stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Flame (elokuva)
Kuvaukset

Flamen kuvaukset aloitettiin kesällä 1974, ja ne kestivät kuusi viikkoa. Elokuvaa kuvattiin eri puolilla Englantia, muun muassa Lontoossa, Brightonissa ja Sheffieldissä. Kuvauspaikkojen joukossa oli oikeita klubeja ja konserttipaikkoja, eikä studiota juurikaan käytetty.
Sladen jäsenillä ei ollut aiempaa näyttelijänkokemusta. Lisäksi rumpali Don Powell oli joutunut edellisvuonna auto-onnettomuuteen ja kärsi sen seurauksena muistiongelmista, minkä vuoksi hänelle kirjoitettiin pääasiassa lyhyitä repliikkejä. Muita elokuvassa näytelleitä olivat muun muassa Tom Conti, Alan Lake, Kenneth Colley, Johnny Shannon sekä kuuluisa radio- ja televisio-DJ Tommy Vance, joka esitti piraattiradioaseman juontajaa.
Flame oli niin aiheeltaan kuin toteutukseltaankin melko vakava elokuva. Sen ensimmäinen valmis versio kiellettiin Britanniassa alle täysi-ikäisiltä runsaan väkivallan vuoksi, minkä vuoksi leikattiin uusi versio. Monet elokuvan kohtauksista perustuivat tositapahtumiin, joita oli tapahtunut myös Sladelle itselleen.
Julkaisu

Elokuvan ensi-ilta oli Newcastlen Pavilion-teatterissa 12. tammikuuta 1975. Elokuvateattereissa sitä alettiin esittää 19. tammikuuta, mutta ainoastaan Tyne Teesin ja Yorkshiren televisioalueilla. Lontoossa Flamen ensi-ilta järjestettiin Metropole Theatressa 13. helmikuuta. Slade saapui paikalle vanhan paloauton kyydissä. Paikalla oli paljon muita artisteja ja yhtyeitä, muun muassa Lynsey de Paul, Lulu, Roy Wood, Sweet, Gary Glitter, Alan Price, The Troggs, Barry Blue, Mud, Suzi Quatro ja Pilot. Lontoon ensi-illan jälkeen elokuvaa alettiin näyttää elokuvateattereissa ympäri Britanniaa 16. helmikuuta lähtien. Yhdysvalloissa Flamen ensi-ilta oli myöhemmin St. Louisissa, Missourissa. Elokuva jouduttiin Yhdysvalloissa tekstittämään voimakkaan brittimurteen vuoksi.
Elokuva sai kaksijakoisen vastaanoton etenkin Sladen ihailijoilta, jotka yllättyivät sen karusta ja nyrpeästä tunnelmasta. Monet heistä olivat odottaneet kepeää ja hauskaa elokuvaa hieman The Beatles -filmien tyyliin.
Slade in Flamesta ilmestyi samanaikaisesti elokuvan kanssa myös John Pidgeonin kirjoittama kirjaversio. Siitä otettiin 250 000 kappaleen painos, joka oli sen julkaisseen Pantherin historian suurin painosmäärä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Noddy Holder  | … |  Stoker   |
|  Jim Lea  | … |  Paul   |
|  Dave Hill  | … |  Barry   |
|  Don Powell  | … |  Charlie   |
|  Tom Conti  | … |  Robert Seymour   |
|  Alan Lake  | … |  Jack Daniels   |
|  Johnny Shannon  | … |  Ron Harding   |
|  Kenneth Colley  | … |  Tony Devlin   |
|  Anthony Allen  | … |  Russell   |
|  Sara Clee  | … |  Angie   |
|  Nina Thomas  | … |  Julie   |
Firá

| Firá Φηρά |
| --- | --- |
 Firán kaupunki on rakennettu jyrkän kalderan reunalle.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Firá
 Koordinaatit: 36°25′N, 25°26′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Thíra
Kunta:  Thíra
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  600101
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  90,69 km²
Väkiluku (2011):  14 005
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  1 857
 – Kaupunki:  1 616
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  847 00, 847 02
Suuntanumero(t):  22860
Rekisterikilpi:  EM
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Firá (kreik. Φηρά) eli Thíra (Θήρα) tai Santoríni (Σαντορίνη) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Thíran kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Θήρας, Dimotikí Enótita Thíras) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Thíran saarella Santorínin saariryhmässä, hallinnollisesti Thíran alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 14 005 ja varsinaisen Firán kaupungin väkiluku 1 616 (vuonna 2011). Firá on Santorínin pääkaupunki sekä Thíran kunnan kuntakeskus. Nimi Firá on oikeastaan Santorínin pääsaaren nimen Thíran toinen muoto.
Maantiede

