stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luoteismari

| Luoteismari |
| --- | --- |
Oma nimi:  Йөтнӫмӓл-кӓсвел маре йӹлмӹ Jůtnṳ̊mäl-käsvel mare jÿlmÿ
Tiedot
Alue:  Venäjä
Puhujia:  7 000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  uralilaiset kielet
Kieliryhmä:  suomalais-ugrilaiset kielet suomalais-volgalaiset kielet volgalaiset kielet marin kieli
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  -
ISO 639-3:  -
 Ohje 
Marin päämurteiden levinneisyys 1900-luvun alussa englanninkielisellä kartalla suomalaisen tutkimusryhmän mukaan. 1a. vuorimari, 1b luoteismari; 2a vuorimari ja 2b itämari.
Luoteismari (Маре йӹлмӹ) on uralilainen kieli ja vuori- ja niittymarin läheinen sukulainen. Yhdessä vuorimarin kanssa luoteismari muodostaa länsimarin kielen murreryhmän. Luoteismaria puhuvat luoteismarit asuvat Venäjällä pääasiassa Jaranskin, Tužan, Kiknurin ja Santšurskin piireissä Kirovin alueella, Tonšajevon, Šarangan ja Tonkinon piireissä Nižni Novgorodin alueella sekä osittain Kilemaryn ja Medvedevon piireissä Marin tasavallassa. Kieltä kirjoitetaan kyrillisillä kirjaimilla, mutta sillä ei ole virallista asemaa yhdessäkään Venäjän federaatiosubjektissa.
Kummankaan marin kirjakielen ja luoteismarin välillä ei vallitse täyttä keskinäistä ymmärrettävyyttä. Ensimmäinen luoteismarinkielinen kirja Маре букварь (Mare bukvar) painettiin vuonna 1995, jolloin murteesta tuli kolmas kirjallisesti käytetty marin kielen muoto.
Murteet

Jaranskin murre - puhujamäärältään suurin ja laajimmalle levinnyt murre, luoteismarin standardimuoto.
Kiknurin alamurre
Tužan alamurre
Santšurskin alamurre
Šarangan murre - lähimpänä vuorimaria
Tonšajevon murre
Lipšan murre
Aakkosto

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Ӓ ӓ | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё |
| Ж ж | З з | И и | Й й | К к | Л л | М м | Н н |
| ҥ | О о | Ӧ ӧ | Ө ө | Ӫ ӫ | П п | Р р | С с |
| Т т | У у | Ӱ ӱ | Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш |
| Щ щ | ъ | Ы ы | Ӹ ӹ | ь | Э э | Ю ю | Я я |
Kirjallisuutta

Moisio A., Saarinen S. Tscheremissisches Wörterbuch / Lexica Societatis Fenno-Ugricae, XXXII. Helsinki, 2008.
Дмитриев С. Д., Дмитриева В. М., Тужаров Г. М. Маре букварь: (учебник для первого класса). Йошкар-Ола, 1995.
Иванов И Г., Тужаров Г. М. Северо-западное наречие марийского языка / Диалекты марийского языка. Вып. I. Йошкар-Ола, 1970.
Иванов И Г., Тужаров Г. М. Словарь северо-западного наречия марийского языка / Диалекты марийского языка. Вып. II. Йошкар-Ола, 1971.
Utyatin A.Tataarilainat Sharangan murteessa // XXII Международная студенческая конференция по финно-угроведению. Тезисы докладов. - Йошкар-Ола, 2006. - С. 23.
Pietarinkalat (heimo)

