stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hämärän vartija

| Hämärän vartija> A Scanner Darkly |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Philip K. Dick
Kieli:  englanti
Genre:  tieteisromaani
Julkaistu:  1977
Suomennos
Suomentaja:  Markku Salo
Kustantaja:  Love Kirjat (1. painos) Kirjava (2. painos)
Julkaistu:  1990 (1. painos) 2007 (2. painos)
ISBN:  978-952-99268-7-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hämärän vartija (engl. A Scanner Darkly) on Philip K. Dickin vuonna 1977 ilmestynyt tieteisromaani. Teoksen on suomentanut Markku Salo. Kirja ilmestyi Love Kirjojen kustantamana vuonna 1990; toinen tarkistettu painos ilmestyi Kirjavan kustantamana vuonna 2007.
Kirjan pohjalta valmistui 2006 samanniminen elokuva.
Aiheesta muualla

DeNardo, John : A Scanner Darkly (Arkistoitu – Internet Archive). SF Signal 5.4.2006. (englanniksi)
Immonen, Petri: Holoskannereita ja huumesekoilua. Helsingin Sanomat 3.12.1990.
Sinisalo, Johanna: Hämärän vartija. Aikakone 4/1990.
Härmänkylä

Härmänkylä on kylä Kainuussa Kuhmon kaupungin luoteisosassa. Kylä sijaitsee kantatien 89 ja seututien 904 risteyksessä noin 50 kilometrin päässä Kuhmon keskustasta. Härmänkylään vuonna 1974 rakennettu Arolan rautatieasema on suunnilleen Kontiomäki–Vartius-rataosuuden puolivälissä. Radalla on ainoastaan tavarajunaliikennettä. Härmänkylän koulu on lakkautettu oppilasmäärän vähennyttyä.lähde?
Hyvinkään maalaiskunta

| Hyvinkään maalaiskunta Hyvinge landskommun> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Hyvinkää |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Lääni:  Uudenmaan lääni
Maakunta:  Uusimaa
Kuntanumero:  107
Hallinnollinen keskus:  Hyvinkäänkylä
Perustettu:  1917
– emäpitäjä:  Nurmijärvi Hausjärvi
Liitetty:  1969
– liitoskunnat:  Hyvinkää Hyvinkään maalaiskunta
– syntynyt kunta:  Hyvinkää
Pinta-ala:   km²   (1.1.1968)
– maa:  289,9 km²
Väkiluku:  6 945   (31.12.1968)
– väestötiheys:  23,81 as./km²
Hyvinkään maalaiskunta (ruots. Hyvinge landskommun) oli Uudellamaalla sijainnut Suomen kunta. Se yhdistyi 1. tammikuuta 1969 Hyvinkään kaupungin kanssa.
Hyvinkään mlk:n naapurikunnat olivat Hyvinkään kaupunki sekä Hausjärvi, Loppi, Mäntsälä, Nurmijärvi, Riihimäki, Tuusula ja Vihti. Suurimmat asutuskeskittymät olivat Hyvinkäänkylä, Ridasjärvi, Palopuro ja Kaukas. Hyvinkäänkylän ja kaupungin rajan välille nousi 1950-luvulta alkaen Vehkojan omakotialue. Lisäksi Tuusulaan kuuluvan Jokelan taajaman tuntumaan muodostui tiheä omakotiasutus. Hyvinkään mlk:n virastotalo sijaitsi Hyvinkään kaupungin keskustassa Hämeenkadun varrella ja talossa toimi myös pieni kunnansairaala. Maalaiskunnassa oli vuonna 1968 kaikkiaan yhdeksän kansakoulua.
Hyvinkään mlk:n vaakunan suunnitteli Olof Eriksson ja se vahvistettiin vuonna 1953.
Henkikirjakylät

Erkylä, Hyvinkäänkylä, Kytäjärvi, Nukari, Pengarkoski, Ridasjärvi, Selänoja
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Hyvinkään maalaiskunnan taajamat olivat Huikko (390 asukasta), Hyvinkäänkylä (1 361 asukasta) ja Kaukas (330 asukasta). Kaukas sijaitsi kokonaan Hyvinkään maalaiskunnassa, Huikko osin Tuusulassa ja Hyvinkäänkylä osin Hyvinkään kaupungissa. Vastaavasti osa Hyvinkään keskustasta, kuten myös Nurmijärven Hietamäki-Niemelästä sekä Tuusulan Jokelasta ja Nuppulinnasta sijaitsi maalaiskunnan puolella.
Aiheesta muualla

