stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Odysseus vastaan Hercules
Juoni

Prometheuksen riitaannuttua jumalten kanssa myös hänen suosikkinsa Odysseus joutuu epäsuosioon. Juppiter lähettää Herkuleen hakemaan Odysseusta, jonka hän haluaa luovuttaa kykloopeille. Lintumiehet vangitsevat Odysseuksen ja Herkuleen, mutta nämä onnistuvat karkaamaan. Odysseus joutuu luolamiesten vangiksi, ja hänestä tulee heidän mielipuolisen kuninkaansa Lagosin neuvontantaja. Herkules löytää tiensä kaupunkiin, jonka kuninkaana on hänen rakastettunsa Helenan isä. Herkules johtaa kuninkaan joukot taisteluun Lagosia vastaan ja vapauttaa Odysseuksen, joka on tullut hulluksi. Odysseus pelastaa Helenan ja Herkuleen pyynnöstä Juppiter antaa hänelle anteeksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Georges Marchal  | … |  Odysseus   |
|  Michael Lane  | … |  Herkules   |
|  Alessandra Panaro  | … |  Helena   |
|  Gianni Santuccio  | … |  kuningas Lagos   |
|  Dominique Boschero  | … |  lintumiesten kuningatar   |
|  Yvette Lebon  | … |  Giunone   |
|  Raffaella Carrà  | … |  Leuconia   |
|  Gabriele Tinti  | … |  Mercurio   |
|  Raffaele Pisu  | … |  Assur   |
|  Tino Bianchi  | … |  kuningas Ircano   |
|  Nando Angelini  | … |  viestinviejä   |
|  Raffaele Baldassarre  | … |  Adrasto   |
|  Eleonora Bianchi  | … |  Lagosin vangitsema tyttö   |
Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Odysseus vastaan Hercules on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä Titanuksen studioilla Roomassa sekä Kanariansaarten Teneriffalla. Se on Mario Caianon ensimmäinen itsenäinen ohjaustyö.
Elokuva on halvalla tehty pastissimainen kokoelma mytologian aineksia ja peplum-kliseitä. Sen ansioita ovat komeat maisemat ja sujuvasti etenevä seikkailujuoni. Elokuvan heikoin lenkki on kehonrakentajaksi mainittu Michael Lane, johon verrattuna ranskalainen näyttelijä Georges Marchal tekee jopa fyysisesti vakuuttavamman roolityön.
Odysseus vastaan Hercules tuotti Italiassa kohtalaiset 405 miljoonan liiran pääsylipputulot. Se on ollut Suomessa videolevityksessä.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa lapselliseksi muskeliseikkailuksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Aiheesta muualla

Odysseus vastaan Hercules Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Artur Schnabel

Artur Schnabel
Artur Schnabel (17. huhtikuuta 1882 – 15. elokuuta 1951) oli itävaltalainen pianisti ja säveltäjä. Vuodesta 1944 lähtien hän oli Yhdysvaltain kansalainen.
Schnabel opiskeli pianonsoittoa muun muassa Theodor Leschetizkyn johdolla, ja hänestä itsestäänkin tuli vaikutusvaltainen pedagogi. Hän tuli yhdeksi aikansa merkittävimmistä pianisteista etenkin Beethovenin tulkitsijana, jonka pianosonaattien esitykset vaikuttivat laajalti wieniläisklassikkojen tulkintaan. Hän tuli tunnetuksi myös Brahmsin ja Schubertin tulkitsijana.
Schnabelin vuosina 1932–1935 levyttämät Beethovenin pianosonaatit valittiin vuonna 2017 mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Wolfgang Schmidt

