stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jakob Tengström
Elämänvaiheet

Tengströmin vanhemmat olivat pitäjänapulainen, pedagogi Johan Tengström ja Maria Chydenius, Anders Chydeniuksen sisar.
Tengström tuli ylioppilaaksi Vaasan triviaalikoulusta vuonna 1771 ja lähti opiskelemaan Turun akatemiaan, jossa hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1775. Valmistuttuaan hän palasi kotikaupunkiinsa Kokkolaan ja piti siellä yksityiskoulua kauppiaitten pojille. Tällöin hän on saattanut saada talousopintoihin kannustavia vaikutteita enoltaan Anders Chydeniukselta. Hänet nimitettiin vuonna 1778 moraalifilosofian dosentiksi ja vuonna 1780 ylimääräiseksi filosofisen tiedekunnan apulaiseksi.
Vuosina 1779–1781 hän oleskeli Tukholmassa kotiopettajana ja pääsi pääkaupungin kirjallisiin piireihin. Kirjallisuusakatemian suuren palkinnon hän oli saanut jo 1776 Vergilius-käännöksestään. Hän sai tämän palkinnon vielä kaksi kertaa, vuosina 1780 ja 1781. Hän tutustui myös historiantutkija Schönbergiin, jonka kanssa alkoi jatkuva merkittävä kirjeenvaihto. Turkuun Tengström palasi syksyllä 1781. Siellä hän ystävystyi Porthanin kanssa ja avusti tämän julkaisemaa Åbo tidningar -lehteä.
Ansiomahdollisuuksien parantamiseksi Tengström siirtyi teologiseen tiedekuntaan ja sai teologian apulaisen viran 1783. Virkaan kuului ensin Piikkiö ja sitten Maaria palkkapitäjänä. Niiden hoitamista varten Tengström vihittiin papiksi 1784. Piikkiön prebendapastoraattia hoitaessaan Tengström oppi suomen kielen sujuvan suullisen ja kirjallisen käytön. Saarnat hän valmisti latinaksi ja käänsi ne sitten seurakunnan kielelle eli suomeksi tai ruotsiksi. Teologian kolmannen professorin viran hän sai 1790 ja hoiti tätä virkaa piispaksi nimittämiseensä asti (1803). Tiedekunnan dekaaniksi hänet valittiin 1799.
Vuosina 1803–1817 Tengström oli Turun piispa ja Turun yliopiston varakansleri. Vuonna 1817 hänestä tuli Suomen arkkipiispa.
Tengström oli kiinnostunut taloudesta ja toimi myös käytännössä talouselämän piirissä. Vuonna 1799 papisto valitsi hänet valtionpankin ja valtakunnanvelkakonttorin tilintarkastajaksi. Norrköpingin valtiopäivillä 1800 hän oli pankkivaliokunnassa ja salaisessa valiokunnassa. Hän oli mukana perustamassa Suomen Talousseuraa 1797 ja oli aktiivisesti mukana sen toiminnassa. Hän kirjoitti myös maanviljelijöille suunnatun oppikirjan Försök till lärobok i landthushållningen för finska bonden, joka ilmestyi vuonna 1803 ja josta julkaistiin vuonna 1844 suomenkielinen laitos Opetuskirja maanviljelemisessä Suomen yhteiselle kansalle.
Poliittinen toiminta

