stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Feng Tianwei
Ammattilaisena > Lontoon olympialaiset 2012

Feng osallistui heinä-elokuussa uransa toisiin olympialaisiin Lontoossa 2012. Feng kilpaili sekä joukkuekilpailussa että kaksinpelissä. Kaksinpelissä Feng aloitti kolmannelta kierrokselta, jossa hän voitti taiwanilaisen Chen Szu-Yu. Neljännellä kierroksella Feng voitti saksalaisen Jiaduo Wun 4–2 ja puolivälierissä eteläkorealaisen Kim Gyeong-An. Välierissä kiinalainen Ding Ning voitti Fengin 4–2. Pronssiottelussa Feng kohtasi japanilaisen Kasumi Ishikawan, jonka voitti 4–0. Joukkuekilpailussa Feng pelasi ensimmäisellä kierroksella Puolaa vastaan kaksi ottelua. Hän voitti toisen otteluistaan, mutta hävisi toisen 3–2 Qian Lille. Singapore pääsi kuitenkin puolivälieriin, joissa Singapore voitti Pohjois-Korean 3–0. Feng voitti omassa ottelussaan Kim Jongin 3–1. Välierissä Japani voitti Singaporen 3–0. Feng hävisi välierävaiheessa Ai Fukuharalle 3–1. Pronssiottelussa Singapore kohtasi Etelä-Korean. Feng pelasi Kim Gyeong-Ata vastaan. Hän voitti ottelun 3–1, ja Singapore voitti pronssiottelun 3–0.
Vuonna 2012 Feng kilpaili yhdeksässä ITTF:n Pro-Tourin avoimessa turnauksessa, mutta ei voittanut yhtään turnauksista. Hän oli parhaimmillaan toinen Santosissa. Kiertueen viimeisessä turnauksessa hän hävisi välierissä. World Cupissa hän oli neljäs. Dortmundin MM-kilpailuissa Feng saavutti toisen MM-hopeansa joukkuekilpailusta.
Vuonna 2013 Feng osallistui kuuteen ITTF:n Pro-Tourin avoimeen turnaukseen. Hän oli Kuwaitissa toinen, mikä jäi kiertueen parhaaksi sijoitukseksi. Hän jäi kauden päättävässä turnauksessa Dubaissa puolivälieriin. World Cupissa hän oli kolmas. Pariisin MM-kilpailuissa hän jäi kaksinpelin puolivälieriin, mutta hän saavutti ensimmäisen MM-mitalin joukkuekilpailujen ulkopuolella, kun hän saavutti nelinpelin MM_-pronssia Yu Mengyun kanssa.
Vuonna 2014 Feng kilpaili kuudessa ITTF:n Pro-Tourin avoimessa turnauksessa. Hän saavutti kiertueelta peräti kolme voittoa Sydneystä, Subi Baysta ja Jokohamasta. Hän oli myös Incheonissa toinen. Kiertueen päätöskilpailussa Bangkokissa hän jäi puolivälieriin. Tokion MM-kilpailuissa Feng saavutti neljännen joukkuemaailmanmestaruusmitalin, kun Singapore oli kolmas.
Vuonna 2015 hän kilpaili kymmenessä GAC Group World Tourin avoimessa turnauksessa. Hän oli parhaimmillaan toinen De Haanissa. Hän ei saavuttanut myöskään menestystä World Cupissa eikä Suzhoun MM-kilpailujen kaksinpelissä. MM-kilpailuissa hän kuitenkin saavutti toisen nelinpelimitalinsa Yu Mengyun kanssa, kun he olivat kolmansia.
Ammattilaisena > Kolmannet olympialaiset

Feng osallistui kolmansiin olympialaisiinsa Rio de Janeirossa. Hän kilpaili jälleen sekä kaksinpelissä että joukkuekilpailussa. Kaksinpelissä Feng voitti kahdessa ensimmäisessä ottelussaan luxemburgilaisen Xia Lian Nin 4–2 ja itävaltalaisen Jia Liun 4–1. Puolivälierissä Ai Fukuhara voitti Fengin 4–0. Joukkuekilpailun ensimmäisellä kierroksella Singapore voitti Egyptin 3–0. Feng kohtasi Nadeen El-Dawlatlyn, jonka voitti 3–1. Puolivälierissä Singapore kohtasi Etelä-Korean. Feng pelasi kaksi ottelua, jotka voitti kummatkin: Suh Hyo-Wonin hän voitti 3–0 ja Yang Hae-Unin 3–1. Singapore voitti yhteispistein 3–2 ja pääsi välieriin, jossa se kohtasi Kiinan. Singapore hävisi Kiinalle suoraan kolmessa ottelussa. Feng hävisi oman ottelunsa Li Xiaoxialle 3–0. Pronssiottelussa Japani oli parempi voitoin 3–1. Feng hävisi pronssiottelussa Mima Itolle 3–0 ja Kasumi Ishikawalle 3–0.
Vuonna 2016 Feng kilpaili yhdeksässä World Tourin avoimessa turnauksessa, joista hän voitti yhden Otocecissa. Kiertueen päätösturnauksessa Dohassa hän jäi neljännesvälieriin.
Vuonna 2017 Feng osallistui kuuteen World Tourin avoimeen turnaukseen, joista hän voitti Incheonin turnauksen. Kiertueen päätöskilpailussa hän jäi puoliväleriin. Düsseldorfin 2017 MM-kilpailuissa hän jäi kaksinpelissä puolivälieriin. Hän kuitenkin saavutti MM-pronssia nelinpelissä Yu Mengyun kanssa.
Vuonna 2018 Feng osallistui yhdeksään World Tourin avoimeen turnaukseen. Hän oli parhaimmillaan välierissä Bremenin avoimessa turnauksessa. Vuonna 2019 hän kilpaili 12 World Tourin avoimessa turnauksessa päästen parhaimmillaan välieriin Saksan avoimessa turnauksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Feng Tianwei Wikimedia Commonsissa
Feng juhlaseremoniassa elokuussa 2008
Flat Broke

| Flat Broke Jim Pembroke Band |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1980, Decibel Studio, Tukholma
 Julkaistu: toukokuu 1980
 Tuottaja(t): Henrik Otto Donner
 Tyylilaji: poprock
 Kesto: 39.59
 Levy-yhtiö: Ponsi
Jim Pembroken muut julkaisut
| Corporal Cauliflowers Mental Function 1977 | Flat Broke 1980 | Party Upstairs 1981 |
Flat Broke on brittiläisen, Suomessa vaikuttaneen Jim Pembroken neljäs ja samalla hänen Jim Pembroke Band -yhtyeensä ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt albumi. Se julkaistiin toukokuussa 1980 Ponsi-levymerkillä, tuottajana Otto Donner. Albumin remasteroitu CD-versio levystä ilmestyi vuonna 2000.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Jim Pembroke, ellei toisin mainittu.
Hardtop Lincoln – 3.43
Long Lost Cousin – 4.16
Dog Tales – 4.12
Money Is King – 2.42 (säv. The Tiger)
Wide Sea – 5.57
The Nashville Co-Writers' Plan – 3.34
Boy From the Iron Range – 4.04
Set My Hair on Fire – 3.22 (säv. Pembroke, san. Huldén)
Down Old Woody Lane – 3.57
The White Suspenders – 4.12 (säv. Lievonen, Nylund, Pembroke)
Kokoonpano

Jim Pembroke – laulu
Olli Haavisto – sähkö-, steel- ja slidekitara, huilu, haitari
Timo Vakkilainen – kitara, mandoliini
Petteri Salminen – kitara
Mats Huldén – basso
Ronnie Österberg – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

Otto Donner – tuottaja
Paul Jyrälä – äänittäjä
SAFTRA – kuva
Mikael Lindgren – takakannen kuva
Mika Jussila – CD 24-bit remasterointi (Finnvox, 24. maaliskuuta 2000)
Olli Haavisto – CD:n muistiinpanot
Aiheesta muualla

Flat Broke discogs.com -sivustolla
Gar Samuelson

| Gar Samuelson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1958
Kuollut: 22. heinäkuuta 1999 (41 vuotta)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1983–1999
Tyylilajit:  metallimusiikki 
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Megadeth (1984–1987) Fatal Opera (1993–1999)
Levy-yhtiöt:  Capitol Combat
Aiheesta muualla
www.planetdeland.com/fatalopera.htm
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Gar Samuelson (oik. Gary C. Samuelson, 12. kesäkuuta 1958 – 22. heinäkuuta 1999) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka oli Megadeth-yhtyeen rumpalina vuosina 1984–1987.
Elämäkerta

Samuelsonin elämästä ennen Megadethia on vain vähän tietoa. Ennen Megadethiin liittymistään Samuelson soitti fuusiojazz-yhtyeessä The New Yorkers. Yhtyeessä soitti myös Chris Poland, joka liittyi Megadethiin kitaristiksi samaan aikaan Samuelsonin liityttyä yhtyeeseen myös. Kaksikko oli soittanut yhdessä jo vuosia.
Samuelsonin ensimmäinen levytys Megadethin kanssa oli yhtyeen debyyttialbumi Killing Is My Business... And Business is Good!, joka julkaistiin 1985. Albumi herätti pientä kiinnostusta metallipiireissä, mutta Samuelson nousi kuuluisuuteen vasta seuraavalla Megadeth-albumilla Peace Sells... But Who's Buying? (1986). Tämä albumi jäi kuitenkin Samuelsonin viimeiseksi Megadethissa, sillä hän joutui jättämään yhtyeen Tour Sells... But Who's Buyin? -kiertueen jälkeen 1987.
Samuelson vietti hiljaiseloa musiikkibisneksestä vuoteen 1993, jolloin liittyi Fatal Opera -yhtyeeseen. Fatal Opera julkaisi kaksi albumia: Fatal Opera (1995) ja Elevent Hour (1997). Yhtye lopetti Samuelsonin kuoltua
Kuolema

Samuelson kuoli maksan vajaatoimintaan vuonna 1999. Megadethin keulahahmo Dave Mustaine omisti Peace Sells -kappaleen Samuelsonin muistolle konsertissa 1999.
George Nelson

George Nelson & Associates for Miller Furniture Coompany, desk n. 4658, made in Zeeland, MI, 1946
George Nelson (1908–1986) oli yhdysvaltalainen arkkitehti ja teollinen muotoilija, yksi Yhdysvaltain teollisen muotoilun kärkinimistä. Hän oli uranuurtaja muovin ja uusien valmistusmenetelmien käyttämisessä muun muassa huonekaluissa, talousesineissä ja valaisimissa.
Freestylehiihto talviolympialaisissa 1994

XVII talviolympialaisissa vuonna 1994 järjestettiin freestyle-hiihdossa neljä kilpailutapahtumaa. Kilpailut käytiin Kanthugen Freestyle Arenalla.
Miehet > Hypyt

24. helmikuuta
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Mitali | Urheilija | Pisteet |
| Kultaa |  Andreas Schönbächler | 234.67 |
| Hopeaa |  Philippe LaRoche | 228.63 |
| Pronssia |  Lloyd Langlois | 222.44 |
Miehet > Kumparelasku

16. helmikuuta
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Mitali | Urheilija | Pisteet |
| Kultaa |  Jean-Luc Brassard | 27.24 |
| Hopeaa |  Sergei Šupletsov | 26.90 |
| Pronssia |  Edgar Grospiron | 26.64 |
Naiset > Hypyt

24. helmikuuta
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Mitali | Urheilija | Pisteet |
| Kultaa |  Lina Tšerjazova | 166.84 |
| Hopeaa |  Marie Lindgren | 165.88 |
| Pronssia |  Hilde Synnøve Lid | 164.13 |
Naiset > Kumparelasku

16. helmikuuta
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Mitali | Urheilija | Pisteet |
| Kultaa |  Stine Lise Hattestad | 25.97 |
| Hopeaa |  Elizabeth McIntyre | 25.89 |
| Pronssia |  Jelizaveta Koževnikova | 25.81 |
Freestylehiihto olympialaisissa
1988 (Näytöslaji) |
1992 |
1994 |
1998 |
2002 | 
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022
Talviolympialaisten 1994 lajit
Alppihiihto
|
Ampumahiihto
|
Freestylehiihto
|
Jääkiekko
|
Kaukalopikaluistelu
|
Maastohiihto
|
Mäkihyppy
|
Ohjaskelkkailu
|
Pikaluistelu
|
Rattikelkkailu
|
Taitoluistelu
|
Yhdistetty
Gene Hoglan

| Eugene Victor Hoglan II |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. elokuuta 1967 Dallas, Texas
Muusikko
Taiteilijanimi:  Gene Hoglan
Aktiivisena:  1984–
Tyylilajit:  extreme metal, thrash metal, death metal
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Dark Angel, Death, Strapping Young Lad, Tenet, Testament, Opeth, Zimmer's Hole, Fear Factory, Dethklok
Aiheesta muualla
www.hoglanindustries.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Gene Hoglan (oik. Eugene Victor Hoglan II, s. 31. elokuuta 1967 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen extreme metal -rumpali, tunnettu mm. losangelesilaisen thrash metal -yhtye Dark Angelin rumpalina. Gene Hoglan toimi nuorempana myös Slayerin rumpuroudarina.
Hoglan osaa soittaa myös kitaraa ja on säveltänyt muutaman riffin Dark Angelin Leave Scars ja Time Does Not Heal -albumeille ja yhden Silent Scream -yhtyeen From the Darkest Depths of the Imagination -albumille. Hän on myös toiminut sessiorumpalina muun muassa norjalaisessa melodista black metalia soittavassa Old Man's Child -yhtyeessä ja tanskalaisessa death metal -yhtye Daemonissa. Hoglan on soittanut rumpuja myös Fear Factoryssa (2009–2012). Hoglan soitti myös rummut Zimmer's Holen levylle When You Were Shouting At The Devil... We Were in League With Satan. Hän on soittanut rumpuja myös death metal -yhtye Deathin albumeilla Individual Thought Patterns sekä Symbolic vuosina 1993–1995.
George Montagu

George Montagu
George Montagu (kastettiin 9. heinäkuuta 1753 Wiltshire Englanti – 1815 Knowle House, Devon) oli englantilainen luonnontieteilijä.
Montagu liittyi vänrikkinä 15. jalkaväkirykmenttiin vuonna 1770, erosi palveluksesta kapteenin arvoisena 1777, mutta ylennettiin myöhemmin everstiluutnantiksi Royal Wiltshire Militiassa. Vuonna 1773 hän avioitui Ann Courtenayn kanssa ja he asettuivat Alderton Houseen Wiltshiressä. 1798 Montagu jätti puolisonsa ja muutti Knowle Houseen lähelle Kingsbridgeä Devoniin. Täällä hän kirjoitti kaksiosaisen teoksen linnuista, Ornithogical Dictionary; or Alphabetical Synopsis of British Birds (1802). Tässä kirjassa Montagu osoitti monien uusiksi lajeiksi hyväksyttyjen lintujen olevan vain samojen lajien kesä- tai talvipukuisia yksilöitä, tai eri sukupuolia. Hänen suohaukkatutkimustensa seurauksena havaittiin niittysuohaukan pesivän Etelä-Englannissa ja laji sai englanninkieliseksi nimekseen Montagu's Harrier. Montagu myös teki Britannian ensimmäiset havainnot pensassirkusta (Emberiza cirlus), lehmähaikarasta (Bubulcus ibis), pikkulokista (Larus minutus) ja hietatiirasta (Sterna nilotica).
Montagu oli kiinnostunut merien ja järvien luonnonhistoriasta ja julkaisi vuonna 1803 teoksen Testacea Britannica, a History of British Marine, Land and Freshwater Shells. Tässä hän kuvaili 470 nilviäislajia, joista sata Britannialle uutta lajia. Hän hankki joidenkin uusien äyriäislajien näytteitä William Elford Leachille British Museumiin, havaitsi muutamia Britannialle uusia kalalajeja sekä kuvaili ensimmäisenä kääpiöhevosenkenkäyökön (Rhinolophus hipposideros).
Gold Dagger

CWA Gold Dagger -palkinto on brittiläisen Crime Writers' Associationin vuosittain myöntämä palkinto vuoden parhaasta rikosromaanista. Yhdistys jakaa palkintoja myös eri luokissa: historiallinen, jännitys-, käännös-, esikois-, kaunokirjallinen ja tietokirjallinen sekä novelli-Dagger.
Palkitut

The Kingdoms of Savannah George Dawes Green 2023
Sunset Swing, Ray Celestin 2022
We Begin at the End, Chris Whitaker 2021
Good Girl, Bad Girl, Michael Robotham 2020
The Puppet Show, M. W. Craven 2019
The Liar, Steve Cavanagh 2018
The Dry, Jane Harper 2017
Dodgers, Bill Beverly 2016
Life or Death, Michael Robotham 2015
This Dark Road to Mercy , Wiley Cash 2014
Dead Lions, Mick Herron 2013
The Rage, Gene Kerrigan 2012
Crooked Letter, Crooked Letter, Tom Franklin 2011
Blacklands, Belinda Bauer 2010
A Whispered Name, William Brodrick 2009
Blood From Stone, Frances Fyfield 2008
The Broken Shore, Peter Temple 2007
Raven Black, Ann Cleeves 2006
Silence of the Grave, Arnaldur Indri_ason 2005
Blacklist, Sara Paretsky 2004
Fox Evil, Minette Walters 2003
The Athenian Murders, Jose Carlos Samoza 2002
Sidetracked, Henning Mankell 2001
Motherless Brooklyn, Jonathan Lethem 2000
A Small Death in Lisbon, Robert Wilson 1999
Sunset Limited, James Lee Burke 1998
Black and Blue, Ian Rankin 1997
Popcorn, Ben Elton 1996
The Mermaids Singing, Val McDermid 1995
The Schold’s Bridle, Minette Walters 1994
Cruel and Unusual, Patricia Cornwell 1993
The Way Through the Woods, Colin Dexter 1992
King Solomon’s Carpet, Barbara Vine 1991
Bones and Silence, Reginald Hill 1990
The Wench is Dead, Colin Dexter 1989
Ratking, Michael Dibdin 1988
A Fatal Inversion, Barbara Vine 1987
Live Flesh, Ruth Rendell 1986
Monkey Puzzle, Paula Gosling 1985
The Twelfth Juror, B. M. Gill 1984
Accidental Crimes, John Hutton 1983
The False Inspector Dew, Peter Lovesey 1982
Gorky Park, Martin Cruz Smith 1981
The Murder of the Maharajah, H. R. F. Keating 1980
Whip Hand, Dick Francis 1979
The Chelsea Murders, Lionel Davidson 1978
The Honourable Schoolboy, John le Carré 1977
A Demon in my View, Ruth Rendell 1976
The seven per cent solution, Nicholas Meyer 1975
Other Paths to Glory, Anthony Price 1974
The Defection of A.J Lewinter, Robert Littell 1973
The Levanter, Eric Ambler 1972
The Steam Pig, James McClure 1971
Young Man I Think You’re Dying, Joan Fleming 1970
A Pride of Heroes, Peter Dickinson 1969
Skin Deep (The Glass-sided Ants’ Nest), Peter Dickinson 1968
Murder Against the Grain, Emma Lathen 1967
A Long Way to Shiloh, Lionel Davidson 1966
The Far Side of the Dollar, Ross Macdonald 1965
The Perfect Murder, H.R.F Keating 1964
The Spy Who Came In From The Cold, John le Carré 1963
When I Grow Rich, Joan Fleming 1962
The Spoilt Kill, Mary Kelly 1961
The Night of Wenceslas, Lionel Davidson 1960
Günter Guillaume

Brandt ja Guillaume vaalikiertueella 1974
Günter Guillaume (1. helmikuuta 1927 – 10. huhtikuuta 1995) oli Itä-Saksan valtiollisen turvallisuuselimen Stasin agentti. Vuodesta 1956 lähtien Länsi-Saksassa toiminut Guillaume paljastui lopulta vuonna 1974 toimiessaan liittokansleri Willy Brandtin avustajana.
Willy Brandt ja Günther Guillaume
Seuranneen skandaalin johdosta Brandt joutui eroamaan tehtävistään ja Guillaume tuomittiin 13 vuodeksi vankeuteen vakoilusta syytettynä. Hänen vaimonsa Cristelin saaman vankeusrangaistuksen pituus oli kahdeksan vuotta. Guillaume vapautettiin vuonna 1981 vaihtokaupassa länsimaisiin vakoojiin, jotka olivat jääneet kiinni itäblokin alueella.
Guillaume julkaisi vuonna 1988 omaelämäkerrallisen teoksen Die Aussage.
Giancarlo Giancovich

| Giancarlo Giancovich> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. joulukuuta 1981
Kansalaisuus:   Englanti
Uran tiedot
Lempinimi:  GC
Laji:  beachfutis
Seura:   Sandown Sociedad
 Tietolaatikko päivitetty 5. helmikuuta 2015 
Giancarlo Giancovich (s. 22. joulukuuta 1981) on englantilainen jalkapalloilija ja beachfutispelaaja, joka edustaa jalkapallossa Englannin yhdeksänneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Brading Townia. Giancovich on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on kotoisin Wightsaarelta.
Giancovich on pelannut Brading Townissa vuodesta 2010 asti. Vuonna 2011 hän pelasi kaksi ottelua kotipaikkansa Wightsaaren jalkapallomaajoukkueessa Island Gamesissa.
Giancovich pelaa myös beachfutista Englannin korkeimmalla sarjatasolla Sandown Sociedadin paidassa. Hänellä on useita maan mestaruuksia. Vuonna 2013 Giancovich pelasi joukkueensa kanssa Euro Winners Cupissa, jossa hän onnistui maalinteossa kahdesti. Giancovich on Englannin ensimmäinen ja ainoa beachfutista ammatikseen pelaava pelaaja, vuonna 2009 hän pelasi Italian pääsarjan Cherviassa.
Giancovich on kuulunut pitkään myös Englannin beachfutismaajoukkueeseen. Hän debytoi maajoukkueessa Mundialiton ottelussa Portugalia vastaan vuonna 2003. Giancovich on myös maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä 76 maalillaan 77 maaottelussa ja on myös maajoukkueen kapteeni.
Gonzalo Rodríguez

Gonzalo Rodríguez (22. tammikuuta 1971 – 11. syyskuuta 1999) oli uruguaylainen urheiluautoilija.
Hän sijoittui International Formula 3000-sarjassa kolmanneksi kausilla 1998 ja 1999 voittaen yhteensä neljästi. Kaiken kaikkiaan hän ajoi sarjassa kolme kautta. Kaudeksi 1999 Rodríguez siirtyi ajamaan USA:n CART-sarjaan Penske Racing-talliin.
Kuolema

Rodríguez kuoli 11. syyskuuta 1999 CART-kilpailun harjoituksissa Laguna Secassa. Ennen kuuluisaa Korkkiruuvi-mutkaa hänen autonsa suistui radalta n. 225 kilometrin tuntinopeudessa. Hänen autonsa pomppasi pienen hiekkaesteen yli ja törmäsi betoniaitaan, jota reunusti vain pieni kerros renkaita. Auto lensi vallin yli ja tuli väärinpäin maahan. Rodríguez kuoli lähes välittömästi kallonmurtumaan törmäyksessä aitaan. Syyksi arveltiin aluksi kaasun kiinni hirttämistä, mutta Mercedeksen edustajan mukaan telemetriatiedot autosta osoittivat, että tämä ei ollut syy.
Käännös suomeksi
Fuusioreaktio

Fuusioreaktio eli ydinfuusio on ydinreaktio, jossa kaksi kevyttä atomiydintä yhtyy yhdeksi raskaammaksi. Samalla vapautuu energiaa sekä usein yksi tai useampi uuden ytimen kannalta "ylimääräinen" neutroni tai protoni. Auringon ja muiden tähtien energia on peräisin niiden sisäosissa tapahtuvista fuusioreaktioista. Maassa fuusiota on yritetty valjastaa sähköntuotantoon vuosikymmenten ajan, mutta toistaiseksi sen ainoa toimiva sovellus on vetypommi. Fuusiolle vastakkainen reaktio on fissio, jossa raskas ydin hajoaa kahdeksi kevyemmäksi.
Fuusiossa vapautuu erittäin paljon energiaa. Esimerkiksi, kun 1 kilogramma vetyä palaa eli yhtyy hapen kanssa vedeksi tavallisessa kemiallisessa reaktiossa, energiaa vapautuu 119 megajoulea. Mutta kun 1 kilogramma vetyä fuusioituu heliumiksi Auringon ytimessä, energiaa vapautuu noin 600 terajoulea eli viisi miljoonaa kertaa enemmän. Tämä johtuu siitä, että kemiallisessa palamisessa vapautuu ytimen ja elektronien välisen sähkömagneettisen sidoksen energiaa, kun taas fuusiossa vapautuu ydinhiukkasten eli nukleonien välisen vahvan ydinvoiman sidosenergiaa. Nukleonien sidosenergia on paljon suurempi, koska ne ovat paljon lähempänä toisiaan kuin ydin ja elektronit. Lisäksi vahva ydinvoima on sähkömagneettista voimaa vahvempi. Materiaalihävikki muuttuu lämpöenergiaksi gammasäteilyn kautta.
Fuusion edellytykset

Atomiydin koostuu protoneista ja neutroneista, joita yhdessä kutsutaan nukleoneiksi. Niiden välillä vaikuttaa vahva vuorovaikutus, joka pitää atomiytimen koossa. Lisäksi protonien, joilla on positiivinen sähkövaraus, välillä on hylkivä sähkömagneettinen voima. Vahva ydinvoima on näistä vahvempi, mutta sen kantama on hyvin lyhyt, kun taas sähkömagneettisen voiman kantama on rajaton. Siksi vahva voima jaksaa pitää pienet ytimet koossa, mutta kun ydintä kasvatetaan lisäämällä siihen protoneja ja neutroneja, saavutetaan ennen pitkää raja, jolla vahva voima ei enää yllä ytimen laidalta toiselle. Jaksollisessa järjestelmässä tämä raja on raudan kohdalla. Mentäessä rautaa raskaampiin alkuaineisiin ytimet käyvät huterammiksi, ja liian raskaat ytimet hajoavat itsestään fissioreaktiossa, kun protonien välinen hylkimisvoima voittaa vahvan voiman.
Kun kaksi kevyttä ydintä pääsee hyvin lähelle toisiaan, vahva ydinvoima vetäisee ne yhteen ja ne fuusioituvat. Mutta päästäkseen riittävän lähekkäin niiden on ensin ylitettävä niin sanottu Coulombin valli eli potentiaalienergiavalli, joka aiheutuu siitä, että vähänkin suuremmilla etäisyyksillä ytimet tuntevat ainoastaan hylkivän sähkömagneettisen voiman eli Coulombin voiman. Pystyäkseen ylittämään Coulombin vallin ytimet tarvitsevat suuren liike-energian. Hiukkasten keskimääräinen liike-energia on sama asia kuin niistä muodostuvan kaasun lämpötila, joten kaasun on oltava hyvin kuumaa, jotta siinä voisi tapahtua fuusioreaktioita. Lisäksi sen on oltava riittävän tiheää, jotta hiukkaset kohtaavat toisensa riittävän usein.
Coulombin valli on pienin vety-ytimille, joissa on vain yksi protoni. Vahva ydinvoima ei pysty yhdistämään kahta yksinäistä protonia, vaan mukaan tarvitaan neutroneja, joten helpoimmin fuusioituvia ytimiä ovat vedyn raskaat isotoopit deuterium ja tritium. Niiden seoksessa, jota suunnitellaan käytettäväksi fuusiovoimalan polttoaineena, Coulombin valli on 0,1 MeV. Tämä vastaa noin miljardin kelvinin (tai celsiusasteen) lämpötilaa. Lämpötila on kuitenkin vain kaasun hiukkasten keskimääräinen liike-energia, ja osalla yksittäisistä ytimistä energiaa on aina enemmän, osalla vähemmän. Selvästi viileämmässäkin kaasussa voi siis tapahtua fuusioreaktioita, koska pienellä osalla ytimistä on riittävästi energiaa.
Fuusio Auringossa

Aurinko, kuten muutkin tavalliset tähdet, tuottaa energiansa fuusioimalla vetyä heliumiksi. (Vanhoissa tähdissä, joiden ytimestä vety on loppunut, tapahtuu muitakin fuusioreaktioita, joissa syntyy raskaampia alkuaineita.) Vedyn muuttuminen heliumiksi voi tapahtua useita reittejä, joista tärkein Auringossa on niin sanottu protoni-protoni-ketju:
p+p\rightarrow D+e^{+}+\nu _{e}
D+p\rightarrow {}^{3}He+\gamma
{}^{3}He+{}^{3}He\rightarrow p+p+{}^{4}He
Tämän prosessin ensimmäisen vaiheen vaikutusala eli tapahtumistodennäköisyys on hyvin pieni, minkä ansiosta Aurinko kuluttaa vetypolttoainettaan niin hitaasti, että sitä riittää noin kymmeneksi miljardiksi vuodeksi. Näin siitä huolimatta, että Auringossa fuusioituu 600 miljoonaa tonnia vetyä sekunnissa 596 miljoonaksi tonniksi heliumia. Massasta neljä miljoonaa tonnia sekunnissa muuttuu energiaksi, joten kuuluisan Einsteinin kaavan E = mc² mukaan Auringon kokonaisteho on noin 3,86·1026 W.
Fuusioreaktori

Fuusioreaktorissa kaksi vedyn isotooppia (deuterium D eli 2H ja tritium T tai 3H) yhdistyvät heliumiksi (4He). Fuusioreaktio vaatii käynnistyäkseen erittäin korkean lämpötilan (108 kelviniä), jotta ytimien liike-energia ylittäisi niiden sähköisen poistovoiman. Tämän ylittyessä sähköistä hylkimisvoimaa paljon voimakkaampi ydinvoima vetää ytimet yhteen, ja samalla vapautuu runsaasti lämpöenergiaa. Tarvittava lämpötila saadaan kuumentamalla vety plasmaksi. Reaktorin toimintaperiaate on siis sama kuin Auringon.
Hallitun fuusioreaktion aikaansaaminen ratkaisisi energiaongelmat vuosituhansiksi, sillä deuteriumia saataisiin merivedestä ja tritiumia litiumista. Ongelmana on kuitenkin tarvittavan lämpötilan synnyttäminen ja näin suuressa lämpötilassa olevan plasman koossapito; sen on oltava riittävän tiheää jotta fuusioitumista tapahtuisi, ja myös pidettävä irti reaktorin seinämistä.
Fuusion käyttö ydinvoiman tuotannossa toisi monia etuja suhteessa nykyisissä voimaloissa käytettyyn fissioreaktioon. Polttoainetta olisi paljon enemmän ja sitä olisi helpompi hankkia kuin nykyisiä polttoaineita. Lisäksi reaktiotuotos (käytetty polttoaine) olisi vaaratonta heliumia. [lähde? ]