stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sampo Marjomaa
Elokuvat, joissa Marjomaa on esiintynyt tai työskennellyt

Fetus – ohjaus, käsikirjoitus, leikkaus
Steak (1998) – näyttelijä
Kura (1998) – ohjaus, käsikirjoitus
Rakas Lara (1999) – valoassistentti
Elämäni statistina (1999) – kuvaus
The Animal Within (2007) – ohjaus, käsikirjoitus, kuvaus (yhdessä JP Mannisen kanssa)
The Jolly Scoundrel (2007) – näyttelijä, kuvaaja, käsikirjoittaja
Viisikko (2009) – näyttelijä, käsikirjoittaja
Uusi Päivä Up - näyttelijä
Aiheesta muualla

Marjomaan kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Grazer AK

Seuran logo
Grazer Athletik-Klub on jalkapalloseura Grazin kaupungista. Seura pelaa Itävallan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla kaudella 2017. Grazer on voittanut kertaalleen Itävallan Bundesliigan mestaruuden. Tämä tapahtui vuonna 2004.
Filip Lindberg

| Filip Lindberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. tammikuuta 1999 (ikä 26) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Fille
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura (P):  SaiPa
Sarja:  SM-liiga
Nyk. seura:  Tappara (SM-liiga)
Pelinumero:  39
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  WBS Penguins (AHL) TPS (SML) HPK (SML)
NHL-varaus:  197. varaus, 2019 Minnesota Wild
Hans Filip Lindberg (s. 31. tammikuuta 1999 Espoo) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa SM-liigajoukkue Tapparassa vuokralla SaiPasta.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kanada 2019 | jääkiekko |  |
Lindberg pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Lindberg toimi Suomen kakkosmaalivahtina Ukko-Pekka Luukkoselle ja hän pelasi alkulohkon ottelussa Kazakstania vastaan, jolloin Lindberg torjui Suomelle 5–0-voiton. Hän torjui nollapelissään 18 kertaa. Yhteensä Lindberg on pelannut kahdeksan nuorten ja neljä poikien maaottelua.
Muuta

Lindberg valmistui ylioppilaaksi Kerttulin lukiosta vuonna 2018.  Lukion Lindberg suoritti kuitenkin pääasiassa Haukilahden lukiossa Espoossa.
Tilastot > Maajoukkuetilastot

| Vuosi | Turnaus | O | V | H | MIN | PM | NP | PMK | TP% |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | JMM | 1 | 1 | 0 | 60 | 0 | 1 | 0.00 | 100 |
Ennakkopäätös

Ennakkopäätös tai ennakkoratkaisu eli prejudikaatti on ylimmän oikeusasteen antama tuomio tai päätös, joka antaa ohjeen siitä, miten tietty lainsoveltamiskysymys olisi vastaisuudessa ratkaistava. Ennakkopäätökset kuuluvat niin kutsuttuihin heikosti velvoittaviin oikeuslähteisiin, mutta suomalaisessa oikeuskäytännössä alemmat tuomioistuimet yleensä noudattavat korkeimman oikeuden linjaa.
Ennakkoratkaisut voidaan jakaa deklaratorisiin ja demonstratiivisiin. Deklaratorinen prejudikaatti voidaan rinnastaa lain säännöksiin, ja se on melko yksiselitteinen. Demonstratiivinen prejudikaatti ei niinkään anna yksiselitteistä ratkaisuohjetta, vaan siitä voidaan laintulkinnassa poimia seikkoja, joilla voi olla vastaisuudessa merkitystä, kun ratkaistaan samantyyppistä asiaa.
Prosessioikeus

Ennakkopäätökseksi tai ennakkoratkaisuksi kutsutaan prosessioikeudessa ylimpien tuomioistuinten julkaisemia ratkaisuja, joilla on tarkoitus ohjata oikeuskäytäntöä vastaavissa tapauksissa. Esimerkiksi Suomen korkein oikeus myöntää suurimman osan valitusluvista ennakkopäätösperusteella, eli asiassa on tarkoitus antaa muita lainkäyttäjiä ohjaava päätös uudesta tai epäselvästä oikeuskysymyksestä. Ennakkopäätöksiä annetaan yleensä sellaisissa asioissa, joissa lait ja asetukset eivät anna selvää vastausta oikeuskysymykseen tai ne ovat sisällöltään tulkinnanvaraisia.
Sinko

