stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Atso Almila

| Atso Almila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1953 (ikä 71)
Ammatti:  kapellimestari
Muusikko
Tyylilajit:  klassinen
Soittimet:  pasuuna 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Atso Aksel Almila (s. 13. kesäkuuta 1953 Helsinki) on suomalainen kapellimestari, säveltäjä ja pasunisti. Hän toimi Sibelius-Akatemian kapellimestari- ja orkesterikoulutuksen professorina vuosina 2013–2019 eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Almila valmistui ylioppilaaksi vuonna 1972. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Sibelius-Akatemiassa Jorma Panulan sekä kuoronjohtoa Harald Andersénin johdolla ja suoritti kapellimestaridiplomin vuonna 1979. Vuonna 1981 hän sai jaetun ensimmäisen sijan yhdessä Jukka-Pekka Sarasteen kanssa pohjoismaisissa kapellimestarikilpailuissa Norrköpingissä.
Almila johti Polyteknikkojen Orkesteria vuosina 1975–1979, Suomen Kansallisteatterin orkesteria 1982–1987 sekä 1989–1995 ja Tampereen kaupunginorkesteria vuodet 1987–1989. Vuosina 1993–2000 hän oli Joensuun kaupunginorkesterin taiteellinen johtaja. Kuopion kaupunginorkesterin kapellimestarina hän toimi vuodet 1995–1999. Syksystä 2007 hän on toiminut orkesterin toisena kapellimestarina. Vuodesta 2000 hän on ollut päävierailija Seinäjoen kaupunginorkesterissa, jota hän on myös johtanut Tangomarkkinoilla. Vuonna 2013 hänet nimitettiin Joensuun kaupunginorkesterin kunniakapellimestariksi.
Almila on toiminut Sibelius-Akatemiassa orkesterinjohdon yliassistenttina vuodesta 1991 lähtien sekä orkesterinjohdon lehtorina vuosina 2002–2010. Hän hoiti määräaikaista orkesterinjohdon professuuria elokuusta 2013 alkaen Leif Segerstamin jäätyä eläkkeelle. Joulukuussa 2013 hänet nimettiin viisivuotiseen kapellimestari- ja orkesterikoulutuksen professuuriin elokuusta 2014 alkaen.
Almila on tuottelias säveltäjä. Hän on säveltänyt muun muassa oopperat Kolmekymmentä hopearahaa (1987), Ameriikka (1991), Isontaloon Antti (2000), Pohjanmaan kautta (2002), Auringonkukat (2009) ja Salapoliisiooppera (2014). Tuotantoon kuuluu myös viisi sinfoniaa (1988, 2003, 2008, 2012 ja 2017), konserttoja, kamarimusiikkia sekä teatteri- ja elokuvamusiikkia. Televisioon hän sävelsi musiikin Jouko Turkan Seitsemään veljekseen (1989). Hän on työskennellyt myös Muusikko-lehden, Ilkan ja Savon Sanomien kolumnistina. Vuosina 1993–1997 Almila oli valtion säveltaidetoimikunnan jäsen.
Almilan isä oli toimittaja ja dekkarikirjailija Matti Almila alias Kai de Puu. Almilan ensimmäinen puoliso oli kirjailija Tuulia Aho (1977–1985). Hän on ollut toisen puolisonsa kanssa naimisissa vuodesta 1997. Almilalla on viisi lasta.
Aiheesta muualla

Atso Almila Twitterissä
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Paavo Rautio | Tampereen kaupunginorkesterin kapellimestari 1987-1989 | Seuraaja: Ari Rasilainen |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef
Alone Together

”Alone Together” (vap. suom. Yksin yhdessä) Arthur Schwartzin säveltämä ja Howard Dietzin sanoittama musiikkikappale vuoden 1932 Broadway-musikaalista Flying Colors. Kappaleen esitti musikaalissa Jean Sargent ja sen on nauhoittanut suuri joukko artisteja sekä lauluna että instrumentaalina. ”Alone Together” on sekä Schwartzin että Dietzin – joista molemmat tekivät pitkän ja tuotteliaan uran Broadwaylla – nauhoitetuin kappale. Jazzartisteista kappaleen ovat äänittäneet muun muassa Artie Shaw, Dizzy Gillespie, Miles Davis, Lee Konitz, Art Blakey, Sonny Rollins ja Paul Desmond.
