stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Täplähyeena
Taksonomia ja evoluutio

Täplähyeenan kuvasi virallisesti kansainväliselle tiedeyhteisölle vuonna 1777 saksalainen luonnontieteilijä Johann Christian Polycarp Erxleben. Tieteellinen nimi tulee muinaiskreikan sanoista krokoutas ja krokos, joka viittaa krookukseen eli sahramiin. Nimellä viitataan ”sahraminkeltaiseen”. Latinaksi käännettynä siitä saadaan sana Crocuta. Krokoutas -nimitys on peräisin roomalaiselta Gaius Plinius Secundukselta, joka käytti nimeä Etiopiassa elävästä tuntemattomasta villieläimestä, joka saattoi olla hyeena.
Täplähyeena on yksi hyeenojen heimon neljästä nykyisestä lajista, ja muodostaa heimossa oman Crocuta-sukunsa. Kaikki nykyään elävät täplähyeenat luetaan Crocuta crocuta crocuta -nimialalajiin. Lajin fossiileja on kuitenkin löytynyt Afrikan lisäksi myös Euroopasta ja Aasiasta. Varhaisimmat löydetyt Crocuta-suvun fossiilit ovat plioseenikaudelta noin 3,7 miljoonan vuoden takaa. Suku kehittyi Afrikassa, mutta levisi jo varhain sen ulkopuolelle. Täplähyeenojen levinneisyys oli laajimmillaan pleistoseenikaudella, jolloin sukua tavattiin laajalti Euraasiassa. Euroopassa ja Länsi-Aasiassa elänyt luolahyeena (C. c. spelaea) oli täplähyeenan alalaji, joka eli vielä viime jääkauden aikana.
Anatomia

Täplähyeena on muita hyeenoja raskasrakenteisempi, ja sillä on muista poiketen täplikäs turkki. Etuvartalo on erityisen vahvarakenteinen, ja sitä korostavat takajalkoja paljon pidemmät etujalat. Ruumiinrakenteensa ansiosta se jaksaa juostessaan kantaa suuriakin lihakimpaleita. Matala ja pyöreähkö takaruumis on vaikea kohde mahdollisille vihollisille. Lisäksi takaruumiin muodon takia hyeenojen juoksutyyli on laukkamainen, mutta koomiselta näyttävä tyyli kuluttaa kuitenkin vain vähän energiaa ja mahdollistaa pitkät ruoanhakumatkat. Useimmista nisäkkäistä poiketen täplähyeenanaaraat ovat koiraita kookkaampia; täplähyeenanaaras painaa yleensä noin 55–70 kilogrammaa, koiras 45–60 kilogrammaa. Suurimmat naaraat voivat olla jopa yli 80 kilogramman painoisia. Täplähyeenan ruumiinpituus on kuonosta hännänpäähän 95–160 senttimetriä ja säkäkorkeus on 80–90 senttimetriä. Mustaan hännänpäähän päättyvä häntä on tuuhea, ja sen pituus on 30–36 senttimetriä. Hännän pituudesta 2/3 muodostuu hännän luista ja loppuosa koostuu pelkistä karvoista.
Täplähyeenojen väritys vaihtelee suuresti. Turkin pohjaväri vaihtelee harmaanvalkeasta kellertävään. Turkissa on kyljissä ja raajojen yläosissa tummia täpliä. Täplät kertovat hyeenan iän, sillä ne hälvenevät eläimen vanhetessa. Pää ja jalat ovat tummanruskeat tai harmahtavat. Kuono on musta ja korvat pyöreät. Päälaki ja posket ovat punertavat.. Pitkä turkki on karkea ja villamainen. Leuat ovat suhteessa vahvemmat kuin millään muulla nisäkkäällä. Niillä on jopa 454 kilogramman purentavoima, joilla se murskaa helposti luita. Jo vuoden ikäisenä täplähyeena voi purra 273 kilogramman voimalla; tällaisella käytöllä hampaat kuluvat paljon. Hyeenan hampaat muistuttavat melko paljon koiraeläinten hampaita, ja terävillä etuhampailla se repii lihaa vaivatta. Poskihampaat ovat suipot ja terävät, ja ne soveltuvat hienontamiseen ja luun murskaamiseen. Silmät ovat enemmän koiramaiset kuin kissamaiset, ja niiden verkkokalvosta puuttuu heijastava kerros. Täplähyeenan yönäkö on silti hyvä.
Täplähyeenanaarailla on erikoinen klitoris, joka muistuttaa muodoltaan ja pituudeltaan erittäin paljon koiraan penistä. Lisäksi naaraan häpyhuulet ovat kivespussien muotoiset. Koiraan lailla myös virtsaputki kulkee klitoriksessa, joka toimii myös ahtaana synnytyskanavana. Koiraan ja naaraan erottaakin toisistaan parhaiten naaraan suuremman koon ja nisien perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö

Täplähyeenan laaja levinneisyys ulottuu lähes kaikkialle Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan, lukuun ottamatta sademetsiä ja mantereen eteläisintä osaa.. Erityisen tiheästi lajia esiintyy Ngorongoron kraatterialueella Tansaniassa sekä Guinean ja Sudanin savannialueilla. Vielä pleistoseenikaudella täplähyeenaa tavattiin myös Euraasiassa, mutta sittemmin se hävisi alueelta.
Nykyään lajia esiintyy savanneilla, puoliaavikoilla sekä erilaisissa metsissä: avoimilla metsämailla, tiheissä metsissä ja vuoristometsissä jopa 4 000 metrin korkeuteen saakka. Hyeenan esiintyminen on varsin laikuttaista ja erityisesti läntisessä Afrikassa sen esiintyminen on keskittynyt suojelualueille. Laji ei tule toimeen yhtä kuivassa ympäristössä kuin sen sukulaislajit juova- ja ruskohyeena, mutta lajien levinneisyys menee silti monilla alueilla päällekkäin.
Täplähyeenojen reviirien koko vaihtelee suuresti. Elinalueen kokoon vaikuttaa erityisesti alueella olevan ravinnon määrä. Yleensä täplähyeenat kuitenkin etsivät ravintonsa pienemmältä alueelta kuin rusko- ja juovahyeenat.
Elintavat > Reviirikäytös

Täplähyeenat viettävät noin 20 tuntia vuorokaudesta vain leväten, ja ovat aktiivisia pääasiassa öisin. Päivänsä ne viettävät mieluusti maakoloissa. Reviirin koko on 40–1 000 neliökilometriä. Ne tekevät usein pitkiäkin saalistusmatkoja kauas varsinaisen reviirin ulkopuolelle ja seuraavat vaeltavia eläinlaumoja jopa yli 80 kilometrin päähän. Täplähyeenat pärjäävät useita päiviä ilman vettä, mutta reviirin täytyy silti aina sisältää juomapaikka ja yhteinen pesäluola-alue, joka on klaanin keskus. Reviirillä voi keskuspesän lisäksi olla myös muita vähemmän tärkeitä lepoluolia. Vaelluksista huolimatta täplähyeenat ovat hyvin reviiritietoisia. Etenkin silloin, kun ravintoa on paljon saatavilla, reviiristä saatetaan pitää hyvää huolta. Täplähyeenat partioivat säännöllisesti reviirinsä rajoja. Partioivat täplähyeenat viestittävät läsnäolostaan jättämällä hajumerkkejä reviirin rajoille peräaukon yläpuolella sijaitsevan anaalipussista, jonka sisäpinnan rasvakudos erittää paksua ja pistävänhajuista tahnaa. Ne viestivät myös äänekkäällä ja matalalla ’uuuuu-uuu’-ulvonnalla, joka kantaa jopa viiden kilometrin päähän. Tällöin ne laskevat päänsä alas, jolloin ääni kulkee maata pitkin. Jokaisella täplähyeenayksilöllä on omanlaisensa ääni. Yksi tunnetuimmista äänistä on matalalta korkeammaksi ääntyvä oooooo-up tai esimerkiksi yleisessä hälinässä saalista syödessä päästettävät kiljuvat, vinkuvat ja hihittävät äänet. Täplähyeenat käyttävät hajumerkkeinä myös vakiintuneita käymälöitään ja varpaanvälien rauhasia. Mikäli hyeenaryhmä kohtaa reviirin rajalla toisen klaanin, ne voivat ryhmittyä riveittäin vastakkain. Tällöin ne ryntäävät toisiaan kohti ulvoen ja muristen. Loukkaantumisia sattuu silti hyvin harvoin, ja kohtaamiset jäävät uhkailuun, jopa silloinkin, kun kilpaileva ryhmä ylittää reviirin rajan.
Elintavat > Klaani

Täplähyeenat elävät noin 3–80 yksilön laumoissa eli klaaneissa. Niiden koko riippuu saaliseläinten määrästä ja elinalueen sijainnista. Klaanien koko on Itä-Afrikassa keskimäärin 45 eläintä, mutta Etelä-Afrikassa vain 12. Klaanien sosiaalinen arvojärjestys on hyvin pitkälle kehittynyt. Naaraat ovat aina koiraita korkeammassa asemassa, iästä riippumatta. Johtavat naaraat tönivät ja purevat muita lauman jäseniä ja vievät alempiarvoisilta tilaisuuden tullen myös ruuan, ja koiras luovuttaa makuupaikkansa aina naaraalle. Arimmat koiraat jopa piileskelevät naaraiden selkien takana. Eri hyeenayksilöiden väliset liittoumat ja suhteet ovat tärkeitä, ja niitä vahvistetaan jatkuvasti. Ne esimerkiksi voivat saalistaa yleensä vain tiettyjen klaanin yksilöiden kanssa. Ne myös lepäävät ja nukkuvat yhdessä ja asettavat toisensa aina etusijalle. Hallitsevat naaraat viettävät suurimman osan ajastaan keskuspesällä, vaikka niillä ei olisi pentuja. Alempiarvoisille yksilöille keskuspesällä on vähemmän merkitystä aikana, jolloin niillä ei ole pentuja. Keskuspesä on silti tärkeä kokoontumispaikka, jossa klaanin mahdolliset alaryhmät kokoontuvat muutaman päivän tai viikon välein.
Naaraat pysyvät synnyinlaumassa koko ikänsä, mutta koiraat jättävät sen 2–5-vuotiaina ja yrittävät saada paikan toisessa laumassa. Uusi tulokas joutuu usein odottamaan kuukausia ennen kuin se hyväksytään. Tällöin se joutuu aloittamaan klaanin arvoasteikon alhaisimpana jäsenenä. Se nousee vähitellen ylöspäin vanhojen koiraiden kuollessa ja uusien tullessa ryhmään. Ne yrittävät vain satunnaisesti parantaa asemaansa taistelemalla, ja urosten väliset tappelut ovatkin erittäin harvinaisia. Koiraat käyttävät paljon aikaansa luomalla suhteita naaraisiin. Pääosan ajasta täplähyeenat viettävät yksikseen tai pieninä ryhminä, ja kokoontuvat yhteen vain pesällä, saaliilla tai reviirin puolustuksen aikana. Naaraat antavat vain kaikkein kilteimpien koiraiden paritella ja varmistavat näin pysyvänsä lauman johdossa. Ne perivät asemansa jo syntyessään, ja arvoasema voi säilyä koko niiden elämän ajan.
Klaanin jäsenillä on tiettyjä tervehdysrituaaleja. Yleensä hierarkian alempiarvoinen jäsen tekee aloitteen. Ylempiarvoinen hyeena kiertelee tervehtijää ja lähestyy tätä sivulta. Ne myös nuuhkivat toistensa kuonoa, suuta ja kasvoja. Sen jälkeen ne asettuvat rinnakkain kuono häntäpäätä kohti ja nuuhkivat toistensa sukuelimiä. Toisinaan vain hallitseva naaras nuuhkii alempiarvoisen elimiä, koska se ei anna lupaa omiensa tarkasteluun.
Ekologia