Kun venäläiset ottivat eteläisen Suomen haltuunsa Suomen sodan alkuvaiheissa 1808, Turun piispa Tengström ja Porvoon piispa Zacharias Cygnaeus tulivat nopeasti siihen tulokseen, että Suomesta tulisi osa Venäjää. Tämän jälkeen Tengström tähtäsi toiminnassaan siihen, että Suomessa sopeuduttaisiin uuteen tilanteeseen ja venäläisten näkemyksiin mahdollisimman nopeasti. Venäläisten saavuttua Turkuun Tengström kävi venäläisten ylipäällikön luona tervehdyskäynnillä. Puheessaan hän lausui ilonsa sen johdosta, että keisari oli luvannut säilyttää Suomessa luterilaisen uskon ja perinnäisen kirkollisen järjestyksen. Tengström lähetti myös hiippakuntansa papistolle kiertokirjeen, jossa hän kehotti rauhallisuuteen sekä myötämielisyyteen uutta esivaltaa kohtaan. Piispan asenne pantiin venäläisten keskuudessa merkille, ja hän oli jatkossa keisarin neuvonantaja Suomen politiikkaa ja kulttuuria koskevissa asioissa. Toukokuussa Tengström ja Cygnaeus vannoivat uskollisuudenvalan keisarille.
Venäläiset arvostivat Tengströmin toimintaa, ja hän sai jo ennen uskollisuudenvalan vannomista Pyhän Annan suurristin. Keisari myös ilmoitti ottavansa yliopiston erityiseen suojelukseensa, ja vuonna 1811 yliopisto sai uuden menosäännön, joka merkitsi sen toiminnan merkittävää laajentumista. Tengström oli keskeisesti mukana Porvoon maapäivien valmisteluissa. Maapäivillä hän toimi pappissäädyn puheenjohtajana ja johti komiteaa, joka laati ehdotuksen Suomen ylimmän hallinnon järjestämisestä.
Tengströmin lapset aateloitiin isänsä ansioista heinäkuussa 1809 nimellä af Tengström ja suku esiteltiin Suomen ritarihuoneelle sen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818 aatelisena sukuna numero 169. Af Tengströmin suku sammui mieslinjalta vuonna 1907 ja lopullisesti 1995.
Valistusteologi piispana

Teologina Tengström oli vapaamielinen valistusteologi. Hän oli saanut vaikutteita lähinnä maltillisesta saksalaisesta neologiasta eli teologisesta suuntauksesta, joka pyrki osoittamaan kristillisen opin järjellisyyden ja ajateltavuuden sekä sen käytännöllisen luonteen. Nämä olivat Tengströmillekin tärkeitä asioita. Tässä hengessä hän kehitti pappien koulutusta ja muun muassa perusti yliopistoon 1800-luvun alussa saksalaisen esikuvan mukaan teologisen seminaarin huolehtimaan pappisviran käytännölliseen hoitamiseen valmistavasta koulutuksesta. Hänen tavoitteenaan oli saada akateeminen koulutus papinviran edellytykseksi. Tutkijana Tengström suuntautui kirkkohistoriaan.
Piispana Tengström pystyi käyttämään hyödykseen hyviä suhteitaan keisariin, ja Pietarissa kuunneltiin Tengströmin näkemyksiä Suomen kirkkoa koskevissa ratkaisuissa. Luterilainen kirkko saikin pitää kaikki entiset oikeutensa. Suomen senaattiin perustettiin Tengströmin näkemyksiä noudattaen kirkollistoimituskunta. Vuoden 1817 uskonpuhdistuksen riemujuhlan yhteydessä Turun piispasta tehtiin Suomen arkkipiispa. Samalla Tengström luopui yliopiston varakanslerin tehtävistä ja keskittyi arkkipiispana kirkollisiin asioihin.
Valistusteologi piispana > Kirkollisten kirjojen uudistaminen

