stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mercedes-Benz W196
W196 R > Formula 1 -tulokset

Monza-korilla varustetut W196R:t tekivät ensiesiintymisensä vasta kauden 1954 Ranskan GP:ssä. Vaikka autot oli esitelty yleisölle jo maaliskuussa niiden näkeminen tositoimissa oli hätkähdyttävä kokemus. Philip Turner kirjoittaa: "Jos marsilaiset olisivat laskeutuneet varikolle, ja pienet vihreät miehet olisivat vierittäneet esille GP-autojen joukkueen, vaikutus tuskin olisi voinut olla suurempi. Ne olivat kaikilta osiltaan eriskummallisia ja tavanomaisesta poikkeavia". Heti ensi kilpailussaan W196:t pyyhkäisivät kaikki kilpailijansa sivuun Fangion ja Klingin historiallisella kaksoisvoitolla päivälleen 40 vuotta Mercedes-kuljettaja Christian Lautenschlagerin yhtä sensaatiomaisen Ranskan GP:n voiton 1914 jälkeen. Tämän voiton, samoin kuin juuri samana päivänä "Bernin ihmeen" kautta Länsi-Saksan 6 minuuttia ennen loppua Helmut Rahnin laukoman johtomaalin kautta 3:2 Unkarista saavuttaman jalkapallon maailmanmestaruuden, katsotaan olevan päätepiste maan kansalaisia hävityn sodan jälkeen vaivanneelle heikolle itseluottamukselle. Fangion kilpa-auto myytiin huutokaupassa yli 29,6 miljoonalla dollarilla (yli 19,6 miljoonalla punnalla) vuonna 2013.
Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1954 | Mercedes | Mercedes | C |  | ARG | 500 | BEL | FRA | GBR | GER | SUI | ITA | ESP | 0 (53)** | –** |
| 1954 | Mercedes | Mercedes | C |  Juan Manuel Fangio |  |  |  | 1 | 4 | 1 | 1 | 1 | 3 | 0 (53)** | –** |
| 1954 | Mercedes | Mercedes | C |  Karl Kling |  |  |  | 2 | 7 | 4 | Kesk. | Kesk. | 5 | 0 (53)** | –** |
| 1954 | Mercedes | Mercedes | C |  Hans Herrmann |  |  |  | Kesk. |  | Kesk. | 3 | 4 | Kesk. | 0 (53)** | –** |
| 1954 | Mercedes | Mercedes | C |  Hermann Lang |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |  | 0 (53)** | –** |
| 1955 | Mercedes | Mercedes | C |  | ARG | MON | 500 | BEL | NED | GBR | ITA |  |  | 0 (74)** | –** |
| 1955 | Mercedes | Mercedes | C |  Juan Manuel Fangio | 1 | Kesk. |  | 1 | 1 | 2 | 1 |  |  | 0 (74)** | –** |
| 1955 | Mercedes | Mercedes | C |  Karl Kling | 4‡ |  |  | Kesk. | Kesk. | 3 | Kesk. |  |  | 0 (74)** | –** |
| 1955 | Mercedes | Mercedes | C |  Hans Herrmann | 4‡ | DNQ |  |  |  |  |  |  |  | 0 (74)** | –** |
| 1955 | Mercedes | Mercedes | C |  Stirling Moss | 4‡ | 9 |  | 2 | 2 | 1 | Kesk. |  |  | 0 (74)** | –** |
| 1955 | Mercedes | Mercedes | C |  André Simon |  | Kesk. |  |  |  |  |  |  |  | 0 (74)** | –** |
| 1955 | Mercedes | Mercedes | C |  Piero Taruffi |  |  |  |  |  | 4 | 2 |  |  | 0 (74)** | –** |
** Valmistajien maailmanmestaruus on jaettu vuodesta 1958 alkaen.

