stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Simojoen vesistö

| Simojoen vesistö  (Suomen päävesistö: 64) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Lappi
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Simojoen vesistö (64)
Vesistöjako:  Simojoen alaosan alue (64.01), Simojoen keskiosan alue (64.02), Portimojärven alue (64.03), Simojoen yläosan alue (64.04), Simojärven valuma-alue (64.05), Kuivasjoen valuma-alue (64.06), Iso Tainijoen valuma−alue (64.07), Ruonajoen valuma-alue (64.08), Kämäjoen valuma-alue (64.09)
Laskujoki:  Simojoki
Laskupaikka:  Simon asemanseutu, Saikanselkä, Perämeri 
Koordinaatit:  65°36′36″N, 25°02′13″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  3 159,75 km²  
Järvisyys:  5,66 % 
Alueen pituus:  130 km  
Alueen leveys:  50 km  
Pääuoma:  193 km
Keskivirtaama:  45 m³/s  
 fiJoki laskee Perämereen Saikanselällä Simon asemanseudulla. 
Simojoen vesistö (vesistöaluetunnus 64) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Simojoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 3159,75 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,66 %.
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Simojoen alaosan alue (64.01)
Kuivasjoen valuma-alue (64.06)
Simojoen keskiosan alue (64.02)
Iso Tainijoen valuma-alue (64.07)
Portimojärven alue (Simojoki) (64.03)
Ruonajoen valuma-alue (64.08)
Kämäjoen valuma-alue (64.09)
Simojoen yläosan alue (64.04)
Simojärven valuma-alue (64.05)
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Simojoen vesistö, vesi.fi
Hellä Siloma

Hellä Sisko Kotivalo Siloma (ent. Sillman, 10. tammikuuta 1915 Saarijärvi – 8. heinäkuuta 2002) oli ammattikoulujen Jyväskylän opettajaopiston rehtori, opettaja, ja yleisurheilija, joka voitti Suomen-mestaruuksia viestijuoksussa sekä saavutti SM-mitaleja aitajuoksussa ja kiekonheitossa 1940-luvulla. Hän edusti Jyväskylän Kisa-Tovereita. Aikaisemmat seurat olivat Keski-Suomen Autoliitto, Jyväskylän Hiihtoseura (JHS) ja Jyväskylän Naisvoimistelijat.
Urheilijana

Siloma saavutti 80 metrin aitajuoksussa SM-hopeaa vuonna 1945 ja SM-pronssia vuonna 1946 sekä sijoittui SM-kilpailuissa viidenneksi vuonna 1947. Hän saavutti kiekonheitossa SM-hopeaa vuonna 1948 sekä SM-pronssia vuosina 1946 ja 1947 ja sijoittui SM-kilpailuissa neljänneksi vuonna 1945. Hän sijoittui pituushypyssä SM-kilpailuissa kuudenneksi vuonna 1945. Hän voitti kultaa Jyväskylän Kisa-Toverien joukkueessa 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuosina 1945 ja 1946. Siloma on kilpaillut myös hiihdossa, pujottelussa, suunnistuksessa, ja ST-ajossa. Siloma juoksi 100 m parhaimmillaan 13,8 s, 80 m aidat 13,6 s hyppäsi korkeutta 138 cm, pituutta 500 cm, työnsi kuulaa 10,02 m, ja heitti kiekkoa yli 34 m. Hän kuului olympiavalmennusjoukkueeseen 1930-luvun lopulla ja tähtäsi vuoden 1940 Helsingin olympiakisoihin, jotka kuitenkin peruuntuivat toisen maailmansodan vuoksi.
Siloma on saanut SUL:n ja SVUL:n hopeisen plaketin, SPTL:n ja piirin hopeisen ja Jyväskylän Kisa-Toverien (JKT) kultaisen ansiomerkin. Hän on kuulunut Suomen poika- ja Tyttöurheiluliiton johtokuntaan, SUL:n naisvaliokuntaan, SVUL:n Keski-Suomen piirin johtokuntaan ja eri jaostoihin, Jyväskylän kaupungin urheilulautakuntaan, JKT:n , JHS:n ja Naisvoimistelijoiden ja AK:n Keski-Suomen piirin johtokuntiin sekä SSL:n naisvaliokuntaan.
Opettajana ja rehtorina

Siloma oli ammattikoulujen Jyväskylän opettajaopiston ensimmäinen rehtori. Hän valmistui opettajaksi Jyväskylän Kasvatusopillisesta korkeakoulusta kaksivuotisen kansakoulunopettajakoulutuksen käytyään vuonna 1945. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan samassa oppilaitoksessa ja valmistui kasvatustieteiden maisteriksi pääaineinaan kasvatusoppi ja
psykologia. Opettajan uransa alkuvaiheessa Siloma suuntautui erityisopetuksen kysymyksiin ja oli tässä edelläkävijä. Tarkkailuopetus alkoi Jyväskylässä vuonna 1942 Kasvatusopillisen korkeakoulun suojissa ja professori Koskenniemen ohjauksessa. Hän aloitti tarkkailuluokan opetustehtävissä vuonna 1946.
Siloma aloitti työnsä opettajaopiston rehtorina 1962. Opettajaopiston rehtorina ja kasvatusaineiden yliopettajana Hellä Siloma toimi toisessa merkittävässä edelläkävijän tehtävässään raivatessaan tietä naisvaltaisten ammattien opettajankoulutukselle. Rehtorin tehtäviensä ohella Siloma oli mukana opetustyössä ja ohjaamassa opetusharjoittelua. Hellä Siloma luopui omasta toivomuksestaan rehtorin tehtävistä kevätlukukauden päätyttyä vuonna 1976 ja toimi sen jälkeen kasvatusaineiden yliopettajana vuoteen 1978, jolloin jäi eläkkeelle.
Aiheesta muualla

Vahva ja vaikuttava Hellä Siloma, 2011. Teoksessa Hytönen, Kirsi-Maria, Jäntti, Vesa-Pekka, Marttila, Juuso Esikaupungista kampukseksi, 204. Jyväskylän ammattikorkeakoulun julkaisuja 125. Jyväskylä.
Helin, Antti, 1989. Hellä Siloma – Jyväskylän naisurheilun pioneeri. Jyväskylän kaupungin tiedostuslehti 1, 7–8.
Ompelualan opettajankoulutuksesta kansainväliseen kehittämistyöhön : Jyväskylän ammatillisen opettajankoulutuksen tarinallinen historia 1962–2012; Julkaisun pysyvä osoite on: https://urn.fi/URN:ISBN:978-951-830-649-1
Silmä silmästä (vuoden 1981 elokuva)

| Silmä silmästä> An Eye for an Eye |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Steve Carver
Käsikirjoittaja:  James Bruner William Gray
Tuottaja:  Frank Capra, Jr.
Säveltäjä:  William Goldstein
Pääosat:  Chuck Norris Christopher Lee Richard Roundtree Matt Clark Mako
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Adams Apple Film Company South Street Films
Levittäjä:  Embassy Pictures
Ensi-ilta:  14. elokuuta 1981
Kesto:  106 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  7 680 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silmä silmästä (engl. An Eye for an Eye) on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Steve Carver ja pääosissa ovat Chuck Norris ja Christopher Lee.
Tarina

Elokuva kertoo sanfranciscolaisesta poliisista Sean Kanesta, joka joutuu parinsa kanssa väijytykseen ja Kanelle tärkeä työpari kuolee. Tämän seurauksena Kane ja hänen pomonsa Stevens suuttuvat toisilleen ja Kane näkee parhaaksi lopettaa koko työnsä poliisina. Tämän jälkeen Kanella on enää vain yksi tehtävä: etsiä työparinsa murhaaja, keinoja kaihtamatta. Eräs Kanen tuntema reportteri tapetaan ja Kane huomaa näissä kahdessa murhassa jotakin samaa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Chuck Norris   | … |  Sean Kane   |
|  Christopher Lee   | … |  Morgan Canfield   |
|  Richard Roundtree   | … |  Stevens   |
|  Matt Clark  | … |  Tom McCoy   |
|  Mako   | … |  James Chan   |
|  Maggie Cooper   | … |  Heather Sullivan   |
|  Rosalind Chao  | … |  Linda Chan   |
|  Toru Tanaka  | … |  Professori   |
|  Stuart Pankin  | … |  Nicky LaBelle   |
|  Terry Kiser  | … |  Dave Pierce   |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehti Silmää silmästä päteväksi ja tutusti potkivaksi taistelupätkäksi ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Leffatykin arvostelu
Simon (sokraatikko)

Simon (m.kreik. Σίμων, 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli kotoisin Ateenasta ja alun perin suutari. Hän ryhtyi filosofiksi, kun Sokrates tuli keskustelemaan hänen kanssaan. Diogenes Laertios sanoo hänen olleen ensimmäinen, joka käytti Sokrateen tapaa argumentoida eli niin sanottua sokraattista menetelmää. Hänen ajattelustaan ei tiedetä paljoakaan. Hänen sanotaan kirjoittaneen useita dialogeja.
Simonin talo on mahdollisesti tunnistettu Ateenan Agoran arkeologiselta alueelta. Yhden Agoran yksinkertaisen talon raunioista on nimittäin löydetty sekä suutarin ammattiin viittaavia jäänteitä että juomakupin osa, jossa on Simonin nimi. Diogenes Laertioksen mukaan Sokrates opetti Simonin talossa erityisesti silloin, kun halusi opettaa oppilaita, jotka olivat liian nuoria astumaan Agoralle.
Aiheesta muualla

Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Simonin elämäkerta (muinaiskreikaksi)
Simonin elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Antiikin filosofia  Sokrates ja sokraatikot
Sokrates
Aiskhines
Aleksamenos Teoslainen
Aristippos
Eukleides
Faidon
Glaukon
Kebes
Kriton
Ksenofon
Menedemos
Simmias
Simon
Stilpon
Šīn

Šīn-kirjaimen itsenäinen muoto.
Šīn (arab. شين‎, šīn, pers. ‏شين‎, šin) on arabialaisen kirjaimiston 13. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ش ja äännearvo [ʃ]. Šīnin vastine heprealaisessa kirjaimistossa on šin (ש).
Kun šīniä edeltää kirjain, joka voidaan liittää seuraavaan kirjaimeen, se liitetään šīniin viivalla (esim. نش nš). Sanan keskellä ja alussa šīn liitetään sitä seuraavaan kirjaimeen korvaamalla kirjaimen viimeinen kaari seuraavaan kirjaimeen johtavalla vaakaviivalla (esim. شا šā, نشو nšū).
Osmoosivoima

Statkraftin maailman ensimmäinen pilottiluonteinen osmoosivoimalaitos Toftessa (Hurum), Norjassa.
Osmoosivoima on uusiutuva energianlähde, jossa hyödynnetään meriveden ja makean veden välistä suolaisuuseroa. Osmoosivoimala perustuu puoliläpäisevään osmoosikalvoon, joka päästää läpi vettä, mutta pysäyttää meriveden suolaionit. Osmoosivoimalassa makea vesi kohtaa suolaisen veden osmoosikalvon läpi, jolloin vesimolekyylien kokonaisvirtaus suuntautuu kalvon makean veden puolelta suolaisen veden puolelle laimentaen suolaisen veden suolapitoisuutta. Kalvon avulla osmoosista saadaan talteen osmoosin synnyttämän paine-eron energia.
Sopiva alue osmoosivoimalalle on paikka, jossa joensuu kohtaa meren, jolloin makea jokivesi kohtaa suolaisen meriveden.
Statkraft Norjassa rakensi maailman ensimmäisen pilottiluonteisen osmoosivoimalaitoksen, joka käynnistyi vuonna 2009. Voimalan avajaisia vietettiin 24. marraskuuta 2009. Ensimmäinen täysikokoinen kaupallinen laitos voisi olla toiminnassa vuonna 2015.
Osmoregulaatio

Osmoregulaatiolla tarkoitetaan eliöiden nestetasapainon säätelyä vedessä tai maalla silloin, kun ympäristön suolapitoisuus on eliön suolapitoisuutta korkeampi tai matalampi. Osmoreguloivilla eliöillä taas tarkoitetaan sellaisia eliöitä, joiden ruumiin nesteiden osmolaliteetti poikkeaa ympäristön osmolaliteetista ja jotka joutuvat joko poistamaan vettä hypotonisessa ympäristössä tai hankkimaan vettä hypertonisessa ympäristössä .
Reijo Siltala

| Reijo Siltala> Janakkalan kunnanjohtaja |
| --- | --- |
 24.6.2020–1.6.2024  
Edeltäjä:  Tanja Matikainen
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. tammikuuta 1978 (ikä 46) Köyliö
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton
Koulutus:  filosofian tohtori
Reijo Petteri Siltala (s. 17. tammikuuta 1978 Köyliö) on Janakkalan entinen kunnanjohtaja ja Kokemäen kaupunginjohtaja sekä seutukaupunkien varapuheenjohtaja . Siltala on työskennellyt myös Satakunnan maakunnan konserni- ja strategiavalmistelijana ja Satakunnan järjestöjen neuvottelukunnan puheenjohtajana.
Tuusulan kunta valitsi hänet kansliapäällikökseen 18.3.2024.
Siltala on koulutukseltaan filosofian tohtori ja kasvatustieteen maisteri sekä eMBA. Hän on puoluepoliittisesti sitoutumaton.
Kuntajohtajana

Siltala valittiin Janakkalan kunnanjohtajaksi huhtikuussa 2020.  Hänen edeltäjänsä oli Tanja Matikainen.
Janakkalan valtuuston valitessa uutta kunnanjohtajaa Siltala sai 21 ääntä, Janakkalan talous- ja hallintojohtaja Jenni Jokela 11 ääntä ja Petrus Kukkonen yhden äänen.
Maaseudun Sivistysliitto luovutti 2022 Siltalalle valtakunnallisen Kuntien ilopilkku -huomionosoituksen perusteina mm. positiivinen ja yhteistyökykyinen työote, henkilöstöläheisyys ja huumorintaju.
Kanta-Hämeen kuntajohtajat valitsivat Siltalan puheenjohtajakseen 2023.
Siltala toimi Kokemäen kaupunginjohtajana vuodesta 2014 ja siirtyi yksityiselle sektorille talouden ja strategian asiantuntijatehtäviin elokuussa 2018. Kokemäellä hänen edeltäjänsä oli Markus Ojakoski ja seuraajansa Nina Kivi.. Ennen Kokemäen kaupunginjohtajan tehtävää Siltala oli hallintojohtajan virassa Köyliön kunnassa.
Väitöskirja

Siltala on suorittanut kasvatustieteen alaan kuuluvan tohtoritutkinnon. Aiheina olivat innovatiivisuus, innovaatiot ja yhteistoiminnallinen oppiminen.
Siltalan väitöstutkimuksen tulosten perusteella innovatiivisuus on monipuolista oppimista edellyttävää luovuutta, jolla on prosessiin tai tapahtumaan liittyviä positiivisia vaikutuksia käytännössä. Menestyksekkäissä innovaatioyrityksissä yhteistoiminnalliseen oppimiseen on pikemminkin ajauduttu kuin suoranaisesti pyritty. Yhteistoiminnallisen oppimisen voi katsoa olevan innovaatioyritykselle luonteenomaista.
Toisaalta Siltalan väitöskirjan tulokset osoittavat, että opettajan innovatiivisuus on yhteydessä erityisesti uudistushenkisyyteen ja uudistuksiin. Innovatiivisuus edellyttää monipuolista oppimista yksilöiltä ja yhteisöiltä. Tärkeää on opettajan jatkuva pyrkimys opetusmenetelmien uudistamiseen ja työ- ja opetustapojen yhdistelemiseen. Perusedellytyksenä on pedagoginen ammattitaito ja kekseliäisyys jokapäiväisessä työssä.
Teoksia

Siltala, Reijo; Taatila, Vesa, Alajääski, Jarkko: Finnish teachers' views on innovative teaching.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2014.
Siltala, Reijo: Innovatiivisuus ja yhteistoiminnallinen oppiminen liike-elämässä ja opetuksessa.  Turku:  Turun yliopisto, 2010.  ISBN 978-951-29-4333-3
Tenhunen Anu; Keskinen Soili & Siltala, Reijo: Opetuksen innovaatiot ja innovatiivisuus opetuksessa.  Helsinki:  Edita Publishing Oy, 2009.  ISBN 978-952-227-251-5
Silvola (Vantaa)

Silvola (ruots. Sillböle) on vanha kylä ja nykyinen pien­talo­alue Vantaalla Vantaan­joen varrella lähellä Helsingin rajaa.
Kylän alkuperäinen ruotsinkielinen nimi Sillböle johtuu todennäköisesti muinaisruotsalaisesta miehen nimestä Sille, joka ilmeisesti on lyhentymä nimestä Silvester, Sighlef tai Silvast. Nimen loppuosa böle tarkoittaa uudistaloa.
Silvolan alue

Vanhana maarekisterikylänä Silvola käsittää alueita Vantaan­joen molemmilta puolilta. Nykyisin Vantaalla ei ole Silvola-nimistä kaupunginosaa, vaan kylän Vantaan­joen länsi­puoliset alueet muodostavat pääosan Kaivokselan kaupungin­osasta, kun taas sen Vantaanjoen itä­puolella oleva osa, jossa muun muassa Silvolan tekoallas sijaitsee, kuuluu Ylästön kaupungin­osaan. Silvola on kuitenkin käytössä Kaivokselan itä­osassa, Vantaanjoen rannalla olevan pientaloalueen nimenä. Alueella toimii Silvolan pientaloyhdistys r.y. Pien­talo­alueen ja Hämeenlinnanväylän välissä on Silvolan yritys­alue, jossa toimii useita suuria auto­liikkeitä.
Historia

Silvolan (Sillbölen) kylä oli olemassa jo 1500-luvulla. Kylän tonttialue sijaitsi tuolloin Vantaanjoen itärannalla paikalla nykyisen Sillböle gårdin paikalla, Silvolantien varrella.
Kylän alueen länsiosasta löydettiin vuonna 1744 rautamalmiesiintymä, ja jo samana vuonna alueella aloitettiin kaivostoiminta. Sillbölen kaivos oli toiminnassa ensimmäisessä vaiheessa vuoteen 1770 saakka sekä uudelleen vuodesta 1823 lähtien muutamien keskeytyksin vuoteen 1866 saakka. Sieltä louhittiin kaikkiaan 207 952 kippuntaa eli noin 35 352 tonnia malmia. Kaivoksela on saanut nimensä tästä kaivosalueesta, joka sijaitsee Kaivokselan koulun länsipuolella.
Opaste Sillbölen rautakaivoksen jäänteille Vantaan Kaivokselassa.
Rautakaivoksen kuilua.
Rautakaivoksen kuilua.
Kirjallisuutta

Bengt Eriksson: Silvola – Sillböle 1500–2000: Vantaanjoen vihreä tasku – en grön ficka vid Vanda å.  Silvolan pientaloyhdistys ry, 2007.
Silmäripset

Ihmisen silmäripset.
Lehmän silmä ja silmäripset.
Strutsin pää ja silmäripset.
Silmäripset ovat silmäluomien reunoissa kasvavat karvarivistöt. Silmäripset kasvavat sekä yläluomessa että alaluomessa ja niitä kutsutaan ylä- ja alaripsiksi. Yläripset ovat pidemmät kuin alaripset. Silmäripsien tehtävänä on suojata silmiä ja vähentää silmien kuivumista.
Silmäripset on monilla nisäkkäillä kuten ihmisellä sekä joillain linnuilla kuten strutsilla, mutta ei matelijoilla. Ripset kasvavat yleensä koko eliniän. Ihmisten ripsiä meikataan ja pidennetään keinotekoisesti. Eräät sairaudet voivat aiheuttaa ongelmia ripsien kasvulle.
Tehtävät

Silmäripsien avulla voi havaita silmän lähelle joutuneet roskat, hyönteiset ja muut haitalliset asiat, jotta silmät voi nopeasti suojata sulkemalla ne. Silmäripset estävät myös silmiä kuivumasta vähentämällä ilmavirtaa silmän ympärillä ja estämällä haihtumista. Ihmisen ja muiden nisäkkäiden silmäripset ovat siitä syystä pituudeltaan tarkalleen 1/3 silmän leveydestä – sitä pitemmät tai lyhyemmät ripset eivät ole yhtä tehokkaita ilmavirran pienentämisessä ja pölyn torjumisessa.
Kasvu

Ihmisen silmäripsen elinkaaressa on kolme vaihetta, kuten muillakin karvoilla, mutta sen kasvukausi on suhteellisen lyhyt. Uusi ripsi kasvaa karvatupesta aluksi 30–45 päivän ajan. Sen jälkeen sen kasvu loppuu 2–3 viikon välivaiheen aikana. Ripsi pysyy tiukasti kiinni vielä noin 100 päivän ajan ennen löystymistä ja putoamista. Sen jälkeen sen tilalle kasvaa uusi ripsi. Silmäripsiä kasvattava solukko ei reagoi useimpiin mieshormoneihin eikä näin olen puberteetti-iällä ole vaikutusta ripsien kasvuun eikä väriin.
Sairauksia

Luomenreunan tulehdus eli blefariitti saattaa aiheuttaa silmäripsien putoamista ja kasvun heikkenemistä. Sairaus liittyy usein atopiataipumukseen. Monet vakavat infektiotaudit, sisäerityshäiriöt, pahanlaatuiset kasvaimet, vammat ja myrkytykset sekä psykiatriset häiriöt ovat mahdollisia syitä sekä silmäripsien että kulmakarvojen täydelliseen puuttumiseen eli madaroosiin.
Kauneudenhoidossa

Silmäripsiä voidaan tummentaa ja tuuhentaa kauneudenhoitotuotteilla kuten ripsivärillä, ja niitä voidaan käsitellä kestovärjäyksellä tai ripsentaivuttimella. Pientä ripsiharjaa käytetään ripsivärin levittämiseen tasaisesti ja ripsien pitämiseksi erossa toisistaan. Toisinaan käytetään myös tekoripsiä, jotka liimataan omien ripsien tyveen. Tekoripsiä käytettiin Englannin yläluokan keskuudessa jo 1860-luvulla.
Meikatut silmäripset ja -luomet.
Simola–Lappeenranta-rata

Simola–Lappeenranta-rata oli Suomen rataverkon rata Lappeenrannassa, Etelä-Karjalassa. Se erkani Riihimäki–Pietari-radasta Simolan rautatieasemalla, joka sijaitsee Luumäen ja Vainikkalan raja-aseman välissä. Se oli vanhin Lappeenrantaan johtanut rautatie.
Historia

Riihimäki–Pietari-rata valmistui vuonna 1870 ja ohitti Lappeenrannan noin 20 kilometriä kaupungin eteläpuolelta. Alusta alkaen suunnitelmissa oli yhdysrata Simolasta Lappeenrantaan, mikä toteutui lopulta vuonna 1885. Rakennustöitä vilkastutti Lappeenrannan toimiminen sotaväen leirikaupunkina ja keisari Aleksanteri III:n vierailu kesällä 1885. Rata ja Lappeenrannan rautatieasema avattiin liikenteelle virallisesti 1. elokuuta 1885, ja keisaripari saapui uudelle asemalle kolme päivää myöhemmin. Lappeenrannan asemalta rata jatkui Saimaan rannalle Rapasaareen, minkä tarkoituksena oli Saimaan vesikuljetusten yhdistäminen rautatiehen. Tämä oli myös yksi radan rakentamisen keskeisistä perusteista.
Vuonna 1934 avattiin Lappeenrannan uusi rautatieasema kaupungin eteläpuolelle ja ratayhteys Lappeenrannasta Vuoksenniskalle. Kaupungin länsipuolella sijainnut vanha asema, joka tunnettiin sittemmin myös Keisarinasemana, jäi pääasiassa tavara-asemaksi. Muita liikennepaikkoja Simola–Lappeenranta-radalla olivat Jukka (avattu vuonna 1947), Melkkola (1908), Hytti, Kalkkitehdas (1953) ja Kesämäki (1958).
Toinen maailmansota toi muutoksia Lappeenrannan rautatieliikenteeseen, kun ratayhteys Viipuriin katkesi uuteen valtionrajaan. Simolan risteysaseman merkitys pieneni, kun vuonna 1940 Simolan länsipuolelle rakennettu Raipon rautatieasema (alun perin Etusimola) liitettiin uudella raiteella Lappeenrannan rataan, minkä myötä Simolan, Raipon ja Melkkolan välille muodostui kolmioraide. Näin Helsingistä Lappeenrantaan kulkeneiden junien ei enää tarvinnut vaihtaa kulkusuuntaa Simolassa. Myös uusi yhteys jäi vähäliikenteiseksi, kun Luumäeltä Lappeenrantaan vuonna 1962 valmistui oikorata, joka on osa nykyistä Karjalan rataa. Matkustajaliikenne Simolassa ja Raipossa päättyi vuonna 1977. Simolan liikennepaikka lakkautettiin kokonaan vuonna 1996. Rata purettiin pääosin vuonna 2003.
Heikki Orvola

Orvola suunnitteli Kivi-kynttilälyhdyn vuonna 1988.
Heikki Lauri Kalevi Orvola (s. 29. marraskuuta 1943 Helsinki) on palkittu suomalainen muotoilija sekä lasi- ja tekstiilitaiteilija.
Tausta ja koulutus

