stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Kuljetustyöntekijäin Liitto (1935)
Historia > Erottaminen SAK:sta

Toukokuun 1948 liittokokousvaaleja edelsi kiivas puoluepoliittinen taistelu. Vaaleista esitettiin runsaasti valituksia ja valintoja hylättiin. Selvään vähemmistöön jääneet sosialidemokraatit vaativat kokouksessa itselleen sihteerin paikkaa ja sen saannissa epäonnistuttuaan kieltäytyivät heille päättävistä elimistä tarjotuista paikoista. Kesällä sosialidemokraatit perustivat SKL:n kilpailijaksi Suomen Autoalantyöntekijäin Liiton (SAL), johon liittyi ensimmäisen vuoden aikana 2 605 jäsentä. SKL:n jäsenmäärä laski ja oli vuonna 1949 13 928. SAL hyväksyttiin SAK:n jäseneksi SKL:n jyrkästä vastustuksesta huolimatta.
SKL liittyi Suomen Rauhanpuolustajien jäseneksi järjestön perustavassa kokouksessa toukokuussa 1949.
Syksyllä 1949 SKL oli mukana kommunistijohtoisten liittojen yhteisessä palkkataistelussa, joka aloitettiin SAK:n kielloista piittaamatta. Kuljetusliiton Viljo Suutari kuului liittojen yhteisen lakkotoimikunnan työjaostoon. SAK:ta johtaneet sosialidemokraatit tuomitsivat lakot ja onnistuivat niiden murtamisessa. Tappion seurauksena SKL menetti asemansa satamissa ja työtuomioistuin purki useita liiton työehtosopimuksia. Lakkoihin osallistuneet liitot erotettiin SAK:sta. Kuljetusliittoa ei hyväksytty takaisin, vaikka useimmat muut vasemmistojohtoiset liitot palasivat SAK:hon, ja se toimi jatkossa villinä, mikä vähensi vaikutusvaltaa. SAK:ssa satamatyöläisten järjestämisvastuu annettiin Työläisliitolle, jonka satamaosastot eivät saavuttaneet SKL:n kaltaista vaikutusvaltaa. Työläisliitolla ei ollut osastoja Pohjois-Suomen satamissa. Työnantajat eivät jatkossa suostuneet tekemään työehtosopimuksia SKL:n kanssa.
Helmikuussa 1950 SKL ja Suomen Metsä- ja Uittotyöväen Liitto perustivat SAK:n ulkopuolisten yhtenäisyyskomitean, joka sai Maailman ammattiyhdistysten liiton tuen. Komitean puheenjohtajaksi valittiin SMUL:n K. Mäkinen ja sihteeriksi SKL:n Albert Oksanen. SKL:stä toimikunnan jäseniksi tulivat lisäksi Frans Hiilos ja Juho Mehto.
Historia > Villit vuodet