Yhdysvaltalainen kevyt kertasinko M72 LAW, joka Suomessa tunnetaan paremmin nimellä 66 KES 75.
Sinko on rekyylitön pääsääntöisesti panssarintorjuntaan tarkoitettu ampuma-ase. Nimitystä käytetään useista eri tavalla toimivista aseista. Kaikkien sinkoaseiden yhteispiirre on alusta asti ollut ontelopanosten käyttö panssarin läpäisyyn. Useilla singoilla voi ampua myös muita erilaisia kranaatteja. Asutuskeskustaistelussa ja linnoitteiden tuhoamisessa ampumatarvikkeina ovat esimerkiksi sirpale- ja miinakranaatti sekä termobaarinen kranaatti. Tykistä sinko eroaa siten, että laukaisulaite on kevytrakenteinen, yleensä kädessä pidettävä ja ammus liikkuu siksi omalla voimallaan. Rakettitoimisista singoista käytetään lyhennettä RPG (ven. Rutšnoi Protivotankovyi Granatomet, engl. Rocket Propelled Grenade).
Historia

Sinkojen kehitys alkoi toisen maailmansodan aikaisesta saksalaisesta panssarinyrkistä (Panzerfaust), ja panssarikauhusta (Panzerschreck). Panzerfaust oli yksinkertainen putki, josta ammus laukaisiin mustaruutipanoksella ja raketti vei sen kohteeseen. Panssarikauhu taas oli uudelleen ladattavaa mallia. Liittoutuneiden vastaavia aseita olivat yhdysvaltalainen Bazooka (virallisesti Rocket Launcher M1) ja brittiläinen PIAT (Projector, Infantry, Anti-Tank). PIATissa onteloräjähteen sisältävä ammus laukaistiin jousella. Ammuksessa oli ruutipanos, joka viritti jousen uudelleen.
Kuuluisa RPG-7 otettiin puna-armeijan käyttöön 1961. Siinä kranaatti lähtee aseesta rekyylittömällä laukauksella ja raketin matkamoottori syttyy kymmenen metrin lennon jälkeen.
Kuuluisimpia moderneja sinkoaseita ovat venäläisen RPG-sarjan lisäksi yhdysvaltalainen kevyt kertasinko M72 LAW ja ruotsalainen M3 Carl Gustav. Niiden tehokas kantama on 50–300 metriä säästä ja ammustarvikkeesta riippuen.
Käyttöperiaatteita

Singot ovat nykyään jalkaväen perusaseistusta, jolla se kykenee toimimaan panssaroituja ajoneuvoja ja esimerkiksi pesäkkeitä vastaan.
Singoilla ammutaan maaten tai muuten alhaisessa painopisteessä. Sinkoja käytetään yleensä taistelupareittain ampuja-tähystäjä periaatteella ja sinkoja/ammuksia voidaan tarvita useampia maalin tuhoamiseen. Tehokkaan vastatoiminnan takia sinkojen käyttö edellyttää hyvää maaston käyttöä, suojautumista, useita valmisteltuja asemia ja nopeaa asemanvaihtoa.
Kaikkien sinkojen laukaisuääni on lisäksi erittäin voimakas, raskaan singon verrattavissa tykkiin, mikä tekee ampumisesta erittäin epämiellyttävää. Laukauksen ääni ja sen aiheuttama pöllähdys ja hitaasti lentävän rakettiammuksen lentorata paljastaa ampujan. Ampujien suojaksi on Suomessa kehitetty aidon singon laukausta matkivan efektin tuottava hämäyspanos: tällöin vihollista kuormitetaan useilla havainnoilla, jotka vaikeuttavat oikean singon laukauksen erottamista.
Sinkotyyppejä