Firá sijaitsee Thíran saaren kuunsirpin muotoisella länsirannikolla. Se on rakennettu Santorínin kalderan reunalle noin 260 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Firán pohjoisosassa sijaitsevat Firostefánin ja Kontochórin kylät, jotka ovat nykyisin kasvaneet kiinni Firáan sen kaupunginosiksi. Rannassa kaupungin alapuolella sijaitsee pieni, vanha satama Órmos Firón. Se on nykyään retkiveneiden sekä risteilyalusten yhteysveneiden käytössä. Sataman ja kaupungin välillä kulkee köysirata sekä 600-askelmainen porrastettu tie.
Saaren lauttasatama Athiniós sijaitsee eri paikassa, noin 10 kilometriä Firásta etelään. Etäisyys Firásta Santorínin lentoasemalle on noin kuusi kilometriä. Firán pohjoispuolella samoin kalderan reunalla sijaitsee Imerovígli ja kaakkoispuolella Karterádos.
Historia

Keskiajalla saaren pääkylä sijaitsi nykyisen Imerovíglin lähellä Skároksessa. Firán asutus alkoi kehittyä 1700-luvulla, kun saaren vanha venetsialainen ja katolinen yläluokka hylkäsi Skároksen toistuneiden maanjäristysten vuoksi. Kaupungin kehitys vauhdittui 1800-luvulla, kun merirosvojen uhka Egeanmerellä väheni.
Firá kärsi suuria vaurioita maanjäristyksessä 9. heinäkuuta 1956. Nykyisin kaupunki on saaren kaupallinen keskus sekä tärkeimpiä turistikeskuksia.
Firá oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Thíran kunnaksi yhdessä Oían kanssa.
Nähtävyydet

Firán vanha rakennuskanta muodostuu perinteisistä kykladisista valkoisista taloista. Kaupungin tärkempiin nähtävyyksiin kuuluvat Esihistoriallisen Theran museo, joka esittelee erityisesti saaren minolaisen kauden löytöjä Akrotírista, sekä Firán arkeologinen museo, joka esittelee myöhempiä löytöjä antiikin ajalta. Tärkeimmät kirkot ovat Vapahtajan temppeliintuomisen katedraali sekä katolinen Johannes Kastajan katedraali. Kaupungin keskusaukiosta käytetään nimeä Plateía Theotokópoulou. Siellä sijaitsee muun muassa Thíran saaren bussi- ja taksiliikenteen keskus. Firán kapeiden kujien varrella on paljon ravintoloita sekä koru- ja matkamuistoliikkeitä.
Firasta on ainutlaatuinen näkymä 18 kilometriä pitkän kalderan yli Néa Kaméni -tulivuorisaarelle, jonne tehdään laivaristeilyjä Órmos Firónin satamasta.
Kunnallisyksikön osat

