stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1950

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa
| Maakoodi: | Maakoodi: |  FIN |  FIN |  FIN |
| EAA:n jäsenliitto: | EAA:n jäsenliitto: | Suomen Urheiluliitto | Suomen Urheiluliitto | Suomen Urheiluliitto |
Bryssel 1950
Sijoitus mitalitaulukossa: 9.
|   |   | Yhteensä | miehet | naiset |
| Urheilijoita | Urheilijoita | 20 | 19 | 1 |
|  kultaa |  kultaa | 1 | 1 | - |
|  hopeaa |  hopeaa | 3 | 3 | - |
|  pronssia |  pronssia | 5 | 4 | 1 |
| pistesijat | pistesijat | 5 | 5 | - |
Osallistumisvuodet
 1934  • 1938 • 1946 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1969 • 1971 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2012 • 2014 • 2016 • 2018 • 2022
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1950 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Brysselissä 1950.
Joukkueen valitseminen

Suomen Urheiluliiton ja Työväen urheiluliiton yhteistoimintavaliokunta valitsi vuoden 1950 EM-kisajoukkueen Jyväskylässä pidettyjen Kalevan kisojen jälkeen 13. elokuuta. Mukaan kelpuutettiin 19 miesurheilijaa ja yksi naisurheilija, joten urheilijoiden määrä oli täsmälleen sama kuin neljä vuotta aiemmin. Vuoden 1946 EM-edustajista mukana oli vain kaksi, keihäänheittäjä Tapio Rautavaara ja kolmiloikan mestaruutta puolustanut Valdemar Rautio. Ainoana naisedustajana kisoihin valittiin reposaarelainen Maire Österdahl.
Menestys

Tilastojen perusteella suomalaisilla ei ollut toiveita erityisen suuresta mitalisaaliista. Suurimmat odotukset kohdistuivat keihäänheittoon, jossa Toivo Hyytiäinen ja Tapio Rautavaara olivat Euroopan tilaston kärkikaksikko. Muissa lajeissa Väinö Mäkelä oli 5 000 metrin tilastoissa toisena sekä Erik Blomster estejuoksussa ja Valto Olenius seiväshypyssä neljäntenä.
Vaatimattomista odotuksista huolimatta suomalaiset voittivat Brysselissä kaikkiaan yhdeksän mitalia. Mestaruutta saatiin odottaa aivan kisojen loppuhetkille asti, jolloin Toivo Hyytiäinen nousi keihäänheiton voittajaksi tuloksella 71,26. Edellisten kisojen voittoa puolustanut kolmiloikkaaja Valle Rautio oli myös lähellä mestaruutta johdettuaan pitkään kilpailua, mutta lopulta hän joutui taipumaan yli 40 sentillä Neuvostoliiton Leonid Štšerbakoville. Seiväshypystä Suomi sai hopeaa ja pronssia, kun Valto Olenius ja Jukka Piironen venyivät molemmat uuteen ennätyskorkeuteensa 425. Maire Österdahlin pituushypystä saavuttama pronssi oli kautta aikojen ensimmäinen suomalaisnaisen saavuttama EM-mitali. Yllättävimpänä suomalaismitalistina pidettiin kiekonheitossa pronssisijalle yltänyttä Olli Partasta.
Menestys > Mitalistit

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Toivo Hyytiäinen | keihäänheitto |
| Hopeaa | Veikko Karvonen | maraton-juoksu |
| Hopeaa | Valto Olenius | seiväshyppy |
| Hopeaa | Valdemar Rautio | kolmiloikka |
| Pronssia | Väinö Koskela | 10 000 metrin juoksu |
| Pronssia | Erik Blomster | 3 000 metrin estejuoksu |
| Pronssia | Jukka Piironen | seiväshyppy |
| Pronssia | Maire Österdahl | pituushyppy |
| Pronssia | Olli Partanen | kiekonheitto |
Joukkue > Miehet

| Laji | Nimi | Sijoitus   loppukilpailussa | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 metriä | Jaakko Suikkari | - | alkuerissä 22,7 |
| 200 metriä | Lennart Lindberg | - | alkuerissä 23,3 |
| 400 metriä | Rolf Back | - | välierissä 49,2 |
| 400 metriä | Ragnar Graeffe | - | välierissä 49,5 |
| 1 500 metriä | Ilmari Taipale | 4. | 3.50,4 |
| 5 000 metriä | Väinö Mäkelä | 4. | 14.30,8 |
| 5 000 metriä | Hannu Posti | 5. | 14.40,8 |
| 10 000 metriä | Väinö Koskela | 3. | 30.30,8 |
| maraton | Veikko Karvonen | 2. | 2.32.45 |
| maraton | Vilho Partanen | 12. | 2.45.26 |
| 3 000 metrin esteet | Erik Blomster | 3. | 9.08,8 |
| 3 000 metrin esteet | Urho Julin | 10. | 9.27,4 |
| 4 x 400 metriä | Jaakko Suikkari   Lennart Lindberg   Ragnar Graeffe   Rolf Back | 6. | 3.16,6 |
| seiväshyppy | Valto Olenius | 2. | 425 |
| seiväshyppy | Jukka Piironen | 3. | 425 |
| kolmiloikka | Valdemar Rautio | 2. | 14,96 |
| kiekonheitto | Olli Partanen | 3. | 48,69 |
| kiekonheitto | Tauno Karlsson | - | karsinnassa 42,46 |
| keihäänheitto | Toivo Hyytiäinen | 1. | 71,26 |
| keihäänheitto | Tapio Rautavaara | 5. | 66,20 |
Joukkue > Naiset

| Laji | Nimi | Sijoitus   loppukilpailussa | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| pituushyppy | Maire Österdahl | 3. | 557 |
Suomen Ateenan-instituutti

| Suomen Ateenan-instituutti |
| --- | --- |

 Suomen Ateenan-instituutin rakennus.
Sijainti:  Zítrou 16, Makrygiánni, Ateena, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′04″N, 23°43′37″E
Tyyppi:  kulttuuri- ja tiedeinstituutti arkeologinen instituutti
Perustettu:  1984
Verkkosivut
Suomen Ateenan-instituutti (kreik. Φινλανδικό Iνστιτούτο Aθηνών, Finlandikó Institoúto Athinón, FIA) on Suomen valtion tiedeinstituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Instituutin päätehtävänä on harjoittaa ja edistää Kreikan arkeologian, historian, kielen ja kulttuurin tutkimusta antiikin ajasta nykypäivään asti. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista.
Instituutti on aloittanut toimintansa vuonna 1984, ja se on toiseksi vanhin Suomen ulkomailla toimivista instituuteista ja yksi noin 20 Ateenassa toimivasta ulkomaisesta tieteellisestä instituutista. Instituutin johtajana toimii Petra Pakkanen. Instituutin toimintaa ylläpitää ja tukee Suomen Ateenan-instituutin säätiö.
Historia > Perustaminen

Helsingin yliopiston rehtori Nils Oker-Blom esitti vuonna 1982, että Suomelle tulisi perustaa instituutti Ateenaan Rooman Villa Lantessa vuodesta 1954 toimineen Suomen Rooman-instituutin tapaan. Aloitteen takana oli myös Suomen Ateenan kunniakonsuli Konstantinos Lazarakis. Hanketta ja muun muassa rahoituksen keräämistä varten perustettiin Suomen Ateenan-instituutin säätiö vuonna 1983 (säätiörekisteriin 1984). Lahjoituksia saatiin useilta tahoilta, niin yrityksiltä, säätiöiltä kuin yliopistoiltakin. Alussa monet antiikintutkijat suhtautuivat hankkeeseen myös epäillen, koska sen pelättiin vievän rahoitusta Villa Lantelta.
Instituutti aloitti työnsä Paavo Castrénin johdolla syyskuussa 1984. Se toimi aluksi vaatimattomassa huoneistossa johtajan asunnossa Makrygiánnin
kaupunginosassa. Käytännön asioissa suomalaiset saivat paljon apua Ruotsin Ateenan-instituutista. Perustamisen aikaan Ateenassa toimi arkeologisia instituutteja kahdestatoista muusta maasta. Instituutti sai tieteellisen (arkeologisen) instituutin statuksen 14. toukokuuta 1985 ja sen avajaiset järjestettiin Ateenan akatemian tiloissa 21. toukokuuta.
Instituutin toiminta vakiintui sen toisen johtajan Jaakko Frösénin kaudella. Instituutti on saanut valtion tukea veikkausvoittovaroista vuodesta 1987.
Historia > Omien tilojen hankinta

Instituutin omien toimitilojen hankinta tuli ajankohtaiseksi vuonna 1987. Tuolloin käyttöön hankittiin osoitteessa Zítrou 16 sijaitseva talo, joka vaati kuitenkin täydellisen useita vuosia kestäneen kunnostuksen. Johtajalle puolestaan hankittiin asunto läheiseltä Karyátidon-kadulta, joka vuoden 1999 maanjäristyksen jälkeen peruskorjattiin ja tukevoitettiin.
Opiskelijoiden majoitus tapahtui aluksi Penelopeksi kutsutussa pensionaatissa, joka vuokrattiin läheltä yhdessä Ruotsin instituutin kanssa. Vuonna 1994 Nikólaos G. Koronaíos lahjoitti Suomen instituutille kokonaisen kerrostalon omaa asuntolaa varten. Tämä niin kutsuttu Koroneos-talo otettiin käyttöön vuonna 1999.
Kirjasto päätettiin perustaa yhdessä muiden pohjoismaisten instituuttien kanssa. Näin syntyi instituutin lähellä sijaitseva Pohjoismainen kirjasto, joka aloitti toimintansa vuonna 1995.
Historia > Tutkimustoiminnan alku

Ennen instituutin omia kenttätyöprojekteja suomalaisia tutkijoita hankki kenttätyökokemusta osallistumalla instituutin kautta muun muassa kreikkalaisten sekä muiden pohjoismaisten instituuttien suorittamille kaivauksille. Instituutin omat arkeologiset kenttätyöt alkoivat vuonna 1999 Paliámpelassa lähellä Aréthousaa.
Instituuttiin perustettiin tieteellistä jatkokoulutusta varten assistentin virka vuonna 1990.
Historia > Johtajat

Instituutin johtajina ovat toimineet:
Paavo Castrén (1984–1988)
Jaakko Frösén (1988–1992)
Henrik Lilius (1992)
Gunnar af Hällström (1993–1995)
Kirsti Simonsuuri (1995–1997)
Olli Salomies (1997–2000)
Leena Pietilä-Castrén (2000–2004)
Björn Forsén (2004–2007)
Martti Leiwo (2008–2013)
Jari Pakkanen (2013–2017)
Björn Forsén (2018–2020)
Petra Pakkanen (2021–)
Toiminta > Tutkimustoiminta

Suomen Ateenan-instituutti harjoittaa tieteellistä tutkimusta erilaisten tutkimushankkeiden ja arkeologisten kenttätyöprojektien kautta. Instituutilla on Kreikan lain mukainen arkeologisen koulun status ja siten mahdollisuus arkeologisten kaivausten suorittamiseen Kreikassa.
Instituutti on tutkinut erityisesti hellenistisen ja myöhäisen antiikin ajan Ateenaa, muun muassa Kreikan roomalaisaikaisia epigrammeja, sekä järjestänyt kaivauksia ja arkeologisia kenttätutkimuksia muun muassa Paliámpelan varhaiskristillisen kirkon alueella Keski-Makedoniassa, Stratoksen Zeuksen temppelillä Aitolia-Akarnaniassa, Kokytós-joen laaksossa Thesprotiassa, antiikin Naksoksen kaupungin alueella Sisiliassa sekä antiikin Salamiin kaupungin alueella Salamiin saarella. Tämän lisäksi instituutissa on tutkittu myös nykyajan Kreikkaa ja kreikkalais-suomalaisia yhteyksiä.
Instituutti julkaisee vuodesta 1994 tieteellistä julkaisusarjaa Papers and Monographs of the Finnish Institute at Athens. Se järjestää tieteellisiä kongresseja ja Kreikka-aiheisia kursseja sekä pyrkii auttamaan suomalaisia tutkijoita ja opiskelijoita. Instituutti ja sen asuntola sekä Pohjoismaiden yhteinen tieteellinen kirjasto edesauttavat suomalaisten tutkijoiden, opiskelijoiden ja taiteilijoiden työtä ja oleskelua Kreikassa. Instituutti osallistuu myös Suomen ja Kreikan väliseen kulttuurivaihtoon.
Toiminta > Tutkimusprojekteja ja kaivauksia

Antiikin Ateenan viimeinen pakanallinen renessanssi 267–529 jaa.
Hellenistinen Ateena (323–30 eaa.)
Maailmankatsomuksellinen keskustelu 500-luvun Bysantissa
Myytit ja maailmankuva Kreikan klassisen kauden jälkeisellä ajalla
Paliámpelan (Paliámbela) varhaiskristillisen kirkon kaivaukset ja restaurointi. Lähellä Aréthousaa, Vólvi, Keski-Makedonia
Heroonit myöhäisklassisella ja hellenistisellä ajalla
Stratoksen Zeuksen temppelin korkeusrekonstruktio temppelin uudelleen mittauksen pohjalta. Strátos, Agrínio, Aitolia-Akarnania
Kreikan roomalaisaikaiset epigrammit ; osa Suomen Akatemian huippuyksikköhanketta ”Antiikin kreikan kirjoitetut lähteet” vuodesta 2006
Kokytós-joen laakson monitieteinen tutkimushanke. Thesprotia, Epeiros
Arachamíteen (Arachamítai) Agía Paraskevín pyhäkköalue ja roomalaisaikaiset rakennukset. Trípoli, Arkadia
Kyllenen (Kyllíni) antiikin aikaisen sataman meriarkeologinen tutkimus. Andravída-Kyllíni, Elis
Naksoksen kreikkalaisen siirtokunnan kaupunkikuvan kartoitus ja geofyysinen tutkimus, Sisilia, Italia
Salamiin antiikin aikaisen kaupungin rakennusten ja kaupunkikaavan kartoittaminen, Ampelákia (Ambelákia), Salamis, Attika
Réthymnon lähiseudun arkeologinen kartoitus (Rethymno Hilly Countryside Archaeological Project, ReHCAP), Réthymno, Kreeta (2019–)
Melitaian antiikin aikaisen kaupungin arkeologinen kartoitus ja seudun kaupungistumiskehitys (Melitaia Archaeological Programme, MELAP), Fthiotis, Keski-Kreikka (2022–)
Toiminta > Kulttuuritoiminta

Instituutti järjestää tieteellisen toiminnan lisäksi kulttuuritapahtumia kuten konsertteja, näyttelyitä sekä kirjaluenta- ja keskustelutilaisuuksia. Instituutin asuntolassa on taiteilijaresidenssi, johon residenssipaikkaa voi hakea suoraan instituutilta. Samoin asuntolassa on myös Suomen Kirjailijaliiton residenssi, jota kirjailijat voivat hakea Kirjailijaliitolta.
Vuonna 2020 Suomen Ateenan-instituutti liittyi osaksi TelepART-liikkuvuusohjelmaan, jonka tarkoituksena on edistää esittävien taiteilijoiden mahdollisuuksia matkustaa ja esiintyä kansainvälisesti. Ohjelmasta voi hakea voi hakea apurahaa esiintymismatkoista syntyviä matka-, majoitus- ja rahtikuluja varten.
Toiminta > Opetustoiminta

Tutkimus- ja kulttuuritoiminnan lisäksi Suomen Ateenan-instituutti järjestää myös opetusta. Näkyvin osa tätä toimintaa on yliopistojen perustutkinto-opiskelijoille suunnattu vuotuinen antiikin Kreikan johdantokurssi. Johdantokurssi järjestetään yleensä syksyisin ja kestää noin kuukauden. Haku kurssille on avoin kaikkien alojen opiskelijoille, keskeisenä sisäänpääsykriteerinä on oma kiinnostus antiikin Kreikkaa kohtaan ja sen relevanssi omissa opinnoissa. Kurssi järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1999. Vuosina 2006–2009 kurssi järjestettiin yhdessä Suomen Rooman-instituutin kanssa ja silloin kurssin nimenä oli antiikin Kreikan ja Rooman johdantokurssi.
Johdantokurssin lisäksi instituutti järjestää opiskelijoille myös arkeologian alan kenttätyökursseja eri projektien yhteydessä. Instituutti pitää myös opettajakursseja, joille on osallistunut lukioiden ja ammattikoulujen opettajia ja rehtoreita. Instituutti on myös järjestänyt temaattisia luentoja ryhmille ja muiden kansainvälisten instituuttien kursseille.
Toiminta > Tilat

Suomen Ateenan-instituutti toimii uusklassisessa rakennuksessa, joka sijaitsee Ateenan keskustassa Makrygiánnin kaupunginosassa, aivan Akropoliin eteläpuolella ja Akropolis-museon tuntumassa. Rakennuksessa on muun muassa instituutin työntekijöiden toimistotiloja, luentosali ja käsikirjasto. Instituutin lähellä sijaitsevat muiden Pohjoismaiden ja eräiden muiden maiden vastaavat instituutit sekä Pohjoismainen kirjasto. Instituuttia lähin Ateenan metron asema on Akrópolin metroasema.
Instituutin asuntola Koroneos (Koronaíos) -talo sijaitsee Ateenan Gkýzin kaupunginosassa osoitteessa Ioánnou Soútsou 25 (37°59′30″N, 23°44′39″E). Rakennuksessa on kuusi kerrosta ja vuokrattavaksi yhteensä 13 erikokoista kalustettua huoneistoa. Asuntolalle pääsee parhaiten bussilla. Lähimmät metroasemat ovat Ampelókipoin metroasema ja Viktórian metroasema.
Toiminta > Suomen Ateenan-instituutin ystävät ry

Vuonna 1986 perustettiin yhdistys Suomen Ateenan-instituutin ystävät, jonka tarkoitus on tukea instituutin toimintaa sekä kulttuurivaihtoa Suomen ja Kreikan välillä. Yhdistys järjestää muun muassa esitelmiä ja matkoja, jakaa stipendejä sekä julkaisee Helikon-nimistä lehteä.
Kirjallisuutta

Pietilä-Castrén, Leena (toim.): Akropoliin juurella: Suomen Ateenan-instituutti 1984−2004.  Helsinki:  Suomen Ateenan-instituutin säätiö, 2004.  ISBN 951-98806-4-X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen Ateenan-instituutti Wikimedia Commonsissa
Suomen Ateenan-instituutti (suomeksi) (ruotsiksi) (kreikaksi) (englanniksi)
Suomen Ateenan-instituutin ystävät ry
Instituutin pääovi.
Instituutin tiloja.
Näkymiä instituutin sisäpihalta.
Instituutin asuntolan, Koroneos-talon, näkymiä.
Yhteiskuntavastuu

Eettinen naturalismi
Eettinen realismi
Emotivismi
Nihilismi
Sentimentalismi
Velvollisuusetiikka
Eettinen intuitionismi
Sopimusetiikka
Luonnonoikeus
Seurausetiikka
Hyve-etiikka
Bioetiikka · Lääketiede
Ympäristö · Sota
Liike-elämä · Tietokoneet
Yritysten yhteiskuntavastuu
Tilanne-etiikka
Deskriptiivinen etiikka
Moraali
Moraalipsykologia
Moraalirelativismi
n
k
Yhteiskuntavastuu on hyvinvointivaltion ja yritysten kesken jaettua vastuuta. Yritysvastuu on tätä laajempi käsitys ja se tarkoittaa yrityksen vastuullisuutta kaikkia sidosryhmiään, kuten henkilöstöä, asiakkaita, kumppaneita ja yhteiskuntaa, kohtaan.
Hyvinvointivaltion tehtävänä on kantaa sosiaalista vastuuta ihmisistä ja heidän palveluistaan. Yrityksillä on tiettyjä vastuita ympäristön suhteen, mutta velvollisuuksiin ei kuulu esimerkiksi ihmisten ylimääräinen työllistäminen. Yritysten yhteiskuntavastuu jakautuu lakisääteiseen ja vapaaehtoiseen toimintaan, mutta esimerkiksi yritysten harjoittamaa hyväntekeväisyyttä ei lueta yhteiskuntavastuuksi, koska sillä voidaan samalla yrittää häivyttää mielistä epäeettistä liiketoimintaa.
Vastuullinen yritys harjoittaa yritystoimintaa, jota ohjaavat lait, asetukset ja kansainväliset sopimukset ja suositukset sekä ay-liikkeen ja yritysten väliset puitesopimukset ja yrityksen omat toimintaohjeet.
Termejä vastuullinen yritystoiminta ja vastuullisuus käytetään synonyymeinä yhteiskuntavastuulle. Globalisoituneessa maailmassa yrityksen taloudellisen tuloksen teko erityisesti korostuu ja kaikki ylimääräiset kustannuksia aiheuttavat työntekijöille suunnatut toiminnot on karsittu pois, näin yritys kykenee kilpailemaan tasaveroisesti muiden saman alan yritysten kanssa. Vielä 1970-luvulla suuret yritykset saattoivat tarjota työntekijöilleen erialaisia viihtyvyyttä lisääviä palveluita, kuten rakentaa heille uimahalleja, nämä tehtävät on nykyisin siirretty kokonaan hyvinvointiyhteiskunnalle.
Käytännössä kysymys on yritykselle aineettomien arvojen, kuten toimivien viranomaissuhteiden, tyytyväisten asiakkaiden, ammattitaitoisen henkilöstön ja ympäristön luottamuksen ja hyväksynnän, toteuttamisen tärkeyden ymmärtäminen yrityksen menestymistekijänä. Näistä muodostuu yrityksen maine, joka on yrityksen aineetonta pääomaa.
Vapaaehtoinen vastuu vai lainsäädäntö?

Yritysten itse laatimissa yhteiskuntavastuun määritelmissä korostuu vastuun vapaaehtoinen luonne. Elinkeinoelämän mukaan yritysten yhteiskuntavastuun muodostavat ne ekologiset tai sosiaaliset toimet, jotka ylittävät lain määräämät rajat.
Ammattiyhdistysliike suhtautuu skeptisesti yritysten itsesäätelyyn ja omavalvontaan. SAK katsoo, että parhaimmillaan yritysten yhteiskuntavastuu hyödyttää kaikkia osapuolia, mutta pahimmillaan se saattaa olla pelkkiä kauniita sanoja paperilla. SAK:n elinkeinopolitiikan asiantuntija Pekka Ristelän mukaan vapaaehtoisia vastuullisuuden edelläkävijöitä tarvitaan, mutta sääntelyä tarvitaan niitä yrityksiä varten, jotka eivät vapaaehtoiseen vastuullisuuteen taivu. Yritysten yhteisvastuuta ja ihmisoikeuksia tutkinut Merja Pentikäinen suosittelee yrityksille muun muassa lakisääteistä ihmisoikeusraportointia.
Monilla kansainvälisillä järjestöillä on periaatteita ja ohjelmia, joilla pyritään ohjaamaan yritysten toimintaa. Kansainvälisistä suosituksista arvovaltaisimpia ovat ILO:n kolmikantajulistus monikansallisista yrityksistä ja sosiaalipolitiikasta sekä OECD:n toimintaohjeet monikansallisille yrityksille. Myös YK ottaa kantaa yhteiskuntavastuuseen, mutta sen Global Compact on ILO:n ja OECD:n suosituksia väljempi. Periaatejulistuksia ja ohjelmia kutsutaan soft law -instrumenteiksi, ja niihin kuuluvat myös eri alojen eettisyyteen ohjaavat standardointijärjestelmät. Kyse on kuitenkin vain suosituksista, joilta puuttuu lain voima. Yhteiskunta ei valvo ohjeistusten tai periaatteiden noudattamista, eikä niiden rikkomisesta rangaista.
Monet tutkimukset ja selvitykset osoittavat, että kansalaiset toivovat yrityksiltä yhteiskuntavastuun kantamista. Suomalaisista 84 prosenttia ei halua, että heidän verorahoillaan ostetaan lapsityövoimalla tai työntekijöiden oikeuksia polkien tuotettuja tuotteita. Reilun kaupan tuotteiden menekki on kasvanut Suomessa tasaisesti 55–60 prosentilla vuosittain. Yrityksissä kuluttajien ja sijoittajien eettisten päätösten oletetaan yleistyvän entisestään. Yhteiskuntavastuusta ja sen osoittamisesta onkin jo muodostunut kilpailutekijä; vastuun raportointi on osa yritysten julkisen kuvan luomista ja markkinointia. Sosiaalinen media ja ihmisten verkostoituminen ovat antaneet kuluttajaliikkeille puhtia. Tutkija Ville-Pekka Sorsan mukaan yritys, joka aikoo toimia kannattavasti uudessa taloudessa, joutuu vääjäämättä panostamaan maineenhallintaan ja sosiaaliseen pääomaan.
Kirjallisuutta

Freeman, Edward; Moutchnik, Alexander (2013): Stakeholder management and CSR: questions and answers. In: UmweltWirtschaftsForum, Springer Verlag, Bd. 21, Nr. 1. http://link.springer.com/article/10.1007/s00550-013-0266-3
Järvinen, Raija (toim.): Yhteiskuntavastuu: Näkökulmia yritysten ja julkisyhteisöjen yhteiskunnalliseen vastuuseen.  Tampere:  Tampere University Press, 2004.  ISBN 951-44-5926-1
Rohweder, Liisa: Yritysvastuu: Kestävää kehitystä organisaatiotasolla.  Porvoo Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-27966-8
Teivainen, Teivo: Yritysvastuun umpikuja.  Into Kustannus, 2013.  ISBN 978-952-5689-52-5
Suomen historialliset maakunnat

Suomen historialliset maakunnat (ruots. historiska landskap i Finland) on Suomessa yleensä määritelty Ruotsin valtakunnan hallintoalueina myöhäiskeskiajalla olleiden linnaläänien mukaan; tätä kantaa ovat edustaneet esimerkiksi historioitsijat Eino Jutikkala ja Kauko Pirinen.
Historialliset ja nykyiset maakunnat

Suomen historialliset maakunnat (nimi suluissa ruotsiksi) ja suurpiirteinen sijainti Suomen nykymaakuntien alueella:
Vertailu

| Maakunta | Väkiluku* | Suurin kaupunki** | Väkiluku | Vanhin kaupunki | Perustettu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ahvenanmaa | 30 000 | Maarianhamina | 11 696 | Maarianhamina | 1861 |
| Häme | 780 000 | Jyväskylä | 142 477 | Hämeenlinna | 1639 |
| Karjala | 401 000 | Joensuu | 76 840 | Lappeenranta | 1649 |
| Lappi | 29 000 | Sodankylä** | 8 303 | Kittilä** | 1854 |
| Pohjanmaa | 1 062 000 | Oulu | 205 629 | Oulu | 1605 |
| Satakunta | 722 000 | Tampere | 238 420 | Ulvila | 1365 |
| Savo | 363 000 | Kuopio | 119 379 | Savonlinna | 1639 |
| Uusimaa | 1 796 000 | Helsinki | 655 281 | Porvoo | 1380 |
| Varsinais-Suomi | 454 000 | Turku | 193 176 | Turku | 1229 |
*   Väkiluku on pyöristetty lähimpään tuhanteen.

** Lapin historiallisen maakunnan alueella ei ole kaupunkeja, joten kyseessä on suurimman kunnan väkiluku.