stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ydinmajakka
Ydinmajakat Neuvostoliitossa ja Venäjällä

Neuvostoliitto rakensi Barentisinmeren, Vienanmeren ja Suomenlahden rannoille noin tuhat RTG-käyttöistä majakkaa, joista kolmasosa oli edelleen käytössä 2008. Ydinmajakat ja niiden RTG-virtalähteet ovat osoittautuneet ongelmallisiksi niiden huonon suojauksen takia, ja niitä ryhdyttiin purkamaan Venäjän rannikoilta Norjan ja Suomen avustuksella. Viimeiset polttoaineenaan Strontium-90:ä käyttäneet ydinparistot saatiin purettua Barentsinmeren ja Vienanmeren rannoilta vuonna 2009. Norjan avustuksella ainakin 180 ydinmajakan voimanlähteet korvattiin turvallisemmilla aurinkopaneeleilla.  Hanketta pyrittiin jatkamaan vuonna 2011 Koillisväylän muissa osissa ja Venäjän kaukoidässä olleiden ydinmajakoiden purkamisella.
Vastaavasti Suomenlahdella, Suomen rajan ja Koiviston välillä oli lähes 30 ydinmajakkaa, joiden turvallinen käyttöikä ylittyi vuosilla. Vielä kesällä 2011 osa majakoiden ydinparistoista oli purkamatta, joskin niiden poistaminen oli tarkoitus tehdä saman vuoden lopulla. Majakoiden sijainti haluttiin salata säteilylähdevarkauksien ja ilkivallan välttämiseksi kunnes ydinparistot olisi purettu.  Vuoteen 2021 mennessä kaikki ydinmajakat on saatu purettua tai muutettu käyttämään esimerkiksi tuuli- tai aurinkoenergiaa.
Ydinmajakat Yhdysvalloissa

Yhdysvalloissa on ollut tähän mennessä yksi ydinmajakka. Maan ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt ydinmajakka, Baltimore Harbor Light, sai RTG-reaktorin toukokuussa 1964. Se toisin poistettiin vuosi myöhemmin ja korvattiin tavallisella sähkögeneraattorilla. Majakka on nykyisin aurinkokäyttöinen.
Aiheesta muualla

Malgorzata K. Sneve: Remote control (pdf) IAEA Bulletin, 48/I, s. 42-47.  Sept. 2006. IAEA, iaea.org. Viitattu 27.10.2014. (englanniksi)
Alexander Grigoriev & Arthur Katashev: RTG Disposal Program in Russia. Status of RTG Decommissioning Activities (pdf) (26th IAEA CEG Plenary Meeting, Paris, France)  2012. IAEA, iaea.org. Viitattu 27.10.2014. (englanniksi)
Anna Kireeva: No nuclear lighthouses in the Arctic by 2015  12.4.2013. Barents Observer, barentsobserver.com. Viitattu 27.10.2014. (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaisesta ydinmajakasta purettu Strontium-90 polttoaineenaan käyttävä Beta-M -RTG-generaattori
Ydinkäyttöinen Baltimore Harbor Light 20. toukokuuta 1964
Åke Gulin

Åke Gulin (26. elokuuta 1906 Porvoo – 29. kesäkuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Åke Gulinin vanhemmat olivat kunnanlääkäri Albert Johannes Gulin (1863–1931) ja Signe Elisabeth Ahlman (1874–1952). Hän oli naimisissa Vivi Helena Ahlbergin (1902–1991) kanssa.[lähde? ]
Gulin valmistui filosofian maisteriksi 1931. Hän kirjoitti runojen ohella myös taide- ja kirjallisuusaiheisia artikkeleita eri aikakauslehtiin.
Teoksia

Höståker. Söderström, Helsingfors 1954
Bildvävnad. Söderström, Helsingfors 1956
Akvarium. Söderström, Borgå 1959
Gunnar Elfgren: Introduktion av Åke Gulin. Söderström, Helsingfors 1960
Silhuett. Söderström, Helsingfors 1963
Julivandring. Vinjetter av Anita Lucander. Söderström, Helsingfors 1965
Jolly Roger. Vinjetter av Anita Lucander. Söderström, Helsingfors 1967
Kattguld. Schildt, Helsingfors 1970
Visor för vanliga. Söderström, Helsingfors 1974
Dagjämning. Söderström, Helsingfors 1976
Målare. Söderström, Helsingfors 1978
Motlut. Söderström, Helsingfors 1981
Yuko Otaka

Yuko Otaka (jap. 大高 優子; s. 23. toukokuuta 1950) on japanilainen entinen ohjaskelkkailija.
Otaka oli MM-kisoissa 1970 yksikössä kahdeksastoista, ja sijoittui samassa lajissa viidenneksi Sapporon olympialaisissa 1972. Hän oli yksikkökilpailun viidestoista vuoden 1973 MM-kilpailuissa.
Åke Hodell

| Åke Hodell |
| --- | --- |
 Åke Hodell
Henkilötiedot
Syntynyt: 1919 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 2000 (80–81 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  Flyende pilot
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Åke Hodell (1919 Tukholma, Ruotsi – 2000 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija. Hodellin esikoisrunokokoelma Flyende pilot ilmestyi 1953.Toinen samaan lentämisen teemaan perustuva kokoelma Ikaros död ilmestyi 1963. Hodell valmistui 1940 taistelulentäjäksi. Myöhemmissä kokoelmissa kuvastuu pasifismi. Hän käyttää runoissaan graafisia ja kollaasikokeiluja. Hän on kirjoittanut myös romaaneja.
Suomennettu teos

Mitä Hemingway teki Afrikassa?: kuunnelma (Vad gjorde Hemingway i Afrika?); suom. Outi Nyytäjä, Helsinki, Yleisradio 1973
Yolandi Visser

| Yolandi Visser |
| --- | --- |
 Yolandi Visser vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Anri du Toit
Syntynyt: 1. joulukuuta 1984 (ikä 39) Port Alfred, Etelä-Afrikka
Kansalaisuus:  Etelä-Afrikka
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Yolandi Visser
Tyylilajit:  rap ja tekno 
Levy-yhtiöt:  Polydor Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Yolandi Visser (muotoiltuna ¥o-landi Vi$$er, oik. Anri du Toit) (s. 1. joulukuuta 1984 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) on laulaja eteläafrikkalaisessa zef-musiikkia soittavassa yhtyeessä Die Antwoord.
Visserilla on Sixteen Jones -niminen tytär Watkin Tudor Jonesin kanssa.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 |  Chappie | Chappie | ¥o-landi Vi$$er |
Diskografia

The Ziggurat (2003)
Rap Made Easy (2007)
Good Morning South Africa (2008)
$O$ (2009)
5 EP (2010)
$O$ Re-release (2010)
EKSTRA EP (2010)
TEN$ION (2012)
Donker Mag (2014)
Yukiya Satō

| Yukiya Satō> 佐藤 幸椰 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1995 (ikä 29) Ishikari, Japani
Mäkihyppääjä
Seura:  Megmilk Snow Brand Ski Team
Maailmancup
Kaudet:  2015–
Voitot:  2
Palkintokorokkeella:  4
 Tietolaatikko päivitetty 27. maaliskuuta 2022 
| Mitalit> Maa:  Japani.Mäkihyppy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Japani.Mäkihyppy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Japani.Mäkihyppy.MM-kilpailut  | Maa:  Japani> Mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Seefeld 2019 | joukkuemäki |  |
Yukiya Satō (jap. 佐藤 幸椰, Satō Yukiya; s. 19. kesäkuuta 1995 Ishikari, Hokkaidō) on japanilainen mäkihyppääjä.
Satō sijoittui nuorten talviolympialaisissa Innsbruckissa vuonna 2012 kolmanneksi henkilökohtaisessa kilpailussa, ja neljänneksi joukkuekilpailussa. Samana vuonna nuorten MM-kilpailuissa Erzurumissa hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa 61:s ja joukkuekilpailussa 10:s. Seuraavana vuonna hän oli samoissa kisoissa Liberecissä henkilökohtaisessa kilpailussa 13:s ja joukkuekilpailussa kuudes. Vuoden 2015 nuorten MM-kilpailuissa Almatyssä hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs ja joukkuekilpailussa kuudes. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Satō voitti pronssia joukkuemäessä sekä sijoittui normaalimäessä seitsemänneksi ja suurmäessä 21:nneksi. Planican lentomäen MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi ja joukkuekilpailussa viidenneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli suurmäessä seitsemäs, normaalimäessä kuudestoista, joukkuekilpailussa neljäs ja sekajoukkuekilpailussa viides. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui suurmäessä 15:nneksi, normaalimäessä 32:nneksi ja sekajoukkuemäessä neljänneksi. Saman vuoden Vikersundin MM-lentomäessä hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksäs ja joukkuemäessä kuudes.
Mäkihypyn maailmancupissa Satō kilpaili ensimmäisen kerran Sapporossa tammikuussa 2015. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti Willingenissä helmikuussa 2018 oltuaan 29:s. Hän paransi sijoitustaan seuraavan päivän kilpailussa reilusti oltuaan 11:s. Hän sijoittui kaudella 2017–2018 vielä kerran kahdenkymmenen joukkoon oltuaan Vikersundissa maaliskuussa 2018 20:s. Kaudella 2018–2019 hän oli Engelbergissä 18:s ja 32:s. Mäkiviikolla 2018–2019 hän oli Oberstdorfissa 15:s, Garmisch-Partenkirchenissä 17:s ja Innsbruckissa kuudes. Ensimmäisen palkintosijansa Satō saavutti Zakopanessa 20. tammikuuta 2019 oltuaan kolmas. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän saavutti Nižni Tagilissa 7. joulukuuta 2019. Lisäksi hän on voittanut Sapporossa 1. helmikuuta 2020 ja sijoittunut toiseksi Planicassa 27. maaliskuuta 2022.
Mäkihypyn Continental Cupissa hän oli ensimmäisen kerran kilpailemassa Kranjissa heinäkuussa 2010. Kymmenen joukkoon hän pääsi ensimmäistä kertaa Sapporossa tammikuussa 2014 oltuaan kuudes. Hän oli kuudes myös neljä vuotta myöhemmin jälleen Sapporossa. Parhaimman sijoituksen Satō on saanut Kranjista heinäkuulta 2018 oltuaan neljäs.
Za ruljom

Za ruljom (ven. За рулём) on huhtikuussa 1928 ilmestymisensä aloittanut yksi Venäjän vanhimmista ja maan johtava autolehti ja kustantamo. Toisen maailmansodan aikana sen julkaiseminen keskeytyi ja ensimmäinen sodanjälkeinen numero ilmestyi 1956. 1971 levikki oli noin kaksi miljoonaa kappaletta, 1989 4 900 000.
Kustantamon muita julkaisuja ovat Moto (Moottoripyörä) vuodesta 1991, Avtokatalog (Autoluettelo) vuodesta 1992, Limuzin (Limousine) vuodesta 1996. Internetiin Za ruljom tuli 1999.
Vuodesta 2000 alkoi ilmestyä Svoim silam -lehti (Omin voimin), 2001 alueellinen Za ruljom-Region ja 2002 Kupi avto (Osta auto).
Aiheesta muualla

Za ruljom
Kupi avto (Arkistoitu – Internet Archive)
Moto (Arkistoitu – Internet Archive)
Archive 1928-1991
Ye Shiwen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ye Shiwen Aasian kisoissa 2014. |  Ye Shiwen Aasian kisoissa 2014. |  Ye Shiwen Aasian kisoissa 2014. |  |
Maa:   Kiina
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | 200 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | 400 m sekauinti |  |
| Pitkän radan MM-kilpailut  | Pitkän radan MM-kilpailut  | Pitkän radan MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Shanghai 2011 | 200 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Gwangju 2019 | 200 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Gwangju 2019 | 400 m sekauinti |  |
| Lyhyen radan MM-kilpailut  | Lyhyen radan MM-kilpailut  | Lyhyen radan MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Istanbul 2012 | 200 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Dubai 2010 | 200 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Dubai 2010 | 400 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Istanbul 2012 | 400 m sekauinti |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Kanton 2010 | 200 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Kanton 2010 | 400 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Incheon 2014 | 200 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Incheon 2014 | 400 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Incheon 2014 | 4 × 100 m vapaauinti |  |
Ye Shiwen (yksink.: 叶诗文; perint.: 葉詩文; pinyin: Yè Shīwén; s. 1. maaliskuuta 1996 Hangzhou) on kiinalainen uimari.
Ye voitti Kantonin Aasian kisoissa 2010 kultaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.09,37 ja 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.33,79. Dubain lyhyen radan MM-kilpailuissa 2010 hän sai samoissa lajeissa hopeaa. Hän voitti 200 metrin sekauinnin pitkän radan maailmanmestaruuden Shanghaissa 2011 ajalla 2.08,90.
Lontoon olympialaisissa 2012 Ye voitti kultaa 400 metrin sekauinnissa maailmanennätysajalla 4.28,43. Yetä vastaan esitettiin uinnin jälkeen doping-epäilyjä, sillä hän ui vapaauintiosuuden samaa vauhtia kuin miesten 400 metrin sekauinnin kärkiuimarit samana iltana: toiseksi viimeisellä altaanvälillä hän oli nopeampi kuin miesten kilpailussa neljänneksi sijoittunut Michael Phelps ja viimeisellä 50 metrillä nopeampi kuin miesten voittaja Ryan Lochte. Yen itsensä mukaan kyse oli uimarien erilaisesta vauhdinjaosta. Kolmea päivää myöhemmin 200 metrin sekauinnissa Ye otti jälleen olympiakultaa, tällä kertaa uudella olympia- ja Aasian ennätysajalla 2.07,57.
Ye saavutti Istanbulin lyhen radan MM-kilpailuissa 2012 kultaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.04,64 ja hopeaa 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.23,33. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 hän oli 200 metrin sekauinnissa neljäs ja 400 metrin sekauinnissa seitsemäs. Incheonin Aasian kisoissa 2014 hän voitti kultaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.08,94, 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.32,97 ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Kazanin MM-kilpailuissa 2015 ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 200 metrin sekauinnissa kahdeksanneksi.
Ye saavutti Gwangjun MM-kilpailuissa 2019 hopeaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.08,60 ja 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.32,07. Lisäksi hän oli neljäs 200 metrin rintauinnissa.
Za golemite mazhe

| ”Za golemite mazhe” Tatjana |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: TBA
 Julkaistu: 12. joulukuuta 2017
 Formaatti: digitaalinen lataus, streaming, airplay
 Tekijä(t): Yordantško Vasilvoski - Ocko
 Tyylilaji: pop-folk
 Kesto: 03.34
 Levy-yhtiö: Payner
Tatjanan muut singlet
| ”Padam si po teb” 2017 | ”Za golemite mazhe” 2017 | ”V Instagram sam ti lyubima” 2018 |
Za golemite mazhe (bulg. За големите мъже) on bulgarialaisen pop-folk-laulajan Tatyanan single. Single julkaistiin 12. joulukuuta 2017.
Aiheesta muualla

Virallinen YouTube-video
ZaSu Pitts

ZaSu Pitts
ZaSu Pitts (3. tammikuuta 1894 – 7. kesäkuuta 1963) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa The Little Princess (1917), Ahneus (1924) ja Häämarssi (1928).
Kansasissa syntyneen Pittsin ura kesti lähes 50 vuotta. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ZaSu Pitts Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Yläinen Suonijärvi

| Yläinen Suonijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°12′23″N, 23°45′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskuoja:  oja Alaiseen Suonijärveen 
Järvinumero:  35.412.1.020
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  116,9 m  
Rantaviiva:  4,363 km  
Pinta-ala:  27,075 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiYläinen Suonijärvi 
Yläinen Suonijärvi  on Pirkanmaalla Virroilla keskustaajaman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 27 hehtaaria, se on 1,8 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 4,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Vaskiveden lähialueeseen (35.412) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,9 metriä mpy.
Yläinen Raiskinlampi

| Yläinen Raiskinlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°15′01″N, 23°38′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vermasjärven valuma-alue (35.45)
Laskuoja:  oja Alaiseen Raiskinlampeen 
Järvinumero:  35.452.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  129,5 m  
Rantaviiva:  0,711 km  
Pinta-ala:  2,207 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiYläinen Raiskinlampi 
Yläinen Raiskinlampi  on Pirkanmaalla Virroilla Makkaraojan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vermasjärven valuma-alueella (35.45), jonka Vermasjärven alueeseen (35.452) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 129,5 metriä mpy.
Yeagerin lentoasema

Yeagerin lentoasema (engl. Yeager Airport, IATA: CRW, ICAO: KCRW, FAA LID: CRW) on Yhdysvaltain Länsi-Virginiassa sijaitseva julkinen lentoasema. Asema palvelee ensisijaisesti läheisen Charlestonin kaupungin asukkaita. Lentoasemaan kuuluu yksi asfaltoitu, noin 2 070 metriä pitkä ja 46 metriä leveä kiitotie (05/23). Yeagerin lentoaseman johtajana on vuodesta 2015 saakka toiminut Terry D. Sayre. Lentoasema palveli vuonna 2010 noin 260 000 matkustajaa.
Lentoaseman rakennustyöt aloitettiin 18. lokakuuta 1944. Aseman avajaisseremoniat pidettiin 3. marraskuuta 1947 ja kaupalliset lennot aloitettiin vajaata kuukautta myöhemmin. Rakennustöiden kokonaiskustannukset olivat kahdeksan miljoonaa dollaria.
Lentoasema nimettiin 1985 läheisestä Lincolnin piirikunnasta kotoisin olevan koelentäjä Chuck Yeagerin mukaan.
Aiheesta muualla

Yeagerin lentoasema (Form 5010 PDF) (englanniksi)
Yhdysvallat vastaan Microsoft

Yhdysvallat vs. Microsoft (United States v. Microsoft Corporation, Civil Action No. 98-1232) oli Yhdysvaltain liittovaltion vuonna 1998 aloittama siviilikanne Microsoft Corporationia vastaan. Tapauksen keskeinen väite oli, että Microsoft oli väärinkäyttänyt monopoliasemaansa Intel-pohjaisten tietokoneiden käyttöjärjestelmämyynnissä ja WWW-selaimensa levittämisessä, ja siten rikkonut Sherman Act -kilpailulakia. Keskeinen kysymys oikeustapauksessa oli Internet Explorer -selaimen liittäminen Windows-käyttöjärjestelmän mukaan ja sen mahdollinen kilpailua vääristävä vaikutus. Lisäksi oikeustapauksessa pohdittiin sitä, oliko Microsoft muuttanut ohjelmarajapintojaan jotta ne suosisivat Internet Exploreria muiden selaimien kustannuksella, ja että oliko Microsoft toiminut väärin painostaessaan laitevalmistajakumppaneitaan Windowsin ja Internet Explorerin toimittamiseen myytävien koneiden mukana. Kanne päättyi sopimukseen liittovaltion kanssa 2004 Microsoftin myönnyttyä avaamaan rajapintojaan muille valmistajille.
Tapauksen historia

Microsoftin toiminta oli herättänyt liittovaltion kiinnostuksen jo muutamaa vuotta aiemmin, kun vuonna 1991 liittovaltion kauppakomissio tutki mahdollista monopolin väärinkäyttöä käyttöjärjestelmämarkkinoilla. Komissio lopetti tutkimuksen 1993 päätymättä yksimieliseen lopputulokseen. Saman vuoden elokuussa Yhdysvaltojen oikeusministeriö alkoi tutkia samaa aihetta, mikä johti nopeasti vuoden 1994 heinäkuussa vapaaehtoiseen sopimukseen Microsoftin kanssa, jossa yritys suostui olemaan sitomatta muita yrityksen tuotteita Windowsiin, mutta säilytti oikeuden lisätä Windowsiin uusia ominaisuuksia. Tällä varjolla Microsoft sitoi ensimmäisen kerran Windows 95:n yhteydessä oman selaimensa käyttöjärjestelmän mukaan, aluksi erilliseen lisäosapakettiin mutta seuraavasta käyttöjärjestelmäversiosta lähtien suoraan käyttöjärjestelmän myyntiversioon. Microsoftin tulkinnan mukaan selain oli ominaisuus, ei tuote.
Oikeudenkäynti alimmassa oikeusasteessa

Vuonna 1998 oikeusministeriön selvitys oli valmis, ja se yhdessä 20 Yhdysvaltain osavaltion kanssa haastoi 18. toukokuuta 1998 Microsoftin oikeuteen laittomasta kilpailun rajoittamisesta. Myöhemmin saman vuoden lokakuussa oikeusministeriö nosti toisen kanteen, jossa syytettiin Microsoftia vuonna 1994 tehdyn sopimuksen rikkomisesta ja tietokonevalmistajien pakottamisesta liittämään Internet Explorer osaksi myytäviä tietokoneita. Oikeustapaus pantiin vireille Washingtonin piirioikeudessa, ja tuomarina toimi Thomas Penfield Jackson.
Oikeudenkäynti alimmassa oikeusasteessa > Todistelu

Microsoftin silloinen toimitusjohtaja Bill Gates todisti valaehtoisesti useita kertoja, ja alan media nopeasti maalasi kuvan kysymyksiä välttelevästä johtajasta. BusinessWeek-lehti luonnehti Gatesin vastauksia tarkoituksellisen epämääräisiksi ja monin paikoin täysin ristiriitaisiksi syyttäjän todisteina esittämien sähköpostien kanssa.
Microsoft esitti todistelunaan myös lukuisia videonauhoja, joista yksi näytti kuinka Internet Explorerin poistaminen Windowsista aiheutti hidastumista ja virhetoimintaa. Nauha oli yrityksen varatoimitusjohtaja James Allchinin mukaan katkoton nauhoitus yhdestä tietokoneesta, mutta syyttäjä pian huomasi että nauhalla työpöydän jotkut kuvakkeet mysteerisesti katoavat ja ilmestyvät uudelleen, johtaen epäilyksiin nauhan aitoudesta. Allchin myöhemmin myönsi että hänen alaisensa olivat tehneet virheen videon nauhoituksessa, ja tarjosi uuden nauhan todistusaineistoon, tällä kertaa ilman väitettä käyttöjärjestelmän hidastumisesta. Yrityksen tiedottaja Mark Murray pilkkasi julkisuudessa syyttäjää "videotuotannollisiin yksityiskohtiin tarttumisesta".
Toinen Microsoftin esittelemä nauha näytti, että kilpailevan Netscape-selaimen asentaminen America Onlinen käyttäjälle on helppoa ja nopeaa; asennus sujui nauhalla ripeästi ja selaimen pikakuvake ilmestyi työpöydälle itsestään. Liittovaltio tuotti oman nauhan samasta toimenpiteestä, paljastaen että Microsoftin nauhalta oli poistettu pitkä ja monimutkainen osa asennusvaiheesta ja että pikakuvake ei todellisuudessa ilmesty työpöydälle itsestään, pakottaen käyttäjän ensin etsimään sen. Yrityksen varatoimitusjohtaja Brad Chase vahvisti että Microsoftin nauha oli valheellinen .
Oikeudenkäynti alimmassa oikeusasteessa > Mediapeli

Microsoft puolusti itseään julkisuudessa tarmokkaasti, väittäen että yrityksen menestyksestä kateelliset kilpailijat olivat yrittämässä tukahduttaa Microsoftin innovaatioita, ja että liittovaltio oli vain pelinappula oikeusprosessissa. The Washington Post ja New York Times -sanomalehdissä ilmestynyt kokosivun mainos, jonka oli ostanut amerikkalainen The Independent Institute, syytti samoin kilpailijoita kuluttajien etujen vastaisesta toiminnasta.
Oikeudenkäynti alimmassa oikeusasteessa > Tuomio

Tuomari Jackson totesi lausumassaan 5. marraskuuta 1999 että Microsoftin hallitseva markkina-asema x86-pohjaisissa tietokoneissa oli monopoli, ja että yritys oli yrittänyt tuhota tähän monopoliin kohdistuvia uhkia, joita olivat muun muassa Apple, Java, Netscape, Lotus Notes, Real Networks ja Linux. 3. huhtikuuta 2000 hän antoi kaksiosaisen tuomionsa oikeusjutussa, jossa hän määräsi Microsoftin jaettavaksi kahteen osaan; yksi käyttöjärjestelmän valmistamiseksi ja toinen muiden ohjelmistokomponenttien valmistamiseksi.
Valitus

26. syyskuuta 2000 syyttäjä yritti siirtää Microsoftin valituksen suoraan Yhdysvaltojen korkeimpaan oikeuteen ajan säästämiseksi, mutta korkein oikeus kieltäytyi kuulemasta tapausta, ja prosessi siirtyi liittovaltion valitustuomioistuimeen.
Liittovaltion valitustuomioistuin Washington D.C.:n piirialueelle kumosi tuomari Jacksonin päätöksen. Tämä johtui osittain siitä, että valitustuomioistuin tulkitsi jakomääräyksen liian laajaksi, ja osittain siitä että tuomari Jackson oli antanut haastatteluja uutismedialle käsittelyn aikana, rikkoen näin Yhdysvaltojen tuomareiden virkamenettelyohjeita. Jackson ei saapunut paikalle valitustuomioistuimen käsittelyyn jossa hänen toimintaansa moitittiin.
Valitustuomioistuin ei kuitenkaan kumonnut Jacksonin lausumaa jossa todettiin jutussa toteennäytetyt faktat. Valitustuomioistuin palautti jutun alempaan oikeusasteeseen suppeamman loppuratkaisun löytämiseksi. Ennen sen saamista oikeusministeriö ilmoitti 6. syyskuuta 2001 että liittovaltio ei enää vaatisi Microsoftin pilkkomista, vaan lievempää rangaistusta kilpailun rajoittamisesta.
Sovinto liittovaltion kanssa

2. marraskuuta 2001 oikeusministeriö saavutti sopimuksen Microsoftin kanssa asian loppuunsaattamisesta. Sopimukseen sisältyi vaatimus Microsoftin ohjelmointirajapintojen (API) avaamisesta kolmansien osapuolten käyttöön, ja kolmen henkilön toimikunnan asettamisesta, jolla olisi täysi pääsy yrityksen järjestelmiin, kirjanpitoon ja lähdekoodiin ehtojen noudattamisen varmistamiseksi. Oikeusministeriö ei kuitenkaan vaatinut Microsoftia muuttamaan ohjelmakoodiaan, tai kieltänyt sitä liittämästä muita ohjelmistoja Windowsiin tulevaisuudessa. 1. marraskuuta 2002 tuomari Colleen Kollar-Kotelly antoi tuomionsa, hyväksyen oikeusministeriön sovintoehdotuksen suurimmalta osin. Yhdeksän osavaltiota (Kalifornia, Connecticut, Iowa, Florida, Kansas, Minnesota, Utah, Virginia ja Massachusetts) ja Washingtonin piirialue eivät hyväksyneet sovintoehdotusta, koska heidän mielestään se ei ollut tarpeeksi ankara Microsoftin kilpailun rajoittamisen estämiseksi. 30. kesäkuuta 2004 oikeus hyväksyi yksimielisesti oikeusministeriön sovintoehdotuksen.
Microsoftin velvollisuudet sovintoehdotuksessa päättyivät 12. marraskuuta 2007, mutta myöhemmin Microsoft suostui jatkamaan velvollisuuksiaan osittain vielä kahden vuoden ajan, ja tarvittaessa vuoteen 2012 asti.