stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liikuntakeskus Pajulahti
Koulutus

Pajulahdessa on järjestetty liikunnan alan koulutusta vuodesta 1950. Nykyään koulutustarjonnassa on toisen asteen ammatillista koulutusta, ammatillista aikuiskoulutusta sekä vapaan sivistystyön liikuntakursseja. Oppisopimuskoulutus liikunta-alalle aloitettiin 1996. Pajulahdessa opiskelee noin 350 opiskelijaa. Vuosittain valmistuu noin 45 liikuntaneuvojaa, 20 urheiluhierojaa sekä 20 liikunta-alan osaajaa ammatti- tai erikoisammattitutkintoon.
Pajulahti järjestää seuraavia liikunta-alan koulutuksia:
Päätoimiset opiskelijat: Liikunnanohjauksen perustutkinto LPT 120 OV, Liikunnanohjauksen perustutkinto LPT 120 OV ja Valkku – ammatilliseen peruskoulutukseen valmentava tutkinto 40 OV
Aikuiskoulutus: Hierojan ammattitutkinto ja Liikunnan ammattitutkinto (LAT)
Averett University: Liikuntakeskus Pajulahti ja yhdysvaltalainen Averett-yliopisto tekevät koulutusyhteistyötä. Yhteistyön tavoitteena on kouluttaa liikunnanopettajia Averett-yliopiston tutkintokriteerein. Koulutus on korkeakoulutasoista ja kestoltaan noin 4 vuotta.
Salpausselän Geopark

Salpausselkä Geopark on nimennyt Pajulahden geopuistokohteeksi, koska sitä ympäröi monipuolinen luonto kirkasvetisen Iso-Kukkasen rannalla. Sieltä alkaa Lapakiston luonnonsuojelualueelle johtavia reittejä ja esimerkiksi Seelammin laavulle on matkaa pari kilometriä. Geologinen perintö esiintyy Pajulahden kahvilan kiviseinässä, joka on kaksi miljardia vuotta vanhaa kalliota. Kallio muodostuu pääasiassa vaaleasta graniitista ja tummasta kiilleliuskeesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liikuntakeskus Pajulahti Wikimedia Commonsissa
Liikuntakeskus Pajulahden kotisivut
Seikkailupuisto Pajulahti
| n k Suomen urheiluopistot |
| --- | --- |
Opistot:  Solvallan urheiluopisto  Eerikkilän urheiluopisto  Kisakallion Urheiluopisto  Kuortaneen urheiluopisto  Liikuntakeskus Pajulahti  Santasport Lapin Urheiluopisto  Suomen urheiluopisto  Tanhuvaaran urheiluopisto  Urheiluopisto Kisakeskus  Varalan urheiluopisto  Vuokatin Urheiluopisto 
Pajulahti Iso-Kukkasen rannalla sellaisena kun se hankittiin vuonna 1929 naisten urheilukodiksi.
Uusi opistorakennus majoitus- ja harjoitustiloineen mahdollisti Pajulahden toiminnan muuttamisen ympärivuotiseksi.
Nikulahallin voimailualue
Uusi Pajulahti-halli sisältä.
Seikkalupuisto Pajulahti kesäkuussa 2015
Regina (yhtye)

| Regina |
| --- | --- |
 Regina esiintymässä Ilosaarirockissa vuonna 2009.
Tiedot
Toiminnassa:  2004–2017
Tyylilaji:  indie pop, synthpop
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Iisa Pykäri (o.s. Pajula), laulu   Mikko Pykäri, koskettimet   Mikko Rissanen, sähkörummut, lyömäsoittimet  
Levy-yhtiö:  Next Big Thing, 2005–   Songs I Wish I Had Written, 2005–   Johanna Kustannus, 2008–  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Regina oli vuosina 2004–2017 toiminut suomalainen elektronista popmusiikkia soittava yhtye.
Silloinen pariskunta Mikko Pykäri ja Iisa Pajula (ent. Pykäri) laittoivat vuonna 2004 muutaman kappaleensa Internetiin ladattavaksi. Pian heitä pyydettiin esiintymään, joten he värväsivät rumpali Mikko Rissasen mukaan. Yhtye solmi levytyssopimuksen Next Big Thing -yhtiön kanssa heti ensimmäisen konserttinsa jälkeen.
Reginan esikoisalbumi Katso maisemaa julkaistiin marraskuussa 2005 saaden lämpimän vastaanoton. Toinen albumi Oi miten suuria voimia! ilmestyi maaliskuussa 2007 nousten samalla viikolla Suomen virallisen listan sijalle 13. Reginan debyytti ylsi parhaimmillaan virallisen listan sijalle 31.
Reginan kolmas albumi Puutarhatrilogia julkaistiin 11. helmikuuta 2009 ja se nousi julkaisuviikollaan virallisen listan sijalle 6. Neljäs albumi Soita mulle julkaistiin syksyllä 2011.
Iisan ja Mikko Pykärin avioeron jälkeen alkuvuonna 2017 ilmoitettiin, että myös Regina-yhtye hajoaa.
Regina palaa esiintymislavalle 3.7.2025 Puistojuhlat-nimisessä tapahtumassa. selvennä
Jäsenet

Iisa Pajula – laulu
Mikko Pykäri – kosketinsoittimet
Mikko Rissanen – rummut ja lyömäsoittimet
Diskografia > Albumit

Katso maisemaa (2005)
Oi miten suuria voimia! (2007)
Puutarhatrilogia (2009)
Soita mulle (2011)
Diskografia > Singlet

Olisitko sittenkin halunnut palata (2005)
Katso maisemaa (2005)
Minua ollaan vastassa (2006)
Näinä mustina iltoina (2007) internetissä ja CD-R-versiona (350 kpl) jaettu joululahjasingle
Saanko jäädä yöksi? (2008) Maxisingle
Unohtuneesta (2010)
Jos et sä soita (2011)
Haluan sinut (2011) –Virallinen Helsinki Pride 2011 -single
Yksi kerta (2014)
Aiheesta muualla

Regina Songs I Wish I Had Written -yhtiön sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto – Live: Regina
Sven Larson

Sven Larson, Sven Georg Larsson (15. tammikuuta 1905 Falun, Taalainmaa, Ruotsi – 5. marraskuuta 2004 Tysslinge, Västmanland) oli ruotsalainen toimittaja ja virsirunoilija.
Larson oli ruotsalaisen pienen vapaakirkon Örebromissionenin jäsen. Örebromissionen oli alkuaan örebrolaisen Filadelfiakirkon lähetysosasto ja kuului osana Ruotsin baptistiliikettä ja 1990-luvulta alkaen osana Evangeliska frikyrkan -nimistä vapaakirkkoa.
Larson oli Örebromissionenin kustannustoimittaja. Hän on julkaissut muutamia runokokoelmia. Ruotsin kirkon virsikirjan ekumeenisessa osassa on hänen kirjoittamansa adventtivirsi "Kristus kommer – Davids son". Suomenkielisessä virsikirjassa se on Pekka Turusen kääntämänä ja Niilo Rauhalan uudistamana virsi "Kristus, poika Daavidin". Se on myös Siionin laulut -kirjassa.
Erik Gustaf Geijer

Erik Gustaf Geijer 1840-lukulaisessa litografissa.
Viisi 1800-luvun alun suurmiestäː Johan Olof Wallin (arkkipiispa), Frans Michael Franzén (piispa), Jöns Jakob Berzelius (kemisti), Erik Gustaf Geijer ja Esaias Tegnér (piispa). Maalaus: Johan Gustaf Sandberg, noin 1843.
Erik Gustaf Geijer (12. tammikuuta 1783 Ransäter, Värmlanti – 23. huhtikuuta 1847 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija, runoilija, filosofi, historioitsija ja säveltäjä. Hän oli yksi ruotsalaisen romantiikan suurimmista vaikuttajista. Häntä pidetään myös yhtenä ruotsalaisen nationalismin isistä, ja vuodesta 1838 hän oli merkittävä liberalismin puolestapuhuja.
Hän kävi koulua Karlstadin lukiossa, jossa hän aloitti 12-vuotiaana ja suoritti ylioppilastutkinnon Upsalan yliopistossa, jossa hän jatkoi opiskeluaan. 20-vuotiaana hän kirjoitti teoksensa "Äreminne över Sten Sture den äldre" ja sai siitä Ruotsin akatemian suuren palkinnon. Vuosina 1809–1810 hän teki opintomatkan Englantiin. Hänen merkittävimmät teoksensa ovat "Svea rikets hävder" ja "Svenska folkets historia".
Geijer toimi historian professorina Uppsalan yliopistossa vuodesta 1817 ja nousi vuonna 1824 yhdeksi Ruotsin akatemian jäsenistä,hänen tuolinsa numero oli 14. Lisäksi hän toimi Uppsalan yliopiston rehtorina vuosina 1822, 1830, 1836 ja 1843–1844. Yliopistoviransa puolesta hän oli pappissäädyn edustaja säätyvaltiopäivillä vuosina 1828–1830 ja 1840–1841. Geijer oli myös kirjallisuusseura Götiska Förbundetin perustajajäsen ja seuran lehden Idunan päätoimittaja.
Geijer toimi Johan Olov Wallinin ja Frans Mikael Franzénin kanssa läheisessä yhteistyössä virsikirjan uudistustyössä. Kuusi hänen kirjoittamaansa virttä julkaistiin vuonna 1812 ilmestyneessä virsikirjaehdotuksessa "Försök till Psalmer 1812", ja vielä virsikirjan valmistuessa 1818–1819 hän kirjoitti lisää virsiä. Häntä on kuvattu lahjakkaaksi, itsenäiseen luovuuteen pystyvänä ja rakastettavana runoilijana, joka virsissään poikkesi vallitsevan valistusajan filosofian etiikan ja estetiikan arvoista ja kirjoitti henkilökohtaisia virsiä joista voidaan löytää myös mystiikkaan liittyviä ajatuksia.
Geijerin virsiä on Ruotsin kirkon vuoden 1986  virsikirjassa kaksiː virsi 140 "Du bar ditt kors, o Jesu mild",  "Kun kannoit, Jeesus, ristisi" 1819. (Ruotsin kirkon virsikirjassa suom. Pekka Kivekäs 1995, säv. Darmstadt 1699) ja virsi 150 "Du segern oss förkunna"r, "Sait, Jeesus, täyden voiton" 1812 (Suom. Knut L. Lindström 1868, uud. Niilo Rauhala 1984 ja uud. suom. 1998, säv. kansansävelmä/Erfurt 1524). Sama virsi on Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa virsi 100 "Sait, Jeesus, täyden voiton"  (Suom. Knut Legat Lindström 1868. sävelmä: Piae Cantiones 1582 / 1911).
Ruotsalainen lääkäri ja harrastajasäveltäjä Carl Sjöberg (1861–1900) sävelsi Geijerin vuonna 1829 kirjoittaman runon "Tonerna" yksinlauluksi, josta on tullut hyvin suosittu muun muassa tenori Jussi Björlingin esittämänä.
Rosemary West

Rosemary Pauline ”Rose” West (os. Letts; s. 29. marraskuuta 1953 Northam, Devon, Englanti) on englantilainen sarjamurhaaja, joka tuomittiin elinkautiseen vuonna 1995 kymmenen nuoren naisen kidutuksesta ja murhasta. Rosemary West suorittaa rangaistustaan Low Newtonin vankilassa Englannissa. Rosemary Westin aviomies ja murhaajapari Fred West teki itsemurhan vankilassa odottaessaan oikeudenkäyntiä. Suurin osa murhista tapahtui parin kotona Gloucesterissa.
Fred Westin tiedetään murhanneen yhteensä 12 ihmistä. Kahteen ensimmäiseen tekoon Rosemary ei ollut osallinen, sillä tuohon aikaan hän ja Fred eivät vielä olleet tekemisissä keskenään.
Lapsuus ja nuoruus

Rosemary Letts syntyi toiseksi nuorimmaisena Northamissa Devonissa seitsenlapsiseen vähävaraiseen perheeseen. Hänen äitinsä Daisy Gwendoline Fuller Letts kävi läpi vaikean raskauden. Hän kärsi vakavasta masennuksesta ja sai sähköshokkihoitoa raskauden aikana aivan synnytykseen asti. Shokkiterapian on väitetty aiheuttaneen syntymättömälle sikiölle raskaudenaikaisia vammoja. Rosemarysta kasvoi ailahtelevainen ja seksuaalisesti hyvin varhaiskypsä teini, joka pärjäsi huonosti koulussa.
Rosemaryn vanhemmat erosivat hänen ollessaan teini-ikäinen. Rosemaryn kontrolloiva ja väkivaltainen, paranoidista skitsofreniaa sairastava isä William (Bill) Andrew Letts sai äkillisiä äärimmäisen väkivaltaisia raivokohtauksia ja oli käyttänyt Rosea seksuaalisesti hyväkseen ja raiskannut tätä 10-vuotiaasta lähtien, kuten myös hänen vanhempaa sisartaan Patriciaa. 13-vuotiaana Rose oli myös käyttänyt seksuaalisesti hyväkseen 9-vuotiasta veljeään Grahamia (s. 1957) ja nuorinta veljeään Gordonia. On myös mahdollista että Rosemaryn isoisä käytti tyttöä seksuaalisesti hyväkseen.
Fred Westin tapaaminen ja avioliitto > Avioliitto ja muutto Cromwell Street 25:een

Fred ja Rosemary menivät naimisiin 29. tammikuuta 1972 Gloucesterin siviilirekisteritoimistossa, ja Fred nimitti itseään avioliittotodistuksessa virheellisesti poikamieheksi vaikka hän oli leskimies. Ketään sukulaista tai ystävää ei ollut kutsuttu tilaisuuteen.
Kun 19-vuotias Rosemary oli raskaana toista kertaa, pariskunta muutti Midland Roadilta lähellä olevaan taloon Cromwell Street 25:ssä. Kolmikerroksinen talo, joka sijaitsi lähellä Gloucesterin keskustaa oli aluksi vuokrattu kunnalta. Fred West osti myöhemmin kiinteistön kunnalta 7 000 punnalla. Ylempien kerrosten huoneita muutettiin yksiöiksi tuomaan talouteen vuokratuloja. Säilyttääkseen oman perheensä yksityisyyden Fred asensi ensimmäisen kerroksen tasanteelle lieden ja pesualtaan, jotta heidän vuokralaistensa ei tarvitsisi käydä pohjakerroksessa, jossa perhe asui. Vain Fred West ja hänen perheensä pääsivät talon takana olevaan puutarhaan. Rosemary synnytti kesäkuussa 1972 toisen tyttären, jolle annettiin nimeksi Mae June.
Rosemary ja Fred West tuomittiin ensimmäisen kerran seksuaalirikoksesta tammikuussa 1973. Pari yritti hyväksikäyttää kotonaan entistä lastenhoitajaansa Caroline Robertsia (os. Owen). Tämä onnistui kuitenkin pakenemaan ja ilmoitti tapauksesta poliisille. Westien toimintatapa alkoi tässä vaiheessa saada muotoaan. He etsivät nuoria naisia bussipysäkeiltä Gloucesterin ympäristössä ja ottivat heidät kyytiinsä. Tämän jälkeen he kyyditsivät uhrit kotiinsa, jossa näitä pidettiin vangittuina ja kidutettiin useita päiviä. Lopuksi uhrit surmattiin.
Rosemary toimi usein prostituoituna parin yhteisessä asunnossa Fred Westin katsellessa vierestä. Yksi vakioasiakkaista oli Rosemaryn oma isä, joka oli aikaisemmin käyttänyt Rosemarya seksuaalisesti hyväkseen. Rosemary oli usein raskaana ja lapsia oli kahdeksan: Heather Ann (lokakuussa 1970), Mae June (kesäkuussa 1972), Stephen Andrew (elokuussa 1973), Tara (joulukuussa 1977), Louise (marraskuussa 1978), Barry (kesäkuussa 1980), Rosemary junior "Ro-Ro" (huhtikuussa 1982) ja Lucyanna (heinäkuussa 1983). Viisi lapsista oli Fred Westin, mutta Tara, Rosemary junior ja Lucyanna olivat länsi-intialaisten asiakkaiden siittämiä. On myös mahdollista että Heather Ann oli joko Rosemaryn isän Billin tai Rosemaryn nuoremman veljen Grahamin siittämä.
Vielä neljännen lapsen syntymän jälkeen Rosemaryn oma isä Bill kävi tämän asiakkaana, ja raiskasi myös Fredin tytärtä, omaa lapsenlastaan Anna Marieta. Fred ja Rose olivat raiskanneet Anna Marien jo 8-vuotiaana ja parittivat häntä 13-vuotiaasta lähtien myös asiakkaille joille uskoteltiin että Anne Marie oli 16-vuotias, Rosemaryn valvoessa vieressä jotta tyttö ei kertoisi oikeaa ikäänsä. Lisäksi Fredin veli John West raiskasi veljentytärtään Anna Marieta säännöllisesti, Fredin ja Rosen tyttären Maen John West oli raiskannut 5-vuotiaana Rosemaryn katsellessa vieressä. Anna Marie tuli raskaaksi isälleen 15-vuotiaana, kohdunulkoinen raskaus keskeytettiin.
Uhrit

