stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jukka Haapalainen

Jukka-Matti Haapalainen (s. 1. marraskuuta 1965 Lapua) on suomalainen tanssija. Haapalainen on vaimonsa Sirpa Suutari-Jääskön kanssa Suomen menestynein kilpatanssipari. He lopettivat kilpatanssin vuonna 2002.
Haapalainen ja Suutari-Jääskö voittivat neljästi ammattilaisten latinalaistanssien British Open -kilpailut Blackpoolissa (vuosina 1997, 1998, 1999 ja 2001). He ovat kaksinkertaisia Euroopan-mestareita ja heillä on lukuisia muita arvokilpailuvoittoja useilta vuosilta.
Kilpailu-uransa jälkeen Haapalainen on ollut televisio-ohjelmassa Tanssii tähtien kanssa tuomarina vuodesta 2006 lähtien. Haapalainen myös esiintyi ensimmäisen tuotantokauden finaalissa. Haapalainen teki Suomessa järjestetyn Eurovision laulukilpailun 2007 alkunumeron ja tanssi siinä vaimonsa kanssa. Haapalainen valittiin myös ensimmäisenä suomalaisena Blackpoolin British Open -kilpailun tuomaristoon vuonna 2008.
Saavutuksia

Le Classique de Dance Award 1993,
B.D.F. Award For outstanding performance in Professional Latin in 1993, 1995, 1997 ja 1998,
Carl Alan Award -voittajat 1998, 1999,
Prince Mikasa of Japan World Dance Award 2000, 2002,
G.O.C Award 2002,
World Dance & Dance Sport Council ”Isadora Duncan” Award 2002
Aiheesta muualla

Kuusi kuvaa tanssija Jukka Haapalaisen elämästä, audio 44 min
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Henkilöt:  Yle 2 
Muut:  Hufvudstadsbladet
Klofibraatti

| --- | --- |

Klofibraatti
Systemaattinen (IUPAC) nimi
Etyyli-2-(4-kloorifenoksi)-2-metyylipropanoaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 637-07-0
ATC-koodi: C10AB01
PubChem CID: 2796
DrugBank: DB00636
Kemialliset tiedot
Kaava: C12H15ClO3 
Moolimassa: 242,69
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Kiehumispiste: 148–150 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 95–99 %
Proteiinisitoutuminen: 95–97 %
Metabolia: Hepaattinen ja gastrointestinaalinen
Puoliintumisaika: 18–22 h
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Klofibraatti (C12H15ClO3) on orgaaninen yhdiste tarkemmin klofibriinihapon etyyliesteri. Yhdistettä käytettiin lääketieteessä vaikean hypertriglyseridemian hoidossa, mutta vedettiin markkinoilta vuonna 2002 yhdisteen aiheuttamien haittavaikutusten vuoksi.
Ominaisuudet, vaikutusmekanismi ja käyttö

Huoneenlämpötilassa klofibraatti on väritöntä öljymäistä nestettä. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee helposti orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin.
Klofibraatti on aihiolääke, joka metaboloituu elimistössä klofibriinihapoksi. Klofibraatti alentaa veren tiheydeltään erittäin alhaisten lipoproteiinien eli VLDL-kolesterolin ja LDL-kolesterolin pitoisuutta veressä aktivoimalla lipoproteiinilipaasientsyymiä, jolloin näiden lipoproteiinien hydrolyysi kiihtyy. Samalla HDL-kolesterolin pitoisuus veressä kasvaa. Lääkeainetta käytettiin lähinnä vaikean kohonneen veren kolesterolipitoisuuden hoitoon, jos ruokavalio, liikunta ja muu lääkehoito eivät tehonneet.
Haittavaikutukset

Klofibraatin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla huonovointisuus, ripuli, lihaskrampit, lihasten jäykkyys ja heikkous ja lihaskivut. Yhdiste alentaa myös seksuaalista halua ja voi aiheuttaa miehillä impotenssia.
WHO:n suuressa yli 5 000 potilasta kattaneessa tutkimuksessa klofibraatin havaittiin alentavan ei-kuolettavien sydänkohtauksien määrää ainoastaan potilailla, joilla ei ennen hoidon alkua oltu havaittu sydäntapahtumia. Klofibraattia saaneiden ryhmässä kuolleisuus muihin kuin sydän- tai verisuonitauteihin, kuten munuaisten ja virtsarakon syöpään, oli suurempi kuin lumelääkettä saaneiden ryhmässä.
Synteesi

Klofibraatin synteesin lähtöaineita ovat p-kloorifenoli, asetoni ja kloroformi, jotka kondensoituvat emäksisissä olosuhteissa muodostaen klofibriinihappoa. Klofibriinihappo reagoi etanolin kanssa rikkihapon toimiessa katalyyttinä muodostaen klofibraattia.
Kleopatra ja miehet

| Kleopatra ja miehet> Una regina per Cesare Cléopâtre, une reine pour César |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Piero Pierotti Victor Tourianskyn valvomana
Käsikirjoittaja:  Fulvio Gicca Palli, Arrigo Montanari
Tuottaja:  Giorgio Venturini, Alberto Chimenz, Pier Ludovico Pavoni
Säveltäjä:  Michel Michelet
Kuvaaja:  Angelo Lotti, Pier Ludovico Pavoni
Leikkaaja:  Luciano Cavalieri
Lavastaja:  Paolo Janni
Pääosat:  Pascale Petit, Gordon Scott
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska
Tuotantoyhtiö:  Mercury Film, CFFP
Ensi-ilta:  22. joulukuuta 1962 (Italia) 3. toukokuuta 1963 (Suomi)
Kesto:  95 min.
Alkuperäiskieli:  italia ja muita kieliversioita
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kleopatra ja miehet (ital. Una regina per Cesare, ransk. Cléopâtre, une reine pour César) on vuonna 1962 valmistunut italialais-ranskalainen elokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Piero Pierotti. Sen päähenkilöä Kleopatraa esittää Pascale Petit.
Juoni

Kleopatra ja hänen veljensä Ptolemaios kilpailevat Egyptin valtaistuimesta. Ptolemaios vangituttaa sisarensa, mutta tämä onnistuu pakenemaan häneen rakastuneen vanginvartija Akhilleuksen avulla. Kleopatra pyytää apua Pompeiukselta, joka auttaa häntä syrjäyttämään veljensä. Pian sen jälkeen Julius Caesar valloittaa Aleksandrian. Runoilija Apollodoruksen neuvosta Kleopatra antaa kierittää itsensä mattoon, joka vieritetään auki Caesarin jalkojen juuressa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pascale Petit  | … |  Kleopatra   |
|  Giorgio Ardisson  | … |  Akhilleus   |
|  Rick Battaglia  | … |  Lucius Septimius   |
|  Corrado Pani  | … |  Ptolemaios   |
|  Franco Volpi  | … |  Apollodorus   |
|  Ennio Balbo  | … |  Theodotos   |
|  Aurora De Alba  | … |  Rabis   |
|  Nando Angelini  | … |  Pompeiuksen poika   |
|  Nino Marchetti  | … |  Pompeiuksen hieroja   |
|  Barbara Nardi  | … |  palvelija   |
|  Piero Palermini  | … |  Pompeiuksen upseeri   |
|  Maria Teresa Gentilini  | … |     |
|  Gordon Scott  | … |  Julius Caesar   |
|  Akim Tamiroff  | … |  Pompeius   |
Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Kleopatra ja miehet on yksi vuoden 1963 Kleopatraa edeltäneistä egyptiläisaiheisista elokuvista. Se kuvaa kuningattaren elämää ennen Marcus Antoniusta ja Caesaria ja tarjoaa siten eräänlaisen johdannon Mankiewiczin elokuvaan. Pascale Petitin Kleopatra on totutusta poiketen pieni ja heiveröinen, lapsellisen leikkisä ja haavoittuvainen, mutta samalla voimakas. Peplum-elokuvien kehonrakentajatähdellä Gordon Scottilla on vain pieni osa elokuvan lopussa. Giorgio Ardissonin Akhilleus on kokonaan keksitty henkilöhahmo. Lopun taistelukohtaukset on lainattu elokuvista Il conquistatore di Corinto ja Konstantinus Suuri, mikä selittää niissä näkyvät ”Egyptin tuuheat metsät”.
Elokuvayhtiö Twentieth Century Fox osti Kleopatran ja miesten levitysoikeudet Yhdysvalloissa suojellaakseen omaa kalliiksi tullutta tuotantoansa.
Aiheesta muualla

Kleopatra ja miehet Elonet.
Kleopatra ja miehet Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Klooriasetyylikloridi

| Klooriasetyylikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-klooriasetyylikloridi
CAS-numero:  79-04-9
PubChem CID:  6577
SMILES:  C(C(=O)Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H2Cl2O
Moolimassa:  112,936 g/mol
Sulamispiste:  -22,5 °C
Kiehumispiste:  107 °C
Tiheys:  1,42 g/cm3
Klooriasetyylikloridi (C2H2Cl2O) on kloorietikkahaposta johdettu happokloridi. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä valmistettaessa muita yhdisteitä.
Ominaisuudet

Klooriasetyylikloridi on huoneenlämpötilassa väritöntä ja voimakkaan pistävänhajuista nestettä. Se liukenee orgaanisiin liuottimiin, kuteen bentseenin, asetoniin ja dietyylieetteriin. Vedessä se hajoaa muodostaen kloorietikkahappoa ja vetykloridia. Alkoholien kanssa se reagoi muodostaen estereitä.
Valmistus ja käyttö

Klooriasetyylikloridia valmistetaan klooraamalla kloorietikkahappoa. Klooraavina reagensseina voidaan käyttää fosforyylikloridia, fosforitrikloridia, sulfuryylikloridia tai fosgeenia. Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat 1,1-dikloorieteenin hapetus, keteenin klooraus tai asetyylikloridin klooraus.
Klooriasetyylikloridia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä. Siitä valmistetaan muun muassa klooriasetamidipohjaisia rikkaruohomyrkkyjä, kuten alaklooria, lääkkeitä kuten diatsepaamia ja adrenaliinia, kloorietikkahapon estereitä, kloorietikkahappoanhydridiä ja fenasyylikloridia.
Aiheesta muualla

Klooriasetyylikloridin kansainvälinen kemikaalikortti
Klooriheksidiini

| Klooriheksidiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-[6-[[amino-[[amino-(4-kloorianilino)metylideeni] amino]metylideeni]amino]heksyyli]-1-[amino-(4-kloorianilino)metylideeni]guanidiini
CAS-numero:  55-56-1
PubChem CID:  5353524, 5360566, 2713 ja 88536661 9552079, 5353524, 5360566, 2713 ja 88536661
SMILES:  C1=CC(=CC=C1NC(=NC(=NCCCCCCN=C(N)N=C(N) NC2=CC=C(C=C2)Cl)N)N)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C22H30N10Cl2
Moolimassa:  505,46 g/mol
Sulamispiste:  134 °C
Liukoisuus veteen:  1 g/l (25 °C)
Klooriheksidiini (C22H30Cl2N10) on aromaattisiin bisguanidiinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään antiseptisena ainesosana esimerkiksi suuvesissä ja lääketieteellisten laitteiden desinfiointiin. Klooriheksidiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Klooriheksidiini on huoneenlämpötilassa kiteistä ainetta ja se liukenee veteen vain hieman. Klooriheksidiinillä on bakteerien kasvua estäviä ominaisuuksia ja ne johtuvat siitä, että se sitoutuu bakteerien soluseinään, jolloin se heikentää soluseinää. Yhdiste vaikuttaa sekä grampositiivisiin että gramnegatiivisiin bakteereihin. Klooriheksidiiniä käytetään erityisesti antibakteerisissa suuvesissä. Sitä suositellaan lähinnä hammasproteeseja käyttäville suun tulehdusten hoitamiseksi tai hammaskirurgian jälkeen. Haittavaikutuksina voi ilmetä hampaiden värivirheitä ja makuaistihäiriöitä. Klooriheksidiiniä voidaan käyttää myös ihon ja lääketieteellisten laitteiden desinfiointiin. Useimmiten klooriheksidiiniä käytetään paremmin veteen liukenevana glukonaattisuolana.
Valmistus

Klooriheksidiinin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa heksametyleenidiamiini reagoi syanamidin natriumsuolan kanssa. Seuraavassa vaiheessa tässä reaktiossa muodostunut välituote reagoi p-kloorianiliinin kanssa muodostaen klooriheksidiiniä.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Chlorhexidine (englanniksi)
DrugBank: Chlorhexidine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Chlorhexidine (englanniksi)
ChemBlink: Chlorhexidine (englanniksi)
Bristol University School of Chemistry, Molecule of the Month: Chlorhexidine (englanniksi)
Kleitor

| Kleitor> Κλείτωρ.Sijainti |
| --- | --- |
 Kleitor
Koordinaatit:  37°53′30″N, 22°06′12″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kleitoría, Kalávryta, Akhaia, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Azania, Arkadia
Aiheesta muualla
  Kleitor Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kleitor (m.kreik. Κλείτωρ, Kleitōr, lat. Cleitor, Clitorium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Arkadiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Kalávrytan kunnan alueella lähellä nykyistä Kleitorían kylää.
Historia

Kleitorin perustajana pidettiin kreikkalaisessa mytologiassa samannimistä heerosta, joka oli Arkadian kuningas Azanin poika. Etymologisesti kaupungin nimeä on joskus selitetty sillä, että se sijaitsi vuorten sisäänsä sulkemalla (κλείω, kleiō) tasangolla. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kleitorios (Κλειτόριος).
Kleitorin lyömä hemidrakhma.
Kleitoria muodosti merkittävän osan Azanian alueesta. Aiemmin mainittu Kleitorin lähde nähtiin yhtenä Azanian erikoisuuksista. Se mainitaan mytologiassa, kun Melampus puhdisti Proitoksen mielenvikaisiksi tulleet tyttäret, minkä sanotaan tapahtuneen Lusoissa. Aroanian vuoret, joilla Proitoksen tyttäret vaeltelivat hulluudessaan, tunnettiin myös Azanian vuorina. Kleitorilaiset tunnettiin peloponnesoslaisten joukossa vapaudenrakkaudestaan. Esimerkki siitä sijoitetaan jo myyttiajalle, kun kleitorilaiset vastustivat Spartan kuningasta Soosta.
Kleitor vaikuttaa olleen yksi merkittävimpiä Arkadian kaupungeista. Se oli ensimmäinen arkadialainen kaupunki, joka löi omaa rahaa, ja aloitti rahan lyömisen ehkä jo arkaaisen kauden lopulla noin 500 eaa. tai viimeistään klassisella kaudella 400-luvun eaa. puolivälissä. Se löi sekä hopea- että pronssirahaa. Kleitor kuului 400-luvulla eaa. peloponnesolaisliittoon ja myöhemmin 300-luvulla eaa. Arkadian liittoon, jonka tärkeimpiä kaupunkeja se vaikuttaa olleen Mantineian ja Tegean ohella. Kaupungin valta kasvoi, kun se valloitti alaisuuteensa Lusoin, Paionin eli Paoksen ja muita lähiseudun kaupunkeja. Valloitustensa kunniaksi kleitorilaiset omistivat Olympiaan 18 jalkaa korkean Zeuksen patsaan, joka oli olemassa vielä Pausaniaan aikana 100-luvulla jaa.
300-luvun eaa. alkupuolella Kleitorin valtiomuoto vaikuttaa olleen demokraattinen. Vuonna 379 eaa. Kleitor soti Orkhomenosta vastaan liittyen Theban–Spartan sotaan. Vuosien 220–217 eaa. toisessa liittolaissodassa kaupunki kuului Akhaian liittoon ja onnistui torjumaan aitolialaisten hyökkäyksen. Kleitor toimi joskus Akhaian liiton kokouspaikkana. Kleitorista oli kotoisin kaksi klassisen kauden kuvanveistäjää, Athenodoros  ja Dameas. Olympian kisojen voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin kolme.
Strabonin mukaan kaupunki oli hänen aikanaan ajanlaskun alun tienoilla jo tuhoutunut, eikä siitä ollut edes juurikaan jälkiä. Tämä vaikuttaa kuitenkin olevan virhe, sillä Pausanias sanoo kaupungin olleen olemassa hänen aikanaan, ja sen tiedetään jatkaneen rahan lyömistä ainakin Septimius Severuksen aikaan saakka.
Nykyinen Kleitorían kylä eli Káto Kleitoría, jonka aiempi nimi oli Mazéika (Μαζέικα), sekä Kalávrytan kunnan osa Kleitorían kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, ovat ottaneet nimensä antiikin aikaisesta kaupungista. Antiikin Kleitorin mukaan on nimetty myös Gortynían kunnan osa Kleítorasin kunnallisyksikkö, sekin entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee kuitenkin eri paikassa etelämpänä.
Rakennukset ja löydökset

Kleitorin kaupunki oli ympäröity muurilla, jonka pituus oli noin 2,5–3 kilometriä ja joka sulki sisäänsä noin 58 hehtaarin kokoisen alueen. Muuri ympäröi kaupunkialuetta erityisesti sen pohjois-, länsi- ja eteläsivulta, kun taas idässä sitä vaikuttaa suojanneen lähinnä joki. Muuri ajoitetaan noin vuoteen 300 eaa. Se oli varustettu tornein ja sen paksuus oli noin 4,5 metriä.
Kaupungin alueelta jokien välistä on löydetty paljon rakennusten jäänteitä ja keramiikkaa. Kaupungista on löydetty myös muun muassa kreikkalainen teatteri, jonka puolikaarenmuotoinen katsomo erottuu kaupungin eteläosassa olleen niin kutsutun ”akropoliin” länsirinteestä. Sen varhaisin vaihe saattaa olla jo 300-luvulta eaa. Roomalaisella kaudella kaupungin asutus levisi kaupunginmuurien ulkopuolelle. Muurien ulkopuolelta on löydetty myös myöhäiselle arkaaiselle kaudelle ja klassiselle kaudelle ajoitettuja hautoja.
Pausaniaan mukaan Kleitorissa oli Demeterille, Asklepiokselle ja Eileithyialle omistetut pyhäköt. Neljän stadionin päässä kaupungista sijaitsi kleitorilaisille kuulunut dioskuurien temppeli. Kaupungin paikasta länteen on löydetty perustukset, jotka saattavat olla kyseisestä temppelistä. Vuorenhuipulla 30 stadionin päässä kaupungista, oletettavasti pohjoiseen, sijaitsi Athene Korialle omistettu temppeli. Kleitor- ja Aroanios-jokien yhtymäkohdasta pohjoiseen on löydetty pienen doorilaistyylisen temppelin rauniot.
Tunnetuin Kleitorista tehty esinelöytö on historioitsija Polybiosta esittävä reliefi. Siinä olevan piirtokirjoituksen mukaan sen pystytti 100-luvulla Titus Flavius Polybius, joka esittää itsensä historioitsijan jälkeläiseksi. Reliefi löydettiin 1920-luvulla, mutta on säilynyt ainoastaan siitä tehtynä kopiona, joka oli alun perin Berliinissä ja nykyisin Roomassa Museo della Civiltà Romanassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kleitor Wikimedia Commonsissa
Kopio Kleitorista löydetystä historioitsija Polybiosta esittävästä reliefistä. Museo della Civiltà Romana, Rooma.
Jaakko Haapanen

| Jaakko Haapanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. lokakuuta 1932 Loimaa
Kuollut: 22. huhtikuuta 2013 (80 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1958–1999
Merkittävät roolit:  Gabriel (Gabriel, tule takaisin) Helmer (Nukkekoti)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Jaakko Johannes Haapanen (22. lokakuuta 1932 Loimaa – 22. huhtikuuta 2013) oli suomalainen näyttelijä.
Ura

Jaakko Haapanen aloitti näyttämöuransa harjoittelijana Tampereen Työväen Teatterissa ja edelleen Rauman Kaupunginteatterissa 1958–1959. Sitä seurasi kaksi kiinnitystä Kaakkois-Suomessa: Imatran Teatteri 1959–1963 ja Kotkan kaupunginteatteri 1963–1969. Vuosina 1969–1971 Haapanen oli kiinnitettynä Porin Teatteriin. Vuodesta 1971 vuoteen 1985 hänellä oli kiinnitys Kuopion kaupunginteatteriin. Vuodesta 1985 alkaen Haapanen oli kiinnitettynä Tampereen Teatteriin.
Haapasen roolitehtäviä olivat muun muassa Gabriel (näytelmässä Gabriel, tule takaisin), tohtori Finckelman (Tohtori Finckelman), Urpo (Arvottomat), Egon (Uudenvuoden yö), Helmer (Nukkekoti) ja Carlos Blanco (Santiagon yö).
Televisiossa Haapanen on näytellyt lähinnä sivurooleja kuten pehtorin osa Juhani Ahon pienoisromaaniin perustuvassa televisioelokuvassa Rautatie ja Veikon osa Pirkko Saision tekstiin perustuvassa minisarjassa Elämänmeno. Vuodesta 1985 aina vuosisadan loppuun Haapanen näytteli useissa Yle TV2:n tuotannoissa.
Filmografia > Televisiotuotannot

A-näytelmä (1970)
Rautatie (1973)
Oman onnensa seppä (1978)
Elämänmeno (1978)
Valmistumisen aika (1978)
Elias vaeltaja (1985)
Lyhyitä erikoisia (1986)
Entäs nyt, Niskavuori? (1987)
Kummajaiset (1987)
Häräntappoase (1989)
Viimeinen koukkaus (1990)
Autovaras (1991)
Jäähyväiset rakkaimmalle (1993)
Kyllä isä osaa (1994)
Metsolat (1993–1995)
Ratikka-Raimo (1999)
Klooritrifluorieteeni

| Klooritrifluorieteeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-kloori-1,2,2-trifluorieteeni
CAS-numero:  79-38-9
PubChem CID:  6594
SMILES:  C(=C(F)Cl)(F)F
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2ClF3
Moolimassa:  116,47 g/mol
Sulamispiste:  –157,5 °C
Kiehumispiste:  –26,8 °C
Tiheys:  1,51 g/cm3 (–40 °C)
Liukoisuus veteen:  0,38 g/l (28 °C)
Klooritrifluorieteeni eli trifluorikloorieteeni (C2ClF3) on alkeeniehin kuuluva halogenoitu orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kylmäaineena ja polymeerien valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa klooritrifluorieteeni on väritöntä kaasua. Yhdiste liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten bentseeniin ja kloroformiin. Klooritrifluorieteeni on hieman stabiilimpaa kuin tetrafluorieteeni eikä polymerisoidu yhtä helposti, mutta tuotteen joukkoon lisätään usein stabilisaattoriksi tributyyliamiinia varastoinnin ajaksi.
Valmistus ja käyttö

Tyypillisin tapa klooritrifluorieteenin syntetisointiin on 1,1,2-trikloori-1,2,2-trifluorietaanin dekloorausreaktio. Synteesi voidaan suorittaa johtamalla 1,1,2-trikloori-1,2,2-trifluorietaani metallista sinkkiä ja metanolia sisältävään reaktoriin tai kaasufaasissa, jolloin katalyyttinä toimii alumiinifluoridin ja nikkelifosfaatin seos.
Klooritrifluorieteeniä voidaan käyttää kylmäaineena. tärkein käyttökohde on kuitenkin polymeerien valmistus. Yhdisteestä valmistetaan homopolymeeriä, mutta se voi olla komonomeerinä yhdessä eteenin, vinylideenifluoridin ja vinyylikloridin kanssa. Yhdiste muodostaa hyvin lyhyitä polymeerejä, telomeerejä esimerkiksi tetrafluorimetaanin ja fluoroformin kanssa ja näitä käytetään voiteluaineina. Yhdistettä voidaan käyttää myös orgaanisissa synteeseissä korvaamaan hydroksyyliryhmiä fluoriatomeilla sekä enfluraanin ja halotaanin valmistamiseen.
Aiheesta muualla

Klooritrifluorieteenin kansainvälinen kemikaalikortti
Haavisto (Sauvo)

Haavisto on kylä Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee noin kolme kilometrin päässä Sauvon kirkonkylästä.
Haaviston kylä rajautuu Hallelan, Liivalan ja Vähäkylän kyliin.
Historia

Kylä kuului niin sanottuihin suomalaisen oikeuden kyliin, eli se on perustettu viimeistään 1200-luvun alussa. Kylä kuului Timperlän jakokunnan tytärkyliin. Kyseinen jakokunta oli Sauvon vanhin, ja sen kylät olivat yhdessä Kirkonkylän kylien kanssa Sauvon vanhimpia. Erik Fleming sai vuonna 1541 haltuunsa  Haaviston yksinäistilan vaihtamalla sen Perniön Helgån kruununtilaan. 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun alussa tila oli pitkään Vähäkylän alaisena autiopyölinä. Ruotsin ajan päättyessä vuonna 1809 tila kuului Hildebrand-suvun omistuksiin vanhana rälssinä.
Vuosina 1772–1773 kylässä suoritettiin isojako. Tuolloin kantatila sijaitsi nykyisen päärakennuksen läheisyydessä vanhan kylänraitin varrella.
Klopidogreeli

| --- | --- |


Klopidogreeli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
Metyyli-(2S)-2-(2-kloorifenyyli)-2-(6,7-dihydro-4H-tieno[3,2-c]pyridin-5-yyli)asetaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 113665-84-2
ATC-koodi: B01AC04
PubChem CID: 60606
DrugBank: DB00758
Kemialliset tiedot
Kaava: C16H16NClO2S 
Moolimassa: 321,818
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 158 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 50 %
Proteiinisitoutuminen: 98 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: n. 8 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Klopidogreeli (C16H16ClNO2S) on veren hyytymistä estävä lääkeaine, jota käytetään sydän- ja verisuonitautien hoidossa.
Vaikutusmekanismi ja käyttö

Klopidogreeli on aihiolääke, joka metaboloituu eläimillä maksassa. Aktiivinen metaboliitti muodostuu Sytokromi P450 -ryhmän entsyymien kuten CYP3A4:n vaikutuksesta, mutta esteraasit muuttavat yhdisteen inaktiiviseksi metaboliitiksi. Klopidogreelin metaboliitti sitoutuu trombosyyttien pinnan P2Y12-reseptoreihin. Nämä reseptorit sitoutuisivat normaalisti ADP-molekyyliin ja sitoutumista seuraa solujen aktivaatio ja hyytymän muodostuminen. Klopidogreelin sitoutuessa reseptoreihin ADP:n sijasta solujen aktivoituminen estyy ja hyytymää ei muodostu. Klopidogreelin käytön ongelmana on eräillä potilaista ilmenevä resistenssi, joka johtaa riittämättömään hoitovasteeseen. Resistenssi liittyy maksan sytokromi C19 -entsyymin toimintaan, johon vaikuttavat perinnölliset tekijät. Ennen klopidogreelihoidon aloittamista perinnöllinen taipumus lääkkeen toimimattomuuteen voidaan selvittää farmakogeneettisellä testillä.  Klopidogreelia käytetään usein yhdessä asetyylisalisyylihapon kanssa. Useimmiten yhdistettä käytetään vetysulfaattisuolana.
Klopidogreeli on optisesti aktiivinen yhdiste ja vaikuttava isomeeri on (+)-(S)-klopidogreeli. Toinen enantiomeeri (-)-(R)-klopidogreeli on lääkeaineena tehoton.
Haittavaikutukset

Klopidogreelin haittavaikutuksia ovat allergiset ihottumat ja hematologiset oireet kuten trombosytopenia, leukopenia ja verenvuoto.
Synteesi

Ensimmäiset ja edelleen käytössä olevat klopidogreelisynteesit käyttävät lähtöaineenaan kloorimantelihappoa tai muita mantelihappojohdannaisia. Synteesit johtavat raseemiseen seokseen ja tyypillisesti välituotteille suoritetaan enantiomeerien erotus resoluutiolla joko kamferisulfonihapon tai nykyään useammin nitrilaasientsyymien avulla. Klopidogreelin synteesiin on kehitetty myös asymmetrinen synteesimenetelmä.
Kloraloosi

| Kloraloosi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-[6-hydroksi-2-(trikloorimetyyli)-3a,5,6,6a-tetrahydrofuro[2,3-d][1,3]dioksol-5-yyli]etaani-1,2-dioli
CAS-numero:  15879-93-3
PubChem CID:  7057995 ja 27525
SMILES:  C(C(C1C(C2C(O1)OC(O2)C(Cl)(Cl)Cl)O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H11Cl3O6
Moolimassa:  309,518 g/mol
Sulamispiste:  187 °C
Liukoisuus veteen:  4,4 g/l (15 °C)
Kloraloosi (C8H11Cl3O6) on orgaaninen yhdiste ja glukoosin kloorattu asetaalijohdannainen. Yhdistettä käytetään eläinlääketieteessä nukutusaineena ja jyrsijä- sekä lintumyrkkynä.