Aisopoksen faabelit

| Aisopoksen faabelit> Aἰσώπου μῦθοι |
| --- | --- |
 Italiankielisen Aisopoksen faabeleiden laitoksen Aesopus moralisatus alkusivu, n. 1485.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Aisopos ym.
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  faabeli
Julkaistu:  500-luku eaa. (nykyaikaan säilyneet kokoelmat myöhemmin)
Suomennos
Suomentaja:  Jari Tammi
Kustantaja:  Pikku-idis
Julkaistu:  2010
ISBN:  978-952-9589-40-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Aisopoksen faabelit (m.kreik. Aἰσώπου μῦθοι, Aisōpū mȳthoi) on Aisopoksen nimiin laitettu kokoelma faabeleita eli eläinsatuja. Todellisuudessa kokoelma on syntynyt pitkän ajan kuluessa ja suuri osa faabeleista on myöhempää alkuperää. Faabeleissa puhujina toimivat yleensä eläimet, jotka edustavat erilaisia stereotyyppisiä ihmisluonteita. Satujen yhteyteen on usein liitetty moraalinen opetuslause. Faabeleita on käytetty paljon moraaliopetuksessa ja lapsille tehtyjen satujen, näytelmien ja sarjakuvien pohjana.
Historia > Alkuperä

Perinteisen käsityksen mukaan Aisopos, mikäli hän oli historiallinen henkilö, eli arkaaisella kaudella noin vuosina 620–563 eaa. Hänet esitettiin ulkomuodoltaan rumana orjana, ja hänet tunnettiin faabeleiden kertojana. Myöhemmän antiikin aikana kaikki faabelit laitettiin usein hänen nimiinsä. Todellisuudessa niin kutsuttujen Aisopoksen faabeleiden kokoelma on syntynyt pitkän ajan kuluessa eikä suuri osa niistä ole peräisin Aisopokselta. Osa on syntynyt jo useita satoja vuosia ennen Aisopoksen syntymää, ja osa taas on peräisin paljon häntä myöhäisemmältä ajalta. Todistettavasti vanhimpana pidetään tarinaa haukasta ja satakielestä, joka on viimeistään 700-luvulta eaa., sillä se esiintyy jo Hesiodoksen teoksessa Työt ja päivät. Monet kokoelman sadut ovat ainakin nykyaikaan säilyneessä muodossaan selvästi hellenistiseltä tai roomalaiselta kaudelta, eli useita satoja vuosia Aisopoksen arvioitua elinaikaa myöhemmältä ajalta. Tarina sudesta lammasten vaatteissa taas on tullut osaksi kokoelmaa vasta 1100-luvulla.
Erään teorian mukaan Aisopoksen faabelit olisivat alkuperältään itämaisia. Tästä saattavat kertoa niiden muoto, niiden viittaukset aasialaisiin tapoihin sekä niiden ei-kreikkalaiset eläimet, kuten pantterit, riikinkukot ja apinat. Nykytutkimus on löytänyt samanlaisia tarinoita sumerilaisesta ja akkadilaisesta kulttuurista 2000-luvulta eaa. Aisopoksen faabeleita varhaisempaan aikaan ajoittuvat myös intialaiset Panchatantra-kokoelman eläintarinat. Ainakin osa niistä on voinut kulkeutua kreikkalaiseen kirjallisuuteen viimeistään hellenistisellä kaudella.
Arabialaisessa kirjallisuudessa taas esiintyy Luqman, joka esitetään joskus Daavidin aikalaisena ja joskus Jobin sisaren tai tädin poikana. Arabien parissa ”Luqmanin viisaus” on ollut yhtä vertauskuvallista kuin ”Salomon viisaus”. Persialaisissa kuvauksissa Luqman esitetään rumana mustaihoisena orjana, ja on mahdollista, että osa tästä kuvauksesta on päätynyt osaksi myöhempiä Aisopoksen kuvauksia. Siksi on ehdotettu, että Luqmanin ja Aisopoksen nimiin laitetut tarinat voisivat palautua samoihin indo-persialaisiin lähteisiin.
