stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ames
Sukunimenä

Aldrich Ames (s. 1941), yhdysvaltalainen CIA:n entinen upseeri ja analyytikko
August Ames (1994–2017), kanadalainen pornonäyttelijä
Bruce Ames (1928–2024), yhdysvaltalainen biokemian ja molekyylibiologian professori, Amesin testin kehittäjä
Ed Ames (1927–2023), yhdysvaltalainen laulaja
Joseph Sweetman Ames (1864–1943), yhdysvaltalainen fyysikko ja yliopiston rehtori.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ames”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pikkuhuiskija

| Pikkuhuiskija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kaivajat Scleruridae
Suku::  Karikehuiskijat Sclerurus
Laji::  rufigularis
Kaksiosainen nimi
 Sclerurus rufigularis  Pelzeln, 1868 

Katso myös
   Pikkuhuiskija Wikispeciesissä   Pikkuhuiskija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkuhuiskija (Sclerurus rufigularis) eli aiemmalta nimeltään pikkukarikeorneero on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Pikkuhuiskijaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Käyränokkakaivaja

| Käyränokkakaivaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kaivajat Scleruridae
Suku::  Kaivajat Geositta
Laji::  tenuirostris
Kaksiosainen nimi
 Geositta tenuirostris  (Lafrenaye, 1836) 

Katso myös
   Käyränokkakaivaja Wikispeciesissä   Käyränokkakaivaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Käyränokkakaivaja (Geositta tenuirostris) on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Käyränokkakaivajaa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä, Ecuadorissa ja Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kalle Lepola

| Kalle Lepola |
| --- | --- |
 Kalle Lepola 1930-luvun alussa.
Kansanedustaja
 4.4.1917–25.9.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. elokuuta 1888 Korpilahti
Kuollut: 15. marraskuuta 1937 (49 vuotta) Leningrad
Ammatti:  torppari
Kalle Lepola (synt. Lepotöyry, 10. elokuuta 1888 Korpilahti – 15. marraskuuta 1937 Leningrad) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1917–1918. Lepola oli 1910-luvulla Keski-Suomen tunnetuimpia sosialidemokraatteja. Sisällisodan jälkeen Lepola vaikutti Neuvosto-Venäjällä, jossa hän oli muun muassa perustamassa Suomen Kommunistista Puoluetta. Kotimaahan palattuaan Lepola sai pitkän vankeusrangaistuksen, mutta hänet armahdettiin 1926. Lepola siirtyi jälleen Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli SKP:n puoluetehtävissä sekä Vapaus-lehden päätoimittajana. Lepola oli SKP:n johtavia maatalousasiantuntijoita ja kuului myös puolueen keskuskomiteaan. Hänet vangittiin ja teloitettiin Stalinin vainojen aikana 1937.
Elämä > Taustaa

Korpilahden Heinosniemessä syntyneen Kalle Lepolan vanhemmat olivat torppari Kaarle Lepotöyry (1859-1953) ja Jalmiina Lakkila (1861-1940). Hänen synnyinkotinsa oli Veijon kartanoon kuulunut torppa, jonne perhe oli muuttanut 1880-luvun lopussa. Myöhemmin siitä tuli Lepolan veljelle Evertille siirtynyt lohkotila. Korpilahdella kesiään viettänyt Akseli Gallen-Kallela vieraili vuosien kuluessa useita kertoja Lepolan torpassa ja hänen kerrotaan osallistuneen myös vanhempien häihin.
Elämä > Kansanedustajaksi

