stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saaren kartano ja kansanpuisto
Saaren kansanpuisto

Saaren kansanpuiston perusti vuonna 1932 Saaren kartanon maille kartanon silloinen omistaja Erik von Frenckell Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen aloitteesta. Puiston sijaintipaikaksi tuli Kuivajärveen rajoittuvan Kaukolanharjun harjumaasto. Jo muutamaa vuotta aiemmin vuonna 1923 oli samaan harjumaastoon lähelle tulevaa kansanpuistoa rakennettu Kaukolanharjun näkötorni paikalle, jolta Saaren kartanossa kesiään viettänyt taiteilija Albert Edelfelt oli maalannut tunnetun maalauksensa Näkymä Kaukolanharjulta (1889-1890). Viereisen Kaukolanharjun näkötornin ohella kansanpuiston yleisökohteita ovat alusta asti olleet myös juhannus- ym. juhliin käytetty kesäteatteri katsomoineen ja vuonna 1948 valmistunut kotiseututalo Lounais-Hämeen pirtti. Vuonna 1980 puisto siirtyi Forssan kaupungin ja Tammelan kunnan omistukseen. Myös näkötornia hallitsee Tammelan kunta.
Muut suojeluarvot

Saaren kartano ja Saaren kansanpuisto sisältyvät osana myös Ympäristöministeriön määrittelemään valtakunnallisesti arvokkaaseen maisema-alueeseen Mustiala - Porras - Kaukolanharju. Se ulottuu Tammelan Mustialasta Tammelan kirkonkylän, Saaren kartanon, Kaukolanharjun ja Saaren kansanpuiston kautta Tammelan Portaaseen ja Hämeen Härkätielle ja se käsittää myös Tammelan Kaukolan, Hykkilän ja Lunkaan kylät Pyhä- ja Kuivajärvien rannoilla.
Tämän ohella Kaukolanharjun harjumuodostuman keskeisin osa on suojeltu myös Natura 2000 -suojeluohjelmassa niin, että Kaukolanharjun Natura-alueeseen kuuluvat sekä Saaren kansanpuistoon rajoittuva Kaukolanharjun luonnonsuojelualue ympäristöineen että Saaren kansanpuisto. Lisäksi myös Saaren kartanon pohjoispuolella Kuivajärvessä Saaren kartanoon ja Kankaisten kylään rajoittuva  Joensuunlahti - Venesillanlahti muodostaa Natura 2000 -suojelualueen.
Sabile

| Sabile |
| --- | --- |
 vaakuna
 Sabile
 Koordinaatit: 57°03′N, 22°35′E 
Valtio:   Latvia
kunta:  Talsi
kaupunkioikeudet:  1917
Hallinto:  
 – kaupunginjohtaja:  Virma Poga
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,34 km²
Korkeus:  35 m
Väkiluku (2016)  ():  1 642
 – Väestötiheys:  491,6 as./km²
 
 www.sabile.lv 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sabile (saks. Zabeln) on Talsin kuntaan kuuluva kaupunki Latvian länsiosassa, viljavassa Abavan laaksossa. Se erottuu muista kylistä ympäristötaiteen ja viinitarhan avulla.
Sabilen luterilainen kirkko
Sabilen viinimäki
Talsinkatu
Nykytaiteen keskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sabile Wikimedia Commonsissa
| n k Latvian kaupungit |
| --- | --- |
Tasavallan kaupungit: Daugavpils ·  Jēkabpils ·  Jelgava ·  Jūrmala ·  Liepāja ·  Ogre ·  Rēzekne ·  Riika (latv. Riga) ·  Valmiera ·  Ventspils
Kunnalliset kaupungit: Ādaži ·  Ainaži ·  Aizkraukle ·  Aizpute ·  Aknīste ·  Aloja ·  Alūksne ·  Ape ·  Auce ·  Baldone ·  Baloži ·  Balvi ·  Bauska ·  Brocēni ·  Cēsis ·  Cesvaine ·  Dagda ·  Dobele ·  Durbe ·  Grobiņa ·  Gulbene ·  Iecava ·  Ikšķile ·  Ilūkste ·  Jaunjelgava ·  Kandava ·  Kārsava ·  Ķegums ·  Ķekava ·  Koknese ·  Krāslava ·  Kuldīga ·  Lielvārde ·  Līgatne ·  Limbaži ·  Līvāni ·  Lubāna ·  Ludza ·  Madona ·  Mārupe ·  Mazsalaca ·  Olaine ·  Pāvilosta ·  Piltene ·  Pļaviņas ·  Preiļi ·  Priekule ·  Rūjiena ·  Sabile ·  Salacgrīva ·  Salaspils ·  Saldus ·  Saulkrasti ·  Seda ·  Sigulda ·  Skrunda ·  Smiltene ·  Staicele ·  Stende ·  Strenči ·  Subate ·  Talsi ·  Tukums ·  Valdemārpils ·  Valka ·  Vangaži ·  Varakļāni ·  Viesīte ·  Viļaka ·  Viļāni ·  Zilupe
Sacra corona unita

Sacra corona unita on Kaakkois-Italian Apulian maakunnassa toimiva mafian kaltainen järjestäytynyt rikollisjärjestö. Se on Etelä-Italian mafioista nuorin ja pienin. Italian media käyttää nimitystä kaikkien Apulian järjestäytyneiden rikollisjärjestöjen yhteisnimityksenä, myös niiden, jotka ovat erillisiä alkuperäisestä Sacra corona unitasta.
Historia

Ennen 1980-lukua Apuliassa ei ollut toiminut omaa mafiaa, vaan Italian muut mafiat käyttivät aluetta salakuljetuksiin, sieppauksiin ja huumeiden jalostamiseen. Napolin mafia eli Camorra rekrytoi vuonna 1979 apulialaisia rikollisia toimimaan Apuliassa  laskuunsa. Kyllästyttyään napolilaisten vaatimaan 40 prosentin osuuteen apulialaiset päättivät perustaa oman mafiansa. Sacra corona unitan perusti pankkiryöstäjä Giuseppe ”Pino” Rogoli Barin vankilassa joulupäivänä 1981.
Sacra corona unita lainasi sääntönsä ja rituaalinsa suoraan Calabrian mafialta eli ’Ndranghetalta tämän luvalla. Järjestön nimessä Sacra Corona viittaa sekä pyhitettyyn rukousnauhaan ja sen yhdistämiin (Unita) helmiin (vertauksena rituaalikasteen yhdistämiin jäseniin), että pyhään kruunuun eli Etelä-Italiaa hallinneen Bourbon-suvun kruunuun. Järjestö on 2000-luvulla jo pitkälti luopunut alkuperäisestä kasterituaalistaan. Alkuaikoina Sacra corona unitan jäsenistö oli selvästi nuorempaa kuin muiden mafioiden. Lisäksi toiminnassa on ollut alusta alkaen mukana poikkeuksellisen paljon naisia.
Järjestö laajeni 1980-luvun alussa nopeasti vankiloiden ulkopuolelle. Se kontrolloi ja laajensi paikallista tupakan salakuljetusta Balkanilta meren yli Italiaan. Se myös kiristi suojelurahoja yrittäjiltä ja huijasi EU:n tukirahoja, sekä myi huumeita, järjesti uhkapelejä ja suojeli prostituutiota. Keräämänsä rahat järjestö osittain sijoitti lailliseen liiketoimintaan.
Sacra corona unita suoritti 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa sadoittain rikollisten ja ulkopuolisten murhia sekä pommi-iskuja, joita esimerkiksi vuosien 1989–1992 aikana tehtiin Apuliassa noin kaksi tuhatta. Järjestön vahvistumisen ja väkivaltaistumisen seurauksena se määriteltiin mafiaksi, ja sadoittain sen jäseniä tuotiin oikeuden eteen. 1990-luvun lopulla järjestö vähensi murhaamista ja keskittyi tupakan salakuljetusyhteistyöhön Balkanin rikollisten kanssa.
Sacra corona unita heikkeni 2000-luvulla, kun viranomaiset alkoivat valvoa tupakan salakuljetusta. Sen jälkeen järjestö on ansainnut rahaa esimerkiksi Salenton turismiin liittyvällä huumekaupalla mutta myös laillisella liiketoiminnalla. Järjestö omistaa myös useita jalkapalloseuroja. Se on Apuliassa kansan suosiossa, sillä se työllistää paikallisia asukkaita ja avustaa köyhiä perheitä. Rikollisen toiminnan se on suurelta osin ulkoistanut paikallisille nuorille ja albanialaisille rikollisille.
Safonídi

Safonídin saari ilmasta nähtynä.
| --- | --- |
Muut nimet:  Sáfo (Σάφο), Ágios Nikólaos (Άγιος Νικόλαος)
Sijainti:  36°53′13″N, 26°55′15″E, Kálymnos Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,158 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Safonídi (kreik. Σαφονίδι tai Σαφονήδι) eli Sáfo (Σάφο) eli Ágios Nikólaos (Άγιος Νικόλαος) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Kálymnoksen saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on 0,158 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Safonídi kuuluu Kálymnoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Safonídin saari sijaitsee Kálymnoksen ja Kosin välissä noin 2,4 meripeninkulmaa (noin 4,4 kilometriä) etelään Kárpathoksen eteläkärjestä. Sen ja Kárpathoksen välissä sijaitsee Néran saari. Safonídi on saanut toisen nimensä Ágios Nikólaos siellä olevasta pienestä Pyhälle Nikolaokselle omistetusta kirkosta.
Sahalahden vaakuna

Sahalahden vaakuna (1962–2004)
Sahalahden vaakuna oli Sahalahden kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa puhuvasti kunnan nimeen, joskin vaakunassa on käytetty sudenhammaskoroa sahakoron sijaan selvyyden vuoksi.
Vaakunan selitys on ”kilpi sudenhammaskoron vastalohkoisesti jakama punaiseen ja hopeaan.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Sahalahden kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 8. joulukuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. huhtikuuta 1962.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2005, kun Sahalahti liittyi Kangasalan kuntaan.
Ilkka Nummisto

| Ilkka Nummisto |
| --- | --- |
 Ilkka Nummisto toukokuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1944 Turku
Kuollut: 29. kesäkuuta 2019 (75 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  melonta voimamies-kilpailut
Ilkka Kalevi Nummisto (24. huhtikuuta 1944 Turku – 29. kesäkuuta 2019) oli suomalainen meloja ja voimamies. Melonnassa hän voitti 55 henkilökohtaista Suomen mestaruutta, kaksi Pohjoismaiden mestaruutta ja kilpaili neljissä olympiakisoissa. Hän toimi Suomen joukkueen lipunkantajana 1972 Münchenin olympiakisojen avajaisissa.
Olympialaisissa Nummisto karsiutui välierissä kajakkiyksiköiden 1 000 metrillä Tokiossa 1964. Hän sijoittui viidenneksi kajakkinelosten 1 000 metrillä Méxicossa 1968 sekä yhdeksänneksi kajakkiyksiköiden 1 000 metrillä ja seitsemänneksi kajakkinelosten 1 000 metrillä Münchenissä 1972. Neljänsissä olympialaisissaan Montréalissa 1976 Nummisto karsiutui keräilyerissä kajakkinelosten 1 000 metrillä. Pohjoismaiden-mestaruuden hän voitti kajakkiyksiköiden 500 metrillä 1973.
Melontauransa jälkeen Nummisto keskittyi aluksi voimanostoon ja sen jälkeen voimamieskilpailuihin, missä osallistui muun muassa menestyksekkäästi Maailman vahvin mies -kilpailuihin parhaana sijoituksenaan kolmas Joensuussa vuonna 1990. Suomen vahvin mies -kilpailun hän voitti kolmesti peräkkäin vuosina 1990–1992. Kilpailu-uran jälkeen hän toimi usean voimamiehen taustajoukoissa joista menestystä on niittänyt muiden muassa Riku Kiri.
Ilkka Nummiston poika Tomi Nummisto on saavuttanut voimanostossa SM-mitaleja.
Aiheesta muualla

Ilkka Nummisto – voimailun elävä legenda 60 -vuotta (Internet Archive)
Ilkka Nummisto Sports Reference.comissa (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Sadekuuro

Tyypillinen sadekuuro, joka tulee kuuro- tai ukkospilvestä. Sade näkyy maahan ulottuvana harmaana pystysuorana seinämänä.
Sadekuuro näkyy tummina juovina taustalla olevaa puolipilvistä taivasta vasten.
Sadekuuro on lyhytkestoinen, monesti rankka sade, joka tulee yleensä kuuro- tai ukkospilvestä (Cumulonimbus). Sadekuurot liittyvät monesti epävakaaseen säähän, jossa ilmakehän konvektio on voimakasta. Epävakaassa, konvektiivisessa ilmassa syntyy nopeita ilman nousuliikkeitä, jotka synnyttävät suuria, paksuja pilviä. Tyypillisessä epävakaassa säässä on alhaalla hyvin lämmintä, ylhäällä hyvin kylmää. Lämmin ilma pyrkii fysiikan lakien mukaan nousemaan ylös. Näin syntyy nousuvirtaus. Jos ilma on kosteaa, tiivistymiskorkeudelle syntyy pilviä. Konvektioon liittyvät nousuliikkeet voivat olla yli 10 m/s, kun taas laajoja pilvijärjestelmiä synnyttävät nousuliikkeet ovat tyypillisesti vain tuhannesosa tästä. Kesällä sadekuuro kehittyy monesti ukkoseksi ja voikin siksi ennakoida ukkosta.
Tyypillisen sadekuuron elinikä on puolesta tunnista muutamaan tuntiin, ja halkaisija puolesta kilometristä pariinkymmeneen kilometriin. Kuurot esiintyvät harvoin yksin, vaan otolliselle alueelle syntyy usean eri-ikäisen kuuron muodostama kuurosadealue. Säätiedotuksessa tätä kuvataan esimerkiksi ilmauksilla paikoin sadekuuroja tai monin paikoin sadekuuroja.
Sadekuurossa tulee lämpimissä oloissa tyypillisesti varsin isopisaraista vesisadetta, joskus myös rakeita. Talvella niistä voi sataa räntää tai lunta. Tällöin puhutaan räntä- tai lumikuuroista. Voimakkaita sadekuuroja, joihin liittyy myös ukkosta, sanotaan joskus ukkoskuuroiksi.
Sadekuuroja esiintyy jatkuvasti tropiikissa pasaatien kohtaamisvyöhykkeellä. Kylmätalvisella ilmastoalueella, kuten Suomessa, niitä syntyy talvella vähemmän kuin kesällä.
Sadekuurot liittyvät monesti kylmään rintamaan, okluusiorintamaan, matalan solaan ja ylämatalaan. Täyttyvä vanha matalapaine on sadekuuroille edullinen. Sadekuuroja esiintyy lämpimän ja kylmän rintaman välisessä kosteassa, helteisessä ilmamassassa ja myös kylmän rintaman jälkeen. Mantereille sadekuurot ovat yleisimpiä lämpimänä vuodenaikana iltapäivällä ja illalla, kun aurinko lämmittää maanpintaa voimakkaasti luoden epävakautta ilmakehään, mutta merillä ne esiintyvät tavallisemmin syksyllä yöllä ja aamulla, kun lämmin, kostea meri on ympäröivää ilmakehää lämpimämpi.
Iltapäiväkuurot esiintyvät yleensä kello 14 ja 17 välillä.
Sadekuurot säätutkassa ja ennusteissa

Säätutkassa sadekuurot näkyvät pieninä laikkuina.
Koska kuurot ovat pienialaisia ja lyhytikäisiä, niiden osumista kuvataan joskus todennäköisyysprosenteilla tai todennäköisyyttä sanallisesti kuvaavilla ilmaisuilla.
Voidaan joko kertoa todennäköisyys, että tietylle paikalle osuu kuuro, tai kuinka iso osuus alueesta saa kuuron niskaansa.
Paikallisen todennäköisyyden sanotaan olevan pieni, kun se on 10–30 %, kohtalainen, kun se on 30–70 %, suuri, kun se on 70–90 % ja "yleisesti sadetta tai sadekuuroja" viittaa yli 90 prosentin todennäköisyyteen, että sellainen osuu kohdalle. Alueasteikolla taas "paikoin" vastaa noin 30 %:a alueesta, "monin paikoin" noin 70 %:a.
Saha-ahvenet

| Saha-ahvenet |
| --- | --- |
 Raitasaha-ahven (Serranus scriba)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Saha-ahvenet Serraninae  Swainson, 1839
Suvut
 Katso teksti 
Katso myös
   Saha-ahvenet Wikispeciesissä   Saha-ahvenet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saha-ahvenet (Serraninae) on yksi meriahventen (Serranidae) kalaheimon kolmesta alaheimosta. Siihen kuuluvat seuraavat 13 sukua:
Bullisichthys Rivas, 1971
Centropristis Cuvier, 1829
Chelidoperca Boulenger, 1895
Cratinus Steindachner, 1878
Diplectrum Holbrook, 1855
Dules Cuvier, 1829
Hypoplectrus Gill, 1861
Paralabrax Girard, 1856
Parasphyraenops Bean, 1912
Schultzea Woods, 1958
Serraniculus Ginsburg, 1952
Serranus Cuvier, 1816
Zalanthias Jordan & Richardson, 1910
Šadrinsk

| Šadrinsk Шадринск |
| --- | --- |

 Vaakuna
 fiŠadrinsk 
 56°04′59″N, 63°37′59″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Kurganin alue
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  173,66 km²
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
Väestö
Väkiluku (2009)  (80):  75 300
Väestötiheys:  434 as./km²
 www.shadrinsk-city.ru 
Šadrinsk (ven. Ша́дринск) on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Obin vesistöön kuuluvan Iset-joen varrella 146 kilometriä Kurganista luoteeseen. Kaupunki on Šadrinskin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen. Šadrinskin kautta kulkee Jekaterinburgin ja Kurganin välinen rautatie. Asukkaita on 75 300 henkeä (vuonna 2009).
Kaupungin paikalla sijainnut asutus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1644. Vuonna 1662 perustettiin linnoitettu kylä, joka sai nimensä Isetin sivujoen mukaan. Vuonna 1712 siitä tuli kaupunki ja vuonna 1781 Permin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla Šadrinsk oli huomattava kauppa- ja kulttuurikaupunki, johon syntyi myös teollisuutta.
Nykyään Šadrinskissa on mm. kone- ja laite-, elintarvike- sekä rakennustarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kasvatustieteellinen korkeakoulu, teatteri ja kotiseutumuseo.
Aiheesta muualla

Šadrinskin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Sachsen-Anhalt (F224)

| Sachsen-Anhalt |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  ARGE 125
Kölinlasku:  4. kesäkuuta 2014
Laskettu vesille:  4. maaliskuuta 2016
Palveluskäyttöön:  17. toukokuuta 2021
Tekniset tiedot
Uppouma:  noin 7 250 t (kuormattu)
Pituus:  149,6 m (kokonaispituus) 141,9 m (vesiraja)
Leveys:  18,8 m
Syväys:  5,4 m
Propulsio:  CODLAG: 4 × MTU 20V 4000 M53B -dieselgeneraattoria, á 3 MW  2 × Siemensin 4,7 MW sähkömoottoria 1 × GE LM2500 -kaasuturbiinimoottori 20 MW 1 × 1 MW suihkumoottori keulassa
Nopeus:  26 solmua
Toimintamatka:  4 000 nm @ 18 solmua
Miehistöä:  120 sekä 20 lentomiehistöä majoitustilat 190 hengelle
Aseistus
Aseistus:  1 × OTO 127mm -tykki 2 × 27mm MLG 27 -konetykki 6 × 12,7mm konekivääriä  2 × RIM-116 Rolling Airframe Missile 8 × RGM-84 Harpoon 2 × NH-90
Sachsen-Anhalt (runkonumero F224) on Saksan laivaston Baden-Württemberg -luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Thyssenkrupp Marine Systemsin ja Lürssenin muodostamalta ARGE 125 konsortiolta, joka laski kölin 4. kesäkuuta 2014. Alus kastettiin 4. maaliskuuta 2016 ja otettiin palvelukseen 17. kesäkuuta 2020 Wilhelmshavenissa.
Palvelus

Alus on palveluksessa Wilhelmshavenin laivastotukikohdassa 4. fregattilaivueessa.
Kari Saaren-Seppälä

Kari Saaren-Seppälä (7. maaliskuuta 1940 Muhos – 8. kesäkuuta 2023 Vihti) oli suomalainen diplomi-insinööri, systeemisuunnittelija ja muotoilija.
Saaren-Seppälä kävi koulun Turussa ja valmistui ylioppilaaksi 1960. Tämän jälkeen hän kävi armeijan rannikkotykistössä 1960–1961. Saaren-Seppälä opiskeli Helsingin teknillisessä korkeakoulussa arkkitehtuuria 1961–1963 ja valmistui talo- ja sillanrakennuksen rakennusinsinööriksi vuonna 1970. Tämän jälkeen Saaren-Seppälän elämä suuntautui atk-alalle.lähde?
Seinätaulutekniikka eli Seinätekniikka

Kari Saaren-Seppälä tunnetaan systeemisuunnitteluun kehitetyn Seinätekniikan uranuurtajana. Seinätekniikkaa kutsutaan myös nimillä Seinätaulutekniikka, Seinätaulumenetelmä sekä Wall Chart Technique. Menetelmässä neuvotteluhuoneiden seinille tehdään suunnitelmia suurina havainnollisina värikuvina pienistä tarrakiinnitetyistä osista, joita voi nopeasti siirtää, lisätä ja poistaa.
Kun käyttäjät ymmärsivät systeemikuvaukset, he osallistuivat suunnittelutyöhön aktiivisesti. Saaren-Seppälä suunnitteli systeemien käyttäjien kanssa Seinätekniikalla kymmeniä atk-järjestelmiä muun muassa Unicille, Nesteelle, Imatran Voimalle ja Kemiralle, piti aiheesta seminaareja ja kirjoitti siitä kaksi suomenkielistä kirjaa. Teokset mainitaan Scandinavian Journal of Information Systems -lehdessä Juhani Iivarin ja Kalle Lyytisen (1998) katsauksessa skandinaaviseen tietojärjestelmätutkimukseen.
Saaren-Seppälä osallistui keskusteluun käyttöliittymän ominaisuuksista 1990-luvun alkupuolella.
Seinätekniikkamenetelmän käytöstä on raportoitu esimerkiksi vanhusten palvelukeskuksen laatutyön yhteydessä ja terveydenhuollon tietojärjestelmien kehittämisen oppaassa, molemmat mainitut esimerkit vuodelta 2007.
Tuotesuunnittelu

Vuodesta 2005 lähtien Kari Saaren-Seppälä suunnitteli Mestari™-tuotteita.
Polttopuiden kantamiseen ja säilyttämiseen suunniteltu Mestari-kantoteline palkittiin Chicago Athenaeum, Museum of Architecture and Designin GOOD DESIGN -palkinnolla 2011 ja saksalaisella iF Product Design -palkinnolla 2012.
Portaattomasti säädettävä Mestari-grilli sai 2009 Chicago Athenaeum, Museum of Architecture and Designin GOOD DESIGN -palkinnon vuonna 2009. Mestari-grilli pääsi myös The Industrial Designers Society of American International Design Excellence Award -finalistiksi 2010.
Kirjat

Seinätekniikka. Systeemin suunnittelun opas.  Helsinki:  Tietojenkäsittelyliitto, 1983,1984.  ISBN 951-762-060-8
Seinätekniikka. Seinäkuvien käyttö suunnittelussa ja ryhmätyössä.  Vihti:  omakustanne, 1987.  ISBN 951-99903-4-8
Wall chart technique: Model charts for designing EDP-systems.  Wimage, 1988.  ISBN 951-999-822-5
Kirjallisuutta

Saaren-Seppälä, Kari: Seinätekniikka - ryhmätyön vauhdittaja. Tuottavuus, 1988, 30. vsk, nro 4, s. 34–35.
Saaren-Seppälä, Kari: Seinätekniikka on raju ammattilaisen työkalu. Tietotekniikka, 1982, 28. vsk, nro 12, s. 32–33.
Sade (nimi)

| Sade |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Nimen alkuperä:  mahdollisesti suomen sade-sana; voi pohjautua myös nimiin Sadelma ja Sadetta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sade on Suomessa käytetty naisen etunimi. Se voidaan tulkita suomenkieliseksi, luontoaiheiseksi etunimeksi, jollaisia ovat myös esimerkiksi Pyry ja Tuisku. Toisaalta Sade voi olla myös lyhentymä jo 1800-luvulla käytetyistä nimistä Sadelma ja Sadetta.
Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastosta selviää, että 1800-luvulla syntyneitä Sade-nimisiä henkilöitä on ollut Suomessa ainakin yksi. Sade-nimi alkoi selvästi yleistyä 1980-luvulla, mihin lienee vaikuttanut taiteilijanimellä Sade Adu tunnettu englantilainen laulaja. Kesäkuuhun 2020 mennessä Sade on ollut virallisena etunimenä noin 500 naisella tai tytöllä. Suurin osa heistä on syntynyt 2000- tai 2010-luvulla.
Sadella ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää. Koirien nimipäiväluettelossa Saden nimipäivä on 26. marraskuuta.
Tunnettuja Sadeja

Sade Adu, oik. Helen Folasade Adu (s. 1959), englantilainen laulaja-lauluntekijä
Sade Kahra (s. 1974), ruotsinsuomalainen valokuvaaja
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Sade (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Aatto Nuora

Aatto Nuora (takarivissä) lähdössä Berliinin 1936 olympialaisiin
Aatto Johannes Nuora (23. lokakuuta 1895 Virolahti – 18. heinäkuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen ampuja. Hän osallistui pistooliammunnassa olympialaisiin vuonna 1936 sekä kaksiin MM-kilpailuihin. Seuratasolla hän edusti muun muassa Suomen Metsästysyhdistystä.
Nuora sijoittui Berliinin olympialaisissa 1936 vapaapistooliammunnassa kahdeksanneksi. Hän sijoittui vuoden 1937 MM-kilpailuissa yhdeksänneksi ja osallistui myös vuoden 1947 MM-kilpailuihin.
Lempinimellä "Naru" tunnettu Aatto Nuora voitti vapaapistoolin Suomen-mestaruuden vuosina 1936–1937. Helsingin olympialaisissa 1952 hän toimi pistoolikilpailun juryn ylituomarina.
Saban kuningatar

Saban kuningatar tapaa kuningas Salomon, Battistero di San Giovanni Firenzessä.
Saban kuningatar on Raamatussa kuvattu Saban kuningaskunnan hallitsija, joka vieraili Israelin kuningas Salomon luona. Hänen nimeään ei mainita.
Legendat

Raamattu mainitsee Saban kuningattaren Ensimmäisessä kuninkaiden kirjassa ja Toisessa aikakirjassa (1. Kun. 10:1–13, 2. Aik. 9:1–12). Hänestä kerrotaan myös Koraanissa (suura 27:22–44) ja Etiopian kristittyjen Kuninkaiden kunniassa, Kebra Negastissa.
Raamatun mukaan Saban kuningatar oli kuullut Israelin kuningas Salomon maineesta ja saapui suuren seurueen kanssa testaamaan tätä arvoituksillaan. Kun Salomo vastasi kaikkiin kuningattaren kysymyksiin oikein, kuningatar lahjoitti Salomolle 120 talenttia kultaa sekä suuren määrän hajusteita ja jalokiviä.
Perimätiedon mukaan Saban kuningattaren toinen jalka oli epämuodostunut, ja taiteessa se kuvattiin karvaisena kampurajalkana, hevosen kaviona tai hanhenjalkana. Juutalaisen legendan mukaan kuningas Salomo rakastui kuningattareen vaikka olikin nähnyt jalan kun kuningatar saapui Salomon temppeliin lasisen lattian yli. Legendan mukaan Salomon ja Saban kuningattaren rakkaussuhteesta syntyi Babylonian hallitsija Nebukadnessar.
Kristillisissä legendoissa Saban kuningattaren kerrotaan saaneen Kristuksesta profeetallisen näyn Kidron-joella. Islamissa Saban kuningatar kuvataan Allahin palvojaksi. Etiopian Kuninkaiden kunniassa kuvattu kuningatar Makeda on mahdollisesti Saban kuningatar. Hänet liitetään Etiopian ensimmäisen kuningaskunnan syntyvaiheisiin, kun hänen pojastaan Menelikistä tulee Etiopian salomonilaisen hallitsijahuoneen perustaja. Etiopialaisen historiantulkinnan mukaan kuningatar olisi hallinnut Aksumissa.
Myöhemmässä taiteessa Saban kuningatar on samastettu Jobin kirjassa mainittuun Lilit-kuningattareen.
Saban kuningatar muuntui aikojen saatossa salaperäiseksi legendaksi, naiseksi jonka tenhoon ja viehätysvoimaan moni mies lankesi. Hänet on kuvattu taiteessa, elokuvissa ja runoudessa eksoottisen kauniiksi viettelijättäreksi.