stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heta Niskavuori
Esikuva

Heta Niskavuoren esikuva on Hanna Wuolijoki (1849–1935), joka oli Hella Wuolijoen puolison Sulo Wuolijoen täti. Hanna Wuolijoki avioitui vasta 37-vuotiaana. Hänen puolisonsa oli Vihtori Eerola (1864–1929). Verraten suurta ikäeroa lukuun ottamatta Hanna Wuolijoen ja Vihtori Eerolan avioliitto oli samankaltainen kuin Hetan ja Akustin liitto. Vihtori oli Akustin lailla alkuaan renki, Vihtori ja Hanna hankkivat Pälkäneeltä suuren maatilan ja nostivat sen kukoistukseen. Sijoitus rahoitettiin Hanna Wuolijoen varoin. Tilan uusi päärakennus valmistui 1905, ja sitä ennen Eerolaan ei juuri saanut kutsua vieraita.
Hanna Wuolijoen suhde kälyynsä, Niskavuoren Loviisan esikuvaan Serafina Lagervikiin, oli samanlainen kuin Hetan ja Loviisan kitkainen suhde. Hanna Wuolijoella oli enemmän sisaruksia kuin Hetalla, eikä hän ollut Wuolijoen vanhin tytär.
Hetan tulkitsijoita

Teatterissa Hetaa ovat näytelleet muun muassa Bertta Tammelin (Tampereen Työväen Teatteri), Tuire Salenius (Tampereen Työväen Teatteri, 1987), Sari Jokelin (Seinäjoen kaupunginteatteri, 2001) ja Anu Sinisalo (Lappeenrannan kaupunginteatteri, 2012).
Edvin Laineen Niskavuoren Hetassa Hetaa näyttelee Rauni Luoma. Vuoden 1987 televisioelokuvissa Niskavuoren nuori emäntä ja Niskavuoren Heta häntä näyttelee Leena Suomu. Valentin Vaalan elokuvassa Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä Hetana on Hilkka Helinä.
Vuokko Niskanen

Vuokko Österlund 1960-luvun lopulla.
Vuokko Inkeri Niskanen (ent. Österlund, o.s. Tuunainen, 23. heinäkuuta 1933 Sortavalan maalaiskunta – 9. tammikuuta 2018 Savonlinna) oli suomalainen kirjailija, opettaja sekä radio- ja televisiotoimittaja. Hän kirjoitti noin 30 kirjaa, joista useimmat on suunnattu lukemaan opetteleville lapsille.
Varsinaisen työuransa Vuokko Niskanen teki opettajana. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän kasvatusopillisesta korkeakoulusta 1958. Pisimpään hän opetti Jyväskylän normaalikoulussa 1963–1980. Vuosina 1970–1972 hän toimi uuden peruskoulujärjestelmän alkuopetuksen lääninkouluttajana ja erikoistui tuolloin myös sukupuolikasvatukseen. Vuosina 1980–1983 Niskanen työskenteli Ruotsissa ruotsinsuomalaisten kotikielen opettajana.
Niskanen toimi opettajantehtäviensä ohella vuosina 1964–1980 Yleisradion avustajana Keski-Suomen alueradiossa sekä 1970-luvun puolivälissä juontajana television ajankohtaismakasiinissa Tasavallassa tapahtuu. 1970-luvun alussa hän erikoistui radio- ja tv-jutuissaan seuraamaan meneillään ollutta peruskoulu-uudistusta, jossa Keski-Suomi oli kokeilualuetta. 1970-luvulla Niskanen kirjoitti myös kolumneja Apu- ja Eeva-lehtiin.
Vuokko Niskanen oli 1974–1978 naimisissa elokuvaohjaaja Mikko Niskasen kanssa ja kirjoitti avioliitostaan päiväkirjamerkintöjensä pohjalta vuonna 2001 kirjan Mieheni Mikko ja minä.
Niskaselle myönnettiin valtion nuorisokirjallisuuspalkinto vuonna 1986.
Teoksia > Kaunokirjallisuus

Onnellinen loppu. Romaani, Gummerus 1981.
Mieheni Mikko ja minä. Muistelmateos, Tammi 2001.
Teoksia > Tietokirjoja

