stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uno Cygnaeus
Varhainen ura

Uno Cygnaeus kuului Cygnaeusten tunnettuun pappissukuun. Hänen isänsä oli Hämeen läänin veromestari Jakob Cygnaeus, joka kuoli pojan ollessa kahdeksanvuotias, ja äitinsä Johanna Fredrika, omaa sukua Aejmelaeus. Isoisä Zacharias Cygnaeus ja setä Zacharias Cygnaeus nuorempi olivat molemmat piispoja. Kansallisena herättäjänä tunnettu Fredrik Cygnaeus oli Uno Cygnaeuksen serkku.
Cygnaeus sai ensimmäisen opetuksensa Granfelt-suvun kotiopettajalta Abraham Melleniukselta Ryttylän kartanossa. Mellenius suosi ankaria rangaistuksia, joista lievimmän on sanottu olleen rangaistavan komentaminen pöydän alle muiden potkittavaksi. Käytyään Hämeenlinnan triviaalikoulun Cygnaeus aloitti opintonsa Turun akatemiassa vain 16-vuotiaana vuonna 1827 ja suunnitteli itselleen lääkärin uraa. Opiskeluaika kuitenkin venyi yhdeksän vuoden mittaiseksi hänen vaihtaessaan useasti pääainetta ja viettäessään riehakasta opiskelijaelämää sekä elättäessään itsensä yksityisopetusta antamalla. Cygnaeus luki muun muassa kasvi- ja eläintiedettä, fysiikkaa, historiaa, kaunopuheisuutta ja runoutta, kreikkalaista ja itämaista kirjallisuutta sekä matematiikkaa ja tähtitiedettä. Hänet promovoitiin maisteriksi keväällä 1836. Päätettyään ryhtyä papiksi hän liitti oppiaineisiin teologian ja valmistui siitä yhdessä vuodessa.
Papinuransa alussa Cygnaeus toimi vuosina 1837–1839 Viipurissa kirkkoherran apulaisena, mutta syyllistyi melko pian tuolloin kiellettyyn avioliiton ulkopuoliseen suhteeseen. Hän siirtyi venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian palvelukseen ja pääsi suomalaissyntyisen Alaskan kuvernöörin Arvid Adolf Etholénin valitsemana hiljattain perustettuun Alaskan luterilaisen seurakunnan saarnaajan virkaan Novo-Arkangeliin Sitkan saarelle, jossa hän oli vuodet 1840–1845. Kolmannes Venäjälle tuolloin kuuluneen Alaskan siirtokunnan asukkaista oli luterilaisia. Cygnaeus matkusteli pinta-alaltaan valtavan mutta vain satajäsenisen seurakuntansa alueella ja rakennutti Novo-Arkangeliin 24. elokuuta 1843 vihityn Alaskan ensimmäisen protestanttisen kirkon. Sitkan vuosinaan hän kiinnostui entisestään opetustyöstä.
Palattuaan Siperian halki Cygnaeus toimi vuosina 1846–1858 Pietarin ruotsalaisessa Pyhän Katariinan seurakunnassa pappina ja suomalaisessa Pyhän Marian seurakunnassa kirkkokoulun opettajana. Vuonna 1854 hän meni naimisiin helsinkiläisen pankkivirkailijan tyttären Anna Diederichsin (1817–1912) kanssa. Heillä oli neljä lasta, joista Kuopion lääninsairaalan ylilääkäri Walter Cygnaeus (1856–1930) sai aikanaan professorin ja Johannes Cygnaeus (1858–1914) maanviljelysneuvoksen arvon.
Muut saavutukset

Cygnaeus teki ajalleen varsin radikaaleja ehdotuksia, jotka olivat poliittisesti kauaskantoisia mutta eivät aluksi muuttaneet niin kutsuttua ”kansan koulupohjaa”. Kansakoululaitoksen kehittäjänä tunnetun Cygnaeuksen tavoitteet toteutuivat pitkän ajan kuluessa. Käsityö sai koulun tuntijaossa ja käytännöissä maailmanlaajuisesti harvinaisen lujan aseman, samoin joissain määrin liikunta, ja myös naiskysymys nousi tärkeäksi niin Suomessa kuin sen koululaitoksessakin.
Cygnaeus pyrki luomaan käsityön opetuksesta yleissivistävän oppiaineen, joka samalla lisäisi käytännön työn kunnioitusta ja antaisi oppilaille valmiuksia suoriutua aiempaa paremmin 1800-luvun Suomen maatalousyhteisössä tarpeellisista teknisistä töistä.
Cygnaeuksen käsityöaineessa tärkeimmäksi oppisisällöksi muodostuikin erilaisten maataloustyökalujen valmistaminen puu- ja metallityön keinoin. Metallityön korostaminen antoi kuitenkin oppilaille valmiuksia toimia myös teollistuvassa yhteiskunnassa. Tyttöjen käsityönopetus muodostui vastaavalla tavalla palvelemaan kotitalouden naisellisiksi katsottuja tehtäviä.
Cygnaeuksen ihmisihanne ruumiillistui opettajaseminaarien opetusohjelmassa. Musiikillista lahjakkuutta pidettiin erittäin tärkeänä ja seminaarilaisilta vaadittiin hyvää laulutaitoa jo pääsyvaatimuksena. Soittotaito opeteltiin seminaarissa. Toisaalta myös käden taitojen kehittäminen muodostui erittäin tärkeäksi ja siihen käytettiin useita tunteja viikossa jokaisena opiskeluvuotena. Nämä ainekset yhdessä vahvan, kristilliseen arvomaailmaan perustuneen kasvatusihanteen ja voimakkaan isänmaallisen hengen kanssa muodostivat Cygnaeuksen käsityksen tasapainoisesta ihmisestä, jollaiseksi tuore kansakoulunopettaja haluttiin kasvattaa.
Cygnaeus halusi myös korostaa uskonnon merkitystä kansansivistyksessä, mitä on jälkeenpäin korostettu vähemmän.
Jälkimaine ja huomionosoitukset

Cygnaeuksen hauta on Helsingin Hietaniemen hautausmaan uudella alueella, korttelissa U18-13-11. Kansakoulunopettajien lahjoitusvaroilla hankittu obeliskinmuotoinen hautamuistomerkki pystytettiin vuonna 1896. Siihen lisättiin Cygnauksen vaimon kuoleman jälkeen hänen perheensä tilauksesta vuonna 1914 Ville Vallgrenin veistämä iso enkeliveistos.
Jyväskylässä on Cygnaeuksen mukaan nimetty Cygnaeuksenpuisto, jossa on vuonna 1900 valmistunut Ville Vallgrenin veistämä Cygnaeuksen rintakuva. K. V. Bergmanin kiviveistämössä valmistettu jalusta on ruskeata graniittia Helsingin läheisyydestä, patsasmuotoa ja hienoksi hakattu. Se on pantu kokoon viidestä eri osasta ja on korkeudeltaan 2,5 metriä. Cygnaeuksen synnyinkaupungissa Hämeenlinnassa on Harry Kivijärven suunnittelema muistomerkki vuodelta 1965 ja Cygnaeuksen lapsuudenkotipaikkakunnalla Janakkalassa Armas Hutrin suunnittelema vuodelta 1966.
Cygnaeuksen mukaan on nimetty kouluja useissa kaupungeissa, muun muassa Jyväskylässä (Cygnaeuksen koulu ja Cygnaeus-lukio) sekä Porissa. Helsingin Cygnaeuksenkatu on saanut nimensä Cygnaeuksen mukaan vuonna 1906. Nimen nykyinen suomenkielinen muoto on vuodelta 1928, mitä ennen se oli muodossa Cygnaeuskatu.
Kouluhallitus ja sittemmin sen seuraaja opetushallitus on vuodesta 1981 jakanut Cygnaeus-palkintoa opetuksen ja kasvatuksen saralla ansioituneille henkilöille ja yhteisöille.
Erik Wahlström on kirjoittanut Cygnaeuksen elämän pohjalta romaanin Tanssiva pappi (2004, Alkuteos Den dansande prästen).
Postimerkkejä

13. lokakuuta 1960 julkaistiin violetti Uno Cygnaeus -postimerkki, jonka arvo oli 30 markkaa ja painos 2 000 000 kappaletta.
Vuonna 2010 vietettiin niin Uno Cygnaeuksen kuin Wolmar Schildtin syntymän 200-vuotisjuhlavuotta. Tällöin Jyväskylän kaupunki ja Jyväskylän yliopisto tuottivat molemmista omat postimerkit, jotka suunnitteli jyväskyläläinen graafikko Jyrki Markkanen.
4. marraskuuta 2013 julkaistiin ”Kansakoulusta PISAan” -niminen kuuden 1. luokan ikimerkin vihko, jossa on postimerkki myös Uno Cygnaeuksesta.
Teoksia

Ehdotuksia Suomen kansakoulutoimesta. Keisarillisen senaatin kirjapaino, 1863.
Suomen kansakoulu. Toinen tekijä Gustaf F. Lönnbeck. Tammisaaren Kirjapaino, 1890.
Uno Cygnaeuksen muisto : lokakuun 12 päivä 1810-1910.  Toimituskunta I. Hannikainen etc. WSOY, 1910.
Uno Cygnaeuksen kirjoitukset Suomen kansakoulun perustamisesta ja järjestämisestä : valtion varoilla toimitettu kokoelma 100-vuotispäiväksi 12 p. lokakuuta 1910.  Kansanvalistusseura, 1910.
Uno Cygnaeuksen vihkimäpuhe Jyväskylän seminaarin avajaisissa elok. 14 p:nä 1863. Toim. Aukusti Salo. Aukusti Salo, 1937.
Uno Cygnaeuksen vihkimäpuhe Kymölän seminaarin avajaisissa lokak. 20 p:nä 1880. Julkaissut Aukusti Salo. Kustantaja tuntematon, 1940.
Kirjallisuutta

Lönnbeck, Gustaf F.: Uno Cygnaeus: Suomen kansakoulun isä. 1890.
Nurmi, Veli: Uno Cygnaeus: Suomalainen koulumies ja kasvattaja. 1988.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Uno Cygnaeus Jyväskylän yliopiston museon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Artikkeleita Uno Cygnaeuksen työstä käsityönopetuksen uranuurtajana (Arkistoitu – Internet Archive)
Cygnaeus, Uno hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 
Cygnaeuksen rintakuva Jyväskylässä
Kiiruna (taajama)

| Kiiruna |
| --- | --- |
 Kiirunan keskustaa Luossavaaralta kuvattuna.
 Kiiruna
 Koordinaatit: 67°51′N, 20°13′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Norrbottenin lääni
Maakunta:  Lappi
Kunta:  Kiirunan kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  16,53 km²
Väkiluku:  18 148
 – Väestötiheys:  1 097,9 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kiiruna ja Tuolluvaara vuoden 2015 taajamarajauksen mukaan.
Kiirunan kirkko
Kiiruna (ruots. Kiruna, pohjoissaameksi Giron) on samannimisen Kiirunan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Norrbottenin läänissä ja Norrbottenin historiallisessa maakunnassa Pohjois-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 18 148 asukasta.
Ennen Ruotsin 1970-luvun kuntauudistusta, jossa kaupunki lakkasi olemasta kuntamuoto, koko Kiirunan kunnan alue (Kaaresuvanto oli tuolloin oma kuntansa) laskettiin kaupungiksi ja Kiiruna oli "maailman suurin kaupunki."
Rautamalmin louhinta on alueen pääteollisuutta ja taajama onkin erittäin riippuvainen kaivosyhtiö LKABista. Kiirunan nykyinen keskustaajama syntyikin 1900-luvun alussa kaivosten ympärille.
Koska Kiiruna sijaitsee 145 kilometriä pohjoiseen napapiiriltä, kaupungissa on kaamosaika 13. joulukuuta – 5. tammikuuta. Kesällä yötön yö on välillä 30. toukokuuta ja 15. heinäkuuta.
Väestönkehitys

| Kiirunan taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 19 355 | 19 355 |
| 1965 | 1965 |    | 21 572 | 21 572 |
| 1970 | 1970 |    | 23 279 | 23 279 |
| 1975 | 1975 |    | 25 410 | 25 410 |
| 1980 | 1980 |    | 24 446 | 24 446 |
| 1990 | 1990 |    | 20 466 | 20 466 |
| 1995 | 1995 |    | 20 299 | 20 299 |
| 2000 | 2000 |    | 19 148 | 19 148 |
| 2005 | 2005 |    | 18 154 | 18 154 |
| 2010 | 2010 |    | 18 148 | 18 148 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Kiiruna kasvoi yhteen Tuolluvaaran kanssa vuonna 1975.
Keskustan siirtäminen

Vuonna 2004 tehtiin päätös, että Kiirunan nykyinen keskusta siirretään kolmen kilometrin verran itään, koordinaatteihin 67°51′1″N, 20°18′2″E, koska on vaara, että keskusta vajoaa rautamalmin louhimisen takia. Siirtämisen todettiin olevan edullisempaa kuin louhoksen hylkääminen. Siirtäminen tehdään vähitellen 2010-luvun aikana. Prosessi kestää vuosikymmeniä. Keskusta on syrjässä pääväylistä, ja se tullaan siirtämään niiden varrelle. Erikoista siirtämisessä on se, että siinä siirretään suuriakin rakennuksia, kuten kaupungintalon torni ja kirkko.
Avaruustutkimus ja teollisuus

Kiiruna on yksi Pohjoismaiden merkittävimmistä avaruustutkimuksen keskuksista. Yliopistotasoista koulutusta tarjotaan Ruotsin avaruusfysiikan instituutin yhteydessä Luulajan teknillisen yliopiston avaruustieteiden kampuksella sekä vuonna 2007 alkaneessa Uumajan yliopiston avaruustekniikan koulutusohjelmassa. Lisäksi Kiirunassa toimii avaruuslukio.lähde?
Kiirunassa on Swedish Space Corporationin omistama, Pohjoismaiden aktiivisin avaruuskeskus Esrange. Esrangesta laukaistaan säähavaintopalloja ja luotaussraketteja sekä pidetään yhteyttä naparadalla oleviin satelliitteihin. Esrangen yhteydessä on myös Euroopan avaruusjärjestön maa-asema.lähde?
Kiirunassa sijaitsee myös EISCAT-yhteisön tutka-asema, jota käytetään muun muassa ionosfäärin ja magnetosfäärin tutkimiseen samaan tapaan kuin HAARP-projektissa.lähde?
Kiirunaan on suunniteltu kaupallisia avaruuslentoja tarjoavan Virgin Galactic -yhtiön Euroopan laukaisukeskusta.lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
BBC – Ruotsi pelastaa vajoavan kaupungin (englanniksi)
Kervinen, Elina: Jopa 3000 asuntoa revitään rautamalmikaivoksen tieltä Kiirunassa – vaihtokuvat näyttävät mitä vanhan Kiirunan maamerkkien tilalle nousee. Helsingin Sanomat, 26.4.2015.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 26.4.2015.
Norrbottenin läänin kuntien keskustaajamat
Miritza Lundberg

| Miritza Lundberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1980 (ikä 44)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Viulisti
Muut tiedot
Tyyli:  Klassinen musiikki, romanimusiikki ja virtuoosimusiikki
Miritza Lundberg (s. 16. maaliskuuta 1980) on suomalainen viulisti. Lundberg kuuluu tunnettuun romanisukuun, johon kuuluvat muun muassa hänen isänsä Taisto Lundberg, setänsä Feija Åkerlund, tätinsä Anneli Sari sekä veljensä Amadeus Lundberg.
Lundberg aloitti viulunsoiton 6-vuotiaana Jerzy Blaszkiewiczin johdolla Helsingin konservatoriossa. 12-vuotiaana hän siirtyi Sibelius-akatemiaan professori Igor Bezrodny ja Mari Tampere-Bezrodnyn viululuokalle. Viuludiplomin hän suoritti erinomaisin arvosanoin professori Mi-kyung Leen johdolla. Hänen muita opettajiaan ovat olleet muun muassa Jean-Jaques Kantorow, Sergei Kravchenko ja Ana Chumachenco.
Ura

Lundberg on esiintynyt laajasti niin Pohjoismaissa kuin muuallakin Euroopassa sekä myös Yhdysvalloissa. Klassisten soolokonserttien lisäksi hän on esiintynyt erilaisten kansanmusiikin ja maailmanmusiikin yhtyeiden kanssa. Vuonna 2016 hän perusti yhdeksänhenkisen yhtyeen "Miritza Lundberg ja Baro Baht Ensemble", jonka musiikin keskiössä on perinteinen romanimusiikki, sisältäen aineksia sekä kansanmusiikista että taidemusiikista.
John Russell (näyttelijä)

| John Russell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  John Lawrence Russell
Syntynyt: 3. tammikuuta 1921 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 19. tammikuuta 1991 (70 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1939–1988
Merkittävät roolit:  Marshal Stockburn (Kalpea ratsastaja)
Aiheesta muualla
IMDb 
John Lawrence Russell (3. tammikuuta 1921 – 19. tammikuuta 1991) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja toisen maailmansodan veteraani. Hän muistetaan parhaiten rooleistaan Nathan Burdette elokuvassa Rio Bravo (1959) ja Marshal Stockburnina Clint Eastwoodin elokuvassa Kalpea ratsastaja (1985).
Russell syntyi Los Angelesissa Kaliforniassa ja opiskeli Kalifornian yliopistossa. Hän liittyi Yhdysvaltain merijalkaväkeen toisen maailmansodan aikana, vaikka häntä ei ensin kelpuutettu pituutensa takia (191 cm).
John Russell avioitui kahdesti ja hänellä oli kolme lasta. Hän kuoli keuhkolaajentumaan vuonna 1991.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John Russell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
John Russell Find a Gravessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  SNAC  IdRef
Essaouiran medina

Näkymä Essaouiran medinaan kaupungin sataman Skala du Port -linnoituksesta.
Théodore Cornutin suunnitelma kaupungista eli nykyisestä medinasta vuodelta 1767.
Essaouiran medina on läntisessä Marokossa Atlantin valtameren rannalla sijaitsevan Essaouiran (aik. Mogador) kaupungin medina eli vanhakaupunki. Vuoden 2004 väestönlaskennassa medinassa oli 16 601 asukasta, mikä on noin 24 prosenttia Essaouiran kunnan väkiluvusta. Essaouiran medina on Marokon 31 medinasta väkiluvultaan 11:nneksi suurin. Medina on pinta-alaltaan 30 hehtaaria. Muurein ympäröity kaupunki muodostui alun perin kolmesta osasta, jotka olivat medina, kasbah ja mellah. Nykyisin medinalla tarkoitetaan koko aluetta. Unesco liitti medinan maailmanperintöluetteloonsa vuonna 2001.
Historia ja medinan rakenne

Essaouiran medinan historia alkoi vuonna 1765, kun Alaouiten hallitsijasukuun kuuluva sulttaani Muhammad III päätti perustaa satamakaupungin, joka avaisi Marokon maailmalle. Kaupunki, joka tuolloin tunnettiin nimellä Mogador, rakennettiin ranskalaisen sotalinnoituksiin erikoistuneen arkkitehdin Nicholas Théodore Cornutin suunnitelman mukaisesti. Cornut oli saanut voimakkaita vaikutteita maineikkaan ranskalaisen sotilasarkkitehdin Sébastien Le Prestre de Vaubanin suunnittelemasta Luoteis-Ranskan Bretagnen Saint-Malon kaupungin linnoituksesta. Mogadorin sataman vanha portugalilaislinnoitus Castelo Real de Mogador purettiin osittain Cornutin suunnitelmien mukaan ja tilalle rakennettiin Skala du Port tai Sqala-nimellä tunnettu linnoitus esplanadeineen ja tykkirivistöineen. Koko Mogadorin ympärille rakennettiin puolustusmuuri Vaubanin mallin mukaan. Muuriin rakennettiin linnoituksia, kuten medinan luoteisosan Skala de la Ville sekä medinan kaakkoisosassa sijaitseva Bab Marrakechin bastioni eli ulkonema muurista. Muurin sisäinen kaupunki on rakennettu ruutukaavan mukaan, ja se muodostui kolmesta erillisestä osasta, joista kasbahin alueelle keskittyi hallinto. Kasbahissa toimi myös varuskunta. Medinaa sen sijaan rakennettiin 1700-luvulta lähtien 1900-luvun alkuun saakka. Medinan halkaisee kaksi pääkatua, joista toinen kulkee mereltä Bab Marrakech -portille ja toinen satamasta Bab Doukkala -portille. Katujen risteyskohdassa on Souk Jdid -torialue (souk), joka on jaettu neljään eri toriin. Yhdellä torilla myydään mausteita, toisella kalaa, kolmannella viljaa ja neljännellä muita yleisiä hyödykkeitä. Kolmas alue, mellah, on juutalaiskaupunginosa. Kaupunkiin muodostui 1760-luvulla juutalaisyhteisö. Cornutin suunnittelema kaupunki suorine katuineen, kaksikerroksellisine valkoiseksi kalkittuine taloineen ja porttiholveineen edustaa yhdistelmää eurooppalaisia ja marokkolaisia tyylisuuntia, mikä miellytti sulttaania, joka antoi kaupungille nimen Essaouira eli ”hyvin suunniteltu”.
Nykytilanne

Essaouiran medinasta tuli Unescon maailmanperintökohde vuonna 2001, koska se on poikkeuksellisen hyvä esimerkki 1700-luvun lopun linnoitetusta kaupungista, ja koska se on nykyisten eurooppalaisten sotilasarkkitehtuurin sääntöjen mukaan rakennettu ja sijaitsee Pohjois-Afrikassa. Unesco perusteli hyväksymistä myös sillä, että Essaouira oli Marokon ja Saharan autiomaan takamaat Eurooppaan ja muuhun maailmaan yhdistävä huomattava kansainvälinen kauppasatama 1800-luvulla. medinan suojelutilanne on kohentunut viime aikoina paikallisten viranomaisten toimien ansiosta. Toisaalta mellahin rakennukset ovat huonossa kunnossa. Suojelutoimenpiteitä tehdään varsinkin erilaisten historiallisia kohteita ja monumentteja koskevien lakien, kuten marokkolaista perintöä koskevan lain, nojalla. Paikallisten viranomaisten lisäksi myös muun muassa paikalliset asukkaat ovat alkaneet tiedostaa medinan huomattavan arvon. Medinan ympärille on määritelty 15 hehtaarin laajuinen puskurivyöhyke, jolle rakentaminen on kiellettyä.
Unescon mukaan medina on säilyttänyt pääosin aitoutensa mitä tulee rakennustekniikoihin ja -materiaaleihin sekä rakennusten suunnitteluun, vaikka kunnostus- ja uudelleenrakennustöissä onkin käytetty joitain moderneja materiaaleja. Sen sijaan linnoitukset ovat merestä ja kosteudesta huolimatta säilyneet alkuperäisasussaan. medinan rakennukset ja muut elementit ovat Essaouiran kunnan, Marokon valtion, ranskalaisen Alliance Israélite Universelle -nimisen juutalaisjärjestön, osuuskuntien ja yksityisten ihmisten omistuksessa. Osa on lisäksi islamilaisen habous-järjestelyn kautta omistettuja.
Aiheesta muualla

Essaouiran medina Unescon sivuilla (englanniksi)
Place Moulay Hassan -aukio medinassa.
Viktor Kuznjetsov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Viktor Kuznjetsov vuonna 2014. |  Viktor Kuznjetsov vuonna 2014. |  Viktor Kuznjetsov vuonna 2014. |  |
Maa:   Ukraina
Miesten yleisurheilu
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Kazan 2013 | kolmiloikka |  |
Viktor Kuznjetsov (ukr. Віктор Кузнєцов, s. 17. heinäkuuta 1986) on ukrainalainen pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja.
Hän oli pituushypyn neljäs Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 sekä kolmiloikan seitsemäs Birminghamin sisäratojen EM-kilpailuissa 2007 ja kahdeksas Pekingin olympialaisissa 2008. Hän karsiutui sekä Berliinin MM-kilpailuissa 2009 että Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 lajinsa ollessa pituushyppy. Bergenissä 20. kesäkuuta 2010 järjestetyissä Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa hän hyppäsi kolmiloikassa silloisen ennätyksensä 17,26 m ja voitti ennakkosuosikit Phillips Idowun ja Teddy Tamghon. Myöhemmin samana vuonna hän oli kolmiloikan neljäs Barcelonan EM-kilpailuissa ennätyksellään 17,29 m.
Sisäradoilla hän on loikkinut Birminghamissa 3. maaliskuuta 2007 tuloksen 16,92 m, jolla hän oli sisäratojen EM-kilpailuiden seitsemäs. Pituushypyssä hänen sisäratojen ennätyksensä 822 cm (Brovaryssa 22. tammikuuta 2005) on pidempi kuin ulkoradoilla hyppäämänsä 810 cm (Jaltassa 28. toukokuuta 2012).
Gatehouse

| Gatehouse |
| --- | --- |

Tiedot
Sijainti:  Vuosaaren satama, Helsinki
Rakennettu:  2007–2008
Avajaiset:  marraskuu 2008
Käyttötarkoitus:  toimisto- ja liiketila
Tila:  valmis
Yritykset
Arkkitehti:  Kai Wartiainen, Pöyry Architects Oy
Urakoitsija:  Lujatalo Oy
Kehittäjä:  Sponda Oyj
Omistaja:  Finnlines Oyj
Tekniset tiedot
Kerroksia:  13
Kerrospinta-ala:  keskimäärin 800 m²
Hissien määrä:  4
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yksityiskohta Gatehousen julkisivusta.
Gatehouse on Helsingissä Vuosaaren satamassa sijaitseva vuonna 2008 valmistunut 13-kerroksinen toimistotornitalo. Gatehouse on osa porttikeskusta, johon kuuluu myös matkustajaterminaali ja pysäköintitiloja.
Rakennuksen kahdessa alimmaisessa kerroksessa on muun muassa Helsingin Sataman, SA-TU Logistics ja Finnsteven asiakaspalvelut, sekä lounasravintola ja varattavia neuvottelutiloja. Ylemmissä kerroksissa on toimistotiloja ja ylimmässä kerroksessa sauna ja edustustilat. Rakennuksen yhteydessä on pysäköintitilat noin 460 autolle.
Talon runko on elementtirakenteinen ja julkisivut ovat kullanvärisellä pellillä verhottuja sandwich-elementtejä. Rakennuksen kolmanteen kerrokseen on yhteydessä kävelysilta, joka on osa julkista kevyen liikenteen verkkoa. Rakennuksen kokonaispinta-ala on 14 972 neliömetriä ja kerrospinta-ala keskimäärin 800 neliömetriä.
Rakennuksen pääarkkitehtina toimi Kai Wartiainen Pöyry Architects Oy:stä. Rakennuttaja oli Sponda Oyj. Kiinteistön hallinnoinnista ja ylläpidosta vastaa Finnlines. Projektinjohtourakoitsija oli Lujatalo Oy, jonka aliurakoitsijana kaikki hankkeen urakoitsijat toimivat. Rakennussuunnittelusta vastasi Insinööritoimisto Oy Matti Ollila & Co.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gatehouse Wikimedia Commonsissa
Rautiainen, Arto: Gatehouse – maamerkkinä majakan tapaan. Rakennustaito, 2008, 103. vsk, nro 5, s. 45–48.  Helsinki:  Rakennusmestarit ja -insinöörit AMK RKL ry, Rakennustietosäätiö RTS. ISSN 0048-6663  Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 21.10.2014.
Samefolket

Samefolket logo.
Samefolket on Ruotsissa ilmestyvä pääosin ruotsinkielinen aikakauslehti saamelaisväestölle. Lehteä on julkaistu säännöllisesti vuodesta 1918, mikä tekee siitä yhden maailman vanhimmista alkuperäiskansalle suunnatuista lehdistä. Lehti ilmestyy nykyisin kymmenkunta kertaa vuodessa.
Samefolketin edeltäjä Lapparnes egen tidning alkoi ilmestyä vuonna 1904, päätoimittajanaan Torkel Tomasson. Se toimi ensimmäisen saamelaisjärjestön Lapparnes centralförbund äänenkannattajana. Viiden numeron jälkeen lehti lopetettiin 1905 ilmeisesti vähäisen kiinnostuksen vuoksi. Vuonna 1918 Torkel Tomassonin onnistui luomaan taloudelliset edellytykset uudelle lehtihankkeelle, Samefolkets egen tidning, joka 1960 muutettiin muotoon Samefolket.
Samefolket raportoi lähinnä yhteiskunnallisista ja kulttuurisista asioista saamelaisten ydinalueilla. Sitä julkaistaan etupäässä ruotsiksi, mutta lehti sisältää yksittäisiä artikkeleita myös norjaksi ja eri saamelaiskielillä.
Samefolket-lehden omistaa säätiö, jota hallinnoivat järjestöt Same Ätnam ja Svenska Samernas Riksförbund. Lehden päätoimittajana toimii Katarina Hällgren (s. 1974).
Aiheesta muualla

Samefolket-lehden verkkosivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Samefolket
Käännös suomeksi