stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gary Payton II
Elämä ja ura

Payton syntyi Seattlessa Monique ja Gary Paytonille vuonna 1992, isänsä ollessa Seattle SuperSonicsien pelaaja. Hän pelasi yliopistokoripalloa Salt Lake Community Collegen ja Oregon Staten joukkueissa. Hän pääsi kauden 2014–2015 Pac-12 tähdistöjoukkueeseen ja hän oli kauden paras puolustuspelaaja.
Payton ilmoittautui vuoden 2016 NBA:n varaustilaisuuteen, mutta häntä ei varattu. Hän pääsi kuitenkin Houston Rocketsien kesäliigajoukkueeseen. Hän sai myös sopimuksen Rocketsien farmiliigajoukkueeseen Rio Grande Valley Vipersiin, jonka riveissä hän teki 51 pistettä ja nappasi 11 levypalloa pelissä Los Angeles D-Fendersiä vastaan joulukuussa 2016. Huhtikuussa 2017 Payton teki sopimuksen Milwaukee Bucksin kanssa. Pelattuaan 12 peliä heidän riveissään, Bucks luopui hänestä ennen kautta 2017–2018. Hän sai sopimuksen heidän G-liiga joukkueen Wisconsin Herdin kanssa. Payton ei saanut sieltäkään vakituista paikkaa, vaan hän lähti Los Angeles Lakersien riveihin. Siellä hän teki 25 pistettä kahdentoista levypallon kera pelissä Clippersiä vastaan.
Seuraavien kolmen vuoden aikana Payton kävi pelaamassa useammassa joukkueessa, G-liigassa ja NBA:ssa. Hän sai vakituisen paikan vasta Golden State Warriorsista, jossa kahden kymmenen päivän sopimuksen jälkeen hänelle annettiin sopimus loppu- ja seuraavalle vuodelle. Paytonin sopimus kuitenkin mitätöitiin, joten hän päätti hakea joukkueen videokoordinaattorin paikkaa ollakseen osa joukkueen toimintaa. Hän ei onnekseen saanut paikkaa, sillä hän sai Warriorsiin uuden sopimuksen ennen kuin kerkesi tulla työhaastatteluun.
Kausi olikin Paytonille läpimurto; hän sai Warriorsissa vakituisia minuutteja, ja oli tärkeä osa mestaruusjoukkueen kokoonpanoa. Hän pääsi jopa kahdessa pelissä aloituskokoonpanoon Läntisen Konferenssin semifinaaleissa Memphis Grizzliesiä vastaan. Toisessa pelissä Payton loukkasi olkapäänsä yrittäessään nopeassa hyökkäyksessä layupia, kun Memphisin pelaaja Dillon Brooks löi häntä päähän ja hän tippui maahan. Payton toipui NBA-finaaleja varten ja viidennessä pelissä hän teki 15 pistettä voitossa Boston Celticsiä vastaan. Hän voitti ensimmäisen mestaruutensa kuudennen pelin jälkeen. Payton ja isänsä ovat vasta viidennes isä-poika kaksikko, jotka ovat voittaneet mestaruuden. Kauden jälkeen hän sai uuden sopimuksen Portland Trail Blazersistä.
Gabriel Fauré

John Singer Sargent, Gabriel Faurén muotokuva, 1889.
Gabriel–Urbain Fauré (12. toukokuuta 1845 Pamiers – 4. marraskuuta 1924 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.
Fauré opiskeli pianonsoittoa Camille Saint-Saënsin johdolla, joka tutustutti hänet Franz Lisztin ja Richard Wagnerin musiikkiin. Ensimmäisen sävellyksensä Trois romances sans paroles hän julkaisi pianolle vuonna 1863. Fauré nimitettiin pariisilaisen La Madeleine -kirkon urkuriksi ja Pariisin konservatorion sävellyksen professoriksi vuonna 1896. Hän seurasi konservatorion johdossa Théodore Dubois’ta vuonna 1905. Fauré työskenteli tehtävässä vuoteen 1920, jolloin hän joutui luopumaan tehtävästä heikentyneen terveydentilansa vuoksi. Hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Maurice Ravel, George Enescu ja Nadia Boulanger.
Fauré sävelsi muun muassa oopperoita, orkesteriteoksia, pianokappaleita ja requiemin. Hänen sävellyksistään erityisen suosittuja ovat kamarimusiikkiteokset ja yksinlaulut. Häntä pidetään César Franckin tyylin jatkajana ja Claude Debussyn merkittävimpänä edeltäjänä.
Fauré alkoi kuuroutua vähitellen noin vuodesta 1910. Hän jatkoi sävellystyötään vielä tultuaan täysin kuuroksi. Fauré kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 1924.
Tunnetuimpia sävellyksiä

