stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Charles Robert Jenkins

Charles Robert Jenkins vuonna 2004
Charles Robert Jenkins (1940 Rich Square, Pohjois-Carolina – 11. joulukuuta 2017 Sado, Japani) oli yhdysvaltalainen sotilaskarkuri, näyttelijä ja muistelmakirjailija. Hän tuli tunnetuksi loikkaamisestaan Pohjois-Koreaan, jossa hän asui vuosien 1965–2004 välisen ajan. Hän sai myös maan kansalaisuuden.
Elämä > Varhaiset vaiheet ja loikkaus

Jenkins keskeytti koulunkäyntinsä 15-vuotiaana ja astui vuonna 1958 Yhdysvaltain maavoimien palvelukseen. Hän eteni kersantiksi ja tuli kahdesti sijoitetuksi Etelä-Koreaan. Toisella sijoituksellaan sinne Jenkins kärsi masennuksesta ja alkoi suurkuluttaa alkoholia. Kertomansa mukaan hän pelkäsi joutuvansa Pohjois-Korean rajavartijoiden ampumaksi tai Vietnamin sotaan lähetetyksi. Jenkins ylitti Korean demilitarisoidun vyöhykkeen luvatta tammikuun 4. ja 5. päivän välisenä yönä 1965 ja antautui Pohjois-Korean joukoille. Hän oli kertonut johtamansa vartion miehille menevänsä yksin tarkastamaan jotain, mutta katosi näiden näkyvistä.
Jenkins arveli voivansa mennä Neuvostoliiton suurlähetystöön, jolloin hänet saatettaisiin palauttaa Yhdysvaltoihin vankienvaihdossa. Hän myönsi myöhemmin, ettei ajatellut selkeästi, vaikka piti päätöksiään aikanaan loogisina ja ratkaisujaan lähes väistämättöminä. Jenkins oli juonut kymmenen tölkin verran olutta ennen loikkaamistaan. Myöhemmin hän kertoi ymmärtäneensä tekonsa kauheaksi virheeksi vietettyään vain päivän Pohjois-Korean puolella.
Elämä > Aika Pohjois-Koreassa

Jenkins vietti aluksi aikansa suljettuna yhteen huoneeseen, jossa hänen seuranaan oli kolme muuta yhdysvaltalaista loikkaria: Jerry Wayne Parrish, Larry Allen Abshier ja James Joseph Dresnok. Miehet joutuivat osallistumaan ideologiseen koulutukseen, johon kuului kymmenen tunnin päivittäinen Kim Il-sungin kirjoitusten tutkiminen. Jos yksikin miehistä epäonnistui sanojen oikeaoppisessa ääntämisessä koreaksi, saatettiin kaikkia miehiä rankaista lyönneillä tai opiskeluajan pidentämisellä kuuteentoista tuntiin päivässä. Yhteiselonsa aikana yhdysvaltalaiset ajautuivat välillä keskenään nyrkkitappeluihin, joista rankaistiin lyönneillä.
Vuonna 1972 yhdysvaltalaisten olot paranivat jossain määrin, sillä heille myönnettiin Pohjois-Korean kansalaisuudet ja he pääsivät asumaan erillisiin asuntoihin. Valvonta oli silti tiukkaa ja väkivalta jatkui ajoittaisena. Jenkins kertoi pohjoiskorealaisten irrottaneen häneltä leikkaamalla Yhdysvaltain maavoimien tatuoinnin ilman kivunlievitystä. Lisäksi häneltä kertomansa mukaan poistettiin yhden päivän aikana umpilisäke ja toinen kives. Jenkins määrättiin töihin englannin kielen opettajaksi pohjoiskorealaiseen sotilasoppilaitokseen. Myöhemmin hän tuli Pohjois-Koreassa tunnetuksi propagandaelokuvien sarjasta Ireum Eomneun Yeong'ungdeul, jossa hänet määrättiin esiintymään sotaisana kapitalistina, korealaisten vihollisena Kelton Bac-Sana ("Dr. Kelton"). Jenkinsin kertoman mukaan tavalliset pohjoiskorealaiset pyytelivät häneltä tämän seurauksena nimikirjoituksia.
Pohjois-Korean hallinto naitti Jenkinsille japanilaisen Hitomi Sogan, jonka se oli vuonna 1978 kaapannut japanin kielen opettajaksi vakoojille. Pariskunta meni naimisiin melko pian ensimmäisen tapaamisensa (1980) jälkeen. Vaikka avioliitto oli hallinnon järjestämä, Soga todisti myöhemmin pariskunnan välille vähitellen kehittyneen rakkauden. Avioliitosta syntyivät tyttäret Mika (s. 1983) ja Brinda (s. 1985). Perheenjäsenistä kukaan ei saanut poistua kotoa ilman poliittisen valvojan ohjausta. Jenkins piti asemaansa kaikesta huolimatta huomattavasti parempana kuin keskivertokansalaisen oloja Pohjois-Koreassa. Hänellä oli hallinnolle merkittävä propagandistinen arvo. Myös Pohjois-Korean nälänhädän aikana 1990-luvulla hallinto takasi Jenkinsille ja hänen perheelleen riisin, saippuan ja vaatetuksen riittävyyden.
Elämä > Vapautuminen Pohjois-Koreasta ja myöhemmät vaiheet

Jenkinsin vaimo Hitomi Soga päästettiin vuonna 2002 palaamaan Japaniin neljän muun kaapatun japanilaisen kanssa. Tämä onnistui Kim Jong-ilin tavattua vuonna 2002 Japanin pääministeri Junichiro Koizumin Pjongjangissa. Jenkins jäi kahden tyttärensä kanssa Pohjois-Koreaan, mutta japanilaisten diplomaattien ponnistelun jälkeen Pohjois-Korea myönsi myös Jenkinsille vuonna 2004 luvan poistua Japaniin kahden tyttärensä kanssa. 11. syyskuuta 2004 Jenkins ilmoittautui Yhdysvaltain japanilaiseen tukikohtaan Camp Zamaan. Hän oli siihen mennessä pitkäaikaisin Yhdysvaltain armeijalle takaisin ilmoittautunut sotilaskarkuri oltuaan karkuteillä yli 39 vuoden ajan.
Jenkins joutui sotaoikeuden eteen. Häntä syytettiin monista rikoksista, joista hän olisi voinut teoriassa saada jopa kuolemantuomion, mutta hän suostui sopimukseen, jonka nojalla tunnusti sotilaskarkuruuden ja vihollisen avustamisen (englantia opettamalla). Näin Jenkins sai rangaistukseksi ainoastaan 30 päivän vankeustuomion, alennuksen sotamieheksi, palveluksesta erottamisen ja palkan pidätyksen karkuruuden ajalta. Sotaoikeus teki ratkaisunsa kokoontuessaan yhden päivän aikana 3. marraskuuta 2004. Jenkins luonnehti sotaoikeudessa Kim Il-sungin kirjoituksia "luokkataisteluksi hullun miehen näkökulmasta". Hänet vapautettiin 25 päivän jälkeen – hyvän käytöksensä ansiosta viisi päivää etuajassa. Rangaistuksen lievyys saattoi osin selittyä liittolaismaa Japanissa tunnetusta yleisestä sympatiasta ja vahvistamattoman väitteen mukaan siitä, että Jenkins suostui jakamaan Yhdysvaltain viranomaisille tietoa Pohjois-Korean harjoittamasta vakoilusta.
Vapauduttuaan Jenkins asettui perheineen vaimonsa kotisaarelle Sadoon. Siellä hän työskenteli vastaanottamassa matkustajia paikalliseen matkakohteeseen Mano-puistoon ja myymässä näille senbei-riisikeksejä. Kävijät joskus tunnistivat hänet. Hän suostui poseeraamaan näille valokuvissa. Jenkins olisi kertomansa mukaan kaivannut paluuta Yhdysvaltoihin, mutta tyytyi pysymään Japanissa vaimonsa tahdosta ja koska Jenkinsillä ei olisi ollut keinoa elättää perhettä Yhdysvalloissa.
Jenkins kuvasi vaiheitaan muistelmateoksessaan The Reluctant Communist: My Desertion, Court-Martial and Forty-Year Imprisonment in North Korea (2008). Siinä hän syytti toista loikkaria, Dresnokia kiusaamisesta, pahoinpitelyistä ja säännöllisestä kantelemisesta poliittisille valvojille. Dresnok, joka asui Pohjois-Koreassa kuolemaansa (2016) saakka, kiisti sieltä käsin syytökset.
Jenkins pelkäsi vielä viimeisinä vuosinaan Pohjois-Korean mahdollisia kostotoimia, kuten salamurhaajan ampumaksi joutumista. Jenkins kuoli 77-vuotiaana sydänvaivoihin. Hän oli neljästä loikkarista pisimpään elänyt ja ainoa Pohjois-Koreasta lopulta poistunut.
Aiheesta muualla

Charles Robert Jenkins Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Helge Heralan filmografia ja esiintymiset

Helge Herala ja Marja Korhonen perheineen vuonna 1958.
Tämä on näyttelijä Helge Heralan filmografia ja esiintymiset.
Lyhytelokuvat

| Vuosi | Nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1953 | Niille jotka eivät uskalla antaa toiveittensa käydä toteen | perheenisä |
| 1956 | Oma koti | — |
| 1961 | Optyl Mite | isä |
| 1965 | Vapaa ilta­päivä | Rudolf, hurmuri |
| 1987 | Rantasen uni | herra Morandi |
| 1988 | Muistojen albumista: Hää­ateria | — |
| 1994 | Kalenteri | Helge Herrala |
| 1996 | Samalla tiellä | — |
| 1997 | MTV 40 vuotta: Ei pöllömpää | esiintyjä |
| 1999 | Klassikko | Loka­lahden Hamlet |
Televisio

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1960 | Myyrä | rikosetsivä Riku Myyrä |
| 1966 | Kuten haluatte | — |
| 1967 | Jatko­aika | — |
| 1969 | Lauantai-ilta MTV:ssä | Peiton paikka -sketsi |
| 1971 | Mummoni ja Manner­heim | Marski |
| 1977 | Omat jutut | — |
| 1981 | Valehtelijoiden klubi | Heguli |
| 1987 | Suomalainen lemmenlaiva | kapteeni Kurt Heraldsen |
| 1993 | Tuntemattomalle jumalalle | aseman hoitaja Jakob |
| 1994 | Milkshake | Wolf Greg |
| 1997 | Nitrokabinetti | Erik Laukkarinen |
| 2000 | Raid | Keisari, Tarjan isä |
Televisioelokuvat

| Vuosi | Nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1963 | Herra Oblomov | Andrei Ivanitš Stolz |
| 1965 | Totuuden kosto: marionetti­komedia | Jan Bravida |
| 1968 | Uhka­peli | eversti Steinhuber, pataljoonan komentaja |
| 1968 | Irralliset eli Anna ja Vasili | kapteeni |
| 1970 | Ehto | Kulo, johtaja |
| 1971 | Lokki | tilanhoitaja Samrajev |
| 1979 | Turku 750 vuotta | esiintyjä |
| 1982 | Saippua­kauppias | — |
| 1983 | Nais­koomikko | — |
| 1983 | Venlojen lumi­pöllö­gaala | esiintyjä |
| 1990 | Axel | Axelin isä |
| 1992 | MTV-viihde 25 vuotta | esiintyjä |
| 1994 | Maigret et le fantôme (Maigret ja aave) | — |
| 1998 | Poliisin poika | vanha Ollikainen |
Teatteri

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| Vuosi | Esitys | Rooli |
| 1945 | Kustaa Vaasa | Haap­kylän Maunu Niilon­poika, vuori­mies |
| 1963 | Ihanne­aviomies | Sir Robert Chiltern, ulko­asiain­ministeriön valtio­sihteeri |
| 1963 | Tuomari | lääkäri |
| 1963 | Dantonin kuolema | Hérault de Séchelles, Kansallis­konventin jäsen |
| 1964 | Macbeth | Banquo, Skotlannin kuninkaan sota­väen päällikkö |
| 1964 | Sijainen | tohtori Lothar Luccani |
| 1964 | Sinä uneksit, Lotte | Ludvig Benson, johtaja, Elsien mies |
| 1965 | Jälkeen syntiin­lankeemuksen | isä Ike |
| 1965 | Jokamies | piru |
| 1966 | Kotiin­paluu | Sam |
| 1966 | Velkojat | Adolf, taide­maalari, Teklan mies |
| 1967 | Kersantti Mus­graven tanssi | Walsh, vakava kaivos­työläinen |
| 1967 | Viisi vekkulia | Aadolf Sini­maa, professori |
| 1967 | Tasa­painoilua | Tobias |
| 1968 | Hinta | Victor Franz |
| 1968 | Setšuanin hyvä ihminen | työtön mies |
| 1968 | Auringon lapset | Jakov Troshin |
| 1968 | Erotaan pois | Bastien, palvelija |
| 1969 | Ministerien touko­kuu | Bam-Boulah |
| 1969 | Rosen­bergit  | 1. etsivä |
| 1969 | Brotteruksen perhe | Samuel Hartlin, Christinan 1. mies |
| 1969 | Jatkojen aika | upseeri, musiikki­toimittaja |
| 1970 | Rouva Suorasuu | Lefebvre, kansallis­kaartin kersantti, Danzigin herttua |
| 1971 | Operetti | Konstantin |
| 1971 | Wiener­waldin tarinoita | taikuri­kuningas |
| 1971 | Ihmis­vihaaja | Clitandre, markiisi |
| 1971 | Sota­miehen kunnia | majuri, pataljoonan komentaja |
| 1972 | Rakas Antoine eli romutettu rakkaus | Piedeliévre |
| 1972 | Toinen maailma | psykiatri |
| 1972 | Nukke­koti | asian­ajaja Torvald Helmer |
| 1972 | Onnellinen tapahtuma | vanhus |
| 1972 | Kullervo | Untamoinen |
| 1972 | Sanny Kortmanin koulu | pastori Pölkkynen, opettaja |
| 1973 | Kavalkadi Särkelästä Cyranoon | kertoja |
| 1973 | Kristiina | Pimentelli, Espanjan lähettiläs |
| 1975 | Johnny Johnson eli tavallisen miehen tarina | Joe-vaari, Minny Bellen iso­isä |
| 1975 | Kuningas Juhana | Chatillon, Filipin lähettiläs |
| 1976 | Sotilaat | Rammler, upseeri |
| 1976 | Arkielämää | Filemoni Wehviläinen, suutari |
| 1976 | Veren häät | puun­hakkaaja |
| 1976 | Kupariavain | kuningas   vuoren­ukko |
| 1977 | Ennen auringon­laskua | pastori Immoos |
| 1977 | Kohti maailman sydäntä | Vladimir Sergejevitsh von Mengden |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| Vuosi | Esitys | Rooli |
| 1955 | Jalnan perhe | — |
| 1956 | Kilttejä tyttöjä | Johannes Johannesson |
| 1956 | Rikos ja rangaistus | Raskolnikov, yli­oppilas |
| 1957 | Floran päivät | — |
Aiheesta muualla

Helge Herala Allmoviessa (englanniksi)
Helge Herala Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Helge Herala Svensk Filmdatabasissa (englanniksi, ruotsiksi)
CD-1 (1943)

| CD-1 |
| --- | --- |
 CD-1

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Mitsubishi, Kōbe
Kölinlasku:  15. syyskuuta 1943
Laskettu vesille:  29. joulukuuta 1943
Palveluskäyttöön:  29. helmikuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  25. toukokuuta 1945
Loppuvaihe:  upotettu 6. huhtikuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  745 t (standardi)
Pituus:  66,9 m (vesiraja) 67,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,4 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  1 900 bhp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  136
Aseistus
Aseistus:  2 × 12 cm/45 tykkiä 6 × 25 mm tyyppi 96 -ilmatorjuntatykkiä 120 × syvyyspommia
CD-1 oli keisarillisen Japanin laivaston C-tyypin saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Mitsubishin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 15. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 29. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 29. helmikuuta 1944.
Palvelus

