stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michał Żewłakow

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Michał Żewłakow
Syntymäaika: 22. huhtikuuta 1976
Syntymäpaikka: Puola
Pituus: 182 cm
Paino: 75 kg
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1993–1995 1995–1996 1996–1998 1998–1999 1999–2002 2002–2006 2006–2010 2010–2011 2011–2013 | Polonia Warszawa Hutnik Warszawa Polonia Warszawa KSK Beveren Excelsior Mouscron RSC Anderlecht Olympiakos Ankaragücü Legia Varsova | 15 (0)  70 (5) 25 (1) 95 (2) 95 (4) 90 (5) 19 (1) 44 (0) |
Maajoukkue
| 1999-2011 | Puola | 102 (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. kesäkuuta 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24. kesäkuuta 2013.
Michał Żewłakow (s. 22. huhtikuuta 1976 Varsova) on puolalainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana.
Żewłakow debytoi Puolan maajoukkueessa vuonna 1999. Hän on ollut mukana kaksissa MM-kisoissa, vuosina 2002 ja 2006. Hän kuului molemmissa kisoissa Puolan avauskokoonpanoon lukuun ottamatta vuoden 2002 viimeistä alkulohko-ottelua, jota ennen Puola oli jo menettänyt jatkomahdollisuutensa. Hän pelasi kaikkiaan 102 maaottelua ja teki niissä kolme maalia; hän oli toinen puolalainen, joka saavutti sadan maaottelun rajan.
Żewłakowin veli Marcin on myös maajoukkueessa pelannut jalkapalloilija.
Saavutuksia

Kreikan mestaruus (Olympiakos 2006)
MM-kisoissa 2002
MM-kisoissa 2006
Aiheesta muualla

Michał Żewłakow (90minut.pl) (puolaksi)
Puolan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Dudek |
2 Kłos |
3 Zieliński |
4 Mi. Żewłakow |
5 Rząsa |
6 Hajto |
7 Świerczewski |
8 Kucharski |
9 Kryszałowicz |
10 Kałużny |
11 Olisadebe |
12 Majdan |
13 Głowacki |
14 Ma. Żewłakow |
15 Wałdoch |
16 Murawski |
17 A. Bąk |
18 Krzynówek |
19 Żurawski |
20 J. Bąk |
21 Koźmiński |
22 Matysek |
23 Sibik |
Valmentaja Engel
Puolan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Boruc |
2 Jop |
3 Gancarczyk |
4 Baszczyński |
5 Kosowski |
6 Bąk |
7 Sobolewski |
8 Krzynówek |
9 Żurawski |
10 Szymkowiak |
11 Rasiak |
12 Kuszczak |
13 Mila |
14 Żewłakow |
15 Smolarek |
16 Radomski |
17 Dudka |
18 Lewandowski |
19 Bosacki |
20 Giza |
21 Jeleń |
22 Fabiański |
23 Brożek |
Valmentaja Janas
Puolan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Boruc |
2 Jop |
3 Wawrzyniak |
4 Golański |
5 Dudka |
6 Bąk |
7 Smolarek |
8 Krzynówek |
9 Żurawski |
10 Garguła |
11 Saganowski |
12 Kowalewski |
13 Wasilewski |
14 Żewłakow |
15 Pazdan |
16 Piszczek |
17 Łobodziński |
18 Lewandowski |
19 Murawski |
20 Guerreiro |
21 Zahorski |
22 Fabiański |
23 Kokoszka |
Valmentaja Beenhakker
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Puola
Walter Zilliacus

