stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mäkkylän mustalaisleiri
Elämä mustalaisleirillä

Mäkkylän mustalaisleirillä asui rintamamiehiä, Karjalan ja Porkkalan evakkoromaneja. Enimmillään siellä asui parisataa romania, joista puolet oli lapsia, eli yhteensä noin 30 perhettä. Leiri alkoi, kun Dagmar Åkerlundin ostaman pienen rintamamiestalon tontille leiriytyi Malmilta muuttaneita Åkerlundeja.[lähde? ] Mäkkylän leiriläisiä yhdisti evakkotausta. Åkerlundit olivat joutuneet lähtemään Säkkijärveltä.[lähde? ]
Helsingin olympialaisten rakennusbuumi tarjosi töitä. Nuoret miehet kävivät töissä Helsingissä ja yöpyivät Mäkkylän leirillä.[lähde? ] Muutamilla romanimiehillä oli hevonen, joille oli rakennettu tontille eläinsuoja. Hevoskauppaa harjoitettiin, mutta se väheni sodan jälkeisen autoistumisen takia. Jotkut romanit ansaitsivat raveista.
Leirin rakennukset olivat telttoja tai pahvihökkeleitä. Teltat koottiin paperisäkeistä, joita leiriläiset hakivat rakennustyömailta tai läheisestä kaupasta. Lisäsuojana oli kattohuovan palasia, havuja ja tavaraa rakennustyömaiden liepeiltä. Telttoja ei saatu vedenpitäviksi, ja paperisäkit oli kuivattava aina sateen jälkeen. Ruoka valmistettiin priimuksella eli spriikeittimellä. Se oli nuotion lisäksi ainoa lämmönlähde. Spriikeittimet aiheuttivat tulipaloja pahvihökkeleissä ja leirissä sattui useita tulipaloja. Esimerkiksi Feija Åkerlund muisteli leirin palaneen tulipalopakkasten aikaan talvella 1952–1953.
Julkisuus ja vaikutukset

Mäkkylän romanileiri sai paljon julkisuutta. Romanien elämää joko romantisoitiin tai kauhisteltiin. Eniten palstatilaa saivat tappelut ja pimeän viinan myynti. Yöt ja viikonloput olivat vilkkainta kaupankäynnin aikaa. Helsinkiläiset hakivat pimeän viinansa joko Malmilta, Mäkkylästä tai Alppikylästä. Monet jäivät leiriin ryyppäämään, mikä aiheutti helposti tappeluita ja muita levottomuuksia.
Teltat olivat kylmiä, eikä siellä ollut kunnollisia mahdollisuuksia pesuun tai pyykinpesuun. Lapset sairastelivat ja äidit joutuivat antamaan lapsensa lastenkotiin joskus pitkiksi ajoiksi, koska parempaakaan asumusta ei saatu.[lähde? ]
Romanien ja valtaväestön suhteet olivat varaukselliset. Valtaväestön lapset ovat myöhemmin kertoneet pelänneensä leiriä ja heitä oli myös peloteltu pysymään pois sieltä.[lähde? ] Koulua käyvien romanilasten ja heidän ikätoveriensa välille syntyi pitkäaikaisia ystävyyssiteitä.[lähde? ]
Mustalaisleiri joutui modernia Tapiolaa rakentavan Espoon virkamiesten silmätikuksi. Espoo ei kyennyt osoittamaan romaneille parempaakaan asumista, eikä ongelma hoitunut romanien häätämisellä.
Muistelu

