stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Molly Holly
Uran alku

Greenwald oli nuorena kiinnostunut voimannostosta ja häntä alettiin valmentamaan 14-vuotiaana. Hän rikkoi Minnesotan osavaltion painonnostoennätyksen ikäluokassaan nostamalla 100 paunaa (n. 45 kg) Ennen painiuraansa hän työskenteli muun muassa puhelinmyyjänä ja Subway-ravintolassa.
Hän aloitti painijakoulutuksen vuonna 1997 Dean Malenkon johdolla Floridassa ja debytoi saman vuoden elokuussa World Professional Wrestling Federation-organisaatiossa kehänimellä Starla Saxon. Greenwald paini itsenäisesti vuosina 1997-1998 ja voitti kaksi mestaruutta mm. NDW Women's Championship mestaruuden. WCW:ssä Greenwald debytoi vuonna 2000 kehänimellä Miss Madness ja toimi Randy Savagen palvelijana ja häiritsi Savagen vastustajia otteluissa. WCW vapautti Greenwaldin kuitenkin elokuussa 2000 säästösyistä.
WWE

WCW:n jälkeen Greenwald teki sopimuksen WWE:n kanssa ja hänen kehänimeksi tuli Molly Holly. Ensimmäinen merkittävä rooli oli liittyä uuteen tiimiinsä "serkkujensa" Bob Holly ja Crash Hollyn kanssa, joka muodosti ryhmän The Holly Cousins. Molly oli hetken myös [WWE Hardcore Championship]]-mestari voitettuaan The Hurricane lyömällä häntä paistinpannulla, kun mestaruudella oli käytössä 24/7 haaste. Vuonna 2002 Molly Holly voitti WWE Women’s Championship-mestaruuden King of the Ring-tapahtumassa Trish Stratusilta.. Hän piti mestaruutta hallussaan kolme kuukautta häviten mestaruuden takaisin Stratusille. Molly voitti kuitenkin vuotta myöhemmin mestaruude uudestaan Raw:ssa ja tällä kertaa piti mestaruutta hallussaan yli 200 päivää häviten Victorialle.
Greenwald jätti kokoaikaisen painiuran huhtikuussa 2005. Syyksi hän sanoi pettyneensä WWE:hen, joka alkoi keskittyä enemmän painijoiden ulkonäköön kuin heidän painitaitojen sijaan ja lisäksi hän inhosi, että hänen hahmostaan oli tullut konna. Molly Holly on uransa jälkeen satunnaisesti vieraillut WWE:n ohjelmissa ja tapahtumissa, kun mm. WrestleMania XXV:ssa, jossa kruunattiin 25-Diva Royal-ottelun voittaja Miss WrestleManiaksi ja tämän ottelun voitti Santina Marella. Lisäksi hän on osallistunut useana kertana naisten Royal Rubleen. Vuonna 2021 hänet valittiin WWE Hall of Famen kunniagalleriaan. Sittemmin hän on työskenellyt WWE:ssä tuottajana.
Mestaruudet ja saavutukset

New Dimension Wrestling
NDW Women's Championship
World Professional Wrestling Federation
WPWF Women's Championship
WWE
WWE Women’s Championship (2 kertaa)
WWE Hardcore Championship
WWE Hall of Fame 2021
Trish Stratus ja Holly yhdessä vuoden 2004 live-tapahtumassa
Amélie

| Amélie> Le Fabuleux Destin d’Amélie Poulain |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean-Pierre Jeunet
Käsikirjoittaja:  Guillaume Laurant   Jean-Pierre Jeunet
Tuottaja:  Claudie Ossard   Jean-Marc Deschamps
Säveltäjä:  Yann Tiersen
Kuvaaja:  Bruno Delbonnel
Leikkaaja:  Hervé Schneid
Tuotantosuunnittelija:  Aline Bonetto
Pukusuunnittelija:  Madeline Fontaine
Pääosat:  Audrey Tautou Mathieu Kassovitz
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Miramax
Levittäjä:  Mokép Disney+
Ensi-ilta:  25. huhtikuuta 2001 Ranska 26. lokakuuta 2001  Suomi
Kesto:  122 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Budjetti:  11 400 000 €
Tuotto:  173 921 954 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amélie (Le Fabuleux Destin d’Amélie Poulain) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut ranskalainen romanttinen komedia, jonka on ohjannut Jean-Pierre Jeunet. Elokuvan pääosassa näyttelevä Audrey Tautou esittää pariisilaista tarjoilijatarta Amélieta, joka ottaa elämäntehtäväkseen kylvää onnenkipinöitä ympärilleen. Muissa rooleissa näyttelee muun muassa Mathieu Kassovitz miehenä, johon ujo Amélie rakastuu.
Amélie on saanut useita palkintoja ympäri maailmaa ja oli myös ehdokkaana viidessä Oscar-sarjassa, muun muassa parhaasta käsikirjoituksesta ja parhaasta kuvauksesta.
Vuonna 2016 Amélie äänestettiin BBC:n kyselyssä vuosisadan 100 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. The New York Timesin kriitikot valitsivat Amélien vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Musiikki

Elokuvan musiikin teki Yann Tiersen, ja sitä on tallennettu albumille Amélie.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Audrey Tautou  | … |  Amélie Poulain   |
|  Mathieu Kassovitz  | … |  Nino Quincampoix   |
|  Rufus Narcy  | … |  Raphaël Poulain   |
|  Lorella Cravotta  | … |  Amandine Poulain   |
|  Serge Merlin  | … |  Raymond Dufayel   |
|  Jamel Debbouze  | … |  Lucien   |
|  Urbain Cancelier  | … |  Collignon   |
|  Clotilde Mollet  | … |  Gina   |
|  Claire Maurier  | … |  Suzanne   |
|  Isabelle Nanty  | … |  Georgette   |
|  Dominique Pinon  | … |  Joseph   |
|  Artus de Penguern  | … |  Hipolito   |
|  Yolande Moreau  | … |  Madeleine Wallace   |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amélie Wikimedia Commonsissa
Elokuvan päähenkilö Amelie Poulain.
Vuodenpyörä

Vuodenpyörän juhlapäivät.
Samhainina vainajia muistelevia uuspakanoita.
Vuodenpyörä viittaa uuspakanoiden, kuten wiccojen, kahdeksaan vuotuiseen uskonnolliseen juhlapäivään eli sapattiin. Niihin kuuluu neljä aurinkoon liittyvää juhlaa sekä neljä kausittaista juhlaa, joilla juhlistetaan merkittäviä vuodenajan vaihtumisia.
Sykliseen aikakäsitykseen uskoneet muinaiset keltit juhlistivat vuodenpyörässä olevia päiviä, mutta vuodenpyörä sinällään on uusi keksintö. Sitä ehdotti ensimmäisenä Jacob Grimm vuoden 1835 teoksessaan Teutoninen mytologia. Nykymuotoisen vuodenpyörän laativat wiccat 1950- ja 1960-luvulla.
Vuodenpyörän kahdeksan pyhää joustavine päivämäärineen ovat:
Samhain 31. lokakuuta, vuodenkierron alun juhla
Yule 20.–25. joulukuuta, talvipäivänseisauksen juhla
Imbolc 1.–2. helmikuuta, uudelleensyntymisen ja puhdistautumisen juhla
Ostara (Ēostre, Eostar) 20.–23. maaliskuuta, kevätpäiväntasauksen juhla
Beltane 30. huhtikuuta – 1. toukokuuta, valon, hedelmällisyyden ja kesän tulon juhla
Litha 20.–22. kesäkuuta, kesäpäivänseisauksen juhla
Lughnasadh 1. elokuuta, sadonkorjuun juhla
Mabon 20.–23. syyskuuta, syyspäiväntasauksen ja menneen vuoden muistelun juhla
Juhlapäivien tarkoitus on huomioida se, mitä ihminen on saavuttanut ja menettänyt vuoden kierron aikana. Siihen liittyy muinaisten kelttien uskomus, jonka mukaan tasapaino säilytetään kun muistellaan saatuja asioita kiitollisina mutta myös menetettyjä asioita.
Kun kristinusko syrjäytti pakanauskonnot Euroopassa, vuodenpyörän juhlapäivät kristillistettiin. Esimerkiksi Yulesta tuli joulu ja Ostara korvattiin pääsiäisellä.
Vuodenpyörää kuvaava maalaus, Vivienne Shanley.
Kahdeksanpuolainen pyörä on eräs vuodenpyörän symboli.
Suomen Liikemiesten Lähetysliitto

| Suomen Liikemiesten Lähetysliitto> Missionmen |
| --- | --- |
Perustettu:  1920
Perustaja:  Kustaa Sikilä
Kotipaikka:  Turku
Päämaja:  Sinitaivassali Rauhankatu 15 D 20100 Turku
Toiminnanjohtaja:  Arni Hukari
Jäsenlehti:  Missionmen
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Liikemiesten Lähetysliitto on vuonna 1920 perustettu valtakunnallisesti toimiva kristillinen järjestö. Se järjestää erilaisia tapahtumia yrittäjille ja elinkeinoelämän palveluksessa toimiville, sekä tukee kansainvälistä lähetys-, diakonia- ja kehitysaputyötä. Liikemiesten Lähetysliiton toiminta nousee kristillisestä arvopohjasta.
Vuoden 2020 lopussa Liikemiesten Lähetysliittoon kuului 142 henkilöjäsentä ja 81 yhteisöjäsentä. Nykyisenä toiminnanjohtajana toimii Erkki Haarala (vuodesta 2012) ja hallituksen puheenjohtajana Harri Seikola (vuodesta 2016). Liikemiesten Lähetysliiton toimitilat ja Sinitaivassali sijaitsevat Turussa osoitteessa Rauhankatu 15 D.
Järjestön historiaa

Suomen Liikemiesten Lähestysliitto syntyi 1900-luvun alkupuolella Varsinais-Suomen alueella voimakkaana vaikuttaneen niin sanotun hannulalaisen herätyksen ansiosta. Lähetyssaarnaaja Frans Hannulan asettuminen Turkuun vuonna 1901 johti kiinnostuksen lisääntymiseen lähetysharrastusta kohtaan ja johti laajamittaiseen hengelliseen herätykseen. Itse liitto (aluksi Lounais-Suomen Liikemiesten Lähetysliitto) syntyi turkulaisen kauppiaan Kustaa Aleksander Sikilän aloitteesta ja hänen saamansa näyn seurauksena. Perustava kokous pidettiin 6. toukokuuta 1920 ja yhdistysrekisteriin Suomen Liikemiesten Lähetysliitto merkittiin 13. marraskuuta 1922. Ulkolähetyksessään Liikemiesten Lähetysliitto on toiminut alusta alkaen läheisessä yhteistyössä Suomen Lähetysseuran kanssa.
Toiminta

Liitto julkaisee Missionmen-lehteä ja järjestää yrittäjille suunnattuja tilaisuuksia, kuten Hyvän mielen aamiaisia ympäri Suomea. Lisäksi se pitää yllä liike-elämän etiikkaa ja globaalia vastuuta koskevaa keskustelua sekä huolehtii jäsentensä hengellisestä hyvinvoinnista. Se tarjoaa yrittäjille mahdollisuuden tutustua muihin yrittäjiin ja ohjaa heitä vertaistuen piiriin.
Lähetys- ja kehitysaputyön lisäksi Liikemiesten Lähetysliitto on tukenut myös kohdemaistaan tulevia opiskelijoita ja mahdollistanut monien stipendiaattien korkeakouluopinnot Suomessa.
Turussa järjestettävät Tuomasmessut ovat myös Liikemiesten Lähetysliiton toimintaa. Vuonna 2020 Turun Tuomasmessu täytti 30 vuotta ja juhlamessu pidettiin Varissuon kirkossa, missä vietettiin myös ensimmäisiä Tuomasmessuja. Uutena toimintamuotona keväällä 2020 aloitettiin erityiset Tuomasillat.
Tänä päivänä Liikemiesten Lähetysliitto toimii läheisessä yhteistyössä monien eri ryhmien, järjestöjen ja yhdistysten, kuten Opiskelijoiden Lähetysliiton, Naisten Pankin ja Operaatio Ruokakassin kanssa. Ulkomaisia yhteistyökumppaneita ovat muun muassa Viron kirkon lähetyskeskus ja Sakun seurakunta, Inkerin kirkko Venäjällä ja Kibahan orpolasten koti Tansaniassa.
| n k Suomen Ekumeeninen Neuvosto (SEN) |
| --- | --- | --- |
| Pääsihteerit |  Cantell  Castrén  Rusama  Edström  Huttunen  Auvinen  Wärn-Rancken  |  |
| Jäsenyhteisöt |  Evankelis-luterilainen kirkko  Ortodoksinen kirkko  Vapaakirkko  Katolinen kirkko  Pelastusarmeija  Baptistsamfund  Metodistkyrka  Metodistikirkko  Missionkyrkan  Anglikaaninen kirkko  International Evangelical Church  |  |
| Tarkkailijajäsenet |  Adventtikirkko  Baptistikirkko  Helluntaikirkko  Kveekarit  Pingstmission  |  |
| Kumppanit |  Filantropia  Filoksenia  Helsingin Diakonissalaitos  Herättäjä-Yhdistys  Hiljaisuuden Ystävät  Kansan Raamattuseura  Kirkon alat  Kirkon ulkomaanapu  Kulttuuri- ja uskontofoorumi FOKUS  Medialähetys Sanansaattajat  Lasten ja nuorten keskus  OCM-Suomen Konstantinus Yhdistys  Opiskelijoiden Lähetysliitto  Pyhän Henrikin pyhiinvaellusyhdistys  Sinapinsiemen  Suomen Caritas  Suomen kristillinen rauhanliike  Suomen Kristillinen Ylioppilasliitto  Suomen Liikemiesten Lähetysliitto  Suomen Lähetysseura  Suomen Merimieskirkko  Suomen NMKY:n liitto  Suomen NNKY-liitto  Suomen Pipliaseura  Suomen World Vision  Temppeliherrain Ritarikunta  Tuomasyhteisö  |  |
Benjamin Netanjahu

