stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekka Kosonen (sosiologi)
Julkaisuja

Valtiomonopolistisen kapitalismin teorian perusteista ; kirj. Pekka Kosonen, Timo Kyntäjä, Raimo Lovio. SOTK:n tutkimusaineistoa 5. Sosialistinen opintoneuvonta- ja tutkimuskeskus, Helsinki 1974
Kapitalistisen yhteiskuntamuodon teoriasta : tutkielma poliittisen taloustieteen kritiikistä sekä yksilöiden ja luokkien intresseistä. Tutkijaliiton julkaisusarja 2. Helsinki 1976
Keynesiläisyys ja Suomen talouspolitiikka ; kirj. Pekka Kosonen ym. Tutkijaliiton julkaisusarja 8. Helsinki 1978
Keskustelua marxilaisesta arvoteoriasta ; kirj. Pekka Kosonen, Pekka Sutela, Johan Willner. Tutkijaliiton julkaisusarja 9. Helsinki 1979
Suomalainen kapitalismi : tutkimus yhteiskunnallisesta kehityksestä ja sen ristiriidoista sodanjälkeisessä Suomessa ; vastaava kirj. Pekka Kosonen ; muut kirj. Sakari Heikkinen ym. Love, Helsinki 1979
Yhteiskunnallisen työnjaon muutos ja pääoman uusintaminen : tutkimus teollistumisesta, elinkeinorakenteesta ja työttömyydestä Suomessa toisen maailmansodan jälkeen, sosiologian lisensiaattityö. Helsingin yliopiston sosiologian laitoksen tutkimuksia no 219. Helsingin yliopisto, Helsinki 1980
Hyvinvointivaltion haasteet ja pohjoismaiset mallit, Helsingin yliopiston väitöskirja. Sosiaalipoliittisen yhdistyksen tutkimuksia 48. Vastapaino - Sosiaalipoliittinen yhdistys, Tampere - Turku 1987
Kapitalismin ja hyvinvointivaltion näkökulmat. Tutkijaliiton julkaisusarja 55. Tutkijaliitto, Helsinki 1988
On se niin väärin , kirj. Pekka Kosonen ym. Tutkijaliiton julkaisusarja 56. Helsinki 1989
State, culture & the bourgeoisie : aspects of the peculiarity of the Finnish ; contributions by Pekka Kosonen and others ; ed. by Matti Peltonen. Nykykulttuurin tutkimusyksikön julkaisuja 13. University of Jyväskylä, Jyväskylä 1989
Integraatio ja pohjoismainen malli : uusien strategioiden mahdollisuudesta.  Suomen ICSW-neuvottelukunta. Julkaisuja 1990, 1. Helsinki 1990
The Finnish model of economic and social policy : from emulation to crash ; kirj. Jan Otto Andersson, Pekka Kosonen, Juhana Vartiainen. Meddelanden från Ekonomisk-statsvetenskapliga fakulteten vid Åbo Akademi. Ser. A 401. Åbo 1993
European integration : a welfare state perspective. Sociology of law series no 8. University of Helsinki, Helsinki 1994
Eurooppalaiset hyvinvointivaltiot : yhdentymistä ja hajaantumista. Gaudeamus, Helsinki 1995
Pohjoismaiset mallit murroksessa. Vastapaino, Tampere 1998
Toimitustöitä

