stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maijootjoki
Vesistösuhteita

Maijootjoki sijaitsee Kymijoen vesistöalueessa (14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Suonenjoen valuma-alueella (14.78), jossa se muodostaa Maijootjoen–Kivilammen valuma-alueella (14.783) joen pääuoman alajuoksun osuuden . Pääuoman yläpuolisia vesistöjä ovat alhaalta päin lueteltuna Maijootlampi, Myllypuro (lähteetön nimi), Kalajärvi, Pieni-Kaita ja Särki-Kaita. Maijootjoen valuma-alueen länsipuolinen vedenjakaja seuraa Kaidanharjua Sakonkylällä sijaitsevaan Niinisen järvelle. Itäpuolella sijaitsee Kivipuron valuma-alue. Vanhassa vesistöaluejaossa Maijootjoen ja Kivipuron valuma-alueet olivat yhdessä. Se voi johtua Säyneisestä, jolla on kaksi lasku-uomaa, jolloin Kivipuron rinnalla virtaa toinen lasku-uoma  Maijootjoen yhteyteen. Nykyisessä Paikkatietoikkunassa Kivipuron valuma-alueen pinta-alaksi on ilmoitettu 14,42 neliökilometriä, mistä jää Maijoojoen valuma-alueelle laskennallisesti 8,02 neliökilometriä .
Historiaa

Nyyssösten sukuseuran mukaan Maijootjoessa sijainneessa hirsirakennuksessa toimi 1920-luvulla 12 hevosvoiman vesiturbiini, joka pyöritti 9 hevosvoiman tasavirtageneraattoria. Generaattorin tuottamaa sähköä käytettiin maatalon valaistukseen. Sähkögeneraattoria käytti Maijootlammella asunut suutari Hämäläinen. Vuoden 1944 Suonenjoen taloudellisessa kartassa laskee Maijootlampeen Kalajärvestä alkava puronuoma. Uoman alajuoksulla on lammen rannassa peltopalsta ja talon kohdalla nimi Myllypuro, joka viittaa uomassa olleeseen vesimyllyyn. Tämä saattaa olla sukuseuran tarkoittama jauhomyllyn ja sähkögeneraattorin toimipaikka. Tätä Maijootjoen yläosaa on saatettu kutsua nimellä Myllypuro. Vielä vuoden 1944 taloudellisessa kartassa on uomassa ollut pikkulampi samalla kohdalla, missä nykyään sijaitsee lammen muotoinen suo. Se saattaa olla myllyn vaatima myllylampi. Ilman tarkempia lähteitä asiasta ei kuitenkaan voi olla aivan varma.
Huomioita

1 2  Vanhassa Ekholmin kokoamassa vesistöaluejaossa Kivipuron ja Maijootjoen valuma-alueet käsiteltiin yhtenä kokonaisuutena Maijootjoen–Kivilammen valuma-alueena (14.783). Uudessa Internetissä julkaistussa Paikkatietoikkuna -palvelussa Kivipuron valuma-alue on merkitty erikseen ja Maijootjoen valuma-alue on yhdistetty Ekholmin vesistöjaon Suontienselän–Paasveden alueeseen (14.782). Tässä artikkelissa asia vain mainitaan, koska toistaiseksi vesistöaluejaot esitetään Ekholmin vesistöjaon mukaisesti.
1 2  Joen pituus on mitattu Karttapaikan -verkkopalvelusta. Kun joen pituudelle löytyy viranomaistieto, korvataan tämä pituusmitta sillä.
Aiheesta muualla

Laakso, Maiju ja Mikko: Vedenjakajan maantiedettä
Maaperäkartan 3241 07 selitys, Geologinen tutkimuskeskus
Pyykkikori

Muovinen pyykkikori
Pyykkikori on pyykin säilytykseen ja kuljettamiseen tarkoitettu kori. Pyykkikoreja käytetään sekä likaisen pyykin keräämiseen että puhtaan pyykin siirtämiseen kuivumaan.
Perinteiset pyykkikorit valmistettiin pajusta tai muista luonnonmateriaaleista, mutta nykyisin yleisin materiaali on muovi. Pyykkikoreissa on usein kahvat tai reiät kantamista varten, ja monissa malleissa on myös ilmanvaihtoreiät kosteuden haihtumisen edistämiseksi.
Modernit pyykkikorit voivat olla kokoontaitettavia tilansäästön vuoksi, ja niitä on saatavilla eri kokoisia ja mallisia eri käyttötarkoituksiin.
Sillanpää

Sillanpää on suomalainen sukunimi, joka esiintyy myös paikannimenä. Nykyisenä sukunimenään sitä käyttää 4 690 suomalaista. Ulkomailla asuvista suomalaisista lähes 237 käyttää sitä nykyisenä sukunimenään.
Sillanpää-nimisiä ihmisiä

Aimo Sillanpää (s. 1950), tähtitieteilijä ja dosentti
Aleksi Sillanpää (s. 1981), pikajuoksija
Frans Emil Sillanpää (1888–1964), kirjailija, Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja
Henri Sillanpää (s. 1979), jalkapalloilija
Henrik Sillanpää (s. 1991), tennispelaaja
Jari Sillanpää (s. 1965), laulaja, vuoden 1995 tangokuningas
Jemina Sillanpää (s. 1982), näyttelijä ja muusikko
Johannes Sillanpää (1897–1970), lääninrovasti ja sotilaspastori
Juho Sillanpää (s. 1938), Keskustapuolueen poliitikko
Kari Sillanpää (1946–1976), jääkiekkoilija
Kimmo Sillanpää (s. 1960), jääkiekkoilija
Miina Sillanpää (1866–1952), SDP:n poliitikko ja ministeri
Mika Sillanpää (s. 1970), kemisti ja professori, Vihreän kemian laboratorion ent. johtaja
Mika A. Sillanpää (s. 1976), fyysikko, Aalto-yliopiston kvanttinanomekaniikan professori
Mikko Sillanpää (1925–1992), maataloustieteilijä
Niina Sillanpää (s. 1978), näyttelijä
Olli Sillanpää (s. 1981), jääkiekkoilija
Outi Sillanpää (s. 1976), kävelijä
Pia Sillanpää (s. 1978), perussuomalaisten poliitikko, kansanedustaja, kätilö ja yrittäjä
Reijo Sillanpää (s. 1946), kemian professori
Rosa Sillanpää (1888–1929), sosialistipoliitikko
Sami Sillanpää (s. 1974), Helsingin Sanomien ulkomaantoimittaja
Sanna Sillanpää (s. 1968), kolmoissurmaaja
Santeri Sillanpää (s. 1997), jääkiekkoilija
Silja Sillanpää (s. 1975), lastenkirjailija ja televisioesiintyjä
Seppo Sillanpää (s. 1953), viulisti
Severi Sillanpää (s. 1988), jääkiekkoilija
Viljo Sillanpää (s. 1993), pesäpalloilija.
Sillanpää paikannimenä

Sillanpää, kylä Kiskossa
Sillanpää, kylä Lapualla
Sillanpää, kylä Sauvossa
Sillanpää, kylä Seinäjoella
Sillanpää, kylä Somerolla
Sillanpää, kylä Vetelissä (69750)
Muita merkityksiä

1446 Sillanpää, asteroidi
Sillanpääasema, sotilastermi
Sillanpää Shipping, suomalainen varustamo
Jari Sillanpää, Jari Sillanpään debyyttialbumi
Sillanpään marssilaulu, Frans Emil Sillanpään runoon sävelletty marssilaulu
Sillanpääläisyys, lestadiolaisuuden haara
Oskari Tuohimaa

Oskari Tuohimaa (taiteilijanimiä: Don Poro ja DonPoro900) on Kiimingissä kasvanut oululainen kuvataiteilija. Hän on tehnyt paljon muotokuvia eri tekniikoilla. Don Poro on maalannut muraaleja ja toiminut myös Snoop Doggin taiteilijatiimissälähde?.
Tuohimaan teos Lauri Viita / muraali Tampereella (2023).
Muraali Kirsi Kunnas Ylöjärvellä (2023).
Aiheesta muualla

