stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Χ²-jakauma
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mathworld: Chi-Squared Distribution
Mellin, Ilkka Todennäköisyyslaskenta Osa 3: Todennäköisyysjakaumia Normaalijakaumasta johdettuja jakaumia
Todennäköisyysjakaumat
| --- | --- |
Diskreettejä jakaumia:   Bernoullin jakauma  Binomijakauma  Geometrinen jakauma  Hypergeometrinen jakauma  Negatiivinen binomijakauma  Poissonin jakauma 
Jatkuvia jakaumia:   Beta-jakauma  Cauchy-jakauma  Eksponenttijakauma  F-jakauma  Gamma-jakauma  Khii toiseen -jakauma  Log-normaalijakauma  Normaalijakauma  Pareto-jakauma  Studentin t-jakauma  Tasajakauma  Weibull-jakauma 
Moniulotteisia jakaumia:   Dirichlet-jakauma  Moniulotteinen Studentin t-jakauma  Multinomijakauma  Multinormaalijakauma
10mR

Vuonna 1912 rakennettu, Johan Ankerin suunnittelema 10mR Tarpon II purjehtii vuonna 1999 Norjassa. Vene oli Suomessa 1917-1998
Kitty joka voitti kultamitalin kesäolympialaisissa 1912  Tukholmassa
10mR eli kymppi on klassinen kilpapurjeveneluokka, jossa veneet rakennetaan alun perin 1907 sovitun, sittemmin kolme kertaa muutetun kansainvälisen R-mittasäännön mukaan. Metriluku ei kuvasta veneen pituutta tai muutakaan yksittäistä mittaa, vaan kaavan arvoa:
missä L on veneen vesilinjan pituutta kuvaava luku, F vapaalaidan tehollinen korkeus, d rungon muototekijä ja S purjepinta-ala.
Suomessa on tällä hetkellä yksi 10mR vene, Kitty, jonka kotisatama on Tammisaari. Kitty voitti kultaa Tukholman olympialaisissa 1912. Vene ostettiin 1992 huonokuntoisena Suomeen, ja sen omistaja on kunnostanut veneen yli kymmenen vuoden aikana. Suomen kuuluisin 10mR vene oli aikoinaan Tarpon II, joka myytiin 1990-luvulla Norjaan. Veneen tilaaja ja pitkäaikaisin omistaja oli teollisuusmies Leonid A. Nagornoff. Nagornoff siirtyi Suomeen Venäjän vallankumouksen aikana. Nagornoff oli NJK:n ja HSS:n jäsen ja purjehti NJK:n lipun alla yhteensä yli 170 000 mailia veneellään Pohjanmerellä. Kesällä 1930 hän purjehti Hollantiin asti, mistä hänelle myönnettiin NJK:n Suuri Purjehdusmerkki (Det Större Seglartecknet). Myös Tarpoon rakennettiin Tukholman olympialaisiin, muttei päässyt osallistumaan. Kolmaskin Tukholman olympialaisten 10mR-vene Marga oli pitkään Suomessa, mutta myytiin Ruotsiin 1976.
Yvonne Farrell

| Yvonne Farrell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1951 (ikä 72–73) Tullamore, Irlanti
Ammatti:  arkkitehti
Arkkitehti
Aktiivisena:  1976–
Koulutus:  University College Dublin
Merkittävät työt:  Universidad de Ingeniería y Tecnologían kampus ja Roentgen Building (käännä suomeksi)
Palkinnot
 Pritzker-palkinto (2020) 
Yvonne Farrell (s. 1951 Tullamore, Irlanti) on irlantilainen arkkitehti, joka on tehnyt 1970-luvulta asti yhteistyötä Shelley MacNamaran kanssa. He perustivat vuonna 1978 Grafton Architectsin ja saivat vuonna 2020 Pritzker-palkinnon.
Elämä ja ura

Yvonne Farrell kasvoi Tullamoren kaupungissa, ja hän opiskeli arkkitehtuuria University College Dublinissa. Siellä hän tapasi vuotta nuoremman Shelley MacNamaran, jonka kanssa hän aloitti pitkän yhteisen uran. He opiskelivat Dublinissa rationalististen arkkitehtien alaisuudessa. He valmistuivat vuonna 1976 ja saivat molemmat mahdollisuuden jatkaa siellä opettajina.
Farrell ja McNamara perustivat vuonna 1978 kolmen muun henkilön kanssa Grafton Architectsin. Vain Farrell ja McNamara ovat jääneet jäljelle alkuperäisistä osakkaista. Heidän yhteistyöstään syntyi Irlantiin monia rakennuksia. Ensimmäisen kansainvälisen toimeksiannon Grafton Architects sai vuonna 2009, kun he suunnittelivat Luigi Bocconi -yliopiston Milanoon. Sen jälkeen he ovat suunnitelleet muun muassa Universidad de Ingeniería y Tecnologían kampuksen Limaan, Institut Mines-Télécomin rakennuksen Pariisiin ja Université Toulouse 1 Capitolen taloustieteen laitoksen Toulouseen. Näistä UTEC:n kampus Limassa on ertyisen tunnettu, ja se sai Royal Institute of British Architectsin ensimmäisen kansainvälisen palkinnon.
Farrell ja McNamara jakoivat vuonna 2020 arkkitehtuurin arvostetuimman palkinnon Pritzkerin.  He voittivat myös Euroopan unionin Mies van der Rohe -arkkitehtuuripalkinnon (2022).
Aiheesta muualla

Grafton Architectsien kotisivut (englanniksi)
Salattu teinielämä

| Salattu teinielämä> The Secret Life of the American Teenager |
| --- | --- |

Tyyli:  teinidraama
Kestoaika:  45 minuuttia
Luoja(t):  Brenda Hampson
Pääosissa:   Shailene Woodley  Kenny Baumann  Mark Darwen  India Eisley  Greg Finley  Daren Kagasoff  Jorge-Luis Pallo  Megan Park  Francis Raisa  Molly Ringwald  Steve Schirripa 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  ABC Family
Esitetty:  1. heinäkuuta 2008 – 3. kesäkuuta 2013
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  121
Tunnuskappale:  "Let's Do It, Let's Fall in Love", esittäjä Molly Ringwald
Tuotanto
Tuottaja(t):   Lindsey Parsons III  Hrag Gaboudian 
Vastaava(t) tuottaja(t):  Brenda Hampson
Säveltäjä(t):  Dan Foliart
Aiheesta muualla
IMDb
Salattu teinielämä (engl. The Secret Life of the American Teenager) on Brenda Hamptonin luoma yhdysvaltalainen nuortensarja, jota tehtiin yhteensä viisi tuotantokautta vuosina 2008–2013. Yhdysvalloissa sarjaa esitettiin ABC Family -kanavalla ja Suomessa Nelosella. Sarjan pääosia näyttelivät Shailene Woodley, Ken Baumann ja Daren Kagasoff.
Aiheesta muualla

Salattu teinielämä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Yliluutnantti

