stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nuijapääkalat
Tuntomerkit

Nuijapääkalat ovat pitkänomaisia ja suuripäisä kaloja, joiden ruumis kapenee voimakkaasti pyrstöä kohden. Suurimmillaan ne saavuttavat 2 metrin pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat pehmeä ja hyytelömäinen kuono, korkeahko ja lyhyt selkevä, pitkä peräevä joka yhdistyy pyrstöevään, aikuisilla hyvin pienet vatsaevät ja suomuton ruumis. Selkäranka on vain osittain luutunut ja koostuu suurelta osin rustosta. Väriltään kalat ovat violetinruskeita ja vaaleanruskeita ja evät mustia.
Levinneisyys ja elintavat

Nuijapääkaloja tavataan Atlantin itäosista, Karibianmereltä ja Tyynestämerestä Keski-Amerikan rannikon läheisyydestä. Ne elävät tyypillisesti noin 2900–800 metrin syvyydessä lähellä pohjaa. Nuijapääkalojen ravintoa ovat pohjalla elävät selkärangattomat eläimet kuten merisiilit ja äyriäiset sekä kalat.
Nummijärvi (Salo)

| Nummijärvi |
| --- | --- |
 Nummijärveä nähtynä Kuusjoen puolelta vuonna 2010. Taustalla Yleisradion linkkitorni ja sen edustalla Someron kaupungin uimaranta.
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Somero, Salo (Kuusjoki)
Koordinaatit:  60°35′13″N, 23°14′40″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  97,3 m
Pinta-ala:  0,14 km²
Suurin syvyys:  36 m
 fiNummijärvi 
Nummijärvi (myös Kerkolanjärvi) on järvi Salon ja Someron rajalla. Laskujoeton pieni, syvä ja kirkasvetinen harjujärvi sijaitsee Koskelta alkavan ja Kiikalaan jatkuvan harjujakson laajentumana muodostuneella Kerkolannummen harjualueella Salon, aiemmin Kuusjoen, ja Someron rajalla. Järven pinta-ala on 14 hehtaaria ja syvyydeksi mainitaan 36 metriä. Kalastoon kuuluvat ainakin hauki ja ahven. Järvestä 11 hehtaaria on Someron Kerkolan kylässä ja loput Salon puolella Kuusjoen Kuusjoenperän kylässä.
Järven rannalla on runsaasti kesämökkejä ja sekä Someron kaupungin että entisen Kuusjoen kunnan perustamat uimarannat. Kuusjoen puoleisen uimarannan varustukseen kuuluvat kerhohuone ja kesäisin avoinna oleva Nummijärven sauna, Someron puoleisella uimarannalla on hyppytorni. Järven läheisyydessä sijaitsee Somerolaisen Kerkolan pienviljelijäyhdistyksen kokoontumis- ja saunarakennus Mäntypirtti. Sen luona on talvisin Someron kaupungin ylläpitämä kuntolatu. Lähellä järveä Someron puolella on ollut yksityinen tenniskenttä, jossa koskelaisen urheiluseura Kosken kaiun tennisjaosto on järjestänyt kilpailuja. Kauas näkyvänä maamerkkinä oli ennen Yleisradion linkkitorni lähellä Someron kaupungin uimarantaa.  Torni purettiin kaatamalla se räjäyttäen lokakuussa 2017.
Aiheesta muualla

Kuvia Nummijärveltä[vanhentunut linkki] Viitattu 15.5.2009
Norsjoki

| Norsjoki Ларио́ново, Larionovo |
| --- | --- |
 Norsjoki
 Koordinaatit: 61°0′5″N, 30°10′53″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Käkisalmen piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2011):  3 200
Postinumero:  188753
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Myllypellon rautatieasemalta.
Norsjoen kunta Käkisalmen piirin kartalla.
Norsjoki eli Larionovo (ven. Ларио́ново) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Leningradin alueen Käkisalmen piirissä Venäjällä. Norsjoen taajama sijaitsee Ostamojärven rannalla viisi kilometriä Käkisalmesta kaakkoon. Ennen talvi- ja jatkosotaa se kuului Suomen Neuvostoliitolle luovuttamaan Käkisalmen maalaiskuntaan. Taajamassa on 500 ja kunnassa 3 200 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus

Norsjoen kunnan pinta-ala on 959,4 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Käkisalmen kaupunkiin, lännessä Käkisalmen piirin Räisälän (Melnikovo) ja Kaukolan (Sevastjanovo) sekä etelässä Pyhäjärven (Plodovoje) ja Sakkolan (Gromovo) kuntiin ja idässä Laatokkaan. Pinta-alasta 57,9 % on vesialuetta, 34,8 % metsää ja 5,4 % maatalousmaata.
Kunnan alueella sijaitsee Vuoksen pohjoishaaran suvantojärvi, Ostamojärvi ja Kuoppalampi (Vorobjovo). Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, turve ja sapropeeli. Seudulle suunnitellaan Motornoje-Zaostrovjen ja Vuoksen suvantojärven rauhoitusalueita.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 11 asutuskeskusta: Belitšje (entinen Räisälän Särkisalo), Boitsovo (Joensuu), Jarkoje (Suotniemi), Kommunary (Räisälän Myllypelto), Krotovo (Särkisalo), Marjino (Marjalanniemi), Motornoje (Vuohensalo), Potšinok (Alapuusti), Sinjovo (Sakkali ja Näpinlahti), Sudakovo (Ostamo) ja Zaostrovje (Pyhäjärven Riiska). Niistä suurimmat ovat 1 200 asukkaan Potšinok ja 1 000 asukkaan Kommunary. Kunnassa sijaitsee 32 puutarhapalsta- ja kesämökkialuetta. Kesäasukkaiden määrä arvioidaan 10–15 tuhanneksi.
Historia > Norsjoen kylä itsenäisessä Suomessa

Suomen aikaan Norsjoen naapurikyliä Käkisalmen maalaiskunnassa olivat Tenkalahti pohjoisessa, Pörtsykkä idässä, Yläpuusti ja Alapuustiin virallisesti kuulunut Ostamo etelässä sekä Joensuu lännessä. Kylän etelärajalla oli Ostamojärvi ja kylän etelärajalla virtasi myös Norsjoki.
Vuonna 1920 Norsjoella oli 90 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 309, joista 156 miestä ja 153 naista. 
Norsjoen varsinainen kyläkeskus oli Ostamojärven itäpuolella noin kahdeksan kilometriä Kantatie 61:tä Käkisalmen kaupungista etelään. Kylän keskustasta erkani tiet itään Pörtsykkään ja Vuohensaloon sekä lounaaseen Ostamoon ja edelleen Räisälän puolelle.
Kylän pohjoisosaan Tenkalahden rajan tuntumaan ja Haminanniityn alueelle syntyi 1930-luvulla paljon uudisasutusta, mikä näkyy myös kylän asukasluvun yli kolminkertaistumisella 20 vuodessa.  Näiden alueiden väestö kävi töissä Käkisalmen kaupungissa. Varsinkin Waldhofin selluloosatehtaan perustaminen kaupunkiin lisäsi asutuksen leviämistä maalaiskunnan puolelle. Näiden Käkisalmen esikaupunkien asukkaat kävivät töissä ja asioivat kaupungissa ja heidän yhteytensä Norsjoen kylään olivat löyhät. Nykyisin kylän asutus on keskittynyt samoille alueille. Haminanniityn alue kylän pohjoispäästä on nykyisin osa Käkisalmen kaupunkia.
Elinkeinojen suhteen Norsjoki jakaantui maatalousvaltaiseen eteläosaan ja kaupungin teollisuudesta ja palveluista elantonsa saaneeseen pohjoisosaan.  Norsjoen kansakoulu sijaitsi kyläkeskustassa.
Historia > Sotien aika

Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Neuvostoliitossa Norsjoen nimi muutettiin vuonna 1948 Larionovoksi talvisodassa kunnostautuneen Neuvostoliiton sankarin, lentäjäkapteeni Georgi Larionovin mukaan, joka menehtyi jatkosodassa Käkisalmessa heinäkuussa 1941.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Pietarin, Käkisalmen ja Sortavalan välinen rautatie sekä maantie A129. Sinjovossa ja Kommunaryssa (Myllypelto) on rautatieasemat.
Potšinokissa toimii maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn erikoistunut Sudakovon maatalousyritys ja Kommunaryssa turkistarha Severnaja pušnina. Lisäksi on 21 yksityisviljelijää ja yli 2 000 palstaviljelmää. Teollisuutta edustaa sahatavaran tuotantoa harjoittava Käkisalmen metsäkombinaatti. Motornojen kalastuskolhoosi on lopettanut toimintansa. Suuri osa työvoimasta käy töissä Käkisalmessa tai Pietarissa.
Keskuskylän palveluihin kuuluu kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, ruokala, pankki, posti ja joukko kauppoja.
Matkailu

Kunnan alueella toimii 16 lomakylää, lasten kesäleiri sekä kalastus- ja metsästysmaja.
Aiheesta muualla

Norsjoen kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Norsjoen kunta Käkisalmen piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Käkisalmen maalaiskunnan kylät
Alapuusti • Haminanniitty • Hirvisaari • Joensuu • Kapeasalmi • Marjalanniemi • Norsjoki • Näpinlahti • Ostamo • Porkanniemi • Pärnä • Pörtsykkä • Sakkali • Suotniemi • Tenkalahti • Vuohensalo • Yläpuusti
Nouadhibou

| Nouadhibou نواذيبو |
| --- | --- |
 Nouadhiboun kalasatama.
 Nouadhibou
 Koordinaatit: 20°56′32″N, 17°2′20″W 
Valtio:  Mauritania
Alue:  Dakhlet-Nouadhibou
Departementti:  Nouadhibou
Perustettu:  1907
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2013):  118 200
Aikavyöhyke:  UTC+0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nouadhiboun kaupunkikuvaa.
Laivojen hautausmaa.
Nouadhibou (arab. نواذيبو‎, ennen vuotta 1969 Port-Étienne) on kaupunki ja Dakhlet-Nouadhiboun alueen hallinnollinen keskus Mauritaniassa. Se sijaitsee maan luoteisosassa Atlantin valtameren rannalla. Nouadhibou on Nouakchottin jälkeen Mauritanian toiseksi suurin kaupunki. Vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan siellä oli 118 200 asukasta.
Maantiede ja ilmasto

Kaupunki sijaitsee Ras Nouadhiboun (ransk. Cap Blanc) niemimaan valtamerestä erottaman Nouadhibounlahden (Baie du Lévrier) länsirannalla. Niemimaan länsiosa kuuluu Länsi-Saharaan. Syvä ja suojaisa lahti tarjoaa Saharan länsirannikon ainoan suurille aluksille soveltuvan sataman. Viileän ja ravinteikkaan Kanarianvirran ansiosta rannikolla on maailman parhaisiin kuuluvat kalavedet.
Ilmastoa leimaavat tasainen noin 26 asteen lämpötila ja tuulten aiheuttama melko alhainen ilmankosteus. Sadetta alueella ei saada juuri lainkaan.
Historia

Portugalilaisten 1400-luvulta lähtien tuntemia kalavesiä hyödynsivät aikaisemmin etupäässä kanarialaiset kalastajat. Ranskalaiset perustivat vuonna 1907 Port-Étiennen kaupungin, joka sai nimensä entisen siirtomaaministeri Eugène Étiennen mukaan. Seuraavana vuonna alettiin rakentaa linnoitusta, hallintorakennuksia, sääasemaa ja 29 kilometrin päässä sijaitsevaa Cap Blancin majakkaa. Ranskalaiset perustivat vuonna 1919 kalateollisuusyhtiön, mutta juomaveden vähäisyyden ja liikenneyhteyksien puutteen takia kaupungin kehitys oli hidasta.
Vuonna 1952 perustettiin kaivosyhtiö MIFERMA, joka sai kansallistamisen yhteydessä vuonna 1974 nimen Société nationale industrielle et minière (SNIM). Se rakensi 1960-luvun alussa Nouadhibouun malmisataman ja rautatien Zouératen rautakaivoksilta. Kaivostoiminnan ansiosta kaupungista tuli Mauritanian talouden keskus, ja myös sen juomavesiongelma onnistuttiin ratkaisemaan. Nouadhiboun väkiluku, joka oli 500 vuonna 1940, kasvoi nopeasti ja oli 22 000 vuonna 1977 ja 80 000 vuonna 2000. Kaupunkiin on muuttanut asukkaita eri puolilta Mauritaniaa, Senegalista, Malista ja muualta Länsi-Afrikasta. Marokon rajan sulkeuduttua vuonna 2005 se on toiminut myös Eurooppaan pyrkivien siirtolaisten lähtösatamana.
Liikenne ja talous

Nouadhibouun johtaa vuonna 2006 valmistunut päällystetty maantie Nouakchottista. Kaupungissa on kalastus-, kauppa- ja malmisatamat sekä kansainvälinen lentokenttä. Väestön pääelinkeinot ovat kalastus, kaupankäynti, hallinto ja palvelut, teollisuus, rakentaminen ja liikenne.
Matkailu

Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat keskustori, Mahfoudin kauppahalli ja kalasatama. Sen eteläpuolella on hylättyjen ulkomaisten kalastusalusten muodostama laivojen hautausmaa. Nouadhibounlahdella on hyvät urheilukalastusmahdollisuudet, hiekkarantoja ja eroosion synnyttämiä erikoisia kalliomuodostumia. Lähistöllä sijaitsee Banc d’Arguinin kansallispuisto, johon kuuluu myös osa niemimaan kärjestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nouadhibou Wikimedia Commonsissa
Elvira Saadi

Elvira Fuadovna Saadi (ven. Эльвира Фуадовна Саади , s. 2. tammikuuta 1952 Taškent) on neuvostoliittolainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Uzbekistanista kotoisin oleva Saadi voitti Münchenin 1972 olympialaisissa kultaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Henkilökohtaisessa moniottelussa hän keräsi 75,075 pistettä ja sijoittui kahdeksanneksi edellään neljä neuvostoliittolaista ja kolme itäsaksalaista. Toisissa olympialaisissaan Montréalissa 1976 hän voitti jälleen joukkuekilpailussa kultaa ja keräsi seitsemänneksi parhaat henkilökohtaiset pisteet mutta ei päässyt moniottelun finaaliin, johon kelpuutettiin maksimissaan kolme voimistelijaa yhdestä maasta.
Uransa ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalin Saadi saavutti Varnan MM-kilpailuissa 1974 sijoittumalla permannolla jaetulle pronssille.
Saadi muutti Kanadaan vuonna 1991 ja aloitti voimistelijoiden valmentamisen. Hänet valittiin Kanadan voimisteluliiton vuoden valmentajaksi vuosina 1996 ja 2004. Vuonna 2023 hän sai elinikäisen toimintakiellon urheilijoiden parissa. Kanadan voimistelulajien hallintoelimen mukaan Saadi oli käyttänyt valmennettaviinsa fyysistä väkivaltaa ja luonut pelon kulttuuria.
Vuonna 2009 Saadi valittiin Kansainvälisen voimisteluliiton Hall of Fameen.
Numakaze (1922)

| Numakaze / 沼風 |
| --- | --- |
 Numakaze

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Maizurun laivastoarsenaali
Kölinlasku:  10. elokuuta 1921
Laskettu vesille:  22. toukokuuta 1922
Palveluskäyttöön:  24. heinäkuuta 1922
Loppuvaihe:  upotettu 19. joulukuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 367 t (normaali) 1 680 t (kuormattu)
Pituus:  102,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  38 500 ihp
Nopeus:  39 solmua
Miehistöä:  148
Aseistus
Aseistus:  4 x 120 mm/45 type 3 -tykkiä 2 x 7,7 mm type 92 -ilmatorjuntakonekivääriä 6 x 533 mm torpedoputkea 20 x miinaa
Numakaze (jap. 沼風) oli keisarillisen Japanin laivaston Minekaze-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 10. elokuuta 1921. Alus laskettiin vesille 22. toukokuuta 1922 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 24. heinäkuuta.
Palvelus

Alus upotettiin 19. joulukuuta 1943.
Nukleosididifosfaattikinaasi

Malli nukleosididifosfaattikinaaseihin kuuluvasta ihmisen I NDK-A-entsyymin rakenteesta
Nukleosididifosfaattikinaasit ovat entsyymejä, jotka katalysoivat reversiibeliä fosfaattiryhmän siirtoa nukleosiditrifosfaatilta nukleosididifosfaatille, jolloin muodostuu uusi nukleosiditrifosfaatti ja uusi nukleosididifosfaatti. Entsyymit on aktiivisia sytoplasmassa ja mitokondrioissa.
Toiminta