Kotitorpassaan maatöitä tehnyt Lepola lähti työväenliikkeeseen heti kansakoulun jälkeen. Vuonna 1907 hän oli perustamassa Korpilahden työväenyhdistykseen torppariosastoa, josta myöhemmin tuli Heinosniemen työväenyhdistys. Lepola toimi paikallisten torpparien edusmiehenä ja kirjoitti Jyväskylässä ilmestyneeseen Sorretun Voimaan nimimerkillä ”Heinosniemen Hölö”. Hänen aloitteestaan kylään saatiin myös kansakoulu. Sosialidemokraattisen puolueopiston kurssin käytyään Lepola työskenteli SDP:n piirisihteerinä Mikkelissä sekä luennoitsijana Pohjois-Hämeessä ja Keski-Suomessa. Vuonna 1916 hänet valittiin eduskuntaan. Kansanedustajana Lepola käytti titteliä ”torpparin poika”, joka herätti kummastusta muun muassa ruotsinkielisessä Fyren-lehdessä. Vuonna 1917 hän toimi myös Suomen Maatyöväen Liiton sihteerinä.
Elämä > Venäjällä

Sisällissodan aikana Lepola työskenteli kansanvaltuuskunnan maatalousasiain osastolla. Hän kierteli Etelä-Suomessa muun muassa järjestelemässä kartanoiden tilanhoitoa sekä tutustumassa kansakoulujen rakennushankkeisiin. Huhtikuussa Lepola lähetettiin Pietariin yhdessä Pekka Huttusen, Pauli Mannisen ja Jukka Pohjolan kanssa tehtävänään etsiä sijoituspaikkaa punapakolaisten siirtokunnalle. Kesän aikana Lepola päätyi Buin siirtolan kautta Jekaterinburgiin ja lopulta Permiin. Syksyllä 1918 hän osallistui Moskovassa pidettyyn SKP:n perustavaan kokoukseen. Puoluetyöhön siirryttyään Lepola toimi keskuskomitean sihteerinä ja työskenteli pakolaisten huoltotoimistossa. Elokuussa 1920 hän haavoittui lievästi Kuusisen klubin ammuskelussa, jossa kahdeksan suomalaista kommunistia sai surmansa. Myöhemmin samana vuonna Lepola siirtyi agitaatiokirjallisuuden levittämisestä vastanneen osaston hoitajaksi. Ennen kotimaahan paluutaan hän toimi myös SKP:n agitaatiokoulun johtajana, poliittisten kurssien opettajana Pietarissa sekä maatalousasioiden opettajana Lempaalassa pidetyillä kursseilla, joihin osallistui rajan yli saapuneita suomalaiskommunisteja.
Elämä > Vankilatuomio

Keväällä 1922 Lepola lähetettiin Suomeen salaisissa puoluetehtävissä, mutta suojeluskuntapartio pidätti hänet pian rajanylityksen jälkeen Kämärässä. Lepola vietiin aluksi Kellomäen karanteenikeskukseen, josta hänet siirrettiin Viipuriin Etsivän keskuspoliisin suojiin. Toivo Hj. Långström väitti myöhemmin eduskunnassa, että kuulustelujen aikana Lepolaa olisi pahoinpidelty ja pidetty nälässä. Heinäkuussa Lepola siirrettiin Turun lääninvankilaan odottamaan syksyllä alkavaa oikeudenkäyntiä, jossa hänen puolustusasianajajanaan toimi lukuisia kommunistioikeudenkäyntejä hoitanut F. J. Leino.
Lepolan väitettiin harjoittaneen vallankumouksellista kiihotusta jo ennen syksyn 1917 yleislakkoa. Todistajien mukaan hän oli Korpilahden ja koko Keski-Suomen ”punaisuuden sielu”. Lepolan sanottiin pitäneen kiihotuspuheita heti helmikuun vallankumouksen jälkeen sekä toimineen myöhemmin yleislakon ja torpparimellakoiden johtohahmona kotipitäjässään. Lepolan omien todistajien mukaan hän oli rauhallinen mies, joka ei kiihottanut vallankumoukseen, vaan oli ainoastaan kehottanut työväestöä järjestäytymään. Lepolan kerrottiin jopa varoittaneen työläisiä lähtemästä aseelliseen kapinaan. Turun hovioikeus ei pitänyt toteennäytettynä Lepolan syyllistymistä kiihotukseen eikä hänen johtavaa asemaansa kapinassa, jonka vuoksi yleislakon ja sisällissodan aikainen toiminta kuului joulukuussa 1918 säädetyn armahduslain piiriin. Toiminta kielletyssä SKP:ssa sen sijaan katsottiin valtiopetoksen valmisteluksi, josta Lepola sai kolme vuotta kuritushuonetta. Toukokuussa 1923 korkein oikeus korotti tuomion seitsemään vuoteen.
Lepolan istuessa Tammisaaren pakkotyölaitoksessa hänet valittiin kahdesti SKP:n keskuskomitean jäseneksi.</ref> Keskisuomalainen kutsui Lepolan kotikylään ”surullisenkuuluisan Kalle Lepolan valtakunnaksi”, jossa kommunismi oli levinnyt torpasta torppaan. Talvella 1923 eri puolilla Korpilahtea jaettiin ”räikeäsanaiseksi” luonnehdittua julistusta, jossa väkeä kutsuttiin Heinosniemen työväentalolle vaatimaan hänen vapauttamistaan. Vuonna 1925 Lepola jätti oikeusministeri Oskar Liliukselle valituksen poliittisten vankien oloista ja mielivaltaisena pitämästään kohtelusta.
Elämä > Takaisin Neuvostoliittoon