Österlund, Vuokko: Iloisesti uimaan (1966)
Österlund, Vuokko: Ihminen ja ihmisiä (1974). ISBN 9512008408.
Österlund, Vuokko: Lapseni menee kouluun (1971). ISBN 9510039578.
Teoksia > Lastenkirjoja

Arvo ja Inkeri (kuv. Sanna Hietala). Gummerus 1978.
Hiekkalan lapset (kuv. Sanna Hietala). Gummerus 1978.
Hiekkalan lapset matkustavat (kuv. Sanna Hietala). Gummerus 1978.
Terveisiä koulusta (kuv. Matti Salmi). WSOY 1978.
Hyvästi Hiekkala (kuv. Sanna Hietala). Gummerus 1979.
Olavi oppii lukemaan (kuv. Sanna Hietala). Gummerus 1979.
Älä pelkää, Inkeri (kuv. Sanna Hietala). Gummerus 1983.
Hiekkalan lapset evakossa (kuv. Sanna Hietala). Gummerus 1984.
Hiekkalan lasten ilonpäivät (kuv. Sanna Hietala). Gummerus 1985.
Pik-ku jut-tu (kuv. Tiina Eräpuu). Gummerus 1987.
Toi-nen pik-ku jut-tu (kuv. Tiina Eräpuu). Gummerus 1988.
Voi kauhistus, Jaakko! (kuv. Kikka Nyrén). Gummerus 1989.
Toimelan vintiöt ja opettaja Oiva. Gummerus Carlsen 1990.
Hyvä, Jaakko! (kuv. Kikka Nyrén). Gummerus Junior 1991.
Lauri oppi lukemaan! (kuv. Kikka Nyrén). Lasten oma kirjakerho 1993.
Miten minusta tuli minä? Notte 1995.
Satu ihmislapsesta (kuv. Marjaliisa Pitkäranta). Karisto 1997.
Hiekkalan lapset. Ajatus 1999 (kokoelma)
Hiekkalan lapset uuteen kotiin. Ajatus 1999 (kokoelma)
William A. Niskanen

| William A>  Niskanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. maaliskuuta 1933 Bend, Oregon
Kuollut: 26. lokakuuta 2011 (78 vuotta) Washington
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto (BA)   Chicagon yliopisto (MA), (PhD)
Tutkimusalue:  taloustiede
William ”Bill” Arthur Niskanen [nɪsˈkænən] (13. maaliskuuta 1933 Bend, Oregon – 26. lokakuuta 2011 Washington ) oli yhdysvaltalainen taloustieteilijä. Niskanen tuli tunnetuksi Ronald Reaganin talousneuvonantajien neuvoston (Council of Economic Advisers) jäsenenä ja vt. puheenjohtajana. Presidentinhallinnon tehtävien jälkeen hän toimi libertaarin Cato-instituutin puheenjohtajana vuosina 1985–2008.
Vuonna 2015 Washingtonissa aloitti Niskasen nimeä kantava ympäristönsuojeluun sekä avoimeen ja vapaaseen yhteiskuntaan keskittyvä, puoluepoliittisesti sitoutumaton ajatuspaja Niskanen Center.
Elämä > Perhe

William Arthur Niskanen Jr. syntyi Bendin kaupungissa Oregonissa, jossa Niskasen syntymän aikoihin 1930-luvun alussa oli ensimmäisen ja toisen polven suomalaisia yhteensä yli 12 000. Innokkaana laulajana tunnettu Niskanen esitti vanhemmiten myös suomalaisia lauluja. Hän oli suosittu vieras Suomen Washingtonin-suurlähetystössä.
William Niskasen isä oli William ”Bill” Niskanen vanhempi, joka oli Pacific Trailways -linja-autoyhtiön pääjohtaja sekä yksi sen omistajista ja perustajista.
William A. Niskanen kuoli sydänkohtaukseen 26. lokakuuta 2011 kotonaan Washington D.C:ssa. Hän oli naimisissa Kathryn Washburnin kanssa, ja heillä on kolme tytärtä, Lia Niskanen, Pamela Niskanen ja Jaime Brunetti.
Teokset

