Finnairin historia
Perustamisesta toiseen maailmansotaan > Ulkomaanlentojen alkamien

Ensimmäisen kaupallisen lentonsa Aeron ensimmäinen Junkers F 13 lensi 20. maaliskuuta 1924 Katajanokan lentosatamasta. Kohteena oli Tallinna. Talvella koneen alla oli sukset ja kesällä ponttoonit. Rospuuttoaikana ei voitu liikennöidä, joten silloin pidettiin pakollista taukoa.
Aero aloitti kesäkuussa 1924 lennot Tukholmaan. Samana vuonna Aeroon tuli ensimmäiseksi suomalaiseksi lentäjäksi lentomestari Gunnar Lihr.
Silloin, kun talvet olivat ankaria eikä laivoilla voitu liikennöidä, oli lentokoneille kovaa kysyntää. Talvi 1926 oli tällainen. Yhtiö lensi Tallinnan ohella Tukholmaan. Viimeksi mainittuun lennettiin päivittäin jopa 300 kilogrammaa ilmapostia. Tallinnaan taas lennettiin joskus jopa 13 vuoroa päivässä. Aeron Junkers myös etsi, huolsi ja muonitti jäihin juuttuneita laivoja.
Ensimmäisten vuosien myönteisten kokemuksien myötä eduskunta myönsi Aerolle 2,5 miljoonan markan lainan uuden koneen hankkimista varten. Kesäkuussa 1926 yhtiö sai käyttöönsä Junkers G.24W -koneen. Siinä oli kahden hengen miehistö ja siihen mahtui 14 matkustajaa. Matkalentonopeus oli 210 km/h ja pisin lentomatka 660 km. Uusi kone oli tarkoitettu Tukholman-reitille. Tuon vuoden kesäliikenne oli kysynnältään hyvä, ja kuljetettujen matkustajien, rahdin ja postin määrä kolminkertaistui tuolloin verrattuna edelliseen vuoteen.
Vuonna 1927 Tallinnan reittiä pidennettiin niin, että nyt lennettiin Riikaan saakka. Yhtiö sai vuonna 1928 valtiolta uuden lainan, jolla se osti kaksi Junkers F 13 -konetta. Kun yhtiöllä nyt oli käytössään yksi Junkers G24 -kone ja neljä neljän matkustajan F 13 -konetta, voitiin yksi kone (G24) omistaa uudelle Turku–Maarianhamina–Tukholma-reitille. Turkuun oli edellisenä vuotena valmistunut lentosatama. Vuonna 1928 Aeron koneet lensivät lähes 200 000 lentokilometriä ja ne kuljettivat 3 206 matkustajaa.
Vuonna 1927 Aero oli vuokrannut yhden Junkers F 13 -koneen kuljettamaan sotilasedustajia Viron ratsuväen 10-vuotisjuhliin. Paluumatkalla kone katosi ja koneen mukana lentomestari Kalle Karlstedt sekä saksalainen mekaanikko ja kaksi suomalaista sotilashenkilöä. Koneesta ei jäänyt jäljelle öljyläikkääkään, ja niinpä sekä lehdistö että monet asiantuntija vihjailivat, että kone olisi jossain aivan muualla kuin meren pohjassa, eli arveltiin lentäjän loikanneen Neuvostoliittoon. Myytin mukaan lentomestarin vaimo ei kummastellut miehensä katoamista vaan muutti pian Leningradiin. Tapauksen kohdalla puhutaan Aeron omasta Lentävästä hollantilaisesta. Todennäköisempänä syynä katoamiseen pidetään huonoa säätä: Lentäjä lienee ohjannut koneensa sumussa liian jyrkässä kulmassa mereen.
Vuonna 1929 Lucander kuoli yllättäen angiinamyrkytykseen, ja Aero joutui kriisiin, josta se kuitenkin selvisi 1930-luvun kuluessa. Lucanderin pesänselvitys paljasti sekavan tilanteen, sillä suurin osa yhtiöstä oli Hugo Junkersin omistuksessa. Tilannetta selvitti kaksikin liikemiesryhmää, jotka olivat aluksi tietämättömiä toisistaan. Vuonna 1930 yhtiön omistus saatiin kuitenkin siirrettyä kokonaan suomalaisiin käsiin. Toimitusjohtajaksi nousi Gunnar Ståhle.
Vuonna 1929 Aero rakensi radiopuhelinasemat Helsingin ja Tallinnan lentosatamiin ja aloitti myös lentokoneidensa varustamisen radiopuhelimilla. Yhtiön Suomi-lentokoneesta voitiin ottaa vastaan ja lähettää myös yksityisiä matkustajien radioasanomia.
1930-luvun ensimmäisinä vuosina Aero lensi myös yöpostilentoja Tukholman ja Kööpenhaminan välillä.
Vuonna 1931 Aero osti ensimmäisen Junkers JU-52 -koneen. Koneessa oli kolme moottoria, ja kolmen hengen miehistö saattoi lennättää 17 matkustajaa n. 1700 km:n matkan huippunopeuden ollessa 265 km/h.
Aeron JU-52 ryhtyi liikennöimään Helsinki–Turku–Tukholma-reittiä. Seuraava harppaus suoritettiin vuonna 1934, jolloin sekä Tallinnaan että Tukholmaan lennettiin kahdesti päivässä.
Maalta ryhdyttiin liikennöimään vuonna 1935, jolloin Turkuun avattiin uudenaikainen lentoasema, Artukaisten lentokenttä. Myös Helsingissä siirryttiin samaan vaiheeseen, kun Malmin lentoasemalta alettiin liikennöidä seuraavana vuonna, vaikka avajaiset tosin järjestettiin vasta vuonna 1938. Nyt oli ympärivuotinen liikennöinti tullut mahdolliseksi.
Yhtiö laajensi toimintaansa myös Keski-Euroopan suuntaan. Vuosina 1938 ja 1939 se lensi Berliiniin saakka, tehden välilaskut Tallinnassa, Riiassa, Köningsbergissä ja Danzigissa. Aiemmin oli jouduttu vaihtamaan konetta ja yhtiötä Riiassa.
Tähän saakka Aero oli lentänyt lähes yksinomaan ulkomaanlentoja. 1930-luvun lopulla yhtiö alkoi kehittää myös kotimaanlentoja. Sillä oli useita suuria Junkers JU-52 -koneita, ja pienten Junkersien aika alkoi olla ohi.
Kesäkuussa 1939 yhtiön virallinen nimi Aero Osakeyhtiö lyhennettiin muotoon Aero O/Y.