stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lannoite
Ravinteet

Lannoitteet sisältävät yleensä ennen kaikkea typpeä, fosforia ja kaliumia. Nämä kolme ovat kasvien nk. pääravinteita. Niistä muodostuu NPK-arvo, eli ensimmäisenä typpi (N), toisena fosfori (P) ja kolmantena kalium (K). Jos lannoitetta on sata kiloa ja lannoitteen NPK-arvo on 27-4-16, sisältää se noin 27 kg typpeä, 4 kg fosforia ja 16 kg kaliumia. Nykyään myös rikki tekee paluuta pääravinteeksi lannoitteissa teollisten päästöjen rikkilaskeuman vähennyttyä merkittävästi. Tyypilliset nk. lisä- tai sivuravinteet ovat kalsium, rikki ja magnesium. Hivenaineina mukana on myös booria, rautaa, sinkkiä, kuparia, molybdeenia ja seleeniä.
Typellä on kaikkein vahvin vaikutus kasvin kasvuun, sillä sen avulla kasvaa vahva ja elinvoimainen kasvi. Typen saantia ei pitäisi koskaan estää täysin tai kasvin kasvaminen tyrehtyy. Kaikki kasvit eivät kuitenkaan tarvitse typpeä lannoitteesta, vaan sitovat sitä ilmakehästä symbioottisten juuristobakteerien avulla. Sellaisia ovat muun muassa apilat, herne ja leppä. Tällaisten kasvien yletön typpilannoitus voi olla niille jopa vahingollista.
Fosfori on kasville tärkeä aine muodostettaessa uutta solukkoa sekä yhteyttämisen kannalta. Fosforia tarvitaan erityisesti heti itämisen jälkeen ja kukkimisvaiheessa. Lannoituksessa fosfori on pakko antaa kylvön yhteydessä. Typen ja kaliumin voi levittää ennen kylvöä tai oraalletulon jälkeen, kun kasvi on 5-6-lehtiasteella.
Suomen pelloissa on kaliumia luonnostaan niukasti. Pitäisi pyrkiä siihen, että koko vuoden lannoituksessa annettaisiin kaliumia 80% typen määrästä. Vastustuskyky taudeille ja tukeva varsi ovat kaliumin ansiota. Kalium vaikuttaa myös muiden ravinteiden imeytymiseen. Kaliumintarve on suurimmillaan nuorilla kasveilla, mutta sitä tarvitaan myös terveiden kukintojen muodostamiseen.
Valmistus

Lannoitteita valmistetaan pääsääntöisesti kaivettavista mineraaleista ja ilman kaasuista. Teollisesti valmistettu apulanta on yleensä raemaista ja nopeasti veteen liukenevaa. Lannoiteteollisuus on hyvin energiaintensiivistä, ja lannoitetehtaat on perinteisesti perustettu vesivoimalaitosten yhteyteen, koska näin tuotettu sähkö on edullista.
Valmistus > Typpi

Typpilannoitteet valmistetaan Haber–Bosch-menetelmällä. Siinä maakaasun sisältämästä vedystä ja ilmakehän typestä valmistetaan katalyyttisesti noin 700 °C:n lämpötilassa ammoniakkia. Sitä voidaan käyttää sellaisenaan tai siitä voidaan valmistaa edelleen esim. ureaa, ammoniumnitraattia tai rikkihapon kanssa ammoniumsulfaattia.
Typpilannoitteita valmistetaan lähes yksinomaan maakaasusta, mutta käytännössä biokaasun metaania voitaisiin myös käyttää Haber–Bosch-menetelmässä. Lisäksi veden elektrolyysillä saatavasta vedystä voidaan valmistaa typpilannoitteita, lähinnä vesivoimaloiden yhteydessä, mutta elektrolyysissä käytettävä sähkö on perinteisesti ollut kalliimpaa kuin maakaasun käyttäminen.
Valmistus > Fosfori

