stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hans Wegner

Hans Wegnerin tuoli Pariisin Pompidou-keskuksessa.
Hans Jørgensen Wegner (2. huhtikuuta 1914 – 26. tammikuuta 2007) oli tanskalainen huonekalumuotoilija. Hänen kalusteidensa orgaaniset ja elegantit linjat ja niiden valmistajien huolellinen puusepäntyö olivat avainasemassa nostamassa tanskalaisia puuhuonekaluja maailmanmenestykseen 1950-luvulla yhdessä Poul Henningsenin, Finn Juhlin ja Arne Jacobsenin töiden kanssa. Wegner piirsi uransa aikana yli 500 tuolia, joista noin sataa on sarjavalmistettu ja joista monista on tullut muotoiluikoneja.
Etelätanskalaisen suutarin pojaksi syntynyt Wegner työskenteli jo lapsena kalustepuusepän apupoikana ja jatkoi pestiä 20-vuotiaaksi asti, jolloin lähti suorittamaan asepalvelustaan. 
Hän kävi teknillistä koulua ja opiskeli sitten taideteollisuus- ja arkkitehtuurikouluissa Kööpenhaminassa.
Vuonna 1928 Wegner pääsi suunnittelemaan Århusin uuden kaupungintalon kalustusta Arne Jacobsenin toimistoon. Muutaman vuoden kuluttua Wegner perusti oman suunnittelutoimiston ja alkoi suunnitella huonekaluja yhdessä arkkitehti Børge Mogensenin kanssa FDB-yhtiölle ja myöhemmin yksin PP Møbler -yhtiölle.
Wegner sai kaikkien aikojen ensimmäisen Lunning-palkinnon vuonna 1951 yhdessä Tapio Wirkkalan kanssa. Samana vuonna hänet palkittiin Grand Prix’llä Milanon triennaalissa. Hän on saanut myös ruotsalaisen Prinssi Eugenin mitalin ja tanskalaisen Eckersberg-mitalin. Hänen huonekalujaan on muun muassa Museum of Modern Artin kokoelmissa New Yorkissa.
Wegner käytti tuoleissaan monia perinteisiä ja vaativia puuliitostekniikoita, veistoksellisia ja luonnosta vaikutteita saaneita muotoja sekä eri materiaalien kuten massiivipuun, vanerin, metallin, rottingin ja paperinarun yhdistelmiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans Wegner Wikimedia Commonsissa
HMAS Quiberon

| HMAS Quiberon |
| --- | --- |
 HMAS Quiberon noin vuonna 1945.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. Samuel White and Company, Cowes
Kölinlasku:  14. lokakuuta 1940
Laskettu vesille:  31. tammikuuta 1942
Palveluskäyttöön:  6. heinäkuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  26. kesäkuuta 1964
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 720 t (standardi) 2 449 t (kuormattu)
Pituus:  109,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,9 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  176
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4,7″ Mk IX -tykkiä yksiputkisina CP Mk XVIII -asennuksina 1 × neliputkinen QF 2 naulan (40 mm/L39) Mk VII -asennuksena 6 × Oerlikon 20 mm P Mk III -asennuksina 8 × 21″ (533 mm) torpedoputkea 3 × syvyyspomminheitintä ja 3 × kiskoa, joissa yhteensä 45 × syvyyspommia
HMAS Quiberon (viirinumerot G81) oli Australian laivaston Q-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa, mutta se siirtyi vasta 1950 Britannian kuninkaallisen laivaston omistuksesta Australian laivastolle. Se muutettiin 1952 sukellusveneentorjuntafregatiksi.
Valmistus

Alus tilattiin 2. huhtikuuta 1940 3. hätälaivueessa (engl. 3rd Emergency Flotilla) J. Samuel White and Companylta Cowesista Wightsaarelta, missä köli laskettiin 14. lokakuuta 1940. Alus laskettiin vesille 31. tammikuuta 1942 kumminaan Southamptonin alueen komentajan, kontra-amiraali S. D. Tillardin puoliso. Se nimettiin vuonna 1759 käydyn Quiberoninlahden taistelun mukaan. Ilmahyökkäyksen aiheuttamat vauriot telakalle viivästyttivät aluksen valmistumista. Alus otettiin palvelukseen 6. heinäkuuta 1942 Australian laivastoon ja valmistui 22. heinäkuuta.
Palvelus

Alus suojasi aluksi Pohjois-Atlantin saattueita, kunnes se liitettiin lokakuussa 1942 Pohjois-Afrikan maihinnousuun. Alus upotti 28. marraskuuta Algerian rannikolla Italian laivaston sukellusvene R. Smg. Dessièn. Maihinnousun päätyttyä alus oli Välimerellä ja Intian valtamerellä saattuetehtävissä. Alus osallistui huhtikuussa 1944 lentotukialusosaston mukana Sabangin ja toukokuussa Surabayan iskuihin. Lokakuussa alus tulitti japanilaisten asemia Nikobaareilla. Se osallistui myös amerikkalaisten mukana Okinawan taisteluihin sekä Japanin kotisaarille suunnattuihin iskuihin. Japanin antauduttua alus oli miehitystehtävissä.
Palvelus > Fregatti

Vuoden 1950 alussa tehtiin päätös viiden Australian laivaston Q-luokan aluksen muuttamisesta sukellusveneentorjuntafregateiksi. Muutostyön piti vastata Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 15 fregateiksi muuttamista. Aluksi Australian hallitus esitti edelleen lainassa olleiden alusten muuttamista 400 000 Australian punnan hintaan, mutta Britannian amiraliteetti tarjosi 1. kesäkuuta alukset lahjaksi Australialle.
Quiberon siirrettiin 1950 muutettavaksi Cockatoon ja Garden Islandin telakalle Sydneyyn, mistä se palasi 18. joulukuuta 1957 palvelukseen. Sen jälkeen alus oli Kansainliiton strategisessa reservissä Kaukoidän alueella ja Australian laivaston tehtävissä. Alus poistettiin palveluksesta 26. kesäkuuta 1964, jolloin se siirrettiin reserviin. Alus myytiin 15. helmikuuta 1972 romutettavaksi Fujita Salvage Companylle Osakaan Japaniin. Se lähti 10. huhtikuuta hinattuna Sydneystä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMAS Quiberon Wikimedia Commonsissa
Q-luokan hävittäjät
| --- | --- |
Royal Navy:  HMS Quilliam - HMS Quail - HMS Quentin - HMS Queenborough - HMS Quality - HMS Quadrant
Australian laivasto:  HMAS Quiberon - HMAS Quickmatch
Ida Aalberg -museo

| Ida Aalberg -museo Ratamestarintalo  |
| --- | --- |
 Ida Aalberg -museo, ratamestarin talo
Tyyppi:  Museo 
Sijainti:  Leppäkoskenraitti 20, 12380 Leppäkoski
Perustettu:  1976
Ylläpitäjä:  Janakkalan kunta
Kotisivut:  Ida Aalberg -museo
Koordinaatit:  60°51′43″N, 24°42′25″E
 fiIda Aalberg -museo 
   