Rauhakoski, Katri: Pienviljelysneuvojaopistosta Maaseutuopistoksi. Helsinki: Edita, 1993.
| n k Uudenmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Lohja  Loviisa  Myrskylä  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo  Pukkila  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti 
Entiset kunnat:  Bromarv  Degerby  Haagan kauppala  Huopalahti  Hyvinkään maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Karjalohja  Kulosaari  Liljendal  Lohjan kunta  Nummi  Nummi-Pusula  Oulunkylä  Pernaja  Pohja  Porvoon maalaiskunta  Pusula  Pyhäjärvi Ul  Ruotsinpyhtää  Sammatti  Snappertuna  Tammisaaren maalaiskunta  Tammisaari  Tenhola 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO) 2 
Kartta Hyvinkään alueliitoksista. Hyvinkään kunta perustettiin 1917 Nurmijärven ja Hausjärven osista. Hyvinkään kauppala erotettiin maalaiskunnasta 1926. Kaukaksen alue (A.) liitettiin Hyvinkään maalaiskuntaan Mäntsälästä ja Tuusulasta 1953. Maalaiskunta liitettiin Hyvinkään kaupunkiin vuonna 1969. Maalaiskuntaan aiemmin kuulunut Retkiojan alue (B.) liitettiin Riihimäkeen 1971 ja Jokelan alue (C.) Tuusulaan 1974.
Antti Hyvärinen (mäkihyppääjä)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Antti Hyvärinen (mäkihyppääjä) |  Antti Hyvärinen (mäkihyppääjä) |  Antti Hyvärinen (mäkihyppääjä) |  |
Maa:   Suomi
Miesten mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Cortina d'Ampezzo 1956 | normaalimäki |  |
Antti Abram Hyvärinen (21. kesäkuuta 1932 Rovaniemi – 13. tammikuuta 2000 Bad Nauheim, Saksa) oli suomalainen mäkihyppääjä, olympiavoittaja ja mäkihyppyvalmentaja.
Olympiavoittaja

Hyvärinen oli ensimmäinen suomalainen mäkihypyn olympiavoittaja, voitettuaan kultaa talvikisoissa Cortina d'Ampezzossa 1956. Siihen asti norjalaiset olivat voittaneet kaikki olympiakisojen mäkihyppykilpailut. Cortinassa Hyvärinen oli ensimmäisellä kierroksella vasta neljäs 81 metrin mittaisella hypyllään, toisella kierroksella hän teki pisimmän 84 metrin hypyn alemmalta lähtölavalta. Hopeaa sai Hyvärisestä kaksi pistettä taakse jäänyt Suomen Aulis Kallakorpi ja pronssia Saksojen yhteisjoukkueen Harry Glaß.
Hyppyura

Rovaniemellä syntynyt Hyvärinen hyppäsi ensimmäisiä kertoja Ounasvaaran mäestä jatkosodan talvina. Vuonna 1951 hän sai hopeaa nuorten sarjassa Suomen mestaruuskilpailussa. Vuoden 1952 olympialaisissa Hyvärinen oli seitsemäs ja Falunin MM-kisoissa 1954 yhdeksäs. Lahden MM-hiihtoihin 1958 hän ei päässyt kaaduttuaan marraskuussa 1957 Ounasvaaran mäessä ja jouduttuaan lonkkamurtuman vuoksi jättämään koko talven kilpailut väliin. Myös Keski-Euroopan mäkiviikolla Hyvärinen koki kovia: Oberstdorfin kisassa joulukuussa 1955 hän kaatui menettäen tajuntansa, mutta talvi jatkui paremmissa merkeissä, sillä olympiavoiton lisäksi Hyvärinen nappasi ykkössijan Holmenkollenin mäkikisassa. Helmikuussa 1955 hän voitti Cortinan olympialaisten esikisat.
Hyvärinen valittiin Vuoden urheilijaksi vuonna 1956. Helmikuussa 2017 hänet nimettiin Hiihtomuseon pohjoismaisten hiihtolajien kunniagalleriaan.
Seuratasolla Hyvärinen edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa, jonka puheenjohtajanakin hän myöhemmin toimi. Ainoan Suomen mestaruutensa hän saavutti vuonna 1954. Samana vuonna hän hyppäsi Planicassa koko uransa pisimmän hypyn, 105 metriä. Vuosina 1960–1964 hän oli Suomen Hiihtoliiton mäkivalmentajana.
Antti Hyvärisen veljenpoika Pekka Hyvärinen voitti mäkihypyn Suomen mestaruuden vuonna 1977.
Aiheesta muualla

Antti Hyvärisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. Jorma Erkkilä.
YLE Elävä arkisto: Cortinan mäestä tuplapotti
Timo Soukola: / Hyvärinen, Antti (1932–2000) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  12.1.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Mäkihypyn normaalimäen olympiavoittajat
Mäkihypyn normaalimäen maailmanmestarit
| n k Suomen vuoden urheilija |
| --- | --- |
Valitut:  1947: Mikko Hietanen, Lassi Parkkinen  1948: Heikki Hasu  1949: Viljo Heino  1950: Heikki Hasu  1951: Veikko Karvonen  1952: Veikko Hakulinen  1953: Veikko Hakulinen  1954: Veikko Hakulinen  1955: Voitto Hellsten  1956: Antti Hyvärinen  1957: Olavi Vuorisalo  1958: Vilho Ylönen  1959: Juhani Järvinen  1960: Veikko Hakulinen  1961: Kalevi Huuskonen  1962: Pentti Nikula  1963: Pentti Eskola  1964: Eero Mäntyranta  1965: Jouko Launonen  1966: Eero Mäntyranta  1967: Eero Tapio  1968: Kaarlo Kangasniemi  1969: Kaarlo Kangasniemi  1970: Kalevi Oikarainen  1971: Juha Väätäinen  1972: Lasse Virén  1973: Mona-Lisa Pursiainen  1974: Riitta Salin  1975: Heikki Ikola  1976: Lasse Virén  1977: Pertti Ukkola  1978: Helena Takalo  1979: Pertti Karppinen  1980: Pertti Karppinen  1981: Heikki Ikola  1982: Keke Rosberg  1983: Tiina Lillak  1984: Marja-Liisa Kirvesniemi  1985: Matti Nykänen  1986: Marjo Matikainen  1987: Marjo Matikainen  1988: Matti Nykänen  1989: Marjo Matikainen  1990: Päivi Alafrantti  1991: Kimmo Kinnunen  1992: Toni Nieminen  1993: Juha Kankkunen  1994: Jani Sievinen  1995: Jari Litmanen  1996: Heli Rantanen  1997: Mika Myllylä  1998: Mika Häkkinen  1999: Mika Myllylä  2000: Arsi Harju  2001: Sami Hyypiä  2002: Samppa Lajunen  2003: Hanna-Maria Seppälä  2004: Marko Yli-Hannuksela  2005: Janne Ahonen  2006: Jukka Keskisalo  2007: Tero Pitkämäki  2008: Satu Mäkelä-Nummela  2009: Aino-Kaisa Saarinen  2010: Minna Kauppi  2011: Kaisa Mäkäräinen  2012: Tuuli Petäjä-Sirén  2013: Tero Pitkämäki  2014: Iivo Niskanen, Sami Jauhojärvi  2015: Tero Pitkämäki  2016: Leo-Pekka Tähti  2017: Iivo Niskanen  2018: Iivo Niskanen  2019: Teemu Pukki  2020: Lukas Hradecký  2021: Matti Mattsson  2022: Iivo Niskanen  2023: Lauri Markkanen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Hyytelökölijalkaiset

| Hyytelökölijalkaiset |
| --- | --- |
 Pterotrachea hippocampus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Caenogastropoda
Lahko::  Littorinimorpha
Heimo::  Hyytelökölijalkaiset Pterotracheidae  Rafinesque, 1814
Suvut
 Firoloida  Pterotrachea 
Katso myös
   Hyytelökölijalkaiset Wikispeciesissä   Hyytelökölijalkaiset Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hyytelökölijalkaiset (Pterotracheidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Hyytelökölijalkaiset jaetaan kahteen sukuun, jotka ovat Firoloida (yksi laji) ja Pterotrachea (neljä lajia). Heimon lajit voivat kasvaa suurimmillaan 20–30 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat sukkulamaisia ja läpikuultavia. Täysikasvuisilla hyytelökölijalkaisilla ei ole kuorta, mutta nuorilla yksilöillä on pieni kuori. Selässä on evämäinen uloke. Osaa lajeista ympäröi hyytelömäinen limakerros.
Levinneisyys ja elintavat

