stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK
Jäsenliitot > Nykyiset > Teollisuus

Teollisuusliitto
Paperiliitto, vuoteen 1978 Suomen Paperiteollisuudentyöntekijäin Liitto
Rakennusliitto, aiemmin Suomen Rakennustyöläisten Liitto
Suomen Elintarviketyöläisten Liitto SEL
Sähköalojen ammattiliitto, aiemmin Sähköalan Työntekijäin Liitto
Jäsenliitot > Nykyiset > Julkinen sektori

Julkisten ja hyvinvointialojen liitto JHL
Aliupseeriliitto
Rajaturvallisuusunioni
Tulliliitto
Vankilavirkailijain Liitto
Jäsenliitot > Nykyiset > Yksityinen palveluala

Kaupanalan esimiesliitto, SAK:n jäsen Palvelualan Unionin kautta
Palvelualojen ammattiliitto Pam
Suomen Huippu-urheilijoiden Unioni SHU
Suomen Muusikkojen Liitto
Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitto Teme, 4 800 jäsentä
Jäsenliitot > Nykyiset > Lehtimiesliitot

Suomen Sosialidemokraattinen Sanomalehtimiesliitto SSSL
Yleinen Lehtimiesliitto YLL
Jäsenliitot > Entiset

Suomen Autoalantyöntekijäin Liitto (1969–1970) yhdistyi AKT:hen
Auto- ja Konealan Unioni AKU (?–2003) yhdistyi Metalliliittoon
Auto- ja Kuljetustyöväen Liitto (1969–1970) yhdistyi AKT:hen
Hotelli- ja Ravintolahenkilökunnan Liitto (1969–2000) yhdistyi Pamiin
Ilmakuljetusalan Ammattiliitto (1969) yhdistyi IAU:hun
Suomen Ilmakuljetus Unioni (1969) yhdistyi IAU:hun
Jalometallityöntekijäin Liitto (1969–1974) yhdistyi Metalliliittoon
Järjestötoimitsijain Liitto JTL (–1996) yhdistyi Pamiin
Suomen Kaivostyöväen Liitto (1969) yhdistyi Metalliliittoon
Kemianliitto (1993−2009) yhdistyi TEAMiin
Kemian Työntekijäin Liitto (1970–1993) yhdistyi Kemianliittoon
Kiinteistötyöntekijäin Liitto (1969–2000) yhdistyi Pamiin
Kumi- ja Nahkatyöväen Liitto (1969–1993) yhdistyi Kemianliittoon
Kunnallis- ja sairaala-alojen työntekijäin liitto (1969–1971) yhdistyi KTV:hen
Kunta-alan ammattiliitto KTV (1969–2006) yhdistyi JHL:ään
Suomen Laivanpäällystöliitto SLPL (1972–1989) siirtyi STTK:hon
Suomen Lasi- ja Posliinityöväen Liitto (1968–1994) yhdistyi Kemianliittoon
Liikealan ammattiliitto (1987–2000) yhdistyi Pamiin
Liiketyöntekijäin Liitto (1969–1987) yhdistyi Liikealan ammattiliittoon
Suomen Maaseututyöväen Liitto (1969–1993) yhdistyi Puu- ja erityisalojen liittoon
Metallityöväen Liitto (1969–2017) yhdistyi Teollisuusliittoon
Mielenterveys- ja kehitysvamma-alan liitto (1941–1981) yhdistyi KTV:hen
Suomen Muurarien Liitto (1969–1971) yhdistyi Rakennusliittoon
Paperiteollisuuden työntekijäin liitto (1969–?)
Suomen Poliisien Liitto (1945–1984) erosi 1984
Postiliitto (1945–2005) yhdistyi PAU:hun
Puuliitto (1993–2017) yhdistyi Teollisuusliittoon, aiemmin Puu- ja erityisalojen liitto
Puutyöväen Liitto (1969–1993) yhdistyi Puu- ja erityisalojen liittoon
Rautatieläisten liitto (?–2011) yhdistyi JHL:ään
Rautatievirkamiesliitto (?–2018) yhdistyi RAU:hun
Satamatyöntekijäin Liitto (1969–1970) yhdistyi AKT:hen
Suomen Sukeltajain Liitto (1969) yhdistyi Rakennusliittoon
Teknisten- ja Erikoisammattien Liitto Tekeri (1969–2000) yhdistyi Pamiin
Teollisuusalojen ammattiliitto TEAM (2010–2017) yhdistyi Teollisuusliittoon
Suomen Tekstiililaitosmiesten Liitto (1968–1989) yhdistyi Tevaan
Tekstiilityöväen Liitto (1969–1970) yhdistyi Tevaan
Tekstiili- ja Vaatetustyöväen Liitto Teva (?–2004) yhdistyi Kemianliittoon
Toimittajaliitto (1969–?)
Suomen Työläisliitto (1969–?)
Valtion Virkailijain Liitto (1969–?)
Valtion Yhteisjärjestö VTY (?–2006) yhdistyi JHL:ään
Veturimiesten Liitto (?–2018) yhdistyi RAU:hun
Viestintäalan ammattiliitto (1969–2009) yhdistyi TEAMiin
Virkamiesten Yhteisjärjestö (1969–?)
Merkittäviä henkilöitä > Puheenjohtajat

SAK:n puheenjohtajana on toiminut historian aikana kuusi henkilöä:
Niilo Hämäläinen 1969–1974
Pekka Oivio 1974–1981
Pertti Viinanen 1981–1990
Lauri Ihalainen 1990–2009
Lauri Lyly 2009–2016
Jarkko Eloranta 2016–
Merkittäviä henkilöitä > Varapuheenjohtajat

2. puheenjohtajat
(Vuodesta 1991 lähtien varapuheenjohtaja)
Arvo Hautala 1969–1976
Olavi Hänninen 1976–1987
Aarno Aitamurto 1987–1996
Pekka Ahmavaara 1996–2004
Matti Huutola 2004–2020
Katja Syvärinen 2020→
3. puheenjohtajat
Mikko Laaksonen 1969–1971
Pekka Oivio 1971–1974
Veikko Ahtola 1974–1976
Pertti Viinanen 1976–1981
Lauri J. Havia 1981–1982
Raimo Kantola 1983–1991
Merkittäviä henkilöitä > Sihteerit

Simo Elomaa 1969–1984
Ahti Fredriksson 1969–1973
Pekka Morri 1973–1977
Per-Erik Lundh 1977–1983
Lauri Ihalainen 1984–1990
Pekka Ahmavaara 1985–1991
Kirjallisuutta

Eemeli Hakoköngäs, Lamaantumaton SAK 1989–2001, SKS Kirjat 2024 ISBN 978-951-858-539-1
Ukri Merikanto

| Ukri Merikanto |
| --- | --- |
 Kuvanveistäjä Ukri Merikanto kesällä 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1950 Helsinki
Kuollut: 25. heinäkuuta 2010 (60 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  kuvanveistäjä
Taidesuuntaus:  modernismi
Palkinnot
 Pro Finlandia 
Ukri Uolevi Merikanto (20. maaliskuuta 1950 Helsinki – 25. heinäkuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Ukri Merikanto opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa ja Suomen taideakatemian koulussa vuosina 1968–1971. Hän toimi vuosina 1974–1979 Taideteollisen korkeakoulun muovailun ja plastisen sommittelun opettajana. Hän on keskeinen nimi suomalaisessa modernistisessa taiteessa. Merikannon kolmiulotteisissa teoksissa käsitellään muun muassa painottomuuden ja painon suhdetta. Useimmissa töissään hän käytti materiaalina kiveä.
Merikanto oli säveltäjä Aarre Merikannon ja Evi Merikannon (o.s. Mähönen) poika ja säveltäjä Oskar Merikannon pojanpoika. Hänen puolisonsa oli Kirsti Merikanto, ja heillä on kaksi lasta, joista tytär Ilona Merikanto (s. 1984) on Helsingin yliopiston kansanterveystieteen dosentti.
Vuonna 2009 Merikanto palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä.
Teoksia