Ida Aalberg -museo sijaitsee Janakkalassa Leppäkoskella koulun ja radan välissä. Museorakennuksena toimiva entinen ratamestarin talo sisältyy sopimukseen valtakunnallisesti merkittävien asema-alueiden suojelusta.
Leppäkosken ratamestarin talo on täydellinen harvinaisuus rautatierakennusten joukossa. Se on vanhimman radan ensimmäisen vaiheen aikana rakennettu ja siellä asui jo vuonna 1862 silloinen ratamestari Antti Ahlberg. Hän oli tulevan suuren diivan, näyttelijä Ida Aalbergin isä. Talo oli Ahlbergien hallussa 1900-luvun alkuun asti. Rakennuksessa on ollut Ida Aalberg -museo vuodesta 1976 alkaen. Aluksi museorakennus oli vuokralla Valtionrautateiltä ja museo käsitti vain 2 huonetta.
Janakkalan kunta osti rakennuksen vuonna 2002 ja museonrakennus restauroitiin Museoviraston ohjeiden mukaisesti. Myös näyttely uudistettiin ja museo avattiin yleisölle kesällä 2005. Museona on nyt koko rakennus. Uusitun perusnäyttelyn tarkoituksena on korostaa museorakennuksen ainutkertaista historiaa ja rautateiden merkitystä sekä Ida Aalbergin uran että Leppäkosken kylän kannalta. Näyttely kunnioittaa Ida Aalbergin elämäntyötä sekä kansainvälistä uraa luoneena taiteilijana että Janakkalassa syntyneenä yksityishenkilönä.
Aiheesta muualla

Ida Aalberg -museo Janakkalan kunnan sivuilla
Huippalampi

| Huippalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°31′23″N, 24°21′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskuoja:  oja Ahvenlamminpuroon 
Järvinumero:  35.489.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  186,8 m  
Rantaviiva:  0,554 km  
Pinta-ala:  1,972 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHuippalampi 
Huippalampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Myllymäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Kaijanpuron valuma-alueeseen (35.489) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 186,8 metriä mpy.
Hautajärven kirkko

| Hautajärven kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kirkkopolku, Hautajärvi, Salla
Koordinaatit:  66°30′52.3″N, 029°02′13″E
Seurakunta:  Sallan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1963
Suunnittelija:  Iikka Martas
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hautajärven kirkko on Sallan Hautajärvellä sijaitseva rajaseutukirkko. Se on rakennettu 1963 jatkamaan talvisodassa tuhoutuneen Kuusamon Paanajärven rajaseutukirkon perinteitä. Kirkolliskokouksen vuoden 1995 päätöksellä rajaseututyö päättyi ja rajaseutupiirit lakkautettiin 2000-luvun alkuun mennessä. Nykyisin kirkko kuuluu Sallan seurakunnalle.
INVEST tutkimuskeskus

INVEST on Turun yliopiston ja Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen yhteinen tutkimuskeskus ja Suomen akatemian tutkimuksen lippulaiva. INVESTin tavoitteenae on luoda tasa-arvoisempi, ennakoivampi ja taloudellisesti ja sosiaalisesti kestävämpi hyvinvointivaltiomalli Suomelle. INVESTissä tutkitaan lasten, nuorten ja nuorten aikuisten hyvinvoinnin ja osaamisen rajoitteita, tunnistetaan tutkimuksen avulla hyvinvointivaltion palveluiden ja tukien aukkokohtia sekä kehitetään, testataan ja evaluoidaan tieteelliseen näyttöön perustuvia interventioita huono-osaisuuden vähentämiseksi.
INVESTiä johtaa Turun yliopiston sosiologian professori Jani Erola.
Interventio-ohjelmat

KiVa Koulu  on Turun yliopistossa kehitetty  kiusaamisen vastainen toimenpideohjelma. KiVassa pyritään ehkäisemään kiusaamista ennalta.
Voimaperheet  on Turun yliopiston lastenpsykiatrian tutkimuskeskuksen tutkimuskokonaisuus, joka sisältää matalan kynnyksen etähoito-ohjelmia lasten varhaisten käytösongelmien hoitoon sekä eri väestöryhmille kohdennettuja, mielenterveyttä edistäviä ohjelmia.
Opintokamu on toisen asteen oppilaitoksille suunnattu digitaalinen ohjelma nuorten hyvinvoinnin tukemiseksi.
Aiheesta muualla