Walter Ulrik Zilliacus (27. helmikuuta 1863 Viipuri – 31. tammikuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen pankkivirkailija ja toimittaja.
Walter Zilliacuksen vanhemmat olivat opettaja, sanomalehtimies ja kirjanpainaja Nikolai August Zilliacus ja Katarina Sofia Söderhjelm. Hän valmistui ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1883 sekä opiskeli Helsingin yliopistossa ja Englannissa. Zilliacus työskenteli Helsingissä pankkivirkailijana ja Nya Pressenin kolumnistina kunnes 1890-luvun lopussa hän antautui kokonaan toimittajan uralle.
Zilliacus työskenteli Tammerfors Nyheterin vastaavana toimittajana vuosina 1899–1901, Nya Pressenin ja Dagligt Allehandan toimittajana lehtien lakkauttamiseen saakka, Wiborgs Nyheterin päätoimittajana 1904–1905 ja Kurirenin vastaavana toimittajana vuonna 1909. Hänen erikoisalaansa olivat kolumnit. Nya Pressenissä Zilliacuksen nimimerkki oli Binocle.
1789

| --- | --- |
Vuosisadat: 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku
Vuosikymmenet: 1690-luku · 1700-luku · 1710-luku · 1720-luku · 1730-luku · 1740-luku 1750-luku · 1760-luku · 1770-luku · 1780-luku · 1790-luku · 1800-luku
Vuodet: 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709 1710 · 1711 · 1712 · 1713 · 1714 · 1715 · 1716 · 1717 · 1718 · 1719 1720 · 1721 · 1722 · 1723 · 1724 · 1725 · 1726 · 1727 · 1728 · 1729 1730 · 1731 · 1732 · 1733 · 1734 · 1735 · 1736 · 1737 · 1738 · 1739 1740 · 1741 · 1742 · 1743 · 1744 · 1745 · 1746 · 1747 · 1748 · 1749 1750 · 1751 · 1752 · 1753 · 1754 · 1755 · 1756 · 1757 · 1758 · 1759 1760 · 1761 · 1762 · 1763 · 1764 · 1765 · 1766 · 1767 · 1768 · 1769 1770 · 1771 · 1772 · 1773 · 1774 · 1775 · 1776 · 1777 · 1778 · 1779 1780 · 1781 · 1782 · 1783 · 1784 · 1785 · 1786 · 1787 · 1788 · 1789 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809
Tapahtumia

26. tammikuuta – Justin Heinrich Knechtin koomisen oopperan Der Schulz im Dorf oder Der verliebte Herr Doctor kantaesitys Biberach an der Rißissa.
Tammikuu – Ruotsin valtiopäivät kokoontui Tukholmassa.
21. helmikuuta – Ruotsissa hyväksyttiin yhdistys- ja vakuuskirja, joka laajensi kuninkaan valtaoikeuksia.
4. maaliskuuta – Yhdysvaltain kongressi piti ensimmäisen istuntonsa New Yorkissa ja julisti uuden Yhdysvaltain perustuslain astuvan voimaan.
30. huhtikuuta – George Washington astui virkaansa Yhdysvaltain ensimmäisenä presidenttinä.
5. toukokuuta – Ranskassa säädyt kokoontuivat ensimmäisen kerran vuoden 1626 jälkeen.
29. heinäkuuta – Johann Friedrich Reichardtin oopperan Claudine von Villa Bella kanta-esitys Schloßtheater Berlin-Charlottenburgissa.
Heinäkuussa arvioitiin Pariisissa olevan noin 150 000 ihmistä vailla työtä. Kaupungin väkiluku oli tuolloin noin 600 000.
2. syyskuuta – Yhdysvaltain valtiovarainministeriö perustettiin.
21. marraskuuta – Pohjois-Carolinasta Yhdysvaltain kahdestoista osavaltio.
Ranskan suuri vallankumous alkoi:
17. kesäkuuta – Ranskan kolmas sääty julistautui Mirabeaun johdolla kansalliskokoukseksi.
20. kesäkuuta – Pallohuoneen vala (Serment du Jeu de paume): Ranskan kansalliskokous päätti olla hajaantumatta ennen kuin Ranskalle oli laadittu perustuslaki.
14. heinäkuuta – Bastiljin valtaus.
4. elokuuta – Säätyjen erioikeudet lakkautettiin Ranskassa.
26. elokuuta – Ranskassa hyväksyttiin Ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistus.
Kustaa III:n sota jatkui:
13. kesäkuuta Porrassalmen taistelu
21. heinäkuuta – Parkumäen taistelu
24. elokuuta – Ruotsinsalmen ensimmäinen meritaistelu.
HMS Bountyn kapina eteläisellä Tyynellämerellä.
Martin Klaproth löysi kaksi alkuainetta: uraanin ja zirkoniumin.
Antoine Laurent Lavoisierin pääteos Traité élémentaire de chimie julkaistiin.
Christfried Ganander julkaisi Mythologica Fennican.
Kuolleita

21. tammikuuta – Paroni d'Holbach, ranskalais-saksalainen kirjailija (s. 1723)
21. tammikuuta – Paul Erdmann Isert, saksalaissyntyinen luonnontieteilijä (s. 1756)
23. tammikuuta – John Cleland, englantilainen kirjailija (s. 1709)
28. tammikuuta – Christian Gottlob Neefe, saksalainen oopperasäveltäjä (s. 1748)
1. huhtikuuta – Johann Friedrich Hartknoch, latvialainen cembalisti ja kustantaja (s. 1740)
5. huhtikuuta – Magnus Fredrik Tawast, suomalainen upseeri (s. 1728)
7. huhtikuuta – Abd-ul-Hamid I, Osmanien valtakunnan sulttaani 1774–1789 (s. 1725)
9. huhtikuuta – Miura Baien, japanilainen filosofi (s. 1723)
2. toukokuuta – Heikki Väänänen, suomalainen kirkonrakentaja (s. 1724)
9. toukokuuta – Anders Johan von Höpken, ruotsalainen kreivi (s. 1712)
24. toukokuuta – Georg Gezelius, ruotsalainen pappi ja kirjailija (s. 1735)
12. kesäkuuta – Jean-Étienne Liotard, geneveläinen pastelli- ja emalimaalari (s. 1702)
19. kesäkuuta – Axel Gabriel Leijonhufvud, ruotsalainen hovimarsalkka, maamarsalkka ja hovioikeuden presidentti (s. 1717)
13. heinäkuuta – Mirabeau vanhempi, ranskalainen taloustieteilijä (s. 1715)
15. heinäkuuta – Jacques Duphly, ranskalainen säveltäjä (s. 1715)
18. elokuuta – Giovanni Morosini, italialainen piispa (s. 1719)
8. syyskuuta – Anna Margareta Salmelin, suomalainen pikkuvihan aikainen sotavanki ja monien sotavankien vapauttaja (s. 1716)
12. syyskuuta – Franz Xaver Richter, saksalainen säveltäjä (s. 1709)
28. syyskuuta – Thomas Day, brittiläinen kirjailija ja orjuuden vastustaja (s. 1748)
6. lokakuuta – Cecilia Young, englantilainen sopraano (s. 1712)
17. marraskuuta – Charlotte Stuart, englantilainen kuningassuvun jäsen, Charles Edward Stuartin avioton tytär (s. 1753)
19. marraskuuta – Maria Anna von Österreich, itävaltalainen arkkiherttuatar (s. 1738)
23. marraskuuta – Anders Hellant, suomalainen liike-elämän vaikuttaja, tähtitieteilijä ja fyysikko (s. 1717)
3. joulukuuta – Claude Joseph Vernet, ranskalainen taidemaalari (s. 1714)
Christian Friedrich Schröder, saksalainen arkkitehti, Turun kaupunginarkkitehti (s. 1722)
Tapahtumia aiheittain

Kirjallisuusvuosi 1789
Tesla Model X

| Tesla Model X |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Tesla, Inc.
Valmistusvuodet:  2015–
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Muotoilija:  Franz von Holzhausen
Teknisesti samankaltaisia:  Tesla Model S
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  7
Käyttövoima:  sähkö
Vetotapa:  neliveto
Mitat
Pituus:  5 036 mm
Leveys:  2 017 mm
Korkeus:  1 684 mm
Tesla Model X on Teslan vuodesta 2015 lähtien valmistama automalli, joka on koriltaan crossover. Autot kootaan Tesla Motorsin tehtaalla Fremontissa, Kaliforniassa. Marraskuussa 2014 yrityksen johto odotti Model X:n toimitusten käynnistyvän vuoden 2015 kolmannella kvartaalilla.
Kuvat

Tesla Model X:in konseptimalli vuodelta 2012.
Tuotantomallin julkistus 2015.
Model X takaa.
Auton lokinsiipiovet
Model X sisältä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tesla Model X Wikimedia Commonsissa
Tavarajuna

Sähköveturivetoinen konttijuna Englannissa.
Dieselveturivetoinen konttijuna Chicagon lähistöllä.
Dieselvetoinen malmirikastejuna Kostamuksesta Raaheen
Tavarajuna eli rahtijuna on juna, joka on muodostettu tavaravaunuista ja niitä vetävästä yhdestä tai useammasta veturista. Suurin osa maailman maitse kuljetettavasta tavaraliikenteestä kuljetetaan tavarajunilla.
Tietyissä oloissa rahdin kuljettaminen rautateitse on kustannustehokas kuljetusmuoto, ja  usein tieliikenteeseen verrattuna myös energiatehokkaampi kuljetusmuoto. Rautatiekuljetus on kustannustehokkain silloin, kun suuria määriä rahtia kuljetetaan pitkiä matkoja kerrallaan. Lyhyillä matkoilla ja pienillä rahtimäärillä tavarajunaliikenne ei ole kannattavaa. Kuitenkin lyhyetkin kuljetusmatkat ovat kannattavia, kun kuljetettavaa tavaraa on paljon.
Raideliikenteen huonona puolena pidetään joustavuuden puutetta, sillä junakuljetukset ovat sidottuja rautatien olemassaoloon. Koska kaikkialle ei johda pistoraiteita, ovat rautatiet menettäneet asiakkaita tieliikenneoperaattoreille. Useiden maiden hallitukset kuitenkin pyrkivät kasvattamaan raideliikenteen suosiota ympäristöllisten etujen vuoksi.
Junalajit

Tavarajunatyyppejä, tavaravaunuja ja rahtia on useita eri tyyppejä.
Junalajit > Konttijuna

Nykyisin konttiliikenne on yleistymässä myös rautatieliikenteessä, sillä kontin siirtokuormaaminen laivasta junanvaunuun ja päinvastoin on nopeaa, eikä vaadi kontissa olevan rahdin suoraa käsittelyä. Konttiliikenne on kasvussa sen joustavuuden vuoksi, sillä niiden käsittely on nopeaa, ja kontteja voidaan kuljettaa helposti niin junissa, laivoissa kuin kuorma-autoillakin. Konttijunat ovat suurelta osin syrjäyttäneet perinteisen umpinaisen tavaravaunun, joka oli kuormattava ja purettava käsin.
Junalajit > Rekkajuna

Joissain maissaselvennä rekkajunat ovat suosittuja. Ne muodostuvat tarkoitukseen suunnitelluista avotavaravaunuista, joille ajoneuvoyhdistelmät ajetaan lastausasemalla kuormineen päivineen. Määränpäässä ajoneuvot ajetaan pois junasta, ja rahdin matka jatkuu tietä pitkin. Rekkajunia liikennöi muun muassa Kanaalitunnelissa Englannin ja Ranskan välillä sekä Keski-Euroopan maissa. Suomessa VR kuljetti rekkoja vuosina 1991–2014. Toiminta päättyi 5.1.2014. Yhdysvalloissa rekkajunia vastaavissa junissa kuljetetaan pääsääntöisesti pelkkiä puoliperävaunuja, kun muualla kuljetetaan kokonaisia ajoneuvoyhdistelmiä.
Junalajit > Kiitotavarajuna

Kiitotavarajunat ovat pääasiassa suurten risteysasemien välillä tai suurten asiakkaiden eri toimipisteiden välillä kulkevia tavarajunia. Junien kokoonpanossa on tällöin kalusto-, pituus- ja painorajoituksia. Rajoituksien tarkoitus on mahdollistaa junan nopea kulku turvallisuudesta tinkimättä. Kiitotavarajunien paino pyritään pitämään kohtuullisena, jotta varmistetaan junan suuri keskinopeus.
Junalajit > Kokojuna

Kokojunat (kokojunaliikenne) muodostuvat pääasiassa vain yhdenlaisista tavaravaunuista, ja niillä kuljetetaan vain yhdentyyppistä rahtia yleensä yhdeltä kuormauspaikalta yhteen määränpäähän. Esimerkkejä kokojunakuljetuksista ovat säiliö-, raakapuu-, malmi- ja teräskelajunat. Junan kokoonpano ei yleensä muutu sen lähtöaseman ja määräaseman välillä. Yleisimmät kokojunakuljetukset ovat bulkkimateriaalin kuten öljyn, kivihiilen, viljan, erityyppisten malmien ja muiden kaivannaisten kuljetukset. Tällaisissa kuljetuksissa vaunut kuormataan yhdellä liikennepaikalla, ja juna kulkee kokonaisena määränpäähän saakka, jossa kaikki vaunut puretaan. Tämän jälkeen juna joko palaa tyhjänä takaisin, tai kuormataan paluusuuntaan menevällä rahdilla.
Junalajit > Jakelu- ja keräilyjuna

Jakelu- ja keräilyjunat (JK-junat) ovat suurten tavaraliikenneasemien välillä tai niiden lähiasemilla kulkevia junia, joiden tehtävänä on hoitaa pienten asemien vaihtotyöt. JK-junilla jaetaan risteysasemille saapuneet vaunut määränpäähänsä niissä tapauksissa, kun pienen aseman tavaraliikenteen määrät eivät ole huomattavia. Nykyisin monien pienten asemien tavaraliikenne on lakkautettu.
1960-luvulle asti junatyyppi oli nimeltään järjestelyjuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta tavarajunat Wikimedia Commonsissa
Rataan kohdistuva kuormitus liikkuvan kaluston ja radan vuorovaikutuksessa  2011. Väylävirasto.
Zillertal

Zillertalin laakso
Zillertal on Innin laakson poikkilaakso Tirolissa Itävallan Itä-Alpeilla. Laakso on 32 kilometriä pitkä, ja se on suosittu matkailukohde. Laakson pohjalla virtaa Zillerjoki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zillertal Wikimedia Commonsissa
Kurt Zeitzler

| Kurt Zeitzler |
| --- | --- |
 Everstin arvoinen Kurt Zeitzler vuonna 1941.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1895  Cossmar-Luckau, Saksa
Kuollut: 25. syyskuuta 1963 (68 vuotta)  Hohenaschau, Länsi-Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta  Weimarin tasavalta  Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1914–1945
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Kenraalieversti
Kunniamerkit:  Rautaristin ritariristi
Kurt Zeitzler (9. kesäkuuta 1895 Cossmar-Luckau, Saksa – 25. syyskuuta 1963 Hohenaschau, Länsi-Saksa) oli saksalainen kenraalieversti toisen maailmansodan aikana. Hän toimi maavoimien yleisesikunnan esikuntapäällikkönä 1942–1944.
Sotilasura

Baijerilaisen papin perheeseen 1895 syntynyt Zeitzler liittyi kadetiksi Saksan keisarikunnan armeijaan keväällä 1914 puoli vuotta ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä. Hän palveli länsirintamalla 4. thüringeniläisessä jalkaväkirykmentissä nro 72 ja ylennettiin luutnantiksi joulukuussa 1914. Hän toimi eri tehtävissä rykmentissään sodan ajan ja yleni yliluutnantiksi vuonna 1918. Hän haavoittui samana vuonna. Sotapalveluksestaan hänet palkittiin muun muassa 1. ja 2. luokan rautaristeillä.
Sotien välinen aika

Sodan jälkeen Zeitzler jäi palvelukseen 100 000 miehen vahvuiseen Weimarin tasavallan armeijaan Reichswehriin. Hän toimi esikuntatehtävissä ja adjutanttina. Hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1928. Zeitzler kannatti Saksan kansallissosialistista työväenpuoluetta, jonka valtaannosuun myötä armeijaa alettiin kasvattaa sekä koossa että varustuksessa. Upseereille avautui uusia paikkoja ja Zeitzlerkin yleni majuriksi 1934. Seuraavana vuonna kansallissosialistit muuttivat Weimarin aikaisen Reichswehrin Wehrmachtiksi, jonka everstiluutnantiksi Zeitzler yleni vuoden 1937 alussa.
Toinen maailmansota

Toinen maailmansota alkoi, kun Saksa hyökkäsi Puolaan ilman sodanjulistusta 1. syyskuuta 1939. Everstin arvoinen Zeitzler toimi tuolloin esikuntapäällikkönä XXII armeijakunnassa, joka oli mukana Puolan offensiivissa. Noihin aikoihin hän onnistui kiinnittämään Adolf Hitlerin huomion itseensä.
Keväällä 1940 hänet siirrettiin länsivallille lähelle Ranskan ja Belgian rajaa, jossa hän toimi Ewald von Kleistin johtaman panssariosasto A:n, tulevan 1. panssariarmeijan esikuntapäällikkönä. Tässä tehtävässä hän osallistui myös taisteluun Ranskasta kevätkesällä 1940. Zeitzler palveli Kleistin alaisuudessa Saksan hyökkäyksissä Jugoslaviaan ja Kreikkaan keväällä 1941. Palveluksestaan Balkanin operaatioissa hänet palkittiin rautaristin ritariristillä. Zeitzler oli yhä Kleistin panssariarmeijan esikunnassa kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon saman vuoden kesäkuussa. Helmikuussa 1942 Zeitzler ylennettiin kenraalimajuriksi.
Huhtikuussa 1942 hänestä tuli Ranskaan sijoitetun Gerd von Rundstedtin alaisen armeijaryhmä D:n esikuntapäällikkö. Tässä tehtävässä hän torjui liittoutuneiden maihinnousun Dieppeen saman vuoden elokuussa. Syyskuussa tyytyväinen Hitler ylensi Zeitzlerin suoraan jalkaväenkenraaliksi jättäen kenraaliluutnantin arvon väliin. Zeitzler suhtautui positiivisesti natseihin. Tämä miellytti Hitleriä, joka oli päättänyt tehdä Zeitzlerista maavoimien esikuntapäällikön epäluotettavana pitämänsä Franz Halderin tilalle.
Toinen maailmansota > Maavoimien esikuntapäällikkö

Aktiivinen ja ruumiinrakenteeltaan tukeva ”Kenraali Pallosalamana” tunnettu Zeitzler ei ollut Erwin Rommelin tai Gerd von Rundstedtin kaltainen loistava strategi eikä nerokas komentaja, mutta hän oli innokas ja pätevä. Hitlerin ottaessa yhä enemmän ohjia haltuunsa ja esittäessä mielettömiä vaatimuksia armeijalleen Zeitzlerin aloitekyky kärsi.
Zeitzler kannatti vetäytymistä Stalingradista heti kun Friedrich Pauluksen johtama 6. armeija jäi saarroksiin kaupungissa. Monet Zeitzlerin kollegoista pyysivät häntä määräämään vetäytymisen oma-aloitteisesti, mutta tätä Zeitzler ei uskaltanut tehdä. Sen sijaan hän vaati toistuvasti Hitleriä määräämään 6. armeijan vetäytymisen. Solidaarisuudesta saarrettuja kohtaan Zeitzler söi yhtä pieniä ruoka-annoksia kuin hekin. Zeitzler joutui huonoihin väleihin Hitlerin kanssa, joka piti fanaattisesti kiinni kaupungista määräten saarretun armeijan taistelemaan viimeiseen mieheen. Stalingradin taistelu päättyi katastrofiin keväällä 1943.
Stalingradin katastrofin jälkeen itärintaman komentajat Erich von Manstein ja Heinz Guderian ehdottivat Hitlerille strategiaksi joustavaa kulutustaistelua, jossa saksalaisjoukot yrittäisivät aiheuttaa puna-armeijalle liikkuvan sodankäynnin avulla mahdollisimman suuria tappioita. Epäröityään Hitler päätyi kuitenkin Zeitzlerin ehdottaman perinteisen preussilaisen tuhoamistaistelun kannalle. Sen mukaisesti vastustaja tulisi lyödä keskittämällä voimat yhteen suureen ratkaisutaisteluun. Seurauksena tästä valinnasta oli Kurskin taistelu.
Toinen maailmansota > Erottaminen

Zeitzler oli menettänyt halukkuutensa jatkaa tehtävässään ja pyysi siirtoa alkuvuonna 1944. Hän otti yhteen usein Hitlerin kanssa ja vihdoin heinäkuun alussa Zeitzler sai hermoromahduksen kiihkeiden riitojen jälkeen Obersalzbergissa. Hitler ei puhunut Zeitzlerille enää koskaan ja siirsi hänet Wehrmachtin komentajareserviin vedoten terveydellisiin syihin. Se saattoi olla Zeitzlerille onneksi, sillä hän ei tämän vuoksi ollut mukana Itä-Preussissa 20. heinäkuuta pidetyssä kokouksessa, jossa eversti Claus von Stauffenberg räjäytti pommin yrittäen tappaa Hitlerin. Hänen tilalleen oli nimitetty kenraali Adolf Heusinger, joka loukkaantui viisi henkeä vaatineessa räjähdyksessä. Heusinger korvattiin Heinz Guderianilla.
Seuraavan vuoden tammikuussa Zeitzler erotettiin kokonaan aktiivipalveluksesta.
Sodan jälkeen

Zeitzler jäi Britannian armeijan sotavangiksi toukokuussa 1945. Hänet vapautettiin helmikuussa 1947. Zeitzler kuoli Hohenaschaussa Baijerissa 1963.
Pahoin paleltunut saksalainen sotavanki Stalingradissa tammikuussa 1943
Zinha

Antônio Naelson Matías (s. 23. toukokuuta 1976 Açu, Brasilia), tunnetaan paremmin pelaajanimellään Zinha, on brasilialaissyntyinen meksikolainen jalkapalloilija. Hän edusti pitkään meksikolaista Club Tolucaa. Meksikon maajoukkueessa hän pelasi 58 maaottelua ja teki niissä seitsemän maalia vuosina 2004–2012. Hän oli 163-senttisenä yksi lyhyimmistä maajoukkuepelaajista.
Zinha edusti Meksikoa vuoden 2004 olympialaisissa, vuoden 2005 maanosaliittojen cupissa ja vuoden 2006 MM-kisoissa Saksassa. MM-kisoissa hän pelasi kaikissa Meksikon neljässä ottelussa mutta avauskokoonpanossa vain yhdessä.
Muhammad Zia ul-Haq

| Muhammad Zia ul-Haq |
| --- | --- |

Pakistanin 6. presidentti
 16. syyskuuta 1978 – 17. elokuuta 1988  
Edeltäjä:  Fazal Ilahi Chaudhry
Seuraaja:  Ghulam Ishaq Khan
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1924 Jalandhar, Brittiläinen Intia
Kuollut: 17. elokuuta 1988 (64 vuotta) Bahawalpur, Pakistan
Puoliso:  Shafiqa Jahan Begum Shafiqa Zia-ul-Haq
Muhammad Zia ul-Haq (urduksi ‏محمد ضیاء الحق‎; 12. elokuuta 1924 – 17. elokuuta 1988) oli pakistanilainen kenraali ja sotilasdiktaattori, joka toimi maan johtajana vuodesta 1977 kuolemaansa asti.
Elämäkerta

