stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hyvinkään Tahko
Junioritoiminta

Hyvinkään Tahkon junioritoiminnasta vastaa omalla nimellään toimiva JunioriTahko. JunioriTahkon alaisuudessa toimii 14 juniorijoukkuetta, joista 3 on tyttöjen ja 13 poikien. Tytöillä on toimintaa C-, D- ja E-junioreissa ja pojilla A-junioreista G-junioreihin. Superpesiksen lisäksi seurassa toimii 4 muuta aikuisjoukkuetta.
| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
A-pojat: 
| A-pojat |  Kultaa | 1983, 1995, 1996, 1997, 2018 | 5 |  |
| A-pojat |  Hopeaa | 1982, 1984, 1987, 2019 | 4 |  |
| A-pojat |  Pronssia | 1969, 1985, 2012, 2017 | 4 |  |
B-pojat: 
| B-pojat |  Kultaa | 1985, 1994, 2013, 2016 | 4 |  |
| B-pojat |  Hopeaa | 1982, 1989, 2018 | 3 |  |
| B-pojat |  Pronssia | 1984, 1988, 1996, 1998, 2018, 2020 | 6 |  |
B-tytöt: 
| B-tytöt |  Kultaa | 1980, 1981, 1982, 1990, 1992 | 5 |  |
| B-tytöt |  Hopeaa | 1989 | 1 |  |
| B-tytöt |  Pronssia | 1983, 1991, 2016, 2017 | 4 |  |
C-pojat: 
| C-pojat |  Kultaa | 1987, 1997, 2009, 2017 | 4 |  |
| C-pojat |  Hopeaa | 1980, 1984, 1989, 1992, 2001, 2011, 2023 | 7 |  |
| C-pojat |  Pronssia | 1983, 1991, 1996, 2016, 2018 | 5 |  |
C-tytöt: 
| C-tytöt |  Kultaa | 1994 | 1 |  |
| C-tytöt |  Hopeaa | 2013, 2014 | 2 |  |
| C-tytöt |  Pronssia | 1980, 1982, 1989, 1991 | 4 |  |
D-pojat: 
| D-pojat |  Kultaa | 1985, 1989, 1999, 2007 | 4 |  |
| D-pojat |  Hopeaa | 1979, 1982, 1990, 1995, 2018, 2020 | 6 |  |
| D-pojat |  Pronssia | 1980, 1981, 1997, 2012, 2021 | 5 |  |
D-tytöt: 
| D-tytöt |  Kultaa | 1981, 1986, 1989, 2012 | 4 |  |
| D-tytöt |  Hopeaa | 1982 | 1 |  |
| D-tytöt |  Pronssia | 1983, 1990, 1993, 2011 | 4 |  |
E-pojat: 
| E-pojat |  Kultaa | 1979, 1987, 1993, 1997 | 4 |  |
| E-pojat |  Hopeaa | 1980, 1984, 1989, 1999, 2005, 2016 | 6 |  |
| E-pojat |  Pronssia | 1995, 1996, 2010 | 3 |  |
E-tytöt: 
| E-tytöt |  Kultaa | 1981, 1983, 1986, 1987, 1990, 2010 | 6 |  |
| E-tytöt |  Hopeaa | 1982, 1984, 1993 | 3 |  |
| E-tytöt |  Pronssia | 1988 | 1 |  |
F-pojat: 
| F-pojat |  Kultaa | 1994, 1995 | 2 |  |
| F-pojat |  Hopeaa | 1979, 1981, 1982 | 3 |  |
| F-pojat |  Pronssia | 1977, 1980, 1985, 1986, 1991, 1993, 1997 | 7 |  |
F-tytöt: 
| F-tytöt |  Pronssia | 1999 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 119 |  |
Koripallo

Tahko pelasi miesten koripallon pääsarjatasolla yksitoista kautta. Tahkon suurin saavutus koripallossa oli SM-pronssin voittaminen vuosina 1980 ja 1981. Naisten pääsarjassa Tahko pelasi viisi kautta sijoittuen parhaimmillaan viidenneksi. Seuran tunnettuja kasvatteja ovat Markku Larkio ja Peter Muhonen, joiden johdolla seura voitti kahdesti nuorten SM-kultaa. Kaudella 1997–1998 koripallotoiminta siirtyi Hyvinkään Pontevalle.
Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

Etenijäkuningas:
Kari Kuusiniemi (1980, 1981, 1982)
Asko Laine (1983)
Esa Honkalehto (1988)
Marko Hovi (1999)
Valtteri Ketonen (2000)
Lyöjäkuningas:
Antti Laurila (1978, 1980, 1981, 1982, 1983)
Pasi Niemelä (1987)
Kari Kuusiniemi (1992)
Simo Eerikäinen (1993, 1994, 1995, 2000)
Kärkilyöntikuningas:
Antti Laurila (1978)
Asko Laine (1989, 1991, 1992)
Juha Korhonen (2009, 2012, 2014)
Juha Puhtimäki (2017)
Teemu Nurmio (2023)
Etenijäkuningatar:
Merja Laine (1982, 1983, 1984)
Lyöjäkuningatar:
Ulla Koponen (1978)
Kärkilyöntikuningatar:
Paula Kasurinen (1981)
Merja Laine (1983)
Pirjo Haukkamaa (1989)
Vuoden jokeri:
Susanna Sairanen (1989)
Simo Eerikäinen (1994, 2007)
Vuoden lukkari:
Markku Kuikka (1981)
Kaija Väisänen (1982)
Riku Rantanen (2007)
Vuoden pesäpalloilija:
Antti Laurila (1983)
Asko Laine (1990)
Simo Eerikäinen (2007)
Juha Korhonen (2012)
Vuoden tulokas:
Valtteri Ketonen (1997)
Miikka Matikka (2007)
Miro Marttila (2011)
Kultainen maila:
Simo Eerikäinen (1999, 2000)
Juha Korhonen (2012, 2014)
Juha Puhtimäki (2017)
Vuoden pelinjohtaja:
Pasi Virtanen (1996)
Miika Rantatorikka (2007)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Itä-Länsi-valinnat

Markku Kuikka (1973, 1977, 1978, 1980, 1981)
Juhani Latikka (1977, 1978)
Jari Laurila (1978, 1979, 1980, 1981)
Risto Korhonen (1979)
Antti Laurila (1979, 1980, 1981, 1982, 1983)
Pertti Wirtanen (1979, 1980, 1981)
Kari Kuusiniemi (1980, 1981, 1982, 1990, 1991, 1992, 1994)
Juhani Lamberg (1980)
Stig Tainio (1980, 1981, 1982, 1983)
Asko Laine (1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993)
Raimo Bragge (1984, 1985)
Oiva Latikka (1985)
Pasi Niemelä (1986, 1987)
Jyrki Falin (1987)
Esa Honkalehto (1989, 1991)
Juha Pulliainen (1989, 1991)
Kimmo Pulliainen (1990, 1994)
Mika Eerikäinen (1992)
Jari Levänen (1992)
Simo Eerikäinen (1993, 1995, 1997, 2000, 2001)
Olli Hartikainen (1994, 1995)
Marko Hovi (1995, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002)
Sami Joukainen (1996)
Jukka Yrjänen (1996)
Vesa Musto (1999, 2006)
Teemu Haataja (2000)
Markus Meriläinen (2000, 2001)
Valtteri Ketonen (2001, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008, 2009)
Timo Rautiainen (2002, 2003, 2004)
Mikko Röppänen (2002, 2003, 2004, 2007)
Juha Korhonen (2003, 2004, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015)
Olli-Jussi Makkonen (2003)
Antti Vihtkari (2005)
Anssi Lammila (2006, 2007)
Riku Rantanen (2006, 2010, 2012)
Lauri Vierimaa (2012, 2013)
Pasi Kokkonen (2013)
Juha Puhtimäki (2014, 2015, 2016, 2017)
Iiro Kuosa (2015)
Teemu Nikkanen (2018, 2019)
Teemu Rouhiainen (2019)
Patrik Vartama (2019)
Kalle-Tapio Huusko (2021)
Teemu Nurmio (2021, 2022, 2023)
Jere Vikström (2021, 2022)
Juha Niemi (2022)
Petteri Alanen (2023)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Naisten Itä-Länsi-valinnat

Tuula Peltonen (1965, 1967, 1968, 1969)
Eila Anttila (1966)
Tarja Juslin (1966, 1968)
Marja-Liisa Lehto (1970)
Pirkko Vihtkari (1970, 1973, 1974, 1975, 1976, 1978)
Irma Mäenpää (1972, 1974, 1979)
Ulla Hervala (1974, 1978, 1979, 1982)
Heini Koponen (1975)
Irma Kämäräinen (1975)
Marita Karhunen (1976, 1977, 1978, 1979)
Maarit Kuisma (1976)
Kerttu Voutilainen (1980)
Paula Kasurinen (1981)
Kaija Väisänen (1982, 1983)
Paula Wirtanen (1982, 1984)
Merja Laine (1983, 1984)
Leena Sarkola (1983, 1986)
Pirjo Ahokas (1984, 1985)
Sanna Vuorinen (1985, 1987, 1988)
Marjo Simola (1986, 1990)
Kirsi Kästämä (1988)
Pirjo Haukkamaa (1989, 1990)
Jenni Kulmala (1998)
Laura Hokkanen (2021)
Sini Mäkelä (2021)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

Pekka Könönen (1972, 1973)
Markku Kuikka (1973, 1977, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982)
Antti Laurila (1976, 1977, 1979, 1980, 1981, 1982, 1984)
Pertti Wirtanen (1976, 1977, 1978, 1979, 1980, 1981)
Risto Korhonen (1977, 1979)
Ilkka Musto (1978, 1979)
Juhani Lamberg (1979, 1980)
Kari Kuusiniemi (1980, 1981, 1982, 1990, 1991, 1992)
Stig Tainio (1980, 1981, 1982, 1983)
Jari Laurila (1980, 1981)
Asko Laine (1983, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992)
Oiva Latikka (1985)
Vesa Vainio (1985)
Pasi Virtanen (1985, 1987)
Pasi Niemelä (1986, 1987, 1990)
Jyrki Falin (1987)
Jukka Yrjänen (1987)
Mika Eerikäinen (1992)
Jari Levänen (1992)
Kimmo Pulliainen (1992)
Tilastot ja luettelot > Saavutukset

| --- | --- |
SM-kultaa: (4) 1979, 1980, 1981, 2007
SM-hopeaa: (5) 1983, 1992, 1994, 1996  1999
SM-pronssia: (5) 1978, 1982, 1989, 1990  2002
Hallipesis
Hopeaa: (1) 2003
Suomen Cup
Kultaa: (2) 1976, 1987
| --- | --- |
SM-kultaa: (2) 1979, 1983
SM-hopeaa: (1) 1975
SM-pronssia: (2) 1974, 1982
| --- | --- |
SM-pronssia: (2) 1980, 1981
Tilastot ja luettelot > Maratontaulukko

Hyvinkään Tahkon pisteet Superpesiksen/SM-sarjan Maratontaulukossa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | Kaudet | Ottelut | 3P | 2P | TP | 1P | OP | Juoksut | Pisteet |
| 2. | 43 | 1091 | 236 | 382 | 31 | 81 | 361 | 8589 - 6838 | 1584 |
Tilastot ja luettelot > Pelinjohtajat

Esko Lignell (1973)
Erkki Heikkilä (1973)
Aulis Paski (1975–1984)
Stig Tainio (1985)
Aulis Paski (1986)
Stig Tainio (1987–1990)
Pasi Niemelä (1991–1993)
Aulis Paski (1994–1995)
Pasi Virtanen (1996–2000)
Olli Hartikainen (2001–2003)
Pasi Virtanen (2004–2005)
Stig Tainio (2006)
Miika Rantatorikka (2007–2009)
Sami Sirviö (2010)
Pasi Virtanen (2011–2013)
Sami Sirviö (2014–2017)
Iiro Haimi (2018-2019)
Miika Rantatorikka (2020-2021)
Antti Yli-Saunamäki (2022)
Raimo Bragge (2023)
Jarkko Pokela (2024-)
Muuta

Hyvinkään Tahkon edustajat neuvottelivat promoottori Jorma Weneskosken kanssa vuonna 1964 The Beatles yhtyeen tuomisesta esiintymään Hyvinkään lentokentällä tai urheilukentällä 27.5.1965.
Neuvotteluissa oli jo päästy sopimukseen palkkioista, mutta tahkolaiset perääntyivät konsertista helmikuussa 1965, koska aikataulu olisi ollut liian tiukka talkoo- ja vapaaehtoisvoimin järjestää The Beatlesin konsertti.
Kioto

| Kioto (京都市) |
| --- | --- |
 Näkymiä Kiotoon
 lippu:  symboli
 Kioton sijainti Kioton prefektuurissa
 Kioto
 Koordinaatit: 35°00′41.8″N, 135°46′05.2″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Kioton prefektuuri
Hallinto:  
 – Pormestari:  Kōji Matsui
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  827,83 km²
Väkiluku (12/2020):  1 457 089
 – Väestötiheys:  1 760 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Kamelia, atsalea ja kirsikka (satozakura)
 – Puu:  Itkupaju, vaahtera (takaokaede) ja pikkulehtikatsura
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.kyoto.lg.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kioto (jap. 京都市, Kyōto-shi  kuuntele ääntämys (ohje)) on Kioton prefektuurin pääkaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Japanissa. Se on Osakan ja Kōben kanssa osa Keihanshinin suurkaupunkialuetta. Kaupunki on rakentunut Kioton allaslaakson pohjoisosaan Kamo- ja Katsurajokien varrelle, mutta siihen kuuluu myös laajoja vuoristoalueita Tanbavuorilta. Kiotossa on 1 457 089 asukasta (joulukuussa 2020) ja sen pinta-ala on 827,83 neliökilometriä.
Kiotosta tuli Japanin hallinnollinen keskus vuonna 794, kun keisari Kanmu perusti Heian-kyōn kaupungin, nykyisen Kioton edeltäjän. Pääkaupunkina Kioto pysyi yli tuhannen vuoden ajan Meiji-restauraatioon saakka, kunnes maan pääkaupunki siirrettiin Tokioon vuonna 1868. Nykyään Kioto on tärkeä kulttuurikeskus ja matkailukohde, joka tunnetaan perinteisestä kulttuuristaan ja arvokkaasta rakennusperinnöstään. 15 rakennusta Kioton kaupungin alueelta on valittu Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”muinaisen Kioton historialliset monumentit”.
Tärkeitä elinkeinoja ovat perinteinen käsityöteollisuus, etenkin tekstiilien tuotanto, korkeateknologinen elektroniikkateollisuus ja matkailu. Kioto on myös vireä yliopistokaupunki, jonka asukkaista noin kymmenesosa on opiskelijoita. Kiotosta tehtiin yksi Japanin virallisista suurkaupungeista vuonna 1956.
Maantiede > Sijainti

Kioto on sisämaan kaupunki. Sen alue ulottuu pohjoisessa Tanban ylängölle eli Tanbavuorille ja käsittää laajoja vuoristoseutuja, urbaani alue sijaitsee pitkänomaisessa Kioton allaslaaksossa. Laaksoa ympäröivät vuoret kolmella ilmansuunnalla: idässä, pohjoisessa ja lännessä. Korkeimmatkin vuoret koillisosassa jäävät alle 1 000 metrin. Laakso avautuu lounaaseen kohti Osakaa.
Kioton pinta-ala on 827,83 neliökilometriä. Suurin osa tästä on harvaan asuttua vuoristoaluetta. Tiheimmin asutuilla Kamigyōn, Nakagyōn ja Shimogyōn suuralueilla kaupungin keskustassa väestötiheys on lähes 12 000 asukasta neliökilometrillä. Kaupungin alueen suurin pituus on pohjois–eteläsuunnassa 49,49 kilometriä, suurin leveys itä–länsisuunnassa 29,16 kilometriä.
Kioto rajautuu seuraaviin kuntiin:
idässä Shigan prefektuurin Ōtsun ja Takashiman kaupunkeihin
etelässä Kioton prefektuurin Mukōn, Nagaokakyōn, Ujin ja Yawatan kaupunkeihin sekä Kumiyaman ja Ōyamazakin maaseutukaupunkeihin
lännessä Osakan prefektuurin Takatsukin kaupunkiin ja Shimamoton maaseutukaupunkiin sekä Kioton prefektuurin Kameokan kaupunkiin
pohjoisessa Kioton prefektuurin Nantanin kaupunkiin.
Maantiede > Luonto ja maaperä

Kiotoa ympäröiviä vuoria ovat Tanbavuorten lisäksi koillisessa Hieivuoret, joiden korkein huippu on 839 metriin kohoava Shimeidake, ja kaakossa Daigovuoret, jotka erottavat kaupungin Ōtsusta ja Biwajärvestä. Kaupungin länsipuolella on 924 metriä korkea Atagovuori. Vielä sitä korkeampi on kuitenkin koillisessa kohoava 971 metriä korkea Minagovuori.
Pleistoseenikaudelle saakka valtaosaa Kioton allaslaaksosta peitti järvi, jonka sedimenttejä on kertynyt ympäröivien vuorten reunamille. Laakson pohja on sen läpi virtaavien jokien muodostamaa, loivasti etelän suuntaan viettävää alluviaalitasankoa, joka on noin 10–100 metrin korkeudella merenpinnasta. Kioton alueella virtaa kolme merkittävää jokea. Laakson itäosassa virtaava Kamojoki ja länsiosassa virtaava Katsurajoki saavat vetensä Tanban ylängöltä. Ne yhtyvät kaupungin eteläosassa toisiinsa ja sitten kaupungin etelärajalla virtaavaan Ujijokeen. Se laskee lopulta Yodojokena Osakanlahteen.
Osa kaupungin pohjoisosien vuoristoalueista kuuluu Kioton–Tanba-kōgenin puolikansallispuistoon.
Näkymä Kioton kaupunkialueen yli Hieivuoren suuntaan
Katsurajoki Kioton allaslaakson reunamilla Arashiyamassa, Togetsun silta
Kamojoki, taustalla Tanban ylänkö
Hieivuori talvella
Maantiede > Ilmasto

Kioton ilmasto on sekoitus sisämaan ilmastoa ja Tyynenmeren rannikon runsassateista ilmastoa. Kioton allaslaakso tunnetaan kuumankosteista kesistään ja suhteellisen kylmistä talvistaan. Elokuussa keskilämpötila on yli 2 celsiusastetta kuumempi kuin Tokiossa. Eniten sataa kesällä kesä–syyskuussa. Raisa Porrasmaa kuvailee: ”Kesäisin laakso hautuu läkähdyttävässä saunamaisessa paahteessa vailla tuulen häivää, ja kaupungissa kesää viettävä huomaa laaksoilmaston luonteen vieraillessaan viilentävien merituulten hyväilemässä Ōsakassa tai Kōbessa. Talvella hyytävän kostea kylmyys tunkeutuu luihin ja ytimiin […]”. Kioton ilmastoa ja vuodenkiertoa leimaakin selkeä vuodenaikojen vaihtelu, jolla on oma, voimakas vaikutuksensa kaupungin kulttuuriin.
Hallinto > Hallintojärjestelmä

Kiotoa hallinnoivat 67-jäseninen kaupunginvaltuusto ja pormestari. Kaupunginvaltuusto huolehtii kaupungin hallinnon toiminnasta ja ohjaa kaupungin politiikkaa, pormestarin tehtävä on panna toimeen kaupunginvaltuuston tekemiä päätöksiä. Kaupunginvaltuuston jäsenet valitaan nelivuotiskausiksi suuralueita vastaavista vaalipiireistä. Vuoden 2019 vaaleissa suurimpia ryhmiä olivat LDP (21 paikkaa), Japanin kommunistinen puolue (18 paikkaa) ja Kōmeitō (10 paikkaa). Myös pormestari valitaan vaaleilla, jotka järjestetään neljän vuoden välein. Kaupungin pormestariksi valittiin helmikuussa 2024 sitoutumaton Kōji Matsui.
Kioto on Kioton prefektuurin pääkaupunki, joten siellä toimii myös prefektuurin hallinto. Kiotossa asuu jopa 57 prosenttia prefektuurin väestöstä, joten sillä on prefektuurin politiikassa suuri merkitys. Prefektuuri ja kaupunki tekevätkin tiivistä yhteistyötä. Kioto valittiin yhdeksi japanin ensimmäisistä virallisista suurkaupungeista vuonna 1956, minkä myötä kaupunki on jaettu suuralueisiin ja sille on myönnetty laajemmat valtaoikeudet kuin tavallisille kaupungeille.
Hallinto > Hallinnollinen jako

Kioto jakautuu yhteentoista suuralueeseen. Niistä asukasluvultaan suurin on Fushimi-ku, pinta-alaltaan vuorostaan Ukyō-ku. Kaupungin ydinalueen muodostavat Shimogyō-ku, Nakagyō-ku ja Kamigyō-ku.
| Nimi | Japaniksi | Pinta-ala (km²) | Asukasluku (12/2020) | Väestötiheys (as> /km²) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Fushimi-ku | 伏見区 | 61,66 | 275 639 | 4 470 |
| Higashiyama-ku | 東山区 | 7,48 | 36 345 | 4 859 |
| Kamigyō-ku | 上京区 | 7,03 | 83 704 | 11 907 |
| Kita-ku | 北区 | 94,88 | 116 674 | 1 230 |
| Minami-ku | 南区 | 15,81 | 101 605 | 6 427 |
| Nakagyō-ku | 中京区 | 7,41 | 110 262 | 14 880 |
| Nishikyō-ku | 西京区 | 59,24 | 148 113 | 2 500 |
| Sakyō-ku | 左京区 | 246,77 | 165 927 | 672 |
| Shimogyō-ku | 下京区 | 6,78 | 82 122 | 12 112 |
| Ukyō-ku | 右京区 | 292,07 | 202 513 | 693 |
| Yamashina-ku | 山科区 | 28,70 | 134 185 | 4 675 |
Talous

Kioton talouden kokonaistuotannon nimellinen arvo oli vuonna 2017 noin 6,6 biljoonaa jeniä. Teollisuuden osuus tästä summasta oli noin 1,5 biljoonaa, alkutuotannon vain noin 8,5 miljardia. Loppuosuus koostui rakentamisesta ja erilaisista palveluista. Tulot henkeä kohden olivat samana vuonna keskimäärin noin 3,2 miljoonaa jeniä, hieman enemmän kuin Japanissa keskimäärin.
Kioton kaupallinen keskus on Shijō-Kawaramachin kaupunginosan ja Shinkyōgoku-kadun alueella. Tärkeimmät pankit sijaitsevat Shijō-Karasuman kaupunginosassa. Useilla muillakin kaupunginosilla on oma erityinen kaupallinen luonteensa. Historiallisesti Kioto ei ole ostovoimaltaan ollut kovin merkittävä kauppakaupunki, mutta korkealuokkaisten tekstiilien myyntiluvut ovat Japanin suurimpia. Ne muodostavat myös valtaosan kaupungissa harjoitettavasta tukkukaupasta. Japanilaisen sanonnan mukaan ”osakalaiset syövät itsensä kipeäksi, kiotolaiset tuhlaavat rahansa vaatteisiin” (jap. 京の着倒れ、大坂の食い倒れ, Kyō no kidaore, Ōsaka no kuidaore).
Teollisuudenaloista tärkeimpiä ovat tuotannon arvolla mitattuna elintarviketeollisuus sekä elektroniikka- ja koneteollisuus. Eniten kaupungissa on kuitenkin tekstiiliteollisuuden yrityksiä. Niiden merkittävimpiä tuotteita ovat nishijin-ori- ja kyōyūzen-kankaat. Kiotossa ovatkin läsnä sekä perinteinen, kaupungin kulttuurielämään kytköksissä oleva korkealuokkainen käsityöteollisuus että nykyaikainen korkeateknologinen teollisuus. Perinteisiä kiotolaisia tuotteita ovat tekstiilien lisäksi muun muassa keramiikka, lakkatyöt, viuhkat, buddhalaisissa seremonioissa käytettävät esineet, makeiset ja sake, jota valmistetaan etenkin Fushimin suuralueella. Toisaalta myös elektroniikkateollisuudella on kaupungissa pitkä historia. Merkittäviä Kiotosta lähtöisin olevia elektroniikkateollisuuden yrityksiä ovat esimerkiksi Kyocera, Nintendo, Omron, Rohm, Murata, Horiba ja Nidec.
Myös turismi on Kiotolle tärkeä elinkeino. Vuonna 2018 kaupungissa vieraili lähes 53 miljoonaa matkailijaa, joista noin 4,5 miljoonaa oli ulkomaisia turisteja. He käyttivät kaupungissa rahaa jopa noin 1,3 biljoonaa jeniä, mutta matkailijoiden määrän voimakas kasvu 2010-luvulla on aiheuttanut myös ongelmia, kuten ruuhkia, häiriökäyttäytymistä ja hintojen nousua. Koronaviruspandemian myötä turistien määrä on kuitenkin romahtanut.
Vuonna 2015 Kiotossa oli 3 687 maatilaa, joista kuitenkin vain noin 20 prosenttia harjoitti alkutuotantoa päätoimisesti. Kaupungissa viljellään etenkin vihanneksia, joista monet ovat paikallisia erikoisuuksia. Alkutuotannon käytössä oleva pinta-ala lisääntyi huomattavasti, kun Kiotoon liitettiin Keihokun maaseutukaupunki vuonna 2005. Kaupungin pohjoisosien metsäalueilla tuotetaan sugipuuta.
Liikenne > Raideliikenne

Kioton tärkein joukkoliikenneterminaali on Kioton rautatieasema, joka sijaitsee kaupungin keskustan etelälaidalla. Sitä palvelee JR Tōkain liikennöimä Tōkaidō Shinkansen -suurnopeusjunayhteys, joka liittää Kioton nopeasti Tokioon ja Osakaan. Asemalle johtavia tavanomaisia, JR Nishi-Nihonin liikennöimiä rautatielinjoja ovat Tōkaidō-päälinja, San’in-päälinja, Nara-linja ja Yamashinan rautatieasemalla Tōkaidō-päälinjasta erkaneva Kosai-linja. Näiden linjojen lisäksi Kiotoa palvelevat useat yksityisten rautatieyhtiöiden linjat. Kintetsu-rautateiden Kioto-linja johtaa Kioton rautatieasemalta etelään. Hankyū-rautateiden Kioto-päälinja liittää Kioton keskustan Osakaan, kun taas Hankyūn Arashiyama-linja päättyy Arashiyaman alueelle. Myös Keihan-rautateiden Keihan-päälinja kulkee Kioton ja Osakan välillä; Keihanin muita linjoja Kiotossa ovat Ōtō-linja, Keishin-linja ja Uji-linja.
Muita Kioton alueella toimivia yksityisiä rautatiyhtiöitä ovat Eizan-rautatiet ja Keifuku-rautatiet, jotka palvelevat kaupungin pohjoisia esikaupunkialueita. Alueella on useita suosittuja nähtävyyksiä, joten näiden rautatieyhtiöiden linjat ovat myös turistien suosiossa. Sagano kankō -rautatie liikennöi museorautatietä Hozu- eli Katsurajoen laaksossa.
Kioton metro koostuu kahdesta linjasta, jotka ovat pohjois–eteläsuuntainen Karasuma-linja ja itä–länsisuuntainen Tōzai-linja. Karasuma-linjan ensimmäinen osuus valmistui vuonna 1981, muutama vuosi sen jälkeen kun Kioton raitioliikenteen viimeiset linjat oli lakkautettu. Kioton metro harjoittaa vastavuoroista läpiajoliikennettä Kintetsu- ja Keihan-yhtiöiden rautatielinjoille.
Liikenne > Tieliikenne

Pääkaupunkina Kioto oli historiallisesti tärkeä tieliikenteen solmukohta: sinne johtivat Tōkaidō-, Saigoku-kaidō-, Yamato-kaidō- ja San’in-kaidō-tiereitit. Nykyisin kaupunkia palvelevat muun muassa Meishin-moottoritie ja Japanin valtatie 1, jotka yhdistävät Kioton itä–länsisuuntaisina teinä Osakan ja Tokion suuntiin. Pohjoiseen johtavat valtatiet 9 ja 162, etelään Naran suuntaan johtaa valtatie 24.
Linja-autoliikennettä Kiotossa harjoittavat sekä kaupungin liikennelaitos että yksityiset yritykset. Bussiliikenne kärsii usein liikenteen ruuhkautumisesta, mutta palvelee monia alueita, joilla ei ole raideliikenneyhteyksiä. Kaupungissa toimii myös suuri määrä takseja, erityisesti keskusta-alueella.
Väestö

Vuoden 2020 joulukuussa Kiotossa oli 1 457 089 asukasta. Asukkaista naisia oli 767 327 eli 52,7 prosenttia, miehiä 689 762 eli 47,3 prosenttia. Kotitalouksia kaupungissa oli 728 328, eli yhdessä kotitaloudessa oli keskimäärin 2,0 henkeä. Kaupungin keskimääräinen väestötiheys oli 1 760 asukasta neliökilometrillä, mutta keskusta-alueet ovat huomattavasti tiheämmin asutettuja.
Kioton väkiluku saavutti miljoonan rajan jo vuonna 1932. Suurimmillaan väkiluku oli vuonna 1986, kun kaupungissa oli 1 479 370 asukasta. Sen jälkeen se on pysynyt suhteellisen tasaisena mutta laskenut 2020-luvulle mennessä jonkin verran. Kuten Japanin muut alueet, myös Kioto kärsii väestön vanhenemisesta: kuolleisuus ylitti kaupungissa syntyvyyden vuonna 2004. Kaupungin väestöstä yli 65-vuotiaita oli vuonna 2014 jo 26,0 prosenttia ja hedelmällisyysluku oli vuonna 2013 vain 1,26. Kioton väkiluvun onkin ennustettu laskevan 2030-luvulle mennessä noin 1,3 miljoonaan.
Vaikka väkiluku on jo Heisei-kaudella 1990–2000-luvuilla jonkin verran laskenut, Kioto on pysynyt vireänä opiskelijakaupunkina, jossa asuu noin 140 000 opiskelijaa. Ulkomaalaisia Kiotossa asui vuoden 2019 lopulla yhteensä 48 773 henkeä. Suurimpia ulkomaalaisten ryhmiä olivat eteläkorealaiset (18 908), kiinalaiset (13 542), vietnamilaiset (3 015), taiwanilaiset (1 716), pohjoiskorealaiset (1 315), yhdysvaltalaiset (1 281) ja filippiiniläiset (1 217).
Yleisesti ottaen Kiotossa puhutaan Kansain murretta, mutta kaupungissa on myös oma murteensa (Kyōkotoba tai Kyōto-ben). Murretta pidetään Japanissa hienostuneempana ja viehättävämpänä kuin sitä muistuttavaa Osakan murretta, joka eroaa Kioton murteesta esimerkiksi intonaatioltaan ja sanojen taivutuspäätteiden käytössä.
Palvelut > Koulutus

Kiotossa on 153 julkista ala-astetta, 65 yläastetta ja 9 lukiota. Lisäksi kaupungissa toimii kahdeksan julkista yhtenäiskoulua, joissa ala- ja yläaste on yhdistetty, ja kahdeksan erityiskoulua.
Kioto on yksi Japanin tärkeimmistä yliopistokaupungeista. Siellä toimii kymmeniä korkeakouluja, ja opiskelijoiden osuus kaupungin väestöstä – noin kymmenesosa – on Japanin suurkaupungeista korkein. Vanhin kaupungissa toimiva yliopisto on Meiji-kaudella vuonna 1897 perustettu Kioton yliopisto, alun perin Kioton keisarillinen yliopisto. Se oli maan toinen kansallinen yliopisto Tokion yliopiston jälkeen. Vanhimpia yksityisiä yliopistoja ovat sitä vastoin Dōshisha-yliopisto ja Ritsumeikan-yliopisto. Kioton prefektuurin lääketieteellinen yliopisto on Japanin vanhin julkinen lääketieteellinen korkeakoulu, ja myös Kioton kaupungin taideyliopistolla edeltäjineen on takanaan pitkä historia. Ryūkoku-yliopiston ja Ōtani-yliopiston juuret ovat jo 1600-luvuilla perustetuissa buddhalaisten temppelien kouluissa.
Kioton kaupunginkirjastolla on 20 toimipaikkaa ja liikkuva kirjastoauto. Kaupungin keskuskirjasto sijaitsee Nakagyōn suuralueella. Kaupungissa toimii myös Kioton prefektuurin kirjasto, jonka rakennus sijaitsee Okazakin puiston alueella.