Fosforilannoitteet valmistetaan kaivettavista fosforimineraaleista kahdella tavalla. Ensimmäisessä valmistustavassa käytetään rikkihappoa ja kivihiilestä kuivatislaamalla saatavaa koksia. Rikkihappo valmistetaan öljynjalostuksen ja kivihiilen polttamisen sivutuotteena saatavasta rikistä. Toisessa tavassa fosforista valmistetaan fosforihappoa.
Tunnetuista fosforivarannoista noin 40 prosenttia sijaitsee Marokossa. Suurimmat fosforilannoitteiden tuottajat ovat Kiina ja Yhdysvallat.
Valmistus > Kalium

Kaliumlannoitteet (kaliumin suoloja) valmistetaan kaliumpitoisista mineraaleista.
Lannoittaminen

Kotona lannoitteita käytetään sisäkasvien kukoistamisen parantamiseen. Pienessä ruukussa ravinteet loppuvat nopeasti, joten lannoitteen saanti on turvattava. Tavallisia kotikäyttöön suunnattuja lannoitteita voidaan sumuttaa lehdille, jolloin puhutaan lehtiruokinnasta, mutta lannoitepitoisuus täytyy muistaa pitää pienenä.
Lannoitteita on epäorgaanisia ja orgaanisia. Suurin osa lannoitteista ovat epäorgaanisia, eli esimerkiksi ilman typestä laboratorioissa rakennettuja. Lannoittamiselle nimensä antanut lanta on menettänyt merkitystään viime vuosikymmeninä, kun laboratorioissa rakennetut ja maaperästä kaivettuihin mineraaleihin perustuvat keinolannoitteet ovat yleistyneet. Luomuviljelyssä suositaan eläimen lantaa, kompostia ja kesannointia lannoitusmenetelminä. Karjataloudessa helpompi lietelanta on erityisesti hajuhaittojen vuoksi tarkemmin valvottava kuin kompostoitava karjanlanta.
Liiallinen ja suunnittelematon lannoittaminen johtaa vesistöjen rehevöitymiseen ja taloudelliseen haaskaukseen. Siksi maatalouden tukiehdot edellyttävät lannoituksen perustumista maa-analyysiin ja sallitut lannoitusajat on erikseen määritelty. Kotona liiallinen lannoittaminen on myös tuhoisaa, koska liian suuret lannoitepitoisuudet vioittavat tai jopa tappavat kasvin. Maltillinen lannoittaminen säännöllisin väliajoin saattaa luoda kotiin rehevän puutarhan.
Keväällä voidaan antaa kaikkia lannoitteita, mutta jos syksyllä annetaan liikaa typpeä, kasvin talvehtiminen häiriintyy, minkä takia syyskäyttöön suositellaan PK–, eli typetöntä lannoitetta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hölttä, Minna: Puhdasta kasvuvoimaa jätevedestä. 18.4.2017. Aalto-yliopisto. Arkistoitu 25.4.2017. Viitattu 13.8.2021. (englanniksi)
Epäoptimaalisen lannoittamisen seurauksena viljykasveilta karkaavat ravinteet kulkeutuvat vesistöihin, mikä rehevöittää järviä ja jokia.
Traktoriin kiinnitetty lannoitteen levitin.
El Cid

El Cidin patsas Burgosissa.
Rodrigo Díaz de Vivar, paremmin tunnettu nimellä El Cid (n. 1043 Vivar, Burgosin maakunta, Kastilia – 10. heinäkuuta 1099 Valencia) oli kastilialainen sotilasjohtaja ja kansallissankari. Hän taisteli maureja vastaan reconquistan alkuvaiheissa. Kun Kastilian kuningas Alfonso oli karkottanut hänet, hän työskenteli palkkasoturina sekä kristittyjen että maurien joukoissa. Hän valloitti Valencian vuonna 1094 ja oli kaupungin johtaja kuolemaansa 1099 saakka. Varsinaisia historiallisia tietoja hänestä on melko vähän, mutta legendoissa hänet on nostettu sankariksi.
Lisänimet

Kunnianimi El Cid juontuu andalusialaisesta arabian kielen murteesta (al-sidi, ’herra’). Tämän lisänimen hän sai jo elinaikanaan. Kristityt antoivat hänelle kunnianimen El Campeador, joka tarkoittaa 'esitaistelija'.
Elämäkerta

