stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Slow Motion
Tekijät > Muusikot

Rick Davies – laulu, kosketinsoittimet, huuliharppu
Mark Hart – kosketinsoittimet, kitarat, taustalaulu
Carl Verheyen – kitarat
John Helliwell – saksofonit, puupuhallinsoittimet
Lee Thornburg – trumpetti, pasuuna, taustalaulu
Cliff Hugo – basso
Bob Siebenberg – rummut
Jesse Siebenberg – lyömäsoittimet, taustalaulu
Lähde:
Käännös suomeksi
Bektaši

Baba Mondi vuonna 2017, Bektašien johtaja (Dedebabate)
Suufipyhimyksen hauta Bulgariassa 1500-luvulta
Bektaši (turk. Bektaşi) on suufilainen islamilainen veljeskunta, joka oli Osmanien valtakunnan vaikutusvaltaisimpia. Sen perustaja Hajji Bektaši syntyi luultavasti 1200-luvun lopulla, perimätiedon mukaan Khorasanissa Persiassa. Veljeskunta sai valmiin muotonsa 1500-luvulla Anatoliassa ja levisi osmanivaltakunnassa etenkin Balkanille.
Oppi

Alkuaan sunnilainen veljeskunta omaksui 1500-luvulla shiialaisuuden piirteitä, kuten Alin ja imaamien kunnioituksen. Kuudes imaami Ja'far oli veljeskunnan suojeluspyhimys. Etenkin Balkanilla omaksuttiin myös kristillisiä vaikutteita, joita olivat viinin ja leivän jakaminen rituaalisessa seremoniassa, synnintunnustus, kolminaisuusoppi ja opettajien selibaatti. Bektashit jakoivat uskontoon perehtymisen neljään tasoon, joista ensimmäinen oli sharia, toinen tariqa eli veljeskuntaan liittymisen seremonia, kolmas marifa eli totuuden ymmärtäminen ja neljäs haqiqa eli jumalallisen todellisuuden suora kokeminen. Kokelaat perehdytettiin asteittain veljeskunnan salaisiin oppeihin ja rituaaleihin.
Historia

1400-luvulla suufiveljeskunnan edustajat hyväksyttiin janitsaarien hengellisiksi ohjaajiksi, vaikka eivät olleetkaan puhdasoppisia muslimeja. Bektasit elivät ja marssivat janitsaarien joukossa tarjoten heille maagista suojelua. Bektaši-veljeskunta levisi tämän vaikutuksesta 1400-luvulla koko Anatoliaan ja Balkanille.
Balim Sultan järjesti noin vuonna 1500 veljeskunnan rituaalit ja organisoi veljeskunnan majatalo- tai luostariverkoston. Bektašien vaikutus heikkeni vuoden 1826 jälkeen, kun janitsaarit hajotettiin, mutta suufiveljeskunta nousi uudelleen vuosisadan lopulla, rakennutti luostareita ja harjoitti kirjallista toimintaa sekä Turkissa että Albaniassa. Kun suufilaiset veljeskunnat lakkautettiin vuonna 1925 Turkissa, Bektašien päämaja siirtyi Albaniaan. Kun uskonto kiellettiin siellä vuonna 1967, veljeskunnan soluja säilyi Turkissa, Balkanilla ja Yhdysvalloissa. Kommunismin kaaduttua Albaniassa 1990-luvulla bektashit ovat jälleen aktivoituneet.
Syyskuussa 2024 Albanian pääministeri Edi Rama ilmoitti, että hallitus alkaa suunnittelemaan Vatikaanin kaltaisen kääpiövaltion perustamista veljeskunnalle. Se sijoittuisi Tiranan kaupungin sisälle ja sen kansalaisuus rajoitettaisiin uskonnollisiin johtajiin.
Fred

| Fred |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  18. heinäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Freddie, Freddy, Fritz
Nimen alkuperä:  Fredrik
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fred on miehen etunimi. Nimi on syntynyt Frederick- tai Fredrik-nimen lyhentymänä.
Suomessa nimi Fred on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 489 henkilölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Fredin nimipäivä on 18. heinäkuuta.
Kuvitteellisia Fredejä

Fred, kissa animaatiosarjassa Nature Cat
Fred Flintstone, Retu Kivinen, hahmo animaatiosarjassa Kiviset ja Soraset
Fred Jones, Scooby-Doo-televisiosarjoissa ja -elokuvissa
Fred Weasley, toinen Weasleyn kaksosveljeksistä J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjasarjassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fred Wikimedia Commonsissa
Jami Haavisto

| Jami Haavisto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1998 (ikä 26) Seinäjoki
Poliitikko
Puolue:  Vihreä liitto
Asema:  Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtaja
Vaalipiiri:  Vaasan vaalipiiri
Kotipaikka:  Seinäjoki
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Jami Jaakko Ilmari Haavisto (s. 12. maaliskuuta 1998 Seinäjoki) on Vihreiden nuorten puheenjohtaja, opiskelija-aktiivi ja suomalainen vihreä poliitikko.
Tausta

Haavisto on kotoisin Seinäjoelta. Hän on pelannut lentopalloa nuorten SM-tasolla.
Haavisto valmistui ylioppilaaksi Seinäjoen lukiosta vuonna 2018. Heti ylioppilaaksi valmistuttuaan hän aloitti molekyylibiotieteiden opinnot Helsingin yliopiston bio- ja ympäristötieteellisessä tiedekunnassa Viikin kampuksella. Vuonna 2020 Haavisto aloitti myös ympäristötaloustieteen opinnot Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa.
Haavisto on työskennellyt muun muassa tutkimusharjoittelijana, myyjänä ja varainhankkijana.
Politiikka

Haavisto liittyi vihreisiin vuonna 2018. Hän toimi Vihreiden nuorten liittohallituksen jäsenenä vuosina 2020–2021.
Syksyn 2020 edustajistovaaleissa Haavisto valittiin Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistoon 56 äänellä.
Kuntavaaleissa 2021 Haavisto oli ehdolla Helsingissä. Hän sai ensikertalaisena 236 ääntä eikä tullut valituksi. Kuntavaalien jälkeen Haavisto toimi varajäsenenä HKL:n johtokunnassa ja Helsingin kaupunkiympäristölautakunnan ympäristö- ja lupajaostossa.
Vihreiden puoluekokous valitsi syyskuussa 2021 Haaviston puoluevaltuuskunnan jäseneksi kaudelle 2021–2023.
Syyskuussa 2021 Haavisto ilmoitti hakevansa Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajaksi. Marraskuussa 2021 Vihreiden nuorten liittokokous valitsi Haaviston liiton toiseksi tasa-arvoiseksi puheenjohtaksi kaksivuotiselle kaudelle 2022–2023. Vuonna 2022 Haaviston puheenjohtajaparina toimii espoolainen Peppi Seppälä.
Puheenjohtajavalinnan jälkeen Haavisto ilmoitti luopuvansa Helsingin kaupungin luottamustehtävistään ja asettuvansa ehdolle aluevaaleissa 2022 kotiseudullaan Etelä-Pohjanmaalla. Haavisto sai vaaleissa 88 ääntä. eikä tullut valituksi.
Kesäkuussa 2022 Haavisto ilmoitti olevansa ehdolla eduskuntavaaleissa 2023 Vaasan vaalipiirissä. Haavisto nimettiin Vaasan vaalipiirin vihreiden listalle ensimmäisen neljän ehdokkaan joukossa, mutta ei tullut valituksi.
Näkemyksiä

Haaviston mielestä ilmastonmuutoksen torjunta ja luonnon monimuotoisuuden suojelu ovat vastuullisen talouspolitiikan ydintä. Haavisto kannattaa nuuskan ja kannabiksen laillistamista ja muiden päihteiden käytön dekriminalisointia.
Haavisto kannattaa pienten modulaaristen ydinreaktoreiden rakentamista osana ilmastonmuutoksen torjuntaa. Vastoin Vihreiden nuorten linjaa Haavisto kannattaa Suomen Nato-jäsenyyttä.
Haavisto on kritisoinut EU:n yhteistä maatalous- ja kalastuspolitiikkaa ja kannattaa molempien uudistamista. Haavisto pitää Suomen nykyistä, pitkälti avohakkuisiin perustuvaa metsätaloutta uhkana suomalaisen luonnon monimuotoisuudelle ja kannattaa avohakkuiden kieltämistä valtion metsissä. Haavisto kannattaa geenitekniikan käyttöä kasvinjalostuksessa.
Haavisto on pitänyt esillä huolta energian hinnasta ja maatalouden kannattavuudesta. Haavisto kannattaa polttoaineiden hinnannousun kompensointia alueellisesti kohdennetulla energiarahalla. Haavisto on esittänyt maataloustukien tarkempaa kohdentamista aktiiviviljelijöille maatalouden kannattavuuden parantamiseksi.
Porolahdenpuisto

| Porolahdenpuisto Poroviksparken |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| Sijainti | Abraham Wetterin tie Johan Sederholmin tie  00810 Helsinki |  |  |  |
| Asemakaava | 3235/1952 9266/1987 1054/1990 |  |  |  |
| Kaavoitus | Puistoalue |  |  |  |
| Maapinta-ala | 121 637 m2 |  |  |  |
| Vesipinta-ala | 30 398 m2 |  |  |  |
| Arkkitehti | 1054/1990 Marja Mikkola |  |  |  |
Porolahdenpuisto (ruots. Poroviksparken) on yksi Helsingin Roihuvuoressa sijaitsevista puistoista. Puiston rajautuu etelässä Porolahteen, jonka rantaviivaa pitkin menee suosittu kevyen liikenteen väylä. Puistossa sijaitsee myös yksi Helsingin väestönsuoja (nro 53/77-91). Alueella on ollut vanhaa asutusta ja viljelymaita sekä myöhemmin Porolahden jätevedenpuhdistamo. 1970-luvulla rehevöitynyttä Porolahtea ruopattaessa rantaan oli tuotu ruoppausmassoja.
Käyttö

Puiston yleisin käyttö on läpikulku ulkoilun yhteydessä. Petankkin pelaaminen puistossa saattaa olla yleinen näky, koska Helsingin Petankkiliigan joukkue Porot on nimetty alueen ASOY Porolahdenpuisto mukaan. Vuonna 2005 Porot-joukkue pelasi mestaruussarjassa.  Melonnan harrastajia voi myös alueelta havaita liikkuvan läpi Porolahden vesistön, koska Porolahti on yhteydessä idässä Tammisalon kanavasta Strömsinlahden venesatamaan ja etelässä Tilliruukinlahteen.
Luonto

Pääpuulajeiltaan puisto on rauduskoivua, tervaleppää ja hieskoivua. Osia puistosta on määrätty Natura 2000 -hankkeen alaisuuteen.
Länsiosassa jasmikkeet, syreenit, koivut ja tuomipihlajat viihtyvät puistossa. Syreenilajisto on vaihtelevaa, ainakin nuokkusyreenityyppiä (Syringa reflexa) ja likusterisyreeniä (Syringa reticulata) kasvaa omissa ryhmissään. Ruusujakin on, muun muassa suviruusu (Rosa ’Poppius’) ja juhannusruusu (Rosa pimpinellifolia ’Plena’). Nuoret istutetut puut ovat hyväkuntoisia, ja niistä on odotettavissa kauniita puistopuita. Kosteikkoalueen reunassa kasvaa vanhoja, korkeita vihreälehtisiä pajuja, jotka ikänsä puolesta saattaisivat olla Herttoniemen kartanon ajoilta. Alueen länsiosassa Väylänsuuhun rajautuen on lehtomaisella kankaalla kasvava varttunut melko hyväkuntoinen koivikko, jossa kasvaa myös joitakin haapoja ja muutamia nuorempia vaahteroita ja tammen taimi. Puistossa on myös punasaarnia (Fraxinus pennsylvanica) sekä jotkin lajinmääritykseltään ovat epäselviä. Puistoon on 1990-luvulla istutettu kaupunginpuutarhalla lisättyjä erikoisia poppeleita. Tuolloin istutettu kiinanpoppeli (Populus simonii) saattaa olla Helsingin ainoa. Puistossa on kaksi istutusryhmää Helsingin yliopiston jalostusohjelman atsaleoja.
Metsäsaarekkeessa Roihuvuorentien ja Abraham Wetterin tien risteyksen kohdalla on massiivisen koivikon alla pensasvaltainen lehto. Lintujen kannalta arvokkaassa lehdossa on runsaasti lehtopensaita ja lehtipuuvesakkoa, jonka seassa on hyvälaatuista vaahteraa. Alueella kasvaa koivujen lisäksi haapoja, isoja raitoja, tervaleppää, vaahteraa, pihlajia, tuomia ja joitakin suuria mäntyjä. Koivikon itälaidassa on varikko- ja maankaatopaikkana käytetty alue. Puiston itäosa, koivuvaltainen lehtimetsäalue on kosteikkopainanteineen osa linnustollisesti arvokasta aluetta, joka jatkuu Strömsin kartanolle asti. Maaperä on rehevää lehtoa ja lehtomaista kangasta. Itäpäässä on paikoin pensasluhtaa muistuttava hoitamaton kosteikko, jossa on lepikkoa, pajupensaikkoa, lahopuuta ja vesipintoja.
Tunnettuja lintuja puistossa on valkoposkihanhi, kottarainen, varis, tiaiset, räkättirastas, kyhmyjoutsen, silkkiuikku, nokikana, lokit ja sinisorsat.
Kuvia

Puiston suosittu kevyen liikenteen väylä sekä Porolahti.
Puiston uusi, 1990-luvulla valmistunut länsiosa.
Puita puistossa
Vihreällä merkitty eteläranta, kohdan 13. ja 14. välillä käsittää Porolahdenpuiston.
Myllysilta

| Myllysilta |
| --- | --- |
 Silta elokuussa 2012.
Ajokaistoja:  4
Ylittää:  Aurajoen
Sijainti:  Turku
Ylläpitäjä:  Turun kaupunki
Siltatyyppi:  kolmiaukkoinen teräspalkkisilta
Pituus:  93 m
Leveys:  20,50 m
Liikenne päivässä:  20 000–25 000 ajoneuvoa
Avattu liikenteelle:  29.11.2011 (viralliset avajaiset)
Koordinaatit:  60°26′42.8″N, 022°15′28.3″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Myllysilta (ruots. Kvarnbron) on Turussa sijaitseva Aurajoen ylittävä silta. Nykyisellä sillalla on kolme ajokaistaa sekä yksi pyörätie ja jalkakäytävä. Sen viralliset avajaiset ja vihkiäiset pidettiin 29. marraskuuta 2011. Silta avattiin liikenteelle jo 19. syyskuuta 2011. Aluksi ajokaistoista oli käytössä vain kaksi.
Samalla paikalla oli aikaisemmin samanniminen vuonna 1975 valmistunut silta, joka suljettiin sen painuttua notkolle 6. maaliskuuta 2010 ja purettiin touko-heinäkuussa 2010. Uuden Myllysillan rakennustyöt aloitettiin syksyllä 2010. Ajoesteet sillalta poistettiin 19. syyskuuta 2011 klo 10. Kaikki ajokaistat saatiin käyttöön 29. marraskuuta 2011. Tällöin myös sillan päiden alta kulkevat Aurajokivarren kevyen liikenteen väylät avattiin. Sillan viher- ja kivityöt viimeisteltiin vasta keväällä 2012.
Syyskuussa 2013 uuden Myllysillan neljässä kulmassa sijaitsevissa portaikoissa paljastettiin kuvanveistäjä Kari-Petteri Kakon neljän pronssiveistoksen kokonaisuus Tähtiin tähyävät.
Sijainti

