Indus-kulttuuri
Kulttuuri > Kansa tai kansat

Indus-kulttuurin johtajakansaa kutsutaan monesti nimellä "mlecchat". Kansa on luultavasti saapunut lännestä, ja ehkä sekoittunut osin paikallisiin asukkaisiin kastijaoista huolimatta.
On luultavaa, että Indus-kulttuurin valvomalla alueella asui monia kansoja. Erään näkemyksen mukaan pohjoisessa olisi asunut mundan sukuisia kansoja, etelässä mlecchoja, luultavimmin dravidoja.
Läntistä, melko myöhäistä kulttuuriväestön saapumista tukee mm. Intian niemimaan väestön laktoosin sietokyky, joka kehittyi alle 10 000 vuotta sitten Lähi-idässä maanviljelyn myötä.
Mehrgarhin luurankolöytöjen mukaan kuparikauden alussa noin 4800–4500 eaa. väestö vaihtui myöhemmän Harappan tyyppiseksi. Toisaalta samaan ennen kuparikautta vastaavaa väestöä on löydetty etelämpää Länsi-Intian Maharastran Inamgaonista. Tämä viittaa ainakin kahteen muuttoaaltoon lännestä.
Harappalaista löytöpaikoista eri tutkijat ovat löytäneet ainakin kahden- kolmen tyyppisiä pääkalloja, Näitä on eri yhteyksissä kuvattu mm. proto-australoideiksi, Välimeren roduksi , armenoideiksi, alppiroduksi, pohjoiseksi roduksi ja mongoloideiksi. Harappasta on löydetty kolmea tyyppiä: voimakas ja hennompi pitkäkalloinen, sekä pyöreäkalloinen. Kalmisto H:sta on löydetty lisäksi uuden tyyppisiä pyöreitä pääkalloja. Australoidinen väestö on ehkä mesoliittista perua, pitkäkalloinen Välimeren väestö neoliittista. Esi-Välimeren tyyppi kytkeytyy muinaiseen Iraniin ja Mesopotamiaan, samoin kuin, hoikka pitkäkasvoinen pohjoinen tyyppi. leveäpäinen alpino-armeinoidityyppi. Jopa proto-australoideja tai näitä muistuttavia oli Iranissa ja Mesopotamiassa esihistoriallisella ajalla.
Esimerkiksi pitkäkalloinen väestö saattaa olla yhteneväinen Tepe Hissar I–II:n väestöjen kanssa.
Nykyään jaetaan Intian väestö ainakin kahteen alkuperätyhmään, jotka ovat pohjoinen ANI ja eteläinen ASI.
Indus-kulttuurin kansaksi on ajateltu monesti dravidoja. Tätä saattaa tukea se, että Indus-kulttuuri näyttää kartalta katsoen kytkeytyvän isälinjan Y-kromosomin haploryhmän tyyppiin L. Haplotyyppi L1 on yleinen dravidojen ylemmissä ja keskimmäisissä kasteissa. Näitä vastaavat äitilinjan mitokondrion DNA:n haploryhmän tyypit HV14a1, U1a1a4 ja monet U7a- ja U7c-alkuiset mt-DNA:n haplotyypit ylemmissä kasteissa. Muualla U7 on yleinen Länsi-Iranissa.
Y-haplotyyppi L:n yleisyys tukee usein esitettyä ajatusta Indus-kulttuurin perustajakansan saapumisesta Lähi-idästä. Samoin U7 on yleinen Pakistanissa, Iranissa ja Kaukasuksen lähellä.
Toisaalta kuparin 3500 eaa. ja/tai pronssin noin 3000 eaa. tuonut mleccha-kansa saattoi olla Y-kromosomin haplotyyppiä J2a M410, jota tavataan mm. Kaukasian, Baktrian ja Anatolian seuduilla. Tähän haplotyyppiin liittyy härän palvonta, ja myös varhainen metalli, kupari ja pronssi. Niinpä J2a on saattanut saapua lännestä neoliittikauden jälkeen Indus-kulttuurin alueelle. Tämän mukaan Indus-kulttuurin kansa saattaisi olla lähtöisin Kura-Araxesin alueelta tai Anatoliasta. J2a on ylemmissä kasteissa yleisempää.
Rakhigarhiin haudatun ajalta noin 2800–2300 eaa. DNA on tutkittu. Se ei sisällä arjalaista isälinjaa R.  DNA muistuttaa enemmän varhaisia iranilaisia metsästäjiä ja paimentolaisia. Näistäkin se erosi yli 10 000 vuotta sitten. DNA:ssa on myös Andamaanien kansoille tyypillinen osa, joka on keskimäärin 1/3 koko genomista. DNA muistuttaa nykyintialaista, vaikka R puuttuu...  Äitilinjan tyyppi on U2, jollainen on Keski-Aasialle ja Etelä-Aasialle tyypillinen. Niinpä Rakhigarhin DNA tukee Indus-kulttuurin perustajakansan saapumista Lähi-idästä paimentolaisuuden ja/tai viljelyn alun aikoihin, vaikka ei suoraan todistakaan tätä.