stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Unto Haapa-aho

Unto Johannes "Unski" Haapa-aho (s. 21. heinäkuuta 1932 Tornio) on suomalainen jazzmuusikko, säveltäjä, sovittaja ja pelimanni. Hänen pääinstrumenttinsa ovat klarinetti ja tenorisaksofoni, mutta hän osaa soittaa myös baritoni- ja sopraanosaksofoneja, bassoklarinettia, huilua sekä viulua. Hän on esiintynyt myös useissa Uuno Turhapuro -elokuvissa. Unto-Haapa-aholla on ollut myös omia tanssimusiikkiyhtyeitä, joissa on soittanut suuri määrä tunnettuja suomalaisia sen ajan muusikoita, muun muassa Seppo Sädevuo, hanuri ja koskettimet, Pertti "Pertsa" Kilpeläinen, rummut ja laulu, Eskil Mansikka, hanuri ja piano, Aaro "Arska" Kurkela, hanuri jne.
Haapa-ahon yhtye kiersi Suomen tanssipaikkoja 1970-luvulta aina 1980-luvun lopulle asti pääasiassa viikonloppuisin. 
Ammattitaitoinen yhtye toimi usein myös tunnettujen laulusolistien taustayhtyeenä. 
Ehkä pisimmän ajanjakson samassa kokoonpanossa Haapa-ahon tanssiyhtye toimi vuosina 1975- n. 1985, jolloin yhtye koostui seuraavista "soimanneista": Unto Haapa-aho, tenorisaksofoni ja klarinetti, Esko Kahila, hanuri, Tuomo Juurinen, basso ja laulu sekä Unton nuorin poika Esko Haapa-aho, rummut.
Unto Haapa-aho on myös tunnettu sessiomuusikko ja hän on soittanut muun muassa Wigwamin ja Pepe Willbergin levyillä ja hän on tehnyt sovituksia Seppo Hanskille. Hänellä on ollut myös oma pelimanniyhtye. Vuonna 1997 Haapa-aho sai Classic Jazz ry:n myöntämän Louis Armstrong -palkinnon, joka myönnetään ansioituneelle klassisen jazzin soittajalle. Valtion taiteilijaeläke hänelle myönnettiin vuodesta 1987 alkaen. Haapa-ahon poika Jouko on myös muusikko.
Aiheesta muualla

Unto Haapa-aho Pomuksen tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Unto Haapa-ahon sävellyksiä Kansalliskirjaston tietokannassa
Tressunharjun jätinkirkot

| Tressunharjun jätinkirkot> Sijainti |
| --- | --- |
 Tressunharjun jätinkirkot
Koordinaatit:  63.72758928°N, 23.6122537°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Kokkola
Historia
Tyyppi:  Jätinkirkko
Ajanjakso:  ajoittamaton
Korkeus:  57  m
Pinta-ala:  720 (40×18)  m²
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tressunharjun jätinkirkot on Keski-Pohjanmaalla Kokkolassa sijaitseva mahdollinen jätinkirkko.
Sijainti

Kohde sijaitsee entisen Kokkolan ja Kälviän välisellä kuntarajan lähellä Köyrisenharjun pohjoisispäässä, jota löytäjän Antti Saaren mukaan kutsutaan Tressunharjuksi. Harju jää Ristievan ja Maalarinniitun väliin ja sijaitsee erämaassa. Sinne ei tule muuta tietä kuin metsäura, jonka alku sijaitsee metsäautotiellä. Tähän risteykseen pääsee Välikylässä seututieltä 757 lounaaseen haarautuvalta metsäautotieltä. Kun sitä kulkee 5,2 kilometriä, saapuu Koukunkorvessa tienhaaraan, jossa käännytään oikealle eli lounaaseen päin Karjanevan länsipuolelle. Metsäuraa kuljetaan 1,6 kilometriä, jolloin jätinkirkko sijaitsee itäpuolella kohoavalla mäellä.
Jätinkirkko

