stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ninja Kiwi

| Ninja Kiwi |
| --- | --- |
Perustettu:  2006
Perustaja:  Chris Harris Stephen Harris
Toimitusjohtaja:  Chris Harris
Kotipaikka:  Auckland, Uusi-Seelanti
Toimiala:  Pelinkehitys
Henkilöstö:  29
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ninja Kiwi aiemmin tunnettu nimellä Kaiparasoft Ltd on uusiseelantilainen pelistudio, joka on tullut tunnetuksi kehittämästään Bloons TD -pelisarjasta. Firman ensimmäinen peli oli selaimeen perustuva peli Cash Sprint.
Pelit > Bloons-pelit

Bloons TD Battles on Bloons-pelisarjaan kuuluva spin-off-peli. Pelissä pelataan sarjalle poikkeuksellisesti toisia pelaajia vastaan. Peli julkaistiin vuonna 2012 ja saavutti suurta suosiota etenkin mobiilialustoilla.
Bloons TD 6 on pelisarjan kuudes pääpeli ja se julkaistiin alun perin vuonna 2018 ainoastaan iOS- ja Android-laitteille, mutta myöhemmin peli saapui myös Windows-tietokoneille.
Milan Ohnisko

Milan Ohnisko
Milan Ohnisko (s. 16. kesäkuuta 1965 Brno) on tšekkiläinen runoilija ja toimittaja.
Tuotantoa

Obejmi démona! (2001)
Vepřo knedlo zlo aneb Uršulinovi dnové (2003)
Milancolia (2005)
Býkárna (+ Ivan Wernisch ja Michal Šanda) (2006)
Love! (2007)
Aiheesta muualla

Milan Ohnisko Portal Ceske Literaturi
Moalinnut

| Moalinnut |
| --- | --- |
 Taiteilijan tulkinta haastinkotkan hyökkäyksestä kahden moan kimppuun.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  †Moalinnut Dinornithiformes  Gadow, 1893
Katso myös
   Moalinnut Wikispeciesissä   Moalinnut Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Moalinnut (Dinornithiformes) on sukupuuttoon kuollut lahko suurikokoisia, lentokyvyttömiä lintuja, jotka elivät Uudessa-Seelannissa.
Vertailu kiivin, strutsin ja Dinornis-moan luurangoista ja munista
Koko ja ulkonäkö

Suurimmat moalinnut saattoivat kasvaa jopa 3,6 metriä korkeiksi ja 250-kiloisiksi. Jättiläismoaa onkin sanottu kaikkien aikojen pisimmäksi linnuksi. Lintujen kokoa on kuitenkin toisinaan liioiteltu. Esimerkiksi monet museoiden luurangot ovat osoittautuneet väärin kootuiksi siten, että luiden löytäjät ovat ilmeisesti yrittäneet myydä museoihin ennätyskokoisia jäänteitä lisäämällä niihin useiden eri yksilöiden nikamia, saaden näin aikaan luonnollista kokoa suurempia luurankoja. Toinen väärinkäsitys liittyy moalintujen liikkumisasentoon. Jättiläismoat olivat metsien asukkaita samaan tapaan kuin nykyajan kasuaarit, jotka pitävät liikkuessaan kaulaansa pikemminkin vaaka-asennossa ja eteenpäin ojennettuna kuin pystyssä. Myös jättiläismoan kaulanikamien ja kallon rakenne on osoituksena siitä, että lintu ei liikkunut kaula suoraan ylöspäin ojennettuna.
Moalinnuista pienin painoi kuitenkin vain kymmenesosan jättiläismoaan verrattuna. Se oli noin kalkkunan kokoinen ylänkönummien asukas, jolla oli pitkät, jouhimaiset hyöhenet. Osa moalajeista oli noin puolitoistametrisiä eli nykyisten kasuaarien kokoisia.
Elintavat ja ravinto

Moalinnut olivat Uuden-Seelannin suurimpia kasvinsyöjiä. Kuolleiden lintujen jäännöksiä tutkimalla on saatu selville, että ainakin metsissä eläneet lajit söivät karkeita lehtiä ja ohuita oksia. Tällainen ravinto on hyvin kuitupitoista ja sen hyödyntäminen vaatii tehokkaan ruoansulatuksen ja toisaalta myös paljon aikaa. Moalintujen suuri koko saattaakin osittain selittyä niiden ravinnolla: kasvinsyöjälle on eduksi, jos mahalaukkuun mahtuu kerralla paljon ruokaa, ja tämä puolestaan edellyttää, ettei itse eläin ole kovin pieni. Moalinnuilla oli lihasmaha, kuten muillakin linnuilla. Ne tehostivat lihasmahansa toimintaa nielemällä jauhinkiviä, jotka auttavat hienontamaan ravintoa. Muutamien löydettyjen jättiläismoan luurankojen kylkiluiden vieressä on ollut jopa yli neljän kilogramman painoinen kasa kiviä, joiden koko vaihtelee hiekkajyväsistä peukalon mittaisiin. Kivien pyöristynyt muoto ja kirkkaaksi hioutunut pinta osoittavat niiden olevan peräisin moan lihasmahasta.
Evoluutio

Moalinnut muistuttivat ulkonäöltään paljon strutsilintuja ja niitä onkin yleensä pidetty sukulaisina. Uusi-Seelanti erkani erilleen Australiasta ja muista mantereista kuitenkin niin kauan aikaa sitten, että strutsien ja moalintujen yhteisen esi-isän olisi pitänyt olla hyvin varhainen lintu. Strutsilintuja ei kuitenkaan pidetä erityisen vanhana linturyhmänä. Ryhmien välillä on myös se ero, että moalinnut olivat täysin siivettömiä ja niiltä puuttuivat jopa vartalon siipiluut, kun taas esimerkiksi emuilla ja strutseilla on selvät, vaikkakin surkastuneet siivet. On esitetty arveluja, että moalintujen esivanhemmat olisivat olleet lentokykyisiä vielä silloin, kun Uusi-Seelanti oli kohtuullisen matkan päässä mantereista. Tällöin saarille lentäneiden lintujen jälkeläiset olisivat vähitellen menettäneet lentokykynsä, koska sitä ei petonisäkkäiden ja -matelijoiden puuttuessa tarvittu. Näin ne olisivat konvergentin evoluution myötä kehittyneet ulkoasultaan ja elintavoiltaan strutsilintujen kaltaisiksi. Toistaiseksi ei ole löydetty riittävän vanhoja fossiileja, joiden avulla moalintujen kehityksestä voitaisiin saada varmaa tietoa.
Sukupuutto

Moalintujen ainoa vihollinen maorien saapumiseen asti oli haastinkotka. Suurimmat moat katosivat 1600-lukuun mennessä luultavasti maorien metsästyksen seurauksena. Maorit metsästivät tehokkaasti sekä avoimilla mailla että metsissä eläneitä lajeja. Pyyntikeinonaan heillä oli erilaisia ansoja, toisinaan taas he ajoivat linnut rämeille ja nuijivat ne siellä hengiltä. Ihmisten väkiluvun kasvaessa saarten metsät hupenivat ja moalintujen metsästys tehostui entisestään. Jokunen pieni laji onnistui kuitenkin säilymään 1800-luvulle asti.
Linnuista on säilynyt paljon luita ja munia. Niitä on löydetty varsinkin luolista. On arveltu, että jotkin moalinnut saattoivat pesiä luolissa tai hakeutua niihin suojaan sateelta. Pitkäjalkaiset ja -kaulaiset linnut ovat saattaneet myös tahattomasti jäädä loukkuun usein jyrkästi alaspäin viettäviin luoliin.
Taksonomia

Moalintujen perinteinen jaottelu on perustunut lähinnä yksilöiden välisiin suuriin kokoeroihin, joiden perusteella sukuja on oletettu olleen useita. Asia ei välttämättä ole kuitenkaan niin yksinkertainen, sillä DNA-tutkimusten mukaan kookkaat moalinnut olivat naaraita ja pienet koiraita. Tämänhetkisen luokittelun mukaan lajeja tunnetaan kymmenen kuudesta eri suvusta. Jättiläismoa on jaettu kahdeksi Dinornis-lajiksi.
Lahko: Moalinnut (Dinornithiformes)
Heimo: Moat (Dinornithidae)
Suku: Jättiläismoat (Dinornis )
Isomoa (Dinornis novaezealandiae, syn. D. struthioides ja D. torosus), Pohjoissaari
Jättiläismoa (Dinornis robustus, syn. D. maximus), Eteläsaari
Heimo: Emeidae
Alaheimo: Anomalopteryginae
Suku: Anomalopteryx
Anomalopteryx didiformis, Pohjois- ja Eteläsaari
Suku: Megalapteryx
Pikkumoa (Megalapteryx didinus), Eteläsaari
Suku: Pachyornis
Pachyornis geranoides, Pohjoissaari
Pachyornis elephantopus,  Eteläsaaren itäosa
Pachyornis australis, Eteläsaaren länsiosa
Alaheimo: Emeinae
Suku: Emeus
Emeus crassus, Eteläsaaren itäosa
Suku: Euryapteryx
Euryapteryx curtus, Pohjoissaari
Tylppänokkamoa (Euryapteryx gravis, syn. Euryapteryx geranoides), Eteläsaaren itäosa, Pohjoissaaren eteläosa
Säilötty pikkumoan (Megalapteryx) jalka museossa.
Mikko Kankaanperä

| Mikko Kankaanperä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1982 (ikä 42) Skellefteå, Ruotsi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  177 cm
Paino:  77 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–2006
Seurat:  TPS (SML) FPS (Mestis) Pelicans (SML) Frisk Asker (Norja) Jukurit (Mestis)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tšekki 2002 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sveitsi 2000 | jääkiekko |  |
Mikko Kankaanperä (s. 30. maaliskuuta 1982 Skellefteå, Ruotsi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi jääkiekon SM-liigassa hyökkääjänä vuosina 2001–2005 edustaen TPS:ää ja Pelicansia. Hän teki 121 ottelussa tehot 10+10=20 ja keräsi 20 jäähyminuuttia.
Ura

Kankaanperä on jyväskyläläisen JYPin kasvatti. Hän vaihtoi JYPin A-nuorista TPS:ään kaudeksi 2000–2001 ja pelasi tulokaskautensa kaudella 2001–2002. Keväällä 2004 Kankaanperä voitti SM-hopeaa.
Kankaanperällä oli sopimus TPS:n kanssa vielä kaudesta 2004–2005, mutta olkapäävamma piti hänet sivussa tammikuuhun asti, jolloin hän oli tammikuun ajan lainalla Forssan Palloseurassa. FPS:än jälkeen Kankaanperä siirtyi kuitenkin liigajumbo Pelicansiin.
Kankaanperä aloitti kauden 2005–2006 Norjan pääsarjassa, Frisk Tigersissa, mutta palasi Suomeen ja siirtyi Mestis-joukkue Jukureihin. Kankaanperä voitti Jukureissa Mestiksen mestaruuden ja hän lopetti uransa.
Maajoukkueura

Kankaanperä on voittanut alle 18-vuotiaiden MM-kultaa vuonna 2000 ja alle 20-vuotiaiden MM-pronssia vuonna 2002.
Muuta

Veljet Markus ja Samuli ovat pelanneet myös SM-liigassa. Isä Ari on puolestaan entinen JYP-kapteeni.
Michael Johnson (vapaaottelija)

| Michael Johnson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1986 (ikä 38) St. Louis, Missouri
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Vapaaottelija
Lempinimi:  The Menace
Aktiivisena:  2008–
Pituus:  178 cm
Paino:  66 kg
Painoluokka:  kevytsarja (2008–2017, 2019–) höyhensarja (2018–2019)
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  paini, nyrkkeily
Seura:  Hard Knocks 365 Blackzilians Combat Club
Tilastot
Ottelut:  35
Voitot:  19
– tyrmäyksellä:  8
– luovutuksella:  2
– päätöksellä:  9
Tappiot:  16
– tyrmäyksellä:  2
– luovutuksella:  9
– päätöksellä:  5
Michael Julian Johnson (s. 4. kesäkuuta 1986 St. Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen kevytsarjan vapaaottelija. Hän on otellut UFC:ssä vuodesta 2010 lähtien. Johnson on entinen Xtreme Cage Fightingin kevytsarjan mestari.
Vapaaottelu

Johnson aloitti vapaaottelemisen pienemmissä järjestöissä helmikuussa 2008. Hän voitti uransa neljännessä kamppailussaan Midwest Fight League järjestön kevytsarjan mestaruuden tuomariäänin Lucas Gwaltneyta vastaan heinäkuussa 2008. Sittemmin Johnson otteli vaihtelevalla menestyksellä muun muassa FM: Productions järjestössä. 3. lokakuuta 2009 hänelle tarjoutui tilaisuus otella Xtreme Cage Fightingin kevytsarjan mestaruudesta Aaron Derrow'ta vastaan. Johnson voitti mestaruuden teknisellä tyrmäyksellä, lyönnein 43 sekunnissa ensimmäistä erää.
Vapaaottelu > UFC

Johnson päätyi UFC:hen kilpaillessaan The Ultimate Fighter turnauksessa 2010. Hän eteni loppuotteluun saakka voittaen suurimman osan otteluistaan tuomariäänin. Ainoastaan toinen kamppailu Aaron Wilkinsonia vastaan päättyi Johnsonin voittoon luovutuksella, kun hän sai Wilkinsonin luovuttamaan takakuristuksella. Johnson hävisi lopputtelussa Jonathan Brookinsille tuomariäänin.
Kesäkuussa 2011 Johnson pääsi ottelemaan Edward Faalolotoa vastaan UFC Live: Kongo vs. Barry -tapahtumassa. Hän voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisen erän lopussa. Lokakuussa Johnson kohtasi Paul Sassin, jolle hän hävisi luovutuksella ensimmäisessä erässä.
Vuosi 2012 oli Johnsonille menestyksekkäämpi vuosi, hän voitti ensin tammikuussa Shane Rollerin tuomariäänin (29–28, 29–28, 29–28) ja myöhemmin toukokuussa Tony Fergusonin tuomariäänin (30–27, 30–27, 30–27). Johnson jatkoi voittokulkuaan lokakuussa tyrmäämällä Danny Castillon toisen erän alussa. Johnsonin vuosi päättyi kuitenkin tappioon joulukuussa Myles Jurya vastaan tuomariäänin (30–27, 30–27, 30–27).
Vuoden 2013 Johnson aloitti tappiolla hävittyään huhtikuussa Reza Madadille luovutuksella kolmannen erän alussa. Elokuussa hän katkaisi kahden ottelun tappioputkensa voittamalla Joe Lauzonin tuomariäänin (30–27, 30–27, 30–25). Johnson voitti myös vuoden viimeisen ottelunsa joulukuussa Gleison Tibauta vastaan tyrmäyksellä toisen erän alussa.
Vuonna 2014 Johnson otteli vain kerran, joka käytiin maaliskuussa, Lontoossa. Hän kohtasi Melvin Guillardin, jonka Johnson voitti tuomariäänin (30–27, 30–27, 29–28).
2015 Johnson otteli kolmesti, joista ensimmäinen käytiin helmikuussa. Hän kohtasi kevytsarjan viiden parhaan joukkoon kuuluneen Edson Barbozan, jonka Johnson voitti tuomariäänin (29–28, 30–27, 30–27). Elokuussa Johnson kohtasi Beneil Dariushin, jolle hän hävisi hajaäänin (28–29, 29–28, 28–29). Joulukuussa Johnson kohtasi vuoden viimeisessä ottelussaan Nate Diazin, jolle hän hävisi edellisen ottelun tapaan tuomariäänin (28-29, 28-29, 28-29). Ottelu palkittiin Illan ottelu bonuksella.
2016 Johnson otteli kahdesti voittaen ensimmäisen ottelunsa syyskuussa Dustin Poirieria vastaan. Hän voitti ottelun tyrmäyksellä ensimmäisen erän alussa alle kahdessa minuutissa. Marraskuussa Johnson kohtasi UFC:n kolmen parhaan joukkoon kuuluneen Habib Nurmagomedov. Hän kuitenkin hävisi kamppailun kimuralla kolmannessa erässä.
2017 Johnson otteli kerran kohdattuaan ensimmäistä otteluaan UFC:ssä käyneen entisen WSOF-mestarin Justin Gaethjen. Heinäkuussa käyty kamppailu päättyi tappioon teknisellä tyrmäyksellä toisen erän lopussa. Ottelu palkittiin Illan ottelu bonuksella.
Vapaaottelu > UFC > Siirtyminen höyhensarjaan (2018–2019)

Gaethjelle kärsityn tappion jälkeen Johnson päätti siirtyä painoluokkaa alemmaksi kohdattuaan kaikki kymmenen parhaan joukkoon kuuluneet UFC:n kevytsarjan ottelijat. Johnson kohtasi ensimmäisessä höyhensarjan ottelussaan Darren Elkinsin tammikuussa 2018. Ottelu käytiin hänen kotikaupungissaan St. Louis, Missourissa, jossa Johnson hävisi ottelun takakuristuksella toisessa erässä. Elokuussa Johnson kohtasi Andre Filin, jonka hän voitti hajaäänin (29-28, 27-30, 29-28). Lokakuussa Johnson otteli lyhyellä varoitus ajalla Artem Lobovia vastaan korvatessaan vastustajansa alkuperäisen vastustajan. Johnson ei kyennyt pudottamaan painoaan tarpeeksi ja oli punnituksissa 2 paunaa ylipainoinen, jonka vuoksi hänen oli määrä luovuttaa Loboville 20% palkkiorahastaan. Lobov kuitenkin kieltäytyi ottamasta rahoja vastaan. Johnson voitti ottelu tuomariäänin (29–28, 29–28, 30–27).
Johnson otteli 2019 ensin maaliskuussa Josh Emmettiä vastaan, jolle hän hävisi tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Johnson päätti siirtyä ottelun jälkeen takaisin kevytsarjaan.
Vapaaottelu > UFC > Takaisin kevytsarjaan (2019–)

Johnson palasi kevytsarjaan lokakuussa 2019, jolloin hän kohtasi Stevie Rayn Singaporessa. Johnson hävisi kamppailun tuomariäänin (28–29, 28–29, 28–28).
Toukokuussa 2020 Johnson kohtasi neljättä otteluaan UFC:ssä käyneen Thiago Moisésin UFC Fight Night: Smith vs. Teixeira -tapahtumassa. Hän hävisi kamppailun akilleslukolla toisen erän alussa.
Helmikuussa 2021 Johnson kohtasi pitkään UFC:ssä otellutta Clay Guidaa vastaan UFC Fight Night: Overeem vs. Volkov -tapahtumassa. Hän hävisi kamppailun tuomariäänin (27–30, 27–30, 27–30), joka oli samalla Johnsonin neljäs peräkkäinen tappio.
Saavutukset

UFC
Illan kamppailu (kahdesti)
Illan suoritus (kerran)
Illan tyrmäys (kerran)
Xtreme Cage Fighting
Kevytsarjan mestaruus (kerran)
Midwest Fight League
Kevytsarjan mestaruus (kerran)
Nathan Lane

| Nathan Lane |
| --- | --- |
 Nathan Lane vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Joseph Lane
Syntynyt: 3. helmikuuta 1956 (ikä 68) Jersey City, New Jersey, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1975–
Merkittävät roolit:  Timon (Leijonakuningas)   Albert Goldman (Lainahöyhenissä)   Snowbell (Stuart Little – pieni suuri hiiri)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Nathan Lane (alk. Joseph Lane; s. 3. helmikuuta 1956 Jersey City, New Jersey) on yhdysvaltalainen Tony- ja Daytime Emmy -palkittu elokuva- ja teatterinäyttelijä.
Lane on ollut kaksi kertaa Golden Globe -ehdokkaana parhaasta miespääosasta musikaali- tai komediaelokuvassa elokuvista Lainahöyhenissä (1997) ja The Producers (2005). Lisäksi hän on saanut American Comedy Awardin vuonna 1997, People’s Choice Awardin 1999, National Board of Review -palkinnon 2002 ja SAG-palkinnon 1997. Hän sai oman tähtensä Hollywood Walk of Famelle 9. tammikuuta 2006.
Vuonna 2016 Lane näytteli rikossarjassa The People v. O.J. Simpson: American Crime Story.
Lane meni naimisiin pitkäaikaisen kumppanin Devlin Elliottin kanssa marraskuussa 2015.
Aiheesta muualla

Nathan Lane Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nathan Lane Elonetissä.
Olli Viljaranta

Olli Viljaranta (s. 29. lokakuuta 1958) on suomalainen pesäpallon pelinjohtaja. Viljaranta toimi Miesten Superpesiksessä pelanneen Sotkamon Jymyn pelinjohtajana kaudet 2000-2003. Sotkamon Jymy saavutti Viljarannan alaisuudessa kolme SM-kultaa kaudella 2001, kaudella 2002 ja kaudella 2003 sekä yhden SM-hopean kaudella 2000. Viljaranta valittiin Pesäpallon Vuoden pelinjohtaja|Miesten Superpesiksen Vuoden pelinjohtajaksi kolme kertaa peräkkäin vuosina 2000-2002. Viljaranta toimi kaksi kertaa Itä-Länsi-ottelussa Idän joukkueen pelinjohtajana. Sotkamon Jymyn lisäksi Viljaranta on toiminut Miesten Ykköspesistä pelanneen Kankaanpään Mailan pelinjohtajana kaudet 1997 ja 2008-2009.
Oiva Helenius

Oiva Helenius toukokuussa 1943
Oiva Helenius (10. kesäkuuta 1910 – 15. marraskuuta 1976) oli suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä joka asui Helsingin Pukinmäessä.
Heleniuksen vanhemmat olivat maalari Gustaf Sigrid Helenius ja Fanny Maria o.s. Nyberg. Hän teki akvarelleja ja lyijykynäpiirroksia Karjalan alueen kirkoista sekä maalasi muotokuvia. Heleniuksen tunnetuimpia töitä olivat Ruskealan taistelumuistomerkki ja Suomenlinnan 200-vuotismitali.
Helenius oli naimisissa Linnea Theodora (Thora, "Toora", Dora") Kavanderin kanssa joka oli leipomoa Suutarilan Lestimäessä pitäneen Edla Markelinin (1863–1949) ottotytär.
Aiheesta muualla

Kuvanveistäjä Oiva Helenius Äänislinnassa, valokuva 26.5.1944 (Sotasampo)
Neergaard

Neergaard on seuraavien henkilöiden suku- tai välinimi:
John Neergaard (1795–1885), norjalainen poliitikko, ”kunnallisen itsehallinnon isä”
Jørn Neergaard Larsen (s. 1949), tanskalainen poliitikko
Niels Neergaard (1854–1936), Tanskan pääministeri 1908–1909 ja 1920–1924
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Neermahal

Neermahal
Neermahal on Intian Tripuran osavaltiossa sijaitseva palatsi, jonka rakentaminen aloitettiin Tripuran maharadža Bir Bikram Kishore Debbarmanin tilauksesta vuonna 1930. Rakentamisesta vastasi brittiläinen Martin and Burn -yritys, jolta meni yhdeksän vuotta saada palatsi valmiiksi. Neermahal sijaitsee Rudrasagar-järven keskellä. Tyylillisesti palatsissa yhdistyvät hindulainen ja islamilainen arkkitehtuuri. Paikallisten mukaan maharadža Debbarmanin kuoleman jälkeen palatsi jäi heitteille. Vuonna 2015 yksi Neermahalin kymmenestä minareettitornista sortui kunnostustöiden aikana.
Neermahalin palatsin hallinnasta on kiistelty useasti oikeudessa. Tripuran entisen hallitsijasuvun edustaja Kirit Pradyot Deb Barman ja hänen äitinsä Bibhu Kumari Devi ovat vaatineet palatsia itselleen. Kirit Bikram Kishore Manikya Debbarma päätti vuonna 1974 luovuttaa palatsin Tripuran osavaltiohallitukselle kunnostettavaksi ja yleisölle avattavaksi. Bibhu Kumari Devi ja Kirit Pradyot Deb Barman ilmoittivat vuonna 2005 vaativansa palatsia takaisin, mikä sai oikeuden hyväksynnän vuonna 2015. Osavaltiohallitus siirsi asian Tripuran korkeimpaan oikeuteen, jonka mukaan hallitsijasuku menetti oikeutensa Neermahaliin luopuessaan siitä. Kirit Pradyot Deb Barman on luvannut viedä asian Intian korkeimpaan oikeuteen. Tripuran korkein oikeus on antanut osavaltiohallinnolle käskyjä kunnostaa Rudrasagarjärveä ja Neermahalia. Vuonna 2020 osavaltion korkein oikeus käski hallitusta kieltämään ajoneuvot järven ja palatsin lähellä.
Miesten Superpesiksen kausi 2023

| --- | --- |
Järjestyksessä:  34
Joukkueita:  13
Runkosarja
Päiväys:  23. huhtikuuta – 10. elokuuta
Voittaja:  Vimpelin Veto
Lyöjäkuningas:  Roope Korhonen (Sotkamon Jymy)
Etenijäkuningas:  Olli Heikkala (Vimpelin Veto)
Kärkilyöntikuningas:  Teemu Nurmio (Hyvinkään Tahko)
Pudotuspelit
Päiväys:  12. elokuuta – 19. syyskuuta
Mestari:  Sotkamon Jymy
Hopeaa:  Vimpelin Veto
Pronssia:  Kempeleen Kiri
Muut sarjat
Alempi sarja:  Ykköspesis
Naisten kausi:  Naisten Superpesis
   ← 2022  2024 →
Superpesiksen kausi 2023 oli Suomen pesäpallon pääsarjan Superpesiksen 34. kausi.
Joukkueet

| Joukkue | Kunta | Kotistadion | Perustettu | Pääsarjaan |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Alajärven Ankkurit | Alajärvi | Kitro | 1944 | 2023 |
| Hyvinkään Tahko | Hyvinkää | Pihkala | 1915 | 1975 |
| Imatran Pallo-Veikot | Imatra | Ukonniemi | 1955 | 2017 |
| Joensuun Maila | Joensuu | Bolt Stadion | 1958 | 2004 |
| JymyJussit | Seinäjoki | Unico Areena | 2012 | 2013 |
| Kempeleen Kiri | Kempele | Autofix1.com Areena | 1915 | 2019 |
| Kiteen Pallo -90 | Kitee | Rantakenttä | 1990 | 1990 |
| Koskenkorvan Urheilijat | Ilmajoki | Sähkökoje Areena | 1945 | 1999 |
| Kouvolan Pallonlyöjät | Kouvola | KSS Energia Areena | 1931 | 2005 |
| Manse PP | Tampere | Kaupin pesäpallostadion | 2005 | 2020 |
| Pattijoen Urheilijat | Raahe | MiiluAreena | 1928 | 1997 |
| Sotkamon Jymy | Sotkamo | Marjex Stadion | 1909 | 1989 |
| Vimpelin Veto | Vimpeli | Saarikenttä | 1934 | 2004 |
Runkosarja

| Sij>  | Joukkue | O | V | VS | HS | H | TJ | PJ | JE | P | Karsinta tai putoaminen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Vimpelin Veto | 28 | 20 | 5 | 1 | 2 | 344 | 146 | +198 | 71 | Puolivälieriin |
| 2 | Sotkamon Jymy | 28 | 13 | 10 | 3 | 2 | 234 | 112 | +122 | 62 | Puolivälieriin |
| 3 | Kouvolan Pallonlyöjät | 28 | 11 | 7 | 5 | 5 | 239 | 182 | +57 | 52 | Puolivälieriin |
| 4 | Kempeleen Kiri | 28 | 9 | 9 | 3 | 7 | 202 | 173 | +29 | 48 | Puolivälieriin |
| 5 | Joensuun Maila | 28 | 10 | 7 | 4 | 7 | 208 | 170 | +38 | 48 | Puolivälieriin |
| 6 | Manse PP | 28 | 9 | 8 | 4 | 7 | 255 | 175 | +80 | 47 | Puolivälieriin |
| 7 | Hyvinkään Tahko | 28 | 7 | 8 | 6 | 7 | 192 | 209 | −17 | 43 | Pudotuspelikarsintoihin |
| 8 | Kiteen Pallo -90 | 28 | 4 | 7 | 4 | 13 | 188 | 218 | −30 | 30 | Pudotuspelikarsintoihin |
| 9 | Pattijoen Urheilijat | 28 | 5 | 4 | 7 | 12 | 156 | 212 | −56 | 30 | Pudotuspelikarsintoihin |
| 10 | Seinäjoen JymyJussit | 28 | 5 | 4 | 7 | 12 | 168 | 228 | −60 | 30 | Pudotuspelikarsintoihin |
| 11 | Imatran Pallo-Veikot | 28 | 4 | 4 | 4 | 16 | 131 | 217 | −86 | 24 |  |
| 12 | Koskenkorvan Urheilijat | 28 | 1 | 6 | 5 | 16 | 158 | 278 | −120 | 20 | Putoamiskarsintaan |
| 13 | Alajärven Ankkurit | 28 | 0 | 5 | 5 | 18 | 129 | 285 | −156 | 15 | Putoamiskarsintaan |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
: Sotkamon Jymy
: Vimpelin Veto
: Kempeleen Kiri
4.: Manse PP
5.: Kouvolan Pallonlyöjät
6.: Joensuun Maila
7.: Kiteen Pallo -90
8.: Seinäjoen JymyJussit
9.: Hyvinkään Tahko
10.: Pattijoen Urheilijat
11.: Imatran Pallo-Veikot
12.: Alajärven Ankkurit
13.: Koskenkorvan Urheilijat

Koskenkorvan Urheilijat putoaa Ykköspesikseen. Ykköspesiksen pudotuspelit voittanut Haminan Palloilijat nousee seuraavaksi kaudeksi Superpesikseen.
Televisiointi

Kauden televisioinnista vastasi edellisten kausien tapaan Nelonen Median maksullinen Ruutu+ -palvelu.  Myös Yleisradio televisioi neljä runkosarjan ottelua ja ratkaisevat loppuottelut.
Nathan Lawson

| Nathan Lawson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1983 (ikä 41) Calgary, AB, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  HK Nitra
Sarja:  Tipsport extraliga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  Phoenix RoadRunners (ECHL) Utah Grizzlies (ECHL) Bridgeport Sound Tigers (AHL) New York Islanders (NHL) Hamilton Bulldogs (AHL) Elmira Jackals (ECHL) Binghamton Senators (AHL) Ottawa Senators (NHL) Dornbirner EC (EBEL) Vienna Capitals (EBEL) HPK (SML) HC Banská Bystrica (SloEL)
Nathan Lawson (s. 29. syyskuuta 1983 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Slovakian Extraligan HK Nitrassa.