Vuonna 1951 kerättiin SAK:lle osoitettu 136 000 nimeä sisältänyt adressi SKL:n ja SMUL:n jäsenoikeuksien palauttamiseksi. Vuoden 1951 edustajakokouksessa uudeksi sihteeriksi valittiin aiempi valistussihteeri Albert Oksanen. Kokouksessa oli ulkomaisia vieraita Ranskasta, Romaniasta, Maa- ja ilmakuljetustyöväen kansainvälisestä liitosta, Merimiesten ja satamatyöläisten kansainvälisestä liitosta ja Maailman ammattiyhdistysten liitosta.
Puheenjohtaja Frans Hiilos kuoli 16. huhtikuuta 1952 sydänhalvaukseen työpaikallaan liiton toimistossa.
SKL:n Maatakäsittävä hevosmiesten kokous järjestettiin Kuopiossa 26. lokakuuta 1952 paikallisen ajuriyhdistyksen toimesta. Hevosmiehet vaativat muun muassa hevosten vapauttamista verosta ja idänkaupan laajentamista työttömyyden lieventämiseksi.
1950-luvulla SKL:n osastot osallistuivat SAK:n ammatillisten paikallisjärjestöjen toimintaan vain niillä paikkakunnilla, joilla se oli tarpeen vasemmistoenemmistön turvaamiseksi.
SKL:n Helsingin keskusjärjestön yhteydessä toimi suosittu kisällilauluryhmä Hilpeät Hiilipojat.
Maaliskuussa 1953 perustettiin Kuljetus-, satama- ja kalastusalojen työläisten kansainvälinen liitto. SKL:n puheenjohtaja Albert Oksanen valittiin uuden liiton hallinnollisen komitean jäseneksi. Oksanen edusti liittoaan myös Kuljetusalojen toisessa kansainvälisessä konferenssissa Bukarestissa 1957.
Kesäkuun 1954 liittokokouksessa päätettiin lakkauttaa palkallinen puheenjohtajan toimi, jota oli hoitanut Albert Oksanen. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Henri Suominen ja Oksanen palkattiin liiton sihteeriksi. Kokouksessa oli kansainvälisiä kutsuvieraita Unkarista ja Ruotsista.
Elokuussa 1955 SKL järjesti ”50-vuotisliittojuhlat” Lahdessa. Ohjelma sisälsi juhlakulkueen, päätapahtuman Radiomäen urheilukentällä, urheilu- ja henkisiä kilpailuja sekä tanssiaiset.
SKL:n kuudes edustajakokous pidettiin Helsingissä 30. kesäkuuta 1957. Kokouksessa olivat edustettuina Haminan, Helsingin, Kemin, Kotkan, Martinniemen, Pietarsaaren, Raahen, Toppilan ja Ykspihlajan osastojen satamatyöntekijät sekä automiehiä, hevosmiehiä ja sisävesisatamien työntekijöitä.
Historia > Lakkauttaminen

SKP:n jyrkkä sosialidemokratianvastainen linja alkoi pehmentyä 1950-luvun puolivälissä ja SAK:n ulkopuolella olleet alkoivat liittyä takaisin keskusjärjestön alaisiin liittoihin. Kehityksen seurauksena SKL:n varikkotyöläiset siirtyivät Työläisliittoon alkuvuonna 1956 ja öljyalan työntekijät SAL:ään hieman myöhemmin. SKL kävi neuvotteluja yhdistymisen mahdollisuuksista kyseisten liittojen kanssa. SKL kannatti uuden satama-alan liiton perustamista, mutta sosialidemokraatit – päätettyään liiton muodostamisesta tammikuussa 1957 – eivät päästäneet SKL:n edustajia mukaan uuden järjestön valmisteluihin kommunistien vaikutusvaltaa minimoidakseen. Työläisliiton satamaosastot perustivat Satamatyöntekijäin Liiton kesäkuussa 1957. Heinäkuussa SKL ja satamaliitto solmivat yhdistymissopimuksen, jonka mukaan kuljetusliitto maksoi 3 500 000 markkaa saadakseen jäsenilleen välittömästi täydet jäsenoikeudet. SKL:n ylimääräinen liittokokous hyväksyi tehdyt ratkaisut 22. syyskuuta ja liitto päätettiin lakkauttaa. SKL:n liittotoimikunta piti viimeisen kokouksensa 30. joulukuuta 1957. SKL:n autonkuljettajat siirtyivät muihin SAK:n alaisiin liittoihin teollisuusliittoperiaattteen mukaisesti.
Puheenjohtajat

Frans Hiilos 1939–1952
Albert Oksanen 1952–1954
Henrik Suominen 1954–1957
Sihteerit

Viljo Suutari 19xx–1951
Albert Oksanen 1951-1952
Veikko Porkkala 1952–19xx
Albert Oksanen 1954–1957
Liittoneuvoston puheenjohtajat

Juho Mehto 19xx–195x
Liittokokoukset

8.9.1935 Helsinki
8.–9.4.1939 Helsinki
22.–23.7.1945 Helsinki
29.–31.5.1948 Helsinki
30.6.–1.7.1951 Helsinki
28.6.1954 Helsinki
30.6.1957 Helsinki
Osastot

Vuosina 1945–1947 liiton suurin jäsenyhdistys oli Helsingin 1 osasto (automiehet), johon kuului 1 090 jäsentä 1945 ja 1 508 jäsentä 1947. Vuonna 1947 yli tuhat jäsentä oli myös Helsingin osastossa 2 ja Kotkan osastossa 7. Viiden muun osaston (Helsinki 3, Turku 9, Mäntyluoto 14, Turku 20, Hamina 58) jäsenmäärä ylitti 500.
1 Helsingin automiesten ao.
2 (Helsinki)
3 (Helsinki)
4 (Mänttä)
5 (Lauttakylä)
6 (Tampere)
7 (Kotka)
8 (Lohja)
9 (Turku)
10 (Pietarsaari)
11 (Tampere)
12 (Valkom)
13 (Uusikaupunki)
14 (Mäntyluoto)
15 (Kemi, lastaustyöntekijät)
16 (Larsmo)
17 (Rauma)
18 (Lappeenranta)
19 (Pori)
20 (Turku)
21 (Lahti)
22 (Loviisa)
23 (Ykspihlaja)
24 (Vaasa)
25 (Hanko)
26 (Hämeenlinna)
27 (Salo)
28 (Kuopio)
29 (Helsinki)
30 (Hyvinkää)
31 (Suolahti)
32 (Helsinki)
33 (Vaasa)
34 (Kotka)
35 (Toppila)
36 (Jyväskylä)
37 (Lahti)
38 (Helsinki)
39 (Röyttä)
40 (Helsinki)
41 (Kokemäki)
42 (Rautalampi)
43 (Kemi)
44 (Kuusankoski)
45 (Riihimäki)
46 (Kaskinen)
47 (Sundom)
48 (Lahti)
49 (Jyväskylä)
50 (Porvoo)
51 (Maarianhamina)
52 (Merikarvia)
53 (Kuopio)
54 (Raahe)
55 (Martinniemi)
56 (Vaasa)
57 (Rauma)
58 (Hamina)
59 (Otava)
60 (Imatra)
61 (Hämeenlinna)
62 (Kemi)
63 (Rovaniemi)
64 (Helsinki)
65 (Kuopio)
66 (Helsinki, 19xx–1945)
66 (Iisvesi, 1946–19xx)
67 (Savonlinna)
68 (Lappeenranta)
69 (Helsinki)
70 (Varkaus)
71 (Oulu)
72 (Heinola)
73 (Somero)
74 (Jämsänkoski)
75 (Äänekoski)
76 (Viitasaari)
77 (Parainen)
78 (Kajaani)
79 (Keuruu)
80 (Tampere)
81 (Helsinki)
82 (Joroinen, 19xx–1946)
82 (Tyrvää, 1947–19xx)
83 (Mikkeli)
84 (Iisalmi)
85 (Pieksämäki)
86 (Inkeroinen)
87 (Tyrvää)
88 (Kokkola)
89 (Uusikaarlepyy)
90 (Joensuu)
91 (Kotka)
92 (Ähtäri)
93 (Mäntyluoto)
94 (Kristiina)
95 (Nastola, 19xx–1946)
95 (Helsinki, 1947–19xx)
96 (Seinäjoki)
97 (Suolahti, 19xx–1945)
97 (Hanko, 1946–19xx)
98 (Oulu)
99 (Mätäsvaara)
100 (Karjaa)
101 (Myllykoski)
102 (Perhonjokisuu)
103 (Turku)
104 (Lieksa)
105 (Pietarsaari)
106 (Valkeakoski)
107 (Vuoksenlaakso)
108 (Mäntyharju)
109 (Äänekoski)
110 (Ii)
111 (Kokkola)
112 (Suonenjoki)
113 (Pori)
114 (Tikkurila)
115 (Muhos)
116 (Kannus)
117 (Hämeenlinna)
118 (Vihti)
119 (Karkkila)
120 (Alavus)
121 (Purola)
122 (Tammisaari)
123 (Kuivanto)
124 (Outokumpu)
125 (Loimaa)
126 (Lappeenranta)
127 (Pernaja)
128 (Lievestuore)
129 (Harjavalta)
130 (Parkano)
131 (Kankaanpää)
132 (Nurmes)
133 (Kerava)
134 (Pietarsaari)
135 (Iisalmi)
136 (Jyväskylä)
137 (Haikko)
138 (Ristiina, 19xx–1946)
138 (Kymi, 1947–19xx)
139 (Haapajärvi)
140 (Kiuruvesi)
141 (Mikkeli)
142 (Lapua)
143 (Kuhmo)
144 (Simpele)
145 (Kalajoki)
146 (Taavetti)
147 (Vuoksenniska)
148 (Kaleton)
149 (Valkeakoski)
150 (Forssa)
151 (Turku)
152 (Kemi, 1946)
152 (Kitee, 1947–19xx)
153 (Tornio)
154 (Rovaniemi)
155 (Urjala)
156 (Viiala)
157 (Laitila)
158 (Nokia)
159 (Heinola)
160 (Siuro)
161 (Karstula)
162 (Tornio)
163 (Jyväskylä)
164 (Kuusamo)
165 (Kemijärvi)
166 (Mäntsälä)
167 (Saarijärvi)
168 (Vaajakoski)
169 (Hamina)
170 (Luopioinen)
171 (Salo)
172 (Mankala)
173 (Imatra)
174 (Jalasjärvi)
175 (Hämeenlinna)
176 (Mikkeli)
177 (Tampere)
178 (Vaala)
179 (Pori)
180 (Nilsiä)
181 (Rauma)
182 (Pyhäsalmi)
184 (Turenki)
xxx Säynätsalon automiesten os.
Kirjallisuus

Kertomus Suomen Kuljetustyöntekijäin Liiton toiminnasta vuosilta 1945–1947.  (Kustannusosakeyhtiö Yhteistyön kirjapaino)  Helsinki:  Suomen Kuljetustyöntekijäin Liitto, 1948.
Kertomus Suomen Kuljetustyöntekijäin Liiton toiminnasta vuosilta 1948–1950.  (Kirjapaino S. H. Lehtonen)  Helsinki:  Suomen Kuljetustyöntekijäin Liitto, 1951.
Tapio Bergholm: Sopimusyhteiskunnan synty I. Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliitto 1944–1956.  Otava, 2005.  ISBN 951-1-20418-1.
Tapio Bergholm: Sopimusyhteiskunnan synty II. Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliitto 1956–1969.  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21744-2.
Tatjana Lebedeva

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tatjana Lebedeva vuonna 2013. |  Tatjana Lebedeva vuonna 2013. |  Tatjana Lebedeva vuonna 2013. |  |
Maa:   Venäjä
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | Pituushyppy |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | Kolmiloikka |  |
|       Hylätty | Peking 2008 | Pituushyppy |  |
|       Hylätty | Peking 2008 | Kolmiloikka |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 | Kolmiloikka |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Edmonton 2001 | Kolmiloikka |  |
|  Kultaa | Pariisi 2003 | Kolmiloikka |  |
|  Kultaa | Osaka 2007 | Pituushyppy |  |
|  Hopeaa | Osaka 2007 | Kolmiloikka |  |
|       Hylätty | Berliini 2009 | Pituushyppy |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 2004 | Pituushyppy |  |
|  Kultaa | Budapest 2004 | Kolmiloikka |  |
|  Kultaa | Moskova 2006 | Kolmiloikka |  |
|  Hopeaa | Lissabon 2001 | Kolmiloikka |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Göteborg 2006 | Kolmiloikka |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Gent 2000 | Kolmiloikka |  |
Tatjana Romanovna Lebedeva (ven. Татьяна Романовна Лебедева, s. 21. heinäkuuta 1976 Volgograd, Neuvostoliitto) on venäläinen pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja, olympiavoittaja ja kuusinkertainen maailmanmestari.
Lebedeva on 173 senttimetriä pitkä.
Ura

Lebedeva saavutti pronssia junioreiden MM-kilpailujen kolmiloikassa Lissabonissa 1994. Nuorten EM-kisoissa 1995 hän sijoittui kolmiloikassa hopealle ja pituushypyssä  kuudenneksi. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan 1998 Budapestin EM-kisoissa hän oli kolmiloikassa viides ja seuraavana vuonna Sevillan MM-kilpailuissa neljäs.
Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Lebedeva voitti Gentin sisäratojen EM-kilpailuista 2000, väriltään kultaisen. Sydneyn kesäolympialaisissa hän sai kolmiloikassa hopeaa tasan 15 metrin hypyllä. Seuraavana vuonna hän voitti kolmiloikassa hopeaa Lissabonin sisäratojen MM-kisoista ja kultaa Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa tuloksella 15,25. Lisäksi hän voitti kolmiloikan Pekingissä pidetyissä universiadeissa. Vuonna 2003 Lebedeva karsiutui halli-MM-kisoissa Birminghamissa kolmiloikan loppukilpailusta, mutta voitti toisen ulkoratojen maailmanmestaruutensa Pariisin MM-kisoista samana vuonna tuloksella 15,18.
2004 sisäratojen MM-kisoissa Budapestissa Lebedeva voitti kultaa sekä pituushypyssä että kolmiloikassa (ME-tuloksella 15,36). Saman vuoden syksyllä Ateenan olympialaisissa hän voitti pituushypyssä kultaa tuloksella 707 ja kolmiloikassa pronssia. Vuonna 2005 Lebedeva jätti Helsingin MM-kisat väliin kolmiloikan karsinnan jälkeen keskittyäkseen Kultaiseen liigaan. Hän voittikin ainoana urheilijana kaikki oman lajinsa, kolmiloikan, osakilpailut, ja voitti näin itselleen koko miljoonan Yhdysvaltain dollarin kultapotin. 2006 Moskovan MM-hallikisoissa Lebedeva voitti maailmanmestaruuskultaa tuloksella 14,95. Samana vuonna hän voitti kultaa myös Göteborgin EM-kisoissa 15,15 kantaneella viimeisen kierroksen hypyllään. Vuoden 2007 Osakan MM-kilpailuissa Lebedeva voitti pituushypyn kultaa tuloksella 703, jonka hän hyppäsi kahteen kertaan, sekä saavutti kolmiloikassa hopeaa tuloksella 15,07. Lebedeva oli myös ollut kaksi vuotta voittamaton kolmiloikassa, ennen kuin Kuuban Yargelis Savigne löi hänet MM-kisoissa.
Pekingin olympialaisissa 2008 Lebedeva sijoittui sekä kolmiloikassa että pituushypyssä alun perin hopealle, mutta hän menetti mitalinsa vuonna 2016 kun hänen kisoissa antamansa dopingnäytteen uusintatutkimuksessa oli merkkejä anabolisten steroidien käytöstä. Hän sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 12.9.2016–11.9.2018 ja hänen tuloksensa aikavälillä 18.8.2008–17.8.2012 hylättiin jälkikäteen. Hylättyihin tuloksiin sisältyi 2009 Berliinin MM-kisojen pituushypyn kakkossija ja kolmiloikan kuutossija sekä 2012 Lontoon olympialaisten kymmenes sija kolmiloikasta.
Lebedeva voitti IAAF:n yleisurheilufinaalissa pituushypyn 2006 ja 2007 sekä kolmiloikan 2003 ja 2006. Ateenan maailmancupissa 2006 hän voitti kolmiloikan.
Henkilökohtaiset ennätykset ulkoradoilla

pituushyppy: 733 (0,4), Tula, 31. heinäkuuta 2004
kolmiloikka 15,34 (–0,5) Herakleion, 4. heinäkuuta 2004
Mathias Rust

| Mathias Rust |
| --- | --- |
 Mathias Rust vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. tammikuuta 1968 (ikä 56) Hampuri, Länsi-Saksa
Rustin käyttämä lentokone.
Mathias Rust (s. 11. tammikuuta 1968 Hampuri, Länsi-Saksa) on saksalainen harrastajalentäjä, joka läpäisi Neuvostoliiton ilmatilanvalvonnan ja laskeutui yksimoottorisella Cessna-pienkoneella Moskovassa Punaisen torin lähelle Suurelle Moskovajoen sillalle 28. toukokuuta 1987. Oikeudenkäynnissä Rust kertoi tehneensä huomiota herättäneen tempauksen edistääkseen maailmanrauhaa ja tavatakseen Mihail Gorbatšovin.
Lento

Rust aloitti matkansa 13. toukokuuta 1987. Hän lähti liikkeelle vuokratulla Cessna 172 -pienkoneella Saksan liittotasavallasta Hampurin lähistöltä Uetersenista. Hän teki ensin lähes kaksiviikkoisen Pohjanmeren kiertomatkan ja lensi Islannin ja Norjan kautta Suomeen, jossa hän laskeutui Helsinki-Malmin lentoasemalle 25. toukokuuta. Ennen matkaa 19-vuotiaalla Rustilla oli virallista lentokokemusta vain noin 50 tuntia.
Rust jatkoi matkaansa Helsingistä kolmen vuorokauden kuluttua 28. toukokuuta puolenpäivän jälkeen. Hän ilmoitti määränpääkseen Tukholman ja lensi ensin länteen Nummelaan asti. Siellä hän kääntyi merelle ja suuntasi sitten kohti Moskovaa. Tampereen ilmavalvonta kadotti hänet tutkasta noin kello 13.00 Espoon alueella  Samoihin aikoihin havaittiin Sipoon tienoilla meressä öljyläikkiä, ja Suomessa aloitettiin pelastusetsintä.
Rust saapui Neuvostoliiton ilmatilaan Viron SNT:n alueelle ja jatkoi lentoaan noin 800 metrin korkeudessa. Neuvostoliiton ilmavalvonta huomasi hänet tutkassa 14.29 ja lähetti kaksi hävittäjää matkaan. Toinen hävittäjistä havaitsi 14.48 Outovan kaupungin lähistöllä valkoisen pienkoneen, muttei saanut lupaa ampua sitä alas. Pian tämän jälkeen hävittäjät kadottivat Rustin tutkasta Staraja Russan kaupungin liepeillä. Saksalainen Bunte-lehti spekuloi, että Rust mahdollisesti laskeutui matkalla jonnekin, koska matka kesti niin kauan suhteutettuna Cessnan nopeuteen ja säähän. Noin kello 18 Rust saapui Moskovan ilmatilaan. Hän oli harkinnut laskeutumista Kremliin, mutta päätyi laskeutumaan tilavammalle Punaiselle torille. Näin hän myös ajatteli saavansa enemmän huomiota; Kremlin muurien takana teko olisi voinut jäädä piiloon. Rust joutui kiertelemään Punaisen torin väenpaljouden yllä jonkin aikaa löytämättä vapaata laskeutumistilaa, ja lopulta hän onnekkaasti laskeutui läheiselle leveälle sillalle, josta rullasi koneellaan lähes Punaiselle torille saakka, Pyhän Vasilin katedraalin edustalle. Väkijoukko suhtautui Rustiin uteliaasti. Noin tunnin kuluttua paikalle tuli kaksi kuorma-autollista sotilaita ja Rust pidätettiin.
Lennon mahdollisti Neuvostoliiton rajaviranomaisten yleinen vapaapäivä, lukuisat Rustin kannalta onnekkaat sattumat ja ilmeisesti huono alailmatilan tutkaseurantajärjestelmä. Rustin saapuminen yllätti neuvostoviranomaiset täysin, ja tapahtuman seurauksena sadat virkamiehet menettivät työnsä, suurin osa heistä oli presidentti Gorbatšovin uudistuspolitiikan vastustajia. Rustin lento paljasti Neuvostoliiton ilmavalvonnan heikkoja kohtia. Neuvostoliiton ilmavoimien komentaja Aleksander Koldunov erosi ja puolustusministeri Sergei Sokolov jäi eläkkeelle.
Mathias Rust tuomittiin neljäksi vuodeksi työleirille oikeudenkäynnissä, joka pidettiin 2.–4. syyskuuta 1987. Rust kärsi rangaistusta elokuuhun 1988 asti moskovalaisessa tutkintavankilassa, kunnes hänet palautettiin Saksan liittotasavaltaan.
Myöhemmät vaiheet

Rust tuomittiin Saksassa huhtikuussa 1991 tapon yrityksestä kahdeksi vuodeksi vankilaan, kun hän oli marraskuussa 1989 puukottanut sairaanhoitajaopiskelijaa ollessaan siviilipalveluksessa hampurilaisessa sairaalassa. Hän joutui kärsimään rangaistuksesta vain 15 kuukautta. Vuonna 2001 hänet tuomittiin kašmirvillapaidan varastamisesta.
Rust ryhtyi 1990-luvun jälkipuolella hindulaiseksi ja nai varakkaan intialaisen teekauppiaan tyttären. Vuonna 2002 hän kertoi tekevänsä kansainvälistä rauhantyötä luxemburgilaisen yhtiön leivissä. Vuonna 2007 Rust asui Berliinissä, oli eronnut toisesta vaimostaan ja kertoi toimivansa pokeriammattilaisena. Rustin käyttämä Cessna on nykyisin esillä Berliinin tekniikkamuseossa.
Saksalaiselle Stern-aikakauslehdelle vuonna 2012 antamassaan haastattelussa Rust kertoi ajattelutapansa muuttuneen ja piti 25 vuotta aikaisemmin tekemäänsä lentoa ”vastuuttomana”. Lehti kertoi Rustin vierailleen Moskovassa lentonsa 25-vuotispäivän alla ja käyneen myös vankilassa, jossa hän oli istunut tuomiotaan. Hänen kerrottiin opiskelevan joogaopettajaksi ja aikovan perustaa joogakoulun Hampuriin. Hän on myös toiminut erään zürichiläisen investointipankin analyytikkona.
Aiheesta muualla

Where Are They Now?: Mathias Rust (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Mathias Rust
Mathias Rust lensi 25 vuotta sitten Helsingistä Moskovan Punaiselle torille, Helsingin Sanomat, kuukausiliite 1.12.2012
KGB:n tekemä Mathias Rustin kuulustelupöytäkirja, Helsingin Sanomat, kuukausiliite 1.12.2012
”Minkä pirun sille tekee?” – Mathias Rustin Moskovan-lento 1987 ja suomalaisviranomaisten toiminta, Toivo Martikainen, Pro gradu -työ 6.6.2013
Rustin lentoreitti.
Susan Broman

Susan Mirjam Broman (s. 28. heinäkuuta 1959 Helsinki) (naimisissa Lönnqvist) on entinen suomalainen taitoluistelija. Hän voitti taitoluistelun Suomen-mestaruuden vuosina 1974 ja 1979 ja kilpaili Lake Placidin talviolympialaisissa 1980 ja sijoittui 17:nneksi.
Käännös suomeksi
Teatteritiede

Teatteritiede on humanistinen tiede, joka tarkastelee teatterin ja esittämisen eri muotoja ja niiden kytköksiä ympäröivään yhteiskuntaan. Teatteritiede on usein erkaantunut kirjallisuustieteen yhteydestä, mikä on vaikuttanut tutkimuksen keskittymiseen draaman tutkimukseen. Nykyisin tutkimus on kuitenkin laajentunut yhä enemmän koskemaan laajemmin nimenomaan esitystä, siihen liittyvää instituutiota ja draamakirjallisuutta sen osana. Teatteritieteen näkökulmasta voidaan tutkia teatterin lisäksi myös muita esittävän taiteen lajeja, kuten tanssia ja musiikkiteatteria.
Teatteritiedettä opiskelleet voivat työskennellä esimerkiksi tiedottajina, teatterisihteereinä, toimittajina, ohjaajina, tuottajina, sunnittelijoina sekä erilaisissa asiantuntijatehtävissä taideorganisaatioissa ja kulttuurihallinnossa.
Teatteritiede Suomessa

Suomessa teatteritiede on täysimittaisena akateemisena oppialana edustettuna Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa. Teatteritiede on nykyisin yksi taiteiden tutkimuksen kandi- ja maisteriohjelmien opintosuunnista, ja teatteritiedettä edustavia jatko-opintoja voi suorittaa filosofian, taiteiden ja yhteiskunnan tutkimuksen tohtoriohjelmassa.
Pääainekelpoinen oppiaine teatteritiede on ollut vuodesta 1980. Teatteritieteen pääainetta edelsi yleisen kirjallisuustieteen oppiaineen draamakirjallisuuden linja. Teatteritieteen ensimmäisenä professorina toimi vuosina 1977–1985 Timo Tiusanen. Tiusasen kuoleman jälkeen professuuri oli pitkään täyttämättä, kunnes tehtävään nimitettiin vuonna 1995 Pirkko Koski. Kosken jäätyä eläkkeelle vuonna 2008 professoriksi nimitettiin Hanna Korsberg.
Teatteritiede Suomessa > Muu teatterintutkimus

Muuta teatteriin liittyvää tutkimusta tehdään jonkin verran eri yliopistoissa. Teatteri ja draama ovat esimerkiksi vaihtelevasti osa kirjallisuustieteen opintoja.
Tampereen yliopistossa oli aiemmin Helsingin yliopiston teatteritieteeseen vertautuva teatterin ja draaman tutkimuksen oppiaine, joka sai alkunsa Yhteiskunnallisen korkeakoulun draamastudiossa 1960-luvulta lähtien annetusta koulutuksesta, myöhemmästä yleisen kirjallisuustieteen draamalinjasta. Teatterin ja draaman tutkimus perustettiin varsinaisena oppiaineena vuonna 1996, ja sen professorina toimi myöhemmin Panu Rajala ja vuodesta 2005 Hanna Suutela. Teatterin ja draaman tutkimusta ei enää voi opiskella pääaineena tai suuntautumisvaihtoehtona, vaikka yliopistossa on edelleen teatterin ja draaman tutkimukseen keskittyvät professorin ja yliopistonlehtorin tehtävät. Tampereen yliopistossa tehdään teatteriin liittyvää tutkimusta lisäksi näyttelijäntyön laitoksella sekä Tutkivan teatterityön keskuksessa.
Teatteriin liittyvää tutkimusta tehdään myös Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa ja erityisesti sen Esittävien taiteiden tutkimuskeskuksessa, jossa tutkimus on luonteeltaan esittävien taiteiden (teatterin ohella erityisesti tanssin) ja sen pedagogiikan taiteellista tutkimusta. Vastaavasti lavastustaiteen osalta teatterintutkimusta tekee Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitos. Myös perinteiset ammattialoihin keskittyvät teatteritaiteen perustutkinto-ohjelmat, Taideyliopiston näyttelijäntaiteen, ohjauksen, dramaturgian sekä valo- ja äänisuunnittelun ja Aalto-yliopiston esittävien taiteiden lavastuksen ja pukusuunnittelun koulutukset, ovat yliopistotasoisia koulutuksia, joten nekin on laskettavissa näkökulmasta riippuen teatterintutkimukseksi. Näissä koulutuksissa käytännön osuus on kuitenkin huomattavasti varsinaista teatteritiedettä/-tutkimusta suurempaa.
Aiheesta muualla

Helsingin yliopisto, Teatteritiede.
Tampereen yliopisto, Teatterin ja draaman tutkimus.
Tampereen yliopisto, Näyttelijätyön laitos.
Teatterikorkeakoulu (TeaK).
Tales from the Deep Waters

| Tales from the Deep Waters Virta |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 20. marraskuuta 2012
 Kesto: 35.27
 Levy-yhtiö: Tourist Information
Virran muut julkaisut
|   | Tales from the Deep Waters 2012 | Hurmos 2016 |
Tales from the Deep Waters on instrumentaalitrio Virran debyyttialbumi, joka julkaistiin 20. marraskuuta 2012.
Kappaleet

Eastwood – 6.22
Traffic – 6.11
Tales from the Deep Waters – 4.32
Afrikan Tähti – 5.30
Yalan – 8.34
Traffic (Mokko remix) – 4.16 (feat. Mokko)
Arvostelut

Soundi: