stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fysiikan tutkimus
Historia > Ennen 1900-lukua

Modernin tieteen, mukaan lukien fysiikan, kehityksen voidaan katsoa saaneen alkunsa antiikin Kreikasta. Kun luonnonilmiöitä pyrittiin aikaisemmin selittämään mytologioilla, 600. vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua kreikkalaiset filosofit alkoivat selittää ilmiöitä perustuen havaintoihin, syihin ja logiikkaan. Kokeellista tutkimusta silloiset filosofit eivät kuitenkaan tehneet. Kuuluisia Aleksandrian Museionissa toimineita luonnonfilosofeja olivat muun muassa Arkhimedes, Eukleides ja Ptolemaios.
Nykyisen fysiikan, ja yleisemmin koko tieteen kokeelliset tutkimusmenetelmät on luotu keskiajan islamilaisen tieteen kukoistusaikana ja sittemmin Euroopassa uuden ajan alussa, tieteellisen vallankumouksen aikaan, aluksi Galileo Galilein, René Descartesin ja Isaac Newtonin töiden myötä. Ennen tätä uuden ajan alussa suosioon tullutta empirististä tieteenfilosofiaa oli tyydytty lähinnä luonnonfilosofisiin pohdintoihin ja auktoriteettiuskoon. Tieteellisen vallankumouksen jälkeen luonto ymmärrettiin ikään kuin mekaanisten lakien alaisena koneena, jota voitiin tutkia kokeellisin menetelmin ja jonka toimintaa voitiin ennustaa matematiikan avulla. Vielä 1700-luvulla luonnonfilosofian tutkimus ei kuitenkaan yleensä ollut kvantitatiivista – tieteellinen menetelmä ei ollut vielä täysin kehittynyt – eikä järjestelmällistä opetusohjelmaa tutkijoiden kouluttamiseksi ollut. Fysiikan tutkimus erkani vähin erin luonnonfilosofiasta, eriytyen lopulta omaksi tieteekseen vasta 1800-luvun aikana.
Tutkijat > Tutkimusryhmän rakenne

Tutkimusryhmän perusrakenne on muuttunut historian saatossa. 1800-luvun Italiassa tyypillinen tutkimusryhmä fysiikan alalla koostui professorista, assistentista ja teknikosta. Osa tutkimuksesta tehtiin myös yläkouluissa, koska nuorille fyysikoille ei ollut tarjolla akateemista virkaa. Nykyään tutkimusryhmiä yliopistoissa johtaa yleensä professori tai professoreja, joiden ohjauksessa työskentelee vaihtelevissa määrin laitoksen opetushenkilökuntaa, tutkijatohtoreita, väitöstyöntekijöitä, ja maisterin tai diplomi-insinöörin tutkintoa opiskelevia tutkimusassistentteja sekä vierailevia tutkijoita.lähde? Kokeellisen fysiikan tutkimuksessa ryhmään voi myös kuulua insinöörejä tai teknikkoja.lähde?
Professorit ja tutkijatohtorit toimivat väitöstyöntekijöiden ja maisteriopiskelijoiden ohjaajina. Opiskelijat oppivat yleensä tutkimuksen perusperiaatteet tällaisessa tutkimusryhmässä ja he osallistuvat täysipainoisesti tutkimuksen tekemiseen. Tutkijan ura jatkuu väitöstyön jälkeen yleensä tutkijatohtorikaudella (engl. postdoctoral fellow), jonka aikana tuore tohtori työskentelee muutamia vuosia jossain toisessa instituutissa tai yliopistossa. Osa opiskeluista tai tutkijatohtorikaudesta saatetaan tehdä ulkomailla.
Tutkijat > Tutkijoiden tapaamiset

