stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pamir
Jäätiköt ja vesistöt

Pamirilla ja etenkin sen pohjois- ja luoteisosassa on paljon jäätiköitä. Suurin laaksojäätikkö on Vandžjax (entinen Fedtšenkon jäätikkö) Tiedeakatemian vuorilla. Lumiraja on luoteessa 4 000–4 400 ja keski- ja itäosissa 5 000–5 200 metrin korkeudella. Aiemmin lähes koko vuoristo on ollut jäätikön peittämä.
Pamir kuuluu pääosin Amudarjan vesistöön. Tärkeimmät joet ovat Pandž ja sen sivujoet Ğund, Bartang, Jazğulom ja Vandžob. Alueen luoteisosassa virtaavat Vaxšin sivujoet Xingov ja Muğob. Itäisin osa kuuluu Tarimin vesistöön ja pieni osa altaista on laskujoettomia. Suurin järvi on laskujoeton ja suolapitoinen Qarokūl. Jokilaaksoihin on muodostunut järviä maanvyöryjen seurauksena.
Kasvillisuus ja eläinkunta

Pamirin kasvillisuus ja eläinkunta on niukkaa, varsinkin alueen itäosassa, joka muistuttaa Tiibetin ylänköä. Kasvillisuusvyöhykkeitä ovat vuoriston kylmä aavikko ja puoliaavikko, heinäaro ja vuoristoniityt. Itäosassa on soistuneita alueita, suolamaita ja savitasankoja. Länsiosan jokilaaksojen rantametsiköissä kasvaa poppeleita, pajuja, koivuja sekä tyrni- ja ruusupensaita. Puu- ja pensasvyöhyke ulottuu paikoin jopa 3 900 metrin korkeuteen. Itäosassa puita ei ole lainkaan.
Länsi-Pamirin eläinkuntaan kuuluvat siperianvuohi, karhu, susi, kettu, lumileopardi, kivinäätä ja arorusakko. Lintulajeja ovat muun muassa intiankuhankeittäjä, himalajanlumikana, lepinkäiset ja paratiisimonarkki. Itä-Pamirissa elävät argaali, pitkähäntämurmeli, isokorvapika ja villakarvajänis sekä lintulajeista tiibetinlumikana, tiibetinarokyyhky, iibisnokka, tunturikiuru ja himalajankorppikotka. Keväällä ja syksyllä Pamirilla pysähtyy paljon muuttolintuja, joista osa jää talvehtimaan. Kalalajeja alueella on hyvin vähän.
Pamirin luonto on kärsinyt huomattavasti ihmisen toiminnasta, mutta neuvostoaikaisten väestönsiirtojen ja metsästysrajoitusten ansiosta se on Tadžikistanissa silti paremmassa kunnossa kuin lähialueilla Hindukušilla ja Karakorumilla. Vuonna 1992 perustettu Pamirin kansallispuisto on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2013. Muita suojelualueita ovat Zorkūljärven luonnonpuisto sekä Sangvorin ja Muzqūlin rauhoitusalueet. Xoruğin lähellä on kasvitieteellinen puutarha. Pamir on suosittu vuoristomatkailu- ja vuorikiipeilykohde.
Asutus

Pamirin länsiosassa sekä lähialueilla Afganistanissa, Pakistanissa ja Kiinassa asuu iranilaisten kielten itäiseen ryhmään kuuluvia pamirilaisia kieliä puhuvia pamirilaisia kansoja. Heidän perinteisiä elinkeinojaan ovat keinokasteluun perustuva maanviljely ja puutarhanhoito sekä laiduntamiseen perustuva karjanhoito. Uskonnoltaan pamirilaiset kansat ovat ismailiitteja. Vuonna 1925 perustettiin Tadžikistaniin kuuluva Vuoristo-Badahšanin autonominen alue. Sen itäosan asukkaat ovat etupäässä aikaisemmin paimentolaisuutta harjoittaneita kirgiisejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pamir Wikimedia Commonsissa
Cerro Corán kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Amambayn maakunta Paraguay
Pinta-ala:  12 038,0 km2 
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1976 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Cerro Corán kansallispuisto on luonnonsuojelualue Paraguayn pohjoisosassa, Amambayn departementissa.
Kivimuuria muistuttava luonnollinen kivimuodostelma.
Se on perustettu vuonna 1990. Puiston elinympäristöön kuuluu kuivaa trooppista metsää ja savannia, joiden keskellä kohoaa jyrkkärinteisiä yksittäisiä kukkuloita. Alueen luolissa on asuttu ennen eurooppalaisten tuloa Etelä-Amerikkaan.
Veljakanjoki

