Guggenheim Helsinki -suunnitelma
Ensimmäinen ehdotus 2011–2012 > Keskustelua

Keskustelu kävi vilkkaana, ja monenlaisia väitteitä ja mielipiteitä esitettiin puolesta ja vastaan. Kaksikymmentä kulttuurivaikuttajaa lähetti Helsingin kaupunginvaltuustolle tammikuussa 2012 kirjeen, jossa heidän mielipiteensä mukaan lisäpanostus Helsingin taide-elämään onnistuisi paremmin ilman Guggenheim-hanketta ja sen vaatimia lisenssimaksuja säätiölle. Kirjeen ensimmäisinä allekirjoittaneet Suomen New Yorkin -kulttuuri-instituutin johtaja Leena-Maija Rossi, kriitikko Marja-Terttu Kivirinta ja tutkija Hanna Johansson esittivät mielipiteenään, että lisenssimaksua perivä Guggenheim on omaa etuaan ajava liikelaitos, jolla ei olisi Helsingin museohankkeessa minkäänlaista taloudellista riskiä tai toiminnallista vastuuta.
Kuvataiteilija Eija-Liisa Ahtila sanoi televisiohaastattelussa ”...tuntuu että museo etsii tosissaan Suomesta uudenlaista konseptia. Tällainen monipuolisuus on aina hyvästä, kansainvälisyys on aina hyvästä, useampi toimija Suomen pienissä piireissä on hyvästä”. Ahtila kysyi vastineena: ”Mistä museo saa toimintaansa rahat? Puoli miljoonaa kävijää vuodessa tuntuu uskomattomalta tavoitteelta. Löytyykö Helsingin kaupungilta huomattava rahoitus? Entä mistä näitä yksityisiä lahjoittajia tulee?” Toisaalta, kävijämäärätavoite tehtiin vuodelle 2020, ja se perustui osaltaan arvioihin turismin kasvusta pääkaupunkiseudulla. Alkuperäisen julkisen keskustelun jälkeen kävijämäärät Helsingin museoissa ovat kasvaneet ja jo vuonna 2016 kansallisgallerian museot saavuttivat yhteensä yli 750 000 kävijää.
Helsingin Sanomat kysyi tammikuussa 2011 HS-raatiin kuuluvan sadan taiteen, tieteen ja median edustajan mielipidettä, ja yli puolet heistä uskoi Helsingin tarvitsevan museon. Kuvataiteilija Kaarina Kaikkonen näki Guggenheimissa taiteilijan kannalta paljon hyvää, ja hän kirjoitti HS-raadissa, että Helsingistä puuttuu kansainväliseen nykytaiteeseen keskittyvä taidemuseo. ”Säveltäjä tai kirjailija voi kehittyäkseen opiskella alansa kansainvälistä kärkeä kotisohvallaan, mutta suomalaisen kuvataiteilijan täytyy ostaa kallis lento New Yorkiin tai muualle”. Myös kuvataiteilija Osmo Rauhalan mielestä Guggenheim olisi hyväksi suomalaisille taiteilijoille: ”Tänne tulee lisää ammattilaisia, kuraattoreita, kriitikoita, enää meidän ei tarvitse juosta heidän perässään ympäri maailmaa.”
Useat museojohtajat ilmaisivat tukevansa museohanketta. Taidemuseo Emman johtaja Markku Valkonen oli sitä mieltä, että Guggenheimin-hankkeen kaatuminen on suuri vahinko koko Suomen kulttuurielämälle. Kiasman johtaja Pirkko Siitari sanoi uskovansa, että maailmankuulun museon saaminen Suomeen lisäisi kulttuurimatkailua ja hyödyttäisi kaikkia museoita. Valtion taidemuseon ylijohtaja Risto Ruohosen mielestä Valtion taidemuseolla on pelkästään myönteistä sanottavaa siitä, että alalle tulisi toisiakin ja hänen mukaansa tarjota luo uutta kysyntää.
Hanketta kohtaan esitettyä arvostelua koottiin muun muassa pamflettikirjaan Guggenheimin varjossa (Into, 2012). Kirjoittajien mukaan hanketta on yritetty ajaa läpi ennennäkemättömällä kiireellä, pätemättömillä perusteilla ja ilman kansanvaltaista keskustelua. Kirjan toimittajan, arkkitehti, kaupunkitutkimuksen tohtori Kaarin Taipaleen mukaan hankkeessa Guggenheim-säätiöllä olisi päätösvalta eikä mitään taloudellisia riskejä. Sen sijaan New Yorkissa, Venetsiassa ja Berliinissä Guggenheimin museo on toiminut yksityisellä rahoituksella. Pamflettiin kirjoittaneen tilastotieteilijän Aku Alasen mukaan hanke ei ole kannattava sijoitus matkailuun. Hänen mukaansa Bilbaossa oli kyse laajemmasta sijoitusohjelmasta paikkakunnalle. Alasen mukaan perusteluiksi tarjottiin vain tarjoajien omia laskelmia, ei kaupungin omia tutkimuksia.