stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gustaf Lucander
Sukutausta ja perhe

Gustaf Lucanderin isä oli vaatturi Eric Hendrichsson, myöhemmin Lucander, joka syntyi Rymättylän Ylikylässä huhtikuussa 1699. Äiti oli Anna Christina Cronbach. Perhe muutti myöhemmin Rymättylästä Nauvoon. Gustaf oli seitsemästä sisaruksesta kuudes. Hänen syntymäpaikkaansa ei dokumenteista löydy, mutta nuoremman veljen Abrahamin syntymäpaikka 1747 on Nauvo.
Gustaf Lucander mainitaan Nauvon kirkonkirjoissa 1749–1758 ja niiden mukaan hänen perheensä on asunut Nauvon Druckiksessa ja Nickåkerissa. Lucander avioitui 1771 apupapin tyttären Maria Flodbergin kanssa. Heille syntyi neljä lasta.
Vuonna 1773 on Nauvon kirkonkirjassa maininta maalari Gustaf Lucanderista, vaimosta ja tyttärestä, jotka asuvat Kyrkbackenissa. Lucander asui Nauvon Druckisissa maalatessaan Nötön kappelia. Perhe muutti Turkuun 1774, mutta oleskeli myös sen jälkeen useaan otteeseen Nauvossa.
Opinnot ja ammattiura

Lucanderin ammattiurasta tiedetään, että:
hän oli maalarin oppipoikana Tukholmassa vuosia ja vuonna 1762 hänestä tuli maalarinkisälli.
hän suoritti erilaisia opintoja ja toimia mestarin arvoa varten: hän oli muun muassa yli viisi vuotta kisällinä ja lisäksi neljä vuotta ulkomailla. Tästä ajasta hän oleskeli puolitoista vuotta Danzigissa maalarinverstaan johtajana.
1771 hyväksyttiin maalarimestariksi.
Vuosien 1782–1785 välillä perusti maalarien ammattikunnan.
1785–1805 oli ammattikunnan ensimmäinen oltermanni kuolemaansa saakka.
Lucander taiteilijana

Lucander on vuonna 1771 maalannut Nauvon Nötön kappelikirkon alttaritaulun. Maalaus esittää ristiinnaulitsemista, ikkunaa lähinnä on maalaus Jeesuksen syntymästä. Lehterimaalaukseen Lucander sijoitti oman nimensä, lahjoittajan eli rovasti Mjödhin nimen sekä vuosiluvun. Kirkossa on muotokuvamaalaus, joka myöhemmin (1929) on todettu Gustaf Lucanderin omakuvaksi.
Samana vuonna Lucander maalasi Paraisten kirkon saarnatuolin. Kolmen lehterin reunamaalaukset hän toteutti veljensä avustuksella. Seuraavana vuonna hän koristi Nauvon kirkon saarnatuolin katoksen reunat kuudella kerubin kuvalla. Lehterin reunoihin hän maalasi vanhatestamentillisia henkilökuvia sekä aatelisvaakunoita. Saarnatuoli ja lehterin reunakuvat siirrettiin Turun historialliseen museoon, jossa ne paloivat pommituksessa 1941.
Lucander maalasi Piikkiön kirkon alttaritaulut vuonna 1776. Suuren alttaritaulun aiheena on ristiinnaulitseminen ja sen alla olevan pienemmän taulun aiheena on viimeinen ehtoollinen. Lisäksi Lucander maalasi ison esirippuja kuvaavan maalauksen päätyseinälle ja tämän yläpuolelle  Kristuksen ylösnousemusta kuvaavan puulevyn.
Kemiön kirkon alttaritaulu on vuodelta 1787.
Kuusiston kirkon maalaukset ovat Lucanderin ja Gabriel Gotthard Sweidellin vuonna 1796 tekemät. Sweidell teki alttaritaulun, Lucander lehterikaiteen apostolien kuvat.
Huittisten kirkon sivualttarin alemman taulun Lucander kunnosti 1798 sen vahingoituttua mahdollisesti tulipalossa. Kunnostus oli niin perusteellinen, että taulua voi jopa pitää hänen maalaamanaan.
Vuonna 1802 Lucander maalasi Iniön kirkon alttaritaulun ja muut kirkon maalaukset. Valitettavasti kirkon sisusta tuhoutui tulipalossa 1880.
Vuonna 1803 Lucander maalasi Nakkilan kirkon lehterien kaiteet raamatullisin hahmoin. Kirkko purettiin 1887.
Piikkiön kirkon alttari
Pernik

| Pernik Перник |
| --- | --- |
 Pernikin keskustaa
 vaakuna
 Pernikin sijainti Bulgariassa
Valtio:  Bulgaria
Alue:  Pernik
Väkiluku (2011):  97 181
 
 www.pernik.bg 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pernik (bulg. Перник) on kaupunki Länsi-Bulgariassa. Kaupungin asukasluku oli 97 181 vuonna 2011. Pernik sijaitsee Pernikin alueella Struman rannalla, Viskjar-, Vitoša ja Golo Bardo -vuorten ympäröimänä. Kaupunki oli nimetty vuosina 1949–1962 Dimitrovoksi kommunistijohtaja Georgi Dimitrovin kunniaksi.
Pernikissä järjestetään Survan kansainväliset festivaalit joka vuosi tammikuussa.
Ystävyyskaupungit

Caen, Ranska (vuodesta 2001)
Cardiff, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta (vuodesta 1940)
Las Vegas, Yhdysvallat (vuodesta 2004)
Lublin, Puola (vuodesta 2001)
Magdeburg, Saksa (vuodesta 2003)
Aiheesta muualla

Official site of Pernik
All News from Pernik (Arkistoitu – Internet Archive)
Bulgarian kaupungit
Aitos
Asenovgrad
Blagoevgrad
Botevgrad
Burgas
Dimitrovgrad
Dobritš
Dupnitsa
Gabrovo
Gorna Orjahovitsa
Gotse Deltšev
Harmanli
Haskovo
Jambol
Karlovo
Karnobat
Kazanlăk
Kărdžali
Kjustendil
Lom
Lovetš
Montana
Nova Zagora
Panagjurište
Pazardžik
Pernik
Petritš
Pleven
Plovdiv
Primorsko
Razgrad
Ruse
Samokov
Sandanski
Sevlievo
Šumen
Silistra
Sliven
Smoljan
Sofia
Stara Zagora
Svištov
Tărgovište
Trojan
Varna
Veliko Tărnovo
Velingrad
Vidin
Vratsa
Gary Bettman

| Gary Bettman |
| --- | --- |
 Gary Bettman vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1952 Queens, New York, Yhdysvallat
Puoliso:  Shelli Bettman
Gary Bruce Bettman (s. 2. kesäkuuta 1952 New York) on yhdysvaltalainen entinen koripalloliiga NBA:n johtaja, joka siirtyi NHL:n komissaariksi 1. helmikuuta 1993. Hänen päätehtäväkseen omistajat antoivat liigan joukkueiden lisäämisen ja lajin levittäytymisen Yhdysvalloissa.
Bettmanin aikana NHL on laajentunut voimakkaasti läntiseen ja eteläiseen Yhdysvaltoihin ja joukkueiden määrä on noussut 24:stä 32:een.
Bettmanin arvioitiin tienanneen vuoteen 2022 mennessä yli 150 miljoonaa dollaria palkkoina sen jälkeen, kun tuli NHL:n johtajaksi vuonna 1993.
Yksityiselämä

Bettman on yksi merkittävimmistä juutalaisista urheiluvaikuttajista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gary Bettman Wikimedia Commonsissa
Pavel Brutt

| Pavel Brutt |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. tammikuuta 1982 (ikä 42)
Kansalaisuus:   Venäjä
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  mäkimies, yleisajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2001–2002 2003–2005 2006 2007–2009 2009–2014 2015–2016 2017:  Itera Lokomotiv Tinkoff Restaurants Tinkoff Credit Systems Katjuša Tinkoff-Saxo / Tinkoff Gazprom-RusVelo
Suurimmat voitot
  Maantieajon Venäjän-mestaruus 2011 Italian ympäriajo, etappi 
 Tiedot päivitetty: 5. helmikuuta 2018 
Pavel Aleksandrovitš Brutt (ven. Павел Александрович Брутт, s. 29. tammikuuta 1982 Uustia) on venäläinen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2001–2017. Hän on kilpaillut myös ratapyöräilyssä.
Brutt voitti vuoden 2008 Italian ympäriajon viidennen etapin karattuaan viiden miehen kärkiryhmästä etapin päättäneessä kolmen kilometrin nousussa. Hän voitti maantiejon Venäjän-mestaruuden 2011.
Patasydän

| ”Ässät taistelee” Nuoret Vihaiset Miehet |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Äänitetty : TDM-studio, Tampere, marraskuu 2003
 Julkaistu: 2003
 Tuottaja(t): Kimmo Haavisto
 Levy-yhtiö: Karhurock-julkaisut
Porin Ässien muut singlet
| ”Ässät, maaleja” 1990 | ”Ässät taistelee” 2003 | ”Isomäen legenda” 2012 |
"Patasydän" on vuonna 2003 ilmestynyt Nuoret Vihaiset Miehet -yhtyeen esittämä Porin Ässien kannatuslaulu. Se julkaistiin alun perin Ässät taistelee -nimisen CD-singlen toisena kappaleena. Vierailevana laulajana levyllä esiintyy Yö-yhtyeen Olli Lindholm.
Single jäi ilmestyessään vähälle huomiolle, mutta Patasydän tuli tunnetuksi vajaat kolme vuotta myöhemmin, kun Ässät pääsi keväällä 2006 jääkiekon SM-liigan loppuotteluihin ensimmäistä kertaa 22 vuoteen. Kappaleen nimestä ja sen kertosäkeen "patasydän sykkii" -fraasista on tullut vuosien kuluessa ilmaisuja, joilla usein kuvataan Ässien kannattajien intohimoista suhtautumistaan seuraansa. Patasydän soi nykyään Ässien maalilauluna joukkueen kotiotteluissa, ja se soitetaan Isomäen jäähallissa myös jokaisen Ässien voittoon päättyneen ottelun jälkeen.
Elokuussa 2013 Pyynikin käsityöläispanimo julkaisi Nuoret Vihaiset Miehet -yhtyeen nimikko-oluen jonka virallinen nimi on "Nuoret Vihaiset Miehet - Patasydän Dark ale".
Äänitys

Ässät taistelee -single nauhoitettiin marraskuussa 2003 Tampereella TDM-studiolla, ja sen tuotti Kimmo Haavisto. Singlen kansikuvan on tehnyt Kristian Kivisalo. Molemmat levyn kappaleet on säveltänyt Kimmo Haavisto, sanoitukset hän on tehnyt yhdessä Make Vettenrannan kanssa.
Muusikot

Make Vettenranta – laulu
Kimmo Haavisto – basso, kitara, kosketinsoittimet
Janne Lintula – kitara
Sami Kakko – rummut
Olli Lindholm – laulu
Pasi Ristolainen – kitara
Jusi Viitanen – efektit
Singlen kappaleet

Ässät taistelee – 3.13 (säv. ja san. Kimmo Haavisto)
Patasydän – 4.04 (säv. ja san. Kimmo Haavisto)
HMS Carnarvon

| HMS Carnarvon |
| --- | --- |
 HMS Carnarvon

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Beardmore and Company
Kölinlasku:  1. lokakuuta 1902
Laskettu vesille:  7. lokakuuta 1903
Palveluskäyttöön:  29. toukokuuta 1905
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 8. marraskuuta 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 850 t
Pituus:  144,32 m
Leveys:  20,88 m
Syväys:  7,32 m
Koneteho:  21 000 ihp
Nopeus:  22 solmua
Miehistöä:  655
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 6,5" Mk I -tykkiä 6 × BL 6" Mk VII -tykkiä 2 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykkiä 18 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Carnarvon oli Britannian kuninkaallisen laivaston Devonshire-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuosien 1901-1902 laivasto-ohjelmaa William Beardmore and Companyltä, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1902. Alus laskettiin vesille 7. lokakuuta 1903 ja valmistui 29. toukokuuta 1905.
Aluksen voimanlähteenä oli seitsemäntoista Niclausse-kattilaa kytkettynä kaksiakseliseen nelisylinteriseen kolmella paisuntasäiliöllä varustettuun höyrykoneeseen. Aluksella oli hiiltä 1 950 tonnia.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivaston 3. risteilijälaivueeseen, josta se siirrettiin maaliskuussa 1907 Atlantin laivaston 2. risteilijälaivueeseen. Se siirrettiin huhtikuussa 1909 Kotilaivaston 3. risteilijäviirikköön ja edelleen maaliskuussa 1912 Devonportiin sijoitettuun 2. laivastoon.
Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa alus sijoitettiin 5. risteilijälaivueen lippulaivaksi. Se siirrettiin elokuun alussa Kap Verdeen ja alus valtasi 23. elokuuta 1914 saksalaisen kauppalaivan SS Professor Woermannin. Lokakuussa 1914 alus siirrettiin Montevideoon ja se oli 8. joulukuuta risteilijöiden johtoaluksena Falklandinsaarten taistelussa. Maaliskuussa 1915 Rio de Janeirosta telakalta palattuaan alus jatkoi palvelustaan Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian laivastoasemalla aina marraskuuhun 1918.
Alus sijoitettiin 1919 kadettien koululaivana, missä tehtävässä se palveli aina romuttamiseensa saakka. Alus myytiin 8. marraskuuta 1921 romutettavaksi.
Pariisi–Roubaix 2011

Johan Vansummeren matkalla voittoon Roubaixissa.
Pariisi–Roubaix 2011 oli järjestyksessään 109. maantiepyöräilyn Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 258 kilometrin reitillä Compiègnesta Roubaix'hin 10. huhtikuuta 2011. Reitti sisälsi 27 mukulakivijaksoa yhteispituudeltaan 51,5 kilometriä.
Johan Van Summeren voitti kilpailun karattuaan neljän miehen kärkiryhmästä 15 kilometriä ennen maalia. Fabian Cancellara nousi loppukilometreillä toiseksi ja alkuperäiseen kärkiryhmään kuulunut Maarten Tjallingii oli kolmas.
Tulokset

|  | Ajaja | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Johan Van Summeren |  Belgia | Garmin-Cervélo | 6.07.28 |
| 2 | Fabian Cancellara |  Sveitsi | Team Leopard-Trek | + 0.19 |
| 3 | Maarten Tjallingii |  Alankomaat | Rabobank | + 0.19 |
| 4 | Grégory Rast |  Sveitsi | Team RadioShack | + 0.19 |
| 5 | Lars Bak |  Tanska | Team HTC-High Road | + 0.21 |
| 6 | Alessandro Ballan |  Italia | BMC Racing Team | + 0.36 |
| 7 | Bernhard Eisel |  Itävalta | Team HTC-High Road | + 0.47 |
| 8 | Thor Hushovd |  Norja | Garmin-Cervélo | + 0.47 |
| 9 | Juan Antonio Flecha |  Espanja | Team Sky | + 0.47 |
| 10 | Mathew Hayman |  Australia | Team Sky | + 0.47 |
Mukulakiviosuudet

Lähde: paris.thover.com
| Sektori | Ajetut kilometrit | Paikka | Pituus |
| --- | --- | --- | --- |
| 27 | 98 | Troisvilles–Inchy | 2,2 |
| 26 | 104,5 | Viesly–Quiévy | 1,8 |
| 25 | 107 | Quiévy–Saint-Python | 3,7 |
| 24 | 115,5 | Saint-Python | 1,5 |
| 23 | 119,5 | Vertain–Saint-Martin-sur-Écaillon | 2,3 |
| 22 | 126,5 | Capelle-sur-Écaillon–Le-Bruat | 1,7 |
| - | 137 | Artres–Préseau | 1,9 |
| 21 | 142,5 | Aulnoy-lez-Valenciennes–Famars | 2,6 |
| 20 | 146 | Famars–Quérénaing | 1,2 |
| 19 | 149 | Quérénaing–Maing | 2,5 |
| 18 | 152 | Maing–Monchaux-sur-Écaillon | 1,6 |
| 17 | 164 | Haveluy–Wallers | 2,5 |
| 16 | 172 | Trouée d'Arenberg | 2,4 |
| 15 | 178,5 | Millonfosse–Bousignies | 1,4 |
| 14 | 183,5 | Brillon–Tilloy-lez-Marchiennes | 1,1 |
| 14 | 186 | Tilloy–Sars-et-Rosières | 2,4 |
| 13 | 192,5 | Beuvry-la-Forêt–Orchies | 1,4 |
| 12 | 197,5 | Orchies | 1,7 |
| 11 | 203,5 | Auchy-lez-Orchies–Bersée | 2,6 |
| 10 | 209 | Mons-en-Pévèle | 3 |
| 9 | 215 | Mérignies–Avelin | 0,7 |
| 8 | 218,5 | Pont-Thibaut–Ennevelin | 1,4 |
| 7 | 224 | Templeuve: L'Épinette | 0,2 |
| 7 | 224,5 | Templeuve: Moulin-de-Vertain | 0,5 |
| 6 | 231 | Cysoing–Bourghelles | 1,3 |
| 6 | 233,5 | Bourghelles–Wannehain | 1,1 |
| 5 | 238 | Camphin-en-Pévèle | 1,8 |
| 4 | 241 | Carrefour de l'Arbre | 2,1 |
| 3 | 243 | Gruson | 1,1 |
| 2 | 250 | Willems–Hem | 1,4 |
| 1 | 258 | Charles Crupelandt, Roubaix | 0,3 |
Osallistuneet joukkueet

Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Ag2r-La Mondiale
Astana Team
BMC Racing Team
Bretagne-Schuler
Cofidis
Team Europcar
Euskaltel-Euskadi
FDJ
Garmin-Cervélo
Team HTC-High Road
Katjuša
Lampre-ISD
Team Leopard-Trek
Liquigas-Cannondale
Team Movistar
Team Netapp
Omega Pharma-Lotto
Quick Step
Rabobank
Team RadioShack
Saur-Sojasun
Team Saxo Bank-Sungard
Skil-Shimano
Team Sky
Vacansoleil-DCM.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi) (ranskaksi)
Pavel Berman

Pavel Berman
Pavel Berman (ven. Павел Берман; s. 1970 Moskova) on venäläissyntyinen viulisti ja kapellimestari.
Berman on Lazar Bermanin poika. Hän opiskeli Moskovan Tšaikovski-konservatoriossa ja lähti vuonna 1992 jatkamaan opiskelua Dorothy DeLayn johdolla New Yorkin Juilliard Schoolissa. Hän sai opetusta myös Isaac Sterniltä. Vuonna 1987 Berman sai toisen palkinnon Genovan Paganini-kilpailussa ja vuonna 1990 ensipalkinnon sekä kultamitalin Indianapolisin kansainvälisessä viulukilpailussa.
Berman teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä 7-vuotiaana. Hän on esiintynyt muun muassa Carnegie Hallissa, Théâtre des Champs-Élyséesissä, Salle Gaveaussa, Herkulessaalissa, Auditorio Nacional de Músicassa, Tokion Bunka Kaikanissa, La Scalassa ja Brysselin Palais des beaux-artsissa. Vuonna 1998 Berman perusti Kaunasin kamariorkesterin, josta sittemmin tuli sinfoniaorkesteri. Hän toimi Kaunasin sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana vuoteen 2006. Hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet Lazar Berman, András Schiff, Bruno Canino, Aleksandr Rudin, Daniel Müller-Schott, Eliahu Inbal, Daniel Oren, Shlomo Mintz, Alban Gerhardt, Donald Weilerstein, Raymond Leppard, Vardan Mamikonian ja Anne Epperson.
Berman on opettanut Luganossa ja Biellassa. Mestarikursseja hän on pitänyt muun muassa Shanghain musiikkikonservatoriossa ja Livornon musiikkifestivaalilla. Lisäksi Berman on tullut kutsutuksi lukuisten kansainvälisten kilpailujen tuomaristoihin.
Greenland

| Greenland |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ric Roman Waugh
Käsikirjoittaja:  Chris Sparling
Tuottaja:   Gerard Butler  Sébastien Raybaud 
Säveltäjä:  David Buckley
Kuvaaja:  Dana Gonzales
Leikkaaja:  Gabriel Fleming
Tuotantosuunnittelija:  Clay A. Griffith
Lavastaja:   Ricky Aguirre  Kedra S. Dawkins 
Pääosat:   Morena Baccarin  Gerard Butler  David Denman  Gary Weeks  Claire Bronson  Mike Gassaway 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Anton  G-BASE  Riverstone Pictures  STX Films  Thunder Road Pictures  Truenorth Productions 
Levittäjä:  STXfilms STX Entertainment
Ensi-ilta:  2020
Kesto:  120 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Greenland on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen katastrofitrilleri, jonka on ohjannut Ric Roman Waugh ja käsikirjoittanut Chris Sparling. Elokuvan pääosissa ovat Gerard Butler (joka myös tuotti elokuvan), Morena Baccarin, Roger Dale Floyd, Scott Glenn, David Denman ja Hope Davis. Elokuvassa seurataan perhettä, jonka on taisteltava selviytymisestä planeetan tuhoavan komeetan kiitäessä Maahan.
Alun perin elokuva oli teatteriesityksissä Yhdysvalloissa ja se viivästyi useita kertoja COVID-19-pandemian vuoksi. STXfilms julkaisi elokuvan Yhdysvalloissa tilausvideona 18. joulukuuta 2020, minkä jälkeen se esitettiin HBO Maxissa ja Amazon Primessa. Se esitettiin edelleen teattereissa muilla alueilla, alkaen Belgiasta 29. heinäkuuta 2020. Elokuva sai yleisesti ottaen myönteisiä arvosteluja kriitikoilta ja tuotti maailmanlaajuisesti 52,3 miljoonaa dollaria 35 miljoonan dollarin tuotantobudjetilla.
Elokuvalle on kehitteillä jatko-osa Greenland: Migration, ja Waughin, Butlerin, Baccarinin ja Floydin on tarkoitus olla osa myös sitä.
Aiheesta muualla

Gleiberman, Owen: ‘Greenland’ Review: Gerard Butler Faces a Comet Hitting Earth, but This Domestic Sci-Fi Thriller Achieves a Mostly Shallow Impact Variety.  16.12.2020. Viitattu 27.6.2022. (englanniksi)
Tangcay, Jazz: ‘Greenland’ Director Ric Roman Waugh on Action, Emotion and Finishing His Film in Lockdown Variety.  18.12.2020. Viitattu 27.6.2022. (englanniksi)
Sobczynski, Peter: Greenland RogerEbert.com.  18.12.2020. Viitattu 27.6.2022. (englanniksi)
Pariisi–Roubaix 2010

Kilpailun voitti Fabian Cancellara.
Pariisi–Roubaix 2010 oli järjestyksessään 108. maantiepyöräilyn Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 259 kilometrin reitillä Compiègnesta Roubaix'hin 11. huhtikuuta 2010. Reitti sisälsi 27 mukulakivijaksoa yhteispituudeltaan 52,9 kilometriä.
Fabian Cancellara voitti kilpailun karattuaan muilta kärkiajajilta noin 50 kilometriä ennen maalia. Hän voitti kilpailun kahden minuutin erolla toiseksi sijoittuneeseen Thor Hushovdiin, joka kukisti loppukirissä Juan Antonio Flechan.
Tulokset

Lähde: Yle
|  | Ajaja | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Fabian Cancellara |  | Team Saxo Bank | 6.35.10 |
| 2 | Thor Hushovd |  | Cervélo TestTeam | +2.00 |
| 3 | Juan Antonio Flecha |  | Team Sky | +2.00 |
| 4 | Roger Hammond |  | Cervélo TestTeam | +3.14 |
| 5 | Tom Boonen |  | Quick Step | +3.14 |
| 6 | Björn Leukemans |  | Vacansoleil Pro Cycling Team | +3.20 |
| 7 | Filippo Pozzato |  | Katjuša | +3.46 |
| 8 | Leif Hoste |  | Omega Pharma-Lotto | +5.16 |
| 9 | Sébastien Hinault |  | Ag2r-La Mondiale | +6.27 |
| 10 | Hayden Roulston |  | Team HTC-Columbia | +6.59 |
Mukulakiviosuudet

Lähde: letour
| Sektori | Ajetut kilometrit | Paikka | Pituus |
| --- | --- | --- | --- |
| 27 | 97,5 | Troisvilles–Inchy | 2,2 |
| 26 | 104 | Viesly–Quiévy | 1,8 |
| 25 | 106,5 | Quiévy–Saint-Python | 3,7 |
| 24 | 115,5 | Saint-Python | 1,5 |
| 23 | 119 | Vertain–Saint-Martin-sur-Écaillon | 2,3 |
| 22 | 126 | Capelle-sur-Écaillon–Le-Bruat | 1,7 |
| 21 | 138 | Verchain-Maugré–Quérénaing | 1,6 |
| 20 | 141 | Quérénaing–Maing | 2,5 |
| 19 | 144 | Maing–Monchaux-sur-Écaillon | 1,6 |
| 18 | 155,5 | Haveluy–Wallers | 2,5 |
| 17 | 164 | Trouée d'Arenberg | 2,4 |
| 16 | 176 | Hornaing–Wandignies-Hamage | 3,7 |
| 15 | 183,5 | Warlaing–Brillon | 2,4 |
| 14 | 187 | Tilloy–Sars-et-Rosières | 2,4 |
| 13 | 193,5 | Beuvry-la-Forêt–Orchies | 1,4 |
| 12 | 198,5 | Orchies | 1,7 |
| 11 | 204,5 | Auchy-lez-Orchies–Bersée | 2,6 |
| 10 | 210 | Mons-en-Pévèle | 3 |
| 9 | 216 | Mérignies–Pont-à-Marcq | 0,7 |
| 8 | 219,5 | Pont-Thibaut–Ennevelin | 1,4 |
| 7 | 225 | Templeuve–L'Épinette | 0,2 |
| 7 | 225,5 | Templeuve–Moulin-de-Vertain | 0,5 |
| 6 | 232 | Cysoing–Bourghelles | 1,3 |
| 6 | 234,5 | Bourghelles–Wannehain | 1,1 |
| 5 | 239 | Camphin-en-Pévèle | 1,8 |
| 4 | 241,5 | Carrefour de l'Arbre | 2,1 |
| 3 | 244 | Gruson | 1,1 |
| 2 | 250,5 | Willems–Hem | 1,4 |
| 1 | 257,5 | Roubaix | 0,3 |
Osallistuneet joukkueet

Kilpailussa oli mukana kaikkiaan 25 joukkuetta.
UCI ProTour -tallit: Ag2r-La Mondiale, Caisse d'Epargne, Euskaltel-Euskadi, Française des Jeux, Garmin-Transitions, Katjuša, Lampre-Farnese Vini, Liquigas-Doimo, Omega Pharma-Lotto, Quick Step, Rabobank, Team HTC-Columbia, Team Milram, Team RadioShack, Team Saxo Bank ja Team Sky
UCI Continental Circuits -tallit: Acqua & Sapone, Androni Giocattoli, Bbox Bouygues Télécom, BMC Racing Team, Cofidis, Cervélo TestTeam, Saur-Sojasun, Skil-Shimano ja Vacansoleil.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (englanniksi) (ranskaksi)
Gary Becker

| Gary Becker |
| --- | --- |
 Gary Becker 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. joulukuuta 1930 Pottsville, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kuollut: 3. toukokuuta 2014 (83 vuotta) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  H. Gregg Lewis
Tutkimusalue:  Taloustiede
Palkinnot:   Nobelin taloustieteen palkinto John Bates Clark Medal National Medal of Science
Gary Stanley Becker (2. joulukuuta 1930 Pottsville, Pennsylvania – 3. toukokuuta 2014 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen ekonomisti.
Hän sovelsi taloustieteen menetelmiä tutkiakseen ihmisen käyttäytymisen osa-alueita, joilla niitä ei ollut ennen käytetty.
Becker suoritti kandidaatin tutkintonsa Princetonin yliopistossa ja tohtorin tutkintonsa Chicagon yliopistossa. Tämän jälkeen hän työskenteli NBER:n ja Columbian yliopiston palveluksessa. Vuodesta 1970 lähtien Becker toimi Chicagon yliopiston professorina. Hän tutki erityisesti inhimillistä pääomaa, rikollisuutta, syrjintää ja perheitä.
Becker sai Nobelin taloustieteen palkinnon vuonna 1992. Hänelle myönnettiin myös John Bates Clark Medal ja National Medal of Science.
Aiheesta muualla

Becker Chicagon yliopiston sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Becker Nobel-säätiön sivuilla (englanniksi)
Hilkka Taimio: Gary S. Becker - taloustieteen tutkimuskohteiden laajentaja. Kansantaloudellinen aikakauskirja, 1992, 88. vsk, s. 539-544.  Artikkelin verkkoversio.
Ruotsin keskuspankin taloustieteen palkinnon saajat
| --- | --- |
 1969: Frisch, Tinbergen  1970: Samuelson  1971: Kuznets  1972: Hicks, Arrow  1973: Leontief  1974: Myrdal, Hayek  1975: Kantorovitš, Koopmans  1976: Friedman  1977: Ohlin, Meade  1978: Simon  1979: Schultz, Lewis  1980: Klein  1981: Tobin  1982: Stigler  1983: Debreu  1984: Stone  1985: Modigliani  1986: Buchanan  1987: Solow  1988: Allais  1989: Haavelmo  1990: Markowitz, Miller, Sharpe  1991: Coase  1992: Becker  1993: Fogel, North  1994: Harsanyi, Nash, Selten  1995: Lucas  1996: Mirrlees, Vickrey  1997: Merton, Scholes  1998: Sen  1999: Mundell  2000: Heckman, McFadden  2001: Akerlof, Spence, Stiglitz  2002: Kahneman, Smith  2003: Engle, Granger  2004: Kydland, Prescott  2005: Aumann, Schelling 2006: Phelps 2007: Hurwicz, Maskin, Myerson 2008: Krugman 2009: Ostrom, Williamson 2010: Diamond, Mortensen, Pissarides 2011: Sargent, Sims 2012: Roth, Shapley 2013: Fama, Hansen, Shiller 2014: Tirole 2015: Deaton 2016: Hart, Holmström 2017: Thaler 2018: Nordhaus, Romer 2019: Banerjee, Duflo, Kremer 2020: Milgrom, Wilson 2021: Card, Angrist, Imbens  2022: Bernanke, Diamond, Dybvig  2023: Goldin
Pekka Puhakka

Juho Pekka Puhakka (21. helmikuuta 1874 Eno – 29. elokuuta 1949 Helsinki) oli opettaja, päätoimittaja ja järjestövaikuttaja.
Henkilöhistoria

Pekka Puhakan vanhemmat olivat suntio Juho Puhakka ja Stiina Lindh ja puoliso vuodesta 1904 opettaja Tyyne Maria Hakulinen (k. 1942). Puhakka valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1897 ja toimi opettajana Joensuussa 1897–1898, Pohjois-Karjalan kansanopistossa 1898–1899, Tohmajärven Kaurilassa 1899–1903 ja Värtsilässä 1905–1913. Helsingissä hän työskenteli opettajana 1913–1936. Puhakka oli Pohjois-Karjalan päätoimittaja 1903–1905, Nuoren Karjalan 1908–1910 ja Rajaseudun vuodesta 1924. Hän oli myös Pohjois-Karjalan keskusnuorisoseuran sihteeri ja esimies 1898–1913, Suomen opettajayhdistyksen sihteeri 1915–1921, Suomalaisuuden liiton sihteeri 1922–1924 ja Suomen rajaseutuyhdistyksen sihteeri vuodesta 1924.