Jätinkirkko sijaitsee pitkänomaisen moreenimäen päällä. Jätinkirkko on 40 metriä pitkä ja 18 metriä leveä. Sen kivivallit ovat todennäköisesti pääosin kiveä ja niiden kulmat ovat pyöritetyn muotoiset. Kivivallimuodostelman sisäosan muodostaa niin sanottu piha-alue, joka on melko tasainen ja se on ilmeisesti raivattu puhtaaksi kivistä. Vallissa on useita matalampia kohtia, jotka voivat olla muissa jätinkirkoissa ilmoitettuja portteja. Pohjoisrinteessä vallin painanteet voivat olla luontaisia tai erään tiedon mukaan tervahauta. Jätinkirkkoa ei ole tutkittu. Rakennelman eteläosassa on mahdollisesti toinen pieni jätinkirkko.
Marianne Ridderstad on mitannut jätinkirkon pitkän sivun aseman. Se suuntautuu 33° pohjoisesta luoteeseen päin. Hän ei ole huomioinut vallin painaumia.
Ympäristö

Paikalla saattaa olla ihmisen pystyyn nostama pystykivi (bautakivi). Ridderstad ei mainitse sitä omissa tutkimuksissaan.
Tutkimuksia

Jätinkirkko on Antti Saaren löytämä ja ilmoittama. Mirja Miettinen suoritti paikalla tarkastuksen vuonna 1994. Kohde aiotaan tarkastaa toukokuussa 2019, mutta siitä ei ole vielä saatavilla raporttia.
Juha Salo (ralliautoilija)

Juha Salo 2014.
Salo Rannankylän testierikoiskokeella Suomen rallissa vuonna 2010
Juha Salo (s. 28. helmikuuta 1976) on suomalainen ralliautoilija.
Salo on kymmenkertainen rallin Suomen-mestari. Arctic Lapland Rallyn eli Tunturirallin Salo on voittanut kuusi kertaa. Salon kartanlukijana ovat toimineet muun muassa Marko Mikkola, Petri Keto, Mika Stenberg, Tomi Tuominen ja Marko Salminen sekä Kristian Temonen. Juha Salon ensimmäinen kilpailu oli Black Rocket -ralli Janakkalassa vuonna 1994. Juha Salo edustaa Karkkilan urheiluautoilijoita ja asuu Karkkilassa.
Syyskuussa 2023 Salo kertoi lopettavansa ajamisen SM-sarjassa. Hän on saavuttanut urallaan 10 kertaa SM-kultaa, seitsemän SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Saavutukset

1996 Nuorten suomenmestari (Toyota Starlet)
1998 SM 2. (ryhmä n, Opel Astra)
2002 Suomenmestari (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo VII)
2003 SM 2. (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo VII)
Ryhmä N 1. Neste Rally Finland
2004 Suomenmestari (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo VII)
2005 Suomenmestari (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo VIII MR)
2006 SM 3. (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo IX)
2007 SM 2. (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo IX)
2008 Suomenmestari (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo IX)
2009 SM 2. (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo X)
2010 Suomenmestari (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo X)
2011 Suomenmestari (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo X R4)
2012 SM 2. (Mitsubishi Lancer Evo X R4)
2013 Suomenmestari (SM1, Mitsubishi Lancer Evo X R4)
2014 SM 3. (Mitsubishi Lancer Evo X / IX R4)
2015 Suomenmestari (SM1, Peugeot 208 T16 R5)
2016 Suomenmestari (SM1)
Aiheesta muualla

Juha Salon sivusto
Thomas Engström

| Thomas Engström |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1975 (ikä 48–49)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Puoliso:  Margit Richert
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Pääteokset:  Väster om friheten
Palkinnot
 Svenska Deckarakademinin esikoiskirjailijan palkinto 2013 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Thomas Engström (s. 1975) on ruotsalainen jännityskirjailija.
Engströmillä on juristin koulutus alana kansainvälinen oikeus ja ihmisoikeudet. Vapaana kirjoittajana ja kolumnistina hän on työskennellyt säännöllisesti Svenska Dagbladetille, Fokukselle, Axessille ja Expressenille.
Engströmin esikoisromaani oli Mörker som gör gott 2003, ja sen jälkeen ilmestyi Dirty Dancer 2006.
2013 ilmestynyt Väster om friheten on ensimmäinen hänen poliittisia trillereitä sisältävästä neliosasesta sarjastaan, joka kertoo vanhasta Stasi-upseerista, krouvarista ja freelance-pohjalta toimivasta ongelmanratkaisijasta Ludwig Lichtistä. Kirjoista on tehty televisiosarja West of Liberty, jonka ovat yhteistuotantona tehneet ruotsalainen Anagram, SVT ja saksalainen ZDF. Ludwig Lichtin roolissa näyttelee Wotan Wilke Möhring.
Engström on asunut vuodesta 2015 ulkomailla. Hänen puolisonsa on kulttuuritoimittaja Margit Richert.
Kääntäjänä

Engström on kääntänyt parikymmentä kirjaa englannista, muun muassa Barack Obaman, Mark Bowdenin, Ian Kershaw'n ja Walter Isaacsonin kirjoja.
Palkinnot ja tunnustukset

2008: Ruotsin aikakauslehtien Vuoden kolumnisti
2013: Svenska Deckarakademinin esikoiskirjailijan palkinto Väster om friheten
2014: Söder om helvetet ehdokkaana Svenska Deckarakademinin palkinnon Vuoden paras ruotsalainen rikosromaani -palkinnon saajaksi
2017: Öster om avgrunden ehdokkaana Svenska Deckarakademinin palkinnon Vuoden paras ruotsalainen rikosromaani -palkinnon saajaksi
Teokset

Mörker som gör gott (Albert Bonniers Förlag, 2003)
Dirty Dancer (Albert Bonniers Förlag, 2006)
Väster om friheten (Albert Bonniers Förlag, 2013)
Söder om helvetet (Albert Bonniers Förlag, 2014)
Norr om paradiset (Albert Bonniers Förlag, 2015)
Öster om avgrunden (Albert Bonniers Förlag, 2017)
Käännös suomeksi
Tve4

| Tve4 |
| --- | --- |
 Tve4 507 vuonna 2008.
Perustiedot
Tyyppi:  ratakuorma-auto
Liikennöitsijä:  Oy VR-Rata Ab (nykyiseltä nimeltään VR Track)
Valmistaja:  Valmet
Lukumäärä:  40, joista 25 muutettu Tka8-sarjaan
Valmistusvuodet:  1978–1983
Numerointi:  501–540
Lempinimi:  Teve4 Käkikello Keltasirkku Keltuainen
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  75 km/h
Paino:  34 t
Pituus:  9 280 mm
Leveys:  3 100 mm
Korkeus:  4 100 mm
Pyörästö:  B
Pyörästön pituus:  4 500 mm
Suurin akselipaino:  17,0 t
Pyörän halkaisija:  960 mm
Moottori:  Scania Ds 14 02 A 04
Moottorin teho:  213 kW
Tve4 on Valmetin valmistama, pääasiassa kevyeen vaihtotyöhön tarkoitettu dieselveturi. Niitä valmistettiin VR:lle neljäkymmentä kappaletta vuosina 1978–1983, ja ne numeroitiin sarjaan 501–540. Ulkonäkönsä, sarjatunnuksensa ja keltaisen värinsä vuoksi sarjan vetureille vakiintuivat lempinimet Teve4, Käkikello, Keltasirkku ja Keltuainen.
1970-luvun puolivälissä selvitettiin tulevien pienvetureiden tarvetta, sillä aiemmat Tve1-, Tve2- ja Tve3-pienveturit, Tka2- ja Tka3-ratakuorma-autot sekä Trr-raidetraktorit kävivät kunnoltaan ja teholtaan heikoiksi. Valmetilta tehtiin tarjouskilpailun perusteella tilaus kymmenestä pienveturista. Ne saivat sarjatunnuksen Tv4 ja numerot 501–510. Myöhemmin vetureita tilattiin 30 lisää, ja ne saivat numerot 511–540. Veturit valmistuivat vuosina 1978–1983.
Valmistajan tyyppitunnus vetureille on Move250B (Move = moottoriveturi). Samanlaisia vetureita on toimitettu muun muassa Seikun sahalle Poriin sekä 1 435 millimetrin raideleveydellä myös AB Storstockholms Lokaltrafikille, jossa sellainen on käytössä Neglingen varikolla Saltsjöbananin varrella.
Veturi suunniteltiin keveisiin töihin ratapihalla. Niiden huippunopeus on 75 km/h, minkä vuoksi ne sopivat myös kevyeen linjalla ajoon. Sen vetoteho kuitenkin osoittautui huonoksi etenkin talviaikaan.
Sarjan vetureista 25 muutettiin vuosina 2000–2003 Kuopion ja Pieksämäen konepajoilla Tka8-sarjaan eli radan kunnossapitotehtäviin tarkoitetuiksi ratakuorma-autoiksi. Muutostöissä niihin lisättiin muun muassa automaattisen kulunvalvonnan vaatimat JKV-veturilaitteet ja nosturilaitteisto. Loput veturit on suurelta osin poistettu käytöstä. Joitain vetureita on satunnaisesti käytössä muun muassa Pieksämäellä ja Kouvolassa.
Tekniset tiedot

