stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eduardo Costa

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Eduardo Nascimento Costa
Syntymäaika: 23. syyskuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka:  Florianópolis, Brasilia
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 183 cm
Paino: 85 kg
Seura
Seura:  Avaí
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2000–2001 |  Grêmio | 12¹ | (1) |
| 2001–2004 |  Bordeaux | 88 | (3) |
| 2004–2005 |  Marseille | 30 | (1) |
| 2005–2008 |  Espanyol | 46 | (1) |
| 2007–2008 | →  Grêmio (laina) | 23 | (0) |
| 2009 |  São Paulo | 13 | (0) |
| 2009–2011 |  Monaco | 15 | (0) |
| 2011–2012 |  Vasco da Gama | 28 | (0) |
| 2013– |  Avaí | 51 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 307 | (8) |
Maajoukkue
| 2001–2003 |  Brasilia | 7 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. joulukuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21. joulukuuta 2014.
Eduardo Nascimento Costa (s. 23. syyskuuta 1982 Florianópolis, Brasilia), on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edusti kaudella 2014 Campeonato Brasileiro Série B:n Avaí FC:tä.
Costa on pelannut pääsarjatasolla Campeonato Brasileiro Série A:n Grêmiossa, São Paulossa ja Vasco da Gamassa, Ranskan Ligue 1:n Bordeauxissa, Marseillessa ja Monacossa sekä Espanjan Primera Divisiónin Espanyolissa.
Brasilian maajoukkueessa Costa on pelannut seitsemän ottelua vuosina 2001–2003. Hän oli mukana Copa Américassa 2001 ja Maanosaliittojen cupissa 2003.
Saavutukset

Grêmio:
Copa do Brasilin voitto: 2001
Bordeaux:
Ranskan liigacupin voitto: 2002
Espanyol:
UEFA-cupin toinen sija: 2006–2007
Copa del Reyn voitto: 2005–2006
Vasco da Gama:
Campeonato Brasileiro Série A:n toinen sija: 2011
Copa do Brasilin voitto: 2011
Darth Maul

| Darth Maul |
| --- | --- |
Luoja(t):  George Lucas
Näyttelijä(t):  Ray Park (Episodi I, Solo) Peter Serafinowicz (ääni, Episodi I) Samuel Witwer (ääni, The Clone Wars, Rebels, Solo)
Ensi- esiintyminen:  Star Wars: Episodi I – Pimeä uhka (1999)
Henkilötiedot
Ammatti:   sith-lordi (ennen)  rikollispäällikkö 
Sukupuoli:  mies
Kotipaikka:  Dathomir
Suhteet
Vanhemmat:  Talzin (äiti)
Sisarukset:   Savage Opress (veli)  Feral Opress (veli) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Darth Maul, myöhemmin vain Maul, on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy George Lucasin luomassa Tähtien sota -universumissa. Hän oli sith-lordi ja Darth Sidiousin ensimmäinen oppilas, joka osasi käyttää kaksiteräistä valosapelia. Elokuvassa Star Wars: Episodi I – Pimeä uhka häntä näytteli Ray Park, mutta hänen äänenään oli Peter Serafinowicz. Darth Maul esiintyi myöhemmin animaatiosarjoissa Star Wars: The Clone Wars ja Star Wars Rebels, ääninäyttelijänään Samuel Witwer.
Esiintymiset > Kaanon > Pimeä uhka

Darth Maul esiteltiin elokuvassa Star Wars: Episodi I – Pimeä uhka. Hän sai Darth Sidiousilta tehtävän vangita Naboon kuningattaren Padmé Amidalan. Tatooinella hän kohtaa Qui-Gon Jinnin lähellä kuningattaren tähtialusta. Anakin Skywalkerin noustua alukseen ja aluksen tultua lähemmäksi, Qui-Gon pakenee taistelusta. Tämän jälkeen Maul lähtee Naboolle, jonka Kauppaliitto oli vallannut. Qui-Gon sekä Obi-Wan Kenobi kohtaavat myöhemmin Maulin valosapelitaistelussa yhtä aikaa. Maul onnistuu tappamaan Qui-Gonin ja Obi-Wan melkein putoaa reaktorikuiluun. Mutta Voiman avulla hän nostaa itsensä takaisin ylös ja käyttää Voiman avulla saamaansa Qui-Gonin valosapelia katkaistakseen Maulin kehon keskeltä kahtia. Maulin kehon molemmat puolikkaat putosivat reaktorikuiluun ja hänen oletettiin kuolleen.
Esiintymiset > Kaanon > Solo: A Star Wars Story

Ennen Rebelsin tapahtumia sijoittuvassa antologiaelokuvassa Solo: A Star Wars Story Maul teki lyhyen esiitymisen, kun hän paljastuu Crimson Dawnia johtaneen Dryden Vosin toimeksiantajaksi. Drydenin ylin luutnantti Qi’ra kertoo hänelle Drydenin kuolemasta, minkä johdosta Maul nimeää Qi’ran tämän seuraajaksi ja pyytää häntä tulemaan Dathomirille. Pimeässä uhassa näytellyt Ray Park palasi Maulin näyttelijäksi, Sam Witwerin ääninäyttelessä hahmoa.
Esiintymiset > Kaanon > Sarjakuvat

Sarjakuva Darth Maul: Son of Dathomir kertoo Maulin vaiheista The Clone Warsin viidennen ja seitsemännen tuotantokauden välillä. Tapettuaan Savage Opressin, Darth Sidious oli vienyt Maulin separistien vankilaan, missä kreivi Dooku kidutti häntä saadakseen tietoja Varjokollektiivistä. Mandaloren pääministeri Almec järjesti Maulin vapaaksi ja Maul palaa Zanbariin jatkaakseen Kuolonkaartin johtamista. Kenraali Grievous ja taisteludroidit kuitenkin seuraavat häntä ja taistelun jälkeen Maul seuraajineen joutuu pakenemaan. Maul saapuu Dathomirille kommunikoimaan ruumiillisesta olomuodostaan luopuneen äiti Talzinin kanssa (joka paljastuu Maulin biologiseksi äidiksi) sekä houkuttelemaan Sidiousin paikalle vangitsemalla Dookun ja Grievousin. Suunnitelma toimii ja Talzin onnistuu saamaan fyysisen olomuotonsa takaisin, mutta uhraa itsensä, jotta Maul pääsisi pakoon Sidiousilta. Ainoastaan pieni osa mandalorialaisista jatkoi yhä Maulin liittolaisina, sillä huttit sekä suurin osa Pyke-syndikaatista ja Mustasta auringosta oli hylännyt Maulin.
Esiintymiset > Legends

Romaanissa Darth Plageuis tarinan nimikkohahmo lähettää oppilaansa Darth Sidiousin Dathomiriin. Paikallinen noita aistii Sidiousin vahvuuden Voimassa ja uskoo tämän olevan jedi. Hän antaa 2-vuotiaan zabrak-poikansa tämän huomaan. Ymmärrettyään, ettei Sidious olekaan jedi, hän kertoo yrittäneensä pelastaa poikansa äiti Talzinilta, joka oli surmannut Maulin isän. Sidious aistii pojan olevan vahva Voimassa ja ymmärtää, että tästä tulisi uhka, jos saisi jedikoulutuksen. Sidious pitää Maulin salassa Darth Plagueisilta ja päättää kouluttaa tästä itselleen sith-oppilaan. Sidious aikoo kuitenkin vain käyttää Maulia uhrattavana työkaluna perillisen sijaan.
Michael Reavesin kirjoittamassa romaanissa Darth Maul: Varjojen metsästäjä Sidious kasvatti Maulin ja merkitsi tämän kehon sith-tatuoinneilla. Maul sai mestariltaan tehtäväksi tappaa poliitikkoja, rikollisjohtajia, kauppiaita ja sotaherroja.
Aaron McBriden kirjoittamassa ja Dark Horse Comicsin Star Wars: Visionaries -sarjakuvassa julkaistussa ”Old Wounds” -tarinassa Maul oli selvinnyt Naboon taistelusta ja hänen sarvensa olivat pidentyneet. Hänellä oli samantyyppiset tekojalat kuin kenraali Grievousilla. Hän jahtaa Obi-Wania ympäri galaksia kunnes muutama vuosi elokuvan Star Wars: Episodi III – Sithin kosto tapahtumien jälkeen, hän selvittää tiensä Tatooinelle. Maulin suunnitelma oli ensin tappaa Obi-Wan ja sitten ansaita takaisin paikkansa Darth Sidiousin alias keisarin Palpatinen oppilaana viemällä Luke hänelle ja tappamalla Darth Vader. Hän haastaa Obi-Wanin jälleen valosapelitaisteluun, mutta Obi-Wan voittaa hänet jälleen ja lopuksi Owen Lars ampuu Maulia päähän, tappaen tämän. Obi-Wan kiittää Owenia ja päättää polttaa Maulin ruumiin.
Ron Marzin luomassa ja Star Wars Tales 9 -sarjakuvassa julkaistussa ”Resurrection”-tarinassa loi Maulista kloonin korvaamaan Darth Vaderin paikan, mutta Vader voitti kloonin taistelussa ja tappoi tämän. Star Wars Tales 17 -sarjakuvan tarinassa ”Phantom Menace” iridonialaistiedemies piti Maulin aivoja elossa monia vuosia. Hän loi tästä kiinteän hologrammin toimimaan Iridonian mestaritaistelijana. Luke Skywalker kohtaa hänet ja havaitsee, että hologrammi aiheuttaa häiriöitä Voimassa ja sammuttaa lopullisesti järjestelmän, joka pitää Maulin aivot elossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Darth Maul Tähtien sodan virallisilla sivuilla (englanniksi)
Darth Maul Wookieepediassa (englanniksi)
Darth Maul Jedipediassa
Eduardo Chillida

Eduardo Chillida
Eduardo Chillida: Elogio del horizonte (1989), Gijón.
Eduardo Chillida Juantegui (10. tammikuuta 1924 San Sebastián, Guipúzcoa, Espanja – 19. elokuuta 2002 San Sebastián, Guipúzcoa, Espanja) oli espanjalainen baskisukuinen kuvanveistäjä. Veistosten lisäksi hän tuotti myös piirroksia ja maalauksia. Ennen taiteellista menestystään hän opiskeli arkkitehtuuria Madridin teknillisessä yliopistossa ja pelasi jalkapalloa maalivahtina Real Sociedadissa.
Chillida tuli tunnetuksi vuonna 1958 voitettuaan Venetsian biennaalissa veistotaiteen pääpalkinnon. Chillidalle myönnettiin vuonna 1985 Wolfin palkinto ja vuonna 1987 Asturian ruhtinaan palkinto.
Suomen kulttuurirahasto lahjoitti Helsingin yliopistolle sen 350-vuotisjuhlien kunniaksi Chillidan veistoksen, joka on sijoitettu Porthanian eteen Yliopistokadulle. Helsinki-veistos, joka tunnetaan myös nimellä Lotura 1, paljastettiin 10.9.1992 yliopiston lukuvuoden avajaisten yhteydessä. Veistos on 2,5 metriä korkea, se painaa 4400 kiloa ja se on valmistettu ruostuvasta teräksestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eduardo Chillida Wikimedia Commonsissa
Miss Helsinki

Miss Helsinki (vuonna 2022 nimellä Miss Helsinki New Era ja vuodesta 2023 nimellä Missio) on Helsingissä vuosittain järjestettävä kauneuskilpailu, jonka omistavat Mirella Merivirta ja Veronika Wirtanen. Kilpailun ensimmäinen voittaja Viivi Pumpanen valittiin sittemmin myös Miss Suomeksi. Vuoden 2018 finaalin jälkeen Aitolehti siirtyi sivuun kilpailun vetäjän paikalta, ja hänen tilalleen tuli Rosanna Kulju, joka voitti kilpailun vuonna 2015. Vuodesta 2022 lähtien kilpailua ovat vetäneet vuonna 2018 sen voittanut Janna-Juulia Vuorela sekä Miss Suomi -kilpailusta tunnettu Mirella Merivirta. Samalla kilpailun nimeksi tuli Miss Helsinki New Era. Vuonna 2023 järjestettävä kilpailu, nimeltään Missio, ei ole niinkään enää missikilpailu, vaan bisneskilpailu, jossa luodaan start up -yrityksiä ja kehitetään jo olemassa olevia.
Miss Helsinki -nimellä järjestettyjä kauneuskilpailuja on ollut jo ennen Aitolehden perustamaa tapahtumaa. Esimerkiksi Armi Aavikko valittiin Miss Helsingiksi juhannuksena 1976. 1930-luvulla Miss Helsinki valittiin Golf Casino -ravintolassa Munkkiniemessä. Vuoden 1962 Miss Helsinki on Kaarina Leskinen, joka voitti sittemmin Miss Suomi- ja Miss Scandinavia -tittelit ja oli 1. perintöprinsessa Miss Maailma -kilpailuissa. Hänen siskonsa Marja-Liisa on vuoden 1971 Miss Helsinki. Vuoden 2020 kilpailua ei järjestetty koronaviruspandelmian johdosta.
Miss Helsinki -voittajat

2009: Viivi Pumpanen
2010: Sofia Ruusila
2011: Elina Tervo
2012: Katrie Daler
2013: Kelly Kalonji
2014: Isabel Ljungdell
2015: Rosanna Kulju
2016: Jessica Ruokola, joka kuitenkin joutui luopumaan tittelistään kesäkuussa 2016 ja hänen tilalleen valittiin Hannaleena Laaksamo.
2017: Sephora Ikalaba
2018: Janna-Juulia Vuorela
2019: Nina Kallio
2020: Inna Tähtinen
2021: kilpailua ei pidetty
2022: Oona Komi
2023: Ella Virto
Miss Helsinki -voittajat > Muita tunnettuja osallistuneita

2013: Leina Ogihara, ensimmäinen perintöprinsessa
2015: Cheyenne Järvinen, ensimmäinen perintöprinsessa
2016 Kamilla Gizulewska (s. 1996), sittemmin Willman, syyllistyi vuonna 2023 tappoon
2018 Jasmin Voutilainen (k. 2023), ensimmäinen perintöprinsessa
Aiheesta muualla

Miss Helsinki -kilpailun www-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Moision kansakoulu

Moision kansakoulu voi tarkoittaa seuraavia kansakouluja:
Moision kansakoulu (Elimäki)
Moision kansakoulu (Hyrynsalmi)
Moision kansakoulu (Lempäälä)
Moision kansakoulu (Maaria)
Moision kansakoulu (Mikkelin mlk)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Moision kansakoulu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Miss Italia

Miss Italia on vuosittain järjestettävä italialainen kauneuskilpailu. Nykyisellä nimellään se on ollut olemassa vuodesta 1946; sitä edelsi vuonna 1939 ensimmäistä kertaa järjestetty Miss Sorriso, jossa voittaja ratkaistiin valokuvansa perusteella. Miss Italia järjestettiin aluksi Stresassa, mutta sittemmin paikaksi vakiintui Salsomaggiore Terme.
Kilpailu voitiin kuulla radiosta ensi kertaa vuonna 1950 ja katsoa televisiosta vuonna 1987. Vuonna 1994 kilpailu avattiin naimisissa oleville ja äideille. Vuoden 1987 voittaja oli diskattu sen takia, että hän oli naimisissa. Vuodesta 1991 on järjestetty Miss Italia nel Mondo -kilpailu Italian ulkopuolella asuville italialaisille naisille.
Miss Italian organisoi Enzo Mirigliani. Monet kilpailuun osallistuneet ovat sittemmin luoneet uran televisiossa ja elokuvissa.
Voittajat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Miss Sorriso
| 1939 | Isabella Verney | 1940 | Gianna Maranesi | 1941 | Adriana Serra |
| 1942 | Ei järjestetty | 1943 | Ei järjestetty | 1944 | Ei järjestetty |
| 1945 | Ei järjestetty |   |   |   |   |
Miss Italia
| 1946 | Rossana Martini ja Silvana Pampanini | 1947 | Lucia Bosè | 1948 | Fulvia Franco |
| 1949 | Mariella Gianpieri | 1950 | Anna Maria Bugliari | 1951 | Isabella Valdettaro |
| 1952 | Eloisa Ciani | 1953 | Marcella Mariani | 1954 | Eugenia Bonino |
| 1955 | Brunella Tocci | 1956 | Nives Zegna | 1957 | Beatrice Faccioli |
| 1958 | Paola Falchi | 1959 | Marisa Jossa | 1960 | Layla Ragazzi |
| 1961 | Franca Cattaneo | 1962 | Raffaella De Carolis | 1963 | Franca Dallolio |
| 1964 | Mirka Sartori | 1965 | Alba Rigazzi | 1966 | Daniela Giordano |
| 1967 | Cristina Businari | 1968 | Graziella Chiappalone | 1969 | Anna Zamboni |
| 1970 | Alba Balestra | 1971 | Maria Pinnone | 1972 | Adonella Modestini |
| 1973 | Margareta Veroni | 1974 | Loredana Piazza | 1975 | Livia Jannoni |
| 1976 | Paola Bresciano | 1977 | Anna Kanakis | 1978 | Loren Cristina May |
| 1979 | Cinzia De Ponti | 1980 | Cinzia Lenzi | 1981 | Patrizia Nanetti |
| 1982 | Federica Moro | 1983 | Raffaella Baracchi | 1984 | Susanna Huckstep |
| 1985 | Eleonora Resta | 1986 | Roberta Capua | 1987 | Michela Rocco di Torrepadula (Kilpailun alun perin voittanut Mirca Viola diskattiin, kun hän paljastui naimisissa olevaksi äidiksi.) |
| 1988 | Nadia Bengala | 1989 | Eleonora Benfatto | 1990 | Rosangela Bessi |
| 1991 | Martina Colombari | 1992 | Gloria Zanin | 1993 | Arianna David |
| 1994 | Alessandra Meloni | 1995 | Anna Valle | 1996 | Denny Mendez |
| 1997 | Claudia Trieste | 1998 | Gloria Bellicchi | 1999 | Manila Nazzaro |
| 2000 | Tania Zamparo | 2001 | Daniela Ferolla | 2002 | Eleonora Pedron |
| 2003 | Francesca Chillemi | 2004 | Cristina Chiabotto | 2005 | Edelfa Chiara Masciotta |
| 2006 | Claudia Andreatti | 2007 | Silvia Battisti | 2008 | Miriam Leone |
| 2009 | Maria Perrusi | 2010 | Francesca Testasecca | 2011 | Stefania Bivone |
| 2012 | Giusy Buscemi | 2013 | Giulia Arena | 2014 | Clarissa Marchese |
| 2015 | Alice Sabatini | 2016 | Rachele Risaliti | 2017 | Alice Rachele Arlanch |
| 2018 | Carlotta Maggiorana | 2019 | Carolina Stramare | 2020 |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (italiaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Djamel Haimoudi

| Djamel Haimoudi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Djamel Haimoudi
Syntynyt: 10. joulukuuta 1970 (ikä 53) Oran, Algeria
| Urheilijan ura> Tuomariura |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaudet | Sarja | Ott    | Ott    |
| 2004- | FIFA |  |  |

Djamel Haimoudi (s. 10. joulukuuta 1970 Oran, Algeria) on algerialainen jalkapallotuomari. Hän tuomitsee ammatikseen Algerian pääsarjassa Ligue 1:ssä. Haimoudi on myös ollut kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n virallinen tuomari jo vuodesta 2004 asti. Kotimaansa liigassa hän on tuominnut vuodesta 2001. Kansainvälisissä arvoturnauksissa Haimoudi on tuominnut yksissä alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa sekä kolmissa Afrikan-mestaruuskilpailuissa. Vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskisoissa hän tuomitsi finaalin Nigerian ja Burkina Fason välillä. Haimoudi valittiin vuonna 2012 Afrikan vuoden jalkapallotuomariksi. Maanosien välisissä kilpailuissa hän on ollut tuomarina Confederations Cupissa 2013 sekä 2014 MM-kisoissa, jossa hänen teki MM-debyyttinsä Australian ja Hollannin välisessä ottelussa alkulohkon toisella kierroksella.
Käännös suomeksi
Mădălina Diana Ghenea

| Mădălina Diana Ghenea |
| --- | --- |
 Mădălina Diana Ghenea vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. elokuuta 1987 (ikä 37) Slatina, Olt, Romania
Ammatti:  näyttelijä, malli
Malli
Pituus:  180 cm
Hiusten väri:  tumma
Silmien väri:  ruskea
Aiheesta muualla
Kotisivut
Mădălina Diana Ghenea (s. 8. elokuuta 1987 Slatina, Olt) on romanialainen näyttelijä ja malli. Hän aloitti uransa mallina 15-vuotiaana. Uransa aikana Ghenea on esiintynyt muotinäytöksissä Romaniassa, Italiassa, Saksassa, Japanissa, Itävallassa, Espanjassa, Ranskassa ja Etelä-Afrikassa, sekä muun muassa The New Yorkerin ja Quellen mainoksissa.
Ghenea on myös esiintynyt elokuvissa Dom Hemingway (2013), Youth (2015), Zoolander 2 (2016) ja House of Gucci (2021) sekä televisiosarjassa Borgia (2013).
Ghenea on 180 senttimetriä pitkä ja hän puhuu sujuvasti romaniaa, italiaa ja englantia. Ghenealla on vuonna 2017 syntynyt Charlotte-niminen tytär yhdessä entisen kumppaninsa, Matei Stratanin, kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mădălina Diana Ghenea Wikimedia Commonsissa
Kotisivut (englanniksi)
Mădălina Diana Ghenea Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Dragon Tiger Gate

| Dragon Tiger Gate> Lung fu moon |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Wilson Yip
Käsikirjoittaja:  Edmond Wong
Perustuu:  Wong Yuk-longin manhuaan Oriental Heroes
Tuottaja:  Nansun Shi Xu Pengle Yu Dong
Säveltäjä:  Kenji Kawai
Kuvaaja:  Ko Chiu Lam
Leikkaaja:  Cheung Ka Fai
Pääosat:  Donnie Yen Nicholas Tse Shawn Yue
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Hongkong
Tuotantoyhtiö:  Mandarin Films Shanghai Film Group
Levittäjä:  Mandarin Films Distribution Netflix
Ensi-ilta:  27. heinäkuuta 2006
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  kantoninkiina
Tuotto:  12 108 465 HK:n dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dragon Tiger Gate (kiin. 龍虎門, Lung fu moon) on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut hongkongilainen toimintadraama. Elokuva perustuu hongkongilaiseen sarjakuvaan Oriental Heroes. Elokuvan on ohjannut Wilson Yip ja käsikirjoittanut Edmond Wong. Pääosassa esiintyivät Donnie Yen, Nicholas Tse ja Shawn Yue.
Juoni

Tiger Wong ajautuu ongelmiin, kun hän päättää suojella erästä perhettä rikollisilta kesken ravintola-aterian. Yksi hänen ystävistään ottaa kultaisen riipuskorun, joka tappelun aikana tippuu maahan. Se kuuluu isoimman rikollisorganisaation pomolle. Pian he saavat peräänsä organisaation roistot, jotka yrittävät saada talismaniksi paljastuneen riipuskorun. Paikalle ilmaantuu myös heidän johtajan henkivartija Dragon, joka kuitenkin kukistaa kaikki roistot ja nappaa talismanin itselleen. Tiger tutustuu samalla Turbo nimiseen nunchaku taitajaan ja huomaa Dragonin olevan hänen veljensä. Tietämättään heidän kohtalona on estää Shibumin pahat aikeet, mutta sitä ennen heidän on kehitettävä taitojaan ja selvitettävä erimielisyytensä toisia kohtaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Donnie Yen  | … |  Dragon Wong   |
|  Nicholas Tse  | … |  Tiger Wong   |
|  Shawn Yue  | … |  Turbo   |
|  Louis Koo  | … |  Shibumi (ääni)   |
|  Ella Koon  | … |  Luosha (ääni)   |
|  Yuen Wah  | … |  Wong Fuk Fu   |
|  Dong Jie  | … |  Ma Xiaoling   |
|  Li Xiaoran  | … |  Luosha   |
|  Wong Yuk-long  | … |  Mestari Qi   |
|  Vincent Sze  | … |  Scaly   |
Ennätys

Elokuvaa varten tehty nyrkkeilysäkki on kirjattu Guinnessin ennätysten kirjaan maailman suurimpana nyrkkeilysäkkinä. Se on 2,4 metriä korkea, 1,5 metriä leveä ja painoi 181 kiloa.
Mäntyharjun yhtenäiskoulu

| Mäntyharjun yhtenäiskoulu |
| --- | --- |
 Mäntyharjun yhtenäiskoulua - alakoulun Sairaalantien puoleinen sisäänkäynti.
Sijainti:  Sairaalantie 4, 52700 Mäntyharju
Koordinaatit:  61.4189°N, 26.8665°E
Tyyppi:  suomenkielinen yhtenäiskoulu
Rehtori:  Karri Hypén
Luokat:  0-9
Oppilaita:  439 (2016, lisäksi esikoululaiset)
Verkkosivut
Mäntyharjun yhtenäiskoulu on Mäntyharju kunnan kirkonkylässä toimiva yhtenäiskoulu (luokka-asteet 0-9). Sen naapurustossa sijaitsevat Mäntyharjun kirjasto ja lukio Mäntyharjuntien eteläpuolella ja Mäntyharjun terveyskeskus koulun länsipuolella. Koulurakennus on vuodelta 2011.
Mäntyharjun yhtenäiskoulua - alakoulua.
Yhtenäiskoulua kävi vuonna 2016 yhteensä 439 peruskoululaista. Esikoululaiset mukaanluettuna hieman uudempi tieto totesi oppilaita olevan noin 475.
Koulu osallistuu muun muassa Liikkuva koulu ja Kiva Koulu -hankkeisiin.
Mukesh Ambani

Mukesh Ambani
Mukesh Ambani (s. 19. huhtikuuta 1957) on intialainen liikemies. Hän toimii Intian suurimpiin yrityksiin kuuluvan öljy- ja kaasuyhtiö Reliance Industriesin pääomistajana ja hallituksen puheenjohtajana. Tammikuussa 2019 hän oli Forbesin arvion mukaan 59,7 miljardin Yhdysvaltain dollarin omaisuudellaan Intian rikkain ja maailman 13. rikkain henkilö.
Mukesh Ambani peri Reliance Industriesin isältään Dhirubhai Ambanilta yhdessä nuoremman veljensä Anil Ambanin kanssa. Ambani on naimisissa Nita Ambanin kanssa ja heillä on kolme lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mukesh Ambani Wikimedia Commonsissa
Dolo (Etiopia)

| Dolo |
| --- | --- |
 Dolo
 Koordinaatit: 4°10′N, 42°04′E 
Valtio:   Etiopia
Osavaltio:  Somali
Väkiluku (2007):  26 323
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dolo on kaupunki Etiopian Somalin osavaltiossa Somalian vastaisella rajalla. Sen asukasluku oli vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 26 323.
Maantiede

Dolo sijaitsee Etiopian Somalin osavaltiossa Etiopian Somalian vastaisella rajalla.
Historia

Dolon alue päätyi osaksi Etiopiaa fitawrari Habte Giyorgisin vallattua alueita Borenasta aina Doloon saakka vuosina 1896–1897. Samalla alueelle perustettiin useita etiopialaisia varuskuntia. Rajan kulusta Dolon kohdalla Etiopian ja Italian hallitseman Somalian välillä sovittiin vuonna 1911.
Rodolfo Grazianin johtamat italialaiset joukot miehittivät Dolon toisen Italian–Etiopian sodan aikana 4. lokakuuta 1935. Brittijoukot valtasivat sen puolestaan italialaisilta toisessa maailmansodassa vuonna 1941.
Myöhemmin Dolo sijaitsi itsenäisen Somalian ja Etiopian kiistelemällä alueella. Dolon suunnalla käytiin ankaria taisteluja vuoden 1964 Ogadenin sodan aikaan. Jännitteet lisääntyivät vuonna 1973, kun Tenneco Oil ilmoitti löytäneensä alueelta maakaasua.
Väestö

Dolon asukasluku oli Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 26 323.
Miss Kittin

| Miss Kittin |
| --- | --- |
 Miss Kittin esiintymässä vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1973 (ikä 50–51) Grenoble, Ranska
Ammatti:  DJ, laulaja
Muusikko
Aktiivisena:  1999–
Tyylilajit:  electronica, tekno, elektropop, electroclash
Levy-yhtiöt:  Mistakes Music Rising Music Black Jack
Aiheesta muualla
misskittin.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Miss Kittin (oikealta nimeltään Caroline Hervé, s. 1973 Grenoble) on ranskalainen elektronisen musiikin artisti, DJ ja laulaja.
Ura

22-vuotiaana Caroline alkoi harjoittaa DJ-uraansa Ranskan lisäksi Moskovassa ja Chicagossa Mike Dearbornin kanssa. Tavattuaan saksalaisen DJ Hellin Marseillessa Caroline teki levytyssopimuksen tämän International DeeJay Gigolo Records -nimisen levy-yhtiön kanssa.
Miss Kittin julkaisi First Album -esikoisalbuminsa ranskalaisen musiikkituottaja The Hackerin kanssa vuonna 2001. Miss Kittin on myös electroclash-nimisen konemusiikin haaran uranuurtajia. Tunnettuja Miss Kittinin electroclash-tyylisiä kappaleita ovat muun muassa ”1982” ja ”Frank Sinatra”.
Diskografia

First Album (The Hackerin kanssa) (2001)
On the Road (2002)
Or (Golden Boyn kanssa) (2002)
Miss Kittin: Radio Caroline, Vol.1 (2003)
I Com (2004)
Live at Sónar (2006)
A Bugged Out Mix (2006)
BatBox (2008)
Two (The Hackerin kanssa) (2009)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miss Kittin Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivusto
Miss Kittin Barcelonassa vuonna 2006.