stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marta Kostjuk

| Marta Kostjuk |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. kesäkuuta 2002 (ikä 22)
Kansalaisuus:   Ukraina
Tennispelaaja
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  4 396 278 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  32. (7.8.2023)
Turnausvoittoja:  1
Voitot/tappiot:  200–119
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  puolivälierät (2024)
Ranskan avoimet:  4. kierros (2021)
Wimbledon:  3. kierros (2023)
Yhdysvaltain avoimet:  3. kierros (2020)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  27  (8. toukokuuta 2023)
Voitot/tappiot:  69–45
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Marta Olehivna Kostjuk (ukr. Марта Олегівна Костюк, s. 28. kesäkuuta 2002 Kiova) on ukrainalainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalle 32 elokuussa 2023. Junioreiden maailmanlistalla hän on ollut parhaimmillaan toisena.
Tammikuussa 2017 Kostjuk voitti Australian avointen tyttöjen kaksinpeliturnauksen. Toukokuussa vain 14 vuoden iässä Kostjuk voitti ensimmäisen ITF-ammattilaisturnauksensa Unkarissa. Hän pääsi turnaukseen villillä kortilla. Loppuvuodesta hän voitti Olga Danilovićin kanssa Yhdysvaltain avointen tyttöjen nelinpeliturnauksen. Kostjuk pelasi ensimmäisen kerran ammattilaistason Grand Slam -turnauksessa Australian avoimissa 2018, johon hän selvitti tiensä kolmen karsintavoiton jälkeen. Kaikki hänen ottelunsa venyivät ratkaisevaan kolmanteen erään. Tämä on samalla hänen ensimmäinen kertansa WTA-tasolla pääsarjassa. Turnauksen avauskierroksella hän voitti 25:nneksi sijoitetun Peng Shuain suoraan kahdessa erässä. Toisella kierroksella hän voitti Olivia Rogowskan ja samalla hänestä tuli yli 20 vuoteen nuorin Grand Slam -turnauksessa kolmannelle kierrokselle edennyt pelaaja. Kolmannella kierroksella hän hävisi maannaiselleen Elina Svitolinalle. Huhtikuussa 2018 Kostjuk selvitti tiensä Stuttgartin WTA-turnauksen pääsarjaan voittamalla karsintojen ratkaisuottelussa maailmanlistan sijalla 35 olleen Alizé Cornetin. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän päihitti villin kortin saaneen Antonia Lottnerin. Toisella kierroksella Kostjuk hävisi Caroline Garcialle kolmessa erässä.
Aiheesta muualla

Marta Kostjuk WTA:n sivuilla (englanniksi)
Marta Kostjuk ITF:n sivuilla (englanniksi)
Martins

Martins on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Alfred Adewale Martins (s. 1959), nigerialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa
André Filipe Saraiva Martins (s. 1987), portugalilainen jalkapalloilija
André Filipe Franco Martins (s. 1989), portugalilainen jalkapallomaalivahti
André Renato Soares Martins (s. 1990), portugalilainen jalkapalloilija
Bé Martins, oik. Bernardo Barral Martins Santos (s. 1989), brasilialais-portugalilainen beachfutispelaaja
Carlos Martins (s. 1982), portugalilainen jalkapalloilija
Diego Martins (s. 1987), brasilialainen jalkapalloilija
Éder Citadin Martins (s. 1986), brasilialais-italialainen jalkapalloilija
Fernando Lucas Martins (s. 1992), brasilialainen jalkapalloilija
Gelson Martins (s. 1995), portugalilainen jalkapalloilija
Graciela Martins (s. 1987), guineabissaulainen pikajuoksija
João Evangelista Martins Terra (1925–2022), brasilialainen roomalaiskatolinen piispa
José Augusto Martins Fernandes Pedreira (1935–2020), portugalilainen roomalaiskatolinen piispa
Joubert Araújo Martins (s. 1975), brasilialainen jalkapalloilija
Léo Martins (s. 1989), brasilialais-portugalilainen beachfutispelaaja
Luciano Martins (s. 1963), brasilialainen jalkapalloilija ja valmentaja
Manuel da Silva Martins (1927–2017), portugalilainen roomalaiskatolinen piispa
Marcelo Martins Moreno (s. 1987), bolivialainen jalkapalloilija
Obafemi Martins (s. 1984), nigerialainen jalkapalloilija
Sara Martins (s. 1977), ranskalainen näyttelijä
Victor Martins (s. 2001), ranskalais-portugalilainen autourheilija
Zeferino Zeca Martins (s. 1966), angolalainen roomalaiskatolinen piispa.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Armenialaiset aakkoset

| Armenialaiset aakkoset |
| --- | --- |

Tyyppi:  aakkoskirjoitus
Kielet:  armenian kieli
Kehittäjä:  Mesrop Maštots
Kehitetty:  405
Kirjoitussuunta:  vasemmalta oikealle
ISO 15924:  Armn (230)
Armenialaiset aakkoset (arm. Հայերենի այբուբեն, Hajereni ajbuben) ovat kirjaimisto, jolla on kirjoitettu armenian kieltä aina 400-luvulta alkaen. Armenialaisen kansanperinteen mukaan aakkoston kehitti Mesrop Maštots vuonna 405. Se on latinalaisen, kreikkalaisen ja kyrillisen kirjaimiston tapaan äännekirjoitukseen (yksi kirjain vastaa yhtä äännettä, ei tavua tai merkkiä) perustuva järjestelmä, jossa merkitään sekä vokaalit että konsonantit. Armenialaisilla aakkosilla on kirjoitettu kahta kirjakieltä: itäarmenian ja länsiarmenian kieltä. Kirjoitusjärjestelmään kuuluvat sekä suur- että pienaakkoset. Aakkoston kirjaimilla on myös numeroarvot.
Vuonna 2005 avattu aakkospuisto kunnioittaa aakkosten 1600-vuotista historiaa sekä sitä, millainen kansallinen ylpeydenaihe oma kirjoitusjärjestelmä armenialaisille on.
Armenian translitteraatio

Armenian translitteraatio kansainvälisen ISO 9985 -standardin sekä kansallisen standardin puuttuessa Wikipediassa sovelletun käytännön mukaan:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 | 34 | 35 | 36 | 37 | 38 | 39 | 40 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Iso kirjain | Ա | Բ | Գ | Դ | Ե | Զ | Է | Ը | Թ | Ժ | Ի | Լ | Խ | Ծ | Կ | Հ | Ձ | Ղ | Ճ | Մ | Յ | Ն | Շ | Ո | Չ | Պ | Ջ | Ռ | Ս | Վ | Տ | Ր | Ց | Ւ | Փ | Ք | Օ | Ֆ | Ու | Եվ |
| Pieni kirjain | ա | բ | գ | դ | ե | զ | է | ը | թ | ժ | ի | լ | խ | ծ | կ | հ | ձ | ղ | ճ | մ | յ | ն | շ | ո | չ | պ | ջ | ռ | ս | վ | տ | ր | ց | ւ | փ | ք | օ | ֆ | ու | և |
| ISO 9985 | a | b | g | d | e | z | ē | ë | t’ | ž | i | l | x | ç | k | h | j | ġ | č̣ | m | y | n | š | o | č | p | ǰ | ṙ | s | v | t | r | c’ | w | p’ | k’ | ò | f | ow | ew |
| Wikipedia | a | b | g | d | (j)e | z | e | ë | t | ž | i | l | kh | ts | k | h | dz | gh | tš | m | j | n | š | (v)o | tš | p | j | r | s | v | t | r | ts | u | p | k | o | f | u | (j)ev |
Wikipedia-siirtokirjoituksessa sulkeisiin merkityt kirjaimet otetaan mukaan kirjaimen esiintyessä sanan alussa.
Ւ/ւ ei esiinny itsenäisenä kirjaimena nykyaikaisessa itäarmenialaisessa aakkostossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
armenian-alphabet.com (Arkistoitu – Internet Archive) interaktiivinen armenialainen aakkoset
theiling.de: Sivu jolla opetetaan armenian aakkoset
Transliteration schemes for the Armenian alphabet
Marttila (Seinäjoki)

| Marttila |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Marttila korostettuna.
Kaupunki:  Seinäjoki
Suuralue:  Kantakaupunki
Kaupunginosa nro:  2
Väkiluku:  1 518 (31.12.2022)
Postinumero(t):  60100
Lähialueet:   Itikka  Keskusta  Rengastie  Uppa 
Marttila on kaupunginosa Seinäjoella. Se sijaitsee keskustan länsipuolella. Alueen asukasluku oli 1 518 joulukuussa 2022. Marttilan erottaa keskustasta vilkas Vapaudentie. Marttilan eteläinen raja on Kirkkokatu, jonka toisella puolella on Upan kaupunginosa. Lännessä Marttila rajautuu jokeen ja pohjoisessa Suupohjantiehen.
Marttila on puistomainen asuinalue, jossa sijaitsee niin kerros- kuin omakotitalojakin. Suuri osa asukkaista on opiskelijoita, sillä kaupungin opiskelija-asuminen on keskittynyt lähinnä Marttilaan. Kaupunginosassa sijaitsee 1930-luvun alussa valmistunut historiallinen lääninsairaala (myöh. Seinäjoen keskussairaala), jonka tiloissa toimivat nykyisin Seinäjoen kansalaisopisto sekä Etelä-Pohjanmaan musiikkiopisto. 2010-luvun puoleenväliin asti rakennuksessa toimi musiikkiopiston rinnalla Seinäjoen ammattikorkeakoulun sosiaali- ja terveysalan yksikkö.
Marttilan alueella sijaitsevat myös ammattikorkeakoulun Kampustalo ja sen Seinäjoki-sali joen rannassa sekä etelässä Kirkkokadun varrella Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo.
Historiaa

Alue on saanut nimensä Marttilan tilasta, yhdestä Seinäjoen kantatilasta Joupin ja Upan ohella. Vanhaa peltomaisemaa alkoi nousta rakennuksia 1900-luvun alkupuolella samaan aikaan viereisen Seinäjoen keskustan kasvun kanssa. Alueen merkittäviä historiallisia rakennuksia on VR:n vesipumppaamon alue jokirannassa, josta vettä pumpattiin rautatieaseman vesitorniin Kauppakadun alla kulkeneita puurakenteisia vesijohtoja pitkin. Seuraava suuri rakennuskohde Marttilassa olivat lääninsairaalan rakennukset. Omakotitaloja alueelle rakennettiin erityisesti 1920- ja 1930-luvulla ja kerrostaloja 1950-luvulta alkaen.
Kuvia

Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo
Kampustalo lännestä, oikealla Seinäjoki-sali.
Etelä-Pohjanmaan musiikkiopisto
Seinäjoen oikeustalo
Martti Wuori

Martin (Martti) Alexius Bergh-Wuori, kirjailijanimeltään Martti Wuori (7. joulukuuta 1858 Jaakkima – 5. lokakuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen virkamies, maaherra, kirjailija ja kääntäjä. Hän käytti myös nimimerkkejä -i.-i., M. W., M. Wuori ja M. Vuori.
Wuoren vanhemmat olivat henkikirjoittaja Adolf Fredrik Bergh ja Ida Alexia Palander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1878 Jyväskylän lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1884 ja maisteriksi 1890. Hän harjoitti kieliopintoja Moskovassa 1880–1884. Bergh toimi Pietarissa keisarin Suomen asiain kansliassa arkistonhoitajana ja kirjaajana 1885–1896, toimitussihteerin apulaisena 1896–1898 sekä toimitussihteerinä 1896–1903. Hän oli Kuopion läänin maaherrana 1903–1905 mutta joutui eroamaan ja sai todellisen valtioneuvoksen arvon 1905.
Wuori suomensi venäläistä ja ranskalaista kirjallisuutta, muun muassa Mihail Lermontovin, Leo Tolstoin, Guy de Maupassantin, Alfred de Mussetin ja Marcel Prevostin teoksia. Wuoren oma kirjallinen tuotanto koostui pääasiassa seuranäyttämöille tarkoitetuista huvinäytelmistä. Hän oli myös kirjallisuus- ja teatteriarvostelijana.
Wuori oli naimisissa kaksi kertaa. Ensimmäinen avioliitto vuosina 1886–1923 Aina Laura Olga Adolfina Appelbergin kanssa päättyi avioeroon. Vuonna 1923 hän meni naimisiin Amanda Ingeborg Dahlströmin kanssa.
Teokset

Ihmisen tähden: 3-näytöksinen näytelmä. 1891
Pappilan tuvassa: yksinäytöksinen huvinäytelmä. WSOY 1893
Naimiskauppa: yksinäytöksinen huvinäytelmä. Pietarin suomalainen hyväätekeväisyysseura, Viipuri 1895
Ryöstö: viisinäytöksinen näytelmä. Telén, Kuopio 1899
Eetu Kokko: 4-näytöksinen näytelmä. Vihtori Kosonen, Helsinki 1907
Korkea oikeus istuu: yksinäytöksinen ilveily. Yrjö Weilin, Helsinki 1907
Kun piiat ovat lakossa: ivallinen ilveily 3:na näytöksenä. Kustannus Oy Kataja, Helsinki 1907
Lapveden meteli: historiallinen näytelmä 5:nä näytöksenä. Kansan näytelmäkirjasto, Hämeenlinna 1907
Märtta Lejonhufvud: historiallinen tapaus yhtenä näytöksenä. Karisto 1908
Henkensä uhalla: 3-näytöksinen näytelmä. O.y. Waseniuksen kirjakauppa, Helsinki 1910
Kiusankappale: 1-näytöksinen ilveily. Karisto 1911
Kurimus y.m. kertomuksia ja kuvauksia. 1911
Aura: 5-näytöksinen näytelmä. Karisto 1913
Basilleja: 3-näytöksinen ilveily. Karisto 1913
Savon sydämessä: kansantapojen kuvaus: kolminäytöksinen huvinäytelmä. Kirja, Helsinki 1913
Umpisolmu eli Asarias Pölläsen avioliitto: 3-näytöksinen huvinäytelmä. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1914
Nahkapoikia eli ylpeys sen teki: 4-näyt. laulunsekainen kansannäytelmä, kirjoittanut Martti Wuori, uudet laulut säveltänyt Emil Kauppi. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1915
Nuorta verta, romaani. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1915
Onnen unelma, romaani. Kustannus Oy Kirja, Tampere 1916
Häälahja: yksinäytöksinen huvinäytelmä, Osuuskauppojen iltamaohjelmistoa 5. Suomen osuuskauppojen keskuskunta 1920
Hirttonuora eli Asarias Pöllänen leskimiehenä: kolminäytöksinen huvinäytelmä. Karisto 1928
Anita Sorjola, romaani. Kirja, Helsinki 1929
Paras ystävätär, avioliittoromaani. Kirja, Helsinki 1929
Hölylän hovissa: 3 näytöksinen huvinäytelmä, Kansanvallan näytelmistö n:o 16. 1930
Arpajaislehmä: yksinäytöksinen huvinäytelmä. K. F. Puromiehen kirjapaino, Helsinki 1931
Herttuan lemmitty: 3-näytöksinen historiallinen näytelmä. K. F. Puromiehen kirjapaino, Helsinki 1931
Kääntymys: 1-näytöksinen näytelmä. K. F. Puromiehen kirjapaino, Helsinki 1931
Maaherra eli älkää tuomitko, ettei teitä tuomittaisi: kuvaelma. K. F. Puromiehen kirjapaino, Helsinki 1931
Seinä väliä: huvinäytelmä.
Vallanperillinen: historiallinen murhenäytelmä.
Veri on vettä sakeampi: huvinäytelmä.
Vuoksen varrella: kansannäytelmä.
Valekuollut: 3-näytöksinen ilveily.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Martti Wuori on Wikiaineistossa
Vapaasti ladattavia Matti Wuoren e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Marttila (Helsinki)

| Marttila> Martas |
| --- | --- |
 Katunäkymää Marttilasta syksyllä 2016.
 Kaupungin kartta, jossa Marttila korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Läntinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  osa-alue 464
Pinta-ala:  0,36 km² 
Väkiluku:  323 (1.1.2015)
Väestötiheys:  897 as./km²
Työpaikkoja:  20 kpl   (31.12.2013)
Osa-alueet:  on itse Pitäjänmäen peruspiirin osa-alue
Postinumero(t):  00370
Lähialueet:  Pitäjänmäen yritysalue, Reimarla, Lassila
Marttila (ruots. Martas) on osa-alue Pitäjänmäen kaupunginosassa ja peruspiirissä Helsingissä. Siellä asuu 323 asukasta (1.1.2015), ja työpaikkoja alueella on 20 (31.12.2013).
Pieni Marttilan alue rajoittuu idässä Vihdintien itäpuolella virtaavaan Mätäjokeen ja etelässä Kaupintiehen. Heti Kaupintien eteläpuolella on Pitäjänmäen yritysalue. Lännessä Korsupolun ja Partiotien talot luetaan vielä Marttilaan, mutta lännempänä ja pohjoisessa naapurina on Reimarlan osa-alue.
Marttila on melko väljä rintamamiestaloista koostuva omakotialue.
Historiaa

Suurin osa alueen taloista on rakennettu vuosien 1939 - 1942 välillä. Alue ei ole perinteinen rintamamiestaloalue, koska se on rakennettu sodan aikana. Talot oli tarkoitettu sodassa haavoittuneille rintamamiehille. Talot jaettiin Suomen Punaisen Ristin ja Sotainvalidien Veljesliiton toimesta. Talot on tyyppitaloja joko suomalaisia (Mottitie) tai ruotsalaisia (Korsutie) elementtipuutaloja.
Osuuskunta Helsingin Valokuidut

Osuuskunta Helsingin Valokuidut on lähtöisin alueelta. Osuuskunta on rakentanut alueelle 2014 valokuituverkon (FTTH). Alue on pilottikohde tekniikalle, jolla voidaan rakentaa moderni ja nopea tietoliikenne vanhalle omakotitaloalueelle. Osuuskunta voitti 2017 EU:n palkinnon "European Broadband Awards 2017" sarjassa avoimuus ja kilpailu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marttila Wikimedia Commonsissa
Marttilan pientaloalue satelliitista.
Osuuskunta Helsingin valokuidut
Tuntematon idylli valtaväylien välissä. Helsingin Sanomat 26.10.2014
Pitäjänmäki muistelee
Asuminen alueittain Helsingissä 2015. Tilastoja.
Arvo Ahlroos

Arvo Aleksi Ahlroos (25. joulukuuta 1939 Jyväskylä – 15. toukokuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, runoilija ja television dokumenttiohjelmien tekijä.
Ahlroosin vanhemmat olivat kirvesmies Aatto August Ahlroos ja Hulda Katariina Lind. Ahlroos opiskeli Voionmaan opistossa 1956–1957 ja Työväen Akatemiassa 1957–1959. Hän suoritti opintoja myös Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa.
Ahlroos työskenteli vapaana toimittajana 1960–1965 ja kirjoitti 1960-luvun alkupuolella kirjallisuusarvosteluja, pakinoita ja kolumneja Keskisuomalaiseen, Jyväskylän Sanomiin ja Jyväskylän Ylioppilaslehteen. Ahlroos oli perustamassa Keski-Suomen kirjailijat r.y:tä ja toimi yhdistyksen ensimmäisenä sihteerinä. Hän toimi sittemmin Yleisradiossa dokumenttitoimittajana ja teki toistasataa dokumenttiohjelmaa televisiolle. Ahlroos oli luomassa Tampereella dokumenttikoulukuntaa Yle TV2:een. , jossa hän työskenteli toimittajana 1965–1975 ja Yleisradion erikoistoimittajana vuodesta 1976 alkaen.
Dokumenttiohjelmia

Nousu Pispalaan: tv-dokumentti Tampereen Pispalasta ja kirjailija Lauri Viidasta. Yleisradio 1965
Ohjaajan muotokuva: Ralf Långbacka. Yleisradio 1966
Pohjoinen Guernica: runoilija Kari Aronpuron esikoiskokoelmaan Peltiset enkelit pohjutuva Tampere-aiheinen tv-elokuva, elokuvan musiikin sävelsi Usko Meriläinen. Yleisradio 1966
Korkkaamaton yhteiskunta. 1967
Lenin ja Suomi. Yleisradio 1967
Jää hyvästi, Amuri!: tv-dokumentti purkutuomion saaneesta Tampereen Amurin puutalokaupunginosasta. Yleisradio 1967
Kansalaissota - vapaussota: tv-dokumentti Suomen sisällissodasta 1918. Yleisradio 1967
Lapuan liike ja IKL. 1967
Mielenterveytemme. 1968
Tampereen tytöt. 1969
Tovereissamme meillä on voimaa. 1970
Yleislakko 1956. 1971
Apurina kansanvalta. 1972
Vihanpidosta rauhan tielle. 1972
Rafu Paasio, puheenjohtaja. 1973
Kiellettynä Suomessa. 1974
Tämä maa - tämä kansa. 1974
Muutoksen vuosikymmenet: 3-osainen tv-dokumentti. Yleisradio 1975
60 lokakuuta: tv-dokumentti 60-vuotiaan Neuvostoliiton historiasta. Yleisradio 1977
Rakkaani, Tammerkoski: tv-dokumentti Tammerkoskesta. Yleisradio 1979
Ei sulta pieninkään unhoon jää: tv-dokumentti kansainvälisestä Lapsen vuodesta 1979. Yleisradio 1980
Kainuu, tässä. Yleisradio 1981
Super M - Konsertto murhaajalle: kriittinen ympäristödokumentti nyky-Tampereesta. Yleisradio 1982
Henrik Tikkanen: Testamenttini elämälle. Yleisradio 1983
Henrik Tikkanen: Eroottisia kuvia. Yleisradio 1984
Kansalaiset: neliosainen tv-dokumenttisarja. Yleisradio 1987
Sortavala - jälleen meidän. Yleisradio 1991
Lauri Viita, osallistuja. Yleisradio 1991
Solovetski - elämän ja kuoleman luostari: tv-dokumentti Solovetskin luostarista. Yleisradio 1995
A. K. Cajander - metsäntutkija, Siperian kävijä. Illume Oy 2005
Teoksia

Matkaopas huomiseen: neljä runoilijaa (Kari Aronpuro, Arvo Kaskamo, Pertti Lumirae ja Jaani Viherluoto). WSOY 1960 (nimimerkillä Arvo Kaskamo)
Sylisi orkideat: runoja, piirroksia. Atena, Jyväskylä 1997
Soidinkuu: antologia; kirj. Arvo Ahlroos ym. ; toimitustyö Martti Pulakka. Kopijyvä, Jyväskylä 2000
Huulien taakse vangittu ääni: mediakriittisiä runoja. Edico, Helsinki 2008
Elämä on Ripassoa: runoja, piirroksia. ntamo, Helsinki 2010
Yön malja pisaroi: runoja. ntamo, Helsinki 2013
Toimitustöitä

Kukoistus kuoressaan: maaseudun kulttuuripolitiikan tarkastelua. Gummerus 1964
Jäädytetyt saatavat: vasemmistopolitiikan uutta suuntaa. Gummerus 1965
Henrik Tikkanen: Testamenttini elämälle: puhetta ja kuvia elämästä ja kuolemasta, rakkaudesta, sodasta ja rauhasta; toimittaneet Arvo Ahlroos, Heikki Karkkolainen. Tammi 1993
Väinö Tanner, monen särmän mies: vuosisadan vaikuttaja tänään ; toimittaneet Arvo Ahlroos ja Ritva-Liisa Pilhjerta. Väinö Tannerin säätiö, Helsinki 1998
Palkinnot

Arvi Jäntin palkinto 1961
Jussi-kunniakirja 1966 ja 1968
Valtion henkilökohtainen elokuvapalkinto dokumentista Kansalaissota - vapaussota 1967
Yleisradion tunnustuspalkinto 1968
Valtion tiedonjulkistamispalkinto 1980
Valtion journalistipalkinto 2011
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Arvo Ahlroosin tv-dokumentti Nousu Pispalaan vuodelta 1965, pääosassa kirjailija Lauri Viita
Ylen Elävä arkisto: Otteita Arvo Ahlroosin tv-dokumentista Jää hyvästi, Amuri! vuodelta 1967
Arvo Ahlroos Kirjasampo.fi:ssä
Arthur Leo Kennedy

Arthur Leo Kennedy (s. 9. tammikuuta 1942 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Bostonin arkkihiippakuntaan Francis Frederick Reh 17. joulukuuta 1966. Hänet nimitettiin Bostonin vihkipiispaksi sekä Timidanan titulaaripiispaksi 30. kesäkuuta 2010, ja piispaksi vihkiminen seurasi 14. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sean Patrick O'Malley, jota avustivat Walter James Edyvean ja Robert Francis Hennessey.
Artificial Heart

| Artificial Heart |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2008–
Tyylilaji:  metalcore
Kotipaikka:  Tuusula
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Saku Vainio, Laulu   Tuomas Blomberg, Soolokitara   Max Malinen, Kitara   Tomi Timonen, Rummut  
Levy-yhtiö:  Spinefarm Records, 2012–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Articial Heart on vuonna 2008 perustettu metalcore-yhtye. Yhtye on julkaissut kaksi EP:tä ja yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, A Heart Once Lost, julkaistiin 15. maaliskuuta 2013.
Artificial Heart menestyi Century Median järjestämässä Suomi Metal Star -kilpailussa ja pääsi finaaliin asti. Yhtye on lämmitellyt mm. August Burns Rediä sekä The Devil Wears Pradaa.
Jäsenet

Tuomas Blomberg – kitara (2008–)
Max Malinen – kitara (2012–), bassokitara (2008–2012)
Saku Vainio – laulu (2012-)
Tomi Timonen – rummut (2008–)
Samuli Vento - Bassokitara (2012-)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Oskari Ali-Melkkilä – kitara, puhdas laulu (2008–2012)
Matias Jyläskoski – laulu (2009–2013)
Diskografia

Deliverance (2010,  EP, omakustanne)
Broken Bones & Buried Dreams (2011,  EP, omakustanne)
A Heart Once Lost (2013,  studioalbumi, Spinefarm Records)
Aiheesta muualla

Yhtyeen Facebook-sivusto
Martinson

Martinson tai Martinsson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Barbro Martinsson (s. 1935), ruotsalainen maastohiihtäjä
Bob Martinson (s. 1952), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko
Eric Martinsson (s. 1995), ruotsalainen jääkiekkoilija
Frans Victor Martinson (1832–1909), suomalainen kauppias, liike- ja asiamies ja kauppaneuvos
Harry Martinson (1904–1974), ruotsalainen runoilija, Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja
Katarina Martinson (s. 1981), ruotsalainen yritysjohtaja ja miljardööri
Mikael Martinsson (s. 1968), ruotsalainen mäkihyppääjä
Moa Martinson (1890–1964), ruotsalainen kirjailija
Rolf Martinsson (s. 1956), ruotsalainen säveltäjä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Armenia talviolympialaisissa 2018

Armenia osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti kolme urheilijaa, jotka kilpailivat kahdessa eri urheilumuodossa. Avajaisissa sekä päättäjäisissä maan lippua kantoi maastohiihtäjä Mikajel Mikajeljan.
Joukkue > Alppihiihto

Armenia sai alppihiihtoon maapaikan yhdelle miehelle.
Ashot Karapetjan
Joukkue > Maastohiihto

Armenia sai maastohiihtoon maapaikan yhdelle miehelle ja yhdelle naiselle.
Mikajel Mikajeljan
Katja Galstjan
Martino

Martino tai Di Martino on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Al Martino (1927–2009), yhdysvaltalais-italialainen laulaja
Alberto De Martino (1929–2015), italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
Angel Martino (s. 1967), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Antonietta Di Martino (s. 1978), italialainen korkeushyppääjä
Antonio Di Martino (s. 1982), italialainen laulaja ja lauluntekijä
David Martino (s. 1975), yhdysvaltalais-italialainen koripalloilija
Donald Martino (1931–2005), yhdysvaltalainen säveltäjä
Gerardo Martino (s. 1962), argentiinalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Jules De Martino (s. 1969), brittiläinen laulaja ja lauluntekijä
Pat Martino (1944–2021), yhdysvaltalainen jazzkitaristi ja säveltäjä
Sergio Martino (s. 1938), italialainen elokuvaohjaaja.
Sophia Di Martino (s. 1983), englantilainen näyttelijä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Arkipuku

Mies ja nainen arkipuvuissa
Arkipuku (engl. informal) on miehen puku, jota käytetään yleensä töissä. Perinteisesti arkipuku on väriltään harmaa tai sininen ja valmistettu villakankaasta. Tavallisemmin arkipuvun kanssa käytetään valkoista tai vaaleansinistä kauluspaitaa ja hillittyä solmiota. Arkipukuun voidaan myös yhdistää liivi. Liivi on yleensä samanvärinen ja samaa kuosia kuin puku.[lähde? ]
Naisten arkipuvusta puhuttaessa tarkoitetaan housu- tai jakkupukua tai leninkiä, mahdollisesti jakun kanssa. Arkipuvun kenkinä ovat yleensä avokkaat. Tyypillisiin asusteihin kuuluvat erilaiset huivit. Arkipukua käytetään ennen kello 18 olevissa päivätilaisuuksissa.[lähde? ]
Naisten arkipuku

Etiketin mukaan jos kutsussa lukee arkipuku, nainen pukeutuu tuolloin jakkupukuun tai neuleeseen tai neuletakin ja puseron yhdistelmään ja hameeseen.
Kenkinä jakkupuvun kanssa etenkin työkäytössä käyvät avokkaat.