Kaarle IV (Ranska)
Perintö - Kuka hallitsee Ranskaa?

Olipa kysymyksessä sitten temppeliherrojen suurmestarin Jacques de Molayn suorittama Filip IV:n kiroaminen tai vain tavallisten yhteensattumien summa, niin Kaarle IV:n kauniin jälkeen esille tuli kysymys: Kuka Ranskaa hallitsee? Tämä kysymys askarrutti yhteiskuntaa jo ennen kuin leskikuningatar Jeanne d’Évreux oli synnyttänyt tyttären edesmenneelle kuninkaalle. Hallitsijan kruunusta kilpailivat (tummennettuina):
Philippe III le Hardi †1285
                           _____________________|________________________                     
                           |                                             |
                   Isabelle d'Aragon †1271                        Marie de Brabant †1322
               ____________|______________________                  _____|________
               |                                  |                |             | 
   Philippe IV le Bel †1314        Charles de Valois †1328   Marguerite   Louis d'Évreux †1319
     __________|_____________________             |            †1318             |
    |          |          |         |             |                              |
 Louis X  Philippe V  Isabelle  Charles IV   Philippe de            Philippe III      
  †1316     †1322         |        †1328       Valois               de Navarre
  __|_____                |                                                   
  |       |               |
Jeanne Jean I        Edvard III
       †1316
Évreux’n kreivi Philippe, joka oli myös Navarran kuningas. Hän oli Filip III Rohkean pojanpoika ja siten Filip IV oli hänen setänsä, ja kuollut Kaarle IV hänen serkkunsa. Philippe oli avioitunut serkkunsa Ludvig X:n tyttären Jeannen kanssa ja saanut avioliiton myötä Navarran kuninkaan tittelin. Jeanne oli aikoinaan syrjäytetty Ranskan vallanperimyksestä syynä epäily hänen mahdollisesta syntymisestään avioliiton ulkopuolella eli ei laillisena perijänä, olihan hänen äitinsä ollut osallisena myös ns. Neslen tornin skandaalin tapahtumiin. 1360-luvulla käyttöön otettu saalilainen laki kuitenkin poisti lopullisesti Philippe Évreux’n mahdollisuudet vallanperimykseen.
Englannin Edvard III oli Edvard II:n ja Isabelle de Francen poika. Prinsessa Isabelle oli itse Filip IV Kauniin tytär. Edvard III perusteli vaatimuksiaan sillä, että hän oli edesmenneen kuninkaan läheisin miespuolinen sukulainen, tosin äitinsä Isabellen kautta. Ranskan ylimykset osoittivat melkoista patriotismia, sillä he kieltäytyivät valitsemasta englantilaista hallitsijaa, vaikka koko Englannin aristokratia oli kielellisesti ja kulttuuriltaan ranskalaista, jota se oli ollut jo Vilhelm Valloittajan ajoista lähtien.
Philippe Valoisin kreivi, joka oli Filip III:n pojan, kreivi Charles de Valois'n vanhin lapsi ja edesmenneiden kuninkaiden serkku. Seuraten isänsä jalanjälkiä Philippe oli merkittävien läänitysruhtinaiden johtaja ja Ranskan pääri. Hänet oli nimetty heti Kaarle IV:n kuoleman jälkeen sijaishallitsijaksi ja siksi hänellä oli etulyöntiasema kilpailussa Ranskan kruunusta.
Kaarle IV:ään päättyy ns. suoran Kapetingien dynastian historia. Hän oli sukunsa viimeinen. Valta siirtyi hänen serkulleen, josta tuli kuningas Filip VI. Samalla hän sai kuolemallaan aikaiseksi lopullisen syyn satavuotiselle sodalle, joka tosin juontaa alkunsa jo paljon varhaisemmista vaiheista.