| Veljakanjoki Вельяканйоки |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Suojärven piiri
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Jänisjoen vesistöalue
Pinta-ala:  107 km²  
Järvisyys:  0,5 %
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Pajalampi 
 :  61.9785°N, 31.3146°E
Laskupaikka:  Jänisjärvi 
 :  62.0658°N, 31.0041°E
Läpivirtausjärvet:  Ala-Veljakka, Ylä-Veljakka, Nastoinlampi, Kuljulampi
Sivu-uomat:  Myllypuro, Hatunoja, Mustalammen laskuoja
Taajamat:  Soanlahti
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  138,9 m
Laskukorkeus:  64,4 m
Korkeusero:  96,3 m
Pituus:  18 km  
Kaltevuus:  5,35 m/km
Keskivirtaama:  1,27 m³/s (MQ) 
Muuta
Veljakanjoki tai Veljakkajoki (ven. Вельяканйоки, Вельяккайоки, Веляккаёки, Veljakanjoki, Veljakkajoki) on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä virtaava 18 kilometriä pitkä joki, joka laskee Jänisjärveen Loimolan Soanlahdella.
Joen kulku

Joen nimellä on suomeksi kaksi kirjoitusasua: Veljakanjoki ja Veljakkajoki. Kumpaakin käytetään vanhoissa suomalaisissa kartoissa ja venäjäksi kirjoitettuna venäläisissä nykykartoissa. Joki alkaa kapeana suo-ojana vanhoihin karttoihin piirrettystä Pajalammesta. Lampi sijaitsee laajalla metsäsuolla 138,9 metrin korkeudessa. Suo-oja virtaa aluksi puoli kilometriä länteen ja kaartaa sitten kilometrin kääntyen kaakkoon päin. Siellä se joutuu soistuneeseen laaksoon, josta se virtaa ulos kääntyen sitten länteen ja laskien Kuljulampeen. Vaikka puro on kulkenut alle kolme kilometriä, on se jo pudonnut 21 metriä. Puron suunta on nyt luoteeseen, jonne se puikkelehtii vaarojen ja mäkien välistä. Neljän kilometrin matkalla se virtaa Nastoinlammen, Ylä-Velikjan ja Ala-Veljakan kautta. Pieni joki putoaa Kuljunlammen Ala-Veljakan välisellä matkalla 19 metriä lisää. Täällä siihen yhtyy ensin Valkealammen ja heti sen perään Mustalammen laskuoja. Samalla joki saapuu selvään laaksoon, jonka rinteet kohoavat loivasti kumpaankin suuntaan. Laakson aluksi siihen yhtyy pohjoisesta tuleva Hatunoja, jolla on sivu-uomana Rautapuro. Joeksi kasvanut uoma alkaa laakson pohjan tulvaniityillä meanderoida ja laakson kapeissa kohdissa se on uurtanut itselleen syvän laaksonpohjan. Joki ylittää 2,5 kilometriä leveän Lautakoansuon, jossa se meanderoi taas. Suolla erottuu satelliittivalokuvissa harjujakso, jonka pohjoispuolelle joki on jäänyt virtaamaan. Jalovaaran entinen kylä on sijainnut suon pohjoispuolella, jossa kulkee edelleen tie pusikoituneiden niittyjen halki. Joki virtaa mutkitellen edeten kohti luodetta vanha asutun maalaismaiseman läpi ja kääntyy pohjoiseen Soanlahden kylän kohdalla. Viimeinen kaarre tapahtuu Jänisjärven lahdenpohjukan kaakkoispuolisella suoalueella. Täällä se kohtaa Soanjoen yhdyskanavan ennen laskua Jänisjärveen. Jänisjärven pohjoista osaa kutsutaan Pieneksi Jänisjärveksi.
Velikajan valuma-alue

Velikajanjoki kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Soanjoen valuma-alue sijaitsee Jänisjärven lähialueella. Jänisjärvi laskee vuorostaan Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen. Velikajanjoen valuma-alueen pinta-ala on 107 neliökilometriä  ja sen järvisyys on vain 0,5 %. Useimmat valuma-alueen järvistä sijaitsevat pääuoman vesireitillä. Edellä luetellut viereiset järvet ovat niitä harvoja vesistöjä, joita valuma-alueella esiintyy. Joen keskivirtaama on noin 1,3 kuutiometriä sekunnissa.
Huomioita

↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Вельяканйоки.
1 2  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
Käännös suomeksi
Ybycuin kansallispuisto

Salto Cristalin vesiputous.
| --- | --- |
Sijainti:  Ybycuí Paraguay
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ybycuin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Paraguayssa, 120 km pääkaupunki Asunciónista etelään. Siellä on sademetsää ja vesiputouksia, metsäkanalintuja ja paljon perhosia.
Puisto on suojeltu vuonna 1973.
Puisto on pinta-alaltaan verrattain pieni, 5000 ha, mutta edustaa Mata Atlânticaksi kutsuttua Atlantin rannikkosademetsää. Se on yksi parhaita paikkoja nähdä esimerkiksi värikkäitä sinitanssija-nimisiä lintuja. Kaikkiaan siellä on tavattu noin 300 lintulajia.
Sodwana Bayn kansallispuisto

Sodwana Bayn kansallispuisto on kansallispuisto Etelä-Afrikassa. Se on osa iSimangaliso Wetland Parkin kosteikkoaluetta. Alueella järjestetään retkiä kilpikonnien pesimäalueiden lähelle. Alueella voidaan harrastaa sukellusta, veneilyä ja onkimista. Osassa aluetta voidaan myös ratsastaa. Puistossa on useita patikointireittejä. Puiston läheisellä merialueella sijaitsevat St Lucian ja Maputolannin merensuojelualueet sekä koralliriutta, joka on Afrikan eteläisin. Koralliriutan tuntumassa elää 1200 kalalajia mukaan luettuna varsieväkala. Alue on suosittu sukelluskohde myös merellisen kasviston ja eläimistön sekä vedenalaisen ympäristön viehättävyyden vuoksi.
Leppäoja (Sortavalan piiri)

| Leppäoja Леппяоя, Leppjaoja |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Sortavalan piiri
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Jänisjoen vesistöalue
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Ilmakanvuori
 :  62.0258°N, 30.6907°E
Laskupaikka:  Jänisjärvi
 :  61.9459°N, 30.8405°E
Läpivirtausjärvet:  Putkilampi
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  yli 90 m  
Laskukorkeus:  64,4 m
Korkeusero:  yli 26 m
Pituus:  12 km  
Kaltevuus:  2,13 m/km
Muuta
Leppäoja (ven. Леппяоя, Леппя-оя, Leppjaoja) on Venäjällä Karjalan tasavallan Sortavalan piirissä virtaava 12 kilometriä pitkä joki, joka laskee Jänisjärveen.
Joen kulku

Joki alkaa kapeasta laaksosta, jonka pohja on suota. Laakso sijaitsee vanhoissa suomalaiskartoissa Ilmakanvuoren, Putkivaaran ja Hautavaaran välissä noin 95 metrin korkeudessa mpy. Tultuaan ulos laaksosta, virtaa puro Pitkänsillan suolla tiheästi mutkitelleen. Puroon yhtyy suo-osuudella kaksi sivupuroa. Suo-osuus on pari kilometriä hyvin tasaista maastoa ja vasta tultuaan metsäosuudelleen, alkaa joen kaltevuus kasvaa. Kaltevuus on alkukilometrillä noin 5 metriä. Laakso kapenee hieman ja puro saapuu vanhoissa kartoissa merkitylle Kontio-Leppälahden kulmakunnalle, jossa on laaksossa viljeltyjä peltoja. Puro laskee Jänisjärveen Kontiolepänlahteen. Mainitut pellot ovat edelleen viljelyssä lukuun ottamatta aivan alajuoksun palstoja.
Leppäojan valuma-alue

Leppäoja kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Leppäojan valuma-alue sijaitsee Jänisjärven lähialueella. Jänisjärvi laskee vuorostaan Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Leppäjoen valuma-alue sijaitsee vanhoissa suomalaiskartoissa Pirttipohjan ja Kirkkolahden välisessä loivarinteisessa laaksossa. Laakso on loivapiirteinen eikä siinä esiinny lampia tai järviä. Vaikka maastossa on yläjuoksulla mäkiä ja painaumia, ei sinnekään ole muodostunut lampia. Valittevat kosteikot ovat olleet Suursuo ja Pitkäsillansuo. Ainoa lampi, joka on hyvin pieni, on Putkilammen suolampi.
Huomioita

1 2  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Леппяоя.
1 2 3  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
Juurussuo

Juurussuon kylätalo, joka on vihitty käyttöön vuonna 1990.
Mourunkijärvi.
Juurussuo on Kempeleen kunnassa lähellä Oulun kaupungin ja Tyrnävän kunnan rajoja sijaitseva haja-asutteinen kylä. Kylä sijaitsee Kempeleen keskustasta itään, reitistä riippuen noin 15–20 kilometrin ajomatkan päässä. Kylä rajoittuu pohjoisessa Oulun Juurusojan ja Madekosken kaupunginosiin, lännessä Kokko- ja Linnakankaaseen, ja idässä Tyrnävän kuntaan sekä Oulun Hangaskankaaseen ja Pikkaralaan.
Alueen rakennuskanta on 1950-luvulla rakennettuja rintamamiestaloja sekä niiden lomaan rakennettuja uudenlaisia omakotitaloja. Alueen asutus on keskittynyt lähinnä kylän päätien Juurussuontien ja Mourungintien varrelle. Pääosin Juurussuo on asumatonta metsä- ja suomaata. Juurussuon asutustila-alueen eteläpuolella sijaitsee Kempeleen kunnan ainoa järvi, Mourunkijärvi.
Juurussuolla toimii kylätoimikunta. Vuonna 1990 käyttöön vihitty kylätalo on rakennettu kunnan kustantamana ja kyläläisten talkootyönä. Kylätalon pihalla sijaitseva Raivaajapatsas on Matti Lahtisen suunnittelema. Kylässä on myös vanha entinen vinttikoirarata. Kylällä on aikoinaan toiminut Oulun Osuuskaupan kyläkauppa.
Kylään on tieyhteydet Pikkaralasta, Madekoskelta, Tyrnävän Murrosta, Metsärinteeltä Mourunkijärven kautta ja Linnakankaalta. Aikaisemmin Kokkokankaalta, nykyisin Linnakankaalta lähtevä Tahkoseläntie on yksi merkittävimpiä tieyhteyksiä kyläläisille. Nykyisin kyseinen tie on luokiteltu yksityistieksi, jota valtio ei ylläpidä. Kyseisellä tiellä arvion mukaan kulkee noin 350 autoa vuorokaudessa. Toinen merkittävä tieyhteys juurussuolaisille on Kempeleen ja Tyrnävän kuntien rajalla Murron taajamassa Ketolanperäntieltä lähtevä Oulun Pikkaralaan valtatielle 22 johtava Pikkaralantie.
Juurussuon kylän postinumero on 90310 Oulu.
Historiaa

Juurussuo kuului aiemmin suurimmalta osin vuoden 1964 loppuun asti silloiseen Oulujoen kuntaan. Kyläalue ulottui myös tuolloin Tyrnävän ja Kempeleen kuntien puolelle: esimerkiksi Juurussuolla vuosina 1952–1970 toiminut Metsäalueen kansakoulu sijaitsi Kempeleen kunnan puolella. Vuonna 1965 Oulujoen kunnan lakkautumisen yhteydessä suurin osa Juurussuosta liitettiin Kempeleeseen. Kylän asukkaat olivat kylläkin tehneet jo vuonna 1953 aloitteen alueensa liittämisestä Kempeleeseen, mutta hanke sai odottaa pitkään toteutumistaan.
Aiheesta muualla

Juurussuon kylän kotisivut
Kempele
| --- | --- |
Kempeleen alueista ja kylistä kertovat artikkelit: Alakylä (kylä) · Asemanseutu (keskustaajaman keskuspaikka, asuinalue) · Hakamaa (teollisuusalue) · Juurussuo (kylä) · Ketolanperä (kylä) · Kirkonseutu (keskustaajaman osa) · Rajakorpi (kylä) · Vihiluoto (kylä, asuinalue, yritysalue) · Väärälänperä (kylä, asuinalue) · Ylikylä (keskustaajaman osa)  · Zatelliitti (yritysalue)
Kempeleen asuinalueista kertovat artikkelit: Kempeleen keskustan asuinalueet (keskustaajaman länsipuolen asuinalueet) · Ylikylä (keskustaajaman itäpuolen asuinalueet)
Muuta Kempeleeseen liittyvää: Honkasen lasten- ja nuortentalo · Kempelehalli · Kirjasto · Kotiseutumuseo · Köykkyrin virkistysalue · Meijeri · Mourunkijärvi · Pappila (uusi) · Pappila (vanha) · Pyhän Kolminaisuuden kirkko · Rautatieasema · Tiilitehdas · Vanha kirkko · Vesitorni · Zeppelin · Zimmari
Ivindon kansallispuisto

| Ivindon kansallispuisto |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Gabon  0°5′16.8″N, 12°37′48″E
Tyyppi:  Luonto
Kriteerit:  (ix)(x)
Tunnusnumero:  1653
Valintahistoria
Valintavuosi:  2021
 
Ivindon kansallispuisto on luonnonsuojelualue Gabonin pohjoisosassa. Siellä on koskemattoman sademetsän keskellä tummavetisiä jokia ja vesiputouksia. Joissa elää kotoperäisiä kalalajeja, joista 13 on uhanalaisia. Rannoilla tavataan kapeakuonokrokotiilejä, ja metsissä useita uhanalaisia lajeja kuten metsänorsuja, gorilloita, simpansseja ja harmaapapukaijoja. Puisto on ollut Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 2021. Metsissä elää myös poikkeuksellisen paljon eri lintulajeja, kaikkiaan ainakin 430, joista erikoisimpia ovat muun muassa kaljukkaat.
Djidjin ja Kongoun putoukset ovat yli 70 metriä korkeita. Puiston eteläosassa on Langouén suvanto, johon monet eläimet tulevat juomaan mineraalipitoista vettä.
Muurahaiset

| Muurahaiset |
| --- | --- |
 Punakekomuurahainen (Formica rufa)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Ampiaismaiset pistiäiset Vespoidea
Heimo::  Muurahaiset Formicidae  Latreille, 1809
Alaheimot
 Agroecomymecinae  Amblyoponinae  Aneuretinae  †Brownimeciinae  Dolichoderinae – haisumuurahaiset  Dorylinae  Ectatomminae  †Formiciinae  Formicinae – suomumuurahaiset  Heteroponerinae  Leptanillinae  Martialinae  Myrmeciinae  Myrmicinae – pistinmuurahaiset  Paraponerinae  Ponerinae – pistomuurahaiset  Proceratiinae  Pseudomyrmecinae  †Sphecomyrminae 
Katso myös
   Muurahaiset Wikispeciesissä   Muurahaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Muurahaiset (Formicidae) ovat hyönteisten heimo. Ne ovat yhdyskunnittain eläviä aitososiaalisia pistiäisiä.
Muurahaisten heimo on ollut olemassa jo yli sadan miljoonan vuoden ajan. Muurahaiset ovat hyvin sopeutuvaisia eläimiä, minkä ansiosta ne ovatkin levittäytyneet kaikkialle maapallolle napa-alueita ja muutamia etäisiä saaria lukuun ottamatta.
Muurahaiset jaetaan nykyisin 19 alaheimoon, joista 16 elää nykyaikana. Suomessa alaheimoista esiintyy neljä: haisumuurahaiset (Dolichoderinae), suomumuurahaiset (Formicinae), pistinmuurahaiset (Myrmicinae) ja pistomuurahaiset (Ponerinae). Muurahaislajeja on kuvattu yli 12 000, joista Suomessa elää noin 60.
Muurahaisyksilöitä on enemmän kuin Linnunradassa on tähtiä. Jokaista ihmistä kohden on noin 2,5 miljoonaa muurahaista. Ne painavat 12 miljardia kiloa – enemmän kuin kaikki  luonnonvaraiset linnut ja villit nisäkkäät yhteensä. Joidenkin muurahaislajien yhteiskunnissa voi olla jopa yli 20 miljoonaa muurahaista.
Muurahaisia tutkiva tiede on nimeltään myrmekologia ja muurahaistutkijoita sanotaan myrmekologeiksi.
Rakenne

Muurahaisen anatomia:
Pää
Keskiruumis
a) Pronotum b) Mesonotum c) Epinotum (Propodeum) d) Mesosternum
Takaruumis
a) Ensimmäinen selkäkilpi (tergiitti) b) Toinen selkäkilpi c) Kolmas selkäkilpi d) Neljäs selkäkilpi e) Ensimmäinen vatsakilpi (sterniitti)
Tuntosarvi
a) Varsi b) Siima
Verkkosilmä
Yläleuat
Vyötärö
a) Petiolus b) Postpetiolus c) Suomu d) Varsi
Oka, piikki
Jalka
a) Lonkka b) Reisi c) Sääri d) Nilkka e) Säärikannus f) Kynnet
Suukilpi
Pistin
Pistesilmät
Leukarihmat
Huulirihmat
Otsaliistake
Otsaharja
Otsakolmio
Muurahaisille on tunnusomaista kapea vyötärö, jossa voi olla yksi tai kaksi petiolusta, sekä tuntosarvet, joissa on mutka. Työläisen tuntosarvi koostuu pitkästä varresta ja 3–11 lyhyemmästä osasta. Koiraan tuntosarven varsi ei ole yhtä pitkä kuin työläisen. Kolmannen jalkaparin kohdalla keskiruumiissa on rauhasen aukko, joka voi näkyä joskus paljaallakin silmällä.
Muiden hyönteisten tapaan muurahaisillakin on kova kitiinikuori, joka toimii ulkoisena tukirankana. Muurahaisilla on verkkosilmät ja niiden hajuaisti sijaitsee tuntosarvien päässä. Muurahaisilla on vahvat leuat, joissa on eri lajeilla eri määrä hampaita. lähde?
Muurahaisilla ei ole verenkiertoa eikä keuhkoja. Muurahaisten vatsa on kaksiosainen: niillä on "sosiaalinen vatsa", johon ne säilövät muille (kuten kuningattarille ja toukille) annettavan ravinnon ja oma vatsansa, jonka sisällön ne käyttävät itse.
Esihistorialliset muurahaiset

Muurahaisia on ollut olemassa jo noin 120–160 miljoonaa vuotta sitten. Vanhimmat meripihkafossiilit on löydetty sadan miljoonan vuoden takaa. Nämä alkumuurahaiset olivat alkeellisia ja muistuttivat ampiaisen ja muurahaisen välimuotoa. Nämä muurahaiset, jotka ovat saaneet sukunsa nimeksi Sphecomyrma (ampiaismuurahainen), olivat noin viiden millimetrin mittaisia. Niillä oli lyhyet leuat, joissa vain kaksi hammasta; tuntosarvet olivat pidemmät ja kapeammat kuin nykyisillä lajeilla. lähde?
Muurahaiset selviytyivät liitukauden joukkotuhosta ja menestyivät hyvin. Yksi niiden menestykseen johtaneista seikoista oli sosiaalinen elämäntapa, jota esiintyi pistiäisten lisäksi vain termiiteillä.lähde?
Esihistorialliset muurahaiset > Evoluutiohistoria

Muurahaiset ovat kehittyneet ampiaisista noin 100–112 miljoonaa vuotta sitten. Vuonna 1966 löytyi muurahaisten evoluution puuttuva rengas. Ennen tätä vuoden 1966 löytöä muurahaisten historia tunnettiin vain 40–60 miljoonan vuoden päähän, sillä vanhimmat fossiilit olivat siihen mennessä löytyneet vain eoseenikauden kivikerrostumista. Tiedettiin, että muurahaiset olivat levinneet koko maailmaan noin 25–40 miljoonaa vuotta sitten, oligoseenikaudella. Sen ajan vanhimmat fossiilit olivat enimmäkseen Baltiasta löydettyjä meripihkaan kiinni jääneitä muurahaisia. Oligoseeniajan muurahaiset muistuttivat kuitenkin niin paljon nykyisiä muurahaisia, että alkumuurahaisten oli täytynyt kehittyä paljon aikaisemmin.lähde?
Läpimurto muurahaisten evoluutiohistorian tutkimuksessa tapahtui, kun New Jerseyssä asuva Freyn pariskunta löysi Cliffwood Beachin rantakallioista meripihkapalan, joka sisälsi kaksi työläismuurahaista. Meripihka, johon alkumuurahaiset olivat jääneet kiinni, oli peräisin liitukauden mammuttipetäjistä. Muurahainen osoittautui noin 90 miljoonaa vuotta vanhaksi, joten siitä tuli sensaatio. Muurahainen osoittautui hyvin alkukantaiseksi ja se muistuttikin paljon ampiaista. Se sai löytäjiensä mukaan tieteelliseksi nimekseen Sphecomyrma freyi. Myöhemmin on löydetty tätäkin vanhempia fossiileja, mutta Sphecomyrma freyin löytyminen todisti muurahaisten evoluutiota koskevat päätelmät oikeiksi. lähde?
Levinneisyys ja yleisyys

Muurahaisia esiintyy kaikkialla maan päällä, mukaan lukien subarktisella tundralla ja kuivilla aavikoilla. Muurahaisia elää monenlaisissa elinympäristöissä, koska ne ovat kaikkiruokaisia ja liikkuvaisia. Kosteissa trooppisissa ympäristöissä muurahaiset erittävät antibiootteja, jotka torjuvat mikrobeja.
Muurahaisia on maapallolla noin 20 000 000 000 000 000 eli 20 tuhatta miljoonaa miljoonaa yksilöä, lyhyemmin sanottuna 20 tuhatta biljoonaa. Ne painavat enemmän kuin planeetan luonnonvaraiset linnut ja nisäkkäät yhteensä.
Suomessa esiintyy noin 60 muurahaislajia. Etelä-Suomen metsissä muurahaiskekoja on muutama hehtaarilla, pohjoisessa vähemmän.
Yhteiskunta > Jäsenet > Kuningatar

Muurahaisyhteiskunnassa on normaalisti yksi lisääntyvä kuningatar, sen tyttäriä sekä lisääntymiskyvyttömiä työläisiä. Joidenkin lajien pesässä on useita kuningattaria, ja joillakin lajeilla esiintyy sekä yksikuningattarisia että monikuningattarisia yhteiskuntia. Eräällä muurahaislajilla pesässä voi olla jopa yli tuhat kuningatarta. Joskus kuningattaret tulevat hyvin toimeen keskenään ja tuottavat saman verran jälkeläisiä. Joskus kuningattaret taistelevat vallasta. Monikuningattarisia yhteiskuntia esiintyy viileillä seuduilla enemmän kuin tropiikissa, koska elämä on viileillä seuduilla ankarampaa kuin lämpimillä.
Noin sadalla muurahaislajilla ei ole kuningatarta lainkaan, vaan kaikki naaraspuoliset työläiset pystyvät lisääntymään. Tällaisessa pesässä lisääntyvät ne yksilöt, jotka voittavat muut yksilöt tappelussa ja ylenevät näin ”kuningattareksi”. Pesässä on kuitenkin kilpailua, ja alempiarvoiset työläiset pyrkivät kuningattareksi kuningattaren paikalle sen heikennyttyä.
Kuningatar munii pesässä jatkuvasti munia. Yksittäisestä munasta tai toukasta voi syntyä työläinen tai kuningatar. Tuloksen voi määrätä moni asia, kuten munan koko, ympäristön lämpötila, toukan ruokinta ja se, onko pesässä jo kuningatar tai minkä ikäinen se on.
Yhteiskunta > Jäsenet > Työläiset

Yhteiskunnan toiminnoista pitävät huolet työläismuurahaiset. Ne eivät lisäänny, mutta ne rakentavat pesän, keräävät ruokaa ja hoitavat jälkeläisiä. Osa työläisistä on suurikokoisia sotilaita.
Yhteiskunta > Jäsenet > Koiraat

Koiraat eli kuhnurit ovat siivekkäitä ja lisääntymiskykyisiä muurahaisia. Ne ovat kuningatarta pienempiä, joskus jopa työläisiä pienempiä. Koiraita syntyy hedelmöitymättömistä munista, joissa on vain kuningattaren perimää. Koiraiden ainoa tehtävä on suorittaa keskikesän aikoihin parittelulento, jolla ne hedelmöittävät muiden pesien nuoret kuningattaret. Koiraat kuolevat melko pian parittelulentonsa jälkeen.
Yhteiskunta > Jäsenet > Orjat ja loisijat

Esimerkiksi Polyergus-suvun lajit ryöstävät Formica-suvun muurahaisten pesistä toukkia ja koteloita ja kasvattavat niistä orjia omaan pesäänsä. Joillakin lajeilla ei ole lainkaan työläisiä, vaan niiden lisääntymiskykyiset koiraat ja naaraat asettuvat toisten muurahaisten pesiin ylläpidettäviksi.