stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2019
Pudotuspelit > Loppuottelu

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5. tammikuuta 2019 | Yhdysvallat  | 2–3 |  Suomi | Rogers Arena |  |
17.00: 
| 17.00 | (0–0, 0–1, 2–2)  | (0–0, 0–1, 2–2)  | (0–0, 0–1, 2–2)  | Yleisömäärä: 17 206 |  |
| 17.00 |           Chmelevski (J. Hughes, Cates) – 47.01  Norris (Chmelevski, Cates) – 48.47  | Raportti  0–1  0–2  1–2  2–2  2–3  |     31.31 – Ylönen (Laaksonen, Puustinen) (YV)  46.00 – Latvala (Heponiemi, Kupari)        58.34 – Kakko (Lundell, Jokiharju)  | Yleisömäärä: 17 206 |  |
| 17.00 |   | Jäähyt |   | Yleisömäärä: 17 206 |  |
| 17.00 | 3 x 2 min = 6 min |  | 5 x 2 min = 10 min | Yleisömäärä: 17 206 |  |
| 17.00 |   | Maalivahdit |   | Yleisömäärä: 17 206 |  |
| 17.00 | Primeau |  | Luukkonen | Yleisömäärä: 17 206 |  |
17.00: 
17.00:
Lopputulokset

| Sij>  | Loh>  | Joukkue | O | V | JAV | JAH | H | TM | PM | ME | P | Lopputulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | B |  Suomi | 7 | 4 | 1 | 0 | 2 | 23 | 11 | +12 | 14 | Kultaa |
| 2 | B |  Yhdysvallat | 7 | 5 | 0 | 1 | 1 | 25 | 14 | +11 | 16 | Hopeaa |
| 3 | A |  Venäjä | 7 | 6 | 0 | 0 | 1 | 29 | 13 | +16 | 18 | Pronssia |
| 4 | A |  Sveitsi | 7 | 2 | 0 | 1 | 4 | 16 | 23 | −7 | 7 | Neljäs sija |

| 5 | B |  Ruotsi | 5 | 3 | 1 | 0 | 1 | 16 | 10 | +6 | 11 | Putosi puolivälierissä |
| 6 | A |  Kanada | 5 | 3 | 0 | 1 | 1 | 24 | 7 | +17 | 10 | Putosi puolivälierissä |
| 7 | A |  Tšekki | 5 | 1 | 1 | 0 | 3 | 9 | 11 | −2 | 5 | Putosi puolivälierissä |
| 8 | B |  Slovakia | 5 | 1 | 0 | 0 | 4 | 18 | 22 | −4 | 3 | Putosi puolivälierissä |

| 9 | B |  Kazakstan | 6 | 2 | 0 | 0 | 4 | 13 | 31 | −18 | 6 | Selvisi putoamiskarsinnasta |
| 10 | A |  Tanska | 6 | 0 | 0 | 0 | 6 | 3 | 34 | −31 | 0 | Vuoden 2020 nuorten MM-kilpailujen 1. divisioona |
Tilastot > Pistepörssi

| Sija | Nimi | Paik>  | O | M | S | P | RM | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Grigori Denisenko | H | 7 | 4 | 5 | 9 | 4 | +3 |
| 2 |  Aleksi Heponiemi | H | 7 | 3 | 6 | 9 | 4 | +7 |
| 3 |  Artur Gatijatov | H | 6 | 5 | 3 | 8 | 0 | 0 |
| 4 |  Ryan Poehling | H | 7 | 5 | 3 | 8 | 2 | +5 |
| 5 |  Morgan Frost | H | 5 | 4 | 4 | 8 | 12 | +8 |
Tilastot > Maalivahdit

| Sija | Nimi | O | LMK | PM | T | T% | NP |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Lukas Dostal | 4 | 115 | 5 | 110 | 95,65 | 1 |
| 2 |  Pjotr Kotšetkov | 5 | 149 | 7 | 142 | 95,30 | 0 |
| 3 |  Michael DiPietro | 4 | 103 | 5 | 89 | 95,15 | 1 |
| 4 |  Cayden Primeau | 5 | 126 | 8 | 118 | 93,65 | 0 |
| 5 |  Ukko-Pekka Luukkonen | 6 | 162 | 11 | 151 | 93,21 | 0 |
Tilastot > Palkinnot