Kevyet kertasingot ovat yksinkertaisia jokaisen sotilaan aseita. Kertasingoissa on molemmista päistään avoin putki, josta ammus lähtee liikkeelle raketin voimalla. Laukaus on rekyylitön ja tuottaa vaarallisen tuli- ja kaasusuihkun aseen taakse. Laukaisun jälkeen sinko hylätään tai se on palautettava ladattavaksi. Koska aseen tarvitsee yleensä kestää ainoastaan yhden laukauksen kuormitus, se voidaan valmistaa kevyestä, edullisesta ja suhteellisen heikosta materiaalista, kuten lasikuidusta.
Useimmat kevyet kertasingot eivät läpäise uusimpia taistelupanssarivaunuja edestä, mutta ovat tehokkaita muita panssaroituja ajoneuvoja, kuten rynnäkköpanssarivaunuja, vastaan. Lisäksi kevyelläkin singolla on mahdollista vaurioittaa taistelupanssarivaunun kevyemmin panssaroituja tai panssaroimattomia järjestelmiä, esimerkiksi teloja.
Kevyt sinko on suhteellisen käyttökelpoinen panssarintorjunta-ase: 100 metrin matkalta kokenut ampuja voi saada useita laukauksia halkaisijaltaan 20–30 sentin maaliin. Toisaalta aseen kantomatka on varsin lyhyt, käytännössä paikallaan olevaan maaliin noin 200–250 metriä, liikkuvaan 100–150 metriä. Singon ammuksen lentorata on voimakkaan kaareva ja tämä haittaa singon käyttöä esimerkiksi puustoisessa maastossa. Lisäksi voimakas takaliekki (useita metrejä) rajoittaa usein singon käyttöä suljetussa tilassa, mutta on myös sinkomalleja, joilla voidaan ampua ahtaasta tilasta.
Erotukseksi kertasingosta jotkut singot ovat laukauksen jälkeen ladattavissa toistuvasti uudella ammuksella. Tällaiseen sinkoon kuuluu metallinen putki, seula, laukaisulaite ja tähtäinkaukoputki. Seula on kartiomainen, rei'itetty putkeen sisälle kiinnitetty suppilo. Seulan tehtävä on luoda vastapaine, jotta putkesta lähtevä ammus ei veisi sinkoa mukanaan. Silti kevyt sinko liikkuu eteenpäin, ”nyökkää” ammuttaessa. Jos seula tukkeutuu edes osittain, sinko käyttäytyy rekyyliaseen tavoin.
Raskaita sinkoja käyttävät panssarintorjuntaan erikoistuneet joukot. Raskaita sinkoja käytetään ennen kaikkea taistelupanssarivaunuja vastaan. Raskas sinko voi olla kertasinko, mutta sen kaliiperi ja panssarinläpäisy ovat suuremmat kuin kevyillä singoilla.
Raskas sinko voi olla tyypiltään myös rekyylitön tykki (RCL, englannista recoilless rifle), jossa ammus lähtee putkesta kuten tykissä, eikä siinä välttämättä ole rakettimoottoria. Osa ruudin palokaasuista ohjataan aseen taakse, jolloin rekyyli vaimenee olemattomaksi. Tällaisia raskaita sinkoja ovat muun muassa yhdysvaltalainen M40 ja suomalainen 95 S 58–61, ”Musti”. Ase on kiinnitetty painonsa vuoksi usein ajoneuvoon kuten jeeppiin. Monissa länsimaissa tällaiset raskaat singot on korvattu ohjuksilla. Raskas sinko tosin on saanut uutta suosiota sen monipuolisten ja ennen kaikkea halpojen ampumatarvikkeiden vuoksi: ohjuslaukaukset ovat kalliita ja asutuskeskustaisteluissa niiden käyttökelpoisuus on siksi rajallinen. Raskas sinko on myös mahdollista asentaa avolavapakettiauton lavalle tai pikaveneen kannelle, ja näin saada aikaan nopea taisteluajoneuvo.
Suomen puolustusvoimien sinkoja

