stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perugia
Nähtävyyksiä > Kirkkoja

Perugiassa on runsaasti arvokkaita vanhoja kirkkoja.
San Lorenzon katedraali (Cattedrale di San Lorenzo), joka sijaitsee Piazza IV Novembren laidalla.
Sant'Angelon basilika.
San Bernardino rukouskappeli, jonka ulkoseinä on koristeltu Agostino di Duccion tekemillä matalilla kohokuvilla.
San Pietron kirkko (Basilica di San Pietro), joka on Tintoretton oppilaan koristelema.
Urheilu

Kaupungissa on myös jalkapallojoukkue Perugia Calcio.
Keskiaikainen akvedukti
Petrálonan luola

| Petrálonan luola> Σπήλαιο Πετραλώνων |
| --- | --- |
 Petrálonan luolaa.
Sijainti
 Petrálonan luola
Koordinaatit:  40°22′23″N, 23°10′04″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Petrálona, Néa Propontída, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  luola
Kulttuuri:  paleoliittinen kulttuuri
Pinta-ala:  10 400 m²
Aiheesta muualla
  Petrálonan luola Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Petrálonan luola (kreik. Σπήλαιο Πετραλώνων, Spílaio Petralónon) on luola ja paleoliittisen kauden arkeologinen kohde Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se tunnetaan niin kutsutusta Petrálonan kallosta, joka on yksi koko Euroopan varhaisimpia ihmislöytöjä ja vähintään noin 200 000–400 000 vuotta vanha. Luola sijaitsee Néa Propontídan kunnassa noin 800 metriä koilliseen Petrálonan kylästä, josta se on saanut nimensä, ja noin 50 kilometriä kaakkoon Thessalonikista.
Luola ja sen tutkimushistoria

Petrálonan luola sijaitsee kalkkikivisen Katsíka-vuoren, jonka korkeus on noin 700 metriä, länsirinteessä noin 300 metrin korkeudella merenpinnasta. Luola on vuoren halkeamassa, jonka arvioidaan syntyneen jurakaudella noin 150 miljoonaa vuotta sitten. Itse luola on muodostunut mioseeni- tai plioseenikaudella arviolta noin 5 miljoonaa vuotta sitten. Luolassa on lukuisia kammioita ja käytäviä ja paljon stalagtiitteja ja stalagmiitteja. Koko luolaston pinta-ala on noin 10 400 neliömetriä ja käytävien yhteispituus noin 2 kilometriä. Lämpötila luolassa pysyy läpi vuoden noin 17 °C.
Luolan löysi Petrálonan kylän asukas Fílippos Chantzarídis vuonna 1959. Luolan suuaukko oli tukkiutunut, ja sen sisältä löytyi mahdollisesti satoja tuhansia vuosia suljettuna ollut tila. Luolasta tuli kuuluisa, kun tutkijat löysivät sieltä niin kutsutun Petrálonan kallon 15. syyskuuta 1960 Chrístos Sarigiannídiksen johdolla. Luolan järjestelmälliset tutkimukset alkoivat vuonna 1965 ja jatkuivat vuoteen 1976. Luola avattiin yleisölle vuonna 1979.
Kallon lisäksi luolasta on löydetty muun muassa leijonien, hyeenoiden, karhujen, pantterien, norsujen, sarvikuonojen, piisonien, peurojen, hevoseläinten sekä lukuisten lintu-, jyrsijä- ja lepakkolajien fossiileja. Luolassa on myös varhaisimmat tunnetut merkit ihmisen tulenkäytöstä sekä kaksi luolamaalausta, joista toinen esittää karhua ja toinen syömässä olevia ihmisiä. Luolassa ei kuitenkaan ole varmoja merkkejä siitä, että ihmiset olisivat varsinaisesti asuneet siellä.
Luolan yhteydessä toimii Petrálonan antropologinen museo. Siellä on luolasta tehtyjä löytöjä sekä rekonstruktioita luolasta ja sieltä tehdyistä löydöistä, mukaan lukien fossiileita sekä luisia ja kivisiä esineitä. Petrálonan kallo on esillä Thessalonikin Aristoteles-yliopiston geologian ja paleontologian museossa. Siitä on kopio luolassa alkuperäisellä paikalla.
Petrálonan kallo