Zia syntyi 1924 Jalandharissa nykyisen Intian alueella. Hän opiskeli Delhissä ja osallistui brittijoukoissa toiseen maailmansotaan 1943 alkaen. Pakistanin itsenäistyessä Zia liittyi maan armeijaan majurina. Hän siirtyi 1962 Fort Leavenworthin tukikohtaan Kansasiin Yhdysvaltain armeijan koulutuskeskukseen. Hän palveli Jordaniassa 1967–1970.
Pakistanin pääministeri Zulfikar Ali Bhutto nimitti Zian armeijan ylipäälliköksi vuonna 1976. Zia kaappasi vallan seuraavana vuonna 5. heinäkuuta ja lupasi järjestää vapaat vaalit 18. lokakuuta. Hän ilmoitti kuitenkin 1. lokakuuta, että vaaleja ei järjestetä. Bhutton suosion vuoksi Zia päätti siis pysyä sotilasdiktaattorina ja vangitutti Bhutton 3. syyskuuta 1977. Bhuttoa syytettiin poliittisesta murhasta ja hänet tuomittiin myöhemmin kuolemaan. Tuomio pantiin täytäntöön hirttämällä 1979.
Zia otti käyttöön tiukan islamilaisen lain ja ruumiilliset ns. hudood-rangaistukset vuonna 1979. Taustalla epäillään olleen saudien kannustus. Vuonna 1984 Zia järjesti kansanäänestyksen Pakistanin kehittämisestä islamilaisena valtiona, mihin sitoi oman jatkonsa maan presidenttinä. Tällaisessa tilanteessa Zian ehdotus sai yli 95 prosentin tuen, ja näin hän sai viideksi vuodeksi jatkoajan maan johdossa.
Zia lupasi järjestää monipuoluevaalit vuonna 1988. Bhutton tytär Benazir Bhutto palasi maanpaosta politiikkaan ja aikoi osallistua vaaleihin, mutta Zia sulki hänet puoleksi vuodeksi kotiarestiin. Zian kansansuosio oli hyvin alhaalla, koska korruptiota ja huumekauppaa ei saatu kuriin, minkä lisäksi sattui viljelyn kannalta huonoja säitä. Hänen arveltiin siirtävän vaaleja tuleviin vuosiin, mutta poliittinen pelitilanne jäi ratkaisematta, kun Zia kuoli lento-onnettomuudessa yhdessä Yhdysvaltain suurlähettilään Arnold Lewis Raphelin kanssa.
Lento-onnettomuuden syy on jäänyt epäselväksi, ja siitä on syytetty Neuvostoliittoa, Intiaa, CIA:ta sekä Zian pakistanilaisia vastustajia. Koneen on väitetty myös räjähtäneen pommin seurauksena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muhammad Zia ul-Haq Wikimedia Commonsissa
Pakistanin presidentit
Mirza (1956–1958) | A. Khan (1958–1969) | Y. Khan (1969–1971) | Bhutto (1971–1973) | Chaudhry (1973–1978) | Zia ul-Haq (1978–1988) | I. Khan (1988–1993) | Sajjad (1993) | Leghari (1993–1997) | Sajjad (1997–1998) | Tarar (1998–2001) | Musharraf (2001–2008) | Soomro (2008, virkaatekevä) | Zardari (2008–2013) | Hussain (2013–2018) | Alvi (2018–2024) | Zardari (2024–
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef  İslâm Ansiklopedisi