Rikokset, joihin Rosemary West syyllistyi, tapahtuivat pääasiassa huhtikuun 1973 ja elokuun 1978 välisenä aikana. Kun Fred suoritti vankeusrangaistusta näpistyksestä, 17-vuotias Rosemary murhasi kesäkuussa 1971 Charmainen, Fredin 8-vuotiaan tytärpuolen liitosta Catherine "Rena" Costellon kanssa. Fred hautasi ruumiin heidän edellisen kotinsa terassin alle. Yksi Cromwell Streetin asunnosta löytyneistä ruumiista oli Rosemaryn ja Fredin yhteinen tytär, 16-vuotias Heather Ann. Westit murhasivat hänet kesäkuussa 1987: ennen surmaamistaan häntä kidutettiin, käytettiin seksuaalisesti hyväksi ja raiskattiin.
Tuttavilleen ja ystävilleen Westit kertoivat peitetarinan, jonka mukaan Heather oli lähtenyt töihin lomakylään. Muille lapsilleen he kuitenkin vitsailivat, että jos nämä eivät ole kunnolla, heidät pannaan terassin alle kuten Heather.
Elokuussa 1992 Fred West pidätettiin hänen raiskattuaan 13-vuotiaan tyttärensä Louisen kolmesti. Rosemary puolestaan pidätettiin lapseen kohdistuneesta väkivallasta epäiltynä. Syytteet kuitenkin hylättiin, kun tytär kieltäytyi todistamasta vanhempiaan vastaan oikeudessa. Kun kaikki Westien lapset määrättiin sijaiskoteihin, heräsivät epäilyt Heather Westin (kadoksissa vuodesta 1987) kohtalosta. Westien tapausta alettiin tutkia perinpohjaisesti.
Kun helmikuussa 1994 ensimmäiset ihmisjäännökset löytyivät Cromwell Street 25:ssä sijaitsevan talon puutarhasta, Fred West pidätettiin. Hän tunnusti murhanneensa noin yhdeksän ihmistä, joista hän erikseen nimesi Heather Westin (16 vuotta), Shirley Robinsonin (18 vuotta), Catherine (Rena) Bernadette Costello Westin (27 vuotta) ja Charmaine Costello Westin (8 vuotta) sekä Linda Goughin (19 vuotta). West kertoi poliisille että kellarin lattian alta löytyisivät vielä kuuden ihmisen jäännökset. Näiden ruumiinjäännösten tunnistettiin myöhemmin kuuluvan Carol Ann Cooperille (15 vuotta), Lucy Partingtonille (21 vuotta), Therésè Siegenthalerille (21 vuotta), Shirley Hubbardille (15 vuotta), Juanita Mottille (18 vuotta) ja Alison Chambersille (19 vuotta), jotka oli murhattu vuosina 1973—1979.
Rosemary West pidätettiin huhtikuussa 1994 syytettynä Linda Goughin murhasta. Fred West joutui Rosemary Westin kanssa oikeuteen kesäkuussa 1994. Fred Westiä syytettiin 11 murhasta ja Rosemaryä 9 murhasta.
Tuomitseminen

Vaikka Rosemary West ei tunnustanut, todisteet häntä vastaan puhuivat puolestaan. Hän joutui oikeuteen lokakuussa 1995, yhdeksän kuukautta Fred Westin itsemurhan jälkeen. Fred onnistui hirttäytymään lakanaan sellissään Winson Greenin vankilassa Birminghamissa, vaikka oli jatkuvan tarkkailun alaisena juuri itsemurhamahdollisuuden vuoksi.
Valamiehistö oli yksimielinen Rosemaryn syyllisyydestä. Hänet tuomittiin kymmenestä murhasta 22. marraskuuta 1995. Tuomari Charles Mantell tuomitsi Rosemary Westin elinkautiseen eli 25 vuoden rangaistukseen todeten: ”Jos minun mielipiteeni ratkaisisi, sinua ei koskaan vapautettaisi.”
Westien talo osoitteessa Cromwell Street 25 purettiin vuonna 1996, ja sen paikalla on nykyisin jalkakäytävä.
Vuonna 1997 sisäministeri Jack Straw päätti, että Rosemary Westin täytyy viettää loppuelämänsä vankilassa. Näin Westistä tuli sarjamurhaaja Myra Hindleyn jälkeen toinen nainen Ison-Britannian rikoshistoriassa, joka on tuomittu elinkautiseen ilman ehdonalaisen mahdollisuutta.
Vuonna 2001 Rosemary West ilmoitti, ettei aio valittaa tuomiostaan. Tästä huolimatta hän kiistää syyllisyytensä edelleen.
Lippu

Pohjoismaiden lippuja
Lippu on valtion, järjestön tm. yhteisön tunnuksena käytettävä määrämuotoinen, -värinen ja -kuvioinen vaate.
Yleisin lippujen käyttötarkoitus on toimia jonkin valtion tai kansakunnan symbolina, kansallislippuna. Valtioiden liput ovat tavanomaisesti suorakulmion muotoisia, ainoana poikkeuksena on kahdesta kolmiosta muodostuva Nepalin lippu. Valtioiden lisäksi useilla muilla poliittisilla alueilla ja kansoilla on lippunsa. Lippuja käytetään myös mainostamiseen tai koristeena, tosin tässä epävirallisemmassa tarkoituksessa ero lipun ja muun värillisen kankaan välillä on hämärämpi.
Muita lippuja ovat esimerkiksi järjestöliput ja viestiliput vesillä.
Lipputyyppejä

Baneeri on vanhimpia lipputyyppejä. Se on nelikulmainen tai suorakaiteen muotoinen lippu, joka ilmaisee kantajansa arvoaseman. Baneeri on aina henkilökohtainen. Baneeri on tiukasti kiinni salossaan nauloilla tai renkailla.
Bulsaani on pitkä ja kapea lippu, jonka päässä on pitkät kielekkeet. Bulsaaneja on käytetty laivojen mastoissa suurten lippujen alapuolella, ja ne ilmaisivat laivan päällikön arvoaseman.
Fanfaarilippu on nelikulmainen lippu, joka kiinnitetään sotaväen merkinantotorveen. Siinä on kyseisen sotaväenosaston tai sen päällikön tunnus, ja usein myös lipun lahjoittajan tunnus.
Gonfalon on kirkkolippujen perusmuoto. Se on kantolippu, jonka alaosa on kielekkeinen.
Gonfanon on keskiajan alussa keihääseen kiinnitetty pitkänomainen lippu, jonka päässä on pitkät kielekkeet. Se ilmaisi sotaväen osaston päällikkyyttä.
Guidon oli rakuunoitten käyttämä pienikokoinen kaksikielekkeinen lippu. Suomessa sitä on kutsuttu myös kornetiksi ja standaariksi.
Göösi eli rainelippu on pienikokoinen kansallisuutta ilmaiseva lippu, jota käytettiin alusten keulassa.
Kantolippu on ainutkertainen sotaväen yksikön tunnus tai järjestölippu.
Kirkkolippu on uskonnollisissa yhteyksissä käytetty lippu katolisissa ja ortodoksisissa maissa. Se on yleensä kolmikielekkeinen ja hapsuilla varustettu.
Kulkuelippu on järjestölippu, joka on koristettu tunnuslausein.
Peitsilippu on ratsuväen käytössä ollut keihääseen kiinnitetty kolmikulmainen pienikokoinen lippu, tai suorakaiteen muotoinen kielekkeinen lippu. Pientä peitsilippua eli peitsiviiriä käytetään edelleen maissa, joissa on ratsuväkeä.
Rakuunalippu on kaksikielekkeinen, hapsullinen lippu. Sitä käytetään yhä esimerkiksi joissakin Suomen armeijan joukko-osastojen lipuissa.
Salkolippu on salkoon vedettävä, vapaasti liehuva lippu. Kaikki kansallisliput ovat salkolippuja.
Standaari on Englannissa keskiajan lopulla käyttöön otettu kuninkaan läsnäoloa ilmaiseva lippu. Se oli alun perin kaksikielekkeinen ja kolmiomaisesti kapeneva, johon oli ommeltu heraldisia kuvioita. Se pystytettiin hallitsijan tai prinssin komentopaikan läheisyyteen arvonmerkkinä.
Stondari on 1500-luvulla Ruotsin laivastossa käytetty erittäin kookas kangas, valtio- ja kansallislippujen edeltäjä.
Baneereja
Sir Henry de Staffordin standaari, n. 1475
Yksiväriset liput

Valkoinen lippu − Antautumisen tai neuvottelupyynnön symboli konfliktitilanteissa. Valkoista lippua kantavaa ei saa ampua. Autourheilussa hitaan auton tai viimeisen kierroksen merkkinä.
Musta lippu − Anarkistien tunnus. Autourheilussa tarkoittaa diskausta.
Punainen lippu − Yleensä yhdistetään vasemmistoon. Autourheilussa kilpailu keskeytetään punaisella lipulla.
Sininen lippu − Yleensä yhdistetään konservatismiin. Autourheilussa "Nopeampi auto lähestyy".
Vihreä lippu − Libyan lippu oli vuosina 1977-2011 kokovihreä.
Keltainen lippu  − Autourheilussa vaaratilanteesta edessä.
Kirjallisuutta

Crampton, William: Liput.  (Suomentanut Jouni Jakonen)  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-17054-2
Havia, Jari P. & Mäntynen, Pentti J.: Liputusopas: Tietoa liputuksesta ja lipuista.  Helsinki:  Tallinna-kustannus, 1998.  ISBN 951-97563-8-8
Johnson Barker, Brian: Maailman liput.  ((World atlas of flags, 2004.) Suomennos: Veikko Ahola, Timo Hautala ja Irmeli Kuhlman)  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-7135-5
Kiljunen, Kimmo: Valtiot ja liput.  Helsingissä:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-18177-7
Niinistö, Jussi: Kiinteistöjen liputustieto.  Helsinki:  Suomalaisuuden liitto, 1999.  ISBN 951-96348-6-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wallenius, Jarmo: Lipun liehunta on yhä arvoitus ts.fi. 6.12.2011. TS-Yhtymä Oy. Arkistoitu 4.2.2012. Viitattu 10.12.2011.
Elektrėnai

| Elektrėnai |
| --- | --- |
 ilmakuva kaupungista.
 lippu:  vaakuna
 Elektrėnai
 Koordinaatit: 54°47′10″N, 24°39′40″E 
Valtio:  Liettua
Lääni:  Vilnan lääni
Kunta:  Elektrėnain kunta
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Arvydas Vyšniauskas
Väkiluku (2010):  13 663
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.elektrenai.lt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Elektrėnai on kaupunki Liettuan kaakkoisosassa, Vilnan läänissä, Vilnan ja Kaunasin välissä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli
 13 663 asukasta.
Kaupungin nimi Elektrėnai viittaa käsitteeseen sähkö. Nimitys on peräisin kaupunkiin rakennetusta sähköä tuottavasta lämpö-voimalasta.
Historia

Elektrėnain asuinpaikka perustettiin vuonna 1961 paikallisen lämpövoimalan työntekijöille. Voimalan rakentamisesta päätettiin vuonna 1960 ja sitä rakennettiin vuoteen 1972 asti. Elektrėnain voimala on teholtaan 1 800 megawatin voimala, jossa poltetaan raskasta öljyä, luonnonkaasuja ja Venezuelasta tuotavaa bitumipohjaista orimulsionia. Kaupunginoikeudet Elektrėnai sai vuonna 1962. Elektrėnain kaupunki on vuonna 2000 perustetun Elektrėnain kunnan pääkaupunki. Kunta onkin Liettuan yksi uusimmista kunnista.
Elektrėnai on Liettuan vahvimpia jääkiekkokaupunkeja. Tunnetuimmat elektrėnailaiset pelaajat ovat Darius Kasparaitis ja Dainius Zubrus.
Ystävyyskaupungit

Forlì, Italia
Maardu, Viro
Nowy Dwór Mazowiecki, Puola
Słubice, Puola
Žovkva, Ukraina
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elektrėnai Wikimedia Commonsissa
Liettuan kaupungit
Vilna | Kaunas | Klaipėda | Šiauliai | Panevėžys | Alytus | Marijampolė | Mažeikiai | Jonava | Utena | Kėdainiai | Telšiai | Visaginas | Tauragė | Ukmergė | Kretinga | Šilutė | Radviliškis | Palanga | Druskininkai | Gargždai | Rokiškis | Biržai | Elektrėnai | Kuršėnai | Garliava | Jurbarkas | Vilkaviškis | Raseiniai | Anykščiai | Lentvaris | Naujoji Akmenė | Grigiškės | Prienai | Joniškis | Kelmė | Varėna | Kaišiadorys | Pasvalys | Kupiškis | Zarasai | Skuodas | Kazlų Rūda | Širvintos | Molėtai | Šalčininkai | Šakiai | Švenčionėliai | Ignalina | Pabradė | Kybartai | Šilalė | Nemenčinė | Pakruojis | Švenčionys | Trakai | Vievis | Kalvarija | Lazdijai | Rietavas | Žiežmariai | Eišiškės | Ariogala | Neringa | Šeduva | Birštonas | Venta | Akmenė | Tytuvėnai | Rūdiškės | Vilkija | Pagėgiai | Viekšniai | Žagarė | Ežerėlis |Skaudvilė | Gelgaudiškis | Kudirkos Naumiestis | Simnas | Salantai | Linkuva | Veisiejai | Ramygala | Priekulė | Joniškėlis | Jieznas | Daugai | Obeliai | Varniai | Virbalis | Vabalninkas | Seda | Subačius | Baltoji Vokė | Dūkštas | Pandėlys | Dusetos | Užventis | Kavarskas | Smalininkai | Troškūnai | Panemunė
Elektrėnain voimala patoamalla synnytetyn Elektrėnain tekojärven rannalla.