stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ylilauta
Tutkintapyynnöt ja moderointi

Ylilaudan nettikirjoituksista on tehty poliisille useita tutkintapyyntöjä, jotka käsittelevät useimmiten jonkun käyttäjän lähettämää uhkausta tai sivustolla tehtyjä kunnianloukkauksia. Viestimäärään suhteutettuna tutkintapyyntöjä on kuitenkin moninkertaisesti esimerkiksi Suomi24:ää ja Facebookia vähemmän.
Sivuston viestien sisällön moderointi on Satunnainen-keskustelualueella sallivampaa, eikä keskusteluun osallistuminen vaadi nimimerkkiä, eli viestin kirjoittaja on anonyymi lukuun ottamatta IP-osoitetta ja saman viestiketjun sisällä käyttäjän yksilöivää ID:tä. Satunnaisessa vain laiton ja selvästi häiritsevä materiaali poistetaan, mutta muuten ylläpito ei puutu sen sisältöön. Muilla keskustelualueilla on omat sääntönsä. Sivuston omistaja Aleksi Kinnunen perustelee asiaa sananvapaudella.
Kaksi miestä tuomittiin syyskuussa 2023 sakkoihin jyväskyläläisen bikini fitness -urheilijan halventamisesta palstalla.
Hyväntekeväisyyskampanjat

Ylilaudalla on järjestetty useita keräyksiä muun muassa YouTube-käyttäjille eli tubettajille. Heille on annettu raha- ja tavaralahjoituksia.
Syyskuussa 2014 Ylilauta lahjoitti Tubeconin Yleisön suosikki -äänestyksen voittajalle Markoboy87:lle PlayStation 4 -pelikonsolin, useita pelejä, taulutelevision sekä tämän kissaa varten lahjakortin lemmikkikauppaan. Tubeconin äänestyksessä annettiin ymmärtää, että Yleisön suosikki -äänestyksen voittaja saisi palkinnoksi PlayStation 4 -pelikonsolin, mutta Markoboy87 sai palkinnoksi virallisesti vain paitoja sekä makeisia, joten Ylilaudan käyttäjäkunta halusi palkita Markoboy87:n itse. Sivuston omistaja Aleksi Kinnunen toimitti tavarat Markoboy87:lle henkilökohtaisesti.
Tubettaja Niilo22 voitti Tubeconin Yleisön suosikki -äänestyksen vuonna 2015, mutta ei saanut palkintoa voitosta. Hänelle järjestettiin Ylilaudalla keräys lokakuussa 2015 ja hän sai lahjoituksena polkupyörän, Moccamaster-kahvinkeittimen, taulutelevision, PlayStation 4 -pelikonsolin ja useita pelejä.
Kesäkuussa 2017 Ylilauta järjesti rahankeräyksen kuolemaan johtavasta sairaudesta kärsivälle miehelle, joka oli tehnyt sivustolle keskustelulangan, jossa vastaili kysymyksiin sairaudestaan. Tavoitesumma oli 4 999 euroa ja se saavutettiin kolmessa päivässä.
Marras-joulukuussa 2018 Ylilauta järjesti keräyksen Veikko ja Lahja Hurstin Laupeudentyö ry -hyväntekeväisyysjärjestölle. Lopullinen tavoite oli 30 000 euroa ja se saavutettiin noin viikossa.
Helmikuussa 2019 Ylilaudalla aloitettiin projekti, jossa tavoitteena oli nostaa vastikään kuolleen mäkihyppääjä Matti Nykäsen vuoden 2006 kappale "Ehkä otin, ehkä en" Spotifyn listaykköseksi. Projekti onnistui nostamaan kappaleen Spotifyn Suomen top 50 -listan sijalle 49.
Syyskuussa 2023 Ylilaudan käyttäjät lahjoittivat yli 6 000 euroa Vaasan kissatalolle, kun hallinto-oikeus epäsi poikkeusluvan yhdistyksen uudelta tilalta naapuruston valituksen myötä.
Vihakampanjat

Marraskuussa 2016 joukko käyttäjiä organisoi Ylilaudalla ahdistelukampanjan, joka kohdistui ”Tissiviikko”-nimisen rintojen yliseksualisointia vastaan aloitetun kampanjan osallistujiin. Kampanjan järjestäjät saivat Ylilaudalta ahdisteluviestejä, joita kohdistettiin myös suureen osaan siihen osallistuneista yli tuhannesta naisesta. Lisäksi Ylilaudalla julkaistiin kampanjan alullepanijoiden henkilökohtaisia tietoja, kuten puhelinnumeroita. Ylilaudan omistajan Aleksi Kinnusen mukaan vihaviestejä ei pidä ottaa vakavasti.
Toukokuussa 2017 Ylilaudalla keskusteltiin Suomeen saapuneesta saksalaisnaisesta, joka oli leiriytynyt Ylä-Savossa sijaitsevalle laavulle tarkoituksenaan asua koko kesä metsässä ja elää luonnon antimilla. Naista uhkailtiin väkivallalla ja raiskauksilla ja hänen olinpaikkaansa ryhdyttiin selvittämään. Toukokuun viimeisenä viikonloppuna nainen lopetti oleskelunsa metsässä ja poistui Suomesta, joskin MTV:n mukaan hän ei ollut tietoinen kampanjasta, jonka kohteena oli ollut.
Rooli Vastaamon tietomurrossa

Tuntematon henkilö tai taho julkaisi 21. lokakuuta 2020 Ylilaudalla joitakin tamperelaisen psykoterapiakeskus Vastaamon potilastietoja ja -kertomuksia, jotka oli saanut laittomasti haltuunsa tunkeutumalla sen tietojärjestelmiin. Ennen tätä taho oli 29. syyskuuta yrittänyt kiristää Vastaamoa saamiensa tietojen julkaisulla, mistä Vastaamo oli tehnyt rikosilmoituksen. Ylilaudan lisäksi kiristävä taho julkaisi Vastaamosta saamaansa materiaalia myös Tor-verkossa toimivalla Torilauta-sivustolla, joka sittemmin lopetti toimintansa.
Tietomurtoon liittyvien tiedostojen jakaminen estettiin Ylilaudalla nopeasti. Marraskuussa 2020 F-Securen tutkimusjohtaja Mikko Hyppönen lähestyi Ylilaudan käyttäjiä ja pyysi, että tietomurtajan vahingossa jakaman kaikki potilastiedot sisältävän tiedoston ladanneet käyttäjät olisivat yhteydessä poliisiin, sillä tiedoston uskotaan sisältävän sellaista tietoa, joka voi helpottaa syyllisen löytämistä. Useat käyttäjät tarjosivat pyynnön johdosta lataamiaan osittaisia versioita tiedostosta.
Aiheesta muualla

Ylilaudan sisäinen sovinnollisuus rakentuu tunnistamattomuuden kulttuurille. IlmiöMedia.
Partek

Paraisten kalkkikivikaivos ja taustalla Nordkalkin tehdasrakennuksia.
Partek Oyj Abp oli suomalainen teollisuusyritys, joka perustettiin vuonna 1898 Paraisilla nimellä Paraisten Kalkkivuori Osakeyhtiö (ruots. Pargas Kalkbergs Aktiebolag), vuodesta 1969 Paraisten Kalkki Oy (ruots. Pargas Kalk Ab). Partek oli monialayhtiö, joka valmisti muun muassa kalkkia, sementtiä,  kuormankäsittelylaitteita, kuljetusjärjestelmiä, metsäkoneita ja maatalouskoneita. Konepajatoiminta Partekille oli rakentunut yritysostojen kautta. Kone Oyj:n ostettua Partekin vuonna 2002 yhtiö pilkottiin ja myytiin.
Liiketoiminta

Partekin toiminta laajeni kotimarkkinalta yli 30 maahan, tosin suurin osa sen suunnittelusta ja tehtaista oli Suomessa. Päämarkkina-alueet olivat Suomi ja Ruotsi yhteensä 31 prosentin osuudella. Tärkeimmät muut markkina-alueet olivat muut Euroopan unionin maat 29 prosentin osuudella ja Pohjois-Amerikka 18 prosentin osuudella. Partekin henkilöstömäärä oli vuonna 2000 keskimäärin noin 12 000.
Partekilla oli kuitusementtisiä rakennuslevyjä valmistava tehdas Lohjalla vuoteen 1992 saakka, jolloin se myytiin Dansk Eternit Holding A/S:lle. Tehtaan nimi on nykyisin Cembrit Oy.
Partek osti Valmetin metsäkoneiden tuotannon Oy Sisu Auto Ab:ltä vuonna 1997. Valmet oli johtavia metsäkonemerkkejä tavaralajimenetelmän mukaisessa puunkorjuussa.
Liiketoiminta > Tuotemerkit

Partekin tuotemerkit ja johtava markkina-asema olivat yhtiön strategian perusta. Alallaan merkittäviä tuotemerkkejä olivat:
Kalmar-konttikurottajat,
Sisu-konttilukit,
Sisu- ja Ottawa-terminaalitraktorit sekä
Hiab-kappaletavaranosturit.
Yhtiön pilkkominen

Suomen valtio oli tullut merkittäväksi osakkeenomistajaksi Partekiin siinä vaiheessa, kun Partek osti vuonna 1997 valtion omistuksessa olleen Sisu Auton. Valtio sai tuolloin Partekin osakkeet maksuksi Sisun osakkeista. Vuonna 2002 Kone Oyj osti valtion omistamat Partekin osakkeet ja lunasti muut osakkeenomistajat yhtiöstä. Partek siirtyi näin kokonaan Koneen omistukseen. Partek ei kuitenkaan pysynyt pitkään Koneen omistuksessa, vaan Kone paloitteli yhtiön ja myi sen osat tai luopui niistä muilla tavoin.
Kalkin louhintaa ja jalostusta harjoittavan Partek Nordkalk Oy:n Kone myi suomalaiselle sijoittajaryhmälle vuonna 2002. Yhtiön uudeksi nimeksi tuli Nordkalk Oyj Abp.
Valmet-metsäkoneiden valmistusoikeudet ja tuotemerkin Kone myi japanilaiselle Komatsu Forestille vuonna 2003. Samana vuonna Kone myi Partekin omistuksessa olleen vähemmistöosuuden Partek Paroc Oy:n osakkeista. Kysymyksessä oli mineraalivillaeristeitä valmistava yhtiö, josta Partek oli jo aiemmin myynyt enemmistöosuuden.
Traktoreita valmistavan Valtran ja dieselmoottoreita valmistavan Sisu Dieselin (nykyään Agco Power) Kone myi yhdysvaltalaiselle Agcolle vuonna 2004.
Oy Sisu Auto Ab:n osakekannan Kone myi maaliskuussa 2004 suomalaisen sijoittajaryhmän ja yhtiön johdon perustamalle omistusyhtiölle Suomen Autoteollisuus Oy:lle. Sisu Auto jatkoi toimintaansa entisellä nimellään.
Partekin lastinkäsittelyliiketoiminnasta ja hankkimastaan MacGregor-yhtiöstä Kone muodosti vuonna 2005 uuden Cargotec-nimisen yhtiön ja irrotti sen Koneesta jakautumismenettelyn kautta. Yhtiön omistajiksi tuli osa Koneen pääomistajista, ja se vietiin samana vuonna pörssiin.
Kirjallisuutta

Antti Kuusterä, Emilie Enckell: Suuryritys ja sen muodonmuutos: Partekin satavuotinen historia. Partek 2002. ISBN 951-96224-6-2
Kerstin Smeds: Läpi valkean kiven. Partekin historia. Partek 1998. ISBN 9789519622439
Aiheesta muualla

Vuosikertomus 1995, englanti
Tuomas Taittonen

Tuomas Mikonpoika Taittonen (28. marraskuuta 1817 Kuuttila, Vähäkyrö – 13. maaliskuuta 1915 Valkeakoski) oli suomalainen räätäli, kasööri ja kanavapäällikkö. Itseoppinut Taittonen hoiti 1850-luvulla Vähässäkyrössä silloisen Suomen suurinta kansankirjastoa ja hän hankki myös ns. Perhon noidan mustankirjan Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kokoelmiin.
Kirjallisuutta

Tuomas Taittonen (toim.) : Mustakirja. Näköispainos. Jon Hällström 2012 ISBN 978-952-5774-37-5 Alkuperäinen ilm. Helsinki : Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1908.
Telamonin taistelu

Kuoleva galli. Roomalainen kopio kreikkalaisesta veistoksesta.
Telamonin taistelu käytiin vuonna 225 eaa. roomalaisten ja gallialaisten välillä Telamonissa, noin puolimaissa Rooman ja Pisan välistä rannikkoa. Se oli tärkeimpiä Italian galliheimojen ja roomalaisten välillä käytyjä taisteluja. Kahden roomalaisarmeijan väliin jääneet gallialaiset hävisivät täydellisesti. Joidenkin historioitsijoiden mukaan tämä oli viimeinen kerta kun sotavaunuja käytettiin mantereella.
Aiemmat tapahtumat

Jonkin verran ennen taistelua suuri joukko gaesatae-sotureita tuli Alppien yli Italiaan. Heihin liittyi insubreja, boijeja ja muita kelttiryhmiä, jolloin saatiin osapuilleen 50 000 jalkamiehen ja 20 000 ratsumiehen armeija. Polybios mainitsee kaksi kuningasta, Concolitanuksen ja Aneroesteen, ja myös sotavaunuista mainitaan.
Gallialaiset tunkeutuivat Etruriaan ja uhkasivat itse Roomaa lyötyään Faesulaessa roomalaisten joukot. Saatuaan kannoilleen toisen, konsuli Lucius Aemiliuksen johtaman armeijan he kuitenkin lähtivät taistellen perääntymään kohti pohjoisempaa Etrurian rannikkoa. Kumpikaan puoli ei tiennyt, että toinen konsuli Gaius Atilius oli saapunut Sardiniasta Pisaan ja marssi joukkoineen etelään pysäyttääkseen gallialaiset. Toisiaan lähestyvien armeijoiden tiedustelijat kohtasivat Telamonissa, ja Atilius sai vangeilta tietää että gallialaiset oli vahingossa saarrettu. Hän ryhmitti omat joukkonsa ja vei ratsuväen valtaamaan taktisesti tärkeän kukkulan, jolta tietä pitkin lähestyvä vihollinen voitiin nähdä.
Taistelu

Gallialaiset havaitsivat roomalaiset edessään ja lähettivät ratsuväkensä ja kevyen jalkaväen hyökkäämään kukkulalle, jonka juurelle kehkeytyi yleinen taistelu. Tilanteen valottuessa gallialaiset järjestivät rintamat molempiin suuntiin. Polybios kuvaa taistelua teoksessaan Historiai;
Alkuun taistelu rajoittui kukkulalle, jolla kaikkien osapuolien ratsuväki otti mittaa toisistaan. Tässä vaiheessa Atilius kaatui, ja Polybios väittää hänen päänsä viedyn kelttikuninkaille. Siitä huolimatta roomalaiset voittivat kahakan.
Sillä välin roomalaisten jalaväki oli edennyt lähelle kelttien rivejä. Gaesatae ja insubrit olivat ryhmittyneet Aemiliusta vastaan, tauriinit ja boijit Atiliuksen suuntaan. Polybios kuvaa, miten heidän pitämänsä meteli järkytti roomalaisia. Gaesatae ilmeisesti taistelivat alasti.
Tyypillisen tapaansa roomalaiset aloittivat heittämällä keihäitä. Alastomat gaesatae eturivissä olivat erityisen haavoittuvia. Heidän rivinsä hajosi, osa perääntyi taaemmas insubrien sekaan ja jotkut ryntäsivät vihollista päin ja tapettiin. Roomalaisten hyökätessä lähitaisteluun syntyi sen sijaan kiivasta vastarintaa, joka ratkesi vasta roomalaisten ratsuväen hyökätessä kukkulalta kelttien sivustaan. Kuningas Concolitanus jäi vangiksi, mutta toinen kuningas Aneroestes "...riisti hengen itseltään ja ystäviltään..."
Aemilius sai viettää triumfin.
Reijo Heinonen (professori)

| Reijo E>  Heinonen.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. lokakuuta 1938 Helsinki (ikä 86)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  yleisen teologian emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (TK 1965, TM 1966, FM 1986), Tübingenin yliopisto (TT 1972)
Instituutti:  Joensuun yliopisto
Tutkimusalue:  Saksan uusimman ajan kirkkopolitiikka, arvokasvatus, globaali etiikka
Reijo Eljas Heinonen (s. 3. lokakuuta 1938 Helsinki) on naantalilainen Joensuun yliopistosta eläkkeelle vuonna 2003 jäänyt yleisen teologian professori ja kirjailija.
Reijo E. Heinosen vanhemmat olivat taidemaalari, professori Aarre Heinonen ja laulajatar, kirjailija Tuomi Elmgren-Heinonen.
Heinonen kirjoitti ylioppilaaksi Munkkiniemen yhteiskoulusta 1958. Hän valmistui Helsingin yliopistosta teologian kandidaatiksi 1965, teologian maisteriksi 1966 ja filosofian maisteriksi 1986. Teologian tohtoriksi hän valmistui Tübingenin yliopistosta vuonna 1972. Hänen saksankielisen väitöskirjansa (1972) otsikkona oli Die Bremer Deutschen Christen : ein Beitrag zur Theologie und Kirchenpolitik der Deutschen Christen im Dritten Reich. Väitöskirja julkaistiin vuonna 1978 osin uusittuna ja tiivistettynä monografiana.
Turun yliopistossa hän on aikaisemmin opettanut uskonnon didaktiikkaa ja toiminut kirkkohistorian dosenttina. Lisäksi hän on toiminut asiantuntijana Islamilaisessa koulutus-, tiede- ja kulttuurijärjestö ISESCO:ssa. Heinonen on puhunut pitkään maailmanlaajuisen etiikan ja kulttuurien välisen vuoropuhelun puolesta; hänen kirjoittamiinsa kirjoihin lukeutuu muun muassa vuonna 1995 julkaistu Vastuun aika, jossa käsitellään kansainvälisten vaikuttajien myönteisen suhtautumisen välttämättömyyttä, jotta eettinen tietoisuus muuttuisi.
Heinonen on toiminut Rauhankasvatusinstituutin puheenjohtajana. Hän sai vuonna 2009 tuolloin ensimmäisen kerran jaetun Kultainen sääntö -palkinnon kunnianosoituksena pitkään jatkuneesta työstään maailmanlaajuisen etiikan puolesta. Palkinnon antoivat kansainvälinen Uskot ilman rajoja -järjestö sekä United Religions Initiative (URI).
Heinonen luennoi ympäri maailmaa ja kirjoittaa myös tieteellisiä artikkeleita muun muassa saksaksi. Hänen tieteelliseen tuotantoonsa kuuluu yli 100 saksan- tai englanninkielistä julkaisua. Hänen  kirjoittamia kirjoja ovat muun muassa:
Työ ja yhteys (1969),
Die Bremer Deutschen Christen : ein Beitrag zur Theologie und Kirchenpolitik der Deutschen Christen im Dritten Reich (1972, väitöskirja)
Anpassung und Identität. Theologie und Kirchenpolitik der Bremer Deutschen Christen 1933-1945 (1978, aiemman väitöskirjan uusittu ja tiivistetty versio),
Aineenopettajan koulutus kulttuuripolitiikan ristivedossa (1987),
Perhosen perspektiivi (1993),
Arvomuisti kehitysyhteistyössä (1997) ja
Hiljaiset vedet - vastuunvirrat (2006).
Kirjallisuutta

Hällström, Gunnar af & Raunistola, Eeva (toim.): Vastuun uudet ulottuvuudet. Globaalin etiikan haaste. Juhlakirja professori Reijo E. Heinosen täyttäessä 60 vuotta.  (Studia Carelia humanistica 12)  Joensuu:  Joensuun yliopiston humanistinen tiedekunta, 1998.  ISBN 951-708-688-1
Aiheesta muualla

Heinosen julkaisut: Kts. Heinonen, Reijo, 1938- fennica.linneanet.fi  FENNICA - Suomen kansallisbibliografia. Kansalliskirjasto.[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Lukonmäki

Lukonmäki on Tampereen kaupunginosa, joka sijaitsee Kaakkois-Tampereella. Se rajoittuu lännessä Hervannan valtaväylään, etelässä Hervannan kanjoniin, idässä Kaukajärven kaupunginosaan ja pohjoisessa Tampereen itäiseen ohitustiehen. Naapurikaupunginosia ovat Hervanta etelässä, Kaukajärvi idässä, Hallila lännessä ja Viiala pohjoisessa. Turtolankatu jakaa Lukonmäen kahdeksi osaksi pohjois–etelä suunnassa: varsinainen Lukonmäki on lännessä ja Finninmäki idässä. Lukonmäen tilastoalueella asui vuoden 2023 lopulla 2 869 asukasta.
Luonnehdinta alueesta

Lukonmäki on nimensä mukaisesti suuri kalliomäki, joka alkaa aivan Hervannan kanjonin eli Koivusenojannotkon pohjoispuolelta. Lukonkallion lakea ja etelärinnettä lukuun ottamatta alue on rakennettua ympäristöä. Lukonkallion korkein kohta on yli 140 metriä merenpinnasta, joten nousua entisen laskettelukeskuksen pohjalta huipulle on 40 metriä. Lukonkallion laen eteläpuolella kulkee talvisin huoltamaton kävelytie itä-länsisuunnassa Kierikankadun päästä Ikämiestenkadulle. Lukonkallion metsässä risteilee paljon pienempiäkin polkuja.
Lukonmäen länsirinteellä ja rinteeltä Hervannan valtaväylän suuntaan Ikämiestenkadun molemmin puolin olevien kujien varrella on kymmeniä pääasiassa 1970-luvulla rakennettuja omakotitaloja ja muutama näitä uudempi rivitalo. Lukonmäen itärinteellä Kierikankadulla ja sen sivukujilla on noin tusinan verran omakotitaloja ja pohjoisempana Turtolankadun varrella myös rivitaloja. Lukonmäen pohjoisosassa, Lukonpuistossa, on kesäisin urheilukenttänä toimiva luistinrata, ja sen ympäristössä runsaasti rivitalo- ja omakotitaloasutusta.
Lukonmäen eteläosassa Turtolankadun varrella on päivittäistavarakauppa sekä pieni pizzeria. Samassa kiinteistössä toimii Lukonmäen päiväkoti, jossa on noin 60 lasta. Lukonmäenkadun ja Turtolankadun risteyksessä on Lukonmäen grilli, jossa myydään perinteisten grilliruokien lisäksi elintarvikkeita. Tampereen opiskelija-asuntosäätiöllä on Turtolankadun itäpuolella opiskelija-asuntoja: asunto-osakeyhtiöt Lukonkruuti, Lukonkierikka ja Lukonlysti. Näistä vanhemmat Turtolankatu 31–33:n talot tullaan purkamaan ja tilalle rakennetaan tiiviimmin ja korkeampia, 4–6-kerroksisia asuinkerrostaloja. Kaavaehdotus oli esillä 7.1.2025 asti, ja parhaillaan ehdotus odottaa kaupunginvaltuuston hyväksyntää.
Lukonmäki tunnetaan hyppyrimäistään, jotka sijaitsevat Hervannan kanjonin etelärinteellä laskettelurinteiden vieressä. Hervannan kanjonista lähtee myös puolentoista kilometrin mittainen valaistu hiihtolatu, joka johtaa valaistulle Hervanta–Koivistonkylä-ladulle. Hyppyrimäkien ja Pitkänahteen välissä oleva laskettelukeskus lakkautettiin 2019 ja rakennukset alueelta on purettu. Kesällä 2023 kaupunki keräsi yleisöltä ja järjestöiltä ideoita alueen kehittämiseksi. Rinteestä on tarkoitus kehittää vuosina 2025–26 monipuolinen ulkoilu- ja virkistysalue. Rinteessä olevia maastopyöräratoja kehitetään edelleen. Rinteeseen rakennetaan erityinen mäkijuoksurata ja kuntoportaat, lisäksi alas tulee ulkokuntosali sekä mäen päälle oleskeluun ja piknikkiin soveltuva niitty.
Per Zilliacus

Per Zilliacus
Per Wilhelm Zilliacus (1. joulukuuta 1892 Helsinki – 5. maaliskuuta 1982 Pori) oli suomalainen jääkärieversti ja Sotakorkeakoulun johtaja sekä Suojeluskuntain ylipäällikkö.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori Henrik Johan Wilhelm Zilliacus ja Gertrud Charlotta Lönnblad. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 oopperalaulaja Margareta Sederholmin kanssa, josta hän erosi vuonna 1935 ja avioitui toisen kerran vuonna 1936 Aune Linnea Vuorion kanssa, josta hän erosi vielä samana vuonna ja avioitui kolmannen kerran vuonna 1948 toimittaja Gunvor Eleonora Marie Lindroosin kanssa.
Opinnot

Zilliacus kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1911 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1911–1915 Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla ja suoritti diplomi-insinööritutkinnon ensimmäisen jakson (tekniikan mekaniikkaa lukuun ottamatta). Zilliacus suoritti Italian sotakorkeakoulun vuosina 1927–1930. Hän teki opintomatkat Sveitsiin, missä hän tutki poliisin liikekannallepano- ja koulutuskysymyksiä vuonna 1924, Tanskaan, missä hän seurasi sotaharjoituksia vuonna 1923, Englantiin vuonna 1925, Saksaan vuonna 1926 ja Ruotsiin, minne hän oli oppimismielessä komennettuna kolmen viikon ajaksi Skaraborgin rykmenttiin vuonna 1924.
Jääkärikausi

Zilliacus osallistui ylioppilaiden aktivistitoimintaan syksyllä 1914 ennen kuin liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin 21. joulukuuta 1915 hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Zilliacus osallistui pataljoonan palattua rintamalta Libaussa vuonna 1917 järjestetylle rautatienrakennuskurssille. Hän toimi 10. syyskuuta 1917 alkaen osastopäällikkönä Stab II:ssa ennen pataljoonan kotiin lähtöä. (esikunta Stab II perustettiin pataljoonan kotiuttamista valmistelemaan). Hän suoritti myös vuonna 1917 Libaussa järjestetyn sotakoulun A - kurssin.
Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan perustamaan ja järjestämään 6. jääkäripataljoona. Pataljoonan perustamisen jälkeen hän johdatti sen taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, missä hän haavoittui kaupunkialueella 3. huhtikuuta 1918. Haavoitumisensa jälkeen hän palveli sodan loppuvaiheet Päämajan operatiivisessa toimistossa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Zilliacus siirrettiin sisällissodan jälkeen kesäkuussa vuonna 1918 Yleisesikunnan operatiiviselle osastolle, josta hänet siirrettiin 4. lokakuuta 1918 alkaen 2. Divisioonan esikuntapäälliköksi ja 14. huhtikuuta 1920 alkaen Keski-Suomen rykmentin I pataljoonan komentajaksi.
Hänet komennettiin 9. joulukuuta 1920 ja lopulta siirrettiin 27. marraskuuta 1923 alkaen  Suojeluskuntain yliesikunnan esikuntapäälliköksi. Yliesikunnan esikuntapäällikön tehtävää suorittaessaan hän osallistui vuoden 1924 alussa niin sanottuun upseerikapinaan, jonka tarkoituksena oli painostaa Lauri Igmania ottamaan hallitukseensa puolustusministeriksi hänen esimiehensä Suojeluskuntain ylipäällikkö Lauri Malmberg tiukkoine ehtoineen, johon vaatimukseen Ingman sitten myöntyikin presidentti Ståhlbergin periaatteellisesta vastustuksesta huolimatta., mistä hänet siirrettiin edelleen 9. heinäkuuta 1927 alkaen Pohjois-Savon rykmentin komentajaksi. Yleisesikunnan tilastollisen ja ulkomaaosaston päälliköksi hänet nimitettiin 26. elokuuta 1927, mistä virasta hän oli komennettuna loka - marraskuussa vuonna 1930 Sisäasiainministeriöön. 15. syyskuuta 1927 alkaen hän lähti Italiaan jatkamaan sotilaallisia opintojaan kolmeksi vuodeksi.
Sotakorkeakoulun johtajaksi hänet nimitettiin 1. tammikuuta 1931.  Puolustusvoimista hän erosi 16. toukokuuta 1933.
Zilliacus hoiti Suojeluskuntain ylipäällikön tehtäviä kesä – elokuussa vuonna 1921 ja kesäkuusta 1924 lokakuuhun 1925 välisen ajan. Zilliacus toimi talvi- ja jatkosodan aikana Sotilasasiamiehenä Yhdysvalloissa vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet kotiutettiin. Sotien jälkeen hän työskenteli konttoripäällikkönä Oy Werner Hacklinin palveluksessa.