stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiinteistövero Suomessa
Aiheesta muualla

Kiinteistöverolaki 20.7.1992/654
Kiinteistöveroprosentit (Arkistoitu – Internet Archive), Verohallinto, 30.12.2005.
Maapohjan yleinen kiinteistöveroprosentti 2024
Rakennusten yleinen kiinteistöveroprosentti 2024
Vakituisen asunnon kiinteistöveroprosentti 2024
Rakentamattoman tontin kiinteistöveroprosentti 2024
Muun asuinrakennuksen kiinteistöveroprosentti 2024
Yleishyödyllisen yhteisön kiinteistöveroprosentti 2024
Voimalaitosrakennuksen kiinteistöveroprosentti 2024
Lahden kaupunginteatteri

| Lahden kaupunginteatteri |
| --- | --- |
 Lahden kaupunginteatteri.
Osoite:  Kirkkokatu 14, 15140 Lahti
Sijainti:  Paavola, Lahti
Koordinaatit:  60°59′04.5″N, 25°40′13.2″E
Valmistumisvuosi:  1983
Suunnittelija:  Pekka Salminen
Käyttäjä:  Lahden kaupunginteatteri
Tyylisuunta:  brutalismi, modernismi
Runkorakenne:  betoni
Julkisivumateriaali:  betoni, teräs ja lasi
Bruttoala:  noin 12 000 m²
Tilavuus:  80 000 m³
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lahden kaupunginteatteri on suomalainen ammattiteatteri. Teatterissa käy vuosittain n. 70 000 katsojaa. Teatteri tuottaa vuosittain 7–10 uutta näytelmää.
Historia

Vuonna 1912 aloitti toimintansa Lahden Amatööriteatteri. Sisällissota keskeytti teatterin toiminnan ja yritykset sen elvyttämiseksi onnistuivat vasta 1920-luvulla. Vuonna 1923 perustettiin Lahden Teatteri ja samoihin aikoihin alkoi teatteriharrastus elpyä myös lahtelaisen työväestön piirissä. Vuonna 1923 Lahden Työväen Teatterilla oli jo 13 palkattua harrastajanäyttelijää sekä kapellimestari. Lahden Työväen Teatteri toimi Lahden Työväentalossa Savonkadulla. Työväenliikkeen hajaantuminen johti 1920-luvulla uuden lahtelaisen teatterin perustamiseen: kommunistien hallintaan jääneen Työväen Teatterin rinnalle syntyi sosiaalidemokraattinen Lahden Työväen Näyttämö.
Pulavuosien kriisit koettelivat teattereiden taloutta. Parhaiten selviytyivät Lahden Teatteri ja Lahden Työväen Näyttämö. Lahden Teatteri löysi ratkaisun talousongelmiinsa kiertuetoiminnasta ja teatteri muutti nimensä Lahden Teatteri - Hämeen Maakuntateatteriksi.
Lahden kaupunginteatteri perustettiin vuonna 1946 Lahden Teatterin ja Lahden Työväen Näyttämön yhdistyessä. Kaupunginteatteri toimi ensin osakeyhtiönä ja vuodesta 1950 täysin kunnallisena. Teatteri toimi yli 30 vuotta tilapäisissä tiloissa, kunnes sai oman teatteritalon vuonna 1983. Raija-Sinikka Rantalan johtajakaudella 1985–1990 teatteri löysi alun ohjelmistoriitojen jälkeen uutta hyväksyntää kaupungissa ja palkitut tuotannot saivat yleisöä myös Lahden ulkopuolelta.
Lahden teatterikerho ry pyörittää kahviotoimintaa sekä asiakkaille että henkilökunnalle ja jakaa vuosittaisen Iivaripatsaan.
Johtajia

Fritz-Hugo Backman (1947–1953)
Fritz-Hugo Backman (1959–1963)
Raija-Sinikka Rantala (1985–1990)
Kari Rentola (2001–2006)
Maarit Pyökäri (2007–2013)
Ilkka Laasonen (2014–2023)
Lauri Maijala (2024–)
Rakennus