Moottori: Scania Ds 14 02 A 04 -dieselmoottori
Voimansiirto: hydraulinen
Akselimäärä: 2 (joista 2 vetäviä)
Pyörästömerkintä: B
Pituus: 9,28 m
Leveys: 3,1 m
Korkeus: 4,1 m
Paino: 34,0 t
Akselipaino: 17,0 t
Teho: 213 kW
Suurin nopeus: 75 km/h
Pyörän halkaisija uutena: 960 mm
Polttoainetila: 650 l
Valmistaja: Valmet
Valmistusvuodet: 1978–1983
Numerointi: 501–540
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tve4 Wikimedia Commonsissa
Vaunut.org: Kuva Tve4:stä
Suomalaiset veturit ja junayksiköt
Trespassing

| Trespassing Adam Lambert |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2010–2012
 Julkaistu: 14. toukokuuta 2012
 Tyylilaji: pop, electropop
 Kesto: 54.01
 Levy-yhtiö: RCA, 19
Muut kannet
 Deluxe Editionin kansikuva
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Adam Lambertin muut julkaisut
| Glam Nation Live 2011 | Trespassing 2012 | The Original High 2015 |
Trespassing on Adam Lambertin toinen studioalbumi. Levyltä on jo julkaistu single nimeltä "Better Than I Know Myself". Toinen sigle "Never Close Our Eyes" julkaistiin 17. huhtikuuta. Lambert on ollut itsekin mukana sanoituksissa, ja hän on kertonut hänen ex-kumppaninsa, Sauli Koskisen olleen hänen inspiraationsa lähde, joka näkyy myös kappaleiden sanoituksissa. Albumi piti julkaista 20. maaliskuuta 2012, mutta julkaisupäivä siirrettiin toukokuun 15. päivään.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 2, ja se pysytteli listalla yhteensä 23 viikkoa.
Kappaleet

