stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valtatie 28
Julkinen liikenne

Valtatiellä 28 kulkee M-P, SS pikavuoro Kokkolan ja Kajaanin välillä. Lisäksi Pyhännän ja Kajaanin väliä kulkee M-P vakiovuoro Raahen ja Kajaanin välillä.
Valtatien 28 ja kantatien 88 risteys Pyhännällä, Kokkolaan päin nähtynä.
Hr. Ms. Van Amstel (F831)

| Hr>  Ms. Van Amstel |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Van Amstel

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Schelde
Kölinlasku:  3. toukokuuta 1988
Laskettu vesille:  19. toukokuuta 1990
Palveluskäyttöön:  27. toukokuuta 1993
Poistui palveluskäytöstä:  palveluksessa 2012
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 800 t (standardi) 3 320 t (kuormattu)
Pituus:  122,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6,1 m
Koneteho:  CODOG: 37 550 hv/48 970 hv risteilymoottori: 8 459 bhp
Nopeus:  29/30 solmua 21 solmua
Miehistöä:  154
Aseistus
Aseistus:  2 × neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 1 × kuudentoista ohjuksen Sea Sparrow -ohjusten VLS-laukaisualusta 1 × 76 mm OTO Melaran tykki 1 × 30 mm Goalkeeper CIWS 2 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 324 mm torpedoputkea 2 × Super BROC heitteenlaukaisulaitetta 1 × Westland Lynx -helikopteri
Hr. Ms. Van Amstel (runkonumero F831) on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Karel Doorman -luokan ohjusfregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Schelden laivastontelakalta. Sen köli laskettiin 3. toukokuuta 1988 ja alus laskettiin vesille 19. toukokuuta 1990. Alus valmistui 27. toukokuuta 1993.
Palvelus

Alus on palveluksessa 2012.
Vanha manner

Vanha maailma
Vanha maailma Ptolemaioksen maailmankartan kopiossa, joka on peräisin 1400-luvulta.
Vanha manner käsittää Afrikan, Euroopan ja Aasian, jotka voidaan yhdessä lukea Afro-Euraasiaksi.
Nimitystä vanha maailma käytetään vanhasta mantereesta ja sitä ympäröivistä saarista haluttaessa viitata maapallon alueeseen, jonka eurooppalaiset tunsivat ennen löytöretkiä. Vanhaa maailmaa käytetään uuden maailman asiayhteydessä.
Valuvan kuoleman kosto

| Valuvan kuoleman kosto> Beware! The Blob |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Larry Hagman
Käsikirjoittaja:   Anthony Harris  Jack Woods 
Tuottaja:  Anthony Harris
Säveltäjä:  Mort Garson
Kuvaaja:  Al Ham
Leikkaaja:  Tony De Zarraga
Erikoistehosteet:   Tim Barr  Doug Beswick 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Jack H. Harris Enterprises
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1972
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valuvan kuoleman kosto (Beware! The Blob) on Larry Hagmanin ohjaama, vuonna 1972 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka on jatkoa vuoden 1958 elokuvalle Valuva kuolema.
Juoni

Chester tuo jäänavaltaselvennä pullon, jossa on erikoinen massa, joka pääsee irralleen ja syö ihmisiä.
Ihmisiä ei uskota, kun he kertovat massasta, kunnes massa on jo hyvin suuri ja löytää tiensä ilmastointikanavasta keilahallille, jossa se saadaan jäädytettyä. Juuri kun kaikki luulevat kauhun olevan ohi, yksi lampuista sulattaa jäätä ja massa valuu kameralle puhuvan seriffin jalkaan.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kirjoittaa, ettei Dallasin JR:na sittemmin kuuluisuuteen noussutta Larry Hagmania ole tämän perusteella tarkoitettu ohjaajaksi. Hän antaa Valuvan kuoleman kostolle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Aiheesta muualla

Valuvan kuoleman kosto Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vanajaveden reitti