Leirin yläpuolelle ns. Mustalaiskalliolle on pystytetty kaksi muistolaattaa. Metallisessa muistolaatassa lukee: ”Täällä oli 1950-luvulla yhteiskunnan tuen ulkopuolelle jäänyt romanileiri.” Laatan allekirjoittaja on ”Leiriläinen T. J. Lundberg”. Toisessa muistolaatassa lukee: ”Täällä oli 1950-luvulla yhteiskunnan tuen ulkopuolelle jäänyt romanileiri.” Allekirjoittaja on "Leiriläinen T. J. Kustavi Lundberg" ja "miksi ovet eivät aukene meille", sekä romanien lippu.
Jani Saxellin romaanissa Unenpäästäjän Florian henkilö muistelee Mäkkylän maisemaa 1950-luvulla: ”Maanpäällisen modernistisen paratiisin kupeessa oli jo käärmeenpesä: Mäkkylän mustalaisleiri. Telttakylä irvisteli harvahampaisena rakennustelineiden suuntaan, päästi markkinamatkalla juopuneen mustalaismiehen ivanaurun jälleenrakennusajan optimismille.” Sateella ”Telttojen katot, pajukeppien koossa pitämät paperisäkkien ja kattohuovan tillkutäkit, painuivat raskaan lastin alla. Sisällä oli petivaatteita ja havuja lattiamattoina.”
Romanileirin muistolaatta.
Toinen muistolaatta.
Niina Laitinen

Niina Laitinen (s. 1983 Lapinlahti) on suomalainen neulesuunnittelija. Hän on julkaissut neulemallikirjat Villasukkien vuosi (2018), Satumaiset silmukat (2019), Villasukkien uusi vuosi (2020) ja Lempivillasukkia (2021). Laitisen esikoisteos oli Otavan myydyin kirja tammi–huhtikuussa 2018.
Vuonna 2017 Laitinen voitti Novitan Suomi 100-sukkamallikilpailun, joka järjestettiin Suomen satavuotisjuhlavuoden kunniaksi.
Aiheesta muualla

Niina Laitisen kotisivut
Natalia Estemirova

Natalia Husainovna Estemirova (ven. Наталья Хусаиновна Эстемирова, 28. helmikuuta 1958 Saratovin alue – 15. heinäkuuta 2009) oli venäläinen ihmisoikeusaktivisti ja Memorial-järjestön johtokunnan jäsen. Hänet siepattiin 15. heinäkuuta 2009 Groznyissa Tšetšeniassa, ja hänen ruumiinsa löytyi myöhemmin samana päivänä Ingušiasta. Ihmisoikeusjärjestö Human Rights Watch on kertonut Estemirovan olleen tutkimassa hyvin arkaluontoisia tapauksia.
Estemirova oli puoliksi venäläinen, puoliksi tšetšeeni. Hän oli kotoisin Saratovin alueelta, mutta hän muutti jo opiskeluaikana Tšetšeniaan Groznyiin. Hän valmistui Tšetšenian valtionyliopistosta pääaineenaan historia, jota hän opetti paikallisessa koulussa. Vuoden 1998 toisen Tšetšenian sodan aikana hän kuitenkin siirtyi Tšetšenian television palvelukseen, jolle hän teki dokumenttielokuvia sodan uhreista. Tuolloin alkoi hänen yhteistyönsä Memorial-järjestön kanssa. Sen palvelukseen Ingušiaan hän siirtyi vuonna 2000.
Estemirova sai työstään ihmisoikeusasioissa useita kansainvälisiä palkintoja. Hän työskenteli yhdessä 2006 murhatun toimittaja Anna Politkovskajan sekä tammikuussa 2009 ammutun juristin Stanislav Markelovin kanssa.
Ramzan Kadyrovin nostama kunnianloukkaussyyte

Venäläisen Memorial-ihmisoikeusjärjestön johtaja Oleg Orlov syytti Tšetšenian johtajaa Ramzan Kadyrovia Estemirovan murhasta. Kadyrov kiisti sekaantuneensa millään tavoin murhaan ja nosti asiasta kunnianloukkaussyytteen. Tämä herjaussyyte meni oikeuteen. Orlov sanoi oikeudessa ettei tarkoittanut syyllisyydellä rikosoikeudellista osallisuutta, vaan poliittista ja sosiaalista syyllisyyttä. Kolme Orlovin asianajajaa todisti oikeudessa, että Estemirovan sanojen mukaan Kadyrov oli uhannut häntä. Kadyrov voitti oikeusjutun, muttei saanut kuin 1 800 euron korvaukset hakemansa 210 000 euron sijasta.
Palkintoja

Robert Schuman -mitali 2005
Anna Politkovskaja -palkinto 2007
Aiheesta muualla

Merkittävä ihmisoikeusaktivisti murhattiin Pohjois-Kaukasiassa, Yle.fi
Artikkeli Estemirovasta Lentapedia-sivustolla (venäjäksi)
Natalia Estemirova kertoo itsestään ja työstään. Youtube-video tekstitetty englanniksi (venäjäksi) (englanniksi)
Ogun

Ogun voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ogun, sarjakuvahahmo Marvel-universumissa
Ogun, Nigerian osavaltio
Ogun Records, levy-yhtiö
Ogoun (myös Ogun, Ogum tai Ohou), hahmo voodoossa ja yorubojen mytologiassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ogun”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Nikolai Abramov (kestävyysjuoksija)

Nikolai Abramov (ven. Николай Абрамов; 10. joulukuuta 1933 – 2003) oli Neuvostoliittoa edustanut yleisurheilija, joka kilpaili kestävyysjuoksussa. Hän osallistui maratonille Tokion olympialaisissa 1964 ja sijoittui kilpailussa 26:nneksi ajallaan 2.27.09.
Ennätykset

Maraton: 2.24.16 (1964)
Natalia Gavrilița

| Natalia Gavrilița |
| --- | --- |
 Natalia Gavrilița (2021)
Moldovan pääministeri
 6. syyskuuta 2021 – 16. helmikuuta 2023  
Edeltäjä:  Aureliu Ciocoi (vt.)
Seuraaja:  Dorin Recean
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1977 (ikä 47) Mălăiești, Moldavian SNT, Neuvostoliitto
Tiedot
Puolue:  Toiminta- ja solidaarisuuspuolue
Tutkinnot:  Moldovan valtionyliopisto   Harvardin yliopisto
Natalia Gavrilița (s. 21. syyskuuta 1977 Mălăiești, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) on moldovialainen poliitikko, joka toimi Moldovan pääministerinä 6. syyskuuta 2021 – 10. helmikuuta 2023. Hän on kuulunut vuodesta 2017 Eurooppa-mieleiseen Toiminta- ja solidaarisuuspuolueeseen ja on presidentti Maia Sandun läheinen liittolainen. Gavrilița toimi vuonna 2019 Sandun lyhytaikaisen hallituksen valtiovarainministerinä.
Opiskelu ja työuran alku

Natalia Gavrilița opiskeli vuosina 1995–2000 kansainvälistä oikeutta Moldovan valtionyliopistossa. Alemman korkeakoulututkinnon jälkeen hän jatkoi maisteriksi Harvardin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 2005.
Gavrilița johti vuosina 2007–2008 valtiovarainministeriön talousennusteiden ja kehitysohjelmien osastoa sekä vuosina 2008–2009 valtiokanslian politiikan koordinoinnin ja ulkomaanavun osastoa. Hän työskenteli vuosina 2009–2013 brittiläisessä Oxford Policy Management -konsulttiyrityksessä, jonka toimialaan kuuluu matalan ja keskitulotason valtioiden kehitysasiat. Maia Sandun johtamassa opetusministeriössä Gavrilița toimi vuosina 2013–2015 valtiosihteerinä. Hän oli vuodet 2015–2019 lontoolaisen Global Innovation Fundin pääjohtaja.
Politiikkaan

Gavrilița liittyi vuonna 2017 Sandun perustamaan Eurooppa-mieleiseen Toiminta- ja solidaarisuuspuolueeseen, jonka varapuoluejohtajaksi Gavrilița valittiin vuonna 2020. Gavrilița toimi vuonna 2019 kesäkuusta marraskuussa Sandun lyhytaikaisen hallituksen valtiovarainimisterinä. Sandu valittiin vuonna 2020 Moldovan presidentiksi ja ehdotti kahdesti Gavrilițaa pääinisteriksi, kun Ion Chicun johtama hallitus oli eronnut joulukuussa 2020. Moldovan parlamentti oli tulloin sosialistipuolueen ja demokraattipuolueen löyhän liittouman hallinnassa. Puolueet estivätkin Gavrilițan valinnan. Kun Gavrilițan valintaa vastaan äänestettiin toistamiseen, parlamentti hajotettin ja määrättiin ennenaikaiset vaalit, mikä oli ollutkin Sandun ja Eurooppa-mielisten puolueiden tavoitteena. Sosialistit valittivat perustuslakituomioistuimeen Sandun toimista nimittää Gavrilița kahdesti pääministeriehdokkaaksi. Tuomioistuin hylkäsi valituksen.
Moldovassa heinäkuussa 2021 järjestetyissä ennenaikaisissa vaaleissa Gavrilița valittiin parlamenttiin. Toiminta- ja solidaarisuuspuolue sai kaikkiaan 63 paikkaa 101 paikasta. Gavrilițasta tuli pääministeri, ja hän vannoi virkavalansa 6. syyskuuta 2021. Gavrilița kokosi ympärilleen hallituksen, jonka jäsenistä iso osa tulee hallintopolitiikan ulkopuolelta mutta ovat kuitenkin alansa asiantuntijoita. Pääministerin tehtävistä Gavrilița ilmoitti luopuvansa 10. helmikuuta 2023, ja maan presidentti hyväksyi eron.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Natalia Gavrilița Wikimedia Commonsissa
Moldovan pääministerit
Valeriu Muravschi
Andrei Sangheli
Ion Ciubuc
Ion Sturza
Dumitru Braghiş
Vasile Tarlev
Zinaida Greceanîi
Vlad Filat
Iurie Leancă
Chiril Gaburici
Valeriu Streleț
Gheorghe Brega
Pavel Filip
Maia Sandu
Ion Chicu
Aureliu Ciocoi
Natalia Gavrilița
Dorin Recean
Ogul Qaimiš

Ogul Qaimiš-kaanitar, Oqol-Qaimiš Khatun (k. 1251) oli syntyisin merkiittien-heimosta ja suurkaani Güyükin päävaimo. Tämän kuoleman jälkeen hän oli Mongolivaltakunnan sijaishallitsija vuosina 1248–1251.
Hänet annettiin Güyükin vaimoksi, kun Tšingis-kaani oli nujertanut merkiittien-heimon kapinan vuosina 1216-1219. Ogul Qaimišille ja Güyük-kaanille syntyi kaksi poikaa, Koja-Ogul ja Naqu. Kun aviomies kuoli huhtikuussa 1248 Qum-Sengirissä Turkestanissa, hän toi tämän ordan Ögödein apanage-läänityksen Emil-Qobaqin alueelle. Güyükin tärkeimmät virkamiehet Tšinqai, Qadaq ja Bala auttoivat Ogul-kaanitarta toimimaan valtionhoitajana. Hän vietti aikaansa mongolien šamaanien kanssa, eikä hänellä ollut anoppinsa Töregene-kaanittaren poliittisia taitoja. Useimmat prinssien käskyistä annettiin hänen tietämättään.
Ennen Ogulin hallintokautta  tai sen aikana hänen aviomiehensä suurkaani Güyükin kenraali Eljigidei lähetti suurlähetystön Ranskan Ludvig IX:n hoviin tarjoamaan liittoa muslimeja vastaan. Ogul-kaanitar karkotti luotaan vuonna 1250 Ludvig IX:n vastalähetystön ja kertoi lähettiläs, dominikaani André de Longjumeaulle, että heidän lahjoistaan huolimatta Ranskan tulisi alistua mongolivaltaan, jotta se välttyisi mongoliarmeijan aiheuttamalta tuholta. Ogul Qaimišin hallituskausi ei erottunut juuri mitenkään, ja hän pysyi suurelta osin politiikasta taustalla. Hänen merkittävin politiinen tekonsa oli nostaa talonpoikaisväestön verotusta kymmenkertaiseksi perinteisestä yksi sadasta eläimestä epärealistiseen yksi kymmenestä eläimeen.
Ogul-kaanitar piti valtaa vuoteen 1251 saakka, jolloin Möngke-kaani valittiin suurkaaniksi. Hänen omat poikansa Naqu ja Koja sekä Ögödein pojanpoika Širemün (äiti Qadaqach, vuonna 1237 kuolleen suosikkipoika Köchün vaimo) myös vaativat valtaistuinta itselleen tuloksetta, koska Tšagatai-kaanit ja heidän johtajansa Jesü Möngke kannattivat Ogulia. Kaaninvaalissa vuonna 1249 Möngke oli jo valittu kaaniksi, mutta Ogul ja hänen poikansa kieltäytyivät osallistumasta. Kun Möngke oli vuonna 1251 valittu kurultaissa suurkaaniksi, Ogul ja hänen poikansa yrittivät syrjättää hänet. Tuloksena oli että Koja karkotettiin, Širemun teloitettiin.
Ogul otettiin lopulta vangiksi, hänen kätensä ommeltiin yhteen nahkaremmeillä, ja Möngke asetti Ogulin julkisen oikeudenkäyntiin joulukuussa 1252, samalla kun hän puhdisti kaikki osavaltion osat, joita hän piti uskollisena edelliselle hallitukselle, erityisesti Ögödein-klaaniille. Oikeudenkäynnissä Ogul riisuttiin alasti keisarillisten naisten edessä suljetussa jurtassa, jossa hän raivosi mm. Sorghaghtani Bekille ​​ja häntä syytettiin siitä, että hän oli liiaksi sekaantunut šamanismiin valtion etuun nähden sekä oli syyllistynyt maanpetokseen. Syylliseksi todettua Ogulia kidutettiin ja hänet heitettiin Kerulen-jokeen huopasäkkiin käärittynä - mongolien oikeuden mukaan tämä kohtalo oli yleensä varattu noidille, koska uskottiin, että paha ei voi ylittää juoksevaa vettä ja se saattaa jopa puhdistaa sen.
OSV-kieli

OSV-kieli tarkoittaa kielitieteessä kieltä, jossa tavallisin sanajärjestys on objekti–subjekti–verbi (esimerkiksi "autoa minä ajan"). Tätä sanajärjestystä esiintyy etenkin Amazonin altaassa puhutuissa kielissä, mutta muuten se on maailman kielissä melko harvinainen. Sitä käytetään myös Tähtien sota -elokuvien Yodan puheessa.
Joissain kielissä, kuten koreassa, japanissa ja jiddišissä, OSV-sanajärjestystä voi käyttää korostaakseen lauseen objektia. Näitä kieliä ei kuitenkaan luokitella OSV-kieliksi, koska niiden perussanajärjestys ei ole OSV.
OSV-kieliä

xavante
jamamadi
apurinã
kayabí
nadëb
brittiläinen viittomakieli
Arthur Leigh Allen

| Allen, Arthur Leigh> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. joulukuuta 1933 Honolulu, Havaiji
Kuollut: 26. elokuuta 1992 (58 vuotta) Vallejo, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  Opettaja
Vanhemmat:  Ethan ja Bernice Allen
Siviilisääty:  Naimaton
Arthur Leigh Allen (18. joulukuuta 1933 – 26. elokuuta 1992) oli pääepäilty San Franciscon lahden ympäristössä 1960-luvun lopulla vaikuttaneeksi sarjamurhaaja ”Zodiac Killeriksi”. Lukuisista vihjeistä ja johtolangoista huolimatta Allenia ei pystytty todistamaan syylliseksi sarjamurhaajan tekemiin rikoksiin. Todisteet osoittivat Allenin olleen syytön.
Varhaiset vuodet

Arthur Allen syntyi Honolulussa Havaijilla Ethan ja Bernice Allenin ensimmäisenä lapsena. Perhe, johon kuului myös myöhemmin syntynyt poika Ronald, muutti 1940-luvulla Kaliforniaan Vallejon kaupunkiin, jonka edustalla sijaitsivat Yhdysvaltain laivaston telakat. Vallejo ympäristöineen tuli nopeasti tutuksi nuorelle Allenille. Hän opiskeli Vallejon collegessa sekä yliopistossa vuosina 1948–1957 ja valitsi pääaineekseen vapaat taiteet. Kesäisin Allen työskenteli uimahallin henkivartijana ja purjeentekijänä telakalla. Valmistuttuaan Allen pestautui laivastoon, jossa hänen isänsä oli luonut uran luutnanttina. Merivoimissa palvellessaan Allen pidätettiin aiheuttamansa häiriön takia. Tapauksen johdosta hänet erotettiin laivastosta kesällä 1958.
Vuodet 1959–1963 Allen toimi opettajana Santa Rosen peruskoulussa Atascaderossa ja Travisin lentotukikohdan koulussa. Näiden töiden lisäksi Allen oli kahtena kesänä hoitajana Atadascadon valtionsairaalan psykiatrisella osastolla. Työpaikka Travisin koulussa jäi lyhytaikaiseksi. Allenin autosta koulun parkkipaikalla löytynyt ladattu ase johti hänen erottamiseensa. Vuonna 1966 hän pääsi opettajaksi Valley Springin peruskouluun, jossa hänen uransa opettajana loppui kaksi vuotta myöhemmin ahdisteltuaan erästä tyttöoppilasta. Tapauksen jälkeen hän palasi asumaan kotiinsa Vallejoon.
Tuomio

Santa Rosan poliisi, joka toimi Vallejon ulkopuolella ja tutki omassa piirissään tapahtuneita nuorten naisten murhia, tunkeutui vuonna 1972 Allenin asuntovaunuun omistajan ollessa muualla. Vaunun pienestä jääkaapista löytyneet pakastetut oravat kertoivat Allenin biologisista kokeiluista, mutta perinpohjaiset etsinnät eivät paljastaneet mitään, mikä olisi liittänyt Allenin Zodiaciin tai Santa Rosan murhattuihin tyttöihin.
Vuonna 1974 Allen joutui pidätetyksi nuoren pojan seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Keväällä 1975 hänet passitettiin Atadascadon vankimielisairaalaan, jossa hän oli edellisen vuosikymmenen alussa toiminut hoitajana. Sonoman piirikunnan tutkijat Santa Rosan alueella jatkoivat Allenin jälkien seuraamista miehen itsensä kärsiessä tuomiotaan. Asuntovaunu tutkittiin uudelleen, ja Allen suostui hänelle ehdotettuun valheenpaljastustestiin. Jälkeenpäin Allen kertoi testin kestäneen kymmenen tuntia ja osoittaneen, ettei hän ollut Zodiac.
Allen vapautui elokuussa 1977 ja palasi asumaan äitinsä luo Vallejoon. Tuomio oli tehnyt hänen ”ongelmastaan” julkisen. Naapuruston suhde Alleniin oli muuttunut, ja rikollisen maine vaikeutti hänen työnhakuaan. Allen onnistui saamaan väliaikaisia töitä automekaanikkona, kunnes hän sai kauppa-apulaisen paikan vallejolaisessa rautakaupassa. Allen säilytti työpaikkansa lähes koko seuraavan vuosikymmenen.
Robert ”Bob” Hall Starr