Työn uusjako : ohjelmat ja kritiikki. Työn uudelleenjako ja vaihtoehtoinen talouspolitiikka -seminaari 4.2.1984. Tutkijaliiton julkaisusarja 29. Helsinki 1984
Vapaus, veljeys ja vallankäyttö ; toim. Pekka Kosonen, Anneli Levo-Kivirikko. Juhlakirja professori Paavo Uusitalon 50-vuotispäivänä 12.7.1989. Helsingin yliopisto, Helsinki 1989
Changing Europe and comparative research ; edited by Pekka Kosonen. Suomen Akatemian julkaisuja 1882, 5. VAPK-publishing, Helsinki 1992
Euroopan integraatio, työmarkkinat ja hyvinvointivaltio ; toim. Pekka Kosonen  ; kirjoittajat Matti Alestalo ym. Gaudeamus, Helsinki 1992
The Nordic welfare state as an idea and as reality : papers based on lectures of a Nordic seminar in Helsinki, March 12-13 1993 ; edited by Pekka Kosonen. Renvall-instituutin julkaisu 5. Renvall Institute, University of Helsinki, Helsinki 1993
Näkökulmia Eurooppaan ja integraatioon. Sociology of law series 7. University of Helsinki, Helsinki 1993
Welfare systems and European integration : proceedings from COST A7 Workshop in Tampere, Finland, August 24-27, 1995 ; editors Matti Alestalo and Pekka Kosonen. Department of Sociology and Social Psychology, University of Tampere. Series A 28. University of Tampere, Tampere 1996
Sosiaalietujen muutokset : vastuunjaon ongelma : seminaariraportti ; toimittaneet Pekka Kosonen ja Maija Sakslin. Sosiaali- ja terveysturvan katsauksia 29. Kansaneläkelaitos, tutkimus- ja kehitysyksikkö, Helsinki 1998
Sosiaalipolitiikka globalisoituvassa maailmassa ; toimittaneet Pekka Kosonen ja Jussi Simpura. Sosiaalipoliittinen yhdistys - Gaudeamus, Turku - Helsinki 1999
Aiheesta muualla

Pekka Kososen julkaisut Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa[vanhentunut linkki]
Peter Taylor (jalkapalloilija, 1928)

Peter Thomas Taylor (2. heinäkuuta 1928 – 4. lokakuuta 1990) oli englantilainen jalkapalloilija ja valmentaja. Hän pelasi maalivahtina. Valmentajana hänet tunnetaan Brian Cloughin pitkäaikaisena aisaparina muun muassa Derby Countyssa ja Nottingham Forestissa.
Ura

Pelaajana Taylor edusti Coventry Cityä 1950–1955, Middlesbrough'ta 1955–1961 ja Port Valea 1961–1962.
Pelaajauransa päätyttyä Taylor ryhtyi Southern Leaguessa pelanneen Burton Albionin valmentajaksi. Vuonna 1965 hän siirtyi Middlesbrough'n ajoilta tuntemansa Brian Cloughin apuvalmentajaksi Hartlepoolsiin. Kaksikko onnistui kunnostamaan liigan pohjalla, 4. divisioonassa, rämpivästä seurasta menestyvän. Kesällä 1967 he siirtyivät yhdessä Derby Countyyn.
Ensimmäinen kausi Derbyssä ei vielä tuonut menestystä, mutta Taylorin onnistuneet pelaajahankinnat ja Cloughin valmennus johdattivat Derbyn 2. divisioonan mestariksi kaudella 1968–1969. Nousua seuranneella kaudella Derby sijoittui heti neljänneksi. Kaudella 1971–1972 seura ylsi sen historian ensimmäiseen liigamestaruuteen ja seuraavana vuonna eteni Euroopan cupin välieriin asti. Menestyksestä huolimatta Clough ja Taylor erosivat lokakuussa 1973 kannattajien suureksi yllätykseksi. Seurajohdon ja Cloughin välit olivat olleet kireät jo pidemmän aikaa ja lopulta ne johtivat eroon seuran kannattajien ja pelaajien protestoinnista huolimatta.
Clough ja Taylor siirtyivät pääsarjatason menestyksen jälkeen yllättäen 3. divisioonan Brighton  & Hove Albioniin. Kaksikko ei aluksi saavuttanut menestystä ja puolen vuoden jälkeen Clough lähti seurasta Leeds Unitediin. Taylor jatkoi tämän jälkeen seuran päävalmentajana ja saavutti seuraavalla kaudella neljännen sijan.
Kesällä 1976 Taylor palasi Cloughin apuvalmentajaksi Nottingham Forestissa, jonne Clough oli siirtynyt tammikuussa 1975. Yhteen palannut kaksikko muokkasi Forestista voittavan joukkueen, joka nousi kauden 1976–1977 päätteeksi pääsarjatasolle. Seuraavalla kaudella Forest voitti liigamestaruuden. Kaudella 1978–1979 menestys jatkoi vieläkin suurempana. Euroopan cupissa Forest eteni finaaliin, jossa se kukisti ruotsalaisen Malmö FF Trevor Francisin maalilla lukemin 1–0. Forest voitti kaudella myös liigacupin ja sijoittui toiseksi sarjassa.
Kaudella 1979–1980 Forest onnistui puolustamaan Euroopan cupin voittoaan menestyksekkäästi, mutta sen jälkeen Forest taantui eikä pystynyt enää voittamaan mestaruutta. Taylor lähti seurasta ja lopetti valmentamisen toukokuussa 1982, mutta palasi myöhemmin samana vuonna Derbyn päävalmentajaksi. Hän riitautui Cloughin kanssa napattuaan Forestin tähtipelaajan, John Robertsonin, Derbyyn keskustelematta Cloughin kanssa. Tapauksen jälkeen he eivät olleet enää puheväleissä. Taylor jätti Derbyn 1984.
Taylor kuoli yllättäen lomamatkalla Mallorcalla 4. lokakuuta 1990. Hän ja Clough eivät koskaan sopineet riitaansa, mutta Clough järkyttyi pahasti hänen kuolemastaan.
Arvostus

Peter Tayloria pidetään yhtenä merkittävimmistä tekijöistä Cloughin menestyksen takana. Clough itse kuvaili heidän yhteistyötä toteamalla että "jos minä olen kaupan ikkuna niin Peter on tavarat sen hyllyllä".
Derby County ilmoitti 2009 pystyttävänsä Cloughin ja Taylor patsaan Pride Park Stadiumin ulkopuolelle. Patsas paljastettiin elokuussa 2010.
Vuonna 2009 ilmestyneessä Cloughin lyhyestä urasta Leeds Unitedin valmentajana kertovassa elokuvassa The Damned United Tayloria esitti Timothy Spall.
Saavutukset

Taylorin saavutukset Brian Cloughin apuvalmentajana:
Euroopan Cup (2): 1979, 1980
UEFA Super Cup (1): 1980
Englannin mestaruus (2): 1972, 1978
Englannin liigacup (2): 1978, 1979
Englannin 2. divisioonan mestaruus: 1969
Peter Taylorin (oikealla) ja Brian Cloughin patsas Derbyssä Pride Park Stadiumin vieressä.
Pentti Saares

Pentti Kalevi Saares (4. helmikuuta 1911 Suonenjoki – 26. kesäkuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, klaffi ja SF:n järjestäjä.
Saares teki pitkän uran SF-elokuvassa: hän teki pitkän uran myös teatterissa. Klaffi- ja järjestystehtävien ohella Saares oli myös sivuosien erikoismies, hän teki yhteensä 40 pientä elokuvaroolia, tunnetuimmat niistä ovat muun muassa elokuvissa Kersantilleko Emma nauroi?, Ryhmy ja Romppainen, Kuollut mies rakastuu, Kohtalo johtaa meitä, Haaviston Leeni, Pojat, Sissit, Täällä Pohjantähden alla, Leikkikalugangsteri, Pohjantähti, Viimeinen savotta ja Runoilija ja muusa. Suurelle yleisölle Saareksen kasvot tulivat tutuksi teemainoksen vanhana, reilusti yli-ikäisenä kersanttina.
Saares kuoli 94-vuotiaana Helsingissä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Pentti Saareksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Partinlampi (Joutsa, Lapinkylä)

| Partinlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa
Koordinaatit:  61°59′55″N, 26°22′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kälkäjoen valuma-alue (14.95)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  14.954.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  110,9 m  
Pituus:  210 m  
Leveys:  180 m  
Rantaviiva:  0,56 km  
Pinta-ala:  2,067 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPartinlampi 
Partinlampi tai Partilampi on Keski-Suomessa Joutsassa  Lapinkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 210 metriä pitkä, 180 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kälkäjoen valuma-alueella (14.95), jonka Mustajoen valuma-alueeseen (14.954) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 110,9 metriä mpy.
Luottamus tai kuolema!

Luottamus tai kuolema! Hans Assmannin arvoitus on entisen rikoskomisario ja Alibin päätoimittaja Matti Paloaron ja neurologian professori Jorma Palon kirja, joissa he esittävät, että saksalainen emigrantti Hans Assmann liittyisi joihinkin selvittämättömiin murhiin, muun muassa Kyllikki Saaren murhaan ja Bodominjärven murhiin.
Kirjat Bodomin arvoitus (Palo, 2003) ja Luottamus tai kuolema! perustuvat heidän tutkimuksiinsa, Hans Assmannin kertomaan kuolinvuoteellaan 1997 ja hänen ex-vaimonsa Vieno Assmannin kertomuksiin 1980-luvulla.
Kirjan Luottamus tai kuolema-nimi tulee haastattelusta, jonka Hans Assmann antoi kuolinvuoteellaan entiselle rikoskomisariolle ja Alibi-lehden päätoimittajalle Matti Paloarolle, jonne hänen täytyi mennä yksin. Ehtona oli, että vähintään viiteen vuoteen Hans Assmannin kuolemasta ei haastattelusta saanut puhua sanaakaan:
"Asetan kolme ehtoa keskustelullemme. Julkisuuteen ei saa tulla sanaakaan ennen kuin kuolemastani on kulunut vähintään viisi vuotta. Oikeaa henkilöllisyyttäni, jos satut saamaan sen selville, ei saa paljastaa koskaan kenellekään. Myös tämän asuinpaikkani paljastaminen on kiellettyä."
Assmann oli omien sanojensa mukaan ammatiltaan teurastaja, teloittaja Auschwitzin tuhoamisleirissä sekä myöhemmin natsi-Saksan asevoimien sotilas, kunnes joutui Neuvostoliiton sotavangiksi.
Jossain vaiheessa vuotta 1964, ilmeisen pian vapautumisen jälkeen, Hans Assmann muutti pysyvästi asumaan Ruotsiin. Vieno Assmann muutti myös Ruotsiin, mutta pariskunta erosi 70-luvun alussa, jolloin Vieno muutti takaisin Suomeen. 
Vanhuuden päivillä Hansista kauan sitten erottuaan Vieno oli itse yhteydessä Alibin silloiseen toimittajaan, entiseen poliisiin, Matti Paloaroon. Paloarolle Vieno kertoi epäilleensä Hansia monen ratkaisemattoman murhan tekijäksi, koska Hans oli sattunut olemaan niiden tapahtuessa aina poissa kotoa. Mitään varsinaista näyttöä asiasta ei ollut. 
Hans Assmann oli kutsunut Matti Paloaron tapaamaan häntä 1997 ja kuolinvuoteellaan hän oli kertonut elämästään ja epäsuorasti tunnustanut tapahtumia Paloarolle.
Kyllikki Saaren murha 1953

Auli Kyllikki Saari (6. joulukuuta 1935 – 17. toukokuuta 1953) oli 17-vuotias tyttö, joka surmattiin Isojoella 17. toukokuuta 1953. Tapaus on yksi Suomen kuuluisimpia selvittämättömiä henkirikoksia. 
Tekijäksi on myös epäilty Bodominjärven murhiinkin liitettyä saksalaissyntyistä Hans Assmannia, jonka vaimo väitti liikkuneen Isojoen ja Kauhajoen suunnalla murhailtana. Assmann myös omisti murhan aikoihin vaaleanruskean Opel -merkkisen henkilöauton, jollaisen useat silminnäkijät olivat nähneet kiirehtivän murhapaikan suunnalta poispäin.
Rikospoliisi Matti Paloaro tulkitsi Hans Assmannin epäsuorasti tunnustaneen kuolinvuoteellaan vuonna 1997 olevansa vastuussa Kyllikki Saaren kuolemasta. Paloaron mukaan Assmann kertoi:"Yhden asian voin kuitenkin kertoa heti... koska se on vanhin ja tavallaan vahinko, joka piti peittää. Muuten retkemme olisi paljastunut. Vaikka ystäväni oli hyvä ajaja, vahinkoa ei voinut välttää. Tietänet, mitä meinaan." Paloaro päätteli Assmannin tarkoittaneen Kyllikki Saaren tapausta. Autonkuljettaja olisi  törmännyt autollaan Saareen vahingossa, mutta jälkiensä peittämiseksi miehet olisivat lavastaneet tapauksen murhaksi.
Assmannin vaimo on kertonut, että hänen mieheltään puuttui automatkalta palattuaan toisen jalan sukka ja hänen kenkänsä olivat märät. Myös autossa oli näkyvissä pieniä kolhuja. Muutaman päivän kuluttua Assmann ja tämän autonkuljettaja lähtivät uudelleen automatkalle, mutta tällä kertaa heillä oli lapio mukanaan.
Kertomuksia epäillään, koska virallisten tietojen mukaan Assmann olisi ollut kuitenkin Saksassa teon aikoihin. Kerrotaan, että Supon arkiston mukaan Suomeen Hans Assmann saapui ensimmäisen kerran Helsingin olympialaisiin kesällä 1952, mutta palasi vielä Saksaan ja muutti pysyvästi Suomeen heinäkuussa 1953.
Elli Maria Immon murha 1955

Kemiläinen kauppakoululainen Elli Maria Immo surmattiin joulukuun 7. päivän iltana 1955. Elli oli tiettävästi palaamassa työnväentalossa pidetyistä tansseista. Siellä häntä tanssitti moneen otteeseen mies, jota kukaan tansseissa mukana ollut ei ole ilmoittanut tunteneensa. Marttalan tienhaarassa hän erosi toveristaan ja ilmoitti menevänsä kotiin. Pikkupojat löysivät Ellin ruumiin hänen kotiporttinsa läheltä parin metrin päässä polulta, missä näkyi myös taistelun jälkiä. Elli Maria Immon kimppuun on ilmeisesti hyökätty takaapäin. Hyökkääjä on iskenyt tyttöön viiltohaavoja oikealle puolelle kaulaan sekä pistohaavan oikean korvan taakse, josta aiheutunut verenvuoto lääkärinlausunnon mukaan oli aiheuttanut kuoleman.
Tätäkin tapausta selvittämään etsittiin tutkija Helsingistä. Hän oli komisario Paavo Mömmö, sittemmin Kotakoski, mutta surmaaja jäi häneltä ja muiltakin löytämättä. Ketään ei edes epäilty vakavasti, mutta tanssiaisvierailta kerättyjen tuntomerkkien perusteella hän saattoi olla Hans Assmann. Vieno Assmannin mukaan Hans oli juuri tuona yönä Kemissä. Hän oli nytkin ollut matkoilla monta päivää ja kertonut menevänsä tapaamaan Reino Järvistä, kemijärveläistä sotavankikaveriaan. Ainoa Neuvostoliiton sotavangiksi ottama suomalainen Reino Järvinen kuitenkin asui Keski-Suomessa eikä koskaan Kemijärvellä, muualla Lapissa eikä muuallakaan Pohjois-Suomessa.
Ministeri Penna Tervon kuolemantapaus 1956

Ministeri Penna Tervo menehtyi auto-onnettomuudessa 1956 Tuusulassa kesken ministeri- ja kansanedustajakautensa. 
Kuolinvuoteellaan Hans Assmann otti sanoi seuraavasti:
"Tiedän, miten ministeri Penna Tervo antoi ratkaisevan äänen presidentinvaalissa ja kuoli kahden viikon kuluttua."
Sitten Hans lisäsi monimielisesti: "Tein vain vähän."'
Onnettomuutta koskeneen arkiston avautuminen alkuvuodesta 2006 ei tukenut murhateorioita millään tavalla.
Murhat Ruotsissa 1958 ja 1960

1963 Ruotsin poliisi tutki Hansin mahdollista osuutta maassa sattuneisiin ja selvittämättä jääneisiin nuorten naisten murhiin. Ehkä tunnetuin niistä oli tehty huhtikuussa 1958, jolloin oli löydetty Birgitta Lövqvistin alaston ruumis Västerbackenista läheltä Tukholmaa. Yhtymäkohtia Suomessa tapahtuneisiin veritekoihin olivat teltta ja kaunis järvenranta sekä se, että Birgitan kello ja toinen kenkä olivat kateissa. Hansin tiedetään asuneen elämänsä jossakin vaiheessa myös Västerbackenissa.
Kuukautta aikaisemmin oli puukotettu kuoliaaksi Agnetta Nyholm Tukholmassa. Kaksi vuotta myöhemmin syyskesällä 1960 Sundbybergissä surmattiin Ulla Persson ja siitä kahden viikon kuluttua Berit Lindqvist. Perssonin oli nähty nousevan kaksiväriseen henkilöautoon, jonka kuljettajaksi epäiltiin ulkomaalaista miestä. Sekä häntä että Lindqvistiä oli kuristettu ja puukotettu. Kuten Lövqvistiltä, myös näiltä kolmelta oli viety pikkuesineitä, kenkiä, kelloja ja kameroita. Hansin tiedetään asuneen Sundbybergissäkin.
Tutkimuksissa Hansia kuulusteltiin ruotsiksi, koska hän osasi sitä riittävästi, mutta taaskaan hänen syyllisyydestään ei saatu todisteita.
Tulilahden kaksoismurha 1959

Useiden silminnäkijöiden mukaan kaksi saksaa puhuvaa miestä oli hakenut hieman ennen kaksoismurhia punkaharjulaiselta kioskilta Tulilahden leirintäalueen kartan. Toinen miehistä olisi sopinut tuntomerkkien perusteella Hans Assmanniksi. Miehet olivat liikkellä kuplamallisella Volkswagen -henkilöautolla. Punkaharju sijaitsee lähellä Heinävettä. Assmannin vaimo kertoi vuosia myöhemmin, että hänen miehensä ja tämän autonkuljettaja olivat automatkalla Heinäveden suunnalla murhien aikaan. Kertomuksen mukaan Hans Assmann oli viettänyt aiemmin pari kesää Heinäveden pitäjässä, jossa hän oli tutustunut myös Tulilahden leirintäalueeseen.
Bodominjärven kolmoismurha 1960

Assmann saapui Bodominjärven murhien jälkeisenä päivänä, 6. kesäkuuta, helluntaina 1960, kenenkään huomaamatta Kirurgiseen sairaalaan, jossa hän paikalla olleen hoitohenkilökunnan mukaan käyttäytyi hyvin omituisesti. Yksi Assmannia hoitaneista henkilöistä oli silloinen lääketieteen kandidaatti ja myöhemmin lääketieteen ja kirurgian tohtorina tunnettu Jorma Palo. Assmann makasi sairaalan vuoteella ja teeskenteli tajutonta. Kun lääkäri ryhtyi normaaliin tapaan pistelemään tajuttomaksi luultua potilasta neulalla tutkiakseen tämän tuntoa, Assmann avasikin silmänsä ja sanoi: "Älkää viitsikö, tohtori". Assmann pyysi eräältä hoitajalta tinneriä pestäkseen likaisia käsiään, mutta koska sairaaloissa ei käytetty tinneriä, annettiin hänelle haavojen puhdistukseen tarkoitettua bensiiniä. Hans Assmann pesikin käsiään bensiinillä läpi yön. Ihmetystä herätti myös potilaan epäsiisti olemus, muun muassa mustat kynnenaluset ja täynnä punaisia tahroja olleet vaatteet. Assmann vaati sairaalavuoteensa siirtämistä sairaalan parvekkeelle, mutta syytä tähän ei tiedetty. Hän puhui myös hyvin epäilyttävästi ja vertasi itseään kirurgeihin sanoen: "Olen minäkin kova puukkomies, mutta ne joita minä olen leikannut, ovat kaikki kuolleet". Assmannin vaatteissa oli punaisia tahroja, jotka saattoivat olla verijälkiä, mutta poliisi kieltäytyi koskaan tutkimasta niitä. Lisäksi Assmannin kynsissä oli jälkiä, jotka saattoivat viitata siihen, että Assmann oli kaivanut käsillään jotain. Kaiken lisäksi Assmann sopi täydellisesti silminnäkijä Olavi Kivilahden havaitseman murhapaikalta paenneen miehen tuntomerkkeihin jopa vaatetusta myöten. Assmann asui lähellä Espoon Bodomia, josta oli vain lyhyt matka Bodominjärven rantaan. .
Sairaalan henkilökuntaa ihmetytti suuresti se, ettei poliisi suostunut koskaan kuulustelemaan heitä, eikä ottanut Assmanin tahraisia vaatteita tutkittavaksi. Assmannin kanssa tekemisissä olleet henkilöt olivat varmoja tämän syyllisyydestä Bodominjärven murhiin. Poliisin mukaan Assmannilla oli kuitenkin täydellinen alibi, jota arkaluontoisuutensa vuoksi ei ollut annettu julkisuuteen. 2000-luvulla keskusrikospoliisi lopulta julkaisi Assmannin alibin Helsingin Sanomien yleisönosastolla hillitäkseen huhumyllyä. Poliisin mukaan Assmann oli ollut surmayön naisystävänsä alivuokralaisasunnossa ja tämän vuokraisäntä ja -emäntä näkivät hänet aamiaispöydässä Helsingissä. Vuokraisäntäpari oli naisystävän sisar ja tämän mies, eli he olivat Assmannin lähipiiriä.
KGB:n toimeksiannot Assmannille loppuivat Bodominjärven murhien jälkeen. Hän sai edelleen rahaa ja huumeita.
Sirkka-Liisa Valjuksen murha 1963

23.7.1963 löydettiin Turussa Rauhankatu 19:ssä asunut Sirkka-Liisa Valjus kuolleena. (Hänen sukunimensä on kirjoitettu eri lehdissä vuorotellen V:llä ja W:llä.) Kaikesta päätellen on kysymyksessä törkeä rikos. Ruumiissa oli nimittäin pahoinpitelyn jälkiä ja asunnossa ja porraskäytävässä oli verijälkiä. Sirkka-Liisa makasi alastomana sänkynsä vieressä lattialla. Nainen oli kuristettu lampun johdolla. Lisäksi hänen päässään oli verta vuotanut ruhjevamma. 
"Todistajien mukaan Sirkka-Liisa Waljuksen seurassa oli ollut murhaa edeltäneenä iltana saksalainen, suomea murtaen puhuva ja helposti kiivastuva mies. Taksinkuljettaja oli pitänyt seuralaista saksalaisena tai hollantilaisena, ja murhasta epäiltiinkin yleisesti 'hollantilaista merimiestä'. Saara Nissinen tunnisti puolestaan Hansiksi miehen, joka oli edellisenä uutena vuotena juhlinut Turussa hänen ja Sirkka-Liisan kanssa.
Löytyi myös turkulaisia, jotka tiesivät Hansin vierailleen Sirkka-Liisan luona, ja jotkut olivat nähneet myös hänen Opelinsa. Tiesivätpä jotkut Sirkka-Liisan olleen hänen kyydissäänkin."
Matkustajakodin emäntä oli jo kuullut Sirkka-Liisa Waljuksen surmasta ja näki pian hänen kuvansa sanomalehdessä. Silloin hän tunnisti Sirkka-Liisan samaksi naiseksi, joka oli käynyt heillä aiemminkin Hansin kanssa. Emäntä päätti kuitenkin vaieta sekä Hansin yhden yön pituisesta poissaolosta että hänen ja Sirkka-Liisan välisestä suhteesta. Ikävyyksiä siitä vain aiheutuisi. --"
Sirkka-Liisa Valjuksen murha on keskeisenä tausta-aiheena Aarre Haunian rikosromaanissa Päällikkökomisario ja kuristaja (1971).
Kuolema

Hans Assmann kuoli Ruotsissa kesäkuun 19. päivänä 1998, kuuden kuukauden ja kahden päivän kuluttua Matti Paloaron vierailusta.
Hans Assmann tunnusti Paloarolle kuolinvuoteellaan epäonnistuneensa varsinaisessa tehtävässään. 
"Olen pettänyt kaikki", hän tunnusti haastattelijalleen. "Ajattelen aina, ettei sellaista ole tapahtunutkaan, ja uskon siihen. Olen pystynyt suggeroimaan itseni neuvostokansalaiseksi, joka oli vain syntynyt Saksassa. Puhun saksaa, suomea, ruotsia, venäjää ja englantia. Nyt olen asunut 36 vuotta Ruotsissa ja odotan enää kuolemaa."
Arviot

Hans Assmann kuolinvuoteellaan 1997 oli kertonut ja epäsuorasti tunnustanut tapahtumia Matti Paloarolle. Assmann ei kuitenkaan myöntänyt suoraan mitään. "Odotat tietenkin, että kertoisin niistä teltta- ja puukkojutuista ja muista sellaisista, mutta tuotan sinulle pettymyksen. Yksityiskohdista en puhu, enkä myönnä enkä kiellä mitään. Sinun on vain tajuttava asiat puheestani tai käsitettävä ne muuten. Et saa mainita sanallakaan, että olisin tunnustanut jotain. Totuus löytyy tarinastani ja sen rivien välistä."  
Assmann oli huumeidenkäyttäjä ja hänen puheensa ja käytöksensä olivat joskus sekavia.
Poliisi on julkisuudessa väittänyt Jorma Palon ja Matti Paloaron kirjoja fiktioksi, eli mielikuvituksen tuotteeksi. 
Jorma Palo vastasi tutkineensa asiat perusteellisesti ja ihmetteli, miksi poliisi ei ole tutkinut kunnolla Assmannin osuutta. Palo epäili ulkopoliittisia syitä Assmannin suojelemiseen.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto – Professori Palo ei uskonut Gustafssonin syyllisyyteen
Payback – tilinteko

| Payback – tilinteko> Payback |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Brian Helgeland
Käsikirjoittaja:   Donald E. Westlake  Brian Helgeland 
Tuottaja:  Bruce Davey
Säveltäjä:  Chris Boardman
Kuvaaja:  Ericson Core
Leikkaaja:  Kevin Stitt
Pääosat:   Mel Gibson  Gregg Henry  Maria Bello 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Icon Productions
Levittäjä:  Warner Bros. Pictures
Ensi-ilta:   5. helmikuuta 1999
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  90 000 000 $
Tuotto:  161 626 121 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Payback – tilinteko on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Brian Helgeland ja pääosassa on Mel Gibson.