Historia > Käsikirjoitukset

Aisopoksen nimissä nykyaikaan säilyneet faabelit ovat proosamuotoisia. Monet niistä ovat selvästi epäperäisiä. Faabeleiden tärkeimpiä kokoelmia on kolme. Ensimmäinen tunnetaan Heidelbergin käsikirjoituksesta, ja julkaistiin vuonna 1610. Siihen kuuluu 136 faabelia. Niiden epäperäisyys tulee ilmi muun muassa siitä, että ne mainitsevat puhuja Demadeen, joka eli 200 vuotta Aisoposta myöhemmin, sekä pitävät sisällään kokonaisen lauseen, joka vaikuttaa olevan peräisin Jobin kirjasta. Osa faabeleista vaikuttaa olevan kholiambissa ja näin oletettavasti peräisin Babriokselta.
Toinen kokoelma on Maksimos Planudeen 1200-luvulla tekemä. Sen alkuun on liitetty Aisopoksen elämäkerta. Myös tässä kokoelmassa on yksi selvä Saarnaajan kirjaan perustuva hebraismi, paljon myöhempiä kreikkalaisia sanoja, sekä viitteitä Babrioksen kholiambeista. Kolmas kokoelma on Firenzen käsikirjoituksessa, ja se julkaistiin vuonna 1809. Se on noin sata vuotta Planudesta vanhempi ja sisältää saman elämäkerran.
Historia > Tekstilaitokset ja käännökset

Aisopoksen faabeleita alettiin painaa heti kirjapainotaidon alkuvaiheessa. Faabeleiden ensimmäiset tekstilaitokset olivat Buono Accorson Milanossa 1400-luvun lopulla toimittama laitos, joka koostui Planudeen tekemästä kokoelmasta sekä latinankielisestä käännöksestä; Robert Estiennen eli Robertus Stephanuksen laitos (Pariisi, 1546), joka käsitti saman kokoelman sekä joitakin lisäfaabeleita Bibliothèque du Roin käsikirjoituksesta; sekä Isaac Nicolas Neveletin laitos (Frankfurt am Main, 1610), joka lisäsi näihin Heidelbergin käsikirjoituksen faabelikokoelman.
Myöhempiä samojen faabeleiden laitoksia olivat muun muassa John Hudsonin (Marianus) laitos (Oxford, 1718, 8vo.), J. G. Hauptmannin laitos (Leipzig, 1741), J. M. Heusingerin laitos (Leipzig, 1756), J. C. G. Ernestin laitos (Leipzig, 1781) ja G. H. Schaeferin laitos (Leipzig, 1810, 1818 ja 1820). Francesco de Furia lisäsi näihin uusia faabeleita Firenzen käsikirjoituksesta, ja hänen laitoksensa julkaisi uudelleen Adamántios Koraís (Coray; Pariisi, 1810). J. G. Schneider kokosi 231 faabelia omaan laitokseensa (Breslau, 1810).
Faabeleiden varhaisia käännöksiä oli Marie de Francen ranskannos 1100-luvulla. Myöhemminkin faabelit ovat olleet Euroopassa laajalti tunnettuja, ja niitä on mukailtu paljon useissa eri kielissä. Esimerkiksi Ranskassa Jean de la Fontainen vuonna 1668 julkaistut faabelikäännökset ja omat mukaelmat luetaan ranskankielisen kirjallisuuden klassikoihin. Toinen tunnettu aisoposlaisia faabeleita kääntänyt ja itse sepittänyt oli venäläinen Ivan Krylov (1809, 1843).
Faabeleita hyödynnettiin keskiajalta lähtien erityisesti kouluopetuksessa, myös Suomessa. Niiden avulla opetettiin kreikkaa, moraalin perusteita ja eläinoppia. Tämän vuoksi faabeleita on suomennettu laajalti jo 1700- ja 1800-luvuilla. Myöhemminkin faabeleista on julkaistu useita erilaisia suomennoskokoelmia. Kattavin on Jari Tammen suomennos (Pikku-idis, 2010).
Sisältö

Aisopoksen nimiin laitettuja faabeleita arvellaan olevan laskutavasta riippuen noin 350–900. Laskutapojen erot johtuvat siitä, että faabeleista on eri traditioissa lukuisia eri versioita, joissa on paljon päällekkäisyyttä. Faabeleissa puhujina toimivat yleensä eläimet, joskus ihmiset tai jumalat ja joskus jopa elottomat kohteet, kuten vuoret tai joet. Joskus faabelit ovat mytologisia syntytarinoita, tunnetuista henkilöistä kertovia anekdootteja tai suoranaisia vitsejä, jotka on tarkoitettu huvittamaan yleisöä.
Faabeleissa esiintyvät eläimet edustavat yleensä erilaisia stereotyyppisiä ihmisluonteita ja ihmisten hyveitä ja paheita: ketut ovat ovelia, leijonat urheita ja jänikset pelkureita. Eri versioissa eläimet ovat kuitenkin saattaneet vaihtua toisiksi. Tällaista sovittamista on tehty erityisesti, kun faabelit ovat kulkeutuneet kulttuurista ja maantieteelliseltä alueelta toiselle. Faabeleiden maailma on usein julma; Tammen sanoin se on ”sydämettömien ihmisten maailma: murhien, pahanteon, pilkan ja halveksunnan maailma – – Esikristillisessä antiikin yhteisössä toimii viidakon laki ja omillaan olemisen moraali – – jos näet lähimmäisesi makaavan maassa, älä auta häntä ylös vaan potki häntä lisää”. Faabelit ovatkin ennen kaikkea aikuisille tarkoitettuja, eivätkä usein sovellu lapsille ainakaan sellaisinaan.
Faabeleihin on usein liitetty moraalinen opetuslause. Se voi olla joko endomythion eli tarinansisäinen, epimythion eli tarinanjälkeinen tai harvemmin promythion eli tarinaa edeltävä. Useissa faabeleissa on sekä endomythion että epimythion. Moraaliopetukset on lisätty faabeleihin jälkikäteen jossakin niiden historian vaiheessa alkaen roomalaiselta kaudelta, kun faabeleita on käytetty opetuksessa. Usein opetuslauseet ovat holhoavia ja jopa tekopyhiä, eivätkä ne aina edes sovi kovin hyvin itse tarinaan. Kaikissa faabeleissa moraaliopetusta ei ole.
Tunnettuja faabeleita ovat muun muassa ”Kettu ja viinirypäleet”, jossa kettu ei ylety viinirypäleisiin ja joka tunnetaan suomenkielisen version lausahduksesta ”happamia, sanoi kettu pihlajanmarjoista”; ”Poika, joka huusi sutta”, jossa paimenpoika valehtelee suden tulosta liian usein, niin ettei häntä lopulta uskota, kun susi oikeasti tulee ja syö hänen lampaansa; ”Jänis ja kilpikonna”, jossa kilpikonna voittaa juoksukilpailun jänistä vastaan; ”Maalaishiiri ja kaupunkilaishiiri”, joka kuvaa maalaiselämän kaupunkilaiselämää rauhallisemmaksi, vaikka kaupunkilaiselämä voikin olla aineellisesti yltäkylläisempää; ”Muurahainen ja heinäsirkka”, jossa kesät soitteluun keskittynyt heinäsirkka joutuu pulaan talven saapuessa, siinä missä ahkera muurahainen oli koonnut talvivarastoja; sekä ”Susi lampaan vaatteissa”, jossa susi soluttautuu lampaiden joukkoon helpon aterian toivossa, mutta tuleekin teurastetuksi lampaana.
Sisältö > Luettelo faabeleista (Perryn indeksi)

Aisopoksen faabeleita on järjestetty eri tavoin. Usein ne on luetteloitu aakkosjärjestyksessä joko faabelin kreikan- tai latinankielisen nimen tai ensimmäisten sanojen mukaan. Seuraavassa faabelit on esitetty numeroituna Ben Edwin Perryn muodostaman niin kutsutun Perryn indeksin mukaisesti. Siinä faabeleita on 584. Niin kutsuttu Laajennettu Perry käsittää 725 faabelia. Tammen suomennoskokoelma sisältää 453 faabelia. Siinä käytetään erilaista numerointia; sikäli kun faabelit on voitu tunnistaa samaksi, suomennoskokoelmassa mukana olevien faabeleiden numero on suluissa faabelin nimen perässä.
