stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Markku Uhlbäck
Aiheesta muualla

Kotisivut  (Arkistoitu – Internet Archive)
Facebook
Instagram
Marjaana Heikkinen

| Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten yleisurheilu, keihäänheitto. Paralympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten yleisurheilu, keihäänheitto. Paralympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten yleisurheilu, keihäänheitto. Paralympialaiset  | Maa:  Suomi> Naisten yleisurheilu, keihäänheitto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 | keihäs F34 |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | keihäs F33/34/52/53 |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | keihäs F34 |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Lyon 2013 | keihäs F33/34 |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2017 | keihäs F34 |  |
|  Hopeaa | Dubai 2019 | keihäs F34 |  |
|  Pronssia | Pariisi 2023 | keihäs F34 |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Grosseto 2016 | keihäs F34 |  |
|  Kultaa | Berliini 2018 | keihäs F34 |  |
|  Kultaa | Bydgoszcz 2021 | keihäs F34 |  |
|  Hopeaa | Stadskanaal 2012 | keihäs F33/34/52/53 |  |
|  Pronssia | Stadskanaal 2012 | kuula F34 |  |
|  Pronssia | Swansea 2014 | keihäs F34 |  |
Marjaana Heikkinen (o.s. Väisänen, ent. Huovinen, s. 19. huhtikuuta 1967 Vehmersalmi) on suomalainen vammaisurheilija, joka kilpailee keihäänheiton F34-luokassa. Hän edustaa Siilinjärven Ponnistusta ja asuu Siilinjärvellä. Aiemmin hänen seuransa oli Kuopion Reipas. Häntä on valmentanut vuodesta 2021 Olavi Parjanen.  Aiemmin hänen valmentajanaan toimivat Kimmo Kinnunen ja Arttu Dahlström.
Heikkinen vammautui vuonna 2008 niskaleikkauksen komplikaatioiden vuoksi ja joutui pyörätuoliin. Hän harrasti keihäänheittoa nuorena ja aloitti sen uudelleen kesällä 2009. Vuonna 2012 hän voitti EM-hopeaa keihäänheitossa ja pronssia kuulantyönnössä. Lontoon paralympiakisoissa 2012 Heikkinen saavutti pronssia keihäänheitossa tuloksella 19,47. Hän oli samoissa kisoissa kuulantyönnössä neljäs tuloksella 7,64. Vuonna 2013 Heikkinen voitti keihäänheitossa MM-hopeaa ja vuonna 2014 EM-pronssia. Rion paralympiakisoissa 2016 Heikkinen saavutti hopeaa keihäänheitossa tuloksella 18,42. Samana vuonna 2016 hän voitti Euroopan mestaruuden Italian Grossetossa. Vuoden 2017 MM-kisoissa Lontoossa hän voitti hopeaa tuloksella 18,71. Vuonna 2018 Heikkinen voitti Euroopan mestaruuden Berliinissä ja samana kesänä heitti Euroopan ennätyksen 19,58 Lapinlahdella. Vuoden 2019 MM-kisoissa Heikkinen voitti kolmannen MM-hopean tuloksella 18,52. Tokion paralympiakisoissa vuonna 2021 Heikkinen saavutti pronssia tuloksella 17,47  ja samana vuonna EM-kultaa Puolassa. Pariisin MM-parayleisurheiluissa 2023 hän saavutti jo 13. arvokisamitalinsa, pronssia tuloksella 16,90 metriä.  Pariisin paralympialaisissa 2024 Heikkinen sijoittui kuudenneksi.
Koulutukseltaan Heikkinen on diakonissa-sairaanhoitaja.
Aiheesta muualla

Marjaana Heikkinen kansainvälisen paralympialiiton sivuilla (englanniksi)
Marek Kubek

| Marek Kubek> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1970 Puola
Kansalaisuus:   Itävalta
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  1987–?
Painoluokka:  Raskassarja
Seura(t):  Kubek Dojo
Vyöarvo:  5. dan
| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Maa:   Itävalta> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Varna 2002 | -90 kg |  |
|  Pronssia | Porto 2000 | -90 kg |  |
Marek Kubek (s. 1970) on puolalais-itävaltalainen karateka. Hän saavutti Kyokushinissa parhaimmillaan raskaansarjan EM-hopeaa 2002.
Kilpaura

Kubek aloitti Kyokushinin harrastamisen kotimaassaan Puolassa 17-vuotiaana, josta hän muutti Itävaltaan vuonna 1992. Kubek perusti Viennaan oman seuran 1996, jonka jälkeen hän oli Uchi-deshinä Japanissa samalla kilpaillen kansainvälisissä turnauksissa. Kubik saavutti EM-pronssia Portugalissa 2000. Hän saavutti vielä syyskuussa 2002 EM-hopeaa, hävittyään loppuottelussa Akos Aladicsille.
Kubek siirtyi sittemmin EM-menestyksen jälkeen IKO-liitosta WKO-liittoon, jossa hän on järjestänyt muun muassa Itävallan mestaruuskilpailuja.
Marie Popelin

Marie Popelin
Marie Popelin (17. syyskuuta 1846 – 5. kesäkuuta 1913) oli Belgian ensimmäinen naisjuristi.
Popelin valmistui juristiksi Brysselin ranskankielisestä yliopistosta vuonna 1888, mutta hänelle ei annettu oikeutta toimia asianajajana. Tapaus herätti huomiota Belgian lehdistössä ja ulkomaillakin. Vuonna 1892 Popelin perusti Isala Van Diestin kanssa Belgian ensimmäisen naisten oikeuksia puolustavan järjestön.
Vuonna 2011 Belgian keskuspankki julkaisi 2 euron erikoisrahan, johon on kuvattu Popelin ja Van Diest. Se on ensimmäinen belgialainen raha, jossa on muun kuin kuninkaalliseen perheeseen kuuluvan naisen kuva.
Mappela Lehtonen

Mappela Lehtonen (s. 13. kesäkuuta 1981) on suomalainen thainyrkkeilijä. Lehtonen ei kuitenkaan tällä hetkellämilloin? kilpaile aktiivisesti.
Lehtonen kilpaili Suomen Robinsonissa vuonna 2003.
Saavutukset

WMC European Champion 112lbs 2007
IFMA Amateur World Championship bronze 2006 -48kg
WMF Amateur World Champion 2006 -48kg
Finnish Champion 2004 -51kg
World Championships silver medal 2003 -51kg
Finnish championships silver medalist -54kg 2003
Amateur European Champion 2002 -51kg
Kings Cup silver medalist 2002 51kg
Finnish championships silver medalist 2002 -51kg
Muuta tietoa

Pituus: 165 cm
Paino: 48 kg
Kätisyys: oikeakätinen
Valmentaja: Petri Martinez
Seura: Helsinki Thaiboxing Club ry
Aiheesta muualla

Mappela Lehtonen Suomen thai-liiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Lumikuningatar (elokuva)

| Lumikuningatar |
| --- | --- |
 Elokuvan DVD-julkaisun kansi.
Ohjaaja:  Päivi Hartzell
Käsikirjoittaja:  Päivi Hartzell
Tuottaja:  Päivi Hartzell
Säveltäjä:  Jukka Linkola
Kuvaaja:  Henrik Paersch
Leikkaaja:  Anne Lakanen
Lavastaja:  Reija Hirvikoski
Pääosat:  Satu Silvo Outi Vainionkulma Sebastian Kaatrasalo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Neofilmi Oy
Ensi-ilta:  1986
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  6 130 062 mk
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lumikuningatar on vuonna 1986 valmistunut suomalainen lapsille suunnattu fantasiaelokuva. Sen on ohjannut, käsikirjoittanut sekä tuottanut Päivi Hartzell. Elokuva perustuu H. C. Andersenin satuun Lumikuningatar vuodelta 1845.
Lumikuningatar saavutti Jussi-palkinnot parhaasta musiikista ja parhaasta visuaalisesta suunnittelusta. Elokuva sai valtion elokuvatuotannon laatutuki -palkinnon ja se valittiin Suomen Oscar-ehdokkaaksi. Lumikuningatar toi elokuvateattereihin katsojia 96 936.
Juoni

Elokuva kertoo Kertun matkasta Kain luo lumoavan Lumikuningattaren valtakuntaan. Hallitakseen koko maailmaa Lumikuningatar hamuaa viimeistä Vihreää Kiveä kruunuunsa, mutta hän voi saavuttaa herruuden vasta Kain avustuksella. Huolestunut Kerttu lähtee pitkälle ja vaarojen täyteiselle matkalle ystävänsä luo.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Satu Silvo   | … |   Lumikuningatar   |
|   Outi Vainionkulma   | … |   Kerttu   |
|   Sebastian Kaatrasalo   | … |   Kai   |
|   Tuula Nyman   | … |   noita   |
|   Esko Hukkanen   | … |   narri   |
|   Pirjo Bergström   | … |   mielitietty   |
|   Juulia Ukkonen   | … |   prinsessa   |
|   Paavo Westerberg   | … |   prinssi   |
|   Saara Pakkasvirta   | … |   rosvoakka   |
|   Ismo Alanko   | … |   rosvoveli   |
|   Markku Huhtamo   | … |   rosvoveli   |
|   Antti Litja   | … |   rosvoveli   |
|   Esko Varonen   | … |   rosvoveli   |
|   Marja Pyykkö   | … |   rosvotyttö   |
|   Elina Hurme   | … |   rosvotytön ääni   |
|   Elina Salo   | … |   Pohjoisen velho   |
|   Annu Marttila   | … |   kevätkarnevaalin osanottaja   |
Tuotanto

Lumikuningatar oli tekoaikanaan poikkeuksellisen suuri elokuvatuotanto, kokonaiskustannuksiltaan yli 6 miljoonaa markkaa. Suomen elokuvasäätiö osallistui elokuvan rahoitukseen 2 885 000 markalla.
Musiikki

Lumikuningattaren musiikin on säveltänyt Jukka Linkola, joka sai parhaan musiikin Jussi-palkinnon. Vuonna 1987 musiikista julkaistiin soundtrack-albumi Music from the Film The Snow Queen. Elokuvassa rosvoveljeä esittänyt laulaja Ismo Alanko esitti ja levytti kappaleen ”Rosvojen juhlat”.
Jarmo Saaren albumilla Filmtet – A Tribute to Finnish Cinema on elokuvan musiikkiteemoista koostettu kappale ”Lumikuningatar”.
Kirjallisuutta

Rantanen, Tytti: ”Päivi Hartzellin Lumikuningattaren lämpö ja jäisyys”. Filmihullu 3/2020.
Frances (elokuva)

| Frances |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Graeme Clifford
Käsikirjoittaja:   Eric Bergren  Christopher De Vore  Nicholas Kazan 
Tuottaja:   Jonathan Sanger  Mel Brooks 
Säveltäjä:  John Barry
Kuvaaja:  László Kovács
Leikkaaja:  John Wright
Tuotantosuunnittelija:  Richard Sylbert
Pukusuunnittelija:  Patricia Norris
Pääosat:   Jessica Lange  Kim Stanley  Sam Shepard 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Brooksfilms  EMI Films 
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 3. joulukuuta 1982  Suomi 29. heinäkuuta 1983 
Kesto:  140 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Frances on Graeme Cliffordin ohjaama yhdysvaltalainen elämäkerrallinen draamaelokuva vuodelta 1982. Näyttelijä Frances Farmerista kertovan elokuvan nimiroolissa on Jessica Lange ja muissa päärooleissa Kim Stanley ja Sam Shepard. Frances oli ohjaaja Cliffordin ensimmäinen pitkän elokuvan ohjaus. John Barry sävelsi elokuvaan musiikin.
Francesin käsikirjoituksen laativat Eric Bergren, Christopher De Vore ja Nicholas Kazan, jonka isä Elia Kazan työskenteli Frances Farmerin kanssa monissa näytelmissä. Käsikirjoitus pohjautuu William Arnoldin Shadowlandiin (1978), joka on puolifiktiivinen Farmerin elämäkerta.
Juoni

Vaalea ja kaunis Frances Farmer nousee maineeseen älykkäänä nuorena naisena ja hänestä tuleekin yksi elokuvateollisuuden kirkkaimmista tähdistä 1930-luvun Hollywoodissa. Frances kuitenkin kieltäytyy ryhtymästä elokuvayhtiöiden sätkynukeksi pelkän ulkonäkönsä voimalla. Hollywood vastaa Farmerille alkamalla boikotoida häntä.
Frances vajoaa huume- ja alkoholikierteeseen, ja hänen herkkä mielensä murtuu. Hän joutuu dominoivan äitinsä huostaan ja nöyryytettäväksi myös psykiatrisessa sairaalassa muun muassa sähköshokkiterapialla ja lobotomialla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jessica Lange  | … |  Frances Farmer   |
|  Kim Stanley  | … |  Lillian Farmer   |
|  Sam Shepard  | … |  Harry York   |
|  Bart Burns  | … |  Ernest Farmer   |
|  Jordan Charney  | … |  Harold Clurman   |
|  Donald Craig  | … |  Ralph Edwards   |
|  Sarah Cunningham  | … |  Alma Styles   |
|  James Karen  | … |  tuomari Hillier   |
|  Patricia Larson  | … |  rouva Hillier   |
|  Woodrow Parfrey  | … |  tohtori Doyle   |
|  Christopher Pennock  | … |  Dick Steele   |
|  Rod Pilloud  | … |  Martoni Kaminski   |
|  Allan Rich  | … |  herra Bebe   |
|  Jack Riley  | … |  Bob Barnes   |
|  Lane Smith  | … |  tohtori Symington   |
|  Karin Strandjord  | … |  Connie   |
|  Jonathan Banks  | … |  liftaaja   |
|  Jeffrey DeMunn  | … |  Clifford Odets   |
|  Kevin Costner  | … |  Luther   |
|  Zelda Rubinstein  | … |  mielenterveyspotilas   |
|  Anjelica Huston  | … |  mielenterveyspotilas   |
Tuotanto

Monet näyttelijät olivat ehdolla Frances Farmerin rooliin, kuten Anne Archer, Susan Blakely, Blythe Danner, Susan Dey, Patty Duke, Mia Farrow, Sally Field, Jane Fonda, Goldie Hawn, Diane Keaton, Liza Minnelli, Susan Sarandon, Cybill Shepherd, Sissy Spacek, Meryl Streep, Natalie Wood ja Tuesday Weld. Kim Hunter ja Celeste Holm olivat ehdolla Lillian Farmerin rooliin.[lähde? ]
Frances kuvattiin syksyllä vuonna 1981. Elokuva kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä Kalifornian Los Angelesissa, Santa Claritassa ja Santa Anassa sekä Washingtonin Seattlessa noin 8 miljoonan dollarin budjetilla.[lähde? ]
Jessica Lange ja Sam Shepard tapasivat elokuvan kuvauksien aikana. Lange ja Shepard olivat yhdessä melkein kolmekymmentä vuotta vuoteen 2010 asti, ja he saivat kaksi lasta.[lähde? ]
Julkaisu ja vastaanotto

Frances sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 3. joulukuuta vuonna 1982. Elokuvaa levitettiin Yhdysvalloissa vain rajoitetusti. Suomeen elokuva saapui elokuvateattereihin 29. heinäkuuta vuonna 1983. Universal Pictures toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa vuonna 1982. Frances tuotti Yhdysvalloissa noin 5 miljoonaa dollaria.
Rotten Tomatoes -sivustolla elokuvalla on "tuore" 93 prosentin arvosana, joka perustuu viiteentoista arvosteluun. Ainoastaan yksi arvostelu on negatiivinen. Melkein 3 500 arvionsa tehdystä käyttäjästä 78 prosenttia piti elokuvasta. Etenkin Jessica Lange sai roolisuorituksestaan kriitikoilta ylistävät arvostelut. Vuonna 2006 Langen roolisuoritus Frances Farmerina sai sijoituksekseen 85. Premiere-aikakauslehden listalla 100 suurinta roolisuoritusta kautta aikojen.
Palkinnot ja palkintoehdokkuudet

| Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Vuosi | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Ehdokas | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982 | Los Angeles Film Critics Association -palkinto | Paras naispääosa | Jessica Lange | Ehdokkuus |
| 1983 | Oscar-palkinto | Paras naispääosa | Jessica Lange | Ehdokkuus |
| 1983 | Oscar-palkinto | Paras naissivuosa | Kim Stanley | Ehdokkuus |
| 1983 | Golden Globe | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Jessica Lange | Ehdokkuus |
| 1983 | Golden Globe | Paras naissivuosa | Kim Stanley | Ehdokkuus |
| 1983 | Moskovan elokuvajuhlat | Paras naisnäyttelijä | Jessica Lange | Voitto |
| 1983 | Moskovan elokuvajuhlat | Golden Prize | Graeme Clifford | Ehdokkuus |
| 1983 | National Society of Film Critics -palkinto | Paras naispääosa | Jessica Lange | Ehdokkuus |
| 1985 | Huabiao-palkinto | Paras ulkomaalainen elokuva |  | Voitto |
Muut julkaisut

Frances on julkaistu moneen otteeseen VHS:lle ja DVD:lle. Viimeisin DVD-julkaisu julkaistiin 2. maaliskuuta vuonna 2010, ja sitä ennen muun muassa vuosina 1999, 2002 ja 2004.
Aiheesta muualla

Frances Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Frances Elonet.
Marjaana Aumasto

| Marjaana Aumasto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. syyskuuta 1958 (ikä 66) Virrat
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Esikoisteos:  novellikokoelma Kuningatar ja muita naisia (1989)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Marjaana Aumasto (s. 23. syyskuuta 1958 Virrat) on suomalainen kirjailija. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa kirjallisuutta, filosofiaa, sosiaalipsykologiaa sekä naistutkimusta ja valmistunut humanististen tieteiden kandidaatiksi. Hänen esikoisteoksensa, novellikokoelma Kuningatar ja muita naisia, ilmestyi 1989. Teos oli ehdolla Runeberg-palkinnon saajaksi.
Teokset

Kuningatar ja muita naisia.  Helsinki:  Tammi, 1989.  ISBN 951-26-3381-7.
Koti kuin kuu.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1991.  ISBN 951-26-3612-3.
Rikas, laiha ja kaunis.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1996.  ISBN 951-26-4171-2.
Ilvesnainen.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1998.  ISBN 951-26-4379-0.
Zaida.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3027-4.
What a bitch.  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3859-2.
Kuin isä poikaansa. Romaani.  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6600-7.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Marjaana Aumasto Wikisitaateissa
Läntisen alueen niemimaan kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Läntisen alueen maaseutupiirikunta, Läntinen alue, Sierra Leone
Lähin kaupunki:  Freetown ja Waterloo
Pinta-ala:  176,88 km2
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Western Area Peninsula National Park
Perustettu:  2013
Luokitus:  Maailmanperinnön aieluettelon kohde (d) (1. kesäkuuta 2012) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Läntisen alueen niemimaan kansallispuisto (engl. Western Area Peninsula National Park) on Sierra Leonen Läntisellä alueella, aivan pääkaupunki Freetownin eteläpuolella sijaitseva kansallispuisto. Se on perustettu vuonna 2013. Puiston pinta-ala on 176,88 neliökilometriä (toisen lähteen mukaan 183,37 km2). Kansallispuisto on nimetty Sierra Leonen aielistaan mahdollisena tulevina maailmanperintökohteena.
Kansallispuisto kattaa Leijonan vuoristona tunnetun metsäisen alueen Läntisen alueen niemimaalla. Vuoriston korkein huippu kohoaa 971 metriä merenpinnan yläpuolelle. Metsästä yhä 60 prosenttia on luonnontilassa, ja eläimistö on monipuolinen suojelualueen uloittuessa lännessä Atlantin valtameren rannikolle. Kansallispuisto on yksi Sierra Leonen kahdeksasta biodiversiteetin keskeisimmästä alueesta (hot spot), ja sen kuvataan sisältävän 80–90 % maansa maa-alueen biodiversiteetistä.
Kansallispuiston suuria nisäkkäitä ovat muun muassa guineansimpanssi (Pan troglodytes verus, simpanssin alalaji), piliocolobus-suvun apinoita (guineanruostegueretsa),  läntinen musta-valkea  colobus (Colobus polykomos), Cercocebus atys (eräs mangabeihin kuuluva häntäapinalaji), dianamarakatti, leopardi, jentinkinsukeltaja-antilooppi (Cephalophus jentinki), mustasukeltaja-antilooppi, kääpiöfilantomba (Philantomba maxwellii). Läntisen alueen niemimaan kansallispuistossa on havaittu ainakin 316 lintulajia. Joukossa on uhanalaisia tai lähesuhanalaisiakin lajeja kuten keltasukasnokka ja keltapääkaljukas, joka on löydetty uudelleen alueelta. Uhanalaisiin endeemisiin eläinlajeihin kuuluva sammakkolaji (Cardioglosus aureolli) esiintyy myös niemimaalla.
Kansallispuiston alueella toimii orvoksi jääneiden tai kaltoin kohdeltujen simpanssien kotouttamiseen keskittynyt, vuonna 1995 perustettu Tacugaman simpanssien suojelutila (engl. Tacugama Chimpanzee Sanctuary).
Länsi-Afrikan simpanssi Tacugaman simpanssien suojelutilalla.
Kotoutuvia simpansseja.
Guineanruostegueretsa.
Aiheesta muualla

Tacugama Chimpanzee Sanctuary. Annual report 2015 (pdf) (englanniksi)
Mary Mapes Dodge

| Mary Mapes Dodge |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. tammikuuta 1831 New York, New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat
Kuollut: 21. elokuuta 1905 (74 vuotta) Onteora Park, New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Salanimi: M. Mapes Dodge
Tuotannon kieli: englanti 
Pääteokset:  Hopealuistimet
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Ranskan akatemian palkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mary Elizabeth Mapes Dodge (26. tammikuuta 1831 New York, New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat – 21. elokuuta 1905 Onteora Park, New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lastenkirjailija ja toimittaja. Hänen teoksistaan tunnetuin on Hopealuistimet (Hans Brinker or the Silver Skates, 1865). Se oli aikansa suuri menestys, ja Ranskan akatemia palkitsi sen.
Mapes Dodge avioitui 1851 William Dodgen kanssa. He saivat kaksi poikaa. William Dodge joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja katosi. Hänet löydettiin myöhemmin kuolleena. Toimeentulon hankkimiseksi Mary Mapes Dodge aloitti seuraavana vuonna kirjailijanuransa.
Myöhemmin Mapes Dodge oli mukana muun muassa Hearth and Home -nimisen lehden teossa.. Hän  julkaisi itse lastenlehteä St. Nicholas Magazine, johon hän sai kertomuksia tunnetuilta kirjailijoilta, kuten Mark Twain, Louisa May Alcott, Frances Hodgson Burnett ja Robert Louis Stevenson.
Mandi Granfelt

Amanda (Mandi) Lydia Granfelt (o.s. Cantell; 12. joulukuuta 1850 Koski Hl – 10. heinäkuuta 1926 Koski) oli suomalainen kansakoulunopettaja, kirjailija ja suomentaja. Hän oli uranuurtajana mukana erityisesti naisliikkeessä, lasten raittiuskasvatuksessa ja Toivonliitto-toiminnassa.
Mandi Granfeltin vanhemmat olivat Juvan kappalainen Otto Magnus Cantell ja Erika Charlotta Lilius. Vähävaraisuuden takia vanhemmat epäröivät hänen kouluttamistaan, mutta Mandin oma vahva tahto johti vanhempien suostumukseen, ja hän lähti opettajaopintoihin Jyväskylän seminaariin. Hänestä tuli yksi Suomen ensimmäisistä naisopettajista.
Granfelt toimi opettajana kunnes hän 29-vuotiaana meni 1879 naimisiin lääkäriksi valmistuvan Axel August Granfeltin (1846–1919) kanssa. Päätös oli morsiamelle raskas, sillä hän joutui luopumaan omasta urastaan. Paria yhdisti aatteellisuus: koti, uskonto, isänmaa ja pyrkimys kansan valistamiseen. Axel Granfelt oli Kansanvalistusseuran puheenjohtaja ja Raittiuden Ystävien esimies. Perheeseen syntyi kuusi lasta, joista kaksi tytärtä kuoli jo nuorena. Aarne Kuusi ja Eino Kuusi olivat heidän lapsiaan.
Axel Granfelt joutui 1902 eroamaan Kansanvalistusseuran johdosta taloudellisten epäselvyyksien vuoksi ja Granfeltin perhe muutti Mäntyharjulle jossa heillä oli Jylhä-niminen kesäkoti. Mandi oli silti maaltakin käsin vilkkaassa kirjeenvaihdossa raittius- ja naisasialiikkeen vaikuttajien kanssa ja lasten aikuistuttua hän oli mukana raittiusliikkeen ja Toivonliiton toiminnan kehittämisessä. Elämän vastoinkäymiset ja vastakkaisten kutsumusten jännitteet muovasivat Granfeltistä fennomaanisen mallikodin ylläpitäjän, suomalaisen naisliikkeen aktivistin ja kansalaiskasvatuksen asiantuntijan. Hän katsoi, että lapsia oli kasvatettava kuuliaisiksi ja siveellisiksi Suomen kansalaisiksi.
Teoksia

Några ord om Satakunta järnväg och några därmed i sammanhang undersökta och föreslagna linjer, af M. Helsingfors 1888.
Kertomuksia kansalle: opeta lapsesi tottelemaan, kirj. M. Kansanvalistus-seuran lehtisiä 52. Kansanvalistus-seura, Helsinki 1898, 2. painos 1905.
Kolme puhetta lapsille; kirj. M. Gt. Raittiuden ystävät, Helsinki 1898, 2. painos 1904.
Kuvia Palestinasta: kaksi luentoa (1. Jerusalem ja Judea; 2. Samaria, Galilea ja Damaskos). Mukaellut M. Gt. Kansanvalistus-seuran taikalyhtykirjoja 12. Kansanvalistus-seura, Kuopio 1901.
Pikku kuvasarja Toivon liiton lapsille: englantilaisen aiheen mukaan. Kansanvalistus-seuran taikalyhtykirjoja 15. Kansanvalistus-seura, Helsinki 1902.
Matkustus pyhällä maalla: taikalyhty-esitelmä. Kansanvalistus-seuran taikalyhtykirjoja 13. Kansanvalistus-seura, Kuopio 1902.
Mitä vaaditaan Toivon liiton opettajalta?: esitelmä Suomen 21:ssä yleisessä raittiuskokouksessa Turussa v. 1903. Raittiuden ystävien kirjasia. 2 sarja n:o 16. Raittiuden ystävät, Kotka 1904.
Toivon liiton kertomuksia ja runoja: 1–12 kokous. Raittiuden ystävät, Helsinki 1905.
Toivon työssä: nuorison raittiuskokousten ohjelmia. Raittiuden ystävät, Helsinki 1905, 2. painos 1907.
Alkoholi ja yhteiskunta. Raittiuden ystävien kirjasia n:o 73. Raittiuden ystävät, Helsinki 1906, 2. painos 1911.
Alkoholi ja nuoriso. Raittiuden ystävien kirjasia n:o 81. Raittiuden ystävät, Helsinki 1908.
Alkoholin vaikutus ruumiin voimiin ja lämpöön. Raittiuden ystävien kirjasia. 1 sarja n:o 83. Raittiuden ystävät, Helsinki 1910.
Raittiusliike. Raittiuden ystävien kirjasia. 1 sarja n:o 84. Raittiuden ystävät, Helsinki 1912.
Koti ja juovutusjuomat. Raittiuden ystävien kirjasia. 1 sarja n:o 86. Raittiuden ystävät, Helsinki 1913.
Mahtavin herra y. m. kertomuksia lapsille. Toivonliiton kirjasto n:o 2. Raittiuden ystävät, Helsinki 1913, 2. painos 1929.
Varokaa vaaroja! Kertomuksia lapsille; mukaillut Mandi Granfelt. Toivonliiton kirjasto n:o 1. Raittiuden ystävät, Helsinki 1913, 2. painos 1929.
Kuningas ja alamaiset: eläinsuojeluskertomuksia ja -runoja lapsille. Toivonliiton kirjasto n:o 3. Raittiuden ystävät, Helsinki 1915.
Väinön isänmaa y.m. kertomuksia lapsille; kokoili Mandi Granfelt. Toivonliiton kirjasto n:o 5. Raittiuden ystävät, Helsinki 1917, 2. painos Valistus 1928.
Perikadosta pelastettu; kirjoitti M. Suomen merimieslähetysseura, Helsinki 1919.
Sallikaa lasten tulla minun tyköni: kertomuksia pyhäkouluja ja koteja varten; toim. Mandi Granfelt. Gummerus 1921, 2. painos 1928.
Toivon työssä: lasten raittiuskokousten ohjelmia. 3. uud. painos. Valistus 1927.
Kirjeitä Atlantin yli: Mandi Granfeltin ja Immo Kuusen perheen kirjeenvaihtoa vuosilta 1910–1924. Toimittanut Taina Kuusi. Kuusen suku, Helsinki 1986.
Kirjallisuutta

Sulkunen, Irma: Mandi Granfelt ja kutsumusten ristiriita. Hanki ja jää, Helsinki 1995.