stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anna Politkovskaja
Aiheesta muualla

YLEn Elävän arkiston toimituksen kooste Politkovskaja-jutuista: Anna Politkovskaja - Kun miekka murskasi kynän
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef 
Politkovskajan hauta Trojekurovskojen hautausmaalla Moskovassa.
Polikarpov I-15

Polikarpov 1-15bis
Polikarpov I-15 ja I-15bis ja niistä edelleen kehitetty I-153 olivat neuvostoliittolaisia kaksitasoisia hävittäjälentokoneita, joita käyttivät tasavaltalaiset Espanjan sisällissodassa, Kiina sodassa Japania vastaan ja Neuvostoliitto toisessa maailmansodassa. Koneita valmistettiin 905 kappaletta.
Kehitys

Dmitri Grigorovitšin ja Nikolai Polikarpovin suunnitteleman I-5-koneen ensimmäinen prototyyppi lensi 29. huhtikuuta 1930 nimellä VT-11 ja toinen prototyyppi 22. toukokuuta 1930. I-5:n sarjavalmistus alkoi vuonna 1932. Kahdessa vuodessa I-5-konetta rakennettiin 803 kappaletta. Koneen moottorina oli 480 hv:n M-22-moottori, joka oli lisenssillä valmistettu versio 9-sylinterisestä Bristol Jupiter -tähtimoottorista.
I-5-konetta kehitettiin edelleen ja uuden version prototyyppi TsKB-3 lensi ensilentonsa lokakuussa 1933. Koneen yläsiipi oli ns. lokkisiipi ja moottorina oli 630 hv:n Wright Cyclone. I-15:ksi nimetyn koneen sarjatuotanto alkoi vuonna 1934. Moottorina oli aluksi M-22 mutta myöhemmin Cyclonesta kehitetty 635 hv:n M-25. I-15-hävittäjää valmistettiin 733 kappaletta.
Lokkisiipi haittasi lentäjän näkyvyyttä ja se korvattiin suoralla yläsiivellä. Moottoriksi asennettiin 725 hv:n M-25V, joskin tuotantoversioissa tavattiin myös 760 hv:n M-25A:ta ja 775hv:n M-25B:tä. Moottorin painon kasvun myötä rakenteita jouduttiin vahvistamaan. Uutta versiota  kutsuttiin I-152:ksi ja I-15bis:ksi ja sen valmistus aloitettiin syksyllä 1937. I-152-konetta rakennettiin Neuvostoliitossa 2 408 kappaletta, joista 186 kappaletta vietiin Kiinaan vuodenvaihteessa 1937–1938. Lisäksi Espanjan tasavaltalaiset rakensivat lisenssillä 231 konetta vuosina 1937–1938.
Koneen kehittäminen ei jäänyt tähän, vaan sitä kehitettiin edelleen Espanjan sisällissodan kokemusten perusteella. Yläsiiveksi asennettiin lokkisiipi ja alasiipeen sisään vedettävät laskutelineet. Prototyyppi valmistui lokakuussa 1938. Koneen tuotanto alkoi nimellä I-153 keväällä 1939 ja päättyi vuoden 1940 lopulla 3 437 koneen valmistuksen jälkeen. Koneessa oli 850 hv:n M-62-moottori, joka sekin oli kehitetty Wright Cyclonesta. Ensi kerran I-153 osallistui sotatoimiin Khalkin-Golissa Japanin hyökättyä Neuvostoliittoa vastaan heinäkuussa 1939. Koneessa oli aseistuksena neljä 7,62 mm ShKAS-konekivääriä, joiden yhteenlaskettu patruunamäärä oli mahtava, 5 000 kappaletta. Aseistuksen heikkoutena pysyi loppuun asti mekaaninen liipaisin, joka oli vailla minkäänlaista tehostinta, vaikka se oli sijoitettu ohjaussauvaan. Liipaisin oli niin raskas käyttää, että monet koneet huojuivat rajusti aseita käytettäessä tahattomien sauvanliikkeiden vuoksi, ja osumistarkkuus oli vajavainen.
Koeversioissa kokeiltiin paineistettua ohjaamoa, turboahtimia ja kiihdytykseen käytettäviä rakettimoottoreita.
Hankinta Suomeen

Suomen ilmavoimat sai sotasaaliiksi talvisodassa viisi pakkolaskun tehnyttä I-152-konetta, joista kaksi korjattiin lentokuntoon ennen talvisodan päättymistä ja loput välirauhan aikana. Talvisodassa saatiin sotasaaliiksi myös useita I-153-koneita, joista suurin osa oli romuja. Kahdeksan I-153-konetta kunnostettiin lentokuntoisiksi, seitsemän välirauhan aikana ja yksi jatkosodan alussa. Jatkosodassa saatiin lisää I-153-koneita sotasaaliiksi ja niistä kunnostettiin lentokelpoisiksi kolme konetta. Suomi osti vuonna 1942 Saksan sotasaalisvarastoista 11 I-153-konetta, joista yhdeksän saatiin joulukuussa 1942. Loput kaksi lähtivät matkaan heinäkuussa 1943, mutta toinen niistä tuhoutui siirtolennolla. Saksan sotasaalisvarastoista ostettiin lopulta kymmenen konetta, joten I-153-koneita oli Suomen ilmavoimissa yhteensä 21 kappaletta.
Käyttö Suomessa

I-152-koneita käytettiin harjoituskoneina ja I-153-koneita lähinnä tiedustelukoneina vuosina 1940–1945. Koneet poistettiin Ilmavoimien kalustorekisteristä 2. tammikuuta 1950.
Löydettyjä yksilöitä

Vuonna 2008 riistapäällikkö löysi nykyisen Venäjän alueelta Viipurinlahdelta hylyn, joka tunnistettiin I-153-tyypiksi. Suomalaisista ja entisen Neuvostoliiton arkistoista voitiin todentaa, että kyseessä oli yksilö, jonka siipi oli matalalla käydyssä kiivaassa ilmataistelussa osunut suomalaisen Gloster Gladiator -koneen siipeen 4. maaliskuuta 1940. Kumpikaan osapuoli ei silloin kyennyt paikantamaan lentäjää tai konetta. Lentäjää ei myöskään ollut Suomen sotavankiluetteloissa. Hylky siirrettiin Moskovaan tekniseen museoon löytökunnossa 2009.
Vuonna 2018 Suomussalmen Kiantajärvestä nostettiin I-15 -koneen Shvetsov- moottori. Talvisodan aikana lentäjä oli joutunut tekemään pakkolaskun jäälle koneen saatua osuman maasta ammutusta kivääritulesta. Hyväkuntoisena sedimentissä säilynyt moottori on potkureineen näytteillä Raatteenportissa.
Tekniset tiedot (Polikarpov I-15) > Yleiset ominaisuudet

Kärkiväli: 9,15 m
Pituus: 6,29 m
Moottori: ilmajäähdytteinen tähtimoottori Shvetsov M-22 (480 hv)
Paino: 1 180 kg (tyhjänä), 1 422 kg (lentopaino)
Tekniset tiedot (Polikarpov I-15) > Suorituskyky

Nopeus: 305 km/h merenpinnassa ja 350 km/h 3 000 metrissä
Lakikorkeus: 9 200 m
Lentomatka: 480 km
Tekniset tiedot (Polikarpov I-15) > Aseistus

Neljä 7,62 mm konekivääriä ja 150 kg pommeja
Tekniset tiedot (Polikarpov I-152) > Yleiset ominaisuudet

Kärkiväli: 10,18 m
Pituus: 6,28 m
Moottori: ilmajäähdytteinen tähtimoottori Shvetsov M-25V (725 hv)
Paino: 1 310 kg (tyhjänä), 1 730 kg (lentopaino)
Tekniset tiedot (Polikarpov I-152) > Suorituskyky

Nopeus: 315 km/h merenpinnassa ja 370 km/h 3 000 metrissä
Lakikorkeus: 9 500 m
Lentomatka: 450 km
Tekniset tiedot (Polikarpov I-152) > Aseistus

Neljä 7,62 mm PV-1 tai Maxim-konekivääriä tahditettuna rungossa, näille yhteensä 4 400 patruunaa sekä ripustimet 150 kg pommikuormalle.
Tekniset tiedot (Polikarpov I-153) > Yleiset ominaisuudet