Teräspursi, 1981–1982, Helsinki.
Luottamus, 1983, Kokkola.
Barcarola, 1991, Turku.
Sisääntulo, 1994, Rovaniemi.
Con amore, 2000.
Kaukomieli, Otto Mannisen muistomerkki, 2000, Kangasniemi.
Lintukoto, 2002, Oulu.
Kuvia julkisista teoksista

Tähystäjä, 1977, Helsinki.
Intrada, 1979, Helsinki.
Graniittipursi, 1983, Helsinki.
Luottamus, 1983, Kokkola.
Aallotar, 1984, Varkaus.
Kohtaaminen, 1984, Helsinki.
Anadyomene, 1991, Maarianhamina.
Barcarola, 1991, Turku.
Sisääntulo, 1994, Rovaniemi.
Hamlet, 1997, Tornio.
Kohisten, 1997-98, Helsinki
Kevätlintu, Oskar Merikannon muistomerkki, 2002, Mänttä-Vilppula.
Hamlet, 2017, Mänttä-Vilppula.
Tietäjälintu, 2017 (1998), Tampere.
Aiheesta muualla

Valjakka, Timo: Ukri Merikanto. (Muistokirjoitus.) Helsingin Sanomat. 25.7.2010. Sanoma Company. Viitattu 7.4.2022.
Merikanto, Ukri hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Karhunmäki

Karhunmäki on kaupunginosa Joensuussa Hukanhaudan ja Reijolan välissä, vanhan Lappeenrannantien varressa. Alueen rajoina idässä ja pohjoisessa ovat Ilomantsin rata ja valtatie 6.
Kaupunginosa sijaitsee noin viiden kilometrin päässä kaupunkikeskustasta. Karhunmäki on Joensuun asutuksen uusi laajentumissuunta: vuonna 2010 suurelta osin kaupungin omistamalle maalle alettiin rakentaa satojen talojen asuinaluetta.
Lapsiperheiden suosima alue koostuu pitkälti omakotitaloasutuksesta. Alueella on myös jonkin verran rivitaloja. Kaupunginosan asukasluku on vuoden 2021 alussa noin 2 400. Karhunmäen asukasluku on vuoteen 2021 mennessä kasvanut noin seitsemänkertaiseksi vuoteen 2009 verrattuna.
Karhunmäen kaupunginosa tulee jatkamaan kasvuaan vielä usean vuoden ajan Haapajoen ja Reijolan suuntaan. Kaupungin maapoliittisena tavoitteena on kasvattaa Karhunmäki ja Reijola yhteen.
Joukkoliikenneyhteydet ja kevyenliikenteenväylästö ovat Karhunmäessä hyvät. Karhunmäkeen pääsee oman julkisen liikenteen linjan lisäksi myös Karhunmäen ohi Vanhaa Valtatietä pitkin kulkevilla linjoilla.
Luonnonympäristö Karhunmäessä on monimuotoista, vaihdellen metsäisestä kumparemaastosta alavaan peltomaisemaan. Karhunmäen laidalla on 14 hehtaarin alue, joka on ollut toimenpidekiellossa vuodesta 2008 lähtien erittäin uhanalaiseksi luokitellun valkoselkätikan vuoksi..
Kaupunginosassa et voi välttyä näkemästä rusakkoa eli peltojänistä.
Alueen asukasyhdistyksenä toimii Karhunmäen-Haapajoen kylätoimikunta.
Palvelut

