stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kretingalė

| Kretingalė |
| --- | --- |

 vaakuna
 Kretingalė
 Koordinaatit: 55°50′10″N, 21°11′10″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Klaipėda
Kunnallispiiri:  Klaipėdan kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  977
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kretingalė on kauppala Länsi-Liettuassa, Klaipėdan läänissä, Klaipėdan kunnallispiirissä, lähellä Itämeren rannikkoa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 977 asukasta.
Fat Beat Sound System

Fat Beat Sound System on Hepa Halmeen, DJ Bunuelin, Jarmo Saaren, Jukkis Kiviniemen ja Abdissa Assefan 1990-luvun alussa perustettu yhtye, joka soittaa jamaikalais- ja afrikkalaisvaikutteista tanssimusiikkia. Yhtyeen jäsenet vaikuttavat Fat Beat Sound Systemin lisäksi muun muassa yhtyeissä Nu Spirit Helsinki, Giant Robot ja Soul Tattoo. Yhtyeen laulajina ovat toimineet muun muassa Hosni Boudali, Paleface ja Tommy Lindgren.
Julkaisut

Feed The Vocalists (Exogenic Breaks Records, 2007)
Late Downtown EP (Exogenic Breaks Records, 2006)
Fala Fala (Exogenic Breaks Records, 2005)
Baba Sheriff EP (Exogenic Breaks Records, 2005)
Quality EP (Tiger Records, 2002)
Gavdopoúla

Gavdopoúlan (pienempi) ja Gávdoksen saaret satelliittikuvassa.
| --- | --- |
Sijainti:  34°55′46″N, 24°00′08″E, Gávdos Chaniá, Kreeta Kreikka
Saariryhmä:  Kreetan saaret
Merialue:  Libyanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  113 m
Pinta-ala:  1,775 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0 (2011)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Gavdopoúla (kreik. Γαυδοπούλα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin ja sijaitsee Välimereen kuuluvassa Libyanmeressä Kreetan eteläpuolella ja Gávdoksen luoteispuolella. Saaren pinta-ala on 1,775 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Gávdoksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Gávdokselle pääsee kalastusveneellä läheiseltä Gávdoksen saarelta. Gavdopoúlalla on nelimetrinen metallikehikko, joka toimii loistona väläyttäen valoa kerran kahdeksassa sekunnissa. Saarella harjoitetaan laidunnusta.
Maantiede

Gavdopoúla sijaitsee Välimereen kuuluvassa Libyanmeressä Kreetan saaren lounaisrannikon edustalla noin 30 kilometrin päässä Kreetasta ja noin kahdeksan kilometriä luoteeseen suuremmasta Gávdoksen saaresta. Saari muodostaa yhdessä Gávdoksen kanssa Gávdoksen kunnan, joka kuuluu Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Suurempi Gávdoksen saari sijaitsee seitsemän kilometrin päässä Gavdopoúlasta kaakkoon. Pinta-alaa Gavdopoúlalla on 1,775 neliökilometriä. Saari on luoteis–kaakkoissuuntainen, ja pituutta saarella on kolme kilometriä ja leveyttä puolestaan enintään 750 metriä. Gavdopoúlan lounaisrannikko on jyrkkää; seinämät nousevat 30–70 metrin korkeuteen merenpinnasta. Saaren koillisrannikko sen sijaan on kivikkoinen. Noin 85 prosenttia saaresta on alavaa ja loivasti viettävää selännettä. Suuria korkeuseroja saarella ei ole, vaan korkeudet vaihtelevat 40–100 metrin korkeuteen merenpinnasta. Saaren korkein kohta kohoaa 113 metrin korkeuteen merenpinnasta. Gavdopoúlan eteläosa on topografialtaan tasaista. Gavdopoúla yhdessä Gávdoksen saaren kanssa muodostaa Natura 2000 -verkoston piiriin kuuluvan suojelualueen Nísoi Gávdos kai Gavdopoúla (kreik. Νήσοι Γαύδος και Γαυδοπούλα), jolla on kokoa 62,9 km². Saari on suojeltu myös Kreikan metsälailla.
Maantiede > Eläimistö

Gavdopoúlan vesillä tavataan esimerkiksi munkkihylkeitä, merikilpikonnia ja pullokuonodelfiinejä. Gavdopoúlan ja Gávdoksen muodostamalla Natura 2000 -alueella elää liskolajin Cyrtopodion kotschyi ja käärmelajin Telescopus fallax alalajeja, jotka ovat kotoperäisiä ja suojeltu Kreikan presidentin asetuksella. Kaikkiaan saarella tavataan 13, tai toisen lähteen mukaan 14, eri kotilolajia, joista Deroceras gavdosensis on vain Gavdopoúlalla ja Gávdoksella tavattava kotilolaji. Albinaria virginea gavdopoulensis -kotilolaji on saanut nimensä saaren mukaan, ja siitä tavataan saarella kahta erilaista muotoa. Vaarantuneeksi luokiteltu Mastus amenazada on Gavdopoúlan saaren kotoperäinen laji. Nykyisin Gavdopoúlaa käytetään laidunnukseen, sillä sinne tuodaan myöhään talvella ja varhain keväällä Kreetan Sfakiásta vuohia ja lampaita etsimään ruokaa.
Gavdopoúla on myös merkittävä levähtämispaikka muuttolinnuille. Gavdopoúla muodostaa Gávdoksen kanssa myös 3 600 hehtaarin laajuisen kansainvälisesti tärkeän lintualueen. Suojelualueella asuu muun muassa karimetsoyhdyskunta, kyläpöllösiä ja etelänharmaalokkeja. Gavdopoúlan itärannikon jyrkänteiden suurien kivenlohkareiden alueelle on keskittynyt myös saaren tärkein pesivien keltanokkaliitäjien populaatio. Suojelualuetta uhkaa muun muassa matkailun hallitsematon lisääntyminen. Gavdopoúlan muut ongelmat ovat intensiivinen laidunnus sekä laiton kalastus, jossa käytetään apuna troolausta ja dynamiittiä.
Maantiede > Ilmasto

Gavdopoúlalta ei ole olemassa ilmatieteellisiä tilastoja, joten saaren ilmaston on oletettu olevan hyvin samankaltainen kuin Gávdoksella ja Kreetan lounaisrannikolla. Saarella on oletettu vallitsevan välimerenilmasto. Saarella sataa enintään noin 400 millimetriä vuodessa ja sateet rajoittuvat talviaikaan. Näin ollen Gavdopoúla yhdessä muiden Kreetan eteläpuolisten saarten kanssa on yksi Eurooppaan kuuluvan Välimeren alueen kuivimmista alueista. Pakkasta saarella ei ole koskaan.
Geologia

Suurin osa saaren paljaana olevasta peruskalliosta kuuluu Píndos–Ethián geotektoniseen vyöhykkeeseen. Kallioperän karbonaattisarjat (carbonate series) muodostuvat hiekkakiven flyssikerroksista (flysch), joissa on kalsiittista sideainetta, sekä kovasta kristallisoituneesta kalkkikivestä. Saaren kalkkikivi on peräisin myöhäisliitukaudelta. Flyssikerrokset ovat rajoittuneet saaren luoteisosaan. Gavdopoúlan itä- ja kaakkoisrannikolla on kalkkikivestä koostuvia rantatörmiä, jotka ovat muodostuneet neogeenikaudella. Saaren maaperä on ohut ja etenkin eteläosassa ravinteiltaan köyhää. Maaperä muodostuu kalkkipitoisesta hyvin ohutkerroksisesta kallioperämaannoksesta (lithic leptosol). Tällaisessa maannoksessa kivennäismaata on ainoastaan 1–10 senttimetrin kerros. Kallioperämaannos on enimmäkseen kulunut syrosem- tai rendzina-maannokseksi, joissa on hyvin vähän orgaanista materiaalia seassa. Poikkeuksen muodostavat pistaasipensaiden alustat, joihin on kerääntynyt suuria määriä humusta. Gavdopoúlalla on neogeenikaudella syntyneitä karstitaskuja.
Historia

Gavdopoúlan eteläosan Kéramoksesta on löydetty merkkejä minolaisen kulttuurin aikaisesta asutuksesta. Saari on saattanut olla asutettuna satunnaisesti minolaiselta kaudelta aina 1800-luvun lopulle saakka. Historian aikana saari on tunnettu nimillä Gozzopoulo (tai Gkotzòpoulo) ja Antigotzo (tai Antigkòtzo). Saaresta tuli Lontoon sopimuksella vuonna 1913 osa Kreikkaa.
Vuonna 1998 suunniteltiin, että koko Gavdopoúla tasoitettaisiin kuuden metrin korkuiseksi. Tasoittamisesta saatavilla maa-aineksilla oli tarkoitus laajentaa saarta. Gavdopoúlasta aiottiin satamaa, jossa olisi noin 12 kilometriä tilaa ankkuroitua. Suunnitteilla oli myös hallinto-, varasto- ja teollisuusrakennusten rakentaminen saarelle. Kreikan ympäristöministeriö väitti, ettei se tiennyt asiasta mitään ja asiaa käsiteltiin Euroopan unionin tasollakin. Lopulta maaliskuussa 1999 suunnitelmista luovuttiin. Satamahanke olisi tuhonnut saaren ekosysteemin kokonaan.
Gavdopoúlan saari kuului vuoden 2010 loppuun saakka Gávdoksen kyläkuntaan (kreik. κοινότητα, koinótita) ja Chanián prefektuuriin. Vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaan Gávdoksen kyläkunnasta tuli kunta (kreik. δήμος, dímos) ja Chanián prefektuurin korvasi Chanián alueyksikkö, joihin saari nyt kuuluu. Aikaisemmin saari on lisäksi ollut osa historiallista Sélinon maakuntaa eli eparkiaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gavdopoúla Wikimedia Commonsissa
Gavdopoúla Wikimapiassa (englanniksi)
Kuvia Gavdopoúlalta (englanniksi)
Kreetan saaret
| --- | --- |
Pääsaari: Kreeta
Alisaariryhmät:  Dionysadit Dragonáda  Gianysáda  Paximáda 
Muut pienemmät saaret:  Aféntis Christós  Ágioi Pántes  Ágioi Theódoroi  Ágios Nikólaos  Ágria Gramvoúsa  Agriómandra  Chrysí  Día  Elafonísi  Elása  Fotiá  Gávdos  Gavdopoúla  Gkrántes Paximádi  Prasonísi  Savoúra  Ímeri Gramvoúsa  Kárga  Kaválloi  Kolokythiá  Konída  Koufonísi  Kymó  Kyriamádi  Lazaréta  Léon  Loutró  Makronísi  Makrouló  Mármaros  Mavronísi  Mikronísi, Iraklion  Mikronísi, Lasíthi  Móchlos  Palaiósouda  Papadóplaka  Paximádi  Paximádia Megálo Paximádi  Mikró Paximádi  Peristeróvrachoi  Petalída  Petalídi  Pontikonísi  Prosforá  Pseíra  Sídero  Soúda  Spinalónga  Strongyló  Theodoropoúla  Thétis  Tráchilos  Tráfos  Vryonísi  muita saaria 
Gavdopoúla satelliittikuvassa. Alhaalla oikealla Gávdoksen saaren luoteisrannikkoa.
Venetsian vallan ajalta peräisin oleva Kreetan kartta, jossa Gavdopoúla korostettuna.
Karmėlava

| Karmėlava |
| --- | --- |
 Karmėlavan keskustaa.
 vaakuna
 Karmėlava
 Koordinaatit: 54°58′20″N, 24°04′00″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Kaunas
Kunnallispiiri:  Kaunasin kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  2 886
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karmėlava on kauppala keskisessä Liettuassa Kaunasin läänissä Kaunasin kunnallispiirissä. Vuonna 2001 kauppalassa asui 2 886 asukasta. Kauppala sijaitsee kuusi kilometriä Kaunasin kaupungista koilliseen lähellä Kaunasin lentoasemaa.
Tesla (yksikkö)

Tesla (tunnus T) on SI-järjestelmän magneettivuon tiheyden yksikkö. Yksi tesla on magneettivuon tiheys, joka muodostuu weberin magneettivuon kulkiessa neliömetrin pinta-alan läpi. Tesla voidaan muuntaa muiksi yksiköiksi:
Yksikkö on nimetty Nikola Teslan mukaan.
Joskus käytetään magneettivuon tiheyden yksikkönä myös cgs-järjestelmään perustuvaa gaussia (tunnus G tai Gs), joka ei ole SI-yksikkö. Teslan ja gaussin välinen suhde voidaan ilmaista muodossa
Esimerkkejä

