stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilmailun historia
Lentokoneiden alkuvuodet (1900–1914) > Euroopan lentokoneiden pioneerit

Vaikka Wrightin veljesten lennosta ja lentokoneesta raportoitiin yksityiskohtaisesti tammikuussa 1906 ranskalaisessa l’Aerophile-lehdessä, lennon merkistystä ei tunnistettu ja eurooppalaiset jatkoivat yrittämistä rakentaa luontaisesti stabiili lentokone. Ranskalainen Traian Vuia suoritti maaliskuun 18. ja elokuun 19. päivä 1906 12 ja 24 metrin lennot itse suunnittelemallaan, täysin omavoimaisella kiinteäsiipisellä lentokoneella, jossa oli laskutelineet.
 Hänen jälkeensä tanskalainen Jacob Ellehammer lensi itse rakentamallaan yksitasoisella koneella 42 metriä syyskuussa 1906. Kone oli sidottu köydellä maahan.
13. syyskuuta 1906, päivä Ellehammerin jälkeen, brasilialainen Alberto Santos-Dumont teki julkisen lennon Pariisissa 14-bis-lentokoneellaan. Kone oli takasiipinen, ja siivet olivat voimakkaasti ylöspäin aukenevassa V-kulmassa. Kone lensi 60 metriä Bois de Boulognessa suuren yleisön todistaessa. Marraskuussa 1906 Santos-Dumont lensi 220 metriä 21 sekunnissa.
Lentokoneiden alkuvuodet (1900–1914) > Lentokonetekniikan vakiintuminen

Vuonna 1908 Wilbur Wright matkusti Eurooppaan ja elokuusta alkaen hän antoi useita lentonäytöksiä Le Mansissa Ranskassa. Ensimmäisen lentonäytöksen yleisössä elokuun 8. päivänä oli mukana useita Euroopan ilmailun pioneereja, jotka hämmästyivät Wrightin veljesten lentokoneen ohjattavuutta, erityisesti tiukkoja käännöksiä, joiden suorittamiseen koneen siivissä oli siivekkeet koneen kallistamiseksi käännön aikana. Tämä ominaisuus kopioitiin eurooppalaisiin lentokoneisiin.
Seuraavien vuosien aikana moottoroituja lentoja alettiin yhä laajemmin pitää muuna kuin uneksijoiden ja poikkeusyksilöiden toimintana. 25. kesäkuuta 1909 Louis Blériot saavutti maailmanmainetta lentämällä ensimmäisenä lentokoneella Englannin kanaalin yli ja voittamalla 1 000 punnan palkinnon Daily Mail -lehden asettamassa kilpailussa. Kone oli Blériot XI ja matka Calaisista Doveriin kesti 39 minuuttia.
Lentokoneiden alkuvuodet (1900–1914) > Pyöriväsiipiset lentolaitteet

Vuonna 1877 Enrico Forlanini kehitti miehittämättömän helikopterin, jossa oli höyrykone voimalähteenä. Se nousi 13 metrin korkeuteen, jossa se pysyi 20 sekuntia noustuaan ensin pystysuoraan ylös milanolaisessa puistossa. Ensimmäisen miehitetyn helikopterin, Breguet-Richet Gyroplanen tiedetään nousseen ilmaan vuonna 1907, kuitenkin maahan sidotuilla köysillä ohjattuna. Myöhemmin samana vuonna ranskalainen Cornu-helikopteri teki ensimmäisen vapaan lennon Lisenuxissa, Ranskassa. Nämä laitteet eivät kuitenkaan olleet käytännöllisiä.
Lentokoneiden alkuvuodet (1900–1914) > Lentokoneiden sotilaallinen käyttö

Lähes alusta alkaen lentokoneita on käytetty sotilaallisiin tarkoituksiin. Ensimmäisenä niitä käytti sodassa Italia, jonka lentokoneet tekivät tiedustelu-, pommitus- ja tykistön tulenohjauslentoja Libyassa Italian-Turkin sodassa vuosina 1911–1912. Seuraavaksi Bulgaria käytti lentokoneita ensimmäisessä Balkanin sodassa vuosina 1912–1913. Varsinainen oma aselajinsa ilmavoimista tuli ensimmäisessä maailmansodassa vuosina 1914–1918.
Lentokone ensimmäisessä maailmansodassa

Ensimmäisen maailmansodan aikana ymmärrettiin, että lentokoneesta on merkittäväksi tiedustelu- ja taisteluvälineeksi. Lentokone kehittyi sodan aikana huomattavasti, ja tämä johti sodan jälkeen lentoliikenteen käynnistymiseen. Sodan alussa sen osapuolilla oli kaikkiaan alle 1 000 lentokonetta, ja sodan aikana rakennettiin noin 200 000 lentokonetta. Lentokoneesta kehittyi sodassa oma aselaji maa- ja merivoimien rinnalle.
Ensimmäisessä maailmansodassa lentokonetyypit vanhenivat nopeasti. Niiden perusrakenne oli alussa yhä puu ja kangas. Koska lentokoneiden moottorit olivat alussa heikkotehoisia, rakenteen oli oltava äärimmäisen kevyt. Polttoaine yhdessä puun, kankaan ja epävarman ohjattavuuden kanssa teki koneista helposti tuleen syttyviä.
Sodan alussa lentokoneita käytettiin vastustajan asemien selvittämiseen ilmasta käsin. Pian koneissa alettiin kuljettaa pommeja ja niihin asennettiin konetuliaseita. Ongelmana koneesta ampumisessa oli koneen oma potkuri. Jotta se ei rikkoontuisi, aseet piti sijoittaa potkurikehän ulkopuolelle, mikä teki niistä epätarkkoja. Merkittävä sotilaallinen askel ilmassa oli Anthony Fokkerin luoma tahdistin, joka vuonna 1916 mahdollisti ampumisen pyörivien potkurin lapojen välistä. Saksalaiset saivat sillä etulyöntiaseman lyhyeksi aikaa, mutta laite kopioitiin nopeasti englantilaisiin ja ranskalaisiin koneisiin.
Sodan alussa käytettiin pyörivää tähtimoottoria, joka oli kokonaisuutena varsin heikkotehoinen, mutta painoonsa nähden voimakas. Sodan lopussa yleistyivät nestejäähdytteiset rivimoottorit ja tähtimoottorit.
Junkers J1 oli maailman ensimmäinen kokometallikone. Ensimmäisen maailmansodan alussa koneet nousivat 3 000, mutta lopussa 7 000 metrin korkeuteen, missä tarvittiin jo happipulloja.
Lentokone toisessa maailmansodassa 1939–1945

Ennen toista maailmansotaa kilpavarustelun aikana kehitettiin hävittäjälentokoneita, kuten Spitfire, Messeschmitt ja Mitsubishi zero, joissa oli kaikissa hyvin tehokkaat moottorit.
Lentokone oli merkittävässä osassa toisessa maailmansodassa. Pommikoneet vaikuttivat alusta alkaen sodan kulkuun. Kun Saksa hyökkäsi Puolaan, sen Stuka-syöksypommittajat tuhosivat puolalaisia kohteita. Sodan aikana merkittävään asemaan tulivat liittoutuneiden raskaat pommikoneet, esimerkiksi Boeingin lentävä linnoitus, kun liittoutuneet pommittivat ankarasti akselivaltojen, erityisesti Saksan ja Japanin kaupunkeja. Koneita valmistettiin Yhdysvalloissa massatuotantona ja lennettiin Atlantin yli Englantiin jatkuvana virtana, mikä tuotti tietoa valtameren säistä ja lentoreiteistä.
Ilmailun kehitys sodan jälkeen 1945–1970

Toisen maailmansodan jälkeen pommikoneiden tekniikkaa siirrettiin matkustajakoneisiin, mistä esimerkkinä Lockheed Constellation. Sodan aikana oli kehitetty myös suihkumoottori, jolla saavutettiin mäntämoottoria parempi tehopainosuhde. 1950-luvun alussa tulivat suihkumatkustajakoneet, joista ensimmäinen oli De Havilland Comet. Ensimmäiset välilaskuttomat reittilennot Lontoosta New Yorkiin käynnistettiin nelimoottorisilla potkurikoneilla 1950-luvulla, mutta vasta vuosikymmenen lopussa riittävän korkealla lentävät suihkukoneet, kuten Boeing 707 ja Douglas DC-8, pystyivät luotettavaan säännölliseen reittiliikenteeseen Atlantin yli. 1960-luvulle siirryttäessä pääasialliseksi voimanlähteeksi suuremmissa liikennelentokoneissa tuli suihkumoottori. Todella jättimäinen suihkukone, jumbojetti Boeing 747 lensi 1960-luvun lopussa.
Tietokoneajan ilmailu vuodesta 1970 eteenpäin

Mahdollisuus tehdä yliäänimatkustajakoneita johti 1970-luvulla Concorden kehittämiseen. Liikennöinti näillä koneilla alkoi 1976, ja niillä lennettiin 2000-luvun alkuun saakka, kunnes sattui tuhoisa onnettomuus. Suurin syy liikennelentojen lopettamiseen kyseisellä konetyypillä oli ehkä kuitenkin koneen suuresta polttoaineen kulutuksesta johtunut huono kannattavuus. Pitkän matkan lentoliikenteessä ovat viime vuosikymmeninä menestyneet laajarunkoiset ja taloudelliset mallit.
Lentoturvallisuus

Lentämisessä turvallisuus on suuri ongelma, sillä maahan syöksyssä useimmiten matkustajat kuolevat. Ilmailun alkuaikoina tämä kuoleman riski oli myös eräänlainen kiihotin, kun sensaatiolehdet rahoittivat otsikoiden toivossa lentokokeiluja. Ilmailun alkuaikojen uhkarohkeita pioneereja on paljolti kiittäminen nykyisen lentämisen turvallisuudesta, sillä lentokoneiden rakenteet ovat kehittyneet turvallisemmiksi paljolti tapahtuneiden onnettomuuksien syiden selvittämisen kautta. Turvallisuus on nykyisessä lentoliikenteessä parempi kuin maaliikenteessä. Jokainen onnettomuus johtaa tutkintaan ja mahdollisiin toimenpiteisiin. Laajempi onnettomuussarja liikennelentokoneilla oli 1950-luvulla, jolloin metallin väsyminen ja särönkasvu aiheutti useamman Comet-matkustajakoneen putoamisen. Tämä johti vikaturvallista käytäntöä noudattavien suunnittelumenetelmien kehittämiseen, eli osa suunnitellaan siten, että vika havaitaan ennen kuin se aiheuttaa onnettomuuden. Myös lentokoneissa käytettävien alumiiniseosten ominaisuuksia on saatu parannettua.
Laukkosken työväentalo

| Laukkosken työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Vanhatie 1,  07150 Laukkoski
Sijainti:  Laukkoski, Pornainen
Koordinaatit:  60°26′03″N, 25°23′45″E
Rakennustyyppi:  työväentalo
Valmistumisvuosi:  1907
Rakennuttaja:  Laukkosken työväenyhdistys
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laukkosken työväentalo on Pornaisissa sijaitseva työväentalo.
Historiaa

Laukkosken työväenyhdistys perustettiin Pornaisten kunnan alueella seppä Jussi Hagelinin asunnossa 14.1.1906. Virallinen perustamispäivä on 28.1.1906, ja SDP:n jäseneksi yhdistys merkittiin 28.5.1906. Arkistotietojen mukaan yhdistys oli perustettu jo vuonna 1904, mutta lakkautettu viranomaisten toimesta. Lakkautetun yhdistyksen varat saatiin takaisin Laukkosken yhdistyksen käyttöön. Asessori Lundenilta kesäkuussa 1906 ostettu rakennus purettiin ja siirrettiin marraskuussa 1906 Siivolan maista vuokratulle tontille. Talo valmistui 1907.
Rakennus

Laukkosken työväentalon vihkiäisiä vietettiin 16.8.1907. Vuonna 1911 vain salin ja keittiön käsittäneeseen taloon rakennettiin lisää uusi juhlasali. Vuonna 1918 rakennus takavarikoitiin ja toiminta pysähtyi. Talo vapautettiin jo vapuksi 1919. Vuosina 1927 ja 1929 rakennusta remontoitiin monta kertaa. Vuonna 1946 yhdistys osti Kotojärven kartanon maista Haapalan tontin. Vuonna 1950 päätettiin siirtää vanha rakennus tukkitalkoin sille uudelle lunastetulle omalle tontille osoitteeseen Vanhatie 1, 07150 Laukkoski. Saliin lisättiin uusi näyttämö, ja entinen sali muuttui talon ravintolaksi. Valtion rakennusavustuksia on saatu vuosina 1981–1984 sekä vuonna 1997.
Toimintaa

Ensimmäisen perustamisen jälkeen vuonna 1904 yhdistyksessä oli jäseniä 70 ja kirjastossa kirjoja 149 kappaletta. Vappujuhlat päästiin järjestämään jo vappuna 1919 omassa talossa. Toiminta rakennuksessa jatkui iltamien, juhlien ja järjestöjen toimintojen merkeissä. Uudessa talossa toiminta on jatkunut vilkkaana. Maarianpäivän juhlat ja kuusijuhlat ovat perinteenä. Mukana ovat olleet naisjaosto ja urheiluseura Taimi sekä yhdistyksen jäsenperheet talkoovoimin.
Cire perdue

1. Omenaa kuvaava vahamalli.
2. Silikonimuotti ja kipsivalos.
3. Juustonkuorivahasta tehty ontto valos.
4. Savesta tehdyn tulenkestävän muotin puolisko. Muotin sisällä on vahavalos. Myös ydin on täytetty muottimassalla.
5. Lopullinen pronssivalos, josta ei ole vielä poistettu valutappeja.
Cire perdue eli vahavalu tai menetetyn vahan menetelmä (ransk. à cire perdue) on yksi taidevalun menetelmistä. Vahavalu lienee kehittynyt pronssinvalutekniikkana Kreikassa 500-luvulla eaa..
Aluksi valettavasta esineestä valmistetaan vahavalos, joka on sisältä ontto ja jonka seinämien paksuus vastaa tulevan pronssiveistoksen vahvuutta. Vahamallin onttoon sisustaan valetaan ydin (keerna) ennen lopullisen esineen valua.
Sen jälkeen muotti poistetaan, vahamalli viimeistellään ja sen pinta peitetään tulenkestävällä muottimassalla ja tuetaan tapeilla sisustaan. Muottiin tehdään metallin kaatoaukko sekä valukanavat. Muottia kuumennetaan, kunnes vaha sulaa ja valuu pois. Tämän jälkeen sula pronssi kaadetaan vahan jättämään valuonteloon. Lopuksi muottimassa poistetaan valetun pronssiesineen ympäriltä ja pinta viimeistellään poistamalla valusaumat ja valukanaviin jääneet tapit sekä tasoittamalla epätasaisuudet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cire perdue Wikimedia Commonsissa
Aldor, Renana & Vogman, Kobi: Bronze casting using the "Lost wax technique" The Israel Museum, Jerusalem. Viitattu 16.12.2018. (hepreaksi) (englanniksi)
Lasinpuhallus

Puhallusputki
Lasinpuhallus on lasinmuokkaustekniikka, jossa sulalasimassapisaraan puhalletaan ilmaa puhallusputken avulla, jolloin muodostuu kupla. Tätä sulaa kuplaa sitten muotoillaan käyttämällä hyväksi sulan lasin eri alueiden lämpötilaeroja tai muotin avulla. Lasinpuhaltajan käsityö on yhä käytössä taidelasin valmistuksessa. Pakkauksina käytettävät lasipullot puhalletaan muotteihin automaattisilla koneilla.
Kairolainen lasinpuhaltaja työssään.
Tekniikka > Periaatteita

Lasinpuhallus tuli käyttöön lasiesineiden valmistuksessa 100-luvulla eaa. Puhaltamalla ilmaa sulaan lasimassaan se saadaan paisumaan ja sisälle muodostumaan ontelo. Sula lasimassa venyy, kun lasimassan atomien lujat sidokset muodostavat verkoston, minkä vuoksi sulalla lasilla on riittävän suuri viskositeetti puhallettavaksi. Lasimassan koostumusta säätelemällä voidaan vaikuttaa sulan lasin jähmeyteen ja puhallettavuuteen. Tutkittuaan vanhoja lasimosaiikkeja Galileassa (Israel) sijaitsevassa vanhassa roomalaisessa Tzipporin kaupungissa, tutkijat Fischer ja McCray raportoivat, että kidesoodapitoisuudella voidaan vaikuttaa juoksevuuteen. Pienentämällä kidesoodan määrää saadaan juoksevampaa lasimassaa, joka sopii paremmin puhallettavaksi.
Puhalluksen aikana ohutseinämäisemmät kohdat jäähtyvät nopeammin ja tulevat jähmeämmiksi kuin paksut, jotka silloin venyvät helpommin. Näin puhallettavan kappaleen seinämän paksuus pysyy tasaisena eikä ohuet kohdat repeä. Jäähtyessään lasi kovettuu, mutta ei kiteydy ja säilyttää siten läpinäkyvyytensä. Lasinpuhalluksessa on aikojen saatossa kehittynyt useita tekniikoita, jotka voidaan jakaa kahteen pääryhmään.
Tekniikka > Periaatteita > Vapaa puhallus

Vapaan puhalluksen menetelmä on säilyttänyt valta-asemansa sen jälkeen keksimisestään saakka 1800-luvun puoliväliin ja se on yhä laajalti käytetty lasimuotoilumenetelmä. Vapaassa puhalluksessa ensin tehdään riittävän suuri kupla sulaan lasiin ("posti") ja sitten lasin lämpötilaeroja hyödyntämällä, pyörittämällä ilmassa tai apupintoja vasten ja puhallusta ohjaamalla pyritään saamaan haluttu muoto. Puhalluksen välillä lasiaihioita voidaan käyttää uunissa lämpötilan nostamiseksi.
Tekniikka > Periaatteita > Muottiin puhallus

Muottiin puhallusta alettiin käyttää vapaan puhalluksen keksimisen jälkeen noin vuosina 50-75 Muottiin puhallettaessa sula lasimassa otetaan puhallusputken päähän ja sijoitetaan puiseen tai metalliseen muottiin. Tämän jälkeen lasimassa puhalletaan niin, että se täyttää muotin, jolloin muotin muodot painuvat lasimassaan.
Tikkupuhallusmenetelmässä vesi höyrystyy ja muodostaa lasimassan sisään ilmakuplan, kun lasimassaa pistetään märällä puutikulla.
Kuvia

Lasinpuhaltaja Romeo Lefebvre työpajassaan Montrealissa 1942.
Lasinpuhaltajia Englannissa vuonna 1858. Lasiesineiden massatuotantoon tarvittavat valmistusmenetelmät kehittyivät 1800-luvulla.
Lasinpuhallusmenetelmiä Englannissa vuonna 1858.
Roomalaista puhallettua lasia oleva hydria Baelo Claudiasta 400-luvulta.
Uuni
Lasinen kupla puhallusputken päässä.
Kenialainen lasinpuhaltaja.
Puhaltaja käsittelee kookasta lasimassaa.
Lasinpuhaltaja on asettanut keltaisena hehkuvan lasimassan muottiin ja puhallusputki on hänen sylissään.
Kuumaa lasimassaa muotissa.
Lasimassan uudelleen lämmitys.
Muottiin puhallus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Scientific Glassblowing Basics (Arkistoitu – Internet Archive) a tutorial
Lasinpuhaltaja muotoilee sulaa lasimassaa.
Latino World Order

Latino World Order (lyhennettynä lWo tai LWO) oli ryhmittymä showpainipromootiossa, World Championship Wrestlingissä. Ryhmää johti Eddie Guerrero vuosina 1998 ja 1999. Stablen nimen keksi Jason Hervey, jota oli inspiroinut New World Order (nWo).
Historia > Konsepti

LWO debytoi vuoden 1998 lopussa, kun Eddie Guerrero riitaantui Eric Bischoffin kanssa, joilla oli riitaa oikeassakin elämässä. Ryhmän idean keksi Jason Hervey, joka on Bischoffin kaveri. Ryhmän johtajaksi ajateltiin alun perin Konnania, mutta se annettiin Eddie Guerrerolle, kun Konnan liittyi nWo Wolfpaciin.
Historia > Alku

17. elokuuta, 1998 antoi worked shootin, missä hän sanoi haluavansa vapautua sopimuksestaan. Eddien oltuaan monia viikkoja ulkona kuvioista, hän palasi 5. lokakuuta WCW Monday Nitrossa, missä hän muodosti lWo:n, mihin kuului monia meksikolaisia painijoita.
Ryhmä muodostui lähes kaikista meksikolaisista painijoista WCW:n rosterista, mihin kuuluivat Psychosis, La Parka, Hector Garza ja Juventud Guerrera. LWO feudasi pääasiassa Rey Mysterio, Jr.:n kanssa, kun hän kieltäytyi liittymään ryhmään. Mysterio kuitenkin joutui liittymään ryhmään, kun hän hävisi Guerrerolle. Myöhemmin ryhmään liittyi Chavo Guerrero.
Historia > Hajoaminen ja jälkiseuraus

1. tammikuuta, 1999 Eddie Guerrero joutui auto-onnettomuuteen, mikä tarkoitti, että lWo:n loppu oli lähellä. Kolme päivää myöhemmin, kaksi New World Orderin ryhmää yhdistyivät, eikä kauankaan, kun lWo:n jäseniä löydettiin tajuttomina takahuoneilla. NWO alkoi lähestyä lWo:ta ja pakottivat heidät hajoamaan välittömästi tai saisi vastata seurauksistaan. Jokainen lWo.n jäsen riisui lWo-paitansa ja lähtivät kehästä, paitsi Mysterio. Mysterio, joka ei ollut alkuperäinen lWo:n jäsen todisti itselleen, että oli ryhmälle lojaalein, kun kieltäytyi riisumasta lWo-paitaa. NWO pieksi Mysterion ja repivät häneltä lWo-paidan päältään, mistä syntyi feudi Mysterion ja Outsidersien kanssa.
New World Order potki heidän ainoan latinopainijan, Konnanin ulos ryhmästä. Tämä johti siihen. että Mysterio ja Konnan muodostivat tiimin ja alkoivat yhdessä feudaamaan Outsiderseja vastaan. Kun Eddie Guerrero parani ja teki paluunsa kehään, LWO:n avainjäsenet, kuten hän itse, Mysterio, Juventud muodostivat tunnetun ryhmän nimeltä Filthy Animals.
Historia > Jäsenet

Eddie Guerrero (johtaja)
Rey Mysterio
Juventud Guerrera
Psychosis
La Parka
El Dandy
Silver King
Villano V
Damien
Ciclope
Héctor Garza
Spyder (henkivartija)
Laukat

| Laukat |
| --- | --- |
 Ruokasipuli (Allium cepa)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Narsissikasvit Amaryllidaceae
Alaheimo::  Allioideae
Suku::  Laukat Allium  L., 1753
Katso myös
   Laukat Wikispeciesissä   Laukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sipulinippu
Laukat eli sipulit eli kotalaukat (Allium) on narsissikasvien heimon suku, johon kuuluu noin 1 250 lajia. Ne kasvavat luonnonvaraisina pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla alueilla. Monia niistä viljellään ja käytetään ruoaksi. Lajeille on yhteistä voimakas, "sipulimainen" tuoksu. Ne ovat monivuotisia ja talvehtivat sipulinsa eli turvonneen lehtiruusukkeen tyven avulla.
Lajeja

Allium ampeloprasum – kesäpurjo
Allium angulosum – särmälaukka
Allium atropurpureum – viinilaukka
Allium caeruleum – sinilaukka
Allium carinatum – punalaukka
Allium cepa – sipuli ja sen lajikeryhmät
Allium cepa Aggregatum-ryhmä – ryvässipuli
Allium cepa Ascalonium-ryhmä – salottisipuli
Allium cepa Cepa-ryhmä – kepasipuli eli ruokasipuli eli keltasipuli
Allium cepa Hillosipuli-ryhmä – hillosipuli
Allium cepa Hopeasipuli-ryhmä – hopeasipuli
Allium cepa Jättisipuli-ryhmä – jättisipuli
Allium cepa Proliferum-ryhmä, syn. Allium cepa var. viviparum – ilmasipuli
Allium cepa Punasipuli-ryhmä – punasipuli
Allium cepa Vihersipuli-ryhmä – vihersipuli
Allium cernuum – nuokkulaukka
Allium chinense – valkoruohosipuli
Allium cristophii – tähtilaukka
Allium cyaneum – syyslaukka
Allium cyathophorum
Allium cyathophorum var. farreri – farrerinlaukka
Allium fistulosum – pillisipuli eli talvisipuli
Allium flavum – rikkilaukka
Allium giganteum – jättilaukka
Allium gomphrenoides
Allium hollandicum – ukkolaukka
Allium insubricum – gardanlaukka
Allium karataviense – pallolaukka
Allium lineare – jäykkälaukka
Allium macleanii – idänlaukka
Allium moly – keltalaukka
Allium narcissiflorum – kellolaukka
Allium neapolitanum – napolinlaukka
Allium nigrum – mustalaukka
Allium obliquum – siperianlaukka
Allium ochotense – ohotanlaukka
Allium oleraceum – nurmilaukka
Allium oreophilum – lehtolaukka
Allium orientale – valkotupsulaukka
Allium porrum – purjo eli purjosipuli
Allium ramosum – tuoksulaukka
Allium rosenbachianum – partalaukka
Allium roseum – kainolaukka eli rusolaukka eli rusosipuli
Allium sativum – valkosipuli eli kynsilaukka
Allium schoenoprasum – ruoholaukka eli ruohosipuli
Allium schoenoprasum subsp. schoenoprasum – kallioruoholaukka
Allium schoenoprasum subsp. alpinum – ruijanruoholaukka
Allium schubertii – palestiinanlaukka
Allium scorodoprasum – käärmeenlaukka
Allium senescens – vaarinlaukka
Allium sikkimense – posliinilaukka
Allium sphaerocephalon – pallerolaukka
Allium stipitatum – sorjalaukka
Allium strictum – jäykkälehtinen laukka
Allium subhirsutum – ripsilaukka
Allium triquetrum – iberianlaukka
Allium tuberosum – kiinansipuli eli kiinanruohosipuli
Allium unifolium – oregoninlaukka
Allium ursinum – karhunlaukka
Allium victorialis – voitonlaukka
Allium vineale – hietalaukka
Allium zebdanense – libanoninlaukka
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Laukat (kotalaukat) – Allium
Laukat (Allium)
Den virtuella floran: Allium (ruotsiksi)
ITIS: Allium (englanniksi)
Flora of China: Allium (englanniksi)
Sipuli, Eliaksen yrittitarha (Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q49391  Wikispecies: Allium  APDB: 187948  APNI: 81992  BOLD: 124733  CoL: 8VTKZ  eFloraSA: Allium  EoL: 17858  EPPO: 1ALLG  FloraBase: 21219  FNA: 101086  FoAO2: Allium  FoC: 101086  GBIF: 9624496  GRIN: 403  iNaturalist: 47357  IPNI: 23957-1  IRMNG: 1381516  ITIS: 42634  NBN: NHMSYS0000455755  NCBI: 4678  NZOR: 983a200e-8e4d-4fe2-afbf-5c09d36cd327  Open Tree of Life: 781603  Panarctic Flora: 2901  PLANTS: ALLIU  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000901-2  Tropicos: 40010164  VASCAN: 800  VicFlora: bae56750-c47a-4d1a-9f4b-e575c9bb7ee8  WFO: wfo-4000001260
Lastenpsykiatria

Lastenpsykiatria on lääketieteen ja terveydenhuollon erikoisala, joka tutkii ja hoitaa noin alle 12-vuotiaiden tunteiden ja käyttäytymisen ongelmia ja psyykkisiä häiriöitä. Nuorisopsykiatria hoitaa vastaavasti noin 12–18-vuotiaita.