Karhunmäessä on uudehkot ja modernit päiväkodit (Touhula Merikartta & Aarrekartta) sekä alakoulu.
Päiväkotien ja koulun ympäristössä on myös monipuolinen lähiliikuntapaikka. Kesäisin tekonurmikentällä voi harrastaa kesälajeja, talvella talvilajeja.
Karhunmäen koirapuisto on Susirajalla. Puisto on rajattu isoille ja pienille koirille erikseen.
Kaupunginosassa on useita leikkipuistoja, muun muassa Karhunkaaren, Reittimestarinpuiston ja Meijerinnurmenpuiston leikkipaikat.
Kukkolan tila tarjoaa kesäaikaan vaihtuvia tapahtumia ja elämyksiä. Tilalla on lampaita ja hevosia. Luonnonläheinen metsäteatterissa esitetään muun muassa joulunyätelmiä. Kota on tunnelmallinen kokoontumispaikka.
Palveluja

Koilliskulmassa Karhunmäkeä on myös Joensuun Höyläyspalvelu ja kaupunginosan oma autokorjaamoyritys Autohuolto Susiraja.
Alueella on myös vammaisten ja kehitysvammaisten tehostetun palveluasumisen yksiköt.
Karhunmäessä Karhunkaaren varrella toimii vähittäisruokakauppa Sale. Alueen lähimmät muut palvelut löytyvät Reijolasta, sekä Hukanhaudalta ja Niinivaaralta. Ulkoilualueista Repokallio, Pyhäselän ranta ja Kukkolan tila ovat lähistöllä.
Alueen historiaa

Vuoteen 2007 saakka Karhunmäen alue kuului Kukkolan tilaan. Tilan omistanut Kukkosen suku on tiettävästi viljellyt maata 1600-luvulta saakka. Kukkosen suvun tunnetuin jäsen on Antti Kukkonen, rovasti ja opetusministeri. Hänen vanhin tyttärensä, agrologi Katri Kukkonen oli Kukkolan tilan viimeinen isäntä. Katri Kukkosen isännöidessä Kukkolan tilaa Joensuun kaupunki halusi toistuvasti ostaa Karhunmäen alueen asuinalueeksi, mutta hän kieltäytyi myymästä haluten säilyttää alueen maanviljelyskäytössä. Tämän vuoksi ja koska Katri Kukkosella ei ollut perillisiä, hän testamenttasi Kukkolan tilan Pohjois-Karjalan Maataloussäätiölle vuonna 1999.
Kukkolan tilan viljely oli kuitenkin kannattamatonta, ja Maataloussäätiö möi alueen Joensuun kaupungille vuonna 2007.
Asuinalue kartalla

Ajantasaisin tieto alueen kaduista on Joensuun Karttapalvelussa.
Karhunmäki Facebookissa

Kaupunginosalla on oma aktiivinen Facebook-ryhmä. Ryhmässä asukkaat voivat esittää ajankohtaisia ilmoitusasioita, sekä olla mukana alueen kehittämisessä. Ryhmän tarkoituksena on luoda aktiivista ja yhteisöllistä asuinaluetta.
Katju Aro

Katju Sofia Aro (s. 1974) on helsinkiläinen poliitikko ja graafinen suunnittelija. Hän oli Feministisen puolueen puheenjohtaja vuosina 2017–2021. Aro ilmoitti kesällä 2021, ettei hae jatkokautta Feministisen puolueen johdossa syyskuussa pidettävässä puoluekokouksessa. Aro oli Naisasialiitto Unionin puheenjohtaja 2003–2004 ja 2014–2016.
Poliittinen toiminta

