stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Originals II
Kokoonpano > Vierailijat

Dick Wagner – kitarasoolo kappaleessa "Sweet Pain"
Boys Choir of Harlem – kuorolaulu kappaleessa "Great Expetations"
Eddie Kramer – piano kappaleessa "Christine Sixteen"
Aiheesta muualla

The Originals II Discogsissa. (englanniksi)
Eduard Schick

Eduard Schickin vaakuna
Eduard Schick (23. helmikuuta 1906 – 20. marraskuuta 2000) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Fuldan hiippakuntaan 22. joulukuuta 1928 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Aradin titulaaripiispaksi 14. huhtikuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adolf Bolte, jota avustivat Wilhelm Kempf ja Joseph Maria Reuß.
Schick sai 18. joulukuuta 1974 nimityksen Fuldan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 12. tammikuuta 1975. Hän jäi eläkkeelle 1. heinäkuuta 1982.
Schick osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Eeva-Kristiina Forsman

Eeva-Kristiina Forsman (8. marraskuuta 1931 Helsinki – 27. joulukuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen suurlähettiläs, joka toimi ulkoministeriössä vuodesta 1956. Suurlähettilääksi Belgradiin hän sai nimityksen 1975, ja sen jälkeen hän oli suurlähettiläänä muun muassa Wienissä, Roomassa 1985–1990, Madridissa vuodesta 1990 ja Tukholmassa. Hän jäi eläkkeelle 1996.
Eduard Steinemann

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | moniottelu, joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | moniottelu, joukkuekilpailu |  |
Eduard ("Edi") Steinemann (2. elokuuta 1906 – 28. kesäkuuta 1937 Flawil, Sankt Gallen) oli sveitsiläinen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti moniottelun joukkuekilpailussa kultaa vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa ja sai siinä lisäksi hopeamitalin vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä.
Tie 63 (Viro)

Kantatie 63 kulkee Kaakkois-Virossa Setomaan kunnassa Karisillan kylästä Värskan luoteispuolelta kantatieltä 45 etelään Koidulan raja-asemalle Venäjän rajalle Petserin pohjoispuolelle. Tien pituus on 17,8 kilometriä.
Tien kulku

Kantatie 63 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien alueella:
Tien kulku > Võrumaa

Setomaan kunta
Eeva-Helena Jokitaipale

Eeva-Helena Jokitaipale (s. 12. toukokuuta 1951 Helsinki) on suomalainen journalisti, joka työskenteli aikakauslehtien toimittajana, päätoimittajana ja julkaisujohtajana.
Eeva-Helena Jokitaipale syntyi Lars Jokitaipaleen ja Helena Linnalan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 2001 on toimittaja Hannu Laukkarinen. Jokitaipale tuli ylioppilaaksi 1970 ja opiskeli lehdistö- ja tiedotusoppia Tampereen yliopistossa. Hän oli Anna-lehden toimittaja 1978–1986, Seuran toimituspäällikkö 1986–1991 ja 7 päivää -lehden toimituspäällikkö 1991–1994. Lehden vastaavaksi päätoimittajaksi hänet nimitettiin 1994.  Aller Julkaisut -yhtiön julkaisujohtajaksi Jokitaipale tuli 1994. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 2016. Jokitaipale sai Aikakauslehtien päätoimittajat -yhdistyksen Julius-palkinnon vuonna 2002.
Theodor Niederbach

