stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miesten Superpesiksen kausi 1991

| --- | --- |
Järjestyksessä:  2
Joukkueita:  14
Runkosarja
Päiväys:  5. toukokuuta – 11. elokuuta
Voittaja:  Imatran Pallo-Veikot
Pudotuspelit
Päiväys:  14. elokuuta – 1. syyskuuta
Mestari:  Imatran Pallo-Veikot
Hopeaa:  Sotkamon Jymy
Pronssia:  Seinäjoen Maila-Jussit
Sarjakarsinta
Nousija(t):  Loimaan Palloilijat Riihimäen Pallonlyöjät
Putoaja(t):  Kouvolan Pallonlyöjät Mansen Pesäpallo
Muut sarjat
Alempi sarja:  Ykköspesis
Naisten kausi:  Naisten Superpesis
   ← 1990  1992 →
Kausi 1991 oli toinen Superpesis-kausi. Loppuotteluun selvisivät samat joukkueet kuin edellisvuonnakin. Tällä kertaa oli Imatran vuoro viedä mestaruus. Sotkamo sai tyytyä hopeaan ja pronssia nappasi Seinäjoki.
Superpesiksen runkosarja > Sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Imatran Pallo-Veikot | 26 | 20 | 1 | 5 | 215-139 | 41 |
| Sotkamon Jymy | 26 | 20 | 0 | 6 | 208-133 | 40 |
| Hyvinkään Tahko | 26 | 16 | 1 | 9 | 232-141 | 33 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 26 | 16 | 0 | 10 | 188-143 | 33 |
| Kiteen Pallo -90 | 26 | 15 | 0 | 11 | 171-150 | 31 |
| Vimpelin Veto | 26 | 14 | 2 | 10 | 195-191 | 30 |
| Alajärven Ankkurit | 26 | 13 | 1 | 12 | 174-132 | 28 |
| Jyväskylän Kiri | 26 | 12 | 2 | 12 | 166-139 | 26 |
| Oulun Lippo | 26 | 11 | 2 | 13 | 130-135 | 25 |
| Kankaanpään Maila | 26 | 11 | 0 | 15 | 151-157 | 22 |
| Siilinjärven Pesis | 26 | 10 | 0 | 16 | 138-176 | 21 |
| Mansen Pesäpallo | 26 | 9 | 1 | 16 | 145-209 | 19 |
| Vaasan Maila | 26 | 6 | 2 | 18 | 115-183 | 16 |
| Kouvolan Pallonlyöjät | 26 | 2 | 0 | 24 | 103-303 |   4 |
Normaalien sarjapisteiden lisäksi jaettiin myös jokeripisteitä.
Superpesiksen runkosarja > Ottelut

Sarjan ensimmäiset ottelut pelattiin 5. toukokuuta ja runkosarja päättyi 11. elokuuta.
| Joukkue | IPV | SJ | HT | SMJ | KiP | VV | AA | JK | OL | KM | SP | MP | VM | KPL |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Imatran Pallo-Veikot |  | 12-4 | 4-3 | 9-8 | 6-4 | 16-3 | 7-5 | 6-5 | 4-2 | 9-7 | 16-4 | 5-4 | 8-5 | 11-1 |
| Sotkamon Jymy | 7-5 |  | 14-10 | 3-6 | 5-8 | 7-4 | 11-3 | 9-7 | 9-3 | 5-4 | 6-7 | 9-3 | 13-2 | 13-2 |
| Hyvinkään Tahko | 7-10 | 8-10 |  | 7-2 | 10-9 | 9-12 | 6-4 | 3-12 | 12-3 | 17-1 | 13-2 | 20-4 | 7-5 | 15-1 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 10-13 | 6-9 | 5-4 |  | 20-6 | 6-2 | 4-3 | 24-5 | 7-3 | 5-3 | 7-1 | 3-4 | 10-7 | 9-6 |
| Kiteen Pallo -90 | 6-2 | 1-3 | 1-4 | 9-7 |  | 10-5 | 8-4 | 3-14 | 8-3 | 3-5 | 9-2 | 10-4 | 13-2 | 10-1 |
| Vimpelin Veto | 14-9 | 5-9 | 3-7 | 8-5 | 6-8 |  | 4-3 | 4-9 | 6-5 | 10-7 | 9-7 | 9-8 | 7-8 | 17-5 |
| Alajärven Ankkurit | 11-4 | 3-6 | 4-4 | 7-8 | 10-1 | 12-5 |  | 8-3 | 4-3 | 4-7 | 16-3 | 12-5 | 1-5 | 14-1 |
| Jyväskylän Kiri | 2-2 | 4-6 | 8-5 | 7-1 | 14-5 | 5-6 | 3-4 |  | 5-1 | 15-16 | 3-1 | 7-3 | 2-2 | 8-1 |
| Oulun Lippo | 13-2 | 6-5 | 2-4 | 5-2 | 4-2 | 7-7 | 8-3 | 2-1 |  | 4-3 | 2-4 | 6-6 | 9-2 | 7-6 |
| Kankaanpään Maila | 1-7 | 8-5 | 5-4 | 1-4 | 2-8 | 6-10 | 6-7 | 4-1 | 9-2 |  | 4-8 | 4-10 | 6-2 | 27-0 |
| Siilinjärven Pesis | 4-9 | 1-8 | 2-7 | 17-3 | 1-11 | 2-3 | 8-3 | 2-4 | 3-9 | 6-2 |  | 10-7 | 19-2 | 11-9 |
| Mansen Pesäpallo | 2-7 | 4-14 | 10-27 | 1-4 | 4-8 | 5-11 | 3-6 | 9-8 | 11-3 | 8-5 | 6-4 |  | 4-3 | 11-4 |
| Vaasan Maila | 5-17 | 0-6 | 4-5 | 2-5 | 11-7 | 10-10 | 3-7 | 4-3 | 4-3 | 1-2 | 7-2 | 3-6 |  | 14-4 |
| Kouvolan Pallonlyöjät | 2-15 | 11-12 | 4-14 | 1-17 | 1-3 | 6-15 | 6-16 | 8-11 | 6-15 | 2-6 | 1-7 | 7-3 | 7-2 |  |
Kouvolan Pallonlyöjät putosi suoraan sarjasta. Tilalle nousi ykköspesiksen voittaja Loimaan Palloilijat.
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Puolivälierät | Puolivälierät |  |  | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
 
|   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | Imatran Pallo-Veikot | 2 |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | Imatran Pallo-Veikot | 2 |  |  |   |   |  |  |  |  |
|   | Jyväskylän Kiri  | 0  |  |  |   |   |  |  |  |  |
|   | Jyväskylän Kiri  | 0  |  |  | Imatran Pallo-Veikot  | 2  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  | Imatran Pallo-Veikot  | 2  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  | Seinäjoen Maila-Jussit  | 0  |  |  |  |  |
|   | Seinäjoen Maila-Jussit | 2 |  |  | Seinäjoen Maila-Jussit  | 0  |  |  |  |  |
|   | Seinäjoen Maila-Jussit | 2 |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   | Kiteen Pallo -90 | 0  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   | Kiteen Pallo -90 | 0  |  |  |  |  |  |  | Imatran Pallo-Veikot  | 2 |
|   |   |   |  |  |  |  |  |  | Imatran Pallo-Veikot  | 2 |
|   |   |   |  |  |  |  |  |  | Sotkamon Jymy | 0  |
|   | Sotkamon Jymy | 2 |  |  |  |  |  |  | Sotkamon Jymy | 0  |
|   | Sotkamon Jymy | 2 |  |  |   |   |  |  |  |  |
|   | Alajärven Ankkurit | 0  |  |  |   |   |  |  |  |  |
|   | Alajärven Ankkurit | 0  |  |  | Sotkamon Jymy  | 2  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  | Sotkamon Jymy  | 2  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  | Hyvinkään Tahko  | 1  |  |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|   | Hyvinkään Tahko | 2 |  |  | Hyvinkään Tahko  | 1  |  |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|   | Hyvinkään Tahko | 2 |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   | Vimpelin Veto | 1  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   | Vimpelin Veto | 1  |  |  |  |  |  |  | Seinäjoen Maila-Jussit  | 24 |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  | Seinäjoen Maila-Jussit  | 24 |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  | Hyvinkään Tahko | 11  |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  | Hyvinkään Tahko | 11  |
Suomenmestarit

Imatran Pallo-Veikot: Raimo Bragge, Jukka Holttinen, Esa Järvinen, Marko Koivikko, Riku Kytösalmi, Pertti Laakso, Petri Lankinen, Arto Lippojoki, Vesa Mikkola, Mikko Pajari, Kari Tapanen, Pasi Tuuva, Auvo Kettunen, pelinjohtaja Mikko Vitikainen, valmentaja Jussi Laukkanen.
Palkinnot

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden pesäpalloilija | Vesa Mikkola | Imatran Pallo-Veikot |
| Vuoden lukkari | Jukka Holttinen | Imatran Pallo-Veikot |
| Lyöjäkuningas | Ari Uusitalo | Vimpelin Veto |
| Kärkilyöjä | Asko Laine | Hyvinkään Tahko |
| Etenijäkuningas | Sami Sirviö | Sotkamon Jymy |
| Tehopelaaja | Kari Kuusiniemi | Hyvinkään Tahko |
| Vuoden jokeri | Unto Väisänen | Sotkamon Jymy |
| Vuoden jokerijoukkue |  | Kankaanpään Maila |
| Fair Play -joukkue |  | Sotkamon Jymy |
| Vuoden naispesäpalloilija | Päivi Lähteenmäki | Ikaalisten Tarmo |
| Vuoden naislukkari | Katja Saari | Lapuan Virkiä |
| Lyöjäkuningatar | Katja Saari | Lapuan Virkiä |
| Kärkilyöjä | Päivi Lähteenmäki | Ikaalisten Tarmo |
| Etenijäkuningatar | Päivi Lähteenmäki | Ikaalisten Tarmo |
| Tehopelaaja | Päivi Lähteenmäki | Ikaalisten Tarmo |
| Vuoden jokeri | Maarit Lehtimäki |  |
| Vuoden jokerijoukkue |  | Jyväskylän Kiri |
| Fair Play -joukkue |  | Siilinjärven Pesis |
| vuoden tuomari | Jarmo Kokkonen |  |
| Kunnon Jätkä | Jussi Alppi |  |
| Vuoden hymytyttö | Hanna Airaksinen |  |
| Johtokunnan pytty | Kauko Vaakanainen |  |
| Vuoden pelinjohtaja | Markku Lähteenmäki | Ikaalisten Tarmo |
| Vuoden pelinjohtaja | Mikko Vitikainen | Imatran Pallo-Veikot |
| Vuoden valmentaja | Timo Eklund |  |
| Itä-Länsi paras pelaaja | Vesa Liikala |  |
| Vuoden pesäpallojohtaja | Jussi Malmi |  |
Urheilulehden arvopelaajat: Katja Saari ja Vesa Mikkola.
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
: Imatran Pallo-Veikot
: Sotkamon Jymy
: Seinäjoen Maila-Jussit
4.: Hyvinkään Tahko
5.: Kiteen Pallo -90
6.: Vimpelin Veto
7.: Alajärven Ankkurit
8.: Jyväskylän Kiri
9.: Oulun Lippo
10.: Kankaanpään Maila
11.: Siilinjärven Pesis
12.: Vaasan Maila
13.: Mansen Pesäpallo
14.: Kouvolan Pallonlyöjät
Kauri Mikkola

Kauri Mikkola. Luontoilta Nurmijärven Taaborinvuorella 2005.
Kauri Eino Fredrik Mikkola (9. toukokuuta 1938 Helsinki – 27. joulukuuta 2014) oli suomalainen hyönteistieteilijä, lintutieteilijä, professori ja tietokirjailija.
Kauri Mikkolan vanhemmat olivat dosentti Eino Mikkola ja filosofian maisteri Katri Eliisa Sainio. Hänen veljensä oli arkkitehti Kirmo Mikkola.  Hänen setänsä, rehtori A. V. V. Mikkola keräsi perhosia ja omisti niitä suuren kokoelman.
Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1957 ja valmistui luonnontieteen kandidaatiksi vuonna 1963, filosofian kandidaatiksi vuonna 1965, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1967 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1973. Mikkola opetteli tuntemaan hyönteislajeja harvinaisen laajalti. Hänestä kehittyi myös lintujen, nisäkkäiden, matelijoiden ja sammakkoeläinten asiantuntija.
Mikkola työskenteli pitkään Helsingin yliopistossa, viimeksi Luonnontieteellisen keskusmuseon yli-intendenttinä. Hän oli Yleisradion Luontoilta-ohjelman asiantuntijana yli 30 vuotta.
Mikkola julkaisi useita luontoaiheisia teoksia. Hän sai pitkäaikaisesta työstään tunnustuksena muun muassa professorin arvonimen ja Björn Kurtén -tiedepalkinnon. Hänen erikoisalaansa olivat perhoset ja varsinkin pohjoisten tundra-alueiden harmoyökköset, joita hän kävi tutkimassa myös Siperiassa ja Kanadan arktisilla alueilla. Hän toimi pitkään Suomen Perhostutkijain Seuran puheenjohtajana, ja hän oli seuran kunniapuheenjohtaja.
Mikkola kirjoitti useita lintutieteellisiä artikkeleita Ornis Fennicaan.
Hän kuoli 76-vuotiaana aivoverenvuotoon.
Teoksia

Mikkola, Kauri: Behavioural and electrophysiological responses of night-flying insects, especially Lepidoptera, to near-ultraviolet and visible light.' 1972. (Väitöskirja.)
Vakkari, P. – Kuussaari, M. – Mikkola, K.: Korsiyökkösten teollisuusmelanismi pääkaupunkiseudulla 1973–1990. Pääkaupunkiseudun julkaisusarja C, 28. Pääkaupunkiseudun yhteistyövaltuuskunta, 1991. ISSN 0357-5454
Mikkola, Kauri (päätoim.): Maailman eläimet. Tammi.
Mikkola, Kauri – Tanner, Hannu: Perhospuutarha. Tammi, 2001. ISBN 951-31-2099-6
Mikkola, Kauri – Murtosaari, Jussi – Nissinen, Kari: Perhosten lumo: Suomalainen perhostieto. Suomen perhostutkijain seuran 50-vuotisjuhlajulkaisu. Tammi, 2005. ISBN 951-31-3317-6
Mikkola, Kauri – Jalas, Ilkka – Peltonen, Osmo: Suomen perhoset: Mittarit 1. Suomen perhostutkijain seura, 1985. ISBN 951-99620-7-7
Mikkola, Kauri – Jalas, Ilkka – Peltonen, Osmo: Suomen perhoset: Mittarit 2. Recallmed, 1989. ISBN 951-9221-23-9
Mikkola, Kauri – Jalas, Ilkka: Suomen perhoset: Yökköset 1. Suomen perhostutkijain seura. ISBN 951-1-04296-3
Mikkola, Kauri – Jalas, Ilkka: Suomen perhoset: Yökköset 2. Suomen perhostutkijain seura – Otava, 1979. ISBN 951-1-04297-1
Miinanraivaaja

Yhdysvaltalainen miinanraivaaja USS Pivot.
Miinanraivaaja on alus, jolla raivataan merimiinoja laivaväyliltä ja satamista. Alukset jaetaan karkeasti kosketus- ja heräteraivaajiin.
Kosketusraivaajat

Ennen ensimmäistä maailmansotaa merimiina oli yksinkertainen räjähdepanos, joka oli ankkuroitu merenpohjaan. Panos oli hiemanvedenpinnan alapuolella. Se räjähti yliajavan aluksen osuessa sytyttimenä toimiviin sarviin. Miinojen aiheuttaman uhan torjumiseksi Britannian kuninkaallinen laivasto rakensi miinanraivaajia eli aluksia, joiden perässä oli joko yksi tai kaksi kohoilla ja syvyysleijoilla varustettua vaijeria. Vaijereissa oli määrävälein mekaanisia tai räjähdysnalleilla toimivia leikkureita, jotka miinan kiinnitysvaijeriin osuessaan katkaisevat sen. Vaijerin katkettua miina kohoaa pintaan, missä se joko puretaan tai räjäytetään. Menetelmää kutsutaan myös Oropesa-raivaukseksi menetelmän kehittämisessä käytetyn HMS Oropesan mukaan.
Raivaamisen estämiseksi tai hidastamiseksi oli erilaisia menetelmiä. Raivauskalustojen tuhoamiseen käytettiin joko räjähtäviä tai leikkurilla toimivia raivausesteitä.
Heräteraivaaja

Heräteraivaaja rakennetaan antimagneettisista materiaaleista ja käytetään herätemiinojen etsintään ja tuhoamiseen. Aluksi herätemiinat raivattiin hinaamalla raivaaja-aluksen perässä ääniherätteisten miinojen tuhoamiseen tarkoitettua, potkuriääniä jäljittelevää ns. melukohoa ja  magneettiherätteisten miinojen raivaamiseen käytettiin joko kohoilla varustettua kaapelilenkkiä, isoon tukinmuotoiseen kellukkeeseen tai useampaan rinnakkain hinattuun veneeseen sijoitettua sähkömagneettia. Virta näihin kaikkiin saatiin raivaajaan sijoitetusta erillisestä generaattorista.
Klassinen kosketusraivaaja museoituna Tallinnan Lennusadamissa. Peräkannella raivauskalustoa vinsseineen ja syvyysleijoineen.
Kosketusraivaus
Magneettiraivain "iso pölkky" museoituna Kotkassa.
John Kenley

| John Kenley> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. helmikuuta 1906 Denver, Colorado, Yhdysvallat
Kuollut: 23. lokakuuta 2009 (103 vuotta) Cleveland, Ohio, Yhdysvallat
Ammatti:  teatterituottaja, näyttelijä
John Kenley (alkujaan John Kremchek, 20. helmikuuta 1906 Denver, Colorado – 23. lokakuuta 2009 Cleveland, Ohio) oli yhdysvaltalainen teatterituottaja. Hän vei suuren luokan tuotantoja kaupunkeihin, joissa niitä ei liiemmin ollut esitetty. Kenley oli taitava arvioimaan näyttelijän tuottama kassavirta, toisin sanoen hän havaitsi tähtipotentiaalin.
Ura

Kenley tuotti sadoittain teatterinäytelmiä ja -musikaaleja. Hänen tunnetuin luomuksensa on Daytonin kaupungissa Ohiossa 1957 aloittanut kesäteatteri (summer stock circuit) Kenley Players, jossa näytteli useita Broadway- ja Hollywood-tähtiä, kuten Billy Crystal, Arthur Godfrey, Burt Reynolds, William Shatner, Gloria Swanson ja Mae West.
Kenley aloitti uransa laulajana ja tanssijana New Yorkissa 1920-luvulla, seuraavalla vuosikymmenellä hän työskenteli teatterinjohtaja Lee Shubertin palveluksessa uusien näytelmien lukijana. Teatterituottajana hän aloitti 1940 Deer Lakessa Pennsylvaniassa.
Kenley Playersin jälkeen John Kenley perusti teatterin Columbuksen, Warrenin ja Akronin kaupunkeihin, kunnes hän 1984 siirtyi Clevelandin Playhouse Squareen, joka on Yhdysvaltain merkittävimpiä esittävien taiteiden keskittymiä.
Kenleyn työskentelytapa oli näyttelijäkeskeistä, ja tarvittaessa hän muokkasi näytöskappaleet kulloisenkin tähden näyttelijänlaadun mukaisiksi.
Aiheesta muualla

Kenley Playersin historia
Väinö Miettinen

Väinö Miettinen (10. syyskuuta 1888 Kuopio – 19. joulukuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen jääkärikommodori. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Janne Miettinen ja Selma Hällherg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Aino Josefiina Villasen kanssa.
Opinnot

Hän kävi viisi luokkaa Iisalmen yhteiskoulua ja yhden luokan Kuopion teollisuuskoulua sekä kuusi kuukautta Viipurin merikoulua. Hän suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1928. Hän suoritti vuoden kestävä täydennyskurssin Ranskan laivastossa vuonna 1921 ja meriupseerien täydennyskurssin vuonna 1922 sekä Merikadettikoulun tutkinnon merenkulkuopissa vuonna 1923. Tykistön täydennyskurssin hän suoritti vuonna 1924 ja Sotakorkeakoulun nuorisotateknillisen linjan valmistavan kurssin vuonna 1926.
Jääkäriaika

Tämä Kuopiossa syntynyt laivan perämies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 27. syyskuuta 1915 Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, mistä hänet komennettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 1. lokakuuta 1916 ja laskettiin siviilitöihin. Altonan työosastoon hän joutui 23. tammikuuta 1917, josta hänet laskettiin uudelleen siviilitöihin elokuussa 1917.
Sisällissodan jälkeinen aika

Miettinen palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 20. marraskuuta 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä 5. joulukuuta 1918 ja hänet sijoitettiin Suomen valkoisen kaartin 1. pataljoonan konekiväärikomppaniaan, missä hän toimi aluksi komppanianvääpelinä ja 22. lokakuuta 1919 alkaen nuorempana upseerina. Laivaston palvelukseen Miettinen astui 1. maaliskuuta 1921 ja hänet sijoitettiin 1. upseeriksi torpedovene S 4:ään, josta hänet siirrettiin myöhemmin tykkivene Klas Hornille ja edelleen tykkivene Karjalalle. Vuonna 1923 hänet nimitettiin tykkivene Hämeenmaan päälliköksi, missä palveli vuoteen 1925 saakka, jolloin hänet nimitettiin tykkivene Turunmaan päälliköksi ja palveli tykkiveneellä vuoteen 1926 saakka, jolloin hänet siirrettiin Laivaston koulutuskunnan päälliköksi. Rannikkolaivaston apulaispäälliköksi hänet nimitettiin 18. maaliskuuta 1929, josta hän sai nimityksen Merivartiolaitoksen päälliköksi  27. kesäkuuta 1931.
Talvi- ja jatkosota

Miettinen osallistui talvisotaan laivaston Ahvenanmaan lohkon päällikkönä, josta hänet siirrettiin Pohjanlahden Meripuolustuksen päälliköksi. Välirauhan aikana hän toimi samassa tehtävässä, josta hänet komennettiin Ahvenanmaan aseistariisumisaikana erikoistehtäviin Ahvenanmaalle toimien samalla Meripoliisikomentajana Merivoimien esikunnassa. Jatkosodan aikana hän toimi edelleen edellä mainitussa tehtävässä, kunnes sotien jälkeen hänet siirrettiin Merivartiorykmentin komentajaksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1947 saakka, jolloin hänet siirrettiin Merivartioasiainoston päälliköksi Rajavartio-osastojen esikuntaan ja palveli esikunnassa vuoteen 1951 saakka. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1951.
Luottamustoimet

Miettinen toimi 1. Laivastoa kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1922 ja rannikkolaivaston kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1929. Myöhemmin hän toimi myös Rajavartiolaitoksen kunniatuomioistuimen jäsenenä ja Rajavartiostojen esikunnan kunnianeuvoston puheenjohtajana. Suomen Meripelastusseuran toiminnanjohtajana hän toimi vuodesta 1948 alkaen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. maaliskuuta 1916  Varavääpeli 5. joulukuuta 1918  Vänrikki 22. lokakuuta 1919  Reservin luutnantti 10. maaliskuuta 1920  Luutnantti 23. toukokuuta 1923  Kapteeniluutnantti 6. joulukuuta 1924  Komentajakapteeni 16. huhtikuuta 1929  Komentaja 16. toukokuuta 1934  Kommodori 1947 |      |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Viron Kotkaristin ritarikunnan 1. lk. ritarimerkki  Norjan Pyhän Olavin ritarikunnan 1. lk. ritarimerkki  Ruotsin Vaasa ritarikunnan komentajamerkki  Ruotsin miekkaritarikunnan 1. lk. ritarimerkki |
Unto Miettinen

Unto Olavi Miettinen (11. helmikuuta 1915 Helsinki – 2. lokakuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen radiotoimittaja ja kansanedustaja.
Nuoruus ja sotavuodet

Unto Miettinen syntyi helsinkiläiseen työläisperheeseen. Hän toimi kansakoulun jälkeen peltisepän ammatissa suorittaen samalla opintoja työväenopistossa. Muun muassa painia ja nyrkkeilyä harrastanut Miettinen kiinnostui jo nuorena politiikasta ja lähti mukaan kielletyn Suomen Kommunistisen Puolueen toimintaan.
Vuosina 1934–1936 Miettinen opiskeli Neuvostoliitossa Kominternin yhteiskunnallisessa korkeakoulussa salanimellä Kurt Brink. Suomeen hän palasi 1937 ja hänet tuomittiin vuonna 1939 kolmeksi vuodeksi vankeuteen kommunistisesta toiminnasta ja Neuvostoliitossa opiskelusta, vaikkakin hän kielsi jyrkästi olleensa Neuvostoliitossa. Miettinen suoritti rangaistuksensa Turussa Kakolan lääninvankilassa sekä Sukevan vankilassa Sonkajärvellä.
Rangaistus oli kärsitty loppuun jatkosodan aikana kesällä 1942. Miettistä ei kuitenkaan päästetty vapaaksi, vaan hänet siirrettiin usean muun kommunistiaktivistin tavoin ns. turvasäilöön. Aluksi Miettistä pidettiin Kuopion lääninvankilassa, josta hänet siirrettiin Karvian vankileirille Pohjois-Satakuntaan.
Työ Yleisradiossa ja politiikassa

Miettinen vapautui muiden poliittisten vankien tavoin välirauhansopimuksen mukaisesti syyskuussa 1944. Vankileiriltä päästyään hän oli Demokraattisessa Nuorisoliitossa sekä toimittajana TUL-lehdessä.
Vuonna 1945 Miettinen siirtyi Yleisradion palvelukseen radiotoimittajaksi, sillä yhtiön uusi pääjohtaja Hella Wuolijoki pyrki rekrytoimaan taloon vasemmistolaisia toimittajia. Miettinen teki radiossa pitkän uran, sillä hänestä tuli arvostettu ammattilainen. Aluksi hän kävi Pekka Tiilikaisen selostajakurssin ja työskenteli urheilutoimituksessa. Hän oli mukana muun muassa Helsingin olympialaisten radioinnissa vuonna 1952. Lontoon olympialaiset 1948 Miettiseltä jäivät väliin, koska hänelle ei Suomen joukkueen varajohtajan Yrjö Enteen tavoin myönnetty viisumia aikaisemman kommunistisen toiminnan vuoksi.
Unto Miettinen oli Yleisradion henkilökunnan pääluottamusmies vuosina 1946–1962. Yleisradion pääselostajana hän toimi vuodesta 1968 lähtien aina eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1978 asti. Vuonna 1977 hänelle myönnettiin professorin arvonimi ensimmäisenä suomalaisena radiotoimittajana. Kansainvälisen lehtimiesjärjestön IOJ:n journalistipalkinnon hän sai vuonna 1972 ja Valtion tiedonjulkistamispalkinnon 1973.
SKDL:n kansanedustajana Miettinen toimi vuosina 1954–1958. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuoden 1956 presidentinvaalissa. Unto Miettinen kuului myös Suomen YK-valtuuskuntaan.
Matkat suomensukuisten kansojen parissa

Merkittävimmän työnsä Miettinen teki suomensukuisten kansojen elintapojen, historian ja perinteiden tallentajana. Hän matkusti parinkymmenen vuoden aikana useita kertoja Neuvostoliitossa tehden lähes 400 radioreportaasia suomalais-ugrilaisista kansoista. Ensimmäisen matkansa Miettinen teki vuonna 1959 Tverin Karjalaan. Hän oli yksi ensimmäisistä länsimaisista toimittajista, joka pääsi matkustamaan Neuvostoliiton eri osiin.
Tverin lisäksi Miettinen kiersi paljon Komin tasavallassa. Usealla matkalla oli mukana myös professori Pertti Virtaranta. Neuvostoliiton ohella Miettinen teki radio-ohjelmia useista muistakin maista. Vuosien 1950 ja 1951 aikana hän vieraili Kiinassa ja Mongoliassa ja julkaisi matkakokemuksistaan kirjan Päivännousun maa.  Hän kävi myös muun muassa Pohjois-Koreassa, Filippiineillä ja Uudessa-Seelannissa.
Vuonna 1980 ilmestyi Tapani Suomisen ja Pentti Kemppaisen toimittama elämäkerta Unton tarina.
Teokset

Päivännousun maa – Kiina eilen, tänään ja huomenna Tammi 1951.
Erään työmiehen päiväkirjasta – Lauri Vileniuksen muistelmia ja pakinoita (Lauri Vilenius, toim. Unto Miettinen), Otava 1971.
Unton tarina – Unto Miettisen vuosikymmenet (kirj. Tapani Suominen ja Pentti Kemppainen), WSOY 1980
Aiheesta muualla

.aspx Unto Miettinen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Koreoiden aselepolinjalla vierailleen Miettisen haastattelu Ylen Elävässä arkistossa
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (43):  Aaltonen  Aitio  Enne  Friman  Haapanen  Hietanen  Kelovesi  E. Kilpi  S. Kilpi  Kinnunen  Kiviaho  Koivunen  Kujala  Kuusinen  Leskinen  Liedes  Lindqvist  Manninen  Miettinen  Murto  Mustonen  Myllymäki  Nederström-Lundén  Nieminen  Niiranen  Nurminen  Pessi  Puhakka  Rapio  Roine  Rosenberg  Rosnell  Rytkönen  Ryömä  Seppi  Stenberg  Suonpää  Tainio  Tauriainen  Tiekso-Isaksson  Torvi  Virtanen  Åsvik 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Milesialaiset

Thomas William Rolleston: Milin poikien saapuminen. Kuvitusta teokseen Myths and legends – the Celtic race, 1910.
Milesialaiset eli Milin pojat ovat Irlannin mytologiassa kansa, joka ajoi jumalten heimon Tuatha Dé Danannin maan alle. Milesialaisten katsotaan olevan Irlannin kelttiläisen väestön esi-isiä, ja tarinoissa korostetaan, että heillä oli saapuessaan muinainen oikeus saareen. Milesialaiset löivät Tuatha Dé Danannin, ja sen jälkeen kansat sopivat jakavansa Irlannin kahtia: maanpäällinen osa kuului milesialaisille, maanalainen Tuatha Dé Danannille. Irlannin keskiaikaisten historioitsijoiden mukaan jumalat ajettiin vanhoihin hautakumpuihin, joissa heidän piti siitä lähtien elää. Hautakumpujen nimitys oli side tai sidhe, joka lausutaan shee, ja tätä sanaa on käytetty tuonpuoleisesta maailmasta irlantilaisissa taruissa. Siten esimerkiksi banshee tarkoittaa "hautakummun naista".