. Vihaan ihmisiä, jotka mielessään hautovat idioottimaisia haaveita ikuisesta maailmanrauhasta ja ilkeävät vielä kutsua sitä satanismiksi. Moni todellakin ajattelee näin. Satanismi tulee kristinuskosta, ja siellä se myös pysyy. Olen uskonnollinen henkilö ja taistelen niitä vastaan, jotka väärinkäyttävät Hänen nimeään. Ihmisiä ei ole tarkoitettu uskomaan itseensä ja olemaan yksilöitä. Heidän velvollisuutensa on totella ja olla uskonnon orjia.» 
(Øystein ”Euronymous” Aarseth, 1993.)
Yhdysvalloissa syntynyt Saatananpalvontapaniikki rantautui Pohjoismaihin täydellä voimallaan 1990-luvun puolella. Black metalilla oli Pohjoismaiden paniikin synnyssä keskeinen rooli. Black metal -piirejä lukuun ottamatta Norjassa ei ennen vuosituhannen vaihdetta ollut järjestäytynyttä saatananpalvojien tai satanistien toimintaa. Mustan sisäpiirin saatananpalvonta oli mallinnettu kauhuviihteen pohjalta, eikä se sanottavasti muistuttanut vakiintuneita satanismin suuntauksia. Sen sijaan sen pahuutta ja tuhoa painottanut ideologia muistutti evankelisen kristinuskon maalaamaa kuvaa saatananpalvonnasta. Ilkka Salmenpohjan mukaan ”joukko pääasiassa alle parikymppisiä norjalaisia poikia” onnistui median avulla ja ”täysin ilman vastalauseita” täyttämään ”’satanismin’ tai ’saatananpalvonnan’ tyhjiön – – joka kristinuskon myytin muovaamana ammotti kulttuurissa. Se kävi niin helposti ehkä siksi, että he tuntuivat luoneen ’satanisminsa’ juuri sellaiseksi kuin yleinen myytti siltä odottikin.”
Black metalin Saatana-symboliikkaa tutkinut Samuel Fridh kirjoittaa opinnäytteessään: ”Monet ottivat varhaisen [black metal -]skenen hyvin vakavasti, mutta tiesivät silti, ettei se ollut ihan tottakaan. Osa jopa kieltäytyi osallistumasta skenen teatraalisempaan ’kulttipuoleen’.” Fridhin mukaan ei ole todisteita siitä, että toisen aallon muusikot olisivat todella palvoneet Saatanaa. Bård Eithunin mukaan ”muutamille ihmisille se oli helkkarin vakavaa, mutta useimmille kyse oli pelkästä isosta mainostempusta.”
Ideologia > Eskaloituva radikalismi

Jonas Åkerlund arvelee, ettei sisäpiirillä ollut poliittista agendaa. Nuoret miehet yrittivät šokeerata ja tehdä toisiinsa vaikutuksen, mikä johti yhä radikaalimpiin tekoihin. Kun yksi jäsen teki rikoksen, muiden täytyi pistää paremmaksi. Lopulta päädyttiin tilanteeseen, jossa edes ihmisen surmaamista ei pidetty liian vakavana tekona. Anders Odden pohdiskeli vuonna 2007: ”Jos olisin tavannut [Aarsethin] tänään ja täällä, jos olisin ollut 25-vuotias kuten hän oli kuollessaan, olisin nauranut hänelle. Olisin pitänyt häntä pellenä, sillä sellainenhan hän oli.”
Dayal Patterson tarjoaa black metal -historiikissaan (2013) hienovaraisemman tulkinnan: ”niille, jotka tempautuivat kaiken tämän pyörteisiin, rajat arkitodellisuuden, taiteen, ideologian ja black metalin mahtipontisen melodraaman välillä hämärtyivät keitokseksi, jonka täytyi olla melkoisen huumaava.”
Kirjallisuutta

Moynihan, Michael & Søderlind, Didrik: Kaaoksen ruhtinaat. Mustan metallin messu.  ((Lords of Chaos. The Bloody Rise of the Satanic Metal Underground, 1998.) Suomentanut Kai Latvalehto)  Helsinki:  Johnny Kniga, 2008.  ISBN 978-951-0-34109-4
Black metalin edelläkävijänä tunnettu Venom vuonna 2014.
Graffiti Helvete-levykaupan kellarissa. Oslossa sijainnut Helvete oli black metal -harrastajille tärkeä kokoontumispaikka.
Fantoftin sauvakirkko, joka uudelleenrakennettiin vuonna 1997.
”Me sytytimme kirkot!” Bergens Tidenden etusivu tammikuulta 1993. Isossa valokuvassa Varg Vikernes.
”Tuhopolttoja... Kuolemaa... Saatanallisia rituaaleja... Ruma totuus black metalista” Kerrang!-lehden kansi maaliskuulta 1993.
”Ei hauskanpitoa, ei moshausta, ei [hard]corea, ei muotivillityksiä.” Levy-yhtiö Deathlike Silencen logo 1990-luvun alusta. Kuvassa Anton LaVey.
Michael C. Hall

| Michael C>  Hall |
| --- | --- |
 Michael C. Hall vuonna 2019
Henkilötiedot
Koko nimi:  Michael Carlyle Hall
Syntynyt: 1. helmikuuta 1971 (ikä 53) Raleigh, Pohjois-Carolina
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Amy Spanger (2002–2007) Jennifer Carpenter (2008–2010)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1999–
Merkittävät roolit:  David Fisher (Mullan alla) Dexter Morgan (Dexter)
Palkinnot
 Golden Globe (2010) SAG (2010) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Michael Carlyle Hall (s. 1. helmikuuta 1971 Raleigh, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Tausta

Michael Hall syntyi Raleighissa, Pohjois-Carolinassa. Hän oli perheen ainoa lapsi, mutta hänellä oli sisko, joka kuoli ennen Hallin syntymää. Hallin ollessa vasta 11-vuotias hänen isänsä William Hall kuoli syöpään. Hallin äiti on Janice Hall. Hall valmistui Earlham Collegesta vuonna 1993 ja opiskeli myöhemmin New Yorkin yliopistossa.
Ura

Hallin kiinnostus näyttelemistä kohtaan alkoi jo nuorena teattereissa sekä erilaisissa musikaaleissa. Hallin tärkeimmät näyttelijänroolit ovat David Fisherin rooli televisiosarjassa Mullan alla, sekä Dexter Morganin rooli televisiosarjassa Dexter. Hall on esiintynyt elokuvissa Paycheck sekä Gamer.
Hän on ollut Emmy-ehdokkaana vuosina 2002, 2008 ja 2009. Hän on myös ollut Golden Globe -ehdokkaana vuosina 2007, 2008 ja 2009 ja vuonna 2010 hän voitti palkinnon kategoriassa Paras miespääosa draamasarjassa.
Yksityiselämä

Hall meni vuonna 2002 naimisiin Amy Spangerin kanssa, mutta pari erosi vuonna 2006.
Hall oli naimisissa myös Dexter-sarjasta tutun Jennifer Carpenterin kanssa. He avioituivat uudenvuoden aattona 2008.
Carpenter jätti erohakemuksen Hallista joulukuussa 2010 ja ero viimeisteltiin lähes vuotta myöhemmin 2. joulukuuta 2011. Heidän välinsä ovat erosta huolimatta säilyneet hyvinä.
Tammikuussa 2010 Hall kertoi medialle sairastavansa Hodgkinin tautia, mutta huhtikuussa 2010 hänen kerrottiin parantuneen taudista täysin.
Filmografia

| Vuosi | Nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2003 | Paycheck | Agentti Klein |
| 2009 | Gamer | Ken Castle |
| 2011 | Peep World | Jack Meyerwitz |
| 2012 | The Trouble with Bliss | Morris Bliss |
| 2013 | Kill Your Darlings | David Kammerer |
| 2014 | Cold in July | Richard Dane |
| 2016 | Christine | George Peter Ryan |
| 2017 | Mark Felt: The Man Who Brought Down the White House | John Dean |
| 2018 | Game Night | The Bulgarian |
| 2019 | The Report | Thomas Eastman |
| 2019 | In the Shadow of the Moon | Holt |
| 2021 | John and the Hole | Brad |


| Vuosi | Nimi | Rooli |
| 2001–2005 | Mullan alla | David Fisher |
| 2006–2013 | Dexter | Dexter Morgan |
| 2017 | The Crown | John F. Kennedy  |
| 2017 | Safe | Tom Delaney |
| 2021 | Dexter: New Blood | Dexter Morgan |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michael C. Hall Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef
GitHub Copilot

| GitHub Copilot |
| --- | --- |

Kehittäjä:  GitHub, OpenAI
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  Lokakuu 2021
Vakaa versio:  1.7.4421
Tiedot
Alusta:  Microsoft Windows Linux macOS Web
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
GitHub Copilot on GitHubin julkaisema tekoälyyn pohjautuva ohjelmointityökalu, joka osaa täydentää ohjelmakoodia. Copilot toimii ohjelmoijan apuvälineenä puhtaan ja tehokkaan koodin kirjoittamisessa. Tekoäly voi myös ehdottaa seuraavaa koodiriviä. Työkalun kehityksessä on käytetty OpenAI Codex-algoritmia. Copilot toimii parhaiten ohjelmointikielillä Python, JavaScript, TypeScript, Ruby ja Go.
Tekniikka

Copilot käyttää avoimen lähdekoodin varastoja, jotka on syötetty OpenAI Codex-tekoälyyn sen pohjatiedoiksi. Käytettyjä varastoja ovat muun muassa StackOverflow ja GitHubin lähdekoodit.
Ominaisuudet

Copilot kykenee ymmärtämään ohjelmakoodia ja osaa kirjoittaa sitä itsenäisesti. Copilot kykenee ehdottamaan kokonaisten koodipätkien uudelleenkirjoitusta, jos sen mielestä koodi voidaan kirjoittaa paremmalla tai tehokkaammalla tavalla. Copilot kykenee oppimaan myös ohjelmoijan käyttämää ohjelmointityyliä.
Copilotin Chat-toiminnolle voi antaa tehtäväksi maalatun ohjelmakoodin osan toiminnallisuuden selittämisen. Toiminto analysoi maalatun kohdan ja esittää yksityiskohtaisen selityksen siinä käytettyine muuttujineen. Tarkoituksena on lisätä ohjelmoijan ymmärrystä ja vähentää arvailua.
Copilot on erinomainen ohjelmassa käytettävien sanakirjatietorakenteiden (dictionary) generoimisessa. Niitä käytetään useasti ohjelman ajon aikana siinä annetujen avain-arvo-parien lukemiseen. Toinen tehtävä jossa Copilot suoriutuu erinomaisesti ovat käyttöliittymäelementtien (painikkeet, tekstikentät jne.) luominen. Copilot pystyy myös lisäämään funktioiden yhteyteen kommentit, jotka kuvaavat ihmisille niiden toiminnallisuutta. Copilot pystyy myös erinomaisesti luomaan funktioiden testitapauksia. Tätä kutsutaan yksikkötestien luomiseksi.
Copilotin Enterprise-versio sisältää ominaisuuden, joka tuottaa automaattisen yhteenvedon koodiin tehdyistä muutoksista (pull request). Ohjelmoijan ei siis tarvitse ominaisuutta käyttämällä enää kirjoittaa muille ohjelmoijille alusta alkaen kuvausta siitä mitä on lisätty tai uudelleennimetty tai mitä erillisiä tiedostoja muutos koskee. Tarkoituksena on helpottaa muille ihmisille annetun kontekstin avulla muutosten valvontaa ja hyväksyntää.
Kehitys

GitHub ilmoitti Copilotin kehityksestä kesällä 2021. Syksyllä 2021 yhtiö ilmoitti, että 30 prosentissa Copilot-yhteensopivilla ohjelmointikielillä tehdystä verkkosivulle ladattavasta uudesta koodista on hyödynnetty Copilotia.
GitHub Copilotia voi käyttää myös Qt Creatorissa ja on integroitu siihen (GitHub Copilot intelligent assistant) versiosta 12.0 alkaen. Sitä käytetään muiden muassa mobiilisovellusten, KDE-projektin ja muiden graafisten käyttöliittymien tuottamisessa.
Arviot vaikutuksista

Axios-sivuston mukaan syksyllä 2021 puolet Copilotia kokeilleista kehittäjistä on ottanut työkalun pysyvään käyttöön.
Aiheesta muualla

https://learn.microsoft.com/en-us/shows/introduction-to-github-copilot/
https://learn.microsoft.com/en-us/shows/introduction-to-github-copilot/what-is-github-copilot-1-of-6 part1
https://learn.microsoft.com/en-us/shows/introduction-to-github-copilot/how-to-generate-code-with-prompts-using-copilot-2-of-6 part2
https://learn.microsoft.com/en-us/shows/introduction-to-github-copilot/how-to-generate-copilot-suggestions-as-you-type-3-of-6 part3
https://learn.microsoft.com/en-us/shows/introduction-to-github-copilot/how-to-reduce-repetitive-tasks-with-copilot-4-of-6 part4
https://learn.microsoft.com/en-us/shows/introduction-to-github-copilot/how-to-write-documentation-with-copilot-suggestions-5-of-6 part5
https://learn.microsoft.com/en-us/shows/introduction-to-github-copilot/how-to-use-new-features-with-copilot-labs-6-of-6 part 6
| n k OpenAI |
| --- | --- |
Tuotteet:  ChatGPT  DALL-E  GitHub Copilot  OpenAI Five  Sora  Whisper 
Kielimallit:  OpenAI Codex  GPT-kielimalliperhe GPT-1  GPT-2  GPT-3  GPT-4 
Henkilöt:  Sam Altman  Mira Murati  Emmett Shear  Bret Taylor  Larry Summers  Adam D’Angelo  Ilja Sutskever 
Lisää aiheesta:  AI Dungeon  Auto-GPT  LangChain  Microsoft 365 Copilot  Microsoft Bing
Kastanjaolkamuura

| Kastanjaolkamuura |
| --- | --- |
 Naaras ja koiras John Gerrard Keulemansin piirroksessa  vuodelta 1881.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Kerttumuurat Euchrepomis
Laji::  humeralis
Kaksiosainen nimi
 Euchrepomis humeralis  (Sclater & Salvin, 1880) 
Synonyymit
 Terenura humeralis 

Katso myös
   Kastanjaolkamuura Wikispeciesissä   Kastanjaolkamuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kastanjaolkamuura (Euchrepomis humeralis) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kastanjaolkamuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 610 000 km2. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja sen arvellaan olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kastanjapyrstömuura

| Kastanjapyrstömuura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Kastanjamuurat Sciaphylax
Laji::  hemimelaena
Kaksiosainen nimi
 Sciaphylax hemimelaena  (Sclater, 1857) 
Synonyymit
 Myrmeciza hemimelaena 

Katso myös
   Kastanjapyrstömuura Wikispeciesissä   Kastanjapyrstömuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kastanjapyrstömuura (Sciaphylax hemimelaena) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kastanjapyrstömuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 340 000 km2. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kaljumuura

| Kaljumuura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Gymnocichla
Laji::  nudiceps
Kaksiosainen nimi
 Gymnocichla nudiceps  (Cassin, 1850) 

Alalajit
 G. n. chiroleuca  G. n. erratilis  G. n. nudiceps  G. n. sanctamartae 
Katso myös
   Kaljumuura Wikispeciesissä   Kaljumuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaljumuura (Gymnocichla nudiceps) on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Kaljumuura kasvaa 15–16 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Kaljumuurakoiraan päälaen, otsan ja silmienympärystän paljas iho on sininen. Muu ruumis on hyöhenpeitteinen ja kauttaaltaan musta. Siivissä on ohuita valkoisia viiruja. Lajin naaraalla on paljasta ihoa vain silmienympärystässä. Kaljumuuranaaras on selästään harmaanruskea ja vatsastaan punaruskea.
Levinneisyys ja elintavat

Kaljumuuraa esiintyy Belizestä Kolumbiaan ulottuvalla alueella. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät, erityisesti niiden helikonioita kasvavat tiheiköt. Kaljumuura liikkuu tavanomaisesti pareittain. Se syö hyönteisiä ja seuraa muurahaislaumoja.
Takymetri

Takymetrillä mittausta.
Nykyisten digitaalisten takymetrien edeltäjä on optinen teodoliitti.
Takymetri on maanmittauksessa käytettävä mittalaite, jolla mitataan säteittäisesti eli polaarisesti pisteiden sijainteja kojeeseen nähden. Laite toimii napakoordinaatistossa, mutta erilaisten ohjelmien avulla mittaustiedosta saadaan laskettua pisteille sijainnit suorakulmaisissa koordinaatistoissa.
Termi takymetri (saks. Tachymeter, engl. tacheometer, tachymeter, total station) juontaa kreikan kielen sanoista taky ja meter, jotka yhdessä tarkoittavat nopeaa mittausta.