Täplähyeena on yksi Afrikan viidestä suurpedosta. Sillä on suuri merkitys alueensa ekosysteemille. Täplähyeenat pitävät saaliseläinten kannan terveenä karsimalla siitä vanhat ja sairaat yksilöt. Lisäksi ne hävittävät tehokkaasti raatoja, joista voisi kehittyä tautipesäkkeitä. Täplähyeena kilpailee ravinnosta leijonien, gepardien, leopardien,
sakaalien, korppikotkien ja savannikoirien kanssa. Ne vievät erityisesti gepardeilta ja leopardeilta niiden saaliit. Ne ovat myös selvästi savannikoiria vahvempia, ellei niiden lukumäärä ole liian suuri, jolloin osat voivat jopa vaihtua. Tiheät hyeenakannat voivat vaikuttaa hyvin haitallisesti paikallisiin gepardi- ja savannikoirakantoihin yhdessä leijonien kanssa. Leijona on täplähyeenan pahin kilpailija ja ainoa luonnollinen vihollinen. Niillä on jatkuvasti keskenään kahakoita saaliista ja reviireistä. Hyeenat pystyvät tappamaan helposti naarasleijonan laumana. Lisäksi ne tappavat pentuja. Vastaavasti leijonat tappavat aikuisia hyeenoja ja niiden pentuja. Lajien välisiä sotia laukaisee erityisesti kuivuus ja ravinnonpuute. Tuolloin ne loukkaavat reviirien rajoja helpoiten ja toinen osapuoli yrittää puolustaa aluettaan. Urosleijonat ovat vaarallisimpia vihollisia.
Täplähyeena ja ihminen > Historialliset käsitykset

Täplähyeenan ja ihmisen yhteiselosta on löydetty todisteita esihistoriallisista luolamaalauksista Euroopasta, joissa on kuvattu täplikkäitä petoja
Kristinuskon alkuajoilta keskiaikaan hyenojen uskottiin voivan vaihtaa vuosittain sukupuolta ja mieltyneen hautojen ryöstelyyn. Englantilainen tutkimusmatkailija-kirjailija Walter Raleigh vuonna 1614 julkaistussa teoksessaan History of the World uskoi että hyeena ei ollut mukana Nooan arkissa, ja piti sitä muulin kaltaisena hybridinä. Vuonna 1656 Etelä-Afrikassa säädettiin ensimmäiset lait petojen hävittämiseksi. Hyeenat tunnettiin ”susina” ja tapetuista eläimistä maksettiin tapporahaa. Hyeenojen hävittäminen tuholaisina oli tavallista Itä-Afrikan suojelualueilla 1900-luvun puoliväliin asti.
Täplähyeena ja ihminen > Afrikan kansantaruissa

Käsitykset täplähyeenasta ovat vaihtelevia eri etnisten ryhmien myyteissä ja saduissa. Itä-Afrikassa asuvien rungujen mytologiassa täplähyeenaa kuvaillaan auringon eläimeksi, joka ensimmäiseksi tuo auringon lämmön kylmään maahan. Länsi-Afrikan kansantaruissa ne sen sijaan kuvaavat usein haureutta, irstaita elämäntapoja, hyville elämäntavoille päinvastaista käytöstä ja muuta ei toivottua toimintaa. Tansanian kagurut ja Etelä-Senegalin kujamaatit kuvaavat hyeenoja syömäkelvottomiksi ja ahneiksi hermafrodiiteiksi. Bouda-heimon jäsenien väitetään pystyvän muuntautunmaan hyeenoiksi. Uskomus ihmishyeenoihin on niin vakiintunut Bornon osavaltiossa Nigeriassa että, jopa paikalliseen kieleen kuuluu erityinen sana, bultungin, joka tarkoittaa: "Minä muutan itseni hyeenaksi". Kenian ja Tansanian maasai-heimo jättää vainajansa hyeenojen hävitettäväksi.
Täplähyeena ja ihminen > Hyeena ja elinkeinot

Täplähyeenat aiheuttavat usein vahinkoa saalistaessaan karjaa kuten vuohia ja lampaita erityisesti silloin, kun niiden reviiri on lähellä ihmisasutusta. Hyökkäysten määrä ja laajuus vaihtelevat huomattavasti. Toisinaan täplähyeenojen tiedetään hyökänneen myös ihmisen kimppuun aiheuttaen muutamia kuolemantapauksia. Paikoin niitä vainotaankin ankarasti tuhoeläiminä. Hyeenat ja ihmiset pystyvät joskus myös elämään rinnakkain. Eräissä afrikkalaiskylissä hyeenat saavat kuljeskella rauhassa, koska ne ovat jätteiden syöjinä hyödyllisiä. Niitä saatetaan joskus jopa ruokkia sen edistämiseksi.
Toisaalta täplähyeenat ovat myös kiinnostava kohde safarimatkoilla. Lisäksi paikoitelleen niitä urheilumetsästetään, tai ammutaan ravinnoksi tai lääkkeiksi. Turkilla sen sijaan ei ole kaupallista arvoa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Täplähyeena (Crocuta crocuta)
ITIS: Crocuta crocuta (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Crocuta crocuta, the Spotted hyaena (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Crocuta crocuta:  Wikidata: Q178089  Wikispecies: Crocuta crocuta  ADW: Crocuta_crocuta  BioLib: 2122  BOLD: 359598  CoL: ZL56  EoL: 311569  GBIF: 5218781  iNaturalist: 41886  IRMNG: 11068533  ITIS: 621907  IUCN: 5674  MDD: 1006071  MSW: 14000684  NCBI: 9678  Observation.org: 79431  Paleobiology Database: 53881  Paleobiology Database: 53881  TSA: 5287 
Canis crocuta:  Wikidata: Q109647086  GBIF: 8832574  ZooBank: 49E372D1-2415-4A2A-BEA4-BD46B1ACF36E 
Crocuta macrodonta -lajin hyeenan kallo hongkongilaisessa museossa.
Ulkonäöstään huolimatta täplähyeena ei ole läheistä sukua koiraeläimille, vaan on sivettieläinten ja kissaeläinten sukulainen.
Kaksi täplähyeenaa gepardilta varastamansa impalan kimpussa.
Täplähyeenaemo kahden poikasensa kanssa Tansaniassa Ngorongoron kraatterissa.
Täplähyeena turistien suosimalla Masai Maran kansallisella suojelualueella.
Roger Vangheluwe

Roger Vangheluwe.
Roger Joseph Vangheluwe (s. 7. marraskuuta 1936) on belgialainen katolisen kirkon pappi, joka toimi Bruggen piispana vuosina 1985–2010.
Vangheluwe syntyi Roeselaressa, Belgiassa. Hänet vihittiin papiksi 1. helmikuuta 1963 ja hän on opiskellut teologian lisensiaatiksi sekä matematiikan kandidaatiksi. Vuosina 1968–1984 hän toimi professorina pappisseminaarissa Bruggessa. Vangheluwe vihittiin Bruggen piispaksi 3. helmikuuta 1985 ja hän toimi virassa 25 vuotta. Erotessaan huhtikuussa 2010 hän oli Belgian pitkäaikaisin katolinen piispa.
Vangheluwe erosi piispanvirasta 23. huhtikuuta 2010 tunnustettuaan seksuaalisesti hyväksikäyttäneensä veljenpoikaansa toimiessaan vielä pappina. Hän muutti eronsa jälkeen trappistiluostariin, josta muutti pois myöhemmin.
Budan kukkulat

Budan kukkulat Unkarissa
Näkymä Budan kukkuloille.
Budan kukkulat (unk. Budai-hegység) on matala vuorijono Budapestin länsiosissa, Budassa. Sen korkein ja samalla Budapestin korkein kohta on 529 metriin kohoava János-hegy. Muita korkeita kukkuloita ovat Hármashatár-hegy (497 metriä) ja Széchenyi-hegy (471 metriä). Kukkuloilla menee monia kävelyreittejä, ja viikonloppuisin osa reiteistä on täynnä ihmisiä. Kukkuloilla kulkee lastenrautatie Gyermekvasút, jonka henkilökuntana on pääasiassa 10–14-vuotiaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Budan kukkulat Wikimedia Commonsissa
Mustavatsamuura

| Mustavatsamuura |
| --- | --- |
 Mustavatsamuurakoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Kapustarintamuurat Formicivora
Laji::  melanogaster
Kaksiosainen nimi
 Formicivora melanogaster  Pelzeln, 1868 

Katso myös
   Mustavatsamuura Wikispeciesissä   Mustavatsamuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustavatsamuuranaaras.
Mustavatsamuura (Formicivora melanogaster) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustavatsamuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Paraguayssa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 4 460 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Neitopuumuura

| Neitopuumuura |
| --- | --- |
 Neitopuumuurakoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Puumuurat Thamnophilus
Laji::  praecox
Kaksiosainen nimi
 Thamnophilus praecox  Zimmer, 1937 

Katso myös
   Neitopuumuura Wikispeciesissä   Neitopuumuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Neitopuumuura (Thamnophilus praecox) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Neitopuumuuranaaras.
Neitopuumuuraa tavataan itäisessä Ecuadorissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 10 500 km2.
The Waste Tide

| Jättömaa> The Waste Tide (荒潮) |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Chen Qiufan
Kieli:  kiina
Genre:  tieteiskirjallisuus
Julkaistu:  2013
ISBN:  9787535462398
Suomennos
Suomentaja:  Rauno Sainio
Kansitaiteilija:  Tuomo Parikka
Kustantaja:  Aula & Co
Julkaistu:  2021
Sivumäärä:  389
ISBN:  9789523641679
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jättömaa (荒潮) on kiinalaisen Chen Qiufanin tieteisromaani, joka on voittanut Xingyun-palkinnon.
Kirja sijoittuu lähitulevaisuuteen dystopiseen Kiinaan.
Englanninkielisen käännöksen The Waste Tide on tehnyt Ken Liu.
John Paul Jones (sotilas)

George Bagby Matthewsin maalaama postuumi muotokuva noin vuodelta 1890.
"Piraatti Paul Jones". Brittiläinen karikatyyrikaiverrus.
John Paul Jones (oik. John Paul, 6. heinäkuuta 1747 – 18. heinäkuuta 1792) oli Yhdysvaltain vapaussodan ensimmäinen tunnettu merisankari.lähde?
John Paul Jones syntyi vuonna 1747 Arbiglandin kartanossa Etelä-Skotlannin rannikolla. John Paulin isä oli puutarhuri Arbiglandissa ja hänen äitinsä oli MacDuff-klaanin jäsen.lähde? John Paul otti käyttöön nimen John Jones, kun hän pakeni veljensä kotiin Fredericksburgiin, Virginiaan vuonna 1773 väistääkseen pyövelin Tobagossa, kun häntä oli syytetty hänen komennossaan olleen merimiehen murhasta.lähde?  Näin hän alkoi käyttää nimeä John Paul Jones, kuten hänen veljensä oli hänelle ehdottanut Amerikan vallankumouksen alussa.lähde?
John Paul Jones nimitettiin Yhdysvaltojen vapaussodan alussa siirtokuntien Euroopan-laivaston komentajaksi väliaikaisen kommodorin arvoisena.  Hän sai vakituisen kommodorin arvon voitettuaan fregatillaan Bonhomme Richardin huomattavasti voimakkaamman Kuninkaallisen laivaston fregatin HMS Serapisin Flamborough Headin taistelussa.lähde? Näin John Paul Jonesista tuli ensimmäinen oikea yhdysvaltalainen merisankari ja arvostettu taistelukomentaja. Hän palveli myöhemmin Venäjän keisarikunnan laivastossa amiraalina.lähde? Jones ei ollut läheskään yhtä taitava poliitikkona kuin merisotilaana ollessaan laivaston komentajana aikakaudella, jolloin politiikka määräsi kannatuksenselvennä, tuenselvennä ja yleisen menestyksenselvennä taistelujen välillä.lähde?
Hänet oli alun perin haudattu Pariisiin, vietettyään viimeiset vuotensa ulkomaillaselvennä, mutta lopulta vuonna 1913 hänen jäännöksensä sijoitettiin sarkofagiin Yhdysvaltojen Laivastoakatemian kappelin kryptaan Marylandin Annapolisiin, seremoniallisin menoin jotka tekivät kunniaa "amerikkalaisen laivaston isäksikin" (engl. Father of the American Navy) nimitetyllelähde? komentajalle.
RoboCop 3

| RoboCop 3 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fred Dekker
Käsikirjoittaja:  Frank Miller Fred Dekker
Perustuu:  Edward Neumeierin ja Michael Minerin hahmoihin
Tuottaja:  Patrick Crowley
Säveltäjä:  Basil Poledouris
Kuvaaja:  Gary B. Kibbe
Leikkaaja:  Bert Lovitt
Pääosat:  Robert Burke Remy Ryan Nancy Allen Rip Torn John Castle Jill Hennessy Mako C. C. H. Pounder Robert Do'Qui Bruce Locke
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Orion Pictures
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  Ranska 7. heinäkuuta 1993 Yhdysvallat 5. marraskuuta 1993 Suomi 9. kesäkuuta 1995
Kesto:  104 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  22 miljoonaa dollaria
Tuotto:  10,6 miljoonaa dollaria
Edeltäjä:  RoboCop 2
Seuraaja:  RoboCop Returns
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
RoboCop 3 on vuoden 1993 science fiction -toimintaelokuva, jonka ohjasi Fred Dekker ja käsikirjoitti Frank Miller. Se on RoboCop-sarjan kolmas elokuva ja nimiroolissa näytteli Peter Wellerin sijaan Robert John Burke. Weller kieltäytyi roolista, koska oli jo aloittanut elokuvan Alaston lounas kuvaukset, ja hänestä RoboCopin esittäminen oli fyysisesti liian rankkaa. Elokuva sai muun muassa Saturn-ehdokkuuden parhaasta tieteiselokuvasta ja parhaasta naissivuosasta.lähde?
Juoni

Detroitia hallitseva suuryritys OCP on aloittanut asukkaiden pakkohäädöt, jotta yhtiö voisi rakentaa oman kaupunkinsa Delta Cityn Detroitin paikalle. OCP:n toimitusjohtajan huolen aiheena on OCP:n pian lähestyvä konkurssi ja OCP:n erikoisjoukkojen johtajan Paul MacDaggettin murheena kapinalliset, jotka vastustavat pakkohäätöä. Hän saa apua japanilaiselta Kanemitsu -yhtiöltä, joka tuo mukanaan Yhdysvaltoihin ninjarobotteja päästäkseen eroon kapinallisista. RoboCop asettuu kapinallisen puolelle ja ryhtyy sotimaan McDaggettiä, sekä hänen joukkojaan vastaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Robert Burke  | … |  RoboCop   |
|  Nancy Allen  | … |  Anne Lewis   |
|  Rip Torn  | … |  toimitusjohtaja   |
|  John Castle  | … |  Paul McDaggett   |
|  Jill Hennessy  | … |  Marie Lazarus   |
|  CCH Pounder  | … |  Bertha   |
|  Mako  | … |  Kanemitsu   |
|  Robert Do'Qui  | … |  kersantti Warren Reed   |
|  Remy Ryan  | … |  Nikko   |
|  Bruce Locke  | … |  Otomo   |
|  Stanley Anderson  | … |  Zack   |
|  Stephen Root  | … |  Coontz   |
|  Daniel von Bargen  | … |  Moreno   |
|  Felton Perry  | … |  Johnson   |
|  Bradley Whitford  | … |  Fleck   |
Vastaanotto

Elokuvan 22 miljoonan dollarin budjettiin nähden lipputulot jäivät hyvin alhaisiksi, sen tuottaessa ainoastaan yli puolet vähemmän, eikä RoboCop 3 saanut erityisemmin kiitosta kriitikoiltakaan. Washington Postissa Richard Harrington arvosteli elokuvaa sanomalla sen olevan "hädin tuskin mukaansatempaava ja enimmillään suoranaisen hölmö, ja lavastukset sekä tehosteet paljastavat sen supistetun budjetin." Chicago Sun Timesissa kriitikko Roger Ebert antoi elokuvalle 1½ tähteä kyseenalaistamalla hahmon pitkäikäisyyttä ja vertaamalla sarjaa Detroitin autotehtaan liukuhihnatuotantoon, minkä suhteen Ebert sanoikin: "Miksi he itsepintaisesti jatkavat tällaisen pinnoittamista? Koska luulen RoboCopin olevan vain brandinimi, ja tämä on tämänvuotinen malli. Se on vanha perinne Detroitissa ottaa vanha tyyli ja lätkäistä siihen tuoretta kromipintaa."