‡ Jaettu auto.
W196 S

Vuodesta 1953 lähtien järjestettyä urheiluautojen maailmanmestaruutta varten Mercedes-Benz loi W196:n pohjalta 300 SL-R:n (myöhemmin yhteen kirjoitettuna SLR, Super-Leicht-Rennwagen), joka sai tehtaan sisäisen mallitunnuksen W196 S, ja jonka ensiesiintyminen tapahtui vuoden 1955 Mille Miglia-kilpailussa. Urheiluauton moottorin iskutilavuus oli kasvatettu kolmeen litraan (2 982 cm³), ja sitä oli testattu Formula 1-luokan iskutilavuusrajasta vapautetussa Buenos Airesin formula libre-kilpailussa 30.1.1955, jonka Juan Manuel Fangio voitti, Moss tuli toiseksi, ja Kling säesti neljännellä sijallaan. W196:n moottorista poiketen W 196 S:n moottorin puristussuhde oli vain 12:1, eli se toimi sääntöjen edellyttämällä korkeaoktaanisella bensiinillä, kun W 196-formulaversio vaati erikoispolttoainetta. Tätä moottorin 3-litraista versiota, jossa vain sylinterimitat erosivat polttoaineen ruiskutuksella varustetusta W196:n moottorista, näyttää käytetyn ainakin näytösajoissa myös aikaisemman W196R-kilpurin voimanlähteenä.
Sen kori muistutti laajalti W196 R:n virtaviivaisen variantin koria, ja oli sen tavoin valmistettu magnesiumin ja alumiinin seoksesta, joskin muotoon takomisesta käsityönä puumuottien avulla kauden 1954 aikana oli tällä välin siirrytty metallimuotteihin. Urheiluauto varustettiin sääntöjen edellyttämillä valolaitteilla, kartturin istuimella, ja Le Mans-osakilpailua varten siinä oli rumpujarrujen tehoa lisäävä, hydraulisesti esiin kääntyvä takakansi aerodynaamisena lisäjarruna. Niin vuoden 1955 W196 kuin W196 S:kin saivat muutetun polttoaineen ruiskutusjärjestelmän vuoksi tunnusomaisen, suojaritilällä varustetun kohouman sekä ilmanottoaukon konepeltiinsä oikeaan laitaan: muutokset juontuivat Hans Hermannin keskeyttämisestä kauden 1954 päättäneessä Espanjan GP:ssä, kun puista varisseet lehdet olivat tukkineet hänen ilmanottoaukkonsa, estivät imu- ja jäähdytysilman kulun moottorille, ja johtivat viimein polttoainepumpun rikkoutumiseen. Yhdeksästä valmistuneesta W196 S-yksilöstä kaksi varustettiin alla tarkemmin kuvatusti coupé-korilla.
Juan Manuel Fangio saavutti maailmanmestaruuden Formula 1:n lisäksi myös urheiluautoluokassa vuonna 1955, joskin kautta synkensi suuronnettomuus Le Mansin radalla, jossa SLR-kuljettaja Pierre Leveghin lisäksi arviolta 83 katsojaa sai surmansa, ja noin 120 katsojaa loukkaantui. Stirling Mossin vuoden 1955 Mille Migliassa 300 SLR:llä n:o 722 saavuttamaa 10 tunnin 7 minuutin 48 sekunnin kokonaisaikaa 922 mailin reitillä ei ole sittemmin alitettu, joskin tuon kilpailun perinteinen formaatti lopetettiin vuoden 1957 Guidizzolon tragedian jälkeen. Mossin starttiaikaan klo 7:22 perustunut kilpanumero koristi sittemmin vuoden 2006 Mercedes-Benz SLR McLarenin Edition 722- sekä sen avoversio Roadster 722 S -erikoismalleja, joita kumpaakin valmistui 150 kappaletta.
Mercedes-Renntransporter

Vuonna 1954 Mercedes-Benzin kilpatiimille valmistui Rudolf Uhlenhautin aloitteesta yksityiskappaleena W196-kilpureiden kuljettamiseen tarkoitettu kuljetusauto, "Renntransporter", myös kutsuttu siniseksi ihmetykseksi (saks. Das Blaue Wunder). Se oli varustettu 300 SL (W198):n moottorilla, jolla Renntransporter saavutti kilpuri lavallaan jopa 160-170 km/t huippunopeuksia. Renntransporterin kyvyt tulivat esille viimeistään vuoden 1955 Italian GP:n Monzan alla, kun tiimin kilpailua varten preppaamat, aerodynamisesti parannetut korilliset W196:t keskipitkällä alustalla osoittautuivat ajettavuudeltaan levottomiksi: tiimi palasi pitkällä alustalla olleisiin versioihin, mutta Italiaan oli tuotu vain yksi sellainen Fangiolle. Tehdas valmisteli yön yli toisen samanlaisen W196:n, ja Renntransporter kuljetti sen Stuttgartista Monzaan ajoissa Stirling Mossin kilpailussa käytettäväksi: Moss ajoi sillä kilpailun nopeimman kierrosajan, mutta joutui valitettavasti keskeyttämään . Alkuperäinen Renntransporter romutettiin vuonna 1967 tarpeettomana, mutta siitä on tehty kaksi replikaa: toinen, MIKA GmbH:n valmistama alkuperäisen kaltainen, teetettiin Mercedes-Benzin urheilutoiminnan 100-vuotisjuhliin 2001, ja toinen eri osiltaan hieman muunneltu valmistui TV-kasvo Jay Lenolle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz W196 Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Ackerson, Robert; Two Summers: The Mercedes-Benz W196R Racing Car; Veloce Publishing Ltd., marraskuu 2015; ISBN 1845847512 (englanniksi)
Engelen, Günter; Mercedes-Benz 300 SLR: Meilensteine des Motorsports, Band 1; Mercedes-Benz Classic Daimler AG; huhtikuu 2015; ISBN 3775740007 (saksaksi)
Engelen, Günter; Mercedes-Benz 300 SL Rennsportwagen: Meilensteine des Motorsports, Band 2; Hatje Cantz Verlag; elokuu 2015; ISBN 3775740023 (saksaksi)
Aiheesta muualla > Lehdistö

Road & Track koeajaa Sam Poseyn 300SL W198:n (englanniksi)
Aiheesta muualla > Videolinkkejä

W 194
Le Mans 1952 - Mercedes-Benz 300 SL #21, uutisklippi Le Mans-kilpailusta 1952, Youtube 3:14 min (ranskaksi)
Mercedes-Benz 300 SL (W194), Mercedes-Benz Classic`in ajoesittely autenttisessa ympäristössä Meksikossa, Youtube 3:48 min (ajoääniä, ei selostusta)
Mercedes-Benz SL 60 vuotta (2012 MB-museon erikoisnäyttely, mm. W194/11 "Hobel"), Youtube 5:22 min (ei selostusta)
Vanhin 300 SL W194/5 "Panamericana"-asussa, sekä "Hobel" W194/11: esittely ja "Hobel"-ajo, Jay Leno`s Garage 20.12.2021, Youtube 34:49 (englanniksi)
The Mercedes 300SL Gullwing should have been a failure, Hagerty/Jason Cammisan laaja 300SL W184 -esittely, Youtube 14:55 min (englanniksi)
W 196 R
Goodwood Festival 2015 W196 R avo- ja Monza-mallit legendojen käsissä, Youtube 4:04 min (ei selostusta)
Mercedes-Benz Races Again, vuoden 1954 F1-kauden kooste (kilpailut, joihin W196:t osallistuvat), Youtube 1:00:37 t (englanniksi)
W 196 S
Petrolicious/Mercedes-Benz Sir Stirling Moss ja Millie Miglian 1955 voittoisa 300 SLR n:o "722", Youtube 8:04 min (englanniksi)
"How About a Lift, Old Boy?" BBC2 (Mille Miglia 1992, mainiot Stirling Moss/Ian Wooldridge ja W196 S Italian teillä), 48.50 min, ääniraita (englanniksi)
"The World's Most Expensive Car", 300 SLR Uhlenhaut Coupé:n esittely ja käynnistys, 12:01 min (englanniksi)
W 198
Historic Vehicle Association (USA) This Car Matters-sarja 1954 300 SL W198 I (#3, ensimmäisen asiakkaalle luovutetun yksilön esittely, Youtube 5:37 min) (englanniksi)
Nico Rosberg esittelyajo 1955 MB 300 SL (W198) Monacossa, Youtube 11:44 min (englanniksi)
Jay Leno`s Garaqe 1955 MB 300 SL (W198), Youtube 16:35 min (englanniksi)
Renntransporter
Motorvision 7.7.2011, 9.18 min (saksaksi)
Mercedes-AMG Petronas Formula One Team
Tallipäällikkö:
 Toto Wolff