Bureaucracy and Representative Government 1971
Reaganomics. 1988.
Reflections of a Political Economist: Selected Articles on Government Policies and Political Processes. Cato Institute, 2008 ISBN 978-1-933995-20-5
Jyrki Niskanen (professori)

| Jyrki Tapio Niskanen |
| --- | --- |
 Jyrki Niskanen
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1955 Helsinki
Kuollut: 18. huhtikuuta 2019 (63 vuotta) Kuopio
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin Kauppakorkeakoulu KTT 1990,KTL 1987, KTK 1981, Ekonomi 1979
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Tutkimusalue:  Liiketaloustiede, laskentatoimi ja rahoitus
Jyrki Tapio Niskanen (30. syyskuuta 1955 Helsinki – 18. huhtikuuta 2019 Kuopio) oli Itä-Suomen yliopiston laskentatoimen ja rahoituksen professori. Niskasen vanhemmat olivat vuorineuvos Yrjö Niskanen ja Vera Niskanen (o.s. Sairisto).
Elämänura

Niskanen syntyi Helsingissä ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1974. Seuraavana syksynä hän aloitti opinnot Helsingin kauppakorkeakoulussa. Suoritettuaan kauppatieteiden kandidaatin tutkinnon hän aloitti tutkijanuransa Helsingin Kauppakorkeakoulussa ja siirtyi sieltä virkamieheksi kauppa- ja teollisuusministeriöön. Niskanen palasi tutkijaksi Kauppakorkeakouluun, mistä väitteli tohtoriksi 1990. Hän jatkoi työskentelyä eri tehtävissä Kauppakorkeakoulussa vuoteen 1994.
Niskasen tuleva vaimo, professori Mervi Niskanen, työskenteli samalla laitoksella.lähde?
Vuonna 1994 Niskanen nimitettiin laskentatoimen professoriksi Tampereen yliopistoon, mistä hänet kutsuttiin 2001 Kuopion yliopiston laskentatoimen ja rahoituksen professoriksi. Niskasen yliopistoura jatkui kaikkiaan yli 30 vuotta, joista professorina 25 vuotta. Päätyönsä ohella Niskanen toimi vuosina 2005–2009 Kuopion yliopiston Informaatioteknologian ja kauppatieteiden tiedekunnan dekaanina.
Tutkijanura

Niskasen tutkimukset keskittyivät pääosin ulkoisen laskentatoimen ja yritysrahoituksen aihealueille. Väitöskirjassaan hän tutki kassa- ja suoriteperusteisesta informaatiosta saatavaa hyötyä arvioitaessa yritykseen sijoituskohteena liittyvää riskiä. Ulkoisen laskentatoimen alueella Niskasen tutkimus keskittyi varsinkin hänen uransa alkuvaiheessa markkinaperusteiseen laskentatoimeen ja erityisesti tuloslaskennan tutkimukseen. Myöhemmässä vaiheessa tutkimus laajeni kattamaan myös yritysrahoituksen ja tilintarkastuksen tutkimusta. Yritysrahoituksen tutkijana Niskanen keskittyi erityisesti pk-yritysten rahoitusta ja pankkisuhteita käsitteleviin aihealueisiin. Tilintarkastustutkimuksen osalta hänen kiinnostuksenkohteisiinsa kuuluivat tilintarkastuksen kysyntä ja laatu.
Oppikirjat

Niskanen kirjoitti vaimonsa Mervi Niskasen kanssa kaksi laajasti käytettyä yliopistotason oppikirjaa:
Yritysrahoitus, 8. painos, Edita 2016 ISBN 978-951-37-6421-0
Tilinpäätösanalyysi, 2. painos, Edita Publishing Oy ISBN 951-37-3701-2
Aiheesta muualla

Jyrki Niskasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Professori Jyrki Niskanen oli tieteenalansa uudisraivaaja ja innostava opettaja. Itä-Suomen yliopisto 2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Njasviž

| Njasviž, Nesviž (Нясьві́ж, Несвиж) |
| --- | --- |
 Näkymä Njasvižiin: vasemmalla kaupungintalon torni ja oikealla Kristuksen ruumiin kirkko
 vaakuna
 Njasviž, Nesviž
 Koordinaatit: 53°13′08″N, 26°40′57″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Minskin alue
Perustettu:  1223 (maininta)
Väkiluku (10/2009):  14 033
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 www.nesvizh.minsk-region.by/en/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Näkymä linnaan johtavalta tieltä kohti Kristuksen ruumiin kirkkoa ja Njasvižin kaupunkia. Piirros vuonna 1882 julkaisussa teoksessa.
Njasviž (valkoven. Нясьві́ж, IPA: [nʲaˈsʲvʲiʐ], ven. Несвиж, Nesviž, liett. Nesvyžius, puol. Nieśwież) on noin 14 033 asukkaan kaupunki Valko-Venäjällä Minskin alueella. Kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 95 kilometriä Minskin lounaispuolella. Maaseutuvoittoiseen Njasvižin 41 618 asukkaan hallintopiiriin kuuluu Njasviž, Haradzejan kaupunkimainen taajama (4 099 as.) ja näitä ympäröivien maalaiskylien asukkaat.
Njasvižin herttuan kirjapainossa 1562 painettu 1. valkovenäjänkielinen katekismus
Njasvižissä 1572 painettu 1. puolankielinen raamattu
Aiemmin benediktiiniläisen nunnaluostarin, nykyisen oppilaitosrakennuksen sisäänkäyntiä valvova torni
Njasvižin kaupunki on tunnettu erityisesti Njasvižin palatsilinnasta puistoineen ja palatsiin historiallisesti kuuluvasta Kristuksen ruumiin kirkosta, jotka Unesco on kokonaisuutena hyväksynyt maailmanperintöluetteloon. Maailmanperintökohteen suojavyöhykkeeseen kuuluvana myös Njasvižin vanhan keskustan rakennuksia tulee varjella. Näihin kohteisiin kuuluvat muun muassa kaupunkiin etelästä saavuttaessa vastaan tulevat Slutskin portit, vanha kaupungintalo ja aiemman benediktiiniläisen nunnaluostarin rakennukset.
Njasvižin vanha kaupungintalo. Nykyään rakennuksessa toimii muun muassa kirjakauppa.
Historia

Ensimmäinen epäsuora viite Njasvižistä on vuodelta 1223, mitä vuotta paikkakunta juhlii perustamisajankohtanaan. Vuonna 1446 Liettuan suuriruhtinas Kasimir Jagiellon antoi kaupungin läänitykseksi Nikolai Jan Nemirovitšille. Kaupunki siirtyi Radvilan (Radziwiłł) aatelissuvun haltuun 1523 (tai 1513). Radvilan suku kehitti Njasvižiä kotipaikkanaan pääsääntöisesti aina vuoteen 1939. Useat Radvilan suvun edustajat kannattivat reformaatiota ja siihen liittyen he edistivät paikallisten kielten oppimista. Vuonna 1562 kaupungissa sijainneessa herttuan kirjapainossa painettiin ensimmäinen Valko-Venäjällä painettu valkovenäjänkielinen kirja, kristinopin sanoman tiivistävä Katekismus. 1572 valmistui vanhalle puolankielelle käännetty Raamattu (tunnetaan myös Njasvižin raamattuna)
Kaupunginoikeudet Njasviž sai vuonna 1580-luvulla. Vuonna 1706,  Pohjan sodan tuoksinassa ruotsalaiset polttivat kaupungin. Puolan toisessa jaossa 1793 Njasviž joutui Venäjän hallintaan. Vuosien 1919 ja 1939 välillä kaupunki kuului jälleen Puolalle. Kahden vuoden neuvostohallinnon jälkeen saksalaisten joukot valtasivat Njasvižin. Puna-armeija palautti kaupungin Neuvostoliitolle vuonna 1944.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Njasviž Wikimedia Commonsissa
Jurkau kutoczak — Юркаў куточак — Yury's Corner. Старажытнае дойлідства Нясьвіжа (Arkistoitu – Internet Archive)
Tiivis kaupunkikuvaus (englanniksi) (bycity.org)
Kartta kaupungin keskustasta (venäjäksi) (bycity.org)
WikiMapia satelliittikuva kaupungista, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi), (valkovenäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta (venäjäksi)
Njasviž (englanniksi) (belarusguide.com)
Kuvia Njasvižin rakennuksista (venäjäksi) (globus.tut.by)
Valokuvia kaupungista (englanniksi), (puolaksi) tai (venäjäksi) (radzima.org)
Ferdinand Nikkinen

