stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Panssarintorjuntakivääri
Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäiset panssarivaunut jotka ilmestyivät maailmansodan taistelunäyttämölle olivat lähes immuuneja jalkaväen kivääritulelle. Myös panssariautot kykenivät liikkumaan suhteellisen huolettomasti, mutta sellaista tavallinen rivimies harvoin edes kohtasi. Ainoastaan tykistön tuli kykeni rajoittamaan vihollisen panssareiden käyttöä mutta jalkaväkimies oli auttamatta alakynnessä niiden rinnalla. Ensimmäisiä yrityksiä panssarintorjunnassa saksalaisilla olivat erikoispatruunat, joissa luoti oli asetettu hylsyyn nurinpäin ja ruutimäärää oli lisätty. Tämän kaltaiset luodit osuivat panssariin perä edellä, jolloin ne stanssasivat pyöreän palan irti teräksestä. Läpäisy oli siten parempi kuin teräväkärkisellä luodilla, joka muodostaan johtuen joutuu ”auraamaan” tiensä teräksen läpi.
Seuraava kehitysvaihe olivat panssariluodit (SmK Kurz 7,92 mm), joita pystyi ampumaan tavallisella kiväärillä. Siinä oli suurempi ruutimäärä ja terässydäminen luoti. Sen mahdollisuus läpäistä kohtisuoraan 8 mm panssariterästä oli noin 30 prosenttia. Patruunoiden valmistaminen oli huomattavan kallista joten niiden käyttö rajattiin valio- ja tarkka-ampujien käyttöön. Tavallinen rivimies sai tyytyä käännetyllä luodilla varustettuihin patruunoihin, jotka olivat tehottomampia ja edellyttivät silloinkin lyhyttä ampuma-etäisyyttä. Molempin tyyppien haittapuolina oli että ne vaurioittivat ampumiseen käytettäviä kivääreitä. Patruunoiden aiheuttamat vauriot saattoivat haavoittaa tai jopa tappaa kiväärillä ampuvan. Näistä syistä nämä erikoispatruunat eivät olleet miesten suosiossa. Tästä huolimatta ne olivat jalkaväkimiehelle ainoa keino yrittää pysäyttää vihollisen panssarivaunu.
Kun uudemmat vaunumallit sodan jatkuessa varustettiin saatujen kokemuksien perusteella paksummalla panssaroinnilla, nämäkin torjuntakeinot menettivät kerralla tehonsa. Ensimmäisen erityisesti panssarintorjuntaan tarkoitetun kiväärin kehittivät saksalaiset. Tämän suurikaliiperisen kiväärin luoti kykeni läpäisemään uusimpien vaunutyyppien panssaroinnin ja jälleen nykypäiviin jatkunut ase-vasta-ase-kilpajuoksu sai uuden asetelman. Ongelmaa ei kuitenkaan ollut ratkaistu lopullisesti sillä panssarintorjuntakiväärillä ampuminen oli hankalaa, suuri rekyyli saattoi joskus jopa murtaa ampujan solisluun tai saada olkanivelen sijoiltaan. Panssarintorjuntakiväärit oli kehitetty voimakkaista Mauser-kivääreistä tai brittiläisistä urheiluaseista. Kaliiperit olivat 12–13 millimetriä. Ensimmäisen maailmansodan aikana Yhdysvalloissa kehitettiin puolen tuuman kaliiperinen suurilähtönopeuksinen patruuna ilmatorjuntaan. Sitä käytettiin Browningin suunnittelemassa .50-kaliiperin konekiväärissä. Patruuna perustui yhdysvaltalaiseen .30–06 kaliiperin jalkaväen patruunaan. Kun tieto saksalaisten panssariluodeista levisi käytiin yhdysvalloissa keskustelua sen kopioinnista uuden konekiväärin patruunaksi. Tutkimuksien jälkeen tämä hylättiin, sen ominaisuudet muokattuna tekivät siitä hankalan käytettäväksi automaattiaseissa. Browning M2 .50 sai tehtäväkseen toimia panssaritorjunta-aseena sellaisenaan.
Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan alkaessa useimmilla valtioilla oli suurikaliiperisia, suurella lähtönopeudella ammuksen matkaan ampuvia panssarintorjuntakiväärejä käytössään. Nämä olivat käyttökelpoisia sodan alkaessa vanhempiin panssarivaunutyyppeihin nähden. Panssareiden tultua paksummiksi uudemmissa malleissa panssarintorjuntakiväärit jäivät hyödyttömiksi. Joitakin 20 mm:n aseita käytettiin edelleen, mutta pian panssarintorjuntaan tarvittiin huomattavasti tehokkaampia välineitä kuten panssarintorjuntakanuunoita ja sinkoja. Singoissa panssarin läpäisyyn käytettävä ammus saa liike-energiansa raketista. Joitakin panssarintorjuntakivääreitä jäi silti käyttöön, kuten suomalainen Lahti L-39, jolla tuhottiin bunkkereita, ajoneuvoja ja jopa lentokoneita. Asetta käytettiin myös vihollisen häirintään. Neuvostoliittolaisia PTRS-41- ja PTRD-kivääreitä käytettiin vielä Korean sodan aikana Pohjois-Korean ja Kiinan armeijoissa.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Boys-panssarintorjuntakiväärillä aseistettuja ruotsalaisia vapaaehtoisia talvisodassa.
Paras miespääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa (Golden Globe)

Paras miespääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa on yksi Golden Globe -palkinnoista, joita Hollywood Foreign Press Association jakaa vuosittain. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1981.
Voittajat ja ehdokkaat > 2010-luku

| Vuosi | Voittaja | Teos | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Al Pacino | You Don't Know Jack |  Idris Elba – Luther  Ian McShane – Taivaan pilarit  Dennis Quaid – The Special Relationship  Édgar Ramírez – Carlos, shakaali |
| 2011 | Idris Elba | Luther |  Hugh Bonneville – Downton Abbey  William Hurt – Too Big to Fail  Bill Nighy – Page Eight  Dominic West – The Hour |
| 2012 | Kevin Costner | Hatfields & McCoys |  Benedict Cumberbatch – Uusi Sherlock  Woody Harrelson – Pelin henki  Toby Jones – The Girl  Clive Owen – Hemingway & Gellhorn |
| 2013 | Michael Douglas | My Life with Liberace |  Matt Damon – My Life with Liberace  Chiwetel Ejiofor – Murtuva maailma  Idris Elba – Luther  Al Pacino – Phil Spector |
| 2014 | Billy Bob Thornton | Fargo |  Martin Freeman – Fargo  Woody Harrelson – True Detective  Matthew McConaughey – True Detective  Mark Ruffalo – The Normal Heart |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Panasonic Lumix DMC-G3

| Panasonic Lumix DMC-G3 |
| --- | --- |

Tyyppi:  järjestelmäkamera
Kenno:  17,3 x 13,0 mm Live MOS
Korkein resoluutio:  4 592 x 3 448 (15,8 megapikseliä)
Objektiivi:  Micro Four Thirds
Suljin:  tietokoneohjattu verhosuljin
Suljinajat:  60–1/4000 sekuntia
Valotustavat:  automaattinen, ajan esivalinta, aukon esivalinta, manuaali
Tarkennustavat:  automaattinen, manuaalinen, jatkuva, kasvojen tunnistus
Sarjakuvaus:  4 kuvaa sekunnissa (4 megapikselin kuvia 20 kuvaa sekunnissa)
Etsin:  elektroninen
ISO-arvot:  160-6 400
LCD-näyttö:  3,0 tuumaa TFT LCD 460 000 pikseliä
Tallennusmedia:  SD/SDHC/SDXC
Akku:  1 010 mAh 7.2V
Paino:  336 g
Panasonic Lumix DMC-G3 on Panasonicin Micro Four Thirds Lumix G-sarjaan kuuluvan G2:n pienempi seuraaja. Erot G2:een ovat pienempi koko, suurempi resoluutio, ja uusi kenno, joka tuottaa huomattavasti vähemmän kohinaa suuremmilla herkkyyksillä.[lähde? ] Myös elektronisen etsimen viivettä on pienennetty.[lähde? ]
Paula Varis

| Paula Varis |
| --- | --- |
 Kuva: Linus Lindholm
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1979 (ikä 45) Rautjärvi
Ammatti:  pukusuunnittelija
Muut tiedot
Aktiivisena:  2001–
Paula Varis (s. 9. maaliskuuta 1979 Rautjärvi) on suomalainen pukusuunnittelija. Koulutukseltaan hän on taiteen maisteri (Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, lavastustaiteen laitos, 2012).
Varis on toiminut pukusuunnittelijana teattereissa sekä televisiotuotannoissa. Lisäksi hän on suunnitellut puvustuksia tanssiproduktioihin, lyhytelokuviin sekä musiikkivideoihin. Varis on työskennellyt freelancer-pukusuunnittelijana vuodesta 2001 alkaen. Hänen suunnittelemiaan teatteripuvustuksia on nähty mm. Tampereen Työväen Teatterissa, Rovaniemen Teatterissa, Kouvolan Teatterissa, Ahaa Teatterissa sekä vapaissa ryhmissä. Televisiotuotantoja Varis on suunnitellut Yleisradiolle vuosina 2012–2018.
Paula Varis aloitti työt Vaasan kaupunginteatterin kiinnitettynä pukusuunnittelijana 16.3.2020.
Viimeisimpiä pukusuunnittelutöitä

2020 David Mamet: Karvas pala, Tampereen Työväen Teatteri
2019 Antoine de Saint-Exupéry, sov.Tero Heinämäki: Pikku Prinssi, Rovaniemen Teatteri
2019 Joe Masteroff, Fred Ebb & John Kander: Cabaret, Rovaniemen Teatteri
2019 Marika Vapaavuori: Bette D, Ahaa Teatteri
2018 Jennifer Haley: The Nether, Tampereen Työväen Teatteri
2018 Marika Kuortti: Goals, Yleisradio
2018 Emmi Itäranta, sov. Tommi Kainulainen: Veden muisti, Ahaa Teatteri
2018 Jussi Helminen & Matti Puurtinen: Myrskyluodon Maija, Rovaniemen Teatteri
2018 Veikko Nuutinen: Pasi Was Here, Tampereen Työväen Teatteri
2014-2018 Petri Repo: Uusi Päivä, Yleisradio (apulaispukusuunnittelijana, vastaavana pukusuunnittelijana vuosina 2016-2017)
2016 Neil Simon & Burt Bacharach: Poikamiesboksi, Kouvola Teatteri
Aiheesta muualla

https://ttt-teatteri.fi/program/karvas-pala/
https://www.rovaniementeatteri.fi/teatteri/ajankohtaista/pikku-prinssin-ensiesitys-pe-1110/ (Arkistoitu – Internet Archive)
https://www.rovaniementeatteri.fi/teatteri/ajankohtaista/cabaret-ensi-iltaan-la-219/ (Arkistoitu – Internet Archive)
https://kulttuuritoimitus.fi/kritiikit/kritiikit-teatteri/ahaa-teatterin-betted-pohtii-moraalia-omia-rajoja-ja-ihmissuhteita-nuoren-nakokulmasta-nelja-tahtea/
https://teatterimatka.fi/the-nether-tampereen-tyovaen-teatteri/
https://yle.fi/aihe/goals
https://www.aamulehti.fi/a/200704597%5Bvanhentunut+linkki%5D
https://www.rovaniementeatteri.fi/teatteri/ajankohtaista/myrskyluodon-maija-musikaali-ensi-iltaan-rovaniemella/ (Arkistoitu – Internet Archive)
https://teatterimatka.fi/pasi-was-here-tampereen-tyovaen-teatteri/
https://yle.fi/aihe/uusi-paiva
https://www.tinfo.fi/fi/Ensi-iltoja/4069/Poikamiesboksi
Kämppäkaverin kihti

| Kämppäkaverin kihti> Them Thar Hills |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charley Rogers
Käsikirjoittaja:   Stan Laurel  H. M. Walker 
Tuottaja:  Hal Roach
Säveltäjä:   Billy Hill  Marvin Hatley  Leroy Shield 
Kuvaaja:  Art Lloyd
Leikkaaja:  Bert Jordan
Pääosat:   Stan Laurel  Oliver Hardy  Mae Busch  Charlie Hall 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   1934-07-2121. heinäkuuta 1934 (Yhdysvallat)  
Kesto:  20 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Tontut todistajat (Going Bye-Bye!, 1934)
Seuraaja:  Babes in Toyland
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kämppäkaverin kihti (engl. Them Thar Hills) on vuonna 1934 valmistunut lyhytelokuva, jonka pääosissa ovat Ohukainen ja Paksukainen eli Stan Laurel ja Oliver Hardy. Elokuvan suoranainen jatko-osa Kommellusten ketjukauppa (Tit For Tat) valmistui seuraavana vuonna. ”Kämppäkaverin kihti” on yksi kaksikon viimeisimmistä lyhytelokuvista.
Juoni

Kihtiä poteva Ollie tekee tohtorin määräyksestä matkan vuorille yhdessä Stanin kanssa. Kaverukset majoittuvat autiolle tilalle. Heidän tietämättään tilan kaivo on täynnä salakuljettajien siihen tyhjentämää viinaa, joka on Ollien mielestä pelkkää ”vuoristovettä”. Pian paikalle osuu Hallin pariskunta (Charlie Hall ja Mae Busch) bensiinin perässä ja kaverukset onnistuvat tietämättään ja tahtomattaan juottamaan myös rouva Hallin humalatilaan. Tämän vuoksi kaverukset ajautuvat pian tukkanuottasille herra Hallin kanssa.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Stan Laurel  | … |  Stan   |
|  Oliver Hardy  | … |  Ollie   |
|  Mae Busch  | … |  rouva Hall   |
|  Charlie Hall  | … |  herra Hall   |
|  Billy Gilbert  | … |  tohtori   |
|  Bobby Burns  | … |  1. poliisi   |
|  Baldwin Cooke  | … |  2. poliisi   |
|  Bobby Dunn  | … |  salakuljettajien päällikkö   |
|  Sam Lufkin  | … |  salakuljettaja   |
Aiheesta muualla

Kämppäkaverin kihti Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Olhavanlampi

| Olhavanlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°11′13″N, 26°50′10″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
Laskupuro:  puro Repoveteen 
Järvinumero:  14.981.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  87,2 m  
Pituus:  1 km  
Leveys:  270 m  
Rantaviiva:  2,529 km  
Pinta-ala:  8,1 ha  
Saaria:  1 
 fiOlhavanlampi 
Olhavanlampi on Kymenlaaksossa Kouvolassa Repoveden kansallispuiston lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 1,0 kilometriä pitkä, 270 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 8,1 hehtaaria. Sillä on yksi saari, jonka pinta-ala on 5 aaria. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä. Järven itärannasta kohoaa Olhavanvuoren kallioseinämä.
Luontoarvoja

Lampi sijaitsee Repoveden kansallispuiston yhteydessä olevalla Aarnikotkan metsän luonnonsuojelualueella. Sen rantametsät kuuluvat suojelualueeseen mutta sen vesialue ei. Lammen eteläpäässä sijaitsee vapaasti käytettävä leiriytymisalue, jonka yhteydessä on myös laavu, nuotiopaikka, käymälä ja kaivo. Leiripaikalle johtaa metsäautotie. Järven itärannan kalliojyrkänteitä käytetään kalliokiipeilyyn. Myös kallion alla on nuotiopaikka. Järven ympäri kulkee retkeilypolku, joka nousee myös Olhavanvuoren laelle ja jossa on merkittynä hieno näköalapaikka.
Historiaa

Olhavanvuoren kallioseinämässä sijaitsee Olhavanlammen kalliomaalaus.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Repoveden–Tihvetjärven valuma-alueella (14.98), jonka Repoveden–Luujärven alueeseen (14.981) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 87,2 metriä mpy. Sen 250 metriä pitkä laskupuro laskee Repoveden Kuutinlahteen.
Panssaripartio

T-34-85 „Rudy”
Panssaripartio (puol. Czterej pancerni i pies) on vuosina 1966–1970 tehty puolalainen mustavalkoinen tv-sarja, joka perustuu Janusz Przymanowskin kirjaan. Sarjaa tuotettiin kolme kautta, yhteensä 21 jaksoa, kukin pituudeltaan 55 minuuttia.
Sarja sijoittuu vuosiin 1944–1945 ja seuraa puolalaisen T-34-vaunumiehistön ja Szarik-saksanpaimenkoiran edesottamuksia.
Sarjaa alettiin esittää Suomessa keväällä 1973. Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jaakko S. Tola ihmetteli, miksi sarja tuotiin Suomessa ohjelmistoon ja kutsui sitä epärealistiseksi sodan ihannoinniksi siisteine univormuineen ja söpöine koirasankareineen.
Panssaripäämonni

| Panssaripäämonni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Antennimonnit Pimelodidae
Suku::  Phractocephalus
Laji::  hemioliopterus
Kaksiosainen nimi
 Phractocephalus hemioliopterus  (Bloch & Schneider, 1801) 
Katso myös
   Panssaripäämonni Wikispeciesissä   Panssaripäämonni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Panssaripäämonni (Phractocephalus hemioliopterus) on antennimonnien heimoon kuuluva kala. Se elää Etelä-Amerikan trooppisissa Amazonin ja Orinocon joissa. Se on suurikokoinen kala ja sitä kalastetaan lähinnä sen koon tuoman kalastuskokemuksen vuoksi. Panssaripäämonneja otetaan joskus hoidokeiksi akvaarioihin, mutta nopea kasvuvauhti aiheuttaa pian tilanpuutteen akvaariossa.
Pekka Aalto (kirjailija)