Arosta tuli feministi jo yläasteella. Kuntavaaleissa 2017 hänestä tuli Feministisen puolueen ainoa kaupunginvaltuutettu, kun hänet valittiin 1 557 äänellä Helsingin kaupunginvaltuustoon. Eduskuntavaaleissa 2019 Aro oli ehdolla, mutta ei tullut valituksi. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Aro ei saanut tarvittavaa kannatusta valtuustoon jatkokaudelle, kun Feministinen puolue menetti ainoan paikkansa.
Katju Aro on Feministisen puolueen alullepanija yhdessä Maryan Abdulkarimin ja Tanja Auvisen kanssa. Puolue perustettiin 15. kesäkuuta 2016. Feministinen puolue edustaa 2000-luvun intersektionaalista feminismiä, jossa sukupuolen rinnalla huomioidaan myös muut mahdolliset syrjintää aiheuttavat tekijät, kuten etninen tausta, seksuaali-identiteetti, luokka ja toimintakyky.
Aro on tehnyt suomalaisen version etuoikeuskävelystä, jonka pohjalta Helsingin Sanomat laati etuoikeustestin. Testin väittämien avulla voi laskea, kuinka etuoikeutettu on.
Me Too -kampanjan mukana Aro oli sitä mieltä, että osa miehistä vähättelee seksuaalista ahdistelua. Aro on sitä mieltä, että kaikkien feministien käsitykset eivät vastaa tätä päivää. Presidentin kanslia yritti poistaa Feministisen puolueen osuuden maahanmuuttoa koskeneesta HBL:n jutusta, mitä Aro piti painostuksena.
Kaupunginvaltuutettuna Aro on tehnyt aloitteita seksuaalisen häirinnän ehkäisemisestä Helsingissä, matalan kynnyksen palvelupisteen perustamisesta väkivaltaa tai sen uhkaa kokeneille, Helsingin oman samapalkkaisuusohjelman laatimisesta, tasa-arvohankkeen toteuttamisesta ja sosiaalisen jälleenrakentamisen ohjelmasta koronavirusepidemian jälkeiseen aikaan.
Yksityiselämä

Aro asuu Helsingissä. Poliittisen toiminnan ulkopuolella hän tekee freelancerina visuaalista journalismia ja graafista suunnittelua. Hän on käynyt Kallion lukion.
Aron velipuoli on elokuvaohjaaja Aku Louhimies.
Yrjö Kallionpää

| Yrjö Kallionpää> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. tammikuuta 1933 Messukylä
Kuollut: 19. maaliskuuta 1983 (50 vuotta) Vaasa
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Nuori Dogsborough (Arturo Uin valtaannousu) Mooses Pessi (Havukka-ahon ajattelija) Moise Tšombe (Ja Lumumban täytyy kuolla) Veikkolainen (Viekää tuhkatkin pesästä)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Yrjö Kalevi Kallionpää (1. tammikuuta 1933 Messukylä – 19. maaliskuuta 1983 Vaasa) oli suomalainen näyttelijä. Puheteatterin ohella Kallionpää näytteli useissa televisiotuotannoissa 1960–1980-luvuilla ja muutamassa kokoillanelokuvassa kuten Ulvova mylläri vuonna 1982.
Ura > Teatteri

Yrjö Kallionpää syntyi Messukylässä nykyisen Tampereen alueella uudenvuodenpäivänä 1933, hänen äitinsä oli Jenny Kallionpää. Ammattiuransa hän aloitti Savonlinnan teatterissa näyttelijänä ja järjestäjänä 1958–1959. Sitä seurasi kiinnitys Kajaanin Työväen Teatteriin 1959–1961 ja Kuopion Yhteisteatteriin 1961–1963. Kuopiossa hän työskenteli paitsi  näyttelijänä, myös valaistusmestarina. Uransa myöhemmässä vaiheessa Kallionpää oli kiinnitetty Jyväskylän kaupunginteatteriin 1975–1978 ja Vaasan kaupunginteatteriin vuodesta 1979.
Kallionpään näyttämötehtäviä olivat muun muassa Moise Tšomben rooli näytelmässä Ja Lumumban täytyy kuolla, Dogsborough'n rooli Bertolt Brechtin eeppistä teatteria edustavassa näytelmässä Arturo Uin valtaannousu ja Veikkolainen Leena Härmän näytelmässä Viekää tuhkatkin pesästä. Hänen muita tehtäviään olivat esimerkiksi Eeron rooli Aleksis Kiven Seitsemässä veljeksessä, haudankaivaja William Shakespearen klassikossa Hamlet, Herr Schultz näytelmässä Cabaret ja Täin muna François Rabelaisin renessanssiajan näytelmässä Suuren Gargantuan hirmuinen elämä.
Kallionpää näytteli myös Pyynikin Kesäteatterissa muun muassa Maiju Lassilan alkuperäistekstiin perustuvassa komediassa Tulitikkuja lainaamassa.
Vuonna 1983 julkaistussa näyttelijämatrikkelissa Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983 Kallionpää mainitsi harrastuksikseen lentopallon ja raittiuden vaalimisen.
Ura > Elokuvat ja televisiotyöt

Yrjö Kallionpää näytteli elokuvissa ja etenkin televisiotuotannoissa aktiivisesti vuosina 1963–1974 ja edelleen 1979–1982. Hänen roolitehtäviään olivat muun muassa poliisi televisiosarjassa Pertsa ja Kilu sekä Siponen Jaakko Pakkasvirran elokuvassa Ulvova mylläri. Mainostelevision tuottamassa viikinkiaikaan sijoittuvassa komediasarjassa Sotapäällikön poika Kallionpää näytteli Juntikkaa.
Filmografia > Valkokangaselokuvat

Mommilan veriteot 1917 (1973) (kreditoimaton)
Karvat (1974)
Kiljusen herrasväki (1981)
Ulvova mylläri (1982)
Filmografia > Televisiotuotannot

Kovan onnen lapsia (1963)
Ei koskaan pilanpäin (1964)
Pekka Lipposen seikkailut (1964)
Bellacin Apollo (1966)
Neljäs nikama (1966)
30-luvun mies (1968)
Kauppa-Lopo (1968)
Kiurunkulma (1968–1969)
Heikki ja Kaija (1970)
Se tavallinen tarina (1972)
Tunti kerrallaan (1973)
Soittorasia (1974)
Kotoa pois (1974)
Pertsa ja Kilu (1974)
Meidän lapset (1979)
Sotapäällikön poika (1981)
Aiheesta muualla

Pyynikinkesäteatteri - Kuva- ja aineistopankki (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Connor Dewar

Connor Dewar (s. 26. kesäkuuta 1999 The Pas, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Pittsburgh Penguinsin riveissä. Minnesota Wild varasi Dewarin vuoden 2018 NHL:n varaustilaisuudessa kierroksella 3 numerolla 92.
Maaliskuussa 2024 siirtorajan viimeisenä päivänä Wild kauppasi Dewarin Toronto Maple Leafsiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa.
Heinäkuussa 2024 Dewar solmi Maple Leafsin kanssa vuoden mittaisen ja 1,18 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maaliskuussa 2025 Maple Leafs kauppasi Dewarin ja Conor Timminsin Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa viidennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa.
Häger

Häger on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Henrik Häger, 1700-luvulla elänyt suomalainen kirkonrakentaja
Julia Häger (s. 1996), suomenruotsalainen maastohiihtäjä
Miina Häger (1877–1950), suomalainen näytelmäkirjailija
Olle Häger (1935–2014), ruotsalainen toimittaja ja dokumenttiohjaaja
Åke Häger (1897–1968), ruotsalainen voimistelija ja olympiavoittaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Ljusne

| Ljusne |
| --- | --- |
 Ljusnen kirkko
 Ljusne
 Koordinaatit: 61°12′46″N, 17°07′31″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Gävleborgin lääni
Maakunta:  Hälsingland
Kunta:  Söderhamn
Väkiluku (31.12.2023):  1 710
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ljusne on taajama Söderhamnin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 710 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Ljusne kasvoi sahalaitoksen ympärille 1800-luvun lopulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ljusne Wikimedia Commonsissa
Naapuruussopimus