Kesäkuussa 1926 Lepola vapautettiin Suomen ja Neuvostoliiton välisessä vankien vaihdossa. Armahduksen ehtona oli luopuminen Suomen kansalaisuudesta ja muutto Neuvostoliittoon. Moskovassa Lepolasta tuli Kullervo Mannerin rinnalle SKP:n keskuskomitean toinen maatalousasiantuntija. Lehtikirjoituksissaan hän käytti myös nimimerkkiä ”Jyvä”. Lepola oli Suomen vallan­kumous­liikkeen tutkija­kunnan alkuperäisjäsen ja laati STPV:n vuoden 1928 kuntavaaliohjelman, jota Komintern piti pahoin puutteellisena. SKP:n keskuskomitea otti tapauksen käsittelyyn ja katsoi kaikkien asiaan osallisten syyllistyneen vakaviin virheisiin. Vuonna 1930 Lepola nimitettiin Leningradissa ilmestyneen Vapaus-lehden päätoimittajaksi. Hän suoritti myös tutkinnon Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa ja työskenteli OGPU:n palveluksessa.
Neuvosto-Karjalassa käynnistyneiden SKP:n puhdistusten levittyä 1937 Leningradiin toimittivat Eino Rahjan kannattajat Lepolaa ja Tyyne Tokoita koskevaa materiaalia NKVD:lle. Syyskuussa julkaisemassaan itseruoskinnassa Lepola myönsi lehdessään olevan ongelmia, kun toimitukseen oli luikerrellut J. K. Lehtisen kaltaisia ”nationalisteja”. Leningradskaja pravda syytti häntä nationalismin ohella ystävyydestä useaan Karjalassa paljastuneeseen ”fasistiin ja vakoojaan”. Syntilistaan luettiin myös ettei Lepola osannut vallankumouksen kieltä venäjää. Andrei Ždanovin käskystä hänet vangittiin vielä syyskuun aikana. Lepola tuomittiin kuolemaan artikla 58:n nojalla kuolemaan syytettynä vakoilusta ja vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänet ammuttiin 15. marraskuuta 1937 samassa yhteydessä J. K. Lehtisen, Antti Pylsyn sekä Tyyne Tokoin kanssa. Kuukautta myöhemmin hänet erotettiin postuumisti SKP:n jäsenyydestä. Lepola rehabilitoitiin vuonna 1955.
Perhe

Kalle Lepolan puoliso oli korpilahtelainen Lydia Albertina Suomäki (1889-1964), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1913. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta. Lepolan veli oli Korpilahden kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1926-1934 toiminut pitäjänneuvos Evert Lepola (1895-1988). Toinen veli Vihtori Lepola (1897-1986) oli sisällissodan aikana Tammisaaren vankileirillä ja vaikutti myös Korpilahden kunnannallispolitiikassa. Hänen tyttärensä oli 1970-luvulla STP:n  puheenjohtajana toiminut Lahja Kivinen. Veljesten setä oli kansanedustaja Anton Ahlström.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalle Lepola Wikimedia Commonsissa
Sosialidemokraattien kansanedustajat
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1917 (ensimmäiset valtiopäivät) |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (103):  Aakula  Aalle-Teljo  Alavirta  Airola  Annala  Aromaa  Aronen  Blomqvist  Eloranta  Eronen  Forsten  Gylling  Hakala  Hakkinen  Hautala  Herrala  Hiekkaranta  Hiltunen  Hoikka  Huhtinen  A. Huotari  An. Huotari  E. Huttunen  P. Huttunen  Jalava  Jalonen  Johansson  A. Jokinen  V. Jokinen  Karhinen  Kiiskinen  J. Kohonen  H. Kohonen  Komu  Koponen  Korhonen  Kujala  Kurkinen  Kuusinen  Laakkonen  Lapveteläinen  Latvala  Lautasalo  Lehmus  Lehokas  Lehtimäki  Lehtinen  Lehtosaari  Leivo  Lepola  Leppä  Leppänen  Letonmäki  Lindqvist  Lonkainen  Lumivuokko  Manner  Marttila  Murto  A. Mäkelin  Y. Mäkelin  Mäkelä  Mäki  Mänty  Nurminen  Orasmaa  Paasonen  Paasivuori  Peitsalo  Perttilä  Piisinen  Pohjaväre  Pohjola  Pärssinen  Raitanen  F. Rantanen  S. Rantanen  Rikkonen  Saarikivi  Sainio  Salmi  Salomaa  Savolainen-Tapaninen  Sillanpää  Sirén  Sundberg  Suosalo  Takala  Tirkkonen  Toivonen  Tokoi  Tolonen  Tuomi  Typpö  Valjakka  Valpas  Vatanen  Vihersalo  Virkki  Väisänen  Wiik 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta 
Jukka Lehtosaari (vas.) ja Kalle Lepola Neuvostoliitossa vuonna 1926.
Ingvar

| Ingvar |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  26. helmikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Ingwar
Vastineita eri kielissä:  Igor, Yngvar
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ingvar on pääasiassa pohjoismaissa esiintyvä miehen etunimi.
Nimi on muinaisskandinaavista alkuperää, ja se on muodostettu yhdistämällä Ing-jumalan nimestä sekä vartijaa tai suojelijaa tarkoittavasta sanasta. Vanhat tarut kertovat Ingvar-nimisestä Ruotsin kuninkaasta, jonka virolaiset surmasivat Saarenmaalla. Venäjällä nimestä on syntynyt muunnos Igor.
Suomessa nimi Ingvar on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 666 henkilölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Ingvarin nimipäivä on 26. helmikuuta.
Ingvar-nimen norjalainen vastine on Yngvar. Sekin esiintyy suomen­ruotsalaisessa kalenterissa, mutta on sijoitettu marras­kuun 23. päivälle eri alkuperää olevan Yngve-nimen rinnalle. Nimi Yngvar on Suomessa kuitenkin harvinainen ja on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu vain 24 henkilölle.
Tunnettuja Ingvareja

Ingvar Ambjørnsen (s. 1956), norjalainen kirjailija
Ingvar Andersson (1899–1974), ruotsalainen historiantutkija
Ingvar Carlsson (s. 1934), Ruotsin pääministeri 1986–1991 ja 1994–1996
Ingvar Carlsson (1947–2009), ruotsalainen autourheilija
Ingvar Danielsson (1922–2016), suomalainen kemisti
Ingvar Hirdwall (1934–2023), ruotsalainen näyttelijä
Ingvar Kamprad (1926–2018), ruotsalainen liikemies, Ikean perustaja
Ingvar Krook (1941–2018), Suomen korkeimman oikeuden jäsen
Ingvar Lidholm (1921–2017), ruotsalainen säveltäjä
Ingvar S. Melin (1932–2011), suomalainen poliitikko ja ministeri
Ingvar Oldsberg (1945–2022), ruotsalainen urheilutoimittaja ja juontaja
Ingvar Pettersson (1926–1996), ruotsalainen kilpakävelijä
Ingvar Rydell (1922–2013), ruotsalainen jalkapalloilija
Ingvar Sandström (s. 1942), ruotsalainen maastohiihtäjä
Ingvar Eggert Sigurðsson (s. 1963), islantilainen näyttelijä
Ingvar Stadheim (s. 1951), norjalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Ingvar Thordarson, islantilainen Kisi Production -elokuvayhtiön johtohenkilö
Ingvar Wieslander (1917–1963), ruotsalainen säveltäjä ja kapellimestari
Ingvar Wixell (1931–2011), ruotsalainen oopperalaulaja
Tunnettuja Yngvareja ja Yngvarreja

