stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martti Könönen

Martti Könönen (8. syyskuuta 1928 Joensuu – 20. tammikuuta 2012 Tuusula) oli suomalainen taidemaalari, joka tunnetaan erityisesti muotokuvamaalarina.
Könösen vanhemmat olivat Joensuun lyseon rehtori Aulis V.A. Könönen ja Erda Hallberg. Hänellä oli kolme veljeä, joista vanhin oli joensuulainen historioitsija ja lauluntekijä Terho A. Könönen. Hänen nuorempi veljensä Seppo Könönen oli myös taidemaalari.
Martti Könönen opiskeli aluksi kansakoulun opettajaksi Kajaanin seminaarissa. Vähitellen Könönen keskittyi muotokuvamaalaukseen ja muihin tilaustöihin luopuen luokanopettajan töistä 1970-luvun puoliväliin mennessä. Hän maalasi muotokuvia aina vuoteen 2003. Oman arvionsa mukaan Könönen maalasi 420 taulua. Tilaustöitä Könönen maalasi pääosin hallitusvallan ja politiikan johtohenkilöistä sekä yliopistojen ja talouselämän johtajista. Hänellä oli malleina muun muassa 25 vuorineuvosta, useita eduskunnan puhemiehiä, viisi yliopiston kansleria, KHO:n presidenttejä, kansliapäälliköitä, kaupunginjohtajia sekä pankkien pääjohtajia. Könönen maalasi 1980-luvulla tasavallan presidentti Mauno Koiviston muotokuvan. Hän sai professorin arvonimen 1982 ansioistaan muotokuvamaalarina.
Maria Amélia

| Maria Amélia, Brasilian prinsessa |
| --- | --- |
 Maria Amélia n. 17-vuotiaana, Friedrich Dürck n. 1849
Syntynyt:  1. joulukuuta 1831 Pariisi
Kuollut:  4. helmikuuta 1853 (ikä 21) Funchal, Madeira
Hautapaikka:  Convento de Santo Antônion luostarin kirkko Rio de Janeiro
Koko nimi:  Maria Amélia Augusta Eugênia Josefina Luísa Teodolinda Elói Francisco Xavier de Paula Gabriela Rafaela Gonzaga
Suku:  Bragança
Isä:  Pedro I
Äiti:  Amélie de Leuchtenberg
Nimikirjoitus:  
Maria Amélia (1. joulukuuta 1831 Pariisi, Ranskan kuningaskunta, Heinäkuun monarkia – 4. helmikuuta 1853 Funchal, Madeira, Portugalin kuningaskunta) oli Brasilian keisarikunnan prinsessa.
Suku ja koulutus

Hänen isänsä oli Brasilian keisari Pedro I ja äitinsä tämän toinen puoliso, saksalainen prinsessa Amélie de Leuchtenberg. Maria Amélian syntyessä hänen isänsä oli jo luopunut kruunusta ja oli maanpaossa Lontoossa. Pedro kuoli Lissabonissa tyttären ollessa kolmivuotias. Maria Amélia kuului Bragança-suvun brasilialaiseen haaraan. Hänet tunnustettiin Brasilian kuningashuoneen prinsessaksi vuonna 1840. Hänen velipuolensa oli Brasilian seuraava keisari Pedro II ja sisarpuolensa Portugalin kuningatar Maria II.
Maria Amélia sai perusteellisen koulutuksen. Koulutuksensa hiomiseksi hän muutti äitinsä kanssa 1840-luvun puolivälissä Müncheniin, jossa asuivat monet hänen äidinpuoleisista sukulaisistaan. Hän oli ahkera opiskelija, jonka opinto-ohjelma käsitti laajan valikoiman aineita. Hän opiskeli retoriikkaa, filosofiaa, historiaa, maantiedettä, saksalaista kirjallisuutta, matematiikkaa ja fysiikkaa. Hän oppi puhumaan ja kirjoittamaan paitsi portugalia myös englantia, ranskaa ja saksaa.
Hänestä tuli erittäin taitava piirtämisessä, maalaamisessa ja pianon soittamisessa. Hän oli älykäs nuori nainen, jolla oli tulinen luonne ja terävä mieli. Maria Amélian opettajan mukaan: "hän on luonnostaan poikkeuksellinen lahjakkuus dialektiikassa, tuolla kyvyllä nuori oikeustieteen opiskelija tekisi omaisuuden."
Kihlaus

Vuoden 1850 lopulla Maria Amélia palasi äitinsä kanssa Lissaboniin, jossa he asettuivat asumaan Palácio de Janelas Verdesiin.
Maria Amélia kihlautui serkkunsa, Itävallan arkkiherttua Maksimilianin kanssa, joka oli tullut vierailulle alkuvuodesta 1852. Hän sairastui helmikuussa ensin tulirokkoon, josta ei toipunut kunnolla ja sen jälkeen tuberkuloosiin ennen kuin kihlaus julkaistiin ja häitä ehdittiin järjestää. Hänet vietiin elokuussa 1852 Madeiralle, missä hän kuoli helmikuussa 1853 vain 21-vuotiaana.
Perintö

Hänet haudattiin Bragança-suvun pantheoniin São Vicente de Foran luostariin Lissaboniin, josta hänet siirrettiin vuonna 1982 Convento de Santo Antônion luostarin kirkkoon Rio de Janeiroon muitten Brasilian keisarillisen perheen jäsenten joukkoon.
Maria Amélian äiti Amélie de Leuchtenberg vieraili tyttärensä haudalla joka 4. helmikuuta omaan kuolemaansa asti ja rahoitti "Princesa D. Maria Amélia" -nimisen sairaalan rakentamisen Funchaliin tyttärensä kunniaksi; sairaala on edelleen olemassa. Amélie testamenttasi tyttärensä Baijerissa olevan omaisuuden arkkiherttua Maksimilianille, "jonka olisin tuntenut onnellisena vävynäni, jos Jumala olisi suojellut rakastettua tytärtäni Maria Améliaa".
Maria Amélian sulhanen arkkiherttua Maksimilian teki pyhiinvaelluksen Brasiliaan ja Madeiralle, mikä vaikutti siihen että hän hyväksyi valintan Meksikon valtaistuimelle keisari Maksimilian I:nä vuonna 1864. Tämä valinta koitui lopulta hänen kohtalokseen, kun tasavaltalaiset juaristat teloittivat hänet vuonna 1867.
Maria Amélian tekemä piirustus 1850
Prinsessa Maria Amélia de Bragança 19-vuotiaana, dagerrotypia 1850
Princesa Dona Maria Amélia sairaala Funchalissa Madeiralla
Brasilian prinsessa Maria Amélian arkku Santo Antônio do Largo da Cariocan luostarissa Rio de Janeirossa.
Mackenzie Skapski

| Mackenzie Skapski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1994 (ikä 30) Abbotsford, British Columbia, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  87 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–2019
Seurat:  Hartford Wolf Pack (AHL)   New York Rangers (NHL)   HKm Zvolen (SloEl)
NHL-varaus:  170. varaus, 2013 New York Rangers
Mackenzie Skapski (s. 15. kesäkuuta 1994 Abbotsford, British Columbia, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Skapski pelasi urallaan lähinnä Pohjois-Amerikan alasarjoissa sekä yhden kauden Slovakiassa. Jääkiekkouransa jälkeen Skapski on toiminut valmentajana. Kaudella 2023–2024 Skapski toimi valmentajana AHL-liigan Calgary Wranglers -joukkueessa.
Ura

Skapskin pelaajaura oli lähellä päättyä jo 15-vuotiaana, kun hänen juniorijoukkueensa bussi kolaroi 11. joulukuuta 2009. Tämän seurauksena Skapski kärsi murtuneesta nenästä sekä silmäkuopan vauriosta ja veritulpasta lähellä aivojaan.
 Hän pääsi kuitenkin pelaamaan alle vuotta myöhemmin, mutta vammat hidastivat hänen urakehitystään.
Skapski siirtyi kaudeksi 2010–2011 pelaamaan Pohjois-Amerikan korkeimmalle junioritasolle WHL-joukkue Kootenay Iceen. Hänet varattiin Icesta New York Rangersiin kuudennella kierroksella vuoden 2013 NHL:n varaustilaisuudessa. NHL Central Scouting arvioi hänet ennen varaustilaisuutta Pohjois-Amerikassa pelaavien maalivahtien 17. parhaaksi.
Skapski aloitti kauden 2014–2015 ECHL:ssä Greenville Road Warriorsin joukkueessa, mutta hänet kutsuttiin vain yhden pelatun ottelun jälkeen AHL:n puolelle Hartford Wolf Packiin korvaamaan Greenvilleen tiputettua Jason Missiaenia. Hän debytoi AHL:ssä 24. lokakuuta 2014 ja pelasi ensimmäisen nollapelinsä vain kaksi päivää myöhemmin 26. lokakuuta. Hän pelasi Hartfordissa 2.38 päästettyjen maalien keskiarvolla ja 91,4 torjuntaprosentilla 24 ottelussa, jonka jälkeen hänet nostettiin New York Rangersin NHL-kokoonpanoon.
NHL:ään Skapski kutsuttiin 4. helmikuuta 2015, kun Rangersin aloittava maalivahti Henrik Lundqvist kärsi revenneestä verisuonesta niskassaan. Skapski oli ensimmäisessä ottelussaan varamaalivahtina Cam Talbotin pelatessa Boston Bruinsia vastaan. Skapski debytoi 20. helmikuuta 2015 ottelussa Buffalo Sabresia vastaan. Hän torjui debyytissään 24 laukausta Rangersin voittaessa ottelun lukemin 3–1. Skapski pelasi myös ensimmäisen nollapelinsä Sabresia vastaan 14. maaliskuuta 2015 pelatussa ottelussa. Lundqvistin palattua loukkaantumisen jälkeen Rangersin kokoonpanoon, Skapski lähetettiin takaisin Wolf Packiin 25. maaliskuuta 2015. Tämän myötä Skapskista tuli NHL:n historian ainoa enemmän kuin yhden ottelun pelannut maalivahti joka on voittanut kaikki ottelunsa. Myös Skapskin torjuntaprosentti 97,8 on vähintään kaksi kokonaista ottelua pelanneista maalivahdeista liigan tilastohistorian paras.
Jäätyään Pohjois-Amerikassa kiertämään ainoastaan farmisarjoja Skapski siirtyi kaudeksi 2018–2019 vielä Slovakian liigaan HKm Zvolenin joukkueeseen, jossa päätti pelaajauransa ja siirtyi maalivahtivalmentajaksi.
Ura > Maajoukkueura

Skapski edusti Kanadan maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2011. Kanada sijoittui turnauksessa kolmanneksi.
Käännös suomeksi
Markku Flinck

| Markku Flinck |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. tammikuuta 1985 (ikä 39) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Make, Sika-Make
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  Pyry
Sarja:  U20 Mestis
Tehtävä:  apuvalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2004–2019
Seurat:  Blues (SML) Salamat (Mestis) Jokipojat (Mestis) KooKoo (Mestis) Jukurit (Mestis/SML) SaiPa (SML) Ilves (SML) Pyry (S-S)
Markku Flinck (s. 4. tammikuuta 1985 Espoo) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Espoo Bluesissa, Saimaan Pallossa, Tampereen Ilveksessä ja Mikkelin Jukureissa yhteensä 452 runkosarjaottelua tehopistein 51+89=140 ja 27 playoff-ottelua tehopistein 3+3=6. Flinck pelasi myös viisi täyttä kautta Mestiksessä, jossa hän voitti Jokipojissa mestaruuden vuonna 2010 sekä Jukureissa hopeaa vuonna 2011. Flinck tunnettiin yleisesti kahden suunnan sentterinä, joka jakoi kovia taklauksia ja rikkoi vastustajan peliä. Hän kykeni myös pelaamaan kohtalaisen hyvää kiekollista peliä, joka oli isokokoisena hyvä suojaamaan kiekkoa ja jakamaan syöttöjä. Flinck toimii nykyään Nokian Pyryn U20 Mestisjoukkueen apuvalmentajana.
Ura > Maajoukkueura

Flinck on pelannut viisi nuorten maaottelua.
Marius Mayrhofer

| Marius Mayrhofer |
| --- | --- |
 Marius Mayrhofer (2022)
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. syyskuuta 2000 (ikä 24)
Kansalaisuus:   Saksa
Pyöräilijä
Pituus:  180 cm
Joukkue:  Tudor Pro Cycling Team
Laji:  maantiepyöräily
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2019−2021  2022−2023 2024–:  Development Team Sunweb / Development Team DSM Team DSM Tudor Pro Cycling Team
Suurimmat voitot
 Cadel Evans Great Ocean Road Race 2023 
 Tiedot päivitetty: 5. tammikuuta 2024 
Marius Mayrhofer (s. 18. syyskuuta 2000 Tübingen) on saksalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Sunwebin / Team DSM:n kehitysorganisaatiossa vuosina 2019–2021 ja siirtyi Team DSM:n ykkösjoukkueeseen 2022. Kaudesta 2024 lähtien hän edustaa Tudor Pro Cycling Teamia.
Mayrhofer saavutti maantieajon nuorten MM-hopeaa Innsbruckissa 2018. Hän voitti UCI World Tour -sarjaan kuuluneen Cadel Evans Great Ocean Road Racen 2023.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Keski-Eleuthera

Keski-Eleutheran sijainti
Keski-Eleuthera on Bahaman hallintoalue Eleutheran saarella. Hallintoalueen asukasluku on 2 363. Alueen keskus on Governor's Harbour.
Keski-Euroopan kesäaika

Euroopan aikavyöhykkeet:


vaaleansininen Länsi-Euroopan aika (UTC±0)
sininen Länsi-Euroopan aika (UTC±0) 

Länsi-Euroopan kesäaika (UTC+1)
punainen Keski-Euroopan aika (UTC+1) 

Keski-Euroopan kesäaika (UTC+2)
keltainen Kaliningradin aika (UTC+2)
kultainen Itä-Euroopan aika (UTC+2) 
Itä-Euroopan kesäaika (UTC+3)
vihreä Moskovan aika, Turkin aika (UTC+3)

Kesäaika ei ole käytössä Islannissa (UTC±0), Turkissa (UTC+3), Valko-Venäjällä (UTC+3) eikä Venäjällä (UTC+2 ja UTC+3). Kartalla on esitetty kiistanalainen Krimin niemimaa Venäjän miehityksen johdosta osana aikavyöhykettä UTC+3, vaikka kansainvälisesti (de jure) se kuuluu Ukrainaan.
Keski-Euroopan kesäaika (engl. Central European Summer Time, CEST), UTC+2 on aikavyöhyke, joka on käytössä kesäaikana niissä maissa, jotka käyttävät Keski-Euroopan aikaa muina vuodenaikoina.
Keski-C

Keski-C:n sijainti diskantti-, altto-, tenori-, ja bassoavainta käytettäessä.
Pianon koskettimistolta C löytyy kahden mustan koskettimen vasemmalta puolelta
Keski-C:llä tarkoitetaan länsimaisessa musiikissa  C-nuottia, joka sijaitsee diskantti- ja bassoviivastojen välissä. Keski-C:tä kutsutaan usein myös nimellä C4 (nuotti-oktaavinotaatiossa)  tai oktaavialojen nimistön mukaisesti yksiviivaiseksi c:ksi (c¹).  Keski-C on yleensä kosketinsoitinten koskettimiston keskiosassa. Kitaran keski-C on oktaavia alempi pieni c.
Oktaavin keski-C:tä ylempänä on 2-viivainen C ja sitä edelleen oktaavin ylempänä on 3-viivainen C ja niin edelleen. Alaspäin oktaaveittain mentäessä seuraavaksi keski-C:stä tulevat pieni, suuri, kontra ja sub-kontra C.
Vaikka yksiviivaista c:tä nimitetään yleisesti keski-C:ksi, tämä nimitys on koskettimistokohtainen. Muiden soitinten soittajat saattavat kutsua sitä eri nimellä. Esimerkiksi länsimaisen konserttihuilun soittaja saattaisi kutsua tätä nuottia "ala-C:ksi", sillä se sijaitsee konserttihuilun alimmassa rekisterissä.
Nykyisen määritelmän mukaan, jossa yksiviivainen A (a¹) on 440 Hz, keski-C:n taajuus on noin 261,6 Hz.
Mark White

Mark White vuonna 1987.
Mark Wells White Jr. (17. maaliskuuta 1940 – 5. elokuuta 2017) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko, joka toimi Texasin kuvernöörinä vuosina 1983–1987.
Lapsuus ja nuoruus

White syntyi Hendersonissa Texasissa Mark Wells White Sr:n ja Sarah Elizebeth Whiten perheeseen. Hän kävi Woodrow Wilsonin koulua Houstonissa. Hän valmistui Baylorin yliopistosta vuonna 1965.
Kuolema

White kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Houstonissa 5. elokuuta 2017.
Matti Lehtonen (valimoyrittäjä)

Matti Lehtonen (16. helmikuuta 1868 Tammela – 28. tammikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen työnjohtaja joka perusti vuonna 1918 Rauta- ja Metallivalimo Suomen  (nykyinen Iisalmessa toimiva Suomivalimo).
Lehtonen oli koneopista päästyään muutamia vuosia koti- ja ulkomaisilla laivoilla lämmittäjänä ja koneapulaisena. Hän oli sitten työssä viilarina aluksi Konetehdas Osbergilla Helsingissä ja sitten viiden vuoden ajan Hietalahden Sulkutelakalla, jossa hän oli sen jälkeen työnjohtajana 1899–1909. Vuonna 1909 Lehtonen perusti toiminimen M. Lehtonen Rauta- ja Metallitehdas ja hän piti tätä toiminimeä vuoteen 1912 saakka. Tämän jälkeen Lehtonen oli työnjohtajana Saariston Konepajalla Viipurissa, Helsingin rakennuskonttorin palveluksessa, Turun Vanutehtaalla ja työssä Kone- ja Siltarakennus Oy:ssä.
Lehtonen perusti Rauta-ja Metallivalimo Suomen Helsinkiin vuonna 1918 ja toimi sen johtajana kuolemaansa saakka 1939. Tilausvalimona toiminut yritys kasvoi ensimmäisen kymmenen toimintavuotensa aikana  nopeasti sekä tuotannon että työntekijämäärän osalta. 1930-luvun lamavuosina yrityksen tuotanto laski kuitenkin jyrkästi mutta valimo selvisi kehittämänsä raitiovaunujen jarrupönkän eli jarrukengän avulla jota valmistettiin tilauksesta Helsingin kaupungin liikennelaitokselle. Näihin aikoihiin valimo siirtyi myös suurempiin tiloihin Vallilaan. Sotavuosina valimo valmisti kamiinoita, hevostenlänkiä, lamppujen pesiä ja autojen sylintereitä. Sotakorvausvuosina valmistettiin muun muassa junanvaununpyöriä.
1950-luvulta alkaen valimon päätuotteina olivat pitkään erilaiset kunnallistekniikan valimotuotteet, kuten kaivonkannet ja putkien osat. Valimo siirrettiin 1975 Helsingistä Iisalmeen jonne valmistuivt uudet, ajanmukaiset tuotantotilat. Helsingissä yhtiön toiminta päättyi 1978. Yhtiön johtajana oli tässä vaiheessa Matti Lehtosen pojanpoika Yrjö M. Lehtonen (s. 1930).
Valimoa on laajennettu Iisalmessa 14 kertaa. 1990-luvun alussa valimo luopui kunnallisteknisten laitteiden valmistuksesta ja keskittyi furaanihartsiteknologiaan ja keskiraskaisiin valuihin. Samalla kupoliuunisulatus korvattiin sähköuuneilla. Suomivalimon nykyinen tuotantokpasiteetti on noin 10 000 – 13 000 tonnia vuodessa. Suomivalimo oli 1980-luvun puolivälistä lähtien osa metalliteollisuuskonsernia johon kuuluivat JOT-Yhtiöt, Santasalo-JOT ja Componenta. Vuodesta 2016 Suomivalimon ovat omistaneet sen Componentalta ostaneet toimiva johto Olli Karhusen johdolla sekä valimoyrittäjä Antti Lehtonen ja hänen veljensä Heikki Lehtonen.
Matti Lehtonen oli nuorena innokas urheilunharrastaja. Hän oli mukana perustamassa Helsingin Reipasta ja otti aktiivisesti osaa moniin eri Reippaan ohjelmaan kuuluneisiin urheilu- ja voimistelulajeihin. Helsingin Atleettiklubi valitsi hänet 45-vuotisjuhlassaan kunniajäsenekseen ansioistaan voimailun harrastajana ja tukijana.
Maremmanajokoira

| Maremmanajokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Italia
Määrä:  Suomessa ei yhtään, Italiassa 6600
Alkuperäinen käyttö:  villisian metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Muita nimityksiä:  segugio maremmano, maremma hagijas
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.2 Keskikokoiset ajavat koirat #361
Ulkonäkö
Paino:  13–23 kg
Säkäkorkeus:  uros 48–54 cm, narttu 46–52 cm
Väritys:  ruskea, black & tan tai brindle; joko valkoisin merkein tai ilman
Maremmanajokoira (ital. segugio maremmano) on italialainen koirarotu. Nykyisin se on Italian suosituin kotimainen rotu.
Ulkonäkö

Toscanalaiset kasvattajat ovat valinneet koiria metsästyskykyjen perusteella, minkä vuoksi niiden ulkomuoto on hyvin vaihteleva. Uroksen säkäkorkeus on 48-54 cm ja nartun 46–52 cm. Paino vaihtelee 13-23 kg:n välillä. Karvapeite on sileää tai karkeaa ja väri voi olla ruskea, musta ruosteenruskein merkein tai juovikas. Valkoiset merkit ovat yleisiä, mutta koira voi olla myös yksivärinen.
Alkuperä

Rotu on kotoisin Maremmien rannikkotasangoilta Toscanasta. Sitä käytetään villisian metsästykseen. Italian kennelliitto ENCI on hyväksynyt rodun. Se on rekisteröinyt 6600 koiraa ja rotu oli vuonna 2009 Italian kolmanneksi runsaslukuisin. Vielä vuonna 2017 se oli Italian suosituin kotimainen rotu.
Vuonna 2018 myös kansainvälinen kennelliitto FCI tunnusti rodun.
Aiheesta muualla

Suomenkielinen rotumääritelmä
Segugio Maremmano, kuvien kanssa
Segugio Maremmano breeder, kuvien kanssa (Arkistoitu – Internet Archive)
Segugio Maremmano
Italialainen kasvattaja (Arkistoitu – Internet Archive) (it)
Italian Kennelliitto hyväksyy rodun (Arkistoitu – Internet Archive)
Segugio Maremmano -metsästys
Segugio Maremmano ja sen piirteet (it)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Segugio Maremmano
Käännös suomeksi
Marat Gramov

Marat Gramov, 1988
Marat Vladimirovitš Gramov (ven. Марат Владимирович Грамов 27. marraskuuta 1927 Bridino, Pihkovan kuvernementti, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 26. helmikuuta 1998 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen urheilujohtaja ja urheiluministeri.
Gramov osallistui suureen isänmaalliseen sotaan puna-armeijan upseerina vuodesta 1944. Vuodesta 1948 lähtien hän toimi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Komsomol-johtajana Stavropolin alueella. Vuonna 1951 hänestä tuli kommunistipuolueen jäsen. Hän aloitti vuonna 1953 Stavropolin alueen Komsomol-lehden toimituksen jäsenenä. Vuonna 1955 hän aloitti myös opiskelun Saratovin alueen kommunistipuolueen puoluekorkeakoulussa, josta hän valmistui neljä vuotta myöhemmin.
Gramovin ura 1960-luvulla oli kommunistipuolueen Stavropolin johtotehtävissä. Sieltä hän siirtyi 1970-luvulla puolueen keskusjohdon palvelukseen Moskovaan, jossa ollessaan hän suoritti tohtorintutkinnon historiassa.
1980-luvulla Gramovista tuli Neuvostoliiton näkyvin urheilupoliitikan hahmo. Hän oli yhtenä päättäjänä Neuvostoliiton johdon päättäessä boikotoida vuoden 1984 Los Angelesin kesäolympialaisia.
Gramov oli vuosina 1983–1989 Neuvostoliiton liikunta- ja urheiluministerinä sekä samanaikaisesti Neuvostoliiton olympiakomitean puheenjohtajana. Vuonna 1988 hänestä tuli myös Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäsen Konstantin Andrianovin seuraajana. Tässä tehtävässä hän oli Neuvostoliiton hajoamiseen asti, minkä jälkeen Venäjän federaation johto ei enää tukenut hänen jatkoaan, sillä hän oli leimautunut niin vahvasti vanhaan neuvostovaltaan. Gramovin ura KOK:ssa päättyi keväällä 1992.
Aiheesta muualla

Sport necropol: Грамов Марат Владимирович (1927-1998) (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
Maltodekstriini

Maltodekstriini.
Maltodekstriini on hyvin nopeasti imeytyvää tärkkelystä, joka valmistetaan tärkkelyspitoisista kasveista, esimerkiksi perunasta, maissista tai vehnästä suolahappokäsittelyssä hydrolyysin avulla. Sitä käytetään hiilihydraattien lähteenä etenkin urheilijoiden suosimissa ns. palautusjuomissa. Maltodekstriini sisältää pitkäketjuisia hiilihydraatteja; lähinnä glukoosin polymeerejä, mutta myös monomeerejä, dimeerejä ja oligomeerejä. Vaikka maltodekstriini sisältää pitkäketjuisia hiilihydraatteja on sen glykeeminen indeksi erittäin korkea (106-137). Tämä tarkoittaa sitä, että maltodekstriini nostaa verensokerin erittäin nopeasti. Se on maultaan neutraalia.
Maltodekstriinia ei luokitella lisäaineeksi, vaikka sitä käytetäänkin elintarvikkeissa yleisesti lisäaineen tapaan. Sitä valmistetaan tärkkelyksestä, yleisimmin maissitärkkelyksestä, kuumakäsittelyllä, eli tärkkelys pilkotaan lyhyemmiksi sokeriketjuiksi, jolloin se imeytyy nopeasti. Vaikka se valmistettaisiin vehnästä tai ohrasta, lopputuote on gluteeniton. Maltodekstriinia myydään apteekeissa (esim. Resource-energiajauhe tai Fantomalt) ja elintarvikeliikkeiden urheiluosastoilla. 1 dl maltodekstriiniä painaa noin 50 g, ja sen energiamäärä vastaa kahta lasillista täysmehua tai 2–3 voileipää.
Maltodekstriinin CAS-numero on 9050-36-6. Nimi maltodekstriini tulee maltoosista ja dekstroosista.
Dekstriinit ovat tärkkelystä lyhyempiä sokeriketjuja. Dekstriinejä lyhyempiä sokeriketjuja taas ovat sakkaroosi, laktoosi ja maltoosi.
Aiheesta muualla

Farmit: Satu Yrjänen, Maltodekstriini tehostaa elektrolyyttien ja nesteen imeytymistä, Hiven Oy[vanhentunut linkki]
PubChem: Maltodextrin (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Maltodextrin (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Maltodextrin (englanniksi)
KEGG: Maltodextrin (englanniksi)
ChemBlink: Maltodextrin (englanniksi)
Kirsi Siponen

Kirsi Siponen (s. 1. helmikuuta 1969 Lapinlahti) on suomalainen taidevalaja ja kuvanveistäjä.
Siponen on peruskoulutukseltaan metalliseppä-artesaani. Taidevalajaksi hän opiskeli oppisopimuskoulutuksella. Kuvanveistäjänä hän on itseoppinut; hän on lapsena piirtänyt ja myöhemmin myös maalannut, mutta kuvanveisto vei voiton. Siposen veistosten materiaaleina on savi, mutta myös vaha ja kipsi. Teokset valetaan lopulta pronssiin. Aineena on usein lehmät, joita Siponen piirteli jo lapsena.
Ypykkä, 1998, Lapinlahti.
Siposen julkisia veistoksia ovat muun muassa Ypykkä vuodelta 1998 Lapinlahdella ja  vuonna 2004 paljastettu Kirmaavat vasikat -veistos Kiuruvedellä.
Martti Kuosmanen

Martti-Olavi Kuosmanen (s. 4. syyskuuta 1950 Kotka)[lähde? ] on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli 1970-luvun alkupuolella Kuopion kaupunginteatterissa ja vuodesta 1975 Hämeenlinnan kaupunginteatterissa, sitten Mikkelin ja vuodesta 1981 Kouvolan Teatterissa.
Kuosmanen on esiintynyt kahdessa suomalaisessa elokuvassa. Vuonna 1975 hän esiintyi Siunatun hulluuden Elmeri Rummukaisena ja seuraavana vuonna Antti Puuhaaran tervamiehenä. Kuosmasella on myös pieni rooli elokuvassa Teit meistä kauniin.
Aiheesta muualla

Martti Kuosmanen Elonetissä.
Martti Kylmälahti

Martti Kylmälahti (15. syyskuuta 1941 Jyväskylä – 19. maaliskuuta 2008 Jyväskylä) oli suomalainen pesäpalloilija.
Martti (Mosse) Kylmälahti pelasi mestaruussarjassa kahdeksan kautta ja oli vuonna 1964 voittamassa Suomen mestaruutta Jyväskylän Kirin joukkueessa. Kylmälahti pelasi yhdessä miesten ja kolmessa nuorten Itä–Länsi-ottelussa.
Kylmälahti löi vuonna 1966 pesäpallon pituuslyönnin epävirallisen maailmanennätyksen 139 metriä Tikkakoskella.
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-kulta: 1964
1 Itä–Länsi-ottelu: 1969
Koivunversolaikku

Koivunversolaikku on sienitauti, joka vaivaa varsinkin taimitarhoissa kasvatettavia koivuja. Sitä aiheuttavat useat eri sienilajit tiheissä ja kosteissa taimistoissa. Versolaikkuiset taimet eivät kelpaa metsänviljelyyn. Tauti on saanut nimensä tummista laikuista, joita havaitaan koivuntaimien rungoilla.
Phytophthora cactorum -munasienen aiheuttamaa versolaikkua kutsutana myös levälaikuksi. Se on pahin paakkutaimia tuhoava ongelma.  Samanlaisia laikkuja aiheuttavat myös monet muut sienet kuten Godronia multispora ja Phomopsis.