stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Keskusta
Rakenne ja organisaatio > Piirijärjestöt

Keskustalla on seuraavat 20 piirijärjestöä:
Helsingin piiri
Uudenmaan piiri
Varsinais-Suomen piiri
Satakunnan piiri
Etelä-Hämeen piiri
Päijät-Hämeen piiri
Pirkanmaan piiri
Kymenlaakson piiri
Karjalan piiri
Etelä-Savon piiri
Itä-Savon piiri
Pohjois-Karjalan piiri
Pohjois-Savon piiri
Keski-Suomen piiri
Etelä-Pohjanmaan piiri
Keski-Pohjanmaan piiri
Pohjois-Pohjanmaan piiri
Kainuun piiri
Lapin piiri
Peräpohjolan piiri
Aiemmin toiminnassa oli myös Ylä-Savon piiri, jonka yhdistämisestä Pohjois-Savon piiriin päätettiin vuonna 2011. Alueellisten piirien lisäksi on olemassa koko maan kattava Centerns distrikt – Keskustan piiri eli Keskustan kaksikielinen piiri. Piirin 16 paikallisosastosta 10 toimii ruotsinkielisellä Pohjanmaalla.
Monissa vaalipiireissä keskustalla on useampi kuin yksi piirijärjestö; nämä asettavat eduskuntavaaliehdokkaat sopimiensa kiintiöiden mukaisesti. Keskustalla on Hämeen vaalipiirissä Etelä-Hämeen ja Päijät-Hämeen piirit, Kaakkois-Suomen vaalipiirissä Etelä-Savon, Itä-Savon, Karjalan ja Kymenlaakson piirit, Savo-Karjalan vaalipiirissä Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon piirit, Vaasan vaalipiirissä Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Pohjanmaan piirit, Oulun vaalipiirissä Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun piirit sekä Lapin vaalipiirissä Lapin ja Peräpohjolan piirit.
Rakenne ja organisaatio > Puolueen lähiyhteisöt

Alkio-opisto, Korpilahdella sijaitseva puolueopisto
Huoltoliitto
Keskustan ja maaseudun arkisto, Maalaisliitto-Keskustapuolue-Suomen Keskusta -puolueen historiaa tallentava arkisto
Keskustanuoret, puolueen nuorisojärjestö
Maaseudun Kukkaisrahaston Säätiö, nuorten toimintaa tukeva rahasto
Maaseudun Sivistysliitto, keskustaa lähellä oleva kulttuurijärjestö
Nuorisosäätiö, sosiaalisten asuntopalvelujen järjestö
Suomen Keskustanaiset, naisjärjestö
Vesaiset, varhaisnuorisojärjestö
Rakenne ja organisaatio > Media

Nykyiset
Maahenki Oy, Maaseudun Sivistysliiton kustantamo
Suomenmaa, Suomen Keskustan pää-äänenkannattaja, ilmestyy painettuna ja verkkolehtenä
Edelleen ilmestyviä entisiä äänenkannattajia
Etelä-Saimaa
Iisalmen Sanomat äänenkannattaja vuoteen 2000
Itä-Savo äänenkannattaja vuoteen 2002
Kainuun Sanomat äänenkannattaja vuoteen 1994
Keskipohjanmaa äänenkannattaja vuoteen 1996
Keskisuomalainen äänenkannattaja vuoteen 1986
Savon Sanomat äänenkannattaja vuoteen 1991
Ei enää ilmestyviä entisiä äänenkannattajia
Ilkka äänenkannattaja vuoteen 1997
Pohjolan Sanomat äänenkannattaja vuoteen 2001
Karjalan Maa, vuosina 1917–2011 Joensuussa ilmestynyt Maalaisliiton ja sittemmin Keskustan äänenkannattajalähde?
Liitto, Oulussa vuosina 1906–1993 ilmestynyt Maalaisliiton ja sittemmin Keskustan äänenkannattaja
Lalli, Satakunnassa vuosina 1917–2009 ilmestynyt Maalaisliiton ja sittemmin Keskustan äänenkannattaja
Turunmaa, vuosina 1923–1953 Turussa ilmestynyt Maalaisliiton äänenkannattaja
Rakenne ja organisaatio > Kansainväliset jäsenyydet