Yngvarr (n. 1016–1041?), muinaisruotsalainen viikinki, päähenkilö islantilaisessa Yngvarr Kaukomatkaajan saagassa
Yngvar Bryn (1881–1947), norjalainen taitoluistelija ja pikajuoksija
Yngvar Heikel (1889–1956), suomalainen etnologi ja virkamies
Yngvar Numme (1944–2023), norjalainen laulaja ja revyyohjaaja
Kuvitteellisia Ingvareja

Ingvar Mustavaara, televisiosarjassa Salatut elämät
Punapyrstökaivaja

| Punapyrstökaivaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kaivajat Scleruridae
Suku::  Kaivajat Geositta
Laji::  rufipennis
Kaksiosainen nimi
 Geositta rufipennis  (Bumeister, 1860) 

Katso myös
   Punapyrstökaivaja Wikispeciesissä   Punapyrstökaivaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punapyrstökaivaja (Geositta rufipennis) on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Punapyrstökaivajaa tavataan Argentiinassa, Boliviassa ja Chilessä. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rantakaivaja

| Rantakaivaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kaivajat Scleruridae
Suku::  Kaivajat Geositta
Laji::  peruviana
Kaksiosainen nimi
 Geositta peruviana  Lafresnaye, 1847 

Katso myös
   Rantakaivaja Wikispeciesissä   Rantakaivaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rantakaivaja (Geositta peruviana) on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Harmaakaivajaa tavataan Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tammany Hall

Tammany Hall -rakennus Manhattanin 14. kadulla vuonna 1914.
Tammany Hall oli poliittinen organisaatio, jonka kautta joukko demokraattisen puolueen poliitikkoja ohjaili New Yorkin kaupungin asioita yli sadan vuoden ajan korruption, palvelusten ja suosimisen avulla.
Nimi Tammany tuli jo siirtomaa-ajalla toimineesta yhdistyksestä, joka puolestaan oli nimetty Tammanend-nimisen intiaanipäällikön mukaan. Varsinainen Tammany-seura perustettiin vuonna 1789, ja se edusti alun perin federalistipuoluetta vastustanutta keskiluokkaista oppositiota. Tammany-seura rekisteröitiin vuonna 1805 hyväntekeväisyysjärjestönä. Se tunnettiin demokraattipuolueen kulissientakaisena päätöksentekoelimenä, sillä sen johdossa olivat täsmälleen samat henkilöt kuin puolueen paikallisosastossa. Irlantilaistaustaisten henkilöiden saavutettua merkittävän jalansijan järjestelmässä 1800-luvulla Tammany-seura ajoi äänioikeuden laajentamista myös siirtolaisille, mutta sen harjoittama hyväntekeväisyys ja tiettyjen siirtolaisryhmien suosiminen tulkittiin äänestäjien lahjonnaksi.
Ensimmäinen Tammanya edustanut New Yorkin pormestari oli vuonna 1855 valittu Fernando Wood, ja sen jälkeen lähes kaikki pormestarit seuraavan 70 vuoden ajan tulivat seuran piiristä. Tammany Hall oli alun perin seuran toimitalon nimi, mutta sitä alettiin lopulta käyttää koko järjestelmän kutsumanimenä. Varsinkin William M. Tweedin valtakaudella Tammany Hallin nimestä tuli suurkaupunkien poliittisen korruption symboli.
Tammany Hallin vaikutusvalta New Yorkin politiikassa oli hyvin suuri 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Kun Tammany Hall ei vuonna 1932 tukenut Franklin D. Rooseveltin valintaa presidentiksi, Roosevelt rajoitti sen valtaa. Tammany Hallin valta hiipui lopullisesti Fiorello H. La Guardian ja John V. Lindsayn pormestarikausina. Lindsay, joka valittiin New Yorkin pormestariksi 2. marraskuuta 1965, sai lopulta ajettua koko järjestelmän alas 1960-luvulla.
Poliittisissa pilakuvissa Tammany Hallin symbolina käytettiin tiikeriä, jonka lanseerasi pilapiirtäjä Thomas Nast 1870-luvulla.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tammany Hall Wikimedia Commonsissa
Outi Mäkelä

