stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Francis Scott Key -silta

| Francis Scott Key -silta |
| --- | --- |

Ajokaistoja:  neljä
Ylittää:  Patapscojoen
Sijainti:  Baltimore, Maryland
Siltatyyppi:  ristikkosilta
Avattu liikenteelle:  23. maaliskuuta 1977
Suljettu:  26. maaliskuuta 2024 (tuhoutunut)
Koordinaatit:  39°13′1″N, 76°31′42″W
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Francis Scott Key -silta (engl. Francis Scott Key Bridge) oli Baltimoren kehätiellä Patapscojoen ylittänyt silta. Se oli 2,6 kilometriä pitkä ristikkosilta, joka oli valmistunut 1977. Silta romahti maaliskuussa 2024 rahtialuksen törmättyä yhteen sen tukipilareista, joka tuhoutui täysin törmäyksen voimasta. Silta oli nimetty Yhdysvaltain kansallislaulun The Star-Spangled Bannerin sanoittajan Francis Scott Keyn mukaan.
Sijainti ja rakenne

Francis Scott Key -silta ylitti Patapscojoen Baltimoren kaupungin Inner Harborin kohdalla. Silta oli osa Marylandin Interstate 695 -valtatietä ja Baltimorea ympäröivää kehätietä.
Silta oli 2,6 kilometriä pitkä, ja siinä oli neljä kaistaa. Silta oli rakennettu teräksestä, ja se oli maailman kolmanneksi pisin jatkuvarakenteinen ristikkosilta.
Historia

Francis Scott Key -sillan rakennustyöt akoivat vuonna 1972, ja se avattiin liikenteelle 23. maaliskuuta 1977. Maryland Transportation Authorityn mukaan sillan rakennustyöt maksoivat 60 miljoonaa dollaria ja silta rakennettiin, koska Baltimore Harbor Tunneliin ei mahtunut enää lisää liikennettä.
Silta nimettiin Yhdysvaltain kansallislaulun The Star-Spangled Bannerin sanoittajan Francis Scott Keyn mukaan. Keyn uskotaan olleen Baltimoren taistelun aikana syyskuussa 1814 lähellä sillan sijaintipaikkaa ja todistaneen siellä brittiläisten alusten Fort McHenryn pommitusta. Hän kirjoitti siitä runon ”Defense of Fort McHenry”, josta tuli myöhemmin ”The Star-Spangled Banner”.
Sortuminen

Silta sortui 26. maaliskuuta 2024, kun 290 metriä pitkä rahtilaiva MV Dali törmäsi yhteen sen tukipilariin. Singaporen lipun alla purjehtinut alus lähti Baltimoren satamasta kello 1 yöllä ja oli matkalla Sri Lankan pääkaupunkiin Colomboon. Aluksen henkilökunta oli menettänyt aluksen hallinnan. Sillan pilarin tuhoutuessa sillalla ei käytännössä ollut mitään mahdollisuuksia pysyä enää pystyssä. Koska silta romahti yöllä, sillalla ei ollut paljoakaan liikennettä. Alukselta oli myös soitettu hätänumeroon, minkä ansiosta viranomaiset olivat jo ehtineet alkaa sulkea siltaa liikenteeltä. Viranomaisten mukaan sillalta putosi veteen kuitenkin useita ajoneuvoja ja kahdeksan ihmistä. Kaksi henkilöä pelastettiin vedestä elossa. Etsinnöissä kahden henkilön ruumiit on löydetty, ja neljä ruumista on yhä kateissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Francis Scott Key -silta Wikimedia Commonsissa
MV Dali ja Francis Scott Key -silta 26. maaliskuuta 2024.
NES Classics

NES Classics (Japanissa Famicom Mini Series, Pohjois-Amerikassa Classic NES Series) on Game Boy Advancelle julkaistu sarja Famicomille/Nintendo Entertainment System:lle tehtyjä pelejä. Pelisarja julkaistiin vuoden 2004 aikana osana Famicomin julkaisun 20-vuotisjuhlaa. GBA-pelien lisäksi julkaistiin juhlapainos ulkoisesti NESin käsiohjainta muistuttavasta Game Boy Advance SP:stä.
Pelisarja > Famicom Mini Series > Series 1, julkaistu 14. helmikuuta 2004

Vol. #01 - Super Mario Bros.
Vol. #02 - Donkey Kong
Vol. #03 - Ice Climber
Vol. #04 - Excitebike
Vol. #05 - Zelda no Densetsu
Vol. #06 - Pac-Man
Vol. #07 - Xevious
Vol. #08 - Mappy
Vol. #09 - Bomberman
Vol. #10 - Star Soldier
Pelisarja > Famicom Mini Series > Series 2, julkaistu 21. toukokuuta 2004

Vol. #11 - Mario Bros.
Vol. #12 - Clu Clu Land
Vol. #13 - Balloon Fight
Vol. #14 - Wrecking Crew
Vol. #15 - Dr. Mario
Vol. #16 - Dig Dug
Vol. #17 - Takahashi Meijin Bouken Shima
Vol. #18 - Makaimura
Vol. #19 - Twinbee
Vol. #20 - Ganbare Goemon! Karakuri Douchuu
Pelisarja > Famicom Mini Series > Series 3, julkaistu 10. elokuuta 2004

Vol. #21 - Super Mario Bros. 2 (japanilainen versio)
Vol. #22 - The Mysterious Castle of Murasame
Vol. #23 - Metroid
Vol. #24 - Kid Icarus
Vol. #25 - Zelda II: The Adventure of Link
Vol. #26 - Shin Oni Ga Shima (New Ogre Island)
Vol. #27 - Famicom Detective Club
Vol. #28 - Famicom Detective Club Part II
Vol. #29 - Akumajou Dracula
Vol. #30 - SD Gundam World: Scramble Wars
Pelisarja > NES Classics ja Classic NES Series > Series 1, julkaistu 7. kesäkuuta 2004 (Pohjois-Amerikka), 9. heinäkuuta 2004, (Eurooppa)

Bomberman
Donkey Kong
Excitebike
Ice Climber
The Legend of Zelda
Pac-Man
Super Mario Bros.
Xevious
Pelisarja > NES Classics ja Classic NES Series > Series 2, julkaistu 25. lokakuuta 2004 (Pohjois-Amerikka), 7. tammikuuta 2005 (Eurooppa)

Castlevania
Dr. Mario
Metroid
Zelda II: The Adventure of Link
Pelien ominaisuudet

Pelit eivät ole täysin identtisiä alkuperäisten NES-pelien kanssa. Joistain peleistä puuttuu yksityiskohtia, toisia on hieman paranneltu. Moninpelattavat pelit ovat yhteensopivia Game Boy Advencen langattoman yhteyden kanssa ja moninpeli onnistuu yhdellä pelikasetilla. Pelit tallentavat huippupisteet, toisin kuin jotkin vanhemmista versioista. Kaikissa peleissä on GBA-peleille tarpeellinen valmiustila.
Vanhojen pelien julkaisu oli mieluinen yllätys monille Nintendon ystäville. Kritiikkiä aiheutti vanhojen, teknisesti nykyisin peleihin vertailukelvottomien, yksittäin myytyjen pelien kova hinta. Myöhemmin Nintendo laski pelisarjan hintaa. Osalle innokkaista nostalgikoista oli pettymys, että Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa julkaistut pelisarjat ovat Japanin sarjaa suppeampia.
Aiheesta muualla > Englanniksi

NES Classics[vanhentunut linkki] Nintendo-Europen sivuilla
Aiheesta muualla > Japaniksi

Famicom Mini series 1
Famicom Mini series 2
Famicom Mini (Disk System) series 3
Fossil (Oregon)

| Fossil |
| --- | --- |
 Pääkatu.

 Koordinaatit: 44°59′53″N, 120°12′58″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Oregon
Piirikunta:  Wheeler
Hallinto:  
 – Pormestari:  Carol E. MacInnes
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,05 km²
 – Josta vettä:  0,0 km² (0 %)
Korkeus:  809 m
Väkiluku (2010):  473
 – Väestötiheys:  231,2 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-8 (kesäaika UTC-7)
 
 www.cityoffossil.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fossil on kaupunki Oregonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 473. Fossil on Wheelerin piirikunnan hallintokeskus ja suurin kaupunki.
Väestö

Kaupungin asukkaista 81,2 prosenttia on valkoisia ja 13,5 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 0,499 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 95,6 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 59,1 vuotta.
Kuvia kaupungista

Metodistikirkko.
Rakennus, jossa sijaitsee kaupungintalo, kirjasto ja paloasema.
Mercantile Co Building.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fossil (Oregon) Wikimedia Commonsissa
George Patrick Dwyer

George Patrick Dwyer (25. syyskuuta 1908 Manchester – 17. syyskuuta 1987) oli brittiläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 1. marraskuuta 1932 ja nimitettiin Leedsin hiippakunnan johtoon 3. elokuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Carmel Heenan, jota avustivat George Andrew Beck ja Cyril Edward Restieaux.
Dwyer sai 5. lokakuuta 1965 nimityksen Birminghamin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 1. syyskuuta 1981. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Georg Engelhard Schröder

Georg Engelhard Schröderin omakuva.
Georg Engelhard Schröder (myös muoto Georg Engelhardt Schröder; 31. toukokuuta 1684 Tukholma – 17. toukokuuta 1750 Tukholma) oli ruotsalainen piirtäjä sekä muotokuva- ja historiamaalari ja hovin taloudenhoitaja.
Georg Engelhard Schröder oli kultaseppä Veit Engelhard Schröderin ja Lucia Lindemeyerin poika. Isä oli muuttanut Nürnbergistä noin vuonna 1670 Tukholmaan, jossa Georg Engelhard syntyi vuonna 1684. Georg Engelhard avioitui Herman Dietrich Spörlingin sisaren Anna Birgitan kanssa vuonna 1727.
Schröderistä tuli David von Krafftin oppilas noin 1700, ja asiakirjoissa hänet mainitaan tämän seuralaisena vuonna 1705. Sen jälkeen hän toimi Göteborgissa muoto- ja koristemaalarina 1706–1708. Vuodesta 1709 lähtien hän vietti 16 vuotta ulkomailla. Hän oli jonkin aikaa ensin Braunschweigissa Saksassa ennen kuin matka jatkui Italiaan. Hän asui viisi vuotta Venetsiassa, jossa hän kopioi vanhoja mestareita, kuten Tiziania ja Veronesea, harjoitti puupiirrosmaalausta ja oli yhteydessä taidemaalari Rosalba Carrieraan sekä Giovanni Pellegriniin ja Johan Richteriin. Roomassa ja Firenzessä hän sai vaikutteita muun muassa barokkimaalareista Carlo Dolcista, Carlo Marattasta ja Francesco Trevisanista (1656-1746) ja omaksui aikansa italialaiseen taiteeseen kuuluvan reippaan mutta pinnallisen esitystavan. Pariisissa hänet inspiroi taidemaalari Noël Nicolas Coypel. Münchenissä vietetyn ajanjakson jälkeen hän asettui Lontooseen seitsemäksi vuodeksi, missä hän sai vaikutteita Godfrey Knellerin, Hans Hysingin ja Michael Dahlin muotokuvataiteesta.
Kun David von Krafft kuoli vuonna 1724, Schröder kutsuttiin kotiin Ruotsiin ja saman vuoden joulukuussa hän otti vastaan kuninkaallisen hovimestarin tehtävän opettajansa jälkeen. Hovimaalarina hän sai tehtäväkseen luoda edustavia muotokuvia valtakunnan johtavista henkilöistä. Kuningas Fredrik I arvosti taiteilijaansa suuresti ja antoi hänen maalata lukemattomia muotokuvia itsestään ja kuningatar ​​Ulriika Eleonorasta.
Samoihin aikoihin hän teki kaksi tunnettua maalausta Osmanien valtakunnan Ruotsin hoviin lähettämistä suurlähettiläistä: Mustapha Aga vuonna 1727 ja Yirmisekizzade Mehmed Said Efendi (myöhempi Ottomaanien valtakunnan suurvisiiri) vuonna 1733.
1740-luvulla uusi ranskalainen maku saavutti Ruotsin ensisijaisesti taiteilija Gustaf Lundbergin kautta, jolloin Schröder syrjäytettiin. Hän edusti ruotsalaisessa 1700-luvun maalauksessa viimeisenä italialaiskauden aikaa.
Teoksia

Växjön tuomiokirkko, Småland: alttaritaulu Ensimmäinen ehtoollinen, 1733
Helgarön kirkko, Södermanland: alttaritaulu Viimeinen ehtoollinen, 1735
Hedvig Eleonoran kirkko, Tukholma: alttaritaulu Jeesuksen ristiinnaulitseminen, 1738
Drottningholmin linnan kirkko, Uplanti: alttaritaulu  Ensimmäinen ehtoollinen
Saksalainen kirkko, Tukholma: alttaritaulu Ensimmäinen ehtoollinen
Norrtäljen kirkko, Uplanti: alttaritaulu Ensimmäinen ehtoollinen
Mariefredin kirkko, Södermanland: useita maalauksia
Överenhörnan kirkko, Södermanland: alttaritaulu vuodelta 1736
Uppsalan yliopisto, Uplanti: Johannes Kastajan saarna
Göteborgin kaupunginmuseo : Apelles maalaa Venuksen
Ruotsin kansallismuseo, Tukholma: Neljä elementtiä
Drottningholmin linna, Uppland: Kolme armoa
Tukholman korkeakoulu: Pieni allegoria Ruotsin säädyistä
Kuninkaallinen taideakatemia, Tukholma : omakuva vuodelta 1729
Ruotsin valtiopäivätalo: Juno
Fructidorkuun 18. päivän vallankaappaus

Fructidorkuun 18. päivän vallankaappaus oli Ranskassa 4. syyskuuta 1797 (vallankumouskalenterin mukaan 18. fructidorkuuta vuonna V) järjestetty vallankaappaus, jossa direktorion johtajat puhdistivat rojalistit maan parlamentista. Taustalla oli hallituksen pelko tasavallan säilymisestä, sillä rojalistit olivat hieman aiemmin saaneet suuren vaalivoiton ja siten yhdessä maltillisten kanssa haltuunsa puolet parlamentin molempien kamarien eli vanhojen neuvoston ja viidensadan neuvoston paikoista. Italiassa tuolloin sotinut Napoleon Bonaparte lähetti direktorion pyynnöstä kenraali Pierre Augereaun johtamat joukot Pariisiin, jossa ne vangitsivat 4. syyskuuta yli 130 kuningasmielistä kansanedustajaa. Vangituista 53 lähetettiin Ranskan Guayanaan Etelä-Amerikkaan, joukossa myös direktorioon kuulunut François Barthélemy. Lazare Carnot, jolle oli suunniteltu samaa kohtaloa, onnistui pakenemaan. Vangitsemisten jälkeen vaalien tulokset mitätöitiin 49 departementin osalta ja 147 kansanedustajan valtakirjat hylättiin.
Fructidorkuun kaappaus horjutti merkittävästi Ranskan tasavaltaista perustuslakia ja lisäsi armeijan vaikutusvaltaa politiikassa.
George Passmore (haavipalloilija)

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten haavipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten haavipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten haavipallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten haavipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | St. Louis 1904 | Haavipallo |  |
George William Passmore (24. elokuuta 1889 Saint Louis – 22. syyskuuta 1952 Florissant, Missouri) oli yhdysvaltalainen haavipalloilija ja olympiamitalisti.
Passmore oli 14-vuotiaana mukana St. Louisin olympialaisissa 1904 St. Louis AAA -joukkueessa, joka voitti hopeamitalin. Samaan joukkueeseen kuului myös hänen isoveljensä William.
Fujijoki

| Fujijoki |
| --- | --- |
 Fujijoki ja Fujivuori
Laskupaikka:  Tyynimeri
Maat:  Japani
Pituus:  128 km
Valuma-alue:  3 990 km²
Fujijoki (jap. 富士川, Fujikawa tai Fujigawa) on joki Honshūn saarella Japanissa. Se virtaa pohjoisesta etelään Yamanashin ja Shizuokan prefektuurien alueilla ja laskee Tyynenmeren Suruganlahteen. Alkunsa joki saa Kōfun altaan lounaisosassa, kun Kamanashi- ja Fuefukijoet yhtyvät toisiinsa. Kamanashi saa alkunsa Akaishivuorilta, Fuefuki Kantōvuorilta. Fujijoki on 128 kilometriä pitkä, ja sen koko valuma-alueen pinta-ala on 3 990 neliökilometriä.
Fujijoki tunnetaan yhtenä Japanin kolmesta nopeimmin virtaavasta joesta. Edo-kaudella se oli merkittävä liikennereitti, jota pitkin kuljetettiin riisiä, suolaa ja mereneläviä. Nykyisin siinä on useita vesivoimaloita. Kōfun altaan eteläpuolella Fuji virtaa syvässä Tenshu- ja Komavuorten välisessä laaksossa, jossa siihen yhtyy Hayajoki.
Kuvia

Fujijoki lähtee etelään Kōfun allaslaaksosta
Fujijoen suisto
Fujijoki 1800-luvun lopulla
Fujikawa I -vesivoimala
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fujijoki Wikimedia Commonsissa
George Passmore

George Passmore voi viitata seuraaviin:
George Passmore, taiteilijaparin Gilbert & George toinen osapuoli
George Passmore, yhdysvaltalainen haavipalloilija
George Passmore, brittiläinen kriketinpelaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”George Passmore”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Furusund

| Furusund |
| --- | --- |
 Furusundin rantaravintola vanhassa maisemakortissa.
 Furusund
 Koordinaatit: 59°39′43″N, 18°55′1″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Tukholman lääni
Maakunta:  Uplanti
Kunta:  Norrtäljen kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,21 km²
Väkiluku:  76
 – Väestötiheys:  361,9 as./km²
 Tilastotiedot koskevat pientaajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Furusund (aiemmin myös Halsö) on 126 asukkaan pieni saari ja pientaajama Tukholman saaristossa Yxlanin ja Eknön välillä ja kuuluu Blidön seurakuntaan Norrtäljen kunnassa Tukholman läänissä.
Furusund tunnetaan ehkä parhaiten siitä, että se oli aikoinaan Astrid Lindgrenin, August Strindbergin ja monien muiden kirjailijoiden ja taiteilijoiden kesäpaikka. Evert Taube on tehnyt paikan kuolemattomaksi laulullaan "Vals i Furusund" – Jag minns en stund i Furusund. Nykyisinkin saarella on runsaasti vapaa-ajan asukkaita, etenkin kesäaikaan. Furusundista on saanut nimensä myös vilkkaasti liikennöity laivaväylä Furusundsleden, joka kulkee Furusundin ja Yxlanin saarten välistä.
Saaresta ja laivaväylästä löytyy mainintoja jo 1200-luvulta. Ålandsviken oli suojaisa ankkurointipaikka laivoille vuosisatojen ajan. Hovin jalokiviseppä ja taidekeräilijä Christian Hammer osti saaren ja sitä ympäröivän saariston vuonna 1882, jonka jälkeen alue muutettiin kylpyläalueeksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Archipelago.nu: Furusund (Arkistoitu – Internet Archive)
Stockholms läns museum (ruotsiksi)
Stockholms läns museum besöksmål (ruotsiksi)
Furunkuloosi

Auringonvalon aiheuttamaa ihotulehdusta ja furunkuloosia.
Furunkuloosi eli tassutulehdus on etenkin lyhytkarvaisilla koiraroduilla esiintyvä talirauhasten ja karvan juurituppien märkivä tulehdus. Sitä esiintyy etenkin koirien tassuissa varpaiden välissä. Furunkuloosi ei tartu koirasta toiseen, ja se uusiutuu herkästi.
Aiheesta muualla

Eläinlääkäri.fi: Tassutulehdus eli furunkuloosi
Giorgio Almirante

Giorgio Almirante vuonna 1967.
Giorgio Almirante (27. kesäkuuta 1914 Salsomaggiore – 23. toukokuuta 1988) oli italialainen äärioikeistolainen poliitikko. Hän oli uusfasistisen puolueen Italian sosiaalisen liikkeen (MSI) perustaja ja pitkäaikainen johtaja.
Elämä

Almirante syntyi Parman lähellä kiertävään sisilialaiseen näyttelijäperheeseen. Hän työskenteli nuoruudessaan elokuvakriitikkona ja oli vuodesta 1934 toimittajana fasistisissa Il Tevere- ja La Difesa della Razza -lehdissä sekä toisen maailmansodan aikana niiden sotakirjeenvaihtajana Pohjois-Afrikassa. Hänestä tuli vuonna 1943 Italian sosiaalisen tasavallan propaganda- ja kulttuuriasioista vastanneen kansankulttuuriministeriön kansliapäällikkö, missä tehtävässä hän oli sodan loppuun saakka. Sodan jälkeen Almirante piileskeli vuoteen 1946, jolloin fasistihallinnon entisille jäsenille annettiin yleinen armahdus.
Almirante perusti MSI:n Pino Romualdin ja Arturo Michelinin kanssa Roomassa joulukuussa 1946. Almirantesta tuli virallisesti puolueen pääsihteeri kesäkuussa 1947. MSI:n tarkoituksena oli jatkaa fasismin perintöä uuden tasavaltalaisen ja parlamentaarisen järjestelmän puitteissa sekä vastustaa kommunismia. Italian sosiaalisen tasavallan talouspoliittiseen radikalismiin yhdistetty Almirante syrjäytettiin puolueen pääsihteerin paikalta vuonna 1950 ja hänen tilalleen valittiin konservatiivisempi yritysjohtaja Augusto De Marsanich. Almirante valittiin uudelleen MSI:n pääsihteeriksi Arturo Michelinin kuoltua vuonna 1969. Hän kutsui MSI:stä irtautuneen radikaalin Ordine Nuovo -ryhmän ja sen johtajan Pino Rautin takaisin puolueeseen. Almiranten aikana MSI:lle perustettiin nuorisojärjestö Fronte della Gioventù vuonna 1971, ja puolue lietsoi kannattajiaan ottamaan kaduilla yhteen kommunistien kanssa. MSI myös yhdistyi muutamaksi vuodeksi erään monarkistisen puolueen kanssa ja oli vuosina 1973–1976 nimeltään Italian sosiaalinen liike – Kansallinen oikeisto (MSI–DN).
Almirante oli vuodesta 1948 puolueensa edustajana Italian edustajainhuoneessa, johon hänet valittiin 11 kertaa. Vuodesta 1979 hän oli samalla myös Euroopan parlamentin jäsen. Italian edustajainhuone poisti helmikuussa 1979 äänestyksellä Almiranten parlamentaarisen koskemattomuuden, jotta häntä voitaisiin syyttää oikeudessa lailla kielletystä fasistipuolueen uudelleenperustamisesta, mutta hän sai koskemattomuuden takaisin tullessaan pian uudelleen valituksi parlamenttiin. Almiranten koskemattomuus poistettiin vielä kahdesti vuosina 1981 ja 1984, jotta häntä voitaisiin syyttää vuoden 1972 äärioikeistolaisen pommi-iskun avustamisesta. Hänen väitettiin rahoittaneen epäillyn terroristin äänihuulien leikkausta, jotta tätä ei voitaisi tunnistaa äänen perusteella. Syytteistä luovuttiin helmikuussa 1987 annetun yleisen armahduksen yhteydessä.
Almiranten viimeisinä elinvuosina MSI alkoi siirtyä antikommunismista enemmän yleisen populismin suuntaan. Sovinnon merkkinä Almirante osallistui Italian kommunistisen puolueen pääsihteerin Enrico Berlinguerin hautajaisiin vuonna 1984. Almirante luopui puolueensa johdosta vuonna 1987 ja järjesti seuraajakseen Gianfranco Finin. Sydänvaivoista pitkään kärsinyt Almirante kuoli 73-vuotiaana valtimotukoksen aiheuttamaan iskemiaan. Hänelle ja samoihin aikoihin kuolleelle Pino Romualdille järjestettiin yhteishautajaiset, joihin osallistui myös kommunistisen puolueen johtajia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giorgio Almirante Wikimedia Commonsissa
Almirante, Giorgio (italiaksi)	Dizionario Biografico degli Italiani (2020)
George Perkins

George Clement Perkins.
George Clement Perkins (23. elokuuta 1839 – 26. helmikuuta 1923) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.
Perkins syntyi Kennebunkportissa, Mainessa. Hän toimi Kalifornian osavaltion kuvernöörinä vuosina 1880–1883. Hän eli kuvernöörikautensa päätyttyä vielä neljä vuosikymmentä, josta kaksikymmentäkaksi vuotta (1893–1915) hän istui liittovaltion senaattorina.
Perkins on Kalifornian osavaltion historian kolmanneksi pitkäaikaisin liittovaltion senaattori; hänen edelleen menevät Hiram Johnson ja Alan Cranston. Hän kuoli 83-vuotiaana Oaklandissa ja sai hautapaikan Mountain View Cemeterystä.
Mitä Jussi Halla-aho tarkoittaa?

| Mitä Jussi Halla-aho tarkoittaa? |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ville Hytönen (toim.)
Genre:  politiikka
Kustantaja:  Savukeidas
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  232
ISBN:  978-952-5500-78-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Mitä Jussi Halla-aho tarkoittaa? on vuonna 2010 ilmestynyt Ville Hytösen toimittama Savukeitaan kustantama kirjoituskokoelma. Kirjassa yhdeksän kirjoittajaa pohtii Jussi Halla-ahon tekstejä ja väitteitä, vaikuttimia, kieltä ja häntä viestinten ilmiönä. Kirjoittajat ovat Arja Alho, Jukka Hankamäki, Timo Hännikäinen, Jukka Mallinen, Husein Muhammed, Katja Kettu, Jussi K. Niemelä, Sirpa Pietikäinen ja Mike Pohjola. Kirjan julkaisuajankohtana Halla-aho toimi sitoutumattomana  kaupunginvaltuutettuna Helsingissä eikä vielä ollut Perussuomalaiset-puolueen jäsen.
Sisältö > Ville Hytönen: Esipuhe

Ville Hytönen kirjoittaa esipuheessaan, että vierasviha on nousussa koko Euroopan alueella. Internetiin kirjoittavat monet ”nuoret vihaiset miehet” jotka kokevat pelkoa ja epävarmuutta. ”Voimakkaimmin ja väkivaltaisimmin” heistä kirjoittaa Hytösen mukaan Jussi Halla-aho. Hytösen mukaan Halla-aho käyttää taitavasti hyväkseen herravihaa ja vieraudenpelkoa. Hän käyttää äärimmäisen hyökkääviä ilmaisuja ja populistista retoriikkaa ja esittää yhteiskunnallisia ongelmat henkilöityinä. Blogissa ja Homma-palstalla käytetään uuskieltä, joka antaa verkkokirjoittajalle marttyyrin suojaviitan.
Sisältö > Arja Alho: Hyödyllistä pohdintaa ihmisarvosta

Arja Alhon mukaan Halla-aho ammentaa ihmisten luontaisesta epäluulosta tuntematonta kohtaan. ”Halla-aho yleistää, pelottelee ja esittää vääriä väitteitä koska hän tietää, että pelolla hallitseminen on helppoa. Halla-aho tavoittelee siis valtaa.” Alho kirjoittaa, että esimerkiksi Somaliassa elävien ihmisten henki ja turvallisuus ovat uhattuna ja että normaaleja ihmisarvoisen elämisen edellytyksiä ei maassa juuri ole. Alho kysyy, miten Halla-aho pystyisi elämään näissä olosuhteissa, kun tämän ”turvallisuus järkkyy jo erilaisten ihmisten näkemisestä”. Halla-ahon väitteille ulkomaalaisten erityisestä rikollisuudesta Alho ei ole löytänyt tukea. Alho kirjoittaa suomalaisessa yhteiskunnassa olevan paljon ongelmia, kuten kasvavat tulo- ja terveyserot ja työttömyys. ”Halla-aho ratkaisee yhteiskuntamme ongelmat eristämällä ne vieraisiin”.