Pekka Aalto (26. toukokuuta 1897 Tunkua, Itä-Karjala – 8. lokakuuta 1941 Porajärvi, Itä-Karjala) oli suomalainen kirjailija.
Vienankarjalainen Pekka Aalto osallistui 1920-luvun alussa heimosotiin ja joutui lopulta pakenemaan Suomeen. Aalto työskenteli sitten konttoristina asuen Kemissä. Hän osallistui jatkosotaan palvellen vänrikkinä Osasto Kuussaaren 1. komppaniassa. Aalto kuoli kenttäsairaalassa 8. lokakuuta 1941 haavoituttuaan Porajärvellä. Hänen omaelämäkerrallinen teoksensa Karjalan kotkat julkaistiin kaksi vuotta hänen kuolemansa jälkeen.
Teoksia

Karjalan kotkat : kahden vapaustaistelijan tarina. Suomen kirja, Helsinki 1943
P&O Ferries

| P&O Ferries |
| --- | --- |
Kotipaikka:  Dover, Yhdistynyt kuningaskunta
Toiminta-alue:  Pohjanmeri ja Biskajanlahti
Toimiala:  vesiliikenne
Emoyhtiö:  Dubai Ports World (DP World)
Kotisivu:  www.poferries.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
P&O Ferries on osa Arabiemiirikuntiin rekisteröityä Dubai Ports Worldia. Dubai Ports World osti brittiläisen Peninsular and Oriental Steam Navigation Company (P&O) -varustamon ja P&O Ferriesin siinä samassa vuonna 2006. Yhtiön rekisteröity kotipaikka on Dover Englannissa. Kaikki P&O Ferriesin laivat liikennöivät Pohjanmerellä ja Biskajanlahdella.
Aikaisemmin P&O Ferries tunnettiin nimillä P&O Stena Line, P&O Portsmouth ja P&O North Sea Ferries.
Reitit

Dover–Calais
Hull–Rotterdam
Hull–Zeebrugge
P&O Ferriesin operoimat laivat > Dover–Calais

M/S Pride of Dover
M/S Pride of Calais (romutettu 2014)
M/S Pride of Burgundy
M/S Pride of Kent
M/S Pride of Canterbury
M/S Spirit of Britain
M/S Spirit of France
P&O Ferriesin operoimat laivat > Hull–Rotterdam/Zeebrugge

M/S Pride of York
M/S Pride of Hull
M/S Pride of Bruges
M/S Pride of Rotterdam
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta P&O Ferries Wikimedia Commonsissa
P&O Ferriesin kotisivut (englanniksi) (saksaksi) (hollanniksi) (ranskaksi)
M/S Pride of Burgundy
Peltosaaren kosteikkopuisto

Luontoa Peltosaaren kosteikkopuistossa.
Peltosaaren kosteikkopuisto on Riihimäen Peltosaaressa sijaitseva luontokohde. Puiston pinta-ala on 7,8 hehtaaria.
Kosteikkopuiston alue oli vielä 1960-luvulla peltomaata, mutta Peltosaaren kaupunginosan rakentamisen yhteydessä näille pelloille läjitettiin maamassoja valleiksi. Vallien väleihin jääneissä painanteissa pohjaveden pinta nousi ja alueelle muodostui siten useita kosteikkoja.
Alueen puusto koostuu pääosin nuoresta lehtipuustosta, joista runsaimpina esiintyvät koivu ja leppä. Alueella kasvaa myös runsaasti pajukkoa. Vesialueille on kehittynyt saraikkoa, pajuviitaa ja paikoitellen korkeaa osmankäämi- ja vesihierakkakasvustoa. Kosteikon keskelle jääneet kuolleet puut tarjoavat ravintoa hyönteisille ja linnuille. Rehevyytensä ansiosta alueen linnusto on runsas ja monipuolinen. Vuosina 2013-2014 tehdyn Riihimäen linnustoselvityksen mukaan alueella on havaittu vuosittain satakieliä, kerttusia, kerttuja ja sirkkalintuja. Kosteikkopuiston alue on yksi Riihimäen parhaimpia kohteita yölaulajille. Alueella on myös havaittu rantakanoja, kuten ruisrääkkiä, nokikanoja, liejukanoja ja luhtahuitteja.
Kosteikkopuistossa on noin kilometrin pituinen luontopolku. Luontopolun on toteuttanut Riihimäen seudun luonnonsuojeluyhdistys kaupungin talkootuella 1998. Luontopolulla kävijä voi tutustua kosteikon syntyyn, kasvillisuuteen, hyönteisiin ja linnustoon. Puiston pohjoispuolella polku kulkee osittain pitkospuilla, jotka kunnostettiin 2018. Polun varrella oli aikanaan kohdetauluja, mutta niihin kohdistuvan ilkivallan vuoksi ne poistettiin. Vain polun alkupäässä on enää yksi opastaulu, jossa on alueen kartta, johon poistettujen kohdetaulujen sijainnit on merkitty. Polun opastus perustuu Riihimäen seudun luonnonsuojeluyhdistyksen tekemään opasvihkoon, joka on saatavilla ympäristösuojeluyksiköstä Riihimäen yritystalolta.
Paavo Haimila

Paavo Ilmari Haimila (s. 6. syyskuuta 1983 Joutseno, Suomi) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa hyökkääjänä Saksan bundesliigan UHC Weißenfelsissä.
Ura

Haimila on Joutsenon Katajan kasvatti, mutta miesten tasolla hän on pelannut enimmäkseen Ruokolahden Rajussa. Hän on Rajun kaikkien aikojen tehotilastossa kolmantena pistein 68 + 70 = 138.
Rajun pudottua II-divisioonaan kaudeksi 2004–2005 Haimila siirtyi lappeenrantalaisen NST:n riveihin ja oli mukana nostamassa joukkuetta I-divisioonasta Salibandyliigaan. Kaudella 2005–2006 hän pelasi liigan runkosarjassa 29 ottelussa pistein 4 + 3 = 7. Kaudeksi 2006–2007 hän palasi Rajuun.
UHC Weißenfelsiin Haimila siirtyi Rajusta elokuussa 2007. Hän voitti joukkueessa Saksan-mestaruuden kaudella 2007–2008. Hän oli bundesliigan runkosarjan paras pisteidentekijä pistein 41 + 40 = 81 ja pudotuspelien kolmanneksi paras pistein 4 + 5 = 9. Joukkueessa pelasi myös hänen maanmiehensä Lasse Heiskanen. Elokuussa 2008 joukkue otti osaa EuroFloorball Cupin karsintaturnaukseen, jossa Haimila teki kolmessa ottelussa pisteet 2 + 10 = 12.
Aiheesta muualla

Haimilan esittely UHC Weissenfelsin sivustolla[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Haimilan esittely Unihockey-Portal.de-sivustolla (saksaksi)
P&O Nedlloyd

| P&O Nedlloyd |
| --- | --- |

Perustettu:  1997
Lakkautettu:  2005
Kotipaikka:  Rotterdam, Alankomaat
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  laivayhtiö
Henkilöstö:  13 000 (lakkauttamisen aikaan)
Kotisivu:  www.ponl.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
P&O Nedlloyd Container Line Limited oli brittiläis-hollantilainen maailmanlaajuinen konttilaivayhtiö. Se muodostui vuonna 1997, kun hollantilaisen Royal Nedlloydin ja brittiläisen P&O Groupin kontinkuljetustoiminnot yhdistyivät. Tanskalainen A.P. Møller-Mærsk Gruppen osti yhtiön vuonna 2005 ja liitti sen omaan konttilaivayhtiöönsä Maersk-Sealandiin, jolloin muodostui Maersk Line.
Historia

Yhtiö muodostui, kun P&O Containers Limitedin ja Royal Nedlloyd Linesin kontinkuljetustoiminnot yhdistyivät joulukuussa 1996. Yhtiö kuului Grand Alliance -liittoon, jonka muita jäseniä olivat muun muassa Orient Overseas Container Line, Hapag-Lloyd ja NYK Line.
Yhtiö laajentui vuonna 1998, jolloin se osti Blue Star Linen ja Harrison Linen konttitoiminnot. Laajennus jatkui vuonna 2000, kun yhtiö hankki omistukseensa Farrel Linesin. Yhtiö rekisteröitiin Amsterdamin Euronextiin nimellä Royal P&O Nedlloyd NV Royal Nedlloydin hankittua omistukseensa enemmistön osakkeista.
Vuonna 2005 Maersk kertoi suunnitelmistaan ostaa P&O Nedlloyd 2,3 miljardilla eurolla. Hankinnan aikaan P&O Nedlloydin osuus maailman konttimarkkinoista oli 6% ja Maersk-Sealandin 12%. Niinpä uuden suuryhtiön markkinaosuus tuli olemaan noin 18%. Hankinta viimeisteltiin 13. elokuuta 2005 ja osakkeiden myynti päättyi 5. syyskuuta. Helmikuussa 2006 yhtiön nimeksi tuli Mærsk Line.
Yhtiöiden yhteenliittämisen aikaan P&O Nedlloydilla oli käytössään yli 160 alusta. Sen konttialuslaivaston kokonaiskuljetuskapasiteetti oli 635 000 TEU-yksikköä. Yhtiöllä oli 13 000 työntekijää 146 maassa.
Liittymistä seuraavina vuosina useat P&O Nedlloydin asiakkaat sanoivat sopimuksensa irti. Vuoden 2006 loppuun mennessä yhtiön markkinaosuus putosi 18,2 prosentista 16,8 prosenttiin. Samaan aikaan yhtiön pahimmat kilpailijat olivat nousussa: MSC:n osuus nousi 8,6 prosentista 9,5 prosenttiin ja CMA CGM:n 5,6 prosentista 6,5 prosenttiin. Myös Maersk Linen asiakastyytyvyys on laskenut.
Perintö

P&O Nedlloydin ja sen edeltäjien esineistöä on esillä ja niiden historiaa on esitelty Rotterdamin merimuseossa ja Lontoon National Maritime Museumissa.
Kuvia

P&O Nedlloydin kontti kontinkuljetusvaunussa Banburyn rautatieasemalla.
P&O Nedlloydin konttilaiva  Suezin kanavassa.
P&O Nedlloydin konttilaiva  lähdössä Brasilian Santosista.
P&O Nedlloydin konttilaiva .
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtiön kotisivu
P&O Nedlloyd Heritagen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Maersk Linen kotisivu
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:P&O Nedlloyd
P&O Nedlloydin konttilaiva Barentsz.
P&O Nedlloydin konttilaiva Shackleton lähestyy Rotterdamin satamaa.
Käännös suomeksi
Ottawa (joki)

| Ottawa |
| --- | --- |
 Ottawajoen valuma-alue
Alkulähde:  Capimitchigamajärvi
Laskupaikka:  Saint Lawrence
Maat:  Kanada
Pituus:  1 271 km
Virtaama:  1 950 m³/s
Valuma-alue:  146 300 km²
Ottawa on joki Ontarion ja Québecin provinssissa Kanadassa. Sen pituus on 1 271 kilometriä ja valuma-alue 146 300 neliökilometriä.
Maantiede

Ottawa saa alkunsa Capimitchigamajärvestä Laurentian ylängöltä Québecistä. Joki virtaa vuoristosta länteen ja laskee useiden järvien ja tekojärvien kautta 110 kilometriä pitkään Timiskamingin kanjonijärveen, jonka alajuoksulla se kääntyy kaakkoon ja muodostaa luonnollisen rajan Ontarion ja Québecin välille.
Pembrokessa Ottawa saa lisää vettä Muskratjoesta ja sen virtaus kiihtyy 12 kilometriä pitkäksi Rocher Fendun koskeksi, jossa harrastetaan kesäisin koskenlaskua. Ottawan ja Gatineaun suurkaupunkialueella joessa on 15 metriä korkeat Chaudièren putoukset, jotka on padottu vesivoimaloiden käyttöön. Vesiputousten alapuolella Ottawaan laskee Ontarion puolelta Rideaujoki ja Québecin puolelta Gatineaujoki. Hawkesburyn pikkukaupungin ohitettuaan joki palaa takaisin Québecin rajojen sisäpuolelle, jossa se levenee Deux-Montagnesen järveksi ennen yhtymistään Saint Lawrencen jokeen Montréalissa.