| Ferdinand Nikkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1894 Heinävesi
Kuollut: 7. tammikuuta 1971 Helsinki
Kansalaisuus:  Suomen romani
Ammatti:  Äänenmuodostuksen opettaja
Muut tiedot
Lempinimet:  Veerti, Feeru
Ferdinand (Veerti) Nikkinen (9. kesäkuuta 1894 Heinävesi – 7. tammikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen romaniaktivisti, laulaja ja äänenmuodostuksen opettaja. Nikkinen oli romanipolitiikan esitaistelija, joka pyrki vaikuttamaan romanien omaehtoiseen yhteiskunnalliseen aktivoitumiseen. Nikkisellä oli tärkeä rooli Suomen romanien yhteiskunnallisessa järjestäytymisessä.
Elämä

Ferdinand Nikkisen vanhemmat olivat isä Aleksanteri Nikkinen ja äiti Heta Hagert. Ferdinand syntyi viidentenä lapsena Heinävedellä Polvijärven kylässä 1894. Perhe muutti vuonna 1896 Rantasalmelle, josta se oli saanut omistukseensa suurtilan. Tilalla työskenteli myös valtaväestön edustajia. Useimmista romaneista poiketen perhe ei kierrellyt lainkaan. Nikkisten kerrotaan hankkineen omaisuutensa Venäjän keisarillisen armeijan palveluksessa.
Elämä > Lapsuus ja opinnot

Nikkinen kävi neljä vuotta kansakoulua. Hän kiinnostui nuorena musiikista ja pääsi opiskelemaan viulun soittoa Helsingin musiikkiopistoon (nyk. Sibelius-Akatemia), jossa opiskeli vuosina 1915–1921. Hänen pääaineensa oli alun perin viulu ja sivuaineensa laulu, mutta vuodesta 1919 lähtien hän opiskeli laulua pääaineenaan.
Elämä > Työ

Opintojensa jälkeen Ferdinand Nikkinen kiersi Suomea laulajana taiteilijanimellään Ferdinand Gaalo. Nikkistä säesti pianisti tai salonkiorkesteri ja hän esiintyi usein Mimmi Borgin kanssa. Kotonaan Taka-Töölössä Nikkinen antoi laulutunteja. Hän kiersi myös kauppamatkustajana ja vieraili matkoillaan vaikutusvaltaisten romanien kodeissa.
Elämä > Aktivismi

Nikkinen oli nuoruudessaan osallistunut kristillisen Mustalaislähetyksen toimintaan. Sotien jälkeen hänen suhtautumisensa muuttui jyrkästi ja hän tuli tunnetuksi vannoutuneena ateistina. Nikkinen oli aloitteentekijänä vuonna 1946 sisäasiainministeriölle kirjoitetussa kirjelmässä, jossa vaadittiin, että romanit on otettava mukaan romanipolitiikan suunnitteluun. Kirjelmä oli suunnattu Mustalaislähetyksen silloista sulauttamispolitiikkaa vastaan. Nikkinen kiersi keräämässä sen allekirjoittajiksi 364 romania ympäri Suomea.
Nikkinen kritisoi useassa yhteydessä Mustalaislähetystä ja oli huolissaan Karjalan kannakselta evakuoitujen romanien kohtalosta. Mäkkylässä oli 1950-luvulla yhteiskunnan tuen ulkopuolelle jäänyt evakkoleiri. Sen olot olivat niin kurjat, että jotkut romanit joutuivat antamaan lapsensa Mustalaislähetyksen huostaan, jossa nämä erotettiin perheistään ja suomalaistettiin. Nikkinen huomautti mielipidekirjoituksissaan, että kaikki romaneille tarjottu toiminta oli kristillistä.
Vuonna 1953 Nikkinen oli mukana perustamassa Romanengo Staggos ry:tä (Romanien liitto). Yhdistyksen tavoitteena oli kohottaa romanien omatoimisuuden pohjalta heidän sivistyksellistä ja taloudellista asemaansa sekä toimia romanikielen ja romanikulttuurin säilyttämiseksi. Yhdistyksen edustajat vierailivat eduskunnassa, jossa he tekivät aloitteen romaniväestön heikkojen asuinolosuhteiden kehittämiseksi. Romanengo Staggos uudisti valtiovallalle aiemmin jätetyn kirjelmän, mutta yhdistyksen toiminta hiipui muutaman vuoden jälkeen.
Romanengo Staggosin aloite johti kuitenkin selvityksen tekemiseen romanien asemasta Suomessa. Tämän tuloksena perustettiin sosiaali- ja terveysministeriön yhteyteen vuonna 1956 Mustalaisasiain neuvottelukunta (nyk. Romaniasiain neuvottelukunta), joka aloitti hallinnollisen yhteistyön kehittämisen romaniväestön ja valtiovallan välillä.
Nikkisen asemaa romaniväestön keskuudessa pidettiin merkittävänä, ja hänen toimintansa vaikutti 1960-luvulla tapahtuneeseen romanien omaehtoiseen aktivoitumiseen. Vuonna 1967 perustettiin Suomen Mustalaisyhdistys (nyk. Suomen Romaniyhdistys), jonka perustavassa kokouksessa tällöin jo 73-vuotias Nikkinen oli läsnä. Nikkinen kirjoitti myös romanien asiaa käsittelevän kirjan, mutta se jäi viimeistelemättä ja julkaisematta.
Perhe ja perikunta

Ferdinand Nikkinen meni naimisiin vuonna 1917 Fannin (o.s. Laaksonen) kanssa, ja he saivat viisi lasta. Liiton päätyttyä avioeroon Nikkinen avioitui uudelleen vuonna 1944 Annan (o.s. Laitinen) kanssa, ja he saivat kaksi lasta. Tästä avioliitosta syntynyt Reima Nikkinen oli tanssija ja romaniaktivisti.
Kirjallisuutta

Tanner, Riikka – Lind, Tuula: Käheä-ääninen tyttö: Kaalengo tsaj, s. 102, 106, 107–115. Tammi, 2009. ISBN 978-951-31-4753-2
Huttunen, Kari – Nordström-Holm, Gunni (toim.): Mustalaiselämää. Huutomerkki-kirja. Tammi, 1969
Ludvig Nobel
Kirjallisuutta

Yergin, Daniel: The Prize: The Epic Quest for Oil, Money & Power. Free Press 1991. ISBN 0671799320
Tolf, Robert W.: The Russian Rockefellers: The Saga of the Nobel Family and the Russian Oil Industry. Hoover Press 1976. ISBN 0817965815.
Aiheesta muualla

Branobel-öljy-yhtiön historiasta kertova sivusto
Brita Asbrink: The Nobels in Baku: Swedes' Role in Baku's First Oil Boom, Azerbaijan International Summer 2002 (10.2)
Venäjän öljylähteillä. Veljekset Nobel-yhtiön naftateollisuuslaitokset Bakussa, Suomen Kuvalehti, 05.05.1923, nro 18, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ludvig Nobel
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef 
Käännös suomeksi
Nona (jumalatar)

Nona on roomalaisessa mytologiassa synnytyksen jumalatar. Hänet liitettiin yleensä toiseen synnytyksen jumalattareen, Decimaan. Nona vastasi raskausajan yhdeksännestä kuukaudesta. Myöhempinä aikoina hänet yhdistettiin Deciman ja kuoleman jumalattaren Mortan kanssa kohtalon jumalattarien kolmikoksi, jota kutsuttiin nimellä Parcae. Nonan nimi tulee raskauden yhdeksän kuukauden kestosta.
Nokisienet

| Nokisienet |
| --- | --- |
 Nokisientä maissin tähkässä
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Nokisienet Ustilaginomycotina  Doweld
Luokat ja lahkoja
 Varsinaiset nokisienet (Ustilaginomycetes) Ustilaginales  Urocystales  Pöhösienet (Exobasidiomycetes) Doassansiales  Entylomatales  Exobasidiales  Georgefischeriales  Malasseziales  Microstromatales  Tilletiales 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokisienet (Ustilaginomycotina) ovat kantasieniin kuuluva sieniryhmä, johon kuuluu noin 1500 lajia. Suurin osa näistä lajeista elää kasvien loisina, ja ne aiheuttavat monia taloudellisesti merkittäviä kasvitauteja. Monilla viljalajeilla loisii nokisieniä, jotka haittaavat kasvua ja jopa pilaavat sadon.
Nokisienet jakaantuvat kahteen pääryhmään: varsinaisiin nokisieniin (Ustilagniomycetes) ja pöhösieniin (Exobasidiomycetes). Nimensä nokisienet ovat saaneet nokimaisena pöllyävistä mustista itiöistään. Pöhösienten nimi puolestaan viittaa niiden aiheuttamiin muodottomiin epämuodostumiin isäntäkasvissa.
Nokisienillä on yleensä kaksi erillistä elämänvaihetta. Hiivamaisessa vaiheessa sienisolut ovat haploideja ja rihmastollisessa vaiheessa diploideja. Hiivamainen elämänvaihe on saprotrofinen eli hajottaa ravinnokseen kuollutta ainesta. Rihmastollinen vaihe puolestaan elää loisena kasvien solukoissa. Nokisienet eivät muodosta itiöemiä.
Pöhösieniin lukeutuvat myös eläimillä ihoinfektioita aiheuttavat hiivamaiset Malassezia-lajit.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Ustilaginomycotina
ITIS: Ustilaginomycotina (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q132763  Wikispecies: Ustilaginomycetes  AusFungi: 60013126  CoL: K9  EoL: 5793  EPPO: 1USTOL  GBIF: 148  iNaturalist: 83712  IndexFungorum: 90393  IRMNG: 1029  ITIS: 936315  MycoBank: 90393  NCBI: 5257  NZOR: 2f959a81-3610-43f1-84a0-e3eb092a7533  Open Tree of Life: 234861  PPE: ustilaginomycetes  Plazi: E736DE0D-EE12-EF3F-D4B6-449552DC5A2D  SpeciesFungorum: 90393  Tropicos: 100364731  WoRMS: 177258
Jussi Niva

Expose 1998, Vuosaaren metroasema Helsinki.
Jussi Niva (s. 5. helmikuuta 1966 Pello) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on opiskellut Kuvataideakatemiassa vuosina 1984–1989. Nivan taiteessa toistuvat toisiinsa liukuvat värit.
Valokuvissaan hän on käyttänyt pitkiä valotusaikoja, ja maalaus sekä valokuva kulkevat usein rinnakkain. Niva osallistui vuonna 1992 Kasselin IX documentaan ensimmäisenä suomalaisena yhdessä Pekka Nevalaisen kanssa. Vuonna 1993 hän edusti Suomea Venetsian biennaalissa teoksellaan Lainattu maisema, joka on sittemmin nähty muun muassa Lapin taika -näyttelyssä Ateneumissa ja Korundissa. Nivalla oli Nina Roosin kanssa näyttely Sara Hildénin taidemuseossa 1994.
Suomen taideyhdistys myönsi Nivalle William Thuringin palkinnon vuonna 2009
Aiemmin hän sai Carnegie Art Awardin nuoren taiteilijan stipendin 1998 ja Nuoren taiteen Suomi-palkinnon vuonna 1996.
Julkisia teoksia

Expose, 1998, Vuosaaren metroasema
M in Us (Mondrianian Steps), 2010, Tukholma  . Teos viittaa väljästi Piet Mondrianin tuotantoon.
Julkaisut

Jussi Niva: Timely Remains. Helsinki: Parvs Publishing, 2010. ISBN 978-952-5654-28-8.
Aiheesta muualla

Jussi Nivan kotisivut
Jussi Niva Kansallisgallerian kokoelmissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Nikolai Nikolajevitš (vanhempi)

Suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanov vanhempi
Nikolai Nikolajevitš Romanov (ven. Николай Николаевич); (8. elokuuta (J: 27. heinäkuuta) 1831 Tsarskoje Selo, Venäjän keisarikunta – 25. huhtikuuta (J: 13. huhtikuuta) 1891 Alupka, Krimin niemimaa, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen suuriruhtinas ja sotamarsalkka.
Suku ja koulutus

Hän oli keisari Nikolai I:n ja keisarinna Aleksandra Fjodorovnan kolmanneksi vanhin poika. Hänellä oli yhdeksän sisarusta. Häntä kutsutaan Nikolai Nikolajevitš vanhemmaksi erotuksena pojastaan Nikolai Nikolajevitš nuoremmasta. Nikolai Nikolajevitš sai sotilaskoulutuksen ja komensi Venäjän Tonavan-armeijaa vuosien 1877–1878 Turkin sodassa.