Nukleosididifosfaattikinaasit ovat rakenteeltaan oligomeereja ja eukaryoottien ja prokaryoottien entsyymit ovat rakenteeltaan hyvin samankaltaisia. Pienin toimiva entsyymi on dimeeri, mutta tyypillisesti bakteerien entsyymit ovat tetrameerejä ja eukaryoottien heksameerejä.
Nukleosididifosfaattikinaasi hyväksyy substraateikseen monet eri riboosi- ja deoksiriboosifosfaatit. Affiniteeteissa on kuitenkin eroja ja voimakkaimmin entsyymeihin sitoutuvat guanosiininukleotidit ja heikoimmin sytidiinin sisältävät nukleotidit. Nisäkkäillä ATP:n konsentraatio soluissa on huomattavasti suurempi kuin muiden nukleotiditrifosfaattien ja ATP toimiikin yleensä fosfaattiryhmän luovuttajana. Prokaryooteilla tilanne on toinen ja yleinen luovuttaja on GTP.
Nukleosididifosfaattikinaasi sitoutuu nukleosiditrifosfaattiin, jolloin sen aktiivisen kohdan histidiiniaminohappo fosforyloituu. Nukleosididifosfaatti vapautuu, jonka jälkeen fosforyloituneeseen entsyymiin liittyy nukleosididifosfaatti, jolle entsyymi siirtää fosfaattiryhmän. Kaksiarvoiset metalli-ionit, kuten magnesiumin, mangaanin, kalsiumin, koboltin ja sinkin ionit muodostavat komplekseja substraattien kanssa ja näin toimivat entsyymin aktivoijina. Tehokkain on magnesiumioni. Sekä substraattien että tuotteiden suuri konsentraatio inhiboi nukleosididifosfaattikinaasin toimintaa.
Biologinen rooli

Nukleosididifosfaattikinaasi säätelee nukleosididifosfaattien ja -trifosfaattien välistä tasapainoa ja osallistuu niiden valmistamiseen niitä tarvittaessa. Muun muassa sitruunahappokierron yhteydessä entsyymi katalysoi ATP:n muodostumista GTP:stä ja ADP:stä. Entsyymillä on havaittu rooli myös etäpesäkkeiden synnyssä syövän yhteydessä.
Numancia (F83)

| Numancia |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bazán
Kölinlasku:  8. tammikuuta 1986
Laskettu vesille:  30. tammikuuta 1987
Palveluskäyttöön:  8. marraskuuta 1988
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 668 t (standardi) 4 244 t (kuormattu)
Pituus:  137,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,3 m
Syväys:  7,5 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  223
Aseistus
Aseistus:  1 x OTO Melara Mk 75 76 mm/62 -tykki 6 x 324 mm Mk32 torpedoputkea Mk46 torpedoille 1 x Mk13 laukaisualusta Boeing Harpoon ja SM-1 ilmatorjuntaohjuksille 1 x 20 mm Meroka CIWS 2 x SH-60 Seahawk LAMPS III -helikopteri
Numancia (runkonumero F83) on Espanjan laivaston vuonna 1987 vesillelaskettu Santa María -luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin 29. kesäkuuta 1977 Bazánilta, missä köli laskettiin 8. tammikuuta 1986. Alus laskettiin vesille 30. tammikuuta 1987 ja otettiin palvelukseen 8. marraskuuta 1988.
Palvelus

Alus valtasi 27. huhtikuuta 2009 yhdeksän hengen miehistöllä varustetun somalialaisen merirosvoaluksen, joka yritti vallata MSC Melodyn.
S/S Aranda

S/S Aranda oli alun perin Vulcan Oy:n telakalla Turussa rakenteilla ollut venäläinen miinanraivaaja, jonka runko jäi suomalaisten haltuun keskeneräisenä venäläisten poistuessa itsenäistyneestä Suomesta. Siitä päätettiin tehdä jäävahvistettu matkustaja-alus, koska sellaisella olisi eniten tarvetta. Aluksen mitat olivat 46,3 x 8,5 x 3,4 metriä, uppoama 350 tonnia ja höyryhiilikoneiston teho 650 hevosvoimaa. Nimeksi sille annettiin Aranda. Aluksen osti telakalta vuonna 1920 turkulainen Meritoimi Oy, joka käytti sitä Tukholman liikenteessä.
Helmikuussa 1921 Turun saariston yhteysalukseksi vuokrattu S/S Dragsfjärd upposi yllättäen Turun satamaan. Saman vuoden heinäkuussa valtioneuvosto myönsi määrärahan, jolla voitaisiin ostaa tarkoitukseen sopiva matkustaja-alus, ja valinta osui Arandaan.
Arandassa oli matkustajia varten erikseen herrojen ja naisten salongit ja lisäksi seitsemän neljän hengen hyttiä, ruokasali ja kahvila - aikakauteensa nähden poikkeuksellisen hyvin varustettu aluslähde?. Aranda liikennöi Turun ja Maarianhaminan väliä myös kelirikko-oloissa ja poikkesi lukuisiin laitureihin pitkin reittiä; sen siis voidaan sanoa olleen ensimmäisiä kelirikkoaluksista.
Alus oli mukana panssarilaiva Ilmarisen tuhoksi koituneessa operaatio Nordwindissä. Se oli ensimmäisiä sotakorvaukseksi valittuja aluksia, ja se toimitettiin Neuvostoliittoon syksyllä 1944.
Kirjallisuutta

Auvinen, Visa, Laurell, Seppo & Säteri, Kai: Leijonalippu merellä.  Turku : Eita, 1983.  ISBN 951-95781-1-0
S-33 (1939)

| S-33 |
| --- | --- |
 S-33

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Marti, Nikolajev
Kölinlasku:  16. marraskuuta 1937
Laskettu vesille:  30. toukokuuta 1939
Palveluskäyttöön:  18. marraskuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  840 t (pinnalla) 1 070 t (sukellus)
Pituus:  77,75 m
Leveys:  6,40 m
Syväys:  4,04 m
Koneteho:  dieselmoottori 4 000 bhp ja 2 × sähkömoottori, 1 100 shp
Nopeus:  19,5 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukellus)
Miehistöä:  46
Aseistus
Aseistus:  6 × 21" torpedoputkea 1 × 100 mm/L56 tykki 1 × 45 mm/L46 tykki
S-33 oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Nikolajevista Martin telakalta, missä köli laskettiin 16. marraskuuta 1937. Alus laskettiin vesille 30. toukokuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 18. marraskuuta 1940.
Palvelus

Alus muutettiin 1961 koululaivaksi, missä tehtävässä se oli vielä 1970-luvun puolivälissä.
Saamusti

Saamusti (ven. Замо́стье, Zamostje) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee 27 kilometriä Hatsinasta etelään ja 3,5 kilometriä Possatasta luoteeseen. Kylän ohi kulkee Pietarin ja Pihkovan välinen M20-valtatie sekä Kemppaalan (ven. Kempolovo) ja Hattulan välinen maantie. Asukkaita on 54 henkeä (vuonna 2010).
Kylä mainitaan 1600-luvun kartoissa. Ennen 1860-lukua sen asukkaat olivat kartanonherrojen maaorjia. 1900-luvun alussa Saamusti oli inkeriläis-venäläinen sekakylä. Suomalaiset kuuluivat Koprinan luterilaiseen seurakuntaan.
Nykyään Saamusti koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kylässä on kauppa. Lähistöllä on pieni puutarhapalsta-alue sekä vapaa-ajanviettoon käytettyjä veden täyttämiä hiekkakuoppia.
S-35 (1940)

| S-35 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Marti, Nikolajev
Kölinlasku:  1938
Laskettu vesille:  1940
Palveluskäyttöön:  1948
Poistui palveluskäytöstä:  1959
Tekniset tiedot
Uppouma:  840 t (pinnalla) 1 070 t (sukellus)
Pituus:  77,75 m
Leveys:  6,40 m
Syväys:  4,04 m
Koneteho:  dieselmoottori 4 000 bhp ja 2 × sähkömoottori, 1 100 shp
Nopeus:  19,5 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukellus)
Miehistöä:  46
Aseistus
Aseistus:  6 × 21" torpedoputkea 1 × 100 mm/L56 tykki 1 × 45 mm/L46 tykki
S-35 oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Nikolajevista Martin telakalta, missä köli laskettiin 1938. Alus laskettiin vesille 1940 ja otettiin palvelukseen 1948.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1959.
Sa’ar 3 -luokka

| Sa’ar 3 -luokka |
| --- | --- |
 Sa’ar 3 -luokan alus

Tekniset tiedot
Uppouma:  210 t 250 t (kuormattu)
Pituus:  45 m
Leveys:  7,62 m
Nopeus:  42 solmua
Aseistus
Meritorjunta:  4 Harpoon ohjusten laukaisualustaa 6 Gabriel merimaaliohjusta Oto Melaran 76 mm tykki
Sa’ar 3 -luokka oli Israelin laivaston ohjusveneluokka, jonka alukset valmistettiin Cherbourgissa Ranskassa. Alustyyppi oli paranneltu versio Saksan laivaston Jaguar-luokan aluksista.
Sa'ar 1 -luokan aluksista tuli Sa'ar 3 -luokan alus, kun siihen asennettiin Gabriel-meritorjuntaohjus.
S-luokka (hävittäjä)

| S-luokka |
| --- | --- |
 Luokkaan kuulunut HMS Scourge

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 737-1 758 t (standardi) 2 545-2 586 t (kuormattu)
Pituus:  110,57 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,87 m
Syväys:  4,32 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  36,75 solmua
Miehistöä:  180 normaalipalveluksessa tai 225 laivueenjohtajana
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 4,7" QF Mk XII -tykkiä yksiputkisina CP Mk XXII -asennuksina 8 x 21" torpedoputkea Mk IX-torpedoille
Ilmatorjunta:  2 x Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina asennuksina
S-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjäluokka, jotka muodostivat vuoden 1940 hätäohjelman (engl. War Emergency Program) kahdeksan hävittäjää. Luokan alukset muodostivat aluksi saattuepalveluksessa niin kutsutun 5. hätälaivueen (engl. 5th Emergency Flotilla).
Alukset

Luokan aluksilla testattiin uutta 4,7 tumman QF Mk XII -tykkiä CP Mk XXII -asennuksena. Uudessa asennuksessa oli uudistettu etukilpi, mikä mahdollisti 55 asteen korkeuskulman. HMS Savage poikkesi muista neljällä 4,5 tuuman tykillään, jotka oli asennettu etukannelle kaksiputkiseen torniin ja takakannelle kahteen yksiputkiseen torniin. Aluksille oli myös asennettu ilmatorjuntaa varten laskinyksiköt.
Apuaseina olleet neliputkiset kaksinaulaiset oli korvattu kaksiputkisilla 40 millimetrin Bofors Mk IV -ilmatorjuntatykeillä, mitä kutsuttiin toisinaan Hazemeyer-asennukseksi. Asennuksessa oli tykit vakautettu, joten aluksen keinunta ei estänyt tarkkaa tulta. Tulenjohtokoneeseen oli kytketty tyypin 282 tutka.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Saumarez | Hawthorn Leslie and Company, Hebburn | 8. syyskuuta 1941 | 20. marraskuuta 1942 | 1. heinäkuuta 1943 | osunut miinaan 22. lokakuuta 1946 myyty romutettavaksi 8. syyskuuta 1950 |  |
| HMS Savage | Hawthorn Leslie | 7. joulukuuta 1941 | 24. syyskuuta 1942 | 8. kesäkuuta 1943 | romutettavaksi 11. huhtikuuta 1962 |  |
| HMS Scorpion (ex- HMS Sentinel) | Cammell Laird, Birkenhead | 19. kesäkuuta 1941 | 26. elokuuta 1942 | 11. toukokuuta 1943 | Alankomaiden laivastolle 1945 nimellä Hr. Ms. Kortenaer |  |
| HMS Scourge | Cammell Laird | 26. huhtikuuta 1941 | 8. joulukuuta 1942 | 14. heinäkuuta 1943 | Alankomaiden laivastolle 1. helmikuuta 1946 nimellä Hr. Ms. Evertsen fregatiksi 1957 romutettu heinäkuussa  1963 |  |
| HMS Serapis | Scotts Shipbuilding and Engineering Company, Greenock | 14. elokuuta 1941 | 25. maaliskuuta 1943 | 23. joulukuuta 1943 | Alankomaiden laivastolle 1945 nimellä Hr. Ms. Piet Hein |  |
| HMS Swift | J. Samuel White and Company, Cowes | 12. kesäkuuta 1941 | 15. kesäkuuta 1943 | 6. joulukuuta 1943 | upotettu 24. kesäkuuta 1944 |  |
Norjan laivasto 
| KNM Stord (ex-HMS Success) | White | 25. helmikuuta 1942 | 3. maaliskuuta 1943 | 26. elokuuta 1943 | myyty romutettavaksi 1959 |  |
| KNM Svenner (ex-HMS Shark) | Scotts | 5. marraskuuta 1941 | 1. kesäkuuta 1943 | 11. maaliskuuta 1944 | uponnut 6. kesäkuuta 1944 |  |