Hyytelökölijalkaisia tavataan lämpimistä meristä. Heimon lajit ovat petoja, jotka syövät kaloja ja nilviäisiä.
Aiheesta muualla

ITIS: Pterotracheidae (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Pterotracheidae (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Pterotracheidae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q121811  Wikispecies: Pterotracheidae  ADW: Pterotracheidae  AFD: Pterotracheidae  BOLD: 532883  CoL: 7NKR7  EoL: 2512  GBIF: 2664  iNaturalist: 245590  IRMNG: 112840  ITIS: 72868  NBN: NHMSYS0021055504  NCBI: 413197  NZOR: 4797d0d1-ca7f-4e55-9a47-781f41905517  Open Tree of Life: 441933  Paleobiology Database: 62002  uBio: 502197  WoRMS: 225072
Hyökkäys poliisiasemalle 13 (vuoden 1976 elokuva)

| Hyökkäys poliisiasemalle 13> Assault on Precinct 13 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Carpenter
Käsikirjoittaja:  John Carpenter
Tuottaja:  J. S. Kaplan
Säveltäjä:  John Carpenter
Kuvaaja:  Douglas Knapp
Leikkaaja:  John Carpenter
Tuotantosuunnittelija:  Tommy Lee Wallace
Pääosat:  Austin Stoker Darwin Joston
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  CKK
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1976
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hyökkäys poliisiasemalle 13 (Assault on Precinct 13) on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut John Carpenterin käsikirjoittama, ohjaama ja leikkaama elokuva, johon hän myös sävelsi musiikin. Elokuvaa pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista eksploitaatioelokuvista. Se ottaa vaikutteita elokuvista Rio Bravo ja Night of the Living Dead.
Elokuvasta tehtiin vuonna 2005 samanniminen uudelleenfilmatisointi, jonka ohjasi ranskalainen Jean-François Richet ja jonka pääosia esittävät muun muassa Ethan Hawke, Laurence Fishburne ja hip-hop-artisti Ja Rule.
Elokuvan alkuperäinen nimi on harhaanjohtava: elokuva tapahtuu poliisiasemalla, johon viitataan nimellä "Precinct 9, Division 13".
Eräs kuuluisimpia kohtauksia on loppupuolelle sijoittuva pitkä tulitus äänenvaimentimin varustetuilla aseilla.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Austin Stoker  | … |  Ethan Bishop   |
|  Darwin Joston  | … |  Napoleon Wilson   |
|  Laurie Zimmer  | … |  Leigh   |
|  Martin West  | … |  Lawson   |
|  Tony Burton  | … |  Wells   |
|  Charles Cyphers  | … |  Starker   |
|  Nancy Kyes  | … |  Julie   |
|  Peter Bruni  | … |  Ice Cream Man   |
|  John J. Fox  | … |  Warden   |
|  Marc Ross  | … |  konstaapeli Tramer   |
|  Alan Koss  | … |  konstaapeli Baxter   |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen pitää elokuvaa mielenkiintoisena tyyli- ja muotokokeiluna, josta ei kannata etsiä syvempiä merkityksiä. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Aiheesta muualla

Hyökkäys poliisiasemalle 13 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
John Carpenterin ohjaamat elokuvat
| --- | --- |
1970-luku:   Pimeä tähti (1974)  Hyökkäys poliisiasemalle (1976)  Halloween – naamioiden yö (1978)  Vainoavat silmät (1978)  Elvis (1979) 
1980-luku:   Usva (1980)  Pako New Yorkista (1981)  The Thing – ”se” jostakin (1982)  Christine – tappaja-auto (1983)  Starman (1984)  Säpinää Chinatownissa (1986)  Pimeyden valtias (1987)  Pahan kehä (1988) 
1990-luku:   Näkymättömän miehen muistelmat (1992)  Hulluuden syövereissä (1995)  Kirottujen kaupunki (1995)  Pako L.A:sta (1996)  John Carpenterin vampyyrit (1998) 
2000-luku:  Ghosts of Mars (2001)
2010-luku:  The Ward (2010)
Hyvä elämä