Tutkijat tapaavat toisiaan konferensseissa, joissa he esittävät muille tuoreimmat tutkimustuloksensa ja luovat uusia yhteyksiä. Tutkimustulosten esittäminen konferensseissa ennen niiden julkaisemista on yksi tapa saada arvostelua ja palautetta muilta tutkijoilta. Tavoitteena on myös tehdä omaa tutkimusta tunnetuksi. Fyysikoiden työ on ollut pitkään kansainvälistä ja eri kansalaisuuksiin kuuluvien fyysikoiden yhteistyö oli hyvin yleistä jo 1800-luvulla. Mittavia konferensseja ei juuri pidetty ennen 1900-luvun alkua. Silloin järjestettiin ensimmäisen kerran Kansainvälinen fysiikan kongressi Pariisin maailmannäyttelyn yhteydessä ja vuonna 1911 aloitti perinteeksi muodostunut Solvay-konferenssi.
Nykyään konferensseja on monenlaisia. Osa keskittyy vain tiettyyn aiheeseen tuoden yhteen saman alan osaajia koulutustaustasta riippumatta. Lisäksi monet fyysikkoseurat pitävät vuosittaisia fyysikoille suunnattuja tapaamisia heidän tutkimusaiheestaan riippumatta. Tällaisia yleisiä kokouksia järjestävät muun muassa yhdysvaltalainen American Physical Society (APS), saksalainen Deutsche Physikalische Gesellschaft (DPG) ja myös Suomen fyysikkoseura. Fyysikkoseurojen kokousten osanottajamäärä riippuu paljon seuran koosta. Esimerkiksi maailman suurimman fyysikkoseuran, DPG:n, järjestämään Euroopan suurimpaan kevätkokoukseen odotetaan vuosittain noin 5 000 osanottajaa.
Tutkimuslaitokset

Fysiikan tutkimusta tehdään ympäri maailmaa eri tutkimusinstituuteissa: yliopistoissa, kansallisissa laboratorioissa sekä teollisissa laboratorioissa. Tutkimuslaitosten roolit vaihtelevat jonkin verran ja ne voidaankin jakaa karkeasti niiden tavoitteiden mukaan. Teollisuuslaboratoriot tekevät tutkimusta kehittääkseen tuotteitaan, yliopistot edistävät perustutkimusta ja alan opetusta ja kansalliset laboratoriot tuottavat rahoittajaansa sekä tieteellistä yhteisöä hyödyttävää tutkimusta.
Tutkimusinstituuttien tasoa voidaan yrittää arvioida instituuttien julkaisemien tutkimusten määrää ja niiden saamaa huomiota mittaamalla. Fysiikan alalla vuosina 1995–2005 kaikista eniten viitattiin seuraavissa tutkimusinstituuteissa tuotettuihin julkaisuihin:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | Tutkimusinstituutti | Maa | Julkaisuja | Viittauksia | Viittauksia per julkaisu |
| 1 | Max Planck -instituutti | Saksa | 15 964 | 201 420 | 12,62 |
| 2 | Tokion yliopisto | Japani | 14 430 | 152 240 | 10,55 |
| 3 | Istituto Nazionale di Fisica Nucleare | Italia | 13 009 | 139 169 | 10,70 |
| 4 | MIT | Yhdysvallat | 7 730 | 138 505 | 17,92 |
| 5 | Venäjän tiedeakatemia | Venäjä | 29 728 | 126 159 | 4,24 |
| 6 | Kalifornian yliopisto, Berkeley | Yhdysvallat | 7 406 | 119 944 | 16,20 |
| 7 | CERN | Eurooppa | 6 852 | 113 679 | 16,59 |
| 8 | Stanfordin yliopisto | Yhdysvallat | 5 232 | 107 099 | 20,47 |
| 9 | Kalifornian yliopisto, Santa Barbara | Yhdysvallat | 4 602 | 97 020 | 21,08 |
| 10 | Los Alamos National Laboratory | Yhdysvallat | 7 099 | 95 669 | 13,48 |
| 11 | Cambridgen yliopisto | Iso-Britannia | 7 303 | 95 278 | 13,05 |
| 12 | Princetonin yliopisto | Yhdysvallat | 4 875 | 92 532 | 18,98 |
| 13 | Tōhokun yliopisto | Japani | 19 092 | 91 429 | 9,06 |
| 14 | Illinoisin yliopisto, Urbana-Champaign | Yhdysvallat | 6 171 | 91 252 | 14,79 |
| 15 | Argonne National Laboratory | Yhdysvallat | 5 222 | 83 134 | 15,92 |
| 16 | Caltech | Yhdysvallat | 4 722 | 76 259 | 16,15 |
| 17 | Brookhaven National Laboratory | Yhdysvallat | 3 921 | 76 172 | 19,43 |
| 18 | Harvardin yliopisto | Yhdysvallat | 3 669 | 75 670 | 20,62 |
| 19 | CNRS | Ranska | 9 919 | 75 544 | 7,62 |
| 20 | Marylandin yliopisto | Yhdysvallat | 5 364 | 74 150 | 13,82 |