| No>  | Nimi | Sanoittaja(t) | Kesto |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Trespassing | Pharrell Williams, Adam Lambert | 3:29 |
| 2. | Cuckoo | Josh Abraham, Anne Preven, Oliver Goldstein, Bonnie McKee, Adam Lambert | 3:02 |
| 3. | Shady (Feat. Nile Rodgers & Sam Sparro) | Adam Lambert, Samuel Falson, Lester Mendez | 2:58 |
| 4. | Never Close Our Eyes | Bruno Mars, Phillip Lawrence, Ari Levine | 4:08 |
| 5. | Kickin' In | Adam Lambert, Pharrell Williams | 3:16 |
| 6. | Naked Love | Benjamin Levin, Ammar Malik | 3:22 |
| 7. | Pop That Lock | Lesley Roy, Robert Marvin, Joshua Crosby, Adam Lambert, Nate Campany | 3:14 |
| 8. | Better Than I Know Myself | Luke Gottwald, Joshua Coleman, Claude Kelly, Henry Walter | 3:36 |
| 9. | Broken English | Adam Lambert, Mendez, Sam Sparro | 3:37 |
| 10. | Underneath | Adam Lambert, Catt Gravitt, Josh Kear, Robert Marvin, Tom Shapiro | 4:08 |
| 11. | Chokehold | Josh Abraham, Oliver Goldstein, Bonnie McKee, Adam Lambert | 3:51 |
| 12. | Outlaws Of Love | Adam Lambert, Rune Westberg, BC Jean | 3:51 |
| 13. | Runnin' | Adam Lambert, David Marshall, Fred Williams, Catt Gravit | 3:48 |
| 14. | Take Back | Adam Lambert, Jean, Kevin Kadish, Andrew Fromm | 3:12 |
| 15. | Nirvana | Adam Lambert, Stephen Wrabel | 4:22 |
Arvostelut

Allmusic:
Billboard: 86/100
Entertainment Weekly: B–
Rolling Stone:
Julkaisu

| Maa | Päivämäärä | Levy-yhtiö | Formaatti |
| --- | --- | --- | --- |
| Maailmanlaajuinen | 15. toukokuuta 2012 | RCA Records | CD, Digitaalinen |
Aiheesta muualla

Trespassing discogs.com -sivustolla
Tress MacNeille

| Tress MacNeille |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1951 (ikä 73) Kalifornia
Näyttelijä
Taiteilijanimet:   Terrifying Tress MacNeille  Terror MacNihil  Tress McNeil  Tress Mac Neille 
Aktiivisena:  1979–
Merkittävät roolit:   Tiku  (Tikun ja Takun pelastuspartio)  Viivi Vemmelsääri  (Tiny Toons)  Dot Warner  (Animaaniset)  Iines Ankka  (Mikin klubi)  Agnes Skinner  (Simpsonit) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Tress MacNeille (s. 20. kesäkuuta 1951 Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka on saanut yhteensä neljä Annie-ehdokkuutta.
Elämäkerta

MacNeille syntyi Kaliforniassa ja halusi tehdä ääniä animaatioihin noin 8-vuotiaasta lähtien. Hän seurasi tuolloin animaatioita, kuten Gerald McBoing-Boing, Matty's Funday Funnies, Felix-kissa, Nakke Nakuttaja, Looney Tunes, Rocky and Bullwinkle Show ja useita Disneyn piirrettyjä. Tuolloin MacNeille halusi olla artisti, pitää yllään smokkia ja asua työhuoneessa. Tullessaan vanhemmaksi hän ryhtyi haaveilemaan muista ammateista, kuten leipurin, DJ:n, lääkärin ja lakimiehen. Collegen jälkeen MacNeille opiskeli yleisradion parissa, jonka myötä hänestä tuli DJ.
Elämäkerta > Ura