Hyvän elämän käsite on perinteinen etiikan kysymys, joka koskee sitä, millainen inhimillinen elämä on hyvää.
Georg Henrik von Wrightin näkemys

Georg Henrik von Wright käsittelee päämäärärationaalisuuden pulmaa kirjassaan Filosofisia tutkielmia. Wrightin mukaan tuntuisi oudolta väittää, että kun ihmiset jo nuoresta pitäen asettavat itselleen päämääriä ja onnistuvat silti saavuttamaan ne valitsemiensa keinojen kautta, he eivät tunne tyydytystä elämästään. Toisin sanoen hän asetti elämänsä varrella päämääriä itselleen jatkuvasti arvojensa pohjalta, ja rationaalisesti onnistui saavuttamaan nuo päämäärät. Ongelmana onkin, että vanhempana miettiessään elämänsä laatua hän arvioi uudelleen toimintansa aiemman päämäärän hänen hyväänsä liittyvän harkinnan valossa. Tällaisen harkinnan puuttuminen alkuperäisen päämäärän valinnasta teki valinnasta rationaaliselta kannalta vajavaisen.
Henkilö osoitti aristoteelisen käytännöllisen viisauden (phronesis) puutetta. Ongelmana ei ollut päämäärien rationaalisuus sinällään, henkilö ei vain osannut ennakoida arvojensa muuttumista vuosien varrella. Hän ehkä toivoo, että olisi silloin arvostanut samoja asioita kuin myöhemmin arvostaa. Luonnollisesti kaikkien päämäärien saavuttamiseen tarvittaviin keinoihin liittyy erilaisia hintoja, kielteisiä asioita kuten uurastusta ja työtä, ja myöhemmässä valossa tuo hinta ei vaikutakaan enää palkkion arvoiselta.
Mihály Csíkszentmihályi ja flow

Mihály Csíkszentmihályi on kirjoittanut flow-käsitteestään sarjan kirjoja. Hänen mukaansa suuri osa myöhemmin ihmisten arvostamista asioista on klassisia kulttuurin mukana syntymiä arvostuksia. Kaikessa toiminnassa on enemmän tai vähemmän hyödyllinen ja nautinnollinen näkökulma. Siivoaminen on esimerkki toiminnasta, joka on pelkästään hyödyllinen mutta useimmille ei nautinnollinen, kun taas videopelien pelaaminen on esimerkki päinvastaisesta. Paras ratkaisu olisi, jos kykenisi täyttämään elämänsä asioilla, jotka tuovat mielihyvää, mutta tuntuvat silti oman arvomaailman mukaan hyödyllisiltä. "Myy televisiosi ja opettele soittamaan pianoa" onkin Csíkszentmihályin ehdotus, pianonsoitto kun voi olla oikein nautinnollista, samalla kun vanhoilla päivilläänkin voi vielä olla ylpeä itsestään tai tuntea ainakin oppineensa hyödyllisen taidon. "Tie onnellisuuteen ei löydy mielettömästä hedonismista, vaan rationaalisesta muutoksesta."
Csíkszentmihályin ajattelu ei poikkea paljoakaan vanhasta itämaisen filosofian perinteestä, jossa ykseys vastaa enemmän tai vähemmän samoja asioita.
Kirjallisuutta

Grayling, A. C.: What is Good? The Search for the Best Way to Live.  London:  Weidenfeld & Nicolson, 2003.  ISBN 0-75381-755-1  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Crisp, Roger: Well-Being The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Aristoteleen käsitys hyvästä elämästä (Arkistoitu – Internet Archive) tkk.fi -palvelimella, filosofiaa systeemianalyysin laitoksella
Elämänkatsomustiedon esimerkki hyvästä elämästä (Arkistoitu – Internet Archive)
Elämä, etiikka ja posthumanismi (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Ateistiyhdistys ry
Hyvä elämä, hyvinvointi ja oikeamielisyys (Arkistoitu – Internet Archive) Vexom  01.08.2005
Juha Hänninen

| Juha Hänninen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. syyskuuta 1959 (ikä 65) Oulu
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  teologian maisteri, majuri evp.
Poliitikko
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Asema:  Oulun kaupunginvaltuutettu (2001–) kansanedustaja (5.4.2023–)
Vaalipiiri:  Oulun vaalipiiri
Kotipaikka:  Oulu
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Juha Pekka Hänninen (s. 11. syyskuuta 1959 Oulu) on suomalainen kokoomuslainen poliitikko, kansanedustaja, nyrkkeilijä, teologian maisteri sekä liikunnanohjaaja AMK. Hänninen aloitti Oulun kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 15. kesäkuuta 2015 ja luopui tehtävästään 19.6.2023. Hänet valittiin kevään 2023 eduskuntavaaleissa eduskuntaan 5251 äänellä.
Hänninen on toiminut vuodesta 2001 lähtien ensin sitoutumattomana, myöhemmin kokoomuslaisena Oulun kaupunginvaltuutettuna ja toimi Kokoomuksen valtuustoryhmän puheenjohtajana 2011–2015.
Hänninen on Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialueen valtuuston Pohteen 1. varapuheenjohtaja. Hän sai vuoden 2019 eduskuntavaaleissa 3642 ääntä ja oli Pohjois-Pohjanmaan kokoomuksen 1. varakansanedustaja.
Hänninen aloitti urheilu-uransa 1976 Oulun Tarmon nyrkkeilyseurassa. Ensimmäisen kansallisen ottelunsa hän kävi syyskuussa 1976. Suomen mestaruuden alle 81 kilon sarjassa Juha Hänninen voitti neljänä vuonna peräkkäin, 1981–1984. Nyrkkeilyn EM-kilpailuihin hän osallistui vuosina 1981 ja 1983, selviten jälkimmäisenä vuonna toiselle kierrokselle. Los Angelesin olympialaisissa 1984 Juha Hänninen edusti Suomea.
Vuonna 1988 Hänninen aloitti Oulussa yleisölle suunnatun kuntonyrkkeilyharrastuksen. Nykyään Oulun kuntonyrkkeilijät ry:n kuutena päivänä viikossa järjestettävät harjoitukset ovat hyvin suosittuja. Suuri osa harrastajista on naisia.
Ammatiltaan Hänninen oli opistoupseeri, sotilasarvoltaan majuri. Hän jäi eläkkeelle Pohjois-Suomen huoltorykmentin turvallisuuspäällikön tehtävistä vuonna 2010.
Aiheesta muualla

Yle: Seuraa kansanedustajaasi: Juha Hänninen (kok.)
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2023–2027 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (48):  Aalto-Setälä  Autto  Castrén (2024–)  Eestilä  Fagerström  Grahn-Laasonen  Häkkänen  Hänninen  Heinonen  Heikkinen  Ikonen  Jukkola  Jäntti  Kaleva  Kauma  Kaunisto  Kaunistola  Keto-Huovinen  Kilpi  Kinnari  Kiuru  Kopra  Koulumies  Lahdenperä  Laiho  Limnéll  Lindberg  Marttinen  Multala  Mykkänen  Orpo  Paasi (2024–)  Partanen  Päivärinta  Risikko  Salla (2023–2024)  Sammallahti  Sarkomaa  Satonen  Sirén  Talvitie  Toveri (2023–2024)  Valkonen  Valtola  Valtonen  Vestman  Vikman  Väyrynen  Wallinheimo  Zyskowicz 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Cosa Nostra

Cosa Nostra (suom. meidän asiamme), myös Sisilian mafia tai pelkästään mafia, on sisilialainen mafiatyyppinen järjestäytynyt rikollisjärjestö.
Cosa Nostra on muuttanut toimintaansa useaan otteeseen 1800-luvulta alkaneen historiansa aikana, kun yhteiskunnallinen tilanne ja maailmantalous ovat muuttuneet. Cosa Nostra oli vielä 1940-luvulle asti vahvasti sidoksissa maatalouteen. Seuraavina kahtena vuosikymmenenä järjestö alkoi toimia rakentamisen ja rakennusteollisuuden piirissä, kun Sisilia kaupungistui. 1960-luvulla järjestö harjoitti myös tupakan salakuljetusta. 1970-luvulla Cosa Nostra aloitti laajan heroiinikaupan Euroopan ja Yhdysvaltojen välillä, mikä toi sille miljardien eurojen voitot. Seuraavina vuosikymmeninä järjestö kävi Italian valtion vastaista sotaa, ja samalla järjestön sisällä käytiin verisiä mafiasotia.
1990-luvulla Cosa Nostra alkoi vähentää suoraa rikollista toimintaansa, ja siirtyi hyödyntämään julkisia rahavirtoja. 2000-luvun alussa järjestö alkoi ensimmäisten joukossa toimia vihreällä sektorilla, kuten uusiutuvassa energiassa ja jätteiden käsittelyssä. 2010-luvulla järjestö on laajentanut toimintaansa immateriaalisen ja digitaalisen talouden piirissä, soluttautunut rahapelien maailmaan, hyödyntänyt kryptovaluuttarahavirtoja sekä siirtänyt ja pessyt mittavia pääomia perinteisen finanssin piirissä. Se ei enää harjoita suoraa huumekauppaa, vaan se rahoittaa huumekauppaa ja sijoittaa siitä saatuja varoja.
Historia > Varhaiset vaiheet

Cosa Nostra syntyi 1860-luvulla, kun Sisilia osana Molempain Sisiliain kuningaskuntaa liitettiin vastasyntyneeseen Italian kuningaskuntaan. Italialaiset uskoivat itse aluksi, että ilmiö olisi syntynyt jo keskiajalla ja olettivat että se katoaisi kun Sisilia nykyaikaistettaisiin. Järjestö syntyi Palermon lähialueella Sisilian länsiosissa, mihin kauppa oli tuonut vaurautta. Sen syntyyn vaikutti etenkin Sisilian nopeasti kasvanut sitrushedelmien tuotanto. Järjestäytynyt rikollisuus hyötyi viljelystä, sillä se pystyi kiristämään viljelijöiltä suojelurahoja uhkaamalla sabotoida herkkiä viljelmiä. Maanomistajat taivuteltiin pestaamaan mafiosoja tilanhoitajiksi, vartijoiksi ja tuotteiden välittäjiksi. Järjestö perusti kartelleja ja monopoleja väkivallan avulla.
Historia > Fasismin aikana

Italian fasistidiktaattori Benito Mussolini aloitti kesäkuussa 1924 suuren mafianvastaisen kampanjan. Sisilian prefektiksi nimitettiin Cesare Mori, jonka tehtävänä oli tuhota mafia kovin ottein. Mori määräsi tuhansia ihmisiä pidätettäväksi ja kidutettavaksi, ja piileskeleviä mafiosoja savustettiin esiin estämällä ihmisten ja elintarvikkeiden kulku saarretuista kylistä. Vuosina 1926–1932 oikeuden eteen tuotiin yli 7 000 syytettyä, mukaan lukien ajan merkittävin mafiapäällikkö Vito Cascio Ferro. Cosa Nostra joutuikin keskeyttämään toimintansa Sisiliassa, ja moni mafioso muutti Yhdysvaltoihin.
Yhdysvaltain mafian vangittu päällikkö Lucky Luciano toimi toisen maailmansodan aikana yhteistyössä Yhdysvaltojen hallituksen kanssa saksalaisten agenttien torjumiseksi. Luciano vapautettiinkin yhdysvaltalaisesta vankilasta heti sodan jälkeen ja karkotettiin Italiaan. Liittoutuneiden vapautettua Sisilian vuonna 1943 paikallishallintoon nostettiin paljon mafiosoja. Myös Sisilian itsenäisyyden liikkeen (MIS) johtoon mafiosoja kuului useita.
Historia > Maakaupat ja rakentaminen

Cosa Nostra hyötyi 1950- ja 1960-luvulla Italian maareformista ja Sisilian kaupungistumisesta. Järjestö sai hankittua itselleen pilkkahintaan maa-alueita, jotka valtio pakkolunasti siltä ylihintaan. Järjestö raivasi pakkolunastetut maat maksua vastaan ja rakensi niille kastelujärjestelmät, ja lopuksi se osti takaisin nämä pientiloiksi pilkotut alueet ja myi ne voitolla yksittäisille viljelijöille. Palermon kaupungissa Cosa Nostra sai poliittisten suhteidensa avulla suurimman osan suurten kerrostaloalueiden rakennusoikeuksista.