Kärkiväli: 10, m
Pituus: 6,18 m
Paino: 1 139 kg (tyhjänä), 1 650 kg (lentopaino)
Moottori: ilmajäähdytteinen tähtimoottori Shvetsov M-62 (830 hv lentoonlähdössä ja 850 hv 1 530 metrissä)
Tekniset tiedot (Polikarpov I-153) > Suorituskyky

Nopeus: 365 km/h merenpinnassa ja 430 km/h 3 000 metrissä
Lakikorkeus: 10 700 m
Lentomatka: 480 km
Tekniset tiedot (Polikarpov I-153) > Aseistus

Neljä 7,62 mm ShKAS-konekivääriä tahditettuna rungossa, näille yhteensä 5 000 patruunaa sekä neljä ripustinta yhteensä 150 kg:n pommikuormalle.
Aiheesta muualla

I-153 kuvaus suomeksi[vanhentunut linkki]
Polikarpov I-153 suomalaisin tunnuksin
Suomalainen Polikarpov I-153 nousee ilmaan maaliskuussa 1942.
Polikarpov I-15
Prednisoni

| --- | --- |

Prednisoni
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(8S,9S,10R,13S,14S,17R)-17-hydroksi-17-(2-hydroksiasetyyli)-10,13-dimetyyli-6,7,8,9,12,14,15,16-oktahydrosyklopenta[a]fenantreeni-3,11-dioni
Tunnisteet
CAS-numero: 53-03-2
ATC-koodi: A07EA03
PubChem CID: 5865
DrugBank: DB00635
Kemialliset tiedot
Kaava: C21H26O5 
Moolimassa: 358,428 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 234 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen: 0,312 g/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 70 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 2–3 tuntia
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, intravenoosi, nasaalinen, rektaalinen
Prednisoni (dehydrokortisoni eli 17α,21-dihydroksipregna-1,4-dieeni-3,11,20-trioni) on kortikosteroidi, synteettinen glukokortikoidi ja kortisonin johdannainen, jota käytetään lääkkeenä. Prednisonille likeistä sukua on prednisoloni (dehydrohydrokortisoni eli 11β,17α,21-trihydroksipregna-1,4-dieeni-3,20-dioni). Prednisonia voidaan käyttää moneen tarkoitukseen, sillä se vaikuttaa hormonaalisesti.
Käyttö > Syövän hoito

Yksi merkittävä käyttötarkoitus onkin ollut syöpäsairauksien hoito, kuten lymfosarkooma ja krooninen lymfaattinen leukemia (KLL) .
Prednisoni on aikaisemmin ollut esimerkiksi, eräs osa niin kutsuttua MOPP -hoitoyhdistelmää. Tämän kokonaisuuden muut osaset olivat: vinkristiini, typpisinappikaasu sekä prokarbatsiini.
Prednisonia ei tule ottaa yhdessä abirateronin ja radium-223:n kanssa eturauhassyövän hoidossa.
Käyttö > Äkillinen kuulonalenema ja kuuroutuminen

Prednisonia ja joitakin muita steroideja voidaan käyttää äkillisen kuulonaleneman ja kuuroutumisen hoitoon. Hoito on aloitettava 2-4 viikon kuluessa kuulonaleneman synnystä. Lääkkeen vaikutus on sitä parempi, mitä aiemmin kuuri aloitetaan.
Tyypillinen oraalinen annostus on 60 mg 14 päivän ajan, jonka jälkeen annostusta vähennetään vähitellen vielä viiden päivän ajan. Annostus voi olla kuitenkin toinen. Joissain tapauksissa lääkekuurin kesto on ollut vain yhden viikon. Toisaalta toisissa tutkimuksissa on annostelu ollut 1 mg potilaan painokiloa kohden päivässä. Tällöin 90 kg painavan aikuisen annos olisi 90mg/päivä.
Prednisonin vaikutus perustuu korvan turvotuksen ja tulehduksen vähenemiseen. Lääke on tehokas solun stressireitin estäjä, joka voi olla keskeinen vaikute kuulonmenetyksessä. Sivuvaikutuksina on havaittu muutoksia unessa, ruokahalussa ja mielialassa.
Metyyliprednisolonia voidaan injektoida myös suoraan tärykalvolle. Tutkimuksessa annostus oli 40 mg, ja injektio tehtiin neljästi kahden viikon aikana. Injektion sivuvaikutuksina voi olla korvatulehdus, tärykalvon puhkeaminen, kipu pistoskohdassa sekä huimaus. Injektio sopii erityisesti niille, joille pillerit eivät sovellu. Täryontelonsisäisillä hoidoilla pyritään suurempiin lääkepitoisuuksiin sisäkorvassa ilman systeemisiä haittoja.
60mg oraalinen annostuksen ja 40 mg injektion tehokkuus havaittiin yhtä hyväksi. Kaikkiin potilaisiin hoito ei kuitenkaan tepsinyt. Hoidon toimivuudesta ei ole tieteellistä konsensusta, mutta lääkettä saaneiden paraneminen on ollut verrokkiryhmää parempaa. Eräässä tutkimuksessa kolmasosan kuulo palautui ennalleen, kolmasosa sai jonkin verran hyötyä ja kolmannekseen ei hoito vaikuttanut mitenkään.
Käyttö > Muut sairaudet

Prednisonia käytetään myös reumatautien, keuhko ja hengitystiesairauksien ja ihosairauksien hoidossa.
Aiheesta muualla

Medicina.fi: Raimo K. Tuominen, Lisämunuaisen kuorikerroshormonit (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
PubChem: Prednisone (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Prednisone (englanniksi)
DrugBank: Prednisone (englanniksi)
ChemBlink: Prednisone (englanniksi)
Prekariaatti

Prekariaatti on termi, jolla tarkoitetaan tilapäisissä tai epätyypillisissä työsuhteissa työskentelevien ihmisten yhteiskuntaluokkaa. Myös tällä vuosisadalla syntyneen näennäis- tai pakkoyrittäjien luokan jäsenet lukeutuvat prekariaattiin. Tällaisia ovat yhden hengen yritykset, jotka eivät täytä yritystoiminnan perinteisiä tunnusmerkkejä, koska ne ovat syntyneet työnantajien ulkoistaessaan palkkatyötä ja sen lakisääteisiä sivukuluja. Tällaiseen yrittäjyyteen ei liity mahdollisuutta voiton tavoitteluun, ja yrittäjän taloudellinen asema voi jäädä jopa huonommaksi kuin vastaavaa työtä työsuhteessa tekevien. Britannian yleisradioyhtiön BBC:n tekemän tutkimuksen mukaan prekariaattiin kuuluu briteistä 15 prosenttia (2013).
Prekarisaatiokeskustelu

Manner-Euroopan autonomimarxismista vaikutteita saaneet poliittiset ryhmät pitävät prekariaattia tärkeänä käsitteenä, ja se on sittemmin lanseerattu poliittiseen keskusteluun. Prekarisaatiokeskustelulla on yhteistä pinta-alaa muun muassa syrjäytymistä, työn tasa-arvoistamista ja maahanmuuttoa koskevien keskustelujen kanssa. Suomessa yhtenä keskeisenä kysymyksenä pidetään sosiaaliturvajärjestelmän perustumista pitkille ja vakituisille työsuhteille, kun taas laittomien siirtolaisten asema ei Suomessa ole niin keskeinen asia kuin esimerkiksi Espanjassa. Suomen eduskuntapuolueista ainakin Vihreissä, Vasemmistoliitossa ja SDP:ssä prekarisaatiosta on puhuttu ongelmana, johon on paneuduttava.
Prekarisaation vastustajat kyseenalaistavat usein vallitsevat työn ja "hyvän elämän" määritelmät ja pyrkivätkin niiden uudelleenmäärittelemiseen. Prekariaatti.org:n mukaan:
Prekariaattikysymykseen monien sitä pohtivien mielestä ei ole kehittynyt selkeää vastausta tai ohjelmaa. Ongelman ratkaisuehdotukset saattavat vaihdella niin, että toisessa ääripäässä on vaatimus sosialistisesta yhteiskunnasta ja pysyvistä työsuhteista ja toisessa pätkätöiden hyväksyminen ja vaatimus sosiaaliturvan muuttamiseen niin, että ne sopivat paremmin yhteen. Prekariaatin käsitteen puolesta puhuneet poliittiset ryhmät painottavat etenkin perustulotyyppistä sosiaalivakuutusta ansiosidonnaisen järjestelyn sijaan. Taloudelliset liberaalit esittävät ratkaisuksi työmarkkinoiden sääntelyn purkua, jonka he sanovat johtavat parempaan työllisyyteen, työsuhteiden vakinaistamiseen työnantajan vakinaiseen työsuhteeseen liittyvien riskien vähetessä ja enempään turvallisuuden tunteeseen.
Suomessa vappuaattona 2006 järjestetty prekariaatin EuroMayDay-mielenosoituskulkue ja tapahtumat VR:n makasiineilla käynnistivät laajan prekarisaatiokeskustelun Suomessa. Keskustelun keskeisenä osapuolena on ollut EuroMayDayta järjestämässä ollut Prekariaatti.org-kansalaisverkosto. Professori Heikki Patomäen mukaan Prekariaatti.orgin viestinnässä uutta ei varsinaisesti ole itse asia, vaan argumentaation militantti sävy ja yhteiskuntaluokkien vastakkainasettelu. Verkoston kuva tiedotusvälineissä olikin pian kielteinen. Verkostoa on syytetty elitismistä heidän edustajansa nimitettyä työehdoiltaan ja -oloiltaan heikkoja töitä "paskaduuneiksi", jollaisia heidän edustamansa ihmiset eivät suostu tai pakon edessä joutuvat tekemään. Kommentin on – verkoston mukaan virheellisesti – tulkittu väheksyvän peruspalvelutyön arvoa. Muun muassa Helsingin Sanomissa Prekariaatti.org-verkostoa moitittiin substanssiongelmasta, haluttomuudesta vastata sitä kohtaan esitettyyn kritiikkiin ja kyvyttömyydestä määrittelemään varsinaisia velvollisuuksia, jotka seuraisivat vaadittuja oikeuksia, kuten kansalaispalkkaa. Sittemmin Prekariaatti.org-sivusto on lopettanut toimintansa.
Kirjallisuutta

Haapala, Laura: Joustava työ, epävarma elämä.  Helsinki:  Like, 2016.  ISBN 978-952-01-1364-3
Kalleberg, A. L. & Vallas, S. P. (eds.) 2018: Precarious Work: Causes, Characteristics, and Consequences. Emerald, Bingley UK.
Kalleberg, Arne: Precarious Lives: Job Insecurity and Well-Being in Rich Democracies.  John Wiley & Sons, 2018.  ISBN 9781509506538
Korhonen, Anna-Reetta: Paskaduunista barrikadille: Prekariaatin julistus.  (Into-pamfletti)  Helsinki:  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0300-2
Standing, Guy: The Precariat: The New Dangerous Class.  Bloomsbury Academic, 2011.  ISBN 9781849663526
Standing, Guy 2014. A Precariat Charter: From Denizens to Citizens. Bloomsbury Academic ISBN 978-1472510396
Aiheesta muualla

Jukka Peltokosken kirjoitus prekarisaatiosta Megafoni-julkaisussa
https://sorsafoundation.fi/tyoelaman-prekarisaatio-tuo-mukanaan-lisaa-tyossakayvien-koyhyytta/
Kansan Uutiset: Prekariaatti on 2000-luvun toimija 16.2.2019
Powhatanit

Päällikkö Powhatan talossaan Werowocomocossa (yksityiskohta John Smithin kartasta, 1612).
Powhatanit (lausutaan myös Powatan tai Powhaten) olivat Amerikan intiaanikansa, joka eli ensimmäisten eurooppalaisten saapuessa nykyisen Virginian itäosissa. He saivat nimensä heitä 1600-luvun alussa johtaneesta Wahunsunacock-nimisestä päälliköstä, jota kutsuttiin myös päällikkö Powhatanksi. Powhatanit puhuivat itäisiin algonkin-kieliin kuuluvaa powhatanin kieltä. Powhatan-nimellä tarkoitetaan myös heidän hallitsemaansa heimoliittoa, nykyisessä Richmondissa sijainnutta Powhatanien kaupunkia sekä jokea, joka tunnetaan nykyisin nimellä James River. Heimon ja siirtolaisten kohtaamisesta syntyi tarina Pocahontasista, joka oli päällikkö Wahunsunacockin tytär.
Powhatanien heimoliitto

Monet tutkijat uskovat powhatanien liiton syntyneen 1570-luvulla, kun kuuden eri heimon valtaan nousi päällikkö Wahunsunacock eli Powhatan. Powhatan kuului pamunkey-heimoon, mutta myöhemmin kaikkia hänen valtansa alla olleita heimoja nimitettiin powhataneiksi. Eurooppalaisten tullessa heidän alueelleen oli liittoon liittynyt tai pakotettu yli 30 heimoa ja powhatanien hallitsemalla alueella eli luultavasti noin 10 000–15 000 henkilöä. John Smithin mukaan powhatanien alaisuudessa oli 32 heimoa ja 150 kylää jotka maksoivat veroa Powhatanille. Jokaisen pienemmän heimon johdossa oli werowance, eli heimopäällikkö jotka olivat taas Powhatanin alaisuudessa. Näillä heimopäälliköillä saattoi heilläkin olla omia alipäälliköitään, mikäli he johtivat suurta aluetta.
Historia

Ensimmäinen eurooppalainen lähellä powhatanien maita oli espanjalainen Pedro Menendez de Aviles, joka kävi alueella vuonna 1572. Hän kohtasi matkallaan intiaaneja, mutta ei ole tiedossa oliko kyseessä powhatanit. Powhatanit saivat ensimmäisen todistettavasti kosketuksen eurooppalaisiin vuonna 1607, kun englantilaiset siirtolaiset perustivat heidän lähettyvilleen Jamestownin siirtokunnan. Powhatanit saivat eurooppalaisilta tuliaseita joita he käyttivät sodissa muita intiaaneja vastaan. Tästä syystä powhatanit säilyttivät melko pitkään rauhalliset suhteet siirtolaisiin. Englantilaisten tullessa powhatanit kävivät sotaa chickahominy-heimoa vastaan.
Historia > Virginian intiaanikapinat

Päällikkö Powhatanin kuoltua powhatanien johtoon nousi hänen veljensä Opechancanough. Välejä englantilaisten kanssa huononsivat jatkuva siirtolaisten virta, joka oli kiihtynyt entisestään heidän tuotuaan Amerikkaan tupakkaa viljeltäväksi.  Opechancanough hyökkäsi yllättäen englantilaisten siirtolaisten kimppuun 22. maaliskuuta 1622 jolloin noin 350 siirtolaista kuoli ja vain Jamestownin välittömässä läheisyydessä olleet asutukset säästyivät tuholta. Siirtolaiset kutsuivat hänet rauhanneuvotteluihin joissa intiaanit väijytettiin ja monet powhatanien lähettiläät kuolivat, mutta Opechancanough pääsi karkuun. Siirtolaiset aloittivat kostotoimet ja vuonna 1625 he tappoivat tuhat intiaania. Osapuolet tekivät vihdoin rauhan vuonna 1636 molempien puolien voimien loputtua. Rauhaa seurasi kahdeksan rauhan vuotta, ja se rikkoutui Opechancanoughin hyökätessä jälleen vuonna 1644. Aluksi näytti siltä että powhatanit saisivat työnnettyä siirtolaiset mereen, mutta William Berkeleyn johtamat miliisit voittivat heidät ja Opechancanough vangittiin. Hänet vietiin vankina Jamestowniin jossa tarinan mukaan häntä vartioinut vartija ampui hänet.
Vuonna 1646 powhatanit allekirjoittivat sopimuksen jolla powhatanit ja heidän maansa joutuivat Ison-Britannan haltuun.
Nykypäivä

Nykyisin Virginiassa asuu noin 2 500–3 000 virallisesti rekisteröityä powhatania. Rekisteröimättömien määrä saattaa olla jopa 2–3-kertainen. Kahdella powhataneihin kuuluneella heimolla, mattaponeilla ja pamunkey-heimolla on edelleen reservaatit, jotka he saivat 1600-luvulla. Molemmat reservaatit sijaitsevat King Williamin piirikunnassa Virginian itäosassa. Powhatanin piirikunta on nimetty powhatanien mukaan, mutta se sijaitsee lähes 100 kilometriä powhatanien historiallisesta alueesta itään.
New Jerseyssä asuu sinne siirrettyjen powhatanien jälkeläisiä. Heitä kutsutaan nimellä Powhatan Renape eli sananmukaisesti "Powhatan ihmiset". Powhatanin kieltä ei enää puhuta, mutta sen elvyttämiseksi on tehty yrityksiä. Ainoat lähteet kielestä ovat John Smithin ja William Stracheyn tekemät sanalistat.
Powhatanit elokuvissa

Powhataneista kertovia elokuvia ovat muun muassa Walt Disneyn animaatio Pocahontas (1995) ja Terrence Malickin ohjaama The New World (2005). Powhatanit ovat arvostelleet tapaa, jolla Pocahontasin tarina on esitetty: heidän mukaansa elokuvat ovat historian vääristelyä ja ne näyttävät eurooppalaiset siirtolaiset todellista paremmassa valossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Anglo-Powhatan Wars (englanniksi)
Powhatan Renape Nation Rankokus American Indian Reservation (englanniksi)
UNC Charlotte linguist Blair Rudes restores lost language, culture for 'The New World' (englanniksi)
How a linguist revived 'New World' language (englanniksi)
Princess Cleopatra (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Preeriakahlaaja

| Preeriakahlaaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Bartramia
Laji::  longicauda
Kaksiosainen nimi
 Bartramia longicauda  (Bechstein, 1812) 

Katso myös
   Preeriakahlaaja Wikispeciesissä   Preeriakahlaaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Preeriakahlaajan munia.
Preeriakahlaaja (Bartramia longicauda) on pohjoisamerikkalainen kahlaaja. Lajin nimesi Johann Matthäus Bechstein 1812. René-Primevère Lesson nimesi suvun William Bartramin kunniaksi 1831.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 26–28 cm, siipien kärkiväli 64–68 cm ja paino 97–226 g, keskimäärin noin 160 g. Naaras on hieman kookkaampi. Sillä on pitkät keltaiset jalat, pieni pää sekä pitkä nokka ja pyrstö. Höyhenpuku on ruskean eri sävyjen kirjavoima ja maha on valkoinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Preeriakahlaaja istuu usein näkyvällä paikalla aidantolpan nokassa, puhelinpylvään päässä tai puun latvassa.
Esiintyminen

Pesimäalueena ovat Pohjois-Amerikan keskiosat Luoteis-Alaskasta Kanadaan ja Coloradoon, Oklahomaan, Etelä-Illinoisiin ja Virginiaan. Pesimäalueen laajuus on noin 3,3 miljoonaa neliökilometriä. Maailman populaation koko on noin 350 000 yksilöä. Lajin kanta on nykyisin elinvoimainen, sillä se on osittain toipunut 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun kannanromahduksesta, joka johtui liikametsästyksestä. Se on muuttolintu, joka talvehtii Etelä-Amerikassa, pääasiassa Etelä-Brasiliassa, Uruguayssa, Paraguayssa ja Argentiinassa. Laji tavattiin ensimmäisen kerran Suomessa 1.11.2016 Satakunnan Nakkilassa Leistilänjärven peltoaukealla. Lajin tarkastaa vielä BirdLife Suomen rariteettikomitea.
Elinympäristö

Preeria, heinäpellot, laitumet, lentokentät ja muut lyhytkortiset avomaat. Esiintyy myös vuoristoissa yli kilometrin korkeudella.
Lisääntyminen

Pesä on maassa ja munia on 4. Molemmat puolisot osallistuvat haudontaan, joka kestää 22–27 päivää. Molemmat emot myös huolehtivat poikasista, jotka oppivat lentämään noin kuukauden ikäisinä.
Ravinto

Maassa elävät pienet selkärangattomat ja kasvien osat.