stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kattilakosken voimalaitos
Historiaa

Voimalaitos valmistui vuosina 1979–1980. Voimalalle suunniteltiin vuodelle 2021 peruskorjausta, jonka jälkeen voimalaitos oli tarkoitus aloittaa sähköntuotanto saman vuoden joulukuussa uusilla koneistoilla ja automatiikalla. Koko koneisto, joka muodostuu vesiturbiinista ja sähkögeneraattorista, painaa Kattilakoskella yhteensä 60 tonnia. Se nostetaan kahdessa osassa katon läpi pois paikaltaan ja toimitetaan huoltoon. Vesiturbiinin huoltaa saksalainen Andritz ja sähkögeneraattorin ABB Oulussa.
Kari Ketonen

| Kari Ketonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kari Mikael Ketonen
Syntynyt: 16. elokuuta 1971 (ikä 53) Espoo
Ammatti:  käsikirjoittaja, näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1996–
Merkittävät roolit:   Ketonen & Myllyrinne  Pelikaanimies  Putous  Kimmo  Iron Sky: The Coming Race  Luottomies
Palkinnot
 Venla (2008) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kari Mikael Ketonen (s. 16. elokuuta 1971 Espoo) on suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja.
Ura

Ketonen kirjoitti ylioppilaaksi 1991 Mäkelänrinteen lukiosta ja valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1997 teatteritaiteen maisteriksi. Sen jälkeen hän on valmistunut myös ylemmän erityistason psykoterapeutiksi vuonna 2007.
Näyttelijänä Ketonen on tunnettu erityisesti rooleistaan elokuvassa Pelikaanimies ja televisiosarjoissa Ketonen & Myllyrinne sekä Putous. Ketonen on voittanut parhaan miesnäyttelijän Venlan vuonna 2009 roolistaan televisiosarjassa Suojelijat. Ketonen & Myllyrinne palkittiin vuonna 2009 puolestaan parhaan komediasarjan Venlalla. Pääroolistaan elokuvassa Pelikaanimies hän sai Jussi-palkintoehdokkuuden.
Ketonen sai kansainvälistä huomiota esiinnyttyään Venäjän presidentti Vladimir Putinina sketsissä Putouksen 6. tuotantokaudella 2014. Sketsi poiki hänelle roolin samaisena henkilönä myös Iron Sky: The Coming Race -elokuvassa.
Ketonen on näyttelijäntyön ohessa vieraillut yrityksissä esitelmöimässä karismasta, läsnäolosta ja esiintymisjännityksen hallinnasta.
Ketosen pitkän elokuvan esikoisohjaus Häät ennen hautajaisia tuli ensi-iltaan 24. syyskuuta 2022.
Aiheesta muualla

Kari Ketonen Elonetissä.
Puhujaesittely My Speaker
Kari Ketonen Agency Unreal
Kari Ketonen haastattelu City-lehdessä
Kari Ketonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Business Healers Kari Ketosen ja Paavo Westerbergin valmennusyritys
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Ritva  Elonet  Yle
Taškentin alue

| Taškentin alue |
| --- | --- |
 Zangiotan mausoleumi.
 Alueen sijainti Uzbekistanin kartalla.
Valtio:  Uzbekistan
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Nurafshon
Pinta-ala:  15 250 km²
Väkiluku (2024):  3 051 800
Taškentin alue (uzb. Toshkent viloyati) on hallintoalue Uzbekistanin koillisosassa. Sen hallinnollinen keskus on Nurafshonin kaupunki. Alueen sisällä sijaitseva maan pääkaupunki Taškent muodostaa erillisen hallintoalueen. Alueen pinta-ala on 15 250 neliökilometriä. Asukasmäärä oli 3 051 800 vuonna 2024.
Maantiede, ilmasto ja luonto

Taškentin alue rajoittuu luoteessa ja pohjoisessa Kazakstaniin, koillisessa Kirgisiaan, idässä Namanganin alueeseen, etelässä Tadžikistaniin ja lounaassa Syrdarjan alueeseen. Tienšanvuoriston länsirinteiden ja Syrdarjajoen keskijuoksun välillä sijaitsevasta alueesta suuri osa on Syrdarjaa kohti loivasti viettävää tasankoa. Koillisessa ja idässä ovat Ugom-, Piskom, Chatqol- ja Quramavuoret. Korkein kohta ovat Adelungvuori (4 301 metriä).
Hyötykaivannaisiin kuuluvat kupari, polymetallit, kulta, hopea, lyijy, bauksiitti, ruskohiili, molybdeeni, maasälpä, fluoriitti ja erilaiset rakennusaineet. Alueella on paljon kuumia lähteitä ja kivennäisvettä. Se on altis maanjäristyksille.
Seudulla vallitsee mannerilmasto. Talvet ovat kosteita ja melko leutoja, kesät pitkiä, kuumia ja kuivia. Keskilämpötila on tammikuussa –1,3:sta –1,8:aan ja heinäkuussa 26,8 astetta. Vuotuinen sademäärä on tasangolla 250 ja vuorilla 500 millimetriä. Sateita saadaan etupäässä keväällä ja talvella.
Tärkeimmät joet ovat Syrdarja ja sen sivujoet Chirchiq ja Ohangaron. Maatalouden keinokastelua varten on rakennettu kanavia ja tekojärviä.
Tasanko on kokonaan viljelyskäytössä. Syrdarjan ja muiden jokien varrella on rantametsiä. Vuorten rinteillä on harvaa katajametsää ja hedelmäpuita sekä alppiniittyjä. Eläinkuntaan kuuluvat jyrsijät, matelijat ja monet lintulajit, rantametsissä ja vuorilla villisika, kultasakaali, karhu, kettu, argaali ja kuhertajagaselli. Alueella sijaitsee Ugom–Chatqolin kansallispuisto.
Hallinnollinen jako ja asutus

Vuonna 1938 perustettuun alueeseen kuuluvat suuruusjärjestyksessä Angrenin, Chirchiqin, Olmaliqin, Bekobodin, Yangiyoʻlin, Nurafshonin ja Ohangaronin aluetasoiset kaupungit sekä 15 piirikuntaa:  Bekobod,  Boʻka,  Boʻstonliq,  Chinoz, Ohangaron, Oqqoʻrgʻon, O’rtachirchiq, Parkent, Piskent,  Qibray, Quyichirchiq, Taškent, Yangiyoʻl, Yuqorichirchiq ja Zangiota. Muut kaupungit ovat suurusjärjestyksessä Parkent, Piskent, Keles, Chinoz, Boʻka, Gʻazalkent, Doʻstobod, Oqqoʻrgʻon ja Yangiobod. Taajamia on 90 ja maaseutuasutuksia 830.
Asukkaista suurin osa on uzbekkeja (70 %). Lisäksi on muun muassa kazakkeja (12 %), tadžikkeja (6 %), venäläisiä (5 %), korealaisia (2 %), tataareja (1 %) ja kirgiisejä (1 %). Tasanko ja varsinkin Taškentin ympäristö on tiheään asuttua. Kaupunkiväestön osuus oli 50 prosenttia vuonna 2023.
Talous ja liikenne

Taškent ja sen ympäristö ovat Uzbekistanin teollistuneinta aluetta. Taškentin alueella on kone- ja metalli-, kemian, tekstiili- ja jalkine-, kaivos-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta. Tärkeitä teollisuuskeskuksia ovat Angren, Bekobod, Chirchiq ja Olmaliq. Sähköenergiaa tuottavat Angrenin lämpövoimalat sekä Chirchiqin–Boʻzsuvin putouksen vesivoimalaitokset.
Maatalous palvelee suurelta osin Taškentin kaupungin tarpeita. Viljelysmaata on 315 000 hehtaaria, josta suuri osa on keinokasteltua. Alueella viljellään puuvillaa, vehnää, ohraa, riisiä, perunaa, vihanneksia, viinirypäleitä, sokeriruokoa, hedelmiä ja rehukasveja. Karjatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalanviljelyä ja tuotetaan silkkikuitua.
Alueelta on maantie- ja rautatieyhteydet Taškentiin, muualla Uzbekistaniin, Keski-Aasiaan ja Venäjälle. Taškentissa on kansainvälinen lentoasema.
Kulttuuri

Alueella toimivat Taškentin maatalousyliopisto ja opettajakorkeakoulu sekä joukko maatalouden tutkimuslaitoksia. Kulttuurilaitoksia ovat kotiseutumuseot, kirjastot, kulttuurikeskukset sekä musiikki- ja taidekoulut. Historiallisista muistomerkeistä tärkein on 1400-luvulta lähtien pystytetty Zangiotan rakennusryhmä moskeijoineen, mausoleumeineen ja madrasoineen. Bekobodin piirissä on Qizilmozorin mausoleumi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Taškentin alueen kotisivut
Uzbekistanin hallinnolliset alueet
Andijon
Buxoro
Fargʻona
Jizzax
Karakalpakia (tasavalta)
Namangan
Navoiy
Qashqadaryo
Samarkand
Sirdaryo
Surxondaryo
Taškent (pääkaupunki)
Taškent (alue)
Xorazm
Zbaraž

| Zbaraž ukr>  Збараж |
| --- | --- |
 Bernardiinien luostari Zbaražissa, v.2017
 lippu:  vaakuna
 Zbaraž
 Koordinaatit: 49°39′52″N, 25°46′55″E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Ternopilin alue
Piiri:  Ternopilin piiri
Kaupungiksi:  1930-luvulla tai v. 1939
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,1 km²
Korkeus:  317 tai 324 m
Väkiluku (01.01.2022):  13 346
Aikavyöhyke:  UTCGTM+3
 – Kesäaika:  UTC+1
Postinumero:  47300–47304 tai 47307
Suuntanumero(t):  +380
 
 www.zbarazh-rada.gov.ua www.zbarazh-rada.gov.ua/pro-misto/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zbaraž ukr. Зба́раж, tunnetaan myös nimellä Zbaraż, Sbarasch, Sparach ja Zbarezh on kaupunki Ternopilin alueella Länsi-Ukrainassa.
Vuonna 2021 Zbaražissa asui 13 346 ihmistä. Kaupunki on entisen Zbaražin piirin hallinnollinen keskus.
Sijainti

Zbaraž sijaitsee 17 tai 22 kilometriä Ternopilista koilliseen Hniznan varrella joen molemmin puolin keskellä Medoboryn vuoria, jossa korkeus merenpinnasta on 317 tai 324 metriä. Vuonna 1906 kaupunkiin rakennettiin rautatieasema, koska sitä ohi meni Ternopilin ja Šepetivkan välinen rautatielinja. Nykyisin Zbaražin ohittaa myös kansainvälinen valtatie M19, joka yltää pohjoisesta etelään Länsi-Ukrainassa ja yhdistää historialliset Volynian ja Etelä-Bukovinan alueet. Kaupungista valtatielle pääsee 4,3 kilometrin pituista paikallista C200624-maantietä pitkin. Noin 400 kilometrin ajomatka Kiovasta Zbaražiin kestää noin kuusi tuntia.
Nimi

Oletuksen mukaan kaupungin nimi tulee sanasta "kokoontuminen" tai verbin ”збирали” eli ”koota” taikka ”kerätä” mukaan, koska täällä itäslaavilaiset ruhtinaat kokosivat tai värväsivät sotilaita ennen taisteluihin lähtöä, joten Nestorin kronikan kirjoittaja kutsui kaupunkia nimellä ”Zbiraž” (ukr. Збираж). Muiden lähteiden mukaan nimi johtuu kantaslaavilaisesta sanasta "bara" (ukr. «бара») eli soinen alue tai kosteikko tai sanasta "brat" (ukr. «брать») eli ”ottaa” tai "brati" eli taistelijat.
Ensimmäisiä mainintoja kaupungista

Ensimmäistä kertaa kirjallisissa lähteissä nimi "Zbaraž" esiintyy vanhassa ruteenilaisen kirjallisuuden ja 1201–1292 Galitsian ja Volynian ruhtinaskunnan historiaa käsittelevässä kronikassa, jota pidetään osana kuuluisaa, 1400-luvun alussa luotua Ipatjevin käsikirjakokoelmaa. Teoksessa Zbaražin kaupunki mainitaan vuonna 1211 kahdesti "Kertomukseen menneistä ajoista" kuuluneissa sekä Hlebnikovin että Pogodinin käsikirjoituksissa. Joidenkin lähteiden mukaan kaupunki mainitaan apanaasin eli Galitsian ja Volynian ruhtinaskunnan hallitsijaperheen elatusmaksulla yllä pidettävän jäsenen valtakunnallisena keskuksena että rajakaupunkina, jossa käytiin merkittävää leivän, sikojen ja laardin kauppaa, tehtiin käsityötuotteina liinavaatteita, mattoja ja nahkatuotteita.
Zbaražin kaupunginvaltuuston virallisella sivulla väitetään toisen historiallisen maininnan olleen Vladimir Monomahin lapsillensa laadituissa opetuksissa. Niissä vuosina 1213–1214 Volyniaan kuulunutta kaupunkia nimettiin muiden Galitsian kaupunkien joukossa, vaikka arkeologisten tutkimusten vahvistamana tämä paikkakunta on paljon vanhempi ja oli kauan ennen ensimainintaa yksi Galitsian ja Volynian linnoitetuimmista aluekeskuksista.
Kaupungista

Hnizna yläjuoksulla sijaitsevasta ja pinta-alaltaan 2,5 neliömetrisen Stary Zbaraž-nimisestä kylästä tehtiin arkeologisia löytöjä keski- ja myöhäispaleoliittisten, tripoljen, Ternopilin alueella ja osittain Lvivin alueella Länsi-Bugin yläjuoksulla ja Pripetin yläsivujoilla levinneen vysotskan tai visotskan, tšernyakhivin, luka-rajkove(ts'ka)n ja muinaisvenäläisen kulttuurien jäljeltä. Ensimaininnan aikaan 1200-luvulla kaupunki kuului Puolan kuninkaalle Leszek I Valkoiselle. Vuonna 1393 Liettuan suuriruhtinas Vytautas Suuri antoi Zbaražin Novhorod-Siverskyia hallinneelle, Gediminien hallitsijasukuun kuuluneelle ruhtinaalle Kaributakselle, joka rakennutti tänne ensimmäisen kivisen linnoituksen puisen paikalle. Pääsyä linnoitukseen Hniznan laakson puolelta vaikeuttivat joen jyrkät rinteet ja itäpuolelta syvä kaivanto. Ukrainan kansallisen vallankumouksen vuosina 1648–1676 Zbaražista tuli toistuvasti tuonaikaisten tapahtumien keskipiste. Kaupunki tunnetaan vuosien 1648–1657 H’melnytskyin kansannousun eli Puola-Liettuan ja Ukrainan välisen sodan tapahtumista, erityisesti vuoden 1649 piirityksestä. Kerrotaan, että täällä vieraili Pietari Suuri vuonna 1707 ja poliittinen aktivisti Ivan Franko 1890-luvulla. Vuonna 1797 keisari Frans II myönsi kaupungille vaakunan.
Puolan ensimmäisen jaon yhteydessä Zbaraž liitettiin Itävaltaan ja toimi läänin keskuksena vuosina 1867–1918, jolloin 25. marraskuuta 1906 avattiin junaliikenne Ternopil-Zbaražin-radalla. Tämän vuosisadan alussa kaupungissa toimi tiilitehdas, valimo, panimo ja kaksi tislaamoa, höyry- ja vesimyllyä, saippuatehdas, myös työpaja ja painotalo. Sotien välisenä aikana kaupunki kuului Puolaan. Neuvostojoukkojen ensimmäinen miehitys alkoi vuonna 1939 ja Zbaražille myönnettiin kaupungin status. Samalla siitä tuli maatalouskeskus, jossa toimivat sokerinjalostamo, viinitila, tiilitehdas, valimo ja panimo. Zbaražista tuli samannimisen piirin keskus vuonna 1940. Kaupunkiasukkien enemmistö kuuluu ukrainalaisille.
Juutalaiset asettuivat Zbaražiin jo 1400-luvun lopulla ja heidän yhteisöjen määrä kasvoi 1600-luvulla ja erityisesti Itävallan valtakautena. Vuonna 1921 heitä oli kaupungin 8409 asukkaasta noin 2982 ja vuoden 1931 väestönlaskennan mukaan 3 000 eli 35 % koko väestöstä. Tarina kertoo, että aikoinaan, kun Zbaražin suuri linna esti mongolien hyökkäyksen, ruhtinas rakennutti kaupunkiin kolme palvontapaikkaa: katolisen kirkon, Ukrainan ortodoksisen kirkon ja synagogan, joka valmistui vuonna 1537. Kun toisen maailmansodan aikana natsit hyökkäsivät synagogaan, heidän ammutut luodit kimposivat massiivisista seinistä tappaen kaksi saksalaista sotilasta, joten he luopuivat rakennuksen tuhoamisyrityksestään.
Arkkitehtoniset monumentit

Zbaražin kansallisena arkkitehtonisena monumenttina on vuonna 1393 rakennettu kivinen puolustuslinnoitus, josta tähän päivään asti on säilynyt 1600-luvulla hollantilaisen sotainsinöörin Van Peenen suunnittelun mukaan rakennettu versio ja jossa nykyään toimii museo. Toiseksi tärkein nähtävyys on bernardiiniluostari, joka on edelleen toiminnassa ja sitä kunnostetaan säännöllisesti. Pyhän arkkienkelin Mikaelin kirkon tiilirakennus valmistui vuonna 1818 vanhan puurakennuksen paikalle, sitä kunnostettiin vuosina 1974 ja 1978 ja entisöitiin vuonna 1991. Kirkastumisen eli Spaso-Preobraženskajan kirkko vuodesta 1600, joka rakennettiin Pyhän Onufryn luostarin paikalle, jonka seinät olivat jopa 2 metriä paksuja ja joka toimii nykyään Zaluzžjan kylän seurakuntakirkkona että Zbaražin vanhin temppeli, Vapahtajan kirkastumisen kirkko sijaitsevat kaupungin lounaislaitamilla Stary Zbaražin alueella. Ennen toista maailmansotaa Zbaražiin oli pystytetty yksi ensimmäisiä Henryk Sienkiewiczille omistettuja patsaita, joka sotavuosina katosi jäljettömiin.
Zbaražin linna
Pyhien yliapostolien Pietarin ja Paavalin kirkko
Pyhän Yrjön kirkko
Neitsyt taivaaseenastumisen kirkko
Ylösnousemuksen kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zbaraž Wikimedia Commonsissa
Lvivin rautateiden omistama Zbaražin rautatieasema
Valtatie M19 lähellä Zbaražia
Zbaražin synagoga
Luettelo Japanin keisareista

Japanin keisareiden aikajana
Tämä on luettelo Japanin keisareista aikajärjestyksessä. Perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japania on hallinnut yhteensä 126 keisaria  (jap. 天皇, tennō). Miespuolisten keisarien ohella maassa on ollut kahdeksan naishallitsijaa.
Luettelon varhaisimmat keisarit ovat legendaarisia henkilöjä: vähintään yhdeksän ensimmäisen keisarin olemassaolo katsotaan olevan vain legendoihin perustuvaa. Ensimmäinen, mahdollisesti todellisuudessa hallinnut keisari saattaisi olla Sujin, mutta joko ensimmäisellä vuosisadalla, tai 200–300 luvulla jaa. 14 ensimmäistä keisaria pidetään legendaarisina, ja 14 seuraavan keisarin hallinnon ajankohdasta ei ole varmuutta. Vuosina 539–571 hallinnut Kinmei onkin ensimmäinen keisari, jonka valtakauden ajankohta tunnetaan aikalaislähteistä. Varhaisten keisarien hallintokausien vuosiluvut ovat peräisin puolihistoriallisista kronikoista (Nihonshoki).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japanin keisarit Wikimedia Commonsissa
Japanin keisarillinen virasto (japaniksi) (englanniksi)
Babymetal

| Babymetal |
| --- | --- |
 Babymetal esiintymässä Rock am Ringissä 2018
Tiedot
Toiminnassa:  2010–
Tyylilaji:  J-pop, heavy metal, kawaii metal
Kotipaikka:  Japani
Laulukieli:  japani, englanti
Jäsenet:  Su-metal, Moametal, Momometal
Entiset jäsenet:  Yuimetal
Levy-yhtiö:  Jūonbu Records   BMD Fox Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Babymetal on japanilainen metalli- ja J-pop-musiikkia yhdistelevä yhtye, jossa laulavat ja tanssivat Su-metal (Nakamoto Suzuka), Moametal (Kikuchi Moa) ja Momometal (Okazaki Momoko). Kobametal-nimellä tunnettu tuottaja perusti ryhmän vuonna 2010 Sakura Gakuin -idoliryhmän alaryhmäksi. Babymetallin taustabändinä esiintyy KamiBand. Vuoden 2014 helmikuussa yhtye julkaisi debyyttialbuminsa Babymetal. CD:n ja rajoitetun CD+DVD:n julkaisi Suomessa 29. toukokuuta 2015 Playground Music. Julkaisu sisältää bonusraitoina Road of Resistance -kappaleen sekä Live-version Gimme Chocolate!!-kappaleesta. DVD sisältää yhtyeen videoklipit. Syksyllä 2015 julkaistiin videoalbumit Live at Budokan: Red Night & Black Night Apocalypse ja Live in London: Babymetal World Tour 2014 myös Euroopassa.
Babymetalin toinen studioalbumi, Metal Resistance, julkaistiin vuoden 2016 huhtikuussa.
Tammikuussa 2018 KamiBandin kitaristi Mikio Fujioka menehtyi vammoihinsa pudottuaan näköalatasanteelta. 19. lokakuuta 2018 Babymetal ilmoitti Yuimetallin (Yui Mizuno) eroavan yhtyeestä huonon terveydentilansa takia.
Babymetalin kolmas albumi, Metal Galaxy, julkaistiin lokakuussa 2019. Levyllä vierailemassa ovat muun muassa Sabatonin laulaja Joakim Brodén sekä Arch Enemyn Alissa White-Gluz.
Babymetal on esiintynyt Suomessa kolmesti, Helsingissä Kulttuuritalolla helmikuussa 2020 sekä toukokuussa 2023 Sabatonin lämmittelijänä Helsingin jäähallissa ja Kuopiohallissa.
Diskografia > Studioalbumit

Babymetal (26. helmikuuta 2014)
Metal Resistance (1. huhtikuuta 2016)
Metal Galaxy (11. lokakuuta 2019)
The Other One (24. maaliskuuta 2023)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut
Babymetal levyarvostelu
Babymetal levyarvostelu - KaaosZine
Isabella (Brasilian kruununprinsessa)

Prinsessa Isabella vuonna 1884.
Isabella ja hänen puolisonsa kreivi Eu esikoispoikansa Pedron kanssa vuonna 1877, Karl Ernst Papfin maalaus.
Isabella (port. Isabel Cristina Leopoldina Augusta, avioliitossa kreivitär Eu; 29. heinäkuuta 1846 Rio de Janeiro – 14. marraskuuta 1921 Eu, Ranska) oli Brasilian keisarikunnan viimeinen kruununperillinen, joka toimi isänsä keisari Pedro II:n valtakaudella kolmesti maan sijaishallitsijana. Viimeisellä sijaishallitsijakaudellaan Isabella vahvisti vuonna 1888 orjuuden lakkauttamisen. Tämä osittain johti vuoden 1889 vallankumoukseen, jossa keisarikunta kumottiin.
Elämä

Isabella oli vanhempi keisari Pedro II:n ja tämän puolison Teresa Cristinan kahdesta tyttärestä. Veljiensä kuoltua jo lapsina hänestä tuli laillinen kruununperijä. Isabella nai vuonna 1864 sotilaana tunnetun prinssi Gaston d’Orléansin, Eun kreivin, joka kuului Ranskan syrjäytettyyn Orléans-hallitsijasukuun. He saivat kolme poikaa.
Isabella toimi sijaishallitsijana isänsä pitkien Euroopan-matkojen aikana toukokuusta 1871 maaliskuuhun 1872, maaliskuusta 1876 syyskuuhun 1877 ja heinäkuusta 1887 elokuuhun 1888. Jo ensimmäisellä sijaishallitsijakaudellaan hän vahvisti vuonna 1871 niin sanotun Rio Branco -lain, joka määräsi kaikki sen jälkeen syntyneet orjien lapset vapaiksi kansalaisiksi. Kolmannen sijaishallitsijakautensa aikana hän painosti paroni Cotegipen konservatiivihallituksen eroamaan ja nimitti pääministeriksi orjuudenvastustajana tunnetun João Alfredo Corrêa de Oliveiran, jonka hallitus laati pikimmiten niin sanotun kultaisen lain (Lei Áurea) orjuuden täydellisestä lakkauttamisesta ilman korvauksia orjanomistajille. Abolitionismin kannattajaksi itsekin kääntynyt Isabella vahvisti lain toukokuussa 1888 heti kun se oli hyväksytty parlamentissa. Tämä käänsi Brasilian vanhoilliset piirit häntä ja koko keisarihuonetta vastaan.
Vuoden 1889 tasavaltaisen vallankumouksen jälkeen keisariperhe karkotettiin maasta ja Isabella asui loppuikänsä Ranskassa. Karkotuspäätös kumottiin vuonna 1920, mutta hän oli silloin jo liian huonokuntoinen matkustamaan ja kuolikin seuraavana vuonna miehelleen kuuluneessa Eun linnassa. Bragançan hallitsijasuvun brasilialainen haara sammui Isabellan kuollessa. Isabellan ja hänen miehensä jäännökset siirrettiin Ranskasta Brasilian Petrópolisiin vuonna 1971, jolloin hänelle järjestettiin valtiolliset hautajaiset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isabella (Brasilian kruununprinsessa) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
AIK Fotboll

AIK Fotboll on vuonna 1896 perustettu ruotsalainen jalkapalloseura, joka kuuluu jaoksena vuonna 1891 perustettuun AIK-urheiluseuraan. Seuran kotikaupunki on Solna.
AIK on 11 Ruotsin-mestaruudellaan ja 79 kaudellaan Allsvenskanin maratontaulukossa kolmas. Ensimmäisen jalkapallomestaruutensa seura voitti jo vuonna 1900 ja uudelleen heti seuraavana vuonna. Mestaruuksista viisi on tullut nykyisen, vuonna 1924 perustetun Allsvenskan-mestaruussarjan aikana. AIK on myös pelannut Mestarien liigassa vuonna 1999 ja voittanut Ruotsin cupin kahdeksan kertaa.
AIK on pelanut kotiottelunsa vuodesta 2013 Friends Arenalla, jonne mahtuu noin 54 329 katsojaa.
Seuran värit

AIK:n päävärit ovat musta ja keltainen. Valkoinen on vaihtoehtoinen väri.
Yleisö

AIK on perinteisesti kiinnostanut yleisöä ja sillä on ollut 34 kaudella Ruotsin suurin yleisömäärä. Siihen ei ole mikään muu ruotsalaisseura pystynyt. Asiaa kuvastaa myös hyvin se, että kaudella 2005 seuran yleisökeskiarvo oli koko Ruotsin neljänneksi suurin huolimatta siitä, että se ei edes pelannut kyseisellä kaudella pääsarjassa, vaan Ruotsin toiseksi ylimmällä sarjatasolla.
Kannattajat

AIK omaa suurimman kannattajamäärän Ruotsissa. Seuran tärkeimmät kannattajaryhmät ovat Black Army, Smokinglirarna, Ultras Nord, Firman Boys ja Sol Invictus.
Black Army - Tukholma (Black Army - Stockholm), ennen AIK Black Army, on AIK:n suurin kannattajayhdistys. Black Army on perustettu vuonna 1981 ja perustajina toimivat Jonas Almqvist, Gösta Mölleby, Jan Schensström sekä Roger Nilsson. Ryhmä on nimetty Manchester Unitedin kannattajien "Red Army" mukaan.
Edustusjoukkue > Pelaajat

Päivitetty 29. elokuuta 2024.
Edustusjoukkue > Lainalla olevat pelaajat

Päivitetty 16. heinäkuuta 2024.
Edustusjoukkue > Valmennusjohto

Päivitetty 29. elokuuta 2024.
Kilpailijat

Seuran päävastustaja on tukholmalainen Djurgårdens IF, joka on myös perustettu 1891, vain muutama viikko AIK:n perustamisen jälkeen. Seurojen väliset paikallisottelut on joskus listattu kymmenen parhaan joukkoon Euroopassa. Toinen ankara kilpailija on Hammarby IF, joka on myös Tukholmasta. Suurin Tukholman ulkopuolinen kilpailija on IFK Göteborg. AIK:n ja IFK Göteborgin väliset ottelut ovat hyvin usein johtaneet koviin tappeluhin ja mellakoihin kannattajien välillä. Vuonna 2002 kuollut IFK Göteborgin kannattaja oli Ruotsin ensimmäinen kannattajien välisissä yhteenotoissa surmansa saanut henkilö.
Yhteistyöseurat

Helsingin IFK
Akropolis IF
Bollstanäs SK
FC Djursholm
IFK Norrköping
Råsunda IS
Sollentuna United FK
Täby IS
Värmbols FC
FC Väsby United
Västerås SK
Saavutukset

12 Allsvenskanin voittoa: 1900, 1901, 1911, 1914, 1916, 1923, 1932, 1937, 1992, 1998, 2009, 2018
8 Ruotsin cupin voittoa: 1949, 1950, 1976, 1985, 1996, 1997, 1999, 2009
1 Ruotsin Supercupin voitto 2010