Kilpakuljettajat:
44.  Lewis Hamilton ·  63.  George Russell


Testikuljettajat:
47.  Mick Schumacher · 42.  Frederik Vesti


Formula 1 -autot:
W166 ·  MGP W01 ·  MGP W02 ·  F1 W03 ·  F1 W04 ·  F1 W05 Hybrid ·  F1 W06 Hybrid ·  F1 W07 Hybrid ·  F1 W08 EQ Power+ ·  F1 W09 EQ Power+ ·  F1 W10 EQ Power+ ·  F1 W11 EQ Performance ·  F1 W12 E Performance ·  F1 W13 E Performance ·  F1 W14 E Performance ·  F1 W15 E Performance
W196 Nürburgring.
W196 Monza.
W196R Nürburgring 1954, Fangio.
Moss ja 300 SLR 1977.
W196 ”Monza”.
Uhlenhaut-Coupé, Råbelövsbanan 1955.
MB Renntransporter-replica.
Riku Länsivuori

Riku Länsivuori
Riku Länsivuori (s. 18. lokakuuta 1959 Piikkiö) on suomalainen yhdistysjohtaja ja liikenneonnettomuuksien tutkija.
Toiminta

Länsivuori perusti Suomen Turvallisuusneuvonantajat ry:n vuonna 2003 ja toimi sen puheenjohtajana ja varapuheenjohtajana vuosina 2003–2018. Tämän jälkeen Länsivuori on ollut yhdistyksen kunniapuheenjohtaja.
Länsivuori on toiminut ajoneuvoteknisenä jäsenenä Uudenmaan liikenneonnettomuuksien tutkijalautakunnassa vuodesta 2004 lähtien. Hän toimii myös valtakunnallisesti tutkijalautakunnille vaarallisten aineiden asiantuntijana.
Riku Länsivuori teki Esa Rätyn kanssa yhdessä tutkimuksen VAK-onnettomuudet 2004–2013: Liikenneonnettomuuksien tutkijalautakuntien tutkimat vaarallisten aineiden tiekuljetusonnettomuudet.
Länsivuori on julkaissut viisi oppikirjaa vaarallistenaineiden kuljetuksesta. Kirjat on esitetty Kansalliskirjastossa.
Tunnustukset ja palkinnot

Reserviläisliiton pronssinen ansiomitali (2010)
Reserviläisliitto myönsi Länsivuorelle erikoisluokan ansiomitalin (2015)
Liikenneministeri Timo Harakka myönsi Länsivuorelle Liikenneturvan liikenneturvallisuusalan ansiomitalin (2021)
Suomen Turvallisuusneuvonantajat ry myönsi Länsivuorelle turvallisuuspalkinnon (2022).
La Promesa – Salaisuuksien kartano

La Promesa – Salaisuuksien kartano on 12. tammikuuta 2023 La 1-televisiokanavalla ensiesityksensä saanut espanjalainen saippuasarja, jonka on luonut Josep Cister Rubio. Suomessa sarjaa esittää Yle Teema & Fem joka arkipäivä. Sarja kertoo La Promesan kartanon isäntien, Lujánin markiisiperheen ja heidän palvelusväkensä elämästä.
Näyttelijät

