stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sisilialainen puolustus, Rossolimo-muunnelma

Tšehover-muunnelma
Kan-muunnelma
Kalašnikov-muunnelma
Klassinen muunnelma
Lohikäärmemuunnelma
Najdorf-muunnelma
Neliratsumuunnelma
Scheveningen-muunnelma
Svešnikov-muunnelma
Taimanov-muunnelma
Suljettu sisilialainen
Alapin-muunnelma
Moskova-muunnelma
Rossolimo-muunnelma
Grand Prix -hyökkäys
Smith–Morra-gambiitti
Siipigambiitti
Sisilialaisen puolustuksen Rossolimo-muunnelma on shakkiavaus, joka alkaa tyypillisesti:
Valkoinen voi pelata 2.Rf3 ilman aikomusta jatkaa 3.d4. Näitä systeemejä (kuten myös valkoisen toisen siirron vaihtoehtoja) kutsutaan anti-sisilialaisiksi.
Rossolimo-muunnelma (3.Lb5) on solidi vaihtoehto siirrolle 3.d4. Se on nimetty  Nicolas Rossolimon mukaan, ja sillä on yhtäläisyyksiä Moskova-muunnelman kanssa. Valkoisen yleinen tarkoitus on pelata Lxc6 tuplaten mustan sotilaat. Mustan tavallisimmat jatkot ovat 3...g6 (valmistaen ...Lg7), 3...d6 (valmistaen ...Ld7) ja 3...e6 (valmistaen ...Rge7). Sergei Rublevski ja Tomas Oral pelaavat myös tätä jatkoa kuten Moskova-muunnelmaakin.
3.Rc3 on yleinen siirtovaihtotyökalu valkoiselle, joka voi pelata siirrot 4.d4 tai 4.Lb5 riippuen mustan vastauksesta. Musta pelaa joskus 3...e5 estääkseen molemmat siirrot; silloin siirtoa 4.Lc4 pidetään valkoisen parhaana siirtona. 3.c3 transponoituu Alapinin muunnelmaan siirtojen 3...Rf6 tai 3...d5 jälkeen.
ECO-koodit

Koodit B30 – B39 käsittelevät avauksia 1.e4 c5 2.Rf3 Rc6 jotka ovat itsenäisiä 2..d6 verrattuna. Tässä ryhmässä ovat esimerkiksi Rossolimo, Kalašnikov, Svešnikov ja nopeutettu lohikäärme.
Aiheesta muualla

B30: Sicilian
B31: Sicilian, Rossolimo Variation
B51: Sicilian, Canal-Sokolsky (Rossolimo) Attack
B53: Sicilian
A00: Uncommon Opening
B10: Caro-Kann
C99: Ruy Lopez, Closed, Chigorin, 12...cd
Tal vs J M Bellon Lopez, 1970 1-0
Sisilialainen puolustus, avoin sisilialainen

Tšehover-muunnelma
Kan-muunnelma
Kalašnikov-muunnelma
Klassinen muunnelma
Lohikäärmemuunnelma
Najdorf-muunnelma
Neliratsumuunnelma
Scheveningen-muunnelma
Svešnikov-muunnelma
Taimanov-muunnelma
Suljettu sisilialainen
Alapin-muunnelma
Moskova-muunnelma
Rossolimo-muunnelma
Grand Prix -hyökkäys
Smith–Morra-gambiitti
Siipigambiitti
Sisilialaisen puolustuksen avoimet muunnelmat ovat suosittuja shakkiavauksia.
Yli 75 prosenttia 1.e4 c5 alkavista peleistä eli sisilialaisista puolustuksista jatkuvat siirrolla 2.Rf3. Kaikkia jatkomuunnelmia (riippumatta mustan toisesta siirrosta), joissa valkoinen pelaa 3.d4 kutsutaan avoimiksi sisilialaisiksi, ja tuloksena on hyvin monimutkaisia asemia. Valkoisella on kehitysetu ja tilaetu kuningaspuolella, jota valkoinen voi käyttää aloittaakseen kuningaspuolen hyökkäyksen. Mustalla on taas sotilasenemmistö keskustassa ja puoliavoin c-linja, jota se voi käyttää vastapelin luomiseen kuningatarpuolella. Siirron 2.Rf3 jälkeen mustalla on kolme vaihtoehtoista pääjatkoa (I–III):
I. Mustan yleisin vastaus 2.Rf3:n jälkeen on 2...d6. Tämä valmistelee siirtoa ...Rf6, joka hyökkää e-sotilasta kohtaan, ilman että valkoinen voi pelata e5. Siirron 3.d4 jälkeen useimmat pelit jatkuvat  3...cxd4 4.Rxd4 Rf6 5.Rc3.
Valkea voi kuitenkin jättää päämuunnelman pelaamalla Tšehover-muunnelmaa. Tässä muunnelmassa valkea pelaa siirron 4.Dxd4.
Tässä musta voi valita neljän pääjatkon välillä (suosituimmuusjärjestyksessä):
Mainituista siirroista voidaan myös poiketa joillakin tavoilla. Siirron 3...cxd4 jälkeen valkoinen pelaa joskus 4.Dxd4 kohdatakseen siirron 4...Rc6 jatkolla 5.Lb5 Ld7 6.Lxc6 Lxc6. Valkoinen toivoo että hänen kehitysetunsa toimii kompensaationa mustan omistaessa lähettiparin. Musta voi myös pelata 3...Rf6 siirron 3...cxd4 sijasta, koska 4.dxc5 Rxe4 on täysin pelattavissa mustalle. Monesti valkoinen vastaa tähän 4.Rc3, jolloin mustalla ei ole parempaakaan, kuin siirtyä pääjatkoihin (4...cxd5 5.Rxd4).
II. 2...Rc6 on luonnollinen kehityssiirto, ja se valmistelee myös siirtoa ...Rf6 (kuten 2...d6, musta pysäyttää valkoisen pelaamasta e5).
Tästä on seuraa yleensä seuraavat jatkopelit:
Siirron 4...Rf6 lisäksi mustan tärkeimmät mahdollisuudet ovat:
Harvinaisempia vaihtoehtoja ovat:
III. Mustan siirto 2...e6 antaa etusijan tummaruutuisen lähetin kehittämiseen.
Siirtojen 3.d4 cxd4 4.Rxd4 jälkeen mustalla on kolme pääjatkoa:
Siirtojen 4...Rf6 5.Rc3 jälkeen, musta yleensä pelaa joko 5...d6 tai 5...Rc6:
ECO-koodit

Koodit B30 – B39 käsittelevät avauksia 1.e4 c5 2.Rf3 Rc6 jotka ovat itsenäisiä 2..d6 verrattuna. Tässä ryhmässä ovat esimerkiksi Rossolimo, Kalašnikov, Svešnikov ja nopeutettu lohikäärme.
Koodit B40 – B49 käsittelevät avauksia 1.e4 c5 2.Rf3 e6, tärkeimpiä näistä Taimanov- ja Kan-muunnelmat.
Koodit B50 – B59 käsittelevät avauksia 1.e4 c5 2.Rf3 d6 joita ei ole koodeissa B60-B99. Näitä ovat Moskova-muunnelma (3.Lb5+), 3.d4 cxd4 4.Dxd4, ja klassisen muunnelma (lukuun ottamatta Richter-Rauzer hyökkäys), sisältäen myös Sozinin hyökkäyksen ja Boleslavskin muunnelman.
Aiheesta muualla

G Mohr vs Mikhalchishin, 2001 1/2-1/2
Kotronias vs Sasikiran, 2004 1-0
Sisilialainen puolustus, neliratsumuunnelma

Tšehover-muunnelma
Kan-muunnelma
Kalašnikov-muunnelma
Klassinen muunnelma
Lohikäärmemuunnelma
Najdorf-muunnelma
Neliratsumuunnelma
Scheveningen-muunnelma
Svešnikov-muunnelma
Taimanov-muunnelma
Suljettu sisilialainen
Alapin-muunnelma
Moskova-muunnelma
Rossolimo-muunnelma
Grand Prix -hyökkäys
Smith–Morra-gambiitti
Siipigambiitti
Sisilialaisen puolustuksen neliratsumuunnelma on shakkiavaus, joka alkaa tyypillisesti:
Neliratsumuunnelmaa käytetään yleensä tienä päästä Svešnikov-muunnelman pääjatkoihin, jolloin se saavutetaan seuraavien siirtojen  jälkeen.
Tämän siirtojärjestyksen tarkoitus on välttää seuraavia tavallisessa Shveshnikovin siirtojärjestyksessä mahdollisia jatkoja:
Toisaalta, neliratsumuunnelman siirtojärjestyksessä valkoinen saa seuraavan option, eikä sillä ole tarvetta lähteä Svešnikov-jatkoihin.
Jos musta ei aio Svešnikov-muunnelmiin, päävaihto on pelata
Tämä johtaa asemaan, jossa musta on luopunut lähettiparista, mutta hänellä on aktiiviset upseerit ja mahdollisuus pelata d5-d4.
ECO-koodit

Koodit B30 – B39 käsittelevät avauksia 1.e4 c5 2.Rf3 Rc6 jotka ovat itsenäisiä 2..d6 verrattuna. Tässä ryhmässä ovat esimerkiksi Rossolimo, Kalašnikov, Svešnikov ja nopeutettu lohikäärme.
Aiheesta muualla

B33: Sicilian
B40: Sicilian
B45: Sicilian, Taimanov
B83: Sicilian
B23: Sicilian, Closed
B29: Sicilian, Nimzovich-Rubinstein
B62: Sicilian, Richter-Rauzer
B80: Sicilian, Scheveningen
B30: Sicilian
65 536

| Luonnolliset luvut |
| --- | --- |
 65 536 ← 0 1 2 3 4 5 6 7 8 9 → 
Kardinaaliluku:  kuusikymmentäviisituhattaviisisataakolmekymmentäkuusi
Järjestysluku:  kuudeskymmenesviidestuhannesviidessadaskolmaskymmeneskuudes
Tekijät:  1, 2, 4, 8, 16, 32, 64, 128, 256, 512, 1024, 2048, 4096, 8192, 16384, 32768, 65536
Alkutekijät:   2^{16}
Roomalainen numero:  LXVDXXXVI
Binääriluku:  10000000000000000
Oktaaliluku:  200000
Duodesimaaliluku:  31B14
Heksadesimaaliluku:  10000
65 536 (kuusikymmentäviisituhattaviisisataakolmekymmentäkuusi) on luonnollinen luku, jota edeltää 65 535 ja seuraa 65 537.
256×256-ruudukko, jossa on 65 536 neliötä.
Matematiikassa

65 536 on yhdistetty luku.
65 536 on kahden potenssi:  2^{16}.
65 536 on myös kahden potenssi, jonka eksponentti on myös kahden potenssi: 224.
65 536 ainoa kahden potenssi pienempi kuin 231000 jonka desimaaliesitys ei sisällä numeroita 1, 2, 4 tai 8.
Tietotekniikassa

65 536 (216) on eri 16-bittisessä järjestelmässä esitettävien kokonaislukujen lukumäärä.
65 536-bittinen kokonaisluku voi edustaa 265 536 (2,00352993...x 1019 728) arvoa.
65 536 on merkkien lukumäärä alkuperäisessä Unicodessa, ja nykyisin yhdellä Unicode-tasolla.
Käännös suomeksi
Sakari Koskinen

Sakari Koskinen on fiktiivinen hahmo Seppo Jokisen Komisario Koskinen -kirjasarjassa. Koskinen työskentelee Tampereella Sorin poliisilaitoksella. Koskinen on iältään noin 60-vuotias. Hänen näkyvin ulkoinen tuntomerkkinsä on usein hyvin risuiseksi kasvamaan pääsevä täysparta. Kirjassa Piripolkka parran kustannuksella pilaillaan todella rankasti.
Kirjassa Koskinen ja kreikkalainen kolmio Koskinen raakkaa parran kokonaan pois saadakseen täyden rusketuksen kasvoilleen Rhodoksen auringossa.
Perhe-elämä ja seurustelu

Komisario Koskinen on ollut naimisissa Raija Koskisen kanssa. He eroavat sarjan kuluessa. Raija ja Sakari Koskisella on poika Antti Koskinen, ja kirjoissa mainitaan myös tämän tyttöystävä ja myöhempi aviovaimo Silja. Antti kasvaa kiinnostavalla tavalla oikullisesta nörttiteinistä järkeväksi nuoreksi mieheksi – jolla on tosin kovin isänsä kaltainen into paneutua eri asioihin. Malliesimerkkinä voinee mainita hänen pitkään ja hartaasti toteuttamansa omakotitalon rakentamisprojekti. Hän on myös täysin kalahullu kuten isänsäkin. Kirjassa Lyödyn laki mainitaan, että Koskisella on Siljan ja Antin hopeakehyksinen hääkuva kunniapaikalla kotonaan. Kirjan Piripolkka aikana Antti Koskinen on suorittamassa siviilipalvelusta.
Viimeksi ilmestyneissä tarinoissa esitellään Siljan ja Antin vastasyntynyt esikoinen Eino. Koskinen onkin aivan perustyyppinen isoisä: eräässä tapaamisessa hän jo juttelee viisikuiselle pojalle, että koskapa mennään kalaan – Koskinen itse kun on suuri vapakalastuksen ystävä. Kirja Kuka sellaista tekisi alkaa kuvauksella Koskisen kalaretkestä, jolla hän saa pienehkön hauen, ja sitten on vuorossa yksityiskohtainen kuvaus siitä kuinka hän juuri saamansa reseptin mukaan tekee kalasta oluthaukea itselleen ja naisystävälleen Linnealle. Vitsin kärki on se että hän sai kyseisen kalareseptin patologi Hokalta tavatessaan työasioissa. Kirjassa Mustat sydämet kuvaillaan Koskisen mietteitä pojanpojan riemusta ensimmäisen itse onkimansa kalan johdosta. Samoin muut sorilaiset tuovat pojalle omien lastensa pieniksi jääneitä vaatteita hyvin mielellään.
Muita Koskisen intohimoja ovat pitkän matkan juoksu ja polkupyöräily; tästä kasvaakin tarinoiden mittaan eräänlainen kestovitsi. Mustissa sydämissä hän kuitenkin loukkaa toisenkin polvensa ja joutuu luopumaan molemmista urheilulajeista.
Eronsa jälkeen Koskisella on yksi useita vuosia kestävä suhde. Koskinen tutustui Linneaan, kun tämän polkupyörä varastettiin ja Koskinen päätti silkasta turhaumasta päätti ratkaista varkauden, jota muut pitivät pikkujuttuna. Linnea kuitenkin menehtyy uusineeseen syöpään kirjan Lyöty mies lopussa.
Koskisen suhde alaiseensa Ulla Lundeliiniin lämpiää teoksissa Mustat sydämet ja Kuolleeksi julistettu. Rahtarissa heillä on suhde, mutta he eivät asu yhdessä. Ulla toteaa sen mikä on aiemminkin käynyt ilmi: työssään taitava Koskinen ei ymmärrä naisten sielunelämää. Kirjan Vakaasti harkiten loppuriveillä käy ilmi lähes suoraan, että heidän suhteensa on jo vakiintumassa. Lyödyn laki -kirjassa Ulla ja Koskinen ovat ostaneet yhteisen talon, jota sitten kirjan mittaan hiljalleen kunnostetan talkootyönä.
Komisario Koskinen -kirjat

Koskinen ja siimamies, Karisto 1996
Koskinen ja raadonsyöjä, Karisto 1997
Koskinen ja pudotuspeli, Karisto 1998
Koskinen ja taikashow, Karisto 1999
Koskinen ja kreikkalainen kolmio, Karisto 2000
Hukan enkelit, Karisto 2001
Piripolkka, Karisto 2002
Vilpittömässä mielessä, Karisto 2003
Suurta pahaa, Karisto 2004
Sana sanaa vastaan, Karisto 2005
Hiirileikki, Karisto 2006
Viha on paha vieras, Karisto 2007
Kuka sellaista tekisi, Karisto 2008
Lyöty mies (novellikokoelma), Karisto 2009
Räätälöity ratkaisu, Karisto 2010
Ajomies, Crime Time 2011
Hervantalainen, Crime Time 2012
Vihan sukua.  Helsinki:  Crime Time, 2013.  ISBN 978-952-289-047-4
Mustat sydämet.  Helsinki:  Crime Time, 2014.  ISBN 978-952-289-136-5
Kuolevaksi julistettu, Crime Time 2015
Rahtari, Crime Time 2016
Vakaasti harkiten, Crime Time 2017
Lyödyn laki, Crime Time 2018
Rottasankari, Crime Time 2019
Pisara veressä, Crime Time 2020
Siipirikkoiset, Crime Time 2021
Pahasti tehty, Crime Time 2022
Sen maksaa minkä tilaa, Crime Time 2023
Satuttamisten summa, Kultosaari 2024
Viimeinen vääntö, Kultosaari 2025
Näytelmä

Tampereen Työväen Teatterissa sai 3. syyskuuta 2009 ensi-iltansa Seppo Jokisen dekkareiden pohjalta dramatisoitu näytelmä ”Komisario Koskinen”. Näytelmän on Jokisen kirjojen pohjalta dramatisoinut ja ohjannut Tiina Puumalainen.
Näytelmän nimiroolissa nähdään Pentti Helin, ja muissa rooleissa muun muassa Kristiina Hakovirta, Minna Hokkanen, Mika Honkanen, Janne Kallioniemi, Petra Karjalainen, Vesa Kietäväinen, Heidi Kiviharju, Jari Leppänen, Kaisa Mattila, Samuli Muje, Jyrki Mänttäri, Harri Rantanen, Ilkka A. Jokinen, Jaakko Väisänen, Sami Kieksi ja Lauri Vihro
Näytelmä > Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pentti Helin   | … |  Sakari Koskinen   |
|  Petra Karjalainen   | … |  Raija Koskinen   |
|  Sami Kieksi, Lauri Vihro   | … |  Antti Koskinen   |
|  Minna Hokkanen   | … |  Ulla Lundelin   |
|  Mika Honkanen   | … |  Pekki   |
|  Janne Kallioniemi   | … |  Kaatio   |
|  Samuli Muje   | … |  Luttinen   |
|  Kristiina Hakovirta   | … |  Häyriskä   |
|  Harri Rantanen   | … |  Tauno Niiranen   |
|  Vesa Kietäväinen   | … |  Professori Jännes   |
|  Jari Leppänen   | … |  Arkkitehti Roippala   |
|  Kaisa Mattila   | … |  Rea   |
|  Heidi Kiviharju   | … |  Sini   |
|  Jyrki Mänttäri   | … |  Arvi Maunukka   |
|  Jaakko Väisänen   | … |  Ilkka Högstedt   |
|  Ilkka A. Jokinen   | … |  Rohto Roivainen   |
Televisiosarja

Ruutu-suoratoistopalvelussa alkaa syksyllä 2021 Koskinen-rikosdraamasarja. Koskista näyttelee Eero Aho. Koskisen rikostiimiin kuuluvat muun muassa Ulla Lundelin (Maria Ylipää), Risto Pekki (Turkka Mastomäki), Markku Kaatio (Jon-Jon Geitel) ja Roine (Pertti Sveholm). Sarjassa esiintyvät myös Koskisen vaimo Raija (Petra Karjalainen) ja poika Antti (Samuel Kujala). Sarjan pääohjaajana toimii Lauri Nurkse ja toisena ohjaajana Riku Suokas, joka toimii myös sarjan kirjasta käsikirjoitukseksi sovittajana yhdessä Heikki Syrjän kanssa.
Aiheesta muualla

Komisario Koskisen Tampere -kulttuuriraitti: esite ja kotisivu
Shabdrung Ngawang Namgyal

Keskellä Shabdrung Ngawang Namgyal, maalaus 1800-luvulta.
Shabdrung Ngawang Namgyal (tiibetiksi ཞབས་དྲུང་ངག་དབང་རྣམ་རྒྱལ།, Zhabs-drung Ngag-dbang Rnam-rgyal; 1594–1651) oli tiibetiläinen lama ja sotilasjohtaja, joka perusti yhtenäisen Bhutanin valtion. Ngawang Namgyal oli buddhalaisen Drukpa Kagyu -koulukunnan lama, ja lähti Tiibetistä välttääkseen Dalai-laman seuraajien Gelugpa-koulukunnan ylivaltaa. Hän kirjoitutti yhtenäisen lainsäädännön, rauhoitti kilpailevien uskonnollisten koulukuntien välejä ja torjui kolme tiibetiläisten hyökkäystä. Ngawang Namgyalista tuli Shabdrung, maallisen ja hengellisen vallan ylipäällikkö.
Ngawang Namgya perusti Bhutaniin dzongien eli linnaluostarien verkoston, joka sekä auttoi kytkemään paikalliset päälliköt osaksi keskushallintoa, että vahvisti maata tiibetiläisten hyökkäyksiä vastaan.
Fredrik I Barbarossa

| Fredrik I Barbarossa |
| --- | --- |
 Fredrikin kultainen rintakuva, joka annettiin hänen kummisedälleen kreivi Otolle Cappenbergissa vuonna 1171. Sitä käytettiin pyhäinjäännöksenä Cappenbergin luostarissa ja lahjakirjassa sanotaan, että se on tehty "keisarin kaltaiseksi".
Rooman keisari
Valtakausi:  1155 – 10. kesäkuuta 1190
Kruunajaiset:  18. kesäkuuta 1155, Rooma
Edeltäjä:  Lothar III
Seuraaja:  Henrik VI
Italian kuningas
Valtakausi:  1155 – 10. kesäkuuta 1190
Kruunajaiset:  24. huhtikuuta 1155, Pavia
Edeltäjä:  Konrad III
Seuraaja:  Henrik VI
Saksan kuningas
Valtakausi:  4. maaliskuuta 1152 – 10. kesäkuuta 1190
Kruunajaiset:  9. maaliskuuta 1152, Aachen
Edeltäjä:  Konrad III
Seuraaja:  Henrik VI
Burgundin kuningas
Valtakausi:  1152 – 10. kesäkuuta 1190
Kruunajaiset:  30. kesäkuuta 1178, Arles

Syntynyt:  n. joulukuu 1122, 1123 tai 1125 Haguenau, Svaabian herttuakunta, Saksan kuningaskunta
Kuollut:  10. kesäkuuta 1190 (64 vuotta) Göksu-joki, Kilikian armenialaiskuningaskunta
Hautapaikka:  Pyhän Pietarin kirkko, Antiokia (lihat) Tyren katedraali, Libanon (luut)  Pyhän Paavalin kirkko, Tarsos, Turkki (sydän ja sisäelimet)
Puoliso:  Adelheid von Vohburg (1125–1187), naim. 1147, mitätöity 1153  Burgundin kreivitär, keisarinna Beatrice I (1143–1184), naim. 1156
Lapset:  Beatrice (1162/1163–1174/1179), naim. 1173 Guillaume II Chalonin kreivi, Chalonin kreivitär Beatrixin äiti Fredrik V Henrik VI Fredrik VI Gisela (1168–1184), kihlattiin Poitoun kreivi Richardille (Rikhard I), kuoli ennen avioitumista Otto I Konrad III Filip, Saksan kuningas Agnes (1179–1184), kihlattiin Unkarin kuningas Imrelle, kuoli ennen avioitumista
Suku:  Hohenstaufen
Isä:  Fredrik II
Äiti:  Judith
Uskonto:  Katolilainen
Fredrik I Barbarossa (saks. Friedrich I); (n. joulukuu 1122/1123/1125, Haguenau, Svaabian herttuakunta, Saksan kuningaskunta – 10. kesäkuuta 1190 Göksu-joki, Kilikian armenialaiskuningaskunta) oli Svaabian herttua nimellä Fredrik III vuosina 1147–1190 ja Saksan kuningas sekä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina  1152–1190.
Hän kuului Hohenstaufen-sukuun. Barbarossa tarkoittaa italiaksi punapartaa. Saksassa hänet tunnettiin nimellä Kaiser Rotbart eli keisari Punaparta.
Fredrik I valittiin Saksan kuninkaaksi Frankfurtissa 4. maaliskuuta 1152 ja kruunattiin viisi päivää myöhemmin Aachenin tuomiokirkossa. Hänet valittiin Italian kuninkaaksi vuonna 1154 Paviassa ja paavi Hadrianus IV kruunasi hänet 18. kesäkuuta 1155 Rooman keisariksi. Vielä 30. kesäkuuta vuonna 1178 hänet kruunattiin Burgundin kuninkaaksi Arlesissa.
Saksan kuningas

Vuonna 1152 kuoleva kuningas Konrad III neuvoi vaaliruhtinaita valitsemaan seuraajakseen oman poikansa sijasta veljenpoikansa Fredrikin. Fredrik ajoi omaa ehdokkuuttaan voimakkaasti, ja hänet valittiin Saksan kuninkaaksi Frankfurtissa 4. maaliskuuta ja kruunattiin Aachenin tuomiokirkossa muutamia päiviä myöhemmin.
Saksan kuningas > Suhteet paaviin

Uusi kuningas oli innokas palauttamaan keisarikuntaan Kaarle Suuren ja Otto I Suuren aikaisen mahdin ja näki, että järjestyksen palauttaminen Saksaan oli välttämätön edellytys keisarin aseman vahvistamiseen Italiassa. Julistaessaan rauhan Saksaan hän antoi ruhtinaille etuja avokätisesti. Ulkomailla Fredrik puuttui Tanskan sisällissotaan Svend III:n ja Valdemar I:n välillä ja loi keskusteluyhteyden Bysantin keisari Manuel I Komnenoksen kanssa.
Hän yritti turhaan saada uutta puolisoa kosimalla ja joittenkin tietojen mukaan jopa kihlaamalla keisari Johannes II Komnenoksen pojantyttären, 13-vuotiaan prinsessa Maria Komnenan (1140–1190), joka kuitenkin naitettiin noin vuonna 1156/1157 Unkarin kuningas Tapani IV:lle.
Saksan kuningas > Sotaretket Italiaan

Fredrik järjesti kuusi sotaretkeä Italiaan vakiinnuttaakseen asemansa valtakunnassa. Ensimmäisellä paavi Hadrianus IV kruunasi hänet keisariksi 18. kesäkuuta 1155 Pietarinkirkossa.
Kesäkuussa 1158 Fredrik lähti toiselle sotaretkelle Italiaan mukanaan Henrik Leijona ja saksilaissotilaat. Milanon kapina tukahdutettiin, kaupunki valloitettiin ja taistelu paavi Aleksanteri III:n kanssa alkoi. Varsinkin oikeushistorian kannalta merkittäviä ovat ns. Roncaglian asetukset: keisari pyysi neljältä Bolognan yliopiston oikeusoppineelta näkemystä valtakunnan juridisesta tilanteesta. Oikeusoppineet totesivat, että keisarillinen oikeus ohittaa perinnäisoikeuden (ius commune). Kaupunkien tulisi myös saada keisarilta vahvistus saamilleen kuninkaallisille etuoikeuksille (regalioille).
Aleksanteri III julisti kuninkaan pannaan, ja Fredrik alkoi tukea vastapaavi Victor IV:tä. Vuoden 1162 lopulla Fredrik palasi Saksaan, missä hän esti Baijerin ja Saksin herttua Henrik Leijonan ja muiden herttuoiden välistä konfliktia laajentumasta. Hän myös rankaisi kovalla kädellä Mainzin kaupungin asukkaita, jotka kapinoivat arkkipiispa Arnoldia vastaan. Seuraavalla retkellään Italiaan hänen oli tarkoitus valloittaa Sisilia, mutta suunnitelma ei toteutunut Fredrikin kohdattua laajaa vastarintaa erityisesti Veronan kaupunkiliiton taholta.
Tämän jälkeen Fredrik järjesti suuret juhlat Kaarle Suuren pyhimykseksi julistamisen kunniaksi Aachenissa ja palautti rauhan Reininmaalle. Lokakuussa 1166 Fredrik lähti neljännelle sotaretkelle Italiaan tukeakseen vastapaavi Paschalia, ja kruunauttaakseen puolisonsa Burgundin kreivitär Beatricen keisarinna Beatrice I:ksi, jonka kanssa hän oli avioitunut vuonna 1156. Retki keskeytyi, kun kulkutauti iski keisarin armeijaan ja pakotti keisarin pakenemaan Saksaan, missä hän pysyi seuraavat kuusi vuotta. Tällä kertaa Baijerin ja Saksin herttua Henrik Leijona oli kieltäytynyt lähtemästä sotaretkelle Fredrikin kanssa ja keskittyi riitoihinsa naapuriruhtinaiden kanssa, jatkaen levittäytymistään slaavien alueille. Fredrik ratkaisi hiippakuntia koskevia riitoja, ja keisarikunta sai feodaaliherruuden Burgundiin, Tanskaan, Böömiin, Puolaan ja Unkariin.
Vuonna 1174 Fredrik teki viidennen sotaretkensä Italiaan, jolloin Italiassa muodostettiin paavia tukeva lombardialaisliiga Fredrikiä vastaan. Koska herttua Henrik Leijona ei suostunut tukemaan retkeä, se epäonnistui täydellisesti. Fredrik kärsi raskaan tappion Legnanon taistelussa Milanon lähellä 29. toukokuuta 1176, jossa hän haavoittui vakavasti ja hetken aikaa hänen luultiin kuolleen. Hänellä ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin aloittaa rauhanneuvottelut paavi Aleksanteri III:n ja Lombardian kaupunkiliiton kanssa. Aleksanteri ja Fredrik tekivät sovinnon Venetsian rauhassa vuonna 1177. Keisari tunnusti Kirkkovaltion suvereniteetin ja paavi tunnusti keisarin Saksan kirkon hallitsijaksi. Lombardian kaupungit jatkoivat taisteluja vuoden 1183 Konstanzin rauhaan asti, jolloin Fredrik myönsi kaupungeille oikeuden itse valita virkamiehensä.
Saksan kuningas > Kolmas ristiretki

Fredrik ei koskaan päässyt Pyhään maahan, vaan hukkui 67-vuotiaana ylittäessään Salef-jokea Kilikiassa, Kaakkois-Anatoliassa. Hänen ruumiinsa yritettiin palsamoida ja viedä Saksaan haudattavaksi. Tämä kuitenkin epäonnistui, minkä vuoksi keisarin ruumiin lihat haudattiin Pyhän Pietarin kirkkoon Antiokiassa ja luut Tyren katedraaliin Tyyroksessa sekä sydän ja sisäelimet Pyhän Paavalin kirkkoon Tarsoksessa.
Avioliitot ja lapset

Toinen avioliitto vuonna 1156 solmittiin Burgundin kreivitär Beatrice I:n (1143–1184) kanssa, joka oli Burgundin kreivi Reginald III:n ja herttuatar Agathe de Lorrainen ainoa perijä ja Burgundin hallitsija vuodesta 1148 omalla oikeudellaan. Hän osasi lukea latinaa ja arvosti kirjoja. Saksalaisen minnelaulun varhaisvaiheet liittyvät Beatriceen ja ranskalaisiin trubaduureihin, jotka hän toi mukaan puolisonsa hoviin, erityisesti Guyot de Provin. Gautier d'Arras omisti hänelle pitkän version Ille et Galeronistaan. Heidän liittoaan kuvataan onnelliseksi eikä Fredrikin tiedetty pitäneen rakastajattaria.
Jälkimaine

Jo hänen elinaikanaan julkaistun elämäkertansa Gesta Frederici, joka kuvaa tapahtumia vuoteen 1156 asti, kirjoitti hänen setänsä, historioitsija Freisingin piispa Otto I (n. 1111–1158).
Fredrik lahjoitti ns. Barbarossa-kattokruunun Aachenin katedraaliin joskus vuoden 1165 jälkeen kunnianosoituksena Kaarle Suurelle.
Fredrik I, Pyhän Rooman keisari ristiretkeläisenä.
Dedikaatiokuva munkki Robertin käsikirjoituksesta Historia Hierosolymitanan (Vat. Lat. 2001, päivätty n. 1188)
Fredrik ja Beatrice kuvattuina rahaan, n.  1170–1180. Keisarin ja keisarinnan yhteiskuvaus oli uutuus keskiaikaisessa kolikko-ikonografiassa Saksassa, ja ilmeisesti otettiin käyttöön Fredrik Barbarossan aikana. Rahan tarkoitus oli mahdollisesti esittää heitä yhteishallitsijoina.
Fredrik I Barbarossa ja pojat kuningas Henrik VI ja herttua Fredrik VI, Historia Welforum, Welfenchronik, Kloster Weingarten, 1179-1191
Keisari Fredrik Barbarossa herää vuosisatoja kestäneestä unestaan, Kyffhäuser-monumentti, 1896. Kuvanveistäjä Nikolaus Geigerin veistoksen päällä on Vilhelm I:n ratsastajapatsas. Monumentin viesti oli selvä: Hohenstaufenit eivät ole palanneet, vaan heidän tilalle on tullut parempi seuraaja.
Fredrik lähettää pojan katsomaan, vieläkö korpit lentävät, Young Persons' Cyclopedia of Persons and Places 1881