Sillalta luoteeseen johtaa Koulukatu ja kaakkoon Myllytunneli. Silta on noin 93 metriä pitkä ja 20 metriä leveä. Sillan nimi viittaa Samppalinnan myllyyn, jonka kohdalta silta alkaa.
Silta yhdistää Turun IV kaupunginosan eli Martin VII kaupunginosaan eli Turun ydinkeskustaan. Liikenne sillalla on yksisuuntaista Martista Turun ydinkeskustaan. Liikennemäärä tulee todennäköisesti olemaan noin 20 000 autoa vuorokaudessa.
Nykyinen silta

Vuonna 2011 rakennettu uusi silta on kolmiaukkoinen teräspalkkisilta. Sillan urakkasummaksi tuli lopulta noin 5,4 miljoonaa euroa. Se maksettiin Turun kaupungin vahinkorahastosta. Sillan  teräsrakenteet valmistettiin STX:n Turun telakalla, telakan lohkohalleissa, jotka olivat tyhjillään ennen uuden laivatilauksen aloittamista.
Siltapalkkeihin hitsattiin 12 000 terästappia, joiden päälle valettiin betonikansi, kun palkit olivat paikallaan Aurajoessa. Teräs on erikoisterästä, joka ei vaadi huoltoa eikä käsittelyä. Jokeen valettiin kaksi keskipalkkia ja niihin sukkulan muotoiset teräslieriöt estämään virtausten aiheuttamaa vahinkoa. Lieriöiden vuoraukseksi tulee luonnonkiveä.
Sillan pituus on 93 metriä ja leveys 20,5 metriä. Painoa teräsrungolla on 350 tonnia. Kolme teräskappaletta hitsattiin yhteen ja runko uitettiin kesäkuussa 2011 Aurajokea pitkin Martinsillan ali paikalleen.
Vuosina 1975–2010 käytössä ollut silta

| Myllysilta 1975-2010 |
| --- | --- |
 Myllysilta vuonna 2007
Ajokaistoja:  3
Ylittää:  Aurajoen
Sijainti:  Turku
Ylläpitäjä:  Turun kaupunki
Siltatyyppi:  esijännitetty erikoiskehäsilta
Pituus:  92,7 m
Leveys:  20 m
Alituskorkeus:  3,6 m
Liikenne päivässä:  20 000–25 000 ajoneuvoa
Avattu liikenteelle:  1975
Suljettu:  2010
Purettu:  2010
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Ensimmäinen Myllysilta valmistui paikalle vuonna 1975. Sen suunnitteli Insinööritoimisto Eero Paloheimo & Matti Ollila, jossa suunnittelusta vastasi Ollila. Vuonna 1975 valmistuneen sillan rakentaminen maksoi 15 miljoonaa markkaa ja kesti 1,5 vuotta. Silta oli rakenteeltaan yksiaukkoinen ja siro, sen rakennekorkeus oli vain 86 senttimetriä ja vapaan aukon pituus 71,2 metriä. Näiden keskinäinen suhde oli 1:85, mitä pidettiin tuolloin 1975 Insinööriuutisten (nyk. Tekniikka&Talous) mukaan suorastaan maailmanennätyksenä.
Silta alkoi kuitenkin notkua jo heti valmistuttuaan. Toimisto myönsi tehneensä laskelmissa etumerkkivirheen. Siltaa korjattiin muun muassa vuonna 1987 Turun kaupungin kustannuksella. Kaupunki ei vaatinut toimistolta korvauksia, koska arvioitiin, että oikeudenkäynnin kulut olisivat tulleet liian suuriksi. Myllysillan vaurioitumisen on myös esitetty johtuneen virheellisestä koekuormituksen suorituksesta. Siltaa 1970-luvulla tutkineen laatuasiantuntija Pentti Ståhlmanin mukaan ongelmat olivat ennakoitavissa jo silloin, koska sen rakenne oli vääränlainen eikä esimerkiksi palkkirakenne kuten Martinsillassa.
Myllysillassa oli havaittu ongelmia jo vuonna 1977, jolloin se kesähelteellä painui 35 cm. VTT suositteli 1980, että silta tarkastettaisiin kuukausittain, sillä kannatinlaakereiden sijoituskulma oli väärin laskettu. 1980-luvulla silta suljettiin useaan otteeseen. Kymmenkunta vuotta aikaisemmin havaitut ongelmat liittyivät sillan kannen jännitteisiin.
Sillanrakennusopin emeritusprofessori Aarne Jutilan mukaan matalakaarinen silta tiedettiin riskiksi, josta päättäjiä varoitettiin, mutta turhaan. Kiinnitykset olisi sillan kaaren mataluuden vuoksi pitänyt tehdä peruskallioon eikä pehmeään maaperään paalujen varaan. Siinä on ohuita rakenteita, ja siksi se on virheherkkä. Jo muutenkin riskialttiin sillan suunnittelussa olleen etumerkkivirheen vuoksi kantanivelet siirtyvät päinvastaiseen suuntaan kuin oli ollut tarkoitus. Ollilan esittämää väitettä liian suuresta koeponnistuksesta hän pitää virheellisenä.
Vuosina 1975–2010 käytössä ollut silta > Sillan sulkeminen

Silta suljettiin aamulla 6. maaliskuuta 2010 ohikulkijan ilmoitettua kello 6.44 havaitsemastaan notkahduksesta. Iltaan mennessä sillan keskiosa oli vajonnut 94 senttimetriä ja sillan pelättiin romahtavan. Syyksi arveltiin sillan maatukirakenteiden pettämistä. Sillan suunnittelijat, professorit Eero Paloheimo ja Matti Ollila arvelivat syyksi Aurajoen jään painetta. Sillan purkamista pidettiin tässä vaiheessa jo todennäköisenä, ja arveltiin, että uusi silta valmistuisi aikaisintaan kesällä 2011. 9. maaliskuuta sillan vajoama oli 109 cm ja taipumisvaraa arvioitiin olevan vielä joitakin kymmeniä senttejä. 31. maaliskuuta taipuma oli eniten painuneessa kohdassa 127 cm. Enimmillään silta ehti painua lähes 143 cm.
Silta purettiin 26. toukokuuta – 21. heinäkuuta 2010. Purettaessa todettiin sillan betonin olleen heikkolaatuista ja betonin injektoinnin olleen huolimatonta työtä.
Turun kaupunki kerää kaupunkilaisten muistoja sillasta talteen. Turku 2011 -säätiö kerää palan kulttuurihistoriaa kulttuuripääkaupunkivuoden yhteyteen perustettuun Kerrottu ja koettu -hankkeeseen.
Myllysilta nähtynä sivulta 7.3.2010
Väkeä ihmettelemässä Myllysillan vajoamaa 7.3.2010
Suljettu Myllysilta Myllytunnelin päältä kuvattuna 7.3.2010
Viistokuva, jossa näkyy 6. maaliskuuta 2010 tapahtunut notkahdus kuvattuna 7.3.2010
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myllysilta Wikimedia Commonsissa
Myllysillan runkoa uitetaan paikalleen, 2011
Bruno Génésio

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 1. syyskuuta 1966 (ikä 58)
Syntymäpaikka: Lyon, Rhône, Ranska
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 cm
Seura
Seura:  Lille OSC
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1985–1995 |  Olympique Lyon | 171 | (12) |
| 1993–1994 | →  OGC Nice | 34 | (2) |
| 1995–1996 |  FC Martigues | 28 | (1) |
Valmennusura
1997–1999:  	L'Arbresle (juniorit)
1999–2001:  FC Villefranche
2001–2005:  Racing Besançon (apuv.)
2005–2006:  Racing Besançon
2007–2009:  Olympique Lyon B (apuv.)
2009–2011:  Olympique Lyon B
2011–2015:  Olympique Lyon (apuv.)
2015–2019:  Olympique Lyon
2019–2020:  Beijing Guoan
2021–2023:  Stade Rennais
2024–:  Lille OSC
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Bruno Génésio (s. 1. syyskuuta 1966) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Kesäkuusta 2024 lähtien hän on toiminut Lille OSC:n päävalmentana.
Koros

| Koros |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Tervo
Koordinaatit:  63°03′44″N, 26°59′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Tallusjärven valuma−alue (14.77)
Tulouomat:  Tuppi-Valkeisen puro Tuppi−Valkeisesta, Mustinpuro Mustinlamesta
Laskuoja:  Korosjoki Liesjärveen 
Järvinumero:  14.773.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  120,5 m  
Pituus:  4,1 km  
Leveys:  750 m  
Rantaviiva:  11,9272 km  
Pinta-ala:  1,33392 km²  
Tilavuus:  0,0056700917 km³  
Keskisyvyys:  4,2507 m  
Suurin syvyys:  12,12 m  
Saaria:  5 
 fiKoros 
Koros on Pohjois-Savossa Tervossa Talluskylän lähellä sijaitseva järvi. Se sijaitsee Kuopiosta on 38 kilometriä länsiluoteeseen.
Maantietoa

Koros on 4,1 kilometriä pitkä, 750 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 133 hehtaaria eli 1,3 neliökilometriä. Koroksen rannat ovat suurimmaksi osaksi metsämaata. Järven länsiranta on alavaa ja rannoiltaan matalaa. Itärannassa ranta kohoaa vedestä jyrkemmin ja saavuttaa monin kohdin 20 metrin korkeuden. Morsianniemi jakaa järven pohjoisosan Lasilahteen ja Pohjoislahteen. Muita lahtia ovat itärannan Tuppilahti sekä länsirannan Levälahti ja Lehtolahti, joiden väliin jää Nuottiniemi. Järven eteläpään länsipuolella sijaitsee Vääränkoivunniemi.
Järvessä on viisi saarta, joiden pinta-ala on 0,51 hehtaaria. Saarista neljä yli aarin kokoisia ja yksi on alle aarin kokoinen. Suurin saari on Morsianniemen edustalla sijaitseva noin 30-aarinen nimetön saari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 5,67 miljoonaa kuutiometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi saadaan 4,3 metriä. Järven yli 6-metrinen syvännejakso on 2,8 metriä pitkä, ja sen keskellä on vielä kilometrin pituinen 10-metrinen syvänne. Sen keskivaiheilla ranta-alueen jyrkimmässä kohdassa, sijaitsee syvin kohta. Siellä on 12,1 metriä syvää . Järven lahdet ovat matalia.
Järven rantaviivan pituus on 11,9 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 500 metriä. Ranta-alueet ovat metsämaata, jota pienet peltoalueet rikkovat. Järven rannoilla on kolme kiinteästi asuttua tilaa ja yli 30 vapaa-ajan asuntoa. Järven ympäri ei kulje teitä. Talluskylästä Kiukooaholle johtava yhdystie 5542 seuraa länsirantaa etäältä ja siitä Kurolanlahdelle haarautuva yhdystie 5551 ohittaa järven etelärannan näköetäisyydeltä. Tiestä haarautuu heti järven jälkeen ranta-asukkaiden itäpuolella kulkeva tie kohti pohjoista.
Vesistösuhteet

Koros sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Tallusjärven valuma-alueella (14.77), jonka Liesjärven valuma-alueeseen (14.773) järvi kuuluu. Koros sijaitsee Tallusjärven valuma-alueen latva-alueella. Sen Pohjoislahteen laskee idästä tuleva Tuppi-Valkeisen puro, jonka valuma-alueella sijaitsevat Tuppi-Valkeinen (17 ha), Iso Väärälampi, Pieni Väärälampi, Salmi-Valkeinen (21 ha) ja Kangas-Valkeinen (20 ha). Puron alajuoksulla siihen yhtyy Mustinpuro, jonka valuma-alueella ovat Mustinlampi (2 ha), Levälampi ja Särkilampi. Näiden lisäksi järven eteläosien itäpuolella korkealle kohoavien Kohisevanmäen ja Ison Haavikkomäen välissä ovat Kohisevanlampi ja Kalliolampi, joilla ei ole kuitenkaan ole laskuojaa Korokseen. Järven lasku-uoma Korosjoki  alkaa Lehtolahden läheltä. Se laskee mutkittelevana uomana kilometrin päässä Liesjärveen (315 ha). Koroksen vedenpinnan korkeus on 120,5 metriä mpy, joten joelle kertyy matkalla 13,1 metrin pudotus.
Historiaa

Vuoden 1863 kartassa järven nimi kirjoitettiin muodossa Koronen.
Jalkapallon säännöt

Jalkapallon säännöt koostuvat 17 pykälästä. Säännöt määrittelee International Football Association Board (IFAB). Sääntöjä voidaan soveltaa eri-ikäisille jalkapalloilijoille.
Pelikenttä

Jalkapallokenttä on suorakulmion muotoinen rajattu alue, jonka materiaali on joko luonnon- tai keinonurmea. Kentän lyhyempien sivujen pituus vaihtelee 45 ja 90 metrin välillä, ja pidemmät sivut ovat 90–120 meriä pitkät. Pelikentän jakaa kahteen keskenään yhtä suureen osaan päätyrajojen suuntainen keskiraja. Keskirajan keskikohdassa on keskipiste, jonka ympärillä on säteeltään 9,15 metriä oleva keskiympyrä
Jalkapallokentän maalialue muodostuu, kun 5,5 metrin päähän maalipylväistä piirretään 5,5 metrin pituiset sivurajojen kanssa samansuuntaiset janat. Nämä janat yhdistetään toisiinsa päätepisteistään päätyrajan kanssa yhdensuuntaisella janalla. Rangaistusalue muodostuu, kun maalipylväiden sisäreunasta mitattuna piirretään 16,5 metrin päähän 16,5 metrin pituiset sivurajojen suuntaiset janat, jotka yhdistetään päätepisteistään päätyrajan suuntaisella janalla. 11 metrin päähän maaliviivan keskipisteestä piirretään piste, jota kutsutaan rangaistuspotkupisteeksi. Tästä pisteestä piirretään 9,15 metrin säteinen ympyrä, joka merkitään näkyviin vain rangaistusalueen ulkopuolelle.
Pelikentän kulmissa on kulmaliput, joiden korkeus on vähintään 1,5 metriä. Lippujen ympärillä on rajattu 1 metrin säteiset ympyrän neljännekset pelikentän sisäpuolella.
Molempien päätyrajojen keskellä on 7,32 metrin levyinen, 2,44 metrin korkuinen maali. Maali koostuu kahdesta poikkirimalla toisiinsa yhdistetystä maalipylväästä. Maalikehikon täytyy olla valkoinen. Pylväät ja poikkirima saavat olla korkeintaan 12 cm paksuja. Maaliverkko on kiinnitettävä pylväisiin ja maahan, mutta niin, että se ei häiritse maalivahtia.
Kaikkien pelikentässä näkyvien rajojen on oltava keskenään yhtä paksuja, ja paksuus saa olla korkeintaan 12 cm. Maalipylväiden ja poikkiriman paksuus tulee olla sama kuin piirrettyjen rajojen paksuus.