stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Malmin hautausmaa
Historiaa > Harjoituskentästä hautausmaaksi

Helsingin seurakunta osti 1800-luvun lopulla Helsingin pitäjän Malmin kylästä 32 hehtaaria maata uutta hautausmaata varten. Kymmenen kilometrin päässä kaupungin ulkopuolella sijainnut Malmin nummi oli entinen sotilaiden harjoituskenttä ja leiriytymispaikka. Hautausmaasta tuli osa Helsinkiä vasta vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa. Päätös uuden hautausmaan rakentamiseksi Helsingin kaupunkia varten tehtiin vuonna 1888.
Uuden hautausmaan ensimmäisen kaava- ja istutussuunnitelman laati puutarhurimestari M. G. Stenius vuonna 1890 voittamansa kilpailun pohjalta. Malmin hautausmaa vihittiin käyttöön 10. marraskuuta 1894, ja hautaaminen alkoi 3. helmikuuta 1895. Uuden hautausmaan sisälle jäi jo vuonna 1892 perustettu yksityinen Åbergin hautausmaa, jossa on muun muassa Helsingin pitäjän merkittävien talollissukujen sukuhautoja. Lisäksi 1900-luvun alussa Malmin hautausmaan alueelle perustettiin toinenkin yksityinen hautausmaa eli niin sanottu Rundmanin hautausmaa (kortteli 34), joka on kuitenkin siirtynyt myöhemmin seurakunnan omistukseen. Ensimmäisten vuosikymmeniensä ajan Malmin hautausmaa oli luonteeltaan työläishautausmaa. Sen yksittäiset hautapaikat eli niin sanotut linjahaudat olivat halvempia kuin vanhan Hietaniemen hautausmaan perhehaudat. Hietaniemen täyttyessä perhehaudat ja yläluokkaisemmat vainajat kuitenkin löysivät tiensä Malmille 1920-luvulta alkaen. Vanhimmat nykypäivään säilyneet haudat Malmilla ovat vuodelta 1895.
Hautausmaalle perustettiin 1920-luvulla kasvihuoneet, jotka nykyään tuottavat vuosittain 40 000 kukkaa.
Perustettaessa Malmin hautausmaa oli noin 27 hehtaarin laajuinen, mutta sitä on myöhemmin laajennettu useita kertoja ja pinta-ala on nykyään 65 hehtaaria. Nykyisin hautausmaa käsittää vanhan päätien (Ketokivenkaari–Pihlajamäentie) sekä nykyisten valtaväylien Lahdenväylän ja Kehä I:n väliin jäävän alueen lähes kokonaisuudessaan. Viimeksi sitä laajennettiin vuonna 1997 niin sanotulla Viikin kolmiolla, jossa on seitsemän uurnahautakorttelia ja tilaa yli 10 000 vainajalle. Siellä on myös kolme arkkuhautakorttelia ja muistolehto.
Historiaa > Junayhteys

Malmin hautausmaan vanha pääportti on Pihlajamäentien varrella, joka aikoinaan oli osa yhtä Helsingistä itään ja pohjoiseen johtaneista pääteistä. Koska hautausmaa oli valmistuessaan melko kaukana kaupungin alueen ulkopuolella, sinne järjestettiin raideyhteys rakentamalla Malmin rautatieasemalta noin kahden kilometrin pituinen pistoraide.
Säännöllinen junaliikenne käynnistyi jo helmikuussa 1895. Rata poistettiin käytöstä vuonna 1954.
Hautoja