| Outi Mäkelä |
| --- | --- |
 Outi Mäkelä
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1974 (ikä 50) Nurmijärvi
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  Nurmijärven kunnanjohtaja, kansanedustaja 2007–2018
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Outi Maarit Mäkelä (s. 16. elokuuta 1974 Nurmijärvi) on suomalainen poliitikko ja Nurmijärven kunnanjohtaja. Hän oli kokoomuksen kansanedustaja vuosina 2007–2018. Lisäksi hän on toiminut Nurmijärven kunnanhallituksen puheenjohtajana ja Uudenmaan maakuntahallituksen puheenjohtajana. Nurmijärven kunnanjohtajana hän aloitti 1. toukokuuta 2018.
Elämä ja ura

Mäkelä on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Pääaineenaan hän luki yleistä laskentatoimea ja sivuaineina muun muassa vero-oikeutta. Hän on työskennellyt opintojensa jälkeen LTT-Tutkimus Oy:ssä tutkijana, Sitrassa projektipäällikkönä ja Net Effect Oy:ssä projektijohtajana. Ennen eduskuntaan nousua hän veti neljän taideyliopiston (Kuvataideakatemia, Sibelius-Akatemia, Taideteollinen korkeakoulu ja Teatterikorkeakoulu) yhteistä Laatu-hanketta, jossa rakennettiin mainituille yliopistoille laadunvarmistusjärjestelmiä.
Nurmijärvellä asuvan Mäkelän perheeseen kuuluu aviomies ja yksi lapsi. Mäkelä  harrastaa juoksua ja on juossut lukuisia maratoneja. Mäkelän muita harrastuksia ovat partio Rajamäen Metsänkävijät -lippukunnassa, mökkeily sekä kulttuuri.lähde?
Outi Mäkelän isoisä oli teollisuusneuvos Pekka Mäkelä.
Politiikka

Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Mäkelä valittiin eduskuntaan 6 598 äänellä. Vuonna 2011 äänimäärä oli 6 024 ja vuonna 2007 5 808 ääntä. Hän oli ehdolla jo vuoden 2003 vaaleissa jääden tuolloin 847 äänellä kokoomuksen kolmannelle varasijalle.
Eduskuntakaudella 2015–2019 Mäkelä oli valtiovarainvaliokunnan ja perustuslakivaliokunnan jäsen. Mäkelä toimi myös Kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajistossa. Hän oli ensimmäinen varapuheenjohtajana 23.6.2014–22.6.2016 ja tätä ennen kolmas varapuheenjohtaja 21.6.2011–22.6.2014. Aikaisemmin Mäkelä toimi eduskunnan lakivaliokunnan puheenjohtajana liikenne- ja viestintävaliokunnan jäsenenä sekä varajäsenenä suuressa valiokunnassa, sekä hallintovaliokunnassa.
Mäkelä toimi Alexander Stubbin kampanjapäällikkönä vuonna 2014, kun Stubb valittiin kokoomuksen puheenjohtajaksi.
Mäkelä on aktiivinen toimija Nurmijärven kunnallispolitiikassa. Hänet valittiin valtuustoon ensimmäisen kerran vuonna 2001. Hän on toiminut Nurmijärven kunnanhallituksen puheenjohtajana vuodesta 2005 ja Uudenmaan maakuntahallituksen puheenjohtajana vuodesta 2009 lähtien. Hän oli Nurmijärven ääniharava vuoden 2017 kunnallisvaaleissa 1304 äänellä päihittäen reippaasti toiseksi eniten ääniä saaneen keskustan Matti Vanhasen. Joulukuussa 2017 Nurmijärven kunnanvaltuusto äänesti Mäkelän kuntansa seuraavaksi kunnanjohtajaksi. Mäkelä aloitti virassa 1. toukokuuta 2018.
Aino Lehtokoski

| Aino Lehtokoski |
| --- | --- |
 Aino Lehtokoski 1930-luvulla.
Kansanedustaja
 1.4.1919–14.10.1949  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Turun eteläinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1886 Maaria
Kuollut: 14. lokakuuta 1949 (63 vuotta) Helsinki
Ammatti:  järjestötyöntekijä
Aina (Aino) Aleksandra Lehtokoski (o.s. Malm, 6. kesäkuuta 1886 Maaria – 14. lokakuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919-1949. Puolueensa oikeistosiipeen kuulunut Lehtokoski oli 1920-1940-lukujen merkittävimpiä sosialidemokraattisia vaikuttajia Varsinais-Suomessa. Hän on yksi pitkäaikaisimpia kansanedustajia istuttuaan eduskunnassa yhtäjaksoisesti yli 30 vuotta ja osallistuttuaan kaikkiaan 35 valtiopäiville. Naiskansanedustajista häntä pitkäikäisimpiä ovat ainoastaan Sirkka-Liisa Anttila, Miina Sillanpää ja Aino Malkamäki.lähde?
Elämä

Aino Lehtokosken vanhemmat olivat kirvesmies Frans Fredrik Malm (s. 1857) ja Oripäästä kotoisin ollut Eeva Stiina Tienhaara (1862-1934). Kansakoulun jälkeen hän muutti yksitoistavuotiaana palvelijaksi Turkuun. Lehtokoski kuului Turun työväenyhdistyksen palvelijattarien ammattiosastoon ja perusti 1904 Turun Taloustyöntekijäin Yhdistyksen, jonka puheenjohtajana hän oli sen koko toiminnan ajan. Palvelijan työnsä jätettyään Lehtokoski oli vuodet 1904-1918 SDP:n ja Työväen Raittiusliiton järjestötyöntekijänä muun muassa vaalipiirinsä kiertävänä puhujana.
Lehtokoski valittiin kansanedustajaksi sisällissodan jälkeen vuonna 1919. Eduskunnassa hän ajoi aktiivisesti erilaisia sosiaalisia uudistuksia, kuten uutta avioliittolakia, äitiysvakuutusta ja nuorten työsuojelua sekä punaleskien ja vammaisten asiaa. RAittiusliikkeen vaikuttajana Lehtokoski oli myös innokas kieltolain puolustaja. 1920-luvun alussa Lehtokoski asui Ulvilassa ja toimi kansanedustajan tehtäviensä ohella sosialidemokraattisen piirijärjestön puhujana Satakunnassa. Vuosina 1925–1933 hän oli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton luennoitsija. 1930-luvulla Lehtokoski asettui vakituisesesti Helsinkiin, mutta hänet valittiin edelleen kansanedustajaksi Turun eteläisestä vaalipiiristä, jonka työväestön keskuudessa hänellä oli vankka kannatus. Lehtokoski kuului muun muassa Sosialidemokraattisen Työläisnaisliiton hallitukseen 1932–1948 sekä Työväen Raittiusliiton ja Kieltolakiliiton hallituksiin. Hän oli myös Ulvilan kunnanvaltuuston ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen sekä toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Vuonna 1949 Lehtokoskelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi.
Lehtokoski kuoli kesken kansanedustajakautensa lyhytaikaisen sairauden jälkeen Marian sairaalassa lokakuussa 1949. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. Lehtokosken tilalle eduskuntaan nousi Yrjö Helenius.