Ilmakuva Valkeakoskelta. Längelmäveden reitti yhtyy Vanajaveden reittiin Valkeakoskella.
Vanajaveden reitti on Kokemäenjoen vesistöön kuuluva järvireitti Kanta-Hämeen, Päijät-Hämeen ja Pirkanmaan maakunnissa Suomessa. Siihen yhtyvät koillisesta Längelmäveden ja Hauhon reitit.
Reitin keskusjärvi on Vanajavesi, johon vedet virtaavat muun muassa Kalvolan, Lopen ja Hämeenkosken alueilla olevista reitin latvajärvistä.
Reitin Eteläiset haarat yhtyvät Janakkalan Kernaalanjärvessä, joka laskee Hiidenjokea Vanajaveteen. Idästä Kernaalaanjärveen laskee Lammin ja Hämeenkosken alueella sijaitsevasta Pääjärvestä alkunsa saava, Teuronjoen kautta Mommilanjärveen ja tästä Puujokea Kernaalaanjärveen laskeva reitin itäinen latvahaara. Lännestä Kernaalanjärveen laskevat Lopen, Rengon, Hattulan ja Kalvolan alueilta Tervajoen, Hyvikkälänjoen ja Räikälänjoen kautta Kernaalanjärveen vetensä purkavat reitin läntiset latvahaarat. Näissä suurimpia järviä ovat Tervajoen latvoilla Lopen Loppijärvi sekä Hyvikkälänjoen latvoilla Lopen Kaartjärvi, Hattulan ja Kalvolan Renkajärvi, Hattulan Takajärvi ja Hämeenlinnan Alajärvi. Tällä Vanajaveden reitin yläosan vesistöalueella järvisyys on 5,66 % pinta-alasta.
Koillisesta Vanajaveden reitiin yhtyy Valkeakoskella Längelmäveden reitti, johon laskee kaakosta Hauhon reitti.
Lounaasta Vanajaveteen laskee Sääksmäen Saarioispuolella Kalvolan Äimäjärvestä alkunsa saava Oikolanjoki ja Akaan Viialassa Urjalasta ja Kalvolasta vesiä tuova Tarpianjoki, jonka vesistöalueen suurimpia järviä ovat muiden muassa Jalanti Kylmäkoskella sekä Kortejärvi, Rutajärvi ja Nuutajärvi Urjalassa.
Lempäälässä Vanajaveden reitin vedet laskevat Hiidenvuolteen, Liuhanvuolteen ja Herralanvuolteen kapeikkojen sekä Kuokkalankosken muodostaman luonnonuoman ja tämän osittain ohittavan Lempäälän kanavan kautta Pyhäjärveen.
Aiheesta muualla

JärviWiki: Vanajan reitin valuma-alue
Vanajaveden reitin alue Valtion ympäristöhallinto. Viitattu 23.1.2010.
Vanajan reitin itäinen haara Hämeen ELY. Viitattu 12.2.2010.
Vanajaveden reitin eteläiset haarat paikkatietoikkuna.fi.  17.5.2013.
(35)
Hr. Ms. Van Galen (F803)

| Hr>  Ms. Van Galen |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Van Galen

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Royal Schelde, Vlissingen, Alankomaat
Kölinlasku:  25. heinäkuuta 1963
Laskettu vesille:  19. kesäkuuta 1965
Palveluskäyttöön:  1. maaliskuuta 1967
Poistui palveluskäytöstä:  Indonesian laivastolle 1987 nimellä KRI Yos Sudarso
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 200 t (standardi) 2 850 t (kuormattu)
Pituus:  113,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,5 m
Syväys:  5,8 m
Koneteho:  30 000 shp
Nopeus:  28,5 solmua
Miehistöä:  251
Aseistus
Aseistus:  1 x neliohjuksinen Sea Cat -ilmatorjuntaohjusten laukaisualusta 2 x QF 4,5" Mk V -tykkiä 1 x Limbo Mk10 - sukellusveneentorjuntaheitin 1 x Westland Lynx -helikopteri
Hr. Ms. Van Galen (runkonumero F803) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Van Speijk -luokan ohjusfregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 25. heinäkuuta 1963. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 1965 ja se valmistui 1. maaliskuuta 1967.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta ja se luovutettiin 1987 Indonesian laivastolle nimellä KRI Yos Sudarso.
Vampyyrintappajat – anteeksi, hampaanne ovat niskassani

| Vampyyrintappajat – anteeksi, hampaanne ovat niskassani> Dance of the Vampires (The Fearless Vampire Killers) |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Roman Polański
Käsikirjoittaja:  Roman Polański Gérard Brach
Tuottaja:  Gene Gutowski
Säveltäjä:  Krzysztof Komeda
Kuvaaja:  Douglas Slocombe
Leikkaaja:  Alastair McIntyre
Tuotantosuunnittelija:  Wilfred Shingleton
Pääosat:  Jack MacGowran Roman Polański Sharon Tate Ferdy Mayne
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  MGM
Levittäjä:  InterCom
Ensi-ilta:  1967
Kesto:  107 min 91 min (Yhdysvallat)
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vampyyrintappajat – anteeksi, hampaanne ovat niskassani (engl. The Fearless Vampire Killers, alun perin Dance of the Vampires) on vuonna 1967 julkaistu Roman Polańskin ohjaama kauhukomediaelokuva, jonka pääosassa esiintyvät Polański itse, Jack MacGowran, Sharon Tate sekä Ferdy Mayne. Elokuvan on tuottanut Gene Gutowski, musiikin säveltänyt Krzysztof Komeda ja kuvannut Douglas Slocombe. Roman Polański ja Sharon Tate rakastuivat kuvausten aikana ja menivät naimisiin.
Elokuva julkaistiin ensin Yhdysvalloissa, mutta tuottaja Martin Ransohoff oli muokannut sitä huomattavasti ilman lupaa: elokuvaa oli lyhennetty noin 20 minuuttia, musiikkia oli muutettu, alkuun oli lisätty piirrosjohdanto, ja kaikki vuorosanat oli jälkiäänitetty amerikanenglanniksi. Elokuvaa levitettiin nimellä The Fearless Vampire Killers: or, Pardon Me But Your Teeth Are in my Neck. Nähtyään tuottajan version Polański halusi poistattaa nimensä alkuteksteistä.
Elokuvaan pohjalta on myös tehty Michael Kunzen sanoittama ja Jim Steinmanin säveltämä musikaali Tanz der Vampire, joka sai ensi-iltansa Wienissä vuonna 1997 ja on yksi menestyneimmistä keskieurooppalaisista musikaaleista.
Rooliluettelo

| Näyttelijä | Rooli(t) |
| --- | --- |
Jack MacGowran: professori Abronsius
Roman Polański: Alfred, Abronsiuksen assistentti
Alfie Bass: Shagal, kapakanpitäjä
Jessie Robins: Rebecca Shagal
Sharon Tate: Sarah Shagal
Ferdy Mayne: kreivi von Krolock
Iain Quarrier: Herbert von Krolock
Terry Downes: Koukol
Fiona Lewis: Magda
Ronald Lacey: kylähullu
Sydney Bromley: reen ajaja
Andreas Malandrinos: halonhakkaaja
Otto Diamant: halonhakkaaja
Matthew Walters: halonhakkaaja
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo kuvaa Vampyyrintappajia omalaatuiseksi yhdistelmäksi parodiaa, puupäähuumoria, hienostunutta estetiikkaa ja painajaista. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever pitää elokuvaa aliarvostettuna ja antaa sille kolme tähteä neljästä.
Hr. Ms. Van Galen (G84)

| Hr>  Ms. Van Galen |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Van Galen

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Denny and Brothers, Dumbarton
Kölinlasku:  10. heinäkuuta 1939
Laskettu vesille:  17. huhtikuuta 1941 nimellä HMS Noble
Palveluskäyttöön:  20. helmikuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 1957
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 801 t (standardi) 2 422 t (kuormattu)
Pituus:  108,6 m
Leveys:  10,90 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  183
Aseistus
Aseistus:  6 x 4,7"/L45 (120 mm) QF Mk XII -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX asennuksina 1 x 4" (102 mm) QF Mk V -ilmatorjuntatykki Mk III asennuksena 4 x QF 2 naulan (40 mm/L39) Mk VIII -ilmatorjuntatykkiä neliputkisena Mk VII asennuksena 4 x Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina P Mk III -asennuksina 4 x Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääriä kaksipiippuisina Mk V asennuksina 5 x 21" (533 mm) torpedoputkea Mk IX torpedoille
Hr. Ms. Van Galen (viirinumerot G84, J3 ja D803) oli toisen maailmansodan aikana valmistettu N-luokan hävittäjä, jonka Alankomaat osti Britannialta.
Valmistus

Alus tilattiin William Denny and Brothersilta Dumbartonista ja sen köli laskettiin 10. heinäkuuta 1939. Alus laskettiin vesille 17. huhtikuuta 1941 nimellä HMS Noble. Amiraliteetti ja Alankomaiden hallitus allekirjoittivat sopimuksen aluksen ostosta 18. maaliskuuta 1941. Siihen piti tehdä joitakin muutoksia, koska aluksen suunniteltu toiminta-alue oli Itä-intia. Alus valmistui 20. helmikuuta 1942.
Palvelus

Koulutuksen päätyttyä alus siirtyi Itä-Intiaan, jossa se liittyi 7. hävittäjälaivueeseen kesäkuussa 1942. Se suojasi saattueita Intian valtamerellä lokakuuhun, jolloin se oli Fremantlessa. Alus siirrettiin Yhdysvaltain laivaston alaisuuteen suojaamaan Australian etelä- ja länsirannikon saattueita, kunnes se helmikuussa 1944 siirrettiin Trincomaleehen osaksi Itä-Intian laivastoa. Alus siirrettiin lokakuussa 1944 8. hävittäjälaivueeseen.
Alus osallistui 21. maaliskuuta - 4. huhtikuuta operaatio Diplomatiin, jolloin se suojasi USS Saratogan Trincomaleesta Kookossaarille ja takaisin. Alus osallistui Sabangiin tehtyyn iskuun 19. huhtikuuta sekä Surabajan iskuun johtaneisiin operaatioihin 6.- 27. toukokuuta. Myöhemmin alus osallistui harhautusoperaatio Milletiin Nikobaareille, jonne se matkasi 17. lokakuuta HMS Londonin ja HMAS Normanin kanssa. Operaatiosta vapauduttuaan alus siirrettiin Plymouthiin, jossa se suojasi läntisen reitin alaisena saattueita marraskuusta 1944 alkaen.
Van Galen siirrettiin helmikuussa 1945 telakalle Southamptoniin, mistä se palasi palvelukseen 1. huhtikuuta. Alus saapui koulutuksen jälkeen Rotterdamiin 23. elokuuta, jossa se valmistui palvelukseensa Alankomaiden Itä-Intiassa. Alus partioi Alankomaiden Itä-Intian vesillä kesäkuuhun 1948, jolloin Hr. Ms. Tjerk Hiddes vapautti sen tehtävistään.
Alus saapui huhtikuussa 1951 Korean aluevesille vapauttaen Hr. Ms. Evertsenin. Alus liittyi Korean länsirannikolle koottuun laivasto-osastoon, jonka mukana se osallistui vielä saman kuukauden aikana Hungnamin piiritykseen sekä alueen tulittamiseen. Heinakuussa alus suojasi Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksia USS Bataan ja USS Sicily.
Lokakuun lopulla alus siirtyi Korean itärannikolle vapauttaen HMS Concordin. Se osallistui Wonsanin, Songjinin ja Hamhungin tulitukitehtäviin. Marraskuussa alus osallistui iskuun Hungnamiin HMAS Tobrukin ja HMS Belfastin kanssa. Iskuun osallistuivat myös HMAS Sydneyn lentokoneet. Joulukuussa alus palasi länsirannikolle, jossa se vapautti HMCS Athabaskanin. Hr. Ms. Piet Hein vapautti aluksen maaliskuussa 1952, jolloin Hr. Ms. Van Galen aloitti paluumatkan Alankomaihin.
Alus matkasi Hong KOngin, Singaporen, Suezin kanavan, Maltan, Las Palmasin, Rio de Janeiron, Buenos Airesin, Curacao ja Bermudan kautta saapuen Den Helderiin 20. kesäkuuta. Alus lähti 11. helmikuuta 1953 koulutuspurjehdukselle Las Palmasiin, Agadiriin, Gibraltarille ja Portlandiin ennen paluuta Den Helderiin 2. huhtikuuta. Se teki 18. huhtikuuta - 1. toukokuuta toisen purjehduksen, johon edellisen matkan satamien lisäksi sisällytettiin Penzance ja Liverpool.
Alus poistettiin lokakuussa 1956 alusluettelosta ja se myytiin Frank Rijsdijkille. Alus saapui 8. helmikuuta 1957 Hendrik-Ido-Ambachtiin romutettavaksi.
Hr. Ms. Van Speijk (F828)

| Hr>  Ms. Van Speijk |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Van Speijk

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Schelde
Kölinlasku:  1. lokakuuta 1991
Laskettu vesille:  26. maaliskuuta 1994
Palveluskäyttöön:  7. syyskuuta 1995
Poistui palveluskäytöstä:  palveluksessa 2012
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 800 t (standardi) 3 320 t (kuormattu)
Pituus:  122,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6,1 m
Koneteho:  CODOG: 37 550 hv/48 970 hv risteilymoottori: 8 459 bhp
Nopeus:  29/30 solmua 21 solmua
Miehistöä:  154
Aseistus
Aseistus:  2 × neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 1 × kuudentoista ohjuksen Sea Sparrow -ohjusten VLS-laukaisualusta 1 × 76 mm OTO Melaran tykki 1 × Goalkeeper CIWS 2 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 324 mm torpedoputkea 2 × Super BROC heitteenlaukaisulaitetta 1 × Westland Lynx -helikopteri
Hr. Ms. Van Speijk (runkonumero F828) on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Karel Doorman -luokan ohjusfregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Schelden laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1991. Alus laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1994 ja valmistui 7. syyskuuta 1995.
Palvelus

Alus oli palveluksessa 2012.
Vanadiinikarbonyyli

| Vanadiinikarbonyyli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Heksakarbonyylivanadiini(0)
CAS-numero:  20644-87-5
PubChem CID:  519800 ja 6097005
SMILES:  [C-]#[O+].[C-]#[O+].[C-]#[O+].[C-]#[O+].[C-]#[O+].[C-]#[O+].[V]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  V(CO)6
Moolimassa:  219,0 g/mol
Sulamispiste:  60 °C (hajoaa)
Kiehumispiste:  40–50 °C (sublimoituu)
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Vanadiinikarbonyyli eli vanadiiniheksakarbonyyli tai heksakarbonyylivanadiini (V(CO)6) on metallikarbonyyleihin kuuluva organovanadiiniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa vanadiinikarbonyyli on sinertävänvihreää kiteistä ainetta.  Monista muista metallikarbonyyleistä poiketen vanadiinikarbonyylillä on vanadiinilla 17, eikä 18 ulointa elektronia, mutta se ei steerisistä syistä muodosta dimeeriä toisin kuin samaan ryhmään kuuluva niobiumin ja tantaalin karbonyyliyhdisteet. Magneettisuudeltaan se on paramagneettinen ja sen magneettinen momentti huoneenlämpötilassa on 1,81 μB. Yhdiste on pyroforista eli se syttyy helposti ilman tai kosteuden vaikutuksesta. Aine liukenee huonosti tyydyttyneisiin hiilivetyihin, mutta paremmin muihin orgaanisiin liuottimiin. Vanadiinikarbonyyli voidaan helposti pelkistää heksakarbonyylivanadaatti(-I)-ioniksi ([V(CO)6)]-).
Valmistus ja käyttö

Vanadiinikarbonyyliä valmistetaan lähtien vanadiinitrikloridista. Ensimmäisessä vaiheessa yhdiste reagoi natriummetallin ja hiilimonoksidin kanssa muodostaen suolan Na[V(CO)6)]. Liuottimena reaktiossa käytetään diglyymiä tai pyridiiniä. Seuraavassa vaiheessa [V(CO)6)]--ioni hapetetaan väkevän fosforihapon avulla vanadiinikarbonyyliksi ja uutetaan petrolieetterillä.
Vanadiinikarbonyyliä voidaan käyttää vedytys- ja isomerointireaktioiden katalyyttinä.
Vanadiinidioksidi

| Vanadiinidioksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12036-21-4
PubChem CID:  82849
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  VO2
Moolimassa:  82,94 g/mol
Ulkomuoto:  Musta, jauhemainen kiinteä aine
Sulamispiste:  1 967 °C
Tiheys:  4,571 g/cm3
Vanadiinidioksidi (VO2) on yksi vanadiinin oksideista. Yhdisteessä vanadiinin hapetusluku on +IV. Muita vanadiinin oksideita ovat divanadiinitrioksidi (V2O3) ja divanadiinipentoksidi (V2O5).
Rakenne

Huoneenlämpötilassa vanadiinidioksidi on rakenteeltaan samankaltainen kuin rutiilimineraali. Se on kuitenkin hieman vääristynyt niin, että vanadiiniatomit ovat lähempänä toisiaan kuin titaaniatomit rutiilissa. Rakenteessa vanadiiatomien välillä on sidoksia.. Vanadiinidioksidin rakenne kuitenkin muuttuu 68 °C:n lämpötilassa. Vanadiiniatomien väliset sidokset katkeavat ja materiaalin ominaisuudet muuttuvat. Vanadiinidioksidi on alle 68 °C:n lämpötilassa puolijohde ja muuttuu kuumennettaessa johteeksi, jolloin sen resistiivisyys pienenee yhteen miljoonasosaan alkuperäisestä.
Valmistus, ominaisuudet ja käyttö

Kun divanadiinipentoksidia kuumennetaan suhteellisen heikkojen pelkistimien kuten hiilimonoksidin, rikkidioksidin tai oksaalihapon kanssa, muodostuu vanadiinidioksidia. Yhdistettä voidaan valmistaa myös vanadiinioksitrikloridista, vanadyyliasetyyliasetonaatista tai vanadiinitri-isobutoksidista.
Korkeissa lämpötiloissa vedyn, hiilen tai hiilidioksidin kanssa vanadiinidioksidi muodostaa muita vanadiinin oksideita, joiden yleinen kaava on V2O2n-1. Yhdiste liukenee happoihin muodostaen vanadyyliyhdisteitä ja emäksiin muodostaen vanadaatti-ioneita.
Vanadiinidioksidista voidaan valmistaa hyvä johde lämmittämällä sitä tai kohdistamalla siihen vahva magneettikenttä. Tätä ominaisuutta voidaan hyödyntää elektroniikassa muun muassa erilaisissa kytkimissä ja antureissa. Elektroniikan sovellutuksissa yhdisteestä tehdään ohut kalvo laserstäeiden avulla.
Vanadiinidioksidia ja 1,9 % volframia käytetään valmistettaessa lämpösäteilyn läpipääsyä sääteleviä ikkunoita. Kun huoneenlämpötila on alle 29 °C ikkuna päästää läpi suurimman osan infrapunasäteilystä. lämpötilan noustessa tämän yli vanadiinidioksidi-ikkuna heijastaa osan säteilystä takaisin. Ikkunan haittapuolena on sen kellanvihreä väri.
Tähtimäisiä vanadiinidioksidinanopartikkeleita
Valosähköinen ilmiö

Fotonit osuvat aineeseen, jolloin fotonien tuoma energia emittoituu aineesta irronneina elektroneina.
Valosähköisessä ilmiössä fotoni absorboituu atomiin irrottaen tästä elektronin. Ilmiössä fotoni katoaa ja sen koko energia siirtyy elektronille. Irronnutta elektronia kutsutaan fotoelektroniksi. Ilmiö havaitaan useimmin metalleilla.
Historiaa

Valosähköisen ilmiön havaitsi ensimmäisen kerran Heinrich Hertz vuonna 1887. Hän huomasi, että kipinä hyppää kahden sähköisesti varatun levyn välillä helpommin, kun toiseen levyyn säteilyttää valoa.
Historiaa > Koetuloksia

Kokeellisesti valosähköilmiöstä todettiin seuraavat seikat:
Ilmiö esiintyy vain, kun säteilyn taajuus on tietyn rajan ylä­puolella; tämä raja on eri metalleilla eri suuri. Pienempi­taajuinen säteily ei saa ilmiötä aikaan, olipa sen intensiteetti kuinka suuri tahansa.
Jos säteilyn intensiteetti kasvaa, mutta sen taajuus pidetään vakiona, metallista irtoaa enemmän elektroneja, mutta irronneet elektronit eivät saa suurempaa liike-energiaa, vaan se on kullakin taajuudella vakio.
Irronneiden elektronien liike-energia on suoraan verrannollinen säteilyn taajuuden ja sen pienimmän taajuuden erotukseen, jolla valo­sähkö­ilmiö esiintyy. Elektronien liike-energian ja tämän taajuus­erotuksen suhde on siis vakio ja lisäksi kaikilla metalleilla sama.
Historiaa > Ilmiön selitys

Näiden koetulosten selittäminen osoittautui ongelmaksi. Klassisen teorian mukaan minkä tahansa taajuisen säteilyn olisi pitänyt irrottaa elektroneja, kunhan vain säteilyn intensiteetti on tarpeeksi suuri. Ei myöskään voitu selittää, miksi elektronien liike-energia riippuu säteilyn taajuudesta, mutta ei sen intensiteetistä.
Asia voitiin selittää vasta kvanttiteorian avulla, ja ilmiö onkin tärkeä osoitus valon hiukkas­luonteesta ja aalto-hiukkasdualismista.  Tämän osoitti Albert Einstein vuonna 1905. Einstein sovelsi selityksessään Max Planckin kehittämää kvanttiteoriaa.  Planck oli todennut, että lämpösäteily lähtee määräsuuruisina kvantteina ja että tällaisen kvantin energia on suoraan verrannollinen säteilyn taajuuteen, mutta Einstein osoitti, että tämä säteilyn kvanttiluonne säilyy sen lähtemisen jälkeenkin ja että se myös absorboituu samansuuruisina kvantteina. Valosähköisessä ilmiössä energia välittyy yhden kvantin, fotonin kokoisina annoksina yksittäiselle elektronille. Elektroni ei siis voi kerätä irtoamiseen tarvitsemaansa energiaa useilta fotoneilta, vaan sen on saatava se yhtenä pakettina. Voidaan ajatella, että fotonit antavat elektroneille tietynsuuruisia iskuja; jos elektroni ei irtoa yhdellä tietynsuuruisella iskulla, niin ei se irtoa lainkaan kyseisen suuruisilla iskuilla, vaikka sitä kuinka iskettäisiin.
Einsteinin matemaattinen muotoilu ilmiölle on vuodelta 1905, jolloin hän julkaisussaan Uber einen die Erzeugung und Verwandlung des Lichtes betreffenden heuristischen Gesichtspunkt esitti, että sähkömagneettista säteilyä voisi kuvata tietynsuuruisina energiapaketteina, kvantteina (nyk. fotoni). Valokvanttien idea oli ristiriidassa James Maxwellin sähkömagneettista säteilyä kuvaavien yhtälöiden kanssa, ja sen kanssa että energia oletettiin jatkuvasti jakautuneeksi. Vielä sen jälkeen kun kokeet näyttivät Einsteinin teoriat tarkoiksi, ajatusta fotoneista ei yleisesti hyväksytty. Einsteinin kaava ennusti irrotettujen elektronien energian kasvavan lineaarisesti säteilyn taajuuden funktiona. Robert Millikan osoitti tämän todeksi 1915.
Vuonna 1921 Einstein sai valosähköisen ilmiön selityksestä Nobelin fysiikan­palkinnon.
Yhtälöitä > Fotonin energia

Fotonin energia  E voidaan laskea sen taajuuden  f tai vaihtoehtoisesti aallonpituuden  \lambda  avulla yhtälöllä
missä  h on Planckin vakio ja  c on valon nopeus tyhjiössä.
Yhtälöitä > Irronneen elektronin energia

Säteilykvantin eli fotonin energian täytyy olla tarpeeksi suuri, että se voisi irrottaa atomista elektronin. Tällöin energiaa tarvitaan vähintään irrotustyön eli elektronin sidosenergian  E_{b} verran. Sidosenergia on ominainen kullekin metallille.
Jos fotonin aallonpituus on riittävän lyhyt ja siten sen energia on suurempi kuin elektronin sidosenergia ( E>E_{b}), loput fotonin energiasta muuttuu irronneen elektronin liike-energiaksi  E_{k}. Elektronin liike-energia on siis fotonin energian ja sidosenergian erotus, ja se voidaan ilmaista muodossa
Tässä  m_{e} on irronneen elektronin massa ja  v on sen nopeus.
Jos metalliin tulleen fotonin energia  E ja elektronien nopeus tunnetaan, esimerkiksi mittaamalla, voidaan yhtälöstä periaatteessa saada selville metallille ominainen irrotustyö  E_{b}.
Elektronit vuorovaikuttavat voimakkaasti atomien elektroniverhojen kanssa, joten syvemmältä pinnasta lähteneen elektronin saapuessa pinnalle sen liike-energia on saattanut pienentyä törmäysten johdosta. Siksi todellisuudessa havaitaan elektronien nopeusjakauma, jonka maksimiarvoa  v_{\mathrm {max} } käyttämällä voidaan laskea metallin irrotustyö.