Snoop Doggin fa­ni­tuot­tei­ta­kin suun­ni­tel­lut Oskari Tuo­hi­maa eli DonPoro900 saa ins­pi­raa­tion­sa ja työs­ken­te­lee öisin; Kaleva 10.2.2018
Peter, Paul and Mary

| Peter, Paul and Mary |
| --- | --- |
 Noel Stookey, Peter Yarrow ja Mary Travers noin vuonna 1968.
Tiedot
Toiminnassa:  1961–1970, 1978–
Tyylilaji:  folk ja folkrock
Kotipaikka:  Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Peter Yarrow   Noel "Paul" Stookey   Mary Travers  
Levy-yhtiö:  Warner Brothers Records  
Aiheesta muualla
peterpaulandmary.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peter, Paul and Mary oli yhdysvaltalainen folk- ja folkrock-trio, joka nousi suosioon 1960-luvulla folkin suosion aallonharjalla.
Ura

Trion perustivat vuonna 1961 Peter Yarrow (1938–2025), Noel Stookey (1937–) ja Mary Travers (1936–2009).
Yarrow ja Stookey säestivät trion laulua kitaroillaan. Yhtyeen suosituimmat kappaleet olivat cover-versioita ajan suosituimmista folkkappaleista, kuten ”This Land Is Your Land”, ”If I Had a Hammer”, ”Blowin’ in the Wind” ja ”And When I Die”, sekä versiot lastenlaulusta ”Puff, the Magic Dragon” ja John Denverin kappaleesta ”Leaving on a Jet Plane”. Yhtye osallistui myös protestilauluillaan 1960-luvun kansalaisoikeusliikkeeseen ja Vietnamin sodan vastustamiseen.
Trio hajosi vuonna 1970, kun jäsenet aloittivat soolourat. He palasivat yhteen vuoden 1978 albumillaan Reunion.
Trio voitti urallaan viisi Grammya. Heidän viimeinen albuminsa oli In These Times (2003). Mary Travers kuoli vuonna 2009 leukemian kemoterapian aiheuttamiin komplikaatioihin.
Studioalbumit

Peter, Paul and Mary (1962)
Moving (1963)
In the Wind (1963)
A Song Will Rise (1964)
See What Tomorrow Brings (1965)
The Peter, Paul and Mary Album (1966)
Album 1700 (1967)
Late Again (1968)
Peter, Paul and Mommy (1969)
Reunion (1978)
No Easy Walk to Freedom (1986)
Flowers and Stones (1990)
LifeLines (1995)
In These Times (2003)
Kirjallisuutta

Nyman, Jake: ”Peter, Paul & Mary”, Rocktieto. Osa 3 N–Z, s. 56–58.  (Soundi-kirja 16)  Pirkkala:  Fanzine Oy, 1982.  ISBN 951-99372-4-2
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
'Peter, Paul and Mary' Vocal Group Hall of Fame sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Trio esiintymässä New Yorkissa vuonna 2006.
Samira Rafaela

| Samira Rafaela |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2.7.2019–  
Ryhmä:  Uudistuva Eurooppa -ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. helmikuuta 1989 (ikä 35) Zoetermeer, Alankomaat
Kansalaisuus:  hollantilainen
Tiedot
Puolue:  Demokraatit 66
Aiheesta muualla
www.samirarafaela.eu
Samira Rafaela (s. 11. helmikuuta 1989 Zoetermeer, Alankomaat) on hollantilainen poliitikko. Rafaela edustaa Demokraatit 66-puoluetta. Rafaela on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samira Rafaela Wikimedia Commonsissa
Samira Rafaela Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| n k   Alankomaiden Euroopan parlamentin jäsenet (2019–2024) |
| --- | --- |
EPP:  Berendsen  De Lange (2019–2024)  Haga (2023–)  Lenaers  Manders  Ormel (2024–)  Schreijer-Pierik  Van Dalen (2019–2023) 
Renew:  Azmani  Groothuis  Huitema  In 't Veld  Nagtegaal  Rafaela  Rinzema (2022–)  Schreinemacher (2019–2022) 
G-EFA:  Eickhout  Strik  Van Sparrentak 
S&D:  Chahim  Jongerius  Piri (2019–2021)  Reuten (2021–)  Tang  Tax  Wolters 
ECR:  Eppink (2019–2021)  Hoogeveen (2021–)  Rooken  Rookmaker  Roos  Ruissen 
GUE/NGL:  Hazekamp 
N/I:  De Graaff 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  MEP-hakemisto
Kiinalainen kalligrafia

Tang-dynastian aikainen kopio 300-luvulla eläneen kalligrafin Wang Xianzhin teoksesta.
Kiinalainen kalligrafia on kiinalaisin kirjoitusmerkein luotua kalligrafiaa. Kiinassa kalligrafiaa on aina pidetty merkittävänä taiteenlajina, ja monet menneiden vuosisatojen mestarit tunnetaan nimeltä. Tiettyihin asioihin kiinnitetään huomiota kirjoitusmerkkejä tehtäessä, mutta ehdottomia sommittelusääntöjä ei ole. Kalligrafit käyttävät merkkien piirtämiseen sivellintä.
Asema taiteena

Kiinan taiteenlajeista kalligrafia on maalaustaiteen ohella arvostetuinta. Kalligrafiaa näkee edelleen kaikkialla Kiinassa, sitä opetetaan koululaisille, alan lehtiä ja oppaita julkaistaan useita, ja kalligrafian tutkimus on oma oppialansa.
Kalligrafian ja maalaustaiteen ikiaikainen yhteys Kiinassa perustuu siihen, että kiinalaiset kirjoitusmerkit olivat alun perin kuvamerkkejä. Kumpikin perustuu lisäksi samaan esteettiseen teoriaan, ja ne hyödyntävät myös samoja työvälineitä, sivellintä, tussia ja paperia sekä samaa sivellintekniikkaa. Moni kiinalainen taiteilija onkin ollut samalla sekä taidemaalari että kalligrafi.
Tavoite

Tärkeää kiinalaisessa kalligrafiassa ovat yksittäisten kirjoitusmerkkien piirrot, rakenne ja painopiste, sekä kokonaissommittelu. Ehdottomia sommittelusääntöjä ei kuitenkaan ole. Eteläisen Qi-dynastian (479–502) aikana eläneen maalari Xie Hen esittämien tunnettujen kriteerien mukaan kalligrafiassa tärkeintä on ”elämänvoiman (qi) rytminen harmonia ja liike”. Hänen mukaansa qi-elämänvoiman vangitseminen paperille viivojen keinoin on kalligrafin tärkein päämäärä.
Välineet

Kiinalaisen kalligrafin työvälineitä ovat ”neljä aarretta”: sivellin, paperi, tussi ja tussinhankauskivi. Kiinalaisiin kalligrafiateoksiin kuuluu oleellisesti taiteilijan punainen sinetti. Itämainen sivellintekniikka eroaa länsimaisesta: kiinalainen kalligrafi pitää sivellintä sormenpäillään pystyasennossa ja käyttää vain harjaksen kärkeä.
Kirjoitustyylit

Kiinalaisista kirjoitustyyleistä kalligrafien suosiossa ovat etenkin kursiivi xingshu ja hyvin vapaamuotoinen ruohokirjoitus caoshu. Xingshu kehittyi samoihin aikoihin niin sanotun normaalikirjoituksen, eli kaishun, kanssa noin 1 800 vuotta sitten. Xingshu on kaunokirjoitustyylinä vapaamuotoisempaa kuin normaalikirjoitus, ja se on edelleen yksi kalligrafien suosikeista. Caoshu, kiinan kalligrafiatyyleistä kaikkein vapaamuotoisin ja usein hyvin vaikeaselkoinen, kehittyi lopulliseen muotoonsa Tang-dynastian aikana 618–907.
Mestareita

Kiinalaisen kalligrafian 1 800 vuoden historian ajan mestareita tunnetaan nimeltä useita. Maineikkain heistä oli Wang Xizhi (321–379), jonka tunnetuimmat säilyneet teokset on sivelletty xingshulla ja caoshulla. Qing-dynastian (1644–1912) ajalta tunnetaan kalligrafi Deng Shiru (1743–1805), ’Qing-kalligrafian prinssi’. Yksi hänen erikoislajeistaan oli zhuanshu, eli sinettikirjoitus, ja siinä etenkin pieni sinettikirjoitus; toinen hänen lempityylinsä oli lishu, eli kirjurikirjoitus.
Kuvia

Kiinalainen Sun Xinde tekemässä kalligrafiaa.
Mies harjoittaa vesikalligrafiaa Pekingin Beihai-puistossa.
Tussinhankauskiven avulla kalligrafi tekee mustetta työskentelynsä aikana: hän hieroo tussitankoa kiveä vasten ja sekoittaa syntyvää jauhetta veteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiinalainen kalligrafia Wikimedia Commonsissa
Rasiassa kiinalaisen kalligrafin välineitä: siveltimiä, tussitanko, sinetti, sivellinteline, vesiastia ja hiomakivi.
BMW 5-sarja (E12)

| BMW E12 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  BMW
Valmistusvuodet:  1972–1981
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  E-segmentti
Edeltäjä:  BMW Neue Klasse
Seuraaja:  BMW E28
Tekniset tiedot
Moottori:  R4 R6
Iskutilavuus:  1,8–3,5 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
BMW E12 on BMW 5-sarjan ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1972–1981. Se korvasi edeltäneen 1500/1600/1800/2000-malliston (Neue Klasse) ja seuraajaksi tuli BMW E28.
BMW 5-sarja (E12) 1972–1981

Syksyllä 1972 esitelty 5-sarja oli ensimmäinen BMW-malli, jonka mallisarja muodostui yhdestä numerosta. Samaa nimeämisjärjestelmää noudattivat myös muutamaa vuotta myöhemmin esitellyt 3-sarja (E21), 6-sarja (E24) ja 7-sarja (E23). Myös mallien muotoilussa oli huomattavan paljon samoja piirteitä.
Vuonna 1976 konepelti muotoiltiin uudelleen ja siihen tuli aiempaa korostetumpi kohouma. Takavaloista tuli leveämmät ja polttoainetankin luukku siirtyi peräosasta tavanomaisempaan paikkaan auton sivulle.
Malliston huipulle esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä 1979 urheilullinen M535i, jossa oli kuusisylinterinen 3,5-litrainen (215 hv) moottori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BMW 5-sarja (E12) Wikimedia Commonsissa
Facelift-mallin BMW E12.
BMW M535i
Mercedes-Benz CLS-sarja (C219)

| Mercedes-Benz C219 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Mercedes-Benz
Valmistusvuodet:  2004–2010
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  E-segmentti
Seuraaja:  Mercedes-Benz C218
Teknisesti samankaltaisia:  Mercedes-Benz W211
Tekniset tiedot
Moottori:  V6 V8
Iskutilavuus:  3,0–6,2 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen automaatti 7-vaihteinen automaatti
Mercedes-Benz C219 on Mercedes-Benz CLS-sarjan ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2004–2010. Se perustuu tekniikaltaan E-sarjaan (W211). Mallin seuraajaksi tuli C218.
Mercedes-Benz C219 (2004–2010)

Mercedes-Benz C219 esiteltiin New Yorkin autonäyttelyssä keväällä 2004. Akseliväli on samanpituinen kuin E-sarjassa, jonka pohjalevylle malli perustuu, mutta kokonaispituutta on 95 millimetriä enemmän ja auto on 27 millimetriä matalampi.
Vuoden 2008 alussa malliin tehtiin uudistuksia muun muassa etusäleikköön ja puskureihin. Takavalot muuttuivat LED-tyyppisiksi ja pakoputkista tuli aiempaa kulmikkaammat. Sisällä ohjauspyörä oli uusi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz CLS-sarja (C219) Wikimedia Commonsissa
Facelift-mallin Mercedes-Benz C219.
Chino-housut

Chino-housut
Chino-housut, lyhyemmin chinot tai chinokset, ovat puuvillatvillistä valmistetut housut. Chinoja käyttävät niin miehet kuin naisetkin.
Nimitys chino tulee espanjankielisestä kiinalaista merkitsevästä sanasta, sillä housujen kangasmateriaali tuotiin alun perin Kiinasta. Chinot luotiin alkujaan armeijan käyttöön 1800-luvulla. Niistä tuli suosittuja Yhdysvalloissa 1900-luvulla, ja chinot saavuttivat suosionsa huipun 1950-luvulla niitä rennompien farkkujen siistimpänä vaihtoehtona.
Chino-kangas on kevyttä ja kestävää. Chinoja saa nykyisin paitsi alkuperäisen khakin värisinä, myös lähes kaikissa väreissä.
Richard Rautalin

Väinö Richard (Rikhard) Rautalin (14. helmikuuta 1891 Kalvola – 8. tammikuuta 1943 Lempäälä) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari, joka asui Tampereella ja viimeksi Lempäälässä.
Henkilöhistoria

Rautalinin vanhemmat olivat seppä Erik Konstantin Rautalin ja Emilia Lindberg. Hän oli naimisissa vuodesta 1924 Aili Emilia Liljan kanssa. Heidän pojastaan Tuomas Erik Rautalingosta (s. 1928) tuli lääkäri. Rautalin kävi Taideteollisen keskuskoulun iltakursseilla 1908–1911 ja opiskeli sitten kuvanveistäjä Emil Wikströmin johdolla 1911–1913 Sääksmäellä Visavuoressa. Hän teki opintomatkat Italiaan 1924 ja 1926, ja hänen veistoksissaan näkyikin antiikin taiteesta saatu vaikutus.lähde?
Rautalin muutti 1915 Tampereelle, jossa hän asui vuoteen 1934. Viimeiset vuotensa Rautalin asui perheineen Lempäälässä. Hän oli Tampereen taiteilijaseuran puheenjohtajana 1934–1935. Rautalin kuoli 51-vuotiaana tammikuussa 1943, ja hänet on haudattu Lempäälään Pyhän Birgitan kirkon hautausmaalle.
Rautalin osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1913, 1930 ja 1939. Omat näyttelyt hän piti 1921 ja 1925 sekä kolmen taiteilijan ryhmässä 1932. Kaikkiaan Rautalin teki elämänsä aikana noin 600 veistosta, joista usea on esillä Tampereen keskustassa. Hänen kuolemansa jälkeen pystytettiin hänen tekemänsä Vesilahden, Kurun, Kangasalan ja Messukylän sankaripatsaat. Rautalinin maalaamista noin 400 muotokuvasta on tunnetuimpia F. E. Sillanpään muotokuva vuodelta 1921.lähde?
Veistoksia

Harteillaan maljaa kannattava mies Keskuskeittiön talon (nyk. hautaustoimisto) katolla, 1922, Satakunnankatu 14, Tampere
Haarlan palatsin portaiden graniitti-ilvekset, 1924, Tampere
Elokuvateatteri Kino-Palatsin kipsireliefit, 1929, Tampere
Madonna ja lapsi, marmorireliefi, 1929, Emil Aaltosen museo, Tampere
Tampereen työväentalon laajennusosan 2. kerroksen ulkoreliefit, 1930, Hallituskatu, Tampere
Veikko Leukun muistoreliefi, 1930, Tampere
Kullattu puinen alttariveistos Kristus, 1932, Viinikan kirkko, Tampere
Oripäänkankaalla helmikuussa 1918 surmattujen valkoisten muistomerkki, 1932, Myllykylä, Oripää
Tampere-veistos, 1934, Työnpuisto, Tampere
Vapaussodan muistomerkki (Vapauden miekka), 1934, Kirkkotori, Lempäälä
Kustaa Hiekan kipsinen muotokuvareliefi, 1937, Hiekan taidemuseo, Tampere
Suihkukaivoveistos Kevät, 1937, Pyynikin kirkkopuisto, Tampere
Tanssiva tyttö, 1950, Sorsapuisto, Tampere (valmistettu vuodelta 1938 olevan kipsivaloksen pohjalta)
Rukoileva sotilas, kipsivalos 1940, valettu pronssiin 1989, Tampereen sotainvalidien veljeskodin Tammenlehväkeskuksen aula
Sankaripatsaita

Vesilahti, kirkon sankarihautausmaan muistomerkki v. 1946
Kangasala, kirkon sankarihautausmaan muistomerkki v. 1940 (kipsi pienoisveistos), varsinainen patsas kuvanveistäjä Frans Pehrman paljastettu 1947.
Tampere, Messukylän kirkon hautausmaalla v. 1946
Kuru, kirkon sankarihautausmaan "Talvisoturit" v. 1946
Länsi-Teiskon sankarihautausmaa v. 1954
Kuvia julkisista teoksista

Veikko Koskelan muistomerkki, 1920, Orivesi.
Ilvekset, 1924, (vasen), Tampere.
Ilvekset, 1924, (oikea), Tampere.
Vapautemme puolesta, 1932, Oripää.
Tampere-veistos, 1934, Tampere.
Vapauden miekka, 1934, Lempäälä.
Kevät, 1937, Tampere.
1939–1945 sotien muistomerkki, 1940, Tampere.
Sankarimuistomerkki, 1946, Vesilahti.
Kurun sankarimuistomerkki, 1946, Ylöjärvi.
Lamminpään sankariristi, 1947, Tampere.
Tanssiva tyttö, 1950, Tampere.
Länsi-Teiskon sankarimuistomerkki, 1953, Ylöjärvi.
Runoilija ja muusa, yhdessä Kalevi Kankaalan kanssa, 1926, 1990, Lempäälä.
Harteillaan maljaa kannatteleva mies, Tampere.
Aiheesta muualla

F. E. Sillanpää : Kuvalehdelle kuvantekijästä, Suomen Kuvalehti, 20.01.1923, nro 3, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Italiasta palannutta puhuttelemassa, Aamulehti, 12.12.1926, nro 332, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tamperelaista veistotaidetta, Aamulehti, 07.08.1938, nro 209, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Yleisurheilun alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut

Yleisurheilun alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut ovat kansainvälisen yleisurheiluliiton järjestämät yleisurheilukilpailut. Kilpailuihin osallistuvat kilpailijat saavat olla korkeintaan 19-vuotiaita kilpailuvuoden 31. joulukuuta. Ensimmäiset alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1986. Siitä lähtien niitä on järjestetty kahden vuoden välein. Vuoden 2020 kisoja siirrettiin vuodella koronaviruspandemian takia.
Kilpailupaikat

1986: Ateena
1988: Greater Sudbury
1990: Plovdiv
1992: Soul
1994: Lissabon
1996: Sydney
1998: Annecy
2000: Santiago de Chile
2002: Kingston
2004: Grosseto
2006: Peking
2008: Bydgoszcz
2010: Moncton
2012: Barcelona
2014: Eugene
2016: Bydgoszcz
2018: Tampere
2021: Nairobi
2022: Cali
2024: Lima
Raila Leppäkoski

Raila Sinikka Leppäkoski (s. 3. maaliskuuta 1950 Jyväskylä) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän toimi Teatterikorkeakoulun ohjaajantyön professorina 1989–1995 ja näyttelijätyön professorina 1997–2002. Leppäkoski on myös tehnyt käsikirjoituksia  ja näytellyt. Lisäksi hän on suomentanut näytelmiä.
Raila Leppäkoski kirjoitti ylioppilaaksi 1969 ja valmistui Suomen teatterikoulun ohjaajalinjalta 1974. Hän toimi Ylioppilasteatterin taiteellisena vastaavana vuosina 1975–1981. Hän on ollut ohjaajana Ryhmäteatterissa, Q-teatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa.
Vuoden 2014 alusta Leppäkoski on nimitetty Helsingin kaupunginteatteriin kuuluvan Lilla Teaternin taiteelliseksi johtajaksi.
Leppäkosken isä oli toimittaja Johan Edvard Leppäkoski. Leppäkoski oli naimisissa ohjaaja Arto af Hällströmin kanssa 1980–1996.
Leppäkoski palkittiin vuonna 2005 Pro Finlandia -mitalilla ja Ida Aalberg -mitalilla 2015.
Kirjallinen tuotanto

Markku Hakuri, kirj. Jussi Tiainen ja Raila Leppäkoski, Kustannus Oy Musta taide
'Keskustelu viidelle näyttelijän kanssa, Kustannus Oy Teatteri 1988
Raila Leppäkoski-af Hällström: ”Ohjaajan persoonallisen maailmankuvan siirtyminen kollektiivityön yhteiseksi nimittäjäksi”, teoksessa Kirjoituksia 1990-1992, Toim. Pekka Vänttinen, 1992, Teatterikorkeakoulu.
”Ohjaajan käsikirja — Elämää teatteritaiteen palveluksessa”, kuvitus  Anna af Hällström. Art House 2023
Aiheesta muualla

Raila Leppäkoski Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lea Lappalainen: Raila Leppäkoski: Sielun voi kadottaa (Arkistoitu – Internet Archive) Haastattelu Sana-lehdessä (3.2.2011)
Raila Leppäkosken kotisivu
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo