stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruskolakkinäpsy
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan ruskolakkinäpsy on noin 10 cm. Lajin päälaki ja naama on väriltään punaruskeat ja niska on musta ja valkoinen. Selästään ja siivistään lintu on oliivinvihreä. Siivet ovat väriltään mustat ja niissä on kaksi keltaista juovaa. Ruskolakkinäpsyn kurkku on harmahtavan valkoinen ja vatsa on väriltään keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ruskolakkinäpsyä tavataan Andeilta Kolumbiasta, Venezuelasta, Ecuadorista ja Perusta. Linnun elinympäristöä ovat pensaikkoiset laitumet ja metsien reunamaat. Lajin elinympäristöt sijaitsevat yleensä 1 600–2 700 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ruskolakkinäpsyt liikkuvat yleensä yksin tai pareittain, joskus myös isommissa ryhmissä. Ravintonsa linnut napsivat lehdiltä. Ruskolakkinäpsyn pesimäkausi kestää Andien itäosissa maaliskuulta syyskuulle.
Ruosterastas

| Ruosterastas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rastaat Turdidae
Suku::  Rastaat Turdus
Laji::  naumanni
Kaksiosainen nimi
 Turdus naumanni  Temminck, 1820 
Katso myös
   Ruosterastas Wikispeciesissä   Ruosterastas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruosterastas (Turdus naumanni) on aasialainen rastaisiin kuuluva varpuslintu. Linnun kuvaili ja nimesi Coenraad Jacob Temminck vuonna 1820.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 20–23 cm ja paino keskimäärin noin 77 grammaa, eli se on rastaaksi keskikokoinen, punakylki- ja laulurastaan kokoluokkaa. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, jotka ovat erinäköisiä ja jotka toisinaan luokitellaan erillisiksi lajeiksi. Nimialalaji T. n. naumanni on yläpuolelta harmahtava ja alapuolelta punertavan ruskea tummemmin ruskein täplin. Sen pyrstö on punaruskea. Silmäkulmanjuova on ruskehtava. T. n. eunomus, myös ruostesiipirastaaksi sanottu, on päältä ruskea ja alapuolelta valkoinen mustin täplin. Pyrstö on tummanruskea ja silmäkulmanjuova valkoinen. Välimuotoja esiintyy runsaasti. Koiraat ovat hieman kirkkaamman värisiä kuin naaraat. Laulu muistuttaa punakylkirastaan laulua, ja siinä esiintyy maantieteellisiä murteita samoin kuin punakylkirastaalla.
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato kesällä, nuorilla pääasiassa vain ruumiinhöyhenet käsittävä.
Esiintyminen

T. n. naumanni pesii Keski-Aasiassa, T. n. eunomus pohjoisempana Keski-Siperiasta Kamtšatkan niemimaalle. Se on muuttolintu, joka talvehtii Kiinan eteläosissa, Intiassa ja Kaakkois-Aasiassa. Suomessa laji on tavattu toistaiseksi kahdeksan kertaa: 23.10.1980 Hangossa, 17.5.1983 Kolarissa, 27.4.1988 Karjaalla, 19.–26.11.1994 Helsingissä, 17.–18.4.1999 Lappeenrannassa, 15.–17.11.2004 Enontekiöllä, 6.–19.12.2005 Kalajoella sekä 27.–30.12.2005 ja 15.1.2006 Raahessa.
Elinympäristö

Ruosterastaan elinympäristöjä ovat erilaiset avoimet ja pensaikkoiset metsät ja metsiköt, myös vuoristossa.
Lisääntyminen

Pesä on puussa ja munia on 3–5.
Ravinto

Kaikkiruokainen. Syö pääasiassa hyönteisiä ja muita selkärangattomia sekä marjoja ja hedelmiä.
munia Turdus naumanni
Ruskopensastyranni

| Ruskopensastyranni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Pensastyrannit Casiornis
Laji::  rufus
Kaksiosainen nimi
 Casiornis rufus  (Vieillot, 1816) 
Katso myös
   Ruskopensastyranni Wikispeciesissä   Ruskopensastyranni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskopensastyranni (Casiornis rufus) on Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan ruskopensastyranni on noin 18 cm. Päästään ja siivistään laji on väriltään yksivärisen punaruskea ja selkä on hieman päätä vaaleampi. Kurkku on linnulla valkoinen ja rinta kanelinruskea. Vatsastaan ruskopensastyranni on hieman vaaleamman kellertävän ruskea. Lajin nokka on vaaleanpunainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ruskopensastyrannia tavataan Bolivian pohjois- ja itäosissa, keskisessä Brasiliassa, Paraguayssa, Uruguayssa ja Pohjois-Argentiinassa. Linnun elinympäristöä ovat galleriametsät, cerradokasvillisuus sekä kuivat pensaikot ja tiheiköt. Ruskopensastyrannit liikkuvat yleensä pareittain.
Ruskolakkisirkkuli

| Ruskolakkisirkkuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkulit Passerellidae
Suku::  Ruohosirkkulit Aimophila
Laji::  ruficeps
Kaksiosainen nimi
 Aimophila ruficeps  (Cassin, 1852) 

Alalajit
 18 alalajia 
Katso myös
   Ruskolakkisirkkuli Wikispeciesissä   Ruskolakkisirkkuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskolakkisirkkuli (Aimophila ruficeps) on sirkkuleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Ruskolakkisirkkuli voi kasvaa 13–16 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruskolakkisirkkulin päälaki on väriltään punaruskea ja muuten pää on harmahtavan ruskea. Silmien ympärillä on valkoinen rengas ja nokasta lähtee musta viiksijuova. Linnun selkä on harmahtavan ruskea ja siivet ovat tummemman ruskeat. Ruskolakkisirkkulin pyrstö on pitkä ja pyöreäpäinen. Lajin vatsa ja rinta ovat väriltään harmaat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ruskolakkisirkkulin levinneisyysalue ulottuu Meksikosta Yhdysvaltoihin Kansasin ja Kalifornian osavaltioihin asti. Lajin elinympäristöä ovat ruohoja ja pensaikkoa kasvavat kallioiset alueet ja kanjonit sekä avoimet mäntyjä ja tammia kasvavat metsät. Linnun ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat sekä siemenet. Ruskolakkisirkkulin pesimäkausi on maaliskuusta elokuulle. Kuppimainen pesä rakennetaan ruohoista kivikkoon tai lähelle maata pensaaseen. Naaras munii kahdesta viiteen vaaleansinertävää munaa.
Ruskonapsija

| Ruskonapsija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Pensasnapsijat Sublegatus
Laji::  obscurior
Kaksiosainen nimi
 Sublegatus obscurior  Todd, 1920 
Katso myös
   Ruskonapsija Wikispeciesissä   Ruskonapsija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskonapsija (Sublegatus obscurior) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Ruskonapsija voi kasvaa noin 14 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruskonapsijan pää, selkä ja siivet ovat väriltään ruskehtavan harmaat ja siivissä on tummeman harmaita juovia. Lajin kurkku ja rinta ovat vaalean harmaat ja vatsa on hyvin vaalean keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ruskonapsija elää suhteellisen laajalla alueella Amazoniassa ja sen levinneisyys ulottuu Venezuelasta Brasilian keskiosiin ja Boliviaan.  Lajin elinympäristöä ovat niin kuivat kuin kosteatkin metsät, savannit ja prnsaikot. Ruskonapsijan ravintoa ovat hyönteiset ja se liikkuu useimmiten yksin tai pareittain.
Rooman ja Kiinan väliset yhteydet
Lähetystöt ja matkat > Lähetystö Augustuksen luona