Rodrigo Díazin isä kuului Kastilian alempaan aatelistoon, ja hänen äitinsä suku oli sitäkin rikkaampia maanomistajia. Rodrigo kasvoi kuningas Ferdinand I:n hovissa tämän vanhimman pojan Sanchon kotona.
Kun Sancho II nousi Kastilian kuninkaaksi vuonna 1065, hän nimitti 22-vuotiaan Cidin aseenkantajakseen tai kuninkaallisten joukkojen komentajaksi. Kaksi vuotta myöhemmin Cid osallistui Sanchon sotaretkeen islamilaisten maurien hallitsemaan Zaragozaan ja oli näkyvässä osassa neuvotteluissa, joissa sen kuningas myöntyi Kastilian kruunun vasalliksi. Cid osallistui Sanchon tukena myös sotaretkiin tämän veljeä, Leónin kuningas Alfonso VI:tta vastaan. Sancho kuoli vuonna 1072 ja Alfonso nousi Kastilian valtaistuimelle. Uusi kuningas salli Cidin jäädä hoviin, vaikka tämän vaikutusvalta vähenikin aiemmasta. Vuonna 1074 Cid meni naimisiin kuninkaan veljentyttären kanssa. Pariskunnalle syntyi yksi poika ja kaksi tytärtä.
Moni kastilialainen piti Cidiä johtajanaan Leónin kuninkaan Alfonson sijaan. Elämäkerturit esittävät usein Cidin olleen tuolloin häikäilemättömien aatelisten ja pahantahtoisten juorujen viaton uhri. Cidin tiedetään kuitenkin olleen katkera asemansa menettämisestä ja usein nöyryyttäneen mahtimiehiä julkisesti. Vuonna 1079 Cidin sotajoukot löivät Granadan armeijan Sevillan lähellä. Kaksi vuotta myöhemmin Cid hyökkäsi omin luvin Toledon maurilaiseen kuningaskuntaan, joka oli Alfonson suojeluksessa. Sen seurauksena Alfonso karkotti Cidin maanpakoon.
Jouduttuaan karkotetuksi Kastiliasta Cid tarjosi palveluksiaan Zaragozaa hallinneelle muslimidynastialle. Ansioitunut kenraali otettiin hyvin vastaan, ja Cid palveli kuningasta ja hänen seuraajaansa kymmenen vuoden ajan. Cidin sotilaalliset voitot jatkuivat 1080-luvulla kun hän löi Léridan maurikuninkaan ja sen kristittyjen liittolaisten joukot 1082 ja Aragonian kuninkaan kristityt joukot 1084.
Kun almoravidit hyökkäsivät Espanjaan Pohjois-Afrikasta 1086, Alfonso VI kutsui Cidin takaisin hoviinsa. Cidin tiedetään käyneen siellä 1087, mutta hän palasi pian Zaragozaan eikä osallistunut taisteluihin almoravideja vastaan. Sen sijaan hän kävi poliittista kamppailua päästäkseen rikkaan maurikuningaskunta Valencian johtoon.
Cid tiukensi 1090-luvun alussa otettaan Valenciasta, joka oli jo hänen vasallivaltionsa. Lokakuussa 1092 almoravidien tukijat murhasivat Valencian kuninkaan, ja Cid piiritti sen johdosta kaupungin. Vuonna 1094 kapinoijat antautuivat, Cid marssi Valenciaan valloittajana ja surmasi kapinajohtajan. Cid hallitsi sen jälkeen Valenciaa nimellisesti Alfonso VI:n nimissä, mutta todellisuudessa hän oli itsenäinen hallitsija. Kaupungin moskeija muutettiin kirkoksi, ja kaupunkiin muutti paljon kristittyjä. Cidin yksi tytär nai Aragonian prinssin ja toinen Barcelonan kreivin.
Cid pysyi Valencian johdossa kuolemaansa 1099 saakka. Kolme vuotta Cidin kuoleman jälkeen almoravidit valloittivat Valencian. Cidin ruumis vietiin Kastiliaan ja haudattiin San Pedro de Cardeñan luostariin Burgosin lähelle.
Jälkimaine

Kuolemansa jälkeen Cid nostettiin Kastilian kansallissankariksi ja hänelle rakennettiin sankarielämäkerta, joka perustui osin pelkkään legendaan. Cidin legendaa ylläpitivät esimerkiksi 1100-luvun eeppinen runoelma Cidin laulu (Cantar de Mio Cid) ja Pierre Corneillen näytelmä Le Cid (1637). Luotettavampaa tietoa historioitsijoille Cidistä on säilynyt esimerkiksi Historia Roderici -kronikasta 1100-luvulta ja arabihistorioitsija Ibn ʿAlqāmahin silminnäkijäkertomuksesta Cidin Valencian-valloituksesta. Ruotsalaisen kirjailija Nathan Shacharin mukaan El Cidin ympärille on luotu suoranainen teollisuudenala.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta El Cid Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
El Cid etualalla vasemmalla valkoisessa asussa Marcos Giráldez de Acostan maalauksessa. Punaviittainen mies on kuningas Alfonso VI.
El Cidin hauta Burgosissa.
Coelophysis

| Coelophysis |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Heimo::  Coelophysidae
Alaheimo::  Coelophysinae
Suku::  Coelophysis  Cope, 1889
Synonyymit
 Longosaurus  Megapnosaurus  Rioarribasaurus  Gojirasaurus?  Podokesaurus? 
Lajit
 C. bauri  C. kayentakatae  C. rhodesiensis  C. holyokensis? 
Katso myös
   Coelophysis Wikispeciesissä   Coelophysis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Coelophysis oli ensimmäisiä hirmuliskoja, joka eli triaskaudella 222–215 miljoonaa vuotta sitten. Se oli pieni, noin kolme metriä pitkä ja pystyssä lantion kohdalta metrin korkea lihaa syövä hirmulisko, jonka epäillään painaneen noin kolmekymmentä kiloa. Coelophysiksen hampaat olivat sahalaitaisia ja kooltaan ne olivat muutaman millimetrin pituisia. Nimi tarkoittaa ”onttoa luuta” tai ”muodoltaan onttoa”.
Löytäminen ja ravinto

Fossiileista päätellen Coelophysis oli hyvin yleinen triaskaudella. Ensimmäisen Coelophysiksen fossiilin löysi paleontologi Edward Drinker Copelle työskennellyt amatööri fossiilien etsijä David Baldwin vuonna 1881 New Mexicon osavaltiosta Yhdysvalloista. Ne olivat puutteellisia. Vuonna 1947 tutkijat saivat tietää Coelophysiksesta enemmän kuin saattoivat toivoakkaan: Ghost Ranch-nimisestä paikasta löydettiin satoja Coelophysiksen fossiileja. Niiden uskotaan jääneen äkillisen tulvan aiheuttaman maavyörymän alle.
Joissakin fossiileissa oli pieniä Coelophysiksia täysikasvuisen sisällä. Aluksi ajateltiin, että Coelophysikset olisivat synnyttäneet eläviä poikasia, mutta jatkotutkimuksen avulla todettiin, että ainakin jotkin fossiilit täysikasvuisten sisällä kuuluivat eräälle varhaiselle arkosaurille, Hesperosuchukselle. Kuivina kausina Coelophysikset saattoivat käyttää ravinnokseen lajitovereitaan, mutta se on varsin epätodennäköistä. Normaalisti Coelophysis saalisti pieniä eläimiä ja laumoissa haavoittuneita tai muuten huonokuntoisia eläimiä. Coelophysis oli myös haaskansyöjä.
Codex Sinaiticus