Sarjassa mukana olevat näyttelijät (Suomen jaksojen mukaisesti)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Näyttelijä | Rooli | Roolin kesto (kaudet) |
| Ana Garces | Jana Expósito | 1– |
| Eva Martín | Cruz Ezquerdo | 1– |
| Manuel Regueiro | Alonso de Luján | 1– |
| Arturo García Sancho | Manuel de Luján | 1– |
| Maria Castro | Pía Adarre | 1– |
| Joaquín Climent | Rómulo Baeza | 1– |
| Carmen Flores Sandoval | Simona Martínez | 1– |
| Teresa Quintero | Candela García | 1– |
| Carmen Asecas | Catalina de Luján | 1– |
| Marga Martínez | Petra Arcos | 1– |
| Enrique Fórtun | Lope Ruíz | 1– |
| Sara Molina | Maria Férnandez | 1– |
| Xavi Lock | Curro de la Mata | 1– |
| Mario García | Salvador Romea | 1– |
| Guillermo Serrano | Lorenzo de la Mata | 1– |
| Amparo Piñero | Martina de Lujàn | 1– |
| Cristina Férnandez Pintado | Margarita Llopis | 2– |
| Michel Tejerina | Pelayo Gomez de la Sierra | 2– |
| Ángela Echaníz | Vera Gónzalez | 3– |
| Laura Lafuente | Virtudes Carranza | 3– |
| Miquel García Borda | Ignacio Ayala y Mayor | 3– |
| Carlos de Austria | Ricardo Pellicer | 3– |
| Manu Imizcoz | Santos Pellicer | 3– |
| Elia Galera | María Antonia Gil de Balesteros | 3– |
Näyttelijät > Sarjasta poistuneet näyttelijät (Suomen jaksojen mukaisesti)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Näyttelijä | Rooli | Roolin kesto (kaudet) |
| Alberto Gónzalez | Juan Ezquerdo | 1 |
| Lisi Linder | Elisa de la Vega | 1–2 |
| Julia Martínez | Beatriz Oltra | 2 |
| Ramon Íbarra | Carlos Orengo | 2 |
| Javier Collado | Fernándo de Lujàn | 2 |
| Carlos Suarez | Valentin Díaz | 2–3 |
| Antonio Velazquez | Mauro Moreno | 1–3 |
| Xacobe Sanz | Armando Solomando | 3 |
| Alicía Bercán | Leonor de Luján | 1, 3 |
| Marcos Orengo | Feliciano Arcos | 2–3 |
| Andreas Muñoz | Jerónimo Gamboa | 2–3 |
| Paula Losada | Jimena de los Infantes | 1–3 |
| Alejandro Vergara | Abel Bueno | 2–3 |
| Andrea Del Río | Teresa Villamil | 1–3 |
| Michel Tejerina | Pelayo Gomez de la Sierra | 2–3 |
| Bruno Lastra | Gregorio Castillo | 1–2, 3 |
| Ibrahim Al Shami | Adriano García Pardo | 3 |
San Fernando de Apure

| San Fernando de Apure |
| --- | --- |
 Ilmakuva San Fernando de Apuresta vuonna 2007. Vieressä virtaa Apurejoki.
 lippu:  vaakuna
 San Fernando de Apure
 Koordinaatit: 7°53′0″N, 67°28′0″W 
Valtio:  Venezuela
Osavaltio:  Apure
Korkeus:  47 m
Väkiluku (2011):  121 039
Aikavyöhyke:  UTC-4:30
Suuntanumero(t):  0247
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Fernando de Apure on Apuren osavaltion pääkaupunki Venezuelassa. Siellä  on noin 121 000 asukasta.
San Fernando de Apure sijaitsee Apurejoen varrella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Fernando de Apure Wikimedia Commonsissa
Oskar Autio

| Oskar Autio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. lokakuuta 1999 (ikä 25) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Shutautio
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  Starbulls Rosenheim
Sarja:  DEL2
Pelinumero:  35
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
Aik. seurat:  Allen Americans (ECHL) Wheeling Nailers (ECHL) TPS (SML) KooKoo (SML)
Oskar Autio (s. 6. lokakuuta 1999 Espoo) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigan Starbulls Rosenheimissa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Slovakia 2017 | jääkiekko |  |
Autio edusti Suomea alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin hän voitti hopeaa. Autio toimi kuitenkin koko turnauksen ajan joukkueensa kolmosmaalivahtina, eikä hän pukenut yhteenkään otteluun. Yhteensä Autio on pelannut yhden nuorten ja neljä poikien maaottelua.
Muuta

Aution isoveljet Olli ja Erik ovat pelanneet myös jääkiekkoa. Olli pelasi puolustajana II-divisioonatasolla. Erik pelasi omalla urallaan puolustajana pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 106 SM-liigaottelua Saimaan Pallossa, Tampereen Ilveksessä, Pelicansissa ja KooKoossa. Hän toimii nykyään Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan toimitusjohtajana.
Oskar Autio valmistui ylioppilaaksi Haukilahden lukiosta keväällä 2018.
Autio on maininnut suosikkipelaajakseen Tuukka Raskin.
Tengu

Hokusain kuva miekkaa (tachia) käsittelevästä linnunmuotoisesta tengusta
Utagawa Kuniyoshin maalaus Norsu ottaa kiinni lentävän tengun
Tengut (jap. 天狗) ovat japanilaisessa mytologiassa esiintyviä henkiolentoja. Tengua tarkoittavien kanjien käännös on yleisesti luettavissa kuitenkin ”taivaalliseksi koiraksi”. Ulkomuodoltaan tengut ovat joko puoliksi ihmisiä ja puoliksi variksia tai punakkanaamaisia, isonenäisiä vuorten erakkoja. Tenguilla on kieroutunut huumorintaju, ja ne pystyvät muuttamaan muotoaan halutessaan. Niiden uskottiin tekevän paljon piloja ihmisille, mutta tengujen suosikkiuhreina pidettiin buddhalaisia munkkeja. Tengut näkivät paljon vaivaa pyhien miesten viettelemiseksi harhaan. Uskottiin jopa että ne sitoivat munkkeja puunlatvoihin täyttääkseen heidän mielensä ahnein ja ylpein ajatuksin. Ne myös saattoivat valmistaa lannasta juhla-aterian munkeille.
Tengujen ominaisuuksia

Ennen Japanin keskiaikaa tengut nähtiin pääsääntöisesti demonisina olentoina. Ennen 1000-lukua ne nähtiin lähinnä vuorilla, puissa tai kivissä asuvina henkinä. Myöhemmin syntyi myös käsitys, jonka mukaan ihmiset saattavat jälleensyntyä tenguina. Yleisesti kuitenkin uskottiin tengujen syntyvän suurista munista ja asuvan syrjäisillä vuoristoseuduilla. Vaikka tengulla oli siivet, ei olento lentänyt niillä, vaan vaihtoi paikkaa haihtuen ilmaan ilmestyen heti taas toisessa paikassa. Tengun uskottiin supikoiran ja ketun tavoin voivan ottaa ihmismuodon, mutta tällöinkin varjo saattoi paljastaa olennon todellisen hahmon. Tengu ei myöskään puhu suullaan, vaan tengun puhe on joko telepaattista, tai sitten tengu puhuu välikappaleen, kuten ihmisen kautta.
Keskiaikaan mennessä tengut olivat kehittyneet pahantahtoisista kiusanhengistä hahmoiksi, jotka saattoivat yliluonnollisilla voimillaan joko kiusata tai auttaa ihmistä. Kuitenkin tengujen ilkikurinen suhtautuminen buddhalaisiin munkkeihin osoittaa niiden luonnonuskoista alkuperää. Tengut usein esiintyivätkin šintopapin mustaan kuppimaiseen hattuun pukeutuneena. Tengujen joukkoon kehittyi myös hierarkia, jossa lintumaiset korppi-tengut olivat alin ryhmä. Ne pysyivät arvaamattomina henkinä, jotka saattoivat tehdä veijarimaisia kolttosia tai olla erityisen pahantahtoisia ja kostonhimoisia niitä ärsyttänyttä ihmisryhmää kohtaan. Tengut saattoivat esimerkiksi sytyttää tulipaloja, kaataa puita ihmisten päälle tai siepata pikkulapsia. Toinen ryhmä oli ihmishahmon ottavat tengut, jotka kuitenkin saattoivat olla sekä hyvän- että pahansuopia. Kolmas joukko olivat yamabushi-hahmoiset punanaamaiset ja isonenäiset tengut. Näitä kutsuttiin kohona-tenguiksi. Yamabushi-tengut olivat buddhalaisuuteen kaikkein myötämielisimmin suhtautuvia, ja ne saattoivat rangaista pahoja ja palkita hyviä ihmisiä. Sōjōbō (tengujen kuningas) oli hyvä esimerkki tengu-hahmon kehityksestä japanilaisessa kansan- ja uskomusperinteessä.
Tenguihin uskotaan joissain japanilaisissa vuoristokylissä vieläkin. Ulos saatetaan jättää riisiä ja papumuhennosta tengujen ruuaksi ja jos joku kylän lapsista katoaa, tenguja pyydetään rummuttaen palauttamaan lapsen kotiin.
Tengujen legendaariset asetaidot

1400-luvulla tengut alkoivat kiusata muitakin kuin pappissäätyisiä. Kuten pahaenteiset esi-isänsä tiangout, myös tengut yhdistettiin sotaan tai sotimiseen. Legendat jopa kertovat tengujen ylivertaisista taistelu- ja aseidenkäsittelytaidoista.
Tämä maine lienee osittain lähtöisin bushi Minamoto no Yoshitsune kuuluisasta legendasta. Yoshitsunen ollessa nuori poika ja tunnettu nimellä Ushiwaka-maru Taira-klaani salamurhautti hänen isänsä, Yoshitomon. Taira-klaanin päämies Taira no Kiyomori salli lapsen elää sillä ehdolla, että hänet karkotettaisiin Kuraman vuoren temppeliin munkiksi. Kuitenkin eräänä päivänä Sōjō-ga-danin laaksossa Ushiwaka-maru kohtasi Sōjōbōn. Henki opetti pojalle kenjutsua, jotta poika voisi kostaa  Taira-klaanille.
Alun perin tengujen tempaukset ja toiminta on ajateltu demonisiksi teoiksi, joiden tarkoitus on johtaa maailmaa kohti kaaosta ja sotaa, mutta Yoshitsunen kaltaisen kuulun legendaarisen soturin tarina loi tengujen aikaisempiin hirviömäisiin luonteenpiirteisiin sympaattisempia sävyjä ja esitti tengut kunniallisuuden arvostajina.
Yksi kuuluisimmista on nō-näytelmä Kurama tengu,joka kuuluu Yoshitsunen kroniikkaan eli (jap. 義経記, Gikeikiin).  Kurama tengussa Ushiwaka-maru on ainoa henkilö, joka ei osoita vastenmielisyyttä temppeliin saapunutta outoa yamabushia kohtaan. Vieras on itse asiassa on valepukuinen Sōjōbō, joka ystävystyy pojan kanssa ja alkaa tämän opettajaksi auttaakseen poikaa tämän ahdingossa.
Kaksi tarinaa 1800-luvulta toistavat samaa teemaa. Tarinassa Sōzan chomon kishū tengu kaappaa pojan kolmeksi vuodeksi mukaansa vuorille. Poika palaa tengun luota ihmisten ilmoille mukanaan taiottu tuliase, joka osuu aina maaliinsa. Toinen tarina Inaba-provinssista kertoo käsistään kömpelöstä tytöstä, jonka tengu yllättäen riivaa. Tengun tavoitteena on uudelleensynnyttää kenjutsu-taito takaisin maailmaan. Tengu ilmestyy nuoren samurain uneen, ja lopulta tengun riivaama tyttö opettaa nuoren samurain erinomaiseksi miekkamieheksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tengu Wikimedia Commonsissa
Tengu haukan kaltaisena hirviönä, taiteilija Toriyama Sekien piirros Gazu hyakki yakō
Ushiwaka-maru harjoittelee Kurama-vuoren tengun  oppilaana. Taiteilija: Kunitsuna Utagawa
Standpoint-teoria

Standpoint-teoria eli näkökulmasidonnaisuuden teoria on feministinen tietoteorian suuntaus. Se selvittää tiedon ja tietämisen mahdollisuutta ja laatua. Standpoint-teorian muotoili ensimmäisenä Nancy Hartsock vuonna 1975, ja myöhemmin siihen ovat vaikuttaneet muun muassa Sandra Harding, Dorothy Smith ja Patricia Hill Collins. Teorian keskeinen ajatus on, että tiedon analyysin tulee ottaa huomioon analyysin tekijän asema yhteiskunnassa.
Teoreettinen lähtökohta

Standpoint-teorian lähtökohtana on marxilainen filosofia, jonka mukaan yksilön suhde todellisuuteen muodostuu yhteiskunnallisen aseman perusteella, eli materiaalinen todellisuus vaikuttaa tietämiseen. Hartsock on käsitellyt marxilaista teoriaa sukupuolen perspektiivistä ja lisännyt siihen objektisuhteiden teorian, joka selittää miesten ja naisten erilaisen kokemuksen todellisuudesta. Objektisuhteiden teorian lisäämisestä seuraa, että sosiaalisesti konstruoidulla ja ”aidolla” todellisuudella ei ole mitään eroa. Standpoint-teorian lähtöasetelmaan kuuluu kolme keskeistä väitettä:
materia määrää yhteiskunnallisten suhteiden ymmärtämistä.
hallitseva luokka määrää yhteiskunnan materiaalisia suhteita ja siten sen, minkä uskotaan olevan ”todellista”.
sorrettujen luokkien on saavutettava visionsa luokkataistelulla.
Teoria muistuttaa muilta osin Michel Foucaultin tietoteoriaa, mutta Hartsockin mukaan hallitsevan luokan näkökulma on puolueellinen ja vääristynyt, kun taas sorrettujen luokkien näkökulma paljastaa tosiasialliset ihmisten väliset suhteet. Tämä johtuu siitä, että vaikka feministinen näkökulma onkin diskursiivisesti konstruoitua, naisena elämisen materiaalinen todellisuus, jolle näkökulma perustuu, ei ole diskursiivisesti konstruoitua vaan todellista. Feministinen näkökulma ei silti ole naisillekaan itsestäänselvyys, koska kaikki naiset eivät ole sisäistäneet itseensä kohdistuvaa sortoa. Feministisen näkökulman voi saavuttaa vain tekemällä feminististä analyysia.
Teorian johtopäätös

Standpoint-teoria ratkaisee feminismin ns. näkökulmasidonnaisuuden paradoksin, joka viittaa relativistisen tietoteorian ja yhteiskuntakriittisen tutkimusotteen yhteensopimattomuuteen. On kysytty, miten voi kritisoida hallitsevan luokan näkökulmaa, jos oma näkökulma ei ole sen todempi? Standpoint-teoria antaa mahdollisuuden vertailla ja asettaa näkökulmia paremmuusjärjestykseen. Hardingin mukaan sana objektiivisuus tulee käsittää uudelleen siten, että sillä tarkoitetaan poliittisesti sitoutunutta näkökulmaa ja pyrkimystä tehdä tutkimusta sorretun luokan näkökulmasta. Näin ollen feminismi edustaa objektiivista näkökulmaa ja on tiedollisesti miesten näkökulmaa parempi.