Ääninäyttelijäksi MacNeille päätyi 1970-luvun lopulla, jolloin hän teki mainosjuontoja radioon, televisioon, kaksoisääniä eri tuotantoihin ja kertojan rooleja. Sittemmin vuonna 1979 MacNeille sai ensimmäisen ääniroolinsa animaatiossa Scooby-Doo ja Scrappy-Doo, ääniroolittaja Boyd Lloydin ja Rita Vennarin ansiosta. Tämän myötä MacNeille innostui tilaisuudestaan ja halusi tehdä yhä enemmän äänirooleja huomatessaan mahdollisuuden tehdä sitä ammatikseen. Vielä uransa alkuvaiheessa hän työskenteli ääninäyttelemisen ohella muissa töissä, kuten Bob Lloydin apulaisroolittajana.
Scooby-Doon jälkeen MacNeille on ääninäyttelyt sarjoissa kuten Kummikarhut, Ankronikka ja Alvin ja pikkuoravat, jossa hän teki sivuääniä viiden vuoden ajan. Ensimmäisen pääroolin MacNeille sai vuonna 1989 Tikun ja Takun pelastuspartiosta ollessaan Tikun ja Vinkin äänenä. Tämän jälkeen hän on tullut enemmän tunnetuksi ääninäyttelijäksi varsinkin 1990-luvulla, jolloin hän ääninäytteli useissa Steven Spielbergin tuottamissa animaatiosarjoissa, kuten Tiny Toons, Animaaniset ja Histeria!. Sarjoista hän sai yhteensä neljä Annie-ehdokkuutta.
MacNeille on myös tehnyt pitkän aikaa useita sivurooleja Simpsoneihin jo yli 300 jakson verran. Hänen hahmojaan Simpsoneissa ovat muun muassa Agnes Skinner ja Dolph. Hänestä tuli myös keittäjätäti Dorisin uusi näyttelijä hahmon alkuperäisen äänen Doris Graun kuoltua. Lisäksi MacNeille on tehnyt sivuääniä Futuramaan vuosien 1999–2003 aikana, sekä toiminut usein Iines Ankan äänenä animaatiosarjoissa kuten Mikin klubi ja Mikki Hiiren kerhotalo.
Vuonna 2010 MacNeille palasi takaisin Futuraman pariin, kun sarja sai kuudennen tuotantokauden.
Rooleja Simpsoneissa

MacNeille ääninäyttelee lukuisia hahmoja Simpsonit-televisiosarjassa. Vakituisia hahmoja ovat muun muassa seuraavat:
Agnes Skinner
Dolph
Manjula Nahasapeemapetilon (alkuperäinen ääni Jan Hooks)
ruokalan emäntä Doris (alkuperäinen ääni Doris Grau)
Lindsey Naegle
Brandine Spuckler
Bernice Hibbert
hullu kissanainen
neiti Albright (pyhäkoulunopettaja)
Brunella Pommelhorst (liikunnanopettaja)
rouva Glick (alkuperäinen ääni Cloris Leachman)
Cookie Kwan
Shauna Chalmers
Nelson Muntzin äiti
Booberella
Kumiko Nakamura
Lisäksi MacNeille on näytellyt sarjassa lukuisia yksittäisissä jaksoissa esiintyneitä hahmoja.
Aiheesta muualla

Tress MacNeille Voice Chasersissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Juutalaisvaltio

Juutalaisvaltion alkuperäisen painoksen kansi.
Juutalaisvaltio (saks. Der Judenstaat) on Theodor Herzlin kirjoittama pamfletti, joka julkaistiin vuonna 1896. Sen saksankielinen alaotsikko oli ”Versuch einer modernen Lösung der Judenfrage” (”Ehdotus nykyaikaisesta ratkaisusta juutalaiskysymykseen”).
Pamflettia pidetään yhtenä modernin sionismin tärkeimmistä teksteistä ja siinä visioidaan tulevan itsenäisen juutalaisen valtion perustaminen 1900-luvulla. Herzl väitti, että paras tapa välttää antisemitismi Euroopassa oli luoda itsenäinen juutalainen valtio. Kirja myös rohkaisi juutalaisia ostamaan maata Palestiinasta. Herzl kuitenkin oli harkinnut myös juutalaisen valtion mahdollisuutta Argentiinassa.
Herzl auttoi teoksellaan popularisoimaan Nathan Birnbaumin luoman termin ”sionismi”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juutalaisvaltio Wikimedia Commonsissa
Pamfletti verkkokirjana (englanniksi)
Teos Jewish Virtual Libraryssa (englanniksi)
Tholos (Epidauros)

