stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Torsbyn kunta
Taajamat > Pientaajamat

Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Bograngen
Brattmon
Dalby
Fensbol + del av Kallerud
Höljes
Lekvattnet
Likenäs
Persby och Utterbyn
Ransby
Rådom
Svenneby
Utterbyn
Vadjetorp
Vitsand
Önnerud
Taajamat > Entiset pientaajamat

Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Bada
Kyrknäs
Letafors
Rådom + Ganterud
Röbjörkeby
Sundhult
Sörmark + Millmark
Vägsjöfors
Överbyn
Kunnanvaltuusto

Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Torsbyn kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
| Puolue | Puolue | 1973 | 1976 | 1979 | 1982 | 1985 | 1988 | 1991 | 1994 | 1998 | 2002 | 2006 | 2010 | 2014 | 2018 | 2022 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Maltillinen kokoomus | 5 | 6 | 6 | 7 | 8 | 7 | 11 | 14 | 10 | 9 | 8 | 7 | 6 | 5 | {{{m2022}}} |
|   | Keskustapuolue | 15 | 13 | 12 | 10 | 9 | 9 | 8 | 5 | 4 | 6 | 6 | 3 | 4 | 5 | {{{c2022}}} |
|   | Liberaalit | 3 | 3 | 3 | 2 | 3 | 3 | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | {{{fp2022}}} |
|   | Kristillisdemokraatit | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 2 | 1 | 2 | 2 | 1 | 0 | 0 | 1 | {{{kd2022}}} |
|   | Ympäristöpuolue vihreät | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 0 | {{{mp2022}}} |
|   | Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue | 25 | 22 | 24 | 25 | 25 | 24 | 21 | 23 | 17 | 17 | 19 | 15 | 14 | 12 | {{{s2022}}} |
|   | Vasemmistopuolue | 5 | 4 | 4 | 4 | 3 | 3 | 3 | 4 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 2 | {{{v2022}}} |
|   | Ruotsidemokraatit | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 3 | 5 | {{{sd2022}}} |
|   | Muut | 2 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | {{{övr2022}}} |
|   | Yhteensä | 55 | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 49 | 41 | 41 | 41 | 31 | 31 | 31 | Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”{”. |
Piirit

Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Dalbyn piiri (Värmlanti)
Fryksänden piiri
Lekvattnetin piiri
Norra Finnskogan piiri
Norra Nyn piiri
Nyskogan piiri
Södra Finnskogan piiri
Vitsandin piiri
Östmarkin piiri
Seurakunnat

Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Fryksände
Lekvattnet
Vitsand
Östmark
Övre Älvdal
Seurakunnat > Historialliset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri" (ruots. kyrkobokföringsdistrikt), joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Dalby (Älvdal)
Fryksände
Lekvattnet
Norra Finnskoga
Norra Ny (Ny, Älvdal on voinut kuulua tähänkin)
Nyskoga
Södra Finnskoga
Vitsand
Östmark
Seurakunnat > Kirkot

Dalbyn kirkko
Fryksänden kirkko
Lekvattnetin kirkko
Norra Nyn kirkko
Nyskogan kirkko
Södra Finnskogan kirkko
Vitsandin kirkko
Östmarkin kirkko
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Torsbyn kunnan kotisivut
Metsäsuomalaisten kulttuurikeskus (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Torsby kommun – Kuntajaon kehitys on käännöstä.
Värmlannin läänin kunnat
Kartta Torsbyn kunnan piireistä.
Käännös suomeksi
Graham Swift

Graham Colin Swift (s. 1949 Sydenham ) on palkittu englantilainen kirjailija.
Swift pääsi stipendillä Dulwich Collegeen, josta hän jatkoi 1967 Cambridgen yliopistoon opiskelemaan englantia. Valmistuttuaan hän siirtyi Yorkin yliopistoon jatko-opiskelijaksi ja aloitti väitöskirja aiheesta "The City in Literature" aikomatta kuitenkaan suorittaa tohtorin tutkintoa loppuun.
Swiftin ensimmäinen romaani The Sweet-Shop Owner ilmestyi vuonna 1980. Varsinaisen läpimurtonsa Swift teki romaanillaan Veden maa (Waterland), josta Swift sai useita palkintoja. Hänen seuraavat kaksi kirjaansa eivät olleet niin suuria menestyksiä, mutta Viimeinen kierros (Last Orders) nosti Swiftin jälleen otsikoihin. Swift sai kirjasta vuoden 1996 Booker-palkinnon ja aiheutti samalla pienimuotoisen kohun. Australialainen kirjallisuuden professori syytti Swiftiä William Faulknerin romaanin Kun tein kuolemaa (As I Lay Dying) huomattavasta lainaamisesta. Swiftin mielestä kirjojen yhteyttä on ylikorostettu ja luonnehti kirjaansa Faulknerin "kaiuksi". Swift on saanut kirjasta James Tait Blackin muistopalkinnon.
Swiftin teoksista Veden maa ja Viimeinen kierros on muokattu elokuviksi.
Teokset > Suomennetut

Sulkapallo.  (Shuttlecock, 1991)  Suomentanut Arto Häilä. WSOY, 1981.  ISBN 951-0-16995-1.
Veden maa.  (Waterland, 1984)  Suomentanut Arto Häilä. WSOY, 1983.  ISBN 951-0-12451-6.
Ei tästä maailmasta.  ((Out of This World, 1989) Suomentanut Arto Häilä)  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15540-3.
Viimeinen kierros.  (Last Orders, 1996)  Suomentanut Arto Häilä. WSOY, 1996.  ISBN 951-0-21685-2.
Teokset > Suomentamattomat

The Sweet-Shop Owner (1980)
Learning to Swim and Other Stories (1982)
Ever After (1992)
The Light of Day (2003)
Tomorrow (2007)
Aiheesta muualla

Graham Swift contemporarywriters.com British Council (Archive.org)
HMIS Hindustan (L80)

| HMIS Hindustan |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter
Kölinlasku:  4. syyskuuta 1929
Laskettu vesille:  12. toukokuuta 1930
Palveluskäyttöön:  10. lokakuuta 1930
Poistui palveluskäytöstä:  luovutettu Pakistanille 1947
Loppuvaihe:  romutettu 1951
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 210 t (standardi)
Pituus:  88,49 m
Leveys:  10,67 m
Syväys:  3,51 m (kuormattuna)
Koneteho:  2-akselinen turbiinimoottorit 2 000 shp (suunniteltu)
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  100
Aseistus
Aseistus:  2 × BL 4" tykkiä 4 x 3" ilmatorjuntatykkiä
HMIS Hindustan (viirinumerot L80, U80 ja F80) oli Intian kuninkaallisen laivaston Hastings-luokan sluuppi toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Swan Hunterilta, missä köli laskettiin 4. syyskuuta 1929. Alus laskettiin vesille 12. toukokuuta 1930 ja valmistui vielä samana vuonna 10. lokakuuta.
Palvelus

Vuoteen 1939 alus oli pääasiassa Royal Indian Marinen koululaivana Intiassa ja sen lähialueilla, kunnes Intian kuninkaallinen laivasto perustettiin. Sotatoimien alkaessa Euroopassa alus siirrettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle.
Se oli Persianlahdella, jossa alus suojasi tykkiveneet HMS Gnat ja HMS Cockshafer Bombaysta Basraan. Syyskuussa 1940 alus oli huollettavana Bombayssa, jossa sille asennettiin sukellusveneentorjuntakalustoa kuten kaikuluotain. Telakalta vapauduttuaan alus palasi Adeniin ja Punaisellemerelle, kunnes se kesäkuussa 1941 oli huollossa Bombayssa. Telakalta alus palasi Adeniin ja joulukuussa sotatoimien Japania vastaan alkaessa se palasi Intian vesille.
Alkuvuodesta 1942 alus siirrettiin Rangooniin avustamaan evakuoinnissa maaliskuussa. Operaatiosta vapauduttuaan alus oli pääosin Bombayssä saattuetehtävissä, kunnes se siirrettiin vuoden lopulla itärannikolle.
Sotatoimien päätyttyä aluksen aseistus poistettiin ja se siirrettiin tutkimus- ja koulutusalukseksi. Intian jaossa 1947 alus liitettiin vasta perustettuun Pakistanin kuninkaalliseen laivastoon nimellä Karsaz. Alus romutettiin 1951.
Golden Globe 2021

| Golden Globe 2021 |
| --- | --- |
Päiväys:  2021-02-2828. helmikuuta 2021
Paikka:  Beverly Hilton -hotelli, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Juontaja:  Tina Fey Amy Poehler
Järjestäjä:  Hollywood Foreign Press Association
 ← 2020  Golden Globe  2022 →
Golden Globe 2021 oli järjestyksessään 78. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2020 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa, Kaliforniassa 28. helmikuuta 2021. Perinteisesti gaala on järjestetty tammikuun alussa, mutta koronaviruspandemian takia gaalaa siirrettiin helmikuun loppuun. Gaalan juonsivat neljättä kertaa Tina Fey ja Amy Poehler.
Ehdokkaat julkistettiin 3. helmikuuta 2021.
Jane Fonda palkittiin Cecil B. DeMille -palkinnolla elämäntyöstään elokuvissa.
Glay

| Glay |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1988–
Tyylilaji:  rock, pop
Kotipaikka:   Hakodate, Japani
Laulukieli:  englanti, japani
Jäsenet:  Teru   Takuro   Hisashi   Jiro  
Entiset jäsenet:  Akira   Nobumasa  
Levy-yhtiö:  Extasy Records, 1993-1994   Platinum Records, 1994-1997   PolyGram, 1994-1999   Mustard/Unlimited Records, 1998-2006   Pony Canyon, 1999-2002   EMI Music Japan, 2003-   Capitol Records, 2006-  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Glay (jap. グレイ) on japanilainen rock/pop yhtye, joka perustettiin vuonna 1988. Pääosin yhtyeen tuotanto on rock/pop musiikkia, mutta myös esimerkiksi gospel- ja reggaevaikutteisia kappaleita on paljon. Yhtye on melko tuntematon Japanin ulkopuolella, mutta on kotimaassaan yksi suosituimmista ja myydyimmistä yhtyeistä. Tästä kertoo esimerkiksi se, että 31. heinäkuuta 1999 Makuharissa järjestetty Glay Expo Survival keräsi kaikkien aikojen suurimman konserttiyleisön Japanissa, noin 200 000 katsojaa.
Nimi

Yhtyeen nimi tulee väärin lausutusta englannin kielen sanasta harmaa (gray) ja se edustaa heidän mukaansa yhtyeen musiikillista tyyliä: sekoitus rockia (mustaa) ja poppia (valkoista). He itse kommentoivat nimeään Time Magazine -lehdessä:
"Tiedämme ettei se ole tapa jolla väri lausutaan englanniksi, mutta se on tapamme olla erilainen."
Jäsenet

Yhtyeessä on neljä jäsentä ja lisäksi "tukisoittajia", jotka eivät ole niin paljon julkisuudessa. Aluksi kokoonpanoon kuului vain kitaristi Takuro ja laulaja Teru, myöhemmin bändiin liittyi kitaristi Hisashi. Basisti Jiro kävi aluksi vain satunnaisesti bändin keikoilla sijaisena, mutta vuonna 1991 hän liittyi pysyvästi yhtyeeseen.
Jäsenet > Pääjäsenet

Takuro: Oikealta nimeltään Takuro Kubo: Kitara (myös bändin pääsanoittaja ja -säveltäjä)
Teru: Oikealta nimeltään Teruhiko Kobashi: Laulu (alkuaikoina toimi myös rumpalina)
Jiro: Oikealta nimeltään Yoshihito Wayama: Bassokitara
Hisashi: Oikealta nimeltään Hisashi Tonomura: Kitara
Jäsenet > Muut jäsenet

Yuta: Oikealta nimeltään Yuta Saitō: kosketinsoitin (2004 – nykyaika)
Toshi: Oikealta nimeltään Toshimitsu Nagai: Rummut (1995 – nykyaika)
Sakuma: Oikealta nimeltään Masahide Sakuma: Kitara, kosketinsoitin, tuottaja (1994 – nykyaika)
Shige: Oikealta nimeltään Shigeo "sk55" Komori: Kosketinsoitin (1998 – 2004)
D.I.E.: Oikealta nimeltään Daijiro Nozawa: Kosketinsoitin (1995 – 1998)
Nobumasa: Rummut (1994)
Akira: Rummut (1993 – 1994).
Ferrari F430

| Ferrari F430 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Valmistaja:  Ferrari
Konserni:  Fiat Group
Valmistusvuodet:  2004–2009
Korimalli:  2-ovinen Berlinetta 2-ovinen Spider
Luokka:  urheiluauto
Edeltäjä:  Ferrari 360
Seuraaja:  Ferrari 458 Italia
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  2
Iskutilavuus:  4308 cm3
Teho:  360 kW (490 hv)
Vääntö:  465 Nm
Vetotapa:  takaveto
Mitat
Massa:  1350 kg
Pituus:  4512 mm
Leveys:  1923 mm
Korkeus:  1214 mm
Ferrari F430 on Ferrarin valmistama urheiluauto, joka suunniteltiin seuraajaksi 360-mallille. Se esiteltiin vuoden 2004 Pariisin autonäyttelyssä. Myynti useissa Euroopan maissa alkoi marraskuussa 2004. Maissa, joissa on vasemmanpuoleinen liikenne, myynti alkoi keväällä 2005, ja Pohjois-Amerikassa vasta kesällä 2005.
Yleistä

F430 perustuu tekniikaltaan pitkälti edeltäjäänsä, 360-malliin. Molempien mallien koodinimi on sama (F131), mutta F430:ssä käytetään päätettä Evoluzione muutamien suurten muutosten merkiksi. Tehtaan sisällä F430:stä käytetään yksinkertaisesti nimeä "Evo".
Ferrari F430:n suositushinta on Euroopan unionissa noin 175 000 €, $168 005–227 000 Yhdysvalloissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa noin £120 000 ja $389 000–450 000 Australiassa.
Yleistä > Muotoilu

F430:n kori on edeltäjäänsä kurvikkaampi ja aerodynaamisempi. Vaikka ilmanvastuskerroin on sama kuin 360:ssa, downforcea on reilusti parannettu. Mallissa on suuri määrä yksityiskohtia, jotka on lainattu aiemmista Ferrari-malleista: Takapäässä on Enzon pyöreät takavalot. Auton mallimerkintä on valettu Testarossa-tyyliseen kuljettajan sivupeiliin. Keulan suuret, ovaalinmuotoiset ilmanottoaukot muistuttavat Ferrarin 60-luvun kilpa-autoista, erityisesti "haikeula" 156 -Formula 1-autosta ja 250 TR 61 -Le Mans-kilpa-autosta.
Yleistä > Moottori

Uuden korin lisäksi F430:ssä on 4,3 litran Ferrari/Maserati V8-moottori. Uusi moottori on huomattava uutuus: kaikissa aiemmissa V8-moottorisissa Ferrareissa on käytetty jo 50-luvulla kehitetystä Dino-moottorisarjasta johdettuja moottoreita. Täysin uuteen moottorisarjaan kuuluvan 4,3-litraisen moottorin johdannaisten odotetaan korvaavan Dino-sarjan V12-moottorit useimmissa muissa Ferrari-malleissa. Moottori suoritusarvot ovat: 360,4 kW (483 hv) @ 8500 rpm ja 465 Nm @ 5250 rpm. F430:n huippunopeus on 317 km/h.
Yleistä > Jarrut

F430:n jarrut kehitettiin tiiviissä yhteistyössä Brembon  kanssa. Tuloksena levyissä käytetään uutta valurautaseosta. Uuteen seokseen sisältyy molybdeeniä, jotta jarrut lämpenisivät vähemmän. Toinen jarruvaihtoehto on hiilikuitukeraamiset levyt. Keraamiset jarrut kestävät metallisia paremmin lämpöä. Nämä jarrut ovat sekä suorituskykyiset että kestävät.
Yleistä > Ominaisuudet

F430:ssä käytetään E-Diff-järjestelmää, tietokoneohjattua tasauspyörästön kitkalukkoa, joka säätää voimanjakaumaa esimerkiksi ohjauskulman ja keskipakoisvoiman mukaan.
F430 on ensimmäinen auto, jossa käytetään Ferrarin Manettino -kiertokytkintä. Ohjauspyörässä olevasta kiertokytkimestä voi valita viisi eri asetusta, jotka vaikuttavat auton ESP:n toimintaan, "Skyhook"-jousitukseen, voimansiirron käyttäytymiseen, auton kaasuun vastaamiseen sekä E-Diff-tasauspyörästön toimintaan. Valittavissa on 5 erilaista ajo-ohjelmaa: lumi, kostea, sport, race ja yliviivattu CST, joka tarkoittaa koko järjestelmän poiskytkemistä. Järjestelmä on samankaltainen kuin Land Roverin "Terrain Response" -järjestelmä.
Ferrari F430:ssa on myös erikoisvalmisteiset Goodyear Eagle F1 GSD3 EMT -renkaat. "Niin suorituskykyinen auto tarvitsee parhaat markkinoilla olevat renkaat", sanoi Jean Jacques Wiroth, Goodyearin Euroopan toiminnan johtaja, lisäten: "olemme ylpeitä siitä, että Ferrari valitsi Goodyear Eagle F1-renkaat run-flat-tekniikalla" Eagle F1 GSD3 -renkaassa on V-muotoinen kuvio ja OneTRED-teknologia.
Tekniset tiedot

Moottori
Tyyppi: 90° V8
Iskutilavuus: 4 308 cm3
Puristussuhde: 11,3:1
Teho: 360 kW (490 hv) @ 8 500 r/min
Vääntö: 465 Nm @ 5 250 r/min
Mitat
Pituus: 4 512 mm
Leveys: 1 923 mm
Korkeus: 1 214 mm
Akseliväli: 2 600 mm
Raideleveys (e/t): 1 669/1 616 mm
Omamassa: 1 350 kg
Painojakauma (e/t): 43/57 %
Tavaratila: 250 l
Erikoismallit > F430 Spider

F430 Spider on F430:n avomalli. Se on Ferrarin 21. tieliikennekäyttöön soveltuva avomalli. Spider on coupé-mallin tavoin ulkonäöltään samankaltainen kuin Ferrari 360.
Auton keskimoottorista huolimatta Ferrarin insinöörit onnistuivat kehittämään kangaskaton, joka automaattisesti taittuu kasaan moottoritilaan, varmistaen auton puhdaslinjaisuuden. Katon laskeminen tapahtuu kahdessa erässä, ja sitä on kutsuttu "20 sekunnin upeaksi mekaaniseksi sinfoniaksi". Katto taittuu hetkessä piiloon matkustamon ja moottorin väliin.
Spiderin sisusta on identtinen coupén kanssa.
Erikoismallit > F430 Challenge

F430 Challenge on Ferrari Challenge-kilpasarjaa varten suunniteltu kilpailuversio. Moottori on sama kuin F430:ssä, mutta painoa on vähemmän ja vaihteiston välityksiä on muutettu. Malli esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2005.
Erikoismallit > F430 GT2

F430 GT2 suunniteltiin korvaamaan 360 GTC vuonna 2006. Se on GT2-sarjan kilpa-auto, jota käytetään kansainvälisissä GT2-sarjoissa kuten American Le Mans Series-, Le Mans Series-, ja FIA GT Championship-sarjoissa. F430 GT2-mallit osallistuvat myös Le Mansin 24 tunnin ajoon. GT2 on nopein ja pisimmälle kehitetty F430:n kilpaversioista.
FIA:n GT2-mestaruussarjassa säännöt määräävät minimipainon ja tehon iskutilavuudesta riippuen. Tämän vuoksi F430:n 4,3-litraisen V8-moottorin iskutilavuus on GT2-autoja varten kutistettu 4,0 litraan, jotta auto voisi kilpailla 3,8–4,0-litraisten sarjassa, jossa minimipaino on 1100 kg. Jos autossa käytettäisiin 4,3 l moottoria, sääntöjen sallima minimipaino kasvaisi 50 kilogrammalla.  4-litraisena moottori tuottaa jonkin verran vähemmän tehoa, mutta pienemmän painon ansiosta tehopainosuhde on parempi.
Erikoismallit > F430 GT3

F430 GT3 on FIA:n GT3-Euroopanmestaruussarjaa varten suunniteltu kilpa-auto, jota käytetään myös kansallisissa GT-mestaruussarjoissa. Se on tekniikaltaan samanlainen kuin F430 Challenge, mutta siinä on pieniä aerodynaamisia parannuksia, kuten suuremmat ilmanpoistoaukot konepeitossa.
GT3:ssa on täysikokoinen 4,3 l moottori, joten se on tehokkaampi kuin GT2. GT3-luokan säännöt kuitenkin vaativat, että autojen tehopainosuhde on noin 2,6 kg/hv, ja tämän vuoksi auton minimipaino kilpailukunnossa on hieman yli 1200 kg (ilman polttoainetta ja kuljettajaa. Heikomman aerodynamiikan ja noin 10 % suuremman painon vuoksi GT3 on selvästi hitaampi kuin GT2-versio; esimerkiksi vuoden 2007 Span 24 tunnin ajossa, johon osallistui molempia malleja, GT3-mallien kierrosajat aika-ajoissa olivat noin 8 sekuntia GT2-malleja hitaampia.
Erikoismallit > 430 Scuderia

Michael Schumacher esitteli 430 Scuderiaa vuoden 2007 Frankfurtin autonäyttelyssä 360 Challenge Stradale-mallin korvaajana. Scuderia on suunnattu esimerkiksi Porsche 911 GT3 RS:ne ja Lamborghini Gallardo Superleggeran kilpailijaksi. 430 Scuderia on sata kiloa kevyempi ja selvästi tehokkaampi (379 kW (515 hv)) kuin tavallinen F430. Näin tehopainosuhde paranee 2,96 kg/hv:stä 2,50 kg/hv:n.
Painonsäästön lisäksi Scuderian puoliautomaattivaihteisto on nopeampi, 60 millisekunnin vaihtoajoilla. Uusi luistonestojärjestelmä yhdistää F1-Trac-luistonestojärjestelmän E-Diff elektroniseen tasauspyörästöön. Ferrari 430 Scuderia kiihtyy 0–97 km/h 3,6 sekunnissa, ja saavuttaa huippunopeuden 320 km/h.
Ulkoisesti 430 Scuderian erottaa F430:sta erilaisesta keulan muotoilusta, erilaisista sivuhelmoista, pakoputken tuplaulostuloista, muunnellusta takapään diffuusorin muotoilusta, 19" pyöristä, jotka on suunniteltu yksinomaan 430 Scuderiaa varten, hiilikuituisista sivupeileistä, hiilikuituisesta maskista, kahdesta viivasta jotka menevät auton keskiosan yli sekä 430 Scuderia-merkistä.
Erikoismallit > Scuderia Spider 16M

Juhlistaakseen Ferrarin voittoa Formula 1:n valmistajien mestaruussarjassa vuonna 2008, Ferrari esitteli Scuderia Spider 16M:n World Finals-tapahtumassa Mugellossa. Se on 430 Scuderian avoversio.
Moottorissa on tehoa 375 kW (510 hv) @ 8500 rpm ja vääntöä 470 Nm @ 5250 rpm. Auton kuivapaino on 1340 kg (80 kg kevyempi kuin F430 Spider). Auto kiihtyy 0–100 km/h 3,7 sekunnissa. Huippunopeus on 315 km/h.
Autoa tullaan valmistamaan 499 kappaletta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ferrarin verkkosivut (englanniksi)
Ferrari F430 Tuulilasin artikkeli[vanhentunut linkki]
Ferrari F430 takaa.
F430 sisältä
F430 Spider katto ylhäällä
F430 Challenge
F430 GT2
Ferrari 430 Scuderia.
FM (kanadalainen yhtye)

| FM |
| --- | --- |


Tiedot
Toiminnassa:  1976–1989, 1994–1996, 2006, 2011–
Tyylilaji:  avaruusrock (1970-luvulla) progressiivinen rock, fuusiojazz, uusi aalto, elektroninen musiikki, pop synthpop (1980-luvulla) pop rock (1980-luvulla)
Jäsenet:  Cameron Hawkins, laulu, syntetisaattori, basso   Aaron Solomon, viulu, mandoliini   Edward Bernard, alttoviulu, mandoliini   Paul DeLong, rummut  
Levy-yhtiö:  Esoteric Recordings, 2011–  
Infobox OKNimi-testi OK: 
FM on kanadalainen progressiivisen rockin yhtye, jonka Cameron Hawkins ja Nash the Slash perustivat Torontossa vuonna 1976. Yhtyeelle tyypillisiä piirteitä ovat elektroninen äänimaailma, runsas syntetisaattorien käyttö sekä Star Trek -vaikutteiset sanoitukset. Useimmilla yhtyeen albumeilla soolosoittimina toimivat sähköviulu ja -mandoliini.
Kaksimiehisenä aloittaneen yhtyeen alkuperäisenä ajatuksena oli tehdä kokeellista elektronista musiikkia. Rumpali Martin Deller liittyi yhtyeeseen 1977, ja sen tyyli alkoi kehittyä avaruusrockin, fuusiojazzin ja uuden aallon suuntaan. Tällä kokoonpanolla yhtye julkaisi esikoisalbuminsa Black Noise, jolta ilmestynyt single ”Phasors on Stun” nousi hitiksi Pohjois-Amerikassa. Nash the Slash jätti yhtyeen saman vuoden lopulla ja hänet korvasi Ben Mink. Vuosikymmenen vaihteen albumeillaan FM siirtyi avaruusteemoista ja progressiivisesta musiikista urbaanimpaan rock- ja pop-tyyliin. Vuonna 1981 yhtye teki laajan Pohjois-Amerikan-kiertueen Rushin lämmittelijänä.
Nash the Slash palasi FM:n 1980-luvun puolivälissä, jolloin yhtye omaksui vaikutteita suosioon nousseesta syntikkapopista ja vei musiikkiaan radioystävällisempään ja kaupallisempaan suuntaan. Yhtye saavuttikin kohtalaista listamenestystä singleillään ”Just Like You” ja ”Dream Girl” ja oli kotimaassaan kysytty konsertoija. Vuonna 1988 yhtyeen musiikkia kuultiin Friday the 13th: The New Blood -kauhuelokuvan ääniraidalla. Deller jätti FM:n 1986, minkä jälkeen sen kokoonpanot ovat vaihdelleet ja yhtyeen toiminta on ollut useasti katkolla. Vuodesta 2011 lähtien yhtye on jälleen aktiivinen ja palannut progressiivisen rockin pariin, Cameron Hawkinsin ollessa ainoa jäljellä oleva klassisen kokoonpanon jäsen. Vuoden 2015 paluulevy Transformation oli yhtyeen ensimmäinen pelkästään uutta materiaalia sisältänyt albumi 28 vuoteen.
Historia > Klassinen kokoonpano (1976–1977)

Laulaja–kosketinsoittaja Cameron Hawkins ja viulusti–mandolinisti Nash the Slash tutustuivat toisiinsa jammaillessaan Clear-nimisen yhtyeen kanssa. Nash the Slash ei suuremmin välittänyt Clearista, mutta piti Hawkinsia lahjakkaana muusikkona, ja niinpä miehet perustivat 1976 oman yhtyeen, joka sai nimekseen FM. Heidän visionaan oli kaksimiehinen elektroninen yhtye, jossa rytmiset elementit tuotettaisiin rumpalin sijaan muulla tavoin. Merkittäviä esikuvia olivat Hawkwind ja Supertramp. Hawkins ja Nash the Slash lainasivat eräältä ystävältään rahaa, jotta heidän ei tarvitsisi murehtia talousasioita, ja käyttivät seuraavat puoli vuotta harjoitellen ja säveltäen musiikkia.
Heinäkuussa 1976 TVOntario taltioi FM:n 30-minuuttisen show’n, joka televisioitiin Nightmusic-ohjelmassa saman vuoden marraskuussa. Esitys käsitti kappaleet ”Phasors on Stun”, ”One O’Clock Tomorrow” ja ”Black Noise” sekä kuvitteellisen yhtyeen biografian ja sai myönteisiä arvioita. Ensimmäisen varsinaisen konserttinsa FM soitti vain päiviä myöhemmin. Yhtyeelle tarjoutui mahdollisuus esiintyä Kanadan yleisradioyhtiön (CBC) Who’s New -ohjelmassa, jolloin CBC esitti toivomuksen rumpalin mukanaolosta. Rumpaliksi otettiin Nash the Slashin vanha soittokaveri Martin Deller, joka liittyi yhtyeen riveihin helmikuussa 1977.
Uransa alussa FM vältti klubikeikkoja ja esiintyi lähinnä konserteissa, joiden yleisöt olivat pienempiä mutta motivoituneempia ja paremmin käyttäytyviä. Yhtye sai mainetta epätavallisena mutta energisenä live-esiintyjänä ja keikkaili aktiivisesti Toronton seudulla. CBC Records kiinnostui yhtyeestä, ja FM äänitti esikoisalbuminsa tuottaja Keith Whitingin johdolla 12 päivässä. Black Noise -nimen saaneesta albumista julkaistiin kuitenkin vain 500 kappaleen painos, joka oli saatavilla ainoastaan postimyynnin kautta. Vuoden 1977 lopulla Nash the Slash jätti FM:n keskittyäkseen soolouraansa; hänen mielestään rumpalin mukaantulo oli vienyt yhtyeen musiikkia liian kaupalliseen suuntaan. Toisaalta Black Noisea on myös kutsuttu Nash the Slashin uran epäkaupallisimmaksi albumiksi. Sitä pidetään yleensä FM:n parhaana albumina.