stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gabriel Bortoleto

| Gabriel Bortoleto |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Gabriel Bortoleto Oliveira
Syntynyt: 14. lokakuuta 2004 (ikä 20) São Paulo, Brasilia
Kansalaisuus:   Brasilia
Formula 1 -ura
Auton numero:  5
Nykyinen talli:  Sauber (2025–)
Kilpailuja:  0
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Australian GP 2025
Aiheesta muualla
www.gabrielbortoleto.com.br
Gabriel Bortoleto Oliveira (s. 14. lokakuuta 2004 São Paulo, Brasilia), on brasilialainen rata-autoilija, joka kilpailee tällä hetkellä Formula 2 -mestaruussarjassa Invicta-tallissa, mutta sai marraskuussa 2024 sopimuksen kaudeksi 2025 Sauberin (kaudesta 2026 Audin) formula 1 -talliin.
Ura

São Paulossa syntynyt ja kasvanut Bortoleto aloitti rata-autoilu-uransa karting-kilpailuissa jo 7-vuotiaana, voitti useita kansallisia titteleitä Brasiliassa ja ryhtyi ajamaan junioriformuloita vuonna 2020. Kaksinkertaisen Formula 1 -maailmanmestarin Fernando Alonson suojeluksessa Bortoleto ajoi Italian F4-sarjassa vuonna 2020, vuosina 2021–2022 Formula Regional -sarjassa Euroopassa ja Formula 3 -sarjassa vuonna 2023. Bortoleto eteni Formula 2 -sarjaan vuonna 2024, jonka Monzan osakilpailussa Bortoleto sai suuren huomion nousemalla voittoon ​​ruudukon viimeisestä lähtöruudusta, ollen ensimmäinen näin tehnyt kuljettaja koskaan F1- tai F2-sarjoissa.
Vuosina 2023–2024 McLarenin kuljettajakehitysohjelmassa mukana ollut Bortoleto ajoi ensimmäisen Formula 1 -testinsä Red Bull Ringillä syyskuussa 2024 McLaren MCL36 -autolla. Hänen on määrä liittyä Sauberin F1-talliin kaudeksi 2025, ennen kuin Audi ostaa sen vuonna 2026. Bortoleto syrjäytti Valtteri Bottaksen Sauberilla.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2025 | Kick Sauber | AUS   | CHN   | JPN   | BHR   | SAU   | MIA   | EMI   | MON   | ESP   | CAN   | AUT   | GBR   | BEL   | HUN   | NED   | ITA   | AZE   | SIN   | USA   | MXC   | SÃP   | LVG   | QAT   | ABU   | - | - |
Asakusa

Sensō-jin temppelille johtavaa Nakamise-kauppakatua
Asakusa
Asakusa (jap. 浅草) on Tokion alue ja kaupunginosa Taitōn erillisalueella. Alueen nimenä Asakusa voi viitata Taitōn itäosaan, joka muodosti vuosina 1878–1947 Asakusa-kun suuralueen, tai suppeammin Sensō-jin buddhalaista temppeliä ympäröivään viihde- ja liikealueeseen. Asakusa sijaitsee Sumidajoen länsirannalla ja on Tokion perinteisen ”alakaupungin” (shitamachi) ydinaluetta, jossa on osin säilynyt muuta kaupunkia perinteisempi tunnelma. Nykyisin Asakusa on yksi Tokion tärkeimmistä keskusta-alueista, joka tunnetaan temppelikaupunginosana ja huvittelupaikkana.
Asakusa on myös yksi Taitōn erillisalueen virallisista kaupunginosista. Siihen kuuluu Sensō-jin temppeli ympäristöineen sekä temppelin pohjoispuolinen, tiiviisti rakennettu asuinalue. Kaupunginosa jakautuu seitsemään osa-alueeseen ja siellä on noin 19 000 asukasta.
Historia

Nimen ”Asakusa” alkuperästä on erilaisia käsityksiä; kirjaimellisesti nimi tarkoittaa ”matalaa ruohoa”, ja yleisimmän selityksen mukaan se viittaakin Musashinon tasangon reuna-alueeseen, jossa ruoho kasvaa lyhyenä. Nimi on kuitenkin liitetty myös esimerkiksi ainun kielen meren ylittämiseen viittaavaan sanaan ”atsuakusa”.
Asakusan keskellä sijaitseva Sensō-jin temppeli on perustettu jo 600-luvulla. Legendan mukaan sysäyksen temppeliin perustamiseen antoi boddhisattva Kannonin kuva, jonka kalastajaveljekset löysivät Sumidajoesta noin vuonna 628. Kamakura-kaudella 1100-luvulla shōgun Minamoto Yoritomo toi Asakusasta rakennustyöläisiä Kamakuraan rakentamaan Tsurugaoka Hachiman-gūn pyhäkköä, ja liikenne paikkakuntien välillä lisääntyi. Muromachi-kaudella Sensō-jin luona pidettiin säännöllisiä markkinoita.
Sen jälkeen kun Japanin pääkaupunki siirrettiin Edoon eli nykyiseen Tokioon 1600-luvun alussa kaupunki kasvoi nopeasti ja nielaisi myös Sensō-jin ympäristöön sisäänsä. Temppeli paloi 1600-luvun alkupuolella kahdesti, mutta shōgun Tokugawa Iemitsu rakennutti sen molempina kertoina uudelleen laajentaen sitä samalla. Asakusa oli Edo-kaudella kuitenkin edelleen kaupungin virallisten rajojen ulkopuolella ja sinne syntyi suuri punaisten lyhtyjen alue ja lukuisia kabukiteatterita. Meiji-restauraation jälkeen vuonna 1884 kaupunginosa jaettiin seitsemään osa-alueeseen, joista kuudes, Rokku, nousi erityisesti suosioon viihdealueena: siellä oli noin 20 erilaista teatteria, jotka houkuttelivat paikalle suuria väkijoukkoja viikonloppuisin. Kaupunginosan viihdetarjonta laajenikin 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa ja nykyaikaistui käsittämään muun muassa elokuvateattereita. Japanin ensimmäinen kinetografiteatteri Denki-kan avattiin Asakusaan vuonna 1903. Alueelle rakennettiin myös korkea Ryōunkaku-torni, maan ensimmäinen hissillä varustettu rakennus, josta tuli suosittu maamerkki. Se kuitenkin tuhoutui Kantōn suuressa maanjäristyksessä vuonna 1923.
1970-luvun puoliväliin saakka Asakusa oli paikka, josta Japanin viihdemaailman valovoimaisimmat tähdet hankkivat peruskokemusta, mutta myöhemmin alueen teatterit ovat vähitellen siirtyneet muualle ja kaupunginosan merkitys viihdekorttelina on vähentynyt. Se on kuitenkin edelleen merkittävä turistikohde, ja Tokyo Skytreen rakentaminen Sumidajoen toiselle puolelle on lisännyt matkailijoiden määrää myös Asakusassa.
Kaupunkikuva ja rakennukset

Asakusan kaupunginosan pinta-ala on 0,95 neliökilometriä, ja se jakautuu seitsemään osa-alueeseen, jotka on numeroitu Asakusa 1-chōme–Asakusa 7-chōme. Niissä on yhteensä 19 101 asukasta (helmikuussa 2023). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 20 100 asukasta neliökilometrillä.
Asakusan merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu sen keskiosassa sijaitseva laaja Sensō-jin temppelialue. Temppelille johtaa noin 250 metrin pituinen pohjois–eteläsuuntainen Nakamise-kauppakatu lukuisine matkamuistoja ja paikallisia tuotteita tarjoavine liikkeineen. Kadun eteläreunassa on toinen Sensō-jin suurista sisääntuloporteista, Kaminarimon, valtavine paperilyhtyineen. Ensimmäinen portti rakennettiin jo yli 1000 vuotta sitten, ja se toimii samalla koko kaupunginosan symbolina. Sensō-jin vieressä ovat myös Asakusa-jinjan pyhäkkö, jonka festivaali Sanja matsuri on yksi Tokion suurimmista, ja Denpō-inin temppeli.
Nakamise-dōrin ja Kaminarimon-dōrin risteyksessä kohoaa Kengo Kuman suunnittelma, vuonna 2012 avattu Asakusan turistikeskus näköalatasanteineen. Ympäristössä on useita kauppakatuja ja tavarataloja, kuten katettu itä–länsisuuntainen Shin-Nakamise-dōri ja Rox-tavaratalo sekä Asakusan ydinalueen länsipuolella sijaitseva Kappabashi-dōri, joka tunnetaan keittiö- ja ravintolatarvikkeista.
Sensō-jin luoteispuolella on yli 150 vuotta toiminut pieni Hanayashikin huvipuisto. Joenrannan Sumidan puisto on suosittu kirsikankukkien katselupaikka.
Asakusassa järjestetään lukuisia festivaaleja ja markkinoita; suositun Sanja matsurin lisäksi suuria väkijoukkoja tuo alueelle myös elokuussa järjestettävä Sumidajoen ilotulitusnäytös, jota katselemaan kerääntyy vuosittain yli miljoona ihmistä. 3. marraskuuta Asakusan läpi kulkee historiallinen Tōkyō jidai matsuri -kulkue.
Liikenne

Asakusaa palvelee kaksi metrolinjaa, Ginza-linja ja Asakusa-linja, sekä Tsukuba Express -rautatielinja ja Tōbu-rautateiden Skytree-linja. Lisäksi Sumidajoella kulkee Tokion vesibussi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asakusa Wikimedia Commonsissa
浅草エリアガイド (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
| n k Taitōn erillisalue |
| --- | --- | --- |
| Asakusan alue |  Asakusa  Asakusabashi  Hanakawado  Hashiba  Higashi-Asakusa  Higashi-Ueno*  Imado  Kaminarimon  Kiyokawa  Kojima  Komagata  Kotobuki  Kuramae  Matsugaya*  Misuji  Moto-Asakusa  Nihonzutsumi*  Nishi-Asakusa  Senzoku*  Torigoe  Yanagibashi  |  |
| Shitayan alue |  Akihabara  Higashi-Ueno*  Ikenohata  Iriya  Kita-Ueno  Matsugaya*  Minowa  Negishi  Nihonzutsumi*  Ryūsen  Senzoku*  Shitaya  Taitō  Ueno  Ueno-kōen  Ueno-Sakuragi  Yanaka  |  |
*osa alueesta
Asakusa Kinryūzanin temppeli, Utagawa Hiroshigen puupiirros sarjasta ”100 kuuluisaa näkymää Edoon”, 1800-luvun puoliväli
Rokkun viihdealuetta 1930-luvun alussa
Märta Björkenheim

| Märta Björkenheim> Märta Heikel |
| --- | --- |
 Märta Björkenheim työnsä ääressä maaliskuussa 1941.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. elokuuta 1883
Kuollut: 8. joulukuuta 1954 (71 vuotta) Helsinki
Ammatti:  sairaanhoitaja
Vanhemmat:  pankinjohtaja Felix Heikel ja Sigrid Johanna Lovisa Furuhjelm
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  kauppaneuvos Gösta Björkenheim
Märta Björkenheim o.s. Heikel (28. elokuuta 1883 – 8. joulukuuta 1954 Helsinki) oli Lotta-Svärd -järjestön keskusjohtokunnan pitkäaikainen  varapuheenjohtaja ja samalla myös lääkintäjaoston päällikön apulainen. Ammatiltaan hän oli sairaanhoitaja.
Märta Björkenheimin vanhemmat olivat pankinjohtaja Felix Heikel ja Sigrid Johanna Lovisa Furuhjelm (1854-1939). Märta ja kauppaneuvos Gösta Björkenheimin avioliitto jäi vain muutaman kuukauden mittaiseksi, sillä sisällissodassa punaiset ampuivat Gösta Björkenheimin Korian sillalla huhtikuussa 1918. Märta Björkenheim sai myöhemmin  vuonna 1918 pojan, joka kastettiin isänsä mukaan Gösta Björkenheimiksi (1918-2012).
Märta Björkenheim liittyi asuinpaikakuntansa lottatoimintaan ja valittiin sairaanhoitajakoulutuksensa perusteella piirin lääkintäpäälliköksi. Myöhemmin 1920-luvulla hänet valittiin Lotta Svärd-liikkeen keskusjohtokuntaan; ensin vuonna 1927 varajäseneksi ja vuonna 1929 varsinaiseksi jäseneksi ja samalla myös varapuheenjohtajaksi. Varapuhenjohtajuus kestikin sitten aina järjestön lakkauttamiseen eli syksyn 1944 asti.
Toimiessaaan Lotta Svärdin keskusjohtokunnassa hän oli siirtynyt asumaan Helsinkiin, jossa asui hänen laaja lähisukunsa. Märta Björkenheim toimi varapuhenjohtajuuden lisäksi järjestön lääkintäjaoston päällikön apulaisena, ensin Suoma Loimaranta-Airilan ja sitten Eva Tulenheimon apulaisena. Hän oli vaikuttamassa järjestön käyttöön otetuista kenttäsairaalavarusteista, kuten esim. ensopahvista taitellut yöpöydät. Lääkintäjaoston tehtävät edellyttivät erityisesti sotavuosina jatkuvaa matkustamista paikkakunnalta toiselle.
Eva Tulenheimo

| Eva Tulenheimo> Eva Héman.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. toukokuuta 1885 Lammi, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 5. elokuuta 1977 (92 vuotta)
Ammatti:  lääkäri
Vanhemmat:  rovasti Gustaf Adolf Héman ja Lydia Lovisa Silander
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Martti Tulenheimo
Sukulaiset:  tytär, toimittaja Marjatta Tyrkkö ja hänen tyttärensä toimittaja Maarit Tyrkkö
Eva Debora Tulenheimo o.s. Héman (3. toukokuuta 1885 Lammi – 5. elokuuta 1977 Helsinki) oli sotavuosina Lotta-Svärd -järjestön keskusjohtokunnan 2. varapuheenjohtaja ja ennen sotia Pohjois-Hämeen piirin puheenjohtaja sekä Lotta-Svärd -lehden toimituskunnassa. Ammatiltaan hän oli lääkäri.
Eva Tulenheimon vanhemmat olivat rovasti, asessori, valtiopäivämies ja kirjailija Gustaf Adolf Héman, aik. Mäkelä (1855–1917) ja Lydia Lovisa os. Silander (1860–1920). Hän valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1910 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1915. Hän työskenteli sen jälkeen pääasiassa kotikuntansa Kangasalan kunnanlääkärin viransijaisena ja toimi paikkakunnan koululääkärinä. Hä oli naimisissa kangasalalaisen insinöörin Martti Tulenheimon (v:teen 1906 Thulé) kanssa. Eva Tulenheimo oli aktiivi vapaaehtoistyön tekijä toimien lottien ohella Mannerheimin Lastensuojeluliitossa, partiossa sekä erilaisissa kunnallisissa luottamustehtävissä.
Eva Tulenheimo oli perustamassa Lotta Svärdin Pohjois-Hämeen piiriä, ja hänet valittiin piirin ensimmäisen johtokunnan varapuheenjohtajaksi. Vuonna 1936 hän valittiin piirin puheenjohtajaksi. Samaan aikaan hän toimi piirinsä lääkintäjaoston päällikkönä. Vuonna 1941 hänet valittiin Lotta Svärdin keskusjohtokuntaan, sen 2. varapuheenjohtajaksi. Samaan aikaan hän toimi järjestön lehden Lotta Svärd-lehden toimituskunnassa. Hän otti järjestön lääkintäjaoston päällikkyyden vuonna 1943 Suoma Lottaranta-Airilan erotessa tehtävästä. Järjestöä alasajettaessa syksyllä 1944 Eva Tulenheimo oli mukana tässä työssä.
Sotien jälkeen Eva Tulenheimo oli lakkautetun Lotta Svärd-järjestön pohjalta perustetun Naisten Huoltosäätiön hallituksen varajäsenenä. Miehensä Martti Paloheimon kuoleman jälkeen hän joutui johtamaan perheen omistamaa Kangasalan urkutehdasta siihen asti, kunnes heidän poikansa Pertti (1923-1983) otti vastuun yrityksestä. Vapauduttuaan urkutehtaan operatiivisesta johtajuudesta hän siirtyi Huoltosäätiön luottamustehtäviin; ensin jäseneksi ja myöhemmin puheenjohtajaksi. Lisäksi hän toimi kotikuntansa Kangasalan kunnanvaltuuston jäsenenä vuosina 1945-1950.
Michel Aoun

| Michel Naim Aoun> ميشال عون |
| --- | --- |

Libanonin presidentti
 31. lokakuuta 2016– 30. lokakuuta 2022  
Edeltäjä:  Tammam Salam (vt.)
Seuraaja:  Joseph Aoun
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1933 (ikä 91) Haret Hreik, Libanon
Puoliso:  Nadia El-Chami
Tiedot
Puolue:  at-Tayyār al-Waṭanī al-Horr
Uskonto:  maroniittikristitty
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Libanon
Puolustushaara:  Maavoimat
Palvelusvuodet:  1958–1991
Sotilasarvo:  Kenraali
Taistelut ja sodat:  Libanonin sisällissota
Michel Naim Aoun (arab. ميشال نعيم عون‎, Mīšāl Naʿīm ʿAwn, s. 30. syyskuuta 1933 Haret Hreik) on libanonilainen sotilas, poliitikko ja entinen asevoimien komentaja, pääministeri ja maan presidentti vuodesta 2016 vuoteen 2022.
Aoun on ollut pitkäaikainen Syyrian vaikutusvallan vastustaja Libanonissa. Presidentti Amine Gemayel nimitti hänet seuraajakseen kautensa päättyessä 1988. Syyrian joukot pakottivat Aounin 1990 hakemaan turvaa Ranskan lähetystöstä ja lähtemään maanpakoon, mikä päätti Libanonin sisällissodan. Hän palasi maahan 7. toukokuuta 2005, Syyrian joukkojen vetäydyttyä maasta. Myöhemmin Aoun kuitenkin liittoutui Syyria-mielisten poliitikkojen kanssa.
Lokakuun 2016 lopussa Libanonin parlamentti valitsi Aounin maan presidentiksi.
Presidentin asema oli kiistelyn vuoksi täyttämättä kaksi ja puoli vuotta, kun Michel Suleimanin kausi virallisesti päättyi toukokuussa 2014.
Elämänvaiheet

Aoun syntyi maroniittiperheeseen Beirutin eteläpuolella. Hän lähti armeijauralle ja kävi sotilasakatemian, josta 1958 valmistuttuaan liittyi tykistöjoukkoihin. Hän on kouluttautunut myös Ranskassa Châlon-Sur-Marnessa sekä Yhdysvalloissa Fort Sillissä, Oklahomassa.
Israelin hyökättyä Libanoniin 1982 Aoun johti pataljoonan suojaamaan presidentinpalatsia Baabdassa. Aounin 8. mekanisoitu pataljoona taisteli Libanonin sisällissodassa muslimeja, druuseja ja palestiinalaisia vastaan. 
Sabran ja Shatilan verilöylyn aikana Aoun johti alueella olevia sotilasjoukkoja. Joukkoja oli neuvottu keskittymään muihin tehtäviin, sillä aika kun Israelin tukeman Elie Hobeikan miehet teurastivat palestiinalaisia Sabran ja Shatilan pakolaisleireissä. Heinäkuussa 1984 Aoun nimitettiin armeijan komentajaksi.
Presidentti Amin Gemayelin kausi päättyi syyskuussa 1988. Amin Gemayel epäonnistui yhtenäisen hallituksen perustamisessa, joten hän nimitti ennen kautensa loppumista siirtymähallituksen, jonka tehtävä oli koota uutta laillista hallitusta.
Ollessaan Libanonin armeijan komentaja, Aoun sai johtaakseen sotilashallituksen. Hallituksen määräaikainen tehtävä oli koota uutta yhtenäistä hallitusta. Muslimit kieltäytyivät yhteistyöhön Michel Aounin kanssa kahdesta syystä: ulkopoliittisten vaikutusten takia (Syyria, Iran, Saudi-Arabia jne.) sekä koskien erimielisyyksiä maan perustuslain tulkinnasta ja täytäntöönpanosta. Pääministerin piti perinteisesti olla sunni, mutta Gemayel perusteli valintaansa sillä, että presidentin tulee olla kristitty ja varsinaisen presidentin puuttuessa tehtävä siirtyy pääministerille. Koska presidentti oli pääministeriä ylempi, oli pääministeriksi nimitettävä kristitty. Tämän jälkeen Itä-Beirutia hallitsi kristitty hallitus ja Länsi-Beirutia edellisen, eroamasta kieltäytyneen Salim al-Hossin hallitus, jota Syyria tuki. Pääministerinä Aoun vannoi useasti vapauttavansa maan ulkomaisista joukoista.
Elämänvaiheet > Lebanese forces (LF)

Vuonna 1974 Bachir Gemayel perusti epävirallisesti Lebanese forces -liiton (LF). Vuoteen 1978 mennessä hän oli yhtenäistänyt useat eri liitot saman liiton (LF) alaisuuteen. Sotilasliitto LF:ssä oli myös muslimeja, joilla oli yhtenäiset aatteet ja näkemykset maan ja kodin puolustamisesta sekä ulkopuolisten vastustamista (palestiinalaiset ja syyrialaiset).
Lopulta LF päätyi Samir Geageain alaisuuteen vuonna 1986. Aluksi Geageain lopetti LF:stä irtaantuneita liittoja ja vahvisti LF:n asemaa kristittyjen alueilla. Tämän jälkeen hän keskittyi "vapaa-alueen" (East Beirut, ulkomaisten miehittämätön alue) perusinfrastruktuurin kehittämiseen ja vapaa-alueen puolustuksen vahvistamiseen. LF oli muodollisesti korvannut valtion virastot ja oli tukena valtiolle siinä, missä valtiolla ei ollut resursseja suoriutua tehtävistään.
LF:ää tuki Amin Gemayelin perustama ja Michel Aounin johtama väliaikainen hallitus. Michel Aounin alaisuudessa olevat armeijan joukot olivat suurimmalta osaltaan hajautettu muslimien alueelle. Armeijan eliittijoukot oli sijoitettu kristittyjen alueelle. Michel Aoun oli kyvytön siirtämään ja keskittämään Libanonin armeijan joukkoja, jotka sijaitsivat muslimien alueella ja jotka olivat syyrialaisten vaikutusvallan ja miehityksen alaisuudessa.
Aoun epäonnistui voittamaan muslimien edustajat puolelleen. Tästä syntyi kaksoishallitus: kristittyjen hallitus, joka oli entisen presidentin perustama ja muslimien hallitus, joka oli Syyrian tukema.
LF yritti diplomaattisin keinoin välttää yhteenottoja Libanonin armeijan kanssa, jotta kristittyjen vapaa-alue ei hajoaisi ja päätyisi Syyrian ja sen liittolaisten käsiin. Tämän takia LF luovutti ison erän aseita ja joukkoja sekä satama-alueen hallinnan Michel Aounille.
Elämänvaiheet > Libanonin presidenttinä

Presidentti Michel Suleimanin virkakauden päätyttyä toukokuussa 2014 parlamentti ei kyennyt valitsemaan hänelle seuraajaa, joten presidentin virka oli täyttämättä kaksi ja puoli vuotta, jonka aikaa pääministeri Tammam Salam toimi myös virkaatekevänä presidenttinä. Lokakuussa 2016 Libanonin parlamentti lopulta valitse Michel Aounin maan uudeksi presidentiksi. Valintansa jälkeen Aoun nimesi Saad Haririn Salamin tilalle uudeksi pääministeriksi osana poliittista sopimusta, joka mahdollisti Aounin valinnan presidentiksi.
Presidentti Aounia pidetään Hizbollahin ja Syyrian läheisenä luottomiehenä.
Aouin luopui tehtävästään päivää ennen virkauakutensa päättymistä, vaikka hänen seuraajastaan ei oltu sovittu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Michel Aoun,  United States Committee for a Free Lebanon and the Middle East Forum
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Shinbashi

Shinbashin rautatieasema vuonna 2019
Shinbashi
Shinbashi (jap. 新橋) on Tokion kaupunginosa Minaton erillisalueella. Se sijaitsee erillisalueen koillisosassa Ginzan liikealueen eteläpuolella. Shinbashi tunnetaan Tokiosta Jokohamaan johtaneen Japanin ensimmäisen rautatien pääteasemana, ja nykyisinkin Shinbashin rautatieasema on vilkas liikenteen solmukohta. Shinbashi on liike- ja viihdealuetta, joka yhdistetään etenkin Japanille tyypillisiin toimistotyöläisiin (salaryman ja office lady). Shinbashin itäpuolella pääosin Higashi-Shinbashin kaupunginosan alueella sijaitsee suuri Shiodomen pilvenpiirtäjäkompleksi.
Shinbashin kaupunginosan pinta-ala on 0,47 neliökilometriä. Se jakautuu kuuteen osa-alueeseen, jotka on numeroitu Shinbashi 1-chōme–Shinbashi 6-chōme. Niissä on yhteensä 2 874 asukasta (marraskuussa 2022). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 6 100 asukasta neliökilometrillä.
Historia

Kaupunginosan nimi, kirjaimellisesti ’uusisilta’, viittaa Shiodomejoen yli 1600-luvun alussa rakennettuun siltaan. Sillan yli johti Tōkaidō-tiereitti, jota pidennettiin Shiban seutuvilta joen eteläpuolelta Edon keskustaan Nihonbashiin saakka. Sillan ”uutuus” saattoi viitata joko Tōkaidōn uuteen linjaukseen tai siihen, että se oli Shiodomejoen ylittävien siltojen joukossa uusi. Vuonna 1710 sillan pohjoispuolelle rakennettiin Shibaguchi-gomon-niminen portti, ja silta sai sen mukaan uuden nimen Shibaguchibashi. Sillan pohjoispuolista kaupunginosaa, joka sijaitsi Ginzan vierellä, alettiin kuitenkin tällöin kutsua nimellä Shinbashi. Edo-kaudella nykyisen Shinbashin aseman länsipuoli tunnettiin nimellä Karasumori (烏森), ja sinne kehittyi geishojen asuttama viihdealue (hanamachi) teehuoneineen.
Meiji-restauraation jälkeen 1800-luvun lopulla Shibaguchibashin silta sai takaisin alkuperäisen nimensä. Sen lähelle joen eteläpuolelle avattiin vuonna 1872 Shinbashin rautatieasema, Tokion ja Jokohaman välisen rautatien pääteasema. Aseman myötä nimeä Shinbashi ryhdyttiin käyttämään myös Shiodomejoen eteläpuolisesta alueesta. Sen merkitys liikenteen solmukohtana voimistui, kun sinne avattiin hevosraitiovaunuyhteys Asakusasta vuonna 1882. Alkuperäinen Shinbashin asema ei kuitenkaan sijainnut nykyisen paikalla vaan sen itäpuolella Shiodomen alueella; nykyinen asema avattiin vuonna 1909 nimellä Karasumori. Kun rautatietä jatkettiin pohjoiseen Tokion rautatieasemalle saakka vuonna 1914, Shinbashin rautatieasema nimettiin Shiodomen asemaksi ja Karasumorin asema sai nimen Shinbashi.
Ennen toista maailmansotaa Shinbashin alue kuului Tokion kaupungin Shiba-kun suuralueeseen. Kaupunginosan nimenä Shinbashi otettiin virallisesti käyttöön vuonna 1932. Shiodomejoki täytettiin sodan jälkeen vuonna 1962, ja sen paikalle rakennettiin Tokion pääkaupunkimoottoritien haara. Shiodomen rautatieasema säilyi tavaraliikenteen käytössä vuoteen 1986 saakka. Sittemmin sen alueelle Shinbashin itäpuolelle on rakennettu uusi Shiodomen kaupunginosa pilvenpiirtäjineen. Alkuperäisen Shinbashin rautatieaseman paikalle valmistui 1800-luvun asemarakennuksen jäljennös vuonna 2003.
Shinbashi Utagawa Yoshitsuyan puupiirroksessa, 1863
Shinbashin silta ja Hakuhinkan-kauppa 1900-luvun alussa
Shinbashin rautatieasema vuonna 1915
Shinbashin sillan säilynyt pilari
Kaupunkikuva ja rakennukset

Shinbashi on tiiviisti ruutukaavaan rakennettu kaupunginosa. Shinbashin rautatieasema sijaitsee sen koillisosassa. Naapurikaupunginosia ovat pohjoisessa Chiyodan erillisalueen Uchisaiwaichō ja Chūōn erillisalueen Ginza, idässä Minaton erillisalueen Higashi-Shinbashi, etelässä Shiba-Daimon ja Shiba-kōen sekä lännessä Nishi-Shinbashi. Kaupunginosan itärajalla kulkee pohjois–eteläsuuntainen pääkatu Chūō-dōri, länsirajalla Hibiya-dōri.
Shinbashi on liike- ja viihdealuetta, joka liittyy pohjoisessa Ginzan liikekeskustaan. Ginzan rajalla Tokion pääkaupunkimoottoritien alla toimii Ginza Nine -niminen ostoskeskus. Kaupunginosassa on paljon ravintoloita, baareja ja karaokehuoneita, erityisesti Shinbashin rautatieaseman ympäristössä. Rautatieaseman läntisen sisäänkäynnin edustalla on suuresta mustasta höyryveturista tunnettu aukio SL-hiroba (”Steam Locomotive Plaza”), suosittu tapaamispaikka. Aukiota reunustaa New Shinbashi Building -ostoskeskus.
Kaupunginosa on tunnelmaltaan rennompi kuin viereinen Shiodomen pilvenpiirtäjäalue, ja se yhdistetään erityisesti Tokion lukuisiin toimistotyöläisiin (salaryman ja office lady), jotka käyvät sen baareissa ja ravintoloissa. Shinbashi on myös yksi Tokion seksuaalivähemmistöjen suosimista alueista Shinjuku 2-chōmen ja Uenon ohella. Keskeisestä sijainnistaan huolimatta alue on säilyttänyt Tokion perinteisten työläiskaupunginosien (shitamachi) tunnelman. Shinbashin historiallisiin nähtävyyksiin kuuluu Karasumori-jinjan šintolainen pyhäkkö.
Japanin valtionrautateiden veturi C11 292 Shinbashin rautatieaseman edustalla
Shinbashi nishiguchi-dōri -ostoskatu
New Shinbashi Building vuonna 2017
Yurikamome-automaattimetron asema
Yksi Shinbashin sivukaduista
Karasumori-jinja