Suomen puolustusvoimissa käytössä ovat:
Kevyet kertasingot 66 KES 75 ja 66 KES 88 ORAK (yhdysvaltalaisen M72 LAW eri versioita, valmistettu lisenssillä Norjassa) (tehokas ampumaetäisyys tyypistä riippuen 100–200 m tai 50–300 m)
Edellä mainitut korvataan 66 KES 12 PST ja 66 KES 12 RAK -singoilla
Raskas kertasinko 112 RSKER APILAS OKR (ranskalainen Armor-Piercing Infantry Light Arm System) (tehokas ampumaetäisyys 25–350 m)
Käytöstä poistuneita sinkoja
Kevyt sinko 55 S 55
Panssarinyrkki (Panzerfaust)
Panssarikauhu (Panzerschreck)
Raskas sinko 95 S 58–61, ”Musti” (tehokas ampumaetäisyys: liikkuva maali 700 m ja paikallaan oleva 1 000 m)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Panssarintorjunta-aseet. Puolustusvoimat, Maavoimat. 13.8.2012. Arkistoitu 29.4.2013.
Saksalaiset panssarinyrkit (Panzerfaust) toisessa maailmansodassa. Militarian Maailma nro. 3. Pohjois-Kymenlaakson asehistoriallisen yhdistyksen jäsenlehti.
Panzerschreck Raketen-Panzerbüchse (RPzB.54) (panssarikauhu). Militarian Maailma nro. 4. Pohjois-Kymenlaakson asehistoriallisen yhdistyksen jäsenlehti.
Liittoutuneiden onteloammusaseita toisessa maailmansodassa - Bazooka ja PIAT. Militarian Maailma nro. 4. Pohjois-Kymenlaakson asehistoriallisen yhdistyksen jäsenlehti.
Yhdysvaltalaisia bazookamiehiä Korean sodassa
Kanadalaiset sotilaat käyttävät PIATia
Suomalaiset varusmiehet siirtävät raskasta sinkoa
Milla-Maj Majasaari

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 15. lokakuuta 1999 (ikä 25)
Syntymäpaikka: Pori
Pelipaikka: maalivahti
Seura
Seura: Crystal Palace
Junioriseurat
–2013: NiceFutis
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2014–2015 | NiceFutis | 19 | (0) |
| 2016–2018 | TPS | 34 | (0) |
| 2019 | FC Honka | 16 | (0) |
| 2020–2022 | AIK | 60 | (0) |
| 2023 | IK Uppsala | 26 | (0) |
| 2024 | RSC Anderlecht | 15 | (0) |
| 2024– | Crystal Palace | 3 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 173 | (0) |
Maajoukkue
| 2020– |  Suomi | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16. helmikuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24. helmikuuta 2024.
Milla-Maj Majasaari (s. 15. lokakuuta 1999 Pori) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Englannin korkeimmalla sarjatasolla eli Superliigassa pelaavaa Crystal Palacea. Kevätkauden 2024 hän torjui Belgian Superliigassa RSC Anderlechtin ykkösmaalivahtina. Aiemmin hän on pelannut Ruotsin Damallsvenskanissa IK Uppsalassa (kauden 2023) ja tukholmalaisessa AIK:ssa (Elitettanissa kaudella 2020 ja Damallsvenskanissa kausilla 2021 ja 2022). Suomalaisessa Naisten Liigassa hän on edustanut NiceFutista, Turun Palloseuraa sekä FC Honkaa. Suomen A-maajoukkueen maalivahtina Majasaari pelasi ensimmäisen ottelunsa helmikuussa 2023.
Ura > Seurajoukkueet

Majasaari aloitti uransa porilaisessa NiceFutiksessa. Hän pelasi ensimmäisen Naisten Liigan ottelunsa NiceFutiksen maalilla 14-vuotiaana syksyllä 2014. Kaudet 2016–2018 Majasaari pelasi TPS:ssa, joka voitti 2016 Naisten Liigan hopeaa. Kaudeksi 2019 Majasaari siirtyi FC Honkaan, joka sijoittui sillä kaudella Naisten Liigassa hopealle.
Joulukuussa 2019 Majasaari teki sopimuksen Ruotsin toisella sarjatasolla Elitettanissa pelanneen AIK:n kanssa. Ensimmäisellä Ruotsin kaudellaan 2020 Majasaari pelasi kahta vaille kaikissa AIK:n otteluissa täydet minuutit ja torjui 13 nollapeliä. Hänet valittiin Elitettanin kauden parhaaksi maalivahdiksi. Kausi päättyi AIK:n voittoon ja sarjanousuun Damallsvenskaniin. Marraskuussa 2020 hän solmi jatkosopimuksen AIK:n kanssa. Majasaari pelasi ensimmäisen sarjaottelunsa Damallsvenskanissa 17. huhtikuuta 2021. Ensimmäisen Damallsvenskan-kautensa päätteeksi Majasaari valittiin ehdolle Ruotsin pääsarjan kauden parhaaksi maalivahdiksi. Tammikuussa 2023 Majasaari siirtyi AIK:sta IK Uppsalan joukkueeseen.
Tammikuussa 2024 hän siirtyi belgialaisen RSC Anderlechtin riveihin. Kauden päätteeksi toukokuussa 2024 RSC Anderlecht voitti Belgian mestaruuden. Elokuussa 2024 Majasaari teki sopimuksen Englannin Superliigaan nousseen Crystal Palacen kanssa.
Ura > Maajoukkueet