Tengströmin arkkipiispakauden merkittävin uudistushanke oli kirkollisten kirjojen uudistaminen. Se oli tullut ajankohtaiseksi, koska Suomen ero Ruotsista oli keskeyttänyt aloitetun uudistustyön. Hanke käynnistettiin vuoden 1817 riemujuhlan yhteydessä, jolloin keisari asetti neljä komiteaa uudistamaan katekismusta, kirkkokäsikirjaa, virsikirjaa ja kirkkolakia. Kaikkien komiteoiden puheenjohtajaksi määrättiin arkkipiispa Tengström.
Komiteoiden työtä mutkistivat suuret näkemyserot. Pisimmälle pääsi virsikirjakomitea. Se korjasi vanhojen virsikokoelmien virsiä ja järjesti muun muassa virsikilpailuja. Tuloksena oli runsaasti uusia virsiä. Tengström itse kirjoitti useita uusia virsiä, suomensi uusimman ruotsalaisen virsikirjan virsiä ja tarkisti kaikki virsiehdotukset. Työ ei valmistunut Tengströmin elinaikana. Katekismuskomiteassa valistusteologit suhtautuivat erittäin kriittisesti Lutherin Vähään katekismukseen, kun taas perinteistä näkemystä edustavat jäsenet pitivät sitä aivan keskeisenä. Katekismuskomitean työskentely lakkasikin jo toisen istunnon jälkeen vuonna 1819. Kirkkokäsikirjakomitea otti työn pohjaksi Ruotsissa 1811 hyväksytyn uuden käsikirjan. Tengström valmisteli sen pohjalta oman ehdotuksensa, mutta tämä työ jäi häneltä kesken muutaman vuoden päästä, ja uutta käsikirjaa jouduttiin odottamaan vuoden 1886 kirkolliskokoukseen saakka. Kirkkolakikomitea sai ristiriidoista huolimatta vuonna 1826 aikaan alustavan luonnoksen uudeksi kirkkolaiksi. Tengströmin kuolema vuonna 1832 keskeytti tämänkin uudistustyön. Komiteoiden työn tuloksettomuuteen vaikuttivat todennäköisesti sekä piispan ikä että niin kirkossa kuin komiteoissakin vallitsevat jyrkät linjaerot.
Valistusteologi piispana > Kirkkolain valmistelu

Kirkkolain uudistusta valmisteltaessa arkkipiispa Tengström pyrki uskonnollisen suvaitsevuuden lisäämiseen yhtenä perusteenaan maan muuttunut valtiollinen asema. Hänen kantansa oli, että evankelis-luterilaiselta uskonnolta oli otettava pois asema valtiouskontona, jota jokaisen kansalaisen oli tunnustettava. Tengströmin näkemys ei saanut kirkkolakikomiteassa tukea. Tengströmin ajama suvaitsevaisuuslinja toteutui vuonna 1827, kun keisari antoi suomalaisia kuulematta hallinnollisella asetuksella ortodoksista uskoa tunnustaville Suomen asukkaille oikeuden sotilas- ja siviilivirkoihin.
Historiantutkija

Historiantutkijana Tengström pyrki perustamaan tutkimuksensa autenttisiin lähteisiin ja katsomaan niitä objektiivisesti ja kriittisesti. Suomeen liittyvät tutkimuksensä hän aloitti Porthanin kannustamana 1780-luvun alkupuolella.
Historiantutkija > Terserus-elämäkerta

Tengströmin ensimmäinen tutkimuskohde oli puhdasoppisuuden ajan oppiriitojen keskeinen hahmo, Turun piispa Johannes Terserus, jonka elämäkerran laatimisen ruotsalainen Uppfostringssällskapet oli julistanut palkintotehtäväksi. Tengström tutustui painetun kirjallisuuden lisäksi huolellisesti tuomiokapitulin ja akatemian arkistojen lähteisiin sekä ruotsalaisiin arkistolähteisiin. Tutkimusta koskeva kirjeenvaihto kesti kaksi vuotta. Terseruksen elämäkerta Minne öfver Joannes Elai Terserus valmistui käsikirjoitukseksi ajallaan 1786 ja palkittiin, mutta jäi palkitsevan seuran varojen puutteen vuoksi pitkäksi aikaa painamatta. Elämäkerta ilmestyi Tengströmin tarkistamana ja laajentamana Turussa vuonna 1795. Se on ensimmäinen Suomessa ilmestynyt laaja elämäkerrallinen teos. Teoksessa on 240 sivua, niistä 162 tutkimusta ja loput liitteitä. Pääpaino tutkimuksessa on Terseruksen ja Enevaldus Svenoniuksen välisessä oppiriidassa, jonka Tengström kuvaa varsin tarkasti. Terseruksen henkilö on kuvauksessa etualalla. Jäsennys on selkeä ja tyyli erinomainen.
Historiantutkija > Rothovius-elämäkerta