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Wolfgang Schmidt |  Wolfgang Schmidt |  Wolfgang Schmidt |  |
Miesten yleisurheilu
Maa:   Itä-Saksa
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Montréal 1976 | kiekonheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1978 | kiekonheitto |  |
|  Pronssia | Praha 1978 | kuulantyöntö |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Meksiko City 1979 | kiekonheitto |  |
Maa:   Länsi-Saksa
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Split 1990 | kiekonheitto |  |
Wolfgang Schmidt (s. 16. tammikuuta 1954 Berliini) on saksalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kiekonheitto. Hän on Euroopan mestari ja olympiahopeamitalisti.
Itä-Saksaa uransa huippuvuosina edustanut Schmidt saavutti hopeaa Montréalin 1976 olympialaisissa tuloksella 66,22 m. Hän hävisi Yhdysvaltain Mac Wilkinsille 1,28 metrin erolla. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän voitti kiekonheitossa kultaa tuloksella 66,82 m. Samojen kisojen kuulantyönnössä hän sai tuloksella 20,30 m pronssia sen jälkeen, kun alun perin toiseksi sijoittunut Jevgeni Mironov oli hylätty dopingin käytön vuoksi. Neljä vuotta aiemmin Rooman EM-kilpailuissa 1974 Schmidt sijoittui kiekonheitossa kahdeksanneksi tuloksella 59,56 m.
Elokuussa 1978 Schmidt teki Itä-Berliinissä kiekonheiton maailmanennätyksen 71,16 m. Ennätys säilyi hänen nimissään toukokuuhun 1983 saakka. Universiadeissa Schmidt voitti kiekonheiton Méxicossa 1979 tuloksella 60,78 m.
Schmidt joutui 1980-luvun alussa vankilaan mielipiteidensä vuoksi ja hänen urheilu-uransa keskeytyi moneksi vuodeksi. Hän pääsi siirtymään Länsi-Saksaan vuonna 1987 ja ylitti vuonna 1989 jälleen 70 metrin rajan tuloksellaan 70,92 m. Hän sai edustaa Länsi-Saksaa Splitin EM-kilpailuissa 1990 ja saavutti kiekonheitossa pronssia tuloksella 64,10 m.
Oikeuslääketiede

Ruumiinavaus (1890) Enrique Simonet.
Oikeuslääketiede on lääketieteen ala, jossa tehdään tutkimuksia rikoksen tutkinnan tai muun oikeudellisen päätöksenteon avuksi. Niillä pyritään selvittämään rikokseen liittyviä tapahtumia ja niihin sekaantuneita henkilöitä.
Oikeuslääketiede jakautuu oikeuskemiaan, oikeusantropologiaan ja seretologiaan eli isyyden selvittämiseen ja oikeuspsykiatriaan.
Oikeuslääketieteen laboratoriossa tehdään monia kokeita rikosten selvittämiseksi. Uhrien lääketieteellinen tunnistaminen ja kuolinajan määrittäminen on keskeistä alan työssä. Uusimpia menetelmiä on DNA-kartoitus. Sen avulla voidaan tunnistaa henkilö pienen veritahran tai hiusten juureen tarttuneiden ihosolujen perusteella. Menetelmän olennaisin osa on elektroforeesi, joka muistuttaa kromatografiaa, mutta jossa käytetään sähkövirtaa. Näytteestä eristetty perintöaines analysoidaan elektroforeesin avulla. Se todistaa henkilöllisyyden samalla tavalla kuin sormenjäljetlähde?. Alaan kuuluvat myös hoitovahinkojen selvittäminen ja liikennelääketieteen eri tehtävät.
Historiaa

Saksan rikoslaki vuodelta 1532 sisälsi säädöksen, että rikoksen selvittämisessä on käytettävä asiantuntija-apua, jos kyse on murhasta, lapsenmurhasta, abortista tai salatusta raskaudesta. Tämä johti vähitellen siihen, että tuomioistuimet käyttivät asiantuntijoina alaa tuntevia lääkäreitä. Omaksi erikoisalakseen oikeuslääketiede kohosi kuitenkin vasta 1950-luvulla. Suomeen perustettiin 1973 ensimmäiset oikeuslääkärin virat (lääninhallituksiin lääninoikeuslääkärit).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oikeuslääketiede Wikimedia Commonsissa
Marc Schneider

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | kevyt nelonen i.p. |  |
Marc Schneider (s. 28. huhtikuuta 1973) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti kevyessä perämiehettömässä nelosessa olympiapronssia Atlantassa 1996. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa hän sijoittui samassa luokassa kuudenneksi.
Stefan Schreyer