Taulukosta selviää, että fysiikan tutkimuksen kärkimaita ovat Yhdysvallat, Japani, Saksa, Italia, Iso-Britannia, Venäjä, ja Ranska. Näiden viitatuimmiksi rankattujen kahdenkymmenen instituutin joukossa on monia instituutteja, joiden tutkijat ovat osallistuneet hiukkasfysiikan julkaisuihin, joita siteerataan paljon. Yhteen hiukkasfysiikan julkaisuun oli viitattu jopa yli 2000 kertaa.
Julkaisut

Oleellinen osa tutkimusprosessia on selvittää, mitä tutkittavasta asiasta on jo aiemmin julkaistu. Eri tahojen tutkimustuloksia ja -menetelmiä pyritään vertaamaan toisiinsa, jotta saadaan kattavampi selitys halutusta ilmiöstä. Tiettyä aihetta koskevan tutkimuksen löytäminen tuhansien julkaisujen joukosta ei olisi mahdollista nykypäivänä ilman erilaisia hakukoneita ja julkaisutietokantoja, kuten esimerkiksi Academic Search Premier, Web of Science, Scitation, Google Scholar, ja Inspec.
Fysiikan tutkimuksia julkaistaan monissa tieteellisissä julkaisusarjoissa. Fysiikan julkaisusarjoja ja alan kirjallisuutta julkaisevat muun muassa American Institute of Physics, American Physical Society, Elsevier, Institute of Physics, McGraw-Hill ja John Wiley & Sons. Myös vapaat elektroniset julkaisuarkistot, kuten arXiv, ovat nousseet 2000-luvulla perinteisten julkaisijoiden haastajiksi. Julkaisusarjojen merkittävyyttä arvioidaan monesti vaikuttavuuskertoimella, joka mittaa paljonko julkaisusarjassa julkaistuihin tutkimuksiin viitataan, mutta myös muita merkittävyyden mittareita on kehitetty. Tiedelehdistä arvostetuimpia ja viitatuimpia ovat yleisesti arvostettujen lehtien Science ja Nature lisäksi:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Lehti | Julkaisija | Ala |
| Physical Review Letters | American Physical Society | fysiikan perustutkimus |
| Applied Physics Letters | American Institute of Physics | sovellettu fysiikka |
| Reviews of Modern Physics | American Physical Society | moderni fysiikka |
| Physical Review D | American Physical Society | hiukkasfysiikka, kvanttikenttäteoria, gravitaatio, kosmologia |
| Journal of Chemical Physics | American Institute of Physics | kemiallinen fysiikka, esim. spektroskopia, kvanttifysiikka, polymeerit, fysiikka pinnoilla ja rajapinnoilla |
| Journal of High Energy Physics | SISSA | hiukkasfysiikka, esim. hiukkaskiihdyttimet, astrohiukkasfysiikka, perusvuorovaikutukset, kvanttikenttäteoria |
| Physics Letters B | Elsevier | ydinfysiikka, hiukkasfysiikka |
| Nuclear Physics B | Elsevier | hiukkasfysiikka, kvanttikenttäteoria, fysikaalinen matematiikka |
| Journal of Applied Physics | American Institute of Physics | sovellettu fysiikka |
| Physics Reports | Elsevier | fysiikan perustutkimus |
Tutkimusaiheet

