stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksander Reeth
Luhangan dynastia

Luhangan säteriratsutilan omistaja ja Luhangan kappeliseurakunnan perustamisen isä, kornetti Alexander Magnus Reid sai 1766 sukunsa merkityksi Ruotsin ritarihuoneeseen 1653 aateloidun Reid-suvun haaraksi. Hän kuoli naimatonna 1773, mutta virheellisin perustein aateliseksi merkitty suku jatkui kahdesta hänen vanhemmasta veljestään. Vehkalahtelaisesta korpraalista Karl Gustav Reidestä (n. 1694-1743) polveutuu Varsinais-Suomeen asettunut sotilashaara (artikkelin taulut 3-5), jonka miespuoliset jäsenet häviävät tuntemattomiin kohtaloihin 1700-luvun loppuvuosina. Toinen veli oli Luhangan isäntä Johan Reid (n. 1710-1753). Hänen pojistaan kersantti Karl Gustav Reeth (1745-1796) tuli Luhangan isännäksi. Hänen sukuhaaransa (taulut 7-8) kaksi viimeistä miesjäsentä häviää kirkonkirjoista 1830-luvulla. Johanin toinen poika, sotamies Johan Gabriel Reeth (1747-1790) muutti Mustasaareen. Hänen sukuhaaransa (taulut 9-19) on levinnyt Yhdysvaltoihin; se ei enää elä Suomessa mieskantaisena. Hänen pojanpojanpoikansa talollinen Herman Erik Reeth(1825-1893, taulu 15) anoi 1886 sukunsa merkitsemistä Suomen ritarihuoneeseen, mutta anomus hylättiin.
Yleistä tietoa suvusta

Reethin suku on perustanut Keski-Suomessa sijaitsevan Luhangan. Sysmän 1800-luvun kartanopitäjän nimekkäimpiä aatelissukuja olivat Tandefelt-, Silfverbögel- ja Reid -suvut.
Ensimmäinen aateloitu jäsen oli vuonna 1653 Hans Johansson Reid Reeth. Hans Reeth sai läänityksekseen Anttilan Valkealasta ja Vilniemen kylän autiotilat Vehkalahdelta Joskus 1650-luvulla hänelle läänitettiin myös pari autiotilaa Virolahden Länsikylästä ja Saivikkalasta. Hänen kuolemansa jälkeen vuodesta 1656 seuraavat 100 vuotta suku ei ollut edustettuna Ruotsin ritarihuoneella.
Vuonna 1766 kornetti Alexander Magnus Reeth saapui Ritarihuoneelle sukutaulun kanssa, joka osoitti hänen polveutuvan kapteeni Alexander Reidistä, joka tässä sukutaulussa esiintyi aateloidun Hans Johansson Reid-Reethin poikana. Vaikkakin tarkempi paneutuminen vuosilukuihin olisi osoittanut tämän isä-poika-suhteen mahdottomaksi, hyväksyttiin hänen perheensä sukujohtoon ottamista koskeva pyyntö aatelisen Hans Johansson Reethin jälkeläisinä.
Myöhemmin kuitenkin Jully Ramsay toi esiin teoksessaan Frälsesläkter i Finland intill Stora ofreden vakuuttavia todisteita, että "urhoollinen" (manhaftige-epiteettiä käytettiin aatelittomista) ratsumestari Alexander Reid oli David Reidin poika ja että ritarihuoneeseen otettu haara sammui aateloidun itsensä kuollessa.
Vaikkakaan Suomessa asuva suku ei kuulukaan Ruotsissa aateloituun Reethin sukuun, sen sukutaulut on silti säilytetty edelleen Gustaf Elgenstiernan teoksessa Den introducerade svenska adelns ättartavlor.
Kun Ritarihuone perustettiin Suomessa vuonna 1818, niin talonpoikaistunut ja ympäri Suomea levinnyt Reeth-suku ei hakenut ritarihuoneeseen ottamista. Jotkut suvun jäsenet Suomessa ovat käyttäneet nimimuotoa af Reeth.
Yksityiselämästä