Hautakortteli 71 on sankarihauta-alue, joka perustettiin vuonna 1939. Siellä lepää 520 suomalaista sankarivainajaa ja viereisessä toisessa haudassa 95 vapaaehtoista virolaista sotilasta. Pro patria -muistomerkin on suunnitellut vuonna 1953 arkkitehti Arvo Muroma, joka on suunnitellut myös Hietaniemen sankarihauta-alueen. Sankarihauta-alueen vieressä on maaliskuussa 1940 tapahtuneen Iittalan junaturman uhrien yhteishauta. Naapurikorttelissa 72 on Sakari Siitosen ja Tero Aaltosen suunnittelema Helsingin sota-aikaisten ilmapommitusten uhrien muistomerkki, johon on kaiverrettu 300:n pommituksissa kuolleen siviilin nimet. Muistomerkki paljastettiin talvisodan alkamisen 50-vuotispäivänä 30. marraskuuta 1989. Pommitusten kaikkiaan 347 uhrista 80 on haudattu tälle paikalle. Oulunkylän sankarihautausmaalla korttelien 91 ja 92 välissä on Ilmari Wirkkalan veistämä muistomerkki vuodelta 1950.
Korttelissa 23 on sisällissodassa vuonna 1918 kuolleiden punaisten muistomerkki. Vainajat siirrettiin Malmille kesällä 1918 alkuperäisestä hautapaikastaan Mäntymäeltä, jota pidettiin kirkkolain vastaisena ja siksi hautausmaaksi sopimattomana. Hautaan siirrettiin vielä vuonna 1971 seitsemän vainajaa sisällissodan jälkiselvittelyihin liittyvästä Puustellinmetsän joukkohaudasta. Graniittisen muistomerkin on toteuttanut Aarre Aaltonen 1940-luvulla. Samassa korttelissa on myös Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) johtohenkilöiden yhteishauta sekä fasismin vastustajien muistomerkki eli 17:n jatkosodan aikana vakaumuksensa mukaisen toimintansa vuoksi teloitetun henkilön yhteishauta. Vainajat siirrettiin viimeksi mainittuun yhteishautaan vuonna 1946, ja paikalle pystytettiin vuonna 1963 Sodan ja Fasisminvastainen Työ -järjestön tilaama ja kuvanveistäjä Vilho Aallon suunnittelema muistokivi. SKP:n johtohenkilöiden yhteishaudan vieressä on hauta, johon Neuvostoliitossa vuonna 1936 kuolleen Yrjö Sirolan tuhkat haudattiin marraskuussa 1957.
Hautausmaalla on Robert Stigellin suunnittelema muistomerkki paikassa, johon sortovuosien aktivisti ja murhaaja Eugen Schauman oli väliaikaisesti haudattuna 20. kesäkuuta 1904 – 4. toukokuuta 1906, kunnes hänet saatiin haudata sukuhautaan Porvoon Näsinmäen hautausmaalle.
Korttelin 43 alueella on ollut aivan pieni venäläinen sotilashautausmaa, johon haudattiin maaliskuussa 1917 helmikuun vallankumouksen yhteydessä vallankumouksellisten matruusien surmaamia Venäjän armeijan upseereita. Alue sulautui luterilaiseen hautausmaahan vuonna 1920.
Korttelissa 10 olevan Törnin sukuhaudan hautakiveen on hakattu Vietnamissa kadonneen Mannerheim-ristin ritarin Lauri Törnin henkilötiedot, kuolinajaksi tosin kuolleeksijulistamispäivä 19. lokakuuta 1966 eikä todellinen katoamispäivä 18. lokakuuta 1965. Törniä ei kuitenkaan ole haudattu tälle paikalle, sillä hänen vuonna 1999 Vietnamista löydetyt jäännöksensä haudattiin vuonna 2003 Arlingtonin sotilashautausmaalle Washingtoniin Yhdysvaltoihin.
Korttelissa 2 on Diakonissalaitoksen diakonissojen, korttelissa 4 puolestaan Pelastusarmeijan yhteishauta.
Tunnettuja Malmin hautausmaalle haudattuja henkilöitä

| --- | --- |
 Armi Aavikko, missi, laulaja  Elis Ask, nyrkkeilijä  Matti Bergström, muusikko  Pirjo Bergström, muusikko  Ossi Elstelä, näyttelijä  Petri Gerdt, pommi-iskun tekijä  Pauli Granfelt, muusikko  Kalle Hagert, liikemies  Kauko Helovirta, näyttelijä  Emil Henriksson, Abloy-lukon keksijä (hauta otettu uusiokäyttöön)  Kaarlo Hildén, taidegraafikko  J. A. Hollo, suomentaja  Mikko Hovi, kuvanveistäjä  Risto Hyvärinen, diplomaatti  Tor Högnäs, toimittaja  Ansa Ikonen, näyttelijä  Tapio Ilomäki, elokuvasäveltäjä ja muusikko  Terho Itkonen, professori, suomen kielen tutkija  Armas Jokio, näyttelijä  Matti Jurva, laulaja  Aarne Juutilainen, upseeri, "Marokon kauhu"  Martti Jäppilä, säveltäjä ja kapellimestari, Dallapé-orkesterin perustaja  Raimo Jääskeläinen (”Monsieur Mosse”), kampaaja  Birger Kaipiainen, muotoilija  Seija Karpiomaa, iskelmälaulaja  Aino Kassinen, selvänäkijä (hauta otettu uusiokäyttöön)  Paavo Kastari, ministeri, valtiosäännön asiantuntija  Laila Kinnunen, laulaja  Unto Koistinen, taidemaalari  Martti Kuningas, näyttelijä  Aaro Kurkela, harmonikkataiteilija  Alexi Laiho, kitaristi-laulaja  Martti Larni, kirjailija ja lehtimies  Sakari Levänen, matemaatikko  Kullervo Linna, muusikko, säveltäjä ja kapellimestari  Yrjö Luukkonen, muusikko, Dallapén ja Humppa-Veikkojen jäsen  Pekka Lounela, kirjailija  Toivo Mäkelä, näyttelijä  Aimo Mäkinen, jääkiekkojoukkue Helsingin Jokereiden perustaja, rakennusmestari  Mikko Niskanen, elokuvaohjaaja, professori  Auvo Nuotio, laulaja  Tapio Nurkka, näyttelijä  Tuula Nyman, näyttelijä  Kirsti Ortola, näyttelijä :  Erkki Pajala, näyttelijä  Pertti Palo, näyttelijä  Tauno Palo, näyttelijä  Eino Pekkala, poliitikko  Mauno Pekkala, poliitikko, pääministeri  Arndt Pekurinen, teloitettu aseistakieltäytyjä  Matti Pellonpää, näyttelijä  Mika Piiparinen, hengellisen musiikin säveltäjä  Pertti Purhonen, nyrkkeilijä, olympiamitalisti  Tapio Rautavaara, laulaja, urheilija, olympiavoittaja  Pertti Reponen, viihteen monitoimimies  Aarne Saarinen, poliitikko, SKP:n puheenjohtaja  Irma Seikkula, näyttelijä  Aarne Selinheimo, rauhanaktivisti  Yrjö Sirola, vasemmistopoliitikko  Tabe Slioor, seurapiirijulkkis  Sten Suvio, nyrkkeilijä, olympiavoittaja  Taavi Tainio, poliitikko  J. Alfred Tanner, kuplettilaulaja  Sakari Tohka, kuvanveistäjä  Samuli Toivio, rovasti, väestökirjanpidon kehittäjä  Oke Tuuri, näyttelijä  Reino Valkama, näyttelijä  Väinö Valvanne, teosofi ja kirjailija  Hannes Veivo, näyttelijä (hautakivi poistettu)  Raili Veivo, näyttelijä (hautakivi poistettu)  Olavi Virta, laulaja  Eero A. Wuori, SAK:n puheenjohtaja, ministeri, diplomaatti  Niilo Wälläri, ammattiyhdistyspoliitikko  Göran Ödner, saksofonisti, jazzmuusikko  Janne Ödner, kitaristi  SKP:n johtohenkilöiden yhteishauta: Aimo Aaltonen  Yrjö Enne  Tuure Lehén  Ville Pessi  Armas Äikiä  Fasismin vastustajien yhteishauta Urho Kaipainen  Martta Koskinen, Suomen viimeinen teloitettu nainen  Veikko Pöysti, vastarintamies  Aatto Sallinen  Risto Westerlund, desantti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Malmin hautausmaa Wikimedia Commonsissa
Helsingin hautausmaiden historiaa
Suutarilan kansalaishistoria, kirkkoja ja seurakunta
Kuuluisia vainajia Malmin hautausmaalla Helsingin seurakuntayhtymä (PDF)
Tunnettujen taiteilijoiden tekemiä hautamuistomerkkejä Malmin hautausmaalla Helsingin seurakuntayhtymä (PDF)
Merkkihenkilöiden hautapaikkoja Malmin hautausmaalla Helsingin seurakuntayhtymä (PDF, vanhempi luettelo)
Selim A. Lindqvistin suunnittelema siunauskappeli.
Sankarihautoja
Hautakorttelia Lahdenväylän varrella.
Suihkukaivo
Entinen asemarakennus Malmin hautausmaalla.
Uurnahautakortteli
Suomen kommunistisen puolueen johtohenkilöiden yhteishauta
Muistolehto
Kallionauhukset kukkivat.
Muistomerkki paikalla, johon Eugen Schauman oli haudattuna vuosina 1904–1906.
Karl Mandelin

Karl Rainer Wolfgang Mandelin
Karl Rainer Wolfgang Mandelin (26. marraskuuta 1889 Vaasa – 31. joulukuuta 1941) oli suomalainen jääkärieversti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan rykmentin komentajana. Mandelin osallistui vielä myöhemmin käytyihin talvi- ja jatkosotaan ensimmäiseen rykmentin komentajana ja jälkimmäiseen sotilasläänin komentajana.
Perhetausta ja opinnot

Hänen vanhempansa olivat apteekkari, filosofian maisteri Karl Fredrik Mandelin ja Emmelin Elis Ottilie von Dykowsky. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1913 Carin von Haartmanin kanssa.
Mandelin kävi kuusi luokkaa Vaasan suomalaista reaalilyseota ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1909 ja liittyi Vasa nationiin. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1909–1913 sekä Münchenin yliopistossa vuosina 1913–1914. Hän teki vuonna 1919 armeijan komentamana opintomatkan Englantiin.
Jääkärikausi

Mandelin liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 28. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan.
Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Rintamalta paluunssa jälkeen hänet komennettiin keväällä 1917 hoitamaan pataljoonan esikuntaan Hauptzugführerin tehtäviä ja oli tehtävässä aina pataljoonan kotiuttamiseen saakka. Hänen tehtäviinsä kuului muun muassa olla vuonna 1917 Lihaussa everstiluutnantti Thesleffin käytettävänä ja järjestellä pataljoonan siirtoa Suomeen.
Hänet myös komennettiin Berliiniin, missä hän oli yhteydessä Suomesta saapuneeseen edustustoon, jota johti valtioneuvos Edvard Hjelt seuranaan ratsumestari Hannes Ignatiuksen ynnä muita. Madelin suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn sotakoulun A-kurssiin.
Suomen sisällissota

Mandelin astui Suomen armeijan palvelukseen majuriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi esikuntapäälliköksi 1. Jääkärirykmentin esikuntaan, josta hänet siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 alkaen 3. Jääkärirykmentin komentajaksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa, missä hän toimi operaation loppuvaiheessa Wilkmanin ryhmän oikean sivustan varmistaneen osaston päällikkönä.
Sisällissodan jälkeinen aika

Mandelin komensi sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmenttiä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon Jääkärirykmentti 3 ja sitten Uudenmaan rykmentti. Hän toimi rykmentin ollessa kaakkoisrajalla Karjalan kannaksen rajavartiojoukkojen komentajana. Mandelin oli komennettuna 20. toukokuuta – 20. kesäkuuta 1918 väliseksi ajaksi Valtiorikosylioikeuden sotilasjäseneksi ja 20. kesäkuuta – 8. elokuuta 1918 väliseksi ajaksi Sotaministeriön osastopäälliköksi. Hänet määrättiin 9. tammikuuta 1925 alkaen Jääkäriprikaatin komentajaksi, mistä tehtävästä hän erosi 20. elokuuta 1925 ja siirtyi sen jälkeen konttoripäälliköksi A. Ahlström Oy:n vaneritehtaan palvelukseen Varkauteen.
Talvi- ja jatkosota

Mandelin osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 65:n komentajana ja johdatti rykmenttinsä taisteluihin Suomussalmella, Raatteella ja Kuhmossa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Itä-Savon sotilasläänin komentajaksi, missä tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Luottamustoimet

Mandelin toimi virkaikäkomitean jäsenenä vuonna 1922 ja 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen puheenjohtajana vuosina 1920–1924 sekä jääkäriliiton varapuheenjohtajana vuosina 1922–1923.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Zugführer 2. syyskuuta 1915  Oberzugführer 6. helmikuuta 1916  Majuri 11. helmikuuta 1918  Everstiluutnantti 3. toukokuuta 1918  Upseeriarvo menetetty 30. marraskuuta 1925  Eversti 1941 |      |  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. komentajamerkki  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi   Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Ruotsin Miekkaritarikunnan komentajamerkki |
Ylennettävät Lockstedter Lagerissa 6. helmikuuta 1916. Oberzugführereiksi ylennettävinä Runar Appelberg, Karl Mandelin, Kaarlo Ståhlberg, Walter Horn, Gabriel von Bonsdorff, Harald Öhquist.
Jääkäripataljoonan päällystöä Libaussa syksyllä 1917. Alin rivi': Oberzugf. Hugo Österman, zugf. Eric Schauman, oberzugf. Gabriel von Bonsdorff, zugf. Paul Ljungberg, oberzugf. Karl Mandelin, zugf. Einar Johansson. Keskimmäinen rivi: luutnantti Franzen, luutnantti Huyssen, luutnantti Rüets, kapteeni Ulrich von Coler, kapteeni Eduard Ausfeld, tohtori Valter Sivén, yliluutnantti Stahel, Luutnantti Mellis, luutnantti Könnecke, tohtori Yrjö Salminen. Ylin rivi: oberzugf. Lauri Malmberg, oberzugf. Maximilian Savonius, oberzugf. Erik Heinrichs, oberzugf. Harald Öhquist, talouspäällikkö Arp, hauptzugf. Erik Jernström, zugf. Torsten Lesch, oberzugf. Lennart Oesch, zugf. Knut Solin, tohtori Häberle, zugf. Birger Homén, zugf. Gustaf Taucher.
Georg Mandelin