San Francisco Chroniclen pilapiirtäjä Robert Graysmith oli erityisen kiinnostunut Allenin elämästä ja hänen työpaikastaan. Graysmith haastatteli Allenin naapureita ja kävi useasti asioimassa rautakaupassa seuraten tarkoin Allenia. Piirtäjä onnistui apulaistensa turvin hankkimaan muun muassa Allenin käsialanäytteen ja keräämään erilaista aineistoa tämän aiemman elämän varrelta.
Graysmithin kiinnostus Alleniin paljastui vuonna 1986 hänen julkaistua teoksensa Zodiac. Kirjasta tuli menestys, ja siitä otettiin useita painoksia. Graysmith ei voinut käyttää julkaisussaan suoraan Allenin nimeä kunnianloukkauksen pelosta. Tarinan eräänlainen päähenkilö oli Robert ”Bob” Hall Starr, fiktiohahmo, joka oli vahvasti sidoksissa todellisuuteen. Salanimen takaa paljastui muotokuva Arthur Leigh Allenista.
Vallejolaiset yhdistivät päähenkilön nopeasti Alleniin, joka Starrin tavoin asui Vallejossa äitinsä luona. Lisäksi Graysmith kertoi kirjassaan monia yksityiskohtia, jotka kertoivat lukijalle Starrin ja Allenin olevan sama henkilö. Myös Allen saattoi lukea kirjan ja käsittää, että Graysmith oli tehnyt hänestä pahamaineisen Zodiacin. San Franciscon ja Vallejon poliisitutkijat joutuivat kaivamaan esille vanhat kansionsa ja unohduksiin painuneet murhayrityksistä toipuneet kaksi uhria. Vuonna 1969 hengissä selvinneelle Michael Mageaulla esitettiin joukko valokuvia, joiden joukosta hän poimi Allenia esittävän otoksen ja sanoi kuvan esittämän miehen ampuneen häntä. Mageaun muistikuvaa ei kuitenkaan pidetty luotettavana.
Etsintä Allenin asuntoon

Helmikuussa 1991 Vallejon poliisi suoritti kotietsinnän Allenin kellariasuntoon, jota myöhemmissä FBI:n kirjoittamissa raporteissa verrattiin pimeään museoon. He löysivät materiaalia, joka kertoi Allenin seksuaalisista taipumuksista. Lisäksi talosta löytyi asekokoelma, johon kuului revolvereita, pistooleja, kiikaritähtäimellä varustettu kivääri ja kaksi haulikkoa, sekä räjähteitä ja tupellinen metsästyspuukko. Löydöt eivät riittäneet pitävästi yhdistämään asunnon omistajaa Zodiacin tekemiin rikoksiin. Luvattomat aseet ja räjähteet antoivat poliisille kuitenkin riittävän syyn pidättää Allenin. Kotietsinnän jälkeisissä kuulusteluissa pidätetty käyttäytyi rauhallisesti. Hän oli yhteistyöhaluinen, mutta kielsi useaan otteeseen olevansa sarjamurhaaja Zodiac. Poliisin painostuksen alla Allen suostui toiseen kertaan valheenpaljastustestiin. Testiä ei kuitenkaan koskaan järjestetty, sillä elokuun lopulla 1992 Allen kuoli sydänkohtaukseen 58-vuotiaana. Diabetes, vaikea munuaissairaus, nopeasti etenevä sokeutuminen ja epäilyjen varjot olivat uuvuttaneet hänet.
Kaksi päivää myöhemmin Vallejon poliisi takavarikoi Allenin jäämistöstä löytyneen videonauha, jonka kanteen oli merkitty Z. Nauhan sisällöstä ei ole annettu julkisuuteen tietoja, mutta Vallejon poliisi on kertonut, että nauha ei sisällä tunnustusta. Allenin tietokoneelta löytynyt levyke, joka oli merkitty nimellä ”Polygon”, herätti tutkijoiden toiveet löytää mahdollinen yhteys Allenin ja Zodiacin kirjeiden välillä. Levykkeen sisällön analysointi ei johtanut toivottuun tulokseen. Vuonna 2002 Zodiacin kirjeet lähetettiin kuitenkin uudelleen analysoitaviksi, ja niistä saatua DNA:ta verrattiin Allenin DNA:han. Näytteet eivät kuuluneet samalle henkilölle.
Mies nimen takana

Naapurien ja ystävien lausunnot Allenista olivat ristiriitaisia. Kuvausten muuttuminen tapahtui todennäköisesti hänen kokemiensa vastoinkäymisten mukana 1960-luvun loppupuoliskolla. Hänen kerrottiin nuorempana palvoneen äitiään, mutta tunteneen alemmuudentunnetta isänsä läheisyydessä johtuen tämän korkeasta sotilasarvosta laivastossa. Allenia pidettiin älykkäänä, mutta samalla hyvin herkkätunteisena. Myöhemmät kuvaukset kertoivat katkerasta miehestä, joka vihasi äitiään. Hän ei avioitunut koskaan, eikä hänellä tiedetty olleen kontakteja ikäisiinsä naisiin.
Kuvia Allenista

Vallejo High School swim team 1949
Arthur Leigh Allen 1961 and 1972
Valley Spring Elementary School 1967 - 1968
Nasr Allah Khan

| Nasr Allah Khan |
| --- | --- |
 
Afganistanin emiiri
Valtakausi:  21. helmikuuta 1919 – 28. helmikuuta 1919
Edeltäjä:  Habib Allah Khan
Seuraaja:  Aman Allah Khan

Syntynyt:  1874 Samarkand, Venäläinen Turkestan
Kuollut:  1920 Kabul, Afganistan
Suku:  Barakzai
Isä:  Abd al-Rahman Khan
Äiti:  Asal Begum
Uskonto:  sunnalaisuus
Nasr Allah Khan (1874–1920) oli Afganistanin emiiri 'Abd al-Rahmanin poika. Hänet tunnettiin esimerkiksi vierailustaan Britanniaan vuonna 1895. Vanhemman veljensä Habib Allahin kuoltua vuonna 1919 Nasr Allah kävi lyhyen valtakamppailun veljenpoikansa Aman Allahin kanssa. Lopulta Nasr Allah pidätettiin ja hän kuoli vankeudessa hämärissä olosuhteissa.
Elämäkerta

Nasr Allah syntyi vuonna 1874. Hänen oli isänsä Afganistanin emiiri 'Abd al-Rahmanin toinen poika ja hänen veljensä Habib Allah. Nasr Allahin isän valtakaudella Afganistan oli saavuttanut suhteellisen sisäisen yhtenäisyyden ja kansainvälisesti tunnustetut rajat maalle. Afganistan oli kuitenkin edelleen alisteinen briteille ja maalta puuttui esimerkiksi oikeus harjoittaa itsenäistä ulkopolitiikkaa. 'Abd al-Rahman pyrki saavuttamaan täyden itsenäisyyden pyrkien esimerkiksi lähettämään Afganistanin virallisen lähettilään Lontooseen Brittiläisen Intian sijaan. Tavoitteen saavuttamiseksi Lontooseen lähetettiin hänen poikansa Nasr Allah vuonna 1895. Nasr Allah otettiin vastaan prinssille sopivin kunnianosoituksin, mutta afgaanien ehdotukseen ei kuitenkaan suostuttu.
'Abd al-Rahman kuoli vuonna 1901 ja hänen seuraajakseen julistettiin hänen vanhempi poikansa Habib Allah. Usein vallanvaihdosta seuranneelta sisällissodalta vältyttiin ja Habib Allah hallitsi suhteellisen rauhan vallitessa vuoteen 1919 saakka. Nasr Allah toimi emiirin neuvonantajana ja armeijan komentajana. Hänet tunnettiin konservatiivisena ja uskonnollisena, sekä brittiläisvastaisena. Habib Allah murhattiin vuonna 1919. Emiirillä ei ollut selvää seuraajaa ja tilanteesta syntyi valtakamppailu Nasr Allahin ja emiirin poika Aman Allahin kesken. Nasr Allahilla oli tukijoita paštuheimojen, uskonoppineiden ja muiden konservatiivisten piirien keskuudessa. Tuolloin Kabulin kuvernöörinä toiminut Aman Allah oli kuitenkin murhahetkellä edullisemmassa asemassa maan pääkaupungissa, kuin Jalalabadissa ollut setänsä. Hän hallitsi näin myös valtion kassaa ja saattoi ostaa itselleen myös maan armeijan tuen. Nasr Allahin tuki suli nopeasti pois ja hän päätyi Aman Allahin pidätyttämäksi. Nasr Allah kuoli hämärissä olosuhteissa vankeutensa aikana helmikuussa 1919. Nasr Allah haudattiin Kabuliin.
Nasr Allahia esittävä maalaus.