Osa Codex Sinaiticusta, Esterin kirjan jakeet 2:3-8.
Codex Sinaiticus (Lontoo, Brit. Libr., Add. 43725; Gregory-Aland no. א (Aleph) tai 01) on kreikankielinen Raamatun käsikirjoitus, joka on kirjoitettu pergamenttisivuille majuskelikirjoituksella vuosien 340 ja 400 välillä. Sitä pidetään Codex Vaticanuksen kanssa maailman vanhimpana tunnettuna Raamattuna.
Codex Sinaiticus sisälsi alun perin sekä Vanhan että Uuden testamentin kokonaisuudessaan. Siitä on säilynyt kuitenkin ainoastaan osia kreikankielisestä Vanhasta testamentista (Septuaginta) ja Uusi testamentti kokonaisuudessaan. Sen lisäksi siihen kuuluu apostolisten isien kirjoituksista osia Barnabaan kirjeestä sekä Hermaan paimenesta. Ne katsottiin ilmeisesti osaksi Raamatun kaanonia vielä silloin, kun käsikirjoitus kirjoitettiin.
Codex Sinaiticus on Codex Vaticanuksen ohella arvokkaimpia käsikirjoituksia sekä Septuagintan että kreikankielisen Uuden testamentin tekstikritiikin kannalta. Teoksen varhaisempaa historiaa ei tarkasti tunneta, mutta sitä on säilytetty ilmeisen pitkään Siinailla Pyhän Katariinan luostarissa. Ensimmäinen kirjallisena maininta siitä on vuodelta 1761, jolloin italialainen luonnontieteilijä ja lääkäri Vitaliano Donati mainitsi siitä lehtiartikkelissa. Tutkimuskohteeksi Codex Sinaiticus pääsi kuitenkin vasta 1840-luvulla, jolloin luostarin munkit kiinnittivät siellä vierailleen saksalaisen raamatuntutkijan Konstantin von Tischendorfin huomiota luostarissa säilytettyihin pergamenttisivuihin.
Teoksen kokonaan tai osia siitä omistavat neljä kirjastoa, British Library, Venäjän kansalliskirjasto, Pyhän Katariinan luostari Siinailla ja Leipzigin yliopiston kirjasto, perustivat vuonna 2002 kansainvälisen yhteishankkeen teoksen tutkimusta, digitointia, transskiptiota sekä säilyttämistä ja julkaisemista varten, tavoitteena julkaista Codex Sinaiticuksen sähköinen versio. Projektin tuloksena teoksesta julkaistiin 2011 näköispainos.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Codex Sinaiticus Wikimedia Commonsissa
Constantin von Tischendorf: The Discovery of the Sinaitic Manuscript
Codex Sinaiticus - Codex Sinaiticus -teoksen kokonaisuudessaan tai sen osia omistavien organisaatioiden yhteisprojektin sivusto. The British Library, National Library of Russia, Saint Catherine’s Monastery, Leipzig University Library.
Codex Sinaiticus - Earlham College facsimile
Codex Sinaiticus: New Perspectives on the Ancient Biblical Manuscript, ed. S. McKendrick, D. C. Parker, A. Myshrall, and C. O'Hogan, London 2015.
David C. Parker, Codex Sinaiticus: The Story of the World’s Oldest Bible. London: The British Library, 2010. ISBN 978-0-7123-5803-3.
Philippe Claudel

Philippe Claudel.
Philippe Claudel (s. 2. helmikuuta 1962) on ranskalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Claudelin romaaneista on suomennettu Harmaat sielut (2003) ja Varjojen raportti (2007). Claudelin esikoisohjaus Olen aina rakastanut Sinua (2008) sai Bafta-palkinnon.
Teokset

Meuse l'oubli, Paris, Balland, 1999 ISBN 978-2-7158-1193-5
Quelques-uns des cent regrets, Paris, Balland, 1999 ISBN 978-2-7158-1254-3
Le Café de l'Excelsior, Nancy, La Dragonne, 1999 ISBN 978-2-913465-02-2
J'abandonne, Paris, Balland, 2000. SBN 978-2-7158-1312-0
Barrio Flores: petite chronique des oubliés, Nancy, La Dragonne, 2000 ISBN 978-2-913465-09-1
Le Bruit des trousseaux, éditions Stock 2002
Les Âmes grises, Renaudot-palkinto 2003
La Petite Fille de Monsieur Linh, Paris, Stock, 2005 ISBN 978-2-234-05774-6
L'Enquête, Paris, Stock, 2010 ISBN 978-2234065154
Parfums, Paris, Stock, 2012 ISBN 2234073251
Teokset > Suomennetut teokset

Harmaat sielut.  (Les âmes grises, 2003.)  Suomentanut Ville Keynäs. Otavan kirjasto 175. Helsinki:  Otava, 2006.  ISBN 951-1-19534-4
Varjojen raportti.  (Le rapport de Brodeck, 2007.)  Suomentanut Ville Keynäs. Otavan kirjasto 203. Helsinki:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-22858-5
Elokuvat

Olen aina rakastanut sinua (Il y a longtemps que je t’aime, 2008)
Tous les soleils (2011)
Viiltävä totuus (Avant l’hiver, 2013)
Une enfance (2015)
Medeia (Euripides)

| Medeia> Μήδεια |
| --- | --- |
 Medeian esitys Syrakusan teatterilla vuonna 2009, pääroolissa Elisabetta Pozzi.
Kirjoittaja:  Euripides
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Korintti, kuninkaallinen palatsi
Kantaesitys:  431 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Medeia lastenohjaaja imettäjä Kreon, Korintin kuningas Iason Aigeus, Ateenan kuningas Glauke, Kreonin tytär sanansaattaja Medeian kaksi lasta (ilman vuorosanoja)
Kuoro:  Korintin naisia
Medeia (m.kreik. Μήδεια, Mēdeia, lat. Medea) on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, joka perustuu Iasonin ja Medeian myyttiin. Sen keskeisenä teemana on petetyn vaimon suunnitelmallinen kosto miehelleen.
Historia

Euripideen Medeia kantaesitettiin Ateenan Dionysoksen teatterilla kaupunki-Dionysia-juhlilla vuonna 431 eaa. Näytelmä oli osa trilogiaa, johon kuuluivat myös tragediat Filoktetes ja Diktys sekä satyyrinäytelmä Elonkorjaajat (Thēristai). Niillä Euripides sijoittui juhlien näytelmäkilpailussa kolmanneksi eli viimeiseksi. Tästä huolimatta näytelmästä on myöhemmin tullut hyvin tunnettu.
Näytelmän teksti katosi, ja löydettiin uudelleen roomalaisella kaudella ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Tämän jälkeen useat roomalaiset näytelmäkirjailijat, kuten Ennius, Lucius Accius, Ovidius, Seneca nuorempi (Medeia) ja Hosidius Geta tekivät siitä oman versionsa. Näytelmä tuli tunnetuksi jälleen 1500-luvun Euroopassa, ja siitä on tehty useita tulkintoja 1800-luvulta lähtien.
Sisältö

Tragedia koostuu 1 419 runosäkeestä.
Sisältö > Tausta

Medeia oli kreikkalaisessa mytologiassa Kolkhiin kuninkaan tytär sekä velho Kirken veljentytär. Iason, joka oli argonauttien retkellä Kolkhiissa etsimässä kultaista taljaa, toi Medeian mukanaan Korinttiin puolisonaan, ja sai tämän kanssa lapsia. Kreikkalaisesta näkökulmasta Medeia oli paitsi noita myös muukalainen ja barbaari eli ei-kreikkalainen. Korintissa Iason päätti hylätä Medeian tavoitellakseen sen sijaan valtaa naimalla kaupungin kuninkaan Kreonin tyttären Glauken.
Tulkintoja

Medeian pääteemana on intohimojen, rakkauden ja kostonhalun esittäminen tragedian keinoin. Näytelmä on usein tulkittu näkökannaltaan feministisenä ja Medeia feministisenä sankarina, sillä tragedia tuo esille naisen heikon aseman patriarkaalisessa yhteiskunnassa. Medeia esitetään vahvana ja pelottomana naisena miesten maailmassa. Toisaalta näytelmä voidaan tulkita myös päinvastoin niin, että se esittää barbaarin ja erityisesti barbaarinaisen pahuuden. Feministisen tulkinnan puolesta vaikuttaa puhuvan kuoron osittainen tuki Medeialle, sillä kuoro tuntee myötätuntoa Medeiaa kohtaan ja jopa ihailee tätä, vaikkakin samalla tuomitsee tämän teot ja suree niitä. Tällaisena päähenkilön ja kuoron suhde on poikkeuksellinen.
On arvailtu syitä sille, miksi alkuperäinen yleisö ei pitänyt näytelmästä. Syiksi on esitetty muun muassa Euripideen tregadian konventioihin tekemiä muutoksia; kuoron päättämättömyyttä; näytelmän epäkunnioittavaa suhtautumista jumaliin; tai sitä, että näytelmä kritisoi peitellysti ateenalaista yhteiskuntaa.
Elokuva

Pier Paolo Pasolini ohjasi näytelmästä samannimisen elokuvan Medeia (Medea) vuonna 1969. Sen päärooliissa Medeiana oli Maria Callas.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Euripides: Medeia. Teoksessa Euripides: Medeia. Ifigeneia Auliissa.  ((Medeia; Ifigeneia en Aulidi.) Suomentaneet Otto Manninen, K. V. L. Jalkanen. Johdannon kirjoittanut Päivö Oksala. Antiikin klassikot)  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1966.
Euripides: Medeia. Teoksessa Euripides: Medeia. Ifigeneia Auliissa.  ((Medeia; Ifigeneia en Aulidi.) Suomentaneet Otto Manninen, K. V. L. Jalkanen. Johdannon kirjoittanut Päivö Oksala. Antiikin klassikot. 2. painos)  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-01465-6
Euripides: Medeia.  Suomentanut ja jälkisanat Kirsti Simonsuuri. Helsinki:  Lasipalatsi. Kirja kerrallaan, 1999.  ISBN 951-9351-03-5
4 x Medeia: Käännöksiä ja esseitä.  (Toimittanut Maarit Kaimio)  Helsinki:  Klassillisen filologian laitos, Helsingin yliopisto, 1999.  ISBN 951-45-8549-6
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Euripides: Medea. Teoksessa Euripidis fabulae.  (Vol. I (Cyc., Alc., Med., Heracl., Hip., And., Hec.) Toim. James Diggle. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1984.  ISBN 978-0-19-814594-3  Kreikankielinen alkuteksti.
Euripides: Medea. Teoksessa Euripides: Cyclops. Alcestis. Medea.  (Euripides Volume I. Loeb Classical Library 12)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1994.  ISBN 9780674995604  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Euripides: Medea. Teoksessa Euripides: Medea and Other Plays.  (Käännös Philip Vellacott. Penguin classics)  Penguin UK, 1973.  ISBN 0141906324  Englanninkielinen käännös.
Mastronarde, Donald (toim.): Euripides: Medea.  Cambridge University Press, 2002.  ISBN 0-521-64386-4  Englanninkielinen käännös ja kommentaari.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Clauss, James & Johnston, Sarah Iles (toim.): Medea: Essays on Medea in Myth, Literature, Philosophy, and Art.  Princeton University Press, 1997.  ISBN 0-691-04376-0
Griffiths, Emma: Medea.  Taylor & Francis, 2006.  ISBN 0-415-30070-3  ja ISBN 978-0-415-30070-4
McDermott, Emily: Euripides' Medea: the Incarnation of Disorder.  Penn State Press, 1989.  ISBN 0-271-00647-1  ja ISBN 978-0-271-00647-5
Mitchell-Boyask, Robin: Euripides Medea.  (Käännös Diane Arnson Svarlien)  Hackett Publishing, 2008.  ISBN 0-87220-923-7
Powell, Anton: Euripides, Women and Sexuality.  Routledge Press, 1990.  ISBN 0-415-01025-X
Rabinowitz, Nancy S.: Anxiety Veiled: Euripides and the Traffic in Women.  Cornell University Press, 1993.  ISBN 0-8014-8091-4
Stuttard, David: Looking at Medea: Essays and a translation of Euripides’ tragedy.  A. & C. Black, 2014.  ISBN 1472530160
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euripideen Medeia Wikimedia Commonsissa
Ευριπίδης: Μήδεια. Wikisource. (muinaiskreikaksi)
Euripides: Medea. Wikisource. (englanniksi)
Euripides: Medea. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Euripideen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet: Alkestis · Andromakhe · Bakkhantit · Elektra · Foinikian naiset · Hekabe · Helena · Herakleen lapset · Herakles · Hippolytos · Ifigeneia Auliissa · Ifigeneia taurien mailla · Ion · Kyklooppi · Medeia · Orestes · Troijan naiset · Turvananojat · (Rhesos)
Kadonneita ja katkelmallisia: Aiolos
Medeian esitys Epidauroksen teatterilla vuonna 2005, pääroolissa Kleió Danái Othonaíou.
Medeia surmaa poikansa. Kuvitusta punakuviotekniikalla koristellussa amforassa Suur-Kreikasta, n. 330 eaa.