Georg Werner Fredrik Mandelin (8. lokakuuta 1891 Vaasa – 12. maaliskuuta 1941) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti Hänen vanhempansa olivat apteekkari, filosofian maisteri Karl Fredrik Mandelin ja Emmelin Elis Ottilie von Dukowsky. Hänet vihittiin avoliittoon vuonna 1918 Karin Helga Andrea Gylphen kanssa.
Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta oppikoulusta vuonna 1913. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella. osastolla vuosina 1913–1915. Hän kuului Vaasalaiseen osakuntaan. Hän suoritti korkeamman päällystön kurssin vuonna 1923 ja Sotakorkeakoulun yleisen osaston 1. vuosikurssin vuosina  1924–1925 sekä komentajakurssin vuosina 1925–1926. Hän teki mainosalaa koskevia opintomatkoja Ruotsiin, Tanskaan, Saksaan ja Ranskaan vuosina 1925–1927.
Jääkäriaika

Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 1. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin muodostettuun Jääkäripataljoona 27:ään 1. syyskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti merkinantokurssin Mitaussa vuonna 1916.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 5. maaliskuuta 1918 alkaen 4. jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan päälliköksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hänet määrättiin 2. kesäkuuta 1918 Vuoristoprikaatin konekivääriupseeriksi ja 23. marraskuuta 1918 alkaen Vuoristoprikaatin adjutantiksi, josta hänet siirrettiin 13. maaliskuuta 1919 Rajamaansuojeluskuntain vartiopataljoonan komentajaksi. Viipurin rykmentin 3. pataljoonaan hänet komennettiin 5. kesäkuuta 1919 ja Uudenmaan rykmentin 3. pataljoonaan 12. lokakuuta 1919 sekä Keski-Suomen rykmentin 2. pataljoonan komentajaksi 31. lokakuuta 1925. Hän hoiti 21. toukokuuta 1926  – 15. syyskuuta 1927 välisen ajan Helsingin suojeluskunnan Valkoisen rykmentin 2.  pataljoonan komentajan tehtäviä. Armeijasta hän erosi 28. toukokuuta 1926 ja siirtyi 1. kesäkuuta 1926 Suomen ilmoituskeskuksen toimitusjohtajaksi, josta hän siirtyi 1. heinäkuuta 1933 alkaen Vaasan Höyrymylly Oy:n mainospäälliköksi ja rehumyllyn isännöitsijäksi. Hän siirtyi 1. kesäkuuta 1935 Viipurin Höyryleipomo Oy:n  toimitusjohtajaksi.
Talvisota

Tavisotaan hän osallistui puolustusministeriön toimistopäällikkönä ja välirauhan aikana hän perusti Jyväskylän Leipäteollisuus Oy:n. Hänet haudattiin Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Luottamustoimet

Hän toimi Uudenmaan rykmentin kunniatuomioistuimen puheenjohtajana vuonna 1922.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Gewehrführer 2. syyskuuta 1915  Zugführer 25. joulukuuta 1917  Yliluutnantti 11. helmikuuta 1918  Majuri 16. toukokuuta 1920  Everstiluutnantti 28. toukouuta 1926 |     |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun 1. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Benoît Mandelbrot

| Benoît Mandelbrot |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. marraskuuta 1924 Varsova, Puola
Kuollut: 14. lokakuuta 2010 (85 vuotta) Cambridge, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Georges Darmois ja Paul Lévy
Oppilaat:  Eugene Fama
Tutkimusalue:  Fraktaali
Aiheesta muualla
users.math.yale.edu/mandelbrot
Benoît B. Mandelbrot (20. marraskuuta 1924 Varsova, Puola – 14. lokakuuta 2010 Cambridge, Yhdysvallat) oli ranskalainen matemaatikko, jonka ansiosta suuri yleisö kiinnostui fraktaaligeometriasta.
Ura