Liberaalinen Kansanpuolue liityttyä vuonna 1982 keskustan jäsenjärjestöksi keskusta peri Liberal Internationalin jäsenyyden. Keskusta on myös Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen jäsen. Euroopan parlamentissa keskustan edustajat kuuluvat Uudistuva Eurooppa -ryhmään yhdessä RKP:n edustajien kanssa.
Kannattajakunta > Jäsenistö

Vuonna 2011 keskustalla oli puolueen oman ilmoituksen mukaan noin 163 000 jäsentä, joten se on tällä perusteella jäsenmäärältään selvästi Suomen suurin puolue. SDP:n, vasemmistoliiton ja kristillisdemokraattien tavoin myös keskusta on viime vuosina menettänyt jäseniään. Vuonna 2010 kävi ilmi, että osa jäsenistä oli liitetty puolueeseen heidän tietämättään. Tiedotusvälineiden kerrottua asiasta keskusta arvioi jäsenrekisterissään olevan lähes 50 000 jäsentä, jotka on liitetty puolueeseen ilman asianomaisen henkilön omaa allekirjoitusta. "Valejäsenyyksien" tultua ilmi on asiasta tehty satoja valituksia.
Kannattajakunta > Poliittinen nelikenttä

Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2015 julkaisemassa tutkimuksessa keskustan kannattajista 47 prosenttia sijoitti itsensä oikeistoon, 40 prosenttia keskustaan ja 10 prosenttia vasemmistoon. Arvoliberaalisuus−arvokonservatiivisuus-ulottuvuudella arvokonservatiiveja oli 36 prosenttia, arvoliberaaleja 18 prosenttia ja keskelle asettuvia 43 prosenttia. Tutkimuksen mukaan kiteytyksenä puolueen kannattajien kannoista voidaan sanoa, että keskusta on keskusta-oikeistolainen puolue. Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2019 teettämässä tutkimuksessa Keskustan kannattajat arvioivat puolueen hieman omia arvojaan vasemmistolaisemmaksi.
Elinkeinoelämän valtuuskunnan Evan vuoden 2022 arvo- ja asennetutkimuksessa keskustan kannattajille perinteiden, sukujuurten ja uskonnon merkitys identiteetin muodostajina oli keskimääräistä suurempi. Puolueen äänestäjien identiteettiprofiilia kuvaillaan tulosten perusteella konservatiiviseksi.
Kannattajakunta > Demografia

Vuonna 2008 puoluekokousedustajissa suurimmat ammattiryhmät olivat maanviljelijät (40 %), toimihenkilöt (28 %) ja eläkeläiset (15 %). Kaksi kolmaosaa puoluekokousedustajista oli miehiä ja osallistujien ikäjakauma painottui keski-ikäisiin ja keski-iän ylittäneisiin.
Kannattajakunta > Suhtautuminen politiikkaan

Suomi liittyi Euroopan unioniin Keskustan johtaman Ahon hallituksen johdolla.lähde? Elinkeinoelämän valtuuskunnan tutkimuksen mukaan vuonna 2008 keskustan kannattajista neljännes suhtautui myönteisesti Euroopan unioniin ja puolet oli EU-vastaisia. Kolmannes keskustalaisista piti vuonna 2007 hyvänä sitä, että markka korvattiin eurolla.
Politiikan tutkija Ville Pernaan mukaan keskustaa oli (vuonna 2011) sanottu "auringonlaskun puolueeksi" jo lähes 50 vuoden ajan. Puolueen kannatuksen arveltiin viime vuosikymmeninä laskevan samalla kun maatilojen määrä jatkaisi vähenemistään. Keskustan katsotaan kuitenkin muuttuneen maaseutuun ja maatalouteen liittyviä kysymyksiä edistäneestä talonpoikaispuolueesta aluepolitiikkaa ja Suomen maakuntien asiaa ajavaksi yleispuolueeksi. Väitöskirjassaan Seppo Kääriäinen arvioi puolueen kannatuksen säilyneen kenttäväen ja taitavien johtajien ansiosta.
Vaalihistoria > Eduskuntavaalit

| Vuosi | Edustajat | Ääniä |  % | Viite |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1907 | 9 / 200 | 51 242 | 5,75 |  |
| 1908 | 9 / 200 | 51 756 | 6,39 |  |
| 1909 | 13 / 200 | 56 943 | 6,73 |  |
| 1910 | 17 / 200 | 60 157 | 7,60 |  |
| 1911 | 16 / 200 | 62 885 | 7,84 |  |
| 1913 | 18 / 200 | 56 977 | 7,87 |  |
| 1916 | 19 / 200 | 71 608 | 9,00 |  |
| 1917 | 26 / 200 | 122 900 | 12,38 |  |
| 1919 | 42 / 200 | 189 297 | 19,70 |  |
| 1922 | 45 / 200 | 175 401 | 20,27 |  |
| 1924 | 44 / 200 | 177 982 | 20,25 |  |
| 1927 | 52 / 200 | 205 313 | 22,56 |  |
| 1929 | 60 / 200 | 248 762 | 26,15 |  |
| 1930 | 59 / 200 | 308 280 | 27,28 |  |
| 1933 | 53 / 200 | 249 758 | 22,54 |  |
| 1936 | 53 / 200 | 262 917 | 22,41 |  |
| 1939 | 56 / 200 | 296 529 | 22,86 |  |
| 1945 | 49 / 200 | 362 662 | 21,35 |  |
| Vuosi | Edustajat | Ääniä |  % | Viite |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1948 | 56 / 200 | 455 635 | 24,24 |  |
| 1951 | 51 / 200 | 421 613 | 23,26 |  |
| 1954 | 53 / 200 | 483 958 | 24,10 |  |
| 1958 | 48 / 200 | 448 364 | 23,06 |  |
| 1962 | 53 / 200 | 528 409 | 22,95 |  |
| 1966 | 49 / 200 | 503 047 | 21,23 |  |
| 1970 | 36 / 200 | 434 150 | 17,12 |  |
| 1972 | 35 / 200 | 423 039 | 16,41 |  |
| 1975 | 39 / 200 | 484 772 | 17,63 |  |
| 1979 | 36 / 200 | 500 478 | 17,29 |  |
| 1983 | 38 / 200 | 525 207 | 17,63 |  |
| 1987 | 40 / 200 | 507 460 | 17,62 |  |
| 1991 | 55 / 200 | 676 717 | 24,83 |  |
| 1995 | 44 / 200 | 552 003 | 19,85 |  |
| 1999 | 48 / 200 | 600 592 | 22,40 |  |
| 2003 | 55 / 200 | 689 391 | 24,69 |  |
| 2007 | 51 / 200 | 640 428 | 23,11 |  |
| 2011 | 35 / 200 | 463 266 | 15,76 |  |
| 2015 | 49 / 200 | 625 687 | 21,10 |  |
| 2019 | 31 / 200 | 423 920 | 13,76 |  |
| 2023 | 23 / 200 | 349 640 | 11,29 |  |
Vaalihistoria > Kuntavaalit

| Vuosi | Valtuutetut | Kannatus | Kannatus | Viite |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1921 | 7  414  (porvarilliset ryhmät) | 326 302 | 55,5 % |  |
| 1922 | 7  791   (porvarilliset ryhmät) | 318 945 | 59,8 % |  |
| 1923 | 8  245  (porvarilliset ryhmät) | 308 398 | 62,0 % |  |
| 1924 | 8   507  (porvarilliset ryhmät) | 287 137 | 61,1 % |  |
| 1925 | 7   079   (porvarilliset ryhmät) | 375 777 | 59,0 % |  |
| 1928 | 3   986  (porvarilliset ryhmät) | 320 335 | 42,6 % |  |
| 1930 | 7 819    (porvarilliset ryhmät) | 474 355 | 62,07% |  |
| 1933 | 7   815  (porvarilliset ryhmät) | 518 258 | 62,10% |  |
| 1936 | 7  459 (porvarilliset ryhmät) | 581 114 | 62,36 % |  |
| 1950 |  | 121 804 | 8,09 |  |
| 1953 |  | 282 331 | 16,0 |  |
| 1956 |  | 366 380 | 21,9 |  |
| 1960 |  | 401 346 | 20,4 |  |
| 1964 |  | 413 561 | 19,3 |  |
| 1968 | 3 533lähde? | 428 841 | 18,9 |  |
| 1972 | 3 297lähde? | 449 908 | 18,0 |  |
| 1976 | 3 936 | 494 423 | 18,4 |  |
| 1980 | 3 889 | 513 362 | 18,7 |  |
| 1984 | 4 052 | 545 034 | 20,2 |  |
| 1988 | 4 227 | 554 924 | 21,1 |  |
| 1992 | 3 998 | 511 954 | 19,2 |  |
| 1996 | 4 459 | 518 682 | 21,8 |  |
| 2000 | 4 625 | 528 319 | 23,8 |  |
| 2004 | 4 425 | 543 885 | 22,8 |  |
| 2008 | 3 518 | 512 220 | 20,1 |  |
| 2012 | 3 077 | 465 167 | 18,7 |  |
| 2017 | 2 824 | 450 529 | 17,5 |  |
| 2021 | 2 445 | 363 364 | 14,9 |  |
Vaalihistoria > Europarlamenttivaalit

