stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Natriumkloridi
Käyttö kemianteollisuudessa

Suurin osa maailmassa tuotetusta ruokasuolasta käytetään kemianteollisuuden raaka-aineena. Sitä tarvitaan lähes kaikkien muiden natriumin yhdisteiden, samoin kloorin ja sen yhdisteiden valmistukseen. Esimerkkeinä tärkeistä natriumia sisältävistä tuotteista, joiden valmistukseen sitä käytetään, voidaan mainita saippua ja muut pesuaineet, samoin sooda, jota tarvitaan myös lasin valmistuksessa.
Ravintokäyttö

Suolan sisältämä natrium on ihmiselle ja muille nisäkkäille välttämätön elektrolyytti ja makrokivennäisaine. Ihmiset ovat lisänneet suolaa ravintoonsa jo tuhansien vuosien ajan. Suolaa lisätään myös eläinten rehuihin.
Suolaa käytetään mausteena sille ominaisen, suolaisen perusmaun vuoksi. Lisäksi suola hidastaa ruoan pilaantumista. Teollisuus käyttää ruokasuolaa myös sen vuoksi, että ruokiin voidaan lisätä sen avulla nestettä pienin kustannuksin. Suola vaikuttaa lisäksi leivinhiivan kasvuun leivän leipomisessa ja juuston kypsymiseen. Ennen ruoan pakastamismahdollisuuden yleistymistä lihaa- ja kalaa säilöttiin usein tönkkösuolaamalla.
EU:n alueella myytävien elintarvikkeiden pakkauksissa on oltava merkintä niiden suolaekvivalenttipitoisuudesta. Pitoisuus saadaan kertomalla elintarvikkeen kokonaisnatriumpitoisuus luvulla 2,5.
Ravintokäyttö > Fysiologiset vaikutukset

Ruokasuolan sisältämä kloridi-ioni on välttämätön hivenaine, jota saadaan väestötasolla lähes yksinomaan ruokasuolasta. Ruokasuolan on lisäksi tärkein saantilähde myös natriumille, joka on niin ikään välttämätön hivenaine. Natriumia tarvitaan muun muassa lihasten toimintaan sekä hermoimpulssien siirtymiseen. Natriumia tarvitaan myös elimistön nestetasapainon säätelyyn.
Liian niukka suolan saanti saa lisämunuaisen tuottamaan aldosteronia, joka saa munuaiset vähentämään natriumin erittymistä ja lisäämään kaliumin erittymistä virtsaan. Liian alhaiset kaliumpitoisuudet heikentävät puolestaan lihasten, sydämen ja hermoston toimintaa.
Elimistön suuri insuliinipitoisuus vähentää natriumin poistumista elimistöstä.
Jodioitu ruokasuola on myös suomalaisten tärkein jodinlähde.
Ravintokäyttö > Fysiologiset vaikutukset > Vaikutus verenpaineeseen

Suola lisää sekä solujen välisen nesteen että veren määrää. Jos veren määrä lisääntyy liikaa, verenpaine saattaa nousta. Suolan vähentäminen vaikuttaa keskimäärin verenpainetta vähentävästi, mutta joillain se myös nostaa verenpainetta ja osalla se ei vaikuta lainkaan verenpaineeseen. Tutkimusnäytön kokonaisuutta tarkasteltaessa on voitu havaita, ettei suolankäytön yhteys korkeaan verenpaineeseen ole ollut merkittävää. Vuonna 2011 julkaistun Cochrane-yhdistyksen laatiman tieteellisten tutkimusten systemaattisen  yhteenvedon mukaan vähäsuolainen ruokavalio voi kyllä laskea systolista verenpainetta (yläpaine) lyhyellä aikavälillä, mutta lasku on vain 1–3,5 prosenttia. Toisen 2010-luvun alkupuolella julkaistun tutkimuskatsauksen mukaan 7,5 suolagramman vähentäminen ruokavaliosta laskee verenpainetautia sairastavien koehenkilöiden systolista verenpainetta vajaalla neljällä elohopeamillimetrillä. Jos suolansaanti pienenee 15 grammalla, verenpaine laskee seitsemän millimetriä.
Ravintokäyttö > Fysiologiset vaikutukset > Poistuminen elimistöstä

Natrium poistuu elimistöstä virtsan mukana. Virtsan natriumpitoisuus heijastelee siten natriumin saantitasoa.
Ravintokäyttö > Terveysvaikutukset > Hyponatremia (suolan puute)

Natriumkloridin vähäisen saannin terveysvaikutuksista on julkaistu 14 tutkimusta. Ensimmäiset tutkimustulokset saatiin  1970-luvun lopulla, kun äidinmaidonkorvikkeen valmistajat lakkasivat lisäämästä siihen suolaa sen jälkeen kun viranomaiset olivat kehottaneet väestöä vähentämään suolan käyttöä. Muutaman viikon kuluttua noin 200 vauvan terveys heikkeni. Vauvoilla esiintyi ummetusta, ruokahaluttomuutta, lihasheikkoutta ja psykomotorisen kehityksen häiriöitä sekä väsymystä, ärtyisyyttä ja kasvun hidastumista. Suolaton ruokavalio oli johtanut heillä metaboliseen alkaloosiin sekä kaliumin ja kloorin puutteeseen.
Suolan puutteen eli hyponatremian oireita ovat väsymys, voimattomuus, päänsärky ja pahoinvointi, sekä joskus lihasheikkous, kouristelu ja sekavuus. Esimerkiksi vanhukset kärsivät muita ryhmiä helpommin suolan puutteesta aliravitsemuksen ja lääkitystensä johdosta.
Veren liian alhainen natriumpitoisuus voi syntyä kahdella eri mekanismilla: natriumia joko menetetään liikaa tai elimistöön kertyy liikaa vettä. Suolan puute voi johtua lääkityksestä, (suolaa sisältävien ruokien) syömättömyydestä, runsaasta (suolattomien) nesteiden juonnista, eräistä sairauksista, ripulista, oksentelusta tai hikoilusta. Ihminen saattaa hikoilla helteellä jopa 12 litraa vuorokaudessa. Tämä johtaa pahimmillaan 24 suolagramman menetykseen. Suurimmassa riskissä ovat raskasta työtä tekevät ihmiset, jotka nauttivat helteellä runsaasti suolattomia juomia. Sen sijaan keskivertoruokavaliota noudattavan liikunnanharrastajan ei tarvitse nauttia helteelläkään lisäsuolaa edes tunnin pituisen juoksulenkin jälkeen, koska hän saa ruoastaan niin paljon suolaa. Maratonin tapainen 3–4 tunnin voimakas hikoilu aiheuttaa kuitenkin suolan puutosta myös keskivertoruokailijalle. Akuutin suolanmenetyksen voi korvata laimealla suolavedellä tai siihen tarkoitetuilla lääkevalmisteilla.
Ravintokäyttö > Terveysvaikutukset > Kuolleisuus

Vuonna 2020 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että korkean elintason maiden keskimääräinen päivittäinen suolankulutus korreloi suoraan väestön kuolleisuuden kanssa siten, että jokainen lisägramma natriumia lisäsi asukkaiden elinajanodotetta 3,4 vuodella aina noin 5,5 grammaan asti. Tulos saatiin muiden riskitekijöiden vakioinnin jälkeen.
Ravintokäyttö > Terveysvaikutukset > Suolistosairaudet

Aasiassa tehdyissä tutkimuksissa on ilmennyt, että sekä erittäin suolaisten yksittäisten ruokien nauttiminen että suolan erittäin suuri kokonaissaanti lisäävät riskiä sairastua mahkatarriin ja vatsasyöpään.
Ravintokäyttö > Terveysvaikutukset > Neurologiset oireet

Liian niukka suolan saanti saa lisämunuaisen tuottamaan stressihormoneita kortisolia ja adrenaliinia, jotka saattavat häiritä unta. Se saattaa johtaa myös kloridi-ionien puutteeseen, joka voi ilmetä esimerkiksi aloitekyvyttömyytenä, voimattomuutena, heikkoutena, uupumuksena, ruokahaluttomuutena, ärtyisyytenä, kasvun hidastumisena ja kielen kehityksen häiriöinä.
Ravintokäyttö > Terveysvaikutukset > Sydän- ja verisuonitaudit

Suolansaantitasojen vaikutus verenpainetaudin riskiin on hyvin yksilöllistä. Suolan saannin vähentäminen laskee verenpainetta toisilla jopa 15 elohopeamillimetriä mutta nostaa sitä toisilla jopa 17 elohopeamillimetriä. Niillä, joiden verenpaine nousee natriumin saannin vähentyessä, esiintyy tavallista suurempaa reniini-angiotensiini-aldosteroni-akselin aktivaatiota kuin niillä, joiden verenpaine laskee.
Vuonna 2020 julkaistun tutkimuksen mukaan sekä liian suuri että liian pieni suolan saanti lisäävät aivohalvauksen riskiä ihanteellisen natriumin saannin ollessa 2,8–3,5 grammaa vuorokaudessa.
Vuonna 2011 julkaistun tutkimusraportin mukaan yli 8 grammaa natriumia päivässä saaneilla esiintyi 78 prosenttia ja alle 2 grammaa natriumia saaneilla esiintyi 68 prosenttia enemmän sydänkuolemia kuin niillä, joiden natriumin saanti oli keskimääräiset 4–6 grammaa vuorokaudessa. Sydänkuolemien keskimääräiseen esiintymiseen. 2–3 grammaa saaneiden ryhmässä esiintyi 37 prosenttia enemmän sydänkuolemia.
Ravintokäyttö > Terveysvaikutukset > Lääkekäyttö

Fysiologista suolaliuosta eli 0,9 prosentin vahvuista natriumkloridiliuosta käytetään lääketieteellisenä hoitomuotona. Sitä voidaan antaa suonensisäisesti laskimoon, jos potilaalla on esimerkiksi nestevajausta tai tarvetta pitää suoniyhteys auki. Esimerkiksi aivoruhjepotilaille voidaan antaa suoneen myös niin sanottua hypertonista natriumkloridiliuosta. Esimerkiksi kolmesta seitsemään -prosenttista hypertonista suolaliuosta voidaan käyttää myös hengitettynä eräissä kroonisissa keuhkosairauksissa kuten kystisessä fibroosissa tai bronkiektasiataudissa. Vastaava hoitoa pienille lapsille akuuteissa tulehduksellisissa tiloissa pidetään näytöltään kyseenalaisena.
Ravintokäyttö > Käytön väheneminen

Suomalaisten suolan käyttö on vähentynyt huomattavasti 1900- ja 2000-lukujen aikana. Vielä 1900-luvun alussa suomalaiset käyttivät henkeä kohden peräti 40 grammaa suolaa päivässä. Osa tästä määrästä liotettiin kuitenkin pois ennen suolaamalla säilötyn ruoan nauttimista.
Suomalaisten suolansaanti väheni reilulla kolmasosalla 1980-luvulta alkaen aina vuoteen 2007 saakka.
Myös elintarvikkeiden luontaisesti sisältämän natriumin saanti on vähentynyt veriruokien ja luuliemen käytön hiipumisen myötä.
Ravintokäyttö > Saanti

Vuonna 2018 julkaistun 18 maassa toteutetun tutkimuksen mukaan Kiinaa lukuun ottamatta 80 prosenttia tutkittavien maiden väestöstä sai ravinnostaan 3–5 grammaa natriumia päivässä, joka vastaa noin 8–13 g:aa ruokasuolaa. Esimerkiksi Japanissa käytetään keskimäärin 11 teelusikallista suolaa päivässä.
Amazonin sademetsän Yanomamo-kansan päivittäinen suolansaanti on vain teelusikallisen kymmenesosa. Yhdysvaltalaisten keskisaanti on noin 1,5 teelusikallista, joka vastaa 3,4:ää grammaa natriumia.
Finravinto 2007 -tutkimukseen osallistuneiden naisten suolan saanti oli 6,1 grammaa vuorokaudessa vastaten 2,4:ää  grammaa natriumia ja miesten 8,4  grammaa vastaten 3,3:a grammaa natriumia. Kahdeksankymmentä prosenttia suomalaisen ravinnon suolasta on peräisin teollisuuden elintarvikkeisiin lisäämästä suolasta. Suolaa saadaan etenkin liha- ja kalajalosteista, leivästä ja juustosta. Maksa ja veri sisältävät luontaisesti erityisen runsaasti natriumia.
Ravintokäyttö > Tarve

Ihminen tarvitsee ruokasuolaa lähinnä sen sisältämän natriumin vuoksi. Natriumin fysiologinen tarve riippuu fyysisestä aktiivisuudesta ja lämpötilasta, koska ne lisäävät hikoilun kautta natriumin tarvetta. Esimerkiksi raskasta ruumiillista työtä tekevät ja suurille lämpötiloille altistuvat tarvitsevat siksi keskimääräistä enemmän natriumia. Se, kuinka paljon natriumia menetetään hikoilun myötä riippuu ihmisen ruokavaliosta, hänen natriumin saantitasostaan sekä siitä, onko hänen elimistönsä sopeutunut mahdollisiin kuumiin olosuhteisiin. Jos natriumin saanti vähenee, elimistö oppii pitämään siitä tiukemmin kiinni, jolloin sitä erittyy hikeen vähemmän.
Ravintokäyttö > Jodiointi

Ruokasuolaan voidaan lisätä jodia, jolloin sitä kutsutaan jodioiduksi suolaksi. Suolan jodiointi ei ole Suomessa pakollista, mutta kauppa- ja teollisuusministeriön asetuksessa suositellaan, että ruokasuolaan lisättäisiin 2,5 milligrammaa jodia/100 g suolaa.. Jotkut jodioidun suolan valmistajat lisäävät suolaansa esimerkiksi vain 1 mg/100 g suolaa. Jodioituun suolaan lisätään käytännössä natriumjodidia, kaliumjodidia tai kaliumjodaattia. Jodioidun vuorisuolan jodipitoisuus on huomattavasti suurempi kuin jodioimattoman merisuolan, joka sisältää jodia luontaisesti vain 0,13 milligrammaa / 100 g suolaa.
Suomessa on myyty jodioitua ruokasuolaa 1950-luvulta alkaen. Suomalaisten jodinsaanti jää usein liian alhaiselle tasolle ilman jodioidun suolan käyttöä. Jo 8 grammaa jodioitua ruokasuolaa kattaa jodin päivittäisen tarpeen useimmilla ihmisillä.
Ravintokäyttö > Jodiointi > Valmisruoka, ulkona syönti ja luomusuolan käyttö

Valmisruokien runsaasta käytöstä, ravintolassa syömisestä ja suolan käytön vähentämisestä voi olla haittaa. Tämä johtuu siitä, että suuressa osassa suomalaista valmisruokaa ja suomalaisia ravintoloita käytetään joko täysin jodioimatonta suolaa tai sitten suolaa, joka sisältää suositusta vähemmän jodia. Sama pätee luomusuolan käyttöön, koska siihenkään ei lisätä jodia.
Ravintokäyttö > Mineraalisuola

Erilaiset mineraalisuolat sisältävät vähemmän natriumkloridia, joka on korvattu usein kaliumkloridilla. Mineraalisuolaa pidetään pienemmän natriumpitoisuutensa vuoksi ruokasuolaa terveellisempänä vaihtoehtona. Alhaisen natriumpitoisuuden vuoksi niitä ei kuitenkaan voi käyttää säilöntään tai tuoresuolaukseen, tai sitten suolaa on lisättävä tavallista enemmän.
Mineraalisuolan keskimääräinen koostumus on 100:aa grammaa kohden:
natrium: 21 g
kalium: 17,88 g
magnesium: 1,1 g
”Pansuola” on mineraalisuola, jossa natriumia on vain puolet normaalista määrästä. Kalium ja magnesium ovat hyväksi verenpaineelle, verisuonille ja sydämelle.
Historia

Suola on ollut merkittävä osa ihmiskunnan historiaa viimeistään siitä alkaen, kun muinaiset egyptiläiset ja kiinalaiset keksivät yli 4 000 vuotta sitten käyttää hyväkseen suolaa ruoan säilöntään. Suolaaminen oli yleisin ja tehokkain säilömisen tapa aina 1900-luvulle asti, kunnes pakastaminen ja säilöntäaineet syrjäyttivät sen.
Suola on aikojen saatossa määrännyt useammankin kylän ja kaupungin paikan. Keski-Euroopan kaupungit Hallstatt, Hallein ja Halle kantavat nimissään kelttien suolavesilähdettä tarkoittavaa sanaa gal tai hel, joten suola lienee ollut seutujen alkuperäinen houkutin. Rooma syntyi etruskien suolaveden haihduttamon tuntumaan. Yhtä lailla Amerikan mantereella maata viljelevät intiaanit hakivat sijansa suolan liepeiltä.
Moni tie, satama ja kauppareitti syntyi alun perin tarpeesta kuljettaa suolaa. Rooman valtakunnan ensimmäinen suuri tie sai nimekseenkin Via Salaria, Suolatie. Yksi historian erikoisimmista kauppareiteistä syntyi keskiajalla Saharaan. Kamelit kuljettivat suolaa Länsi-Afrikasta Timbuktuun, jossa suola vaihtui muun muassa orjiin ja puuvillaan. Karavaanit ryhmittyivät satojen kilometrien taipaleella aavikkorosvojen pelossa tuhansien kamelien letkoiksi, joten satuloissa lienee ollut suolasäkki poikineen.
Suolan tärkeydestä kertoo, että siihen on liittynyt kautta aikain valtavasti tapoja ja uskomuksia. Esimerkiksi muinaisen Egyptin selibaatissa elävät papit kieltäytyivät syömästä suolaa, koska uskoivat sen kiihdyttävän sukupuolihaluja. Ranskassa oli menneinä vuosisatoina tapana, että sulhanen asteli alttarille suolaa taskussaan mieskunnon varmistamiseksi.
Sekä muinaiset egyptiläiset, kreikkalaiset että roomalaiset käyttivät suolaa uhrilahjoissaan ja kutsuivat jumalia sen avulla. Katolinen kirkko jakaa pyhän veden ohella myös "viisauden suolaa", Sal Sapientiae. Perinteisessä japanilaisessa teatterissa ripoteltiin suolaa näyttämölle ennen esitystä, koska suolan uskottiin varjelevan pahoilta hengiltä. Euroopassa on samasta syystä kastettu lapsia upottamalla heitä suolaan. Keskiajan Euroopan ruokapöydissä suolaan ei ollut sopivaa koskea käsin vaan veitsen kärjellä. 1500-luvun juutalaisen lain mukaan suolaa sai tarjota vain keskisormella ja nimettömällä. Suolaa tuli käsitellä huolella, sillä salaperäisessä aineessa, joka sai ruoan säilymään, ja joka nesteeseen liuettuaan kiteytyi uudestaan, oli pakko olla taikavoimaa.
Historia > Suola entisaikojen politiikassa

Suola on ollut kautta historian hyvin tärkeää, ja monien historian keskeisten tapahtumien taustalla ajavana agendana. Esimerkiksi kun Rooman keisari Augustus tahtoi varmistaa suosionsa kansan keskuudessa ennen keisariuttaan, hän jakoi kansalle ilmaiseksi oliiviöljyä ja suolaa. Ruotsalaisen piispa Olaus Magnuksen vuoden 1555 teoksessa Pohjoisten kansojen historia listattiin, mitä tarvitaan, kun vihollinen piirittää: suolattuja mereneläviä säilyvyyden vuoksi. Mahatma Gandhi haastoi vuonna 1930 englantilaisten vallan Intiassa tekemällä vakavan rikoksen: hän valmisti suolaa merivettä kuumentamalla ja kehotti tuhansia häntä seuranneita maanmiehiään tekemään samoin.
Suola oli keskeissä asemassa 1700-luvun puolivälin aikaisessa Englannin ja sen Pohjois-Amerikan siirtokuntien riidoissa, ja taustatekijänä koko Yhdysvaltojen syntymisessä. Siirtokunnat myivät suolaamaansa turskaa, mutta englantilaiset vaativat, että siirtokunnat ostaisivat suolaa ainoastaan heiltä. Siirtokunnat eivät pitäneet ideasta, että tuottoisa turskakauppa olisi kokonaan emämaasta riippuvaista. Kauppakiistat nostivat siirtokunnat kapinaan vuonna 1775, johon englantilaiset vastasivat tuhoamalla siirtokuntien suolankeittämöt, kaappaamalla kapinallisten armeijan suolavarastot ja julistamalla siirtokunnat merisaartoon. Yhdysvallat julistautui itsenäiseksi seuraavana vuonna. Amerikan yhdysvaltojen kolonisoijia ei kannustanut laajentumaan länteen vain viljelysmaa ja resurssit, vaan monet tutkimusmatkaajat etsivät valtavaa legendaarista suolavuorta, joka tarinoiden mukaan sijaitsi jossakin erämaassa.
Verot muodostuivat osittain suolaverojen kautta, josta ensimmäiset maininnat ovat yli 4 000 vuotta vanhoja. Kiinassa syntyi Qin-dynastian aikaan 200-luvulla eaa. maailman ensimmäinen valtion markkinamonopoli suolalle. Suolamonopolista saatuja rahoja käytettiin muun muassa Kiinan muurin rakentamiseen. Euroopan ensimmäisen ja historian tiukimman suolamonopolin loi Venetsian kaupunkivaltio keskiajalla.
Myös Habsburgien suku rakensi valtansa suolan perustalle. He omistivat lopulta koko Keski-Euroopan suolantuotannon, ja he isännöivät myös kuljetusta ja tukkukauppaa. Habsburgien vuosisatoina käytiin sekä 30-vuotinen sota että Napoleonin sodat, jota he suolarahoilla tukivat. Euroopan valtioiden kartasto olisi päätynyt todennäköisesti merkittävästi erinäköiseksi, jos mahtisuku ei olisi ollut sodissa mukana suolarahoillansa.
Ranskassa suolavero oli yksi suuren vallankumouksen sytykkeistä. Verosta tuli 1600-luvun loppuun mennessä valtion suurimpia tulonlähteitä. Kansaa verossa ärsytti etenkin niin sanottu velvollisuussuola: jokaisen yli kahdeksanvuotiaan ranskalaisen piti ostaa seitsemän kiloa suolaa vuodessa valtion määräämään korkeaan hintaan. 1700-luvun jälkipuoliskolla ennen vallankumouksen puhkeamista yli 3 000 ranskalaista, joukossa niin naisia kuin lapsiakin, tuomittiin vuosittain kuolemaan tai vankilaan suolalain rikkomisesta.
Historia > Erotusmenetelmät

Suola oli ihmisille elinehto, mutta työlästä valmistaa. Keltit louhivat sitä Keski-Euroopan kaivoksistaan jo satoja vuosia ennen ajan laskun alkua, mutta merestä tai suolavesikaivosta peräisin olevan veden haihduttaminen höyrystämällä vesi pois niin, että vain suola jäi jäljelle, oli tärkein tapa vuosituhansien ajan. Suolavesikaivojen poraaminen ja veden pumppaaminen oli hidasta ja raskasta. Veden höyrystämiseen kului paljon aikaa, joten siellä missä riitti aurinkoa suolavesi jätettiin paisteeseen.
Ilmastoltaan harmaassa ja sateisessa Pohjois-Euroopassa poltettiin keskiajalla meriveden kyllästämää turvetta. Tuhkan ja suolan seokseen lisättiin merivettä, johon suola liukeni. Kun liuoksesta haihdutettiin vesi, saatiin runsaasti suolaa. Koska suola oli vaikeasti hankittava välttämättömyys, se oli avain valtaan ja rikkauksiin, ja oiva verotuskohde.
Kun espanjalainen konkistadori Hernán Cortés valloitti 1500-luvulla atsteekkien valtakunnan Meksikossa, hän otti nopeasti haltuunsa intiaanien suolanvalmistuspaikat nopeuttaakseen kulttuurin tuhoa. He rakensivat kaivostensa yhteyteen suuria suolatehtaita, sillä he keksivät menetelmän jossa suolan avulla saadaan hopea erotettua malmista.
Historia > Ympäristötuhot

Suolan valmistus on aiheuttanut merkittävästi ympäristötuhoja. Ison-Britannian pahamaineisimpia suolantuotantoalueita oli Cheshire Liverpoolin läheisyydessä. Seudun metsät käytettiin jo 1500-luvulla loppuun suolavesikattiloiden polttopuuksi, joten vettä ryhdyttiin haihduttamaan kivihiilellä. Cheshire houkutteli aina vain enemmän suolayrittäjiä, ja lopulta aikalaisten kuvausten mukaan keittämöiden savu mustasi taivaan ja suolakattiloiden karsta peitti maan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Natriumkloridi Wikimedia Commonsissa
Salt Food Standards Agency. 26.1.2018. Viitattu 14.10.2020. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
Bristol University School of Chemistry, Molecule of the Month: Sodium Chloride (englanniksi)
Yrtit ja mausteet
Merisuolan keräystä Intiassa.
Aarne Niskavuori

| Aarne Niskavuori |
| --- | --- |
 Aarne Niskavuori Esko Salmisen näyttelemänä elokuvassa Niskavuori (1984).
Luoja(t):  Hella Wuolijoki
Näyttelijä(t):  Kyösti Erämaa Tauno Palo Esko Salminen Erkki Viljos
Ensi- esiintyminen:  Niskavuoren naiset
Viimeinen esiintyminen:  Niskavuoren leipä
Henkilötiedot
Status:  suurtilan isäntä, agronomi
Ammatti:  maanviljelijä
Sukupuoli:  mies
Kotipaikka:  Häme
Asuinpaikka:  Häme, Helsinki
Luonteenpiirteet:  naisiin- ja viinaanmenevä, ennakkoluuloton, uuttera, heikkotahtoinen
Suhteet
Vanhemmat:  Juhani Niskavuori, Loviisa Niskavuori
Sisarukset:  Juhani, Fredrik, Kaarle, Matti, Saima, Anna-Liisa
Puoliso(t):  Martta Niskavuori, Ilona Ahlgren
Lapset:  Martalta neljä, Ilonalta kaksi
Tädit ja sedät:  Heta, Antti, Kustaava, Sauna-Maija
Serkut:  Jaakko, Aliina, Kerttu (Hetan lapset)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aarne Niskavuori on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa Niskavuori-näytelmäsarjassa.
Kuvitteellinen henkilöhistoria

Aarne on Juhani ja Loviisa Niskavuoren nuorin poika. Ammatiltaan hän on agronomi. Luonteeltaan heikkotahtoinen Aarne ei kykene vastustamaan viinaa ja naisia, jotka koituvat hänen kohtalokseen. Aarne ottaa Niskavuoren suurtilan hoitaakseen hänen veljiensä suuntauduttua akateemisille aloille. Myös Aarne suorittaa yliopisto-opintoja, mutta "pysyy kiinni maassa". Vuonna 1918 hän lähtee sisällissotaan "tappelemaan Niskavuoren valtakunnan puolesta". Häntä pyydetään mukaan politiikkaan maalaisliiton ehdokkaaksi, mutta hän ei suostu.
Aarne nai rahaa menemällä naimisiin Martan kanssa. Pariskunnalle syntyy neljä lasta. Liitto muodostuu onnettomaksi ja hajoaa nuoren opettajattaren, Ilona Ahlgrenin saavuttua Niskavuoren maisemiin 1930-luvun alussa. Aarnen ja Ilonan suhteesta tulee melkeinpä julkinen salaisuus kylässä. Juorukellot ja Loviisa tietävät asioiden oikean tolan, mutta sitä ei sanota ääneen ennen kuin on aivan pakko. Aarne jättää Niskavuoren Ilonan takia ja muuttaa Helsinkiin, missä hän aloittaa akateemisen uran. Ilona ja Aarne saavat kaksi lasta, Paavon ja Lillin. Entäs nyt, Niskavuori? -näytelmässä tosin Aarnella mainitaan olevan kuuden sijasta viisi perillistä. Kaiken aikaa Aarne huolehtii Niskavuoren asioista salaa Ilonalta.
Viiden Helsingin-vuoden jälkeen Aarne palaa Niskavuorelle. Ilona seuraa mukana, vaikkakin vastentahtoisesti. Loviisa lunastaa Martan puoliskon tilasta Aarnelle. Maallepaluun myötä Aarnen alkoholinkäyttö karkaa käsistä. Ilona kuitenkin päättää kestää miehensä juopottelut ja niihin liittyvät aviorikokset.
Aarnen esikoispoika Ville surmataan toisen maailmansodan taisteluissa ja tukevasti keski-ikäinen Aarne lähteen sotaan motiivinaan poikansa kuoleman kostaminen. Kostoretkellään Aarne saa itsekin taistelussa surmansa. Ilona jää leskeksi Niskavuorelle. Juoruilevan telefuuni-Santran mukaan Aarne oli sotaan lähtiessään kännissä ja huusi rautatieasemalla: "Hyvästi ikuisesti, Niskavuori!".
Tulkitsijoita

Aarne Niskavuori on miespääosa näytelmissä Niskavuoren naiset ja Niskavuoren leipä. Niskavuoren naisten kantaesityksessä Helsingin Kansanteatterissa maaliskuussa 1936 Aarnea näytteli Kyösti Erämaa. Valentin Vaalan mustavalkoelokuvassa Niskavuoren naiset Aarnea näyttelee Tauno Palo, vuoden 1958 värielokuvassa puolestaan Erkki Viljos. Edvin Laineen Niskavuoren Aarne pohjautuu näytelmään Niskavuoren leipä. Siinä Aarnea näyttelee niin ikään Tauno Palo. Vuoden 1984 Niskavuori-elokuvassa häntä näyttelee Esko Salminen.
Niittyrengaskehrääjä

| Niittyrengaskehrääjä |
| --- | --- |
 koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Karvakehrääjämäiset Lasiocampoidea
Heimo::  Karvakehrääjät Lasiocampidae
Alaheimo::  Lasiocampinae
Suku::  Rengaskehrääjät Malacosoma
Laji::  castrense
Kaksiosainen nimi
 Malacosoma castrense  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Niittyrengaskehrääjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niittyrengaskehrääjä (Malacosoma castrense) kuuluu keskikesän kookkaisiin yöperhoslajeihin. Suomessa se on harvinainen ja levinneisyydeltään hyvin eteläinen. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).