Suomea Majasaari on edustanut 16-, 17-, 18- ja 19-vuotiaiden maajoukkueissa, U23-maajoukkueessa sekä A-maajoukkueessa. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi 14-vuotiaana U16-tyttöjen maajoukkueessa Islantia vastaan kesällä 2014. Maaotteluita on kertynyt kaikkiaan 19. Suomen A-maajoukkueen mukana Majasaari oli ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 Skotlantia vastaan pelatussa EM-karsintaottelussa, johon hänet kutsuttiin loukkaantuneen Paula Myllyojan korvaajaksi. Toisen kerran Majasaari valittiin Suomen naisten A-maajoukkueeseen helmikuussa 2022 Ranskan jalkapalloliiton järjestämään neljän maan turnaukseen Tournoi de Franceen. Ensimmäisen A-maajoukkuepelinsä Majasaari pelasi Unkaria vastaan Cyprus Cupissa 19.2.2023. Suomi voitti ottelun 8-0.
Aiheesta muualla

Milla-Maj Majasaari Suomen Palloliitto.
Milla-Maj Majasaari (Arkistoitu – Internet Archive) Svensk Fotboll.
Milla-Maj Majasaaren ottelut Naisten Liigassa 2014–2019 Kansallinen Liiga.
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Milla-Maj Majasaari Wikimedia Commonsissa
Malin liittovaltio

Malin liittovaltio (ransk. Fédération du Mali) oli valtio Länsi-Afrikassa, johon kuuluivat nykyisten Senegalin ja Malin alueet. Liittovaltion päämiehenä toimi Modibo Keïta ja sen pääkaupunki oli Dakar.
Ranskan Länsi-Afrikan hajottua vuonna 1958 alueen autonomioissa esiintyi pyrkimyksiä uuden federaation luomiseksi. Niiden johdossa olivat Senegalin johtaja Léopold Sédar Senghor ja Sudanin tasavallan (entisen Ranskan Sudanin) pääministeri Modibo Keita. 10. tammikuuta 1959 muodostettuun Malin liittovaltioon liittyivät Senegalin ja Sudanin lisäksi myös Ylä-Volta ja Dahomey, mutta ne joutuivat pian eroamaan Ranskan ja Norsunluurannikon vastustuksen takia.
Malin liittovaltio itsenäistyi Ranskasta 20. kesäkuuta 1960. Modibo Keitasta tuli liittovaltion pääministeri ja valtionpäämies ennen elokuuksi suunniteltuja vaaleja, joissa presidentiksi oli määrä valita Léopold Sédar Senghor. Ranskan vaikutusvallasta irtautumista kannattanut Keita ja maltillisempi Senghor riitaantuivat pian, ja elokuussa tilanne kärjistyi Sudanin armeijan ja Senegalin poliisin liikekannallepanoksi. Ranskalaisten tukemat senegalilaiset saivat Dakarin nopeasti haltuunsa ja erosivat liittovaltiosta 20. elokuuta 1960. Sudanin tasavalta julistautui Malin tasavallaksi 22. syyskuuta 1960. Maiden väliset yhteydet olivat poikki lähes kolmen vuoden ajan, minkä johdosta Mali rakensi Norsunluurannikolle johtavan tieverkon.
Meg White

