Kauhajoen taistelu
Taistelun muistomerkki

Vuosina 1909–1917 Venäjän keisarikunta yritti venäläistää Suomea esimerkiksi rajoituksin ja kielloin. Tätä aikakautta on jälkeenpäin alettu kutsua toiseksi sortokaudeksi. Kauden alkuaikoina suomalaiset pyrkivät tukemaan kansallistuntoaan ja säilyttämään omanarvontunnetta esimerkiksi korostamalla kulttuuriarvoja. Kauhajoella muistettiin kauden alkuaikoina sata vuotta sitten käytyä Suomen sotaa. Kunnallisneuvos Carl Wilhelm von Schantz oli aikoinaan pystyttänyt Samelinlakson ja Parjakannevan taistelun taistelupaikoille sekä Kauhajoen taistelun muistoksi Vuorenmäen tuntumaan puiset ristit. Kauhajoen nuorisoseura muun muassa Johannes Leppäsen, M. E. Harjan ja A. K. Kauran johdolla alkoi Kauhajoen taistelun satavuotispäivän lähestyessä puuhata taistelupaikalle kivipatsasta. Patsas tultaisiin pystyttämään 10. elokuuta 1908 muiden edistysseurojen kanssa. Keväällä 1908 pohdittiin, että pyydettäisiinkö pystyttämiselle lupa. Keskusteluissa päädyttiin pyytämään lupaa Venäjän keisarilta, vaikka tiedossa oli, että pystyttämislupia ei varsinkaan meneillä olevan sortokauden aikana myönnetty. Keisari ei myöntänytkään lupaa patsaalle. Lisäksi viranomaisten oli vahdittava, ettei patsasta pystytettäisi salaa.
Hanketta ei kuitenkaan pantu jäihin, sillä Seinäjoen kiviveistämöltä tilattiin kivi, joka pystytettäisiin taistelupaikalle. Kiveä varten rakennettiin kumpu. Myös kiven paljastusjuhlan suunnittelu aloitettiin. Kiveä hankkimassa olleet vannoivat, etteivät petä toisiaan. Rangaistuksena patsaan pystyttämisestä saattoi olla matka Siperiaan. Paljastusjuhlaan saatiin puhujaksi Rauman seminaarin johtaja kouluneuvos Franssila. Puhujaakin uhkasi maastakarkotus.
Juhlaohjelma valmistui, ja ennen juhlaa kivi kuljetettiin Seinäjoelta Kauhajoelle. Juhlapäivää edeltävänä yönä noin kymmenen ”toisilleen tuntematonta” miestä saapui sovitulle paikalle ja kiven pystytys alkoi. Yritys kuitenkin epäonnistui, sillä nostohirsi pääsi luiskahtamaan ja kivi kaatui kummulle. Miehet poistuivat vähin äänin nostolaitteet mukanaan, sillä lähellä kulkeneella tiellä oli liikennettä.
Seuraavana päivänä Kauhajoen Rientolassaselvennä alkoivat taistelun satavuotisjuhlat. Juhla keräsi suuren yleisön. Rientolasta juhlijat siirtyivät kävellen muistoristille, jossa ristille laskettiin Kauhajoen kunnan seppele. Edellisenä yönä paikalle tuodusta kivestä, joka makasi kummulla, ei kukaan puhunut mitään. Vasta kuukausi juhlien jälkeen kuvernöörin määräyksestä alettiin tutkia, ketkä olivat hankkineet ja yrittäneet pystyttää kiven. Kuvernöörille ilmoitettiin, ettei uutta muistomerkkiä ole pystytetty. Kuvernööri hyväksyi selityksen. Kummulla maannut kivi nostettiin pystyyn vasta vuonna 1917.
Georg Carl von Döbeln
Kauhajoen taistelu kartalla.
Dmitri Dmitrijevitš Šepelev.
Venäläiset hyökkäsivät pohjalaisjoukkojen kimppuun Sotkanrinteiden alapuolella, Kauhajoen itäpuolella. Kuva otettu itään päin.
Näillä main venäläisten hyökkäys tyrehtyi pohjalaisrynnäkköön. Kuva otettu länteen päin.
Taistelun muistomerkki kummulla, jolla se ehti maata yhdeksän vuotta ennen pystyttämistään. Kumpu sijaitsee Kauhajoen länsipuolella Sotatien päässä, paikalla, jolla porilaisjoukot ottivat yhteen venäläisten kanssa.