Únětice-kulttuuri
Kulttuuri > Metallit, sen valmistus ja tuotantoketjut

Ihmiskunnan kulttuurikausissa siirtyminen kivikaudesta metallikauteen on tapahtunut metallin, yleensä kuparin, käyttöönoton muodossa. Vaikka metallikauden alussa kivikautinen elämäntapa on säilynyt ennallaan, on pian opittu tuottamaan eri metalleja kivestä ja käsittelemään niitä eri tavoin. Kun metallia oli ollut niin paljon, että sitä on voitu jakaa lähes koko väestölle, se on vaikuttanut väestöjen tekniseen kehitykseen ja sitä kautta myös jokapäiväiseen elämänmenoon. Keski-Euroopassa kellopikarikulttuurin ja nuorakeraamisen kulttuurin kuparinkäsittelytaito yhdistettynä itäiseen Balkanin niemimaan ja Karpaattien vuoristoalueen pronssinvalmistustaitoon (alkoi jo 3000 eaa.) on käynnistänyt nopean teknisen kehityksen, jolla on ollut suuri vaikutus sekä yhteisöjen sosiaaliseen kehitykseen että ympäristön muuttumiseen. Uusi kehitysaskel metallurgiassa on otettu silloin, kun tinaa opittiin sekoittamaan kuparin joukkoon ja valmistamaan näin tinapronssia. Tällä pronssilla oli paremmat käyttö- ja käsittelyominaisuudet kuin puhtaalla kuparilla. Kehitystä on kiihdyttänyt tietotaito löytää ja tuottaa tinaa omalta lähialueelta. Tämä oivallus on antanut Úněticen kulttuurille etulyöntiaseman useiksi sadoiksi vuosiksi eteenpäin Keski-Euroopan alueella. Metalliesineiden lukumäärä arkeologisessa löytöaineistossa on kasvanut varhaispronssikauden loppua kohti siitäkin huolimatta, että sitä on samalla myyty runsaasti eri ilmansuuntiin muiden yleellisyystuotteiden saamiseksi tilalle.
Vieläkään ei ole tutkittu tarkemmin sitä, mistä pronssituotantoon saadut metallit ovat olleet peräisin. Nykyään tiedetään, että kuparin malmioita esiintyy Erzgebirgen alueella aivan maan pinnassa niin, että niitä olisi pystynyt hyödyntämään jo kalkoliittisella kaudella. Metallin louhimisesta sieltä ei kuitenkaan ole löytynyt todisteita. Tiedetään myös, että Únětice-kulttuurin jälkeisenä aikoina kuparia tuotiin Itä-Alpeilta ja Harz-vuoristosta harkkometallina, joten miksi näin olisi toimittu, jos oman alueen malmit olisi olleet tunnettuja? Kupari on siten ollut ainakin alussa tuontimetalli. Tinamalmiot ovat maailmassa vieläkin harvemmassa. Silloiset tuottoisat eurooppalaiset tinamalmiot sijaitsivat Britannian Cornwallissa, Iberian niemimaalla, Erzgebirgessa ja Ranskan keskiylängöllä. Únětice-kulttuurin hankkima tina on siksi voinut olla peräisin sekä Erzgebirgesta että Cornwallista, jonka väestön kanssa on käyty ahkerasti kauppaa. Tinaa ei ole ilmeisesti louhittu Erzgebirgen kalliosta kovinkaan paljon, sillä se on ollut helppo kaivaa jokien sedimenteistä, missä on ollut kalliosta rapautunutta painavaa kassiteriittiä. Sedimentit on voitu vaskata, sillä ominaispainoltaan raskas kassiteriitti olisi erottunut siitä helposti. Aikaisimmat havainnot Erzgebirgen tinan louhimisesta suoraan kalliosta ovat vasta 1200 eaa. jälkeen.
Pronssin valmistuksessa on käytetty puuhiiltä, jonka avulla malmia voitiin lämmittää riittävän kuumaksi. Kuparimalmi vaatii 1 089 celsiusastetta pelkistyäkseen. Yhden kilon kuparin tuottamiseksi tarvitaan vähintään 20 kilogrammaa puuhiiltä eli 120 kilogrammaa tukkipuuta. Tinan pelkistäminen ja sulattaminen kuparin joukkoon on tämän jälkeen vaatinut lisää puuhiiltä. Samoin kallion mahdollinen louhiminen tulen avulla on myös vaatinut runsaasti puuhiiltä. Arkeologit ovatkin yrittäneet arvioida, kuinka nopeasti alueen puuvaroja oli kulutettu, sillä varsin todennäköisesti alueen puuvaroja on ylikulutettu.
Pronssituotteiden tuotannossa eräs kriittinen raaka-aine on tosiaan ollut puuhiili. Sen tuottamiseen on täytynyt erikoistua suuri joukko ihmisiä. Lisäksi puuhiilen kuljetukset metallipajoihin on vaatinut hevosrattaita ja kuljettajia sekä teitä. Toisaalta tinahankintaan on tarvittu siihen erikoistuneita ihmisiä. Sitä on keräilty, kuljetettu ja valmistettu, mikä on vaatinut oman työvoiman. Kuparin hankinta on ollut vastaavan suuruinen työurakka. Suuri osa valmistetuista tuotteista oli aluksi koruja ja kodintarvikkeita hyvin maksaville asiakkaille. Heidän tarpeensa ovat olleet prestiisiesineiden loistokkuus ja käyttömukavuus. Esineiden valmistaminen on alkanut valinmuotin tekemisellä kivestä. Vahavalumenetelmää ei silloin ole tunnettu täällä. Tähän ovat kelvanneet pehmeät kivilajit, jotka ovat kestäneet suuria lämpötilan muutoksia. Oma tuotanto on levinnyt koko kulttuurialueelle ja vain pieni osa arkeologisesta aineistosta on tuontiesineitä muualta. Kuitenkin muuallakin on käyty, sillä valmistettuja esineitä on toimitettu eteenpäin kaukokaupassa, joka on suuntautunut sekä pohjoiseen että etelään, aina Välimerelle asti. Kaukokaupassa ovat hevosrattaat ja veneet olleet tärkeimmät kulkuvälineet. Kauppiaiden turvallisuus varmistettiin aseistetuilla vartijoilla, jotka kulkivat heidän mukanaan. Tutkijat ovat tulleet siihen tulokseen, että vaikka suurin osa kultturipiirin väestöstä on toiminut ravinnon perustuotannossa, on heidän rinnallaan ollut väkeä metallituotantoon liittyvissä palvelu- ja tuotantotehtävissä. Heidän työpanoksensa on saattanut olla joko kokoaikainen tai osa-aikainen.
Koska hajonneet pronssiesineet on voitu sulattaa uusien esineiden tekemiseksi, on ajan esinetyyppien tutkimiseksi löydettävä tästä kierrosta poistuneet esineet. Niitä onkin löydetty vainajien haudoista, jonne esineitä laitettiin hauta-antimiksi. Toisinaan on löytynyt maakätköjä, johon on piilotettu useita esineitä turvaan ryöstelijöiltä. Myös kosteikkoihin pudotetut esineet, niin sanotut vesiuhrit, ovat löytyessään valottaneet esinetuotannon kirjoa. Hauta-antimet ja maakätköt ovat sisältäneet aseita tai työkaluja (taltta, kirves, tikari ja talso), koruja (vaateneula) tai koristelevyjä (metallia).