stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
One for the Money (elokuva)
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Katherine Heigl  | … |  Stephanie Plum   |
|  Jason O’Mara  | … |  Joe Morelli   |
|  Daniel Sunjata  | … |  Ranger   |
|  John Leguizamo  | … |  Jimmy Alpha   |
|  Sherri Shepherd  | … |  Lula   |
|  Debbie Reynolds  | … |  Mazur   |
|  Debra Monk  | … |  Mrs. Plum   |
|  Nate Mooney  | … |  Eddie Gazarra   |
|  Adam Paul  | … |  Bernie Kuntz   |
|  Fisher Stevens  | … |  Morty Beyers   |
|  Ana Reeder  | … |  Connie   |
|  Patrick Fischler  | … |  Vinnie Plum   |
Aiheesta muualla

One for the Money Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:One for the Money (film)
Käännös suomeksi
Rosoboroneksport

| Rosoboroneksport Рособоронэкспорт |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö (OAO)
Perustettu:  2000
Toimitusjohtaja:  Anatoli Isaikin
Kotipaikka:  Gogolevski b-r 21, 119991 Moskova, Venäjä
Emoyhtiö:  Rosteh (100% omistusosuus)
Omistaja:  Venäjän valtio
Kotisivu:  www.rosoboronexport.ru(venäjäksi)(englanniksi)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rosoboroneksportin pääkonttori Moskovassa.
Rosoboroneksport (ven. ОАО Рособоронэ́кспорт) on vuonna 2000 perustettu Venäjän valtionkorporaatio Rostehin tytäryhtiö, joka vastaa maan aseiden, kaksoiskäyttötuotteiden ja näihin liittyvien palvelujen kaupasta ulkomaiden kanssa. Osakeyhtiömuotoisen yrityksen kotipaikka on Moskova.
Vuonna 2013 se vei venäläisaseita 13,2 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvosta. Tukholman rauhantutkimuslaitos SIPRIn mukaan Venäjä nousi vuonna 2013 maailman suurimmaksi aseidenviejäksi.  Toisen, venäläisen Vojennoje obozrenije-lehden tietoon nojautuvan lähteen mukaan Yhdysvaltain asevienti olisi kuitenkin ollut huomattavasti suurempi, 23,6 miljardia USD ja Ranska olisi ollut kolmanneksi suurin aseidenviejä (6,9 mrd. USD).
Vuonna 2014 Venäjän Rosoboroneksport vei aseita noin 13 miljardilla dollarilla, toisen arvion mukaan Venäjän asevienti oli tuolloin 15 miljardia dollaria. Rosoboroneksportin osuus Venäjän aseviennistä on noin 80 prosenttia. Maa suunnitteli kasvattavansa aseidenvientiään vuonna 2015 EU:n, Yhdysvaltain ja muiden länsimaiden vientirajoituksista huolimatta.
Yhtiö on läsnä tärkeimmillä kansainvälisillä aseteollisuusmessuilla. Venäjällä alan merkittävimpiin esittelytapahtumiin kuuluu vuosittainen Oboronexpo-näyttely.
Joulukuussa 2014 Yhdysvallat aikoi lisätä yrityksen talouspakotteisiin, mikäli venäläisiä aseita myydään tai siirretään Syyriaan tai tietyille alueille Ukrainaa, Moldovaa tai Georgiaa ilman näiden valtioiden hallituksen suostumusta.
Aiheesta muualla

Rosoboroneksport - Investoram (Yhtiön tilinpäätöksiä yms) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (roe.ru)
Rossijski Mistral polutšit otetšesvennoje oružije (15.8.2014, Venäjän ostamasta ranskalaisesta Mistral-aluksesta) (venäjäksi) (vpk.name)
How to Do Business With a Blacklisted Russian Weapons Company (28.7.2008) (englanniksi) (wired.com)
Revolution Dance

| Revolution Dance JMZ |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 6. joulukuuta 2008
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: rap
 Levy-yhtiö: Edel Records
JMZ:n muut julkaisut
| Gotcha!!! 2008 | Revolution Dance 2008 |   |
Revolution Dance on suomalaisen rap-artisti JMZ:n joulukuussa 2008 julkaisema EP. EP:stä julkaistiin vain pieni, numeroitu sadan kappaleen painos.
Kappaleet

Pure Entertainment
Tracks
Tonight (mukana Timo Pieni Huijaus)
Revolution Dance
Rikkimaksa

Keltaista rikkimaksaa.
Rikkimaksa (engl. liver of sulfur, saks. Schwefelleber, lat. hepar sulfuris) on kaliumsulfidin (K2S), kaliumtiosulfaatin(K2S2O3) ja luultavasti kaliumvetysulfidin (KHS) seos.[lähde? ]
Kemiaa

Rikkimaksaa valmistetaan kuumentamalla potaskaa rikin kanssa hapettomissa oloissa 250 °C lämpötilaan. Se on yleensä maksanväristä tai kellertävää kiinteää ainetta, joka liukenee hyvin veteen. Veteen liuotetettuna rikkimaksa hajoaa vähitellen rikkiemulsioksi ("rikkimaito") ja rikkivedyksi. Jos sitä ei säilytetä ilmatiiviissä astiassa, se hajoaa vähitellen kaliumsulfaatiksi ja kaliumkarbonaatiksi.[lähde? ]
Käyttö

Rikkimaksaa käytetään kuparin ja kuparipohjaisten metalliseosten, kuten pronssin ja messingin, sekä hopean patinointiin. Kupariseoksiin saadaan ruskea tai musta väri. Hopea patinoidaan yleensä tummaksi, mutta keskeyttämällä reaktio voidaan saada eri värejä ja jopa sateenkaarta muistuttava värikirjo.
Aikoinaan sitä on käytetty myös aknen, syyhyn ja muiden ihotautien hoitoon.
Aiheesta muualla

Metallinvärjäystä: 4. Rikkimaksakylpy
Hopean patinointia rikkimaksalla.
Paimensukuinen lapinkoira

Paimensukuinen lapinkoira
Paimensukuinen lapinkoira on yksi suomenlapinkoiran siitoslinjoista. Virallisesti suomenlapinkoira on vain yksi rotu, mutta epävirallisesti rodun sisällä on tietyistä porokoirataustaisista kantakoirista polveutuva kanta, joita kutsutaan paimensukuisiksi lapinkoiriksi[lähde? ]. Tätä kantaa pyritään kasvattamaan suomenlapinkoirarekisterin sisällä omana linjanaan. Paimensukuisiksi lapinkoiriksi sanotaan niitä lapinkoirarekisterissä olevia koiria, jotka polveutuvat Suomen, Norjan ja Ruotsin poronhoitoalueilta kootuista, tunnettuihin työkoirasukuihin kuuluvista koirista. Näissä koirissa on pyritty säilyttämään Tunturi-Lapin vanhan paimenkoiran olemus, sen tyyppi, rakenne ja luonne.
Paimensukuisessa linjassa on pyritty säilyttämään alkuperäisen maatiaisporokoirakannan geeniperimää. Tavoitteena ei siis ole ollut perinteisille kennelroduille tyypillinen rotumääritelmään perustuva karsiva ja kantaa yhtenäistävä jalostus. Siksi paimensukuisessa linjassa koirien ulkomuoto on hyvin vaihteleva. Paimensukuiset lapinkoirat eivät eroa luonteeltaan tai käyttöominaisuuksiltaan juurikaan muista lapinkoirista. Ulkonäöltään paimensukuinen poikkeaa kuitenkin jalostetusta näyttelytyypistä selvästi, eivätkä paimensukuisen kasvattajat pyri tiiviisti yhtenäiseen ulkonäköön. Paimensukuinen lapinkoira on pitkärunkoinen ja matalaryhtinen, eikä sen häntä kierry yhtä tiukasti selän päälle. Paimensukuisen turkki ei myöskään ole niin ryhdikäs, vaan enemmänkin "makaava". Paimensukuisen suomenlapinkoiran kuono on tavallisen suomenlapinkoiran kuonoa pidempi. Sen ja muiden yllä mainittujen asioiden takia paimensukuinen lapinkoira ei pärjää kovinkaan hyvin koiranäyttelyissä.
Nykyisin paimensukuinen lapinkoira on suosittu perhekoira, joka soveltuu monenlaisiin harrastuksiin paimennuksesta palveluskoiralajeihin. Erityisesti se nauttii elämästään retkeilevien ihmisten koirana. Paimensukuisia lapinkoiria on myös maatilojen ”monitoimikoirina”, apuna nautakarjan tai lampaiden paimennuksessa ja jokunen myös esi-isiensä alkuperäisessä tehtävässä porokoirana Lapissa. Pentuja syntyy vuosittain 200–300.
Parhaimmillaan paimensukuinen lapinkoira on yhteistyöhaluinen ja älykäs, paimenkoiramaisen nöyrä ja kuuliainen, mutta kykenevä itsenäisiin ratkaisuihin, rauhallinen ja silti aina valmis toimintaan. Yksinäiseksi pihakoiraksi sitä ei saa alistaa, sillä se on ennen kaikkea ihmisen koira. Koirien paimennustaipumuksia on mahdollista testata Porokoirakerhon järjestämissä poropaimennustaipumustesteissä ja poropaimennuskilpailussa. Paimennustaipumuksia tutkitaan myös Kennelliiton alaisissa lammaspaimennuskokeissa ja Paimensukuisen Lapinkoiran Seura ry:n epävirallisissa paimennustaipumustesteissä lampailla.
Paimensukuiseksi kutsumisesta on esitetty kritiikkiä lapinkoirajärjestöjen sisällä, koska harrastajat esittävät erilaisia väitteitä tästä linjasta.
Paimensukuisen Lapinkoiran Seura ry