Sisältö > Luettelo faabeleista (Perryn indeksi) > 1–100

1. Kotka ja kettu (258)
2. Kotka, naakka ja paimen (70)
3. Kotka ja pillerinpyörittäjä (259)
4. Haukka ja satakieli (283)
5. Ateenalainen velallinen (407)
6. Vuohipaimen ja villivuohet (341)
7. Kissa ja kanat; eli Kissa kanojen lääkärinä (102)
8. Aisopos telakalla (247)
9. Kettu ja pukki (43)
10. Kettu ja leijona (77)
11. Kalastaja, joka soitti huilua (361)
12. Kettu ja pantteri (292)
13. Kalastajat, jotka saivat saaliiksi kiven (363)
14. Apina ja kettu (286)
15. Kettu ja viinirypäleet (35)
16. Kissa ja kukko (284)
17. Kettu ja katkennut häntä (329)
18. Kalastaja ja pikkukala (349)
19. Kettu ja piikkipensas (61)
20. Kettu ja krokotiili (287)
21. Kalastajat ja tonnikala (362)
22. Kettu ja puunhakkaaja (238)
23. Kukot ja peltopyy (282)
24. Turvonnut kettu (322)
25. Jäälintu (371)
26. Kalastaja ja joki (168)
27. Kettu ja naamio (250)
28. Sairas mies ja jumalat (423)
29. Miilunpolttaja ja vanuttaja (166)
30. Haaksirikkoutunut mies (419)
31. Keski-ikäinen mies ja rakastajattaret (401)
32. Murhamies (317)
33. Rehvasteleva urheilija (28)
34. Sairas mies ja vaimo (422)
35. Mies ja satyyri (120)
36. Mies ja oraakkeli (426)
37. Sokea mies ja sudenpentu (153)
38. Susi ja kyntäjä (110)
39. Räystäspääsky ja muut linnut (395)
40. Tähtitieteilijä (98)
41. Kettu, karitsa ja koira (226)
42. Maanviljelijä ja pojat (398)
43. Kaksi sammakkoa (321)
44. Zeus ja sammakot (215)
45. Härät ja akselit (17)
46. Pohjoistuuli ja aurinko (302)
47. Lapsi ja uhrisisälmykset (392)
48. Hemppo ja lepakko; eli Satakieli ja lepakko (360)
49. Karjapaimen ja leijona (10)
50. Fretti ja Afrodite (115)
51. Maanviljelijä ja käärme (174)
52. Maanviljelijä ja koirat (355)
53. Vanha mies ja riitaisat pojat (399)
54. Etanat (358)
55. Piiat ja kukko (334)
56. Naisnoita (97)
57. Vanha nainen ja lääkäri (107)
58. Leski ja kana (335)
59. Fretti ja viila (65)
60. Vanhus ja Kuolema (415)
61. Maanviljelijä ja Sattuma (352)
62. Delfiinit, valaat ja törö (20)
63. Demades ja faabeli (1)
64. Koiran purema mies (319)
65. Matkamiehet ja karhu (179)
66. Nuoret miehet ja teurastaja (279)
67. Matkamiehet ja kirves (180)
68. Kaksi vihamiestä (253)
69. Sammakkonaapurukset (396)
70. Kaisla ja oliivipuu (301)
71. Pelkuri ja kultainen leijona (141)
72. Mehiläishoitaja (195)
73. Apina ja delfiini (85)
74. Hirvi ja kuvajainen (56)
75. Yksisilmäinen hirvi (373)
76. Peura ja leijona (372)
77. Naarashirvi ja viiniköynnös (199)
78. Merenkulkijat (364)
79. Kissa ja hiiret (63)
80. Kärpäset ja hunaja (389)
81. Kettu ja apina (214)
82. Aasi, kukko ja leijona (11)
83. Apina ja kameli (114)
84. Kaksi pillerinpyörittäjää (44)
85. Porsas ja lampaat (326)
86. Rastas ja myrttimarjat (388)
87. Kana, joka muni kultamunia (336)
88. Hermes ja kuvanveistäjä (408)
89. Hermes ja Teiresias (425)
90. Kyy, vesikäärme ja sammakot (184)
91. Aasi ja sylikoira (68)
92. Metsästyskoira ja vahtikoira (163)
93. Kyy ja viila (66)
94. Isä ja kaksi tytärtä (169)
95. Aviomies ja hankala vaimo (405)
96. Kyy ja kettu (248)
97. Kili, susi ja huilu (117)
98. Kili ja susi (22)
99. Mies ja Hermeen patsas (409)
100. Zeus, Prometheus, Athene ja Momos (430 )
Sisältö > Luettelo faabeleista (Perryn indeksi) > 301–400

301. Ruma orjatar ja Afrodite (416)
302. Tammet ja Zeus (135)
303. Mänty ja kiilat (136)
304. Kuusi ja piikkipensas (298)
305. Sairas irvi ja hänen ystävänsä
306. Hermes, mies ja muurahaiset (314)
307. Hermes ja kuvanveistäjä
308. Hermes ja koira (410)
309. Hermes ja arabit
310. Eunukki ja uhripappi (121)
311. Ihmiset ja Zeus (429)
312. Zeus ja hyvien asioiden ruukku (432)
313. Zeus ja ostrakonit (431)
314. Aurinko ja sammakot (342)
315. Muuli (26)
316. Herakles ja Athene (451)
317. Sairas mies ja puoskari (104)
318. Kilpahevonen (366)
319. Hevonen ja tallirenki (237)
320. Hevonen ja sotilas (365)
321. Kameli, joka paskansi jokeen (412)
322. Rapu ja emo (225)
323. Korppi ja Hermes (420)
324. Kipeä korppi ja emo (224)
325. Maanviljelijä ja töyhtökiuru
326. Metsästäjä ja puunhakkaaja (9)
327. Metsästäjä ja kalastaja
332. Koira ja kulkunen (29)
333. Jänis ja kettu (54)
334. Jänis ja leijonan oikeus (222)
335. Leijona ja kotka
336. Leijona, kettu ja hirvi (221)
337. Leijona, kettu ja apina
338. Leijona ja villisika (156)
339. Leijona ja hyeena (217)
340. Leijona ja jousimies (139)
341. Leijona ja vasa (210)
342. Sudet ja koirat (144)
343. Koirat ja kenraali; eli Sudet ja koirat sodassa (154)
344. Kettu, susi ja leijonat; eli Susi leijonien joukossa (89)
345. Kettu, susi ja lahja (177)
346. Susi ja koira puupannassa (203)
347. Susi ja leijona (318)
348. Susi ja aasi (223)
349. Kerskaileva lamppu (24)
350. Avionrikkoja ja aviomies
351. Nuori hirvi ja hirviemo (138)
352. Maalaishiiri ja kaupunkilaishiiri (381)
353. Hiiri ja härkä
354. Hiiri ja sepät
355. Totuus autiomaassa (449)
356. Lampaat ja koira (164)
357. Aasi, hevonen ja sota; eli Aasi, joka kadehti hevosta (383)
358. Aasi leijonana (87)
359. Aasi katolla
360. Kettu, aasi ja orjantappura (249)
361. Linnunpyytäjä, peltopyy ja kukko (262)
362. Käärmeen häntä (73)
363. Isä, poika ja leijona; eli Poika ja maalattu leijona (354)
364. Eläinten kauneuskilpailu (34)
365. Paimen, susi ja koira (148)
366. Paimen ja sudenpentu (151)
367. Polemos ja Hybris (448)
368. Joki ja talja (23)
369. Ruusu ja amarantti (299)
370. Torvensoittaja (263)
371. Lisko ja käärme
372. Leijona ja kolme sonnia (155)
373. Muurahainen ja heinäsirkka (266)
374. Pukki ja viiniköynnös (257)
375. Kalju ratsastaja (402)
376. Sammakko ja härkä (75)
377. Varis ja ylpeä pääsky (25)
378. Ruukut (191)
379. Mies, joka oli rakastunut omaan tyttäreensä
380. Kuninkaan poika ja hänen suolensa
381. Vanha maanviljelijä ja aasit
382. Delfoilaiset ja heidän esivanhempansa
383. Prometheus ja kaksi tietä (450)
384. Hiiri ja sammakko (269)
385. Unet
386. Typerä tyttö
387. Mies ja itikka (84)
388. Leski ja kyntäjä
389. Kissan syntymäpäiväjuhlat (46)
390. Varis ja vesiruukku (413)
391. Merimiehet ja kivet
392. Susi ja kipeä aasi (99)
393. Etiopialainen (108)
394. Kettu ja leijona metsästäjinä (72)
395. Käärme ja kotka
396. Haarahaukka, joka hirnui (438)
397. Linnunpyytäjä ja laulukaskas
398. Korppi ja joutsen (128)
399. Hanhi ja joutsen (64)
400. Paimen ja mehiläiset
Sisältö > Luettelo faabeleista (Perryn indeksi) > 401–500

401. Mies, tamma ja varsa (196)
402. Metsästäjä ja ratsastaja (36)
403. Metsästäjä ja koira
404. Metsästäjä ja susi
405. Kyklooppi
406. Koirat ja leijonannahka
407. Koira ja susi (4)
408. Jänis kaivossa ja kettu
409. Kettu ja vangittu leijona (21)
410. Nuorukainen ja nainen
411. Villiaasi, kesy aasi ja leijona (205)
412. Joet ja meri (38)
413. Oliivipuu ja viikunapuu
414. Sonni, leijonaemo ja villisika (229)
415. Seppä ja koira (233)
416. Karhu, kettu ja leijona metsästämässä yhdessä
417. Susi ja Lykofron
418. Struts
419. Varas ja majatalonpitäjä
420. Kaksi avionrikkojaa
421. Merimies ja hänen poikansa
422. Kotka, joka oli aiemmin ihminen
423. Aisopos ja narttu
424. Aisopos korinttilaisille
425. Kalastaja ja mustekala
426. Kettu ja kattohaikara (256)
427. Siili, kettu ja punkit (192)
428. Sybarislainen ja vaunut
429. Kettu ja aaltoja laskenut mies
430. Ihmisen luominen
431. Ihmisten ja eläinten kieli
432. Apollon, muusat ja dryadit
433. Afrodite ja kauppias
434. Peukaloinen kotkan selässä
435. Musta kissa
436. Kybelen pappi ja leijona
437. Pöllö ja linnut
438. Ruukku nostaa oikeusjutun; eli Sybarislainen nainen ja ruukku (301)
439. Laakeripuu ja oliivipuu
440. Karannut orja
441. Juhlapäivä ja sen jälkeinen päivä
442. Punastumisen alkuperä
443. Harmaahaikara ja hiirihaukka
444. Eros ihmisten joukossa
445. Nautinto ja Kipu
446. Käki ja pikkulinnut
447. Töyhtökiuru ja sen töyhtö
448. Orfeus ja koirat (437)
449. Koira talvella ja kesällä; eli Koiran talo
450. Leijonat ja jänikset
451. Susi lampaan vaatteissa (88)
452. Susi ja aasi oikeudessa
453. Susi ja paimenet (243)
454. Hiiri ja osteri
455. Momos ja Afrodite
456. Typerys ja siivilä
457. Poika ja villihevonen
458. Aasi ja Dipsas-käärme
459. Aasin kurkistus
460. Aasi ja varjo (304)
461. Silmät ja hunaja; eli Silmät ja suu (71)
462. Kuningatar Arsinoen suru
463. Tanssivat apinat
464. Apinat kaupunkia perustamassa
465. Paimen, teurastaja ja karitsa
466. Yltäkylläisyys ja Puute
467. Satyyri ja tuli
468. Kuu ja hänen äitinsä
469. Leijona, härkä ja sen sarvet
470. Laulukaskaat
471. Täit ja maanviljelijä
472. Turhamainen naakka ja riikinkukko
473. Jänis ja varpunen (267)
474. Susi, kettu ja apina (311)
475. Suutarista lääkäriksi
476. Vanhus ja aasi (207)
477. Lammas, hirvi ja susi (309)
478. Lammas, koira ja susi
479. Synnyttävä nainen (404)
480. Koiraemo ja pennut (42)
481. Vanha leijona, villikarju, härkä ja aasi
482. Koirat ja krokotiilit
483. Koira ja aarre (379)
484. Aasi loukkaa villikarjua
485. Sammakot ja taistelevat sonnit (211)
486. Haarahaukka ja kyyhkyset
487. Nuori härkä, leijona ja varas
488. Kotka, kissa ja villisian emakko
489. Keisari Tiberius ja lakeija
490. Kotka ja varis
491. Kaksi muulia (380)
492. Hirvi härkätallissa (131)
493. Vanha nainen ja viiniruukku
494. Pantteri ja paimenet
495. Aisopos ja maanviljelijä
496. Teurastaja ja apina
497. Aisopos ja hulinoitsija (255)
498. Kärpänen ja muuli (15)
499. Veli ja sisar
500. Sokrates ja ystävät (182)