stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus

| Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus MTT |
| --- | --- |

Tutkimuslaitoksen tiedot
Pääkonttori:  Jokioinen
Ministeriö:  Maa- ja metsätalousministeriö
Tutkimusala:  maatalous
Työntekijöiden määrä:  773
Budjetti:  59 miljoonaa euroa (2012)
Johtaja:  Erkki Kemppainen
Yksi MTT:n rakennuksista Jokioisilla
Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus MTT (lyhenne MTT, ennen MTTK) oli maa- ja metsätalousministeriön alainen ruokajärjestelmän vastuullisuutta, kilpailukykyä ja luonnonvarojen kestävää hyödyntämistä kehittävä tutkimuskeskus.
MTT:n tuotteita ovat uusiutuviin luonnonvaroihin liittyvät innovaatiot ja ongelmanratkaisut.
Vuonna 2011 MTT:n kokonaismenot olivat noin 56,7 miljoonaa euroa, josta noin 58 % oli valtion budjettirahoitusta. Vuonna 2011 MTT:ssä tehtiin 773 henkilötyövuotta. Siitä tutkijatyövuosia oli 312 henkilötyövuotta. MTT:llä työskentelee noin 750 henkilöä, joista tutkijoita on 45 %. Tohtoreita henkilöstöstä on 15 %.
MTT yhdistyi 1. tammikuuta 2015 yhdessä Metsäntutkimuslaitos Metlan, Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos RKTL:n sekä Maa- ja metsätalousministeriön tietopalvelukeskus Tiken tilastotuotannon kanssa Luonnonvarakeskukseksi.
Tutkimusalueet

MTT tekee tutkimusta viidellä eri tutkimusalueella:
Kestävä ja kilpailukykyinen ruoantuotanto
Tutkimusteemat:
Maa- ja puutarhatalouden tuottavuuden ja kannattavuuden parantaminen
Terveellisen ja laadukkaan ruoan tuottaminen
Ruoan saatavuuden varmistaminen
Vastuullinen ruokaketju  – hyvinvoiva kuluttaja
Tutkimusteemat:
Ruokaketjun vastuullisuuden edistäminen
Ruokaketjun ja elintarvikkeiden jalanjälkien pienentäminen
Vastuullisempien kulutusvalintojen mahdollistaminen
Kansanterveyden parantaminen
Ympäristöystävällinen maatalous
Tutkimusteemat:
Maatalouden vesistövaikutukset
Ilmastonmuutoksen hillintä maataloudessa
Maatalousympäristön biologisen monimuotoisuuden säilyttäminen ja kehittäminen
Vihreän talouden mahdollisuudet
Tutkimusteemat:
Maan ja luonnonvarojen käyttö
Maaseudun elinkeinojen muutos
Lähi- ja luomuruoan kestävyys ja kilpailukyky
Muuttuvat markkinat, vihreän talouden uusi yrittäjyys ja liiketoimintaosaaminen yrityksissä
Politiikan muotoutuminen, yhteiskunnallinen ohjaus ja päätöksenteon tietoperusta
Älykkäästi uusiutuvista luonnonvaroista
Tutkimusteemat:
Resurssitehokkuuden edistäminen alkutuotannossa
Uusiutuvien biopohjaisten materiaalien ja energian kestävä tuotanto, jalostaminen ja hyödyntäminen
Ruokajärjestelmän sekä non-food-tuotannon älykäs tehostaminen
Uudet liiketoimintamahdollisuudet ja niitä tukevat ohjauskeinot
Toimipaikat

MTT toimi 15 toimipaikalla eri puolilla Suomea. Päätoimipaikka on Jokioisissa.
Helsinki
Hyvinkää
Jokioinen
Kannus
Laukaa
Maaninka
Mikkeli
Oulu
Piikkiö
Rovaniemi
Ruukki (-2014)
Ylistaro (Seinäjoki)
Sotkamo
Vihti
Ypäjä
MTT:n historia

Vuonna 1898 Vantaan Tikkurilaan perustettiin Nikolai II:n julistuksella maanviljelystaloudellinen koelaitos, joka koostui alkujaan viidestä osastosta. Sittemmin laitoksesta tuli maatalouden tutkimuskeskus vuonna 1957.
Vuonna 1963 MTT:llä oli eri puolilla Suomea 14 alueellista tutkimusasemaa:
Lounais-Suomen koeasema, Mietoinen (aiemmin Piikkiö), tutkimusaloina muokkaus- ja siemenviljelykokeet sekä naudanlihan tuotanto
Satakunnan koeasema, Kokemäki, vilja- ja nurmikasvikokeet
Karjalan koeasema, Anjala (aiemmin Antrea), karjaton maatalous
Hämeen koeasema, Pälkäne, peltokasvien lajikekokeet, karjakokeet, hedelmäpuut
Etelä-Savon koeasema, Mikkelin maalaiskunta, virukseton peruna, lampaat
Pohjois-Savon koeasema, Maaninka, rehut, puutarha, lihantuotanto
Keski-Suomen koeasema, Laukaa, apilan viljely
Etelä-Pohjanmaan koeasema, Ylistaro, maaperä-, puutarha- ja mehiläiskokeet
Keski-Pohjanmaan koeasema, Toholampi, timotein siemenviljely
Pohjois-Pohjanmaan koeasema, Revonlahti, turvemaiden viljely, rehuntuotanto
Perä-Pohjolan koeasema, Rovaniemen maalaiskunta, karja-, rehu-, puutarha- ja kasvihuonekokeet
Hallakoeasema, Vaala, halla ja sen torjunta
Laidunkoeasema, Mouhijärvi, laitumet
Sikatalouskoeasema, Hyvinkään maalaiskunta
Nykyiseen sijaintiinsa Jokioisiin Lounais-Hämeeseen keskus muutti 1983 ja vuonna 1989 siihen liitettiin Ypäjällä sijainnut Valtion hevosjalostuslaitos (nykyinen MTT:n hevostutkimus).
MTT:hen yhdistettiin vuonna 1993 Valtion maatalouskoneiden tutkimuslaitos, joka tunnettiin yleisesti nimilyhenteellä Vakola. Laitos oli perustettu vuonna 1946 nimellä Valtion Maataloudellinen Konekoetuslaitos, ja se toimi vuoteen 1979 saakka Helsingin Malminkartanossa ja siitä lähtien Vihdin Olkkalassa.
Vuonna 2001 toteutetussa organisaatiouudistuksessa Maatalouden tutkimuskeskus yhdistettiin Maatalouden taloudellisen tutkimuslaitoksen (MTTL) kanssa.
Aiheesta muualla

MTT:n verkkosivut
| n k Perustiedot Wikidatassa: Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus (Q18682225)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: viranomainen
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Jokioinen
koordinaatit: 60°48′14″N 23°29′09″E﻿ / ﻿60.8038°N 23.485877°E﻿ / 60.8038; 23.485877
Skruv

| Skruv |
| --- | --- |

 Skruv
 Koordinaatit: 56°40′35″N, 15°21′57″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Kronobergin lääni
Maakunta:  Småland
Kunta:  Lessebo
Väkiluku (31.12.2023):  485
Skruv on taajama Lessebon kunnassa Kronobergin läänissä Smålannin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 485 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skruv Wikimedia Commonsissa
Luettelo Ruotsin suurimmista saarista

Tämä artikkeli on luettelo Ruotsin suurimmista saarista maapinta-alan mukaan. Ruotsin saaria on vuonna 2013 tehdyn tutkimuksen mukaan 267 570 yli yhdeksän neliömetrin suuruista saarta, joiden yhteinen maapinta-ala on 12 112 neliökilometriä. Vuonna 2008 Ruotsissa oli 1 085 pysyvästi asuttua saarta ja vuonna 2013 enää 984 saarta. Vuonna 2008 oli Pysyvästi asutuista saarista 598 ilman kiinteää yhteyttä mantereelle, mutta vuonna 2013 oli näin enää 574 saarella.
Aiheesta muualla

