stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
DJ Bobo
Diskografia > Singlet

I Love You (1989)
Ladies in the House (1991)
Let's Groove On (1991)
Somebody Dance With Me (1992)
Keep on Dancing (1993)
Take Control (1994)
Everybody (1994)
Let The Dream Come True (1994)
Love is All Around (1995)
There is a Party (1995)
Freedom (1995)
Love is the Price (1996)
Pray (1996)
Respect Yourself (1996)
It's My Life (1997)
Shadows of The Night (1997)
Where is Your Love (1998)
Around the World (1998)
Celebrate (1998)
Together (1999)
Lies (1999)
What a Feeling (2001)
Hard to Say I'm Sorry (2001)
Colors of Life (2001)
Celebration (2002)
Chihuahua (2002)
I Believe (2003)
Pirates of Dance (2005)
Amazing Life (2005)
Secrets of Love (2006)
Vampires Are Alive (2007)
We Gotta Hold On (2007)
Because of You (2007)
Olé Olé (2008)
Superstar (2010) [vanhentunut linkki]
This is My Time (2010)
Volare (2011)
Everybody´s Gonna Dance (2011)
La Vida Es (2012)
Somebody Dance with Me (Remady 2013 Mix) (2013)
Take Control (2013 version) (2013)
Everybody (2013 version) (2013)
Fiesta loca (2014)
Believe (2016)
Life Goes On (2016)
Yaa Yee (2018)
Reloaded Megamix (2020)
Happy Birthday (2020)
Together We Fly (2022)
Perhe

René Baumann oli aviossa Daniela Bockin kanssa vuosina 1989–1994. Hän tapasi vuonna 1993 Nancy Rentzschin, joka liittyi hänen musiikkiryhmäänsä vuonna 1995. He avioituivat 2. elokuuta 2001 ja heillä on kaksi lasta (s. 2002 ja 2006). Vuonna 2008 Baumann muutti perheensä kanssa uuteen kotiin Kastanienbaumiin, Horwin kaupunkiin, joka sijaitsee Keski-Sveitsissä, Luzernin kantonissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut
Dance Artist Info (Arkistoitu – Internet Archive) - Lisä-infoa DJ Bobosta (René Baumann) englannin kielellä.
DJ Bobon YouTube-kanava
Arkoí

Arkoín kylän satama.
| --- | --- |
Sijainti:  37°23′08″N, 26°44′06″E, Pátmos Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Korkein kohta:  114  m 
Pinta-ala:  6,697 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  44
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Arkoí (kreik. Αρκοί; transl. myös Arkí) on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Leipsoí-saarten pohjoispuolella ja Pátmoksesta koilliseen. Saaren pinta-ala on 6,697 km² ja asukasluku 44 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saarella on Arkoín kylä. Samaan saarten rykelmään eli Arkoín saariin kuuluvat myös saaret Argeloússa, Aváptistos, Kalóvolos, Kómaros, Makronísi, Márathos, Psathonísi, Smyneronísi, Spoláto eli Spathathonísi, Strongyló, Tsoúka ja Tsoukáki, joista Arkoín lisäksi vain Márathos on asuttu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arkoí Wikimedia Commonsissa
Dodekanesia
| --- | --- |
Pääsaaret:   Astypálaia  Kálymnos  Kárpathos  Kásos  Kastelórizo (Megísti)  Kos  Léros  Nísyros  Pátmos  Ródos  Sými  Tílos 
Muut suuremmat saaret:   Agathonísi  Alimiá  Arkoí  Farmakonísi  Gyalí  Kínaros  Lévitha  Leipsoí  Nímos  Psérimos  Saría  Télendos 
Pienet saaret:   Adelfoí  Áfoti  Ágios Antónios  Agía Kyriakí, Astypálaia  Agía Kyriakí, Kálymnos  Agía Kyriakí, Léros  Agía Marína  Agía Thékla  Ágios Andréas  Ágios Geórgios, Megísti  Ágios Geórgios, Pátmos  Ágios Theódoros  Agriélaia  Ammoúdi  Antítilos  Ánydro  Apanonísia  Archángelos  Archangélou  Arefoúsa  Argeloússa  Armáthia  Artikonísi  Aspronísia Makrý Aspronísi  Megálo Aspronísi  Mikró Aspronísi  Aspropníchtis  Astakidonísia Astakída  Astakidópoulo  Chténi  Siál  Aváptistos  Avgó  Balámou  Chálavra Káppari  Makronísi  Piáto  Piláfi, Leipsoí  Psómos  Stavrí  Chamilí  Charkiás  Chiliomódi  Chína  Chondró  Chondronísi  Chondrós  Despotikó  Diakóftis  Diavátes Karavalonísi  Megalonísi  Divoúnia  Drosonísi  Exonísi  Faradonísia  Fokionísia  Frágkos  Ftenó  Gáidaros Livadeión  Gáidaros Megálou Chorioú  Gialesíno  Gláros, Agathonísi  Gláros, Léros  Glynó  Griá  Ímia  Kalapódia  Kalavrós  Kalólimnos  Kalóvolos  Kandelioússa  Karávolas  Karofýlla  Káto Prasoúa  Katsagrélli  Katsikópoula  Kentronísi  Kolófonas, Chálki  Kolófonas, Kásos  Kómaros  Kouloúndros  Kouloúra  Kounéli  Kounoúpoi  Koúrika  Koutsomýti  Krevátia  Krevatió  Kténia  Liádia Megálo Livádi  Pláka, Léros  Lígkia  Líra  Lítra  Maelonísi  Makronísi, Kásos  Makronísi, Pátmos  Makrý  Manóli  Márathos  Marmarás  Mávra  Mávro Poïní  Megálo Mávro Poïní  Megálo Trístomo  Mikrí Kouloúra  Mikró Sofráno  Mikró Trístomo  Moíra  Moní  Nekrothíki  Nerá, Agathonísi  Nerá, Kálymnos  Nípouri  Nisáki  Nisí  Nisierós  Ofidoússa  Oxiá  Pacheiá  Palaiókastro  Páno Prasoúa  Páploma  Patelída  Paximáda  Pentánisa  Pénte Vráchoi  Pergoússa  Petrokáravo  Piganoússa  Piláfi, Pátmos  Pítta  Pláka, Kásos  Plateía  Pláti, Kálymnos  Pláti, Kásos  Pláti, Sými  Polýfados  Pontikonísia Megálos Pontikós  Mikrós Pontikós  Pontikoúsa  Porionísi  Práso  Prasonísi, Kárpathos pohj.  Prasonísi, Kárpathos itä  Prasonísi, Pátmos  Prasonísi, Ródos  Prasoúda  Psathonísi, Agathonísi  Psathonísi, Pátmos  Psomí  Psoradiá  Ro  Safonídi  Saráki  Savoúra  Sélli  Sesklí  Sfýra  Skláves  Smyneronísi  Sochás  Sókastro  Spoláto  Strongylí, Agathonísi  Strongýli, Chálki  Strongýli, Kásos  Strongylí, Léros  Strongylí, Megísti  Strongylí, Nísyros  Strongyló, Pátmos  Strongyló, Ródos  Sýrna  Tigáni  Tragonéra  Tragonísi  Tragoúsa  Tría Nisiá Mesonísi  Plakída  Stefánia  Troumpéto  Trypití  Tsoúka, Chálki  Tsoúka, Pátmos  Tsoukáki  Vasilikí  Velóna  Xéra  Xóplakes  Zaforás
Eridanus-klusteri

Spiraaligalaksi NGC 1232 on yksi Eridanuksen klusterin kirkkaimmista galakseista.
Spiraaligalaksi NGC 1300 on tunnettu Eridanuksen klusterin jäsen.
Eridanus klusteri on galaksijoukko karkeasti 75 Mly etäisyydellä Maapallosta, sisältäen 73 päägalaksia ja kaikkiaan noin 200 galaksia. Noin 30 % niistä on Hubblen luokittelemia elliptisiä S0 ja loput 70 % ovat spiraaligalakseja tai epäsäännöllisiä. Nämä galaksit sijaitsevat pienemmissä ryhmissä, jotka ovat kaikki löyhästi gravitaatiosidonnaisesti sidoksissa toisiinsa, mikä viittaa siihen, että järjestelmä edelleen tiivistyy Hubble-virtauksesta ja voi lopulta muodostaa klusterin noin 1014 Auringon massaa. Pieni nopeusdispersio verrattuna esimerkiksi Coma-klusteriin tukee tätä hypoteesia. Eridanus klusteri sijaitsee Eridanuksen tähdistössä lähellä Sulatusuunin joukolla, ja sitä nimitetään joskus "Sulatusuuni II klusteriksi".lähde?
Seuraavan taulukon Hubblen galaksityypit: E=Elliptinen; S0=Linssimäinen; Sa, Sb, Sc, Sd=Spiraali (spiraalivarsien haavoittuvuusaste); SBa, SBb, SBc, SBd=Estetty kierre; SAB= Keskitason spiraali (eston ja esteettömän välillä); Sm, SBm, Irr=Epäsäännöllinen; (r),(rs)=Rengasrakenne
lähde?
Postmedia Network

| Postmedia Network Inc>  |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  yksityinen osakeyhtiö
Perustettu:  2005, 2010 (emoyhtiö  Postmedia Network Canada Corp.)
Toimitusjohtaja:  Paul Victor Godfrey
Puheenjohtaja:  Rod Phillips
Kotipaikka:  365 Bloor Street East, Toronto, Ontario M4W 3L4
Toimiala:  viestintä
Tuotteet:  englanninkieliset sanomalehdet Kanadassa (kustantaja), uutistoimimisto, verkkoviestintä
Omistaja:  Postmedia Network Canada Corp.
Kotisivu:  www.postmedia.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Postmedia Network Inc. on suuri kanadalainen mediayhtiö, jonka päämaja sijaitsee Torontossa, Ontariossa. Postmedia Network Inc. on pörssinoteeratun Postmedia Network Canada Corp.:n (TSX: PNC.A, TSX: PNC.B) täysin omistama tytäryhtiö.
Postmedia Network Inc. on perustettu vuonna 2005. Sen toiminta keskittyy sanomalehtien kustantamiseen, uutisten toimittamiseen ja Internet-sivustoihin. Yhtiö omistaa suuren osan Kanadan englanninkielisistä tilattavista sanomalehdistä. Näihin kuuluvat mm. National Post, Montreal Gazette, Ottawa Citizen, Edmonton Journal, Calgary Herald ja Vancouver Sun, sekä entisen Sun Median englanninkieliset julkaisut, kuten Toronto Sun.
Se operoi myös uutistoimisto Postmedia Newsisia. Myös englanninkieliset verkkosivustot canoe.com ja o.canada.ca kuuluvat yhtiöryppään hallintaan.
Aiheesta muualla

Postmedian kotisivut
Kellomäki

Kellomäen rautatieasema.
Kellomäki
Kellomäki (ven. Комарово, Komarovo) on kylä Karjalankannaksella Suomenlahden rannalla. Ennen toista maailmansotaa se kuului Terijoen kuntaan. Nykyään se on osa Pietarin kaupunkia. Hallinnollisesti se on yksi Kurortin piirin kunnallishallintoalueista.
Kellomäestä muodostui 1900-luvun alussa suosittu kesänviettopaikka, kuten monesta muustakin Pietari–Viipuri-radan varrella olevasta kylästä. Vuonna 1916 huviloita oli 800. Tunnettuja kesänviettäjiä olivat muun muassa balettitanssija Matilda Kšesinskaja, kultaseppä Peter Carl Fabergé ja makeistehtailija George Borman. Myös Ilmari Kiannolla oli talviasunto Kellomäessä. Suomen itsenäistyttyä vuonna 1917 Kellomäen suosio kesänviettopaikkana alkoi vähetä. Ennen talvisodan syttymistä Kellomäessä asui vakituisesti 167 perhettä.
Alue jäi rauhansopimuksessa Neuvostoliitolle. Siellä asui sodan jälkeen jonkin aikaa kasvitieteilijä Vladimir Komarov, jonka mukaan kylän venäjänkieliseksi nimeksi muutettiin vuonna 1948 Komarovo. Sodan jälkeen siellä viettivät kesiään myös säveltäjä Dmitri Šostakovitš, runoilija Anna Ahmatova ja näytelmäkirjailija Jevgeni Schwarz. Kylän hautausmaalle on haudattu Ahmatova, säveltäjä Sergei Kurjohin ja kielitieteilijä Dmitri Lihatšov.
Kellomäen rautatieasema oli Viipurin–Pietarin rataosalla, 5 km Terijoen asemalta itään, 44 km Pietarista, 85 km Viipurista. Helsingistä sinne oli matkaa 398 km. Aseman läheisyydessä oli Kellomäen tehtaat osakeyhtiön omistamat tehdaslaitokset, joihin kuului turvepehku- ja polttoturvetehdas, 1914 rekennettu sahalaitos ja 1916 rakennettu myllylaitos. Tehtaissa oli polttoaineena yksinomaan turve, käyttövoimana höyry ja sähkö. Tehtaiden tuotteet myytiin pääasiassa Venäjälle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kellomäki Wikimedia Commonsissa
Kellomäki panee mielikuvituksen liikkeelle (Arkistoitu – Internet Archive)
Luovutetun Etelä-Karjalan pitäjät - Terijoki
↑  Tietosanakirja 1909, Helsinki. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1933. Osa 11, Hakusana: Kellomäki
Goran Hadžić

| Goran Hadžić> Горан Хаџић |
| --- | --- |
 Hadžić vuonna 1992
Krajinan serbitasavallan 2. presidentti
 26. helmikuuta 1992 – 26. tammikuuta 1994  
Edeltäjä:  Milan Babić   Mile Paspalj (virkaatekevä)
Seuraaja:  Milan Martić
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. syyskuuta 1958  Vinkovci, Kroatia, Jugoslavia (nykyään Kroatia)
Kuollut: 12. heinäkuuta 2016 (57 vuotta) 
Tiedot
Puolue:  Serbian demokraattinen puolue   Jugoslavian kommunistinen puolue
Uskonto:  ortodoksi
Goran Hadžić (serb. Горан Хаџић, 7. syyskuuta 1958 Vinkovci, Kroatian sosialistinen tasavalta, Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta – 12. heinäkuuta 2016 Novi Sad, Serbia) oli serbialainen poliitikko, upseeri ja Kroatian sodan aikainen Krajinan serbitasavallan presidentti vuosina 1992–1994. Häntä syytetään Jugoslavia-tuomioistuimessa Kroatian sodan aikaisista sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Milan Babićin tilalle Krajinan johtoon nimitettyä Hadžićia epäillään muun muassa vuonna 1991 Vukovarin sairaalaan tehdystä hyökkäyksestä, jossa hänen johtamansa serbijoukot tappoivat 264 kroaattisiviiliä. Kuolleet olivat sairaalan potilaita tai sinne suojaan paenneita ihmisiä. Jugoslavia-tuomioistuin antoi vapaasti Serbiassa asuneesta Hadžićista pidätysmääräyksen vuonna 2004, minkä jälkeen tämä piiloutui. Hänet pidätettiin ja vietiin Haagiin heinäkuussa 2011. Hadžić oli viimeinen 161 kadoksissa olleista, sotarikoksista etsintäkuulutetuista serbijohtajista. 14-kohtaisen syytteen mukaan Hadžić oli syyllistynyt sotarikoksiin ja rikoksiin ihmisyyttä vastaan, mukaan lukien vainot, teloitukset ja kiduttaminen. Oikeudenkäynti Haagin sotarikostuomioistuimessa keskeytettiin keväällä 2016 Hadžićin heikon terveydentilan vuoksi. Aivosyöpää sairastanut Hadžić kuoli sairaalassa Novi Sadissa Pohjois-Serbiassa 12. heinäkuuta 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Goran Hadžić Wikimedia Commonsissa
Kitinen

| Kitinen |
| --- | --- |
 Joki Pelkosenniemen kirkolta pohjoiseen.
Alkulähde:  Kitinlatvavuoma, Kittilä
Laskupaikka:  Kemijoki, Pelkosenniemi
Maat:  Suomi
Pituus:  235 km
Kitinen
Kitinen on Suomen neljänneksi suurin joki ja Kemijoen  235 kilometriä pitkä sivujoki  Kittilän, Sodankylän ja Pelkosenniemen kuntien alueella Suomen Lapissa.  Sen varrella on kaikkiaan seitsemän vesivoimalaitosta ja useita tekojärviä, suurimpana Porttipahdan tekojärvi yläjuoksulla. Kitisen sivujokia ovat Luiro, Sattanen ja Jeesiöjoki.
Kitisen voimalaitokset

Järjestyksessä alajuoksulta lähtien:
| Nimi | Teho MW | Kunta | Yhtiö |
| --- | --- | --- | --- |
| Kokkosniva | 25 | Pelkosenniemi | Kemijoki Oy |
| Kurkiaska | 27 | Sodankylä | Kemijoki Oy |
| Kelukoski | 9,8 | Sodankylä | Kemijoki Oy |
| Matarakoski | 11 | Sodankylä | Kemijoki Oy |
| Vajukoski | 21 | Sodankylä | Kemijoki Oy |
| Kurittukoski | 15 | Sodankylä | Kemijoki Oy |
| Porttipahta | 35 | Sodankylä | Kemijoki Oy |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kitinen Wikimedia Commonsissa
Viimasuoja

Viimasuoja eli maskisuoja, maskipeite, keulapahvi tai maskipeitto on auton keulalle laitettava osa, jonka tarkoitus on rajoittaa kylmän ilman pääsyä auton jäähdyttimelle ja moottoritilaan.
Viimasuojan päätehtävä on estää kylmän ajoviiman ja lumen pääsy moottoritilaan sekä pitää auton moottori oikeassa lämpötilassa talvisissa olosuhteissa. Viimasuojan muita tehtäviä on pidentää moottorin elinikää, suojata auton moottorin osia jäätymiseltä sekä estää tiesuolan ja loskan pääseminen jäähdyttimelle. Viimasuojan on arvioitu laskevan auton polttoaineen kulutusta noin viisi prosenttia, mutta tarkkoja tutkimuksia viimasuojan vaikutuksesta polttoaineen kulutukseen ei ole tehty. Polttoaineen kulutuksen laskeminen perustuu moottorin korkeampaan käyntilämpötilaan, pienentyneeseen ilmanvastuskertoimeen ja moottorin nopeampaan lämpenemiseen.
Viimasuojaa tehdessä tulisi huomioida jos etupuskurin takana on lämpötilamittari, tulisi sille olla tehty aukko viimasuojaan. Aukon tulisi olla noin 50 mm kokoinen. Maskisuojia voi ostaa jälleenmyyjiltä tai valmistaa itse muovista, kumista, kankaasta tai pahvista. Materiaali vaikuttaa viimasuojan kestävyyteen, ulkonäköön ja käytettävyyteen. Viimasuojan kiinnityksessä käytetään tavallisesti nippusiteitä, mutta myös rautalankaa, narua tai ruuveja voidaan hyödyntää kiinnityksessä, jos viimasuojan ulkonäöllä ei ole väliä.
Viimasuojan normaali suositeltava käyttölämpötila on sama kuin lohkolämmittimellä eli +5 asteesta alaspäin. Viimasuojan käytöstä ei ole merkittävää hyötyä kesällä, vaikka silloinkin sitä voidaan käyttää, jos moottorin lämpötilaa sekä muita toimintoja seurataan aktiivisesti. Seuraamista helpottamaan kannattaa asentaa ylimääräisiä lämpötilamittareita tai OBD-pistokkeeseen asennettava ajotietokone, joka näyttää myös tarvittavat tiedot. Auton oma lämpötilan mittari ei välttämättä näytä oikeaa lämpötilaa eikä siitä pysty näkemään esimerkiksi ahtoilman lämpötilaa tai muita tarvittavia tietoja moottorin toiminnan varmistamiseksi lämpimissä olosuhteissa.
Luettelo Kubuntun julkaisuista

Tämä on luettelo Kubuntun julkaisuista.
Maarianverijuuri

| Maarianverijuuri |
| --- | --- |
 Maarianverijuuren kukintoa.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Verijuuret Agrimonia
Laji::  eupatoria
Kaksiosainen nimi
 Agrimonia eupatoria  L. 
Katso myös
   Maarianverijuuri Wikispeciesissä   Maarianverijuuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maarianverijuuri (Agrimonia eupatoria) on monivuotinen, ruohovartinen, keltakukkainen ruusukasvi.
Ulkonäkö

Maarianverijuurella on juurakko, josta nousee 30–100 cm korkeita, pystyjä kukkavarsia. Varren tyviosassa on joskus haaroja, mutta nekin ovat pystyjä. Lehdet ovat parilehdykkäiset ja päätöpariset. Lehdykkäpareja on kolmesta kuuteen, mutta suurten lehdyköiden väleissä saattaa olla lisäksi pieniä. Lehdykät ovat soikeita ja hammaslaitaisia. Varren alaosassa lehdet ovat suuria, ylempänä pienempiä ja vähälehdykkäisempiä. Varren kukallinen yläosassa on vain hyvin pieniä kukkien tukilehtiä. Varret, lehtien alapinnat ja kukinnon vihreät osat ovat karvaisia. Varren pinnalla on tiheässä lyhyitä karvoja, jotka tekevät pinnan nukkaisen näköiseksi, ja lisäksi harvassa pitkiä karvoja. Varren yläosa muodostaa tähkämäisen kukinnon. Kukkien teriö on noin senttimetrin läpimittainen ja kirkkaan keltainen. Siinä on viisi soikeaa terälehteä. Myös heteet ja emi ovat keltaisia, mutta heteiden ponnet muuttuvat punaruskeiksi. Kuten muillakin verijuurilla, kukasta muodostuu 1–2 pähkylähedelmää, joiden ympärille kukkapohjus kuivuu ja kovettuu. Kukkapohjus on vajaan senttimetrin pituinen ja pituuttaan kapeampi. Maarianverijuurella kukkapohjuksen kartiomainen tyviosa on selvästi pitkittäisuurteinen. Kukkapohjuksen kärkiosassa on runsaasti tukevia koukkupäisiä karvoja. Kuiva kukkapohjus siemenineen tarttuu helposti eläinten turkkiin ja voi näin kulkeutua uudelle kasvupaikalle.
Levinneisyys

Maarianverijuurta esiintyy lähes koko Euroopassa pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta. Skotlannissa ja tammen pohjoisrajan pohjoispuolella Pohjoismaissa se on harvinainen. Pohjoisimmat kasvupaikat ovat Norjassa Trondheimin tienoilla. Lännessä sitä tavataan myös Azoreilla ja Kanariansaarilla sekä etelässä Pohjois-Afrikassa Marokossa ja Tunisiassa. Idässä levinneisyysalue ulottuu vastaavalla ilmastovyöhykkeellä Himalajan ja Altain vuoristojen länsireunoille.
Suomessa maarianverijuuri kasvaa Lounais-Suomen lehtoniityillä sekä muuten kuivahkoilla niityillä ja pientareilla. Se on kalkinsuosija. Se on Suomessa yleinen ja alkuperäinen Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa, viimeksi mainitussakin lähinnä rannikolla. Rannikon lähellä se esiintyy idässä Helsingin tienoille ja pohjoisessa Raumalle asti. Etelä-Suomen sisämaassa sitä tavataan harvinaisena lisäksi paikoin Satakunnassa, Etelä-Hämeessä ja Päijät-Hämeessä sekä Etelä-Karjalassa Lappeenrannan ja Imatran tienoilla, yleensä seuduilta, joilla maanviljelysasutus on vanhaa. Sisämaassa maarianverijuuri on ilmeisesti muinaistulokas. Sitä on ehkä viljeltykin rohdokseksi.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Maarianverijuuri (Agrimonia eupatoria)
Kasviatlas 2022: Maarianverijuuren (Agrimonia eupatoria) levinneisyys Suomessa.
Pohjolan kasvien pauloissa: Agrimonia eupatoria - maarianverijuuri
ITIS: Agrimonia eupatoria (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Agrimonia eupatoria (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Agrimonia eupatoria (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Maarianverijuuren kukka.
Maarianverijuuren kypsyneitä kukkapohjuksia, joiden sisällä kuivia hedelmiä.
Tönisvorst

| Tönisvorst |
| --- | --- |
 Rathausplatz (St. Tönis)
 Tönisvorst
 Koordinaatit: 51°19′N, 6°28′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Piirikunta:  Viersenin piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  44,3 km²
Korkeus:  37 m
Väkiluku (2023)  (31.12.2023):  29 331
 – Väestötiheys:  662 as./km²
Postinumero:  47918
Suuntanumero(t):  02151, 02156
 
 www.toenisvorst.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tönisvorstin sijainti Viersenin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
Tönisvorst on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se kuuluu Ala-Reinin alueeseen. Nykyinen Tönisvorst syntyi 1970, kun St. Tönisin ja Vorstin kunnat liitettiin toisiinsa. Suurin osa kaupungin asukkaista asuu St. Tönisissä.
Maantiede

Tönisvorst sijaitsee Viersenin piirikunnan itäosassa. Lännessä piirikunta rajoittuu Alankomaihin. Etäisyys Kölnistä on noin 55 kilometriä luoteeseen.
Historia

Nykyisen Tönisvorstin alueelta on löydetty merkkejä neoliittisen kauden asutuksesta. Ensimmäinen kirjallinen maininta Haus Donkista (pieni vesilinna Tönisvorstissa) on vuodelta 1259. Vorst ja St. Tönis eivät välttyneet kolmikymmenvuotisen sodan tuhoilta, vaan protestanttien joukot hävittivät ne vuonna 1642. Ala-Reinin alue liitettiin Preussiin Wienin kongressissa 1815 ja siten myös Vorst ja St. Tönis. Myöhemmin 1800-luvulla paikkakunta kehittyi ripeästi ja väkiluku kasvoi yli viiden tuhannen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen 1918–1926 Belgian joukot miehittivät Vorstia ja ensimmäiset vapaat vaalit sitten vuoden 1933 käytiin toisen maailmansodan jälkeen 1946. St. Tönis ja Vorst liitettiin toisiinsa 1970. Tönisvorst sai kaupunkioikeudet vuonna 1979.
Tönisvorstin historiallista arkkitehtuuria edustaa esimerkiksi kirkko St. Cornelius, jonka juuret ovat keskiaikaiset.
Talous ja liikenne

Tönisvorstin yrityksiä ovat muun muassa Abbelen Fleischwaren GmbH ja Arca Regler GmbH. Krefeld, Düsseldorf ja Mönchengladbach sijaitsevat Tönisvorstin läheisyydessä. Kaupungin liepeillä kulkee useita moottoriteitä (A 44, A 40, A 52 ja A 61).
Aiheesta muualla

Tönisvorst, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Tönisvorst
Sankt Godehardin kirkko sijaitsee Vorstissa.
Käännös suomeksi
Golden Ocean Group

Golden Ocean Group Ltd. on Bermudalla päämajaansa pitävä kansainvälinen laivanvarustamo. Se omistaa yli 80 kuivarahtialusta, joihin kuuluu Newcastlemax-, Capesize-, Panamax- ja Ultramax-tyyppien laivoja. Lisäksi Golden Ocean Groupilla on chartersopimuksia muiden yhtiöiden kanssa.
Golden Ocean Group irrotettiin Frontline-varustamosta ja listattiin Oslon pörssiin vuonna 2004.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Käpylän kirkko (Helsinki)

| Käpylän kirkko |
| --- | --- |
 Käpylän kirkko vuonna 2017.
Sijainti:  Metsolantie 14, Käpylä, Helsinki
Koordinaatit:  60°12′48.6″N, 024°57′4.8″E
Seurakunta:  Oulunkylän seurakunta
Rakentamisvuosi:  1930
Suunnittelija:  Eero Ilmari Sutinen
Istumapaikkoja:  n. 200
Tyylisuunta:  klassismi, funktionalismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Käpylän kirkko on kirkko Helsingin Käpylässä Metsolantiellä. Sen on suunnitellut arkkitehti Eero Ilmari Sutinen, ja se on rakennettu vuosina 1929–1930. Siinä on varhaisen funktionalismin piirteitä, mutta yksityiskohdiltaan se edustaa vielä klassismia. Istumapaikkoja kirkossa on n. 200.
Alue kuului kirkkorakennuksen valmistuessa Sörnäisten suomalaiseen seurakuntaan. Myöhemmin se itsenäistyi Käpylän seurakunnaksi. Vuoden 2011 alusta Käpylän ja Oulunkylän seurakunnat yhdistyivät Oulunkylän seurakunnaksi.
Vaaleaksi rapattu kirkkorakennus hallitsee ympäristöään Puu-Käpylää. Se on Suomessa ensimmäisiä kaupunkikeskustojen ulkopuolelle rakennettuja lähiökirkkoja. Kirkon kuorissa on Bruno Tuukkasen seinämaalaukset "Hyvä paimen" ja "Soihtua kantava enkeli". Kirkon erottaa kadusta muuri, joka jatkuu pensasaitana.
Runkohuoneen lisäksi kirkkoon kuuluu kirkkosaliin yhdistettävä seurakuntasali sekä keittiö ja kerhohuoneita, kirkkoherranvirasto ja diakoniatoimisto. Länsipäädyssä on matala tasalakinen kellotorni.
Kirkkosali on tasakattoinen, maalattu valkoiseksi. Kuoriapsidi on voimakkaan punainen. Saarnastuoli ja penkit on alkujaan petsattu tummiksi, mutta nyt ne ovat ruskeita. Pyöreät korkokuvat seinien yläosassa ja kullattu kipsienkeli saarnastuolin katoksessa on tehnyt kuvanveistäjä Aarre Aaltonen.
Kirkon 22-äänikertaiset mekaaniset urut on valmistanut Kangasalan Urkutehdas vuonna 1977. Sormioita on kaksi. Urkujen julkisivun on suunnitellut arkkitehti Bey Heng noudattamaan funktionalistisen kirkon tyylisuuntaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Käpylän kirkko (Helsinki) Wikimedia Commonsissa
Helsingin seurakuntayhtymä: Käpylän kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
Käpylän seurakuntatalo, Suomen Kuvalehti, 30.08.1930, nro 35, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot