stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kantomaanpää

Kantomaanpää on kylä ja postinumeroalue (95660 Kantomaanpää) Ylitornion kunnassa Lapin maakunnassa. Se palkittiin vuoden lappilaisena kylänä 2012.
Kantomaanpään postialue rajautuu lännessä Koivistonpäähän, idässä Ainolaan, Pohjoisessa Pellon kuntaan (Ratasjärveen) ja etelässä Lohinivaan. Kantomaanpään postialue on 204 neliökilometriä pinta-alaltaan.
Kylän päävesistö on Miekojärven vesistöön kuuluva laskujoki, Tengeliönjoki. Seutu on hyvin vaihtelevaa maakorkeuksiltaan. Suurien suoalueiden vastapainona kohoavat vaarat jopa yli sadan- ja kahdensadan metrin korkeuteen, joista esimerkkinä voidaan mainita Palovaara 209m ja Jäivaara 176m.
Kantomaanpäässä on aktiivista kylätoimintaa ja erinomaiset ulkoilu, metsästys, marjastus, asumis ja yirtystoimintamahdollisuudet.
Konttilan kisat ovat yksi Kantomaanpään urheilutapahtuma, joka on järjestetty jo vuodesta 1959 lähtien. Koko kylän hiihtotapahtuma on saavuttanut suosiota myös laajelmaltikin sillä osanottajia tulee kauempaakin. Hiihdot ovat aina olleet kaikille avoimet ja osanottomaksuja ei peritä. Hiihtotapa on vapaa.
Kantomaanpää sijaitsee seututien 932 varrella, Aavasaksalta Raanujärvelle päin n. 19 km päässä. Kylästä pääsee myös Ratasjärven kautta valtatielle 21.
Aiheesta muualla

kantomaanpaa.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Tapio, Maija-Liisa (toim.): Elämäni kylä : Kantomaanpää ja rakkaat naapurit. Ylitornio: Kantomaanpään kyläyhdistys, 1994. ISBN 952-90-6172-2.
Kansallinen Kirjakauppa

| Turun Kansallinen Kirjakauppa Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1899
Toimitusjohtaja:  Paula Palmroth
Kotipaikka:  Turku, Suomi
Toimiala:  kirjakauppa
Henkilöstö:  40
Omistaja:  Kortteen perhe
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kansallinen Kirjakauppa Turun Linnankadulla.
Turun Kansallinen Kirjakauppa Oy on turkulainen vuonna 1899 perustettu kirjakauppa, jonka nykyisin omistaa kokonaan Kortteen perhe. Kansallisen Kirjakaupan päämyymälä on toiminut samassa osoitteessa, Linnankatu 16:ssa, yrityksen perustamisesta asti.
Historiaa

Turun Kansallinen Kirjakauppa perustettiin 1800-luvun lopun kansallismielisyyden ja kansansivistysaatteen innoittamana. Perustavassa kokouksessa toivottiin, että "paikkakunnallamme saataisiin toimeen kansallinen kirjakauppayhtiö, etupäässä kirjallisuuden levittämiseksi kansan syviin riveihin". Aloitteen teki opettaja Juho Nikko, ja se sai kannatusta niin, että kaikki osakkeet merkittiin muutamassa kuukaudessa.
"Kirja- ja koulutarpeiden kauppaa" harjoittavan liikkeen avaamiseen oli sensuurin takia anottava painoylihallitukselta lupa, joka saatiin helmikuussa 1899 – samassa kuussa, jossa annettiin Suomen autonomista asemaa uhannut helmikuun manifesti. Suomen Kustannusyhdistys myönsi uudelle liikkeelle kirjakauppaoikeudet vuonna 1900.
Kansallinen Kirjakauppa kasvoi 1930-luvun lopulle tultaessa myyntimäärältään Suomen suurimpien kirjakauppojen joukkoon.
Perheyritykseksi

Liikkeen avatessa työntekijöinä oli johtajan lisäksi kaksi apulaista, joista toinen oli tuolloin 14-vuotias Yrjö Korte. Hän kohosi pian liikkeen johtajaksi ja eteni 80 vuotta kestäneen uransa aikana kauppaneuvokseksi ja yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi.
Yrityksen perustajaosakkaina oli kansansivistyksestä innostuneita henkilöitä ympäri Varsinais-Suomea. Heidän lisäkseen Turun Suomalainen Yliopistoseura omisti Kansallisen Kirjakaupan osakkeita Turun yliopiston valtiollistamiseen 1974 asti. Kustantajista WSOY oli omistajien joukossa 1950-luvun lopulta 1980-luvun puoleenväliin. Sittemmin koko osakekanta on siirtynyt Korten suvun haltuun. Yrityksen nykyinen johtajisto edustaa suvun kolmatta polvea.
Kansallisen Kirjakaupan hallintoon on vuosikymmenien mittaan osallistunut kymmeniä Turun yliopistossa ja muussa kulttuuri- ja talouselämässä vaikuttaneita henkilöitä.
Linnankadun päämyymälä on vähitellen laajentunut kattamaan koko Linnankatu 16:n katutason ja toisen kerroksen, jossa toimii tietotekniikkaa ammattikäyttöön myyvä osasto. Hämeenkadun liike perustettiin yliopistojen liepeille 1963 ja kolmas liike 1989 Länsikeskukseen. Yrityksellä on noin 40 työntekijää.
Aiheesta muualla

http://www.kansallinenkirjakauppa.fi/
Pirjo Santonen: Kansallinen vuosisata: Kansallinen Kirjakauppa 1899–1999. Turun Kansallinen Kirjakauppa 1999. ISBN 9789529115532.
Turun Kansallinen Kirjakauppa Oy:n omistus ja osake (historia) Pörssitiedossa
Anu Kantele-Häkkinen

| Anu Kantele> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1962 (ikä 62–63)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  infektiosairauksien professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Jyväskylän yliopisto (FK), Helsingin yliopisto (LL 1990, LT 1991)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Anu Kantele (researchportal.helsinki.fi)
Anu Maria Kantele-Häkkinen, usein muodossa Anu Kantele (s. 1962 Yhdysvallat) on suomalainen solubiologi ja lääkäri, jota työskentelee Helsingin yliopiston infektiosairauksien professorina. Lisäksi hän toimii vierailevana professorina Karoliinisessa instituutissa Tukholmassa.
Ura

Kantele valmistui Jyväskylän yliopistosta solubiologiksi (FK), sitten Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi (1990) ja tohtoriksi (1991). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1990) oli otsikoitu Human immune response to oral typhoid vaccination reflected as circulating antibody-secreting cells. Hän sai immunologian dosentin pätevyyden (2002), sisätautien erikoislääkärin (2003) ja infektiosairauksien erikoislääkärin pätevyyden (2005). Lisäksi hän sai lääkärikouluttajan erityispätevyyden (2010) ja infektiosairauksien dosentuurin (2010–).  Hän on suorittanut myös trooppisten tautien diplomin (2011) ja matkailulääketieteen kansainvälinen tutkinnon (2011).
Kantele on tutkinut muun muassa antibiooteille vastustuskykyisiä bakteereita. Hän johti suomalaistutkimusta, jossa asiaa selvitettiin. Tutkimuksessa todettiin, että niitä saa Kaakkois-Asiassa, erityisesti Intiassa matkaileva ja sitä enemmän, jos on käyttänyt ripulin hoitoon antibiootteja, jolloin resistenttejä bakteereja saa 80 prosenttia sairastuneista.
Vuonna 2017 hän johti ripulirokotetutkimusta Länsi-Afrikassa, Beninissä. Rokotteen todettiin antavan 56 prosenttisen suojan ripulia vastaan. Tutkimuksessa havaittiin myös, että rokote ehkäisee vakavaa ripulia siitä riippumatta, onko sen aiheuttaja etec vai joku muu.
Kantele sai apurahan koronaviruksen tutkimiseen vuonna 2020.
Yksityiselämä

Anu Kantele syntyi Yhdysvalloissa hänen isänsä Juhani Kanteleen toimiessa post doc-tutkijana Arkansasin yliopistossa (1960–1962); sittemmin isästä tuli Jyväskylän yliopiston fysiikan professori.
Kanyyli

Erikokoisia kanyyleja
Kanyyli (ransk. canule, lat. cannula) on muovi- tai metalliputki, jolla johdetaan ilmaa tai nesteitä joko kehoon tai siitä pois.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanyyli Wikimedia Commonsissa
Mikko Pekki

Mikko Pekki (12. joulukuuta 1890 Valkjärvi – 23. joulukuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa sotilaana Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin Pekki osallistui Suomen sisällissotaan joukkueen- ja komppanianpäällikkönä sekä talvi- ja jatkosotaan esikuntatehtävissä Päämajassa.
Perhe ja koulutus

Pekin vanhemmat olivat maanviljelijä Tuomas Pekki ja Eeva Vanhanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1929 Hellin Jokipaltion kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Käkisalmen yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Karjalaiseen Osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa vuosina 1913–1914. Pekki kävi Saksan Sotakoulun B-kurssin Libaussa vuonna 1917 ja suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1925 ja Taistelukoulun kapteenikurssin vuosina 1931–1932.
Jääkärikausi

Pekki työskenteli maanviljelijänä kotitilallaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 19. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Pekki astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi joukkueenjohtajaksi 5. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin 3. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonan 1. komppaniaan komppanianpäälliköksi. Hänet siirrettiin 28. maaliskuuta 1918 takaisin joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin V pataljoonan 1. komppaniaan sen rintamalle lähtiessä. Pekki osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Kämärällä, jossa hänen johtamansa joukko suoritti onnistuneen vihollisen kuormaston valtauksen saaden saaliiksi runsaasti ampumatarvikkeita. Myöhemmin hän osallistui vielä taisteluihin Viipurissa, jossa hän haavoittui pahasti kaupungin edustalla käydyssä taistelussa 26. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Pekki palveli sisällissodan jälkeen parannuttuaan haavoistaan Savon jääkärirykmentti 3:ssa, josta muodostettiin myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Hän toimi rykmentissä nuorempana upseerina 1. komppaniassa. Hänet siirrettiin 15. elokuuta 1919 alkaen majoitusmestariksi rykmentin I pataljoonaan. Hän erosi armeijasta sisällissodasta saamansa vamman takia 19. marraskuuta 1919 alkaen, jonka jälkeen hän työskenteli maanviljelijänä Valkjärvellä. Hän toimi varsinaisen toimensa ohella myös 15. joulukuuta 1919 – 31. tammikuuta 1921 välisen akan Käkisalmen suojeluskunnan paikallispäällikkönä, sekä erottuaan armeijan palveluksesta komppanianpäällikkönä Valkjärven suojeluskunnassa.
Pekki astui uudelleen armeijan palvelukseen 21. syyskuuta 1921, jolloin hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Pohjois-Savon rykmentin 2. komppaniaan, josta hänet siirrettäisiin väliaikaiseksi päälliköksi 16. tammikuuta 1922 alkaen 1. konekiväärikomppaniaan. Pekki komennettiin 6. huhtikuuta 1922 alkaen ja lopulta siirrettiin 4. lokakuuta 1922 Sotaväen esikuntaan, jossa hänet sijoitettiin aluksi toimistoupseeriksi komentotoimistoon ja myöhemmin henkilöasiaintoimistoon. Esikuntatehtävistä hänet siirrettiin 12.  toukokuuta 1925 Helsingin komennuskomppanian päälliköksi, josta hänet siirrettiin 28. marraskuuta 1925 takaisin toimistoupseeriksi Yleisesikunnan henkilöasiaintoimistoon, josta hänet siirrettiin toukokuussa 1926 komentotoimistoon. Maavoimista Pekki siirrettiin 23. lokakuuta 1926 alkaen Laivastoon, jossa hänet sijoitettiin Miinakomppanian päälliköksi, edelleen 19. heinäkuuta 1928 alkaen Meripuolustuksen esikuntaan. Todellisuudessa hän ei Meriesikunnassa toiminut lainkaan vaan siirrostaan huolimatta toimi edelleen Miinakomppanian päällikkönä. Komppanianpäällikön tehtävistä hänet komennettiin 15. joulukuuta 1933 alkaen Yleisesikunnan sotahistorialliseen toimistoon, jossa hän palveli vuoteen 1938 saakka.
Talvi- ja jatkosota

Pekki osallistui talvisotaan toimistoupseerina Päämajan Järjestelyosastolla. Välirauhan aikana hän toimi aluksi toimistopäällikkönä Puolustusvoimain Järjestelyosastolla ja myöhemmin erikoistehtävissä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin toimistoupseeriksi Päämajan Topografiselle osastolle, josta hänet siirrettiin viimeisenä sotavuonna toimistopäälliköksi Päämajan Topografisen osaston Teknilliseen toimistoon. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sodan jälkeen.
Luottamustoimet

Pekki toimi Jääkäriliiton sääntöjä laatineen toimikunnan sihteerinä vuonna 1920 ja Jääkäriliiton johtokunnan jäsenenä vuonna 1924 sekä Vapaussodan invalidien liiton johtokunnan jäsenenä vuonna 1924 ja 1925. Laivaston kunniatuomioistuimen jäsenenä hän toimi vuonna 1927 ja Rannikkolaivaston kunnianeuvoston jäsenenä 1931.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 19. syyskuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919  Kapteeni 6. joulukuuta 1923  Majuri 1940 |     |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Kangasmetsä

Kangasmetsää Norjassa.
Kangasmetsä on viileän ilmastovyöhykkeen tavallisin metsätyyppi. Se on tavallisimmin havumetsää eli taigaa. Kankaan maalaji on tavallisesti moreenia. Karuimmilla kankailla peruskallio on lähellä maanpintaa tai kiviaines on niin suurirakeista, että sadevesi läpäisee sen huuhtoen mukanaan mahdolliset ravinteet. Rehevämmillä kankailla maaperä on savipitoista ja tiivistä, jolloin ravinteiden huuhtoutuminen on vähäisempää. Ääripäiden väliin sijoittuvat sora-, hiekka-, hieta- ja hiesumaat, joissa kivirakeiden koko vaihtelee, ja huuhtoutuminen on siten vaihtelevaa.
Maannos

Kangasmetsän maannos on kerroksellinen podsolimaannos, jonka kerrokset ovat karike, hapan kangashumus, vaalea huuhtoutumiskerros, punertavanruskea rikastumiskerros ja pohjamaa. Kasvien juuret ja sienirihmastot sitovat ohuen kangashumuskerroksen huopamaiseksi matoksi. Kangasmetsän maaperäeläimistö on köyhempää kuin lehdoissa, hajottajina toimivat pääasiassa sienet. Lehtomaisissa kangasmetsissä humus muistuttaa eniten lehtomultaa.
Kasvillisuus

Kankaan pohjakerroksessa on ruohoja ja heiniä vähän, mutta varpuja runsaasti. Tyypillisiä ruohovartisia kasveja ovat muun muassa kangas- ja metsämaitikka, kielo, käenkaali, metsäimarre, metsätähti, nuokkuhelmikkä ja valkovuokko. Karummilla kankailla varvuista tavataan myös variksenmarjaa, suopursua ja sianpuolukkaa. Päätehakkuualoille syntyy elinvoimaisia kastikka-, maitohorsma-, metsälauha- ja vadelmakasvustoja. Pensaskerroksessa vallitsevat havu- ja lehtipuiden taimet sekä muun muassa pihlaja, korpipaatsama, kataja ja eräät pajut.
Eläimistö

Kankaan runsaimpia nisäkkäitä ovat muun muassa myyrät, hiiret ja päästäiset, sekä metsäjänis, orava, hirvi, kettu, kärppä, näätä, mäyrä, poro ja metsäkauris. Harvalukuisempia ovat muun muassa ilves, karhu, liito-orava, metsäpeura, pohjanlepakko, susi ja valkohäntäpeura.
Kangasmetsän pesimälinnusto koostuu etupäässä havumetsien lintulajeista. Tavallisimpia lajeja ovat muun muassa peippo, metsäkirvinen, punarinta, pajulintu, vihervarpunen, hippiäinen, järripeippo, tiltaltti, laulurastas, punakylkirastas, mustarastas, harmaasieppo, hömötiainen, töyhtötiainen, talitiainen, leppälintu, sepelkyyhky, käpytikka, palokärki, pyy, metso ja teeri. Eteläsuomalaisen kangasmetsän lintutiheys on keskimäärin noin 200 paria neliökilometriä kohti. Tiheys luonnollisesti vaihtelee suuresti kangasmetsien ominaisuuksien perusteella. Suurimmat tiheydet mitataan lehdoissa ja lehtomaisissa kankaissa, pienimmät karuilla kankailla. Varttuneessa, tiheän alikasvoksen omaavassa sekametsässä tiheys on suuri verrattuna harvennettuun tasaikäiseen ja yksilajiseen metsään. Avohakkuun jälkeen pesimälinnuston määrä romahtaa, mutta taimikon varttuessa laji- ja parimäärä kasvavat. Ikimetsissä tiheys ei kuitenkaan ole suurin mahdollinen, mutta siellä tavataan pesivinä vaateliaita vanhan metsän lajeja, kuten kanahaukka, kehrääjä, kulorastas, kuukkeli, pikkusieppo, pohjantikka, puukiipijä, viirupöllö ja pohjoisessa sinipyrstö.
Kangasmetsätyyppejä

Suomalaisessa metsätyyppiluokituksessa kangasmetsät jaetaan ravinne- ja vesitalouden perusteella kasvupaikkatyyppeihin ja nämä pintakasvillisuuden perusteella metsätyyppeihin:
karukkokangas (jäkälätyypin ryhmä)
jäkälätyyppi (ClT = Cladina-tyyppinen) Etelä-Suomessa, Pohjanmaalla ja Kainuussa, Peräpohjolassa, Metsä-Lapissa
variksenmarja-jäkälätyyppi (EClT; sELiT) Tunturi-Lapissa
kuiva kangas (kanervatyypin ryhmä)
kanervatyyppi (CT = Calluna-tyyppinen)  Etelä-Suomessa
häränsilmä-kanervatyyppi (HyCT) Etelä-Suomessa
variksenmarja-kanervatyyppi (ECT) Pohjanmaalla ja Kainuussa
varpu-jäkälä-tyyppi (ErCIT; mustikka-kanerva-jäkälätyyppi MCClT) Peräpohjolassa
juolukka-puolukka-variksenmarjatyyppi (UVET) Metsä-Lapissa
variksenmarja-jäkälä-seinäsammaltyyppi (ECIPIT) Metsä-Lapissa
kuivahko kangas (puolukkatyypin ryhmä)
puolukkatyyppi (VT = Vaccinum-tyyppinen) Etelä-Suomessa
häränsilmä-puolukkatyyppi (HyVT) Etelä-Suomessa
puolukka-mansikkatyyppi (VFrT) Etelä-Suomessa
variksenmarja-puolukkatyyppi (EVT) vars. Pohjois-Pohjanmaalla
variksenmarja-mustikkatyyppi (EMT) Kainuussa ja Peräpohjolassa
juolukka-variksenmarja-mustikkatyyppi (UEMT) Metsä-Lapissa
tuore kangas (mustikkatyypin ryhmä)
mustikkatyyppi (MT = Myrtillus-tyyppinen) Etelä-Suomessa
seinäsammaltyyppi (PlT) Etelä-Suomessa
puolukka-lillukkatyyppi (VRT) Etelä-Suomessa
puolukka-mustikkatyyppi (VMT) Pohjanmaalla ja Kainuussa
metsälauha-mustikkatyyppi (DeMT) Pohjanmaalla ja Kainuussa
pohjoinen mustikkatyyppi (MT(p)) Pohjanmaalla ja Kainuussa, Peräpohjolassa
seinäsammal-mustikkatyyppi (HMT) Peräpohjolassa
suopursu-juolukkatyyppi (LUT) Peräpohjolassa
vaarapykäsammal-metsälauha-mustikkatyyppi (BaDeMT) Peräpohjolassa
suopursu-mustikkatyyppi (LMT) Metsä-Lapissa
lehtomainen kangas (käenkaali-mustikkatyypin ryhmä)
käenkaali-mustikkatyyppi (OMT = Oxalis–Myrtillus-tyyppi) Etelä-Suomessa
talvikkityyppi (PyT) Etelä-Suomen savimailla
nuokkuhelmikkä-linnunhernetyyppi (MeLaT) Etelä-Suomessa
kurjenpolvi-käenkaali-mustikkatyyppi (GOMT) Pohjanmaalla ja Kainuussa
metsäimarre-mustikkatyyppi (DMT) Pohjanmaalla ja Kainuussa
kurjenpolvi-mustikkatyyppi (GMT) Peräpohjolassa
ruohokanukka-metsäimarre-mustikkatyyppi (CoDMT) Peräpohjolassa
matalaruohotyyppi (MaRhT) Metsä-Lapissa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kangasmetsä Wikimedia Commonsissa
Maalajit (Arkistoitu – Internet Archive)
Metsätyypit
Metsätyyppiopin mukaiset Suomen metsien kasvupaikkatyypit, suotyypit ja suoyhdistymätyypit
| --- | --- |
Lehtometsätyypit: lehto
Kangasmetsätyypit:  lehtomainen kangas  tuore kangas  kuivahko kangas  kuiva kangas  karukkokangas 
Suotyypit:  suometsät korpi  luhta  räme  avosuot neva  letto 
Suoyhdistymätyypit:  keidassuo  aapasuo  palsasuo
Kappeln

| Kappeln |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Kappeln
 Koordinaatit: 54°50′N, 9°56′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Schleswig-Holstein
Piirikunta:  Schleswig-Flensburg
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  43,32 km²
Korkeus:  10 m m
Väkiluku:  9 644 (2 010)
 – Väestötiheys:  223 as./km²
 
 Kaupungin verkkosivut (saksaksi)  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kappeln (tansk. Kappel) on Pohjois-Saksassa Schleswig-Holsteinin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Kaupunki sijaitsee Itämeren lounaisrannikolla Schleswig-Flensburgin piirikunnassa. Kappeln on kaksikielinen, ja siellä on sekä saksan- että tanskankieliset koulut. Kappeln tunnetaan erityisesti sillinkalastuksesta sekä Schlein ylittävästä nostosillasta, ja kaupungissa järjestettävät sillimarkkinat on Kappelnin huomattava kansanjuhla. Kaupungin nimi juontuu Pyhän Nikolauksen kappelista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kappeln Wikimedia Commonsissa
Kaupungin sivusto (saksaksi)
Kappeln-Ellenberg (saksaksi)
Port Olpenitz (saksaksi)
Kansallis-Demokraattinen Puolue

| Kansallis-Demokraattinen Puolue |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1978
Lakkautettu:  2003
Johtaja:  Pekka Siitoin
Pääsihteeri:  Olavi Koskela
Varapuheenjohtajat:  Jarmo Saloseutu
Ideologia:  Uusnatsismi
Poliittinen kirjo:  äärioikeisto
Toimisto:  Krappula, Naantali Vehmaa Turku
Äänenkannattaja:  Rautaristi
Kansalliset jäsenyydet:  Kansallinen Liittoneuvosto
Kansainväliset jäsenyydet:  World Union of National Socialists
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kansallis-Demokraattinen Puolue (KDP) oli uusnatsijärjestö, jonka Pekka Siitoin perusti Suomessa kesällä 1978.
Vuonna 1996 Siitoin pyrki Naantalin kaupunginvaltuustoon iskulauseella "Natsi-Siitoin valtuustoon" ja oli viidenneksi suosituin ehdokas, mutta ei tullut valituksi D'Hondtin menetelmän takia koska osallistui omalla listallaan.
Maaliskuussa 1985 Siitoin esiintyi kannattajiensa kanssa Turun yliopiston ylioppilaskunnan kaapelitelevisiossa Kylä-TV:ssä. Turun yliopistossa alkoi myös esiintyä irlantilaisperäisiä fasistisia tarroja. Toiminta tuli eduskuntakyselyn aiheeksi. Syyskuussa 1985 Siitoin pyysi KDP:n kunniajäseneksi Pentti Linkolaa.
Tausta

Siitoimen puolue Isänmaallinen Kansanrintama oli kielletty vuonna 1977, ja sen työtä jatkamaan perustettiin KDP. Siitoin tapasi tulevan puoluesihteeri Olavi Koskelan vankilassa vuonna 1978. Koskela oli stalinisti, joka kärsi tuomiotaan palopommihyökkäysten sarjasta, mutta radikalisoitui natsiksi Siitoimen alaisuudessa.
Ohjelma

KDP oli ensimmäinen järjestö Suomessa joka kannatti perustuloa. KDP vastusti ohjelmansa mukaisesti kapitalismia ja kommunismia, kannatti Karjalan palauttamista Suomeen ja täydellistä maahanmuuttokieltoa lukuun ottamatta suomalais-ugrilaisia. KDP kannatti myös fasistista korporatismia ja kannatti haitallisten uskonnollisten kulttien kieltämistä, vaikka Siitoin voitiin itse mieltää kultinjohtajaksi, johtaen useita ryhmiä, jotka sekoittivat natsismia ja saatananpalvontaa.
Kytkökset

Nils Mandell, Nordiska rikspartietin katujärjestön johtaja oli yhteistyössä KDP:n kanssa ja esitteli järjestölle World Union of National Socialists johon KDP hyväksyttiin. KDP ylläpiti myös yhteyksiä Ku Klux Klanin suurvisiiriin  David Dukeen ja J. B. Stoneriin Yhdysvalloissa ja Fédération d'action nationale et européenne Ranskassa. KDP oli myös yhteydessä joihinkin terroristiryhmiin, kuten Manfred Roederin Deutsche Aktionsgruppeen, joka oli vastuussa useista Saksassa tehdyistä palopommi-iskuista, joissa kuoli vietnamilaisia pakolaisia ja Jan Øregårdiin joka kuului Norsk Frontiin joka pommitti moskeijaa ja kommunistista tapahtumaa.
KDP kuului kattojärjestö Kansalliseen Liittoneuvostoon, joka perustettiin vuonna 1993 ja jonka puheenjohtajana toimi Väinö Kuisma. Muut jäsenjärjestöt olivat Arjalainen Germaaniveljeskunta, Arjalaisen Veren Liitto ja Suomen Kansallinen Rintama.
Ryhmä sai myös materiaalia William Luther Piercen National Alliancelta ja myi suomenkielistä käännöstä Turnerin Päiväkirjoista. KDP julkaisi myös materiaalia Edward Reed Fieldsin' "Truth At Last"ista, jonka Siitoin oli tavannut natsitapahtumassa Diksmuidessa.
Päämaja

Järjestön päämaja oli Krappula-niminen kartano Naantalissa. Kiinteistöllä liehunut hakaristilippu näkyi kuulemma tasavallan presidentin virka-asuntoon Kultarantaan. KDP:llä oli myös huvila Vehmaalla ja toimisto Turussa.
Kanni

| Kanni |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Intia
Määrä:  uhanalainen
Alkuperäinen käyttö:  metsästys, myötäjäislahja
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Muita nimityksiä:  Levriero Sudindiano a Pelo Corto
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  35 kg
Säkäkorkeus:  uros 64 cm (Canton) narttu 56 cm (Canton) 64 cm (Baskaran)
Väritys:  black & tan, ruskea, kerma tai brindle
Kanni on harvinainen intialainen koirarotu.
Ulkonäkö

Rotu on eräänlainen "johdanne" mudholinvinttikoirasta, ja muistuttaa sekä tätä että rampurinvinttikoiraa. Se muistuttaa myös sileäkarvaisen salukin ja typistämättömän dobermannin välistä risteytystä. Se on ketterälähde?, hoikka, sirolähde?, kevytraajainen ja syvärintainenlähde?. Korvat ovat riippuvat ja häntä pitkä ja rottamainen.
Mario Cantonin mukaan urosten säkäkorkeus on tavallisesti 64 cm ja narttujen 56 cm, mutta joidenkin yksilöiden tiedetään olleen jopa 80 cm korkeita; S. Theodore Baskaranin mukaan keskimääräinen säkäkorkeus olisi 64 cm ja paino 35 kg sukupuolia erikseen määrittelemättä. Värivaihtoehtoja on tavallisesti neljä: kerma, ruskea, black&tan ja brindle - yleisin on black&tan (käpälissä ja rintakehässä on mahdollisesti pienet valkoiset merkit). Kerma on oikeastaan oma muunnoksensa, joka tunnetaan nimellä paalakanni ("maidonvalkoinen kanni"). Sellaiset black&tan-yksilöt, joilla on kaksi ruskeaa laikkua silmien yläpuolella tunnetaan nimellä pottu kanni ("kastimerkkinen"); niitä, joilta nämä laikut puuttuvat kutsutaan puolestaan nimellä karun kanni ("musta kanni").
Luonne ja käyttäytyminen

Kanni on kuuluisa uskollisuudestaan. Se ei juuri koskaan hauku.