| Naapuruussopimus> Sopimus ystävyydestä, suhteiden perusteista, alueellisista koskemattomuuksista ja valtiollisista yhteistöistä. Suomen Tasavallan ja Venäjän federaation välillä |
| --- | --- |
Allekirjoitettu:  20. tammikuuta 1992
Allekirjoituspaikka:  Helsinki, Suomi
Kielet:  suomi ja venäjä
Voimaantulopäivä:  11. heinäkuu 1992
Korvaa sopimuksen:  YYA-sopimus
Osapuolet
Osapuolet:  Suomi  Venäjä
Allekirjoittajat:  Esko Aho ja Gennadi Burbulis
Suomen tasavallan ja Venäjän federaation välinen sopimus suhteiden perusteista (ruots. Överenskommelse om grunderna för relationerna mellan Republiken Finland och Ryska Federationen, ven. Договор между Российской Федерацией и Финляндской Республикой об основах отношений, Dogovor meždu Rossiskoi Federatsijei i Finljandskoi Respublikoi ob osnovah otnošenij) eli niin sanottu Naapuruussopimus on 20. tammikuuta 1992 solmittu Suomen ja Venäjän välinen sopimus. Sopimuksessa käsitellään alueellista koskemattomuutta ja valtiollista yhteistyötä.
Sopimus oli ensin voimassa kymmenen vuotta, ja sen jälkeen sitä jatkettiin viisi vuotta kerrallaan. Vuonna 2022 alkoi uusi viisivuotiskausi.
Sopimuksen sisältö: > 1 artikla

Sopimuspuolten suhteet perustuvat YK:n peruskirjan ja ETYKin päätösasiakirjan mukaisesti kansainvälisen oikeuden periaatteisiin kuten täysivaltaiseen tasa-arvoisuuteen, pidättymiseen voimakeinoilla uhkaamisesta tai niiden käytöstä, rajojen loukkaamattomuuteen, alueelliseen koskemattomuuteen, riitojen rauhanomaiseen ratkaisemiseen, sisäisiin asioihin puuttumattomuuteen, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamiseen sekä kansojen oikeuksien samanarvoisuuteen ja itsemääräämisoikeuteen. Sopimuspuolet täyttävät vilpittömästi kansainvälisen oikeuden velvoitteet ja edistävät hyvän naapuruuden hengessä keskinäistä yhteistyökumppanuuttaan sekä yhteistyötään kaikkien maiden kanssa.
Sopimuksen sisältö: > 2 artikla

Sopimuspuolet käyvät säännöllisesti vuoropuhelua korkeimman valtiojohdon tasolla ja muulla hallitustasolla maittensa kehityksestä sekä keskinäisistä ja kansainvälisistä kysymyksistä.
Ne edistävät kanssakäymistä eri aloilla kansanedustuslaitosten kesken sekä keskushallinnon, alueellisten ja paikallisten viranomaisten kesken.
Ne neuvottelevat kahdenvälisiä suhteitaan koskevista kysymyksistä rakentavassa hengessä ja molempien etuja kunnioittaen.
Sopimuksen sisältö: > 3 artikla

Sopimuspuolet sitoutuvat säilyttämään yhteisen rajansa hyvän naapuruuden ja yhteistyön rajana ETYKin päätösasiakirjan mukaisesti sen loukkaamattomuutta ja toistensa alueellista koskemattomuutta kunnioittaen.
Sopimuksen sisältö: > 4 artikla

Sopimuspuolet pidättyvät voimakeinoilla uhkaamisesta tai niiden käytöstä toisen osapuolen alueellista koskemattomuutta tai poliittista riippumattomuutta vastaan ja selvittävät keskinäiset riitansa rauhanomaisin keinoin YK:n peruskirjan ja ETYKin päätösasiakirjan sekä muiden ETYK-asiakirjojen mukaisesti.
Sopimuspuolet eivät käytä eivätkä salli aluettaan käytettävän aseelliseen hyökkäykseen toista sopimuspuolta vastaan.
Siinä tapauksessa, että Suomi tai Venäjä joutuu aseellisen hyökkäyksen kohteeksi, toinen sopimuspuoli myötävaikuttaa ristiriidan selvittämiseen YK:n peruskirjan ja ETYKin asiakirjojen periaatteiden ja määräysten mukaisesti ja pidättyy sotilaallisen avun antamisesta hyökkääjälle.
Sopimuksen sisältö: > 5 artikla