Johtajiston valitsemat parhaat pelaajat:
Paras maalivahti:  Pjotr Kotšetkov
Paras puolustaja:  Aleksandr Romanov
Paras hyökkääjä:  Ryan Poehling
Lähde: IIHF.com
Median tähtikentällinen:
Arvokkain pelaaja:  Ryan Poehling
Maalivahti:  Ukko-Pekka Luukkonen
Puolustajat:  Aleksandr Romanov,  Erik Brännström
Hyökkääjät:  Grigori Denisenko,  Philipp Kurašov,  Ryan Poehling
Lähde: IIHF.com
Keltapantajäytiäinen

| Keltapantajäytiäinen> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Ylälahko::  Uussiipiset Neoptera
Lahko::  Jäytiäiset Psocoptera
Alalahko::  Psocomorpha
Heimo::  Psocidae
Suku::  Kimunpsocus
Laji::  flavonimbatus
Kaksiosainen nimi
 Kimunpsocus flavonimbatus  (Rostock, 1879) 
Synonyymit
 Ptycta flavonimbatus  Psocidus flavonimbatus 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltapantajäytiäinen (Kimunpsocus flavonimbatus) on harvinainen jäytiäisiin kuuluva vanhojen metsien hyönteislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT). Se on keskikokoinen jäytiäislaji, joka kuvattiin tieteelle 1879 Virosta. Seuraava havainto lajista tehtiin vasta 1997 Kuhmosta. Tällä hetkellä sen tunnettu levinneisyysalue ulottuu vain Kainuun ja Pohjois-Karjalan alueelle. Lajin elintapoja ei tunneta kovinkaan hyvin.
Koko ja ulkonäkö

Keltapantajäytiäinen on keskikokoinen jäytiäinen, jonka etusiiven pituus on 4,4–4,9 mm. Etusiiven kuviointi on tunnusomainen, sillä siiven kärkiosan reuna on leveälti tummanruskea ja muodostuvan kaaren sisäpuolella on kaksi pyöreähköä täplää. Myös pterostigma on yksivärisen tummanruskea. Siiven keskiosassa on epäsäännöllistä tummanruskeaa varjostumaa siipisuonten ympärillä. Muutoin siivet ovat läpinäkyvät. Takasiivissä on yksi tai kaksi tummaa laikkua. Tuntosarvet ovat hieman etusiipiä pitemmät. Pää on tumma ja sen etuosassa suuosien ympäri kiertää selkeä, keltainen poikkivyö. Huulirihmojen kaksi ulointa jaoketta ovat tummat.
Levinneisyys

Laji kuvattiin tieteelle vuonna 1879 Virosta löydetystä yksilöstä, mutta siitä ei tehty lainkaan havaintoja ennen kuin vuonna 1997 yksilö löytyi Suomessa Kuhmosta, läheltä Venäjän rajaa. Kainuun ja Pohjois-Karjalan alueilta lajia on sittemmin löytynyt laajalta alueelta enemmänkin, mutta lajin koko nykyisin tunnettu elinalue on edelleen vain Kainuun ja Pohjois-Karjalan alueella. Eteläisimmät löytöpaikat ovat Patvinsuon kansallispuistosta.
Elinympäristö ja elintavat

