Draamakasvatus
Draamakasvatuksen genret

Hannu Heikkinen jakaa draamakasvatuksen genret kolmeen eri luokkaan, katsojien draamaan, osallistujien draamaan ja soveltavaan draamaan. Draamakasvatukseen kuuluu monia eri genrejä, joista Heikkinen nostaa esiin vain osan. Heikkisen esiin tuomille genreille on yhteistä asioiden ja elämän ilmiöiden tutkiminen ja oppiminen fiktion luomisen kautta. Kaikissa genreissä perustyötavat ja ilmaisukeinot ovat jossain määrin samankaltaisia, mutta painotukset ja vaatimukset eroavat toisistaan.
Katsojien draamaa voidaan kutsua myös esittäväksi draamaksi, ja nimensä mukaisesti siinä tehdään jotain katsottavaksi. Katsojien draamassa luodaan yhdessä kuvitteellinen maailma ja tämän maailman todellisuus perustuu siihen, että katsojat lähtevät leikkiin mukaan ja katsoessaan esitystä uskovat näyttämön todellisuuden. Katsojien draamaan kuuluvia lajeja ovat teatteriesityksen valmistaminen tekstin pohjalta sekä esityksen luominen ideasta. Ideasta esitykseen pohjautuu omana genrenä improvisointiin.
Osallistujien draamassa luodaan kuvitteellinen maailma, jonka sisällä voidaan eri tavoin ja aktiivisesti työskennellä yhdessä osallistujien kanssa. Osallistujien draamaan kuuluvia genrejä ovat puolestaan prosessidraama, työpajateatteri sekä forum-teatteri. Prosessidraamassa ei ole ulkopuolista yleisöä, ja siinä keskeisiä asioita ovat muun muassa opettajan tuoma draamatarina, joka ohjaa työskentelyä, fiktion ja roolien rakentaminen yhdessä sekä asioiden tutkiminen, niillä leikkiminen ja merkitysten etsiminen ja luominen. Työpajateatteri (TIE, Theatre in Education) kehittyi teattereiden tehdessä yhteistyötä koulujen kanssa. Työpajateatterin tavoitteena on koulussa vaikeasti opetettavien ja käsiteltävien asioiden, kuten koulukiusaamisen, yhdistäminen teatteriin. Teatteriryhmä esittää lyhyen näytelmän, jonka jälkeen näytelmää tutkitaan esimerkiksi keskustelun ja improvisoinnin avulla. Lopuksi työpajan jälkeen pohditaan heränneitä tunteita ja ajatuksia. Forum-teatterissa pyritään luomaan tilanteita, joissa tapahtuu sortoa. Luodussa tilanteessa pyritään sorretun näkökulmasta löytämään tilanteelle erilaisia ratkaisuja. Forum-teatterissa katsojasta voi tulla katsoja-näyttelijä eli hän voi ottaa sorretun roolin näytelmässä ja pyrkiä roolinsa kautta vaikuttamaan tilanteeseen.
Soveltavassa draamassa yhdistetään katsojien ja osallistujien draamaa ja sen lajityypit voivat – riippuen siitä, miten draamaa työstetään – kuulua sekä katsojien että osallistujien draamaan. Improvisaatioteatteri, tarinankerronta, performanssi, digitaalinen draama, draamatekstin kirjoittaminen, sosiodraama ja tarinateatteri ovat soveltavaan draamaan kuuluvia lajityyppejä. Improvisaatio on myös oma lajityyppinsä sen lisäksi, että sitä on käytetty kaikissa muissa draamapedagogiikan genreissä. Improvisaatioteatterissa näyttelijäryhmä luo kohtaukset ryhmän tai yleisön avulla improvisoiden. Myös tarinankerronta toimii menetelmänä useissa muissa genreissä ja on lisäksi oma lajityyppinsä. Tarinoita voidaan rakentaa yksin tai pienryhmissä tai kerronnan kielioppia hyödyntämällä. Performanssissa puolestaan leikitään sepitteen kanssa ja rikotaan rajoja. Digitaalisessa draamassa hyödynnetään internetiä ja erilaisia viestimiä vuorovaikutteisesti toimimiseen. Østern pitää draamatekstin kirjoittamista draamakasvatukseen tulevana uutena lajityyppinä, jossa toimittaisiin dramaturgina, kirjoitettaisiin ja luettaisiin draamatekstejä. Sosiodraamaa ja tarinateatteria käytetään molempia sekä terapiana että opetuksessa. Sosiodraaman voidaan nähdä osittain kuuluvan soveltavan draaman luokkaan. Opetukseen liittyen sosiodraamassa voidaan esimerkiksi käsitellä sosiaalista ristiriitaa. Tarinateatterissa kerrotaan tarinoita elämästä ja näytellään näitä tarinoita improvisoiden.
Tutkiminen, tekeminen, vastaanottaminen sekä erityisesti toiminnallisuus yhdistävät kaikkea draamaa. Lajityyppien ominaispiirteet aikaansaavat eroja toiminnassa ja sitä kautta tapahtuvassa oppimisessa.
Draamakasvatuksessa työskennellään tekstien avulla ja tuotetaan erilaisia tekstejä. Eri lajityypeissä siis tuotetaan ja tulkitaan erilaisia tekstejä. Teksteillä Heikkinen viittaa kaikkeen materiaaliin, joka virittää ja ohjaa draamaa, esimerkiksi kuviin, ääniin, esineisiin ja kirjallisiin teksteihin. Teksti saattaa olla valmiiksi kirjoitettu, sitä voidaan kirjoittaa työskentelyn aikana tai sitten sitä ei koskaan kirjoiteta ylös.