Tengströmin toinen henkilöhistoriallinen tutkimus oli Isaacus Rothoviuksen latinankielinen elämäkerta, joka ilmestyi 18 väitöskirjaniteenä vuosina 1796–1813. Tämänkin tutkimuksen lähtökohtana oli Uppfostringssällskapetin kilpailu. Tengström ryhtyi työhön, vaikka tiukkalinjainen ortodoksipiispa ei häntä aluksi tutkimuskohteena innostanut. Nytkin hän aloitti perusteellisilla arkistotutkimuksilla ja hankki aineistoa kirjeenvaihdon avulla. Ensimmäinen nide ilmestyi 1796. Vuoteen 1801 mennessä ilmestyi kaikkiaan yhdeksän Tengströmin johdolla laadittua nidettä. Nimitys piispaksi vuonna 1803 esti Tengströmiä jatkamasta tutkimuksen parissa, ja elämäkerran loput niteet valmistuivat toisten johdolla. Teoksen kokonaissivumäärä on 290. Esipuheessa Tengström kertoo aikeestaan ryhtyä julkaisemaan Suomen kirkkohistoriaa piispaelämäkertojen muodossa, mutta ei aikajärjestyksessä vaan sikäli, kun piispojen toimintaa valaisevia lähteitä on käytettävissä.
Kun Terserus-tutkimuksessa päähenkilö on koko ajan etualalla, Rothovius-tutkimuksessa tilanne on päinvastainen. Tutkimuksessa kuvataan runsaasti maan olosuhteita sekä kohteena olevaan ajanjaksoon liittyviä tapahtumia, kuten koulujen perustamista ja niiden opettajakuntaa, Turun akatemian perustamista ja toimintaa ja raamatunsuomennoshanketta. Teoksen viitteissä on julkaistu useita alkuperäisasiakirjoja. Rothovius on tekstissä hiukan taka-alalla, mutta toisaalta kaikki käsitellyt asiat kuuluivat kuitenkin tavalla tai toisella piispan vaikutuspiiriin.
Historiantutkija > Arvokkaita lähdejulkaisuja

Tengström jatkoi kirkkohistoriaan liittyvää julkaisutoimintaa vielä piispanakin. Ennen piispaksi nimitystä häntä oli kannustettu kokoamaan martikkeli Suomen papistosta. Piispaksi tultuaan Tengström pyysikin lääninrovasteilta tietoja, joista tuomiokapitulinnotaari Nils Magnus Tolpo kokosi teoksen Åbo stifts matrikel (1807). Aineisto osoittautui niin antoisaksi, että Tengström ryhtyi täydentämään sitä uusin kiertokirjein. Uurastuksen tuloksena oli Tengströmin kolmas merkittävä kirkkohistoriallinen teos, vuosina 1820–1822 ilmestynyt Turun hiippakunnan papiston toimintaa ja palkkausta koskeva Afhandling om presterliga tjenstgörningen och aflöningen i Åbo Erke-Stift. Aineiston kerääminen oli siten kestänyt puolitoista vuosikymmentä. Niteitä teoksessa on kolme (581 + 815 + 850 sivua). Teos sisältää myös tietoja esimerkiksi seurakuntien alkuvaiheista, alkuperäisiä asiakirjoja ja hyviä hakemistoja. Teoksella on arvostettu asema Suomen kirkkohistorian tutkimuksessa. Tengström julkaisi myös tuomiokapitulin kiertokirjeiden liitteinä Suomen kirkkohistoriaa valaisevia asiakirjoja. Tengströmin kuoleman jälkeen tätä työta jatkoi hänen vävynsä Wilhelm Gabriel Lagus, joka julkaisi myös Tengströmin alulle paneman tuomiokapitulin kiertokirjekokoelman Samling af domkapitlets i Åbo cirkulärbref ifrån 1564–1700
Kaunokirjallinen tuotanto

Tengström harrasti runojen kirjoittamista nuoresta pitäen. Hän muun muassa käänsi Vergiliusta ruotsiksi ja sai tämän ansiosta kirjallisuusakatemian suuren palkinnon 1776. Tengströmin käännös on runomitaltaan loppusoinnullista aleksandriinimittaa. Toimiessaan kotiopettajana Tukholmassa hän seurusteli kaupungin kirjallisissa piireissä. Vuonna 1780 hän sai jälleen palkinnon runoutta käsittelevässä kirjoituskilpailussa, jossa hän muun muassa suhtautui myönteisesti kansanperinteenä pidettyihin James Macphersonin Ossianin lauluihin. Tengström julkaisi runojaan myös lehdissä. Hän valmisteli myös Aleksanteri Suureen liittyvää viisinäytöksistä murhenäytelmää Zelis, jota hän ei kuitenkaan saattanut julkaisukuntoon.
Kun Tengström palasi Turkuun, hän pääsi Porthanin piiriin ja siten kirjallisen elämän keskukseen. Tengström avusti Åbo Tidningar -lehteä, oli sen päätoimittajana 1791–1793 ja julkaisi lehdessä senkin jälkeen muun muassa oodeja, opetusrunoja, epigrammeja, seuralauluja ja virsiä. Runojen lisäksi hän julkaisi lehdessä asiatekstejä, muun muassa Turun kaupungin historiaa käsittelevän kirjoitussarjan, joka julkaistiin vuosina 1782–1783.
Tengström julkaisi myös joitakin lapsille tarkoitettuja kirjoja. Läseöfing för mina barn ilmestyi 1795 ja siitä otettiin useita painoksia. Kirja oli tarkoitettu 6–7-vuotiaille lapsille. Hieman vanhempia lapsia varten hän kirjoitti kirjan Tidsfördrif för mina barn (1799). Tämä kirja käännettiin myös suomeksi: Ajanviete lapsille ilmestyi 1836.
Muuta

Tengströmin hahmo on kuvattu Helsingin Säätytalon julkisivussa olevaan Emil Wikströmin veistokseen Aleksanteri I ja Porvoon valtiopäivät 1809.
Kirjallisuutta

Björkstrand, Gustav: Jacob Tengström: Universitetsman, kyrkoledare och nationsbyggare.  (Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland)  Helsingfors:  Svenska litteratursällskapet i Finland, 2012.  ISSN 0039-6842  ISBN 978-951-583-255-9
Klinge, Matti: ”Tengström, Jacob (1755–1832)”, Suomen kansallisbiografia, osa 9, s. 704–710.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-450-5  / Teoksen verkkoversio.
Murtorinne, Eino: Suomalainen teologia autonomian kautena.  Gaudeamus, 1986.
Murtorinne, Eino: Suomen kirkon historia 3.  WSOY, 1992.
Takolander, A.: Tengström, Jaakko.  (Kansallinen elämäkerrasto V)  WSOY, 1934.
Österbladh, Kaarlo: Jaakko Tengström ja J. J. Tengström, s. 110–128.  (Juhlakirja Suomen Kirkkohistoriallisen Seuran täyttäessä 50 vuotta)  Helsinki:  Suomen kirkkohistoriallinen seura, 1942.
Veijo Rönkkönen

| Veijo Rönkkönen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25.2.1944 Parikkala
Kuollut: 23.3.2010 Parikkala
Ammatti:  paperimies
Taiteilija
Ala:  kuvanveisto
Taidesuuntaus:  ITE
Kuuluisimpia töitä:  Parikkalan patsaspuisto
Palkinnot
 Suomi-palkinto 2007 
Parikkalan patsaspuiston patsaita.
Taiteilijan puutarha patsaspuistossa.
Taiteen reunoilla
Suuntaukset
Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide
Tekijöitä Suomesta
Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa
Tekijöitä ulkomailta
William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet  | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau
Veijo Rönkkönen (25. helmikuuta 1944 Parikkala – 23. maaliskuuta 2010 Parikkala) oli suomalainen kansantaiteilija, ITE-taiteilija, joka sai Suomi-palkinnon vuonna 2007. Hän perusti veistoksilleen puutarhaansa puiston, josta kehittyi nähtävyys Parikkalan patsaspuisto. Hänen kuolemansa jälkeen puiston on ottanut vastuulleen hoitokunta, ja se on saanut eri tahoilta ulkopuolista rahoitusta.
Henkilöhistoria

Rönkkönen syntyi Parikkalan Koitsanlahdella vajaan kilometrin päässä nykyisestä valtakunnan rajasta, nelilapsisen perheen nuorimpana. Sisarusten muutettua kotoa hän jäi asumaan vanhempiensa luokse. Kuusitoistavuotiaana Veijo Rönkkönen meni töihin Simpeleen paperitehtaan kartonkikoneen prässipojaksi. Ensimmäisestä tilistä hän osti kymmenen omenapuun taimea ja perusti kotipihalleen puutarhan, josta tuli myöhemmin merkittävä osa hänen luomaansa taideympäristöä.
Rönkkönen kuntoili ahkerasti, pyöräilyn ja lentopalloilun voitti taiteilijan mielilajina viimeisinä vuosina uinti. Rönkkönen menehtyi sairauskohtaukseen 66-vuotiaana kotonaan Parikkalassa.
Taide

Rönkkösen suosima taiteenlaji oli maalatut betoniveistokset ja yleisin aihe voimistelevat ihmishahmot. Betoniin on joissain patsaissa yhdistetty esineitä koristeeksi, esimerkiksi ihmishahmoilla voi olla suussaan tekohampaat ja lasipaloista tai maalatuista kivistä on sommiteltu tukkaa tai koruja. Tietämän mukaan ensimmäiset Rönkkösen käyttämät tekohampaat lahjoitti hänen sisarensa.
Rönkkönen muotoili myös puistoaan esimerkiksi perustamalla betonilaatoista polkuja ja maalaamalla talonsa seinät eri värein.
Palkinnot

Opetusministeriö myönsi Veijo Rönkköselle Suomi-palkinnon syksyllä 2007. Mietittyään asiaa hetken taiteilija päätti olla menemättä noutamaan palkintoa henkilökohtaisesti. Sen vastaanotti hänen puolestaan valokuvaaja Veli Granö.
Patsaspuisto oli vuoden 2008 kotimainen matkailukohde (Matkailutoimittajien Kilta).
Aiheesta muualla

Pajari-Kosonen, Leena 2008. Veijo Rönkkönen – alansa huippu. Parikkalan-Rautjärven Sanomien kesälehti Kesäsanomat. Kesäkuu 2008, s. 3.
Gräno, Veli 2010. Taiteilija Veijo Rönkkönen (muistokirjoitus). Helsingin Sanomat, 30.4.2010, s. C6. Artikkelin verkkoversio
Mestari on poissa – veistospuisto jäi, Umami 18.7.2010
Granö, Veli: Joys and Tribulations Immortalised in Concrete
Zharkov M.V.: Mystery Forest (kirjoittajan valokuvablogi) Northern Europe Museums. 2017. Viitattu 14.11.2017. (englanniksi, venäjäksi)
Parikkalan Patsaspuisto -verkkosivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)
Mönever Saadetdin

| Mönever Saadetdin> منور سعد الدين |
| --- | --- |
 Mönävär "Möyssy" 1950-luvulla.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Mönevver, Mönäyvär
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1934 Tampere
Kuollut: 28. syyskuuta 2010 (76 vuotta)
Ammatti:  kondiittorimestari
Vanhemmat:  Ahmedshan احمد جان   Hadshar هاجر
Sukulaiset:  Ali Saadetdin (veli)
Muut tiedot
Lempinimet:  Möyssy
Mönever Saadetdin (myös Mönevver ja Mönäyvär; 15. heinäkuuta 1934 Tampere – 28. syyskuuta 2010) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka hyökkääjänä edusti Ilvestä kolme kautta vuosina 1952–1956. Saadetdin kuului Suomen tataariyhteisöön. Myös hänen veljensä Ali pelasi Ilveksessä.
Lopetettuaan pelaamisen Ilveksen edustusjoukkueessa ”Möyssy” siirtyi A-junioreiden huoltajaksi ja pelasi vielä Ilves-Kissojen riveissä maakuntasarjassa. Saadetdin oli Ilveksessä vuosina 1952 ja 1953 voittanut nuorten mestaruuden.
Saadetdin tunnetaan kuitenkin paremmin pärämäts-piiraan kehittäjänä Suomessa. Hänen ollessaan kondiittorimestarina töissä Linkosuon leipomolla 1960-luvulla, kiinnostui Juhani Linkosuo Saadetdin-suvun reseptistä ja sen kaupallisesta potentiaalista. He tuotteistivat piiraan, jonka valmistusta oli leipomolla neuvonut itse äiti-Saadetdin. Piiraan myynti alkoi Linkosuon omistaman Tampereen Hämeenkadun Siilinkarin kahvilasta, eli silloisesta grillistä.
Tilastot

| --- | --- |
Seura: Ilves
Pelipaikka: Hyökkääjä
Maila: Left
Pelinumero: #14
Pelikaudet: 1952/56
| Kausi | Sarja | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1952-53 | SM-sarja | 9 | 1 | 0 | 1 | 6 |
| 1953-54 | SM-sarja | 8 | 1 | 3 | 4 | 7 |
| 1955-56 | SM-sarja | 6 | 0 | 0 | 0 | 2 |
| YHT. |  | 23 | 2 | 3 | 5 | 15 |
Yksityiselämä

Mönävär kuului tataariyhteisöön ja oli yksi tamperelaisen Saadetdin-suvun kolmestatoista lapsesta (Mönevver, Ircan, Ali, Fewziye, Ilgis, Ferid, Aiten, Gölsöm, Nail, Gölçeçek, Gölnur, Gölbanu, Gölämber). Veljistä Ali Saadetdin on jääkiekkoilija ja Ilgis Saadetdin ylläpiti puolisonsa kanssa Mattokulma-liikettä Rautatienkadulla vuosina 1969–2021. Kauppias Ferid Saadetdinin poika on yrittäjä Ali Urhan Saadetdin, jonka serkku puolestaan on yrittäjä-johtaja Timur Kärki.
Versioita nimestä

Mönäyvär / Mönever / Mönevver Saadetdin (lempinimeltään "Möyssy").
Tataarin kirjakielellä Mönəwər Səğadetdin tai Səğdetdin (Мөнәвәр Сәгадетдин / Сәгьдетдин); arabialaisesta  منور  سعد الدين; turkkilaisittain Münevver Saadettin / Sadettin.
Sukunimen alkuperäinen venäläinen versio on "Sadetdinoff" (Садетдинов, Sadetdinov).
Veli-Matti Saarinen

Veli-Matti Saarinen (s. 1960 Hämeenlinna) on filosofian tohtori ja suomalainen taiteen tutkija. Hän on väitellyt saksalaisesta varhaisromantiikasta Turun yliopistossa.
Saarinen on kirjoittanut ylioppilaaksi 1979 Hämeenlinnan lyseosta, valmistunut filosofian kandidaatiksi 1993 Helsingin yliopistosta ja filosofian lisensiaatiksi 1998 Turun yliopistosta.
Julkaisut

The Daybreak and Nightfall of Literature – Friedrich Schlegel's Idea of Romantic Literature: Between priductive Fantasy and Reflection, Peter Lange, Frankfurt am Main 2007. 978-3-631-56804-0 (Romanttinen kirjallisuus yön pimeyden ja päivänvalon välisenä tilana; väitöskirja.)
Taiteen elämä ja kuolema : kirjoituksia kahdesta modernista taidekäsityksestä; Kuvataideakatemia, 2011 ISBN 978-951-53-3343-8
Mikko Saari

Mikko Saari on suomalainen WordPress-, korttipeli- ja lautapeliasiantuntija. Saari palkittiin Kultaisella Lohikäärmeellä pitkäaikaisesta ja merkittävästä työstä lautapelien parissa Ropeconissa 2015.
Teoksia

Saari, Mikko: Aasialaiset lautapelit.  Aviador, 2024.  ISBN 9789523812383
Saari, Mikko: Löydä lautapelit. Avain, 2018. ISBN 978-952-304-193-6.
Saari, Mikko: 150 korttipeliä.  Helsinki:  Avain, 2010.  ISBN 978-951-692-799-5
Saari, Mikko: Tarotista Texas hold'emiin : 600 vuotta korttipelien historiaa. Helsinki: BTJ Kustannus, 2008. ISBN 978-951-692-692-9.
Saari, Mikko: Uudet lautapelit.  Helsinki:  BTJ Kustannus, 2007.  ISBN 978-951-692-641-7  Kirjan sisältö on julkaistu lähes kokonaan Lautapeliopas-nettisivuilla.
Aiheesta muualla

Mikko Saaren sivusto