Lahden teatteritalo on Lahden kaupunginteatterin nykyinen, vuonna 1983 valmistunut teatterirakennus. Se sijaitsee Lahden keskustan tuntumassa Kirkkokadulla. Rakennuksen suunnittelu alkoi 1970-luvun alussa arkkitehtikilpailulla, ja sitä oli jo edeltänyt vuosikymmenten keskustelu teatterirakennuksesta. Rakennustyöt aloitettiin syksyllä 1980. Talon pääsuunnittelija oli arkkitehtitoimisto Pekka Salminen Ky. Rakennuksen tilavuus on noin 80 000 m³ ja kerrosala noin 12 000 m². Viralliset vihkiäiset olivat 10. syyskuuta 1983. Rakennus sai Vuoden betonirakenne -palkinnon 1982.
Talossa on kolme näyttämöä: suuri Juhani-näyttämö (653 henkeä), pieni Eero-näyttämö (207 henkeä) sekä studionäyttämö Aino (80 henkeä). Rakennuksen kalusteet on sunnitellut Yrjö Kukkapuro ja tekstiilien suunnittelun on tehnyt Irma Kukkasjärvi. Sisustusta on kuitenkin vuosien aikana muutettu, ja alkuperäinen sisustus on joutunut osittain väistymään.
Rakennuksen edustalla on Olavi Lanun betoniveistos Kivettymä, joka esittää kyyristyneitä betonisia ihmishahmoja.
Näyttelijöitä ja ohjaajia

Ilmari Aarre-Ahtio (–1963)
Maija-Liisa Ahlgren (1954)
Milka Ahlroth (1991–)
Dagi Angervo (1957)
Antti Aro (1985–1991)
Jukka Auvinen (1975–)
Asta Backman (1951)
Hannu-Pekka Björkman (2000)
Ritva Filppu (1975–)
Ilkka Forss (2004)
Sirkku Grahn (1963)
Ilkka Granberg (1983–)
Minna Haapkylä (1998–1999)
Fanni Halonen (1956)
Heikki Hannula (1963–1969)
Seppo Haukijärvi (ohjaaja, 1968)
Jorma Helminen (2007)
Kauko Helovirta (1952)
Heidi Herala (1983–)
Aimo Hiltunen (1976)
Laura Huhtamaa (2014)
Esko Hukkanen (1985–)
Pekka Huotari (–1991)
Saana Hyvärinen (2019)
Teija Hyvärinen (ohjaaja, 1991–)
Olli Ikonen (1985–)
Eija Inkeri (1963–)
Ola Johansson (1949–1985)
Jaana Jonkari (2001)
Ensio Jouko (1950)
Ritva Juhanto (–1963)
Mikko Jurkka (2003, 2013, 2015)
Nina Jääskeläinen (1991–)
Martti Kainulainen (1963, 1978)
Tapani Kalliomäki (2006, 2009)
Janne Kallioniemi (2005)
Ossi Kangas (1980)
Eeva Kantanen
Ritva Karivirta (1963–)
Seppo Karjalainen (1963–)
Jukka Keinonen (1991–)
Pertti Kelkka (1975)
Leena Kokko (1969–)
Eeva-Kirsti Komulainen (1992)
Tuomas Korkia-Aho (2024)
Svante Korkiakoski (1975–1983)
Juhani Kouki (1985–)
Lumikki Kouki (2011)
Rauno Kuosmanen (1963–)
Uula Laakso (1997)
Ilkka Laasonen (2022)
Eila Lappalainen (myös ohjaaja, 1963–)
Tauno Lehtihalmes (1953)
Pertti Lehtinen (1975–)
Lasse Lindeman (1991–)
Mia Lindström (1999)
Inkeri Luoma-aho (1963–2000)
Anna-Elina Lyytikäinen (1994)
Seppo Maijala (1983–)
Veikko Manninen (1970)
Erja Manto (–1983)
Kapo Manto (–1963)
Tarja Markus (2000)
Aino Mattila (1960)
Kari Mattila (1983–)
Tuomas Mattila (1963–)
Maarita Mäkelä (1974)
Mari Naumala (2023)
Marja-Liisa Nisula (1972)
Marita Nordberg (1958)
Veikko Nousiainen (1974, 1979)
Seija Näppilä (1963–)
Orvokki Oksanen (1978)
Timo Paavola (ohjaaja, 1975–)
Turo Pajala (–1985)
Teemu Palosaari (2017)
Seppo Parkkinen (dramaturgi, 1990–)
Aarre-Veikko Pekkarinen (2002)
Sirkku Peltola (1991–)
Suvi-Sini Peltola (2007)
Maarit Peltomaa (1991–)
Jarmo Perälä (1991–)
Paavo Pirttimaa (lavastaja-ohjaaja, 1975–)
Anna Pitkämäki (2010)
Maarit Pyökäri (ohjaaja, 2012)
Nisse Rainne (1969–)
Aki Raiskio (2018)
Vesa Raiskio (1972)
Raija-Sinikka Rantala (ohjaaja, –1991)
Matti Rasila (1983–1985)
Varpu Reilin (1985)
Ulla Reinikainen (1986)
Topi Reinikka (–1963)
Vesa Repo (1995)
Taneli Rinne (–1963)
Aulis Rosendahl (1963–)
Aulis Ruostepuro (–1963)
Mirja Räty (2009)
Pekka Räty (1989, 1999)
Risto Saanila (1963–1991)
Jaakko Saariluoma (1996)
Maiju Saarinen (2016)
Thelma Saastamoinen (–1985)
Katja Salminen (1975–)
Harri Saukkonen (1977, 1981)
Anita Seitava (1963–1969)
Aino Seppo (1983–1985)
Kaarina Turunen (1979, 2008)
Veikko Uusimäki (myös apulaisjohtaja, 1963–)
Raimo Wahlström (1963–)
Kirsti Wallasvaara (1991–)
Ismo Vehkakoski (1975–)
Auvo Vihro (–1991)
Sirkka-Liisa Wilén (1975–)
Jari Ålander (ohjaaja, 1991–)
Aiheesta muualla

Niskanen, Aino: Teatterirakennukset 1945–2000. Museovirasto. Arkistoitu 23.1.2023. Viitattu 20.1.2021.
Kulttuurikaupunki Lahti Kuka, Mitä, Lahti – Lahdenmuseot.fi. Arkistoitu 23.1.2021. Viitattu 20.1.2021.
Lahti
| n k Lahden seudun kulttuuritarjonta ja museot |
| --- | --- |
Musiikki:  Lahden kansainvälinen urkuviikko  Sibeliustalo  Sinfonia Lahti 
Muotoilu ja taide:  Askon museo  Kuvakokoelma (Lahti)  Lahden kansainvälinen julistetriennaali  Lahden visuaalisten taiteiden museo Malva  Lanu-puisto  Malski-keskus  Radio- ja tv-museo Mastola 
Sanataide:  Lahden kansainvälinen kirjailijakokous  Lahden Kirjamessut  Lahden Runomaraton 
Muuta:  Lahden kaupunginteatteri  Lahden historiallinen museo
Penikkalampi (Multia)

| Penikkalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Multia
Koordinaatit:  62°26′49″N, 25°04′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pengerjoen valuma-alue (14.54)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  14.548.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  219,4 m  
Pituus:  160 m  
Leveys:  110 m  
Rantaviiva:  0,442 km  
Pinta-ala:  1,249 ha  
Saaria:  ei saaria 
  [ ohje ]  
Penikkalampi  on Keski-Suomessa Multialla Sahrajärven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 160 metriä pitkä, 110 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Pengerjoen valuma-alueella (14.54), jonka Ohrajoen valuma-alueeseen (14.548) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 219,4 metriä mpy.
Villiä hurjempi länsi