Seuraavat esimerkit on listattu kasvavan magneettikentän voimakkuuden mukaan.
3,2 × 10−5 T (31,869 μT) – Maan magneettikenttä pisteessä 0° leveyttä, 0° pituutta
5 × 10−3 T (5 mT) – tyypillinen jääkaappimagneetti
0,3 T – tyypillinen auringonpilkku
1,25 T – magneettivuon tiheys neodyymimagneetin pinnalla
1 T – 2,4 T – magneettivuon tiheys tyypillisen kaiuttimen käämin sisällä
1,5 T – 3 T – lääketieteellisen magneettikuvauslaitteen magneettivuon tiheys normaalikäytössä; kokeellisesti jopa 17 T
4 T – CERNissä käytetyn suprajohtavan magneetin magneettivuon tiheys
8 T – Large Hadron Colliderin magneettien magneettikenttä
13 T – ITER-fuusioreaktorissa käytettyjen magneettien kenttä
14,5 T – Fermilabin kiihdyttimen ohjausmagneetin korkein mitattu kenttä
16 T – Magneettikenttä, joka vaaditaan sammakon leijuttamiseen diamagneettisella levitaatiolla; julkaisu sai vuoden 2000 fysiikan Ig Nobel -palkinnon
27 T – Suprajohtavien sähkömagneettien korkein magneettivuon tiheys kryogeenisissa lämpötiloissa
45,5 T – Suurin Maassa saavutettu jatkuva magneettikenttä
100 T – Valkoisen kääpiön magneettikentän suuruusluokka
108 – 1011 T (100 MT – 100 GT) – Magnetar-tyyppisen neutronitähden magneettikentän suuruusluokka
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Sähkö- ja magneettikentät.  (Moniste 381)  Espoo:  Otakustantamo, 1987.  ISBN 951-672-038-2
Suomen euroviisukarsinta 1978

| Eurovision laulukilpailu 1978>  Suomen euroviisukarsinta |
| --- | --- |
Päivämäärä:  11. helmikuuta 1978
Tapahtumapaikka:  Ylen tv-studio, Ristimäki, Tampere
Juontaja(t):  Klaus Thomasson
Kapellimestari:  Risto Hiltunen
Valintamenetelmä:  Maakuntaraadit
Kilpailumenetelmä:  Avoin sävellyskilpailu
Voittaja:  Seija Simola ”Anna rakkaudelle tilaisuus”
Suomi Eurovision laulukilpailussa 
 ◄ 1977  1979 ► 
Suomen euroviisukarsinta 1978 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1978 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon saatiin 137 kappaletta. Niistä seitsemän parasta valittiin lauantaina 11. helmikuuta pidettyyn finaaliin. Lähetys nähtiin suorana TV1:ssä kello 19.50 alkaen. Uutisten kohdalla oli tauko, ja tuloslähetys nähtiin TV2:ssa kello 21.20. Samassa lähetyksessä valittiin myös Suomen edustaja Intervision laulukilpailuun. Karsinta lähetettiin ensimmäistä kertaa Helsingin ulkopuolelta, tällä kertaa Tampereen Ristimäestä Yleisradion studioilta. Helsingistä sopivaa paikkaa ei löytynyt, sillä Pasilan studiot olivat remontissa ja TV1:n henkilöstö valmistautui viikkoa myöhemmin Lahdessa pidettäviin hiihdon maailmanmestaruuskisoihin. Väliajalla esiintyi edellisvuotisen Intervision laulukilpailun voittaja, tšekkoslovakialainen Helena Vondračková.
Karsinnan jälkeen EMI-levy-yhtiö julkisti kokoelmalevyn Viisut 78, joka sisälsi kaikki sekä euro- että interviisukarsinnoissa kuullut kappaleet, tosin osan eri artistien esittäminä.
Euroviisukarsinnan tulos

| Sija | Esittäjä | Sävelmä | Lauluntekijä(t) | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Seija Simola | Anna rakkaudelle tilaisuus | Reijo Karvonen (säv. & san.), Seija Simola (san.) | 271 p. |
| 2.= | Lea Laven | Aamulla rakkaani näin | Raul Reiman (säv. & san.) | 258 p. |
| 2.= | Katri Helena | Ystävä | Timo Kalaoja (säv.), Katri Helena Kalaoja (san.) | 258 p. |
| 4. | Anneli Saaristo | Sinun kanssasi, sinua ilman | Eero Tiikasalo (säv.), Erkki Mäkinen (san.) | 221 p. |
| 5.= | Mirumaru | ABC | Antti Hyvärinen (säv.), Pertti Reponen (san.) | 193 p. |
| 5.= | Reijo Karvonen | Lemmenlaulu | Eero Lupari (säv. & san.) | 193 p. |
| 7. | Martti Metsäketo | En viipyä voi | Eino Virtanen (säv.), Krista Kari (san.) | 88 p. |
Euroviisukarsinnan tulos > Pistetaulukko

| Sävelmä | Turku | Oulu | Helsinki | Tampere | Lappeenranta | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Anna rakkaudelle tilaisuus | 53 | 60 | 60 | 56 | 42 | 271 |
| ABC | 40 | 43 | 33 | 39 | 38 | 193 |
| Lemmenlaulu | 39 | 47 | 38 | 36 | 33 | 193 |
| En viipyä voi | 21 | 16 | 18 | 16 | 17 | 88 |
| Aamulla rakkaani näin | 49 | 53 | 55 | 58 | 43 | 258 |
| Sinun kanssasi, sinua ilman | 47 | 37 | 53 | 37 | 47 | 221 |
| Ystävä | 52 | 51 | 48 | 57 | 50 | 258 |
Interviisukarsinnan tulos

| Sija | Esittäjä | Sävelmä | Lauluntekijä(t) | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Taiska | Miksi näin | Arto Alaspää (säv.), Hannu Seppänen (säv. & san.) | 299 p. |
| 2. | Reijo Karvonen & Ikaros | Muille maille | Reijo Karvonen (säv.), Ami Aspelund (san.) | 237 p. |
| 3.= | Seija Simola | Pieni hymy | Martti Pohjalainen (säv. & san.) | 228 p. |
| 3.= | Jukka Siikavire | Nouse lentoon kyyhky | Jukka Siikavire (säv.), Erkki Mäkinen (san.) | 228 p. |
| 5. | Aarno Raninen | Kättä lyö | Monica Aspelund (säv.), Pertti Reponen (san.) | 184 p. |
| 6. | Monica Aspelund | Kultaa-hopeaa | Aarno Raninen (säv.), Pertti Reponen (san.) | 171 p. |
| 7. | Tapani Kansa | Leijailulaulu | Matti Puurtinen (säv.), Tapani Kansa (san.) | 140 p. |
Interviisukarsinnan tulos > Pistetaulukko

| Sävelmä | Turku | Oulu | Helsinki | Tampere | Lappeenranta | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miksi näin | 63 | 61 | 51 | 67 | 57 | 299 |
| Kultaa-hopeaa | 29 | 35 | 37 | 37 | 33 | 171 |
| Pieni hymy | 41 | 41 | 49 | 45 | 52 | 228 |
| Leijailulaulu | 25 | 30 | 32 | 26 | 27 | 140 |
| Kättä lyö | 44 | 26 | 31 | 48 | 35 | 184 |
| Muille maille | 44 | 52 | 49 | 43 | 49 | 237 |
| Nouse lentoon kyyhky | 50 | 50 | 52 | 38 | 38 | 228 |
Alueraatien puheenjohtajat

Turku: Jukka Parkkinen
Oulu: Jussi Haapavaara
Helsinki: Reijo Suojanen
Tampere: Matti Rosvall
Lappeenranta: Anna-Kaisa Hänninen
Palanneet artistit

| Artisti | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Suomen karsinnat) | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Eurovision laulukilpailu) |
| --- | --- | --- |
| Seija Simola | 1972 (4.) 1973 (2.) 1974 (2. semifinaalin 8.) 1975 (6.) 1977 (9.) | - |
| Katri Helena | 1965 (3.) 1969 (2.) 1972 (2.) | - |
| Titta Jokinen (Mirumaru-yhtyeessä) | 1976 (1.) | 1976 (11.) |
| Päivi Paunu (Mirumaru-yhtyeessä) | 1972 (1.) | 1972 (12.) |
| Monica Aspelund | 1975 (karsiutui semifinaalissa) 1976 (6.) 1977 (1.) | 1977 (10.) |
| Aarno Raninen | 1968 (3.) 1971 (jaettu 6.) 1973 (jaettu 11.) | - |
| Tapani Kansa | 1975 (karsiutui semifinaalissa) | - |
Aiheesta muualla

Voittoesitys Ylen Elävässä arkistossa
Koko karsintafinaali Ylen Elävässä arkistossa
Suomen euroviisukarsinta 1978 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Suomen euroviisukarsinnat (1961–2011) ja Uuden Musiikin Kilpailu (2012–)
| --- | --- |
1960–:  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969 
1970–:  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980–:  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990–:  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999 
2000–:  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010–:  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020–:  2020  2021  2022  2023  2024  2025
Hannu Siitonen

| Hannu Siitonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Hannu Juhani Siitonen
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1949 (ikä 75) Parikkala
Kansalaisuus:   Suomi
Puoliso:  Eeva-Liisa Siitonen (o.s. Uski, 1953–2022)
Yleisurheilija
Pituus:  183  cm
Laji:  keihäänheitto
Ennätykset:  93,90 m (30.7.1973)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Montréal 1976 | keihäs |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1974 | keihäänheitto |  |
Hannu Juhani Siitonen (s. 18. maaliskuuta 1949 Parikkala) on suomalainen keihäänheittäjä ja luontokuvaaja. Siitonen oli 1970-luvulla menestyneimpiä suomalaisia keihäänheittäjiä. Hän voitti Euroopan mestaruuden Roomassa vuonna 1974 ja sai hopeamitalin Montrealin olympiakisoissa vuonna 1976.
Urheilu-uransa jälkeen Siitonen on saanut tunnustusta valokuvaajana. Hänet tunnetaan etenkin kuukkelista kertovista kuvistaan. Hän sai Kaakkois-Suomen ympäristökeskuksen vuoden 2004 ympäristöpalkinnon ponnisteluistaan kuukkelin ja sen elinympäristön suojelemiseksi.
Urheilu-ura

Kesällä 1973 hurjakuntoinen Siitonen heitti kuudessa kisassa yli 90 metriä. Hän heitti kesäkuussa Suomen ennätyksen 93,90 metriä ja sivusi tulostaan heinäkuussa. Tulos säilyi Suomen ennätyksenä kunnes keihäsmallia vaihdettiin vuonna 1986.
Urheilu-ura > Arvokisat

olympiahopeaa Montreal 1976 (keihäänheitto)
EM-kultaa Rooma 1974 (tulos 89,58)
Suomen mestaruus 1970, 1971, 1972, 1973, 1974. SM-hopeaa 1976
Eurooppa Cupin semifinaalivoitto 1973 (tulos 89,03), saman vuoden finaalissa kolmas (84,08)
Urheilu-ura > Parhaat tulokset

93,90 Helsingissä 6. kesäkuuta 1973
93,90 Helsingissä 30. heinäkuuta 1973
91,02 Mikkelissä 29. heinäkuuta 1973
90,42 Tukholmassa 2. syyskuuta 1973
90,22 Jyväskylässä 25. toukokuuta 1975
90,08 Lohjalla 19. elokuuta 1973
90,02 Bergenissä 13. kesäkuuta 1973
89,58 Roomassa 8. syyskuuta 1974
89,54 Helsingissä 28. kesäkuuta 1973
89,52 Hyvinkäällä 12. elokuuta 1973
89,48 Varkaudessa 21. kesäkuuta 1977
89,24 Keravalla 9. kesäkuuta 1977
89,10 Nokialla 15. kesäkuuta 1973
89,02 Celjessä 5. elokuuta 1973
88,86 Pihtiputaalla 19. kesäkuuta 1977
88,82 Lappeenrannassa 29. kesäkuuta 1976
88,66 Helsingissä 23. kesäkuuta 1976
88,64 Helsingissä 30. kesäkuuta 1977
88,58 Äänekoskella 15. elokuuta 1972
88,58 Nyköpingissä 25. kesäkuuta 1974
88,42 Vääksyssä 21. elokuuta 1971
88,40 Södertäljessa 4. kesäkuuta 1975
88,28 Jyväskylässä 11. elokuuta 1974
88,10 Lappeenrannassa 15. heinäkuuta 1971
Luontokuvaaja

Siitonen on harrastanut luonnossa liikkumista pienestä pitäen. Isänsä mukana metsätöissä kulkiessaan hän tarkkaili kuukkeleita, jotka myöhemmin katosivat Siitosen kotiseudun Parikkalan metsistä kolmeksikymmeneksi vuodeksi. Vuonna 1994 Siitonen havaitsi metsässä pesivän kuukkelipariskunnan ja alkoi tarkkailla ja kuvata lajia. Vuonna 2003 ilmestyi hänen kuukkelikuvistaan kirja Kuukkeli – sielulintu, johon tekstit on kirjoittanut Heikki Willamo. WWF valitsi kirjan Vuoden luontokirjaksi 2003.
Siitonen on toiminut pääkuvaajana teoksessa Kotka ja tuhat joutsenta (2003), jossa suomalainen tutkijaryhmä esittelee Karjalankannaksella sijaitsevan, rikkaana lintuparatiisina tunnetun Äyräpäänjärven luonnon nykytilaa. Hän on pitänyt useita valokuvanäyttelyitä. Näyttelyistä Kuukkelin metsä on ollut esillä muun muassa Merenkurkun luontokeskus Terranovassa, Seitsemisen luontokeskuksessa ja Hämeen luontokeskuksessa ja Kuukkelin vuosi Tampereen pääkirjastossa ja metsämuseo Lustossa. Siitosen ja Tapani Räsäsen kutsunäyttely Kaunis Karjalamme oli esillä Helsingissä Sanomatalossa vuonna 2006.
Luontokuvaaja > Julkaisut ja kuvitukset

Siitonen, Hannu ja Willamo, Heikki: Kuukkeli – sielunlintu.  Otava, 2003.  ISBN 951-1-19086-5
Huttunen, Pertti ym. (pääkuvaaja Hannu Siitonen): Kotka ja tuhat joutsenta. Äyräpään lintuparatiisi.  Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-17971-3
Ikävalko, Reijo, kuvat Seppo Haavisto, Hannu Siitonen, Seppo J. J. Sirkka: Laulujoutsen – kansallislintu.  Helsinki:  Minerva Kustannus Oy, 2006.  ISBN 952-5591-74-3
Jokinen, Seppo ym., kuvat Hannu Siitonen: Metsä vastaa. Suomalaiset miehet kertovat levon ja latautumisen etsinnästään.  Karas-sana, 2000.  ISBN 951-655-553-5
Dokumenttielokuva Kuukkeli, metsän emäntä, pääkuvaaja Hannu Siitonen. Mandart Production 2004.
Dokumenttielokuva Metsän tarina, kuvaajina Hannu Siitonen ja Mikko Pöllänen, 2012
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Siitosesta Euroopan keihäsmestari
Ylen Elävä arkisto: Siitonen heitti olympiahopeaa
Hannu Siitosen verkkosivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Henkilöt:  Tilastopaja 🔒 
Muut:  Europeana  IdRef
Anu Kaipainen

| Anu Kaipainen |
| --- | --- |
 Anu Kaipainen työn ääressä Oulussa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aune Helinä Kaipainen
Syntynyt: 14. maaliskuuta 1933 Muolaa
Kuollut: 29. syyskuuta 2009 (76 vuotta) Helsinki
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aune Helinä (Anu) Kaipainen, o.s. Mustonen (14. maaliskuuta 1933 Muolaa – 29. syyskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Ura kirjailijaksi

Kaipainen kävi koulunsa Pieksämäen yhteiskoulussa, jossa häntä jonkin aikaa opetti äidinkielen sijaisena tuleva runoilija Helvi Juvonen. Kaipainen kirjoitti ylioppilaaksi 1951 Helsingissä Kallion yhteiskoulusta ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1955. Hän toimi äidinkielenopettajana Kiuruvedellä, Helsingissä, Kauniaisissa, Viinijärvellä ja Oulussa sekä kirjoitti sanomalehtiin kirjallisuusarvosteluja.
Kaipaisen esikoisromaani Utuiset neulat ilmestyi vuonna 1960, ja sen jälkeen hän julkaisi teoksia tasaisesti muutaman vuoden välein. Päätoimiseksi kirjailijaksi hän siirtyi vuonna 1967. Kaipainen kirjoitti runojen ja romaanien lisäksi lukuisia näytelmiä ja tv-näytelmiä. Hän toimi myös monissa kirjallisuuteen liittyvissä luottamustehtävissä lähinnä 1970-luvulla ja oli Kauniaisten kaupunginvaltuuston jäsen. Kaipainen on julkaissut myös runokokoelman 1961.
Kaipainen palkittiin vuonna 1983 Pro Finlandia -mitalilla, hän sai myös valtionpalkinnot vuosina 1967 ja 1969, Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon 2006 sekä valtion taiteilijaeläkkeen vuodesta 1994. Vuonna 2002 hänen kirjansa Granaattiomena oli ehdolla Finlandia-palkinnon saajaksi.