Firán kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Akrotíri | Ágios Nikólaos | 54 |
| Akrotíri | Akrotíri | 355 |
| Akrotíri | Fáros | 80 |
| Emporeío | Ágios Geórgios | 343 |
| Emporeío | Emporeío | 1 938 |
| Emporeío | Exomýtis | 126 |
| Emporeío | Períssa | 678 |
| Episkopí Goniás | Episkopí Goniás | 118 |
| Episkopí Goniás | Kamári | 1 344 |
| Éxo Goniá | Éxo Goniá | 326 |
| Éxo Goniá | Perivólia | 69 |
| Imerovígli | Imerovígli | 431 |
| Imerovígli | Panagía Kaloú | 104 |
| Karterádos | Éxo Gialós | 55 |
| Karterádos | Karterádos | 1 238 |
| Megalochóri | Megalochóri | 594 |
| Mesariá | Mesariá | 1 593 |
| Mesariá | Monólithos | 499 |
| Pýrgos Kallístis | Profeetta Elian luostari (Moní Profíti Ilía) | 19 |
| Pýrgos Kallístis | Órmos Athiniós | 9 |
| Pýrgos Kallístis | Pýrgos Kallístis | 884 |
| Firá (Thíra) | Askaniá (saari) | 0 |
| Firá (Thíra) | Aspronísi (saari) | 0 |
| Firá (Thíra) | Christianí (saari) | 0 |
| Firá (Thíra) | Escháti (saari) | 0 |
| Firá (Thíra) | Éxo Gialós | 71 |
| Firá (Thíra) | Éxo Katoikíes | 26 |
| Firá (Thíra) | Mésa Katoikíes | 143 |
| Firá (Thíra) | Néa Kaméni | 0 |
| Firá (Thíra) | Órmos Firón | 0 |
| Firá (Thíra) | Palaiá Kaméni | 1 |
| Firá (Thíra) | Firá (Thíra) | 1 616 |
| Vóthonas | Agía Paraskeví | 57 |
| Vóthonas | Vóthonas | 699 |
| Vourvoúlos | Vourvoúlos | 535 |
Yhteensä: 14 005
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Firá Wikimedia Commonsissa
Esihistoriallisen Theran museo ja Vapahtajan temppeliintuomisen katedraali.
Firán katolinen Johannes Kastajan katedraali.
Näkymä Firásta Néa Kaménin tulivuorisaarelle.
Firán kaupunkia.
Firá ja sen vanha satama Órmos Firón.
Fluoroformi

| Fluoroformi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Trifluorimetaani
CAS-numero:  75-46-7
PubChem CID:  6373
SMILES:  C(F)(F)F
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CHF3
Moolimassa:  70,018 g/mol
Sulamispiste:  –160 °C
Kiehumispiste:  –82,2 °C
Tiheys:  1,14 g/cm3 (25 °C)
Liukoisuus veteen:  4,09 g/l (25 °C)
Fluoroformi eli trifluorimetaani eli HFC-23 (CHF3) on fluorihiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kylmäaineena ja ylikriittisenä liuottimena orgaanisen kemian reaktioissa. Fluoroformi on yksi voimakkaimmista tunnetuista kasvihuonekaasuista.
Ominaisuudet

Fluoroformi on huoneenlämpötilassa väritöntä ja hajutonta kaasua tai nesteytettynä väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin. Ihmisille yhdiste ei ole myrkyllistä, mutta voi hengitettynä aiheuttaa uneliaisuutta. Fluorofromi on hyvin voimakas kasvihuonekaasu ja sen GFP-arvo (Global warming potential) on lähteestä riippuen 11 700–14 800 eli se on sadan vuoden aikana näin monta kertaa potentimpi kasvihuonekaasu kuin hiilidioksidi. Yhdiste säilyy ilmakehässä hajoamattomana noin 260 vuoden ajan. Vuonna 2000 fluoroformin päästöt ilmakehään olivat 7 000 tonnia.
Valmistus ja käyttö

Fluoroformia muodostuu sivutuotteena valmistettaessa klooridifluorimetaania. Yhdistettä voidaan myös valmistaa kloroformista ja vetyfluoridista.
Fluoroformia voidaan käyttää viilennysaineena muun muassa kylmälaitteissa ja infrapunadetektoreissa. Sillä on osittain korvattu klooridifluorimetaanin käyttö. Ylikriittistä fluoroformia voidaan käyttää liuottimena orgaanisen kemian synteeseissä, mutta ylikriittisen yhdisteen hieman happaman protonin vuoksi se ei sovellu käytettäväksi, mikäli reaktiossa käytetään reagenssina tai katalyyttinä hyvin vahvoja emäksiä. Sitä on käytetty niin entsyymien katalysoimien reaktioiden liuottimena kuin liuottimena valmistettaessa syklopropaanijohdannaisia diatsokarbonyyliyhdisteistä ja alkeeneista. Fluoroformia voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä trifluorimetyyliryhmän lähteenä trifluorimetyylitrimetyylisilaanin sijasta. Reaktio vaatii voimakkaan emäksen katalyytiksi. Yhdistettä voidaan käyttää myös trifluorimetyylitrimetyylisilaanin valmistukseen.
Flurotyyli

