stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stardew Valley

| Stardew Valley |
| --- | --- |

Kehittäjä:  ConcernedApe
Julkaisija:  Chucklefish Games
Jakelija:  Steam, GOG.com, Humble Store, Nintendo eShop, PlayStation Store, Microsoft Store, Google Play ja App Store
Pelimoottori:  MonoGame, Reason ja paint.net
Julkaistu:  26. helmikuuta 2016
Lajityyppi:  Simulaatiopeli
Pelimuoto:  Yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: 10 vuotta tai vanhempi  PEGI 12  USK 6 ja USK 6 
Alusta:  Windows, OS X, Linux
Lisenssi:  Suljettu lisenssi
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu, digitaalinen lataus, optinen levy ja pelimoduuli
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Maatila Stardew Valleyssa
Stardew Valley on indie-viljelysimulaatiovideopeli, jonka on kehittänyt ConcernedApe ja julkaissut Chucklefish. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille helmikuussa 2016, ja OS X, Linux, PlayStation 4, Wii U ja Xbox One -versiot oli tarkoitus julkaista myöhemmin samana vuonna, Nintendo Switch -versio sai julkaisunsa vuotta myöhemmin. Stardew Valleyn kehittäjä Eric Barone oli suuri Harvest Moon -pelisarjan fani, joka aikoi alun perin tehdä pelkän Harvest Moon -kopion ohjelmointitaitojaan kehittääkseen ja saadakseen pelistä PC-version. Loppujen lopuksi syntyi kuitenkin Stardew Valley.
Stardew Valleyssa pelaaja pelaa hahmolla, joka muuttaa isoisältään perimälle maatilalle paetakseen masentavaa toimistotyötä. Pelissä raivataan viljelymaata, istutetaan kasveja, kasvatetaan kotieläimiä, valmistetaan tuotteita, kaivetaan malmeja ja harjoitetaan sosiaalista toimintaa, kuten parisuhteita, eri Pelican-town-kylän asukkaiden kanssa, ja samalla pelaaja tienaa rahaa laajentaakseen maatilaansa. Peli on avoin, joten pelaaja voi tehdä mitä haluaa.
Stardew Valley sai myönteisen vastaanoton kriitikoilta julkaisun jälkeen ja oli Steam-pelipalvelun myydyin peli muutaman ensimmäisen kuukauden aikana julkaisun jälkeen. Sitä myytiin lähes 400 000 kopiota julkaisun jälkeisten 12 päivän aikana, ja huhtikuuhun 2017 mennessä sitä oli myyty jo yli kymmenen miljoonaa kopiota.
Pelaaminen

Pelin alussa pelaaja luo hahmon, joka perii isoisältään Pelican Town -nimisessä kylässä sijaitsevan tontin ja pienen talon. Pelaaja voi valita usean eri tontin väliltä, joista kukin tuo peliin eri etuja ja rasitteita. Aluksi maatila on kasvanut täyteen puita, kiviä ja rikkaruohoja, joita pelaajan täytyy siivota aloittaakseen maatilatoiminnan. Pelaaja voi tilallaan viljellä maata, kasvattaa kotieläimiä ja rakentaa sekä laajentaa maatilan rakennuksia. Pelaaja voi ansaita rahaa joko myymällä maatilallaan kasvattamia tai muualta saamiaan tuotteita tai suorittamalla kyläläisten antamia tehtäviä.
Pelaaja voi myös keskustella kylän asukkaiden kanssa ja vaikuttaa suhteisiinsa kyläläisten kanssa antamalla heille lahjoja. Joidenkin kyläläisten kanssa pelaaja voi alkaa jopa parisuhteeseen tai mennä naimisiin. Jos pelaaja menee naimisiin kyläläisen kanssa, tämä muuttaa pelaajan maatilalle ja auttaa häntä tilan töissä. Pelissä voi myös kalastaa, laittaa ruokaa ja valmistaa tuotteita sekä seikkailla kylän kaivoksessa, jossa pelaaja voi etsiä aarteita ja taistella hirviöitä vastaan.
Kylässä on myös monitoimitalo, johon pelaaja voi tuoda materiaaleja ja koota paketteja (bundles). Kukin paketti koostuu tietynlaisista materiaaleista, kuten kaloista tai vihanneksista. Pelaaja saa palkintoja pakettien kokoamisesta tavaroita sekä uusia toimintoja ja alueita pelissä.
Kaikki toiminnot pelissä vaikuttavat pelihahmon terveyteen ja energiatasoon. Jos pelaaja käyttää energiavaransa loppuun maatilan ulkopuolella, hän joutuu maksamaan 10 prosenttia rahavaroistaan, kuitenkin enintään 1000 kultaa, ja palaamaan takaisin kotiinsa. Peli jatkuu seuraavan päivän aamusta. Jos pelihahmon terveys laskee liian alas, pelaaja menettää suurimman osan pelihahmon energiasta sekä satunnaisia tavaroita ja rahaa. Pelissä on myös kello, jonka mukaan vuorokaudenajat vaihtuvat ja 28-päiväiset vuodenajat. Pelaaja voi viljellä eri vuodenaikoina vain tietynlaisia kasveja, paitsi kasvihuoneen saatuaan pelaaja voi kasvattaa siellä mitä kasveja tahansa vuodenajasta riippumatta. Pelillä ei ole varsinaista loppua.
Käännös suomeksi
Wexi Korhonen

Wexi Korhonen (oik. Veikko Johannes Korhonen, s. 9. lokakuuta 1949 Kuopio) on suomalainen kirjailija, joka asuu Tampereella.
Korhonen kirjoitti ylioppilaaksi 1989; hän oli valmistunut teknikoksi jo 1972. Hän työskenteli 70-80 -luvuilla vaatetusteollisuudessa. Myöhemmin hän omistautui täysin kirjoittajaksi. Hänellä oli 90-luvulla pitkä ura mainoisalalla copy-writer-työssä. Hän teki silloin myös toimittajantöitä. Ammattinsa lisäksi Korhonen mainitsee harrastuksenaan laskuvarjourheilun. Wexi Korhonen on harrastanut ilmailua yli 50 vuotta. Hän aloitti purjelentopoikana, mutta sen jälkeen hän omistautui täysin laskuvarjourheiluun. Hänellä on laskuvarjo-urheilun henkilökohtaisessa tarkkuushypyssä useita SM- ja PM-kultamitaleja.
Korhonen kirjoitti ensimmäisen kirjansa Sky Divers – Tappajat taivaalta vuonna 1984. Korhonen on eläkkeellä ja on asunut Espanjan Fuengirolassa, mutta nykyään Wexi Korhonen asuu Tampereella. Toiminnallisuus on hänen teostensa tavaramerkkejä. Usean kirjan päähenkilönä on Kari Salo. Korhosen dekkarien maisemaa ovat Tampere ja sen muutamat lähikunnat. Tampereen kaupunginosista tapahtumapaikkoja ovat esimerkiksi Pispala, Kauppi sekä Tahmela. Teoksissa Kari Salo seikkailee myös Suomen rajojen ulkopuolella mm. Virossa.
Korhonen on naimaton eikä hänellä ole lapsia.
Tuotanto

Sky Divers: tappajat taivaalta.  WSOY, 1984.  ISBN 951-0-12600-4
Viimeinen sukellus.  Gummerus, 1989.  ISBN 951-20-3482-4
Tampereen Laskuvarjokerho - 25 vuotta.  Tampereen laskuvarjokerho, 1993.  ISBN 952-90-5078-X
Escape From Hemingway's way - Kujanjuoksu Keniassa.  Tampere:  WJK-Poetry, 2011.  ISBN 978-952-67607-0-4
Tuotanto > Kari Salo -sarja

Kiusaksi kuiskattu murha.  Gummerus, 1999.
Kuka pelkää kuolemaa.  Gummerus, 2000.
Pahempi kuin murha.  Gummerus, 2001.  ISBN 951-20-5940-1
Tunnustus tai kuolema.  Gummerus, 2002.  ISBN 951-20-6184-8
Perintönä murha.  Gummerus, 2003.  ISBN 951-20-6410-3
Kuoleman kuva.  Gummerus, 2004.  ISBN 951-20-6581-9
Murhakoodi.  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-6980-6
Pystyyn kuollut.  Revontuli, 2016.  ISBN 978-952-6665-72-6
Aiheesta muualla

Tampereen kaupunginkirjasto - pirkanmaalaista kaunokirjallisuutta: Wexi Korhonen
Wexi Korhosen sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin kaupunginkirjaston esittely Korhosesta[vanhentunut linkki]
Wexi Korhonen Sanojen ajassa (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
Redeemer-yliopisto

| Redeemer-yliopisto> Redeemer University |
| --- | --- |

Motto:  Agnus Dei Omnium Rex
Perustettu:  1982
Sijainti:  Ancaster, Ontario  Kanada
Sivusto:  https://www.redeemer.ca/
Redeemer-yliopisto (engl. Redeemer University, lyh. RU) on Kanadan Ontariossa sijaitseva yksityinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1982, ja se sijaitsee Ancasterin kaupungissa. Yliopisto on taustaltaan yhteiskristillinen, ja se toimii yhteistyössä eri tunnustuskuntia yhdistävänä tekijänä.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Olavi Eiro

Olavi Eiro (1907 – 5. tammikuuta 1977) oli suomalainen diplomi-insinööri ja professori.
Teoksia

Kaasu- ja sähköhitsaus. Ammattienedistämislaitoksen ammattikirjoja 21. Helsinki 1939, 2. uusittu ja laajennettu painos 1942, 3. uus. painos 1945,  4. uusittu painos 1952 ja uudemmat painokset nimellä Kaasu- ja kaarihitsaus, 5. tark. painos 1955, 9. uus. painos 1967, 12. painos 1973
Hitsaustekniikka : dipl.ins. Olavi Eiron Teknillisessä korkeakoulussa pitämien luentojen mukaan ; toim. Väinö Kataja, Yrjänä Vuori. Helsinki 1947
Hitsaajille ammattitietoa kysymyksinä ja vastauksina ; kirj. O. Eiro, Mikko Valjakka. Pellervo, Helsinki 1950
Hitsauksen aiheuttama palon- ja tapaturmanvaara ; kirj. A. Soratie, Olavi Eiro ja Tor Rundberg. 2. painos Suomen palosuojeluyhdistys, Helsinki 1953, 3. painos 1957, 4. painos 1962
Die Ermüdungsfestigkeit des Schweissmetalls. Valtion teknillinen tutkimuslaitos, Helsinki 1957
X-ray examination and weld-strength factor.  Valtion teknillinen tutkimuskeskus. Tiedotus. Sarja 2 ; 5. Helsinki 1960
Suomennoksia

Konepajatekniikka. 1, Yleiset perusteet ; toim. Ragnar Woxén, H. Hallendorff, O. Svahn ; suom. O. Eiro ym. WSOY 1946, 2. korjattu painos 1950, 3. painos 1954 (alkuteos Handbok i verkstadsteknik)
Valajan kirja esimerkkeineen ; kirj. H. Fettweis, L. Frede ; suomentanut Olavi Eiro. Otava 1946
Konepajatekniikka. 2, Muovaava ja lastuava työstö ' ; toim. Ragnar Woxén, H. Hallendorff, O. Svahn ; suom. O. Eiro ym. WSOY 1947, 2. painos 1954 (alkuteos Handbok i verkstadsteknik)
Konepajatekniikka. 3, Valimotekniikka : hitsaustekniikka : konepajatekniikan yleisiä kysymyksiä ; toim. Ragnar Woxén, H. Hallendorff, O. Svahn ; suom. O. Eiro ym. WSOY 1948, 2. painos 1954 (alkuteos Handbok i verkstadsteknik)
Lauri Tanner

Lauri Tanner Helsingin Jalkapalloklubissa 1911.
Lauri Arvo Tanner (20. marraskuuta 1890 Helsinki – 11. heinäkuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen voimistelija ja jalkapalloilija, joka kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa.
Tanner oli mukana Suomen voimistelujoukkueessa, joka voitti Tukholmassa 1912 olympiahopeaa miesten vapaaohjelmassa. Hän kuului samoissa kisoissa myös Suomen jalkapallomaajoukkueeseen. Hänen ainoa pelinsä oli pronssiottelu, johon hän pääsi Ragnar Wickströmin loukkaannuttua ja jonka Suomi hävisi Alankomaille 9–0. Urallaan Tanner pelasi kaikkiaan kolme jalkapallomaaottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Kotimaassaan Tanner edusti Ylioppilasvoimistelijoita ja Helsingin Jalkapalloklubia. Edellisen riveissä hän voitti Suomen mestaruuden joukkuevoimistelussa vuonna 1912 ja jälkimmäisen riveissä jalkapallossa vuosina 1911, 1912, 1917, 1918 ja 1919.
Ammatiltaan Lauri Tanner oli lääkäri. Hän oli myös Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen johtaja vuosina 1945–1950. Urheilujohtajana hän toimi muun muassa Suomen Palloliiton hallituksen jäsenenä (varapuheenjohtaja vuosina 1919–1927), SVUL:n varapuheenjohtajana vuosina 1935–1948, Suomen Olympiakomitean hallituksen ja valtuuskunnan jäsenenä, Suomen Poikaurheiluliiton puheenjohtajana, HJK:n johtokunnan jäsenenä, Suomen Verkkopalloliiton varapuheenjohtajana sekä Urheilulääkäriyhdistyksen puheenjohtajana.
Hänelle myönnettiin Suomen urheilun kultainen ansioristi vuonna 1949.
Maria Nordström

| Maria Nordström |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1991 (ikä 33)
Kansalaisuus:   Ruotsi
Uran tiedot
Seura:  Borås SK
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2015–
Paras sijoitus:  5.
 Tietolaatikko päivitetty 10. tammikuuta 2020 
Maria Nordström (s. 10. toukokuuta 1991 Gävle) on ruotsalainen maastohiihtäjä.
Nuorten MM-kilpailuissa Hinterzartenissa vuonna 2010 Nordström saavutti Ruotsin joukkueen mukana viestipronssia. Nordström kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Östersundin perinteisen hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2015 sijoittuen 30:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Pyeongchangin perinteisen hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2017 oltuaan seitsemäs. Seuraavana päivänä hän saavutti uransa toistaiseksi parhaan sijoituksen oltuaan 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa viides. Hän voitti samana viikonloppuna parisprintin maailmancupkilpailun.
Rishi

Maalauksessa vasemmalla rishi Vishwamitra, jota Menaka yrittää houkutella pois askeettisen elämäntyylin parista.
Rishi on hindulaisessa mytologiassa nimitys jumalallista syntyperää olevalle runoilijalle, selvänäkijälle tai tietäjälle. Hindujen mukaan rishit ovat kokeneet, kuulleet tai saaneet ilmestyksinä Veda-kirjoitukset. Heitä kuvaillaan myös Brahman pojiksi ja pyhiksi miehiksi. Nykyisin rishillä viitataan myös hindulaisuuden ihanteet saavuttaneeseen yksilöön, jonka nykyvastineena voi pitää gurua.
Rishi on myös miehen etunimi Intiassa ja Nepalissa.
Väinö Koivula

Väinö Ilmari Koivula, vuoteen 1905 Björklund, (12. kesäkuuta 1896 Iisalmi – 18. syyskuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen urheilutoimittaja, -johtaja ja -virkamies.
Koivulan vanhemmat olivat kultaseppä ja raatimies Reetrikki Olivier Koivula, aiemmin Björklund, ja Maria Aleksandra Henriksson. Jääkäriksi 1915 Saksaan lähteä halunneen Koivulan opinnot jäivät joksikin aikaa kesken ja hän työskenteli vuoteen 1919 asti apteekkiapulaisena Kuopiossa, Pyhäjärvellä ja Jaakkimassa. Urheilusta hän innostui 1917 Pyhäjärvellä. Kurkijoella maatalousoppilaitoksen kesken jättänyt Koivula muutti 1921 Helsinkiin, jossa hän menestyi pikajuoksijana TUL:laisessa Helsingin Jyry -seurassa. Työväen Urheilulehti palkkasi hänet vuonna 1921 vastaavaksi päätoimittajaksi, joka toimitti lehteä avustajineen ja tuotti itse tuhansia juttuja omalla nimellään ja nimimerkeillä VK ja Jussi. Hän toimitti myös TUL:n vuosikirjoja ja kalentereita.
SDP:n jäsen Koivula yritti pysyä erossa TUL:ssa 1927 alkaneista kommunistien ja sosiaalidemokraattien riidoista, mutta kommunistien tultua lehtiyhtiön johtoon hänet erotettiin päätoimittajan tehtävästä ja tilalle valittiin Oskari Lamminen. Koivulasta tuli sosiaalidemokraattien perustaman TUL-lehden päätoimittaja. Vuonna 1928 hänet valittiin Sosialistisen työläisurheiluinternationaalin teknisen valiokunnan jäseneksi ja yleisurheiluvaliokunnan puheenjohtajaksi. Koivula vastasi yleisurheilutoiminnasta järjestössä, jossa oli 1920-luvun lopulla yli kaksi miljoonaa jäsentä yli 20 maasta. Vuonna 1931 hän johti Wienin työläisolympialaisten yleisurheilukilpailuja.  Vuonna 1941 Koivula riitaantui TUL:n kanssa kokoamansa historia-aineiston korvausasiasta ja siirtyi Helsingin kaupungin palvelukseen, vastaamaan urheilukenttien ja retkeilyalueiden hoidosta isännöitsijänä. Helsingin olympialaisten suorituspaikoista hän sai runsaasti kiitosta vuonna 1952. Eläkepäivillään Koivula keräsi ja korjasi asiatietoja laajaksi aineistoksi Suomen painin historiasta. Aineisto päätyi Suomen Urheilumuseoon.
Hänelle myönnettiin Suomen urheilun kultainen ansioristi vuonna 1949.
Aiheesta muualla

Kangaslampi, Mauri 1988. Väinö Koivulan tie apteekkioppilaasta urheilutoimittajaksi. Fair play: Urheilutoimittajain liiton jäsenlehti, no. 3, ss. 10-11.
Koivula, Väinö 1967. Nuorallatanssijana eli yhtä kuin Työväenurheilulehden ja TUL-lehden toimittajana vuosikymmeniä sitten. TUL-lehti: Työväen urheiluliiton äänenkannattaja, no. 46, ss. 2-4.
Koivula, Väinö, Laherma, Väinö, Pulli, Eero A. 1925. Ensimmäiset työväen olympialaiset v. 1925. Helsinki: Työväen Urheilulehti. 192 s. (2. painos vuonna 1927)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Ritari joka ei ollut olemassa

| Ritari joka ei ollut olemassa> Il cavaliere inesistente.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Italo Calvino
Kieli:  italia
Genre:  fantasia
Julkaistu:  1959
Suomennos
Suomentaja:  Pentti Saarikoski
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1962
Sarja: Keltainen kirjasto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ritari joka ei ollut olemassa (ital. Il cavaliere inesistente) on Italo Calvinon kirjoittama fantasiaromaani vuodelta 1959. Kirja on allegorinen kertomus ritari Agilulfin seikkailuista Ranskassa, Englannissa ja Pohjois-Afrikassa. Tapahtumat sijoittuvat Kaarle Suuren aikaan.
Marichi

Rishi Marichi.
Marichi tai rishi Marichi (sanskritiksi ऋषि मरीचि ṛṣi Marīci) on hindulaisuudessa luojajumala Brahman poika ja auringonjumala Suryan isoisä. Marichi kuuluu saptarisheihin eli hän on yksi seitsemästä rishistä, jotka saivat ilmestyksinä Veda-kirjojen tekstit. Toisaalta Puranoissa hänen mainitaan olleen yksi prajapateista, jotka olivat niin ikään rishejä.
Osuusliike Oma

Osuusliike Oma, Kyröskoski, Vanha päämyymälä ja konttori 1950-luvun alussa.
Osuusliike Oma, Kyröskoski, Hämeenkyrö, Uusi keskustoimitalo valmistui vuonna 1956, oikeassa siivessä Baari.
Osuusliike Oma, Kyröskoski, Hämeenkyrö, päämyymälän matala osa 1955.
Osuusliike Oma, Kyröskoski, Hämeenkyrö, uuden päämyymälän avajaiset 1.6.1956. Johtokunnan varapuheenjohtaja Jaakko Rapio toivottaa ensimmäiset asiakkaat tervetulleiksi.
Osuusliike Oma, Viljakkalan sivumyymälä 1950-luvulla. Viljakkalan sivumyymälä oli isoin sivumyymälöistä.
Osuusliike Oma, aiemmalta nimeltään Kyröskosken Osuuskauppa, oli Kyröskoskella vuosina 1903–1968 toiminut edistysmielinen osuuskauppa.
Perustamisssyyt

Kyröskoskella oli koski hurjine putouksineen. Siihen viereen perustettiin puuhiomo ja tehdas. Ympärille rakentui työntekijöiden asutusta. Kyröskoskesta muodostui luonteenomainen maaseudun tehdasyhdyskunta. Toimeentulo oli vaivan takana. Niinpä kiinnostuttiin yhteisostoista. Mallia haettiin Tampereelta. Ensimmäiseen tilaisuuteen, joka pidettiin Kyröskosken puuhiomossa 8.2. 1902, saapui peräti 80 kiinnostunutta. Konstaapeli I. Ylisen puheenjohdolla ja kansakoulunopettaja K. Paavolan toimiessa sihteerinä todettiin Tampereen Työväen Osuuskaupalta saadut hinnastot kelvollisiksi. Yhteisostoja toteuttamaan valittiin toimikunta, johon valittiin konstaapeli I. Ylinen, koneenhoitaja I. Siltanen, koneapulainen K. Favorin, neidit Sandra Hellsten ja Ida Grönlund.
Seuraavassa kokouksessa 13.2.1902, joka oli samalla Kyröskosken tehtaan työväen osuuskaupan valmistava kokous, päätettiin tavaroiden jakelun järjestämisestä. Viikkoa myöhemmin pidetyssä kokouksessa valittiin Kyröskosken Osuuskauppayhdistykselle hallitus: poliisikonstaapeli Iisak Ylinen, insinööri Ernst Hilden, puuseppä Engelbert Tuomanen, kansakoulunopettaja Kyösti Paavola, paperikoneenhoitaja Iivari Siltanen sekä varajäsenet sahuri Konstantin Kylmäkoski ja paperikoneen apulainen Kaarle Favorin.
Yhtiö oli hankkeelle suopea. Osuuskunta sai maksutta käyttöönsä yhtiön kiinteistön. Myytävät tavarat luvattiin kuljettaa maksutta Siurosta Kyröskoskelle.
Kuvernööri vahvisti säännöt 16.10. 1902 ja toiminta pääsi alkamaan. Joulukuussa valittiin kaupanhoitajaksi August Tanninen ja myymälä avattiin 10.1.1903. Yhdistys merkittiin kaupparekisteriin 12.1.1903. Yhdistykseen kuului alussa 87 jäsentä ja vuoden 1903 lopussa jäsenmäärä oli 133. Vuonna 1903 aloitti liikkeen leipomo ja vuonna 1906 avattiin ensimmäinen sivukauppa. Vuonna 1904 liikkeenhoitajaksi valittiin Edvard Rikkonen ja vuonna 1908 alusta uutena kaupanhoitajana aloitti neiti Mimmi Jurvanen.
Ero yhtiöstä ja toiminnan vakiintuminen

Maailmanpula heijastui Kyröskoskella työtaisteluina ja se kiristi tehtaan johdon ja työntekijöiden välejä. Insinööri Hilden oli muuttanut pois paikkakunnalta eikä välittäjää löytynyt. Tehdas ilmoitti lopettavansa sekä kauppahuoneen että kuljetuksien suomat edut talvella 1909. Muuton piti tapahtua Vappuun mennessä.
Uusi kiinteistö saatiin keskeiseltä paikalta, mutta sivumyymälä piti sulkea. Vuonna 1911 hyväksyttiin uudet säännöt ja nimi muuttui Kyröskosken Osuuskaupaksi. Seuraavana vuonna laajennettiin myymälää ja uudistettiin kalustoa. Liityttiin Pellervo-seuraan.
Vuonna 1913 kohennettiin leipomoa. Samana vuonna järjestettiin ensimmäinen osuusjuhla ja 10-vuotisjuhla. Vuonna 1914 ostettiin pieni talo pääkaupan vierestä kaupanhoitajan asunnoksi. Vuonna 1914 päätettiin hankkia oma kirjasto ja sitä varten varattiin rahaa. Samana vuonna liityttiin Osuuskauppojen Keskusosuuskuntaan SOK:hon. Osuuskauppojen suuntaristiriitojen aikana jäsenistö halusi liittoutua edistysmielisten kanssa, joten vuonna 1916 erottiin SOK:sta ja liityttiin edistysmieliseen Kulutusosuuskuntien Keskusliittoon. Kauppa vilkastui ja yritys ryhtyi perustamaan sivumyymälöitä. Osuuskunta liittyi myös OTK:aan, kun se oli mahdollista, eli vuoden 1918 alussa toimintansa aloittaneeseen uuteen kaupalliseen keskusosuuskuntaan.
Sisällissodan aika ja uusi alku

Osuuskaupan hallituksen viimeinen kokous ennen sotatoimia pidettiin 10.2.1918. Sisällissodan aikana osuuskauppa joutui takavarikkoon, joka myöhemmin peruutettiin. Osuuskauppa sai uuden alun, kun uusi hallitus kokoontui 20.5.1918. Sodan jäljiltä työväenhenkinen jäsenistö oli lamautuneena. Kokous päätti erota KK:sta ja OTK:sta ja liittyä uudelleen SOK:hon. Olojen vakiintuessa nämä päätökset kumottiin osuuskuntakokouksessa vuonna 1926 ja aloitettiin uusi rakennusvaihe KK:n ja OTK:n jäseninä. Sodan jälkeen osuuskunnan jäsenmäärä kasvoi voimakkaasti, ja vuonna 1926 se oli 1595. Pulavuosina jäsenmäärä pysytteli vakaana. Vuonna 1934 jäseniä oli n. 1600. Vuonna 1933 tuli voimaan sääntömuutos ja nimeksi vaihtui Osuusliike Oma.
Toiminnan laajeneminen

Toiminnan vakiinnuttua alettiin perustamaan sivumyymälöitä. Vuoden 1916 toukokuussa avattiin Viljakkalan sivumyymälä Kataran talossa. Samana vuonna ostettiin E. Murrolta talo ja siinä avattiin 27.11.1916 Mahnalan sivumyymälä.
15.12.1927 avattiin Luhalahden myymälä, 25.2.1928 Kilvakkalan myymälä ja 16.4.1928 Saukonperän myymälä. Uusi leipomo valmistui vuonna 1928 ja sen yhteyteen avattiin kahvila. Riitialan myymälälle hankittiin tontti ja avattiin tilapäinen myymälä, kunnes vuonna 1929 saatiin oma myymälä. Samana vuonna leipomon yhteyteen avattiin leipämyymälä ja myöhemmin vielä lihamyymälä. Jämijärvelle avattiin myymälä vuonna 1934. Se siirtyi vuonna 1940 uudelle osuuskaupalle.
Jäsenmäärän kasvun myötä jatkettiin sivumyymälöiden rakentamista. Uudet myymälät olivat ns. KK:n tyyppimyymälöitä: Ikaalisten myymälä vuonna 1940, Viljakkalan Karheen myymälä vuonna 1941, Haverin kaivoksen työmaaruokala vuonna 1941, Sirkkalan myymälä vuonna 1941.
Vuonna 1941 ostettiin Sirkkalasta 10 hehtaarin maapalsta ja Kyröskosken keskustasta vuokrattiin tontti 100 vuodeksi. Kun osuusliikkeen 50-vuotisjuhlia juhlittiin vuonna 1953, oli toimipaikkoja jo 18 ja jäsenmäärä oli 2466.
Vuonna 1954 perustettiin Hämeenkyrön Järvenkylän myymälä. Vuonna 1957 avattiin Kyröskosken Vilppeen myymälä, joka oli jo myymälä no 20. Vuonna 1958 aloitti toimintansa myymäläauto.
Uusi keskustoimipaikka valmistui vuonna 1956. Uuteen keskustoimitaloon avattiin suurmyymälän lisäksi 1 lk:n ravintola ja Pika-baari. Rakennukseen valmistui myös uudet toimistotilat sekä henkilökunnan asuntoja ja huoltotiloja. Henkilökuntaa oli jo 106 henkeä.
1950-luvun lopulla erikoiskaupan alalla alkoi nousukausi - kotitalouskoneet, työkoneet, maatalouskoneet, mopot, polkupyörät, televisiot. Kyröskoskella jalkinemyymälä erottui omaksi itsenäiseksi kenkäkaupaksi vuonna 1960.
Osuusliikkeen hallinto ja myymälänhoitajat

Jäsenmäärä v. 1962 lopussa 2420, miehiä 1566 ja naisia 854. Edustajistoon valittiin vaaleilla 24 jäsentä. Hallintoneuvostoon valittiin 11 jäsentä ja hallitukseen 5 jäsentä. Myymäläneuvosto perustettiin jokaiseen myymälään ja vuonna 1963 niitä oli 20. Naiset mukaan -toimikuntia oli vuonna 1962 toiminnassa 15: Kyröskoski, Mahnala, Viljakkala, Luhalahti, Kilvakkala, Saukonperä, Riitiala, Terveniemi, Hinkkanen, Kuustenlatva, Ikaalinen, Sirkkala, Haukijärvi ja Isoröyhiö.
Myymälänhoitajina ovat toimineet: 1902 Aug. Tanninen, 1904 Edv. Rikkonen, 1908 Mimmi Jurvanen, 1914 Yrjö Järvinen, 1917 Atte Koski (Adam J.), 1918 Väinö Jokela, 1927 Gunnar Koski ja Juho Sihvonen, 1933 Iisakki Kärki, 1943 Hannes Saraluhta, 1949 Arvo Markkanen, vuodesta 1954 Jorma Piirainen.
Jatkovaiheet

Osuustoiminnallisten kuluttajaosuusliikkeiden historiaan kuuluu olennaisena fuusiot. Pienistä paikallisista osuuskunnista haluttiin muodostaa suurempia, vakavaraisempia ja paremmin kuluttajia palvelevia suurosuuskuntia. Tähän kehitykseen liittyy myös Osuusliike Oman sulautuminen Osuusliike Voimaan 1.1. 1968. Fuusioiden haittapuolena oli, että samalla menetettiin ”meidän kaupan” paikallinen identiteetti.
Sulautumisen yhteydessä siirtyi Voimalle päätoimipaikka Kyröskoskella ja 18 muuta myyntipistettä. Näihin kuului mm. kaksi kahvilaa ja ravintola. Kyröskosken ohella oli toimipaikkoja Hämeenkyrössä, Viljakkalassa ja Ikaalisissa. Näin Voiman toiminta laajeni niin alueellisesti kuin liikepaikkojenkin määrän suhteen. Osuusliike Oma toi tullessaan 2604 jäsentä.
Osuusliike Voima remontoi 1970-luvulla Kyröskosken keskusmyymälän ajanmukaiseksi E-halliksi. 1980-luvulla Osuusliike Voima ja muut KK-laiset osuusliikkeet yhdistettiin valtakunnalliseksi EKA-yhtymäksi. Velkaannuttuaan lamavuosina EKA-yhtymä joutui yrityssaneeraukseen vuonna 1993. Sen jälkeen toimintaa jatkettiin Tradeka Oy:nä. Asiakaskunta väheni muuttoliikkeen seurauksena. Toimintoja lopetettiin ja jäljelle jääneet myymälät muutettiin eri vaiheiden jälkeen Siwa-myymälöiksi.