| Theodor Niederbach> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. helmikuuta 2002 (ikä 22) Örnsköldsvik, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Theo
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  Frölunda HC
Sarja:  SHL
Pelinumero:  27
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
NHL-varaus:  51. varaus, 2020 Detroit Red Wings
Theodor Erik Herkules Niederbach (s. 25. helmikuuta 2002 Örnsköldsvik, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SHL-joukkue Frölunda HC:tä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. mutta Niederbach osaa pelata myös laidassa. Hän pelannee pääasiassa seuran J20-junioreissa. Niederbach laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Niederbach on KB 65:n kasvatti. Hän toimi kaudella 2017–2018 seuran U16-junioreiden varakapteenina. Niedermach voitti tehoilla 38+35=73 koko U16 Elitin pistepörssin. Hän oli myös joukkueensa paras maalintekijä ja syöttäjä. Niederbach oli KB 65:n pistemies ja maalintekijä myös U16 SM:ssä tehoilla 8+4=12. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan parhaaksi hyökkääjäksi. Kaudeksi 2018–2019 Niederbach siirtyi Frölunda HC:n J18-junioreihin. Hänen kautensa jäi kuitenkin kokonaan väliin polvivamman vuoksi. Kaudella 2018–2019 Niederbach oli seuran J20-junioreiden kolmanneksi paras pistemies tehoilla 15+33=48, joilla hän jakoi J20 SuperElitin pistepörssin yhdeksännen sijan Malmö Redhawksin Maksims Semjonovsin ja Oskar Magnussonin kanssa.
Detroit Red Wings varasi Niederbachin toisella kierroksella 51. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Kaudella 2020–2021 hän debytoi Frölundan SHL-joukkueessa. Niederbach teki SHL-debyyttinsä 20. lokakuuta 2020 vieraissa Malmö Redhawksia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa kuitenkin vain kuusi sekuntia. SHL-uransa avausmaalin Niederbach teki 5. joulukuuta 2020 Rögle BK:ta vastaan.
Ura > Maajoukkueura

Niederbach pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Hänet valittiin Yhdysvaltoja vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Ruotsin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä Niederbach on pelannut viisi nuorten ja 17 poikien maaottelua.
Muuta

Niederbachin kaksoisveli Adam pelaa puolustajana Theodorin joukkuetoverina Frölundan J20-junioreissa. Heidän isoveljensä Ludwig Niederbach pelaa hyökkääjänä Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Hockeyettan-joukkue Örnsköldsvik HF:ssä ja hän toimii joukkueen kapteenina.
Tie 65 (Viro)

Kantatie 65 kulkee Kaakkois-Virossa Võrun kaupungista Räpinaan kantatielle 45.
Tie kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Võrumaa

Võrun kaupunki
Võrun kunta
Põlvamaa

Räpinan kunta
Dinwiddien piirikunta

Dinwiddien piirikunta (engl. Dinwiddie County) on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 28 544 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Dinwiddien kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1752.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dinwiddien piirikunta Wikimedia Commonsissa
Edward Andersson

| Edward Andersson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. joulukuuta 1933 Helsinki
Kuollut: 14. kesäkuuta 2012 Kauniainen
Ammatti:  juristi, professori
Edward Wilhelm Andersson (31. joulukuuta 1933 Helsinki – 14. kesäkuuta 2012 Kauniainen) oli suomalainen professori. Hän toimi Helsingin yliopiston julkisoikeuden professorina (ruotsinkielinen professuuri) vuosina 1965–1998. Andersson oli Kauniaisten kaupunginvaltuuston puheenjohtaja (RKP) 1977–2003, ja sen jälkeen varapuheenjohtaja. Hän oli myös Veronmaksajain keskusliiton puheenjohtaja vuosina 1996–2007.
Andersson oli Nokian hallituksen jäsen 1973–2000 ja Nordea AB:n vuoteen 2003. Hän oli yksi Nokian suurimmista yksityisistä osakkeenomistajista. Jäädessään eläkkeelle vuoden 1999 alusta hän lahjoitti yliopistolle noin 10 miljoonan markan arvosta Nokian osakkeita. Lahjoituksen tuotolla on tarkoitus perustaa oikeustieteelliseen tiedekuntaan ruotsinkielinen opetusvirka (professori tai yliopistonlehtori).
Vuonna 1993 Edward Andersson oli jäsenenä valtakunnanoikeudessa sen käsitellessä Kauko Juhantaloon kohdistettua syytettä. Andersson jätti tuomioon eriävän mielipiteensä; hän olisi tuominnut Juhantalon lievempään rangaistukseen vain osasta syytteitä.
Suomen Lakimiesliitto myönsi Anderssonille K. J. Ståhlberg -mitalin vuonna 2005.
Anderssonin vanhemmat olivat merenkulkuneuvos Herbert Andersson ja Gundel Norah Granit.
Aiheesta muualla

Edward Anderssonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Eino Toiviainen

Eino Olavi Toiviainen (4. lokakuuta 1919 Kurkijoki – 24. huhtikuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja teollisuusneuvos, joka toimi Helsingin kaupungin energialaitoksen toimitusjohtajana.
Toiviaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Simo Toiviainen ja Iida Löyhkö ja puoliso vuodesta 1946 Kaisu Leskinen. Toiviainen tuli ylioppilaaksi 1938 Elisenvaarassa ja osallistui molempiin sotiin, haavoittuen jatkosodassa kahdesti. Hän valmistui diplomi-insinööriksi sotien jälkeen 1948. Toiviainen oli 1947–1948 Strömbergin suunnitteluinsinööri ja vuodesta 1948 Helsingin kaupungin sähkölaitoksella linjainsinööri. Vuonna 1964 Toiviaisesta tuli sähkölaitoksen uudisrakennusosaston päällikkö ja vuonna 1969 sähkölaitoksen toimitusjohtaja.  Hän oli vuodesta 1977 myös Helsingin Seudun Lämpövoima -yhtiön toimitusjohtaja.  Toiviaisen ansioksi luetaankin kaukolämmön ja siihen liittyneen sähkön ja lämmön yhteistuotannon kehittämisessä saadut tulokset. Eläkkeelle Toiviainen jäi 1982. Teollisuusneuvoksen arvon 1979 saaneella Toiviaisella oli useita luottamus- ja sivutoimia ja hän oli pitkään myös vuonna 1966 perustetun Kurkijoki-pitäjäseuran puheenjohtaja. Sotilasarvoltaan Toiviainen oli reservin kapteeni (1973).
Eggishorn

Eggishorn
Eggishorn nähtynä Bettmerhornilta.
| --- | --- |
Sijainti:  Valais, Sveitsi
Vuoristo:  Bernin Alpit
Korkeus merenpinnasta:  2 927 m
Prominenssi:  563  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Eggishorn on 2 927 metriä korkea vuori Sveitsissä, Bernin Alpeilla.
The Virgin Tour

Yhdysvaltalaisen poplaulajan Madonnan ensimmäinen konserttikiertue, The Virgin Tour vuonna 1985 sisälsi konsertit kaikissa tärkeimmissä Yhdysvaltain kaupungeissa sekä Kanadan suurimmassa kaupungissa, Torontossa. Kaikki 17 162 lippua New Yorkin legendaariseen Radio City Music Hall -konserttiin myytiin ennätysnopeasti, 34 minuutissa. Kaikki muutkin konsertit myytiin täyteen, monet niistä tunneissa.
Madonnan lämmittely-yhtyeenä toimi Beastie Boys.
Kiertueesta on tehty myös VHS-julkaisu nimeltään The Virgin Tour Live.
Esityslista

"Dress You Up"
"Holiday"
"Into the Groove"
"Everybody"
"Angel"
"Gambler"
"Borderline"
"Lucky Star"
"Crazy for You"
"Over and Over"
"Burning Up"
"Like a Virgin"
"Material Girl"
Kiertueaikataulu

10. huhtikuuta 1985 Seattle, Washington, Yhdysvallat – Paramount Theatre
12. huhtikuuta 1985 Seattle, Washington, Yhdysvallat – Paramount Theatre
13. huhtikuuta 1985 Seattle, Washington, Yhdysvallat – Paramount Theatre
15. huhtikuuta 1985 Portland, Oregon, Yhdysvallat – Arlene Schnitzer Concert Hall
16. huhtikuuta 1985 Portland, Oregon, Yhdysvallat – Arlene Schnitzer Concert Hall
19. huhtikuuta 1985 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat – SDSU Open Air Theater
20. huhtikuuta 1985 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat – SDSU Open Air Theater
21. huhtikuuta 1985 Costa Mesa, Kalifornia, Yhdysvallat – Pacific Amphitheater
23. huhtikuuta 1985 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat –  Civic Auditorium
26. huhtikuuta 1985 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – Universal Amphitheater
27. huhtikuuta 1985 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – Universal Amphitheater
28. huhtikuuta 1985 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – Universal Amphitheater
30. huhtikuuta 1985 Tempe, Arizona, Yhdysvallat – ASU Activity Center
3. toukokuuta 1985 Dallas, Texas, Yhdysvallat – Convention Center
4. toukokuuta 1985 Houston, Texas, Yhdysvallat – Hofheinz Pavilion
5. toukokuuta 1985 Austin, Texas, Yhdysvallat – Frank Irwin Center
7. toukokuuta 1985 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat – Lakefront Arena
9. toukokuuta 1985 Tampa, Florida, Yhdysvallat – USF Sun Dome
10. toukokuuta 1985 Orlando, Florida, Yhdysvallat – Orange County Civic Center
11. toukokuuta 1985 Miami, Florida, Yhdysvallat – Sportatorium
14. toukokuuta 1985 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat – The Omni
16. toukokuuta 1985 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat – Public Hall
17. toukokuuta 1985 Lexington, Kentucky, Yhdysvallat – Cincinnati Gardens
18. toukokuuta 1985 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – UIC Pavilion
20. toukokuuta 1985 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – UIC Pavilion
21. toukokuuta 1985 St. Paul, Minnesota, Yhdysvallat – Civic Center
23. toukokuuta 1985 Toronto, Ontario, Kanada – Maple Leaf Gardens
25. toukokuuta 1985 Detroit, Michigan, Yhdysvallat – Cobo Hall
26. toukokuuta 1985 Detroit, Michigan, Yhdysvallat – Cobo Hall
28. toukokuuta 1985 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat – Civic Center
29. toukokuuta 1985 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – The Spectrum
30. toukokuuta 1985 Hampton, Virginia, Yhdysvallat – Hampton Coliseum
1. kesäkuuta 1985 Columbia, Maryland, Yhdysvallat – Merriweather Post
2. kesäkuuta 1985 Worcester, Massachusetts, Yhdysvallat – The Centrum
3. kesäkuuta 1985 New Haven, Connecticut, Yhdysvallat – The Coliseum
6. kesäkuuta 1985 New York, New York, Yhdysvallat – Radio City Music Hall
7. kesäkuuta 1985 New York, New York, Yhdysvallat – Radio City Music Hall
8. kesäkuuta 1985 New York, New York, Yhdysvallat – Radio City Music Hall
10. kesäkuuta 1985 New York, New York, Yhdysvallat – Madison Square Garden
11. kesäkuuta 1985 New York, New York, Yhdysvallat – Madison Square Garden
Eino Lehtinen

Eino Lehtinen on seuraavien henkilöiden nimi:
Eino Lehtinen (1924–1985), kuvanveistäjä ja opettaja
Eino Lehtinen (1900–2007), pitkäikäinen sotaveteraani
Eino Lehtinen (1952–), tanssimuusikko.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Eino Lehtinen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
The Village Voice

| The Village Voice |
| --- | --- |


Lehtityyppi:  kaupunkilehti
Kustantaja:  Voice Media Group (2012–2015)
Julkaisija:  Peter Barbey
ISSN:  ISSN 0042-6180
Levikki:  80 000 (2014)
Perustettu:  1955
Lakkautettu:  2018
Päätoimittaja:  Stephen Mooallem
Kotikunta:  New York
Kotimaa:  Yhdysvallat
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
villagevoice.com
Lehden entinen pääkonttori Cooper Squarella.
The Village Voice oli New Yorkissa viikoittain ilmestynyt tabloidisanomalehti. Sitä julkaistiin maksullisena vuoteen 1996 saakka, kunnes lehti muuttui ilmaisjakelulehdeksi, jota sai kuitenkin tilattua maksua vastaan New Yorkin ulkopuolelle.
Aloittaessaan vuonna 1955 The Village Voice oli ensimmäinen tabloidikokoinen ”vaihtoehtoinen sanomalehti” (engl. alternative weekly), joka asiallisen ja kattavan sanomalehtityylin sijasta painottui valikoivaan, kaunokirjalliseen ja kärkevään, enemmän aikakauslehtiä muistuttavaan journalismiin. Sen perustivat Ed Fancher, Dan Wolf, John Wilcock ja Norman Mailer lokakuussa 1955. Lehden toimitus ja konttori sijaitsivat aluksi kerrostalokolmiossa Greenwich Villagen kaupunginosassa, joka oli myös lehden alkuperäinen jakelualue kunnes jakelu laajeni 1960-luvulla muuallekin kaupunkiin. Toimitilat sijaitsivat Greenwich Villagen eri osoitteissa vuoteen 2013 saakka, jolloin lehti muutti Manhattanin eteläosan finanssialueelle lähelle Wall Streetiä.
Kutsumanimellä The Voice tunnettu lehti tuli vuosikymmenten mittaan tunnetuksi tutkivasta journalismistaan, jonka kohteena oli yleensä New Yorkin kaupungin paikalliset asiat. Sen lisäksi lehti uutisoi myös valtakunnallisista asioista sekä kulttuurialan tapahtumista, joita se myös arvioi. Lehti tuli tunnetuksi muun muassa rockmusiikin kritiikin kehittämisestä sekä vaihtoehtoteatterille vuosittain myöntämistään Obie-palkinnoista.
The Village Voice palkittiin Pulitzerilla vuosina 1981, 1986 ja 2000.
The Village Voice julkaisi monien tunnettujen kirjailijoiden ja toimittajien tekstejä. Heihin kuuluvat Ezra Pound, Henry Miller, Barbara Garson, Katherine Anne Porter, James Baldwin, E. E. Cummings, Tom Stoppard, Lorraine Hansberry, Lester Bangs, Allen Ginsberg ja Joshua Clover. Lehden pilapiirtäjiin ovat kuuluneet muiden muassa Robert Crumb ja Matt Groening sekä pisimpään Jules Feiffer, joka sai työstään Pulitzer-palkinnon vuonna 1986.
Vaikka lehti on tunnettu liberaaleista näkemyksistään muun muassa sukupuolivähemmistöjä kohtaan, se suhtautui kielteisesti homoseksuaalien oikeuksiin vielä Stonewallin mellakoiden aikaan vuonna 1969.
Lehti 2010-luvulla

The Village Voicen painos oli vielä vuonna 2011 noin 180 000 kappaletta, mutta vuonna 2014 enää noin 80 000 kappaletta. Levikin pienenemisen myötä The Village Voice menetti vuonna 2013 Yhdysvaltojen suurimman alternative weekly -lehden aseman Los Angelesissa ilmestyvälle LA Weekly -lehdelle. Paperilehden suosion hiipumisen myötä The Village Voice panosti muiden printtimedioiden tavoin verkkopalveluun.
Taloudellisten vaikeuksien vuoksi lehden johto vaihtui 2000-luvulta lähtien usein, ja lehdestä irtisanottiin tunnettuja ja pitkäaikaisia toimittajia, kuten jazzkriitikko Nat Hentoff.
The Village Voicen toiseksi viimeinen omistajayhtiö, Arizonan Phoenixista alkunsa saanut Village Voice Media julkaisee pariakymmentä muutakin kaupunkilehteä eri puolilla Yhdysvaltoja. Lehden aiempia omistajia ovat olleet perustajat Fancher ja Wolf,, New York Magazinen perustaja Clay Felker sekä lehtimoguli Rupert Murdoch.
The Village Voicen julkaiseminen paperilehtenä lopetettiin vuonna 2017. Artikkeleita julkaistiin sen jälkeen verkkosivuilla elokuuhun 2018 asti, jolloin ilmoitettiin että uutta toimitettua sisältöä ei enää tule. Viimeisen paperilehden kannessa syyskuussa 2017 oli Bob Dylanin kuva vuodelta 1965.
Kirjallisuutta

Frankfort, Ellen: The Voice: Life at the Village Voice. New York: William Morrow, 1976.
Powers, Devon: Writing the Record: The Village Voice and the Birth of Rock Criticism. University of Massachusetts Press, 2013.
Aiheesta muualla

You’re Probably Reading This On an Electronic Device The Village Voice. 20.9.2017.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Village Voice
Käännös suomeksi
Edvard Halonen

Edvard Halonen vuonna 1926.
Edvard Halonen (5. lokakuuta 1894 Kuopio – 10. maaliskuuta 1970) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli useissa sosialidemokraattisissa sanomalehdissä.
Elämä

Halonen kirjoitti ylioppilaaksi 1914, jonka jälkeen hän työskenteli Kuopiossa ilmestyneen Savon Työmiehen toimittajana vuodesta 1915 lähtien. Vuosina 1917–1918 Halonen toimi lehden vastaavana päätoimittajana. Sisällissodan aikana Halonen vangittiin Kuopion valtauksen yhteydessä, jonka jälkeen hän oli Kuopion ja Iso-Mjölön vankileireillä.
Vuonna 1919 Halonen aloitti vastaperustetun Savon Kansan toimitussihteerinä, mutta erosi pian tehtävästään lehden siirryttyä kommunisteja kannattavalle linjalle. Vielä samana syksynä Halonen siirtyi Porissa ilmestyneen Uuden Ajan palvelukseen, jonka päätoimittaja hän oli 1921–1925. Vuonna 1921 Halonen toimi Koliahteen joukkomurhasta syytetyn Aksel Aarren oikeudenkäyntiavustajana. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai itse 6 kuukautta vankeutta Uudessa Ajassa julkaistun kirjoituksen ”Kullaan porvariston veriteot” johdosta ja kärsi tuomionsa Turun lääninvankilassa.
Vuosina 1923–1925 Halonen työskenteli myös Sosialistin toimituksessa Turussa, jonka jälkeen hän siirtyi Jyväskylässä ilmestyneen Työn Voiman toimittajaksi ja hoiti vielä Uuden Ajan päätoimittajan tehtäviä parin kuukauden ajan 1928. Vuodet 1929–1930 Halonen työskenteli Työn Voiman päätoimittajana. Hän kuului myös Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallitukseen.
Halosen puoliso oli Martta Leinonen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1917.
Eggkleiva

| Eggkleiva |
| --- | --- |
 Eggkleiva
 Koordinaatit: 63°16′54″N, 10°02′59″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Trøndelag
Kunta:  Skaun
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,18 km²
Väkiluku (2023):  236
 – Väestötiheys:  1 311,1 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eggkleiva on taajama Skaunin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,18 neliökilometriä ja asukasluku 236 vuonna 2023.
Edvard Hans Hoff

| Edvard Hans Hoff> Norjan puolustusministeri |
| --- | --- |
 Stangin I hallitus 13. heinäkuuta 1889 – 6. maaliskuuta 1891  
Edeltäjä:  Johan Sverdrup
Seuraaja:  Peter Theodor Holst
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1838 Bergen, Norja
Kuollut: 1933
Ammatti:  upseeri, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Høyre
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti
Edvard Hans Hoff (11. huhtikuuta 1838 Bergen – 1933) oli norjalainen upseeri ja Høyren poliitikko. Hän oli sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti ja toimi Norjan puolustusministerinä vuosina 1889–1891.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edvard Hans Hoff Wikimedia Commonsissa
Eino Laurila

Laurila vuonna 1951. Kuva: Pekka Kyytinen.
Eino Herman Laurila (vuoteen 1906 Laurén, 23. syyskuuta 1905 Helsinki – 14. huhtikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen talous- ja tilastotieteilijä. Hän oli valtiovarainministeriön kansantalousosaston vt. osastopäällikkö.
Laurila valmistui filosofian maisteriksi 1929, sai kunniatohtorin arvon 1961. Hän oli Tilastollisessa päätoimistossa eri tehtävissä vuodesta 1928, lopuksi pääjohtaja, ja vuodesta 1957 myös valtiovarainministeriön kansantalousosaston vt. osastopäällikkö. Hän ansioitui erityisesti Suomen kansantulotutkimuksessa. Hän sai professorin arvonimen 1972.
The Visit

| The Visit |
| --- | --- |

Ohjaaja:  M. Night Shyamalan
Käsikirjoittaja:  M. Night Shyamalan
Tuottaja:   M. Night Shyamalan  Jason Blum  Marc Bienstock 
Säveltäjä:  Paul Cantelon
Kuvaaja:  Maryse Alberti
Leikkaaja:  Luke Ciarrocchi
Pukusuunnittelija:  Amy Westcott
Pääosat:   Olivia DeJonge  Ed Oxenbould  Deanna Dunagan  Peter McRobbie  Kathryn Hahn 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Studios
Levittäjä:  Universal Pictures
Ensi-ilta:   2015-8-3030. elokuuta 2015 (Dublin)  2015-9-1111. syyskuuta 2015 (Suomi)  
Kesto:  94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Visit on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut M. Night Shyamalan. Elokuva on koostettu päähenkilöiden, Beccan ja Tylerin, käsivarakameralla kuvaamasta materiaalista, kun he viettävät viikon isovanhempiensa maatilalla.
Juoni

Sisarukset Becca, 15, ja Tyler, 13, ovat lähdössä viikoksi kylään isovanhempiensa luokse. He eivät ole koskaan tavanneet isovanhempiaan, sillä heidän äitinsä katkaisi välit näihin 15 vuotta sitten. Välit ovat edelleen viileät, ja lasten lähtiessä kylään äiti menee risteilylle poikaystävänsä kanssa.
Saavuttuaan maatilalle isovanhemmat kertovat Beccalle ja Tylerille muutamia sääntöjä: kellariin ei saa mennä missään tapauksessa, sillä siellä on hometta; ja nukkumaanmenoajan (kello 9:30) jälkeen omasta huoneesta ei saa poistua. Päivien kuluessa Becca ja Tyler havaitsevat mummin ja ukin käytöksen olevan todella kummallista ja paikoin pelottavaakin, ja kun Becca kysyy mummilta tämän väleistä tyttäreensä, mummi alkaa täristä ja kirkua.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Olivia DeJonge  | … |  Becca   |
|  Ed Oxenbould  | … |  Tyler   |
|  Deanna Dunagan  | … |  Mummi   |
|  Peter McRobbie  | … |  Ukki   |
|  Kathryn Hahn  | … |  Loretta Jamison   |
Vastaanotto

Ilmestyessään The Visit sai myönteisiä arvioita, ja sitä pidettiin Shyamalanin parhaana elokuvana moneen vuoteen. Rotten Tomatoes -elokuvasivustolla 68 prosenttia kriitikoista antoi elokuvalle myönteisen arvion, ja sivustolla sanotaan elokuvan tarjoavan kauhun ystäville onnistuneen yhdistelmän jännitystä ja naurua.
Helsingin Sanomien kriitikko Juho Typpö ei pitänyt elokuvaa erityisen onnistuneena. Hänen mukaansa elokuvan alkupuoli "vaikuttaa lähinnä kuvauspaikalla improvisoidulta, turhia kohtauksia ja kömpelöä dialogia riittää". Näyttelijäsuorituksia Typpö piti kelvollisina, mutta "[m]ustalla huumorilla höystetty Hannu ja Kerttu -muunnelma on nähty useasti aiemmin".
Elokuvalehti Episodin kriitikko Jouni Vikman antoi The Visitille kolme tähteä viidestä, sanoen sitä askeleksi oikeaan suuntaan: "The Visit on parasta Shyamalania vuosiin, mikä ei kyllä ole kovin vaativa suoritus. Tuotannon selvä halpuus sekä ohjaajan virnuilun läpinäkyminen estävät sitä nousemasta hänen varhaisteostensa tasalle".