| Villiä hurjempi länsi> Blazing Saddles |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mel Brooks
Käsikirjoittaja:   Andrew Bergman  Mel Brooks  Richard Pryor  Norman Steinberg  Al Uger 
Tuottaja:  Michael Hertzberg
Säveltäjä:  John Morris, laulut Mel Brooks
Kuvaaja:  Joseph Biroc
Leikkaaja:  Danford B. Greene John C. Howard
Pääosat:   Cleavon Little  Gene Wilder  Harvey Korman  Slim Pickens  Madeline Kahn  Mel Brooks  Dom DeLuise 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Crossbow Productions  Warner Bros. 
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1974, Suomessa 1975
Kesto:  93 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villiä hurjempi länsi (Blazing Saddles) on Mel Brooksin ohjaama yhdysvaltalainen lännenkomedia vuodelta 1974.
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Villiä hurjemman lännen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle sijalle 20. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Cleavon Little  | … |  Bart   |
|  Gene Wilder  | … |  Jim (”Waco Kid”)   |
|  Harvey Korman  | … |  Hedley Lamarr   |
|  Slim Pickens  | … |  Taggart   |
|  Madeline Kahn  | … |  Lili Von Shtupp   |
|  Mel Brooks  | … |  kuvernööri William J. Le Petomane / intiaanipäällikkö / mies jonossa   |
|  Alex Karras  | … |  Mongo   |
|  Burton Gilliam  | … |  Lyle   |
|  Charles McGregor  | … |  Charlie   |
|  David Huddleston  | … |  Olson Johnson   |
|  John Hillerman  | … |  Howard Johnson   |
|  Jack Starrett  | … |  Gabby Johnson   |
|  George Furth  | … |  Van Johnson   |
|  Liam Dunn  | … |  pastori Johnson   |
|  Dom DeLuise  | … |  Buddy   |
Aiheesta muualla

Villiä hurjempi länsi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Villiä hurjempi länsi Elonet.
Eazy-E

| Eric Lynn Wright |
| --- | --- |
 Eazy-E vuonna 1993.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. syyskuuta 1964 Compton, Los Angeles, Kalifornia
Kuollut: 26. maaliskuuta 1995 (30 vuotta)
Ammatti:  rap-artisti, tuottaja, yrittäjä, radiojuontaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Eazy-E
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1986–1995
Tyylilajit:  gangsta rap  west coast hip hop  g-funk
Soittimet:  piano, rummut, basso
Yhtyeet:  N.W.A
Levy-yhtiöt:  Ruthless, Priority, Relativity, Epic, MCA
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Eric Lynn Wright (7. syyskuuta 1964 – 26. maaliskuuta 1995), paremmin tunnettu taiteilijanimellään Eazy-E, oli yhdysvaltalainen rap-artisti ja yrittäjä. Hän toimi suurena vaikuttajana gangsta rapin, hip hop -musiikin alalajin, syntymisessä.
Comptonissa Los Angelesin piirikunnassa syntynyt ja kasvanut Eazy-E perusti levy-yhtiö Ruthless Recordsin vuonna 1986 ja oli yksi gangsta rap -ryhmittymä N.W.A:n jäsenistä. Yhtyeen debyyttialbumi Straight Outta Compton (1988) oli tunnetuimpia julkaisuja, jossa hän oli osana. Eazy-E loi myös menestyksekkään soolouran, joka jatkui vielä yhtyeen hajoamisen jälkeen. Helmikuussa 1995 hänellä todettiin aids ja hän kuoli noin kuukausi myöhemmin.
Elämäkerta > Varhaisvaiheet ja rap-uran alku

Eric Wright syntyi Richard ja Kathie Wrightin (o.s. Lolis) perheeseen Kalifornian Comptonissa 7. syyskuuta 1964. Hänen isänsä työskenteli postitoimistossa ja äitinsä montessori-koulussa. Teini-ikäisenä hänen koulunkäyntinsä keskeytyi, mutta myöhemmin hän suoritti high schoolin loppuun. Comptonissa oli tuolloin paljon köyhyyttä ja rikollisuutta, ja hän ajautui rikollisille poluille ja liittyi Kelly Park Compton Crips -katujengiin.
Rikollisena eläminen ei kuitenkaan vastannut hänen tulevaisuudensuunnitelmiaan, joten koulut käytyään hän kiinnostui musiikkialasta. Vuonna 1986 Wright perusti manageri Jerry Hellerin kanssa levy-yhtiön Ruthless Records, jonka hän rahoitti huumeiden myynnistä tienaamillaan varoilla. Yhdessä Arabian Princen, Ice Cuben, Dr. Dren, MC Renin ja DJ Yellan kanssa hän perusti yhden maailman tunnetuimmista gangsta rap -ryhmistä, N.W.A:n (Niggaz With Attitude). Heidän kappaleensa "Fuck tha Police" nosti Comptonin ja Los Angelesin suureen julkisuuteen rapin maailmassa.
N.W.A. julkaisi debyyttialbuminsa Straight Outta Compton vuonna 1988. Kappaleilla kuten "Fuck tha Police" ja "Gangsta, Gangsta" he saivat FBI:n ja LAPD:n loukkaantumaan. Heidän musiikkinsa ja erityisesti lyriikkansa saivat myös poliitikot kiinnostumaan rap-musiikista, muttei positiivisessa mielessä. Gangsta rap jakautui samalla kahteen leiriin: niihin, joiden mielestä N.W.A vain kertoi asiat niin kuin ne olivat, ja niihin, jotka ajattelivat, että N.W.A:n ei pitäisi ylistää väkivaltaa, jota latinoiden ja mustien keskuudessa oli muutenkin paljon.
Myös Wrightin ensimmäinen sooloalbumi Eazy-Duz-It julkaistiin vuonna 1988 ja se saavutti kaksinkertaisen platinarajan myydessään 2,7 miljoonaa kappaletta. Albumilta julkaistiin kolme singleä: "We Want Eazy", "Eazy-Er Said Than Dunn" ja "Boyz-N-The-Hood".
Elämäkerta > N.W.A. hajoaa

Ice Cube jätti N.W.A:n vuoden 1989 loppupuolella. Seuraavana vuonna ryhmä julkaisi EP:n 100 Miles and Runnin’ ja vuonna 1991 he julkaisivat platinaa myyneen viimeisen albuminsa Efil4zaggin. Tämän jälkeen ryhmä hajosi, jonka jälkeen Dr. Dre perusti Death Row Recordsin yhdessä Suge Knightin kanssa, MC Ren ja DJ Yella jäivät Wrightin kanssa Ruthless Recordsiin. Wright riitaantui Dr. Dren kanssa, joka julkaisi vuonna 1992 albumin The Chronic, jossa oli loukkaavia sanoituksia Wrightia kohtaan.
Wright julkaisi ensimmäisen EP-levynsä 5150: Home 4 tha Sick vuonna 1992. Hän alkoi tekemään paljon yhteistyötä comptonilaisten rap-artistien B.G. Knocc Outin ja Drestan kanssa. Wright julkaisi vuonna 1993 toisen EP-levynsä It's on (Dr. Dre) 187Um Killa, joka oli vastaus Dr. Dren The Chronic -albumille.
Wright löysi Bone Thugs-N-Harmony -yhtyeen Clevelandista. Ryhmä kirjoitti levysopimuksen Ruthless Recordsin kanssa.
Musiikkiuransa ohella Wright juonsi hip hop -aiheista radio-ohjelmaa.
Elämäkerta > Kuolema

Eazy-E: sai tietää vuonna 1995, että sairasti aidsin aiheuttamaa keuhkokuumetta. Noin kuukauden kuluttua hän kuoli sairauden aiheuttamiin komplikaatioihin. Ennen kuolemaansa hän ehti sopia riitansa entisten N.W.A:n jäsenten kanssa ja kertoi olevansa seitsemän lapsen isä kuuden eri naisen kanssa.
Straight Outta Compton -elokuva

Vuoden 2015 elämäkertaelokuva Straight Outta Compton kertoo rap-yhtye N.W.A:n tarinasta. Elokuvassa Jason Mitchell näyttelee Eazy-E:tä.
Diskografia > Sooloalbumit

Eazy-Duz-It (1988)
Str8 off tha Streetz of Muthaphukkin Compton (1996)
Diskografia > EP:t

5150: Home 4 tha Sick (1992)
It’s On (Dr. Dre) 187um Killa (1993)
Impact of a Legend (2002)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Eternal E (1995)
Diskografia > N.W.A:n kanssa tehdyt levyt

N.W.A.  and the Posse (1987)
Straight Outta Compton (1988)
100 Miles and Runnin’ (1990, CD single)
Efil4zaggin (1991)
Greatest Hits (1996)
10th Anniversary Tribute (1998)
The NWA Legacy, Vol. 1: 1988 - 1998 (1999)
Peircen nuoli

Peircen nuoli on propositiologiikassa konnektiivi, jota merkitään symbolilla  \downarrow  ja jolla on seuraavanlainen totuusarvotaulukko:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  \,\!A |  B\,\! |  (A\downarrow B)\,\! |
| 1 | 1 | 0 |
1: 0
| 0 | 1 | 0 |
| 0 | 0 | 1 |

Peircen nuoli tarkoittaa normaalissa kielessä samaa kuin "ei eikä". Se on nimetty yhdysvaltalaisen filosofin Charles S. Peircen mukaan.
Peircen nuoli on universaali konnektiivi, minkä todistus on samantapainen kuin Shefferin viivan universaalisuuden todistus.
Elektroniikassa Peircen nuolta vastaava looginen portti on NOR-portti.
Jean-Marie Collot d’Herbois

Jean-Marie Collot d’Herbois, tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva.
Jean-Marie Collot d’Herbois (19. kesäkuuta 1749 Pariisi, Ranska – 8. kesäkuuta 1796 Sinnamary, Ranskan Guyana) oli merkittävä Ranskan suuren vallankumouksen aikainen jakobiinijohtaja, joka oli vaikutusvaltaisimmillaan terrorin aikana. Hänellä oli avainrooli Maximilien Robespierren syrjäyttämisessä.
Elämänvaiheet > Nousu politiikkaan

Collot d’Herbois’n isä oli pariisilainen kultaseppä. Vallankumousta edeltäneinä vuosina Collot d’Herbois tuli tunnetuksi näyttelijänä ja komedioihin erikoistuneena näytelmäkirjailijana. Hän kiersi teatteriseurueiden kanssa Ranskan maaseudulla, Hollannissa ja Sveitsissä. Hän oli vuonna 1787 teatterinjohtajana Lyonissa ja vuonna 1789 ohjaajana Pariisissa.
Vallankumouksen jälkeen Collot d’Herbois liittyi jakobiiniklubiin ja julkaisi vuonna 1791 perustuslaillista monarkiaa puolustaneen teoksen Almanach du Père Gérard pour 1792. Näyttelijänlahjojensa ansiosta hänestä tuli taitava ja vaikutusvaltainen poliittinen agitaattori, varsinkin Pariisin kommuunin piirissä. Hänen mielipiteensä alkoivat nopeasti radikalisoitua, ja keväästä 1792 alkaen hän esiintyi tasavaltalaisena. Hän oli lietsomassa kansanjoukkojen 10. elokuuta 1792 suorittamaa Tuileries’n palatsin valtausta, joka merkitsi lopun alkua Ranskan monarkialle. Collot d’Herbois valittiin syyskuussa 1792 edustajaksi kansalliskonventtiin, jonka toisessa istunnossa 21. syyskuuta juuri hän teki aloitteen monarkian kumoamisesta. Hän äänesti myöhemmin kuningas Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta. Collot d’Herbois kannatti myös kuolemantuomioita maanpakoon lähteneille monarkisteille ja ankaria toimia girondisteja vastaan sekä puolusteli syyskuun murhia.
Elämänvaiheet > Vallan huipulla

Vuoteen 1793 mennessä Collot d’Herbois’ta ja hänen läheistä ystäväänsä Jean Nicolas Billaud-Varennea alettiin pitää tasavaltalaisten äärimmäisen siiven edustajina ja heidät yhdistettiin Jacques Hébertin ryhmään, hébertisteihin. Collot d’Herbois valittiin 13. kesäkuuta 1793 kansalliskonventin puhemieheksi. Hänen johdollaan säädettiin muun muassa 26. heinäkuuta laki kuolemanrangaistuksesta enimmäishintoja kiertäville elintarvikkeiden salakauppiaille (accapareurs). Collot d’Herbois ja Billaud-Varenne valittiin 6. syyskuuta hébertistien tuella yhteishyvän valiokuntaan, josta oli kehkeytymässä Ranskan tosiasiallinen hallitus. Lokakuun 1793 lopussa Collot d’Herbois ja Joseph Fouché lähetettiin kansalliskonventin komissaareina rauhoittamaan Lyonia, jossa oli vastikään kukistettu vastavallankumouksellinen kansannousu. Collot d’Herbois järjesti kaupungissa joukkoteloituksia ja sai maineen säälimättömän terrorin edustajana. Hän palasi Pariisiin joulukuussa.
Yhteishyvän valiokunnassa Collot d’Herbois tuli alkuun toimeen Maximilien Robespierren kanssa, mutta he ajautuivat erimielisyyksiin Collot d’Herbois’n asetuttua tukemaan radikaalia dekristianisaatioliikettä (déchristianisation), joka hyökkäsi katolista kirkkoa vastaan. Robespierre syrjäytti ja teloitutti johtavat hébertistit maaliskuussa 1794, jolloin Collot d’Herbois ja Billaud-Varenne painostivat hänet tuhoamaan vastapainoksi myös jakobiinien oikean siiven, Georges Dantonin kannattajineen huhtikuussa 1794.
Henri Admirat (”Lamiral”) -niminen virkamies yritti epäonnistuneesti salamurhata Collot d’Herbois’n 23. toukokuuta 1794, minkä jälkeen tämän suosio vallankumouksellisten keskuudessa kasvoi entuudestaan. Robespierre alkoi ilmeisesti nyt pitää Collot d’Herbois’ta mahdollisena kilpailijanaan ja alkoi mahdollisesti suunnitella tämän syrjäyttämistä. Henkensä puolesta pelännyt Collot d’Herbois oli keskeinen henkilö niin sanotussa thermidorin vallankaappauksessa, jolla Robespierre syöstiin vallasta. Robespierren puhuessa kansalliskonventille 27. heinäkuuta 1794 puhemies Collot d’Herbois aloitti hyökkäyksen häntä vastaan ja sai hetkessä muut puolelleen. Robespierre vangittiin ja teloitettiin seuraavana päivänä.
Elämänvaiheet > Myöhemmät vaiheet

Pian Robespierren syrjättämisen jälkeen myös Collot d’Herbois’ta alettiin syyttää osallisuudestaan suureen terroriin. Muun muassa edustaja Laurent Lecointre esitti syytöksiä häntä vastaan kansalliskonventissa. Collot d’Herbois joutui eroamaan yhteishyvän valiokunnasta syyskuussa 1794. Pariisissa 1. huhtikuuta 1795 puhjennutta ja nopeasti kukistettua ”germinalkuun 12. päivän kansannousua” käytettiin tekosyynä useiden jakobiinijohtajien syrjäyttämiseen, ja tässä yhteydessä Collot d’Herbois tuomittiin karkotettavaksi Ranskan Guyanaan. Hän kuoli siellä kesäkuussa 1796 keltakuumeeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean-Marie Collot d’Herbois Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Sycomore  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Piirros Collot d’Herbois’n murhayrityksestä toukokuussa 1794.
Kilkenny (olut)

Pullo Kilkennyä.
Kilkenny on irlantilainen olut, jonka juuret ovat Kilkennyn kaupungissa Irlannissa. Kilkenny-olut on tuotettu St. Francis Abbeyn panimossa vuodesta 1710 (alun perin Smithwick'sinä). Se on tyypiltään Irish Red Ale, ja sen alkoholipitoisuus on 4,3 til-%. Tavaramerkki on Diageon omistama ja tuottama.
Kilkenny muistuttaa erittäin paljon Smithwick'siä. Nimeä Kilkenny käytettiin alun alkaen 1980- ja 1990-luvulla Smithwick'sin vahvemman version nimenä Euroopassa ja Kanadassa johtuen siitä, että sana Smithwick's oli monelle liian vaikea lausua. Nykyään Kilkenny on aivan oma olutmerkkinsä.
Kilkennyä tuotettiin alkuperäisesti vientituotteeksi, ja nykyään sitä onkin tarjolla ainakin Irlannissa, Suomessa, Saksassa, Thaimaassa, Sloveniassa, Ruotsissa, Malesiassa ja Puolassa.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Kilkennyä ei myydä Yhdysvalloissa, koska Diageo ja sen kilpailijat eivät ole päässeet asiasta yhteisymmärrykseen.
Aiheesta muualla

Kilkennyn arvostelu Beeradvocatessa
Kilkennyn arvostelu RateBeerissä
Kilkenny Hartwallin sivuilla
Twice

| Twice |
| --- | --- |

 Twice helmikuussa 2022 Vasemmalta oikealle: Tzuyu, Nayeon, Jihyo, Dahyun, Momo, Sana, Jeongyeon, Mina ja Chaeyoung
Tiedot
Toiminnassa:  2015–
Tyylilaji:  k-pop, j-pop, purukumipop, tanssipop, EDM
Kotipaikka:  Soul, Etelä-Korea
Laulukieli:  korea, japani, englanti
Jäsenet:  Nayeon   Jeongyeon   Momo   Sana   Jihyo   Mina   Dahyun   Chaeyoung   Tzuyu  
Levy-yhtiö:  JYP Entertainment  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Twice (kor. 트와이스, Teuwaiseu) on vuonna 2015 perustettu eteläkorealainen tyttöyhtye, jonka levy-yhtiönä toimii JYP Entertainment. Yhtyeeseen kuuluvat yhdeksän jäsentä, jotka ovat Nayeon, Jeongyeon, Momo, Sana, Jihyo, Mina, Dahyun, Chaeyoung ja Tzuyu. Yhtye debytoi 20. lokakuuta 2015 minialbumillaan The Story Begins.
Palkinnot ja saavutukset

Tammikuussa 2021 yhtyeellä oli 113 musiikkiohjelmavoittoa, joka on enemmän kuin millään muulla tyttöyhtyeellä. Yhtye voitti Inkigayo-musiikkiohjelmassa kolmoiskruunun seitsemännen kerran vuonna 2018. Kolmoiskruunulla tarkoitetaan, että kappale sijoittuu ensimmäiseksi kolmena peräkkäisenä viikkona ohjelmassa. Kolmannen voiton jälkeen kappale poistetaan listalta eikä enää voi voittaa uudestaan.
Elokuussa 2021 yhtyeestä tuli ensimmäinen K-pop-tyttöyhtye, jolla on vähintään kaksi kappaletta ylittänyt 100 miljoonaa kuuntelua Billboard Japanin suoratoistolistalla.
Vuonna 2021 yhtye ohitti Little Mixin tyttöryhmänä, jolla on eniten yli 100 miljoonaa katselua keränneitä musiikkivideoita YouTubessa.
Yhtye on saavuttanut yhteensä yli seitsemän miljardia suoratoistoa Spotifyssa. Yhtye on toiseksi nopeimmin lukumäärään yltänyt k-pop -yhtye BTS:n jälkeen.