Veteraanikuntoutus
Veteraanikuntoutuksen säädöspohja

Veteraanikuntoutusta toteutettiin aluksi erillismäärärahojen puitteissa eri kuntoutuslaitoksissa, kunnes vuonna 1983 tuli voimaan laki rintamaveteraanien kuntoutuksesta (60/83). Laki uusittiin kokonaisuudessaan vuoden 1989 alusta (1184/1988). Lakiin on sen jälkeen tehty muutoksia lähinnä kuntoutukseen oikeutettujen henkilöiden määrittelyn, rahoituspohjan ja hallinnon osalta.
Vuoden 1994 alusta myös rintamaveteraanin puolisolle tuli mahdollisuus osallistua yhdessä veteraanin kanssa kuntoutukseen asetuksella määritellyin tavoin. Vuodesta 1998 toiminnan hallinto siirrettiin Valtiokonttoriin, kun Tapaturmavirasto lakkautettiin. Vuoden 2000 alusta osa veteraanikuntoutuksen rahoituksesta siirrettiin Raha-automaattiyhdistyksen vastuulle.
Tuorein veteraanikuntoutuksen asetus (1144/2004) on tullut voimaan vuoden 2005 alusta. Sen 2 §:ssä todetaan, että kuntoutettava ohjataan avo- tai laitoskuntoutukseen niin, että yleinen lääketieteellinen kokemus huomioon ottaen on mahdollista saavuttaa riittävä hoitotulos. Kuntoutettavan toimintakyvyn edistämiseksi ja säilyttämiseksi kuntoutuksen tulee olla säännöllistä ja suunnitelmallista. Kuntoutusjakson välin ei ilman erityistä perustetta tulisi olla vuotta pitempi.
Valtiokonttori antaa vuosittain ohjeen Rintamaveteraanien kuntoutuksen järjestämisestä. Uusimman 2.2.2007 annetun ohjekirjeen mukaan
Avo- tai päiväkuntoutusta voidaan toteuttaa joko terveyskeskuksessa, sairaalassa, vanhainkodissa, palvelu- ja päiväkeskuksessa, tarkoitukseen hyväksytyssä kuntoutus- ja hoitolaitoksessa tai hankkia se yksityisestä terveydenhuollosta annetun lain (152/90) 2 §:ssä tarkoitetulta palvelun tuottajalta tai itsenäiseltä ammatinharjoittajalta. Veteraanilla on mahdollisuus saada avokuntoutusta myös kotonaan.
Avokuntoutuksen toimintamuotoja ovat päiväkuntoutus, fysioterapian, puheterapian, toimintaterapian ja muun terapian yksilölliset hoitosarjat, psykososiaalinen ja muu ryhmäkuntoutus sekä erilaiset sopeutumisvalmennuskurssit. Päiväkuntoutusta voidaan antaa enintään 10 päivää ja muuta avokuntoutusta enintään 20 käyntikertaa kalenterivuodessa.
Kunnat voivat järjestää laitoskuntoutuksen omassa terveyskeskuksessaan, erikoissairaanhoitolaitoksessa tai hankkia palvelun tarkoitukseen hyväksytystä kuntoutus- ja hoitolaitoksesta.
Laitoskuntoutuksella tarkoitetaan kuntoutus- ja hoitolaitoksessa, sairaalan tai terveyskeskuksen osastolla annettua pääsääntöisesti yhtäjaksoista hoitojaksoa, johon kuuluu kuntoutuksen lisäksi majoitus ja täysihoito. Laitoskuntoutusta voidaan antaa enintään 10 vuorokautta toimintakykyluokassa III, mutta toimintakykyluokissa II ja I laitoskuntoutuksen tulisi olla 2–4 viikkoa, jos se on tavoitteiden kannalta tarkoituksenmukaista.
Puoliso voi osallistua veteraanin kanssa samanaikaisesti laitoskuntoutukseen veteraanin toimintakykyluokan mukaan vaihtelevan määrän; parhaimman toimintakyvyn luokassa (III) enintään 10 ja muissa (II ja I) enintään 14 vuorokauden ajan. Aviopuolison kuntoutusjakso voi sopivin järjestelyin olla yhtä pitkä kuin veteraanin, mutta se ei voi olla pitempi.
Toimintakykyluokkien määritelmät:
Toimintakykyluokkaan I kuuluvat rintamaveteraanit, joilla on iälle tunnusomaisen sairauden tai vamman aiheuttama vaikea fyysisen ja/tai psyykkisen toimintakyvyn häiriö. Veteraani on osittain tai jatkuvasti riippuvainen toisen henkilön avusta.
Toimintakykyluokkaan II kuuluvat rintamaveteraanit, joilla on iälle tunnusomaisen sairauden tai vamman aiheuttama fyysisen ja/tai psyykkisen toimintakyvyn lievä tai korkeintaan keskivaikea häiriö. Veteraani on pääosin omatoiminen, mutta tarvitsee ainakin jonkin verran apua päivittäisissä toiminnoissa, kuten ruokailussa, pukeutumisessa tai/ja henkilökohtaisessa hygieniassa.
Toimintakykyluokkaan III kuuluvat rintamaveteraanit, joiden kuntoutustarpeen taustalla on normaalin ikääntymisen tuomia muutoksia, kuten lihasvoiman ja aistien, kuulon, näön ja lähimuistin yksilöllistä heikkenemistä. Veteraani on omatoiminen ja selviytyy itsenäisesti päivittäisistä toiminnoista.