stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Swakopmundin suomalainen koulu
Tausta

Suomen Lähetysseura aloitti 1870 lähetystyön Ambomaalla Saksan Lounais-Afrikan pohjoisosissa. Se oli Suomen vanhimman lähetysjärjestön ensimmäinen työkenttä. Ensimmäiset lähetyssaarnaajat olivat naimattomia miehiä, ja siksi kysymys heidän lastensa koulutuksesta tuli ajankohtaiseksi vasta heidän avioitumisensa jälkeen. Martti Rautanen avioitui 1872 Frieda Kleinschmitdin kanssa ja Botolf Bernhard Björklund vuosi tämän jälkeen Frieda Kleinschmitdin vanhemman sisaren Kittyn kanssa.
Kun perheisiin oli syntynyt lapsia, heräsi kysymys siitä, missä he voisivat käydä koulua ja missä olosuhteissa ja ympäristössä heidän kasvatuksensa ja kasvamisensa tulisi tapahtua. Vanhemmat olivat yksimielisiä siitä, että lasten ei ollut hyvä kasvaa pakanallisen kulttuurin vaikutuspiirissä. Isät uhkasivat tulla “itse yhtäkkiä lapsiaan tuomaan kotimaahansa ennen kuin kunnioitettava Johtokunta sitä aavistaakaan”.
Lasten opetuksen järjestämiseksi oli useita mahdollisuuksia:
lasten opettaminen kotikoulussa; tämä oli tosin todettu epämieluisaksi vaihtoehdoksi ympäröivän kulttuurin vuoksi
lasten lähettäminen vieraskieliseen kouluun joko asemamaassa (Lounais-Afrikka) tai jossain sen naapurimaassa (lähinnä Kapmaalla)
lasten lähettäminen tai jättäminen kotimaahan sukulaisten tai tuttavien hoiviin.
Lähetysseuran johtokunta päättikin, että lapset tulisi kouluttaa Suomessa. Niinpä ensimmäiset lähetyssaarnaajien lapset, Martti ja Frieda Rautasen lapset Reinhold, Anna ja Johanna sekä Botolf Bernhard ja Kitty Björklundin poika Kalle, samoin kuin Kaarle August Weikkolinin poika Johannes Weikkolin jätettiin Suomeen kouluun kotimaanlomien yhteydessä. Myöhemmin lasten äiti saattoi jäädä heidän kanssaan kotimaahan, kun taas isä palasi työkentälle Ambomaalle. 1900-luvulle tultaessa Lähetysseuran ohjeena oli, että lapset oli tuotava Suomeen 9-vuotiaina. Joskus tästä periaatteesta kuitenkin poikettiin. Björklundien kaksi tytärtä Frieda ja Lovisa opiskelivat jonkin aikaa Reinin lähetyksen koulussa Stellenboschissa heidän äitinsä oleskellessa Kapmaalla terveydellisistä syistä. Myös erään toisen perheen lapset kävivät saksalaista koulua Karibibin kylässä hereromaalla.
Lähetysjohtaja Matti Tarkkasen vieraillessa Lounais-Afrikassa vuonna 1925 Swakopmundia harkittiin koulutuksen paikaksi, mutta tuolloin lähetystyöntekijät pelkäsivät, että lapsista siellä tulisi enemmänkin saksalaisia tai buureja kuin suomalaisia. Myös lähetysjohtaja Uno Paunun tarkastaessa työkenttää vuonna 1937 eräs vanhemmista ilmoitti pelkäävänsä tuon kaupungin kielteistä, kiihkokansallista henkeä.
Swakopmundin koulukoti (1946–1950)

Lähetystyöntekijät päätyivät kuitenkin omatoimisesti siihen vaihtoehtoon, että lapset kävisivät koulua Swakopmundissa. Marja Väisälä kirjoitti vuonna 1958 julkaistussa tekstissään, että Ambomaan taikka Kavangon paikallisyhteisö ei ajanpitkään olisi ollut suomalaislapselle oikein sovelias henkinen kasvuympäristö, kun taas Swakopmund “on Ambomaalta katsoen kuin kappale Eurooppaa Afrikan mantereella”.
Vuonna 1945 lähetyssaarnaaja Juho Syrjän vaimo Anna vei lapsensa Swakopmundiin saksalaiseen koulun ja jäi itse kaupunkiin huolehtimaan lapsistaan. He olivat vuokranneet osan leskirouva Cordesin taloista, joita eräät suomalaisista remontoi loppuvuodesta. Samaan aikaan erään toisen perheen lapset kävivät koulua Tsumebissa aivan Ambomaan eteläpuolella. Myöhemmin tämän ja muidenkin perheiden lapsia siirtyi Swakopmundiin, ja koulukotitoiminta vakiintui siellä. Koulukodin hoitajina vuorottelivat lasten äidit. Koulukieleksi oli lapsilla vaihtunut sodan lopputuloksen mukaisesti englanti. Tässä vaiheessa, joulukuussa 1946 Lähetysseuran johtokunta päätti pysyvän koulukodin perustamisesta. Samoihin aikoihin koulukoti muutti leskiruova Kaiserin omistamaan taloon, josta käytettiin nimitystä ”Sveitsiläistalo”, joka muuttui kaupungissa muotoon Finnische Mission (’Suomalainen lähetys’). Koulu toimi samassa korttelissa, talossa jossa näkyy kaksi ovea rinnakkain. Sittemmin ”Sveitsiläistalo” purettiin, ja sen tilalle rakennettiin hieno hotelli, Hotel Schweizerhaus. Samassa yhteydessä toimii myös Café Anton.
Vuoden 1947 alusta Lähetysseuran johtajaksi tuli Tuure Vapaavuori, joka oli edellisenä vuotena palannut Angolasta Suomeen Lounais-Afrikan kautta. Hän alkoi puuhata Swakopmundiin äidinkielistä opetusta suomalaislapsille. Tarvittiin sekä opettaja että taloudenhoitaja. Opettajaksi tarjoutui maisteri Marja Väisälä, tähtieteilijä Yrjö Väisälän tytär, josta isä oli kaavaillut itselleen assistenttia Väisälä-yhtiöön. Oppilaitten vanhemmat pelkäsivät, että ”tähtitieteen maisteri” olisi liian korkeasti koulutettu opettamaan pieniä koululaisia.
Swakopmundin suomalainen koulu (1950–1989) > Perustaminen

Marja Väisälän saapuessa Lounais-Afrikkaan vuoden 1950 alkupuolella erimielisyydet siitä, missä koulun tulisi sijaita, heräsivät henkiin. Osa lähetystyöntekijöistä halusi koulun Ambomaalle. Motiivina oli lasten pitäminen lähellä vanhempia. Tämä olisi tosin merkinnyt 650 kilometrin koulumatkaa Kavangolla työtään tehneitten vanhempien lapsille. Myös Tsumebia ehdotettiin, sekä tarkemmin määrittelemätöntä paikka maan itäosassa, siinä toivossa, että silloin myös Tanganjikassa olleet Lähetysseuran työntekijöiden lapset olisivat voineet käydä samaa koulua. Swakopmundin valintaan vaikuttivat ennen kaikkea taloudelliset ja terveydelliset seikat. Rannikon terveellinen ja raikas ilmasto katsottiin paremmaksi lapsille kuin sisämaa. Lämpötila ylittää harvoin 20 °C:n eikä se juuri laske alle 10 °C:n. Rannikolla ei myöskään esiinyt malariaa, amebapunatautia tai aivokalvontulehdusepidemioita, jotka Ambomaalla tappoivat paljon lapsia.
Väisälä kirjoitti 27. heinäkuuta 1950 ensimmäisen nimen oppilasmatrikkeliin Ambomaalla. Koulu aloitti siellä niin sanottuna. ”pensaskouluna” (’bush school’), johon ei tarvittu viranomaisten lupaa. Koulu muutti syyskuun puolivälissä samana vuonna Swakopmundiin, missä sen toiminta jatkui rouva Kaiserin omistaman talon alakerrassa.
Väisälä kirjoittaa alkuvaiheista seuraavasti:
»Alku oli joka suhteessa sangen vaatimaton. Oppilaita oli vain kolme. Lähetyksellä oli ennestään vuokrattuna huoneisto koulukodiksi eräästä vanhasta ja rappeutuneesta talosta. Kodin hoitajana toimi eräs naislähetti. Kun saatiin opettajakin, muuttui koulukoti kouluksi. Luokkahuoneena oli ruokasali, pulpettina pieni pöytä ja korkea penkki, joitten ääreen nostettiin kouluajaksi pari jakkaraa. Oli juhlallinen tapaus, kun saatiin luokkaan taulu, mustaksi maalattu kovalevyn palanen.

Jo ensimmäisen lukuvuoden kuluessa koulu sai lisää oppilaita, ja myöhemmin oppilasmäärä kasvoi jopa yhdeksitoista. Ei enää mahduttu vanhaan koulukotiin, vaan piti hankkia naapurista lisähuoneita luokaksi ja asunnoiksikin. Kahdessa paikassa toimiminen oli kuitenkin hankalaa. Kun kaupungista ei löytynyt sopivaa vuokra-asuntoa, alettiin suunnitella oman talon rakentamista.»
Swakopmundin suomalainen koulu (1950–1989) > Muutto Vinetaan

Oppilaiden määrän kasvaessa koulun tilat kävivät ahtaiksi. Maaliskuussa 1952 Väisälä kuuli sattumalta, että kaupunkiin rakennetaan uusi Vineta-niminen kaupunginosa keskustasta pohjoiseen, ja jo toukokuussa hän valitsi sieltä tontit 69 ja 70 suomalaista koulua varten ja kuun viimeisenä päivänä allekirjoitettiin kauppakirjat näistä tonteista. Kaupunginosaan kaavoitettiin kolme etelästä pohjoiseen kulkevaa taloriviä ja suomalaisen koulun tontit sijaitsivat kauimpana rannasta autiomaan reunalla. Suomalainen koulu muutettiin The Finnish School (Pty) Ltd -osakeyhtiöksi, jonka 2 500 punnan pääoma jaettiin viiden nimellisen osakkaan kesken. Yhtiö rekisteröitiin vuoden 1953 puolivälissä. Itse rakennustyöt käynnistyivät koulun lukukauden loputtua marraskuussa 1952. Koulu- ja koulukotirakennus saatiin vuoden 1953 syyskuussa siihen kuntoon, että koulu pystyi muuttamaan uusiin tiloihin tuon kuun lopussa. Rakennustöitä johti pastori Taisto Saarinen ja siihen osallistui eri vaiheissa kahdeksan suomalaista miestä, 15 ambolaista miestä, joiden joukossa oli mm. pappisseminaarilaisia, ja muutamia koulun vanhimmista oppilaista. Suomalaisten työmiesten joukossa ei ollut yhtään rakentamisen ammattilaista. Tontille nousi myös ulkorakennus, jossa oli muun muassa sauna. Vuonna 1958 rakennettiin vielä yksi rakennus, johon tuli autotalli ja vierashuone. Koko koulu- ja koulukotikompleksi oli alun perin mitoitettu 10–12 oppilasta varten.
Koulu- ja koulukotirakennuksen piirustukset olivat Marja Väisälän käsialaa. Hän kommentoi lopputulosta näin: “Vähän kotitekoisen näköinen talosta sitten tulikin, mutta se on viihtyisä ja tarkoituksenmukainen. Täällä oman katon alla ovat koulun työmuodotkin vasta oikein päässeet vakiintumaan.”
Väisälä oli yksi tämän koulun pitkäaikaisimmista opettajista. Hän jatkoi koulun opettajana vuoteen 1963 saakka, jolloin hän siirtyi Ambomaalle Oshigambon lukioon matematiikan ja luonnontieteitten opettajaksi maisteri Toivo Tirrosen tilalle. Siellä hän opetti vuoteen 1972 saakka, sillä Tirronen keskittyi myöhemmin ambokielen tutkimukseen ja Oshindonga-englanti–sanakirjan laadintaan. (Sanakirja ilmestyi postuumina v. 1986.) Vuonna 1972 Väisälän oli palattava kotimaahan hoitamaan heikkokuntoista äitiään. Koulukodin hoitajana toimi pisimpään Kirsti Asunta, 1967–1986, pois lukien kotimaanlomatlähde?.
Swakopmundin suomalainen koulu (1950–1989) > Koulun toiminta 1950-luvulla

Väisälä kertoo, että Lounais-Afrikan kouluhallitus oli hyväksynyt suomalaisen koulun yksityiskouluksi ja että se toimi kouluhallituksen alaisuudessa. Suomalaisia oppisuunnitelmia saatiin noudattaa, sikäli kuin se Afrikassa oli mahdollista.
Koulun elämän Väisälä sanoi muistuttaneen suuren perheen elämää, kun oppilaista oli 5–10. Koulukodin hoitaja sai toimittaa äidin virkaa, kun taas koulun opettajan kontolle jäivät perheenpään velvollisuudet. Talouteen kuului myös ambolainen kotiapulainen, joka oli aina miespuolinen henkilö, sillä ambonaiset eivät saaneet tulla töihin oman alueensa, so. bantustanin ulkopuolelle.
Kaikki oppilaat istuivat samassa luokassa, riippumatta siitä, millä luokalla he periaatteessa olivat. Vanhimmat oppilaat joutuivat usein etsimään tietoa omatoimisesti, kun opettajan piti omistaa enin osa omasta ajastaan alakoululaisille.
Lapsilla oli erilaisia tehtäviä ja velvollisuuksia. Pienimmät esim. kattoivat ruokapöydän, vanhempia lapsia taas voitin lähettää asioille kauppaan tai postiin.
Swakopmundin kaupungissa asuneiden muiden lasten kanssa suomalaislapset joutuivat vain vähän tekemisiin. Tähän vaikutti se, että Vinetassa ei asunut lapsiperheitä, joten lähimmät valkoiset lapset olivat parin kilometrin päässä keskikaupungilla. Mustia lapsia kaupungissa ei liene ollut, koska mustia naisia sinne ei päästetty.
Lomille kotiin päästiin kaksi kertaa vuodessa. Swakopmundista Otjiwarongoon matkustettiin junalla, ja sieltä eteenpäin lähetyksen kuorma-auton lavalla. 1950-luvulla päällystämätön maantie Ambomaalle kulki Etoshan kansallispuiston läpi, jolloin matkalaiset saattoivat nähdä satapäisiäkin seeprojen ja antilooppien laumoja. Jos keli oli huono, saatettiin joutua yöpymäänkin tämän kuorma-automatkan aikana.
Kun oppilailla oli lomaa, ei koulukoti ollut aina tyhjillään, sillä se toimi kuumana vuodenaikana, so. joululoman aikaan, lähetystyöntekijöiden lomakotina.
Swakopmundin suomalainen koulu (1950–1989) > 1960-luvun kehitys

Vuoteen 1965 tultaessa oppilaiden kotilomien määrä oli kasvanut kolmeen, kun kotiin päästiin pariksi-kolmeksi viikoksi myös pääsiäisenä. Tiet Otjiwarongoon olivat edelleen päällystämättömiä ja sadekelillä liukkaita, ja autotkin temppuilivat. Väinö Simojoki kertoo vuodelta 1965, että matka Ambomaalta Swakopmundia kohti alkoi 21.4. pääsiäisen jälkeisenä lauantaina, ja tarkoitus oli ajaa Engelasta Oniipan kautta Otjiwarongoon samana päivänä ja jatkaa siitä sitten junalla.lähde?
Oniipasta lähtien kyydissä olivat Simojoki, lähetyskentän esimies Arvo Eirola, piispa Leonard Auala vaimoineen ja yhdeksän koululaista. Matkalla kuitenkin International-merkkisen auton moottori alkoi yskähdellä, ja sille tuli kummallinen “hengenahdistus”:
»Pysäytimme auton, tarkastimme ja puhdistimme yhden jos toisen osan polttoainejärjestelmästä ja yritimme eteenpäin. Mutta jälleen: puh ja poks! Uusi pysähtyminen ja jälleen sama operaatio. Tämä toistui lukemattomia kertoja ja auton vauhti hidastui nykiväksi hiipimiseksi. Ja siihen aikaan, jolloin meidän olisi pitänyt olla jo Otjiwarongossa ja junassa, me olimme Tsumebin kaupungissa eräällä autokorjaamolla. Siellä ajokkiamme taas tohtoroitiin. Ahaa, nyt se viimeinkin selvisi: jostakin bensajohdon mutkasta löydettiin pari koppakuoriasvainajaa.»
Otjiwarongossa matkalaiset majoittuivat hotelliin, ja 13:een kasvanut lapsijoukko (mukana myös Kavangolta tulleet), jatkoivat seuraavan illan junalla eteenpäin. Simojoki jatkoi junassa valvoen lasten matkustamista”:
»Oli siinä 13 lapsen ryhmässä pitelemistä, etteivät olisi häsyneet pitkin junaa ja ympäri vaunuja, pudonneet ikkunoista, hajottaneet hallituksen omaisuutta. Yritin järjestää hiukan ohjelmaa, pikku tietokilpailua yms., mutta kaikkein hiljentävin keino oli kertoa sota-ajasta.»
1960-luvulla rakennettiin Tsumebista Ondangwaan päällystetty maantie, joka kulki Etoshan ohi niin, että eräässä vaiheessa siitä nähtiin vilaus. Hyvällä onnella oli edelleen mahdollista nähdä muutamia villieläimiä.lähde?
Swakopmundin suomalainen koulu (1950–1989) > Koulun laajentuminen

1950- ja 1960-luvuilla Lähetysseuran työntekijöiden – ja samalla myös kouluikäisten lasten – määrä Lounais-Afrikassa kasvoi kaiken aikaa. Tämän vuoksi kiinteistöjä ostettiin lisää nopeahkoon tahtiin. Vuonna 1959 hankittiin talo toisesta rivistä. Talosta käytettiin virallisissa yhteyksissä nimitystä B-talo (koulu- ja koulukotirakennus nimettiin nyt A-taloksi.) 1960-luvulla hankittiin vielä rantarivistä yksi talo, ns. C-talo. Nyt vanha A-talo jäi koulukodiksi, kun B-talossa opetettiin keskikoululuokkia ja C-talossa kansakoululuokkia. B- ja C-talot toimivat myös opettajien ja heidän perheittensä koteina. Vuonna 1968 ostettiin vielä toisesta rivistä aivan koulukotia vastapäätä ns. ”paitamiehen talo”. Siitä tuli nyt koulurakennus, ja B- ja C-talo jäivät täysin opettajien asunnoiksi. Tämän jälkeen Vinetan kiinteistöjen hinnat alkoivat nousta. Ajoittain jouduttiin vielä vuokraamaan asuntoja muualta joitakin opettajia varten. Enimmillään koulussa oli 28 lasta. Heistä opettajien lapsia oli enimmillään viisi ja lisäksi kaksi alle kouluikäistä lasta.
Swakopmundin suomalainen koulu (1950–1989) > Viimeiset vuodet

1980-luvulla Etelä-Afrikka kiristi viisumipolitiikkaansa sillä seurauksella, että Lähetysseuran työntekijöiden määrä Namibiassa laski kaiken aikaa. Näin myös lasten määrä oli laskussa. Niinpä lukuvuotena 1986–1987 koulussa oli enää vain kaksi oppilasta ja nämäkin kävivät tuona vuotena koulua Oniipassa Ambomaalla. Vuoden 1987 loppupuolella koulua kävivät Swakopmundissa kahden perheen viisi lasta. Toiminta jatkui enää vuoteen 1989 saakka.
Swakopmundin suomalainen koulu (1950–1989) > Kiinteistöjen kohtalo

Vuonna 2012 Suomen lähetysseuran omistuksessa olivat edelleen A-talo (koulukoti) ja C-talo (rantarivin talo). Niitä käytettiin Lähetysseuran entisten ja nykyisten työntekijöiden virkistys- ja lomakäyttöön, mikä oli yksi alkuperäisistä syistä hankkia kiinteistöjä Swakopmundista. Itse asiassa kuka tahansa halukas saattoi majoittua niihin maksua vastaan. Myös Namibian evankelisluterilaisen kirkon työtekijät käyttivät näitä kiinteistöjä paljon. Lähetysseura kuitenkin ilmoitti, että loppuvuodesta 2012 nämäkin kiinteistöt myydään. Hintojen arvioitiin olevan 240 000 € rantatalon osalta ja 210 000 € koulukodin osalta. Talojen arveltiin joutuvan purettaviksi, sillä arvokkaita olivat nimenomaan talojen tontit, etenkin rantatalon, sillä rantariviin ei enää kaavoiteta uusia tontteja. Namibian evankelisluterilainen kirkko samoin kuin kaikki Lähetysseuran työntekijät alueella vastustivat myyntiä. Kirkko oli erään piispansa kautta todennut, että nämä kiinteistöt ovat ”välttämättömiä” kirkolle.lähde? Facebookiinkin perustettiin kaikille avoin ryhmä ”Pelastetaan Swakopmundin koulukoti ja rantatalo”.
Kiinteistöt kuitenkin myytiin, mutta vanhan koulukotirakennuksen uudeksi omistajaksi tuli ambolainen Taimi Shejavali, joka aikoo pitää tämän rakennuksen edelleen majoituskäytössä.lähde? Kiinteistöjen myynnin myötä myös Facebookissa olevan ryhmän nimi muuttui muotoon “Swakopmundin koulukodin ystävät”.
Koulun johtajat ja koulukodin hoitajat

Swakopmundin suomalaisen koulun johtajat ja koulukodin hoitajat Seppäsen (1994) mukaan:
| Swakopmundin suomalaisen koulukodin hoitajat> Nimi | Swakopmundin suomalaisen koulukodin hoitajat> Vuodet | Swakopmundin suomalaisen koulukodin hoitajat>  | Swakopmundin suomalaisen koulukodin hoitajat>  | Swakopmundin suomalaisen koulukodin hoitajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ilmi Laitinen | 1948–51 |  |  |  |
| Paula Rajalinna | 1952–55 |  |  |  |
| Suoma Korhonen | 1955–60 |  |  |  |
| Irma Kokko | 1959–66 |  |  |  |
| Kirsti Asunta | 1966–86 |  |  |  |
| Irma Kokko | 1988–89 |  |  |  |
| Swakopmundin suomalaisen koulun johtajat> Johtaja | Swakopmundin suomalaisen koulun johtajat> Vuodet | Swakopmundin suomalaisen koulun johtajat>  | Swakopmundin suomalaisen koulun johtajat>  | Swakopmundin suomalaisen koulun johtajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Marja Väisälä | 1950–63 |  |  |  |
| Juhani Olanterä | 1964–69, 1970–76 |  |  |  |
| Kalle Seppänen | 1976–79 |  |  |  |
| Annikki Taskila | 1980–86 |  |  |  |
| Anja Anttonen | 1987–89 |  |  |  |
Koulun entisiä oppilaita > Tunnettuja entisiä oppilaita

Muutamista Swakopmundin suomalaisen koulun oppilaista on tullut tunnettuja suomalaisen kulttuurielämän hahmoja. Heitä ovat:
Jaakko Löytty, gospelmuusikko, lähetystyöntekijä (1963–68)
Wäinö Weriviiri, runoilija, kirjailija (1964–66, 1970–72)
Pekka Simojoki, gospelmuusikko (1965–69, 1970–73)
Sakari Löytty, musiikin tohtori, muusikko, lähetystyöntekijä (1966–68)
Hanna-Riitta Toivanen-Kola, taidehistorioitsija, esseisti (1966–72)
Hans von Schantz, valokuvaaja (1967–68, 1970–73)
Mari Teinilä, journalisti ja kirjailija, Kotimaa-lehden päätoimittaja (1970–1972)
Marjo Tiirikka, toimittaja ja tietokirjailija (1973–75)
110 entisestä oppilaasta ainakin 15 (13,6 %) on myöhemmin itse toiminut eri maissa Lähetysseuran lähettäminä lähetystyöntekijöinä. Mm. kaksi tämän koulun entistä oppilasta oli käynnistämässä Lähetysseuran työtä Kolumbiassa. Yksi on ollut SLEYn työntekijänä Euroopassa. Ainakin kuusi entistä oppilasta on väitellyt tohtoriksi.
Koulun entisiä oppilaita > Tohtoriksi väitelleet entiset oppilaat

Tohtoriksi väitelleet ja heidän väitöskirjansa Fennica-tietokannan mukaan:
| Tohtoriksi väitelleet Swakopmundin suomalaisen koulun oppilaat> Vuosi | Tohtoriksi väitelleet Swakopmundin suomalaisen koulun oppilaat> Väittelijä | Tohtoriksi väitelleet Swakopmundin suomalaisen koulun oppilaat> Synt. | Tohtoriksi väitelleet Swakopmundin suomalaisen koulun oppilaat> Tieteenala | Tohtoriksi väitelleet Swakopmundin suomalaisen koulun oppilaat> Väitöksen otsikko | Tohtoriksi väitelleet Swakopmundin suomalaisen koulun oppilaat> Yliopisto/korkeakoulu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | Martti Eirola | 1955 | yleinen historia | The Ovambogefahr: The Ovamboland Reservation in the Making: Political Responses of the Kingdom of Ondonga to the German Colonial Power 1884–1910. | Oulun yliopisto |
| 1994 | Mauri Marttunen | 1954 | nuorisopsykiatria | Adolescent Suicide in Finland. | Helsingin yliopisto |
| 1998 | Kati Kemppainen (o.s. Seppänen) | 1969 | yleinen kirkkohistoria | Suomalaisen lähetyksen suhteet anglikaanisiin ja katolisiin Lounais-Afrikassa 1919–1937 | Helsingin yliopisto |
| 2005 | Olli Hallamaa | 1958 | systemaattinen teologia | Science in Theology. Studies in the Interaction Between Late Medieval Natural Philosophy, Logic, and Theology. | Helsingin yliopisto |
| 2007 | Pia Rinne (o.s. Eriksson) | 1971 | maantiede | Struggles over resources and representations in territorial conflicts in the Northern Atlantic Autonomous Region (RAAN), Nicaragua. | Helsingin yliopisto |
| 2007 | Hanna-Riitta Toivanen | 1958 | taidehistoria | The Influence of Constantinople on Middle Byzantine Architecture (843–1204): A Typological and Morphological Approach at the Provincial Level. | Helsingin yliopisto |
| 2012 | Sakari Löytty | 1959 | etnomusikologia | People’s Church – People’s Music. Contextualization of Liturgical Music in an African Church. | Sibelius-Akatemia |
Myös Namibiassa syntynyt Olli Löytty (s. 1966) on väitellyt tohtoriksi vuonna 2006.
Toisen polven Namibian lähetystyöntekijät jotka ovat asuneet lapsena Namibiassa ennen koulun perustamista

| Toisen polven Namibian lähetystyöntekijät ennen koulun perustamista> Nimi | Toisen polven Namibian lähetystyöntekijät ennen koulun perustamista> Elinvuodet | Toisen polven Namibian lähetystyöntekijät ennen koulun perustamista> Lapsuusvuodet Namibiassa | Toisen polven Namibian lähetystyöntekijät ennen koulun perustamista> Vanhemmat | Toisen polven Namibian lähetystyöntekijät ennen koulun perustamista> Vanhempien työkaudet | Toisen polven Namibian lähetystyöntekijät ennen koulun perustamista> Lähetystyöntekijänä Namibiassa | Toisen polven Namibian lähetystyöntekijät ennen koulun perustamista> Huom. | Toisen polven Namibian lähetystyöntekijät ennen koulun perustamista> Viitteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Reinhold Rautanen | 1876, Omandongo – 1927 Ambomaa | 1876–1884 | Martti Rautanen Frieda Rautanen (o.s. Kleinschmidt) | 1868–91, 1892–1903, 1904–1926 | 1902–13, 1917–22, 1923–27 |  |  |
| Anna Rautanen | 1878, Omandongo — 1958 Berliini | 1878–87? | ks. yllä | ks. yllä | 1899– | Aviol. 1900 saksal. H. Tönjesin kanssa |  |
| Johanna Rautanen | 1883, Olukonda –1956 Ambomaa | 1883–91 | ks. yllä | ks. yllä | 1900–38, 1939– |  |  |
| Kalle Björklund | 1877, Omandongo — 1946 Tampere | 1877–83 | Botolf Bernhard Björklund Kitty Björklund (o.s. Kleinschmidt) | 1868–82 1874–82 | 1909–19 |  |  |
| Rauna Saukkonen (o.s. Glad) | 1907, Karibib | 1907–19? | Aksel Glad Anna Glad | 1896–1900, 1902–10, 1912–15 1901–10, 1912–19, 1929–36 | 1929–36 |  |  |
| Maija Savola | 1899, Oniipa | 1899–1905 | Albin Savola Eedla Savola | 1893–99, 1901–05 1896–99 (†) | 1928–33 | Aviol. 1933 saksal. P. Schulten kanssa |  |
| Lahja Väänänen | 1915, Ongandjera | 1915–18 | Nestor Wäänänen Martta Wäänänen | 1907–18, 1921–28 1909–18, 1921–28 | 1947–53 |  |  |
| Kaarina Poikolainen (o.s. Kivinen) | 1925, Onandjokwe — (elossa 2017) | 1925–30 | Walde Kivinen Aili Kivinen | 1923–30, 1934–39, 1953–55 | 1953–57, 1966–69 |  |  |
| Sirkka Syrjä | 1933 | 1933–47 | Johannes Syrjä Anni Syrjä | 1928–39 (Anni Syrjä 1929–39), 1939–47, 1956–61 | 1964–70, 1971–74, 1974–77 |  |  |
| Kalle Syrjä | 1935 | 1935–47 | ks. yllä | ks. yllä | 1965–69, 1973–76, 1991–93 |  |  |
| Tuovikaarina Pennanen | 1936–2019 | 1935–47 | Eino Pennanen Eeva Pennanen | 1934–47, 1958–62 | 1963–68, 1970–73, 1974–76, 1977–79, 1986–1988, 1989–1990, 1993–96 |  |  |
| Maija Syrjä | 1937 | 1937–47 | ks. yllä | ks. yllä | 1964–69, 1970–73, 1974–76, 1978–80, 1983–85 |  |  |
Myös seuraavasta taulukosta neljä ensimmäistä (Eljas Suikkanen sekä Olle, Lasse ja Helga Eriksson) kuuluisivat edellä olevaan, mutta heidät on listattu alle.