Sopimuspuolet työskentelevät päättäväisesti YK:n ja ETYKin toimintakyvyn vahvistamiseksi kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden ylläpitämisessä. Ne tukevat kansainvälisiä ponnisteluja, jotka tähtäävät aseidenriisuntaan, aseistuksen valvontaan sekä luottamuksen ja turvallisuuden lisäämiseen sotilaallisella alalla.
Tilanteissa, joissa kansainvälinen rauha ja turvallisuus tai erityisesti jommankumman sopimuspuolen turvallisuus ovat vaarantuneet, Suomi ja Venäjä ovat tarvittaessa yhteydessä keskenään YK:n ja ETYKin tarjoamien keinojen käyttämiseksi ristiriidan selvittämiseen.
Sopimuksen sisältö: > 6 artikla

Sopimuspuolet kiinnittävät erityistä huomiota yhteistyön kehittämiseen Suomen ja siihen rajoittuvien lähialueiden Murmanskin, Karjalan ja Pietarin välillä.
Sopimuksen sisältö: > 7 artikla

Sopimuspuolet kehittävät keskinäistä taloudellista ja tieteellis-teknistä yhteistyötään markkinatalouden ja keskinäisen hyödyn periaatteiden pohjalta.
Sopimuksen sisältö: > 8 artikla

Sopimuspuolet kehittävät päättäväisesti yhteistyötään ympäristönsuojelussa, ympäristöongelmien ratkaisemisessa ja luonnonvarojen järkiperäisessä käyttämisessä kestävän kehityksen periaatteen mukaisesti.
Sopimuksen sisältö: > 9 artikla

Sopimuspuolet edistävät vuorovaikutusta kulttuurin ja tieteen aloilla kansojensa keskinäisen kanssakäymisen rikkaiden perinteiden sekä yhteisten eurooppalaisten ja yleisinhimillisten arvojen pohjalta.
Sopimuspuolet kannustavat yhteyksiä ja kanssakäymistä kansalaistensa kesken yhtenäisen Euroopan hengessä. Tässä yhteydessä erityinen huomio kiinnitetään nuorison yhteyksien kehittämiseen ja laajentamiseen.
Ne luovat edellytyksiä yksilöiden, laitosten ja järjestöjen suorien yhteyksien laajentumiselle moniarvoisuuden ja avoimuuden pohjalta.
Sopimuksen sisältö: > 10 artikla

Sopimuspuolet tukevat suomalaisten ja suomensukuisten kansojen ja kansallisuuksien omaperäisyyden säilyttämistä Venäjällä ja vastaavasti Venäjältä peräisin olevien omaperäisyyttä Suomessa. Ne suojelevat toistensa kieliä, kulttuuria ja historian muistomerkkejä.
Sopimuksen sisältö: > 11 artikla

Sopimuspuolet tekevät tarpeellisia sopimuksia edistääkseen tämän sopimuksen tavoitteiden toteuttamista.
Sopimuksen sisältö: > 12 artikla

Tämä sopimus on ratifioitava ja se tulee voimaan ratifioimiskirjojen vaihtamispäivänä.
Sopimus on voimassa kymmenen vuotta, minkä jälkeen sen voimassaolo jatkuu viisivuotiskausittain, ellei jompikumpi sopimuspuolista irtisano sitä toiselle sopimuspuolelle kirjallisesti tehtävällä ilmoituksella vähintään vuotta ennen voimassaolokauden päättymistä.
Tehty Helsingissä 20 päivänä tammikuuta 1992 kahtena suomen- ja venäjänkielisenä kappaleena molempien tekstien ollessa yhtä todistusvoimaiset.