Petrálonan kallo oli osa luurankoa, joka on myös säilynyt osittain. Se kuului noin 25–35-vuotiaalle naiselle. Kalloon kuuluu ihmiskallon yläosa ilman alaleukaa. Kallon ja luurangon arvioidaan kuuluneen Homo heidelbergensis -lajin ihmiselle. Näin se olisi edustanut siirtymävaihetta Homo erectus -ihmisestä Homo neanderthalensis -ihmiseen. Erään arvion mukaan ruumis olisi päätynyt luolaan alun perin mahdollisesti hyeenoiden tuomana.
Kallon iänmääritys perustuu luolan stratigrafian eli arkeologisten kerrostumien tutkimukseen, jokaisessa kerroksessa tavatun paleofaunan jäänteiden tutkimukseen, luolasta löydettyjen luiden ja tuhkan radiohiiliajoitukseen sekä stalagmiittien eli tippukivien ajoitukseen. Tärkein alaraja kallon iälle on se, että kallon päälle oli kehittynyt stalagmiittimuodostumaa, jonka iäksi on arvioitu 160 000–240 000 vuotta. Kallon itsessään arvioidaan olleen vanhempi, ja sen iäksi esitetään yleensä noin 200 000–400 000 vuotta. Suurimmillaan kallon iäksi on esitetty jopa 700 000 vuotta. Ajoituksesta kiistellään tutkijoiden parissa edelleen. Ajoituksen ongelmista huolimatta kallo on varhaisin Kreikasta tehty ihmislöytö ja myös yksi koko Euroopan varhaisimmista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petrálonan luola Wikimedia Commonsissa
Petralona Cave (Arkistoitu – Internet Archive). Arkeologisen kohteen verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)
Petrálonan luolan arkeologisen kohteen sisäänkäynti.
Rekonstruktio Petrálonan kallosta ja luurangosta. Petrálonan antropologinen museo.
Petrálonan kallo.
Maria Piątkowska

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Maria Piątkowska |  Maria Piątkowska |  Maria Piątkowska |  |
Maa:   Puola
Naisten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Belgrad 1962 | 4 × 100 m |  |
|  Pronssia | Tukholma 1958 | 4 × 100 m |  |
|  Pronssia | Belgrad 1962 | 80 m aidat |  |
Maria Piątkowska (24. helmikuuta 1931 – 19. joulukuuta 2020) oli puolalainen juoksija. Hän osallistui kolmiin olympialaisiin Helsingissä 1952, Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964.
Piątkowska voitti kolme mitalia yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa: 4 × 100 metrin viestissä pronssia (Tukholma 1958) ja kultaa (Belgrad 1962) sekä 80 metrin aidoissa pronssia (Belgrad 1962).
Piątkowskan puoliso oli kiekonheittäjä Edmund Piątkowski.
Pertinax

| Pertinax |
| --- | --- |
 Lähikuva mahdollisesti Pertinaxia esittävästä patsaasta. Alba Iulian museo, Romania.
Rooman keisari
Valtakausi:  31. joulukuuta 192 – 28. maaliskuuta 193
Edeltäjä:  Commodus
Seuraaja:  Didius Julianus

Syntynyt:  1. elokuuta 126 Alba Pompeia, Italia
Kuollut:  28. maaliskuuta 193 (66 vuotta) Rooma, Italia
Puoliso:  Flavia Titiana
Lapset:  Publius Helvius Pertinax Helvia
Isä:  Helvius Successus
Pertinaxin lyöttämä aureus.
Publius Helvius Pertinax (1. elokuuta 126 – 28. maaliskuuta 193) oli Rooman keisari lyhyen aikaa 31. joulukuuta 192 – 28. maaliskuuta 193. Pertinax oli vuoden keisareista ensimmäinen. Pretoriaanikaarti julisti hänet keisariksi, kun salaliitto oli murhannut keisari Commoduksen. Pertinax ehti hallita 87 päivää, kunnes keisariinsa tyytymättömät pretoriaanit murhasivat hänet.
Tiedot Pertinaxin urasta perustuvat lähinnä epäluotettavaksi osoitettuun Historia Augustaan, mutta suuren osan niistä kuitenkin vahvistavat erilaiset omistuskirjoitukset, joita Pertinaxille laadittiin hänen uransa aikana.
Varhaiset vuodet

Publius Helvius Pertinax syntyi 1. elokuuta vuonna 126 Alba Pompeian kaupungissa Italiassa ja oli erään vapautetun orjan Helvius Successuksen poika. Nuorena hän matkusti Roomaan opiskelemaan grammaatikko Sulpicius Apollinariksen alaisuudessa. Pertinax aloitti uransa kieliopin opettajana, mutta voimakkaiden suosijoiden ansiosta hänelle myönnettiin upseerin virka Syyrian legioonassa vuonna 160. Samoihin aikoihin hän oli gallialaisen auxilia-kohortin prefekti Syyriassa. Kanssahallitsevien keisarien Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen Parthian sodan aikana Pertinax osoitti kyvykkyytensä sotilaana, jota seurasi sarja nopeita ylennyksiä. Hän palveli Britanniassa Legio VI Victrixin tribuunina vuonna 165, jonka jälkeen hän siirtyi Hadrianuksen vallille sijoitetun auxilia-kohortin komentajaksi.
Vuonna 167 Pertinax toimi Moesiaan tai Pannoniaan sijoitetun ratsuväkiyksikön komentajana. Vuonna 168 hän oli siviilivirkamiehenä Pohjois-Italiassa. Tässä virassa hän valvoi hyväntekeväisyysavustusten jakamista lapsille. Seuraavana vuonna Pertinax nimitettiin Ala-Germanian laivaston komentajaksi. Ilmeisesti näihin aikoihin hänen äitinsä kuoli ja hänet haudattiin Colonia Agrippinaan (nykyinen Köln). Vuosina 169–170 Pertinax toimi Daakian prokuraattorina. Hän palveli myös Markomannisodissa ja pääsi senaattiin vuonna 170. Vuonna 175 Pertinax sai kunnian toimia konsulina (ironisesti Didius Julianuksen kanssa; saman miehen, joka tulevaisuudessa anastaisi keisarin vallan hänen kuoltuaan) ja vuosina 176–180 hän toimi peräjälkeen Ylä- ja Ala-Moesian, Daakian ja Syyrian provinssien maaherrana. Vuonna 182 Pertinax palasi Roomaan, jossa pretoriaaniprefekti Sextus Tigidius Perennis pakotti Pertinaxin tämän ahneudesta kertovien huhujen takia eläkkeelle. Pertinax vetäytyi huvilalleen Liguriaan, kunnes vuonna 185 hänet nimitettiin Britannian maaherraksi. Hän hoiti tehtävää vuoteen 187 asti. Tässä virassa hän tukahdutti sotilaiden kapinan ja Historia Augustan mukaan hän oli jopa kuolla. Tämän jälkeen hän toimi jälleen hyväntekeväisyysavusta vastaavana virkamiehenä. Hän palasi sitten Roomaan, jossa hän toimi viljantuonnista huolehtivana virkamiehenä (praefectus alimentorum), minkä jälkeen hänet nimitettiin African provinssin maaherraksi, jolloin hän kukisti mellakoita Karthagossa.
Pertinax kutsuttiin Roomaan toimimaan kaupunginprefektinä vuonna 189. Hän myös toimi konsulina toista kertaa vuonna 192; tällöin keisari Commoduksen kanssa.
Pertinaxin suotuisaan urakehitykseen vaikutti hänen suosijansa Tiberius Claudius Pompeianus, joka oli Marcus Aureliuksen tyttären Lucillan puoliso, sekä Pertinaxin appi Titus Flavius Sulpicianus, joka oli entinen konsuli ja toiminut Asian provinssin maaherrana. Pertinax oli myöskin lahjakas mies. Pertinaxin urasta tiedetään muun muassa Brühlista löytyneen piirtokirjoituksen perusteella.
Keisarina

Pertinaxista tuli keisari uudenvuodenyönä 31. joulukuuta 192. Salaliitto kuristi edellisen keisarin Commoduksen, missä Pertinax saattoi olla osallisena. Pertinax, joka tuolloin hoiti Rooman kaupunginprefektin virkaa, johdatettiin nopeasti pretoriaanikaartin leiriin, jossa hänet julistettiin keisariksi. Pertinax sai tämän jälkeen hyväksynnän senaatilta, joka suhtautui vaatimattomista oloista olevaan keisariin hyvin. Seuraavaksi hän matkasi Capitoliumille ja uhrasi Juppiterille, minkä jälkeen hän asettui keisarilliseen palatsiin.
Pertinaxin hallintokausi jäi lyhyeksi, vaikka hän vaikuttaisi olleen kokenut mies keisariksi pitkän uransa takia; yrittihän hän seurata edeltäneen keisari Marcus Aureliuksen hillittyä elämäntyyliä. Pertinax esiintyi rehtinä miehenä ja otti vastaan tavanomaiset keisarin arvonimet, mutta ei nimittänyt vaimoaan Flavia Titianaa augustaksi tai samannimistä poikaansa perijäkseen eikä myöskään ottanut näitä asumaan palatsiin kanssaan todennäköisesti tietoisena hänen valtansa osittain huterasta asemasta. Pertinax nimitti appensa Sulpicianuksen uudeksi kaupunginprefektiksi ja yritti korjata Commoduksen hallinnon aiheuttamia ongelmia. Hän salli karkotettujen palata takaisin koteihinsa ja yritti auttaa perheitä, joiden jäseniä oli tuomittu tai teloitettu Commoduksen aikana. Pertinax lopetti ilmiantajien käyttämisen ja halusi hallita sopusoinnussa senaatin kanssa. Hän jakoi maanviljelijöille ilmaista maata ja myönsi verohelpotuksia, joista sotilaat olivat nyreissään. Hän korotti myös kolikoiden hopeapitoisuutta. Pertinax ei kyennyt keräämään tavanomaisia vallanvaihtoon liittyneitä rahalahjoja pretoriaanikaartilaisille, koska valtion kassa oli Commoduksen jäljiltä tyhjä. Commoduksen omaisuutta ja orjia yritettiin myydä tarvittavan summan saamiseksi, mutta Pertinax pääsi vain puoleen sovitusta 12 000 sestertiuksesta. Sotilaat katkeroituivat, ja Pertinaxin huhuttiin olevan ahne ja saita. Pretoriaanien tyytymättömyys kasvoi ja nämä yrittivät julistaa konsuli Quintus Sosius Falcon keisariksi, kun Pertinax oli Ostiassa valvomassa viljakuljetuksia. Pertinax sai kuitenkin tietää suunnitelmasta, matkusti nopeasti Roomaan ja teki suunnitelman tyhjäksi.
Kuolema

Kun kaartin suosio oli menetetty, niin oli keisariuskin. Aamulla 28. maaliskuuta vuonna 193 Pertinax oli palatsissaan, kun noin kolmesataa pretoriaanikaartilaista ilmaantui pretoriaaniprefekti Aemilius Laetuksen käskystä porteille raivostuneena vain osittain maksetusta palkasta. Vaikka hänen seuraajansa kehottivat tätä pakenemaan, Pertinax yritti neuvotella kaartilaisten kanssa. Hän oli vähällä onnistua hillitsemään näitä, kun muuan Tausius-niminen kaartilainen tappoi Pertinaxin keihäällä. Pertinax ehti hallita vain 87 päivää. Pertinax vaikuttaisi olleen tietoinen häntä uhanneesta vaarasta, sillä hänen päätöksensä olla antamatta tavanomaisia arvonimiä vaimolleen tai pojalleen säästi heidät kuolemalta.
Pertinaxin jälkeinen aika

Pertinaxin kuolema ei ollut harkittu teko ja sen jälkeen avautui halukkaille uusi mahdollisuus keisariuteen. Tyytymätön pretoriaanikaarti päätti huutokaupata keisariuden eniten tarjoavalle, ja näin syntyi tarjouskilpailu Pertinaxin apen Flavius Sulpicianuksen ja Didius Julianuksen välillä. Julianus voitti tarjoamalla 25 000 sesteriusta kullekin sotilaalle. Julianuksen keisarius jäi kuitenkin lyhyeksi, kun hän hävisi Septimius Severukselle lyhyessä sisällissodassa. Julianuksen kuoleman jälkeen Septimius Severus tunnusti Pertinaxin keisariuden olleen laillinen eikä vain julistanut häntä jumalaksi, vaan otti myös cognomenin Pertinax osaksi nimeään, ja jonkin aikaa piti myös urheilukisoja hänen muistokseen.
Antiikin ajan historiankirjoittajat pysyivät suopeina Pertinaxille. Senaatti ja kansa pitivät hänestä ja hänet muistettiin kunnioittavana ja nöyränä keisarina, joka murhattiin sotilaiden ahneuden takia.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pertinax Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Commodus | Rooman keisari | Seuraaja: Didius Julianus |
| n k Britannian roomalaiset kuvernöörit (maaherrat) |
| --- | --- |
Britannian kuvernöörit:  Aulus Plautius  Publius Ostorius Scapula  Aulus Didius Gallus  Quintus Veranius  Gaius Suetonius Paulinus  Publius Petronius Turpilianus  Marcus Trebellius Maximus  Marcus Vettius Bolanus  Quintus Petillius Cerialis  Sextus Julius Frontinus  Gnaeus Julius Agricola  Sallustius Lucullus  Aulus Vicirius Proculus  Publius Metilius Nepos  Titus Avidius Quietus  Lucius Neratius Marcellus  Marcus Appius Bradua  Quintus Pompeius Falco  Aulus Platorius Nepos  Trebius Germanus  Sextus Julius Severus  Publius Mummius Sisenna  Quintus Lollius Urbicus  Gnaeus Papirius Aelianus  Gnaeus Julius Verus  Longinus  Marcus Statius Priscus  Sextus Calpurnius Agricola  Quintus Antistius Adventus  Caerellius Priscus  Lucius Ulpius Marcellus  Marcus Antius Crescens Calpurnianus  Publius Helvius Pertinax  Lucius Artorius Castus  Decimus Clodius Albinus  Virius Lupus  Pollienus Auspex  Marcus Antius Crescens Calpurnianus  Gaius Valerius Pudens  Lucius Alfenus Senecio  Gaius Junius Faustinus Postumianus 
Britannia superiorin kuvernöörit:  Tiberius Julius Pollienus Auspex  Gaius Junius Faustinus Postumianus  Rufinus  Marcus Martiannius Pulcher  Titus Desticius Juba 
Britannia inferiorin kuvernöörit:  Gaius Julius Marcus  Marcus Antonius Gordianus  Modius Julius  Tiberius Claudius Paulinus  Marius Valerianus  Claudius Xenophon  Maximus  Claudius Apellinus  Calvisius Rufus  Valerius Crescens Fulvianus  Tuccianus  Maecilius Fuscus  Egnatius Lucillianus  Nonius Philippus  Octavius Sabinus 
Vicariukset:  Lucius Papius Pacatianus  Flavius Martinus  Alypius  Civilis  Victorinus  Chrysanthus 
Kuvernöörit:  Aurelius Arpagius  Flavius Sanctus  Lucius Septimius 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Kroatia  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Giuseppe Piazzi

Giuseppe Piazzi
Giuseppe Piazzi (7. heinäkuuta 1746 Ponte in Valtellina, Sondrion maakunta, Lombardia – 22. heinäkuuta 1826 Napoli, Napolin kuningaskunta) oli italialainen munkki, matemaatikko ja tähtitieteilijä, joka löysi Ceres-asteroidin. Ceres on ensimmäinen löydetty ja asteroidivyöhykkeen suurin asteroidi. 24. elokuuta 2006 IAU hyväksyi uuden planeetan määritelmän, jonka seurauksena Cereksestä tuli kääpiöplaneetta.
Piazzi perusti Palermoon observatorion, joka on nykyisin nimeltään Osservatorio Astronomico di Palermo "Giuseppe S. Vaiana". Giuseppe Piazzin mukaan on nimetty asteroidi 1000 Piazzia.
Edmund Piątkowski

| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Puola> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tukholma 1958 | kiekonheitto |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Sofia 1961 | kiekonheitto  |  |
Edmund Piątkowski (31. tammikuuta 1936 Konstantynów – 28. maaliskuuta 2016) oli puolalainen kiekonheittäjä.
Edmund Piątkowski voitti Tukholman EM-kilpailuissa 1958 kultaa kiekonheitossa. Hänen voittotuloksensa oli 53,92 m, jolla hän sai 10 cm:n eron hopeamitalisti Todor Todoroviin. Seuraavan vuoden toukokuussa hän ensin vei lajin Euroopan ennätyksen Italian Adolfo Consolinilta tuloksella 57,89 m ja paransi sitten 14. kesäkuuta 1959 Varsovassa maailmanennätyksen lukemiin 59,91 m. Rooman 1960 olympialaisissa ME-mies jäi viidenneksi tuloksella 55,12 m.
Vuonna 1961 Jay Silvester otti Piątkowskilta maailmanennätyksen ja ylitti samalla ensimmäisenä kiekonheittäjänä virallisesti 60 metrin rajan. Viisi päivää myöhemmin eli 16. elokuuta Piątkowski ylitti myös tuon rajan heittäessään Łódźissa Euroopan ennätyksen 60,47 m. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 55,13 m. Pistesijoille hän pääsi myös Tokion olympialaisissa 1964 (seitsemäs tuloksella 55,81), Budapestin EM-kilpailuissa 1966 (neljäs tuloksella 56,76) ja Méxicon olympialaisissa 1968 (seitsemäs tuloksella 59,40). Vielä Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui 12:nneksi tuloksella 53,64 m.
Piątkowskilla oli pituutta 182 cm ja parhaina urheiluvuosinaan hän painoi 90 kg.
Philippus II

Rintakuva, joka esittää Philippus nuorempaa.
Marcus Julius Severus Philippus, usein Philippus II tai Philippus nuorempi (238 – 249) oli Rooman keisari Philippus Arabsin poika. Hänen äitinsä oli Philippuksen vaimo Marcia Otacilia Severa. Philippus Arabs nousi valtaan vuoden 244 alussa ja saman vuoden heinä- tai elokuussa Philippus nuorempi nimitettiin isänsä perijäksi (Marcus Julius Severus Philippus nobilissimus Caesar). Jossain vaiheessa heinäkuun 11. päivän ja elokuun 30. päivän välillä vuonna 247 hänet korotettiin kanssahallitsijaksi (Imperator Caesar Marcus Julius Severus Philippus pius felix invictus Augustus), vaikka olikin tuskin edes 10-vuotias. Vuosina 247 ja 248 nuori Philippus toimi konsulina yhdessä isänsä kanssa. Syys- tai lokakuussa 249 vallankaappaaja Decius kuitenkin voitti Philippus Arabsin armeijan Veronan lähellä käydyssä taistelussa, jossa Philippus sai surmansa. Pian tämän jälkeen pretoriaanikaarti murhasi Philippus nuoremman Roomassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Philippus II Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Piáto (Leipsoí)

| --- | --- |
Muut nimet:  Plakonísi (Πλακονήσι)
Sijainti:  37°16′23″N, 26°44′44″E, Leipsoí Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Chálavra, Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,05 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Piáto (kreik. Πιάτο) eli Plakonísi (Πλακονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Chálavran saariin, ja sijaitsee Leipsoín saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,050 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Piáto kuuluu Leipsoín kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Amelia Piccinini

