Asklepieion (Epidauros)
Historia

Asklepieionin paikka oli alun perin Maloksen ja sittemmin Apollon Maleataan kulttipaikka. Apollon oli kreikkalaisten vanha parantajajumala ennen kuin tehtävä siirtyi tämän poikanakin pidetylle Asklepiokselle, ja Maleatas oli tämän doorilainen lisänimi. Paikka kehittyi Epidauroksen kaupungin kultin keskukseksi viimeistään 500-luvulla eaa. ja muuntui Apollonin kulttipaikasta Asklepioksen kulttipaikaksi 400-luvulla eaa. Väitettiin myös, että Asklepioksen mytologinen syntymä olisi tapahtunut juuri Epidauroksessa. Ensimmäisenä tämä näkemys tunnetaan Hesiodokselta. Alkuvaiheessa Asklepiosta palvottiin heeroksena, ei jumalana.
Paikan keskiössä oli Asklepiokselle omistettu temppeli sekä siihen liittynyt parantola-alue, jossa potilaat saattoivat nukkua yönsä ja toivoa jumalan ilmestyvän heille unen aikana. Myöhemmin alueelle rakennettiin erilaisia oheistoimintoja, joiden oli tarkoitus viihdyttää varakkaita potilaita: akustiikastaan kuuluisa suuri Epidauroksen teatteri, stadion ja muut urheilukentät, majatalot sekä kylpylät muuttivat pyhäkön luonnetta eräänlaiseksi oman aikansa terveysturismin keskukseksi. Myös seudun luonnolla ja muun muassa vesilähteillä oli merkitystä hoidoille. Epidauroksessa kerrottiin tapahtuneen monenlaisia ihmeellisiä parantumisia. Ihmeparantumisia kirjattiin ylös, ja osa näistä dokumenteista on nähtävissä alueen museossa. Pyhäköllä järjestettiin suuret yhteiskreikkalaiset Asklepieia-juhlat joka neljäs vuosi aina yhdeksän päivää Isthmian kisojen jälkeen. Ne olivat alun perin urheilukisat ja noin vuonna 380 eaa. niihin lisättiin runous- ja musiikkikilpailut.
300-luvulta eaa. lähtien Epidauroksen maine levisi ympäri antiikin Kreikkaa ja koko Välimeren aluetta, ja suuri joukko ihmisiä teki paikalle pyhiinvaelluksia ja toiviomatkoja. Epidauroksen kaltaisia Asklepioksen pyhäkköjä rakennettiin eri puolille kreikkalaista maailmaa, mukaan lukien Kosin Asklepieion ja Ateenan Asklepieion. Epidauros pysyi suurimpana ja vauraimpana, ja sen maine oli suurimmillaan 200-luvulla eaa. Kun Rooman kaupunkia vaivasi kulkutautiepidemia vuonna 293 eaa., lähtivät he hakemaan Epidauroksesta apua. Roomalaiset saivat Epidauroksesta mukaansa käärmeen, sillä Asklepioksen uskottiin voivan ottaa käärmeen olomuodon. Ei ole tiedossa, katosiko kulkutauti Asklepios-käärmeen saapuessa Roomaan.
Roomalaiset myös tuhosivat Asklepieionin, sillä vuonna 87 eaa. roomalainen sotapäällikkö Sulla joukkoineen ryösti ja hävitti pyhäkön alueen. Myöhemmin alue rakennettiin uudelleen, ja pyhäkkö kukoisti jälleen 100-luvulla jaa. Pyhäkkö jatkoi toimintaansa aina antiikin ajan loppupuolelle asti. Gootit tuhosivat paikan vuonna 395. Vielä 400-luvulla paikka toimi eräänlaisena vanhan kreikkalaisen pakanauskon harjoittajien viimeisenä turvapaikkana, kunnes kristinuskon vakiintuminen johti pakanapyhäkköjen sulkemiseen. Loppuvaiheessa paikka oli kristillinen parannuskeskus ja alueelle rakennettiin suuri basilikakirkko.
Arkeologiset kaivaukset alueella aloitti Ateenan arkeologinen seura vuonna 1881 Panagiótis Kavvadíaksen ja Valérios Stáisin johdolla. Niitä jatkoi École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen koulu heti toisen maailmansodan jälkeen ja Ioánnis (Giánnis) Papadimitríou vuosina 1948–1951.