Paimensukuisen lapinkoiran seura ry perustettiin vuonna 1981, kun rodun harrastajien keskuudessa syntyi erimielisyyttä suomenlapinkoiran rotutyypistä. Seura pitää kirjaa suomenlapinkoirarekisteristä erillisenä säilytetystä kannasta. Yhdistys on tehnyt työtä luonnollisen koiranjalostuksen puolesta, jossa pääpaino on koiran terveydellä, luonteella ja alkuperäisillä käyttöominaisuuksilla. Suurin osa paimensukuisten lapinkoirien kantakoirista löydettiin Suomen, Ruotsin ja Norjan saamelaisalueelta 1970-luvulla. Joitakin uusia kantakoiria on hyväksytty vielä 2000-luvun puolella. Kanta on haluttu pitää erillisenä, koska virallisessa kennelmaailmassa vallalla oleva rotumääritelmään perustuva karsiva ulkomuotojalostus on koettu uhkaksi alkuperäisen paimenkoiratyypin ja porojen paimennukseen käytettyjen sukulinjojen säilyttämiselle.
Tapahtumat

Maatiainen ry valitsi paimensukuisen lapinkoiran vuoden 2011 maatiaiseläimeksi. Monet suomalaiset alkuperäisrodut ovat nykyisin pieniä, uhanalaisia rotuja. Ihmisen kesyttämien eläinlajien geneettinen monimuotoisuus turvataan ylläpitämällä alkuperäisrotuja.
Paimensukuisen Lapinkoiran Seura ry järjestää vuosittain suuren katselmuksen joka kokoaa yhteen paimensukuisia lapinkoiria ympäri Suomen. Katselmuksen tarkoitus on saada käsitys paimensukuisen lapinkoiran kannasta. Kyseessä ei ole näyttely, vaan nimenomaan katselmus.
Aiheesta muualla

Paimensukuisen lapinkoiran seura
Paimensukuisen lapinkoiran historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Maatiainen ry
Porokoirakerho ry
Revolution Is My Name

| ”Revolution Is My Name” Pantera |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Äänitetty : 1999
 Julkaistu: tammikuu 2000
 Tuottaja(t): Pantera & Sterling Whitfield
 Tyylilaji: groove metal
 Kesto: 05.19
 Levy-yhtiö: Eastwest Records
Panteran muut singlet
| ”Cat Scratch Fever” 1999 | ”Revolution Is My Name” 2000 | ”Goddamn Electric” 2000 |
Revolution Is My Name on heavy metal -yhtye Panteran vuonna 2000 julkaistun viimeisen pitkäsoiton Reinventing the Steel kappale.
Kappale on Pantera-yhtyeen viimeinen suuri hitti ja yksi tunnetuimmista. Kappaleen musiikkivideolla esitetään kaikki yhtyeen jäsenet lapsina ja kuinka he pääsivät rockin makuun ja sitä kautta sai kanavansa omaan vallankumoukseensa, josta lähinnä kappale kertoo. Kappaleen sanoitukset ovat kuitenkin lähinnä laulajan Phil Anselmon näkemyksiä.
Aiheesta muualla

Pantera - Revolution Is My Name (Official Video) YouTubessa
Pantera
| --- | --- |
Studioalbumit::   Metal Magic  Projects in the Jungle  I Am the Night  Power Metal  Cowboys from Hell  Vulgar Display of Power  Far Beyond Driven  The Great Southern Trendkill  Reinventing the Steel 
Muut julkaisut:  Official Live: 101 Proof (live) - The Best of Pantera - Reinventing Hell (kokoelma)
Paavo Hirvikallio

Paavo Hirvikallio (4. syyskuuta 1911 Luumäki – 7. maaliskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen valtiotieteen tohtori ja poliittisen historian tutkija.
Hirvikallion vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Taavetti (Taavi) Hirvikallio (1882–1918) ja Aliina Riihelä (1889–1926). Hirvikallion isä joutui Suomen sisällissodan aikana punaisten teloittamaksi Kouvolassa 10. huhtikuuta 1918 ja hänen pankin prokuristina toiminut äitinsä surmattiin Taavetin Kansallis-Osake-Pankin konttorin ryöstöyrityksen yhteydessä 1. kesäkuuta 1926. Hirvikallio pääsi ylioppilaaksi 1929 Kouvolan yhteiskoulusta ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1935. Hän suoritti 1951 puhetaidon opettajan (logonomi) tutkinnon ja väitteli 1958 valtiotieteen tohtoriksi. Hirvenkallion väitöskirja käsitteli Suomen tasavallan presidentinvaaleja vuosina 1919–1950 ja presidenttien valintaan liittyneitä taustatekijöitä. Väitöskirjaa varten Hirvikallio haastatteli muun muassa kaikkia vuonna 1958 elossa olleita presidentin valitsijamiehiä.
Hirvikallio oli työssä Kansallis-Osake-Pankin pääkonttorissa 1936–1946 ja kauppa- ja teollisuusministeriössä 1946–1950. Hän toimi sitten valtio-opin, yhteiskuntaopin ja kansainvälisen politiikan opettajana muun muassa Sotakorkeakoulussa ja Maasotakoulussa.
Hirvikallio kuului 1930-luvulla äärioikeistolaisuutta vastustaneen Vapaamielisten Klubin perustajiin. Hän oli mukana perustamassa vuonna 1935 politiikan tutkimukseen erikoistunutta Valtiotieteellistä yhdistystä ja hän toimitti yhdistyksen vuosikirjat 1941–1951.
Paavo Hirvikallio oli naimisissa 1936–1994 Gertrud Emilia Modigin (1907–1994) kanssa. Suomen Kulttuurirahaston yhteydessä toimii Hirvikallion testamenttilahjoitukseen perustuva Paavo Hirvikallion rahasto joka tukee poliittisen historian jatko-opintoja.
Teoksia

Tasavallan presidentin vaalit Suomessa 1919-1950, Helsingin yliopiston väitöskirja. Tekijä, Porvoo 1958
Paavo Hiltunen

Paavo Hiltunen pitämässä raamattutuntia Nurmeksessa vuonna 1987.
Paavo Oskar Hiltunen (2. kesäkuuta 1923 Helsinki – 31. elokuuta 2013 Järvenpää) oli suomalainen juristi, hovioikeudenneuvos ja evankelista.
Hiltunen valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1946, lakitieteen lisensiaatiksi ja varatuomariksi 1948. Hän toimi asianajajana 1945–1950 ja Helsingin hovioikeudessa hovioikeudenneuvoksena 1957–1987.
Hänen väitöskirjansa hylättiin 1952, jonka jälkeen hän koki voimakkaan uskonnollisen heräämisen. Hiltunen oli julkisuudessa voimakkaiden moraalisten kannanottojensa vuoksi, muun muassa Hannu Salaman Juhannustanssit-kirjaa koskevassa keskustelussa sekä pastori Jouni Apajalahden Minimessu-kirjaa koskeneessa arvostelussaan. Hän kirjoitti kymmeniä uskonnollisia kirjoja sekä omaelämäkerrallisia teoksia.
Tutkija Ville Okkonen on luonnehtinut Hiltusen ajattelua oikeiston marginaaliin kuuluvaksi. Hiltunen uskoi, että maailmassa alkaa pian Raamatun profetioiden mukainen antikristillinen diktatuuri, josta Suomen 1970-luvun ”vasemmistovyöry” oli yksi oire. Hiltunen kuvasi omaa Raamatun lukutapaansa sanomalla, että se on samanlainen kuin Israelin entisillä kuninkailla.
Paavo Hiltusen elämäkerta ilmestyi vuonna 2023. Sen nimi on Paavo Hiltunen, persoonallinen vaikuttaja. Kerkeän kirjurin syntymästä 100 vuotta. Kirjan on kirjoittanut Petri Hiltunen ja kustantanut Kuva ja Sana.
Teoksia

Daavid ja Jeesus
Daavid kuningas
Eksyttäjät (yhdessä Leo Mellerin kanssa)
Huomenna sinä saavut (yhdessä Vuokko Hiltusen kanssa)
Huumausaineista vapauteen
Huumausaineongelma
Hätähuuto nuorten puolesta
Israel ja Aamuruskon Peura
Ja maa tuli täyteen väkivaltaa
Joosef, Egyptin valtias
Jumalanpilkka
Kaksinkertainen osa
Kenet Suomi valitsee
Kohti kaaosta
Koulu harhateillä
Kuole Pojan puolesta
Käykäämme oikeutta
Lain ja Evankeliumin mies
Laki harhateillä
Lopun ajan Israel
Marian kolmet kasvot
Matkalla diktatuuriin
Matkalla utopiaan
Minun menestysteologiani
Mitä Rudolf Steiner todella opetti
Nooan arkki - totta vai tarua?
Orjuudesta vapauteen
Politisoituva rikoslaki
Rakastatko?
Raportti terrorista
Rukous on rakkautta
Seitsemän palmikkoa
Seurakunnan viimeiset 3 1/2 vuotta
Siunauksia syvyydestä
Sulkasato
Suomi Maailma Kristityt
Super-uskovat
Suurin sanoma
Takaisin helluntaihin
Toronto-ilmiö läpivalaisussa
Tror du på ett evigt liv?
Viisi kiveä
Äkäpussi kesytetään
Älä lyö Kristusta
Pamela Dutkiewicz

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pamela Dutkiewicz vuonna 2018. |  Pamela Dutkiewicz vuonna 2018. |  Pamela Dutkiewicz vuonna 2018. |  |
Maa:  Saksa
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Lontoo 2017 | 100 m aj. |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Berliini 2018 | 100 m aj. |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Belgrad 2017 | 60 m aj. |  |
Pamela Dutkiewicz (s. 28. syyskuuta 1991 Wattenscheid, Saksa) on saksalainen 100 metrin aitajuoksun MM-mitalisti. Hän edustaa TV Wattenscheid -seuraa ja on pituudeltaan 170 cm.
Dutkiewicz keskeytti 100 metrin aitajuoksun loppukilpailun Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui välierissä. Hän saavutti Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 pronssia 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,95. Hän voitti 100 metrin aitajuoksun Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa 2017. Lontoon MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia ajalla 12,72. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sai hopeaa niin ikään ajalla 12,72.
Dutkiewicz juoksi 100 metrin aitajuoksuennätyksensä 12,61 Weinheimissa 27. toukokuuta 2017. 60 metrin aidat hän on juossut hallissa aikaan 7,79 Leipzigissa 18. helmikuuta 2017. Hän on voittanut Saksan-mestaruuden ulkoradoilla 100 metrin aitajuoksussa 2017 ja 2018 sekä sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa 2017 ja 2019.
Ryntäys

Ryntäykseen lähteneitä hevosia
Ryntäys tarkoittaa vauhkoontuneiden eläinten tai panikoituneiden ihmisten kaoottista pakoa. Suurissa väentungoksissa tapahtuvia ryntäyksiä sattuu etenkin uskonnollisten tapahtumien yhteydessä.
Rosoheltat

| Rosoheltat |
| --- | --- |
 Lentinus tigrinus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Polyporaceae
Suku::  Rosoheltat Lentinus  Fr. 1825
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rosoheltat (Lentinus) on Polyporaceae-heimoon kuuluva sienisuku, jonka luokittelu on muuttunut merkittävästi DNA-tutkimusten myötä. Aiemmin suku sisälsi vain helttasieniä, joilla oli usein rosoiset heltat. DNA-tutkimusten perusteella sukuun sisältyy kuitenkin myös kevätkäävän kaltaisia kääpiä. Siksi rosohelttoihin on siirretty useita kääpälajeja, ja vastaavasti monia helttasieniä on siirretty muihin sukuihin.
Luokittelu

Rosohelttoihin on perinteisesti luokiteltu vain helttasieniä, joista monilla on rosoiset helttojen terät. Valkoisen itiöpölynsä johdosta ne on tavattu luokitella Tricholomataceae-heimoon. Rosohelttojen kääpämäisistä piirteistä on tiedetty pitkään, mutta perinteisesti sienten pääjaot on tehty itiölavan muodon perusteella, jolloin rosoheltat ja käävät joutuvat eri ryhmiin. 1970- ja 1980-luvuilta alkaen läheisyyttä kääpiin on kuitenkin painotettu enemmän, ja rosoheltat on alettu luokitella Polyporaceae-heimoon.
Vielä 1900-luvun lopulla rosohelttoihin luokiteltiin monia helttasieniä, joita ei enää pidetä toistensa lähisukulaisina. Sieniä, jotka ennen DNA-tutkimuksia luokiteltiin rosohelttoihin, ovat esimerkiksi siitake, ratapölkkysieni, tuoksuvinokas ja rustovinokas. Lisäksi DNA-tutkimukset ovat paljastaneet, että osa jalkakäävistä (Polyporus) kuuluu oikeasti rosohelttojen sukuun. Näitä ovat esimerkiksi Suomessakin tavattavat talvikääpä ja kevätkääpä. Suomen Lajitietokeskus luokittelee kuitenkin talvi- ja kevätkäävän edelleen jalkakääpiin.
Suomen Lajitietokeskuksen mukaan ainoa suomalainen rosohelttalaji on rustovinokas. Uusissa tutkimuksissa rustovinokas luokitellaan kuitenkin sukuun Panus, joka kuuluu Panaceae-heimoon. Panus on yksi Polyporales-lahkon kolmesta suvusta, joissa on kehittynyt tyypillisen helttasienen kaltaisia sieniä; muut suvut ovat rosoheltat (Lentinus) ja tuoksuvinokkaan sisältävä Neofavolus. Kaikki aiemmin rosohelttoihin luetuista helttasienistä eivät kuulu Polyporales-lahkoon: esimerkiksi siitake kuuluu Agaricales-lahkoon ja ratapölkkysieni Gloeophyllales-lahkoon.
Luokittelu > Lajeja

DNA-tutkimuksissa ainakin seuraavat lajit on todettu Lentinus-sukuun kuuluviksi:
Lentinus arcularius
Lentinus badius
Talvikääpä (Lentinus brumalis)
Lentinus crinitus
Lentinus flexipes
Lentinus longiporus
Lentinus polychrous
Lentinus sajor-caju
Lentinus squarrosulus
Kevätkääpä (Lentinus substrictus)
Lentinus thailandensis
Lentinus tigrinus
Rikkinäinen Suomi

| Rikkinäinen Suomi Lähiöbotox |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. elokuuta 2020
 Tyylilaji: rap metal, heavy hardcore
 Kesto: 26.16
 Levy-yhtiö: Deggael Communications
Listasijoitukset
  28.
Lähiöbotoxin muut julkaisut
| LÄHIÖBOTOX EP 2019 | Rikkinäinen Suomi 2020 | Itä-Metal 2022 |
Rikkinäinen Suomi on suomalaisen rap metal -yhtyeen Lähiöbotoxin debyyttialbumi, joka julkaistiin 28. elokuuta 2020. Levy oli ehdolla 2021 Emma-gaalassa vuoden metalli -kategoriassa.
Kappaleet

Rikkinäinen Suomi – 2.59
Saunan takana – 2.04
Tuu kokeilee – 2.19
Soittakaa kytät! – 2.56
Sydämetön – 2.59
Nigi Nigi – 1.54
Kaikki hajoo – 1.59
Kongo – 2.44
Aamuun asti – 1.58
Puhdasverinen vihaaja – 4.20
Kokoonpano

Luyeye Konssi – rap
Hanad Hassan – rap
Jaakko Luomanen – kitara
Harto Haukkaluoma – kitara
Samuli Peurala – bassokitara
Lauri Ojala – rummut
Arvostelut

Imperiumi: 9/10
Kaaoszine: 9-/10
Soundi:
V2.fi:
Rikkipumissi

| Rikkipumissi |
| --- | --- |
 Eriogonum umbellatum var. humistratum
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Tatarkasvit Polygonaceae
Suku::  Pumissit Eriogonum
Laji::  umbellatum
Kaksiosainen nimi
 Eriogonum umbellatum  Torr. 
Katso myös
   Rikkipumissi Wikispeciesissä   Rikkipumissi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rikkipumissi (Eriogonum umbellatum) on tatarkasveihin kuuluva läntisessä Pohjois-Amerikassa kasvava varpu tai pienikokoinen pensas. Sillä on monia muunnoksia, ja niiden ulkonäkö vaihtelee huomattavasti.
Koko ja ulkonäkö

Rikkipumissi on ulkonäöltään hyvin vaihteleva kasvi, ja sen muunnokset voivat olla huomattavan erinäköisiä. Laji muodostaa yleensä lehtiä mattomaisesti lähelle maanpintaa. Lehdet ovat vihreät yläpinnalta ja villaiset sekä harmaat alapinnalta. Ne ovat yleensä lusikkamaisia tai keihäsmäisiä ja alle kahdeksan senttimetriä pitkiä. Kukat kasvavat pitkän varren päässä, ja ne ovat yleensä keltaisia tai kermanvärisiä.
Levinneisyysalue ja elinympäristö

Lajia tavataan Pohjois-Amerikan länsiosissa. Sitä kasvaa Kanadassa Brittiläisessä Kolumbiassa ja Albertasta. Sieltä levinneisyysalue kulkee etelässä Kalifornian eteläosiin saakka ja idässä Montanaan ja Coloradoon. Rikkipumissi kasvaa tasangoilla ja vuoristoseuduilla, kuivilla ja usein kivillä alueilla. Se on yleinen keltamänty- ja douglaskuusimetsissä. Lisäksi sitä kasvaa ruohikkoisille vuoristorinteillä noin 2 300 metriin saakka.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Rikkipumissi  (Eriogonum umbellatum)
ITIS: Eriogonum umbellatum (englanniksi)
USDA: Eriogonum umbellatum (englanniksi)
Flora of North America: Eriogonum umbellatum (englanniksi)
Paulino Lukudu Loro

Paulino Lukudu Loro (23. elokuuta 1940 – 5. huhtikuuta 2021) oli eteläsudanilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin Comboni-lähetyssaarnaajien papiksi vuonna 1970 ja nimitettiin El Obeidin hiippakunnan apostoliseksi hallitsijaksi 1974.
Lukudu Loro sai vuonna 1979 nimityksen El Obeidin piispaksi, ja hänet konsekroi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Duraisamy Simon Lourdusamy ja Eduardo Martínez Somalo. Vuonna 1983 Lukudu Loro nimitettiin Juban arkkipiispaksi.
Oyashio (1938)

| Oyashio / 親潮　 |
| --- | --- |
 Oyashio 1943

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Maizurun laivastoarsenaali
Kölinlasku:  1938
Laskettu vesille:  29. marraskuuta 1938
Palveluskäyttöön:  20. elokuuta 1939
Loppuvaihe:  upotettu 8. toukokuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 065 t (standardi) 2 529 t (kuormattu)
Pituus:  118,5 m (kokonaispituus) 116,2 m (vesiraja)
Leveys:  10,8 m
Syväys:  3,76 m
Koneteho:  52 000 hv
Nopeus:  35 kn
Miehistöä:  240
Aseistus
Aseistus:  6 × 127 mm type 3 kaksiputkisissa tyypin C torneissa 28 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 13 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 24″ torpedoputkea 36 syvyyspommia
Oyashio (jap. 親潮, oyashio) oli keisarillisen Japanin laivaston Kagerō-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Maizurun laivastoarsenaalilta, missä köli laskettiin 1938. Alus laskettiin vesille 29. marraskuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 20. elokuuta 1939.
Palvelus

Tyynenmeren sodan alkaessa alus oli 2. hävittäjälaivueen 15. hävittäjäviirikössä. Se osallistui 1. marraskuuta 1942 Tassafarongan taisteluun, jossa se upotti Yhdysvaltain laivaston raskaan risteilijän USS Northamptonin.
Alus otti osaa niin kutsuttiin Tokion pikajunaan, joka huolsi Japanin tukikohtia. Alus kuljetti Kagerōn, Kuroshion ja Michishion kanssa joukkoja Vilasta Kolombangaraan. Alus oli osaston lippulaiva. Oyashio, Kagerō ja Kuroshio osuivat 8. toukokuuta 1943 miinoihin Blackettin salmessa Arundalinsaaren ja Kolombangaran välillä, jolloin Kagerō ja Oyashio vaurioituivat pahoin ja Kuroshio upposi. Yhdysvaltain laivaston ja merijalkaväen lentokoneet upottivat vaurioituneet alukset.