Stefan Schreyer
Stefan Schreyer (s. 23. lokakuuta 1946 Gotha, Thüringen, Saksa) on itäsaksalainen kymmenottelija.
Schreyer sijoittui Münchenin 1972 olympialaisissa kymmenottelussa viidenneksi 7 950 pisteellä (7 907 pistettä vuoden 1985 taulukon mukaan). Hän hävisi pronssimitalisti Ryszard Katusille 34 pisteellä. Ottelun osalajeista hän oli pituushypyssä kolmanneksi paras tuloksella 744 cm ja kuulantyönnössä neljänneksi paras tuloksella 15,02 m. Ottelun päättäneessä 1 500 metrin juoksussa hän hävisi hopeamitalille nousseelle Leonid Litvinenkolle 42,3 sekuntia ja pronssimitalisti Ryszard Katusillekin 16,3 sekuntia.
Karl Schnabl

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Miesten mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Innsbruck 1976 | suurmäki |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1976 | normaalimäki |  |
| Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kulm 1975 | lentomäki |  |
Karl Schnabl (s. 8. maaliskuuta 1954 Villach, Kärnten) on itävaltalainen mäkihypyn olympiavoittaja. Schnablin uran menestyksekkäimmät vuodet ajoittuivat 1970-luvun puoliväliin, jolloin hän oli lajissaan maailman huipulla.
Schnabl voitti talven 1974–1975 Keski-Euroopan mäkiviikolla kolme osakilpailua mutta epäonnistui ensimmäisessä osakilpailussa Obertsdorfissa ja sijoittui kokonaispisteissä kolmanneksi. Seuraavana talvena hän oli mäkiviikon kokonaispisteissä toinen. Hänen ensimmäinen arvokisamitalinsa oli pronssi lentomäen MM-kisoista Kulmista vuonna 1975.
Innsbruckin olympialaisissa 1976 Schnabl voitti kultaa suurmäestä ja saavutti normaalimäestä pronssia. Lahden MM-kisoissa 1978 hän sijoittui normaalimäessä neljänneksi mutta ei loukkaantumisen vuoksi pystynyt osallistumaan suurmäen kilpailuun.
Schnabl voitti mäkikilpailun Salpausselän Kisoissa vuosina 1975 ja 1976 sekä Holmenkollenilla vuonna 1976.
J. G. von Schrowe

Johan Gerhard von Schrowe (3. tammikuuta 1864 Joutsa – 17. maaliskuuta 1925 Savonlinna) oli suomalainen kunnanlääkäri sekä alue- ja piirilääkäri, joka toimi aatelissäädyn edustajana valtiopäivillä.
Von Schrowen vanhemmat olivat nimismies Johan Henrik von Schrowe ja Charlotta Sjöholm ja puoliso vuodesta 1895 Lydia Alina Lindberg. Runoilija Uno von Schrowe (1853–1886) oli hänen veljensä ja eversti Mauno von Schrowe (1896–1955) hänen toisen veljensä poika. Ylioppilaaksi von Schrowe tuli Jyväskylän lyseosta ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1893 ja lisensiaatiksi 1898. Von Schrowe toimi kunnanlääkärinä Parikkalassa 1892–1909 ja sitten alue- ja piirilääkärinä 1909–1925 Tampereella, Torniossa ja Savonlinnassa.
Von Schrowe edusti aatelissäätyä valtiopäivillä vuosina 1894, 1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Parikkalan aikana nuorsuomalainen von Schrowe osallistui myös kunnallispolitiikkaan, toimien muun muassa kuntakokouksen esimiehenä 1899–1903. Hän esitti ajatuksen parikkalalaisten omasta lehdestä, joka toteutui vuonna 1908, samoin kuin yhteiskoulusta, joka perustettiin 1907.
Mauno von Schrowe

Mauno Ilmari von Schrowe (13. heinäkuuta 1896 Heinävesi – 21. tammikuuta 1955 Paimio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodan aikana usean rykmentin komentaja.
Von Schrowen vanhemmat olivat Carl Magnus von Schrowe, kuvernementinsihteeri ja valtiopäivämies Johan Henrik von Schrowen poika, ja Alma Maria Granlund.
Von Schrowe osallistui vapaussotaan lääkintätehtävissä ja suoritti Viipurin upseerikokelaskurssin 1918–1919. Talvisodan alkaessa hän komensi JR 28:n toista pataljoonaa ja 17.12.1939 alkaen koko rykmenttiä, josta nuomero muutettiin myöhemmin JR 19:ksi. Välirauhan aikana hän komensi Lounais-Hämeen suojeluskuntapiiriä, josta jatkosodan alettua hän siirtyi JR 23:n komentajaksi 18.6.1941–4.6.1944. Vuoden 1944 aikana hän komensi kahteen otteeseen JR 15:tä, 14.6.1944–5.9.1944 sekä 4.10.1944–20.11.1944. Väliaikaisesti hän toimi 19. prikaatin komentajan viransijaisena syyskuussa 1944. Sodan jälkeen hän toimi Suolahden sotilaspiirin päällikkönä marraskuusta 1944 kesäkuuhun 1945, jonka jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Octavia minor

| Octavia minor |
| --- | --- |
 Octavia Thurina minor
 Octavian rintakuva
Syntynyt:  69 eaa.
Kuollut:  11/9 eaa.
Hautapaikka:  Augustuksen mausoleumi
Puoliso:  Gaius Claudius Marcellus  Marcus Antonius
Lapset:  Marcus Claudius Marcellus  Claudia Marcella Major  Claudia Marcella Minor  Antonia Major  Antonia Minor
Suku:  Julius Claudius
Isä:  Gaius Octavius
Äiti:  Atia Balba Caesonia
Octavia minor tai Octavia Thurina minor (69 eaa. – 11/9 eaa.) oli keisari Augustuksen vanhempi sisko. Hänellä oli myös vanhempi sisarpuoli Octavia maior Gaius Octaviuksen aiemmasta avioliitosta. Viehättävä, älykäs ja  hyveellinen, Octaviaa pidettiin ihanteellisen roomalaisnaisen mallina. Vielä kuolemansa jälkeenkin Octavia nautti suurta arvostusta. Octavialla oli rooli veljensä nousussa yksinvaltiuteen, sillä Antoniuksen ja Octavian ero antoi syyn Octavianukselle ryhtyä sotaan Antoniusta ja Kleopatraa vastaan. Octavian jälkeläisiin lukeutuu kolme Rooman keisaria: Caligula, Claudius ja Nero.
Varhainen elämä

Octavian vanhemmat olivat Gaius Octavius ja Atia Balba Caesonia, joka oli Julius Caesarin sisarentytär. Octavius oli varakas plebeiji Latiumin alueen eteläosassa olevasta Velitraen kaupungista. Octaviuksella oli aikaisemmasta avioliitosta tytär jonka nimi oli Octavia maior. Octavius eteni urallaan aina Makedonian maaherraksi asti, mutta kuoli yllättäen vuonna 59 eaa. Octavian äiti meni uusiin naimisiin Lucius Marcius Philippuksen kanssa, joka oli Pompeiuksen ystävä.
Ensimmäinen avioliitto

Vuonna 54 eaa. Marcius järjesti avioliiton Octavian ja Gaius Claudius Marcelluksen välillä. Marcellus oli vuoden 50 eaa. konsuli. Julius Caesar olisi halunnut antaa Octavian vaimoksi Pompeiukselle sen jälkeen kun Pompeiuksen vaimo ja Caesarin tytär Julia oli kuollut. Octavia ja Marcellus eivät kuitenkaan halunneet erota. Kun sisällissota Caesarin ja Pompeiuksen välillä alkoi, tuki Marcellus aluksi Caesarin vastustajia, mutta vaihtoi pian puolta  ylitettyä Rubiconin. ja sai lopulta Caesarilta armahduksen.
Caesarin murhan jälkeen Octavian veli Octavianus muodosti Marcus Antoniuksen ja Lepiduksen kanssa ns. toisen triumviraatin. Näihin aikoihin Marcellus oli vetäytynyt tiluksilleen. Marcellus kuoli vuonna 40 eaa. Marcelluksen kanssa Octavia sai kolme lasta, joista nuorin syntyi Marcelluksen kuoleman jälkeen.
Toinen avioliitto

Marcelluksen kuoleman aikoihin Antoniuksen ja Octavianuksen olivat kiristyneet, mutta he päättivät sopia erimielisyytensä. Syksyllä 40 eaa. he jakoivat Rooman uudelleen jättäen Lepiduksen syrjään neuvotteluista. Brundisiumin sopimuksena tunnettu vallanjako vahvistettiin avioliitolla, kun Octavianus määräsi siskonsa menemään naimisiin Marcus Antoniuksen kanssa, vaikka Octavia oli raskaana. Roomalaisten lakien mukaan puolison kuolemasta piti olla kulunut kymmenen kuukautta ennen kuin leski sai mennä uudestaan naimisiin. Sen vuoksi Antonius ja Octavianus määräsivät senaatin antamaan vapautuksen laista, ja häitä vietettiin pian sen jälkeen. Marcus Antoniukselle avioliitto oli neljäs. Avioliiton kunniaksi lyötiin rahoja, joissa oli myös Octavian kuva.
Avioliito alkoi suhteellisen onnellisena. Pian häiden jälkeen Antonius palasi itään Octavian kanssa. Talven 40/39 eaa. he viettivät Ateenassa ottaen osaa muun muassa uskonnollisiin juhliin. Heidän ensimmäinen tyttärensä, Antonia Major, syntyi Ateenassa loppukesästä 39 eaa. Toinen tytär Antonia Minor syntyi tammikuussa 36 eaa. Omien lastensa lisäksi Octavia huolehti Antoniuksen ja Fulvian lapsista, Marcus Antonius Antylluksesta ja Iullus Antoniuksesta.
Avioliitosta huolimatta Antoniuksen ja Octavianuksen välit rakoilivat ja Octavia yritti sovitella heidän välejään. 37 eaa. Octavia oli auttamassa Tarentumin sopimuksen laatimisessa. Antonius suostui olemaan tukematta Sextus Pompeiusta ja lupasi Octavianukselle 120 laivaa Sextusta vastaan. Vastaavasti Octavianus lupasi Antoniukselle neljä legioonaa tulevaa Parthian sotaretkeä varten. Sopimus vahvistettiin jälleen avioliitolla, Antyllus kihlattiin Octavianuksen tyttärelle, Julialle.
Talven 37/36 ea. Antonius vietti Antiokiassa valmistellen Parthian sotaretkeä. Octavian tarkoituksena oli seurata Antoniusta, mutta hän sairastui ja palasi Italiaan. Octavia ei näkisi enää Antoniusta. Talven Antonius vietti Kleopatran kanssa, joka tuli Antoniuksen kutsusta. He jatkoivat aiempaa suhdettaan ja olivat tämän jälkeen lähes erottamattomia.
Antoniuksen sotaretki Parthiaan epäonnistui täysin. Keväällä 35 eaa. Octavia matkusti Ateenaan tavatakseen Antoniuksen. Mukanaan hänellä oli rahaa ja varusteita. Octavia oli myös suostutellut veljensä luovuttamaan lisää joukkoja Antoniukselle. Octavianus luovutti vain kymmenesosan Tarentumissa sovituista joukoista, ja palautti vain osan Antoniukselta saamistaan laivoista. Octavianus mahdollisesti provosoi Antoniusta ja onnistui siinä, Antonius närkästyi. Antonius otti Octavian tuomat varusteet ja sotilaat vastaan, mutta jätti Octavialle viestin, jossa käski Octaviaa palaamaan Roomaan. Octavia totteli ja palasi heidän yhteiseen kotiinsa. Octavianuksen kehotuksista huolimatta Octavia kieltäytyi eroamasta Antoniuksesta. Samana vuonna Octavianus myönsi Octavialle ja vaimolleen Livialle koskemattomuuden, joka yleensä oli ollut kansantribuuneilla. Ensimmäistä kertaa se myönnettiin naisille. Heille pystytettiin patsaat, ja he saivat hoitaa itsenäisesti omaisuuttaan ilman holhoojaa.
Toinen avioliitto > Avioero

Antoniuksen ja Octavianuksen välit rakoilivat pahasti ja oli vain ajan kysymys, milloin sota syttyisi. Niin kauan kuin Octavia oli virallisesti naimisissa Antoniuksen kanssa, Octavianus ei voinut ryhtyä avoimeen sotaan. Antonius erosi Octaviasta 32 eaa. ja Octavianus saattoi vihdoin julistaa sodan Antoniusta ja Kleopatraa vastaan. Eron myötä lapset jäivät Octavialle, ainoastaan Antyllus lähti Antoniuksen luokse.
Myöhempi elämä ja kuolema

Antoniuksen kuoleman jälkeen 30 eaa. Octavia sai kasvatettavakseen myös Antoniuksen ja Kleopatran lapset. Octavia piti huolen, että lapset saivat hyvän kasvatuksen, ja järjesti heille hyvät avioliitot. Octavia ei itse mennyt enää naimisiin.
23 eaa. Octavian poika Marcellus sairastui ja kuoli. Augustus oli kaavaillut Marcelluksesta perijäänsä ja naittanut hänet tyttärelleen. Octavia ei toipunut poikansa kuolemasta vaan pukeutui suruvaatteisiin eikä halunnut kuulla Marcelluksen nimeä mainittavan. Suru ei saanut Octaviaa vetäytymään kokonaan syrjään. Octavia neuvoi veljeään naittamaan leskeksi jääneen Julian Agrippalle vahvistaakseen miesten välistä sidettä, vaikka Agrippa oli naimisissa Octavian tyttären kanssa.
Octavia kuoli vuonna 11 eaa. tai 9 eaa. Augustus järjesti rakkaalle sisarelleen julkiset hautajaiset. Augustuksen lisäksi Drusus piti hautajaispuheen. Octavia haudattiin Augustuksen mausoleumiin poikansa lähelle. Augustus rakennutti sisarensa kunniaksi Porticus Octaviaen, jossa oli muun muassa kirjasto.
Lapset

Marcellus ja Octavia saivat kolme lasta:
Marcus Claudius Marcellus
Claudia Marcella Major
Claudia Marcella Minor
Antonius ja Octavia saivat kaksi lasta:
Antonia Major
Antonia Minor
Octaviasta tuli myös Antoniuksen muiden lasten holhooja:
Iullus Antonius (Fulvia)
Aleksanteri Helios (Kleopatra)
Kleopatra Selene (Kleopatra)
Ptolemaios Filadelfos (Kleopatra)
Antonius ja Octavia Efesoksessa n.39 eaa. lyödyssä rahassa.
Schrödingerin kissa

50 % todennäköisyydellä myrkky vapautuu tunnin aikana ja tappaa kissan.
Schrödingerin kissa on Erwin Schrödingerin kehittelemä ajatuskoe, joka yrittää kuvata kvanttimekaniikan epätäydellisyyttä siirryttäessä atomitasolta makroskooppisiin systeemeihin. Ajatuskokeen hän esitteli kolmiosaisessa esseessä nimeltä Die gegenwärtige Situation der Quantenmechanik vuonna 1935. Kirjoitus julkaistiin saksalaisessa Naturwissenschaften-lehdessä.
Ajatuskokeen sisältö on seuraava: ”Suljetussa laatikossa on kissa. Laatikkoon on kytketty laitteisto, joka koostuu radioaktiivisesta ytimestä ja myrkkykaasuastiasta. Koe on järjestetty niin, että 50 prosentin todennäköisyydellä ydin hajoaa tunnin sisällä. Jos ydin hajoaa, se lähettää hiukkasen, joka käynnistää laitteiston avaten myrkkyastian, mistä syystä kissa kuolee. (Kvanttimekaniikan mukaan ei-havainnoitua ydintä kuvaillaan hajonneen ja hajoamattoman ytimen superpositioksi). Kuitenkin kun laatikko sitten avataan, nähdään vain joko ”hajonnut ydin / kuollut kissa” tai ”hajoamaton ydin / elävä kissa”.
Kysymys kuuluu: "milloin systeemi lakkaa olemasta näiden kahden tilan sekoitus ja muuttuu vain toiseksi niistä?”
Kokeen tarkoituksena on osoittaa, että kvanttimekaniikka on epätäydellistä ilman sääntöjä, jotka kuvaavat, milloin aaltofunktio romahtaa ja kissa kuolee tai säilyy hengissä sen sijaan, että olisi kumpaakin.
Vastoin yleistä luuloa Schrödinger ei tarkoittanut tällä kokeella, että hänen mielestään kissa voisi olla sekä kuollut että elävä samanaikaisesti. Schrödinger oli ennemminkin sitä mieltä, että kvanttimekaniikan teoria oli epätäydellinen, eikä pystynyt kuvaamaan todellisuutta tässä tapauksessa. Koska kissan täytyy olla joko kuollut tai elävä, saman pitää päteä myös ytimeen: sen pitää olla joko hajonnut tai ehjä.
Sandra Schumacher

| Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Naisten maantiepyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Naisten maantiepyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Naisten maantiepyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Länsi-Saksa> Naisten maantiepyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Los Angeles 1984 | Maantiekilpailu |  |
Sandra Schumacher (s. 25. joulukuuta 1966) on saksalainen entinen kilpapyöräilijä ja olympiamitalisti. Hän voitti pronssia Los Angelesin olympialaisissa 1984 maantiekilpailussa (79,2 km).
Oikeinkirjoitus

Morfologia · Syntaksi
Ortografia · Fonetiikka
Fonologia
Stilistiikka · Pragmatiikka
Dialektologia · Leksikologia
Historiallis-vertaileva kielitiede
Semantiikka
Kielifilosofia
Kielihistoria
Neurolingvistiikka
Psykolingvistiikka
Sosiolingvistiikka
Kieliteknologia
Käännöstiede
Diskurssianalyysi
Oikeinkirjoitus eli ortografia on kielen kirjoitussäännöstö.  Oikeinkirjoitus kattaa sekä sanojen kirjoittamisen että välimerkkien käytön, kuten suomen pilkkusäännöt.
Suurin osa maailman kielien oikeinkirjoitusjärjestelmistä on äännepohjaisia, eli kirjoitetun kielen yksiköt vastaavat puhutun kielen äänteitä tavalla tai toisella. Ankaran foneemiperiaatteen mukaan kielen olisi noudatettava ihannetta ”luetaan niin kuin kirjoitetaan” eli jokaista kielen merkityksellistä äännettä (eli foneemia) vastaa täsmälleen yksi kirjain tai grafeemi. Tämäkään määritelmä ei ole yksiselitteinen – usein on vaikeaa rajata merkityksellisten foneemien joukkoa (joka usein vielä vaihtelee murteesta toiseen) tai edes kielen grafeemien joukkoa, varsinkin, jos ne koostuvat useammasta merkistä –, ja kaikkien luonnollisten kielten ortografia poikkeaa tästä vaihtelevin määrin. Lisäksi useimpien muinaiskulttuurien kielet, kuten muinaisegypti, sekä kaukoaasialaiset nykykielet, kuten japani ja kiina, käyttävät osittain toisenlaista järjestelmää: monien sanojen kirjoitusmuoto on ennen kaikkea esittävä eli symbolinen pikemmin kuin äänteisiin perustuva.
Ääntämiseen perustuvassa ortografiassa taistelee vallasta kolme pääperiaatetta:
Foneemiperiaate: sanat on aina kirjoitettava tarkoin senhetkisen äänneasun mukaan.
Historiallinen periaate: ei hyväksytä sanojen kirjoitusasun muuttamista äänneasun muuttumisen myötä.
Sanavartalon kirjoitusasu ei saa muuttua taivutettaessa: Jos tätä periaatetta noudatettaisiin suomen tehdä-verbin kirjoituksessa, kirjoitettaisiin tämän verbin ensimmäinen infinitiivi tekdä, koska sen vartalo on tek-. Kysymys, missä määrin tätä periaatetta pitäisi noudattaa, korostuu suomen kaltaisissa kielissä, joissa sanoihin liitettäviä päätteitä on paljon ja taivutettaessa sanavartalot usein muuttuvat foneettisesti.