| Benjamin Netanjahu> בנימין (ביבי) נתניהו |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva vuodelta 2023.
Israelin pääministeri
 29. joulukuuta 2022 –  
Presidentti:  Isaac Herzog
Edeltäjä:  Yair Lapid
 31. maaliskuuta 2009 – 13. kesäkuuta 2021  
Presidentti:  Shimon Peres Reuven Rivlin
Edeltäjä:  Ehud Olmert
Seuraaja:  Naftali Bennett
 18. kesäkuuta 1996 – 6. heinäkuuta 1999  
Presidentti:  Ezer Weizman
Edeltäjä:  Shimon Peres
Seuraaja:  Ehud Barak
Israelin oppositiojohtaja
 28. maaliskuuta 2006 – 31. maaliskuuta 2009  
Edeltäjä:  Amir Peretz
Seuraaja:  Tzipi Livni
Israelin valtiovarainministeri
 28. helmikuuta 2003 – 9. elokuuta 2005  
Edeltäjä:  Silvan Shalom
Seuraaja:  Ehud Olmert
Israelin ulkoministeri
 6. marraskuuta 2002 – 28. helmikuuta 2003  
Edeltäjä:  Shimon Peres
Seuraaja:  Silvan Shalom
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. lokakuuta 1949 (ikä 75) Tel Aviv, Israel
Arvonimi: kapteeni
Tiedot
Puolue:  Likud
Uskonto:  juutalaisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.netanyahu.org.il
Benjamin ”Bibi” Netanjahu (hepr. ‏בִּנְיָמִין נְתַנְיָהוּ‎, Binjamin Netanjahu) (s. 21. lokakuuta 1949 Tel Aviv) on israelilainen Likud-puoluetta edustava poliitikko, joka on toiminut Israelin pääministerinä kolmeen otteeseen, viimeksi joulukuusta 2022 lähtien.
Aiemmin hän oli pääministerinä vuosina 1996–1999 ja 2009–2021 sekä ulkoministerinä 2002–2003 ja valtiovarainministerinä 2003–2005. Vuodesta 2019 lähtien Netanjahu on ollut Israelin historian pisimpään virassa ollut pääministeri.
Netanjahu on saanut osakseen voimakasta arvostelua toiminnastaan Gazan sodassa 2023–, ja häntä on syytetty esimerkiksi palestiinalaisten kansanmurhasta. Kansainvälinen rikostuomioistuin on antanut Netanjahusta pidätysmääräyksen sotarikoksista Gazan sodassa.
Perhe ja nuoruus

Netanjahu syntyi vuonna 1949 Tel Avivissa Israelissa juutalaiseen perheeseen, jonka isänpuoleinen suku on puolanjuutalaista alkuperää. Hänellä on myös sefardijuutalaisia juuria. Isä Benzion Netanjahu oli juutalaisen historian professori ja revisionistista sionismia kannattaneen Ze'ev Jabotinskyn entinen avustaja. Yliopistourallaan Benzion Netanjahu erikoistui espanjanjuutalaisten historiaan. Benjaminin vanhempi veli Jonathan Netanjahu kuoli  Entebben operaatiossa pelastaessaan israelilaisia panttivankeja Ugandassa.
Netanjahu vietti varhaisen lapsuutensa Jerusalemissa. Vuodet 1956–1958 ja 1963–1967 hän asui perheensä kanssa Yhdysvalloissa. Vuonna 1967 hän palasi Israeliin ja liittyi Israelin puolustusvoimien Sayeret Matkal -erikoisjoukkoyksikköön. Hän lopetti palveluksensa puolustusvoimissa vuonna 1972 ja palasi Yhdysvaltoihin opiskelemaan arkkitehtuuria Massachusetts Institute of Technology -korkeakoulussa. Seuraavana vuonna kuitenkin puhkesi Jom kippur -sota, ja Netanjahu palasi Israeliin taistelemaan sotaan. Sodan päätyttyä hän palasi Yhdysvaltoihin jatkamaan opintojaan ja valmistui maisteriksi 1976. Lisäksi hän on opiskellut valtiotiedettä MIT:ssä ja Harvardin yliopistossa.
Poliittinen ura > Uran alkuvuodet

Vuonna 1984 Netanjahu nimettiin Israelin YK-edustajaksi, jona hän toimi vuoteen 1988, jolloin hänet valittiin knessetiin. 1993 hänet valittiin ensimmäisen kerran Likudin puheenjohtajaksi.
Poliittinen ura > Ensimmäinen pääministerikausi

Vuonna 1996 pääministeri valittiin Israelissa ensimmäistä kertaa suoralla vaalilla. Yllättäen Netanjahu voitti ennakkosuosikki Shimon Peresin, mutta työväenpuolue voitti enemmistön knessetissä. Netanjahu joutui ottamaan hallitukseensa kaksi uskonnollista pienpuoluetta, joiden sosiaalipolitiikka söi uskottavuutta hänen uusliberalistisilta talousuudistuksiltaan. Vuonna 1997 hän luovutti Hebronin kaupungin palestiinalaishallinnolle.
Poliittinen ura > Ensimmäisen pääministerikauden jälkeen

Hävittyään pääministerivaalin Ehud Barakille vuonna 1999 Netanjahu vetäytyi politiikasta pariksi vuodeksi. Vuonna 2002 Netanjahu nimitettiin ulkoministeriksi Ariel Sharonin hallitukseen. Aikaisemmin samana vuonna Netanjahu puhui Yhdysvaltain kongressissa, jossa hän ilmaisi vahvasti tukevansa Yhdysvaltojen hyökkäystä Irakiin ja pyrkimystä syrjäyttää Saddam Hussein. Vuoden 2003 vaalien jälkeen hänestä tuli valtiovarainministeri Sharonin toiseen hallitukseen, jossa hän leikkasi sosiaalietuuksia. Netanjahu erosi ministerin tehtävistä 9. elokuuta 2005 hallituksen hyväksyttyä vetäytymisen Gazan kaistalta. Hänet valittiin toisen kerran Likudin puheenjohtajaksi 20. joulukuuta 2005.
Poliittinen ura > Kolmas pääministerikausi

Toukokuussa 2020 Netanjahu muodosti vaikeiden neuvottelujen jälkeen sisäpoliittisessa umpikujatilanteessa yhteistyöhallituksen Likud-puolueensa ja sen pääkilpailijan Sininen ja valkoinen -liittouman kanssa. Kolmivuotisen hallitussopimuksen mukaan Netanjahu olisi jatkanut pääministerinä ensimmäiset puolitoista vuotta, jonka jälkeen pääministeriksi olisi siirtynyt Benny Gantz. Vuonna 2021 Naftali Bennettin ja Yair Lapidin kokoama koalitiohallitus syrjäytti Netanjahun, josta tuli oppositiojohtaja. Koalitiohallitus jäi lyhytikäiseksi, ja vuoden 2022 lopussa Netanjahu palasi kuudennen kerran pääministeriksi.
Poliittinen ura > Kolmas pääministerikausi > Oikeusjärjestelmäuudistus

Netanjahun hallitus alkoi ajaa suurimittaisia muutoksia maan oikeusjärjestelmään. Kiistanalaisimman muutoksen mukaan knesset voisi määräenemmistöllä kumota korkeimman oikeuden päätöksiä. Israelin perustuslain puutteen vuoksi toimeenpanovallan ja tuomiovallan jako on heikko ja hallituksella on aina enemmistö knessetissä. Muutos olisi antanut kulloinkin vallassa olevalle hallituskoalitiolle lähes rajattomat oikeudet. Perustuslain sijaan Israelissa on "peruslakeja", mutta ei ole määritelmää sille mitkä lait näihin kuuluvat, eikä niiden säätämisessä ole mitään eroa tavallisiin lakeihin. Netanjahun hallituksen suunnitelman mukaan knesset olisi voinut määritellä säätämänsä lain peruslaiksi, johon oikeus ei voisi puuttua.
Heinäkuussa 2023 Netanjahun hallitus päätti poistaa niin sanotun ”kohtuullisuuslausekkeen”, jonka avulla korkein oikeus on voinut kumota hallituksen päätökset. Lausekkeen poistosta päätettiin äänin 64-0. Opposition edustajat boikotoivat äänestystä. Kohtuullisuuslausekkeen poistamista on pidetty uudistuksen kulmakivenä. Netanjahun hallitus on lisäksi ajanut sitä, että hallituksen sanavaltaa tuomareiden nimittämisessä kasvatettaisiin.
Israelilaiset osoittivat mieltään Netanjahun hallituksen kiistanalaista oikeusjärjestelmäuudistusta vastaan sankoin joukoin vuoden 2023 aikana. Maan historian suurimpiin kuuluneet mielenosoitukset alkoivat tammikuussa 2023 ja jatkuivat noin kymmenen kuukauden ajan lokakuuhun asti. Suurimpiin mielenosoituksiin osallistui satoja tuhansia israelilaisia. Vuonna 2023 vuodetuista Yhdysvaltain puolustusministeriön salaisista dokumenteista paljastui, että Israelin tiedustelupalvelu Mossad oli lietsonut maan hallituksenvastaisia mielenosoituksia. Netanjahu kielsi väitteet Mossadin osallisuudesta.  Israelin hallinto yritti siirtää huomiota ulkoisiin uhkiin ratsaamalla Al-Aqsan moskeijan, pommittamalla useaan otteeseen Syyriaa, Libanonia ja Gazan kaistaa. Syyria vastasi viimein iskuihin ampumalla ohjuksia Israeliin huhtikuussa 2023.
Tammikuussa 2024 Israelin korkein oikeus torppasi oikeusjärjestelmäuudistukselle keskeisen "kohtuullisuuslausekkeen" poiston äänin 8-7. Korkeimman oikeuden lausunnon mukaan uudistus olisi aiheuttanut "vakavaa ja ennennäkemätöntä vahinkoa Israelin valtion perusominaisuuksille demokraattisena valtiona". Korkeimman oikeuden päätös oli karvas tappio Netanjahulle ja tämän kumppaneille.
Poliittinen ura > Kolmas pääministerikausi > Gazan sota

Gazan sodan aloittaneesta Hamasin hyökkäyksestä lokakuussa 2023 lähtien Netanjahu on kohdannut erittäin voimakasta arvostelua. Netanjahua on arvosteltu tiedustelutoiminnan pettämisestä, koska hallitus ei pystynyt ennakoimaan Hamasin hyökkäystä. Lisäksi Netanjahua on ovat syytetty Hamasin ottamien israelilaisten panttivankien laiminlyömisestä ja näiden palauttamisessa epäonnistumisessa. Israelissa Netanjahun hallitusta arvostelevat ja panttivankien kotiuttamista vaativat viikottaiset protestit ovat vaatineet Netanjahun eroa ja vaalien aikaistamista.
Netanjahun hallitusta on syytetty palestiinalaisten kansanmurhasta Gazan sodan yhteydessä. Joulukuussa 2023 Etelä-Afrikka jätti Kansainväliselle tuomioistuimelle (ICJ) kanteen, jossa syytti Israelin rikkoneen YK:n kansanmurhasopimusta. Tammikuussa 2024 ICJ määräsi Israelin ryhtymään kaikkiin mahdollisiin toimenpiteisiin kansanmurhan estämiseksi, ja katsoi, että ainakin osa Etelä-Afrikan väittämistä teoista näyttää kuuluvan vuoden 1948 kansanmurhasopimuksen piiriin. Tuomioistuin ei kuitenkaan määrännyt Gazaan välitöntä tulitaukoa. Netanjahu kutsui syytettä törkeäksi ja sanoi, että Israel tekee lähtökohtaisesti kaikkensa puolustaakseen itseään.
Toukokuussa 2024 Kansainvälisen rikostuomioistuimen (ICC) johtava syyttäjä kertoi hakevansa Netanjahulle, Israelin puolustusministeri Yoav Gallantille ja Hamasin johtajille kansainvälistä pidätysmääräystä useista Gazan sodan aikana tehdyistä sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan. Pidätysmääräys annettiin marraskuussa 2024.
Poliittinen ura > Kahden valtion malli

Benjamin Netanjahu (pääministeri 1996–1999, 2009–2021, 2022–) vastustaa kahden valtion mallia ja pitää virheenä sitä, että ennen hänen pääministerikauttaan PLO yleensä päästettiin Tunisiasta Palestiinaan ja Palestiinalaishallinto perustettiin. Hän sanoo olevansa ylpeä siitä, että esti palestiinalaisvaltion muodostumisen, "koska tänään jokainen ymmärtää, millainen Palestiinan valtio olisi voinut olla nyt kun olemme nähneet pienimuotoisen Palestiinan valtion Gazassa".
Vuonna 2019 Netanjahu totesi "Sen, joka vastustaa Palestiinan valtion perustamista, on tuettava taloudellisesti Gazaa, koska länsirannan Palestiinalaishallinnon ja Gazassa olevan Hamasin pitäminen toisistaan erillään estää Palestiinalaisvaltion syntymisen." Pääministerinä Netanjahu salli miljoonien avustusdollarien pääsyn Gazaan. Vuonna 2023 hän vakuutti, että raha tuli humanitaarisiin tarkoituksiin eikä hyödyttänyt Hamasia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Benjamin Netanjahu Wikimedia Commonsissa
Benjamin Netanjahun virallinen sivusto
| n k Israelin pääministerit |
| --- | --- | --- |
|  Ben-Gurion  Sharett  Ben-Gurion  Eshkol  Meir  Rabin  Begin  Shamir  Peres  Shamir  Rabin  Peres  Netanjahu  Barak  Sharon  Olmert  Netanjahu  Bennett  Lapid  Netanjahu  |  Ben-Gurion  Sharett  Ben-Gurion  Eshkol  Meir  Rabin  Begin  Shamir  Peres  Shamir  Rabin  Peres  Netanjahu  Barak  Sharon  Olmert  Netanjahu  Bennett  Lapid  Netanjahu  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Elering
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elering Wikimedia Commonsissa
State of the Nordic Power System (sähkönsiirto Pohjolan ja Baltian maista toisiin) (englanniksi) (litgrid.eu)
ENTSO-E Transmission System Map (Euroopan ja lähialueiden kantaverkkojen kartta) (englanniksi) (entsoe.eu)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Elering
Käännös suomeksi
Yks’, kaks’, kolme

| Yks’, kaks’, kolme> One, Two, Three |
| --- | --- |
 Saul Bassin suunnittelema juliste
Ohjaaja:  Billy Wilder
Käsikirjoittaja:  Ferenc Molnár (näytelmä) Billy Wilder I. A. L. Diamond
Tuottaja:  Billy Wilder
Säveltäjä:  André Previn
Kuvaaja:  Daniel L. Fapp
Leikkaaja:  Daniel Mandell
Pääosat:  James Cagney Horst Buchholz Pamela Tiffin Arlene Francis Hanns Lothar   Lilo Pulver
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:   15. joulukuuta 1961  17. huhtikuuta 1987
Kesto:  108 min
Alkuperäiskieli:  englanti, saksa, venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yks', kaks', kolme (engl. One, Two, Three) on vuonna 1961 valmistunut komediaelokuva, jonka ohjasi Billy Wilder. Elokuvassa näyttelevät James Cagney, Horst Buchholz, Pamela Tiffin, Arlene Francis, ja Howard St. John. Elokuva sijoittuu kylmän sodan aikaiseen jaettuun Berliiniin ja siinä pilkataan idän ja lännen erilaisia yhteiskuntajärjestelmiä sekä saksalaista kansanluonnetta.