Mandelbrot syntyi Puolassa mutta asui nuoruutensa Ranskassa, jonne perhe pakeni Hitlerin vainoja 1930-luvulla hänen ollessaan yksitoistavuotias. Hänen perheellään oli akateeminen tausta: äiti oli lääkäri ja setä Szolem Mandelbrot oli kuuluisa pariisilainen matemaatikko, joka opetti hänelle matematiikkaa. Mandelbrot opiskeli sodan jälkeen Ranskassa ja Kaliforniassa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1952. Hän aloitti IBM:n tutkijana 1958 ja oli yrityksen palveluksessa vuoteen 1987, jolloin hän jäi eläkkeelle vaikkakin jatkoi yhä uraansa tutkijana ja työskenteli professorina Yalen yliopistossa vuoteen 2005. Hän oli sekä Ranskan että Yhdysvaltojen kansalainen.
Mandelbrot kehitti Gaston Julian matematiikkaa. Hän kehitti fraktaaligeometrian, ja Mandelbrotin joukkona tunnettu fraktaali on nimetty hänen mukaansa. Hän löysi fraktaalit yrittäessään määritellä Britannian rantaviivan pituutta. Hänen tutkimuksensa olivat kaaosteorian kannalta erittäin merkittäviä, vaikkakin jotkut matemaatikot pitivät häntä ”pop-matemaatikkona”. Hänen teorioidensa sovellutuksia ovat esimerkiksi ohjelmat, joilla voi pakata kuvia ja luoda maisemia animaatioihin. Klassikoksi noussut teos The Fractal Geometry of Nature ilmestyi 1982.
Mandelbrot vieraili Suomessa syksyllä 1993 ja luennoi Helsingin yliopistossa.
Mandelbrot kuoli haimasyöpään sairaalassa Yhdysvalloissa.
Palkinnot

Mandelbrot on saanut muun muassa Wolfin palkinnon fysiikassa (1993) ja jaetun Japani-palkinnon (2003).
Teoksia

The Fractal Geometry of Nature, 1982. ISBN 0-7167-1186-9
Fractal: Form, Chace and Dimension, 1977.
Kirjallisuutta

Gleick, James: Kaaos.  ((Chaos, 1987.) Suomentanut Raimo Keskinen)  Helsinki:  Art House, 1990.  ISBN 951-884-012-1
Aarne Manninen

Aarne Manninen ent. Thonberg (16. syyskuuta 1896 Enontekiö – 20. kesäkuuta 1922) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan komppanian päällikkönä.
Perhetausta ja koulutus

Mannisen vanhemmat olivat   Helmi Viktoria Gustava Ahlgren ja nimismies Artturi Aleksanteri Manninen. Manninen kävi Oulun suomalaista reaalilyseota, josta hän erosi seitsemänneltä luokalta liittyäkseen jääkäriliikkeeseen.
Jääkärikausi

Manninen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 3. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Manninen Libaussa vuonna 1917 järjestetyille moottoripyöräkursseille.
Suomen sisällissota

Manninen astui Suomen Valkoisen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan sotilasvalan ja allekirjoitettuaan palvelusitoumuksen armeijalle. Tässä yhteydessä hänet ylennettiin vänrikiksi. Takaisin Suomeen hän palasi 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin Ouluun, missä hänen tehtävänään oli kouluttaa värvättyjä joukkoja. Koulutusvaiheen jälkeen hän sai päällikkyyden kouluttamistaan joukoista muodostetun 1. Krenatöörirykmentin III Oulun krenatööripataljoonan 2. komppaniasta. Hän osallistui tämän komppanian päällikkönä taisteluihin Luhalahdella, Viljakkalassa, Mannanmäen-Kyröskosken akselilla, Epilän-Tampereen akselilla, Mouhijärvellä (Häijään), Karkussa ja Lempäälässä sekä rykmentin etenemiseen Valkeakosken, Tuuloksen ja Lammin kantta Koskelle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Manninen palveli sisällissodan jälkeen edelleen komppanianpäällikkönä 1. Krenatöörirykmentissä ja siitä myöhemmin muodostetussa Tampereen vartiopataljoonassa. Hänet siirrettiin 17. lokakuuta 1918 alkaen adjutantiksi Sortavalan rajavartioryhmään. Sortavalasta hänet siirrettiin 2. huhtikuuta 1919 komppanianpäälliköksi Keski-Suomen rykmenttiin. Manninen on haudattu Haapaveden Jaananmäen hautausmaalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vänrikki 7. helmikuuta 1918  Luutnantti 1. huhtikuuta 1918  Kapteeni 31, heinäkuuta 1919 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.