stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viron presidentinvaali 2011

Viron presidentinvaali on epäsuora vaali, jossa valitaan Viron presidentti. Ensimmäinen kierros järjestettiin 29. elokuuta 2011 riikokogussa suljettuna lippuäänestyksenä. Toista ja kolmatta riigikogun kierrost saati kuntien edustajilla täydennettyä valitsijamieskokousta ei näin tarvittu vaalin ratkettua jo ensimmäisellä kerroksella.
Vaalitapa

Viron presidentin valitsemisen vaalilaissa parlamentti eli riigikogu kutsutaan ensin valitsemaan presidenttiä. Laki vaatii vähintään 68 ääntä riigikogun 101 jäseneltä eli kahden kolmasosan enemmistöä. Äänestyskierroksia käydään kolme kahden päivän aikana.
Jos parlamentin jäsenten vaalit epäonnistuvat näissä kolmessa äänestyksessä, Riigikogun puhemies kutsuu erityisen vaalikokouksen (vir. valimiskogu). Se koostuu 101 riigikogun jäsenestä ja tuolloin 246 valitsijasta, jotka paikalliset viranomaiset (kaupungit ja kunnat) lähettivät. Tätä vaihetta ei siis nyt tarvittu.
Vaalit olivat salaiset.
Edeltävät keskustelut ja presidenttiehdokkaiden nimeäminen

Viron presidentinvaalit olivat ensimmäisen kerran uuden itsenäisyyden aikana selvät jo riigikogu-vaiheessa, sillä istuva presidentti Toomas Hendrik Ilves oli oikeistolaisten hallituspuolueiden eli reformipuolueen ja Isänmaan ja Res Publican liiton sekä oppositiopuolue sosiaalidemokraattien yhteinen ehdokas. Vastaehdokkaana oli europarlamentaarikko Indrek Tarand, jota kannatti oppositiossa ollut Keskustapuolue.
Vaaleja koskevat julkiset väittelyt käytiin elokuun aikana. Haastajana ollut Tarand kritisoi istuvan presidentin minimoineen roolinsa presidenttinä ja poliittisten päätösten siirtymisen pienempien piirien tekemäksi. Tarand toi esille yleisemminkin Virossa keskustellun presidentin valintatavan eli siirtämisen suoraksi kansanvaaliksi. Ilves puolestaan piti parlamentaarisen valinnan olevan luonteva tapa, kuten nyt oli. Ilves näki riskinä, että suora kansanvaali saattaisi tuoda presidentille liikaa valtaa, kun valtuus tulisi suoraa kansalta.
Presidentin valinta

Vaalit käytiin riigikogussa 29. elokuuta klo 13. Istuva presidentti Ilves valittiin 73 äänellä Tarandin saadessa 25 ääntä. Kolme äänestyslippua oli virheellisiä, sillä niihin oli merkitty molemmat ehdokkaat. Yksi äänestyslippu oli jätetty tyhjäksi.
Aiheesta muualla

President of the Republic of Estonia Elections vvk.ee. Viitattu 10.2.2021. (englanniksi)
Presidentti Ilves nähtiin taustansa eli Ruotsissa ja Yhdysvalloissa pakolaisvuosiensa vuoksi vahvasti länteen suuntautuneena. Venäjän johtajien tapaamiset jäivät Ilveksellä vähiin. Edellisellä Ilveksen presidenttikaudella kesäkuussa 2008 Ilves osallistui suomalais-ugrilaiseen tapahtumaan Hanty-Mansijskissa, jossa olivat mukana myös Venäjän, Suomen ja Viron presidentit eli Dmitri Medvedev (keskellä), Tarja Halonen ja Toomas Hendrik Ilves puolisoineen. Kuva tapahtumasta.
Valkoinenvesi

| Valkoinenvesi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°23′23″N, 26°58′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäveden valuma-alue (14.97)
Laskuoja:  oja Housulampeen 
Järvinumero:  14.972.1.019
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  115,1 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,897 km  
Pinta-ala:  2,418 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkoinenvesi 
Valkoinenvesi  on Etelä-Savossa Mäntyharjulla  Tainan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 410 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,4 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Pyhäveden valuma-alueella (14.97), jonka Kallaveden alueeseen (14.972) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 115,1 metriä mpy.
Douglas Lilburn

Douglas Lilburn
Douglas Gordon Lilburn (2. marraskuuta 1915 Wanganui, Uusi-Seelanti – 6. kesäkuuta 2001 Wellington, Uusi-Seelanti) oli uusiseelantilainen säveltäjä.
Lilburn syntyi Wanganuissa ja opiskeli vuosina 1934–1936 Canterbury University Collegessa Christchurchissa. Vuonna 1937 hän pääsi perheensä tuella opiskelemaan Lontoon Royal College of Musiciin. Hän palasi Uuteen-Seelantiin vuonna 1940.
Lilburn sävelsi muun muassa kolme sinfoniaa, Aotearoa-alkusoiton, Drysdale-alkusoiton, kantaatin ja teoksia jousiorkesterille. Hän kuoli 2001 ollessaan 85-vuotias.
Douglas Joseph Warren

Douglas Joseph Warren (21. maaliskuuta 1919 – 6. helmikuuta 2013) oli australialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Wilcannia-Forbesin hiippakuntaan Pietro Fumasoni Biondi 20. joulukuuta 1942, ja hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Aquae Novae in Numidian titulaaripiispaksi 16. kesäkuuta 1964. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Norman Thomas Gilroy, jota avustivat Bernard Denis Stewart ja Bryan Gallagher.
Warren sai 26. syyskuuta 1967 nimityksen Wilcannia-Forbesin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 30. maaliskuuta 1994.
Viron Avustamisen Päätoimikunta

Vironkävijäin sankarihauta Helsingin Vanhassa kirkkopuistossa, jonne Viron Avustamisen Päätoimikunta hautasi 31 vapaaehtoista helmi-maaliskuussa 1919.
Viron Avustamisen Päätoimikunta (ruots. Centralkomittén för Estlands Undsättning, myös Viron Avustamisen Pääkomitea) syntyi joulukuussa 1918, ja se vastasi suomalaisten vapaaehtoisten heimosoturien lähettämisestä Viron vapaussotaan. Toimikunta toimi suomalaisten vapaaehtoisten ja Viroon lähetettävän avun keskusorganisaationa.
Päätoimikunnan jäsenet

Alexander Frey, ent. senaattori, Ruotsalainen Kansanpuolue
Reinhold Hedberg, kansanedustaja, Ruotsalainen Kansanpuolue
Eirik Hornborg, rehtori, kansanedustaja, Ruotsalainen Kansanpuolue
O. W. Louhivuori, ent. senaattori, Kokoomus
K. A. Paloheimo, tohtori, Kokoomus
Mauri Honkajuuri, pankinjohtaja, Kokoomus
Santeri Ivalo, tohtori, Edistyspuolue
W. A. Lavonius, johtaja, Edistyspuolue
Heikki Ritavuori, lakitieteen kandidaatti, Edistyspuolue
Santeri Alkio, kansanedustaja, Maalaisliitto
Kyösti Kallio, ent. senaattori, kansanedustaja, Maalaisliitto
Antti Juutilainen, kansanedustaja, Maalaisliitto
Päätoimikuntaan haluttiin valita kaikille puolueille yhtäläinen, kolmihenkinen edustus. Suostumuksen ehdokkuuteen antoivat myös sosialidemokraatit Julius Ailio, Hannes Ryömä ja Väinö Voionmaa, jotka kuitenkin peruuttivat sen oletettavasti puolueensa kehotuksesta.  Päätoimikunta valitsi sihteerikseen maisteri Erkki Lepistön.
Alatoimikuntien jäsenet

Kansliatoimikunta: Maunu af Heurlin, puheenjohtaja
Sota-asiain toimikunta (Vapaajoukkojen muodostamiskomitea): Yrjö Ruutu, puheenjohtaja; Toivo Kaukoranta, Lauri Kettunen, Alexander Frey, päätoimikunnan edustaja
Varainkeräystoimikunta: Paula af Heurlin, puheenjohtaja; Gustin Giers, rahastonhoitaja; Elin Holmberg, Minna Frisk, Hilda Jalasmaa, Siviä Louhivuori ja Sanni Puolanne
Propagandatoimikunta: Ilmari Auer, puheenjohtaja; Jenny af Forselles, Hilja Kettunen, Minna Frisk, Einar Ottelin, Heikki Ojansuu,  Gunnar Sarva, Väinö Salmela ja Hannes Myllylä
Sairaanhoitoasiain toimikunta (Ambulanssikomitea): Gustaf Winter, puheenjohtaja
Sideosasto: Agnes Wuorenheimo, puheenjohtaja, Lyyli Hagan, johtaja
Vaate- ja sairaaloiden sisustamisosasto: Maissi Erkko, puheenjohtaja; Hilma Forsman
Hankintaosasto: Vera Hjelt ja Elin Ståhle
Sairaala, Gustaf Winter, ylilääkäri; Seth Wichmann, toinen lääkäri; Maissi Erkko, taloudenhoitaja; Hilma Forsman, komitean jäsen;  Elin Rissanen, ylihoitaja; Agnes Ahola, hoitaja
Kaatuneiden huoltotoimikunta: Emil Vesterinen, puheenjohtaja; Lempi Ahla, Maria Eskola, Sofia Lille, Sanni Sohlberg, Alfred Viljanen ja Kaarlo Viktor Hurmerinta
Alatoimikunnilla oli oikeus täydentää itseään, jolloin toimintaan tuli lisää jäseniä. Esimerkiksi vuonna 1923 mainittiin Viron Punaisen Ristin kunniamerkin myöntämisen yhteydessä jäseniksi myös Eino Wälikangas (sota-asiain toimikunta), Leeni Vesterinen (kaatuneiden huoltotoimikunta), Toini Yrjö-Koskinen (sairaanhoitoasian toimikunta), Ellinor Ivalo ja Lyyli Järviluoma.
Elias Freij

| Elias Freij> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1920 Betlehem, nyk. Palestiina
Kuollut: 30. maaliskuuta 1998 (77–78 vuotta) Amman, Jordania
Poliitikko
Asema:  Betlehemin pormestari 1972–1997 matkailuministeri 1994–1997
Koulutus:  kreikkalaisortodoksisuus
Elias Freij (1920 Betlehem – 30. maaliskuuta 1998 Amman, Jordania) oli palestiinalainen poliitikko, Betlehemin pitkäaikainen pormestari ja palestiinalaishallinnon matkailuministeri.
Elämäkerta

Elias Freji syntyi Betlehemissä nykyisellä Palestiinan Länsirannalla vuonna 1920. Uskonnoltaan hän oli kreikkalaisortodoksinen.
Frejistä tuli Betlehemin pormestari vuonna 1972. Hän oli kaupungin vaikutusvaltaisimpia henkilöitä. Hän oli pormestarin virassa vuoteen 1998 ja oli siten pisimpään palvelleita Länsirannan pormestareita. Pormestarin viran ohella hän oli myös kaupungin kauppa- ja teollisuuskamarin puhemies ja Betlehemin yliopiston johtokunnan puheenjohtaja. Poliittisesti häntä pidettiin maltillisena. Esimerkiksi vuonna 1976 hän erottautui monista muista pormestareista, jotka tukivat avoimemmin Palestiinan vapautusjärjestöä (PLO). Hän oli myös ainut Länsirannan pormestari, joka tapasi vuonna 1977 Israeliin Jerusalemiin historialliselle vierailulle saapuneen Egyptin presidentti Anwar Sadatin. Hän myös kieltäytyi eroamasta PLO:n Länsirannan pormestareille antamasta eroamiskehotuksesta huolimatta. Erimielisyyksiä hänellä oli myös Jordanian kuninkaan Husseinin kanssa. Kiistoista huolimatta Frejin monia kantoja pidettiin myöhemmin kaukonäköisinä.
Vuonna 1987 syttyyt ensimmäinen intifada osoittautui Frejille hankalaksi ajaksi. Freji päätti peruuttaa kaupunkiin matkailijoita tuovat perinteiset joulumenot. Peruutus oli taloudellinen isku mutta toi huomiota tilanteelle maailmalla. Hän oli myös mukana palestiinalaisessa lähetystössä Madridin rauhankonferenssissa vuonna 1991. Kun PLO ja Israel saivat viimein aikaan sopimuksen niin sanotun palestiinalaishallinnon perustamisesta vuonna 1993, Frejistä tuli matkailu- monumenttiministeri.
Freij kärsi korkeasta verenpaineesta ja diabeteksesta. Hän erosi tehtävistään pormestarina ja matkailuministerinä vuonna 1997. Hän kuoli 30. maaliskuuta 1998 Jordanian pääkaupungissa Ammanissa, jossa hän oli ollut saamassa dialyysihoitoa. Virallinen kuolinsyy oli sydämen ja munuaisten pettäminen.
Freij ja Israelin pääministeri Shimon Peres.
Eino Waronen

Eino Waronen
Kaupunginjohtaja Eino Johannes Waronen (24. elokuuta 1896 Kaprio, Inkerinmaa – 6. joulukuuta 1978 Helsinki) oli kunnallisvirkamies, joka teki pitkän virkauran Suomen Kaupunkiliiton ja Helsingin kaupungin palveluksessa. Hän opetti virkatehtäviensä ohella kunnallispolitiikkaa ja kunnallistaloutta Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa ja Tampereen yliopistossa.
Elämäkerta

Eino Waronen oli syntynyt Kapriossa Inkerinmaalla siellä työskennelleen suomalaisen papin poikana. Koulunsa hän kävi Helsingissä, jossa hän asui äitinsä vanhempien Emil ja Eugénie Böökin kotona vanhassa Helsingfors Lyceumin eli "Böökin lyseon" koulutalossa Vuorikatu 22:ssa. Waronen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta 1914. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1917 Helsingin yliopistosta ja sai filosofian maisterin arvon 30.5.1919. Valmistuttuaan Waronen työskenteli Helsingin kaupungin tilastokonttorin amanuenssina vuonna 1918  ja 2. aktuaarina 1918–1919  .
Eino Warosta kannusti kunnalliselle virkauralle mm. hänen enonsa Einar Böök, joka työskenteli Kunnallisen keskustoimiston (eli Suomen Kaupunkiliiton toimiston) ensimmäisenä johtajana. – Waronen taas oli nuoremman serkkunsa ja myöhemmän shakkimestarin Eero Böökin ensimmäinen shakinopettaja.
Eino Waronen työskenteli Einar Böökin seuraajan Yrjö Harvian johtaman Kunnallisen keskustoimiston 2. sihteerinä 1920–1929 ja 1. sihteerinä 1930–1942. Helsingin kaupunginsihteerin virkaa hän hoiti 1942–1954. Vuosina 1955–1963 Eino Waronen toimi Erik von Frenckellin jälkeen Helsingin rahatoimen apulaiskaupunginjohtajana, jonka toimialaan kuului myös sosiaalitoimi. Hän hoiti virkaa tekevänä myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun kunnallispolitiikan professorin virkaa 1950–1953 ja Tampereen yliopiston kunnallistalouden apulaisprofessorin virkaa vuosina 1963–1965.
Ylipormestari Lauri Aho, joka toimi Helsingin kaupunginjohtajana Eino Warosen apulaiskaupunginjohtajakaudella ja oli lisäksi hänen henkilökohtainen ystävänsä, arvioi Eino Warosen muistotilaisuudessa 15.12.1978 pitämässään puheessa Warosen virkauraa seuraavasti:
"Eino Waronen oli viimeinen siitä nimekkäiden kunnallismiesten polvesta, joka 1920- ja 30-luvuilla loi kaupunkien uudenaikaisen hallintojärjestelmän". Ahon mukaan työskennellessään Kunnallisessa Keskustoimistossa hän joutui läheltä mukaan siihen kaupunkien kunnallishallinnon uudistamistyöhön, jonka mukaisesti uudistettu hallinto tuli voimaan 1930-luvun alusta. Edelleen Helsingin kaupunginsihteerinä ja rahatoimen apulaiskaupunginjohtajana "Eino Waronen joutui keskeiseltä paikalta vaikuttamaan pääkaupungin ja erikoisesti sen talouden ja myös sosiaalihuollon kehitykseen."
Tasavallan presidentti myönsi 31.1.1964 Eino Waroselle kaupunginjohtajan arvonimen.
Eino Warosen vanhemmat olivat rovasti Juho (Janne) Waronen (1863–1934) ja opettaja Jenny Emilia (Lili) Böök (1864–1953). Hän oli naimisissa vuodesta 1924 lähtien kotitalousopettaja Hilkka Marjatta Hurmalaisen (1902–1964) kanssa. Heillä oli kaksi lasta (Jorma Johannes, 1926–2012, ja Leena Marjatta [Wiio], 1928–2012).
Julkaisuja

Kunnallispolitiikan kysymyksiä, 1958
Elias Franck

| Elias Franck> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1870 Raisio
Kuollut: 1. huhtikuuta 1924 (53 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1894–1909
Elias Garibaldi Franck (17. huhtikuuta 1870 Raisio – 1. huhtikuuta 1924) oli suomalainen näyttelijä.
Ura

Franckin vanhemmat olivat Ernst Franck ja Emmy Blom. Käytyään Ruotsalaisen teatterikoulun kurssin hän aloitti näyttelijän uransa Svenska Inhemska Teaternissa. Franckin roolitehtäviä olivat muun muassa Stålarm (Daniel Hjort), Larsson (Regina von Emmeritz) ja Gunnar (Helgelannin sankarit). Franck näytteli Svenska Inhemska Teaternissa kolmessa jaksossa: 1894–1897, 1898–1904 ja 1905–1909.
Emil Kulmala

Emil Johannes Kulmala (15. toukokuuta 1895 Lieto – 13. marraskuuta 1972 Turku) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Kulmalan vanhemmat olivat itsellinen Juho Kristian Kustaanpoika Kulmala ja Amanda Josefina Kustaantytär ja puoliso kauppias Hanna Alice Gustafsson. Kulmala oli maitomyymälän omistaja Turussa vuodesta 1917, meijerin omistaja vuodesta 1927, Kulmalan Maito- ja meijeriliikkeen osakas ja toimitusjohtaja sekä Perniön Asemanseudun Meijeri Oy:n omistaja ja hoitaja 1932–1952. Maitokaupan pitäjästä meijerialan yrittäjäksi ryhtynyt Kulmala kehitti viimeksi mainitusta merkittävän juustomeijerin, jossa valmistettiin maanlaajuiseen myyntiin myös erikoistuotteita, kuten roquefort-, camembert-, romadur-, gervais- ja tilsitjuustoja. Tämän meijerin Kulmala myi Osuustukkukaupalle 1952. Kulmalan omaa nimeä kantava meijeri tuli taas tunnetuksi varsinkin piimästään. Meijerin yhteyteen Kulmala perusti lukuisia maitokauppoja ympäri Turkua. Meijerialalla koko elämäntyönsä tehnyt Kulmalala sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1966.
Eino Heinonen (valokuvaaja)

Eino Heinonen valokuvaa malli-ikkunaa Elannon koristeluosastolla l. somistamossa entisen tulitikkutehtaan rakennuksessa.
Eino Rafael Heinonen (23. lokakuuta 1905 Helsinki – 10. tammikuuta 1986) oli suomalainen mainosmies ja valokuvaaja. Hän työskenteli Osuusliike Elannon palveluksessa ensin mainososastolla ja somistamolla ja vuodesta 1949 alkaen hän keskittyi valokuvaukseen. Heinonen perusti Elantoon valokuvaamon ja hän kuvasi Elanto-lehdelle, lisäksi hän teki mainoskuvauksia. Vapaa-aikanaan hän kuvasi kaupunkielämää.
Eino Hirvonen

Eino Hirvonen.
Eino Hirvonen (18. heinäkuuta 1902 Kitee – 20. tammikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen talouselämän vaikuttaja, ekonomi ja liikemies. Hän oli Kuusinen Oy:n johtaja 1929–1940, toimitusjohtaja 1940–1948 ja uudestaan toimitusjohtaja 1954–1960 ja puheenjohtaja 1960–1962.  Hän suoritti ekonomin tutkinnon Kauppakorkeakoulussa 1923 ja kauppatieteen kandidaatin (KTM) tutkinnon 1925. Helsingin kauppakorkeakoulun hallituksen puheenjohtajana Hirvonen toimi 1950–1965. Kauppatieteiden kunniatohtorin arvo hänelle myönnettiin 1950.
Hirvonen oli tarmokkaasti mukana monessa Kauppakorkeakouluun liittyvässä toiminnassa. Hän oli KY:n puheenjohtaja 1927–1928 ja 1933–1935. Hän oli Kauppakorkeakoulun koulurakennukseen rakentamisen suurelta osin rahoittaneen toimikunnan puheenjohtaja 1947–1949. Kauppakorkeakoulun hallituksessa hän toimi 1946–1975. Hirvonen toimi myös Superteks oy:n, Ekonomiyhdistyksen, Helsingin tukkukauppiaiden yhdistyksen sekä Suomen tukkukauppiaiden liiton puheenjohtajana sekä Huhtamäki-yhtymän, Liikesivistysrahaston kannatusyhdistyksen, Karjalaisen kulttuurin edistämisäätiön, Kaupallisten ja teknillisten tieteiden tukisäätiön ja Paulon säätiön hallituksissa sekä Suomen kansallisopperan hallintoneuvostossa.  Hirvosen työn mittavuudesta kertovat KY:n, Suomen Tukkukauppiaiden liiton, Suomen Liikemiesyhdistyksen, Suomen Vattuuriliiton, Suomen Ekonomiliiton ja Liikesivistysrahaston kunniajäsenyys ja Suomen Ekonomiliiton kunniapuheenjohtajuus. Tunnustukseksi lukuisista kansalaisansioistaan hän sai mm. Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkin ja VR4:n. Hirvonen toimi Bulgarian pääkonsulina 1942–1950. Hänelle myönnettiin myös BulgSivAR K, ItTAR K ja RuotsVR K. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni.
Hirvosen puoliso oli Aili Kuusinen. Heillä oli lapset KTM Jouko Hirvonen ja LKT Petri Hirvonen.
Paulon Säätiö jakaa Eino Hirvonen -stipendiä Helsingin kauppakorkeakoulussa opiskelleille tai opiskeleville kauppatieteen maistereille vientikoulutusta edistäviin tutkimuksiin ja toimintaan.Liikesivistysrahastossa Eino Hirvosella on oma nimikkorahasto.
Eino Voionmaa

Eino Wilhelm Voionmaa (sukunimi vuoteen 1906 Wallin; 4. lokakuuta 1872 Jyväskylä – 4. lokakuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja.
Voionmaan vanhemmat olivat seminaarin lehtori, kansakoulutarkastaja Olai Wallin ja Flora Fredrika Bernhardina Schreck. Professori Väinö Voionmaa oli hänen vanhempi veljensä ja suomentaja Emmi Voionmaa nuorempi siskonsa. Eino Voionmaa pääsi ylioppilaaksi 1889 Jyväskylän lyseosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Hän oli Uuden Suomettaren ulkomaanosaston toimittajana ja kirjeenvaihtajana 1892–1918 ja toimi sitten eduskunnan yleistulkkina 1920–1928. Voionmaa toimitti myös Leipuri-lehteä. Hän suomensi WSOY:lle runsaasti kaunokirjallisuutta.
Eino Voionmaa oli naimisissa vuodesta 1911 Anna Heinin kanssa.
Teoksia

Suurvaltain sota 1914: sanoin ja kuvin esitetty, heti tapahtumain jälkeen kirjoitettu selonteko suurvaltain jättiläiskamppailusta; toim. Eino Voionmaa (1-5 v.), Väinö Hämeen-Anttila (6-13 v.). Karisto 1914–1915
Tsaarivallan Suojelusosaston toimintaa Suomessa :  muutamia yksityispiirteitä mieskohtaisen kokemuksen pohjalta : vangitsemiseni ”valtiopetoksesta” ja olo tutkintovankina Päävahdin vankilassa Helsingissä. Pohjolan Kustannus, Oulu 1917
Tehoavia kauppakirjeitä : kuinka niitä kirjoitetaan :  amerikkalaisen ”System”-lehden julkaiseman alkuteoksen mukaan Suomen oloihin sovitettu, sovittaja Eino Voionmaa. Tieto ja taito 37. WSOY 1923
Eeropekka Uusimäki

Eeropekka Uusimäki  (s. 27. huhtikuuta 1989)  on suomalainen korkeushyppääjä. Hän edustaa Nakkilan Vire -seuraa. Häntä valmentaa Mika Tyrkkö. Uusimäki saavutti pronssia Kalevan kisoissa vuonna 2010 ennätystuloksellaan 211 cm. Hänellä on nuorten maaotteluedustus.
Valkoinenpaimenkoira

| Valkoinenpaimenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:  alkuperämaa  Yhdysvallat ja  Kanada jalostusmaa  Sveitsi
Määrä:  Suomessa rekisteröity 4 076
Rodun syntyaika:  1900-luvun loppupuoli
Alkuperäinen käyttö:  paimen- ja palveluskoira
Nykyinen käyttö:  seura- ja harrastuskoira
Elinikä:  12–14
Muita nimityksiä:  valkkari, berger blanc suisse, Weisser schweizer Schäferhund, pastore svizzero bianco, White Swiss Shepherd, pastor blanco suizo, šveitsi valge lambakoer
FCI-luokitus:  ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #347
Ulkonäkö
Paino:  uros 30–40 kg  narttu 25–35 kg
Säkäkorkeus:  uros 60–66 cm  narttu 55–61 cm
Väritys:  valkoinen
Valkoinenpaimenkoira (saks. Weisser schweizer Schäferhund, ransk. berger blanc suisse, ital. pastore svizzero bianco) on sveitsiläinen perhe-, seura- ja harrastekoira, joka kuuluu FCI:n roturyhmään 1. Valkoinenpaimenkoira on nykyisin etupäässä seura- ja harrastuskoira.
Rotumääritelmä > Ulkonäkö

Uroksen säkäkorkeus on 60–66 cm ja nartun 55–61 cm. Valkoinenpaimenkoira on voimakas, lihaksikas, keskikokoinen ja suorakaiteen muotoinen koira, jolla on pystyt korvat, kaksinkertainen keskipitkä tai pitkä karvapeite, keskivahva luusto sekä tasapainoiset rungon ääriviivat. Valkoinenpaimenkoira-rodulla on suora ja vaaka selkälinja. Sillä tulisi olla tummat silmät ja tumma kuono.
Kaksinkertainen karvapeite on keskipitkää tai pitkää, tiheää ja rungonmyötäistä; runsasta aluskarvaa peittää sileä ja paksu peitinkarva.
Rotumääritelmä > Alkuperä ja käyttö

Valkoinenpaimenkoira on saksanpaimenkoirasta eriytynyt rotu. Kun valkoinen väri luettiin saksanpaimenkoirassa virheeksi 1930-luvulla, valkoiset saksanpaimenkoirat katosivat Euroopasta miltei kokonaan. Siihen saakka valkoista oli esiintynyt saksanpaimenkoirissa muiden värien ohella. Valkoisten saksanpaimenkoirien kanta kuitenkin säilyi Yhdysvalloissa ja Kanadassa, jossa niitä alettiin myös kasvattaa. Pohjois-Amerikasta valkoiset saksanpaimenkoirat palautuivat 1970-luvulla Eurooppaan ja etenkin Sveitsiin. Yhdysvaltalaista 5. maaliskuuta 1966 syntynyttä Lobo-urosta pidetään Sveitsissä rodun kantaisänä. Omaksi rodukseen se tunnustettiin Sveitsissä 1991.
Valkoinenpaimenkoira on monipuoliseen harrastamiseen sopiva koira, yleensä lapsiystävällinen perhe- ja seurakoira. Sen käyttöominaisuudet eivät ehkä yksilöpoikkeuksia lukuun ottamatta ole yhtä vaativaan työskentelyyn sopivia kuin kantarotu saksanpaimenkoiralla. Rotu sai Suomessa palveluskoiraoikeudet vuoden 2006 alussa.
Valkoinenpaimenkoira on saanut huomiota viime vuosina myös Suomessa. Vuonna 2009 valkoisiapaimenkoiria rekisteröitiin Suomen Kennelliittoon 369 kappaletta.
Rotumääritelmä > Käyttäytyminen ja luonne

Eloisa ja tasapainoinen luonne, tarkkaavainen ja helposti koulutettava, palvelualtis. Ystävällinen ja vaatimaton. Isäntäänsä 
kiintynyt ja sosiaalinen, minkä ansiosta sopeutuu erinomaisesti erilaisiin tilanteisiin. Ei koskaan pelokas eikä aiheettomasti vihainen. Iloinen ja oppivainen työ- ja harrastuskoira, joka soveltuu koulutettavaksi erilaisiin tehtäviin.
Terveys

Rodussa esiintyviä sairauksia ovat muun muassa lonkka- ja kyynernivelsairaudet, silmäsairaudet, ruokatorvenlaajentuma, korva- ja silmätulehdukset ja myös ruuansulatuselimistön ongelmia esiintyy.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Valkoinenpaimenkoira
Pitkäkarvainen valkoinenpaimenkoira-pentu.