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Amelia Piccinini (keskellä) vuonna 1938. |  Amelia Piccinini (keskellä) vuonna 1938. |  Amelia Piccinini (keskellä) vuonna 1938. |  |
Maa:   Italia
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | kuulantyöntö |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Oslo 1946 | kuulantyöntö |  |
Amelia Piccinini (17. tammikuuta 1917 – 3. huhtikuuta 1979) oli italialainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli kuulantyöntö.
Piccinini osallistui naisten ensimmäisiin yleisurheilun EM-kilpailuihin Wienissä 1938 ja sijoittui kuulantyönnössä yhdeksänneksi tuloksella 11,30 m. Toisen maailmansodan jälkeen hän saavutti Oslon EM-kilpailuissa 1946 kuulantyönnössä pronssia tuloksella 12,21 m ja sijoittui pituushypyssä neljänneksi tuloksella 528 cm. Kaksi vuotta myöhemmin Lontoon olympialaisissa hän saavutti kuulantyönnössä hopeaa tuloksella 13,095 m. Vielä Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 12,40 m.
Phitsanulok

| Phitsanulok (พิษณุโลก) |
| --- | --- |
 Wat Phra Si Rattana Mahathat
 vaakuna
 Phitsanulok
 Koordinaatit: 16°48′57″N, 100°15′49″E 
Valtio:  Thaimaa
Provinssi:  Phitsanulok 
Aikavyöhyke:  UTC+7
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Phitsanulok (thaiksi พิษณุโลก) on samannimisen provinssin pääkaupunki Pohjois-Thaimaassa. Kaupunki sijaitsee noin 390 kilometriä pohjoiseen Bangkokista. Nanjoki virtaa kaupungin läpi. Kaupungin tunnetuin nähtävyys on 1300-luvulla rakennettu buddhalaistemppeli Wat Phra Si Rattana Mahathat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Phitsanulok Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Phitsanulok Wikivoyagessa (englanniksi)
Persialaiset (Aiskhylos)

| Persialaiset> Πέρσαι |
| --- | --- |
 Salamiin meritaistelu. Wilhelm von Kaulbach, 1868.
Kirjoittaja:  Aiskhylos
Alkuperäiskieli:  klassinen kreikka
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Susa, Persia Salamiin meritaistelun jälkeen
Kantaesitys:  472 eaa.
Kantaesityspaikka:  Ateena, Dionysoksen teatteri
Henkilöt
Henkilöt:  vartija Atossa, Dareioksen leski ja Kserkseen äiti sanansaattaja Dareios, Kserkseen isä (haudasta manattuna) Kserkses, Persian kuningas
Kuoro:  Persian vanhimmat eli kuninkaan neuvonantajat
Persialaiset (m.kreik. Πέρσαι, Persai) on Aiskhyloksen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia. Se esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 472 eaa. ja se on näin teatterin historian varhaisin säilynyt näytelmä.
Persialaiset esittää draamallisessa muodossa persialaisten reaktion, kun he saavat kuulla armeijansa kärsineen tappion Salamiin meritaistelussa vuonna 480 eaa., mikä oli persialaissotien käännekohta. Sellaisena näytelmä on merkittävä myös siksi, että se on ainoa säilynyt kreikkalainen tragedia, jonka aiheena on ajankohtainen historiallinen tapahtuma kreikkalaisen mytologian tapahtumien sijaan. Trilogian muut osat ja niihin liittynyt satyyrinäytelmä eivät ole säilyneet nykyaikaan kokonaisina.