Fysiikan tutkimuksessa tutkimusaiheiden suosiota voidaan arvioida julkaisutietokantojen avulla. Vuosina 1995–2005 julkaistuissa tieteellisissä töissä viitattiin eniten tutkimuksiin, jotka käsittelivät muun muassa seuraavia tutkimusaiheita: hiukkasfysiikka, supranesteet, suprajohteet, Auringon neutriinot, kvanttipisteet, moniatomiset systeemit, magnetoresistanssimateriaalit, ilmakehän neutriinot, metalli–eriste-transitio, puolijohteet, ydinreaktio, huippu-kvarkki, tilastollinen resonanssi, Bosen–Einsteinin kondensaatit, hiilinanoputket, fotonikiteet, kaoottiset oskillaattorit, Langmuir-kalvot, kosminen mikroaaltotaustasäteily, ylimääräiset aika-avaruusdimensiot, säieteorian solitonit, suuri yhtenäisteoria, ja kvanttigravitaatio.
Megatiede

Megatiede on tutkimusta, joka vaatii huomattavan suuria rahallisia investointeja laitteisiin. Suuren hankkeen aloituskustannukset ovat isot ja myös projektin ylläpitäminen vaatii jatkuvaa huomattavaa rahallista panostusta. Megatieteelle on tyypillistä, että se tuottaa tuloksia vasta rahoituksen saavutettua tietyn riittävän tason toisin kuin lineaarisesti käyttäytyvä ”normaali” tutkimus, jonka tuottavuus kasvaa aina rahallisen panostuksen kasvaessa. Suuri osa megatieteestä on fysiikkaan liittyviä hankkeita. Nykyaikaisen megatieteen katsotaan alkaneen Manhattan-projektista 1940-luvulla. Megatiedehankkeet kuvaavat 1900-luvulla tapahtunutta muutosta tieteen asemassa ja rahoituksessa. Suurta tiedettä fysiikan alalla edustavat nykyään muun muassa hiukkaskiihdyttimet, synkrotronisäteilylaitokset, tutkimusreaktorit, fuusioreaktorit, vapaaelektronilaserit, Hubble-avaruusteleskooppi, ja Euroopan eteläinen observatorio.
Kansainvälisyys

Useat isot fysiikan tutkimusprojektit ovat monikansallisia. Pelkästään Euroopassa on käynnissä useita projekteja, joiden rahoittamiseen osallistuu yli kymmenen maata. Esimerkiksi LHC-kiihdytinprojektiin CERNissä Ranskan ja Sveitsin rajalla osallistuu yhteensä 37 maata ympäri maailmaa.
Myös monissa pienen mittakaavan tutkimusprojekteissa kansainvälisyys on arkipäivää. Tutkimukset tehdään yleensä eri instituuteissa työskentelevien tutkijoiden yhteistyönä, sillä eri laboratoriot ovat erikoistuneet eri aihealueisiin. Esimerkiksi materiaalifysiikan tutkimuksissa yhdessä julkaistussa tutkimuksessa on saatettu käyttää useita eri mittausmenetelmiä, mitatut näytteet on valmistettu yhdessä laboratoriossa ja aiheen teoreettinen tarkastelu suoritettu toisessa. Lisäksi tutkijoiden siirtyminen maasta toiseen esimerkiksi tutkijatohtorikautta suorittamaan tekee tutkimusryhmistä kansainvälisiä.
Rahoitus

Ennen toista maailmansotaa fysiikan tutkimuksen rahoitus oli vähäistä. Sodan aikana Yhdysvalloissa tutkimukseen valtion käyttämä rahamäärä nousi vuosittaisesta 48 miljoonasta 500 miljoonaan Yhdysvaltain dollariin. Sodan aikaiset investoinnit fysiikan tutkimukseen helpottivat fyysikoita saamaan valtiolta rahaa hankkeisiinsa myös sodan jälkeisenä aikana.
Fysiikkaa tutkitaan pääasiassa julkisin varoin. Suuret rakennushankkeet voivat olla joko valtiollisia, useiden valtioiden tai jonkin kattojärjestön kuten YK:n tai Euroopan unionin rahoittamia. Esimerkiksi avaruustutkimusta rahoitetaan Yhdysvalloissa ja Venäjällä julkisin varoin NASAn ja Venäjän avaruusjärjestön kautta. Soveltavan fysiikan tutkimuksen rahoittajana toimii myös teollisuus. Suomessa teollisuuden innovaatioita sekä teollisuuden ja tutkimuslaitosten yhteisiä hankkeita rahoittaa muun muassa Tekes, jonka tuki eri hankkeille oli yhteensä noin 600 miljoonaa euroa vuonna 2009.
Fysiikan tutkijat saavat yleensä palkkansa joko julkisilta tai yksityisiltä yliopistoilta tai itsenäisiltä tutkimusinstituuteilta. Tutkijat voivat kuitenkin hakea myös henkilökohtaisia tai projektikohtaisia projekti- tai apurahoja erilaisilta tiedeakatemioilta ja säätiöiltä. Osa säätiöistä saa rahansa valtiolta, toiset ovat yksityisten ihmisten varoista koottuja. Suomessa projekti- ja apurahoja jakavat fyysikoille vuosittain Suomen Akatemian lisäksi muun muassa Suomalainen Tiedeakatemia, Suomen Kulttuurirahasto ja Emil Aaltosen säätiö. Apurahalla tehtävä tutkimus on kartuttanut Suomessa tutkijan eläkettä vuoden 2009 alusta lähtien, mutta apuraha ei edelleenkään oikeuta ansiosidonnaiseen työttömyyspäivärahaan, jos tutkija jää apurahakauden jälkeen työttömäksi.
Fysiikan tutkimuksen etiikka

Vaikka suuri osa fysiikan tutkimuksesta on rauhanomaista ja pyrkii edistämään teknologista kehitystä yleisellä tasolla, fyysikoiden keksimät ilmiöt eivät aina ole tuottaneet pelkästään hyvinvointia. Kuuluisa esimerkki tästä on toisen maailmansodan aikainen Manhattan-projekti, jonka tavoitteena oli tuottaa massatuhoase. Fysiikkaa koskevat eettiset kysymykset liittyvät siis läheisesti niihin eettisiin ja poliittisiin tarkoitusperiin, joihin fysiikan tutkimusta tuotetaan. Esimerkkinä puhtaasti teknisestä, tausta-arvoja kyseenalaistamattomasta tutkimuksesta voidaan mainita neutronipommin kehittäminen sotateollisuuden tarpeisiin. Pommin neutronisäteily tappaa ihmiset, mutta jättää infrastruktuurin kuten rakennukset ennalleen. Tällaiseen tutkimukseen osallistuvan fyysikon motivaatio ei välttämättä ole tuhoisa tai ihmisvihamielinen.
Kuten muillakin aloilla, yleisten eettisten kysymysten lisäksi tutkija voi kohdata eettistä ajattelua vaativia eturistiriitoja arkipäiväisessä työssään. Tutkimusta rahoittava taho tai läheinen työkollega saattaa vaatia tutkijalta tieteen sisäisten normien, kuten avoimuuden ja rehellisyyden kiertämistä tai suoranaista rikkomista.
Fysiikan tutkimuksen etiikka > Tieteelliset huijaukset ja tutkimustulosten sepittäminen

Kaikki tutkimus nojaa siihen, että tutkijoiden oletetaan noudattavan yhteisiä tieteen eettisiä pelisääntöjä eli tutkimusetiikkaa. Fysiikan alalla on ollut muutamia paljon huomiota saaneita tapauksia, joissa on ollut epäilyksiä tahattomasta tai tarkoituksellisesta vilpistä. Ensimmäisenä huomiota herätti vuonna 1989 keksitty kylmäfuusio, jonka väitetyn toimivuuden epäillään olleen väärin tulkittujen mittaustulosten ansiota. Kylmäfuusion mahdollisuuksia tutkitaan silti edelleen.
Vuonna 2002 paljastui Bell Labsissa työskennelleen nuoren fyysikko Jan Hendrik Schönin tekemä törkeä tieteellinen vilppi. Schön oli julkaissut sensaatiomaisia tutkimustuloksia hyvin arvostetuissa lehdissä kuten Science ja Nature. Hänet oli myös useaan kertaan palkittu tekemistään löydöistä materiaalitutkimuksen saralla ja monet povasivat hänelle jopa Nobel-palkintoa. Vuonna 2001 hän väitti keksineensä molekyylitransistorin ja julkaisi tutkimuksia uskomatonta tahtia, peräti yli 90 julkaisua noin kolmen vuoden aikana. Pian kuitenkin kävi ilmi, etteivät muut tutkijat yrityksistä huolimatta pystyneet toistamaan hänen tuloksiaan ja hänen huomattiin käyttäneet samoja mittaustuloksia eri yhteyksissä väittäen niiden olevan eri materiaaleista. Tapausta tutkinut komitea totesi Schönin väärentäneen mittaustulokset ainakin kuuteentoista julkaisuun. Samoihin aikoihin myös Lawrence Berkeley National Laboratoryssa (LBNL) paljastui tieteellinen huijaus. Laboratorion tutkijat väittivät löytäneensä alkuaineet 116 ja 118, mutta vetivät väitteensä myöhemmin takaisin.
Ennen näitä tapauksia fysiikan alalla ei ollut totuttu vilppiin, sillä vilpin oli ajateltu olevan lähinnä vaikeasti toistettavia biologisia systeemejä tutkivien tieteenalojen ongelma. Schönin tapaus järkytti tiedemaailmaa ja erityisesti fyysikoita. Eettisiin säännöstöihin alettiin kiinnittää sen jälkeen enemmän huomiota.
Tanskalainen Niels Bohr pakeni saksalaisten miehitystä Lontooseen toisen maailmansodan aikana ja osallistui myöhemmin Manhattan-projektiin Yhdysvalloissa.
Fyysikko Antony Garrett Lisi.
Fyysikoiden Solvay-konferenssissa vuonna 1927 keskusteltiin kvanttimekaniikasta.
Science-julkaisusarjaa on julkaistu vuodesta 1880.
Manhattan-projektin myötä luotiin kokonaisia Los Alamosin kaltaisia tutkimus- ja kehityskeskuksia.
LHC-kiihdyttimen ATLAS-hiukkasilmaisin.
Garland (1620)

| Garland |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deptfordin telakka
Kölinlasku:  1620
Laskettu vesille:  1620
Palveluskäyttöön:  1623
Poistui palveluskäytöstä:  vallattu 1652
Loppuvaihe:  tuhoutunut 1653
Tekniset tiedot
Uppouma:  425-567 t 538 66/94 bm
Pituus:  29,26 m (köli)
Leveys:  10,06 m
Syväys:  4,88 m
Aseistus
Aseistus:  42 tykkiä
Garland oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1620 vesillelaskettu 42-tykkinen niin sanottu Middling ship, joka myöhemmin luokiteltiin kolmannen luokan linjalaivaksi.
Valmistus

Alus tilattiin 10. maaliskuuta 1620 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi William Burrell. Se laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla.
Palvelus

Alus oli ensimmäisen kerran palveluksessa 1623-1624 päällikkönään Sir William Best. Se taisteli Pohjanmerellä merirosvoja vastaan. Vuosina 1624-1625 aluksen päällikkönä oli Sir Richard Bingley ja 1626-1628 Sir Henry Palmer. Alus osallistui 1628 La Rochelleen tehtyyn sotaretkeen ja myöhemmin sen päällikkönä oli Sir John Chudleigh.
Alus oli kunnostettavana 1629 - 1630 Chathamissa ja lokakuussa 1630 aluksen päällikkönä oli John Mennes sekä 1634 Thomas Kettleby. Alus kuului 1636 Northumberlandin Kanaalin alueella toimineeseen laivasto-osastoon päällikkönään Richard Fogge. Aluksen päällikkönä oli 1638 David Murray ja 1640-1641 Fogge uudelleen. Alus oli 1642 Kanaalin alueella päällikkönään Robert Slingsby. Vuosina 1644-1645 aluksen päällikkönä oli Richard Owen ja 1646 John Bowen. Alus kuului 1647-1648 läntisiä merialueita valvoneeseen osastoon päällikkönään Henry Bethell. Alus osallistui Kinsalen saarron valvontaan 1649 ja sen päällikkönä oli 1649-1650 Leonard Lidcott ja 1650 Lionel Lane. Aluksen päällikkönä oli 1651-1652 John Gibbs.
Ensimmäisessä Englannin-Hollannin sodassa alus osallistui 19. toukokuuta 1652 Doverin taisteluun, jonka jälkeen aluksen päälliköksi tuli Richard Batten. Alus osallistui vielä vuoden lopulla 28. syyskuuta Kentish Knockin ja 29. marraskuuta Dungenessin taisteluihin, joissa jälkimmäisessä Alankomaiden laivasto valtasi aluksen.
Alus liitettiin Alankomaiden laivastoon nimellä Rozenkrans ja se tuhoutui tulipalossa Scheveningenin taistelussa 31. heinäkuuta 1653.
György Gedó

György Gedó
György Gedó (s. 23. huhtikuuta 1949 Budapest) on entinen unkarilainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Gedó osallistui neljiin olympialaisiin kevyimmässä eli alle 48-kiloisten sarjassa. Méxicon 1968 olympialaisissa hän hävisi avausottelussaan australialaiselle Joseph Donovanille kehätuomarin keskeytyksellä toisessa erässä. Münchenin 1972 olympialaisissa hän voitti kultaa. Hän voitti thaimaalaisen S. Surapongin luovutuksella kolmannessa erässä, australialaisen D.A. Talbotin pistein 5–0, neuvostoliittolaisen Vladimir Ivanovin pistein 3–2, brittiläisen Ralph Evansin pistein 5–0 sekä loppuottelussa pohjoiskorealaisen Kim U-Gilin pistein 5–0. Montréalin 1976 olympialaisissa hän voitti iranilaisen S. Bashirin tyrmäyksellä toisessa erässä ja mongolialaisen S. Batsukhin pistein 5–0 mutta hävisi puolivälierissä thaimaalaiselle Payao Pooltaratille pistein 1–4 ja päätyi sijoille 5–8. Moskovan 1980 olympialaisissa hän voitti ugandalaisen C. Lubulwan kehätuomarin keskeytyksellä ensimmäisessä erässä mutta hävisi puolivälierissä kuubalaiselle Hipolito Ramosille pistein 0–5 ja päätyi sijoille 5–8.
Gedó voitti Euroopan-mestaruuden 48 kilogramman sarjassa Bukarestissa 1969 ja Madridissa 1971. Katowicessa 1975 hän saavutti EM-pronssia.
Seuratasolla Gedó edusti Vasas Budapestia.
Nina Gavriljuk

Nina Gavriljuk (s. 13. huhtikuuta 1965 Leningrad) on maastohiihtäjä, joka edusti urallaan sekä Neuvostoliittoa että Venäjää.
Ura

Gavriljuk aloitti hiihtämisen vuonna 1976. lähde? Hänen ensimmäiset arvokilpailunsa olivat vuoden 1987 MM-hiihdot Oberstdorfissa, missä hän hiihti kultaa voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa. Viestikultaa hän voitti myös 1988 Calgaryn olympialaisissa. 1989 Lahden MM-hiihdoissa hän ei hiihtänyt viestissä ja oli kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viides. Kolmannen arvokisaviestikultansa hän voitti 1993 Falunissa Venäjän joukkueessa. Samoissa kisoissa hän oli viidellä kilometrillä 15:s, takaa-ajossa seitsemäs ja 30 kilometrillä kahdeksas. 1994 Lillehammerin olympialaisissa hän voitti jälleen viestikultaa, saavutti lisäksi pronssia 15 kilometrillä, 5. sijan takaa-ajossa ja 11. sijan viidellä kilometrillä.
1995 MM-kisoissa Thunder Bayssä Gavriljuk voitti jälleen viestimaailmanmestaruuden ja saavutti lisäksi hopeaa takaa-ajosta ja 5 kilometriltä. Lisäksi hän oli 15 ja 30 kilometrin kilpailuissa kuudes. Kaksi vuotta myöhemmin 1997 MM-hiihdoissa Trondheimissa hän voitti Venäjän joukkueessa jälleen viestin, ja saavutti pronssia takaa-ajosta, neljännen sijan 5 kilometriltä, viidennen sijan 15 kilometriltä ja 13. sijan 30 kilometriltä. 1998 Naganon olympialaisissa hän voitti jälleen viestistä kultaa, oli 5 kilometrillä neljäs ja takaa-ajossa seitsemäs. 1999 MM-kisoista Ramsausta hän voitti viestikultaa, tällä kertaa ankkurin roolissa, ja takaa-ajon hopeaa ja oli viidellä kilometrillä viides ja 15 kilometrillä seitsemäs. 2001 Lahden MM-kisoissa hän toi jälleen ankkurina Venäjän joukkueen viestivoittoon, oli sprintissä viides ja takaa-ajossa kahdeksas. 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa hän oli takaa-ajossa viides ja sprintissä 20:s, mutta muiden venäläishiihtäjien liian korkeiden hemoglobiiniarvojen vuoksi Venäjä ei päässyt osallistumaan viestiin. Viimeisimmiksi jääneissä arvokisoissaan 2003 Val di Fiemmen MM-hiihdoissa hän toi Venäjän joukkueen ankkurina viestipronssille ja saavutti lisäksi 30 kilometriltä kahdeksannen sijan ja oli takaa-ajossa 12:s. Kaikkiaan hänelle kertyi viesteistä arvokisavoittoja yhdeksän.
Maastohiihdon maailmancupissa Gavriljuk saavutti viisi osakilpailuvoittoa ja kaikkiaan 35 palkintopallisijoitusta. Parhaimmillaan hän oli maailmancupin loppupisteissä toinen, kaudella 1994–1995. Seuratasolla hän edusti Pietarin Dynamoa.
Gaoua

| Gaoua |
| --- | --- |
 Katunäkymä Gaouasta.
 Gaoua
 Koordinaatit: 10°19′27″N, 3°9′59″W 
Valtio:  Burkina Faso
Alue:  Sud-Ouest
Provinssi:  Poni
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  874 km²
Väkiluku (2019):  78 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gaoua on kaupunkikunta sekä Sud-Ouestin alueen ja Ponin provinssin hallinnollinen keskus Burkina Fasossa. Se sijaitsee 395 kilometriä Ouagadougousta lounaaseen. Kunnassa on 78 000 ja kaupunkialueella 45 200 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).