Sovitettu fagotille ja pianolle, esittäjät Kathleen Walsh (fagotti) ja Amy Crane (piano).
Esittäjä Hans Goldstein (sello) ja Eli Kalman (piano).
Esittäjä Alex Murray (huilu) ja Martha Goldstein (piano).
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Pianokvartetto nro 1 op. 15
Impromptu pianolle op. 31
Requiem op. 48
Pavane op. 50
Dolly op. 56
Barcarolle nro 6 op. 70
Pelléas et Mélisande op. 80
Impromptu harpulle op. 86
Masques et bergamasques op. 112
Kirjallisuutta

Johnson, Graham: Gabriel Fauré: The Songs and Their Poets.  Farnham:  Ashgate, 2009.  ISBN 978-0-7546-5960-0.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gabriel Fauré Wikimedia Commonsissa
Heikki Poroila: Yhtenäistetty Gabriel Fauré. (koko sävellystuotanto listattuna)
Gabriel Fauré International Music Score Library Project (englanniksi)
Vapaasti käytettävissä olevia Faurén partituureja Mutopia Project
Auringonlaskun katu

| Auringonlaskun katu> Sunset Blvd. |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Billy Wilder
Käsikirjoittaja:   Charles Brackett  Billy Wilder  D. M. Marshman Jr. 
Tuottaja:  Charles Brackett
Säveltäjä:  Franz Waxman
Kuvaaja:  John F. Seitz
Leikkaaja:  Arthur Schmidt
Tuotantosuunnittelija:  Hans Dreier
Pukusuunnittelija:  Edith Head
Pääosat:   William Holden  Gloria Swanson  Erich von Stroheim 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   10. elokuuta 1950  Suomi: 12. tammikuuta 1951 
Kesto:  110 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Auringonlaskun katu (engl. Sunset Blvd. ja myös nimellä Sunset Boulevard) on Billy Wilderin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1950. Satiirinen film noir -elokuva käsittelee Hollywoodin elokuva-alan kääntöpuolta ja amerikkalaista tähtikulttia.
Elokuvan nimi viittaa Los Angelesin Sunset Boulevard -katuun, jonka varrella sijaitsevaan huvilaan pääosa juonesta sijoittuu. Auringonlaskun katu kertoo ikääntyvästä mykkäelokuvien tähdestä, joka haaveilee paluusta parrasvaloihin, kertojana käsikirjoittajanalku Joe Gillis (William Holden). Pääosaa näyttelee Gloria Swanson, joka oli itsekin ollut mykkäelokuvan tähti ja jolle Auringonlaskun katu muodostui joutsenlauluksi. Elokuvan sivuosissa on useita muita mykkäelokuvan tähtiä, muun muassa Erich von Stroheim ja Buster Keaton.
Elokuva on valittu Yhdysvaltojen Kansalliseen elokuvaluetteloon sekä Kongressin kirjaston luetteloon kulttuurihistoriallisesti merkittävistä teoksista.
Juoni

Alussa poliisit onkivat hienon huvilan pihalla olevasta uima-altaasta nuoren miehen ruumiin, minkä jälkeen tämän kertojanääni alkaa kuvata tilanteeseen johtaneita tapahtumia. Taloudellisissa vaikeuksissa oleva Hollywood-käsikirjoittaja Joe Gillis (William Holden) pakenee velkojia, mutta hänen autostaan puhkeaa rengas. Gillis päätyy autiolta näyttävän kartanon pihaan. Siellä elelee Norma Desmond (Gloria Swanson), mykkäelokuvien kuningatar, jonka tähti on sammunut äänielokuvan nousun myötä. Hän asuu kahdestaan uskollisen entisen aviomiehensä, nykyisen hovimestarinsa Maxin (Erich von Stroheim) kanssa. Max yrittää kaikin keinoin salata Normalta sen tosiasian, ettei elokuvamaailma enää välitä tästä. Max jopa lähettää Normalle väärennettyjä ihailijakirjeitä pitääkseen yllä tämän harhakuvaa jatkuvasta suosiosta.
Väärinkäsityksen jälkeen Desmond pyytää Gillisiä viimeistelemään itse tekemänsä laajan elokuvakäsikirjoituksen Salomesta. Desmond uskoo Cecil B. DeMillen ohjaavan elokuvan ja pääsevänsä itse pääosaan. Vaikka käsikirjoitus on kammottava, Gillis suostuu tarjoukseen, sillä hän saa miljonääri-Desmondilta hyvän korvauksen. Pian Gillis kuitenkin huomaa, millainen nainen Norma Desmond oikeastaan on, samalla kun epätoivoinen Norma on jo rakastunut häneen. Samanaikaisesti Paramount-studiolla työskentelevä käsikirjoitusten lukija Betty Schaefer (Nancy Olson) tarjoaa Gillisille yhteistyötä erään Gillisin oman käsikirjoituksen kehittämiseksi, mutta Gillis ei enää pysty irtautumaan Desmondista.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  William Holden  | … |  Joe Gillis   |
|  Gloria Swanson  | … |  Norma Desmond   |
|  Erich von Stroheim  | … |  Max von Mayerling   |
|  Nancy Olson  | … |  Betty Schaefer   |
|  Fred Clark  | … |  tuottaja Sheldrake   |
|  Lloyd Gough  | … |  Morino   |
|  Jack Webb  | … |  Artie Green   |
|  Franklyn Farnum  | … |  hautausurakoitsija   |
|  Larry J. Blake  | … |  velanperijä (nimellä Larry Blake)   |
|  Charles Dayton  | … |  toinen velanperijä   |
|  Cecil B. DeMille  | … |  itsenään   |
|  Hedda Hopper  | … |  (cameorooli)   |
|  Buster Keaton  | … |  (cameorooli)   |
|  Anna Q. Nilsson  | … |  (cameorooli)   |
|  H. B. Warner  | … |  (cameorooli)   |
|  Ray Evans  | … |  (cameorooli)   |
|  Jay Livingston  | … |  (cameorooli)   |
Vastaanotto

Kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti 1979 sadasta kaikkien aikojen merkittävimmästä elokuvasta, ja Auringonlaskun katu oli mukana kolmentoista listalla. Elokuva valittiin vuonna 1989 25 ensimmäisen joukossa Yhdysvaltojen Kansalliseen elokuvaluetteloon. Kongressin kirjasto oli arvioinut sen kulttuurihistoriallisesti merkittäväksi teokseksi.
Aiheesta muualla

Auringonlaskun katu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Auringonlaskun katu Wikimedia Commonsissa
Bozzola, Lucia: Sunset Boulevard www.allmovie.com. Viitattu 1.4.2010. (englanniksi)
Ebert, Roger: Sunset Boulevard (1950) RogerEbert.com.  27.6.1999. Viitattu 26.7.2010. (englanniksi)
Nancy Olson elokuvassa
For the Kingdom (EP)

| For the Kingdom Unisonic |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : HOFA Studio, Karlsdorf, Hammer Studio, Hampuri, Saksa ja The Trakshak, Saksa, 2014
 Julkaistu: 23. toukokuuta 2014
 Tuottaja(t): Dennis Ward
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal, power metal
 Kesto: 29.24
 Levy-yhtiö: earMUSIC
Unisonicin muut julkaisut
| Unisonic 2012 | For the Kingdom 2014 | Light of Dawn 2014 |
For the Kingdom on saksalaisen rockyhtye Unisonicin EP-levy, joka julkaistiin 23. toukokuuta 2014. Se sisältää yhden tulevan albumin ja yhden eksklusiivisen kappaleen sekä neljä live kappaletta, jotka on äänitetty yhtyeen Masters of Rock Festival -keikalla vuonna 2012. Kansikuvan on toteuttanut Martin Haeuslerille.
Kappaleet

For the Kingdom – 4.58 (säv. Dennis Ward)
You Come Undone (EP exclusive song) – 3.48 (säv. Ward)
Unisonic (live) – 6.00 (säv. Mandy Meyer, Kai Hansen, Ward)
Never Too Late – 4.36 (säv. Hansen)
Star Rider – 4.07 (säv. Ward, Hansen)
Souls Alive – 5.53 (säv.  Meyer, Ward)
Jäsenet

Michael Kiske – laulu
Kai Hansen – kitara, taustalaulu
Mandy Meyer – kitara
Dennis Ward – basso, taustalaulu
Kosta Zafiriou – rummut
Arvostelut

Audiovideo.fi: positiivinen
Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Unisonicin viralliset kotisivut
EarMusicin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
For the Kingdom (EP) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi For the Kingdom (EP) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Franklin (kirjasarja)

Franklin (engl. Franklin the Turtle, alun perin suomeksi Konrad) on kanadalaisten kirjailija Paulette Bourgeois'n ja kuvittaja Brenda Clarkin luoma lastenkirjasarja. Kirjasarja kertoo kilpikonnalapsi Franklinin elämästä. Kirjasarjan on suomentanut Tiina Hemming-Sotejeff.
Kirjasarjasta on tehty kaksi siihen perustuvaa animaatiosarjaa: Franklin sekä Franklin ja ystävät, joita molempia on Suomessa esitetty Yle TV2:lla.
Kirjat

Franklin pelkää pimeää (engl. Franklin in the Dark, 1987)
Vauhtia nyt, Franklin! (engl. Hurry up, Franklin!, 1991)
Franklin haluaa lemmikin (engl. Franklin Wants a Pet, 1995)
Franklinin jännittävä päivä (engl. Franklin Goes to School, 1995)
Franklin ei saa unta (engl. Franklin's Blanket, 1995)
Franklin kummitusjuhlissa (engl. Franklin's Halloween, 1996)
Franklinin huono päivä (engl. Franklin's Bad Day, 1997)
Franklin ajaa pyörällä (engl. Franklin Rides a Bike, 1997)
Franklin ja uusi ystävä (engl. Franklin's New Friend, 1997)
Franklin toimii oikein (engl. Finders Keepers for Franklin, 1998)
Franklin ja ukkosmyrsky (engl. Franklin and the Thunderstorm, 1998)
Franklin ja salainen kerho (engl. Franklin's Secret Club, 1998)
Franklin viettää ystävänpäivää (engl. Franklin's Valentines, 1999)
Franklin sairaalassa (engl. Franklin Goes to the Hospital, 2000)
Franklin saa pikkusiskon (engl. Franklin's Baby Sister, 2001)
Franklin osaa rakastaa (engl. Franklin says "I Love You", 2002)
Franklin (Virginia)

Franklin Virginian kartalla.
Franklin on kaupunki Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 8 582. Franklin kuuluu Hampton Roadsin alueeseen. Kaupungin pormestarina toimii Frank M. Rabil.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Franklin (Virginia) Wikimedia Commonsissa
Foggia

| Foggia |
| --- | --- |
 Piazza Cavour
 lippu:  vaakuna
 Foggia
 Koordinaatit: 41°27′51″N, 15°32′46″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Apulia
Maakunta:  Foggia
Hallinto:  
 – Pormestari:  Franco Landella
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  505,9 km²
Korkeus:  +76 m
Väkiluku (2015):  151 991
 – Väestötiheys:  300 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  71121–71122
Suuntanumero(t):  0881
Rekisterikilpi:  FG
 
 www.comune.foggia.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Foggia on Foggian maakunnan pääkaupunki Italiassa Apulian hallintoalueella. Se on viljavan Tavoliere delle Puglien tasankoalueen tärkein kaupunki. Foggiassa on arviolta 151 991 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 505,9 neliökilometriä.
Foggian nimi tulee latinan kuoppia tarkoittavasta foveas-sanasta. Kaupungissa sijaitsee muun muassa Madonna dei Sette Velin katedraali ja U.S. Foggian kotistadionina toimiva Pino Zaccheria.
Ystävyyskaupungit

Pescasseroli (Italia)
Göppingen (Saksa)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Foggia Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (italiaksi)
Foggian maakunta
Accadia | Alberona | Anzano di Puglia | Apricena | Ascoli Satriano | Biccari | Bovino | Cagnano Varano | Candela | Carapelle | Carlantino | Carpino | Casalnuovo Monterotaro | Casalvecchio di Puglia | Castelluccio Valmaggiore | Castelluccio dei Sauri | Castelnuovo della Daunia | Celenza Valfortore | Celle di San Vito | Cerignola | Chieuti | Deliceto | Faeto | Foggia | Ischitella | Isole Tremiti | Lesina | Lucera | Manfredonia | Mattinata | Monte Sant’Angelo | Monteleone di Puglia | Motta Montecorvino | Ordona | Orsara di Puglia | Orta Nova | Panni | Peschici | Pietramontecorvino | Poggio Imperiale | Rignano Garganico | Rocchetta Sant’Antonio | Rodi Garganico | Roseto Valfortore | San Giovanni Rotondo | San Marco in Lamis | San Marco la Catola | San Nicandro Garganico | San Paolo di Civitate | San Severo | Sant’Agata di Puglia | Serracapriola | Stornara | Stornarella | Torremaggiore | Troia | Vico del Gargano | Vieste | Volturara Appula | Volturino | Zapponeta
Bilal Sidibé

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Mamadou Sidibé Diop
Syntymäaika: 31. joulukuuta 1978 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Mauritania
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 188 senttimetriä
Seura
Seura:  SJA Le Poiré-sur-Vie
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1996–1998 1998–2000 2000 2001–2004 2004–2007 2007–2009 2009– |  ASC Ksar  ASC Mauritel  Jeanne d'Arc Dakar  AS Vitré  SJA Le Poiré-sur-Vie  GSI Pontivy  SJA Le Poiré-sur-Vie |    22 (1)  29 (5) |
Maajoukkue
| 2000–2008 |  Mauritania | 14 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 7. lokakuuta 2010.
Bilal Sidibé (s. 31. joulukuuta 1978) on mauritanialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa ranskalaista SJA Le Poiré-sur-Vieta. Sidibé on edustanut maajoukkuetasolla Mauritaniaa vuosina 2000–2008.
Aiheesta muualla

Weltfussball (saksaksi)
FIFA.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Berliinin ePrix

|  Berliinin ePrix |
| --- | --- |
Sarja:  Formula E

Rata:  Tempelhofin lentoaseman katurata (2015, 2017–) Berliinin katurata (2015)
Sijainti:  Berliini
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  2,343 km
Ensimmäinen tapahtuma:  2015
Viimeisin tapahtuma:  2024
Eniten voittoja
Kuljettajat:   António Félix da Costa (3) 
Tallit:  e.dams, DS Techeetah (3)
Viimeisin kilpailu (2024):
Voittaja:   António Félix da Costa   (Porsche)
Voittoaika:  47.55,043
Toinen:   Nick Cassidy   (Jaguar)
Kolmas:   Oliver Rowland   (Nissan)
Paalupaikka
Kuljettaja:   Jake Dennis   (Andretti)
Paaluaika:  1.01,819
Nopein kierros
Kuljettaja:   Nick Cassidy   (Jaguar)
Kierrosaika:  1.03,728 (kierroksella 40) 
Berliinin ePrix on kaudesta 2014–2015 alkaen järjestetty Formula E -sarjan osakilpailu, jossa kilpaillaan sähköisillä formula-autoilla. Yhtä poikkeusta lukuun ottamatta kilpailu on aina ajettu Berliinissä suljetun Tempelhofin lentoaseman yhteyteen rakennetulla katuradalla.
Tempelhofin katuradan on suunnittelut Rodrigo Nunes.
Formula E -sarjan ensimmäinen Grand Slam ajettiin Berliinin ePrix’ssä vuonna 2018 Jake Dennisen toimesta. Vuonna 2020 António Félix da Costa onnistui myös Grans Slamissä Berliinissä. Vuosina 2020 ja 2021 sarjan maailmanmestaruus on ratkennut Berliinin ePrix’ssä.
Radat > Tempelhofin lentoaseman katurata

Tempelhofin lentoaseman katurata on ollut tapahtumapaikkana vuonna 2015 sekä vuodesta 2017 eteenpäin. Rataa on kuitenkin vuosien aikana useasti muutettu eri konfiguraatioihin ja samaa rataa on voitu ajaa myös kahteen eri suuntaan. Vuodesta 2021 on ajaettu 2355 metriä pitkää Tempelhofring versiota, jota voidaan ajaa myös vastakkaiseen suuntaan. Päivastaiseen suuntaan ajettavan konfiguraation nimi on NILREB.
Vuonna 2015 käytetty alkuperäinen konfiguraatio oli nimeltään Airport Circuit. Se oli 2469 metriä pitkä ja sisälsi 17 mutkaa. Vuonna 2017 siirryttiin ensimmäiseen Tempelhofring versioon, jossa oli 10 mutkaa ja se oli 2277 metriä pitkä. Seuraava vuonna rataa hieman muutettiin ja sen pituudeksi tuli 2250 metriä. Vuonna 2020 radalla ajettiin yhteensä kuusi ePrix -kilpailua koronaviruspandemian vuoksi. Tempelhofringillä ajettiin neljä kilpailua, joista kaksi myötäpäivää ja kaksi vastapäivään. Rataa muokattiin myös hieman ja sen pituudeksi tuli 2355 metriä. Näiden lisäksi luotiin Tempelhofer Park versio, jolla kilpailtiin myös kahdesti. Siinä oli 16 mutkaa ja pituutta 2505 metriä.
Radan pinta on lentoasemille tyypillistä betonia, mikä poikkeaa huomattavasti tavallisesta kilparadasta. Pinta koostuu betonilaatoista, mikä aiheuttaa jatkuvaa värinää autoon. Tavallisesta poikkeava pinta vaikuttaa myös renkaiden ja energian kulutukseen.
Radat > Berliinin katurata

Berliinin katurataa käytettiin vuoden 2016 kilpailussa, koska Tempelhofin lentoasema oli varattu Euroopan pakolaiskriisin hoitoon. Rata sijaitsi Mitten kaupunginosassa lähellä Alexanderplatzia. Maali ja lähtö sijaitsivat Karl-Marx-Alleella. Rata oli 2030 metriä pitkä ja siinä oli 11 mutkaa.
Galvestonin hurrikaani 1900

Galvestonin hurrikaanin reitti
Vuoden 1900 Galvestonin hurrikaani saapui Meksikonlahdelta ja iski maihin Galvestonin kaupungissa Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa 8. syyskuuta 1900. Se oli Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla kategorian 4 hurrikaani iskiessään maihin tuulten puhaltaessa 60 m/s (216 km/h). Merkittävän osan tuhoista aiheutti pyörremyrskyn nostattama merenpinta tulvavesineen.
Hurrikaanilla ei ole virallista nimeä. Siihen viitataan erilaisin kuvaavin nimin kuten  Suuri Galvestonin hurrikaani, Galvestonin hurrikaani (1900) ja vanhemmissa asiakirjoissa käytetään myös nimeä Galvestonin tulva. Galvestoniin on sittemmin osunut useita muitakin hurrikaaneja, joten vuosiluvun tai suuri-adjektiivin käyttäminen selkeyttää mihin niistä viitataan.
Hurrikaani surmasi paljon ihmisiä, ja arviot kuolleista liikkuvat 6 000 ja 12 000 välillä. Suuri Galvestonin hurrikaani on eniten ihmisiä Yhdysvalloissa surmannut luonnonkatastrofi koskaan. Useimmin kuolinlukuna käytetään 8 000:a, mikä tekee Galvestonin hurrikaanista kolmanneksi eniten ihmisiä surmanneen Atlantin hurrikaanin vuoden 1780 suuren hurrikaanin ja vuoden 1998 Hurrikaani Mitchin jälkeen.
Myrskyn noin 5 metriä korkeat aallot pyyhkäisivät Galvestonin matalalla sijainneen 36 000 asukkaan rantakaupungin alleen, jolloin yli 3 600 kotia tuhoutui. Vuonna 1839 perustetun Galvestonin kaupungin, lounaisen Yhdysvaltain satama- ja kauppakeskuksen kehitys pysähtyi, ja kehitys suuntautui hurrikaanin jälkeen pohjoisempaan Houstoniin. Keskeinen syy tähän oli, että tuhoutuneen Galvestonin kauppasataman, joka oli ennen tuhoaan Yhdysvaltain 2. suurin kauppasatama, korvaajaksi Houstoniin ruopattiin syväväylä ja Houstonin satama pääsi kasvamaan. Houstoniin johtava syväväylä avattiin 1914.
Myrskyn seurauksena rakennettiin kaupungin turvaksi 4,9 metriä (16 jalkaa) korkea merivalli ja  2 200 vallin suojaamaa rakennusta nostettiin keskimäärin 1,5 metriä ylemmäksi.
Kaupunkia Suuren Galvestonin hurrikaanin jälkeen.
Tuhoutunutta rantaa (satama-aluetta).
Arvoesineiden etsimistä tuhoutuneesta asuintalosta.
Kuolonuhreja viedään poltettavaksi.
Kaupan varastojen kuivaamista kaupungin säästyneessä osassa.
Kolme mailia maihin ajautunut ruoppaaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Galvestonin hurrikaani 1900 Wikimedia Commonsissa
Pyörremyrskyn reitti nykykäsityksen mukaan[vanhentunut linkki] (englanniksi) (noaa.gov)
Galveston hurricane 1990 (englanniksi) (noaa.gov)
Texas State Historical Association: Galveston Hurricane of 1900. (The New Handbook of Texas) (englanniksi) (tshaonline.org)
Galveston County Daily News: The 1900 Storm (englanniksi) (1900storm.com)
Gary Player

Gary Player.
Gary Player (s. 1. marraskuuta 1935) on eteläafrikkalainen golfaaja. Hän syntyi Johannesburgissa Harry ja Muriel Playerin kolmesta lapsesta nuorimpana.
Player aloitti golfharrastuksensa 14-vuotiaana ja ryhtyi ammattilaiseksi jo vuonna 1953. Hän meni 19. tammikuuta 1957 naimisiin vaimonsa Viviennen kanssa. Parilla on yhdessä kuusi lasta ja lukuisia lapsenlapsia.
Golfaajan veli on tunnettu luonnonsuojelija Ian Player.
Ura

Player on lajinsa historian loistokkaimpia pelaajia: hän on voittanut kolmesti The Masters Tournamentin (1961, 1974, 1978), kerran U.S. Openin (1965), kolmesti British Openin (1959, 1968, 1974) ja kahdesti PGA Championshipin (1962, 1972). Hänelle myönnettiin vuonna 1966 Bob Jones -palkinto ja vuonna 1974 paikka World Golf Hall of Famessa. Vuonna 2000 golflehti Golf Digest nimesi hänet lajin kaikkien aikojen kahdeksanneksi suurimmaksi taitajaksi.
Player on yli viidenkymmenen ikäisenä voittanut kolmesti Senior British Open Championshipin. Hän ylsi ensimmäiselle sijalle vuosina 1988, 1990 ja 1997.
Aiheesta muualla

Viikon pelaajakortti www.golf.fi -sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Franklin-instituutti

| Franklin-instituutti |
| --- | --- |
 Franklin-instituutin julkisivua
Tyyppi:  Tiedemuseo, yleishyödyllinen yhteisö 
Sijainti:  Philadelphia, Pennsylvania
Perustettu:  1824
Johtaja:  Dennis M. Wint
Kotisivut:  http://www.fi.edu/
Koordinaatit:  39°57′29″N, 75°10′26″W
 fiFranklin-instituutti 
   
Franklin-instituutti (engl. The Franklin Institute) on tiedemuseo Philadelphiassa Pennsylvaniassa. Se perustettiin vuonna 1824, ja nykyisiin tiloihinsa se siirtyi vuonna 1934.
Historia

Franklin-instituutin vuonna 1824 perustivat Samuel Vaughn Merrick ja William H. Keating. Sen tarkoituksena oli kunnioittaa Benjamin Franklinia ja edistää tämän keksintöjen käyttöä. Se sijaitsi alkujaan Philadelphian piirikunnan oikeustalossa, joka tunnetaan nykyään Independence Hallina. Pian instituutti muutti kuitenkin uuteen rakennukseen, jossa sen tilat olivat noin sadan vuoden ajan.
1930-luvun lamasta huolimatta instituutti ja Poor Richard Club alkoivat vuonna 1930 etsiä rahoitusta uuden museorakennuksen rakentamiseksi. Ne onnistuivat 12 päivässä keräämään 5,1 miljoonaa dollaria, minkä ansiosta rakennustyöt voitiin aloittaa. Uuden rakennuksen kulmakivi laskettiin vuonna 1932 20th Streetin ja Benjamin Franklin Parkwayn risteykseen. Vuonna 1933 museoon rakennettiin Fels Planetarium, joka oli Yhdysvaltain toinen planetaario. Museo avattiin 1. tammikuuta 1934. Sen käytännönläheinen suhtautumistapa tieteeseen osoittautui suosituksi yleisön keskuudessa. Instituutti laajeni merkittävästi 1990-luvulla, kun sen yhteyteen perustettiin Mandell-keskus ja kaksi elokuvateatteria.
Insitituutti jakaa useita palkintoja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Museon kotisivut (englanniksi)