stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nerkoonjärvi
Luonto > Vedenpinnankorkeus

Säännöstelyn lupaehdoissa määrätään järven vedenpinnan korkeudeksi 142,60 metriä merenpinnan yläpuolella (N60+mpy). Käytännössä pinnankorkeus on ollut vaihdellut tätä arvoa alempana välillä 142,50–142,55 mpy. Etenkin kesäkuukausina vedenpinta alenee keskiarvosta huomattavasti (NW = 142,25 mpy) madaltaen rantoja, jolloin kasvillisuusrajat siirtyvät syvemmälle. Samalla myös veden laatu heikentyy. Haittojen vuoksi on 1980-luvulta saakka tehty useita aloitteita vedenpinnan nostamiseksi.
Luonto > Vedenlaatu

Järven vesi on hapahkoa, runsashumuksista ja väriltään ruskeaa. Happamuusaste (pH) on 6,5. Humusta saapuu järveen Hirvijoen, Mäntysenluoman, Majaluoman, Launosluoman ja Aitoluoman kautta. Kesäkuukaisina veden fosforipitoisuus nousee 22 μg/l (mikrogrammaa litrassa) ja typpipitoisuus  590 μg/l. Nämä ravinnemäärät yhdessä veden lämpötilakerrostuneisuuden kanssa aiheuttaa syvänteissä happikatoa syksyn alussa ja talven lopulla. Veden käyttökelpoisuuslauokitus on kuitenkin hyvä.
Turvetuotannosta valuvien vesien humus kulkeutuu laskeutuksesta huolimatta laskuojiin ja sitä kautta järveen. Nerkoonjärvessä on havaittu sedimentaation lisääntymistä niin, että ruoppauksiin on katsottu olevan tarvetta. Ruoppausta tullaan tekemään Viinamäenlahdessa, johon laskee Niskosjoki.
Luonto > Kalaisuus

Nerkoonjärvi on kalaisuudeltaan tyydyttävä järvi, jonka kuhaistutukset ovat herättäneet vapaa-ajankalastajien huomiota. Järvestä on kalastettu kuhaa ja muikkua myyntiin asti. Monena vuonna tehdyissä istutuksissa on järveen laskettu myös järvitaimenta, kirjolohta ja siikaa. Muita järven kalalajeja ovat vuoden 2015 kalastotutkimuksen mukaan hauki, ahven, kiiski, särki, lahna, sulkava, made ja kuore.
Historiaa

Myllyjoen aikaisempi nimi oli "Nerkoonjoki". Vanhasta 1800-luvun Parkanon ja Kihniön pitäjänkartasta voi poimia lähihistoriaan liittyviä havaintoja. Länsirantojen taloja olivat tuolloin Vaivionlahti, Lahdentausta, Kärkelä, Viikeri ja Kirvesniemi. Etelärannalla sijaitsi Soisenlahti ja Korpiniemi. Järven itäpäässä sijaitsivat Hietanen, Jokela ja Viinamäki ja pohjoisessa oli lisäksi Kovanen.
Vuonna 1902 Malakias Soini ja hänen yhteistyökumppaninsa hakivat lupaa saada laskea Nerkoonjärven vedenpintaa. Asiassa ei kuitenkaan edetty, ennen kuin vuonna 1928, kun Nerkoonjärven veden laskemisyhtiö haki järvenlaskulle lupaa. Nyt lupa saatiin samana vuonna. Järven vedenpintaa laskettiin 1930–1940-lukujen vaihteessa. Järven luvanmukainen vedenpinnankorkeus 142,60 metriä merenpinnan yläpuolella (mpy) perustuu vuoden 1937 suunnitelmaan ja vuoden 1938 Vesistötoimikunnan antamaan päätökseen. Vedenpinnan korkeutta laskettiin silloin noin 70–80 senttimetriä. Rantaviiva on siirtynyt alavilla paikoilla 40–50 metriä ja tämä on havaittavissa esimerkiksi joidenkin vapaa-ajan rakennusten tonttien sijoittelussa.
Järvenlaskun seurauksia voi havaita vanhoista pitäjänkartoista. Eräät saaret maatuivat rantaan kiinni. Näitä olivat lounaispäässä Lahdenperällä Mertasaari, Paloniemessä Kortseslahden niemi, Rasinkylällä Haikonsaari ja Helaanniemellä Helaansaari. Olemassa olleet saaret kasvoivat hieman. Näin kävi Isolle Selkäsaarelle, Palosaarelle, joka yhdistyi viereisen luodon kanssa ja Kotasaari, joka pinta-ala moninkertaistui. Sen eteläpuolella oleva Pikkusaari on järvenlaskun synnyttämä.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2.  ISSN 0781-4240.  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
Martikainen, Niina: Ylä-Satakunta - näytelehti (Arkistoitu – Internet Archive), 25.6.2015
Vesmann: Nerkoonjärvi, 2002
Lounais-Suomen Aluehallintovirasto: Päätös (Arkistoitu – Internet Archive), Niskoslammen, Nerkoonjärven Viinamäenlahden ja Launoslammen kunnostaminen turvetuotannosta aiheutuneiden haittojen vähentämiseksi, 10.9.2010
(35.5)
Nokia Ghosthunters

| Nokia Ghosthunters> Seura |
| --- | --- |
Perustettu:  2006
Kotikenttä:  Menkalan kenttä
Kaupunki:  Nokia
Miesten sarjataso:  II-divisioona
Värit:           
Puheenjohtaja:  Jyri Tuomaala
Mitalit
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia Ghosthunters on nokialainen amerikkalaisen jalkapallon erikoisseura, jonka edustusjoukkue osallistuu kaudella 2017 SAJL:n järjestämään II-divisioonaan.
Junioritoiminta

Ensimmäinen juniorijoukkue Ghothuntersissa aloitti kaudella 2008, kun E-junioreiden joukkue perustettiin. E-juniorit osallistuivat turnauksiin ensimmäistä kertaa kaudella 2009. Kaudella 2012 GH:lla oli junioritoimintaa kolmessa ikäluokassa, C-, D- ja E-junioreissa.
Ensimmäiset Ghosthunters-juniorit esiintyivät maajoukkueessa syksyn 2011 Alle 17-vuotiaiden PM-kisoissa Tanskassa. Kisoihin matkasivat Nokialta DB Mikko Kaapu, DB Jaakko Koivunen sekä DL Henri Toiminen.
Ghosthunters Naiset

Ghosthuntersin naisten joukkue osallistui naisten SM-sarjaan kausilla 2010–2012. Kausilla 2011 ja 2012 joukkue onnistui etenemään aina välieriin saakka.
Keväällä 2013 Ghosthuntersin naiset siirtyivät naapurikaupungin Tampere Saintsin organisaation alaisuuteen
Nokia Hunters

Nokia Hunters oli kesällä 2011 perustettu Ghosthuntersin kakkosjoukkue, jonka tarkoituksena oli toimia vasta aloittelevien pelaajien ensimmäisenä askeleena kohti GH:n edustusjoukkuetta. Lisäksi joukkueessa pelasi uraansa lopettelevia kokeneita pelaajia. Ensimmäinen kausi meni totutellessa ja toimintaa herätellessä, mutta jo toisella kaudellaan Hunters vei kolmen joukkueen voimin pelatun III-divisioonan voiton. Kaudella 2013 joukkue osallistui jälleen III-divisioonaan, jossa joukkue eteni jälleen finaaliin mutta kärsi siinä tappion. Edustusjoukkueen luovuttua sarjapaikasta I-divisioonassa kaudelle 2014 kakkosjoukkueen toiminta lopetettiin ja edustusjoukkue otti alun perin kakkosjoukkueelle annetun paikan IV-divisioonassa.
Vuosi vuodelta

| Vuosi | Edustusjoukkue | Edustusjoukkue | Naisten joukkue | Naisten joukkue | Kakkosjoukkue | Kakkosjoukkue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | II-divisioona | 8. |  |  |  |  |
| 2008 | II-divisioona | 6. |  |  |  |  |
| 2009 | II-divisioona | 2. |  |  |  |  |
| 2010 | II-divisioona | 4. | Naisten SM-sarja | 5. |  |  |
| 2011 | I-divisioona | 5. | Naisten SM-sarja | 4. | III-divisioona | 3. |
| 2012 | I-divisioona | 3. | Naisten SM-sarja | 3. | III-divisioona |  |
| 2013 | I-divisioona | 3. |  |  | III-divisioona | 2. |
| 2014 |  |  |  |  | IV-divisioona | 1. |
| 2015 | III-divisioona | 2. |  |  |  |  |
| 2016 | II-divisioona | 3. |  |  |  |  |
| 2017 | II-divisioona |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Petterson

Petterson on seuraavien henkilöiden sukunimi:
E. V. Petterson (1834–1900), suomalainen petoksesta syytettynä vankilaan joutunut kirkkoherra
Pelle Petterson (s. 1932), ruotsalainen kilpapurjehtija ja maailmanmestari
Per Petterson (s. 1952), norjalainen kirjailija
Rutger Petterson (s. 1952), suomalainen jalkapalloilija
Peik Stenberg

Peik Göran Stenberg (s. 13. lokakuuta 1960 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja laulaja.
Stenberg opiskeli Teatterikorkeakoulussa. Hän on esiintynyt Svenska Teaternissa, Lilla Teaternissa ja Unga Teaternissa. Hän on myös toiminut laulajana duossa Sås och Kopp. Stenberg oli ehdolla Parhaan miespääosan Jussin saajaksi roolistaan elokuvassa Elämää kuoleman jälkeen (2020). Hän luopui teatterityöstä terveyssyistä vuonna 2013.
Aiheesta muualla

Peik Stenberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Peter Osgood

Peter Osgoodin patsas Stamford Bridgen ulkopuolella.
Peter Leslie Osgood (20. helmikuuta 1947 – 1. maaliskuuta 2006, Slough, Englanti) oli englantilainen jalkapalloilija.
Osgood pelasi parhaat vuotensa Chelsean riveissä. Hän oli 1970-luvulla seuran tärkeimpiä pelaajia, ja voitti joukkueessa FA Cupin vuonna 1970 ja cup-voittajien cupin vuonna 1971. Chelseassa hän pelasi 380 ottelua, joissa teki 150 maalia. Hän on seuran kaikkien aikojen kolmanneksi paras maalintekijä. Chelseasta Osgood siirtyi vuonna 1974 Southamptoniin 275 000 punnalla, mikä oli tuolloinen ennätyssumma. Southamptonissa hän saavutti toisen FA Cupin voittonsa vuonna 1976. Southamptonissa Osgood pelasi 157 ottelua, joissa teki 36 maalia.
Englannin maajoukkueessa hän pelasi neljä ottelua.
Peliuransa jälkeen Osgood toimi Chelsean taustahenkilönä useiden vuosien ajan aina kuolemaansa saakka. Osgood menehtyi 59-vuotiaana sydäninfarktiin ollessaan itse vieraana hautajaisissa. Hänen kunniakseen pidettiin hiljainen hetki kuolinpäivänä pelatussa Englanti–Uruguay -harjoitusmaaottelussa.
Aiheesta muualla

Osgoodin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
MTV3:n uutinen Osgoodin kuolemasta
Ontananga

| Ontananga |
| --- | --- |
 Ontananga
 Koordinaatit: 18°03′05″S, 16°06′20″E 
Valtio:   Namibia
Alue:  Oshikoton alue
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ontananga oli vuodesta 1900 lähtien Suomen Lähetysseuran lähetysasemana Ambomaalla Ondongan kuningaskunnassa, nykyisessä Namibiassa. Siellä kastettiin ensimmäinen Ondongan kuningas vuonna 1912.
Ontanangan perustaminen