Källgård, Anders ja Ahlborg, Johnny G. R.: Sveriges öar.  (3. painos)  Tukholma:  Carlsson, 2013.  ISBN 978-91-7331-573-9  (ruotsiksi)
Källgård, Anders: Insula
Suomalainen Kirjakauppa

| Suomalainen Kirjakauppa |
| --- | --- |
Tunnuslause:  Alku jollekin suurelle.
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1912
Toimitusjohtaja:  Minna Kokka
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  Kirjojen vähittäiskauppa
Liikevaihto:  85,7 milj. € (2023)
Liikevoitto:  -1,2 milj. € (2023)
Henkilöstö:  425 (2018)
Emoyhtiö:  Otava Oy
Omistaja:  Otava Oy
Kotisivu:  www.suomalainen.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomalainen Kirjakauppa Oy (mainonnassa myös Suomalainen) on Suomen suurin kirjakauppaketju. Suomalainen Kirjakauppa kuuluu Otava-konserniin. Suomalainen Kirjakauppa palvelee valtakunnallisesti yli 50 myymälässä ympäri Suomen ja verkkokaupassa. Kirjojen lisäksi ketju tarjoaa muun muassa askartelu- ja taidetarvikkeita, pelejä ja leluja, lifestyle- ja lahjatavaroita.
Kirjakauppaketjun historiaa

Suomalainen Kirjakauppa perustettiin vuonna 1912 nimellä Helsingin Suomalainen Kirjakauppa Oy. Se jatkoi Minerva Osakeyhtiön konkurssin jälkeen liikkeen uusien kirjojen myyntiä. Rautakirja omisti Suomalaisen Kirjakaupan vuodesta 1924. Vuodesta 1999 Rautakirja oli osa Sanoma-konsernia, joka on Pohjoismaiden johtava viestintäkonserni. Verkkokauppa Suomalainen.com perustettiin vuonna 1999 täydentämään myymäläverkostoa. Sanoma myi ketjun Otavalle elokuussa 2011.
Myymälät

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Espoo Sello  Iso Omena  Lippulaiva (uusi rakennus)  Ainoa  Forssa  Hamina  Heinola  Helsinki Aleksi 15  Itäkeskus  Kaari  Kamppi  Malmi  Munkkivuori  Redi  Tripla  Hyvinkää  Hämeenlinna |  Iisalmi  Joensuu  Jyväskylä Kauppakatu 33  Seppä  Jämsä  Järvenpää  Kajaani  Kemi  Kempele  Kokkola  Kotka  Kouvola  Kuopio Matkus  Minna  Lahti  Lappeenranta |  Lempäälä  Lohja  Mikkeli  Oulu Kauppakeskus Valkea  Ideapark Oulu  Pori  Porvoo  Raisio  Rauma  Rovaniemi  Salo  Savonlinna  Seinäjoki  Tampere Hämeenkatu 18  Koskikeskus  Ratina |  Turku Hansakortteli  Skanssi  Vaasa  Vantaa Jumbo  Helsinki-Vantaan lentoasema Portti 15  Helsinki-Vantaan lentoasema Portti 29  Varkaus |
Toimitusjohtajia

Lähde:
Toivo Rautavaara 1929–1933
Lennart Kari 1933–1940
Veikko Somerkero 1940–1971
Matti J. Kastemaa 1971–1979
Antero Remes 1979–1988
Heikki Holopainen 1988–1990
Hannu Syrjänen 1990–1993
Raimo Kurri 1993–2004
Jarmo Oksaharju 2004–2011
Timo Kopra 2011–2016
Panu Porkka 2016–2018
Minna Kokka 2018–
Aiheesta muualla

