stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991
Aikajana > Tiistai 20. elokuuta

0.30: Yhdysvaltain presidentti Bush kehotti kaappaajia palauttamaan Gorbatšovin valtaan.
1.00: Kymmenettuhannet ihmiset osoittivat mieltä Venäjän parlamenttitalon edustalla.
4.00: Leningradin pormestari Anatoli Sobtšak asettui Jeltsinin puolelle ja tuomitsi kaappauksen.
7.00: Sotilasajoneuvokolonnat lähestyivät Leningradia.
8.00: Neuvostoarmeijan Baltian-komentaja Fjodor Kuzmin ilmoitti ottaneensa Viron, Latvian ja Liettuan hallintaansa.
12.00: Yli 100 000 ihmistä osoitti mieltä Leningradissa kaappaajia vastaan.
14.00: Moldovan sosialistisen neuvostotasavallan pääministeri Valeriu Murosvkin antoi tuen Jeltsinille.
15.00: Euroopan yhteisö lopetti kaiken taloudellisen tuen Neuvostoliitolle.
16.00: Yhdysvaltain presidentti Bush ilmoitti puhelimitse Boris Jeltsinille tukevansa Gorbatšovin palaamista valtaan.
19.50: Ukrainan neuvostotasavallan parlamentti ilmoitti tukevansa Jeltsiniä. Kazakstanin neuvostotasavallan presidentti Nursultan Nazarbajev tuomitsi kaappauksen ja ilmoitti Kazakstanin eroavan Politbyroosta ja Neuvostoliiton kommunistipuoleen keskuskomiteasta.
20.00: Jeltsin otti kaikki Venäjän joukot komentoonsa. Yöksi julistettiin ulkonaliikkumiskielto.
20.35: Poikkeustilakomitean pääministeri Valentin Pavlov ilmoitti olevansa sairas.
23.00: Kymmenettuhannet mielenosoittajat uhmasivat Moskovan yöllistä ulkonaliikkumiskieltoa.
23.10: Viro julistautui itsenäiseksi valtioksi.
23.59: Mielenosoittajat polttivat kaksi panssarivaunua Parlamenttitalon edessä.
Aikajana > Keskiviikko 21. elokuuta

0.01: Tankit eivät onnistuneet murtautumaan barrikadien läpi Venäjän parlamenttitalolle.
0.40: Kolme siviiliä ammuttiin Moskovan barrikadien ympärillä syntyneessä taistelussa.
2.21: Kansa muodosti viisinkertaisen ihmisketjun Venäjän parlamenttitalon ympärille. Boris Jeltsin määrättiin pidätettäväksi.
8.39: Venäjän parlamentti oli edelleen vapaa. Useat tankit olivat siirtyneet Jeltsinin puolelle.
9.20: Latviassa aloitettiin yleislakko.
11.50:  Mihail Gorbatšov kieltäytyi kaappaajien vaatimuksesta palata Moskovaan. Myös Venäjän federaation presidentti Jeltsin kieltäytyi matkustamasta Krimille hakemaan Gorbatšovia kotiin.
13.00: Uzbekistanin presidentti Islam Karimov julisti poikkeustilakomitean toimet laittomiksi ja uhkasi erota NKP:stä.
13.15: Kaappaajien ilmoitettiin pakenevan Moskovasta
13.29: Venäjän federaation parlamentti antoi Jeltsinille valtuudet pidättää kaappaajat.
13.39: Armeijan esikunta ilmoitti vetävänsä kaikki joukot pois Moskovasta.
14.59: Kaappaajien pako onnistui. Kaappaajien ilmoitettiin olevan matkalla kohti Krimiä.
15.20: Puolustusministeriö ilmoitti vetävänsä kaikki joukot pois tasavalloista.
16.13: Osa kaappaajista pidätettiin Sverdlovskissa, Valko-Venäjällä.
16.15: Korkeimman neuvoston puolustuskomitea ilmoitti, että poikkeustila on lakkautettu.
16.29: Kaksi poikkeustilakomitean jäsentä, KGB:n Krjutškov ja puolustusministeri Jazov matkustivat Krimille tapaamaan Gorbatšovia.
17.00: Neuvostojoukot aloittivat vetäytymisen Liettuasta. Lehdistösensuuri lakkautettiin.
17.10: Neuvostoliiton parlamentti kumosi poikkeustilakomitean säätämät määräykset ja palautti Gorbatšovin valtaan.
18.14: Korkein neuvosto ilmoitti, että Mihail Gorbatšov on jälleen Neuvostoliiton presidentti.
18.30: Gorbatšov lähti Krimiltä kohti Moskovaa.
18.59: Kaappausjohtaja varapresidentti Gennadi Janayev palasi  Kremliin
19.19: Yhdysvaltain presidentti Bush keskusteli Gorbatšovin kanssa puhelimessa.
20.13: Gorbatšovin ilmoitettiin hallitsevan jälleen Neuvostoliittoa.
20.17: Kaappaajista neljän ilmoitettiin oleskelevan Gorbatšovin kesäasunnolla Krimillä.
Kaappaus lopetti Neuvostoliiton

Gorbatšov palasi Moskovaan torstaiaamuna 22. elokuuta. Hän ei kyennyt reagoimaan tilanteeseenkenen mukaan?selvennä. Hän ylisti puheessaan tavanomaista neuvostofraseologiaa käyttäen Leniniä ja sosialismia, kun samaan aikaan Moskovassa kaadettiin Leninin ja Dzeržinskin patsaita Ljubjankan edestä ja Leninin mausoleumi suljettiin tuhoamisen pelossa yleisöltä.
Kaappausyrityksellä oli laajoja seurauksia, kun Jeltsin kielsi sen jälkeen sekä Neuvostoliiton että Venäjän kommunistiset puolueetselvennä. Kaappauksen jälkeiset neljä kuukautta olivat Neuvostoliiton lopun aikaa. Kommunististen puolueiden varat takavarikoitiin. Tämä jätti Gorbatšoville vain Neuvostoliiton presidentin aseman.lähde?
Syyskuussa 1991 Neuvostoliitto tunnusti kaikkien Baltian maiden itsenäisyyden. Kaikki neuvostotasavallat itsenäistyivät. Neuvostoliiton tilalle tuli Itsenäisten valtioiden yhteisö. Marraskuussa 1991 siihen liittyi seitsemän uutta itsenäistä valtiota. Venäjän jälkeen suurin entinen neuvostotasavalta Ukraina jäi liitosta pois – julistautuen itsenäiseksi 1. joulukuuta 1991. Venäjä tunnusti sen itsenäisyyden 3. joulukuuta. Venäjän valtaa liitossa lisäsi Jeltsinin päätös, ettei Venäjän kannata ottaa liittoon kaikkia halukkaita, uusia ja köyhiä tasavaltoja.
Valko-Venäjän, Ukrainan ja Venäjän johtajat perustivat Itsenäisten valtioiden yhteisön IVY:n Valko-Venäjän pääkaupungissa Minskissä. Täten ne hylkäsivät vuonna 1922 laaditun Neuvostoliiton perustaneen liittosopimuksen. IVYyn liittyi 21. joulukuuta 1991 Keski-Aasian tasavaltoja, muun muassa Armenia ja Azerbaidžan. Georgia liittyi IVY:hyn vuonna 1993. Aikoinaan Neuvostoliittoon 1940-luvulla pakkoliitetyt Baltian maat Liettua, Latvia ja Viro jäivät IVYn ulkopuolelle.
Mihail Gorbatšov erosi Neuvostoliiton presidentin virasta 25. joulukuuta 1991. Eron syyksi Gorbatšov kertoi, ettei hänen johtamaansa valtiota enää ollut. Eron jälkeen Neuvostoliiton lippu laskettiin Kremlin salosta pois. Tilalle nostettiin Venäjän federaation valko-sini-punainen trikolori. Neuvostoliitto lakkasi virallisesti olemastakenen mukaan?. Sen hajoamista seurasi talousromahdus ja vakavia sosiaalisia ja väestöpoliittisia ongelmia useissa entisissä neuvostotasavalloissa ja verisiä aseellisia konflikteja Kaukasiassa, Keski-Aasiassa ja Moldovassa. Jälkikäteen Vladimir Putin on lausunut Neuvostoliiton hajoamisen olleen "vuosisadan suurin geopoliittinen katastrofi."
Oikeudenkäynti ja tuomiot

Oikeudenkäynti kahtatoista vallankaappausyritykseen osallistunutta entistä neuvostojohtajaa vastaan alkoi Venäjän korkeimman oikeuden alaisessa sotilastuomioistuimessa Moskovassa 14. huhtikuuta 1993. Heitä syytettiin maanpetoksesta. Syytetyt olivat olleet tutkintavankeudessa toista vuotta, mutta saivat vastata syytteisiin vapaalta jalalta. Tutkintavankeuden aikana heistä oli tullut Venäjän kommunistien keskuudessa miltei kansallissankareita. Syytetyt katsoivat itse olevansa syyttömiä, sillä omien sanojensa mukaan he halusivat vain pelastaa Neuvostoliiton. Entisen Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehen Anatoli Lukjanovin mukaan presidentti Mihail Gorbatšov oli tiennyt kaappaushankkeesta ennalta, mutta ei ollut tehnyt mitään sen estämiseksi. Syytettyjen puolustuksen mukaan ketään ei olisi voitu tuomita maanpetoksesta Neuvostoliittoa vastaan, koska valtiota ei ollut enää olemassa. Keväällä 1993 tehtyjen mielipidetiedustelujen mukaan vain noin kolmannes venäläisistä kannatti syytettyjen tuomitsemista.
Heidät armahdettiin helmikuussa 1994.lähde?
Mielipiteitä

Neuvostoliittoa ja sen jälkeistä Venäjääkin kritisoinut vasemmistolainen sosiologi Boris Kagarlitski väittää kirjassaan Hajonnut monoliitti elokuun kaappaukseen liittyneen seikkoja, joita ei ole kerrottu julkisuuteen. Kagarlitskin mukaan kaappauksen takana oli näkymätöntä poliittista juonittelua. Kaappauksen epäonnistuminen ei olisi johtunut kaappaajien holtittomuudesta, valmistautumattomuudesta ja kyvyttömyydestä. Kaappaajat eivät valvoneet liikennettä ja mediaa, ja sotilaat olivat aseettomia. Ilmiselvää voimakasta vanhoillisten vastustajaa, avoimesti demokraattista Venäjän presidentti Boris Jeltsiniä ei pidätetty. Varapresidentti Rutskoita ja pääministeri Silajevia ei myöskään pidätetty.
Kaappaajilla oli noin viisi tuntia aikaa pidättää Jeltsin ja ottaa valvontaansa Valkoinen talo, tai tämänkin jälkeen saartaa se ja katkaista sähköt jne. Myöskään Maneesiaukiota ei saarrettu niin kuin eräässä Gorbatšovin ajan jättimielenosoituksessa. Monet kaappaajat olivat Gorbatšovin työtovereita, ja jopa stalinistiset Ampilov ja Nina Andrejeva vastustivat kaappausta. Kaappausta oli valmisteltu miltei vuosi, ja historiasta löytyi esimerkkejä onnistuneista kaappauksista, muun muassa neuvostojohtaja Nikita Hruštšovin syrjäyttäminen 1960-luvulla. Kaappauksen aikana Jeltsin oli televisiossa useamman kerran. Yksi kaappaajista, Tizjakov, kuului Arkadi Volskin Teollisuusjohtajien liittoon, jolla oli kytköksiä niin Gorbatšovin kuin Jeltsininkin ryhmittymiin. Keskuskomiteaa ei kutsuttu koolle eikä Gorbatshovia virallisesti erotettu. Erään Kommersant-artikkelin mukaan Jeltsin olisi sekaantunut kaappaukseen muka sen puolella olevana, ja sen jälkeen kaatanut kaappauksen. Jeltsin kutsui kansan kadulle, toisin kuin esimerkiksi Allende kukistumisensa alla vuonna 1973.
Väkijoukko ei olisi pystynyt estämään sitä vastaan toteutettua panssarihyökkäystä. Jeltsin tiesi, ettei Valkoista taloa vallata. Kagarlitskin mukaan kaappaajat olivat tietävinään varmasti, ettei Jeltsin nouse heitä vastaan ja että Jeltsinille kaappaus on samantekevä. Tosin kuitenkin kävi. Jeltsin petti kaappaajat harkiten ja kutsui väkijoukot puolustamaan Valkoista taloa panssareista huolimatta. Moskovaa miehittäneillä sotilailla ei ollut kovia patruunoita. Tieto siitä, ettei Valkoista taloa vastaan käytetä asevoimaa, olisi tullut luultavasti kaappaajilta itseltään. Kaappaajat pakenivat Krimille Gorbatšovin luo, ja muutaman päivän kuluttua kaappauksen lopusta Gorbatšov ilmoitti televisiossa eroavansa NKP:stä ja että NKP:n omaisuus takavarikoidaan. Kagarlitskin mielestä kaappaus loi edellytykset oikeistopopulistisen diktatuurin syntymiselle Venäjälle.
Georgialaisen epäilyn mukaan Gorbatšov olisi itse ollut mukana hankkeessa, jonka tavoitteena olisi ollut Neuvostoliiton hajoamiskehityksen pysäyttäminen. Gorbatšovin paluun jälkeen Jeltsin syrjäytti Gorbatšovin ja Neuvostoliitto purettiin 25. joulukuuta 1991.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991 Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto: Puttšista Putiniin – Venäjän tie kommunismista kuriin
Uusi liittosopimus Ylen elävässä arkistossa
Neuvostoliiton epäonnistunnut vallankaappausyritys Ylen elävässä arkistossa
Kapinoita ja vallankumouksia Venäjän ja Neuvostoliiton historiassa
Suolakapina 1648 | Stenka Razin 1670 | Ivan Mazepa 1709 | Jemeljan Pugatšov 1773 | Dekabristit 1825 | Vuoden 1905 vallankumous (Verisunnuntai) | Kazakstanin kapina 1916 | Vuoden 1917 vallankumous (Helmikuun vallankumous · Heinäkuun päivät · Lokakuun vallankumous) | Bolševikkien vastaiset kapinat: Kerenskin–Krasnovin kapina 1917 · Vasemmistoeserrien kapina 1918 · Jaroslavlin kapina 1918 · Tambovin kapina 1920 · Kronstadtin kapina 1921 | Basmatšin kapina 1916–1934 | Storoževoin kapina 1975 | Sumgaitin levottomuudet 1988 | Bakun levottomuudet 1990 | Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991 | Perustuslaillinen kriisi 1993 | Wagner-ryhmän kapina 2023
Armeija käski panssarit Moskovaan, kun Janajevin juntta kaappasi vallan elokuussa 1991.
Panssarivaunu Moskovan kadulla.
Panssariajoneuvoja Moskovan Punaisella torilla 1991.
Nokkakaijat

| Nokkakaijat |
| --- | --- |
 Isonokkakaija (Tanygnathus megalorynchos)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Nokkakaijat Tanygnathus  Wagler, 1832
Katso myös
   Nokkakaijat Wikispeciesissä   Nokkakaijat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokkakaijat (Tanygnathus) on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Ne ovat keskikokoisia tai suuria papukaijoja, pituudeltaan 30–40 cm. Nokkakaijojen nokka on järeä, minkä vuoksi linnut näyttävät etupainoisilta. Ylänokassa ei ole selvää kovertumaa ja vahanahka on paljas. Sukupuolet ovat lähes samanvärisiä ja -kokoisia. Ne elävät vain Filippiineillä ja Indonesiassa.
Lajit

Burunnokkakaija (Tanygnathus gramineus)
Filippiiniennokkakaija (Tanygnathus lucionensis)
Isonokkakaija (Tanygnathus megalorynchos)
Vihernokkakaija (Tanygnathus sumatranus)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 3., uudistettu painos (2018)
Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1187707  Wikispecies: Tanygnathus  ADW: Tanygnathus  BOLD: 114189  CoL: 7SHF  Fauna Europaea: 261023  GBIF: 2479274  iNaturalist: 19278  ITIS: 177536  NBN: NHMSYS0020930507  NCBI: 274072  Open Tree of Life: 995016
Narnian tarinat

| Narnian tarinat> The Chronicles of Narnia |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  C. S. Lewis
Kuvittaja:  Pauline Baynes
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Julkaistu:  1950–1956
Suomennos
Suomentaja:  Kyllikki Hämäläinen, Kaarina Helakisa
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1959–1979
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Narnian tarinat on seitsemän lapsille suunnatun fantasiakirjan muodostama sarja, jonka C. S. Lewis kirjoitti 1950-luvulla. Se on tekijänsä parhaiten tunnettu työ ja lastenkirjallisuuden klassikko. Kirjojen tapahtumapaikka Narnia on kuvitteellinen maa, jossa eläimet puhuvat, taikuus on yleistä ja hyvyyden voimat taistelevat pahaa vastaan. Päähenkilöinä ovat yleensä meidän maailmastamme Narniaan joutuvat lapset, joiden tehtävänä on auttaa narnialaisia. Apua ja tukea he saavat majesteettiselta Aslan-leijonalta, Narnian todelliselta luojalta ja valtiaalta. Vain Hevosessa ja pojassa kaikki päähenkilöt ovat kotoisin maailmasta jossa Narnia sijaitsee.
Narnia-kirjoja on käännetty 41 eri kielelle ja myyty yli 85 miljoonaa kappaletta. Suomessa sarjan levikki on kohonnut runsaaseen 170 000:een. Narnia-kirjoista on tehty myös useita sovituksia näytelmiksi, elokuviksi ja televisiosarjoiksi. Muun muassa BBC on tehnyt kirjoihin perustuvan TV-elokuvasarjan. 2000-luvulla The Walt Disney Company ja Walden Media ovat tuottaneet Narniasta kaksi elokuvaa, vuonna 2005 julkaistun Narnian tarinat: Velho ja leijonan ja vuonna 2008 julkaistun Narnian tarinat: Prinssi Kaspianin. Disney vetäytyi tuotannosta kahden elokuvan jälkeen, joten sarjan kolmas elokuva Narnian tarinat: Kaspianin matka maailman ääriin julkaistiin vuonna 2010 ilman Disneyn panosta.
Kirjasarja > Kuvitus

Velhon ja leijonan kuvittajaksi valittiin loppuvuodesta 1949 Pauline Baynes, joka oli kuvittanut aiemmin samana vuonna ilmestyneen J. R. R. Tolkienin satukirjan Maamies ja lohikäärme. Baynes kuvitti kaikki seitsemän Narnia-kirjaa, ja hänen kuvituksensa on yhä käytössä monissa uusissakin painoksissa. Alun perin mustavalkoiset kuvat julkaistiin väritettyinä Lewisin syntymän satavuotisjuhlan kunniaksi painetussa Narnia-kokoelmassa.
Muun muassa suomalaisen Narnian tarinat -yhteispainoksen esipuheen kirjoittanut Brian Sibley on kiitellyt Baynesin kuvitusta: "nuori taiteilija onnistui täydellisesti, viimeistä piirtoa myöten, vangitsemaan Jack Lewisin mielikuvitusmaailman". Lewis itse ei kuitenkaan ollut kaikin osin tyytyväinen kuvitukseen. Ensimmäisten kirjojen jälkeen Lewis oli erityisen pettynyt lapsia esittäviin piirroksiin, sillä hän piti niitä rumina ja tyhminä. Kun Prinssi Kaspianiin oltiin tilaamassa kuvitusta, hän kirjoitti Baynesille: "Tiedän, että teitte lapsista varsin mitättömiä – realismin nimissä – mutta luuletteko, että voisitte tehdä nyt heistä pikkuisen somempia?"
Sarjan myöhempien osien kuvitus oli enemmän Lewisin mieleen, ja hän kiittelikin Baynesin piirrosten parantuneen kirja kirjalta. Hopeisen tuolin kuvituksia Lewis piti "parhaana eränä, jonka Baynes on tehnyt meille tähän mennessä. Siinä on kuten aina erinomaista herkkyyttä: ja minusta kasvot (ihmiskasvot) ovat paljon parantuneet." Vielä kaunokielisemmäksi hän yltyi kommentoidessaan muutamaa Hevonen ja poika -kirjan kuvaa:
»Molemmat piirrokset Lasaraleenasta kantotuolissaan olivat viivan ja fantastis-satiirisen mielikuvituksen juhlaa: sääli, ettemme voineet pitää molempia. Sastra hautapaasien keskellä (uudella ihastuttavalla tekniikalla toteutettuna) on juuri, mitä minä halusin. Rabadasin kuvat hänen roikkuessaan koukussa ja ollessaan muuttumaisillaan aasiksi olivat toistaiseksi parasta komiikkaanne. Tisrok oli ylivertainen: paljon enemmän kuin mikään, mitä teitte viisi vuotta sitten. Minusta ihmiskasvonne – pojat, kuningas Lunus jne. – olivat tällä kertaa todella hyviä.»
Kirjasarja > Kirjojen vastaanotto

