stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yllytyshullut

| Yllytyshullut |
| --- | --- |
Kestoaika:  50 minuuttia
Pääosissa:  Teresa De Rita-Cavlek Anu Harkki Arttu Harkki
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Nelonen
Esitetty:  syyskuu 1998 – 19. lokakuuta 2003
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Nordisk Film & TV
Aiheesta muualla
Elonet
Yllytyshullut oli Nelosella syyskuusta 1998 lokakuuhun 2003 asti  esitetty television kilpailuohjelmasarja. Sitä juonsivat Teresa De Rita-Cavlek ja Arttu Harkki. Ennen De Rita-Cavlekia naisjuontajana toimi Anu Harkki. Turvapäällikkönä toimi pastori Reijo Kontio. Sarja on suomalainen versio alkuperäisestä Who Dares Wins -sarjasta, jota näytettiin ensimmäisen kerran Australiassa vuonna 1996. Suomalaisessa versiossa nähdään myös temppuja alkuperäisestä sarjasta.
Ohjelma jakautuu kahteen erilaiseen osioon. Toisessa kilpailuun tämän tietämättä ilmoitettu kilpailija joutuu suoriutumaan vaaralliselta tuntuvasta rohkeutta vaativasta tehtävästä. Jos se onnistuu, hän saa kaukomatkan. Tehtävät voivat vaatia esimerkiksi kiipeilyä korkeassa rakennuksessa. Jos kilpailija epäonnistuu, juontaja joutuu yrittämään samaa temppua. Jos hänkin epäonnistuu, saa samaa yrittänyt kilpailija kaukomatkan omasta epäonnistumisestaan huolimatta.
Toisessa osiossa juontajat yllyttävät ihmisiä kadulla pientä rahapalkkiota vastaan suoriutumaan annetusta tehtävästä, joka saattaa olla esimerkiksi vastenmieliseltä tuntuvan eläimen tai muun aineen syömistä.
Sarjan tuottamisesta vastasi Nordisk Film & TV.
Parodioita

Huuliveikot - viihdesarjassa esitetään parodisia sketsejä Yllytyshulluista, nimellä "Yllärihullut"
Ansa ja Oiva -sarjan jaksoissa, joissa Ansa ja Oiva omistavat tv-aseman, yksi tuon tv-aseman ohjelmista on Yllätyshullut.
Aiheesta muualla

Yllytyshullut Jimin kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Örekilsälven

| Örekilsälven |
| --- | --- |

Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Ruotsi
Läänit:  Länsi-Götanmaa
Maakunnat:  Dalsland, Bohuslän
Kunnat:  Munkedal
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Örekilsälvenin vesistö
Pinta-ala:  1 340,2 km²  
Järvisyys:  4 % 
Pääuoman pituus:  90 km 
Joen uoman kohteita
Laskupaikka:  Kvistöm, Munkedal
 :  58.4374°N, 11.6831°E
Mittaustietoja
Laskukorkeus:  0 m
Pituus:  70  km
Keskiylivirtaama:  157 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  24,2 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  2,75 m³/s (MNQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Örekilsälven tai myös Kvistrumså  on Ruotsissa Länsi-Götanmaan läänissä virtaava 90 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Örekilsälvenin vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 1 340 neliökilometriä ja se laskee Pohjanmeren Skagerrakiin Gullmarniin Munkedalin keskustaajamassa.
Vesivoimaa

Joessa on yksi Torpin vesivoimalaitos, joka tuottaa sähköä 0,8 megawattin teholla noin 2,5 gigawattituntia vuodessa.
Käännös suomeksi
Yllämme giljotiini

| Yllämme giljotiini> Reign of Terror |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Anthony Mann
Käsikirjoittaja:   Aeneas MacKenzie  Philip Yordan 
Tuottaja:  William Cameron Menzies
Säveltäjä:  Sol Kaplan
Kuvaaja:  John Alton
Leikkaaja:  Fred Allen
Pääosat:   Robert Cummings  Richard Basehart 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Eagle-Lion Films
Levittäjä:  Eagle-Lion Films Netflix
Ensi-ilta:  1949, Suomessa 1950
Kesto:  89 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yllämme giljotiini (Reign of Terror tai Black Book) on Anthony Mannin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1949. Sen tarina sijoittuu Ranskan vallankumouksen niin sanottuun terrorin aikaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Robert Cummings  | … |  Charles d’Aubigny   |
|  Richard Basehart  | … |  Maximilien Robespierre   |
|  Richard Hart  | … |  François Barras   |
|  Arlene Dahl  | … |  Madelon   |
|  Arnold Moss  | … |  Fouché   |
|  Norman Lloyd  | … |  Tallien   |
|  Charles McGraw  | … |  kersantti   |
|  Beulah Bondi  | … |  isoäiti Blanchard, nainen joka piilottaa D’Aubignyn ja Madelonin maataloonsa   |
|  Jess Barker  | … |  Saint-Just   |
Aiheesta muualla

Yllämme giljotiini Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Reign of Terror (film)
Käännös suomeksi
Üöhee Bülüü

| Үөһээ Бүлүү  Верхневилюйск |
| --- | --- |

Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Sahan tasavalta
Piiri:  Verhneviljuiskin ulus
Linnoitus perustettu:  1637  
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  Maalaiskunta (nasleg)
 – kylähallinnon johtaja:  Pavel Ionovitš Lvov 
Väkiluku (2001):  7 100
Aikavyöhyke:  UTC+9 (MSK+6)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Üöhee Bülüü (jak. Үөһээ Бүлүү) eli Verhneviljuisk (ven. Верхневилюйск) on maalaiskunta (nasleg) ja sen keskuskylä Verhneviljuiskin ulusin keskiosassa, Sahan tasavallan pohjoisosassa, Venäjällä. Verhneviljuisk on Verhneviljuiskin ulusin eli piirin hallinnollinen keskus. Se sijaitsee Viljuin varrella 677 kilometrin päässä tasavallan pääkaupungista Jakutskista länteen.
Asukasluvun kehitys

6 300 (1989)
7 100 (2001)
Young Liberals of Canada

| Young Liberals of Canada> Jeunes libéraux du Canada |
| --- | --- |
  
  
Perustettu:  1936
Puheenjohtaja:  David Hickey 
Pääsihteeri:  James Christie 
Toimisto:  Ottawa, Ontario
Kansainväliset jäsenyydet:  IFLRY
Kotisivu:  youngliberals.liberal.ca
Infobox OKNimi-testi OK: 
Young Liberals of Canada (ran. Jeunes libéraux du Canada, lyh. YLC / JLC) on Kanadan liberaalipuolueen nuorisojärjestö.
Jäseneksi voivat liittyä 14–25 -vuotiaat. Järjestö on kaksikielinen ja sen varapuheenjohtajat edustavat sekä englannin- että ranskankielisiä jäseniä.
YLC:lla on piirejä jokaisessa provinssissa, joiden alaisuudessa toimii paikallisia järjestöjä sekä yliopistoihin keskittyviä opiskelijajärjestöjä (eng. Campus Clubs).
Kanadan entinen pääministeri ja konservatiivisen puolueen puheenjohtaja Stephen Harper on nuoruudessaan ollut YLC:n opiskelijajärjestön jäsen silloisen liberaalin pääministerin Pierre Trudeaun innoittamana.
Toiminta ja kannanottoja

YLC suhtautuu myönteisesti mm. samaa sukupuolta olevien avioliittoon ja kannabiksen laillistamiseen.
Nuorisojärjestö on ajanut mm. äänestysikärajan laskemisen 16 (nykyinen ikäraja 18).
Se vaatii myös prostituution dekriminalisointia. YLC toi aloitteen liberaalipuolueen puoluekokoukseen 2019, jossa Justin Trudeau kehui järjestöä rohkeasta aloitteesta, muttei ottanut siihen suoraan kantaa..
Vuonna 2014 YLC arvosteli Kanadan veripalvelua vanhanaikaisesta ja syrjivästä käytännöstä, joka kielsi miehiä luovuttamasta verta viiden vuoden ajan, mikäli näillä oli ollut seksisuhde toisen miehen kanssa. Nykyinen karenssiaika näissä tapauksissa on kolme kuukautta.
Syyskuussa 2018 liberaalipuolueen Ontarion kampanjapäällikkö David Harle arvioi, miksi nuorten poliittinen osallistuminen on vähäistä: "ei heitä kiinnosta – – suurin osa nuorisosta elää nuorten elämää eikä politiikka kiinnosta heitä". YLC:n Ontarion piirin aktiivit tyrmäsivät Harlen kommentit tuoden esille, että puoluetoimistoilla ja parlamentissa on töissä paljon nimenomaan nuoria. Harle päätyi pahoittelemaan sanomisiaan ja myönsi kommenttinsa olleen "laiska yleistys"..
119. laivue (RAF)

119. laivue oli Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lentolaivue Toisessa maailmansodassa.
Laivue muodostettiin G-lentueesta 13. maaliskuuta 1941 kalustonaan C- ja G-luokkien lentoveneet. Huhtikuussa 1942 vanhentuneiden Imperial Airwaysin koneiden tultua lentokelvottomiksi laivue määrättiin PBY Catalina -koneiden siirtoyksiköksi Lough Erneen. Laivue muodostettiin uudelleen Pembroken telakalla loppu vuodesta 1942 kalustonaan Short Sunderland MKII ja MkIII -koneet ja lakkautettiin 17. huhtikuuta 1943.
102 Miriam

| 102 Miriam> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjät:  Christian Heinrich Friedrich Peters
Löytöaika:  22. elokuuta 1868
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  2,663 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  1,993 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  3,333 AU
Eksentrisyys:  0,252
Kiertoaika Auringon ympäri:  1587,31 päivää (4,35 vuotta)
Keskiratanopeus:  15,789 km/s
Inklinaatio:  5,179
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  83,0 km
Pyörähdysaika:  23,613 h
Absoluuttinen kirkkaus:  9,26
Albedo:  0,0507
Asteroidiluokka:  C
102 Miriam on keskikokoinen ja hyvin tumma päävyöhykkeen asteroidi, joka kuuluu P-luokkaan. Sen löysi Christian Heinrich Friedrich Peters 22. elokuuta 1868. Asteroidi nimettiin Mirjamin, Vanhan testamentin henkilön ja Mooseksen siskon, mukaan. Tämä aiheutti hämmennystä, sillä asteroidit oli aina ennen nimetty mytologisten hahmojen mukaan.
Åslaug Haga

| Åslaug Haga |
| --- | --- |
 Haga vuonna 2017.
Norjan öljy- ja energiaministeri
 Stoltenbergin II hallitus 21. syyskuuta 2007 – 20. kesäkuuta 2008  
Edeltäjä:  Odd Roger Enoksen
Seuraaja:  Terje Riis-Johansen
Norjan kunta- ja alueministeri
 Stoltenbergin II hallitus 17. lokakuuta 2005 – 21. syyskuuta 2007  
Edeltäjä:  Erna Solberg
Seuraaja:  Magnhild Meltveit Kleppa
Norjan kulttuuriministeri
 Bondevikin I hallitus 8. lokakuuta 1999 – 17. maaliskuuta 2000  
Edeltäjä:  Anne Enger Lahnstein
Seuraaja:  Ellen Horn
Keskustapuolueen puheenjohtaja
 2003–2008  
Edeltäjä:  Odd Roger Enoksen
Seuraaja:  Liv Signe Navarsete
Suurkäräjäedustaja
 Akershusin vaalipiiri 2001–2009  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Åslaug Marie Haga
Syntynyt: 21. lokakuuta 1959 (ikä 64) Nes, Norja
Ammatti:  diplomaatti, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Keskustapuolue
Koulutus:  Oslon yliopisto
Åslaug Marie Haga (21. lokakuuta 1959 Nes) on norjalainen diplomaatti ja poliitikko. Hänet istui suurkäräjillä vuosina 2001–2009 ja  toimi Norjan kulttuuriministerinä 1999–2000, kunta- ja alueministerinä 2005–2007 sekä öljy- ja energiaministerinä 2007–2008. Hän oli keskustapuolueen puheenjohtaja vuosina 2003–2008.
Ura

Haga opiskeli valtio-oppia Oslon yliopistossa ja aloitti harjoittelijana Norjan ulkoministeriössä vuonna 1985, jossa hän työskenteli lähes 15 vuotta eri asemissa, muun muassa YK-lähetystössä New Yorkissa sekä kehitysapuministeri Tom Vraalsenin sihteerinä. Politiikkaan hän lähti paikallisvaaleissa vuonna 1995, jolloin hänet valittiin Åsin kunnanvaltuustoon. Vuonna 1997 hänestä tuli keskustapuolueen valtiosihteeri ulkoministeriöön, jossa hän joutui vaikeaan asemaan tasapainoillessaan hallitusohjelmaan kirjatun mahdollisen EU-jäsenyyden ja oman puolueensa EU-jäsenyyden vastaisen kannan välillä. Huolimatta muun muassa puolueen nuorisojärjestön Hagaa vastaan kohdistuneesta kampanjasta hänet valittiin puolueen toiseksi varapuheenjohtajaksi vuonna 1999.
Haga työskenteli joitakin kuukausia valtiosihteerinä pääministerin kansliassa ennen kuin hänet valittiin kulttuuriministeriksi yllättäen eronneen Anne Enger Lahnsteinin tilalle. Hän ehti toimia tehtävässä vain puolisen vuotta ennen hallituksen kaatumista, mutta nousi sen ansiosta tunnetuksi poliitikoksi. Vuonna 2001 hänet valittiin keskustapuolueen ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi ja hän myös pääsi niukasti suurkäräjille. Ulkopoliittisen kokemuksensa avulla hän haastoi istuvaa hallitusta muun muassa Irakin sodasta ja WTO-neuvotteluista. Vuonna 2003 Haga nousi puolueensa puheenjohtajaksi.
Puheenjohtajana Haga asettui ajamaan perinteistä keskustapuolueen politiikkaa: EU-vastaisuutta ja alueiden tukemista. Vuoden 2005 suurkäräjävaalien alla hän lähestyi työväenpuoluetta ja sosialistista vasemmistopuoluetta. Puolueet saivat yhdessä enemmistön ja muodostivat hallituksen, jossa hänestä tuli kunta- ja alueministeri. Syksyllä 2007 hän siirtyi öljy- ja energiaministeriksi.
Haga joutui jättämään puheenjohtajuuden kesällä 2008 yksityiselämäänsä liittyvien paljastusten vuoksi – hän oli rakennuttanut mökilleen luvattoman laiturin ja vuokrannut kesäpaikkansa aittaa lainvastaisesti.
Haga siirtyi politiikasta työnantajajärjestö Norsk Industrin palvelukseen ja on sen jälkeen työskennellyt johtotehtävissä eri yrityksissä ja järjestöissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Åslaug Haga Wikimedia Commonsissa
Åslaug Haga Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Odd Roger Enoksen | Norjan keskustapuolueen puheenjohtaja 2003–2008 | Seuraaja: Liv Signe Navarsete |
Hällbybrunn

| Hällbybrunn |
| --- | --- |

 Hällbybrunn
 Koordinaatit: 59°23′36″N, 16°25′25″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Södermanlandin lääni
Maakunta:  Södermanland
Kunta:  Eskilstuna
Väkiluku (2021):  3 394
Hällbybrunn on taajama Eskilstunan kunnassa Södermanlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 3 394 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hällbybrunn Wikimedia Commonsissa
Hållsta

| Hållsta |
| --- | --- |

 Hållsta
 Koordinaatit: 59°17′37″N, 16°27′14″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Södermanlandin lääni
Maakunta:  Södermanland
Kunta:  Eskilstuna
Väkiluku (2021):  888
Hållsta on taajama Eskilstunan kunnassa Södermanlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 888 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hållsta Wikimedia Commonsissa
65 Cybele

| 65 Cybele |
| --- | --- |
 Valokäyrämittausten avulla luotu kolmiulotteinen malli Cybelestä.
Löytäminen
Löytäjät:  Ernst Wilhelm Tempel
Löytöaika:  8.3.1861
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  5135990 km 3,433 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  4596540 km 3.073 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  5675440 km 3,794 AU
Eksentrisyys:  0,105
Kiertoaika Auringon ympäri:  6,36 vuotta
Keskiratanopeus:  16,03 km/s
Inklinaatio:  3,548°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  237,3 km
Massa:  1,4 × 1019 kg 
Putoamiskiihtyvyys pinnalla:  0,0663 m/s2
Albedo:  0,071
Pakonopeus:  0,1255 km/s
Asteroidiluokka:  C
65 Cybele on Marsin ja Jupiterin välisen asteroidivyöhykkeen  ulommalla puoliskolla kiertävä suuri asteroidi, jonka läpimitta on noin 237,3 kilometriä IRAS-satelliitin mittausten mukaan. Aikaisempi arvio oli 230 km.
Asteroidin massa on 1,4×10E19 kg.
Asteroidin keskietäisyys on 3,073 AU ja se kiertää 1:2 resonanssissa Jupiterin kanssa kiertoajan ollessa 6,36 vuotta.
Kjulaås

| Kjulaås |
| --- | --- |
 Kjulan kirkko
 Kjulaås
 Koordinaatit: 59°23′19″N, 16°40′40″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Södermanlandin lääni
Maakunta:  Södermanland
Kunta:  Eskilstuna
Väkiluku (2021):  956
Kjulaås on taajama Eskilstunan kunnassa Södermanlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 956 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kjulaås Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain 1. jalkaväkidivisioona

| 1>  jalkaväkidivisioona  1st Infantry Division |
| --- | --- |
 1. jalkaväkidivisioonan tunnus
Toiminnassa:  24. toukokuuta 1917 -
Valtio:  Yhdysvallat
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Koko:  Divisioona
Tukikohta:  Fort Riley
Motto:  "Ei liian vaikeaa tehtävää, ei liian suurta uhrausta - Velvollisuus ennen kaikkea"
Värit:  Punainen ja sininen
Marssi:  The Big Red One Song
Maskotti:  Rags, 1917-1936
Sodat ja taistelut:  Ensimmäinen maailmansota,  Toinen maailmansota,   Vietnamin sota,   Persianlahden sota,   Irakin sota
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Prikaatinkenraali Perry L. Wiggins (17. heinäkuuta 2008 lähtien)
Tunnettuja komentajia:  Theodore Roosevelt Jr.
Yhdysvaltain 1. jalkaväkidivisioona (eng. 1st Infantry Division, lempinimiltään The Big Red One ja The Fighting First)  on Yhdysvaltain armeijan vanhin divisioona. Se on ollut toiminnassa perustamisestaan 1917 lähtien.
Historia

The First Expeditionary Division (Ensimmäinen siirtodivisioona) perustettiin 24. toukokuuta 1917. Sen ensimmäiseksi komentajaksi tuli prikaatikenraali William L. Sibert, joka organisoi divisioonan eri puolilta Yhdysvaltoja New Yorkiin saapuneista yksiköistä. Alkuperäinen järjestys ja varustus koostui kahdesta jalkaväkiprikaatista, joihin molempiin kuului kaksi rykmenttiä, pioneeripataljoona, viestipataljoona, raskaasta kranaatinheitinpatterista, kolmesta kenttätykistörykmentistä koostuvasta kenttätykistöprikaatista, yhdestä ilmalaivueesta ja täydennysprikaatista. Yksikön kokonaisvahvuus oli 18 919 upseeria ja rivimiestä. Tuleva kenraali George S. Patton toimi tuolloin päämajan komendanttina ja järjesteli divisioonan siirtoa Ranskaan.
Historia > Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäiset yksiköt laivattiin New Yorkista ja Hobokenista, New Jerseystä 14. kesäkuuta 1917. Vuoden loppuun mennessä loput divisioonasta laivattiin St. Nazaireen Ranskaan tai Liverpooliin Isoon-Britanniaan. Englantiin viedyt joukot siirrettiin lyhyen tauon jälkeen Le Havreen ja viimeinen yksikkö saapui St. Nazaireen 22. joulukuuta. Ranskaan saapuneet joukot koottiin harjoitusalueella Gondrecourtissa lukuun ottamatta tykistöä, joka oli Le Valdahonissa.
Yhdysvaltain itsenäisyyspäivänä 4. heinäkuuta 1917, 16. jalkaväkirykmentin 2. pataljoona järjesti Pariisin läpi kulkeneen paraatin lujittaakseen ranskalaisten heikentynyttä taistelutahtoa. La Fayetten haudalla yksi siirtojoukkojen johtajan John J. Pershingin esikuntaupseereista lausui Yhdysvalloissa tunnetun lauseen: "Lafayette, olemme saapuneet!". 8. elokuuta 1917 yksikköä vahvennettiin ja sen kooksi tuli 27 120 upseeria ja miestä.
Aamulla 23. lokakuuta ensimmäinen amerikkalainen tykistön kranaatti ammuttiin kohti saksalaisten linjoja. Kaksi päivää myöhemmin divisioona kärsi ensimmäiset tappionsa.
Viimeisen sotavuoden 1918 huhtikuuhun mennessä uutta taistelutaktiikkaa soveltaneet saksalaiset olivat edenneet nopeasti vain 64 kilometrin päähän Pariisista. Vastatoimena hyökkäykselle divisioona siirrettiin Picardyn sektorille tukemaan väsynyttä ranskalaista 1. armeijaa. Divisioona asettui saksalaisten valtaaman Cantignyn kylän edustalle. 28. jalkaväkirykmentti hyökkäsi kylään ja valtasi sen 45 minuutissa keräten 250 sotavankia. Rykmentti sai sen johdosta lempinimen "Cantignyn mustat leijonat".
Heinäkuussa 1918 divisioona valtasi Soissonsin. Voitto saavutettiin raskaasti, sillä yksikkö menetti 700 miestä kaatuneina ja haavoittuneina. Syyskuussa divisioona auttoi tasoittamaan pullistuman rintamassa St. Mihielin kohdalla. Viimeisen taistelunsa se kävi Meuse-Argonnen metsässä, jossa se eteni seitsemän kilometriä voittaen osia kahdeksasta saksalaisesta divisioonasta. Rauha koitti kesken taistelun tulitauon alkaessa 11. marraskuuta 1918. Tuolloin divisioona oli edennyt Sedaniin amerikkalaisista divisioonista pisimmälle edenneenä. Se oli myös ensimmäinen, joka ylitti Reinjoen miehitettyyn Saksaan. Sodan loppuun mennessä 1. jalkaväkidivisioona oli kärsinyt tappioita 22 668 kaatuneina, kadonneina ja haavoittuneina. Sen riveissä palvelleista viidelle myönnettiin kongressin kunniamerkki.
Divisioonan maskottikoira oli sekarotuinen terrieri Rags, jonka divisioona adoptoi vuonna 1917 sen kuolemaan vuonna 1936 asti. Rags teki maineikkaan uroteon sotakoirana Argonnen taistelun aikana, kun se vei tärkeän viestin huolimatta kaasuhyökkäyksestä ja tykkitulesta.
Sotien välinen aika

Divisioona palasi Yhdysvaltoihin syyskuussa 1919 ja sen varustusta ja miesmäärää vähennettiin rauhanajan yksikölle sopivaksi. Se rupesi varustautumaan mahdollista toiseen maailmansotaan osallistumista varten vuoden 1939 lopulla. Divisioonaa vahvistettiin miesmääräisesti, siihen lisättiin uusia rykmenttejä ja pataljoonia sekä pienempiä osastoja.
Toinen maailmansota

The Big Red One nousi maihin Vichyn Ranskan hallitseman Algerian Oranissa 8. marraskuuta 1942 osana operaatio Soihtua. Osia divisioonasta oli mukana Tunisian valtaamiseksi käydyissä taisteluissa vuoden 1943 alkupuolen aikana.
Divisioona otti osaa Operaatio Huskyyn, liittoutuneiden maihinnousuun Sisiliaan ja saaren valtaamiseen. Yksikkö nousi maihin Gelassa, jossa parhaiten linnoittautuneet saksalaiset joukot tarjosivat sille kiivaan vastarinnan. Onnistuneen maihinnousun jälkeen divisioona eteni hitaasti Sisilian vuoriston yli yhdessä 45. jalkaväkidivisioonan kanssa. Troinan vuoristokaupungissa se joutui raskaaseen taisteluun saksalaisia joukkoja vastaan. Osa yksiköistä menetti yli puolet vahvuudestaan divisioonan hyökätessä kaupunkiin.
Kun Sisilian valtaaminen oli ohi, divisioona siirrettiin Englantiin valmistautumaan Normandian maihinnousuun, joka koitti kesäkuun 6. päivän aamuna 1944. Yksikkö nousi maihin Omaha-rantalohkolla, jossa vastarinta oli raskaimmasta päästä koko operaatiossa. Osa yksiköistä menetti 30 prosenttia tappioina ensimmäisen tunnin aikana. Omaha Beachilta päästyään divisioona varmisti osaltaan Normandian sillanpääaseman valtaamalla Formignyn ja Chaumontin. Se mursi saksalaisrintaman St. Lossa ja hyökkäsi Marignyyn 27. heinäkuuta 1944. Yksikkö ei saanut lepoa, vaan eteni Ranskan halki hyökäten jatkuvasti ja tavoitti Saksan rajan Aachenissa syyskuussa. Divisioona saartoi kaupungin ja valtasi sen suoralla hyökkäyksellä 21. lokakuuta. The Big Red One jatkoi hyökkäämistä Aachenista itään Hurtgenin metsän kautta Rurjoelle. Joulukuun alussa se siirrettiin lepäämään ensimmäisen kerran kuuden kuukauden taistelemisen jälkeen. Lepo jäi lyhyeksi, sillä saksalaiset aloittivat viimeisen suuren offensiivinsa, joka tunnetaan nimellä Ardennien taistelu. Yksikkö taisteli vuodenvaihteen yli tammikuun loppuun ja auttoi osaltaan torjumaan vihollisen suurhyökkäyksen. Helmikuun lopulla divisioona eteni Rurjoen yli, mursi Siegfried-linjan ja eteni Reinjoelle. Se ylitti joen Remagenin sillan kautta ja mursi itsensä sillanpääasemasta osallistuakseen Ruhrin alueen saksalaisten joukkojen piirittämiseen. Divisioona valtasi Paderbornin, eteni Harz-vuorten yli ja oli sodan loppuessa Tšekkoslovakiassa.
Kylmä sota

Pian sodan päättymisen jälkeen entisten liittolaisten välit viilenivät nopeasti. Eurooppa jakautui kahteen osaan, länsiliittoutuneiden miehittämään länteen ja kommunististen maiden itäblokkiin, jota hallitsi käytännössä Neuvostoliitto.
Kylmä sota > 1945-1955

Korean sodan aikana divisioona oli osa liittoutuneiden miehitysjoukkoja Länsi-Saksassa vartioimassa rautaesiripun läntistä puolta. Divisioona oli vastuussa Nürnbergin sotarikosoikeudenkäyntien vartioinnista ja saattoi seitsemän sotarikollista kärsimään tuomiotaan Spandaun vankilaan Berliiniin. Divisioona siirrettiin takaisin Yhdysvaltoihin 1955.
Kylmä sota > 1955-1965

Divisioona perusti päämajansa Fort Rileyyn, Kansasiin. Berliinin muurin rakentamisen aiheuttaman kriisin aikoihin 1962 ja 1963 osia divisioonasta käytettiin Berliinissä vahvistamassa paikalla olevaa miehitystä.
Kylmä sota > 1955-1965 > Vietnam

Divisioona osallistui Vietnamin sotaan vuosina 1965-1970. Joukot saapuivat Vietnamiin heinäkuussa 1965 ja kahden viikon kuluessa se jo osallistui ensimmäisiin operaatioihinsa. Vuoden loppuun mennessä se oli ollut mukana kolmessa suuressa sotilasoperaatiossa: Humpissa, Bushmaster I:ssa ja Bushmaster II:ssa.
Vuoden 1966 alussa divisioona osallistui operaatio Marauderiin, operaatio Crimp II:n ja operaatio Rolling Stoneen. Kesällä seurasivat Ap Tau On, Srok Dongin ja Minh Tranhin tien taistelut. Marraskuussa se oli mukana operaatio Attleborossa.
Vuonna 1967 seurasivat operaatio Cedar Falls, operaatio Junction City, operaatio Manhattan ja operaatio Shenandoah II. Lokakuun 17. divisioona kärsi tappioina 58 kaatunutta Ong Thanhin taistelussa.
Viet Kongin Tet-hyökkäys alkoi 30. tammikuuta 1968. Divisioona suojeli tuolloin Tan Son Nhutin lentotukikohtaa. Maaliskuussa divisioona otti osaa operaatio Quyet Thangiin ja huhtikuussa koko konfliktin suurimpaan operaatioon: Toan Thangiin. 13. syyskuuta divisioona menetti komentajansa kenraalimajuri Waren, jonka helikopteri ammuttiin alas. Tilalle astui aiempi varakomentaja kenraalimajuri Orwin C. Talbott.
Vuoden 1969 alkupuoliskon divisioona suoritti aggressiivista tiedustelua ja väijytys-operaatioita, ja oli mukana operaatio Atlas Wedgessa. Loppuvuonna se oli mukana Dong Tien-operaatioissa, joiden tarkoitus oli antaa Etelä-Vietnamin joukoille aktiivisempi osa taisteluissa. Vuoden lopulla divisioona otti osaa "Thunder Roadin" taisteluihin.
Tammikuussa 1970 ilmoitettiin divisioonan siirtyvän takaisin Fort Rileyyn.