Keltapantajäytiäinen on varsin harvinainen laji, joka elää havaintojen perusteella ainoastaan vanhoissa lähes tai täysin luonnontilaisissa, kuusivaltaisissa metsissä. Yksilöitä on löydetty yhteensä useita kymmeniä ja jäytiäisiä on tavattu kuusien oksilta sekä haapojen rungoilta. Laji talvehtii nymfinä ja yhtä, vuonna 2008 löytynyttä koirasta lukuun ottamatta kaikki tavatut yksilöt ovat naaraita. Lajin elintapoja ei muutoin tunneta.
Luokitus

Laji luettiin aikaisemmin sukuun Psocidus, mutta ensimmäisen koiraan löydyttyä vuonna 2008 koirasgenitaalien tuntomerkit siirsivät sen sukuun Kimunpsocus
Kirjallisuusvuosi 1764

Kirjallisuusvuosi 1764 käsittelee vuoden 1764 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Ranskalainen tutkija Jean-Jacques Barthélemy rekonstruoi kuolleen foinikian kielen kirjoitustavan, joka pohjautuu foinikialaiseen kirjaimistoon.
Julkaisuja

Immanuel Kant – Beobachtungen über das Gefühl des Schönen und Erhabenen
Immanuel Kant – Über die Krankheit des Kopfes
Immanuel Kant – Untersuchung über die Deutlichkeit der Grundsätze der natürlichen Theologie und der Moral
Horace Walpole – The Castle of Otranto (goottilaista kauhuromantiikkaa, suom. Otranton linna, 2014)
Johann Joachim Winckelmann – Geschichte der Kunst des Alterthums
Voltaire – Dictionnaire philosophique
Kaupungin avain

Venäjän presidentti Dmitri Medvedev vastaanotti Madridin kaupungin avaimen vuonna 2009.
Kaupungin avain on symbolinen kunnianosoitus, jonka kaupunki myöntää arvovaltaiselle vieraalleen tai ansioituneelle omalle asukkaalleen.
Alkuperä

Tapa juontaa keskiajalta, jolloin Euroopan kaupungit olivat lukituilla porteilla varustettujen muurien tai aitojen ympäröimiä. Avain kaupungin portteihin saatettiin antaa sinne saapuneelle arvohenkilölle, esimerkiksi vieraalle hallitsijalle. Tällä haluttiin osoittaa, että hänet päästettiin kaupunkiin vapaaehtoisesti ja ystävänä. Kaupungin avaimia luovutettiin myös tärkeille kauppiaille ja diplomaateille, jotta heillä olisi vapaa kulku kaupunkiin, ilman että he joutuivat maksamaan porteilla perittävää tullia.
Tapa Euroopassa ja Amerikassa

Nykyään avaimen luovuttaminen on yleinen tapa joissakin Euroopan maissa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Euroopassa avain on tapana luovuttaa kaupungin arvovieraille, Pohjois-Amerikassa se annetaan yleensä kaupungin omille asukkaille. Esimerkiksi New Yorkin kaupunki luovutti avaimen vuonna 2009 lentokapteeni Chesley Sullenbergerille, joka teki matkustajakoneella onnistuneen pakkolaskun Hudsonjokeen.
Suomessa

Suomessa kaupungin avaimen luovuttaminen on harvinaista. Pietarsaaren kaupunki on luovuttanut avaimen kolmelle henkilölle: ruotsalaiselle laulajalle Carola Häggkvistille, ahvenanmaalaiselle liikemiehelle Anders Wiklöfille sekä viimeisimpänä maaliskuussa 2014 internet-ilmiön synnyttäneelle Sara Maria Forsbergille. Porin kaupunki puolestaan on antanut avaimen muun muassa joillekin Pori Jazz -festivaaleilla esiintyneille huippumuusikoille, kuten B. B. King ja Phil Collins.
Kitšmenga

Kitšmenga (ven. Ки́чменга, myös Ки́чменьга) on Vienanjoen vesistöön kuuluvan Jugin sivujoki Vologdan alueella Venäjällä. Sen pituus on 208 kilometriä, valuma-alueen laajuus 2 330 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 20 kilometrin päässä joen suusta 18,8 kuutiometriä sekunnissa.
Joki virtaa kiemurrelleen leveässä laaksossa Pohjois-Venäjän selänteen pohjoisreunalla. Se jäätyy loka-marraskuun vaihteessa ja vapautuu jäistä huhti-toukokuussa. Kitšmengan suussa sijaitsee Kitšmengski Gorodokin piirikeskus.
Kaleo

| Kaleo |
| --- | --- |
 Yhtye Rock im Park- musiikkifestivaaleilla vuonna 2018.
Tiedot
Toiminnassa:  2012–
Tyylilaji:  indie rock, blues rock, folk
Kotipaikka:   Mosfellsbær, Islanti
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  JJ Julius Son   David Antonsson   Daniel Kristjansson   Rubin Pollock   Þorleifur Gaukur Davíðsson  
Levy-yhtiö:  Elektra Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaleo (tyyliteltynä KALEO) on islantilainen rockyhtye Mosfellsbærin kaupungista. Sen musiikki yhdistelee blues rockia, indie rockia ja folkmusiikkia. Kaleo on julkaissut kaksi studioalbumia, jotka ovat KALEO (2013) ja A/B (2016). Se on lisäksi julkaissut yhden EP:n nimeltä Glasshouse (2013). Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat "Way Down We Go", "All The Pretty Girls", "No Good" ja "Hot Blood". Kappale "Way Down We Go" saavutti platinaa Yhdysvalloissa ja sijoittui Billboard Alternative Chart- listan ensimmäiseksi 20. elokuuta 2016. Lisäksi "No Good" oli ehdokkaana vuoden 2017 Grammy-gaalan Best Rock Song- palkinnon saajaksi.
Jäsenet

JJ Julius Son – laulu, rytmikitara, piano
Rubin Pollock – soolokitara, taustalaulu
Daníel Ægir Kristjánsson – basso, kosketinsoittimet
Davíð Antonsson – rummut, perkussiot, taustalaulu
Þorleifur Gaukur Davíðsson – harmonikka, bongot, kosketinsoittimet
Diskografia > Albumit

KALEO (2013)
A/B (2016)
Surface Sounds (2020)
Diskografia > EP:t

Glasshouse (2013)
Diskografia > Singlet

Vor í Vaglaskógi (2013)
Rock n' Roller (2013)
Glass House (2013)
Automobile (2013)
Broken Bones (2013)
I Walk On Water (2014)
All The Pretty Girls (2014)
No Good (2015)
Way Down We Go (2016)
I Can't Go On Without You (2016)
I Want More (2020)
Break My Baby (2020)
Alter Ego (2020)
Backbone (2020)
Diskografia > Musiikkivideot

Vor í Vaglaskógi (2013)
Rock n' Roller (2013)
All The Pretty Girls (2014)
Way Down We Go (2016)
No Good (2016)
Kesäteatteri

Sotilasfarssi Rykmentin murheenkryyni Jyväskylän Ainolassa 1983.
Juuan Vuokonjärven kesäteatterin kesän 2007 näytelmänä Lottopotti
Raision kesäteatteri Krookilan kotiseutumuseon alueella.
Kesäteatteri on kesäisin toimiva ulkoilmateatteri. Kesäteatterit aloittavat toimintansa pääasiallisesti toukokuussa ilmojen lämmettyä ja lopettavat yleensä elokuun loppupuolella koulujen alkamisen jälkeen. Kesäteatterin näyttämö ja katsomo voivat olla sateen varalta katettuja, mutta teatteri saattaa toimia myös taivasalla.
Historiaa

Ulkoilmaesitykset ovat teatterin alkuperäinen muoto, joka lienee kehittynyt leirinuotioiden ympärillä kerrotuista tarinoista. Antiikin Kreikan amfiteatterista kehittyi muun muassa italialainen Commedia dell’arte -katuteatteri. Antiikin ihanteet nousivat uudelleen esiin 1900-luvun vaihteen saksalaisessa ulkoilmateatteriliikkeessä, joka halusi uudistaa ja pelkistää teatteri-ilmaisua palaamalla sen alkujuurille.
Tunnettuja kesä- eli ulkoilmateattereita Euroopassa ovat Lontoon Regent's Parkin Open Air Theatre, joka aloitti vuonna 1932, sekä Pohjois-Saksan Bad Segebergissä entiseen kalkkikivilouhokseen rakennettu Freilichtbühne Kalkbergstadion, joka esittää joka kesä Karl Mayn romaanien pohjalta tehtyjä näytelmiä.
Kesäteatteri Suomessa

Suomeen kesäteatteri tuli 1910-luvun alussa Ruotsista, saksalaisen ulkoilmateatteriliikkeen alkuun sysäämänä. Tiettävästi Suomen ensimmäiset kesäteatteriesitykset toteutti Suomen Kansallisteatterin näyttelijäkunnan edustajat Hämeenlinnassa kesällä 1911. Yksi varhaisimmista oli myös 1920-luvulla Turun edustan Ruissalon saareen rakennettu näyttämö, joka perustettiin työllistämään Turun Työväenteatterin näyttelijöitä myös kesäisin.
Kesäteatteritoiminta sai pontta talvi- ja jatkosodan jälkeen ja suosituimmillaan se oli 1950-luvulla, jolloin kesäisestä vapaa-ajankäytöstä eivät vielä kilpailleet muun muassa kesämökkielämä tai television katselu.
Erityisesti maakunnissa teatteritoiminta lisääntyy kesäteattereiden ansiosta. Pääkaupunkiseudun ulkopuolella talvisin toimivia ammattiteattereita ovat vapaaryhmien puuttuessa lähinnä kaupunginteatterit. Näin ollen kesäteatteritoiminta saattaa kaksinkertaistaa paikkakunnan teatteritoiminnan. Osa kesäteattereista on ammattilaisteattereita ja osa harrastajateattereja. Ammattilaisten työpanosta kuitenkin tarvitaan usein harrastusnäyttämölläkin, erityisesti tuottajan ja ohjaajan tehtäviin, mutta myös pääosien vetonauloiksi.
Suosituinta kesäteatteriaikaa on heinäkuun alkupuoli, jolloin myös suuri osa teatteriesityksistä saa ensi-iltansa. MTV3:n keräämien tietojen mukana vuonna 2005 Suomessa toimi 300 kesäteatteria, jotka esittivät yhteensä 240 eri näytelmää.[lähde? ]
Kesäteatterit pyritään sijoittamaan puistoihin, ulkomuseoalueille tai muihin luonnonkauniisiin paikkoihin, jotka ovat kuitenkin melko helposti yleisön saavutettavissa. 1900-luvun lopulla isojen kaupunkien teatterit alkoivat tehdä kesäteatterituotantoja läheisissä saarissa, kuten Helsingissä Suomenlinnassa (Ryhmäteatteri ja Q-Teatteri), Mustikkamaalla (Ylioppilasteatteri), Rajasaaressa (Teatteri Sirius) ja Vasikkasaaressa (Teatteri Viirus). Turkulainen Linnateatteri aloitti 2005 kesäteatteritoiminnan Naantalin Kailon saaressa Muumimaailman kyljessä sijaitsevassa Emma Teatterissa.
Kesäteatterien ulkoiset puitteet ulottuvat Suomessa taivasalle sijoitetuista puupenkkien rivistöistä Pyynikin ja Samppalinnan pyöriviin katsomoihin. Yhä yleisemmin kesäteatterin katsomo, usein myös näyttämö, katetaan antamaan esitykselle sateensuojaa. Toisaalta luonnonvoimien uhmaaminen on osa kesäteatterin dramaattisesta annista, mutta toisaalta arvaamattomat sääolot vaikuttavat helposti liikaa kesän teatteriesityksen yleisömääriin ja kannattavuuteen.
Kesäteatteri Suomessa > Kasvua etenkin harrastajatuotannoissa

Kesällä 1981 Suomessa toimi noin 50 kesäteatteria, joista 15 oli ammattiteatteriksi laskettavia, loput harrastajatuotantoja. Sen jälkeen harrastajateatteritoiminta on vilkastunut niin, että kesällä 2014 Suomessa tuotiin näyttämölle noin 300 kesäteatteriesitystä, joista ammattilaisten osuus oli parikymmentä.
Kesäteatteri Suomessa > Ohjelmisto monipuolistunut ja erikoistunut

Suomalainen kesäteatteri tunnettiin varsinkin 1900-luvun lopulla ”puskateatteriksikin” kutsutuista kepeistä komedioista ja farsseista. 1970- ja 1980-luvun suosittuja kesäteatterikappaleita olivat muun muassa Neuvostoliittoon suuntautunutta halpamatkailua irvaillut Votkaturistit ja sotilasfarssi Miesten koulu, jotka molemmat ovat Aimo Vuorisen kirjoittamia.
2000-luvulla kesäteatterien ohjelmisto on monipuolistunut, ja jotkin suurimpien kaupunkien kesäteatterit ovat erikoistuneet tiettyihin kohderyhmiin. Esimerkiksi Turun Vartiovuorella toimiva Turun Kesäteatteri panostaa lastennäytelmiin, Samppalinnan kesäteatteri taas aikuisyleisön musikaaleihin. Tampereen Pyynikin kesäteatteri on esittänyt paljon Väinö Linnan tekstejä, alkaen läpi 1960-luvun esitetystä Edvin Laineen ohjaamasta Tuntemattomasta sotilaasta. Kesäteattereiden musiikkipitoinen ohjelmisto ulottuu kansainvälisisistä musikaaliklassikoista suomalaisiin aiheisiin, kuten tietyn säveltäjän tai artistin ympärille rakennettuihin tarinoihin.
Maaseututeattereissa suosittuja ovat laulunäytelmien lisäksi paikalliset aiheet ja niiden juurevat henkilöhahmot. Kesän 2014 esitetyin kesäteatterikappale oli Aapelin Siunattu hulluus, ja muita kansansuosikkeja olivat Maiju Lassilan Liika viisas, Arto Paasilinnan Ulvova mylläri, Sirkku Peltolan Suomen hevonen ja Tuomas Kyrön Mielensäpahoittaja.
Lapsiperheille suunnattujen kesäteatteriesitysten suosikkeja ovat olleet muun muassa lastenkirjadramatisoinnit kuten Risto Räppääjä -tarinat, Timo Parvelan Ella-tarinat sekä Astrid Lindgrenin Ronja Ryövärintytär ja Peppi Pitkätossu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kielletyt viivat

Kielletyt viivat ovat normaalioloissa esiintymättömiä  spektriviivoja, joita syntyy spektriin  hyvin harvassa kaasussa.
Kielletyissä viivoissa ei itsessään ole mitään "luvatonta" vaan nimi johtuu niiden tavattomasta harvinaisuudesta. Koska atomien keskinäiset törmäykset muuttavat energiatiloja, kiellettyjä viivoja tuottavia siirtymiä ei tavallisesti synny. Törmäysten poissulkemiseksi kielletyt viivat vaativat muutaman atomin kuutiosenttimetriä kohden, näin tyhjää ei ole edes parhaissa maanpäällisissä laboratorioissa ja siksi kiellettyjä viivoja ei voi tuottaa laboratorio-oloissa. Sitä vastoin niitä esiintyy yleisesti Maan ilmakehän yläosan spektrissä ja tähtienvälisessä avaruudessa, joissa tapahtuu atomien keskinäisiä törmäyksiä vain hyvin harvoin.
Tähtienvälisessä avaruudessa havaitaan usein ionisoituneen typen kiellettyjä viivoja [N II] aallonpituuksilla 654,8 ja 658,4 nm, rikin [S II] viivoja aallonpituuksilla 671,6 ja 673,1 nm ja [O II] kohdassa 372,7 nm sekä [O III] paikoissa 495,9 ja 500,7 nm.
Keltapensashanhikki

| Keltapensashanhikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Suku::  Pensashanhikit Dasiphora
Laji::  fruticosa
Kaksiosainen nimi
 Dasiphora fruticosa  (L.) Rydb. 
Synonyymit
 Potentilla fruticosa L.  Dasiphora floribunda (Pursh) Raf. 
Katso myös
   Keltapensashanhikki Wikispeciesissä   Keltapensashanhikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltapensashanhikki eli pensashanhikki (Dasiphora fruticosa) on ruusukasvien heimoon ja pensashanhikkien sukuun kuuluva kasvilaji. Suomessa sitä kasvaa puistoissa ja tienlaitamilla istutettuna.
Ulkonäkö ja koko

Pensashanhikki on tyypillisesti runsaan metrin korkuinen ja yhtä leveä, tiheäkasvuinen ja kesävihanta pensas, jonka koko ja kasvutapa vaihtelevat lajikkeittain. Nuorena karvaiset oksat ovat punaruskean tai harmahtavan kuoren peittämiä. Pensashanhikilla on pienet 3–5-lehdykkäiset, harmaanvihreät ja soikionmuotoiset lehdet, joissa on hienoa karvoitusta. Syysväri on mitätön ja paikoin lehdet voivat pysyä kasvissa yli talven. Kasvutapa vaihtelee lamoavasta pystykasvuiseen.
Pensashanhikki kukkii kesäkuusta syyskuuhun keltaisin, tuoksuttomin ja viisiteräisin kukin, joiden leveys on noin kolme senttimetriä. Lajista on kuitenkin jalostettu erilaisia lajikkeita, joissa on eriväriset kukat. Vaaleanpuna- ja oranssikukkaiset pensashanhikit ovat usein kelta- ja valkokukkaisia pienempiä. Kukasta kypsyvä hedelmä on karvainen pähkylä.
Pensashanhikin kromosomiluku on 2n = 14, 28 tai 42.
Levinneisyys

Pohjoismaissa keltapensashanhikkia tavataan alkuperäisenä luonnonkasvina vain Ruotsissa Gotlannissa ja Öölannissa. Päälevinneisyysalue on kuitenkin Keski-Aasiassa. Keltapensashanhikkia esiintyy myös Britteinsaarilla, Etelä-Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Suomessa kasvi on viljelyn myötä levinnyt tulokaslaji, jota tavataan toisinaan luonnonvaraisenakin.
Käyttö

Pensashanhikkia käytetään Suomessa koristekasvina etenkin puistoissa ja tienpientareilla. Kasvi on helppohoitoinen ja vaatimaton, mutta ei siedä savimaata, märkää kasvualustaa tai aurauslumia. Pensashanhikki ei vaadi leikkausta, mutta vanhoja ja ränsistyneitä oksia voidaan tarvittaessa poistaa. Parhaiten pensashanhikki kukkii syvämultaisessa ja hiekkapitoisessa maassa. Pensashanhikki viihtyy aurinkoisilla kasvupaikoilla ja aloittaa kasvunsa verrattain myöhään keväällä, minkä vuoksi sen alle istutetaan usein aikaisin kukkivia perennoja tai sipulikukkia. Pensashanhikki on muuten nopeakasvuinen, mutta uusiutuu melko hitaasti alasleikkauksen jälkeen. Myöhäisen kukinnan ja epävarman talvehtimisen vuoksi se soveltuu kasvatettavaksi lähinnä vain Etelä-Suomeen, mutta siitä on myös Pohjois-Suomeen soveltuvia lajikkeita.
Intiaanit etenkin Kanadassa ovat toisinaan keittäneet pensashanhikin lehdistä teetä.
Aiheesta muualla

Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Keltapensashanhikki (Dasiphora fruticosa)
Puutarha.net: Pensashanhikki (Dasiphora fruticosa)
Kukkiva pensashanhikki Espoossa.
Kamptotesiini

| --- | --- |

Kamptotesiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(S)-4-etyyli-4-hydroksi-1H-pyrano[3',4':6,7]indolitsino[1,2-b] kinoliini-3,14-(4H,12H)-dioni
Tunnisteet
CAS-numero: 7689-03-4
ATC-koodi:  ?
PubChem CID: 2538
Kemialliset tiedot
Kaava: C20H16N2O4 
Moolimassa: 348.352
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Kamptotesiini on aasialaisesta Camptotheca acuminata -puusta eristetty luonnonaine, joka estää topoisomeraasi I -entsyymiä ja sillä on huomattava teho moniin syöpäkasvaimiin. Kliinisissä tutkimuksissa se on osoittautunut liian toksiseksi, mutta sen vesiliukoisemmat analogit topotekaani ja irinotekaani ovat paremmin siedettyjä ja käytössä solunsalpaajina.
Kamptotesiinin kemiallinen kaava on C20H16N2O4, moolimassa 348.36 g/mol, sulamispiste 260 °C ja CAS-numero 7689-03-4. Aine on veteen liukenematonta.
Aiheesta muualla

Terveysportti: Kamptotesiini
PubChem: Camptothecin (englanniksi)
DrugBank: Camptothecin (englanniksi)
KEGG: Camptothecin (englanniksi)
ChemBlink: (+)-Camptothecin  (englanniksi)
Kirjallisuusvuosi 1768

Kirjallisuusvuosi 1768 käsittelee vuoden 1768 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Saksalainen taidehistorioitsija ja modernin arkeologian uranuurtaja Johann Joachim Winckelmann murhattiin.
Venäjän keisarinna Katariina Suuri osti saksilaisen kreivi Brühlin taidekokoelman.
James Cook lähti ensimmäiselle tutkimusmatkalleen.
Julkaisuja

Abraham Achrenius – Tarpellinen ja yxikertainen Itzekoettelemus
Fredrik af Chapman – Architectura Navalis Mercatoria
Andreas Elgfoth – Yxi christillinen saarna, sinä 27. sunnundaina Kolminaisuden päiwästä, ewangeliumin ylitze, iosa se korkia ja suuri tieto, jonga me ijankaickisudesa saapa olemme wijsaudesta ja tyhmydestä/ lyhykäisesti ulostoimitetan/ ulosotettu doctor Joh. Philipp Freseniuxen Postillasta, ia nyt nijlle halullisille sieluille heidän waelluxensa alla ylöskehoituxexi suomen kielellä ulosannettu Andreas Elgfoothilda/ kircko=herralda Säkyläsä. (käännös Johan Philipp Freseniuksen tekstistä)
Pehr Adrian Gadd – Lyhykäinen ja yxikertainen neuvo kuinga krydimaan yrttein kaswannot Suomen maasa taittaan saatettaa tuleundumaan
Heinrich Wilhelm von Gerstenberg – Ugolino
William Gilpin – Essay on Prints: containing remarks upon the principles of picturesque beauty; the different kinds of prints; and the characters of the most noted masters
Johann Wolfgang Goethe – Die Laune des Verliebten
Carlo Goldoni – Lo speziale (libretto Joseph Haydnille)
Percivall Pott – Some few Remarks upon Fractures and Dislocations (traumatologian merkkiteos)
Laurence Sterne – A Sentimental Journey Through France and Italy (suom. Sentimentaalinen matka, 2010)
Voltaire – La Princesse de Babylone
Arthur Young – Farmer’s letters to the people of England