Vaikka Narnia-sarjan kirjat eivät olleet aluksi yhtä suosittuja kuin nykyisin, ne myivät suhteellisen hyvin ja saivat kriitikoilta hyviä kommentteja. Lewis itse ei uskonut saavansa juurikaan mainetta kirjailijana, vaan hän epäili olevansa "yksi niistä jotka olivat kuuluisia kirjailijoita nelissäkymmenissä, mutta kuolivat tuntemattomina". Kirjat saavuttivat jo Lewisin elinaikana suuren suosion, ja esimerkiksi The Guardian -lehden arvostelussa Velhosta ja leijonasta todettiin:
»Kertomuksen tunnelma on täyteläinen ja outo ja tiivis; siinä on jotakin Hans Christian Andersenin voimasta liikuttaa ja George MacDonaldin voimasta luoda outoja maailmoja, ja tietenkin se on kauniisti kirjoitettu.»
Toisessa arvostelussa, jonka Chad Walsh kirjoitti New York Times Book Review'hun, sanottiin: "Tarina on pojille ja tytöille, jotka haluavat kääpiönsä ja fauninsa yhtä lihallisina kuin kulmassa seisovan liikennepoliisin". Suuren suosion vuoksi Lewis sai paljon ihailijapostia, johon vastaamiseen hän käytti tunnin joka aamu. Kirjeiden määrä ei liiemmin vähentynyt edes hänen kuoltuaan vuonna 1963.
Kirjasarja > Suomennokset

Kaikki Narnian tarinat on julkaistu suomeksi Otavan kustantamina. Ensimmäiset neljä kirjaa (Taikurin sisarenpoika, Velho ja leijona, Prinssi Kaspian ja Kaspianin matka maailman ääriin) julkaistiin vuosina 1959–1963 Kyllikki Hämäläisen kääntäminä. 1970-luvun alussa Otava harkitsi koko sarjan uudelleenjulkaisua uusin käännöksin ja ehdotti työtä Kaarina Helakisalle, mutta esikoistaan odottanut kääntäjä otti vastaan vain kolmen aiemmin suomentamatta jääneen osan (Hevonen ja poika, Hopeinen tuoli ja Narnian viimeinen taistelu) kääntämisen. Ne ilmestyivät vuosina 1976–1979.
Narnian tarinoista on Suomessa julkaistu kaksi erilaista yhteispainosta, jotka käsittävät sarjan kaikki kirjat. Tämän lisäksi Otava on myös kustantanut kirjoista elokuvapainoksia sekä julkaissut muutaman sarjaa käsittelevän, mutta siihen kuulumattoman kirjan, kuten Narniasta poimituista kohdista kootun Narnian mietekirjan.
Narnian maailma > Narnia

Lewisin kirjojen Narnia on Suuren Meren rannalla sijaitseva pieni maa, joka on hyvin hedelmällinen verrattuna Kalormenin valtioon, joka on sen eteläpuolella vuorten ja autiomaan takana. Narniaa hallitsevat Cair Paravelin linnassa asuvat kuninkaat tai kuningattaret, jotka kuvataan kirjoissa yleisesti viisaiksi ja oikeamielisiksi, toisin kuin sotaisat ja vallanhimoiset Tisrokit, jotka hallitsevat Kalormeniaa. Narnian ja Kalormenin välissä on Arkkimaa-niminen vuoristovaltio, joka on Narnian läheinen liittolainen. Vaikka Narniaa hallitsevat ihmiskuninkaat ja -kuningattaret, heidän kuninkaansa on Aslan-niminen leijona. Kultaharjainen Aslan laulaa Narnian maailman esiin ja on mukana kaikissa seitsemässä sarjan kirjassa. Narnia on myös täynnä puhuvia eläimiä sekä erilaisten mytologioiden taruhahmoja, joiden synty selitetään kirjassa Taikurin sisarenpoika. Siinä Aslan luo Narnian maailman ja eläimet ja antaa niille puheen lahjan.
Narnia sai nimensä italialaisen Narnin pikkukaupungin mukaan – Antiikin Rooman aikana Narni tunnettiin nimen latinankielisessä muodossa Narnia. Lewis löysi nimen opiskeluaikanaan ostamansa Murray's Small Classical Atlas -kartaston muinais-Italiaa kuvaavasta kartasta ja mieltyi sen äänneasuun.
Narnian maailma > Tärkeimmät henkilöhahmot

Pevensien lapset: Peter, Susan, Edmund ja Lucy. Velhon ja leijonan alkuperäiset päähenkilöt, jotka ovat pääosassa myös Prinssi Kaspianissa. Prinssi Kaspianin matkassa maailman ääriin esiintyvät nuorimmat sisarukset Edmund ja Lucy. Sisaruksilla on sivuosa myös kirjoissa Hevonen ja poika ja Narnian viimeinen taistelu. Taikurin sisarenpojassa ja Hopeisessa tuolissa he eivät esiinny.
Professori Digory Kirke. Taikurin sisarenpojan päähenkilö ja sivuhenkilö Velhossa ja leijonassa sekä Narnian viimeisessä taistelussa.
Polly Plummer. Taikurin sisarenpojan toinen päähenkilö Digory Kirken rinnalla. Esiintyy myös sivuhenkilönä viimeisessä kirjassa.
Eustace Ruikku. Pevensien lasten serkku, joka esiintyy päähenkilönä Prinssi Kaspianin matkassa maailman ääriin ja Hopeisessa tuolissa sekä sivuhenkilönä Narnian viimeisessä taistelussa.
Jill Pölkky. Eustacen koulutoveri. Päähenkilönä Hopeisessa tuolissa ja sivuhenkilönä Narnian viimeisessä taistelussa.
Narnian maailma > Kirjojen juonet > Taikurin sisarenpoika

Taikurin sisarenpojassa Digory-niminen poika ja Polly-niminen tyttö joutuvat Digoryn enon taikakokeiden seurauksena toiseen todellisuuteen, kuolevaan Charnin maailmaan. Kun he tulevat takaisin, he tuovat Charnin kuningattaren vahingossa mukanaan Lontooseen, missä tämä aiheuttaa sekasortoa kaupungin kaduilla. Lopulta Digoryn enon taian avulla kuningatar saadaan siirrettyä toiseen maailmaan. Mukaan joutuvat myös Polly, Digory, tämän eno, sivullinen ajuri ja tämän Mansikka-hevonen.
Uudessa maailmassa ihmiset pääsevät todistamaan, kuinka Aslan-leijona luo maailman laulullaan. Uudesta maailmasta tulee Narnia ja Charnin kuningattaresta sen pahin vihollinen. Aslan lähettää Digoryn ja Pollyn Mansikan (joka on muuttunut siivekkääksi ja puhuvaksi hevoseksi, ja nimetty Siivekkääksi) kyydissä hakemaan omenaa josta kasvaisi Narnian rauhan puu. Kirjan lopussa kuningatar yrittää saada Digoryä pettämään Aslanin, mutta Digory kieltäytyy. Kirja päättyy siihen, että kuningatar pakenee Narnian kaukaisiin kolkkiin, lontoolainen ajuri kruunataan Narnian kuninkaaksi (Frank), tämän vaimo haetaan Narnian kuningattareksi (Helen), Aslan lähettää Digoryn, tämän enon sekä Pollyn takaisin omaan maailmaansa ja Siivekäs jää elämään onnellisena Narniassa.
Narnian maailma > Kirjojen juonet > Velho ja leijona

Pevensien lapset Peter, Susan, Edmund ja Lucy lähetetään pommituksia pakoon vanhan professorin luo. Eräänä sadepäivänä he leikkivät piilosta, ja Lucy menee vanhaan vaatekaappiin piiloon. Hän huomaa, että vaatekaapin kautta pääsee uuteen maailmaan, ja tapaa fauni Tumnuksen. Muut lapset eivät usko Lucyn kertomusta vaan luulevat hänen kuvittelevan kaiken. Pian he kuitenkin joutuvat itsekin Narniaan.
Valkea velho eli Jadis, jonka Digory toi Narniaan, on saanut houkuteltua Edmundin puolelleen, ja Edmund lähtee etsimään häntä. Muut lapset päätyvät Aslanin luo, joka on palannut Narniaan pelastaakseen sen velhon hirmuvallalta. Valkea velho kuitenkin on sitä mieltä, että ikivanhan lain mukaan Edmund kuuluu hänelle. Aslan suostuu itse tapettavaksi Edmundin sijasta. Sen jälkeen Valkea velho tappaa Aslanin kiviveitsellään. Aslan kuitenkin nousee kuolleista ja voittaa yhdessä narnialaisten kanssa Valkean velhon armeijan. Peter, Susan, Edmund ja Lucy kruunataan Narnian kuninkaiksi ja kuningattariksi.
Eräänä päivänä he ratsastavat metsässä, ja löytävät tien takaisin vaatekaappiin. Kun lapset tulevat takaisin Narniasta, minuuttiakaan ei ole kulunut eivätkä he ole vanhentuneet päivääkään.