| Pietarinkalat |
| --- | --- |
 Hopeapietarinkala (Zenopsis conchifera)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Pietarinkalat Zeiformes
Heimo::  Pietarinkalat  Zeidae  Latreille, 1825
Suvut
 Zenopsis  Zeus 
Katso myös
   Pietarinkalat (heimo) Wikispeciesissä   Pietarinkalat (heimo) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pietarinkalat (Zeidae) on pietarinkalojen lahkoon kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä lämpimistä ja lauhkeista vesistä.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat pietarinkalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu oligoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 2 sukua ja 5–6 lajia, muun muassa pietarinkala (Zeus faber), hopeapietarinkala (Zenopsis conchifera) ja peilipietarinkala (Zenopsis nebulosus). Aikaisemmin tähän heimoon kuuluneita sukuja ja lajeja on sittemmin siirretty kuuluvaksi muihin heimoihin. Pietarinkalalajit ovat keskikokoisia kaloja, jotka voivat kasvaa tyypillisesti 22–90 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat korkea ja litteä ruumis, suuret silmät ja suu ja piikikäs selkäevä. Heimon kalat ovat suomuttomia tai suomut ovat hyvin pienet ja alkeelliset. Väriltään pietarinkalalajit ovat usein hopeanharmaita tai punertavia.
Levinneisyys ja elintavat

Pietarinkaloihin kuuluvia lajeja elää Atlantissa, Intian valtameressä ja Tyynessämeressä lämpimissä ja lauhkeissa vesissä lähellä pohjaa tyypillisesti 100–400 metrin syvyydessä. Heimon lajien ravinto koostuu muista kaloista, äyriäisistä ja mustekaloista. Monet pietarinkalalajeista ovat hyviä ruokakaloja.
Finnderby

Finnderby on Ypäjällä vuosittain vuodesta 1973 lähtien järjestetty suuri kolmipäiväinen hevostapahtuma, jossa kilpaillaan este- ja kenttäratsastuksessa. Järjestäjänä toimii Ypäjän hevosopisto. Tapahtuma kerää hevosihmisiä ympäri maailmaa kilpailemaan ja katsomaan. Vuonna 2010 Finnderby järjestettiin 37. kerran. Kilpailujen aikaan kilpailualueen lähistöllä on "kauppa-alue", jolla hevostarvikeliikkeet ja vastaavat myyvät tuotteitaan.
Tapahtuman pääkilpailu on Finnderby-luokka, joka on kansainvälinen kolmen tähden kilpailuksi luokiteltu estekilpailu. Perinteiseen Finnderby-rataan sisältyy paljon erikoisesteitä. Myös muita eritasoisia esteluokkia sekä muiden lajien kilpailuluokkia ratsastetaan. Vuoden 2010 Finnderbyn yhteydessä järjestettiin kahden tähden kansainvälinen Mannerheim-kenttäkilpailu, kenttäratsastuksen SM-kilpailu sekä kansallisen tason kouluratsastusluokkia.
Useimmin Finnderbyn on voittanut Christopher Wegelius, neljä kertaa vuosina 1973, 1975, 1984 ja 1994. Kahdesti ovat voittaneet Daniel Schultze (1982 ja 1987), Mikael Forsten (1996 ja 1997), Pinja Immonen (2001 ja 2002) sekä  Mikael Wahlman (2012 ja 2015). Ratsuista kaksi voittoa ovat saavuttaneet Forstenin hollanninpuoliveriori Invitation, Immosen tilastoruuna Ramzes ja Wahlmanin Silvercup. Vuonna 2016 Finnderbyn voitti John Antell.
Voittajat 1973–2017

| Vuosi | Ratsastaja | Hevonen |
| --- | --- | --- |
| 1973 |  Christopher Wegelius | No Girls |
| 1974 |  Per Fresk | Ylva |
| 1975 |  Christopher Wegelius | Trixie |
| 1976 |  Tom Gordin | Last Chance |
| 1977 |  Viktor Nenahov | Imperial |
| 1978 |  Kristian Maunula | Bawian |
| 1979 |  Peter Wernke | Daniela |
| 1980 |  Veikko Heikkilä | Amigo II |
| 1981 |  Royne Zetterman | Bugatti |
| 1982 |  Daniel Schultze | Seute Deern |
| 1983 |  Juhani Eho | Edvin |
| 1984 |  Christopher Wegelius | Monday Morning |
| 1985 |  Satu Väihkönen | Little Gold |
| 1986 |  Marek Orlos | Arion |
| 1987 |  Daniel Schultze | Miss Gina |
| 1988 |  Anne-Marie Kynsilehto | Neopolitan |
| 1989 |  Marcel Dufour | Simply Magic |
| 1990 |  Rolf Byström | Cymbal |
| 1991 |  Geir Gulliksen | Solomon |
1992: ei kilpailtu
| 1993 |  Peik Andersin | Lancer |
| 1994 |  Christopher Wegelius | Irish Dream |
| 1995 |  Andrea Fuchs | Warlock |
| 1996 |  Mikael Forsten | Invitation |
| 1997 |  Mikael Forsten | Invitation |
| 1998 |  Svante Johansson | Oliver III |
| 1999 |  Susan Fagerström | Chicago II |
| 2000 |  Urmas Raag | Kingston II |
| 2001 |  Pinja Immonen | Ramzes |
| 2002 |  Pinja Immonen | Ramzes |
| 2003 |  Hanno Ellerman | Aprikossa |
| 2004 |  Mylène Diederichsmeier | Arthemis |
| 2005 |  Piia Pantsu | Oazis |
| 2006 |  Edward Little | Pulserate |
| 2007 |  Jenny Kainulainen | Dequita |
| 2008 |  Andreas Schou | Cancan 4 |
| 2009 |  Maria Heikkilä | Caricia |
| 2010 |  Philippe Le Jeune | Leo du Prairial |
| 2011 |  Raimo Aaltonen | Polyfino |
| 2012 |  Mikael Wahlman | Silvercup |
| 2013 |  Hanna Tardiveau | Winola |
| 2014 |  Essi Horttanainen | Amerante |
| 2015 |  Mikael Wahlman | Silvercup |
| 2016 |  John Antell | Denzel |
| 2017 |  Sari Lundén | Lasdiema |
Polyftaaliamidi

Tereftaalihappoon perustuvan polyftaaliamidin rakenne
Polyftaaliamidi eli PPA on polyamideihin kuuluva polymeeri, jonka valmistuksessa käytetään aromaattisia dikarboksyylihappoja ja alifaattisia diamiineja. Polyftaaliamideilla on korkean sulamispisteensä ja hyvän kestävyytensä vuoksi useita käyttökohteita.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Polyftaaliamidien valmistuksessa käytettävistä dikarboksyylihapoista vähintään 55 % on tereftaalihappoa tai isoftaalihappoa. Muut dikarboksyylihapot voivat olla alifaattisia, esimerkiksi adipiinihappoa. Diamiineina käytetään usein heksametyleenidiamiinia tai metyylipentanediamiinia. Polyftaaliamidien sulamispiste on polymeeriksi korkea, noin 294–332 °C. Aineen moolimassa on useimmiten 11 000–14 000 g/mol. Polyftaaliamidin lasisiirtymälämpötila on noin 50 °C ja kiteisyysaste 33–45 %. Tereftaalihaposta valmistetut polyftaaliamidit ovat kiteisempiä kuin isoftaalihaposta valmistetut, mikä johtuu siitä, että isoftaalihappo aiheuttaa polymeeriketjuun taitteen ja ketjun pakkautuminen ei ole yhtä täydellistä. Polyftaaliamidi ei reagoi useiden kemikaalien kanssa ja liukenee vain fenoleihin. Polyftaaliamidit kestävät hyvin kulutusta, eivät viru ja niiden mekaaninen kestävyys on hyvä. Polymeeri saattaa kuitenkin olla haurasta, ja sitkeyttä parannetaankin seostamalla mukaan lasikuitua. Polyftaaliamidien tiheys on 1,2–1,5 g/cm3, ja lasikuitu lisää tiheyttä.
Polyftaaliamideja valmistetaan kuumentamalla dikarboksyylihappoja diamiinien kanssa. Reaktio on tyypiltään polykondensaatioreaktio ja katalyyttinä käytetään happoja. Markkinoille polymeeri tuli vuonna 1991.
Polyftaaliamidia käytetään useissa korkeiden lämpötilojen kestoa ja kulutuksenkestoa vaativissa sovelluksissa. Niitä ovat muun muassa ajoneuvojen moottoreiden kuoret, pumput, kytkimet, autojen polttoaineputket, ajoneuvojen valaisinten osat, kodinkoneiden osat ja kaasuputket.
Helsinkimissio

| Helsinkimissio> Helsingin Kaupunkilähetys |
| --- | --- |
Perustettu:  1883
Perustaja:  Karl August Hildén
Tyyppi:  ekumeeninen järjestö
Toimiala:  yksinäisyystyö
Toiminnanjohtaja:  Tuula Colliander
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helsinkimissio ry. on vuonna 1883 perustettu sosiaalialan järjestö, jonka tehtävänä on vähentää yksinäisyyttä ja lisätä hyvinvointia. Helsinkimissio on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton.  Järjestö toimii noin sadan työntekijän ja tuhannen vapaaehtoisen voimin.
Historia

HelsinkiMission toiminta käynnistyy joulukuussa 1883 Helsingin huonomaineisimmassa kaupunginosassa, Punavuoressa. Järjestön nimi on tuolloin Helsingin kaupunkilähetys ja sen tehtävänä on köyhien auttaminen, puutteen ja hädän poistaminen.
Helsinkimissio vietti 140-vuotisjuhlaansa vuonna 2023. Helsinkimissio on tässä ajassa käynyt läpi suuria muutoksia.
Toiminta

Helsinkimissio toimii senioreiden, nuorten keskustelu- ja kriisityön, lapsiperheiden, työikäisten, katuväkivallan tekijöiden sekä erityisryhmien parissa. Helsinkimission Work to Belong -ohjelma vähentää yksinäisyyttä työelämässä, kun taas oppilaitoksiin suunnattu School to Belong -ohjelma vähentää yksinäisyyttä yläkoulu- ja toisen asteen oppilaitoksissa.
Ammattiosaamiseen ja vapaaehtoistoimintaan perustuvan työn tarkoituksena on etsiä, löytää ja auttaa yksinäisiä kaupunkilaisia sekä haastaa kaikki toimimaan yksinäisyyttä vastaan.
Helsinkimission toiminnanjohtaja on Tuula Colliander. Yhdistyksen hallituksessa ja valtuuskunnassa on edustettuna joukko Suomen elinkeinoelämän ja yhteiskunnan vaikuttajia. Valtuuskunnan puheenjohtajana on kauppaneuvos Hannu Tonteri sekä varapuheenjohtajina Sohlberg säätiön puheenjohtaja Tiina Tallberg ja kirja-alan asiantuntija Leena Majander-Reenpää. Hallituksen puheenjohtajana toimii Juha Ruotsalainen ja varapuheenjohtajana rahoitusjohtaja Mikko Hyttinen.
Nykyisin Helsinkimissio toimii valtakunnallisesti.lähde?
Toiminnanjohtajat

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Helsingin kaupunkilähetyksen ja Helsinkimission toiminnanjohtajina:
1906–1917: B. H. Päivänsalo
1917–1918: Hannes Sjöblom
1918–1921: Kullervo Immonen
1921–1933: B. H. Päivänsalo
1933–1971: Veikko Päivänsalo
1971–1983: Olavi Päivänsalo
1984–1998: Raimo Sinkkonen
1998–2018: Olli Valtonen
2018→ Tuula Colliander
Aiheesta muualla

https://www.hs.fi/kaupunki/art-2000002808736.html
Pikkurillimonarkki

| Pikkurillimonarkki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vangat Vangidae
Suku::  Rillimonarkit Philentoma
Laji::  pyrhoptera
Kaksiosainen nimi
 Philentoma pyrhoptera  (Temminck, 1836) 
Alalajit
 P. p. dubia  P. p. pyrhoptera 
Katso myös
   Pikkurillimonarkki Wikispeciesissä   Pikkurillimonarkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkurillimonarkki (Philentoma pyrhoptera) on vangoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö

Pikkurillimonarkki voi kasvaa noin 18 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Pikkurillimonarkkikoiraan pää ja selkä ovat väriltään siniset. Siivet ja pyrstö ovat väriltään alalajista riippuen joko punaruskeat tai siniset. Rinta on sininen ja vatsa harmahtava. Lajin naaras on päästään ja selästään harmahtavan ruskea sekä siivistään ja pyrstöstään punaruskea. Pikkurillimonarkin silmät ovat punaiset.
Levinneisyys ja elintavat

Pikkirillimonarkin levinneisyysalue ulottuu Thaimaan eteläosista, Malesiaan, Sumatralle ja Borneoon. Lajin elinympäristä ovat kuivat alankojen metsät ja myös suometsät. Laji liikkuu yleensä yksittäin tai pareittain metsien alakerroksissa ja voi liittyä sekäparviin. Pikkurillimonarkin ravintoa ovat hyönteiset.
Storbackenin tuulivoimapuisto

| Storbackenin tuulivoimapuisto Storbackens vindkraftspark |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Vöyri
Koordinaatit:  63°17′53″N, 22°27′47″E
Rakentaminen alkoi:  2019 
Sähköverkkoon:  2021 
Valmistunut:  2021 
Perustaja:  OX2 
Rakennuttaja:  OX2
Omistaja:  Infracapital 
Operaattori:  OX2 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  25–30 m 
Pinta-ala:  1,1 km² 
Tuulivoimalat:  7 × Vestas V150 (4,3 MW) 
Kapasiteetti:  30,1 MW  
Vuosituotanto:  100 GWh 
 fiStorbackenin tuulivoimapuisto 
Storbackenin tuulivoimapuisto on Pohjanmaalla Vöyrin Oravaisten kirkonkylän Storbackenilla sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 7 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 30 megawattia (tai 29,4 MW ) ja vuosituotanto on noin 100 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakentanut OX2, sen omistaa Infracapital, jonka tytäryhtiö Storbacken Wind Oy on, ja sitä operoi OX2.
Tuulivoimapuiston kaakkoispuolella 1,5 kilometrin päässä sijaitsee vuonna 2022 valmistunut Mörknässkogenin tuulivoimapuisto.
Yleistä

Storbackenin tuulipuisto sijaitsee neljä kilometriä Oravaisten kirkolta itään Storbackenilla. Voimala-alue sijaitsee Loholstretin, Storbackenin ja Björnkärretin maastoissa, jotka ovat pääosin metsätalouskäytössä. Matkaa merenrannikolle on viisi kilometriä. Voimaloiden huoltotiet tulevat joko lännestä Oravaisten tehtaalta tai pohjoisesta yhdystieltä 7230 (Jeppovägen) alkavalta kylätieltä. Tuulipuiston pituus on 2,3 kilometriä, leveys 0,9 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V150-mallia, jonka napakorkeus on 150 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 150 metriä, ja jonka kapasiteetti on 4,3 megawattia. Voimalat sijaitsevat 25–30 metrin korkeudella mpy.
Historiaa

OX2 ja Infracapital tekivät sopimuksen Storbackenin ja Kröpulnin tuulivoimapuistojen rakentamiseksi elokuussa 2019. Rakentaminen tapahtui vuosien 2019–2021 aikana ja perustyöt olivat Infra Buildersin vastuulla. Voimaloiden asentamisesta vastasi Vestas ja sähköverkon liittymisestä Herrfors. Tuulivoimapuisto valmistui ja testien jälkeen se luovutettiin omistajalleen Infracapitalille marraskuussa 2021. Tämän jälkeen OX2 on vastannut tuulipuiston teknisestä ja kaupallisesta hallinnoinnista.
Sasha Lane

| Sasha Lane |
| --- | --- |
 Sasha Lane vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1995 (ikä 29) Houston, Texas, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  2016–
Aiheesta muualla
IMDb
Sasha Lane (s. 29. syyskuuta 1995 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki elokuvadebyyttinsä Andrea Arnoldin ohjaamassa elokuvassa American Honey (2016), ennen kuin hän esitti metsästäjää C-20 Marvel Cinematic Universen Disney+-sarja Lokin ensimmäisellä tuotantokaudella.
Varhaiselämä

Lane syntyi Houstonissa, Texasissa, ja varttui Dallasissa. Hänen isänsä on afroamerikkalainen, ja hänen äitinsä on syntyperältään Uuden-Seelannin maori. Kun Lanen vanhemmat erosivat hänen ollessaan nuori, Lane muutti äitinsä luokse ja he muuttivat useita kertoja Dallasin lähellä ennen kuin asettuivat Friscoon. Hänellä on yksi veli, Sergio D'Arcy. Ennen näyttelijäksi tuloaan Lane kävi Liberty High Schoolia, jossa hän oli erottuva urheilija koripallo- ja yleisurheilujoukkueissa ja työskenteli myös emäntänä On the Border -ravintolassa Friscossa. Lane valmistui high schoolista vuonna 2014 ja jatkoi opintojaan Texas State Universityssä San Marcosissa, mutta jätti opinnot kesken.
Yksityiselämä

Vuonna 2015 Lane kertoi julkisesti olevansa biseksuaali ja vuonna 2018 hän kuvaili itseään homoseksuaaliksi. Vuonna 2020 hän synnytti tyttären.
Lanella on skitsoaffektiivinen häiriö. Vuonna 2016 hän asui Los Angelesissa.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Nimi | Rooli | Jaksot |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | American Honey | Star |  |
| 2018 | The Miseducation of Cameron Post | Jane Fonda |  |
| 2018 | Hearts Beat Loud | Rose |  |
| 2018 | Shrimp | Dominatrix | Lyhytelokuva |
| 2018 | After Everything | Lindsay |  |
| 2019 | Daniel Isn't Real | Cassie |  |
| 2019 | Hellboy | Monaghan Alice Monaghan |  |
| 2021 | If I Can't Have Love, I Want Power | The Seer | Musiikki elokuva |
| 2022 | How to Blow Up a Pipeline | Theo | Myös vastaava tuottaja |
| 2024 | Twisters | Lilly |  |
Filmografia > Televisio

| Vuosi | Nimi | Rooli | Jaksot |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | Amazing Stories | Alia | Jakso: "Signs of Life" |
| 2020 | Utopia | Jessica Hyde | 8 jaksoa |
| 2021 | Loki | metsästäjä C-20 | 3 jaksoa |
| 2022 | Conversations with Friends | Bobbi | Päärooli |
| 2023 | The Crowded Room | Ariana | Main role |
Aiheesta muualla

Sasha Lane Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei 
Muut:  IdRef
Xojelin piiri

| Xojelin piiri |
| --- | --- |
 Mizdaxqanin hautoja ja mausoleumeja.
 Piiri Karakalpakstanin kartalla.
Valtio:  Uzbekistan
Tasavalta:  Karakalpakstan
Perustettu:  1926
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Xojeli
Pinta-ala:  550 km²
Väkiluku (2024):  128 700
Xojelin piiri (karakalpakiksi Xojeli rayonı, uzb. Xoʻjayli tumani) on paikallishallintoalue Uzbekistaniin kuuluvan Karakalpakstanin tasavallan eteläosassa. Sen pinta-ala on 550 neliökilometriä ja asukasmäärä 128 700 henkeä (vuonna 2024). Piirin hallinnollinen keskus on Xojelin kaupunki.
Xojelin piiri rajoittuu luoteessa Shomanayn ja Qanlıkólin, koillisessa Nukusin ja kaakossa Taqıyatasin piireihin sekä lounaassa Turkmenistanin Daşoguzin maakuntaan. Amudarjan vasemmalla rannalla sijaitseva alue on etupäässä tasankoa, jonka läpi kulkee Qońıratin kanava ja muita kastelukanavia.
Vuonna 1926 perustettuun piiriin kuuluu yksi kaupunki, 1 taajama, 7 maaseudun itsehallintoaluetta ja 63 maaseutuasutusta. Kaupunkiväestön osuus on 64 prosenttia (vuonna 2024). Asukkaat ovat etupäässä karakalpakkeja ja uzbekkeja.
Piirin maatalous tuottaa puuvillaa, vehnää, riisiä, vihanneksia, perunaa, meloneja, hedelmiä, lihaa, maitoa ja vuotia. Xojelissa on puuvilla-, tekstiili-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Historiallisiin kohteisiin kuuluvat Mizdaxqanin keskiaikaisen kaupungin rauniot linnoituksineen ja mausoleumeineen.
Tomi Sallinen

| Tomi Sallinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. helmikuuta 1989 (ikä 35) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Sape
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Kiekko-Espoo
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  40
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  Blues (SML) Leksands IF (SHL) Djurgårdens IF (SHL) Neftehimik Nižnekamsk (KHL) Kunlun Red Star (KHL) EHC Kloten (NL) HC Davos (Spengler Cup) Färjestad BK (SHL) Brynäs IF (SHL) HC Kometa Brno (ČEL) Luulaja (SHL) Malmö Redhawks (SHL)
Tomi Sallinen (s. 11. helmikuuta 1989 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Kiekko-Espoossa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Sallinen on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Sallinen on tunnettu pelityyliltään monipuolisena puolustavana hyökkääjänä.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Valko-Venäjä 2014 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Venäjä 2016 | jääkiekko |  |
Miesten rullakiekko
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Saksa 2012 | rullakiekko |  |
Sallinen edusti Suomea MM-kilpailuissa vuosina 2014, 2016 ja 2017, joista kaksi ensimmäistä turnausta hopeaan. Yhteensä hän on pelannut 68 A-maaottelua tehopistein 8+5=13. Sallinen teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 3. huhtikuuta 2013 Lyngbyssä Tanskaa vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki Euro Hockey Challengessa 10. huhtikuuta 2014 Jyväskylässä Latviaa vastaan. Vuoden 2017 Sweden Hockey Gamesissa Sallinen toimi Suomen kapteenina.
Sallinen pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009. Vuoden 2008 turnauksessa hänet valittiin Tšekkiä vastaan pelatun sijoitusottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2009 turnauksessa Sallinen toimi joukkueen kapteenina ja oli tehoilla 2+3=5 Suomen toiseksi paras pistemies Teemu Hartikaisen jälkeen. Hänet palkittiin joukkueensa yhtenä kolmesta parhaasta pelaajasta. Sallinen valittiin Kazakstania vastaan pelatun karsintasarjan ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Sallinen pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007, jolloin hänet valittiin sekä Sveitsiä että Tšekkiä vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Sallinen pelasi myös Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2006. Yhteensä hän on pelannut 12 nuorten ja 36 poikien maaottelua.
Muuta

Sallisen pikkuveli Jere on kaksinkertainen maailmanmestari (2019 ja 2022), joka pelaa hyökkääjänä Sveitsin National Leaguen EHC Bielissä. Veljekset tekivät Bluesissa pelatessaan seurahistoriaa Jeren tehtyä liigadebyyttinsä 10. joulukuuta 2007. He olivat joukkueen kaikkien aikojen ensimmäinen espoolaissyntyinen ja espoolaisen juniorikoulun käynyt veljespari.
Kesäkuussa 2018 Sallisen tiedotettiin aloittavan osakkaana tuolloin Suomi-sarjassa pelanneen Kiekko-Espoon organisaatiossa. Hän on kuulunut myös seuran hallitukseen.
Sallinen on pelannut myös rullakiekkoa, jossa hän on voittanut MM-pronssia vuonna 2012.