Suomalaisen Kirjakaupan verkkosivut
Långvik

Långvik on pieni kunnanosa Kirkkonummella. Långvik sijaitsee merenlahden äärellä, lähellä Espoota. Långvikissä asuu lähes tuhat ihmistä, ja alue koostuu suurimmaksi osaksi omakotitaloista. Sen suurin vetonaula on ollut tällä hetkellä suljettu Långvikin kylpylä, joka sijaitsee merenlahden ääressä.
Långvikistä on matkaa Kirkkonummen keskustaan noin 10 kilometriä. Långvikissä on myös yksityinen kioski sekä yksityisvenesatama.
Vuonna 2011 kylässä oli 954 asukasta.
Ydinfysiikka

Ydinfysiikka tutkii atomin ydintä ja sen reaktioita.
Positroniemissiotomografia.
Loviisan ydinvoimalaitos.
Ydinfysiikka tutkii atomien ytimiä, niiden rakennetta, reaktioita ja rakenteisiin vaikuttavia voimia. Ydinfysiikassa keskeisiä tutkimuslaitteita ovat hiukkaskiihdyttimet ja erilaiset säteilyn ilmaisimet. Hiukkaskiihdyttimet ovat tyypillisesti huomattavasti pienempiä kuin hiukkasfysiikassa käytettävät.
Ydinfysiikan sovelluksia löytyy monilta yhteiskunnan osa-alueilta: Ydinvoimalla tuotettiin vuonna 2009 maailman sähköenergiasta 14%. Lääketieteessä käytetään laajalti ydinfysiikkaan perustuvia kuvausmenetelmiä, kuten magneettikuvaus, varjoainekuvaukset ja positroniemissiotomografia, sekä sädehoitoa syöpää vastaan. Yhdeksällä maailman valtiolla tiedetään olevan varastoituina ydinaseita. Geologiassa ja arkeologiassa käytetään radioaktiivisuuteen perustuvia ajoitusmenetelmiä, kuten radiohiiliajoitusta.
Suomessa ydinfysiikkaa tutkitaan Aalto-yliopistossa, Jyväskylän yliopistossa ja Åbo Akademissa. Lisäksi Suomi on mukana kansainvälisen FAIR-tutkimuslaitoksen rakentamisessa.
Ydin

Atomin ydin on varaukseltaan positiivinen hiukkasmuodostelma, jota atomissa ympäröi varaukseltaan negatiivinen elektroniverho. Lähes koko atomin massa on keskittynyt ytimeen. Ydin koostuu protoneista ja neutroneista, joita sitoo toisiinsa vahva ydinvoima.
Ytimillä on useita eri energiatiloja, joista alinta nimitetään perustilaksi ja muita viritystiloiksi. Ydin voi päätyä johonkin viritystilaansa ydinreaktion tai radioaktiivisen hajoamisen seurauksena. Viritystilat purkautuvat yleensä nopeasti gammahajoamisen avulla, jolloin ydin säteilee suurienergiaista sähkömagneettista säteilyä, gammasäteilyä. Jos ytimen viritystila on viritystilaksi hyvin pitkäikäinen (puoliintumisajaltaan yli miljoonasosasekunnin), kutsutaan sitä isomeeriseksi eli metastabiiliksi viritystilaksi.
Ytimen rakennetta ja energiatiloja arvioidaan usein niin sanotun kuorimallin perusteella. Kuorimalli on samankaltainen atomifysiikan Bohrin mallin energiatasojen ja elektronikuorien kanssa.
Ydinfysiikan ilmiöitä > Radioaktiivisuus

Tärkeimmät tunnetut radioaktiivisen hajoamisen muodot ovat alfa-, beeta- ja gammahajoaminen. Radioaktiivisessa hajoamisessa ytimestä emittoituu hiukkasia tai sähkömagneettista säteilyä, ja ydin muuttuu samalla joko toiseksi ytimeksi tai siirtyy matalaenergiaisemmalle viritystilalleen (tai perustilalleen). Jotkin raskaat ytimet voivat myös fissioitua spontaanisti. Näiden lisäksi tunnetaan myös harvinaisempia hajoamistapoja, kuten sisäinen konversio, neutroniemissio ja kaksoisbeetahajoaminen.
Ydinfysiikan ilmiöitä > Ydinreaktiot

Kaikki luonnossa esiintyvät vetyä raskaammat alkuaineet ovat syntyneet erilaisten ydinreaktioiden seurauksena varhaisessa maailmankaikkeudessa, tähtien palamisessa ja supernovaräjähdyksissä. Tätä prosessia kutsutaan nukleosynteesiksi.
Tunnetuimmat ydinreaktiot ovat fissio ja fuusio. Fissioreaktiossa raskas ydin hajoaa kahteen tai useampaan osaan absorboituaan esimerkiksi neutronin. Jos tällaisessa neutroneilla indusoidussa fissiossa syntyy riittävästi neutroneja, voidaan saada aikaan ketjureaktio. Käytössä olevat ydinvoimalat hyödyntävät tätä ilmiötä sähköntuotannossa.
Fuusiossa kaksi atomiydintä yhdistyy törmätessään toisiinsa. Auringon ja muiden tähtien säteilemä energia on peräisin erilaisista fuusioreaktioista, pääasiassa vedyn fuusioitumisesta heliumiksi. Käytännöllistä fuusioreaktoria ei ole vielä onnistuttu rakentamaan sähköntuotantoon, mutta kehitystyötä tehdään mm. kansainvälisen ITER-koereaktorin muodossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ydinfysiikka Wikimedia Commonsissa
Ydintekniikka
| --- | --- |
Ydinfysiikka:   Atomi  Fissio  Fuusio  Säteily  Radioaktiivisuus  Ionisoiva säteily  Ydinräjähdys  Fissiili  Vaikutusala  Kriittinen massa 
Ydinvoima:   Ydinvoiman käyttökohteet  Ydinpolttoainekierto  Säteilyturvallisuus  Ydinturvallisuus  Ydinjätehuolto  Geologinen loppusijoitus  Uraani  Uraanin esiintyminen  Uraanikaivos  Uraanin väkevöinti  Plutonium  Torium  Torium-ydinpolttoainekierto 
Ydinreaktori:   Kevytvesireaktori  Kiehutusvesireaktori  Painevesireaktori  VVER-reaktori  EPR-reaktori  RBMK-reaktori  MKER-reaktori  CANDU-raskasvesireaktori  AP1000-reaktori  Pieni modulaarinen reaktori  Hyötöreaktori  Kiihdytinreaktori  SCWR-reaktori  Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori  Sulasuolareaktori  Kaksoisfluidireaktori  Fuusioreaktori 
Ydinaseet:   Ydinsota  Vetypommi  Neutronipommi  Ydinaseriisunta  Vaikutukset 
Ydinonnettomuus:   Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus  Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus  Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus  Luettelo ydinonnettomuuksista  Luettelo ydinlaitostapahtumista  Ydinvoimalan sydämen sulamisonnettomuus  Ydinaseonnettomuus  INES-asteikko 
Ydinvoima Suomessa:   Olkiluodon ydinvoimalaitos  Loviisan ydinvoimalaitos  Hanhikiven ydinvoimalaitos
Britannian armeija

Britannian armeijan lippu.
Britannian armeijan Warrior-rynnäkköpanssarivaunu Irakissa.
Britannian armeija (engl. British Army) on Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien maavoimat. Ne muodostettiin  Englannin ja Skotlannin kuningaskuntien sulautuessa Yhdistyneeksi kuningaskunnaksi vuonna 1707. Uusi brittiarmeija koostui aiemmista Englannin ja Skotlannin rykmenteistä. Armeijaa johti War Office, vuodesta 1963 lähtien puolustusministeriö.
Alkuvuodesta 2018 maavoimiin kuului 81 700 henkeä, minkä lisäksi oli 2 900 gurkhaa. Lisäksi maavoimien reservin muodostaa 30 320 sotilasta. Army 2020 -suunnitelman mukaan maavoimiin tulisi kuulua 82 000 koulutettua vakinaisen väen sotilasta ja 30 000 koulutettua reserviläistä, jolloin maavoimien henkilövahvuus olisi 112 000.
Erona maan asevoimien muihin haaroihin, kuten laivastoon tai ilmavoimiin, armeijan nimeen ei liitetä sanaa kuninkaallinen (engl. Royal). Tästä huolimatta monet perinteiset rykmentit ja joukot on nimetty kuninkaallisiksi.
Armeijaa johtaa yleisesikunnan päällikkö. Tehtävässä on kesäkuusta 2022 lähtien toiminut kenraali Patrick Sanders, joka otti tehtävän vastaan kenraali Mark Carleton-Smithiltä.
| --- | --- |
Numerotietoja Britannian armeijasta
Vakinainen henkilöstö: 107 730
Muu henkilöstö: 38 460
Taistelupanssarivaunut: 386 Challenger 2
Rynnäkköpanssarivaunut: 667 Warrior (789 hankittu)
Miehistönkuljetusvaunuja ja tiedusteluajoneuvoja: 3 230–4 000+
Maastoautoja (Land Rover): 15 000
Kevyitä maastokuorma-autoja: 2 000
Kuorma-autoja: 2 300
Tykkejä ja kranaatinheittimiä: 2 896
Ilmatorjunta-aseita: 337
Lentokoneita: 300+
Ilmavoimat

Britannian maavoimien ilmavoimat (engl. Army Air Corps (AAC))
Taipalsaaren onnettomuus 1991

Panssariajoneuvo Ps673-24 onnettomuuden jälkeen.
Taipalsaaren onnettomuus 1991 tapahtui 14. kesäkuuta 1991, kun seitsemän Karjalan prikaatin varusmiestä hukkui BTR-60-miehistönkuljetusvaunun matkustaessa Taipalsaaren ampuma-alueen rannasta Kyläniemeen. Tapaus on yksi pahimmista rauhanajan onnettomuuksista Suomen puolustusvoimissa.
Onnettomuuden syyt

Puolustusvoimien tutkijalautakunta aloitti onnettomuuden tutkinnan heti turmailtana, ja myöhemmin tutkintavastuu siirtyi suuronnettomuuksien tutkijalautakunnalle. Edellistä johti everstiluutnantti Tarmo Kauppila ja jälkimmäistä yli-insinööri Hannu Olamo.
Onnettomuus johtui vaunun kuormaamisesta peräpainoiseksi ja siitä, että moottorin jäähdytysöljyn venttiili oli suljettu, jolloin vaunun moottoriöljy kuumeni niin paljon, että vaununjohtaja määräsi luukkuja avattavaksi. Luukut avattiin useampaan kertaan, minkä jälkeen ajaja pyysi lupaa käyttää vaunun ruumapumppua moottoritilaan päässeen veden poistamiseksi. Lupa pumpun käyttöön annettiin. Veden pääseminen vaunuun johti lopulta sen uppoamiseen kello 20.05, noin 20 minuuttia vesillelähdön jälkeen. Hetkeä ennen vaunun uppoamista sen moottoritilasta purkautui voimakkaasti höyryä, minkä jälkeen vaunu upposi hyvin nopeasti perä edellä. Vaunuun viimeisinä noussutta neljää miestä ei ollut ohjeistettu sen kannelle asettumisessa, vaan he olivat valinneet itse paikkansa.
Tutkintaselostuksessa turmaan vaikuttaneiksi syiksi todettiin peräpainoisuuden lisäksi miehistön puutteellinen koulutus vesistöajossa vesipumppujen toiminnan ja vuototilanteen seurannan osalta, varomääräysten epäselvyys, vesistöajopätevyysmerkinnän puuttuminen ajoluvasta sekä kantahenkilöstön virheellinen toiminta.
Everstiluutnantti (evp) Tuomo Hirvonen katsoo onnettomuuden perimmäisenä syynä olleen Puolustusvoimien henkilökunnan heikko osaaminen, mikä johtui heidän saamastaan puutteellisesta koulutuksesta sekä koulutuksen suuntaamisesta vääriin asioihin. Hirvonen perustelee näkemystään:
"Taipalsaaren onnettomuusvaunua lastattaessa yksikään toimiupseeritason yleisjohtajista ei kyennyt käskyttämään miehistölle edes sijoittumispaikkoja puhumattakaan, että olisi osannut valvoa kuormausta. Jokainen sai hakea mieleisensä istumapaikan ja jättää varusteensa haluamaansa tilaan.
Tällaisten käytännön toimien johtaminen olisi edellyttänyt asianomaisilta yleisjohtajilta kaluston tarkkaa tuntemusta. Mutta nyt puheena olleessa tapauksessa toinen opistoupseerioppilas oli tasan kerran aikaisemmin tavannut BTR-60-vaunun. Toinen teki puolestaan ensimmäistä kertaa tuttavuutta kyseisen vaunutyypin kanssa vesillä.
Niinpä he olivat autuaan tietämättömiä vesistöajossa kuljetuspanssarivaunulle sallitun enimmäiskuorman ylittymisestä puolitoistakertaisesti. Varsinaisilta upseereiltahan jalkaväessä ei tunnetusti odotetakaan kalustoteknistä tietämystä. Sitä pidetään meillä häpeällisenä painolastina, vaikka viime sodissamme menestyivät parhaiten juuri sellaiset päälliköt ja komentajat, jotka tunsivat taisteluvälineensä.
Puheena olevassa onnettomuudessakin itse tekninen suoritus, vesistöajo, jäi värvätyn [ali]kersantin vastuulle. Hänet oli määrätty vaunun johtajaksi huolimatta siitä, ettei miehellä ollut tarvittavaa koulutusta eikä kokemusta vesillä liikkumisen tekniikasta sen enempää kuin sitä koskevista määräyksistä tai ohjeistakaan."
Oikeuskäsittely

Tapausta käsiteltiin Kouvolan hovioikeudessa vuosina 1992–1993 ja Korkeimmassa oikeudessa vuosina 1994–1995. Neljää puolustusvoimien kantahenkilökuntaan kuulunutta upseeria sekä onnettomuusvaunua johtanutta alikersanttia syytettiin seitsemästä kuolemantuottamuksesta. Kouvolan hovioikeus hylkäsi 30. joulukuuta 1993 antamassaan tuomiossa syytteet kuolemantuottamuksesta. Hovioikeuden päätöksessä todettiin:
» Kyseiselle vaunutyypille ei ole aikaisemmin sattunut vesistöajossa onnettomuuksia, ja vaunua on pidetty täysin turvallisena ja uppoamattomana. Vaunun peräpainoisuudesta ei ole varomääräyksissä tai ohjeissa varoitettu. Vaunun naamiointi on osittain estänyt vaunun uintiasennon tarkkailua sekä poistoilma-aukkojen kautta tapahtuneen vuodon havaitsemista.»
Korkein oikeus vahvisti päätöksellään 26. kesäkuuta 1995 hovioikeuden tuomion, mutta tuomitsi kolme Karjalan prikaatin kantahenkilökuntaan kuulunutta sakkoihin palvelusrikkomuksesta. Sakkojen yhteissummaksi tuli 8 000 markkaa.
Taipalsaaren onnettomuus johti välillisesti siihen, että puolustusvoimat määräsi vuonna 1997 jokaiseen joukko-osastoon perustettavaksi kriisitukiryhmän.
Aiheesta muualla

Taipalsaarella 14.6.1991 tapahtunut miehistönkuljetuspanssarivaunun uppoaminen.
Elämäni surullisin päivä. Yle Uutiset 6.6.2021.
Sorjonen, Karoliina: Seitsemän varusmiestä hukkui, kun panssarivaunu upposi traagisesti Saimaalla – eversti Tarmo Kauppila seurasi tutkintaa läheltä: ”Sotilasurani murheellisin tehtävä”  14.6.2021. MTV Uutiset.
Saskia

| Saskia |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  hollantilainen nimi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saskia on hollantilainen naisen etunimi, joka on ollut käytössä jo keskiajalla. Nimen taustasta ei ole varmaa tietoa, mutta erään teorian mukaan se viittaa muinaisiin saksilaisiin. Kansainvälisesti tunnetuin nimenkantaja on ollut taiteilija Rembrandtin puoliso Saskia.
Suomessa Saskia on ollut verrattain harvinainen nimi. Sitä on kuitenkin jonkin verran esiintynyt sekä suomenkielisellä että ruotsinkielisellä väestöllä. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on joulukuuhun 2024 mennessä kirjattu noin 320–340 tämännimistä naista.
Saskialla ei ole nimipäivää almanakassa.
Tunnettuja Saskioita

Saskia Alusalu (s. 1994), virolainen pikaluistelija
Saskia Bartusiak (s. 1982), saksalainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja
Saskia Bricmont (s. 1985), belgialainen poliitikko
Saskia Clark (s. 1979), brittiläinen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja
Saskia de Jonge (s. 1986), alankomaalainen uimari
Saskia Rosendahl (s. 1993), saksalainen näyttelijä
Saskia Sassen (s. 1947), yhdysvaltalainen sosiologi
Saskia van Uylenburgh (1612–1642), alankomaalaisen taidemaalarin Rembrandtin vaimo ja malli
Saskia Vester (s. 1959), saksalainen näyttelijä
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Saskia (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Tehtaankatu (Helsinki)

| Tehtaankatu> Fabriksgatan |
| --- | --- |
 Tehtaankatu heinäkuussa 2007.
Maa:  Suomi
Tieluokka:  katu
Omistaja:  Helsingin kaupunki
Pituus:  1,2 km
Alkupiste:  Pyhän Henrikin aukio
Päätepiste:  Telakkakatu (1,2 km)
Päällyste:  noppakivi
Kaistaluku:  suurimmalta osalta kaksikaistainen (1+1)
Tehtaankatu (ruots. Fabriksgatan) on katu Etelä-Helsingissä. Sen länsiosa on Eiran ja Punavuoren kaupunginosien rajana, idempänä se jatkuu Ullanlinnan kautta Kaivopuiston rajalle.  Kadun varrella olevat talot on suurimmaksi osaksi rakennettu 1900-luvun alussa. Tehtaankadulla kulkevat raitiolinja 3 paitsi länsipäässä raitiolinja 1. Kadun pituus on noin 1,2 kilometriä.
Nimi

Tehtaankadun itäpään nimi oli alkujaan Paavalinkatu (ruots. Paulusgatan). Nimi johtui Pyhän Henrikin katedraalin julkisivussa olevasta apostoli Paavalin patsaasta; saman kirkon julkisivussa olevasta Pietarin patsaasta sai nimensä myös viereinen Pietarinkatu. Kun katua vuonna 1887 asemakaavanmuutoksella jatkettiin länteen Telakkakadulle asti, nimi muutettiin Tehtaankaduksi, koska kadun länsiosan varteen (nyk. Eiraan) suunniteltiin tuolloin laajaa tehdasaluetta. Jo vuonna 1900 tämä suunnitelma kuitenkin hylättiin, mutta kadunnimi jäi ennalleen. Ainoastaan kadun länsipäähän sijoittui kaksi tehdasta. Niistä kokonaisen korttelin laajuinen entinen Fazerin teollisuusrakennus, nykyiseltä nimeltään Mestaritalo, on yhä paikoillaan, ei kuitenkaan enää Fazerin käytössä.  Sitä vastapäätä sijainneissa rakennuksissa, joista osa on purettu, toimi 1970-luvulle saakka Carl Kniefin makkaratehdas.