INVESTin verkkosivu
Suomen Akatemian lippulaivaohjelma
I Hate Luv Storys

| I Hate Luv Storys |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Punit Malhotra
Käsikirjoittaja:  Punit Malhotra
Tuottaja:  Hiroo Yash Johar Karan Johar Ronnie Screwvala
Säveltäjä:  Vishal-Shekhar
Kuvaaja:  Ayananka Bose
Leikkaaja:  Akiv Ali
Pääosat:  Imran Khan Sonam Kapoor
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Intia
Tuotantoyhtiö:  Dharma Productions UTV Motion Pictures
Levittäjä:  Dharma Productions Netflix
Ensi-ilta:  2. heinäkuuta 2010
Kesto:  135 min
Alkuperäiskieli:  hindi
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
I Hate Luv Storys on vuonna 2010 ilmestynyt intialainen romanttinen komedia, jonka päärooleja näyttelevät Imran Khan ja Sonam Kapoor. Se on Punit Malhotran ensimmäinen ohjaus. Elokuva julkaistiin 2. heinäkuuta 2010 ja se menestyi hyvin Intiassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Imran Khan  | … |  Jay Dhingra   |
|  Sonam Kapoor  | … |  Simran   |
|  Sammir Dattani  | … |  Raj Dholakia   |
|  Samir Soni  | … |  Veer Kapoor   |
|  Kavin Dave  | … |  Kunal   |
|  Bruna Abdullah  | … |  Gisele   |
|  Aseem Tiwari  | … |  Nikhil   |
|  Aamir Ali  | … |  Rajiv   |
|  Pooja Ghai  | … |  Priya   |
|  Ketki Dave  | … |  Simranin äiti   |
|  Anju Mahendru  | … |  Rouva Dhingra   |
|  Shireesh Sharma  | … |  Simranin isä   |
|  Khushboo Shroff  | … |  Nidhi   |
|  Rohit D’Souza  | … |  Peter   |
|  Avantika Malik Khan  | … |  Erikoisesiintyminen   |
|  Anuraag Pandey  | … |  Love Guru   |
Soundtrack

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Laulaja(t) | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | ”Jab Mila Tu” | Vishal Dadlani | 4.11 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | ”Bin Tere” | Shafqat Amanat Ali, Sunidhi Chauhan | 5.30 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | ”I Hate Luv Storys” | Vishal Dadlani | 4.48 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | ”Bahara” | Shreya Ghoshal, Sona Mohapatra | 5.25 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | ”Sadka Kiya” | Suraj Jagan, Mahalakshmi Iyer | 5.43 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | ”Bin Tere” (Reprise)  | Shekhar Ravjiani | 3.40 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | ”Bahara” (Chill Version)  | Rahat Fateh Ali Khan | 4.04 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | ”Bin Tere” (Remix)  | Shafqat Amanat Ali, Sunidhi Chauhan | 5.28 |  |  |  |  |  |  |
Palkinnot

Paras naislaulaja – Shreya Ghoshal (”Bahara”)
Ignaz Schiffermüller

Ignaz Schiffermüller
Ignaz Schiffermüller (1727–1808) oli itävaltalainen luonnontieteilijä, joka tutki etenkin perhosia. Yhdessä Michael Denisin kanssa hän julkaisi luettelon Wienin alueen perhoslajeista. Schiffermüllerin ja Denisin kokoelma oli esillä Hofburgissa, missä se paloi vuoden 1848 vallankumouksen aikana. Osia Schiffermüllerin kokoelmista on esillä Wienin luonnonhistoriallisessa museossa.
Perhosten värin määrittelyn vaikeus johdatti Schiffermüllerin tutkimaan myös värejä. Teos Versuch eines farbensystems esittelee Louis-Bertrand Castelin väriympyrän käytännön sovellusten lisäksi tietoja värjäämisestä.
Hulivilikarnevaali

Hulivilikarnevaali on vuodesta 1992 järjestetty Mikkelin alueen suurin lapsille ja lapsiperheille suunnattu ilmaistapahtuma. Naisvuoren alueella järjestetty tapahtuma on kerännyt vuosittain yleisöä niin paikkakunnalta kuin sen ulkopuoleltakin. Hulivilikarnevaali on vaihdellut yksipäiväisestä kaksipäiväiseen ja vuodesta 2009 varsinaisen karnevaalipäivän lisäksi tapahtumaan on kuulunut erillinen Onni-oravan konserttipäivä. Kävijämäärät ovat vuosien varrella nousseet kahteen ja puoleen tuhanteen.
Viime vuosina karnevaaleilla on nähty mm. Taikuri Luttinen, Tanssiteatteri Minimi, Pulputinpannu, Herra Heinämäen Lato-orkesteri, Mimi ja Kuku, beatbox-artisti RudiRok ja monia muita huippuesiintyjiä. Esiintyjien lisäksi tapahtumassa on ollut työpajatoimintaa, puuharatoja, toimintapisteitä, kädentaitojen kokeilua, joita ovat järjestäneet paikalliset järjestöt ja yhdistykset. Vuonna 2010 Hulivilikarnevaali järjestetään 10.–11. heinäkuuta, jolloin tapahtumassa esiintyy muun muassa Jytäjyrsijät, Teatteri Rollo, Laboratorioteatteri Fennica ja jonglööri Jani Suihkonen.
Aiheesta muualla

Hulivilikarnevaalin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Hans Wasastjerna

Hans Rudolf Wasastjerna (7. syyskuuta 1926 Riihimäki – 4. tammikuuta 1993 Jorvin sairaala, Espoo) oli suomalainen valtiotieteen maisteri, päätoimittaja ja toiminnanjohtaja.
Hans Wasastjernan vanhemmat olivat filosofian maisteri Helge Abraham Wasastjerna ja Rhea Gestrin. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta 1948 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi 1953 ja valtiotieteen maisteriksi 1961. Hän opiskeli ulkomailla Pariisissa 1950, Lontoossa 1953 ja Yhdysvalloissa Minnesotan yliopistossa 1954–1955.
Wasastjerna oli Minnesota Finnish-American Historical Societyn toimitussihteerinä 1954-1956, Arkadian yhteislyseossa historian opettajana 1958–1965 ja Helsingin kokoomuksen toiminnanjohtajana 1965–1975. Hän oli Philatelia Fennican päätoimittajna 1957–1961, Aihefilatelistin päätoimittajana 1963–1964, Oppikoululehden toimitussihteerinä 1962 ja päätoimittajana 1963–1965, Kauppalehden avustajana 1959–1965 sekä Helsinkiläispuheenvuoroja-lehden päätoimittajana 1965–1975.
Hans Wasastjerna oli naimisissa vuodesta 1958 Maija Kaukovaaran kanssa.
Julkaisuja

Valtioneuvoston kirjapainon historiaa: 1859-1959. Valtioneuvoston kirjapaino, Helsinki
Itsenäisen Suomen ulkopolitiikan alkutaival. 1962
Suljettujen ovien politiikkaa. 1. Högnäsin nykyhistorian klubi, Espoo 1982
Äänetön taivas. Finnpublishers, Tampere 1985
Toimitustöitä

Minnesotan suomalaisten historia. Minnesotan suomalais-amerikkalainen historiallinen seura, Duluth, Minnesota 1957, ilmestyi Toivo Rosvallin englanniksi kääntämänä nimellä History of the Finns in Minnesota. Finnish-American historical society, Duluth, Minnesota 1957
Harjusormisara

| Harjusormisara> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  pallidula
Kaksiosainen nimi
 Carex pallidula  Harmaja 
Synonyymit
 Carex pallens 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harjusormisara eli harjusara (Carex pallidula, aikaisemmin Carex pallens) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva kasvilaji, joka muistuttaa paljolti sormisaraa (Carex digitata). Aiemmin harjusormisara on luettu usein vain sormisaran muunnokseksi, sillä niiden erottaminen toisistaan on vaikeaa. Nykyisin nämä kaksi lasketaan kuitenkin erillisiksi lajeiksi.
Harjusormisara on sormisaran tavoin monivuotinen, mätästävä, erilaistähkäinen, touko-kesäkuussa kukkiva saralaji. Harjusormisara kasvaa 10–30 cm korkeaksi, ja sen lehdet ovat kahdesta viiteen millimetriä leveät, kuten sormisarallakin. Harjusormisaran kukinnon tähkien tähkäsuomut ovat kuitenkin vaaleampia ja pullakot kapeampia sekä hieman vähemmän kulmikkaita kuin sormisaralla. Lisäksi harjusormisaran alimman emitähkän tukilehti on vaaleampi kuin sormisaralla. Harjusormisara voi kuitenkin risteytyä sormisaran kanssa.
Harjusormisara kasvaa nimensä mukaisesti harjumetsissä, ja Suomessa sitä tavataan lähinnä vain Hämeessä ja Pirkanmaalla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Harjusara – Carex pallidula
Kasviatlas 2021: Harjusaran (Carex pallidula) levinneisyys Suomessa
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Carex pallidula (englanniksi)
HMS London (69)

| HMS London |
| --- | --- |
 HMS London

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Portsmouthin telakka
Kölinlasku:  23. helmikuuta 1926
Laskettu vesille:  14. syyskuuta 1927
Palveluskäyttöön:  31. tammikuuta 1929
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 3. tammikuuta 1950
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 750 t (standardi) 13 315 t (kuormattu)
Pituus:  193 m
Leveys:  20 m
Syväys:  6,4 m
Koneteho:  80 000 shp
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  784
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 8" (203 mm)/50 Mk VIII -kaksoistykkitornia 4 × QF 4" (102 mm)  Mk V HA -ilmatorjuntatykkiä 4 × QF 2 naulan Mk II -ilmatorjuntatykkiä 2 × nelipiippuista .50" konekivääriä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS London oli Britannian kuninkaallisen laivaston London-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 23. helmikuuta 1926. Alus laskettiin vesille 14. syyskuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 31. tammikuuta 1929.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 1. risteilijäviirikköön, jossa se oli maaliskuussa 1939 alkaneeseen modernisointiin. Aluksen kylkipanssarointia lisättiin 4,5 tuumaan ja silta rakennettiin muistuttamaan Fiji-luokan alusten siltaa. Alukselle asennettiin myös sillan päälle tulenjohdon etäisyydenmittausjärjestelmä HACS Mk1. Kevyttä ilmatojunta-aseistusta vahvistettiin lisäämällä kaksi kahdeksanputkista kahden naulan ja kaksi nelipiippuista puolentuuman konekivääriä.
Helmikuussa 1941 palattuaan palvelukseen alus osallistui Atlantilla Saksan laivaston taistelulaiva Bismarckin etsintään, jona aikana se saattajansa hävittäjä HMS Brilliantin kanssa pysäytti 4. kesäkuuta saksalaiset tankkerit Esso Hamburgin ja Esso Colonin ja seuraavana päivänä tankkeri Egerlandin. Ne pysäyttivät 21. kesäkuuta vielä tukilaiva Babitongan.
Alukselle tehty modernisointi oli lisännyt aluksen painoa ja Atlantin myrskyt aiheuttivat aluksen rungolle vakavia vaurioita. Alus jouduttiin siirtämään vaurioiden korjaamiseksi telakalle, missä se oli lokakuusta 1941 tammikuuhun 1942. Telakalla korvattiin puolentuuman konekiväärit kahdeksalla yksiputkisella 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Alukselle asennettiin myös tyypin 273 tutka.
Palvelukseen palatessa London liitettiin suojaamaan Jäämeren saattueita, missä se oli marraskuuhun. Jäämerellä aluksen runko kärsi uusia vaurioita ja se oli telakalla joulukuusta 1942 toukokuuhun 1943. Telakalla alukselta poistettiin lentokoneen tarvitsemat laitteet, mutta hangaari jätettiin. Alukselle asennettiin myös seitsemän yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Palvelukseen palatessa alus liitettiin Itäiseen laivastoon, jossa se oli sodan päättymiseen. Vuoden lopulla aluksen kolme yksiputkista korvattiin neljällä kaksiputkisella 20 millimetrin tykillä. Aluksella oli huhtikuussa 1944 neljä sähkötoimista kaksiputkista ja kuusitoista yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä sekä kaksinaulaisia. Vuoden 1945 heinäkuuhun mennsessä aluksella karvattiin kahdeksan yksiputkista neljällä kaksiputkisella 20 millimetrin ja neljällä yksiputkisella Boforsin 40 millimetrin Mk III -ilmatorjuntatykillä.. Alus lähti 1949 Hongkongiin ja ankkuroitiin Fal-joelle, jossa se oli 3. tammikuuta 1950 BISCOlle siirtoon saakka. Alus saapui 25. tammikuuta romutettavaksi R. W. Wardille Barrowiin.
HMS Londonin nelipiippuinen Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääri
Hey Jude

| ”Hey Jude” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Revolution”
 Äänitetty : 31. heinäkuuta – 2. elokuuta 1968 Trident Studios, Lontoo
 Julkaistu: 26. elokuuta 1968
 Tekijä(t): Lennon/McCartney
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: rock, poprock
 Kesto: 07.11
 Levy-yhtiö: Apple Records
The Beatlesin muut singlet
| ”Lady Madonna” 1968 | ”Hey Jude” 1968 | ”Get Back” 1969 |
Hey Jude on The Beatles -yhtyeen kappale, jonka sävelsi Paul McCartney. Yhtyeen käytännön mukaan se on kuitenkin merkitty Lennon/McCartney-yhteistyöksi. Kappale julkaistiin singlenä vuonna 1968, ja siitä tuli yksi kaikkien aikojen myydyimmistä singleistä. Se myös sai useita Grammy-ehdokkuuksia, muttei voittanut yhdessäkään kategoriassa.
”Hey Jude” -kappaleen oli tarkoitus alun perin tulla Beatlesin The White Album -tuplalevylle (1968), mutta suunnitelmien muuttuessa se päätettiin jättää pois. Sitä ei ikinä julkaistu millään varsinaisella Beatles-levyllä, vaan ainoastaan kokoelma-albumeilla.
Kappaleen pituus on 7 minuuttia ja 11 sekuntia, mikä tekee siitä kolmanneksi pisimmän virallisesti julkaistun Beatles-kappaleen. Se oli aikoinaan myös yksi kaikkien aikojen pisimmistä singlenä julkaistuista kappaleista, ollen julkaisuajankohtanaan pisin brittilistan ykköspaikan koskaan saavuttanut single.
Alun perin laulun nimi oli ”Hey Jules”, mutta nimi vaihtui pian helpommin laulettavaksi Judeksi. McCartney kirjoitti laulun lohduttaakseen yhtyetoverinsa John Lennonin poikaa Juliania, kun Lennon ja hänen ensimmäinen vaimonsa Cynthia erosivat. Lennon kuitenkin sanoi aina kuulleensa kappaleen itselleen kirjoitettuna. Hän harkitsi tuohon aikaan yhtyeestä lähtöä tehdäkseen enemmän yhteistyötä vaimonsa Yoko Onon kanssa.
Jukka Kuoppamäki levytti kappaleesta vuonna 1968 suomenkielisen version ”Ei voi kuin valittaa”. Sanoitus oli Juha Vainion kirjoittama.
Ingrid Remmers

Ingrid Remmers (2013)
Ingrid Remmers (26. maaliskuuta 1965 Ibbenbüren – 9. elokuuta 2021) oli saksalainen poliitikko. Hän edusti Vasemmistoa ja toimi liittopäivien jäsenenä Nordrhein-Westfalenin osavaltiosta vuodesta 2009 vuoteen 2013, ja vuodesta 2017 aina kuolemaansa asti 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ingrid Remmers Wikimedia Commonsissa