Virtaan talo Sysmässä siirtyi kirkkoherra Matthias Petriltä skotlantilaissyntyiselle vävylle Alexander Reidille (Reeth) vuonna 1630.
Alexander Reid oli naimisissa noin vuodesta 1637 Elin Mattsdotterin kanssa ja asuivat yhdessä vuoteen 1668 asti.
Andrew Imbrie

Andrew Walsh Imbrie (6. huhtikuuta 1921 – 5. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen nykytaidemusiikin säveltäjä. Hän opiskeli vuonna 1937 lyhyesti Pariisissa Nadia Boulangerin johdolla, sitten Princetonin yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa.
Imbrie opetti sävellystä sekä musiikin teoriaa ja analyysiä Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä vuosina 1949–1991. Hän oli vierailevana professorina muun muassa Chicagon yliopistossa, Brandeisin yliopistossa, Northwestern Universityssä, New Yorkin yliopistossa, Alabaman yliopistossa ja Harvardin yliopistossa. Hänen maineikkaimpia oppilaitaan oli Neil Rolnick.
Imbrien pitkäaikainen musiikillinen vaikuttaja oli säveltäjä Roger Sessions. Hänen tuotantoonsa kuuluvat lukuisten orkesteri-, kamari-, vokaali- ja soitinsävellysten lisäksi oopperat Three Against Christmas (1970) ja Angle of Repose (1976). Hän oli American Academy of Arts and Lettersin jäsen vuodesta 1969 kuolemaansa 86-vuotiaana.
Aksjonov

Aksjonov on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Nikolai Aksjonov  (s. 1970), venäläinen soutaja ja olympiamitalisti
Sergei Aksjonov (s. 1972), venäläinen poliitikko
Vasili Aksjonov (1932–2009), venäläinen kirjailija
Vladimir Aksjonov (1935–2024), neuvostoliittolainen kosmonautti.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Alfred von Hedenström

Robert Matthias Alfred von Hedenström (21. elokuuta 1869 Riika – 13. huhtikuuta 1927 Riika, Latvia) oli Baltian ruotsalainen poliittinen historioitsija. Hän vietti elämänsä pääosin Venäjän keisarikunnassa ja Baltian maissa tutkien taloudellisia ja poliittisia oloja ja kirjoittaen niistä saksaksi. Vuonna 1900 hänestä tuli dosentti Riian polyteknilliseen opistoon. Vuodesta 1919 hän toimi itsenäisessä Latviassa Riian yliopiston dosenttina.
Teoksia

Die Beziehungen zwischen Russland und Brandenburg 1655–60 (1896)
Zur Baltischen Geschichte des 19. Jahrhunderts (1912)
Geschichte Russlands 1878–1918 (1922)
Venäjän historia 1878–1918, suomentanut V. Malinen Otava 1922 (Malisen suomennos digitoituna Project Gutenbergissä)
Rigaer Kriegskronik 1914–1917 (1922)
Aiheesta muualla

Alfred von Hedenström: Venäjän historia 1878–1918 Gutenbergissä
Akropolis-ralli 1982

|  Akropolis-ralli 1982 |
| --- | --- |
 6. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1982. 
Ajankohta:  31. toukokuuta – 3. kesäkuuta 1982
Pituus:  57 erikoiskoetta, 967,58 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Michèle Mouton    Fabrizia Pons  (Audi Sport)
Toinen:   Walter Röhrl    Christian Geistdörfer  (Rothmans Opel Rally Team)
Kolmas:   Henri Toivonen    Fred Gallagher  (Rothmans Opel Rally Team)
Michèle Moutonin Audi pysäköitynä vuoden 1982 Monte Carlon rallissa.
Akropolis-ralli 1982 (viralliselta nimeltään 29. Rothmans Acropolis Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1982. Kilpailu järjestettiin 31. toukokuuta – 3. kesäkuuta 1982 Ateenassa. Kilpailu oli kauden kuudes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 967,58 kilometriä (suunniteltu pituus oli 1 004,58 kilometriä). Kilpailun voitti Michèle Mouton.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Michèle Mouton |  Fabrizia Pons | Audi Quattro | 12:54.44 | 0.0 |  |
| 2. |  Walter Röhrl |  Christian Geistdörfer | Opel Ascona 400 | 13:08.23 | +13.39 |  |
| 3. |  Henri Toivonen |  Fred Gallagher | Opel Ascona 400 | 13:17.21 | +22.37 |  |
| 4. |  Shekhar Mehta |  Yvonne Mehta | Nissan Violet GT | 13:17.28 | +22.44 |  |
| 5. |  Iórgos Moschous |  Alexandros Konstantakos | Nissan Violet GTS | 13:36.44 | +42.00 |  |
| 6. |  Jimmy McRae |  Ian Grindrod | Opel Ascona 400 | 13:40.16 | +45.32 |  |
| 7. |  Pavlos Moschoutis |  Stamatis 'Silef' | Fiat 131 Abarth | 14:21.48 | +1:27.04 |  |
| 8. |  Alexandros Maniatopoulos |  Sokrátis Kokkinis | Renault 5 Turbo | 14:37.28 | +1:42.44 |  |
| 9. |  Anastasios Gemenis |  Ioánnis Kepetzis | Nissan 160J | 16:06.10 | +3:11.26 |  |
| 10. |  Fritz Heisler |  Walter Blieberger | Ford Escort RS1800 | 16:10.04 | +3:15.20 |  |
Lähde:
Aleksandr Kokorin

Aleksandr Kokorin
Aleksandr Kokorin (s. 19. maaliskuuta 1991 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Fiorentinaa, johon hän siirtyi tammikuussa 2021 pelattuaan siihen saakka Venäjän Valioliigaa eri joukkueissa.
Kokorin edusti maataan vuoden 2012 EM-kisoissa, vuoden 2014 MM-kisoissa ja vuoden 2016 EM-kisoissa. Lokakuun 2018 alussa Kokorin vangittiin epäiltynä kahdesta pahoinpitelystä ja hän sai yhden vuoden ja seitsemän kuukauden vankeustuomion, jota hän kärsi toukokuusta 2019 Moskovan lähellä sijaitsevassa vankilassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksandr Kokorin Wikimedia Commonsissa
Venäjän joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Akinfejev |
2 Anjukov |
3 Šaronov |
4 Ignaševitš |
5 Žirkov |
6 Širokov |
7 Denisov |
8 Zyrjanov |
9 Izmailov |
10 Aršavin |
11 Keržakov |
12 Berezutski |
13 Šunin |
14 Pavljutšenko |
15 Kombarov |
16 Malafejev |
17 Dzagojev |
18 Kokorin |
19 Granat |
20 Pogrebnjak |
21 Nababkin |
22 Glušakov |
23 Semšov |
Valmentaja Advocaat
Venäjän joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Akinfejev |
2 Kozlov |
3 Štšennikov |
4 Ignaševitš |
5 Semjonov |
6 Kanunnikov |
7 Denisov |
8 Glušakov |
9 Kokorin |
10 Dzagojev |
11 Keržakov |
12 Lodigin |
13 Granat |
14 Berezutski |
15 Mogilevets |
16 Ryžikov |
17 Šatov |
18 Žirkov |
19 Samedov |
20 Faizulin |
21 Ionov |
22 Ještšenko |
23 Kombarov |
Valmentaja Capello
Venäjän joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Akinfejev |
2 Šiškin |
3 Smolnikov |
4 Ignaševitš |
5 Neustädter |
6 A. Berezutski |
7 Jusupov |
8 Glušakov |
9 Kokorin |
10 Smolov |
11 Mamajev |
12 Lodigin |
13 Golovin |
14 V. Berezutski |
15 Širokov |
16 Guilherme |
17 Šatov |
18 Ivanov |
19 Samedov |
20 Torbinski |
21 Štšennikov |
22 Dzjuba |
23 Kombarov |
Valmentaja Slutski
Akropolis-ralli 1987

|  Akropolis-ralli 1987 |
| --- | --- |
 6. osakilpailu 13 osakilpailusta kaudella 1987. 
Ajankohta:  31. toukokuuta – 3. kesäkuuta 1987
Pituus:  36 erikoiskoetta


Palkintokoroke
Voittaja:   Markku Alén    Ilkka Kivimäki  (Martini Lancia)
Toinen:   Juha Kankkunen    Juha Piironen  (Martini Lancia)
Kolmas:   Hannu Mikkola    Arne Hertz  (Audi Sport)
Akropolis-ralli 1987 (viralliselta nimeltään 34. Acropolis Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1987. Kilpailu järjestettiin 31. toukokuuta – 3. kesäkuuta 1987 Ateenassa. Kilpailu oli kauden kuudes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 537,7 kilometriä.
Kilpailu oli suurelta osin samanlainen kuin edellisenä vuonna, mutta asfalttipäällysteiset erikoiskokeet oli jätetty pois.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Lancia Delta HF 4WD | 7:25.57 | 0.0 |  |
| 2. |  Juha Kankkunen |  Juha Piironen | Lancia Delta HF 4WD | 7:26.45 | +0.48 |  |
| 3. |  Hannu Mikkola |  Arne Hertz | Audi 200 Quattro | 7:31.21 | +5.24 |  |
| 4. |  Jorge Recalde |  Jorge del Buono | Audi Coupé Quattro | 7:32.59 | +7.02 |  |
| 5. |  Jean Ragnotti |  Pierre Thimonier | Renault 11 Turbo | 7:34.27 | +8.30 |  |
| 6. |  Erwin Weber |  Matthias Feltz | Volkswagen Golf GTI 16V | 7:36.53 | +10.56 |  |
| 7. |  Miki Biasion |  Tiziano Siviero | Lancia Delta HF 4WD | 7:53.54 | +27.57 |  |
| 8. |  François Chatriot |  Michel Périn | Renault 11 Turbo | 7:58.07 | +32.10 |  |
| 9. |  Rudolf Stohl |  Ernst Röhringer | Audi Coupé Quattro | 8:04.04 | +38.07 |  |
| 10. |  Mike Kirkland |  Robin Nixon | Nissan 200SX | 8:07.46 | +41.49 |  |
Lähde:
Anders Baasmo Christiansen

| Anders Baasmo Christiansen |
| --- | --- |
 Anders Baasmo Christiansen vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. tammikuuta 1976 (ikä 48) Hamar, Norja
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2000–
Palkinnot
 Amanda Paras miespääosa 2004, 2016 Gullruten Paras miesnäyttelijä 2007, 2011, 2012 
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Anders Baasmo Christiansen (s. 29. tammikuuta 1976 Hamar) on norjalainen näyttelijä. Hän valmistui Norjan teatterikorkeakoulusta vuonna 2000. Baasmo on voittanut kaksi Amanda-palkintoa ja kolme Gullrutenia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anders Baasmo Christiansen Wikimedia Commonsissa
Aimo Mäkinen

| Aimo Paavali Mäkinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1924 Helsinki
Kuollut: 22. maaliskuuta 2003 (78 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  rakennusmestari, jääkiekkovaikuttaja
Puoliso:  Maire Mäkinen
Aimo Paavali Mäkinen (9. kesäkuuta 1924 Helsinki – 22. maaliskuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkovaikuttaja ja rakennusmestari. Hän perusti jääkiekkoseura Helsingin Jokerit. Mäkisen toiminta antoi ratkaisevan sysäyksen suomalaisen jääkiekon ammattilaistumiselle ja ammattimaistumiselle. Mäkinen tunnettiin hyvin impulsiivisena luonteena, jonka voimakkaat mielipiteet jakoivat ihmisiä.
Ura

Helsingissä rakennusyrittäjänä vaurastunut Mäkinen oli ammatiltaan rakennusmestari. Hän työskenteli lähes koko työuransa Pohjola-yhtiöiden palveluksessa. Viimeiset vuodet hän toimi rakennuttajan edustajana uudiskohteissa.
Mäkinen aloitti urheilutyöskentelyn alun perin pesäpallon parissa. Kun lajin asema Helsingissä 1960-luvulla laski, hän siirtyi rahoittamaan Töölön Vesan jääkiekkojoukkuetta. Seura kuitenkin velkaantui, ja vuonna 1967 Mäkinen perusti jääkiekkoseura Jokerit ostettuaan Vesan jääkiekkotoiminnan. Kaksi vuotta myöhemmin Jokerit nousi SM-sarjaan. Mäkinen ryhtyi hankkimaan joukkueeseen maajoukkuetason pelaajia, ja vuonna 1973 Jokerit voitti Suomen mestaruuden. Vaikka se jäi Mäkisen aikana Jokerien ainoaksi mestaruudeksi, hänen värväystoimintansa nosti huippupelaajien palkat uudelle tasolle, mikä taas asetti korkeampia vaatimuksia SM-sarjan seurojen toiminnalle. Tämä johti lopulta SM-liigan perustamiseen vuonna 1975. Liigan ensimmäisellä kaudella Mäkinen oli sen varapuheenjohtaja. Vuodet 1975–1980 hän istui myös liigahallituksessa. Ansioistaan hänelle myönnettiin liiton kultainen ansiomerkki.
Mäkinen oli mukana myös jääkiekon junioritoiminnassa. Hän ajatteli, että lajissa ei menestytä ilman omaa juniorityötä. Mäkinen rahoitti vuonna 1969 syntynyttä ”Kanada-sarjaa”, jossa pelasi Jari Kurrin ja Esa Tikkasen kaltaisia tulevaisuuden nimiä. Kyseinen kaupunginosajoukkueiden sarja oli käynnistynyt, kun Mäkinen oli pyytänyt Kalervo Lindgreniä tuomaan Tampereella toimineen samantyyppisen mallin Helsinkiin.
Kuolema ja sen jälkeiset tunnustukset

Aimo Mäkinen kuoli 22. maaliskuuta 2003 Herttoniemen sairaalassa, Helsingissä, jossa hän oli ollut hoidettavana vuosia. Mäkisen muistoksi pidettiin hiljainen hetki tiistaina 25. maaliskuuta 2003 SM-liigan Jokerit–Kärpät-välieräsarjan ensimmäisen ottelun alussa.
Mäkinen aateloitiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi nro. 153 vuonna 2004.
Marraskuussa 2011 Itä-Helsingin Vuosaaressa avattiin jäähalli, joka nimettiin Aimo Mäkinen Areenaksi. Vuonna 2014 sen nimeksi oltiin muuttamassa uuden sponsorisopimuksen myötä Kuljetusrinki Areena, mistä syntyi kohu, sillä hallin rakentamiseen oli käytetty 1,8 miljoonaa euroa Mäkisen perintörahoja. Pian halliyhtiö purki sopimuksen Kuljetusrinki Oy:n kanssa ja nimeksi palautettiin Aimo Mäkinen Areena.
Akropolis-ralli 1983

|  Akropolis-ralli 1983 |
| --- | --- |
 6. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1983. 
Ajankohta:  30. toukokuuta–2. kesäkuuta 1983
Pituus:  46 erikoiskoetta, 836,73 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Walter Röhrl    Christian Geistdörfer  (Martini Racing)
Toinen:   Markku Alén    Ilkka Kivimäki  (Martini Racing)
Kolmas:   Stig Blomqvist    Björn Cederberg  (Audi Sport)
Akropolis-ralli 1983 (viralliselta nimeltään 30. Rothmans Acropolis Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1983. Kilpailu järjestettiin 30. toukokuuta–2. kesäkuuta 1983 Ateenassa. Kilpailu oli kauden kuudes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 836,73 kilometriä (suunniteltu pituus oli 843,3 kilometriä).
Kilpailuun lähti 120 autokuntaa, joista 36 pääsi maaliin.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Walter Röhrl |  Christian Geistdörfer | Lancia 037 Rally | 11:12.22 | 0.0 |  |
| 2. |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Lancia 037 Rally | 11:18.42 | +6.20 |  |
| 3. |  Stig Blomqvist |  Björn Cederberg | Audi Quattro A2 | 11:26.18 | +13.56 |  |
| 4. |  Ari Vatanen |  Terry Harryman | Opel Manta 400 | 11:35.11 | +22.49 |  |
| 5. |  Attilio Bettega |  Maurizio Perissinot | Lancia 037 Rally | 11:36.38 | +24.16 |  |
| 6. |  Shekhar Mehta |  Yvonne Mehta | Nissan 240RS | 11:49.41 | +37.19 |  |
| 7. |  Franz Wittmann |  Kurt Nestinger | Audi Quattro A1 | 11:54.03 | +41.41 |  |
| 8. |  Jimmy McRae |  Ian Grindrod | Opel Manta 400 | 11:56.23 | +44.01 |  |
| 9. |  Philippe Wambergue |  Vincent Laverne | Citroën Visa Chrono | 13:17.30 | +2:05.08 |  |
| 10. |  Maurice Chomat |  Didier Breton | Citroën Visa Chrono | 13:28.08 | +2:15.46 |  |
Lähde:
Akropolis-ralli 1986

|  Akropolis-ralli 1986 |
| --- | --- |
 6. osakilpailu 13 osakilpailusta kaudella 1986. 
Ajankohta:  2.–4. kesäkuuta 1986
Pituus:  46 erikoiskoetta, 572,13 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Juha Kankkunen    Juha Piironen  (Peugeot Talbot Sport)
Toinen:   Miki Biasion    Tiziano Siviero  (Martini Lancia)
Kolmas:   Bruno Saby    Jean-François Fauchille  (Peugeot Talbot Sport)
Akropolis-ralli 1986 (viralliselta nimeltään 33. Bosch Acropolis Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1986. Kilpailu järjestettiin 2.–4. kesäkuuta 1986 Ateenassa. Kilpailu oli kauden kuudes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 572,13 kilometriä.
Kilpailusta suunniteltiin pidempää, mutta FISA vaati lyhyempiä erikoiskokeita, jonka myötä osa suunnitelluista peruttiin ja osaa lyhennettiin. Lisäksi siirtymille sallittiin enemmän aikaa. Suunnitelluista erikoiskokeista ajettiin 38. Aiempina vuosina kilpailu ajettiin neljän tai viiden päivän aikana, mutta vuonna 1986 se ajettiin kolmessa päivässä. Korsikan tapahtumien jälkeen Audi vetäytyi kilpailusta, mutta muun muassa Lancian, Peugeotin ja Fordin tehdastallit olivat mukana kilpailussa.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Juha Kankkunen |  Juha Piironen | Peugeot 205 Turbo 16 E2 | 7:20.01 | 0.0 |  |
| 2. |  Miki Biasion |  Tiziano Siviero | Lancia Delta S4 | 7:21.38 | +1.37 |  |
| 3. |  Bruno Saby |  Jean-François Fauchille | Peugeot 205 Turbo 16 E2 | 7:29.55 | +9.54 |  |
| 4. |  Saeed Al-Hajri |  John Spiller | Porsche 911 SC RS | 8:11.11 | +51.10 |  |
| 5. |  Stratis Hatzipanayiotou |  Kóstas Fertakis | Nissan 240RS | 8:20.51 | +1:00.50 |  |
| 6. |  Rudolf Stohl |  Reinhard Kaufmann | Audi Coupé Quattro | 8:24.44 | +1:04.43 |  |
| 7. |  Kenneth Eriksson |  Peter Diekmann | Volkswagen Golf GTI 16V | 8:27.25 | +1:07.54 |  |
| 8. |  Iórgos Moschous |  Dimítris Vazakas | Nissan 240RS | 8:28.34 | +1:08.33 |  |
| 9. |  Franz Wittmann |  Matthias Feltz | Volkswagen Golf GTI 16V | 8:32.22 | +1:12.21 |  |
| 10. |  Michele Rayneri |  Carlo Cassina | Fiat Uno Turbo | 8:40.00 | +1:19.59 |  |
Lähde:
Aimo Moilanen

Aimo Vilho Juhani Moilanen (31. toukokuuta 1937 Oulu – 13. tammikuuta 1986 Kemi) oli suomalainen lyseon lehtori ja kirjailija.
Moilasen vanhemmat olivat peltiseppä Vilho Eemeli Moilanen ja Ida Anna Sofia Jauhiainen. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1962 Helsingin yliopistosta ja toimi sitten äidinkielen opettajana Haapamäellä ja äidinkielen lehtorina Kemin tyttölyseossa ja Kemin lyseossa 1966–1973 sekä lukiossa 1974–1976. Moilanen jäi eläkkeelle 1976.
Moilanen oli Pohjoiset kirjailijat ry:n puheenjohtajana 1969–1970.
Teoksia

Matka kesän kynnyksellä : romaani. Weilin + Göös, Helsinki 1966
Torstai : romaani. Weilin + Göös, Helsinki 1967
Syyskuun ensimmäinen päivä : novellikokoelma. Pohjoinen, Oulu 1970
Lumi peittäköön maan : romaani. Länsi-Lapin kirjoittajat, Kemi 1975
Tunturien takana : romaani. A. Moilanen, Kemi 1978
Näytelmiä

Turtiainen. Kemin kaupunginteatteri 1967, pohjautui ranskalaisen kirjailija Molièren Tartuffe-näytelmään
Aslak, ala vetää!. Kemin kaupunginteatteri 1971 (Matti Miikkulaisen kanssa)
Aleksi (Joensuun piispa)

| Aleksi (Rantala) |
| --- | --- |
 Joensuun piispa Aleksi vuosien 1980-1981 välillä otetussa muotokuvassa
Henkilötiedot
Koko nimi:  Pertti Rantala
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1941 Liperi, Suomi
Kuollut: 22. tammikuuta 1984 (42 vuotta) Joensuu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Piispa Aleksin hautamuistomerkki Valamon luostarin hautausmaalla Pohjois-Karjalan Heinävedellä.
Joensuun piispa Aleksi, siviilinimeltään Pertti Rantala (13. huhtikuuta 1941 Liperi – 22. tammikuuta 1984 Joensuu) oli Suomen ortodoksisen kirkon apulaispiispa.
Pertti Rantala valmistui kuusiluokkaisesta pappisseminaarista vuonna 1966. Hän toimi uskonnonopettajana Jyväskylässä vuoteen 1973 ja oli kesälomiensa aikana kanttorina Valamossa. Hän oli kiinnostunut slaavinkielestä. Igumeni Simforian opetti hänelle kieltä ja luostariperinnettä. Rantala avusti kanttoriosaamisellaan myös Lintulan luostaria, jossa hänestä tulikin hyvin arvostettu.
Kun apulaispiispa Leo valittiin Oulun metropoliitaksi, hänen tilalleen apulaispiispan virkaan valittiin Pertti Rantala. Hän vihkiytyi munkiksi nimellä Aleksi, ja sen jälkeen hänet vihittiin diakoniksi, papiksi, arkkimandriitaksi ja lopulta piispaksi Valamon luostarissa. Piispallisen päähineen eli mitran hänelle tekivät Lintulan nunnat.
Isä Aleksi suhtautui apulaispiispan työhön yhtä tarkasti kuin aiempiinkin tehtäviinsä. Kirkon sisällä puhuttiin, että arkkipiispa Paavali kasvattaisi hänestä seuraajaansa samalla tavoin kuin arkkipiispa Herman oli menetellyt vuosina 1955–1960. Piispa Aleksi koki luostarikilvoituksen tärkeäksi ja tunsi pyhien yhteyden voimakkaana. Hänestä tuli kirkkokansan ja rippilasten rakastama esipaimen. Myös viralliset edustustehtävänsä hän suoritti täsmällisen tarkasti. Hän oli esimerkiksi syksyllä 1981 Moskovassa Suomen kirkon edustajana ortodoksien ja vanhauskoisten välisissä neuvotteluissa Moskovassa.
Vakava sairaus katkaisi kuitenkin apulaispiispa Aleksin lupaavasti edistyneen uran. Hän kuoli Joensuussa 22. tammikuuta 1984. Hänen hautansa on Valamon luostarissa Heinävedellä.
Aleksandr Kolobnev

| Aleksandr Kolobnev |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Aleksandr Vasiljevitš Kolobnev
Syntynyt: 4. toukokuuta 1981 (ikä 43)
Kansalaisuus:   Venäjä
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2002 2003–2004 2005–2006 2007–2009 2010–2015 2016:  Acqua & Sapone Domina Vacanze Rabobank CSC Katjuša Gazprom-RusVelo
Suurimmat voitot
 Pariisi–Nizza, etappi Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, hopeaa 2007, 2009  Venäjän maantieajomestaruus 2004, 2010 
 Tiedot päivitetty: 11. tammikuuta 2024 
Aiheesta muualla
www.kolobnev.com
| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Miesten pyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Peking 2008 | maantieajo |  |
| Maantiepyöräilyn MM-kilpailut  | Maantiepyöräilyn MM-kilpailut  | Maantiepyöräilyn MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Stuttgart 2007 | maantieajo |  |
|  Hopeaa | Mendrisio 2009 | maantieajo |  |
Aleksandr Vasiljevitš Kolobnev (ven. Александр Викторович Колобнев, s. 4. toukokuuta 1981 Vyksa, Nižni Novgorodin alue) on venäläinen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2002–2016.
Kolobnev voitti vuoden 2007 Pariisi–Nizza-ajon kolmannen etapin sooloajon jälkeen. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa kuuluttuaan viiden miehen kärkiryhmään, josta Paolo Bettini voitti loppukirin jälkeen kultaa, Kolobnev hopeaa ja Stefan Schumacher pronssia. Kolobnev sijoittui maantieajon MM-kilpailussa toiseksi myös Mendrisiossa 2009. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Cadel Evansille 27 sekuntia, mutta kukisti loppukirissä Joaquim Rodríguezin saaden hopeaa. Vuoden 2010 Liège–Bastogne–Liège-klassikossa hän sijoittui toiseksi hävittyään loppukirissä irtiottokumppanilleen Aleksandr Vinokuroville.
Kolobnev jäi vuoden 2011 Ranskan ympäriajossa kiinni dopingin käytöstä. Hänen dopingnäytteestään löytyi hydroklooritiatsidia. Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS päätti kuitenkin helmikuussa 2012 olla antamatta kilpailukieltoa, koska Kolobnevin todettiin käyttäneen kiellettyä ainetta sisältänyttä tuotetta lääketieteellisistä syistä, ei suorituskykyä parantaakseen.
Aiheesta muualla

Profiili Saxo Bankin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (tanskaksi)