| Vuosi | Mepit | Ääniä |  % |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | 4 / 16 | 548 041 | 24,36 |
| 1999 | 4 / 16 | 264 640 | 21,30 |
| 2004 | 4 / 14 | 387 217 | 23,37 |
| 2009 | 3 / 13 | 316 798 | 19,03 |
| 2014 | 3 / 13 | 339 895 | 19,67 |
| 2019 | 2 / 13 | 247 416 | 13,52 |
| 2024 | 2 / 15 | 215  064 | 11,8 |
Vaalihistoria > Presidentinvaalit

| Valitsijamiesten vaalit> Vuosi | Valitsijamiesten vaalit> Ehdokas | Valitsijamiesten vaalit> Valitsijamiehet | Valitsijamiesten vaalit> Kannatus | Valitsijamiesten vaalit> Kannatus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1919 | Lauri Kristian Relander | 1 |  |  |
| 1925 | Lauri Kristian Relander | 69 | 123 932 | 19,9 % |
| 1931 | Kyösti Kallio | 69 | 167 574 | 20,0 % |
| 1937 | Kyösti Kallio | 56 | 184 668 | 16,6 % |
| 1940 | ei ehdokasta |  |  |  |
| 1943 | ei ehdokasta |  |  |  |
| 1944 | ei vaaleja |  |  |  |
| 1946 | ei ehdokasta |  |  |  |
| 1950 | Urho Kekkonen | 62 | 309 060 | 19,6 % |
| 1956 | Urho Kekkonen | 88 | 510 783 | 26,9 % |
| 1962 | Urho Kekkonen | 111 | 698 199 | 31,7 % |
| 1968 | Urho Kekkonen | 65 | 421 197 | 20,66 % |
| 1973 | ei vaaleja |  |  |  |
| 1978 | Urho Kekkonen | 64 | 475 372 | 19,4 % |
| 1982 | Johannes Virolainen | 53 | 534 515 | 16,8 % |
| 1988 | Paavo Väyrynen | 68 | 647 769 | 21,70 % |
| Suorat kansanvaalit> Vuosi | Suorat kansanvaalit> Ehdokas | Suorat kansanvaalit> Kannatus | Suorat kansanvaalit> Kannatus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | Paavo Väyrynen | 1k    636 375 | 1k 20,57 % |
| 1994 | Paavo Väyrynen | 1k    623 415 | 1k   19,5 % |
| 2000 | Esko Aho | 1k 1 051 159 2k 1 540 803 | 1k   34,4 % 2k   48,4 % |
| 2006 | Matti Vanhanen | 1k    561 990 | 1k   18,6 % |
| 2012 | Paavo Väyrynen | 1k     536 555 | 1k   17,53 % |
| 2018 | Matti Vanhanen | 1k     122 383 | 1k   4,1 % |
| 2024 | Olli Rehn | 1k 496 759 | 1k 15,3 % |
Vaalihistoria > Aluevaalit

| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | 297 | 356 854 | 19,2 % |
Merkittäviä poliitikkoja > Puheenjohtajat

Otto Karhi, 1906–1909
Kyösti Kallio, 1909–1917
Filip Saalasti, 1917–1918 †
Santeri Alkio, 1918–1919
P. V. Heikkinen, 1919–1940
Viljami Kalliokoski, 1940–1945
V. J. Sukselainen, 1945–1964
Johannes Virolainen, 1964–1980
Paavo Väyrynen, 1980–1990
Esko Aho, 1990–2002
Anneli Jäätteenmäki, 2002–2003
Matti Vanhanen, 2003–2010
Mari Kiviniemi, 2010–2012
Juha Sipilä, 2012–2019
Katri Kulmuni, 2019–2020
Annika Saarikko, 2020–2024
Antti Kaikkonen, 2024–
Merkittäviä poliitikkoja > Puoluesihteerit

Jaakko Kivi, 1907
Kustaa Hautamäki, 1908–1917
Vihtori Kivimäki, 1917–1924
Lassi Hiekkala, 1925
Oskari Rantalainen, 1926
Toivo Helojärvi, 1927–1943
Urho Kittilä, 1943
Väinö Kaasalainen, 1944–1946
Martti Miettunen, 1946–1950
Arvo Korsimo, 1950–1960
Pekka Silvola, 1960–1969
Jouko Loikkanen, 1969–1970
Mikko Immonen, 1970–1980
Seppo Kääriäinen, 1980–1990
Erja Tikka, 1990–1994
Pekka Perttula, 1994–1997
Eero Lankia, 1997–2006
Jarmo Korhonen, 2006–2010
Timo Laaninen, 2010–2016
Jouni Ovaska, 2016–2018
Riikka Pirkkalainen, 2018–2023
Antti Siika-aho, 2023–
Merkittäviä poliitikkoja > Presidentit

Lauri Kristian Relander, 1925–1931
Kyösti Kallio, 1937–1940
Urho Kekkonen, 1956–1982
Merkittäviä poliitikkoja > Pääministerit

Kyösti Kallio, 1922–1924, 1925–1926, 1929–1930 ja 1936–1937
Juho Sunila, 1927–1928 ja 1931–1932
Urho Kekkonen, 1950–1953 ja 1954–1956
Vieno Johannes Sukselainen, 1957 ja 1959–1961
Martti Miettunen, 1961–1962 ja 1975–1977
Ahti Karjalainen, 1962–1963 ja 1970–1971
Johannes Virolainen, 1964–1966
Esko Aho, 1991–1995
Anneli Jäätteenmäki, 2003
Matti Vanhanen, 2003–2010
Mari Kiviniemi, 2010–2011
Juha Sipilä, 2015–2019
Merkittäviä poliitikkoja > Valtioneuvokset

E. Y. Pehkonen, 1948
Martti Miettunen, 1977
Johannes Virolainen, 1989
Matti Vanhanen, 2024
Merkittäviä poliitikkoja > Eduskunnan puhemiehet

Lauri Kristian Relander, 1919–1920
Kyösti Kallio, 1920–1921, 1922, 1924–1925, 1927–1928, 1929 ja 1930–1936
J. E. Sunila, 1930
Urho Kekkonen, 1948–1950
V. J. Sukselainen, 1956–1957, 1958, 1968–1970 ja 1972–1976
Kauno Kleemola, 1962–1965
Johannes Virolainen, 1966–1968 ja 1979–1983
Ahti Pekkala, 1978–1979
Esko Aho, 1991
Anneli Jäätteenmäki, 2003
Timo Kalli, 2007
Juha Sipilä, 2015
Matti Vanhanen, 2019–2020 ja 2022–2023
Anu Vehviläinen, 2020–2022
Merkittäviä poliitikkoja > Europarlamentaarikot

Sirkka-Liisa Anttila (1996–1999)
Timo Järvilahti (1995–1996)
Anneli Jäätteenmäki (2004–2019)
Elsi Katainen (2018–)
Katri Kulmuni (2024–)
Riikka Pakarinen (2009–2014)
Mauri Pekkarinen (2019–2024)
Seppo Pelttari (1995–1996)
Samuli Pohjamo (1999–2004, 2007–2009)
Olli Rehn (1995–1996, 2014–2015)
Mirja Ryynänen (1995–1999)
Hannu Takkula (2004–2014, 2015–2018)
Mirja Vehkaperä (2018–2019)
Kyösti Virrankoski (1996–2009)
Paavo Väyrynen (1995–2007, 2014–2018)
Kunniapuheenjohtajat

V. J. Sukselainen (1976–1995)
Johannes Virolainen (1996–2000)
Paavo Väyrynen (2006–2018)
Kirjallisuutta

Aho, Esko: Heräävä maailma: Suomen Keskustan 90-vuotisjuhlakirja.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1996.  ISBN 951-26-4169-0
Antila, Jaakko Olavi: "Politiikka on kirkossa": Keskustapuolueen kirkkopoliittisten tavoitteiden muotoutuminen vuosina 1966–1978.  Helsinki:  Suomen kirkkohistoriallinen seura, 2010.  ISBN 978-952-5031-57-7
Kalliokoski, Matti ja Allonen, Pekka: Sata kuvaa keskustasta.  Helsinki:  Maahenki, 2006.  ISBN 952-5328-83-X
Kääriäinen, Seppo: Sitä niittää, mitä kylvää: Keskustan strategiset valinnat 1964–2001.  Helsinki:  Gummerus, 2002.  ISBN 951-20-6372-7
Salokangas, Raimo: Puolueen aseet: Maalaisliiton sanomalehdistön synty ja sen asema puolueessa ja sanomalehtimarkkinoilla 1906–1916.  Vammala:  Suomen historiallinen seura, 1982.  ISBN 951-9254-34-X
Hakalehto, Ilkka: Maalaisliitto-Keskustapuolueen historia 1. Maalaisliitto autonomian aikana 1906–1917.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1986.  ISBN 951-26-2910-0
Mylly, Juhani: Maalaisliitto-Keskustapuolueen historia 2. Maalaisliitto 1918–1939.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1989.  ISBN 951-26-3035-4
Hokkanen, Kari: Maalaisliitto-Keskustan historia 3. Maalaisliitto sodan ja vaaran vuosina 1939–1950.  Helsinki:  Otava, 1996.  ISBN 951-1-14523-1
Hokkanen, Kari: Maalaisliitto-Keskustan historia 4. Kekkosen Maalaisliitto 1950–1962.  Helsinki:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-18339-7
Isohookana-Asunmaa, Tytti: Maalaisliitto-Keskustan historia 5. Maalaisliitosta Keskustapuolue 1963–1981.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32695-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Keskustan verkkosivut
Suomen Keskustan ohjelmat (POHTIVA)
Suomalaiset puolueet: Suomen Keskusta (Yle Areena 2011)
Keskusta 2010 -raportti
| n k Maaseudun sivistysliiton jäsenjärjestöt |
| --- | --- |
Yhteisöt:  Eläkeliitto  Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto  Suomen Kylät  Suomen Keskusta  Suomen Keskustanuoret  Suomen Keskustanaiset  Keskustan Lehtimiehet  Keskustaopiskelijat  Huoltoliitto  Maaseudun Säätiö  Maaseudun Terveys- ja Lomahuolto  Vesaisten Keskusliitto  MSL:n Pohjois-Karjalan aluejärjestö 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Santeri Alkio.
Antti Kaikkonen on ollut keskustan puheenjohtaja kesäkuusta 2024 lähtien.
Keskustan vaalikoju Jyväskylässä.
Kuntakohtaiset tulokset vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Mika Aaltola

| Mika Aaltola |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva vuodelta 2024.
Euroopan parlamentin jäsen
 16.7.2024–  
Ryhmä:  EPP-ryhmä
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mika Petteri Aaltola
Syntynyt: 2. toukokuuta 1969 (ikä 55) Jämsänkoski
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  poliitikko politiikan tutkija dosentti Ulkopoliittisen instituutin johtaja
Vanhemmat:  Juhani Aaltola ja Sinikka Aaltola
Puoliso:  Kirsi Aaltola (vih. 2019)
Lapset:  1
Sukulaiset:  Elisa Aaltola (sisar)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  Columbian yliopisto Tampereen yliopisto
Mika Petteri Aaltola (s. 2. toukokuuta 1969 Jämsänkoski) on suomalainen kokoomuslainen poliitikko ja politiikan tutkija. Hänet valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi eurovaaleissa 2024.
Aaltola toimi Ulkopoliittisen instituutin johtajana vuosina 2019–2024 ja on kansainvälisen politiikan dosentti Tampereen yliopistosta. Hän oli ehdokkaana vuoden 2024 presidentinvaalissa.
Tausta

Jämsänkoskella syntynyt Aaltola on varttunut Petäjäveden Kintauden kylässä, missä hänen äitinsä Sinikka Aaltola toimi peruskoulunopettajana vuodesta 1974. Isä Juhani Aaltola oli kasvatustieteen professorina Jyväskylän yliopistossa.
Aaltola valmistui ylioppilaaksi Petäjäveden lukiosta ja suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon psykologiassa Columbian yliopistossa New Yorkissa. Opiskeluaikoinaan hän työskenteli muun muassa baarimestarina New Yorkissa ja Jyväskylässä. Hän oli 1990-luvun alussa vapaaehtoisena vaalityöntekijänä George H.W.Bushin vaalikampanjassa. Hänen tavoitteenaan oli alun perin psykiatrin ammatti, mutta hän palasi Suomeen vuonna 1992.
Tampereen yliopistossa hän vaihtoi pääaineensa psykologiasta kansainväliseen politiikkaan ja väitteli vuonna 1999 yhteiskuntatieteiden tohtoriksi. Aaltolan väitöskirja käsitteli kieltä ja Euroopan unionin kykyä selvitä sisäisistä kriiseistä, kuten hullun lehmän taudista.
Tutkijana ja asiantuntijana > Akateeminen ura

Aaltola on Tampereen yliopiston kansainvälisen politiikan dosentti. Hän oli Tallinnan yliopiston osa-aikainen professori vuosina 2013–2023. Aaltola on toiminut Minnesotan yliopiston vierailevana professorina. Lisäksi hän on ollut vierailevana tutkijana Cambridgen yliopistossa, Pariisin Sciences Po -yliopistossa sekä yhdysvaltalaisessa Johns Hopkinsin yliopistossa. Aaltola on julkaissut seitsemän kirjaa, joista moni käsittelee Suomen ulkopolitiikkaa.
Tutkijana ja asiantuntijana > Ulkopoliittinen instituutti

Aaltola valittiin vuonna 2019 Ulkopoliittisen instituutin johtajaksi. Aaltolan kanssa kilpailevana ehdokkaana oli Juha Jokela, jota nimitystyöryhmä esitti hänen sijastaan johtajaksi, mutta Upin hallituksen äänestyksessä valittiin Aaltola äänin 5–4. Osa Upin työntekijöistä kertoi kokeneensa Aaltolan toimineen häikäilemättömästi nimitysprosessin aikana lähettämällä hallitukselle esityksen, jossa hän väitti siteerausten perusteella olevansa Jokelaa pätevämpi hakija, ja tietoa epäillystä kiusaamistapauksesta, joka joidenkin hallituksen jäsenten mukaan liitettiin Jokelaan.
Aaltolan teokset ja tutkimus käsittelevät Yhdysvaltojen globaalia roolia, suurvaltapolitiikkaa, maailman järjestyksen muutosta ja Suomen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Aaltolan vuoden 1999 väitöstyö, joka käsitteli hullun lehmän taudin vaikutuksia kansainvälisiin suhteisiin, palkittiin vuoden parhaana.
Aaltola on kommentoinut ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa etenkin Venäjän Ukrainaan aloittaman hyökkäyssodan 2022– aikana. Kommentoinnista saadun julkisuuden on arvioitu olleen Aallon poliittisen uran alun taustalla.
Poliittisten kampanjoiden takia hän oli virkavapaalla elokuusta 2023 tammikuuhun 2024 sekä huhtikuusta 2024 heti kesäkuun alkuun. Ura Ulkopolittisessa instituutissa päättyi heinäkuussa 2024.
Tutkijana ja asiantuntijana > Asiantuntijuus

Vuoden 2024 tiedebarometrissa Aaltola sijoittautui toiseksi luotetuimmaksi asiantuntijaksi Suomessa. Vuonna 2022 hän oli samassa tutkimuksessa Suomen luotetuin tutkija.
Poliittinen ura > Presidenttiehdokkuus 2024

Aaltola ilmoitti 3. elokuuta 2023 tavoittelevansa presidenttiehdokkuutta vuoden 2024 vaalissa. Aaltolan valitsijayhdistys oli nimeltään ”Suomen turvattu tulevaisuus”. Aaltolan päätemoina oli puolustusmenojen lisääminen, Nato-integraation varmistaminen sekä niin sanotun "empatiayhteiskunnan" ylläpitäminen.
Aaltola sai kerättyä 25000 kannattajakorttia 10. lokakuuta 2023, kun ehdokkuuteen vaadittu raja on 20000 kannattajakorttia. Hän toimitti kannattajakortit ensimmäisenä ehdokkaista. Aaltola sai 1,5 prosenttia vaalissa annetuista äänistä ja oli yhdeksästä ehdokkaasta kahdeksanneksi suosituin.
Aaltola kritisoi median suhtautumista ehdokkuuteensa, ja lokakuussa 2023 hän väitti nimeltä mainitsemattomien tiedotusvälineiden tarjonneen hänelle enemmän myönteistä näkyvyyttä mainostilan ostamista vastaan. Päätoimittajien yhdistyksen puheenjohtaja Jouni Kemppainen piti Aaltolan väitettä poikkeuksellisena ja vakavana ja useat mediayhtiöt kiistivät, että tällaista tapahtuisi. Aaltola myöhemmin tarkensi, että kyse oli kahdesta mainosmyyjästä, joiden osalta oli jäänyt epäselväksi, mitä tiedotusvälineitä he mahdollisesti edustivat, ja paikallisesta lehdestä, joka paljastui Espanjan Aurinkorannikolla ilmestyväksi Fuengirola.fi-lehdeksi.
Aaltola korosti kampanjakirjassa puolueettomuuttaan, mutta kertoi eduskuntavaaleissa äänestäneensä kokoomusta.
Poliittinen ura > Eurovaaliehdokkuus ja kokoomuksen jäseneksi

Huhtikuussa 2024 Aaltola kertoi lähtevänsä puheenjohtaja Petteri Orpon pyynnöstä ehdolle vuoden 2024 eurovaaleihin kokoomuksen ehdokkaana ja liittyvänsä myös puolueen jäseneksi. Kärkiteemoikseen hän nimesi Euroopan puolustuksen, turvallisuuden ja kauppapolitiikan sekä EU:n ja Naton yhteistyön. Vaikka Aaltola oli monissa gallupeissa korkealla ja sijoittui kaikista ehdokkaista neljänneksi valtakunnallisissa nuorten vaaleissa, oli hän samalla monelle suuri kysymysmerkki.
Aaltola sai eurovaaleissa 95 651 ääntä, mikä teki hänestä Kokoomuksen äänestetyimmän ehdokkaan, ja valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi. Hän sai valtakunnallisesti kolmanneksi eniten ääniä heti Li Anderssonin ja Eero Heinäluoman jälkeen. Asiantuntijoiden mielestä Aaltolan menestys pohjautui osittain hänen presidenttikampanjaan, mutta myös turvallisuuspolitiikan ja puolustuksen korostamiseen, kuten samassa vaalissa menestyneen Pekka Toverin.
Poliittinen ura > Europarlamentaarikkona (2024 - )

Euroopan parlamentissa Aaltola toimii ulkoasiainvaliokunnan täysjäsenenä sekä kansainvälisen kaupan valiokunnan varajäsenenä. Lisäksi hän on UK-delegaation varapuheenjohtaja ja US-delegaation varajäsen. Joulukuussa 2024 hänen sekä muiden ulko- ja turvallisuuspoliittisten asiantuntijoiden kansalaisaloite Ottawan sopimuksesta irtautumisesta keräsi vaaditut 50 000 allekirjoitusta. Aaltola toimii Kokoomuksen europarlamentaarikkojen EPP-delegaation puheenjohtajana.
Poliittisia näkemyksiä > Ulko- ja turvallisuuspolitiikka > Realismi

Aaltola kuvailee itseään kansainvälisen politiikan teorian klassiseksi realistiksi. Hänen ulkopoliittiseen näkemykseen on vaikuttanut mm. Thukydides, Platon ja Sauli Niinistö. Hän korostaa suurvaltapolitiikan ymmärrystä, etupiirien hahmottamista ja puolustuksen tärkeyttä. Hän on samalla esimerkiksi vahvasti eri mieltä uusrealisti John Mearsheimerin kanssa väittäen, kuinka lännen periksiantaminen "loi tilaa" Venäjälle hyökätä Ukrainaan ja vaikuttaa Pohjois-Afrikassa.