Toisella vuosisadalla roomalainen historioitsija Florus kuvasi useita lähetystöjä, jotka Rooman ensimmäinen keisari Augustus oli vastaanottanut. Yksi niistä oli Seres-kansan eli mahdollisesti kiinalaisten lähetystö:
»Nekään maailman kansoista, jotka eivät vielä olleet keisarillisen vallan alaisia, tunsivat sen suuruuden ja katsoivat kunnioittavasti Rooman kansaa, kansakuntien suurta valloittajaa. Niinpä jopa skyytit ja sarmatialaiset asettivat lähetystöjä päästäkseen ystävällisiin väleihin Rooman kanssa. Samoin saapuivat myös seresiläiset sekä intialaiset, jotka asuivat pystysuoran auringon alla, ja he toivat lahjoiksi jalokiviä, helmiä ja elefantteja, mutta ajattelivat vähemmän hetken merkitystä kuin sitä tavattoman pitkää matkaa, jonka he olivat tehneet ja jonka he sanoivat kestäneen neljä vuotta. Tosiasiassa tarvitsi vain katsoa heidän ihonväriään huomatakseen, että he olivat toisen maailman asukkaita kuin me.»
Henry Yule ei onnistunut löytämään koko laajasta Rooman kirjallisuudesta yhtään yksiselitteistä mainintaa diplomaattisesta yhteydestä roomalaisten ja seresien välillä. Hän päätteli, että niissäkin tapauksissa, joista on säilynyt tietoja, on ollut kysymys yksityisistä kauppaista, sillä kiinalaiset lähteet korostavat, että Gan Ying oli ensimmäinen kiinalainen, joka matkusti länteen Tiaozhiin (条支) eli Mesopotamiaan saakka. Toisaalta Yule kuitenkin huomauttaa, että Periplus-teoksen mukaan Thinae-kansan jäseniä nähtiin vain harvoin, koska heidän maahansa oli vaikea päästä. Maan sanotaan sijaitsevan Otavan alla ja Kaspianmeren kaukaisimmilla tuntemattomilla rannoilla. Sieltä olivat peräisin raaka silkki ja ne hienot silkkivaatteet, joita kauppiaat kuljettivat maateiste Baktriasta Barygazaan sekä myös Gangesjokea pitkin alavirtaan.
Tuhat vuotta myöhemmin Mongoli­valta­kunnan aikana, johon Kiinakin kuului, kauppasuhteet olivat jo täysin erilaiset, ja niinpä vuonna 1340 Francesco Balducci Pegolotti laati opaskirjan niille, jotka halusivat vaihtaa hopean paperirahaan voidakseen ostaa silkkiä Khabbaliqista, toisin sannoen Pekingistä. Toisaalta siihen mennessä Itä-Rooman valtakunta, joka oli väliaikaisesti muuttunut Latinalaiseksi keisarikunnaksi, oli menettänyt suuren osan alueistaan ja käsitti enää vain osia Kreikasta ja Anatoliasta. Myös Ma Duanlin, kiinalaisen Wenxian Tongkao -teoksen kirjoittaja, olikin selvillä siitä, että poliittiset rajat olivat siirtyneet, joskin hänen käsityksensä niiden sijainnista oli virheellinen ja vääristynyt.
Lähetystöt ja matkat > Maes Titianuksen matkat

Makedonialainen Maës Titianus matkusti Silkkitietä pitkin kauemmaksi itään kuin kukaan muu Välimeren maiden asukas ennen häntä. Ajan­laskumme ensimmäisen vuosisadan lopulla tai toisen alussa, kun Rooman ja Parthian väliset sodat joksikin ajaksi taukosivat, hänen retki­kuntansa eteni kuuluisalle Kivitornille saakka, joka erään teorian mukaan oli Pamirin vuoristossa sijainnut Taškurgan, josta myöhemmin tuli Sarikolien kuningas­kunnan pääkaupunki. Toisten tutkijoiden mukaan Kivitorni kuitenkin olisi sijainnut Alain laaksossa Kašgarin länsipuolella.
Lähetystöt ja matkat > Mahdollisia roomalaisajan kreikkalaisia Burmassa ja Kiinassa

Shijin ja Hanshun mukaan Parthian kuningas Mithridates II lähetti lahjoja ja niiden mukana syyrialaisia jonglöörejä keisari Han Wun hoviin, kun taas Hou Hanshun mukaan Burman kuningas lähetti Daqinista kotoisin olleita akrobaatteja keisari Han Anin hoviin vuonna 120. On mahdollista, että tuolloin joku Burman kuningas esitteli keisari Anille ryhmän kreikkalaisia akrobaatteja, jotka väittivät olevansa kotoisin ”meren länsipuolelta”, toisin sanoen Egyptistä. Tiedetäänkin, että sekä Parthiassa että Kušanassa kreikkalaisia esiintyi muusikoina ja urheilijoina. Hou Hanshussa sanotaan, että keisari An siirsi nämä taiteilijat maaseutu­asunnostaan pääkaupunkiin Luoyangiin, jossa he esiintyivät hoville ja saivat palkkiokseen kultaa, hopeaa ja useita erilaisia lahjoja. Raoul McLaughlin huomauttaa, että roomalaiset tunsivat Burman nimellä India Trans Gangem (”Gangesin takainen Intia”) ja että Ptolemaios jopa luetteli Burman kaupunkeja. McLaughlinin mukaan on mahdollista, että roomalaiset myivät orjia burmalaisille ja että juuri sillä tavoin akrobaatit joutuivat Burmaan, ennen kuin Burman kuningas lähetti heidät Kiinan keisari Anille. Syyrialaisista jonglööreistä onkin mainintoja sekä länsimaisessa klassisessa kirjallisuudessa että myös kiinalaisissa Han-dynastian aikaisissa lähteissä.
Lähetystöt ja matkat > Ensimmäinen roomalainen lähetystö

Hou Hanshun mukaan vuonna 166 Kiinaan saapui ensimmäisen kerran ryhmä henkilöitä, jotka väittivät olevansa Rooman lähettiläitä. He saapuivat Han-dynastian keisari Huanin luo, ja heidät oli lähettänyt ”Andun” (kiin. 安敦), Daqinin kuningas, eli ilmeisesti Rooman kesari Antoninus Pius tai Marcus Aurelius. Koska Antoninus Pius kuoli vuonna 161 ja häntä seurasi keisarina hänen ottopoikansa Marcus Aurelius Antonius, on epäselvää, kumpi lähetti heidät, sillä molemmista käytettiin nimeä ’Antoninus’. Rooman lähetystö saapui etelästä, todennäköisesti meritse, ja ylitti Kiinan rajan Rinanissa tai Tonkinissa, nykyisessä Vietnamissa. Se toi mukanaan lahjaksi sarvikuonon sarvia, norsunluuta ja kilpikonnan kuoria, jotka todennäköisesti oli saatu Etelä-Aasiasta. Tekstissä sanotaan nimenomaan, että kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun valtakunnat olivat suorassa yhteydessä toistensa kanssa. Historioitsijat Rafe de Crespigny, Peter Fibiger Bang ja Warwick Ball arvelevat, että kyseessä oli todennäköisemmin joukko roomalaisia kauppiaita kuin Marcus Aureliuksen lähettämiä virallisia diplomaatteja. Crespigny korostaa, että tämän Rooman lähetystön samoin kuin muiden, Intian Tianzhusta ja Buyeosta (Mantšuriasta) saapuneiden lähetystöjen saapuminen oli huomattava arvovaltavoitto keisari Huanille, jolle samaan aikaan aiheuttivat vakavia ongelmia poliittiset levottomuudet, kun Han-hallitusta hänen sisarensa Liang Nan kuoleman jälkeen johtanut Liang Ji oli pakotettu tekemään itsemurha. Henry Yulen mukaan roomalaiset vierailijat olivat saattaneet menettää alku­peräiset tuliaisensa rosvoille tai haaksirikossa ja hankkivat tilalle edellä mainitut lahja­tavarat, sillä kiinalaiset lähteet arvostelevat heitä siitä, että he pitivät itsellään arvokkaimmat esineet, ja kuten Yule huomauttaa, myöhemmin Kiinaan 1200-luvun lopulla saapunutta paavin lähettiläs Johannes Montecorvinolaista arvosteltiin samasta asiasta. Yule korostaa myös sitä, että Rooman lähetystö saapui Vietnamin Jiaozhin kautta, samaa tietä, jota kiinalaisten lähteiden mukaan myös pohjois­intialaisen Tianzhun lähetystöt olivat saapuneet vuosina 159 ja 161.
Roomalaiset toivat tullessaan Kiinaan myös erään tähtitieteellisen tutkielman, joka tuli Kiinassakin tunnetuksi.
Lähetystöt ja matkat > Muut Rooman lähetystöt

Teoksissa Weilüe ja Liangshu mainitaan Qin Lun (秦論) -nimisen kauppiaan saapuneen vuonna 226 Rooman valtakunnasta (Daqin) Jiaozhiin eli Kiinan tuolloin hallitsemaan Pohjois-Vietnamiin. Jiaozhin prefekti Wu Miao lähetti hänet Itäisen Wun hallitsijan Sun Quanin hoviin Nanjingiin, jossa Sun pyysi häntä kertomaan kotimaastaan ja sen asukkaista. Muodostettiin retkikunta, joka saattoi kauppiaan takaisin kotimaahansa. Mukana oli myös kymmenen nais- ja kymmenen miespuolista ”tummaihoista värillistä kääpiötä”, jotka hän oli uteliaisuudesta pyytänyt mukaan, sekä Huijista, Zhejiangista tullut kiinalainen virkamies Liu Xian, joka kuitenkin kuoli matkalla. Weilüe ja Liangin kirja kertovat, että roomalaiset kauppiaat toimivat Funanissa eli nykyisessä Kambodžassa ja Vietnamissa, mitä tukevat myös näistä maista sekä Thaimaasta, Malesiasta ja Indonesiasta arkeologisissa kaivauksissa löydetyt Välimeren maista peräisin olevat esineet.
Yule mainitsee, että 200-luvun alussa eräs Daqinin hallitsija lähetti Pohjois-Kiinaan Cao Wein (220–265) lähetystön ja sen mukana lahjoja kuten erivärisiä lasiesineitä. Muutamaa vuotta myöhemmin erään daqinilaisen käsityöläisen kerrotaan näyttäneen kiinalaisille, miten piikivestä tehdään kristallia käsittelemällä sitä tulella, minkä kiinalaiset panivatkin mielenkiinnolla merkille.
Myös Jin-dynastian (265–420) hoviin saapui vuonna 284 lähetystö, joka toi mukanaan lahjoja. Tämä tapahtui Jin-keisari Wun hallitessa, ja siitä kerrotaan Jin-dynastian kirjassa (Jinshu) sekä Wenxian Tongkaossa. Kyseessä lienee ollut vuosina 282–283 hallinneen, koko lyhyen hallitsijakautensa ajan sassanideja vastaan taistelleen Rooman keisari Caruksen lähetystö.
Kauppasuhteet > Aasialainen silkki Rooman valtakunnassa

Rooman ja Kiinan välinen kauppa, jota voimisti silkin suuri kysyntä, alkoi viimeisellä vuosisadalla ennen ajanlaskumme alkua. Vaikka roomalaiset tunsivat Kos-saarella valmistetun villisilkin (coa vestis), he eivät aluksi rinnastaneet sitä silkkiin, jota tuotettiin myös Pamir-vuoristossa Sarikolin kuningaskunnassa. Kiinasta tuotu silkki oli pääasiassa raakasilkkiä, joka jalostettiin, värjättiin ja koristeltiin kultalangoilla. Jalostus tapahtui tavallisesti Tyroksessa, mistä tavara toimitettiin roomalaisille markkinoille. Suoria kauppayhteyksiä roomalaisten ja Han-kiinalaisten välillä oli vähän, sillä kilpailevat parthialaiset ja kušaanit varjelivat tarkoin tuottoisaa asemaansa kaupan välittäjinä.
Ajanlaskumme alkaessa silkki oli roomalaisessa maailmassa vielä harvinaista, mutta ensimmäisellä vuosisadalla tämä himottu kauppatavara tuli paljon yleisemmin saataville. Plinius vanhempi valitti, että Kiina, Intia ja Arabia tyhjensivät Rooman kassakirstun, sillä vuosittain näistä maista tuotuihin ylellisyystuotteisiin käytettiin jopa sata miljoonaa sestertiusta.
Vuonna 14 jaa. Rooman senaatti yritti turhaan kieltää miehiä käyttämästä silkkivaatteita, mutta sen jälkeenkin silkin tuonti jatkui vähentymättömänä. Sen lisäksi, että silkin maahantuonti tuli roomalaisille kalliiksi, silkkivaatteita pidettiin myös dekadentteina ja siveettöminä:
»Voin nähdä silkkivaatteita, sikäli kuin aineita, jotka eivät kätke kehoa, eivät edes säädyllisyyttä, voi sanoa vaatteiksi. Kurjat joukot palvelustyttöjä tekevät työnsä niin, että heidän häpynsä saattaa näkyä heidän ohuen vaatteensa läpi, niin että kuka tahansa ulkopuolinen tai ulkomaalainen voi tuntea naisen kehon yhtä tarkoin kuin hänen aviomiehensä.» 
(Seneca vanhempi)
Vaikka Plinius vanhempi väitti kaupan olleen epätasapainossa ja vaikka roomalaiset käyttivät paljon rahaa silkkiin, Warwick Ball on selittänyt, että muiden tuotteiden kuten mausteiden tuonnilla oli vielä paljon suuremmat taloudelliset vaikutukset. Kauppatavarat kuten mausteet ja silkki oli maksettava roomalaisilla kultarahoilla, sillä vaikka roomalaisia lasitavaroita arvostettiinkin Kiinassa eksoottisina esineinä, lasia kyllä osattiin valmistaa Kiinassakin. Kiinassa alettiin valmistaa lasia Läntisen Han-dynastian aikana (202 eaa.–9 jaa.). Suhteissaan vieraisiin valtioihin kuten Parthiaan Han-kiinalaiset kiinnittivät enemmän huomiota siihen, miten voisivat selvittää välinsä päävihollisensa eli Xiongnu-paimentolaiskansan kanssa, kuin kaupankäyntiin, minkä osoittaa sekin, miten hallintoa Han-dynasian aikana hoitanut yläluokka ylenkatsoi kauppaa ja kauppiasluokkaa.
Kauppasuhteet > Kiinasta löydetyt roomalaiset ja bysanttilaiset rahat > Tausta

Nestoriolaiset kristityt munkit salakuljettivat 500-luvulla silkkitoukan munia Bysanttiin. Pian tämän jälkeen bysanttilainen historioitsija Menander Protector kirjoitti, kuinka sogdialaiset yrittivät avata suoran silkkikauppayhteyden Kiinan ja Bysantin välillä. He liittoutuivat sassanidien hallitsijan Khosrau I:n kanssa puolustaakseen hefthaliittien valtakuntaa. Sogdialaiset kauppiaat kääntyivät Turkkilaisen kaanikunnan hallitsija Istämin puoleen saadakseen audienssin sassanidikuninkaan luona ja luvan matkustaa valtakunnan alueiden kautta käydäkseen kauppaa Bysantin kanssa. Aluksi Istämi kieltäytyi ja myrkytti useat lähetystön jäsenet kuoliaiksi. Sogdialainen diplomaatti Maniah kuitenkin sai Istämin vakuuttuneeksi, että hänen kannatti lähettää edustajansa suoraan Bysantin pääkaupunkiin Konstantinopoliin, jonne he saapuivat vuonna 568. He toivat keisari Justinianus II:lle lahjaksi silkkiä ja ehdottivat liittoutumista sassanidien hallitsemaa Persiaa vastaan. Justinianus II suostui ehdotukseen ja lähetti edustajansa turkkilaiskaanin luo ja turvasi täten sogdialaisille heidän haluamansa suoran silkkikaupan.
Mahdolliset sotilaalliset kontaktit

Historioitsija Homer H. Dubs esitti vuonna 1941, että roomalaiset sotavangit, jotka vietiin Parthian itäisille rajaseuduille, olisivat siellä myöhemmin ottaneet yhteen Han-dynastian sotajoukkojen kanssa.
Kun roomalaiset olivat hävinneet Carrhaen taistelun vuonna 54 eaa., parthialaiset kuljettivat noin 10 000 roomalaista sotavankia Margianaan valtakuntansa itärajalle. Jonkin verran myöhemmin Xiongnu-paimentolaisheimon johtaja Zhizhi perusti valtion vielä idemmäksi Talasjoen laaksoon lähelle nykyistä Tarazia. Dubs on verrannut näitä tietoja kiinalaisen Ban Gun mainitaan ”noin sadasta miehestä”, jotka Zhizhin johdolla taistelivat ”kalamaisessa muodostelmassa” puolustaakseen Zhizhin linnoitusta Han-dynastian sotajoukkoja vastaan Zhizhin taistelussa vuonna 36 eaa. Hänen mukaansa kyseessä olisi ollut roomalainen ”kilpikonna-muodostelma” ja että nämä miehet, jotka ottivat kiinalaiset vangeiksi, perustivat Yongchangin piirikuntaan Liqianin kylän, jonka nimikin johtuisi latinan sanasta ”legio” (legioona).
Useimmat historioitsijat eivät kuitenkaan ole hyväksyneet Dubsin yhteenvetoa roomalaisista ja kiinalaisista lähteistä, sillä se on kovin spekulatiivinen ja tekee liikaa johtopäätöksiä ilman riittäviä todisteita. Vuonna 2005 suoritettu genealoginen DNA-testi on tosin osoittanut, että joillakuilla Liqianin nykyisillä asukkailla on indoeurooppalaisia sukujuuria, mutta sen ovat voineet saada aikaan myös avioliitot indoeurooppalaisten kansojen kuten yuezhien ja wusunien kanssa, joiden tiedetään asuneen Gansussa vanhoina aikoina. Kylän asukkaille vuonna 2007 tehty kattavampi DNA-analyysi osoitti heidän läheisen sukulaisuutensa han-kiinalaisten kanssa ja suuria eroavaisuuksia länsi­euraasia­laiseen geenipooliin nähden. Tutkijat ovatkin päätyneet siihen, että Liqianin asukkaat todennäköisesti ovat han-kiinalaista alkuperää. Alueella ei roomalaisista ole myöskään selviä arkeologisia todisteita.
Frederick J. Teggartin mukaan ei ole sattumaa, että Rooma ja Kiina joutuivat useita kertoja samanaikaisesti hyökkäyksen kohteiksi Keski-Aasian paimentolaiskansojen taholta. Hänen mukaansa Silkkitie oli koko Euraasian elinhermo, ja joka kerta kun se paikallisten levottumuuksien vuoksi katkesi, seurauksena oli levottomuuksia kaikkialla tien varrella ja myös sen kummassakin pääte­pisteessä.
Kiinalaisten luurankoja Lontoossa?

Tuoreet arkeologiset löydöt Lontoon Southwarkista, roomalaisen Londiniumin kaupungin paikalta, viittaavat siihen, että kaksi tai ehkä kolmekin luurankoa 22 luurangon joukosta, jotka ovat vuosien 100 ja 400 väliseltä ajalta, ovat aasialaista ja mahdollisesti kiinalaista alkuperää. Niitä on tutkittu oikeuslääketieteen kehittämin menetelmin ja analysoimalla luurankojen kasvonpiirteitä. Löydöt on esitelty Museum of Londonin osteologian kuraattori Rebecca Redfernille. Kalloihin ja hammasnäytteisiin perustuvia todisteita ei kuitenkaan voida pitää varmoina, sillä niitä ei ole verrattu alueiden muinaisten vaan nykyisten asukkaiden kasvonpiirteisiin. DNA-tutkimusta ei myöskään ole vielä tehty.
Ruskosiipisirkkunen

| Ruskosiipisirkkunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkulit Passerellidae
Suku::  Preeriasirkkuset Centronyx
Laji::  henslowii
Kaksiosainen nimi
 Centronyx henslowii  (Audubon, 1829) 
Synonyymit
 Ammodramus henslowii 
Alalajit
 C. h. henslowii  C. h. susurrans  
Katso myös
   Ruskosiipisirkkunen Wikispeciesissä   Ruskosiipisirkkunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruskosiipisirkkunen (Centronyx henslowii) on sirkkuleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikasta.