stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marcus Sedgwick

Marcus Sedgwick (8. huhtikuuta 1968 – marraskuu 2022) oli englantilainen lasten- ja nuortenkirjailija ja kuvittaja.
Sedgwickin ensimmäinen romaani Floodland julkaistiin 2000, ja hän sai siitä Branford Boase -palkinnon. Hän on tämän jälkeen ollut ehdolla muun muassa viidesti Carnegie-mitaliin, neljästi Guardianin lastenkirjallisuuspalkintoon ja kahdesti Edgar-palkintoon. Mustat ratsastajat (2002) oli esimerkiksi ehdokkaana Guardian-lastenromaanipalkinnon saajaksi. Miekkani laulaa (2006) puolestaan voitti Booktrust Teenage Prizen ja oli ehdolla Carnegie-mitaliin.
Sedgwickin viimeisiksi kirjoiksi jäi vuonna 2022 julkaistut nuorille suunnattu tietokirjasarja Be the Change. Sedgwickin mukaan kirjat on tarkoitettu lapsille opettamaan empatian ja mielenterveyden tärkeyttä.
Aiheesta muualla

Marcus Sedgwickin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Fantastic Fictionin bibliografia (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Julian Huxley

Julian Huxley Oxfordissa vuonna 1922.
Julian Sorell Huxley (22. kesäkuuta 1887 – 14. helmikuuta 1975) oli brittiläinen biologi, kirjailija ja humanisti. Hän oli Unescon ensimmäinen johtaja ja mukana perustamassa WWF:ää. Huxley lyötiin ritariksi vuonna 1958. Hän toimi biologian professorina Oxfordin yliopistossa ja King's Collegessa Lontoossa. Lontoon eläintieteellisen seuran sihteerinä hän johti Lontoon eläintarhaa 1935–1942.
Julian Huxley kävi 1930-luvulla Keniassa ja muualla Itä-Afrikassa tutustumassa kansallispuistoihin ja muuhun eläinsuojelutyöhön. Brittihallitus lähetti hänet myös Länsi-Afrikkaan etsimään Kansainyhteisön maista soveliaita yliopiston paikkoja. Näillä matkoillaan Huxleylle kehittyi näkemys koulutuksesta ja luonnonsuojelusta maailman eri puolilla, ja niinpä hän oli tärkeässä asemassa Unescon ja WWF:n perustamisessa.
1920-luvulla Huxley kirjoitti yhdessä H. G. Wellsin ja tämän pojan kanssa kirjasarjan Elämän ihmeet (The Science Of Life), joka pyrki kuvaamaan biologian eri puolia kansantajuisesti. Hän teki myös dokumenttifilmejä linnuista ja esiintyi televisiossa ja radiossa Luontoiltaa ja Viisasten kerhoa vastaavissa visailuissa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Huxley työskenteli tiedustelussa GCHQ:ssa.
Julian Huxleyn veli oli kirjailija Aldous Huxley, velipuoli Nobelin lääketieteen palkinnon saanut Andrew Huxley, isä kirjailija Leonard Huxley ja isoisä Thomas Henry Huxley, Charles Darwinin kollega ja tukija.
Teokset

Essays of a Biologist (1923)
Animal Biology (yhdessä J. B. S. Haldanen kanssa, 1927)
Religion Without Revelation (1927, uud. laitos 1957)
The Tissue-Culture King (tieteiskirjallisuutta, 1927)
The Science of Life (yhdessä H. G. Wellsin ja G. P. Wellsin kanssa, 1931)
Scientific Research and Social Needs (1934)
Thomas Huxley's Diary of the Voyage of H. M. S. Rattlesnake (1935)
We Europeans (A. C. Haddonin kanssa, 1936)
The present standing of the theory of sexual selection. Teoksessa G. R. de Beer (toim.), Evolution: Essays on aspects of evolutionary biology (pp. 11–42). Oxford: Clarendon Press. (1938)
The Living Thoughts of Darwin (1939)
The New Systematics (1940)
Evolution: the Modern Synthesis (1942)
Evolutionary Ethics (1943)
Touchstone for Ethics (1947)
Man in the Modern World (1947, sähköinen julkaisu)
Heredity, East and West (1949)
Evolution in Action (1953)
Biological Aspects of Cancer (1957)
Towards a New Humanism (1957)
New Bottles for New Wine (1958)
The Coming New Religion of Humanism (1962)
The Humanist Frame (1962) elaborated to Essays of a Humanist (1964) elaborated Evolutionary Humanism
From an Antique Land (1966)
The Courtship Habits of the Great Grebe (1968)
Memories (kaksiosainen, 1970 ja 1974)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julian Huxley Wikimedia Commonsissa
Huxley, Julian: The New Divination update.uu.se.  Julkaistu alun perin vuonna 1964.
Julian S. Huxley : Arjalainen rotuoppi - pötyä, Helsingin Sanomat, 25.09.1938, nro 258, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Elizabeth Kay

| Elizabeth Kay> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1949 (ikä 75)
Kansalaisuus:  brittiläinen
Kirjailija
Tyylilajit:  fantasia
Esikoisteos:  Rajalla (2003)
Aiheesta muualla
elizabethkay.co.uk (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Elizabeth Kay (s. 9. heinäkuuta 1949) on brittiläinen kirjailija. Kay on opiskellut taidetta ja luovaa kirjoittamista.
Suomennettu teos

Rajalla.  ((The divide, 2003.) Kuvittanut Ted Dewan. Suomentanut Tiina Ohinmaa)  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29049-1
Aiheesta muualla

Kotisivut. (englanniksi)
Vesa Sisättö: Tiede ja taikuus vastakkain. Helsingin Sanomat 29.9.2004. (Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Muut:  SNAC  IdRef
Nancy Mitford

Nancy Mitford vuonna 1935.
Nancy Freeman-Mitford (28. marraskuuta 1904 Lontoo – 30. kesäkuuta 1973 Versailles)  oli englantilainen kirjailija ja yksi Mitfordin sisaruksista. Suomessa hänet tunnetaan elämäkertateoksistaan Madame de Pompadour ja Aurinkokuningas.
Suomennetut teokset

Madame de Pompadour (Madame de Pompadour 1954, suom. 1969)
The Sun King (Aurinkokuningas 1966, suom. 1976)
The Blessing (Kultapoika 1951, suom. 1953)
Don't Tell Alfred (Älä kerro Alfredille 1960, suom. 1963)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nancy Mitford Wikimedia Commonsissa
The Official Nancy Mitford Website
Lovell, Mary S.: Mitfordin tytöt. Sodassa ja rakkaudessa.  Orivesi:  Schildts, 2010.  ISBN 978-951-50-1993-6
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Dirk Gentlyn holistinen etsivätoimisto

| Dirk Gentlyn holistinen etsivätoimisto> Dirk Gently’s Holistic Detective Agency.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Douglas Adams
Kieli:  englanti
Julkaistu:  1987
Suomennos
Suomentaja:  Hilkka Pekkanen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1989
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  259
ISBN:  951-0-15824-0

Seuraava:  Sielun pitkä pimeä teehetki
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Dirk Gentlyn holistinen etsivätoimisto (engl. Dirk Gently’s Holistic Detective Agency) on Douglas Adamsin vuonna 1987 ilmestynyt romaani. Se julkaistiin suomeksi vuonna 1989. Sarjan seuraava osa Sielun pitkä pimeä teehetki ilmestyi vuonna 1988.
Televisiosovitukset

BBC tuotti Adamsin Dirk Gently -kirjoihin perustuvan neliosaisen televisiosarjan Dirk Gently vuosina 2010–2012. Sen pääosissa olivat Darren Boyd Richard Macduffina, Stephen Mangan Dirk Gentlynä ja Helen Baxendale Susan Harmisonina.
Vuodesta 2016 BBC America on tuottanut edelliseen liittymätöntä televisiosarjaa Dirk Gently’s Holistic Detective Agency. Sen pääosia näyttelevät Samuel Barnett Dirk Gentlynä ja Elijah Wood hänen apulaisenaan Todd Brotzmanina.
Aiheesta muualla

Pekka Markkula: Dirk Gentlyn holistinen etsivätoimisto. Aikakone 4/1989.
John Dryden

John Dryden.
John Dryden (19. elokuuta 1631 – 12. toukokuuta 1700) oli aikansa johtava hahmo englantilaisessa kirjallisuudessa. Hän työskenteli näytelmäkirjailijana, runoilijana, kääntäjänä ja kirjallisuuskriitikkona.
Dryden tunnetaan erityisesti satiirisista runoistaan, joissa hän kehitti herooisen säeparin käyttöä. Näitä ovat muun muassa Absalom and Achitopel (1681) ja The Medal and Mack-Flecknoe (1682).
Englannintajana hän käänsi erityisesti Vergiliuksen ja Boccaccion teoksia. Kirjallisuuskriitikkona hän vaikutti varsinkin draaman kehittymiseen, mutta myös taidekritiikin tasoon varsinkin teoksellaan Essays on Dramatic Poesy (1668). Hän oli kuningaskunnan hovirunoilija eli Poet Laureate vuosina 1668–1689.
Dryden ylisti Cromwellia säkeissä Heroic stanzas (1658) ja Kaarle II:ta runossa Astræa redux. Mutta tämän kuninkaan kausi ei ollut runoudelle kultaista aikaa. Dryden kääntyi nyt draaman alalle. Myöhemmin hän palveli hallitusta poliittisilla satiireillaan. Hän kääntyi katolisuuteen Jaakko II:n noustessa valtaistuimelle, sai poeta laureatus -arvon ja eläkkeen, mutta menetti kaiken vuoden 1688 vallankumouksessa. Loppuiällään hän oli Englannin suurin kritiikin auktoriteetti. Kiinnostavia ovat hänen draamojensa esipuheet.
Drydenin ensimmäisiä näytelmiä ovat The Indian queen (1663), The Indian emperor (1665), Secret love, or the maiden queen (1668), The conquest of Granada (1672). Niitä hän sanoi sankaritragedioiksi, ja niiden painopisteenä olivat lemmenjuonet ja urotyöt, joihin liittyi henkienilmestyksiä ja taisteluntuoksinaa. Hänen tarkoituksensa oli niissä yhdistää ranskalainen klassillinen murhenäytelmä Shakespearen romanttiseen draamaan. Näytelmät saavuttivat suurta suosiota huolimatta Buckinghamin herttuan purevasta draamallisesta satiirista The Rehearsal, joka esitettiin 1671. Dryden kääntyi sitten toiseen draamalliseen suuntaan, jonka määränä oli viljellä luonnollista klassillisuutta. Tämän suunnan näytelmiä ovat Aurengzebe (1675), Shakespeare-mukaelma All for love (1678), Oedipus (1678), The duke of Guise (1682). Etevin kaikista on Don Sebastian (1690).
Yhteensä Dryden on kirjoittanut 27 näytelmää. Absalom and Achitophel on poliittinen satiiri, joka ivaa Monmouthin herttuan kapinaa. Hänen kääntymyksensä katolisuuteen kuvastuu allegoriassa The hind and the panther (1687). Drydenin teoksia on toimittanut muun muassa Walter Scott selityksillä ja elämäkerralla varustettuna vuonna 1808.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John Drydenin teoksia Gutenberg-projektissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM 2  SNAC  IdRef
Kate Mosse

Kate Mosse vuonna 2008.
Kate Mosse (s. 20. lokakuuta 1961) on englantilainen kirjailija. Hän on julkaissut useita romaaneja ja tietokirjoja, joista menestynein on romaani Labyrintti (2005).
Kate Mosse on työskennellyt radion ja television kirjallisuusohjelmien tuottajana ja juontajana, toimittajana, kirjallisuusarvostelijana, teatterin johtajana ja kirjoittamisen opettajana. Mosse on toinen Orange-palkinnon perustajista ja palkinnon kunniapuheenjohtaja. Kate Mosse sai vuoden 2002 eurooppalainen nainen -palkinnon taiteen hyväksi tehdystä työstä.
Suomennettuja teoksia

Labyrintti.  ((Labyrinth, 2005.) Suomentanut Katariina Kaila)  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-20948-5
Krypta.  ((Sepulchre, 2007.) Suomentanut Katariina Kaila)  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-22973-5
Aiheesta muualla

Suvi Ahola: Naiset, jotka muuttivat romaania. Helsingin Sanomat 28.10.2006.
Venla Hiidensalo: Kate Mossen Labyrintti kuljettaa 1200-luvulle[vanhentunut linkki]. Nykypäivä 13.1.2007.
Leena-Kaisa Laakso: Historiaa, legendaa ja virtuoosimaista tarinankerrontaa (Arkistoitu – Internet Archive). Kouvolan Sanomat 28.6.2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
J. R. R. Tolkien: Elämäkerta

| J>  R. R. Tolkien: Elämäkerta.J. R. R. Tolkien: A Biography.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Humphrey Carpenter
Kieli:  englanti
Genre:  elämäkerta
Kustantaja:  George Allen & Unwin
Julkaistu:  1977
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  330
ISBN:  0-0492-8037-6
Suomennos
Suomentaja:  Vesa Sisättö
Kustantaja:  Nemo
Julkaistu:  1998
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  343
ISBN:  952-5180-02-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
J. R. R. Tolkien: Elämäkerta (engl. J. R. R. Tolkien: A Biography) on Humphrey Carpenterin vuonna 1977 julkaisema elämäkerta J. R. R. Tolkienista. Teoksen on julkaissut suomeksi Nemo vuonna 1998 ja suomentanut Vesa Sisättö. Runojen suomennokset ovat Johanna Vainikaisen.
Aiheesta muualla

M. G. Soikkeli: Kielistä syntyi maailma. Aikakone 14.5.1998.
Mikael Ahlström: Mies joka loi mytologian maalleen. Helsingin sanomat 3.9.1999.
Petri Saarikoski: Tolkien, elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive). Film-o-holic 2002.
Epikharmos

| Epikharmos> Ἐπίχαρμος |
| --- | --- |
 Epikharmos, kuvitelma vuodelta 1828.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 540 eaa. Kos
Kuollut: n. 450/443 eaa.
Ammatti:  näytelmäkirjailija, filosofi
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka (klassinen)
Aikakausi:  klassinen kausi
Tyylilajit:  komedia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Epikharmos (m.kreik. Ἐπίχαρμος ὁ Κῷος, Epikharmos ho Kōos, lat. Epicharmus; n. 540–450/443 eaa.) oli antiikin kreikkalainen komediakirjailija, joka luetaan usein myös pythagoralaisten esisokraattisten filosofien joukkoon. Hän oli sisilialaisen tai doorilaisen komedian merkittävin edustaja.
Epikharmoksen komediat sisälsivät filosofisia aineksia. Hänen maineensa pythagoralaisena filosofina on kuitenkin myöhempää perua, ja se on saattanut saada alkunsa juuri komedioiden sisällöstä. Hänen nimiinsä laitetut filosofiset teokset on todennäköisesti kirjoittanut joku muu. Ne käsittelevät luontoa ja lääketiedettä.
Elämä

Epikharmos oli kotoisin Kosin saarelta. Antiikin lähteet ajoittavat hänen syntymänsä 60. olympiadiin eli vuoteen 540 eaa. Hänen isänsä oli asklepiadeihin kuulunut lääkäri Helothales (tai Elothales), jonka sanotaan olleen Pythagoraan tuttavia. Epikharmos vaikuttaa itsekin harjoittaneen jonkun aikaa lääketiedettä, samoin kuin hänen veljensä.
Epikharmos muutti jossakin vaiheessa Megara Hyblaiaan Sisiliaan. Eräiden lähteiden mukaan tämä olisi tapahtunut jo hyvin varhain lapsena, toisten mukaan vasta paljon myöhemmin mutta ennen vuotta 484 eaa. Kyseisenä vuonna (tai 483 eaa.) Gelon tuhosi kaupungin, ja Epikharmos muutti muiden megaralaisten tavoin Syrakusaan. Hän vietti lopun elämäänsä siellä Hieronin hovissa. Hovissa toimi samaan aikaan myös muun muassa tragediakirjailija Aiskhylos, jolla oli vaikutusta hänen kirjailijantoimeensa.
Epikharmoksen arvellaan saaneen komediavaikutteensa Megara Hyblaiassa. Se oli nimittäin Megaran siirtokunta, ja kyseisen kaupungin asukkaat kiistelivät ateenalaisten kanssa siitä, kummasta komedia oli peräisin, sillä vanhan attikalaisen komedian perustajana pidetty Susarion oli kotoisin Megaran puolelta. Megarassa tunnettiin omanlaisensa komedian muoto viimeistään 500-luvun eaa. alkupuolella. Se saattoi olla luonteeltaan enemmän lyyristä kuin dramaattista. Tällaiseen komediaan Epikharmos ilmeisesti tutustui Sisilian Megara Hyblaiassa. Hänen sanotaan antaneen sille uuden muodon yhdessä Formiksen kanssa.
On epäselvää, missä vaiheessa Epikharmos tarkkaan ottaen alkoi kirjoittaa komedioita. Aristoteleen (tai hänen tekstiään myöhemmin toimittaneen) mukaan Epikharmos olisi elänyt jo ”kauan ennen” Khionidestä (toimi n. 487–460 eaa.). Teoksen Komediasta anonyymin kirjoittajan mukaan hän kirjoitti kuitenkin 73. olympiadin eli vuoden 488 eaa. aikoihin. Tämän kanssa sopii yhteen se, että Sudan mukaan hän kirjoitti kuusi vuotta ennen persialaissotaa. Näin vaikuttaa siltä, että Epikharmos oli jo suhteellisen iäkäs aloittaessaan toimensa komediakirjailijana. Tämä sopii hyvin yhteen hänen näytelmiensä filosofisen luonteen kanssa. Ainoa Epikharmoksen näytelmä, joka voidaan ajoittaa tarkasti, on Saaret (Nāsoi) vuonna 477 eaa.
Näin Epikharmoksen elämä voidaan ilmeisesti jakaa kahteen vaiheeseen: ensimmäinen vaihe Megara Hyblaiassa, jolloin hän opiskeli filosofiaa ja luonnontieteitä, vuoteen 484 eaa. saakka, sekä tätä seurannut toinen vaihe, jolloin hän toimi komediakirjailijana Syrakusassa. Jossakin vaiheessa Epikharmos opiskeli ilmeisesti filosofiaa Pythagoraan oppilaana.
Epikharmos kuoli Syrakusassa 90-vuotiaana vuonna 450 eaa., tai Lukianoksen mukaan 97-vuotiaana eli vuonna 443 eaa. Kaupunkilaiset pystyttivät hänen kunniakseen patsaan, johon Theokritos teki kaiverruksen.
Näytelmät

Epikharmoksen sanotaan eri antiikin lähteissä kirjoittaneen joko 35 (tai 36) tai 52 komediaa. Ainakin säilyneitä otsikoita on 35 (tai toisella laskutavalla 36), joista suurin osa tunnetaan Athenaioksen kautta. Epikharmoksen näytelmät olivat omaperäisiä, ja yhdistelivät vanhan megaralaisen komedian pilkantekoa pythagoralaisen filosofian viisauksiin. Hänen kielensä on eleganttia, ja sisältää paljon filosofisia maksiimeja (γνωμαί, gnōmai) ja pitkiä, spekulatiivisia keskusteluja. Runomitoista Epikharmos käytti erityisesti trokeista tetrametriä, mutta myös jambi- ja anapestimittoja.
Epikharmoksen näytelmät ovat kadonneet, mutta niistä on säilynyt suhteellisen paljon katkelmia. Näytelmistä tunnetaan nimeltä seuraavat:
Komediat mytologisista aiheista
Suurin osa Epikharmoksen näytelmistä perustui mytologisiin aiheisiin, ja ne ovat todennäköisesti muistuttaneet varsin paljon ateenalaisten satyyrinäytelmiä.
| --- | --- |
 Alkyon (Ἀλκύων, Alkyōn)  Amykos (Ἄμυκος)  Bakkhantit (Βάκχαι, Bakkhai)  Busiris (Βούσιρις, Būsiris)  Deukalion (Δευκαλίων, Deukaliōn)  Dionysokset (Διόνυσοι, Dionysoi)  Filoktetes (Φιλοκτήτης, Filoktētēs)  Haaksirikkoutunut Odysseus (Ὀδυσσεὺς ναυαγός, Odysseus nauagos)  Heben häät (Ἤβης γάμος, Hebēs gamos):  Hefaistos (Ἤφαιστος, Hēfaistos) eli Juhlijat (Κωμασταί, Kōmastai)  Kyklooppi (Κύκλωψ, Kyklōps)  Logos ja Logeina (Λόγος καὶ Λογείνα)  Odysseus karkulainen (Ὀδυσσεὺς αὐτόμολος)  Seireenit (Σειρῆνες, Seirēnes)  Skiron (Σκίρων, Skirōn)  Sfinksi (Σφίγξ, Sfinks)  Troijalaiset (Τρῶες, Trōes)
Komediat muista kuin mytologisista aiheista
Epikharmos kirjoitti myös komedioita, joiden aiheet olivat poliittisia, moraalisia ja tapoihin liittyneitä, tai perustuivat ihmisluonteisiin, muistuttaen tässä viimeksi mainitussa jossakin määrin attikalaista uutta komediaa. Muun muassa uuden komedian vakiohahmoihin kuulunut parasiitti esiintyy ensimmäisen kerran Epikharmoksella.
| --- | --- |
 Difilos (Δίφιλος)  Epinikios (Ἐπινίκιος)  Harpagai (Ἁρπαγαί)  Herakleitos (Ἡράκλειτος, Hērakleitos)  Juhla (Ἑορτὰ, Heorta)  Katsojat(?) (Θεᾶροι, Thearoi)  Kuukaudet (Μῆνες, Mēnes)  Maa ja meri (Γᾶ καὶ θάλασσα, Gā kai thalassa)  Maalainen (Ἀγρωστῖνος, Agrōstinos)  Makkara(?) (Ὀρύα, Orya):  Megaralainen nainen (Μεγαρίς, Megaris)  Muita parempi (Περίαλλος, Periallos)  Persialaiset (Πέρσαι)  Pikkuapina (Πίθων, Pithōn)  Ruukut (Χύτραι, Khytrai)  Saaret (Νᾶσοι, Nāsoi) (477 eaa.)  Tanssijat (Χορεύοντες, Khoreuontes)  Toivo (Ἐλπὶς) eli Rikkaus (Πλοῦτος, Plūtos)  Triakades (Τριακάδες)
Muut työt?
Jotkut antiikin lähteet laittavat Epikharmoksen nimiin erillisiä filosofisia runoja. Nämä ovat kuitenkin mitä todennäköisimmin olleet otteita hänen komedioistaan. Jotkut laittoivat Epikharmoksen nimiin niiden kreikkalaisen kirjaimiston kirjainten keksimisen, jotka yleensä laitettiin joko myyttisen Palamedeen tai runoilija Simonideen nimiin.
Jälkimaine ja vaikutus

Epikharmokselle ominainen komedia ei saanut juurikaan suoria jatkajia, lukuun ottamatta hänen poikansa tai oppilaansa Deinolokhos. Attikalaisessa komediassa Epikharmosta jäljitteli kuitenkin ainakin Krates. Roomalaisessa näytelmäkirjallisuudessa häntä jäjitteli puolestaan Plautus.
Epikharmoksen näytelmät olivat usein aiheena eteläitalialaisen keramiikan vaasimaalauksissa, ja niistä tunnetaan yksityiskohtia tätä kautta. Muun muassa Platon ja Cicero ilmaisevat arvostusta hänen näytelmiään kohtaan.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Epikharmos: Fragmentteja. (Suomeksi tulkinnut Mika Saranpää) Niin & näin, 1996, nro 4, s. takakansi.  Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit: Epikharmoksen elämäkerta (muinaiskreikaksi)
Kristinusko Ohiossa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Ohion osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2014 väestötutkimuksen mukaan kristinusko on Ohion suurin uskonto. 73 prosenttia Ohion väestöstä kuuluu kristillisiin kirkkoihin.
Tunnustuskunnat

Väestötutkimuksen mukaan suurin kristinuskon suuntaus on protestantismi: evankelista protestantismia tunnustaa 29 prosenttia väestöstä. Päälinjan protestantismia tunnustaa 17 prosenttia väestöstä. Mustaan kirkkoon kuuluu 7 prosenttia väestöstä.
Katoliseen kirkkoon kuuluu 18 prosenttia väestöstä.
Yhdysvalloissa kristillisiin kirkkoihin lasketaan kuuluvaksi myös mormonit ja Jehovan todistajat. Näihin liikkeisiin kuuluu molempiin noin prosentti väestöstä.
| Yhteisö | Perinne | Perhe | Seurakunnat | Kannattajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Katolinen kirkko Yhdysvalloissa | Katolinen kirkko | Katoliset kirkot | 829 | 1 820 233 |
| Tunnustuskuntiin kuulumattomat seurakunnat | Evankelikalismi | Muut | 1 867 | 1 411 863 |
| Yhdistynyt metodistikirkko | Päälinja |  Metodismi | 1 659 | 336 720 |
| Amerikan evankelisluterilainen kirkko | Päälinja | Luterilaisuus | 506 | 163 671 |
| Eteläinen baptistikonventio | Evankelikalismi | Baptismi | 740 | 132 633 |
| Christian Churches and Churches of Christ | Evankelikalismi | Restorationismi | 441 | 127 093 |
Lauri Johansson

| Lauri Johansson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Muut nimet:  Lauri ”Late” Oskari Johansson
Syntynyt: 1. joulukuuta 1965 (ikä 58) Lapinjärvi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Evankelista
Siviilisääty:  Naimisissa
Muut tiedot
Lempinimet:  Late
Lauri ”Late” Oskari Johansson (s. 1. joulukuuta 1965 Lapinjärvi) on toinen vuonna 1999 perustetun rikollisliiga Natural Born Killersin (NBK) perustajista. Johansson syrjäytettiin liigan johdosta hänen tultuaan vankilassa uskoon ja tunnustettuaan kaksi selvittämätöntä henkirikosta. Johansson on nykyään evankelista.
Varhainen elämä

Johanssonin vanhemmat olivat yrittäjiä. Hänen isänsä oli kuorma-autoilija, joka surmattiin vuonna 1991. Taksinkuljettajaäiti kuoli syöpään vuonna 2004.
Johanssoniin kohdistunut murhayritys

Johansson yritettiin tappaa 4. helmikuuta 2001 Espoon Karakalliossa. Lapinjärveläinen Hannu Tapio Lämsä yritti virittää Johanssonin vaimon auton alle pommin, mutta pommi räjähti ennenaikaisesti. Lämsä loukkaantui räjähdyksessä vakavasti.
Tapausta käsiteltiin Espoon käräjäoikeudessa, ja turvatoimet olivat poikkeuksellisen tiukat. Lämsä tuomittiin yhdeksäksi vuodeksi vankeuteen murhan yrityksestä ja tuhotyöstä. Risto Jussi Lallo sai osallisena yhdeksän vuotta vankeutta. Syyttäjä oli vaatinut rangaistusta myös kolmannelle miehelle, jonka epäiltiin olleen Lämsän ja Lallon toimeksiantaja. Hänen syytteensä oikeus hylkäsi.
Helsingin hovioikeus alensi Lämsän tuomion kuudeksi ja puoleksi vuodeksi vankeutta. Lieventävänä asianhaarana oikeus piti Lämsän saamia vakavia vammoja. Lallon tuomio säilyi ennallaan. Korkein oikeus ei muuttanut Lämsän ja Lallon tuomioita kesäkuussa 2003.