Ontananga perustaminen liittyi vuonna tapahtuneeseen lähetysjohtaja Jooseppi Mustakallion tarkastusmatkaan Ambomaalla. Ondongaan oli toivottu uutta lähetysasemaa jo pidemmän aikaa, ja Mustakallion vierailun aikana tehtiin päätös perustaa asema Ontanangaan, n. 5,5 km kaakkoon Olukondasta, lähelle entistä Ondjumban (1872–76) lähetysasemaa.
Ondongan kuninkaan Kambonde Mpingananpojan vanhemmat Mpingana ja Namupala asuivat Ontanangan välittömässä läheisyydessä, ja he toivottivat suomalaiset tervetulleiksi ja osoittivat paikan, mihin lähetysasema voitaisiin rakentaa. Rakentajaksi ryhtyi Juho Wehanen syyskuussa 1900. Vaikka Mpingana oli piintynyt pakana, hän “lähetti liudan lapsia tiiliä kantamaan”. Joulukuussa samana vuonna Wehanen pääsi asettumaan pysyvästi Ontanangaan ja toimitti siellä ensimmäiset kasteet.
Mpingana ja Namupala olivat pakanoita ja vastustivat kristinuskoa, vaikka ulkonaisesti esiintyivätkin lähetyssaarnaajien ystävinä. Erityisesti kuninkaan isä Mpingana oli aiheuttanut paljon ikävyyksiä suomalaisille. Kun kuninkaan äiti Namupala kuoli syyskuussa 1904, loppui Mpinganan mahti siihen, sillä valta periytyy ambolaisten yhteiskunnassa äitien kautta, ja Mpinganan vaikutusvalta oli pohjautunut siihen, että hän oli ollut miehenä naisella, jonka kautta valta periytyi.
Kuninkaan kaste

Kambonde Mpingananpojan (1884–1909) jälkeen hallitsijaksi tuli Kambonde Angulanpojan (1909–1912). Hän ei ollut laillinen vallanperijä, mutta sai vallan, koska vallanperijä oli maanpaossa. Angulanpoika onnistui palauttamaan järjestyksen valtakuntaansa, mistä oli suomalaisillekin hyötyä.
Kambonde Angulanpoika ilmoittautui vuonna kesäkuussa 1912 kasteoppilaaksi, mutta syyskuussa hän sairastui vakavasti. Hän pyysi päästä Ontanangaan Wehasten hoidettavaksi, ja siellä pyysi useaan kertaan saada tulla kastetuksi. Kun Wehanen sitten hänet kastoi, hän eli sen jälkeen enää muutaman tunnin. Näin ensimmäinen Ondongan kuningas oli kääntynyt kristityksi.
Kirjapaino Ontanangassa

Lähetyssaarnaajien kirjapaino toimi jonkin aikaa Ontanangassa vuodesta 1920 alkaen, kun Oniipaan oli perustettu seminaariin pappien valmennuskurssi, eikä kirjapainolle ollut siellä tilaa.
Paul Klinthe

Paul Johan Klinthe (24. helmikuuta 1904 Hanko – 4. joulukuuta 1943 Tammisaari) oli suomalainen  ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkiä Sverre P:son Sverre.
Klinthe väitteli tohtoriksi Uppsalan yliopistossa 1936. Väitöskirjan aiheena oli Ahvenanmaan valtio-oikeudellinen asema.
Teoksia

Omalla nimellä:
Om territorialkorporationer, med särskild hänsyn till landskapet Ålands statsrättsliga ställning, väitöskirja.      Författare, Helsingfors 1936
Till frågan om landskapet Ålands rättssystematiska status : bemötande av en kritik.     Uppsala 1938
Ålandsdelegationen och dess verksamhet : med en exkurs över landskapet Ålands statsrättsliga ställning, väitöskirja.      Ekenäs 1938
Nimimerkillä Sverre P:son Sverre:
Helige Anastasius och vännen Teobald : äventyrsberättelse av Sverre P:son Sverre.         Schildt, Helsingfors 1925
Northern Chaos Gods

| Northern Chaos Gods Immortal |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 6. heinäkuuta 2018
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 42.13
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  17. (albumilista)    2. (fyysinen albumilista)
Immortalin muut julkaisut
| All Shall Fall 2009 | Northern Chaos Gods 2018 | War Against All 2023 |
Singlet albumilta Northern Chaos Gods
 ”Northern Chaos Gods” Julkaistu: 11. toukokuuta 2018
Northern Chaos Gods on Immortalin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 6. heinäkuuta 2018.
Albumi on yhtyeen ensimmäinen ilman vuonna 2015 yhtyeen jättänyttä laulajaa Abbathia.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Northern Chaos Gods | 4.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Into Battle Ride | 3.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Gates to Blashyrkh | 4.37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Grim and Dark | 5.27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Called to Ice | 5.06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Where Mountains Rise | 5.51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Blacker of Worlds | 3.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Mighty Ravendark | 9.14 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 42.13 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Demonaz – laulu, kitara
Horgh – rummut
Peter Tägtgren – basso, tuotanto, miksaus
Arvostelut

Imperiumi: 8/10
Kaaoszine:
Soundi:
Aiheesta muualla

Northern Chaos Gods Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Northern Chaos Gods Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Immortal
| --- | --- |
Studioalbumit:   Diabolical Fullmoon Mysticism  Pure Holocaust  Battles in the North  Blizzard Beasts  At the Heart of Winter  Damned in Black  Sons of Northern Darkness  All Shall Fall  Northern Chaos Gods  War Against All 
EP:t:  Immortal
Splitit:   True Kings of Norway  Valley of the Damned / Hordes of War 
Demot:   The Northern Upins Death  Suffocate 
Videografia:  The Seventh Date of Blashyrkh
Ontariojärvi

| Ontariojärvi Lake Ontario |
| --- | --- |
 Isotjärvet, Ontariojärvi tummansinisellä.
Valtiot:   Kanada  Yhdysvallat
Paikkakunta:  Ontario ja New York
Koordinaatit:  43°42′N, 77°54′W
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Saint Lawrence
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  75 m
Pituus:  311  km
Leveys:  85  km 
Rantaviiva:  1 146 km
Pinta-ala:  18 960 km²
Tilavuus:  1 640 km³
Keskisyvyys:  86 m
Suurin syvyys:  244 m
Valuma-alue:  90 000 km²
 fiOntariojärvi 
Ontariojärvi (engl. Lake Ontario, ransk. Lac Ontario) on yksi Pohjois-Amerikan Isoistajärvistä ja maailman 13. suurin järvi. Sitä ympäröivät Kanadan Ontarion provinssi pohjoisessa ja Yhdysvaltain New Yorkin osavaltio etelässä.
Järven nimi on irokeesien kieltä ja tarkoittaa joko ’kaunista järveä’ tai ’kimmeltävää vettä’. Ontarion provinssi Kanadassa on nimetty järven mukaan.
Perustiedot

Ontariojärvi on itäisin ja pinta-alaltaan pienin (18 960 km²) Isoistajärvistä. Se kuitenkin ylittää Eriejärven tilavuudessa (1 640 km³). Järven keskisyvyys on 86 metriä ja suurin syvyys 244 metriä. Sen korkeustaso 75 metriä merenpinnan yläpuolella. Ontariojärveen laskee Niagarajoki ja sen vedet virtaavat Saint Lawrencejoen kautta Saint Lawrencen lahteen Atlantin valtamereen.
Kaupunkeja järven rannalla

Ontariojärven rannalla sijaitsee muun muassa Kanadan suurin kaupunki Toronto sekä Hamilton, Yhdysvaltain puolella New Yorkin osavaltiossa sijaitsee Rochester.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ontariojärvi Wikimedia Commonsissa
Pohjois-Amerikan Isotjärvet
Eriejärvi
Huronjärvi
Michiganjärvi
Ontariojärvi
Yläjärvi
Näkymä Ontariojärvelle.
Pettu

Nilan irrotusta levynä lusa-työkalun avulla.
Oijaz Sverloff nilottaa pettua kuloimella, Pikku Saavaz vuotkin kädessä, seisomassa Annas, Petsamossa 1933.
Pettu tarkoittaa ravinnoksi käytettävää männyn jälsi- ja nilakerrosta. Petusta valmistetaan pettujauhoja, joilla voidaan leipää leivottaessa korvata osa ruisjauhoista. Pettumännyn on oltava vähintään viidenkymmenen vuoden ikäinen ja mieluiten ohut- ja sileäkuorinen oksaton puu. Männyn nila irtoaa parhaiten niin sanottuna nila-aikana eli toukokuun loppupuolelta heinäkuun alkuun. Ennen jauhamista pettuliinat on esikäsiteltävä, eli ne paahdetaan tai keitetään haitallisten aineiden (parkkiaineiden, hartsien, vahojen, terpeenien, ligniinien) poistamiseksi tai vähentämiseksi.
Pettuleipää eli pettua eli petäjäistä on Suomessa syöty hätäravintona, kun ruoasta on ollut puutetta, erityisesti suurten kuolonvuosien aikana 1690-luvulla, suurten nälkävuosien aikana 1860-luvulla ja viimeksi vuoden 1918 sisällissodan aikana. Nykyään petun arvostus on kohonnut, sillä pettu sisältää esimerkiksi paljon ravintokuitua.
Pettujauhossa on enemmän rautaa ja sinkkiä kuin ruisjauhossa mutta myös enemmän haitallista alumiinia. Pettujauho sisältää 25 prosenttia ruisjauhon energiasisällöstä. Kilo pettujauhoja tyydyttää ihmisen päivittäisen B1- ja B2- sekä C-vitamiinin tarpeen, mutta liiallinen pettuleivän nauttiminen on terveydelle vaarallista. Pettuleipä voi aiheuttaa esimerkiksi vatsan turpoamista sekä elimistön neste- ja suolatasapainon häiriöitä.
Aiheesta muualla

Hätäleipä, Tietosanakirja osa 3, palsta 757–759, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1911
Arktiset aromit: Pettu
Peithon

Peithon (noin 355 eaa. – noin 314 eaa.) oli Aleksanteri Suuren henkivartija, Meedian satraappi ja yksi diadokeista.
Vuonna 325 eaa. Peithon nimitettiin Aleksanteri Suuren henkivartijaksi. Aleksanterin kuoltua vuonna 323 eaa. hänen valtakuntansa jaettiin ja Perdikkaasta tuli hallitsija. Peithon nimitettiin tärkeän Meedian maakunnan satraapiksi. Koska maakunta oli liian tärkeä yhdelle miehelle sai persialainen Atropates sen pohjoisosat hallittavakseen.
Pian tämän jälkeen alkoivat kreikkalaiset sotilaat jotka Aleksanteri Suuri oli jättänyt valtakuntansa itäosiin kapinoimaan. He olivat kyllästyneet elämään barbaarien keskellä ja halusivat palata kotiin. Perdikkas lähetti Peithonin kukistamaan kapinalliset. Hän sai mukaansa makedonialaisia sotilaita ja valtuudet saada muilta satraapeilta lisäjoukkoja.
Peithon aikoi saada kreikkalaiset omalle puolelleensa neuvottelemalla, mutta Perdikkas oli luvannut hänen joukoilleensa palkkioksi sen mitä vihollisiltaan saivat ryöstettyä. Peithon löi kreikkalaiset heidän joukossaan olevan petturin ansiosta. Kun taistelu alkoi petturi pakeni johtamiensa joukkojensa kanssa ja sai näin yllättyneet kapinalliset pakenemaan. Peithon yritti neuvotella kapinallisten kanssa, mutta hänen sotilaansa halusivat luvatun saaliin ja tappoivat antautuneet kreikkalaiset.
Peithon palasi takaisin, mutta Perdikkas oli alkanut epäillä häntä. Kun Ensimmäinen diadokkisota alkoi määräsi Perdikkas Peithonin hänen mukaansa sotaretkelle Egyptiin Ptolemaiosta vastaan. Kesällä 320 eaa. Peithon, Seleukos ja Antigenes murhasivat Perdikkaan ja alkoivat neuvotella hänen vastustajiensa kanssa. Ptolemaios ehdotti nyt Peithonia uudeksi hallitsijaksi Perdikkaan sijaan. Tähän eivät muut voineet suostua ja lopulta Antipatros valittiin uudeksi hallitsijaksi.
Antipatroksen kuoleman jälkeisessä sekasorrossa Peithon yritti laajentaa valtaansa ja Toisen diadokkisodan jälkeen hän olikin mahtavin hallitsija valtakunnan itäosissa. Antigonos sai kuitenkin houkuteltua Peithonin luokseen ja antoi teloittaa hänet.
Oko

Oko on venäläinen ennakkovaroitussatelliittijärjestelmä. SPRN-2 Prognoz-järjestelmää kutsutaan joskus nimellä Oko-1, myös se on ennakkovaroitusatelliitti. Oko-satelliittien käyttö alkoi Neuvostoliitossa osana kylmän sodan suojatoimia. Se havaitsee rakettien laukaisut kuten Yhdysvaltain Defense Support Programin satelliitit.
Satelliitteja on laukaistu 86 kappaletta. Neljä niistä on GEO-radalla (Proton-laukaisut), loput ovat Molnija-radalla (Molnija-M-laukaisut).
Aiheesta muualla

Wade, Mark: Oko Astronautix Encyclopedia. Viitattu 25.8.2018 (englanniksi).
Zak, Anatoly: US-K and US-KMO constellations Russianspaceweb.com.  11.12.2016. Viitattu 25.8.2018.
Blau, Patrick: Proton-K/Oko - Launch Updates Spaceflight101.  30.3.2012. Arkistoitu 25.8.2018. Viitattu 25.8.2018.
Oko (US-K / 73D6) Weebau.com.  25.10.2010. Viitattu 25.8.2018.
Kantoraketit
| --- | --- |
Nykyiset::   Ariane 6  Atlas V  Athena  Delta IV  Dnepr  Electron  Falcon 9 9 B4  9 B5  Falcon Heavy  GSLV  H-IIA  Kosmos-3M  Pitkä marssi -rakettiperhe  Minotaur  Pegasus  Proton  PSLV  Rokot  Shavit  Štil  Start-1  UR-100  Space Launch System  Strela  Sojuz U  FG  2  Taurus  Tsyklon 3  Volna  Vega  Zenit 
Suunnitteilla::   Angara  BFR  GSLV III  GX  H-IIB  KSLV  New Glenn  Taurus II  Vulcan 
Entiset::   Ariane 1  2  3  4  5  Atlas SM-65 Atlas  I  II  III  Black Arrow  Delta  II  III  Diamant  Energija  Europa  Falcon 1  Falcon 9 9 v1.0  9 v1.1  9 v1.2  H-II  J-I  Juno I  Lambda  Mu (V)  Molnija M  N1  Poljot  R-7  Saturn I  IB  V  INT-21  Scout  Sparta  Thor  Thor-Agena  Thor-Burner  Thorad-Agena  Titan I  II  III  IIIB  IV  Tsiklon 2  Vanguard  Voshod  Vostok 
Avaruusalusten laukaisukeskukset (sijainnin mukaan)
| --- | --- |
Afrikka:  Kenia – ASI: San Marco
Aasia:  Kiina – CNSA: Jiuquan • Taiyuan • Xichang • Wenchang • Base 603   Intia – ISRO: SDSC  Israel – ISA: Palmachim   Japani – JAXA: Tanegashima • Uchinoura  Kazakhstan - RKA: Baikonur   Pakistan – SUPARCO: Sonmiani •   Venäjä – RKA: Dombarovski • Svobodnyi • Vostotšnyi   Etelä-Korea – KARI: Naro
Eurooppa:  Venäjä – RKA: Kapustin Jar • Plesetsk   Ruotsi – SSC: Esrange
Pohjois-Amerikka:  Kanada – CAF, CSA: Fort Churchill   USA – Nasa: KSC • Wallops ♦ DoD: Cape Canaveral • Vandenberg ♦ Yksityiset: Corn Ranch • Kodiak Launch Complex • Mid-Atlantic Regional Spaceport • Mojave Airport & Spaceport • Oklahoma Spaceport • Spaceport America
Etelä-Amerikka:  Brasilia – FAB, AEB: Alcântaran avaruuskeskus   Ranska - ESA, CNES: Guayanan avaruuskeskus
Muualla:  Marshall Islands – DoD: Reagan Test Site Tyynimeri - Yksityiset: Ocean Odyssey
Molnija-M
Ontake

| --- | --- |
Tyyppi:  kerrostulivuori
Sijainti:  Naganon prefektuuri, Japani
Vuoristo:  Hida-vuoret
Korkeus merenpinnasta:  3 063 m
Prominenssi:  1 712  m 
Suojelualueet:  Ontake Prefectural Natural Park (en) (käännä suomeksi), Ontakesan Prefectural Natural Park (d) (käännä suomeksi) 
Purkautunut viimeksi:  2014
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ontaken sijainti Japanin kartalla
Ontake (jap. 御嶽山, Ontake-san) on 3 063 metriä korkea aktiivinen kerrostulivuori Japanissa. Se sijaitsee Naganon prefektuurissa, sata kilometriä Nagoyasta koilliseen. Japanissa on useita samannimisiä vuoria, joten kyseisestä Kison laaksossa olevasta vuoresta käytetään myös nimeä Kiso Ontake-san (jap. 木曽御嶽山). Vuoren purkautumishistoria alkoi lokakuussa 1978, minkä jälkeen se purkautui useita kertoja kunnes rauhoittui huhtikuussa 1980 lähes 35 vuodeksi.
Ontaken alue on altis maanjäristyksille ja niitä on mitattu paikalla useita. Vuoren alla 4. syyskuuta 1984 sattunut 6,8 richterin suuruinen maanjäristys aiheutti vuoren kaakkoisrinteen muuttumisen maanvyöryksi. 32–36 miljoonaa kuutiometriä maa-ainesta valui yhteensä noin 12 kilometrin matkan ja hautasi alleen viisitoista ihmistä. Maanvyöryn seurauksena Ontaken kaakkoisrinnettä koristaa 1 300 metriä pitkä ja 400 metriä leveä lovi. Alueen seismistä toimintaa on tarkkailtu vuodesta 1976 lähtien.
Šintolaisille Ontake on pyhä vuori, ja erityisesti askeettisten, yamabusheiksi kutsuttujen Shugendōn lahkon jäsenten keskeisiä palvontapaikkoja. Shungendōn alalahko Mitakekyo pitää Ontakella keskuspaikkaansa, ja vuoren juurella on pyhäkkö palvontamenoja varten. Nykyisin Ontake on varsinkin pyhiinvaeltajien suosima käyntikohde, ja sen huipulle pääsee helposti kävelemällä.
Purkaukset

Tulivuori purkautui varoittamatta 27. syyskuuta 2014. Tulivuoresta purkautuneet myrkylliset höyryt aiheuttivat kymmenien ihmisten kuoleman.
Galleria

Ontake ja vulkaanista kaasua
Ontake kuvattuna Mount Kohidelta
Ontake ja Agematsu, kuvattu Mount Kazakoshilta
Ontake kuvattuna Tanoharalta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ontake Wikimedia Commonsissa