| Tholos> Θόλος |
| --- | --- |
 Tholoksen rauniot ennallistettavina.
Sijainti:  Epidauroksen Asklepieionin arkeologinen alue, Asklipieío, Epídavros, Argolis, Peloponnesos, Kreikka
Koordinaatit:  37°35′54″N, 23°04′26″E
Rakennustyyppi:  tholos-pyörötemppeli
Valmistumisvuosi:  n. 360–320 eaa.
Suunnittelija:  Polykleitos nuorempi
Tyylisuunta:  doorilainen / korinttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Asklepioksen pyhäkkö Epidauroksessa 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tholos (m.kreik. Θόλος) eli Thymele (θυμέλη, Thymelē, ’Liesi’) oli antiikin aikainen tholos-pyörötemppeli Epidauroksen Asklepieionissa eli Asklepioksen pyhäkköalueella Kreikassa.
Historia

Tholoksen paikalla oli alun perin pelkkä maanalainen, pyöreä labyrintti, joka rakennettiin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Tholos, joka tunnettiin myös nimellä Thymele, rakennettiin labyrintin päälle ja ympärille klassisen kauden lopulla noin vuonna 360–320 eaa. Pausanias, joka mainitsee rakennuksen, sanoo sen arkkitehdin olleen Polykleitos nuorempi.
Rakennuksen käyttötarkoitusta ei tunneta, mutta usein arvellaan, että labyrintissä olisi pidetty Asklepioksen pyhiä käärmeitä. Toisen ehdotuksen mukaan rakennusta olisi käytetty jotenkin osana parantamismenoja, kuten abatonina, jossa potilaat olisivat nukkuneet yönsä, eräänlaisena shokkihoitona tietynlaisissa psykiatrisissa tapauksissa, tai paikkana, jossa saatiin yhteys ktooniseen jumaluuteen. Kolmannen ehdotuksen mukaan se voitaisiin nähdä tällaisen ktoonisen jumalan symbolisena hautana. Neljännen mukaan se olisi ollut eräänlainen aarrekammio. Lieteen viittaavan Thymele-nimen vuoksi se tulkittiin alun perin paikaksi, jossa pyhäkön papit olisivat valmistaneet ateriansa.
Tholos tuhoutui 500-luvulla, ja suuri osa siitä käytettiin uudelleen myöhempiin rakennuksiin. Arkeologiset kaivaukset paikalla alkoivat vuonna 1881 Panagiótis Kavvadíaksen johdolla ja jatkuivat vuoteen 1928. Rakennuksen ennallistustyöt alkoivat vuonna 1984.
Rakennus

Tholos sijaitsi Asklepieionin ydinalueella Asklepioksen temppelin lounaispuolella. Se oli pyörötemppeli, joka oli rakennettu kolmiportaiselle krepidomalle ja jonka ylimmän osan eli stylobaatin halkaisija oli noin 21,3 metriä. Temppeliä ympäröi 26 doorilaista pylvästä. Temppelin sisällä oli pyöreän seinän muodostama cella, jonka sisällä oli kehässä 14 korinttilaista pylvästä. Cellan oviaukko oli itäpuolella. Sille johti krepidoman yli luiska.
Cellan keskellä oli pyöreä kaivomainen aukko, joka oli peitetty avattavalla kannella. Se johti Tholoksen alla olleeseen, rakennuksen maanalaisena keskuksena toimineeseen pyöreään labyrinttiin. Sen halkaisija oli noin 13,36 metriä. Labyrintti muodostui kolmesta samankeskisestä seinästä, joissa kussakin oli oviaukko. Näin muodostui joukko pyöreitä käytäviä. Kukin oli tukittu väliseinillä niin, että aina kun oli astuttu ovesta yhteen käytävään, piti kulkea koko pyöreä käytävä päähän saakka, jotta saattoi astua seuraavasta ovesta seuraavaan, sisempään käytävään ja lopulta keskiössä olleeseen kammioon.
Tholos oli koristeltu kaiverretuilla yksityiskohdilla sekä käyttäen mustaa ja valkoista marmoria. Koristelussa käytettiin paljon kukka- ja geometrisia aiheita. Tholoksen katto oli kartiomainen, ja sen huipulla oli akanthos- eli akantinlehväveistos. Pausaniaan mukaan rakennuksen sisäosa oli koristeltu maalatuilla paneeleilla, jotka oli tehnyt taidemaalari Pausias. Toinen maalauksista esitti Erosta, joka oli laittanut syrjään jousensa ja nuolensa ja piteli niiden sijaan lyyraa, ja toinen Juopumusta (Methe), joka joi lasisesta astiasta niin, että hänen kasvonsa näkyivät sen läpi. Tholoksessa oli myös levyjä, joihin oli kirjattu piirtokirjoituksina pyhäkössä parantuneiden nimiä sekä tietoja siitä, mistä sairaudesta he kärsivät ja mitä hoitoa he saivat.
Alkuperäisestä rakennuksesta on säilynyt nykyaikaan lähinnä sen labyrintti. Varsinaista tholos-rakennusta on ennallistettu jonkin verran sen ympärille käyttäen uutta kivimateriaalia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tholos Wikimedia Commonsissa
Ennallistuspiirros Tholoksesta.
Tholoksen pohjakaava.
Tholoksen labyrintti.
Tolbiacin taistelu

Tolbiacin taistelu on perinteisesti vuoteen 496 ajoitettu taistelu kahden germaaniheimon, frankkien ja alemannien välillä. Legendan mukaan frankkeja johtanut Klodovig, joka vielä tuolloin oli pakana, rukoili tilanteen näyttäessä toivottomalta avukseen kristittyjen jumalaa ja lupasi kääntyä kristinuskoon, mikäli voittaisi; Klodovigin puoliso Klotilde oli harras kristitty. Sotaonni kääntyikin ja frankit kukistivat alemannit alistaen nämä hallintaansa. Gregorius Toursilaisen kronikan mukaan Klodovig piti lupauksensa ja otti kasteen vastaan Reimsissä vuoden 496 joulupäivänä.
Taistelupaikan väitetään usein sijaitsevan nykyisen Zülpichin kaupungin lähellä Nordrhein-Westfalenissa Saksassa, mutta tästä ei ole varmuutta. Pariisissa on sekä taistelupaikan mukaan nimetty katu että metroasema.
Tina Weirather

| Tina Weirather |
| --- | --- |
 Tina Weirather Garmisch-Partenkirchenin maailmancupissa 2017
Henkilötiedot
Koko nimi:  Christina Weirather
Syntynyt: 24. toukokuuta 1989 (ikä 35) Vaduz, Liechtenstein
Kansalaisuus:   Liechtenstein
Uran tiedot
Seura:  SC Schaan
Laji:  alppihiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2005–
Voitot:  9
Palkintokorokkeella:  41
 Tietolaatikko päivitetty 9.4.2019 
Aiheesta muualla
www.tina-weirather.com ja www.tina-weirather.com/de
| Mitalit> Maa:   Liechtenstein.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Liechtenstein.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Liechtenstein.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Maa:   Liechtenstein> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pyeongchang 2018 | supersuurpujottelu |  |
|  MM-kilpailut  |  MM-kilpailut  |  MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Sankt Moritz 2017 | supersuurpujottelu |  |
Tina Weirather (s. 24. toukokuuta 1989 Vaduz) on liechtensteinilainen alppihiihtäjä. Hän on saavuttanut supersuurpujottelussa olympiapronssia ja MM-hopeaa. Maailmancupissa hän on voittanut supersuurpujottelucupin kahdesti sekä yhteensä yhdeksän osakilpailua, joista seitsemän supersuurpujottelussa. Hänen vanhempansa, äiti Hanni Wenzel ja isä Harti Weirather, ovat molemmat entisiä alppihiihtäjiä.