Kenraalikunta
kenraali
kenraaliluutnantti
kenraalimajuri
prikaatikenraali
Esiupseerit
eversti
everstiluutnantti
majuri
Komppaniaupseerit
kapteeni
yliluutnantti
luutnantti
vänrikki
sotilasmestari
ylivääpeli
vääpeli
ylikersantti
kersantti
alikersantti
korpraali
sotamies
Suomen maa- ja ilmavoimien sotilasarvot
Upseerit
amiraali
vara-amiraali
kontra-amiraali
lippueamiraali
kommodori
komentaja
komentajakapteeni
kapteeniluutnantti
yliluutnantti
luutnantti
aliluutnantti
Aliupseerit
sotilasmestari
ylipursimies
pursimies
ylikersantti
kersantti
alikersantti
Miehistö
ylimatruusi
matruusi
Yliluutnantti (lyhenne ylil., sotilaskäytössä ylil tai YLIL) on Suomen puolustusvoimissa ja rajavartiolaitoksessa käytettävä sotilasarvo, joka sijoittuu luutnantin ja kapteenin väliin. Yliluutnantin arvo on tai on ollut käytössä useissa Euroopan maissa: esimerkiksi ruotsalainen vastaavuus oli premiärlöjtnant. Suomen suuriruhtinaskunnan armeijassa oli alikapteenin arvo, joka yliluutnantin tapaan sijoittui luutnantin ja kapteenin väliin. Ratsuväessä on ollut aliratsumestarin arvo.
Upseeri voi toimia yliluutnantin sotilasarvossa perusyksikön varapäällikkönä, joukko-osaston esikunnan osastoupseerina tai sotilasopetuslaitoksen nuorempana opettajana rauhan aikana. Sodan aikaina reserviin kuulunut yliluutnantti voi toimia perusyksikön, komppanian tai patterin päällikkönä niin kuin luutnanttikin.
Yliluutnantiksi voidaan ylentää reserviin tai kantahenkilökuntaan kuuluva luutnantti.
Sotilasarvon vertailua vaikeuttaa termien ja tehtävien vastaamattomuus. Saksalaisessa sotilasperinteessä vänrikki on vastannut upseerikokelasta, kun joissain arvojärjestelmissä vänrikki on ollut alin upseeriarvo. Täten pelkkä nimike ”yliluutnantti” ei kerro ulkomaalaisen arvon vastaavuutta suomalaiseen järjestelmään.
Yliluutnantti Suomessa

Suomen armeijaan yliluutnantin arvo tuli jääkäreiden mukana Saksasta 1918. Kun Suomen armeijaan luotiin huhtikuussa 1918 ensimmäinen virallinen sotilasarvohierarkia, siinä ei ollut mainittuna yliluutnantin arvoa. Siitä huolimatta rintamalla toimineet yliluutnantit jatkoivat palvelustaan tässä sotilasarvossa. Joidenkin yliluutnanttien kohdalla rykmenttikohtaisesti katsottiin heidän saaneen korotuksen kapteeneiksi. Vakituiseen käyttöön yliluutnantin arvo tuli Suomen puolustusvoimissa vasta vuonna 1952. Siitä lähtien se on ollut käytössä kaikissa puolustushaaroissa niin maa-, ilma- kuin merivoimissakin, ja on yksi harvoista sotilasarvoista jotka ovat samat puolustushaarasta riippumatta, ja luutnantin arvon lisäksi ainoa upseerin arvo joka on sama kaikissa puolustushaaroissa.
Ennen syksyä 2006 opintonsa aloittaneet kadetit ylennettiin valmistumisen ja upseerin virkaan nimittämisen yhteydessä yliluutnanteiksi. Perusteluna oli se, että koska perusopinnot olivat pidentyneet vuosien aikana ja koska maavoimien kapteenikurssi sisältyi jo kadettien suorittamaan tutkintoon päinvastoin kuin aikaisemmin, jolloin luutnantit perusopintojensa jälkeen palveltuaan esimerkiksi joukko-osastoissa suorittivat erikseen maavoimien kapteenikurssin. Uuden uudistuksen jälkeen kuitenkin palattiin vanhaan ja valmistuneiden kadettien on jälleen maanpuolustuskorkeakoulun perustutkinto-osaston suorittamisen jälkeen aloitettava palveluksensa virassa luutnantteina.
Vuonna 1918 kenraali Mannerheim piti yliluutnantin arvoa saksalaisena ja kehotti valkoisten itäisen armeijan komentajan, kenraalimajuri Ernst Löfströmin yliluutnanteiksi nimittämiä käyttämään luutnantin arvomerkkejä, koska yliluutnantin arvoa ei ollut vahvistettu Suomen suojeluskuntien sotilasarvoksi.[lähde? ]
Suomessa yliluutnantista seuraava ylempi arvo on maa- ja ilmavoimissa kapteeni, merivoimissa kapteeniluutnantti.
Yliluutnantti Suomessa > Yliluutnantin arvomerkki

Yliluutnantin arvomerkissä kauluslaatassa on kaksi pientä heraldista ruusua, joiden välissä on tanko. Vastaavassa hihamerkissä (ja merivoimien epolettimerkissä) on kaksi ohutta vaakaviivaa yhden paksumman yläpuolella. Arvomerkin yläpuolella oleva keltainen leijona oli aiemmin kadetti- ja insinööriupseerien tunnus, mutta vuoden 2010 muutoksen jälkeen leijona korvasi opistoupseerien erikoismerkit sekä teknikoiden merkin.
Yliluutnantin kauluslaatta Suomen maavoimissa.
Yliluutnantin kauluslaatta Suomen ilmavoimissa.
Yliluutnantin olkalaatta Suomen merivoimissa.
Yliluutnantti muissa maissa

Yliluutnantin arvoa vastaa Virossa luutnantti (leitnant), mutta nimike yliluutnantti eli vanemleitnant on kapteeniluutnanttia vastaava arvo Viron merivoimissa.
Itävallassa (Oberleutnant), Venäjällä (старший лейтенант, starshi leitenant), Ukrainassa (старший лейтенант, starshi leitenant), Tšekissä (nadporučík) ja Bulgariassa (старши лейтенант, starshi leitenant). Italiassa ja eräissä Itä-Euroopan maissa (esimerkiksi Serbia ja Jugoslavia) luutnantin ja kapteenin välissä on arvoaste. Tällöin yliluutnanttia vastaava arvo on nimikkeeltään kapteeni ja tämän yläpuolella on 1. luokan kapteenin sotilasarvo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yliluutnantti Wikimedia Commonsissa
Zetor (yhtye)

Zetor on helsinkiläis-vantaalais-porvoolainen rockyhtye, jonka aktiivisin ura oli vuosina 1985–1990. Yhtyeen ohjelmisto koostuu pääasiassa 1970-luvun iskelmäpopista, jota on muokattu lähemmäs tuon aikakauden rock-ilmaisua. Asianmukainen pukeutuminen on myös ollut alusta asti yhtyeelle tärkeää. Zetor tunnetaan ehkä parhaiten albumistaan Lihakenkä (Välilevy VILU 2), jonka kansikuvaa varten rakennettiin sananmukaisesti lihakenkä teurasjätteistä muun muassa hanhen peräosasta. Kuva päätyi teokseen Koko hajanainen kuva, Suomalaisen taiteen 80-luku (tekijät Marja-Terttu Kivirinta, Ilppo Pohjola, Leena-Maija Rossi) WSOY, Porvoo 1991.
Yhtyeen julkaistu tuotanto käsittää albumin lisäksi kolme singleä; tuplalive-single sisältäen kappaleet "Apinamies", "Kun loit elämälle pohjaa", "Unisatu" ja "Tankeros love" sekä lp-julkaisun "Väinämöinen"/"Haltin häät").
Zetor on esiintynyt televisiossa ohjelmissa Tähdet Tähdet (Kolmoskanava, 1988), Yölinja (Yle TV2, 1989) ja Zoo (Yle TV1, 1991)
2000-luvulla yhtye on keikkaillut harvakseltaan, lähinnä vanhojen fanien vuosipäivillä.[lähde? ]
Jäsenet

Aktiivikokoonpano vuonna 2016:
Alpo Natra – laulu
Aivo K. Eiffel – kosketinsoittimet
Didoe  Goldshower a.k.a. Pietu – kitara
Kallo – laulu ja tanssi
Roger Heponen – bassokitara ja laulu
Pekka Karsee – rummut
Muita pitkäaikaisia jäseniä:
Paroni  a.k.a. Isä Timo – laulu
Pugh Rökeffekt  a.k.a. Voitto Risti – rummut
Kärpäslätkäkoira  a.k.a. Mitro – rummut
Aiheesta muualla

Yle.fi Zetor pelasti Finnhitsejä 1970-luvun lahkeissa (Elävä arkisto)
Shōchū

Lasillinen shōchūa.
Shōchū (jap. 焼酎) on japanilainen tislausmenetelmällä valmistettu viina. Se valmistetaan yleisimmin ohrasta, bataatista tai riisistä, mutta joskus harvemmin se voidaan tislata myös muista aineksista. Tyypillisesti shōchū on vahvuudeltaan 25 %, mutta useamman kerran tislattu variantti voi olla 35 %.
Maultaan se on vähemmän hedelmäinen kuin riisiviini, ja maku riippuu hyvin paljon tislauksessa käytetystä tärkkelyksestä. Juomaa on saatavilla yleisesti japanilaisissa valintamyymälöissä ja jopa automaateissa. Riisityyppisen shōchūn lisäksi Japanissa on olemassa okinawalainen pelkästään riisistä valmistettu viina awamori.
Shōchū on lähtöisin Kyūshūsta, mutta sitä valmistetaan ympäri Japania.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shōchū Wikimedia Commonsissa
Äidittömät

| Äidittömät |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Jack Witikka
Käsikirjoittaja:  Jack Witikka
Perustuu:  Walentin Chorellin näytelmään De moderlösa (1956), suom. Aili Palmén
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Einar Englund
Kuvaaja:  Pentti Unho
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Aarre Koivisto
Koreografi:  Airi Säilä
Pääosat:  Ansa Ikonen Maikki Länsiö Leo Riuttu Pentti Siimes
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  10. tammikuuta 1958
Kesto:  87 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Äidittömät on Jack Witikan ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1958. Se perustuu Walentin Chorellin menestysnäytelmään De moderlösa, joka liittyy 1950-luvun absurdin näytelmän aaltoon. Witikka ohjasi ensin näytelmän teatterissa, ja samoja näyttelijöitä käyttäen hän teki elokuvankin.
Juoni

Äiti on kyllästynyt olemaan pelkkä perheensä palvelija ja lavastaa katoamisensa. Professori-isä ja hänen poikansa syventyvät muinaisintialaisen rakkausrunouteen niin, että äidin katoaminen jää heiltä havaitsematta. Äiti palaa yksityisetsiväksi naamioituneena tutkimaan omaa katoamistaan, eikä sen paremmin isä kuin poikakaan tunnista häntä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ansa Ikonen  | … |  professorinrouva Simone Catherine Wytycky alias mademoiselle Catherine Anaconda   |
|  Maikki Länsiö  | … |  Gloria, kotiapulainen   |
|  Leo Riuttu  | … |  professori Derek Wytycky   |
|  Pentti Siimes  | … |  Hans Valdemar Wytycky   |
|  Heikki Savolainen  | … |  lihakauppias Leff Phaller   |
|  Tommi Rinne  | … |  baarimikko / osto- ja myyntiliikkeen 1. mies   |
|  Masa Niemi  | … |  bassonsoittaja   |
|  Armas Jokio  | … |  trumpetinsoittaja   |
|  Sinikka Oksanen  | … |  laulusolisti   |
|  Severi Seppänen  | … |  mies taidenäyttelyssä   |
|  Irja Kuusla  | … |  nainen taidenäyttelyssä / nainen Kattakaa pöytä aistikkaasti -näyttelyssä   |
|  Vili Auvinen  | … |  mies taidenäyttelyssä   |
|  Leo Lähteenmäki  | … |  mies taidenäyttelyssä   |
|  Jaakko Lätti  | … |  mies taidenäyttelyssä   |
|  Into Lätti  | … |  mies taidenäyttelyssä   |
|  Mirja Karisto  | … |  nainen Kattakaa pöytä aistikkaasti -näyttelyssä   |
|  Sointu Kouvo  | … |  nainen Kattakaa pöytä aistikkaasti -näyttelyssä   |
|  Laila Rihte  | … |  nainen Kattakaa pöytä aistikkaasti -näyttelyssä   |
|  Tauno Söder  | … |  klarinetinsoittaja   |
|  Pentti Irjala  | … |  pasuunansoittaja / saksofoninsoittaja   |
|  Seija Lampila  | … |  laulusolisti   |
|  Matti Kuusla  | … |  osto- ja myyntiliikkeen 2. mies   |
|  Helvi Aunio  | … |     |
|  Mauri Heikkilä  | … |     |
|  Veijo Pasanen  | … |     |
Arviot

Aikalaisarvioissa moitittiin elokuvan teatterimaisuutta. Paula Talaskivi kirjoitti: ”Witikka on siirtänyt filminauhalle näytelmäesityksen suunnilleen sellaisenaan.” Sitä kuitenkin pidettiin kiinnostavana kokeiluna. Ansa Ikosen näyttelijäntyö pääsee kriitikon mukaan edukseen verrattuna teatterissa nähtyyn, jossa hän jäi alakynteen.
Myöhemmin televisioesityksen yhteydessä on saanut kiitosta erityisesti Heikki Savolaisen roolisuoritus. TV-Maailman Henri Waltter Rehnströmin mukaan Maikki Länsiön roolityö ylinäyteltynä kotiapulaisena on taitavaa. Elokuvan kohtauksiin sisältyy hänen mukaansa ovelan eroottisia piilomerkityksiä.
Ámfissan arkeologinen museo

| Ámfissan arkeologinen museo Αρχαιολογικό Μουσείο Άμφισσας |
| --- | --- |
 Ámfissan arkeologinen museo.
Tyyppi:  arkeologinen museo
Sijainti:  Ámfissa, Delfoí, Fokis, Keski-Kreikka, Kreikka
Perustettu:  1987 / 2002
Koordinaatit:  38°31′46″N, 22°22′31″E
 fiÁmfissan arkeologinen museo 
   
Ámfissan arkeologinen museo (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Άμφισσας, Archaiologikó Mouseío Ámfissas) on arkeologinen museo Ámfissan kaupungissa Delfoín kunnassa Kreikassa. Se esittelee Fokiin alueyksikön alueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Historia ja rakennus

Museo perustettiin vuonna 1987, kun kunta luovutti museorakennukseksi tarkoitetun talon kulttuuriministeriölle. Se kunnostettiin, ja näyttelyn kokoaminen alkoi vuonna 1996. Museo avattiin 18. toukokuuta 2002. Museorakennus on kaksikerroksinen ja rakennettu 1900-luvun alkupuolella. Se on toiminut aiemmin muun muassa pankkina ja poliisitalona. Alakerroksessa on kolme salia ja yläkerroksessa yksi suuri sali ja pienempi näyttelyhuone.
Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä varhaiselta pronssikaudelta noin 2800 eaa. varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle 500-luvulle jaa. Löytöjä on antiikin Fokiin ja Ozolian Lokriin alueelta, lukuun ottamatta seudun tunnetuin kohde Delfoi, jonka löydöt ovat Delfoin arkeologisessa museossa.
Alakerroksen salit esittelevät erityisesti antiikin Kirrhan, Kallionin, Lilaian ja Erokhoksen kaupunkien löytöjä sekä löytöjä esihistoriallisen ajan asuin- ja hautapaikoista nykyisistä Agía Efthymíasta, Chrissósta, Erateinísta, Itéan Moúlkista ja Kámpoksesta. Yläkerran suuri sali esittelee erityisesti antiikin Amfissan kaupunkia. Saleissa on esillä muun muassa veistoksia, kulttifiguriineja, keramiikkaa, metalliastioita, työkaluja, aseita ja koruja. Lisäksi yläkerran pienempi huone on omistettu rahoille, jotka ovat peräisin yksityiskokoelmasta. Rahakokoelma ulottuu nykyaikaan saakka. Museon pihalla on esillä piirtokirjoituksia ja mosaiikkeja.
Álvaro del Portillo

piispa Álvaro del Portillo. Opus Dein prelaatti (1975-1994)
Álvaro del Portillo (11. maaliskuuta 1914 Madrid – 23. maaliskuuta 1994 Rooma) oli espanjalainen katolinen pappi ja piispa.
Elämä

Piispa Álvaro del Portillo syntyi Madridissa Espanjassa 11. maaliskuuta 1914 kristilliseen perheeseen. Hän oli kolmas kahdeksasta lapsesta. Hän liittyi katolisessa kirkossa toimivaan Opus Dei -järjestöön vuonna 1935. Hän sai tohtorinarvon niin tekniikasta, filosofiasta kuin kirkkolaistakin. Hänet vihittiin papiksi 25. kesäkuuta 1944. Álvaro del Portillo oli Opus Dein yleisneuvoston jäsen 1940–1975. Vuosina 1940–1947 ja 1956–1975 hän toimi tuon neuvoston pääsihteerinä.
Álvaro del Portillo toimi neuvonantajana Pyhän istuimen eri virastoissa. Hän työskenteli Vatikaanin II kirkolliskokouksessa, ensin maallikkokysymyksiä käsittelevän valmistelukomission puheenjohtajana, sen jälkeen pappeuskysymyksiä käsittelevän komission sihteerinä ja joidenkin muiden komissioiden neuvonantajana. Hänen kirjansa Uskovat ja maallikot kirkossa (1969) ja Kirjoituksia pappeudesta (1970) ovat suurelta osin tämän työn hedelmiä.
Vuonna 1975 hänet valittiin monsignore Josemaría Escriván seuraajaksi. Kun Opus Deistä tehtiin personaaliprelatuuri, paavi nimitti hänet Opus Dein prelaatiksi. Vuonna 1990 paavi Johannes Paavali II nimitti hänet piispaksi. Paavi vihki hänet piispaksi 6. tammikuuta 1991. Vuonna 1985 Álvaro del Portillo perusti Roomassa Rooman Pyhän Ristin akateemisen keskuksen, josta myöhemmin tuli Paavillinen Pyhän Ristin yliopisto. Álvaro del Portillon oltua yhdeksäntoista vuotta Opus Dein johdossa prelatuurin pastoraalista työtä laajennettiin kahteenkymmeneen uuteen maahan.
Álvaro del Portillo kuoli Roomassa 23. maaliskuuta 1994 palattuaan pyhiinvaellusmatkalta Pyhään maahan. Paavi Johannes Paavali II kävi vielä samana päivänä rukoilemassa hänen ruumiinsa vierellä. Pian sen jälkeen aloitettiin tutkimusprosessi hänen autuaaksi- ja pyhäksijulistamistaan varten. 28. kesäkuuta 2012 Pyhäksi julistamisen kongregaatio julkaisi paavi Benedictus XVI:n vahvistaman dekreetin. Sen mukaan Álvaro del Portillo harjoitti elämässään hyveitä sankarillisella tavalla ja hänestä voi siksi käyttää arvonimeä ”venerabile, kunnianarvoisa”.
Paavi Franciscus allekirjoitti 5. heinäkuuta 2013 dekreetin, jossa todetaan chileläisen pojan parantuneen selittämättömästi Álvaro del Portillon esirukousten ansiosta.
Vierailut Suomessa

Suomessa Opus Dein toiminta alkoi 1987. Jo vuonna 1983 prelaatti del Portillo oli käynyt silloisen Helsingin piispan Paul Verschurenin luona. He tapasivat uudestaan prelaatin muiden Suomen vierailujen yhteydessä vuosina 1989, 1991 ja 1993. Vierailujen aikana prelaatti kävi myös rukoilemassa monissa eri kirkoissa, muun muassa Pyhän Henrikin katedraalissa, Uspenskin katedraalissa, Vantaan Pyhän Laurin kirkossa sekä Espoon vanhassa kirkossa.
Shōbu Kirifuda

| Shōbu Kirifuda |
| --- | --- |

Luoja(t):  Shigenobu Matsumoto
Näyttelijä(t):  Yumiko Kobayashi (japaniksi) Joshua Seth (englanniksi 1. kaudella)  Liam O'Brien (englanniksi 2-3. kaudella) Markus Blom (suomeksi)
Ensi- esiintyminen:  Duel Masters (marraskuu 1999)
Kustantaja:  Coro Coro
Henkilötiedot
Status:  Opiskelija, aktiivinen
Ikä:  12
Asuinpaikka:  Japani
Suhteet
Muut sukulaiset:  Isä, äiti
Tutut:  Rekuta, Mimi, Knight, Saiyuki, Kintaro, Boy George
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shōbu Kirifuda (jap. Kirifuda Shōbu) on kuvitteellinen anime- ja manga-päähahmo Duel Masters -ohjelmassa.
Hahmo

Shōbu on energinen poika, joka pitää Duel Masters -korttipelistä. Hänen pakkansa koostuu suurimmaksi osaksi tuli-elementinä korteista, josta löytyy myös Shōbun suosikkikortti Bolshack Dragon. Hän on legendaarisen Duel Masters -korttipelin mestari Shōri Kirifudan poika. Shōbun tavoitteena on löytää isänsä ja tulla myös samalla maailman parhaaksi ottelijaksi kuten isänsä.
1438

| --- | --- |
Vuosisadat: 1200-luku · 1300-luku · 1400-luku · 1500-luku · 1600-luku
Vuosikymmenet: 1390-luku · 1400-luku · 1410-luku · 1420-luku · 1430-luku · 1440-luku 1450-luku · 1460-luku · 1470-luku · 1480-luku · 1490-luku · 1500-luku
Vuodet: 1390 · 1391 · 1392 · 1393 · 1394 · 1395 · 1396 · 1397 · 1398 · 1399 1400 · 1401 · 1402 · 1403 · 1404 · 1405 · 1406 · 1407 · 1408 · 1409 1410 · 1411 · 1412 · 1413 · 1414 · 1415 · 1416 · 1417 · 1418 · 1419 1420 · 1421 · 1422 · 1423 · 1424 · 1425 · 1426 · 1427 · 1428 · 1429 1430 · 1431 · 1432 · 1433 · 1434 · 1435 · 1436 · 1437 · 1438 · 1439 1440 · 1441 · 1442 · 1443 · 1444 · 1445 · 1446 · 1447 · 1448 · 1449 1450 · 1451 · 1452 · 1453 · 1454 · 1455 · 1456 · 1457 · 1458 · 1459 1460 · 1461 · 1462 · 1463 · 1464 · 1465 · 1466 · 1467 · 1468 · 1469 1470 · 1471 · 1472 · 1473 · 1474 · 1475 · 1476 · 1477 · 1478 · 1479 1480 · 1481 · 1482 · 1483 · 1484 · 1485 · 1486 · 1487 · 1488 · 1489 1490 · 1491 · 1492 · 1493 · 1494 · 1495 · 1496 · 1497 · 1498 · 1499 1500 · 1501 · 1502 · 1503 · 1504 · 1505 · 1506 · 1507 · 1508 · 1509
Tapahtumia

Firenzen kirkolliskokous siirrettiin Ferraraan
Selvagenssaaret löydettiin Pohjois-Atlantilta.
Pachacútecista eli Pachacutista tulee Sapa Inca, inkavaltion hallitsija.
Davidin kapina alkoi Vesilahdella.