| --- | --- |

Flurotyyli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1,1,1-trifluori-2-(2,2,2-trifluorietoksi)etaani
Tunnisteet
CAS-numero: 333-36-8
ATC-koodi:  ?
PubChem CID: 9528
DrugBank: DB08969
Kemialliset tiedot
Kaava: C4H4F6O 
Moolimassa: 182,072
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Tiheys: 1,44 g/cm³
Kiehumispiste: 63,9 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Inhalaatio
Flurotyyli eli bis(2,2,2-trifluorietyyli)eetteri (C4H4OF6) on trifluorietanolin eetteri. Yhdiste muistuttaa rakenteeltaan huomattavasti nukutusaineina käytettyjä fluorattuja eettereitä, mutta on vaikutukseltaan stimulantti ja konvulsantti. Yhdistettä käytetään lähinnä eläinlääketieteellisissä tutkimuksissa.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa flurotyyli on väritöntä nestemäistä ainetta. Se on veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin.
Flurotyyli indusoi muun muassa ihmisille, rotille ja hamstereille hengitettynä epilepsian kaltaisia kohtauksia. Yhdisteen aiheuttamat kohtaukset ovat kloonisia (kouristuskohtaus) tai toonis-kloonisia (tajuttomuuskouristuskohtaus). Flurotyylin vaikutusmekanismi perustuu natriumkanavien avaamiseen ja GABA-reseptoreihin sitoutumiseen ja vaikutukset ovat samanlaisia esimerkiksi bikukulliinin kanssa. Flurotyyliä on käytetty aiheuttamaan kohtauksia koe-eläimille epilepsiatutkimuksia tehtäessä. Tätä varten tarvitaan erityinen ilmatiivis kammio. Aikaisemmin yhdistettä on käytetty myös ihmisillä sähköshokkihoidon sijasta, mutta tästä käytöstä on myöhemmin luovuttu.
Valmistus

Flurotyyliä valmistetaan kuumentamalla trifluorietanolin natriumsuolaa p-tolueenisulfonyylikloridin kanssa. Ensimmäisessä vaiheessa trifluorietanolin natriumsuola reagoi p-tolueenisulfonyylikloridin kanssa muodostaen 2,2,2-trifluorietyyli-p-tolueenisulfonaattia, joka reagoi toisen trifluorietanolin natriumsuolaekvivalentin kanssa muodostaen flurotyyliä.
Finlaysonin tehdasalue

Finlaysonin tehtaan portti.
Finlaysonin tehdasalue on Tampereen keskustassa sijaitseva historiallinen tehdas­alue. Se sijaitsee Tammer­kosken ylä­juoksun länsi­rannalla, Satakunnankadun pohjoispuolella. Samalla kohdalla Tammerkosken itä­puolella on Tampellan entinen tehdasalue. Nykyään kumpikaan alue ei ole enää teollisuus­käytössä, mutta suuri osa vanhoista tehdas­rakennuksista on yhä paikoillaan.
Finlaysonin tehtaan perusti vuonna 1820 skotlantilainen James Finlayson. Hän rakennutti tehtaan Tammerkosken yläjuoksulle. Hänen aikaisiaan tehdasrakennuksia ei enää ole jäljellä. Hän myi tehtaan vuonna 1836 Carl Samuel Nottbeckille ja Georg Adolf Rauchille. Uudet omistajat alkoivat heti laajentaa tehdasta.
Nykyään alueen omistaa Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varma.
Kuusvooninkinen

Alueen vanhin rakennus on TR 1 (tehdasrakennus 1) eli Kuusvooninkinen, jota kutsutaan myös Vanhaksi tehtaaksi. Sen suunnitteluun osallistui moderniin teollisuusrakentamiseen perehtynyt John Barker. Nimi Kuusvooninkinen tulee rakennuksen kuudesta kerroksesta (ruots. sex våningar), jonka välipohjia kannattavat valurautapylväät valmisti Fiskarsin valimo. Rakentamisen aikaan se oli todellinen pilvenpiirtäjä verrattuna ympäröivään rakennuskantaan. Kuusvooninkinen valmistui vuonna 1837. Seuraavana vuonna laitteet olivat valmiina kehruun aloittamiseksi. Kudontatyöt alkoivat vuonna 1839.
Kuusvooninkinen on Suomen ensimmäinen tehdasrakennus modernissa mielessä. Tämä perustuu sen kantavaan rakenteeseen, joka on väliseinien sijaan toteutettu valurautapylväin. Rakennukseen asennettiin palonsammutuslaitteisto. Vuonna 1892 se korvattiin automaattisella palonsammutusjärjestelmällä. Tuolloin Kuusvooninkisen ja viereisen TR 2:n yhteiseksi porrastorniksi vuonna 1850 rakennettua tornia korotettiin, jotta sammutusjärjestelmän vesisäiliö saatiin tarvittavalle korkeudelle.
Muita tehdasrakennuksia

TR 2
TR 4 Koskitehdas
TR 5
TR 6 värjäämö
TR 7 Katuvapriikki
TR 9 Seelanti
TR 10 Plevna
TR 15 Vanha värjäämö (purettu vuonna 2005)
TR 22 Eteläturbiini
TR 31 Puutarhatehdas
TR 34 Pääkonttori
TR 36 Höyrykonehuone
TR 37 Siperia
TR 48 Tehtaanmyymälä
TR 49 Satakunnankadun portti
TR 52 Voimalaitos
TR 54 Viimeistelimö
TR 57 Laappihuone (purettu vuonna 2003)
Piippu

Finlaysonin tehtaanpiippu valmistui vuonna 1899 Siperia-tehdasrakennukseen. Piippu on tiilirakenteinen ja sen korkeus on 65 metriä.
Muita rakennuksia ja rakennelmia

Finlaysonin kirkko
Finlaysonin palatsi
Finlaysonin sähkörata
Näsilinna
Puutarhakanava
Tallipiha
Tampereen ensimmäinen postitalo
Nykytila

Finlayson lopetti tekstiilituotannon alueella 1990-luvun alku­vuosina. Jo sitä ennen, vuonna 1988, oli alueen tulevasta käytöstä järjestetty suunnittelu­kilpailu, jonka voitti arkkitehti­toimisto 8 Studio oy. Alueen uusi asemakaava hyväksyttiin Tampereen kaupunginvaltuustossa vuonna 1995.
Suurin osa alueen vanhoista rakennuksista on säilytetty, mutta ne eivät ole enää teollisuus­käytössä. Finlaysonin tehtaanmyymälä (1923) palvelee kuitenkin edelleen osoitteessa Kuninkaankatu 3. Finlaysonin rakennuksissa toimii nykyään myös muita yrityksiä, oppilaitoksia ja museoita. Alueelle on rakennettu uusia rakennuksia noin 30 000 kerros­neliö­metriä, ja niissä asuu noin 800 ihmistä.
Alueella on muun muassa liikekeskus Siperia, joka avattiin 2001 vanhan kunnostetun kehräämön tiloihin. Siinä on toistakymmentä liikettä, joista suurin osa on ravintoloita ja kahviloita, mutta myös muita toimijoita, kuten lasertaisteluita tarjoava Viihdekeskus ZBase. Itäisenkadun länsipuolella Plevna-rakennuksessa toimii Finnkinon elokuvateatteri, panimoravintola sekä alueen pysäköintihalli. Kauppakeskuksesta pääsee kävelytunnelia pitkin Satakunnankadun ali Frenckellinaukiolle. Kesäkuussa 2017 Finlaysonin Seelanti-rakennukseen avattiin Lidl-myymälä.
Aiheesta muualla

Finlaysonin alue finlaysoninalue.fi.
Finlayson-yrityksen kotisivut Finlayson Oy.
Tekstiiliteollisuus 1918–1940 Koskesta voimaa -verkkojulkaisu.
Tekstiiliteollisuus 1940–1960 Koskesta voimaa -verkkojulkaisu.
Patruuna Wilhelm von Nottbeckin kulttuuriraitti Tampereen kaupungin kulttuuripalvelut.
Lasten Finlayson -raitti: Hilma ja pumpulitehdas Tampereen kaupungin kulttuuripalvelut.
Vuonna 1847 Kuusivooninkinen hallitsi Tammerkosken maisemaa.
Kuusvooninkisen torni.
Vasemmalla TR 10 Plevna, oikealla TR 7 Katuvapriikki, taustalla TR 31 Puutarhatehdas.
Työn hyörinää Plevnan kutomosalissa vuonna 1932.
Finlaysonin palatsi.
Siperian liikekeskuksessa toimii kahviloita ja ravintoloita.
Ardèle

| Ardèle> Ardèle ou la Marguerite |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Jean Anouilh
Kirjoitettu:  1948
Alkuperäiskieli:  ranska
Tyylilaji:  musta komedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  noin vuosi 1912
Kantaesitys:  4. marraskuuta 1948
Kantaesityspaikka:  Comédie des Champs-Élysées, Pariisi
Henkilöt
Henkilöt:  kenraali Léon Saint-Pé  kreivi Gaston  Hector de Villardieu  Toto-poika  Nicolas, kenraalin poika  kreivitär Liliane  Nathalie, kenraalin miniä  Marie-Christine, Toton ikäinen kreivittären tyttö  kenraalin vaimo  Ada, kenraalin palvelija ja rakastajatar
Ardèle tai Ardèle eli onnenkukka (Ardèle ou la Marguerite) on ranskalaisen Jean Anouilh’n kirjoittama näytelmä vuodelta 1948. Sen on suomentanut ainakin Eino Kalima.
Näytelmä sijoittuu vuoden 1912 paikkeille. Ikääntyvä kenraali  Léon Saint-Pé on kutsunut sukulaiset koolle keskustelemaan vammaisen sisarensa Ardèlen sopimattomasta romanssista pienen veljenpoikansa vammaisen kotiopettajan kanssa. Hänen toinen sisarensa, kreivitär Liliane, saapuu paikalle miehensä kreivi Gastonin ja rakastajansa Hector de Villardieun kanssa. Ardèle pysyy näkymättömissä makuuhuoneensa lukitun oven takana, jossa hän on aloittanut kolmipäiväisen nälkälakkonsa.
Suvun puidessa sopimatonta romanssia paljastuu heidän itsensä salattuja tunteita ja tukahdutettuja intohimoja niin, että vammaisen parin (joita ei missään vaiheessa näytetä) välinen rakkaus alkaa näyttää kaikkein puhtaimmalta. Paheksunta ajaa kuitenkin vammaisen lemmenparin itsemurhaan.
Käännös suomeksi
Fluatsifoppi-butyyli

| Fluatsifoppi-butyyli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Butyyli-2-[4-[5-(trifluorimetyyli)pyridin-2-yyli]oksifenoksi]propanoaatti
CAS-numero:  69806-50-4
PubChem CID:  3033674
SMILES:  CCCCOC(=O)C(C)OC1=CC=C(C=C1)OC2=NC=C(C=C2)C(F)(F)F
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C19H20F3NO4
Moolimassa:  383,36 g/mol
Sulamispiste:  13 °C
Tiheys:  1,22 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Fluatsifoppi-butyyli (C19H20F3NO4) on fenoksipropionaattijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet

Fluatsifoppi-butyyli on huoneenlämpötilassa väritöntä tai kellertävää nestettä. Se on veteen liukenematonta, mutta liukenee hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, asetoniin, sykloheksanoniin, dikloorimetaaniin ja tolueeniin. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen R-enantiomeeri on rikkaruohomyrkkynä kaksi kertaa niin tehokas kuin raseeminen seos tai S-enantiomeeri. Fluatsifoppi-butyylin R-enantiomeeri tunnetaan myös nimellä fluatsifoppi-P-butyyli.
Kasveissa ja maaperässä fluatsifoppi-butyyli hydrolysoituu varsinaiseksi vaikuttavaksi aineeksi fluatsifopiksi (C15H12F3NO4) ja hydrolyysi on erityisen nopeaa emäksisissä olosuhteissa. Fluatsifoppi estää kasvien ATP:n biosynteesiä ja voi toimia myös rasvahappojen synteesissä tarvittavan asetyylikoentsyymi-A-karboksylaasin inhibiittorina.
Valmistus ja käyttö

Fluatsifoppi-butyyliä valmistetaan esteröimällä butanolia 2-(4-kloorifenoksi)propaanihapon, jota muodostuu 2-klooripropaanihapon ja p-kloorifenolin välisellä reaktiolla, kanssa. Muodostuva välituote reagoi 2-hydroksi-5-(trifluorimetyyli)pyridiinin kanssa fluatsifoppi-butyyliksi. Valmistettaessa fluatsifoppi-P-butyyliä käytetään 2-klooripropaanihapon S-enantiomeeria.
Fluatsifoppi-butyyliä käytetään selektiivisenä herbisidinä yksi- ja monivuotisia ruohovartisia rikkakasveja vastaan. Sitä käytetään joko konsentraattina tai pulverimuodossa. Ainetta käytetään muun muassa puuvilla-, peruna-, papu-, sokerijuurikas-, manteli-, maapähkinä- ja koristekasviviljelmillä.
Aiheesta muualla

Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Fluazifop-butyl (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Fluazifop butyl (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Fluazifop-P-butyl (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Fluazifop (englanniksi)
Arbetaren–Työmies

Lehden ruotsinkielisen version etusivu.
Arbetaren ja sen suomenkielinen käännös Työmies olivat Helsingissä vuosina 1886–1889 ilmestyneitä porvarillisen työväenliikkeen lehtiä, jotka toimivat Viktor Julius von Wrightin johtaman Helsingin työväenyhdistyksen äänenkannattajina. Ne ilmestyivät kerran viikossa muiden sanomalehtien ”nurkkalehtinä”. Arbetaren oli vuonna 1886 osa Folkwänneniä, vuonna 1887 Finlandia, vuonna 1888 Nya Presseniä ja vuonna 1889 Lördagsqvälleniä. Työmies puolestaan sisältyi koko ajan Uuteen Suomettareen. Molemmat lehdet saattoi tilata myös erikseen, mutta niillä oli vain vähän itsenäistä levikkiä.
Lehtien päätoimittajina työskentelivät von Wright ja Viktor Petterson (1888–1889). Luonteeltaan valistavina ne olivat osa liberaalien humanitaarisia pyrkimyksiä, jotka samalla oli tarkoitettu torjumaan sosialismia. Muita wrightiläisiä lehtiä olivat Suupohjan Työmies sekä Tampereen Sanomien osastona vuosina 1887–1893 julkaistu Kansalainen. Ensimmäinen varsinainen työväenlehti oli vuonna 1895 perustettu Työmies.
Aiheesta muualla

Arbetaren digitoituna kansalliskirjastossa
Arapiles (1864)

| Arapiles |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Green, Blackwall
Kölinlasku:  kesäkuu 1861
Laskettu vesille:  17. lokakuuta 1864
Palveluskäyttöön:  1868
Poistui palveluskäytöstä:  1879
Loppuvaihe:  romutettu 1883
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 496 t
Pituus:  85,3 m
Leveys:  15,9 m
Syväys:  5,2 m
Koneteho:  2 400 ihp
Nopeus:  8 solmua
Miehistöä:  537
Aseistus
Aseistus:  2 × 9" RML -tykkiä 3 × 8" RML -tykkiä 10 × 68 naulan SB -tykkiä
Arapiles oli Espanjan laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu ironclad.
Valmistus

Puinen potkurifregatti tilattiin Greeniltä Blackwallista, missä köli laskettiin kesäkuussa 1861. Valmistuksen aikana alukseen lisättiin keskilaivaan panssarivyö, mikä lisäsi kaksi jalkaa aluksen leveyttä ja uppoumaa 200 tonnia. Valmistuessaan alus oli täystakiloitu ja höyrykonetta varten oli yksi savuhormi. Alus laskettiin vesille 17. lokakuuta 1864 ja se valmistui seuraavana vuonna.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen vuonna 1868. Alus poistettiin vuonna 1879 ja romutettiin vuonna 1883.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Spanish ironclad Arapiles
Käännös suomeksi