Oulussa lapsuutensa elänyt Heikki Orvola aloitti opinnot Taideteollisuusoppilaitoksen keramiikkataiteen osastolla vuonna 1963. Opintojensa aikana vuonna 1966 Orvola palkittiin Faenzan 1. palkinnolla oppilastöiden sarjassa. Heikki Orvola valmistui vuonna 1968, ja samana vuonna Kaj Franck kutsui hänet Nuutajärven lasitehtaaseen suunnittelijaksi.
Ura > Lasi

Heikki Orvola on työskennellyt suunnittelijana ja taiteilijana vuosikymmenten ajan. Lasi, keramiikka, tekstiili, valurauta ja emali ovat hänelle tunnusomaisia materiaaleja. Hän on suunnitellut esineitä muun muassa Alessille, Arabialle, Iittalalle ja Marimekolle.
Orvola aloitti merkittävän työuransa lasin parissa ja työskenteli Nuutajärven lasitehtaalla vuosina 1968–1983. Orvola suunnitteli niin sarjatuotannon esineitä kuin uniikkilasia. Orvolan suunnittelupöydältä ovat peräisin muun muassa Helmi-, Herttua-, Miranda- ja Aurora-lasistot sekä Kivi-tuikku.
Taidelasin puolella esineistö koostuu maljoista, vadeista, maljakoista ja lasiveistoksista. Vuonna 1976 Orvola vieraili Pilchuck Glass Workshopissa Yhdysvalloissa. Työskentelyjakson vaikutteita voi nähdä hänen taidelasiesineidensä tekniikoissa ja materiaalivalinoissa. Orvolan Pro Arte -lasikokoelmissa vallitsee hienostunut filigraanitekniikka. Heikki Orvola on työskennellyt myös muranolaisen mestarin Lino Tagliapietran kanssa sekä luonut taidelasia Milanossa sijaitsevaan Museo Bagatti Valsecchiin.
Ura > Keramiikka

Vuosina 1987–1993 Heikki Orvola työskenteli Arabian muotoilijana Helsingissä. Hän erikoistui astiastojen suunnitteluun ja hänen käsialaansa ovat muun muassa Moreeni, Illusia (koriste Fujiwo Ishimoto), Lumi, 24h ja Taika (koriste Klaus Haapaniemi). Orvola on suunnitellut myös lukuisia edustusastiastoja, kuten Valtioneuvoston edustustastiastot Festum ja Finlandia vuonna 1998 sekä Fennica vuonna 2009.
Heikki Orvola on Arabian Taideosastoyhdistys ry:n perustajajäsen.
Ura > Tekstiili

Lasin ja keramiikan ohella Orvola on tehnyt mittavan uran tekstiilin parissa. Hän suunnitteli Marimekon painokankaita freelancerina vuosina 1985–1995. Koruompeleet hän aloitti jo 1960-luvulla voidakseen säilyttää kosketuksen materiaaliin toimiessaan Nuutajärven lasitehtaalla vain suunnittelijana, jonka teoksia lasinpuhaltajat toteuttivat.
Mittava kokonaisuus näistä taideteoksista sekä lasi- ja keramiikkateoksista ja sarjatuotannon esineistä oli esillä Heikki Orvolan laajassa yksityisnäyttelyssä Suomen lasimuseossa Riihimäellä vuonna 2022.
Ura > Opettajana

Orvola on työskennellyt Taideteollisessa oppilaitoksessa assistenttina 1960-luvulla sekä lasin ammattitekniikan opettajana 1977–1989.
Palkinnot ja kokoelmat

Heikki Orvola on palkittu Pro Finlandia -mitalilla 1984, Design Plus -palkinnolla ja Formland-muotoilupalkinnolla 1997, Kaj Franck -muotoilupalkinnolla 1998 sekä iF Design Awardilla 2003. Vuonna 2005 Orvola kutsuttiin Musée des Arts Décoratifsin kunniajäseneksi Pariisissa. Professorin arvonimen Orvola sai vuonna 2002.
Orvolan teoksia on muun muassa seuraavien museoiden kokoelmissa: Museum of Modern Art ja Corning Museum of Glass New Yorkissa, Seattle Art Museum Seattlessa, Museo Internazionale delle Ceramiche Faenzassa, Powerhouse Museum Sydneyssä, Victoria and Albert Museum Lontoossa, Stedelijk Museum Amsterdamissa sekä Musée de l’Impression sur Etoffes de Mulhouse ja Musée des Arts Décoratifs Ranskassa.
Orvolan puoliso oli kirjailija ja sisustusarkkitehti Mirja Orvola (o.s. Milén).