| Meg White |
| --- | --- |
 Meg White vuonna 2002
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1974 (ikä 50) Detroit, Michigan
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1997–2011
Tyylilajit:  alternative rock, garage rock, blues rock, punk blues
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  The White Stripes
Levy-yhtiöt:  Warner Bros., V2, Third Man, Sub Pop, Sympathy for the Record Industry, XL, Italy
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Megan Martha ”Meg” White (s. 10. joulukuuta 1974 Detroit, Michigan) on  yhdysvaltalainen rumpali. Hän soitti The White Stripes -yhtyeessä rumpuja ja lauloi. Hän soitti duossa Jack Whiten kanssa. The White Stripes oli yksi 2000-luvun alun suosituimpia rock-yhtyeitä. Megin suoraviivainen, minimalistinen rumpalointi täydensi Jackin vapaasti virtaavia kitaroita ja lauluja. Heidän musiikkinsa ammensi vaikutteita vanhasta bluesista sekä rock-artisteilta kuten The Stoogesilta, Led Zeppeliniltä ja The Gun Clubilta. Yhtye voitti Grammy-palkinnot albumeilla Elephant (2003), Get Behind Me Satan (2005) ja Icky Thump (2007)
Yhtyeen hajoamiseen vaikutti suuresti se, että Meg White ei viihtynyt julkisuudessa.
The White Stripes

Jack White  ja Meg White perustivat The White Stripes -yhtyeen vuonna 1997. Ensimmäisen keikkansa he soittivat elokuussa 1997 Gold Dollar -baarissa ja liittyivät samalla Detroitin autotallirock-skeneen. Pian he tapasivat Dave Buickin, detroitlaisen Italy Records -levy-yhtiön omistajan, joka julkaisi The White Stripesin ensisinglen ”Let’s Shake Hands” helmikuussa 1998. Lokakuussa ilmestyi toinen single ”Lafayette Blues”. Esiintymiset Sleater-Kinneyn lämmittelybändinä auttoivat duoa kasvattamaan suosiotaan.
Yhtye saavutti kansainvälistä mainetta erityisesti White Blood Cells -albumin myötä (2001). Sen ”Fell in Love with a Girl” -single ja Michel Gondryn siitä ohjaama Lego-animaatiovideo olivat suosittuja. The White Stripes julkaisi monia menestysalbumeita ja voitti useita palkintoja. ”Seven Nation Army” -kappaleesta tuli yhtyeen tunnetuin hittikappale, ja se palkittiin Grammy-palkinnolla vuonna 2004.
The White Stripes > Yhtyeen hajoaminen

Vuonna 2007 The White Stripes perui useita kiertueita Meg Whiten ahdistuneisuushäiriön vuoksi. Vuonna 2011 yhtye ilmoitti virallisesti lopettavansa, ja Jack White siirtyi soolouralle. Yhtenä hajoamisen syynä on kerrottu se, että Meg White ei koskaan viihtynyt julkisuuden henkilönä.
Meg White ei ole esiintynyt julkisuudessa sen jälkeen, kun The White Stripes hajosi.
Meg White rumpalina

Meg Whiten minimalistinen tyyli soittaa rumpuja sai ristiriitaisen vastaanoton kriitikoilta. The Gun Club- ja The Cramps -yhtyeissä kitaraa soittanut Kid Congo Powers otti kantaa Meg Whiten soittotaitoon ja Meg Whiten saamaan kritiikkiin Elle-lehden artikkelissa: ”Se on vain seksististä. Ihmiset ovat koko ajan sanoneet, että hänen rumpujen soittonsa oli yksinkertaista, mutta bändissä oli vain kitara ja rummut. Se musiikki, josta he ottivat vaikutteita, oli yksinkertaista musiikkia, ja Meg soitti sen juuri oikein ja loistavasti.”
Clash Magazine -lehden toimittaja Robin Murray arvioi Meg Whiten vaikutusta The White Stripesin musiikkiin: ”Syy siihen, miksi The White Stripes säilytti asemansa, kun niin monet muut autotalli-rockbändit unohtuivat, on Meg White. Monet aikalaisensa olivat pohjimmiltaan vain baarirockbändejä, jotka noudattivat kaavaa—Meg ei tehnyt niin. Hänen soittonsa antoi Jack Whitelle täydellisen vapauden, tilan, jossa kappaleet (ja Jackin kitarointi) saattoivat virrata täysin vapaasti. Lopputulos oli sähköistävä. Kukaan ei koskaan tiennyt, mihin suuntaan The White Stripesin keikat kulkisivat. Tuntui kuin he olisivat jatkuvasti tasapainoilleet jyrkänteen reunalla, vain askeleen päässä kaaoksesta.”
Yksityiselämä White Stripesin jälkeen

Meg White meni naimisiin kitaristi Jackson Smithin kanssa vuonna 2009. He erosivat vuonna 2013. Jackson Smith on rocktähti-runoilija Patti Smithin ja MC5-yhtyeen kitaristin Fred ”Sonic” Smithin poika.
Meg White on kieltäytynyt antamasta haastatteluja yhtyeen hajoamisen jälkeen. Hän ei halua palata takaisin julkisuuteen. The White Stripesin hajoamisen jälkeen Meg Whitesta on ollut julkisuudessa hyvin vähän tietoa.
Meg Whiten tiedetään olevan poliittisesti demokraattien kannattaja. Lokakuussa 2016 Jack White ja Meg White julkaisivat yhteisen lausunnon, jossa he ilmoittivat, että The White Stripes ei tue republikaanien ehdokkaan Donald Trumpin vaalikampanjaa. ”Koskien Seven Nation Army -kappaleen käyttöä Donald Trumpin kampanjavideossa, The White Stripes haluaa yksiselitteisesti todeta, ettei sillä ole mitään tekemistä tämän kampanjavideon kanssa,” Jack ja Meg ilmoittivat. The White Stripes alkoi myös myydä anti-Trump-tuotteita levy-yhtiönsä kautta.
Egyptin kansallinen mediaviranomainen

Egyptin kansallisen mediaviranomaisen radio- ja televisiotalo (Maspero) Kairossa.
Kansallinen mediaviranomainen (arab. الهيئة الوطنية للإعلام‎, al-Hay’a al-waṭaniyya li-l-’i‘lām, engl. National Media Authority, lyhennys NMA) on vuonna 2014 perustettu Egyptin kansallinen yleisradioyhtiö. Se on Euroopan yleisradiounionin ja Arabimaiden radiounionin jäsen. Valtionyhtiön hallituksen puheenjohtajana toimii Ahmed Al-Maslamani.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Egyptin kansallinen mediaviranomainen Wikimedia Commonsissa
Kotisivut (arabiaksi) (maspero.eg)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:National Media Authority
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa 2  Yhdysvallat 
Käännös suomeksi
Bhutan Broadcasting Service

| Bhutan Broadcasting Service |
| --- | --- |
Tunnuslause:  The Bhutanese Expression
Yritysmuoto:  valtionyhtiö
Perustettu:  1973 (radiotoiminta)
Toimiala:  viestintä
Omistaja:   Bhutanin hallitus
Kotisivu:  http://www.bbs.bt
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bhutan Broadcasting Service (dzongkhaksi འབྲུག་རྒྱང་བསྒྲགས་ལས་འཛིན‎, ’brug rgyang bsgrags las ’dzin; BBS) on Bhutanin valtio-omisteinen yleisradioyhtiö.
Historia

BBS perustettiin 11. marraskuuta 1973 nimellä Radio NYAB. Perustajat olivat Bhutanin kansallisen nuorisojärjestön vapaaehtoisia, jotka aloittivat radiotoiminnan. Valtion ohjaukseen ja omistukseen se siirtyi vuonna 1979, kun se yhdistettiin maan viestintäministeriön alaiseen tiedotusvirastoon.
Vuonna 1992 yhtiöstä tuli valtiosta itsenäinen yhtiö kuninkaan antaman käskyn nojalla. BBS on myös Aasian ja Tyynenmeren yleisradiounionin jäsen.
Televisiolähetykset aloitettiin 2. heinäkuuta 1999. Tätä ennen televisio oli kielletty Bhutanissa.
Toiminta nykyään

BBS:n kaksi radiokanavaa toimivat molemmat vuorokauden ympäri. Toinen niistä on täysin dzongkhankielinen kun taas toinen lähettää ohjelmaa myös englanniksi, tshanglaksi ja lhotshamkhaksi.
BBS:llä on kaksi televisiokanavaa:
BBS TV
BBS 2