Alus upposi 6. huhtikuusta 1945 ilmahyökkäyksessä Amoyn eteläpuolella ja poistettiin alusluettelosta 25. toukokuuta.
Herbert Henry Asquith

| Herbert Henry Asquith |
| --- | --- |

Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri
 5. huhtikuuta 1908 – 5. joulukuuta 1916  
Monarkki:  Edvard VII   Yrjö V
Edeltäjä:  Henry Campbell-Bannerman
Seuraaja:  David Lloyd George
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. syyskuuta 1852 Morley, Englanti
Kuollut: 15. helmikuuta 1928 (75 vuotta) Sutton Courtenay, Englanti
Ammatti:  Asianajaja
Puoliso:  Helen Melland Margot Tennant
Tiedot
Puolue:  Liberaalipuolue
Uskonto:  kongregationalisti
 Nimikirjoitus
Herbert Henry Asquith, Oxfordin ja Asquithin jaarli (12. syyskuuta 1852 Morley, Englanti – 15. helmikuuta 1928 Sutton Courtenay, Englanti) oli brittiläinen liberaalipuolueen poliitikko, joka toimi Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä vuosina 1908–1916. Asquithin huomattavimpina poliittisina saavutuksina pidetään mittavaa sosiaalista uudistustyötä sekä vuoden 1911 Parliament Act -lakia, joka poisti ylähuoneen oikeuden lakiesitysten kumoamiseen. Hän vei Britannian ensimmäiseen maailmansotaan vuonna 1914, mutta joutui jättämään pääministeriyden kaksi vuotta myöhemmin hallituksen sotapolitiikasta esitetyn kritiikin vuoksi.
Uran alkuvaiheet

Asquith valittiin parlamentin alahuoneeseen vuonna 1886 Fife Eastista Skotlannista. Hän toimi sisäministerinä William Gladstonen hallituksessa vuonna 1892. Liberaalit hävisivät vaalit vuonna 1895 ja olivat oppositiossa kymmenen vuotta. Vuoden 1906 vaalivoiton jälkeen Asquithista tuli valtiovarainministeri Henry Campbell-Bannermanin hallitukseen. Hän tuki voimakkaasti vapaakauppaa. Kun Campbell-Bannerman erosi huhtikuussa 1908 huonon terveyden vuoksi, Asquithista tuli pääministeri.
Pääministerinä

Asquithin valtakaudella Britannia kävi kallista varustelukilpaa Saksan kanssa ja aloitti mittavan sosiaalisten uudistusten ohjelman, johon kuului muun muassa kansaneläkkeen käyttöönotto vuonna 1908. Konservatiivit vastustivat ankarasti enempiä uudistuksia. Konservatiivien käytettyä hyväkseen enemmistöään ylähuoneessa hylkäämään valtiovarainministeri David Lloyd Georgen budjettiesityksen vuonna 1909 ajauduttiin perustuslailliseen kriisiin ja uusiin vaaleihin.
Tammikuun 1910 vaalien jälkeen liberaaleilla oli kahden edustajan johto konservatiiveihin nähden mutta ei enemmistöä alahuoneessa. Hallitus muodostettiin irlantilaisnationalistien tuella, mutta uusiin vaaleihin päädyttiin jo joulukuussa. Tässä tilanteessa kuningas Edvard VII:tä pyydettiin nimittämään ylähuoneeseen uusia liberaaleja päärejä, jotta sinne muodostuisi hallitukselle myötämielinen enemmistö. Kuningas Edvard suostuikin tähän seuraavien vaalien jälkeen, mutta hän kuoli toukokuussa 1910. Hänen poikansa Yrjö V ei halunnut ensimmäisenä toimenaan ryhtyä tähän hyökkäykseen aristokratiaa vastaan, ja Asquith käytti kaiken vaikutusvaltansa kuninkaan vakuuttamiseksi. Kuningas ryhtyikin tähän joulukuussa 1910 järjestettyjen vaalien jälkeen.
Liberaalit voittivat taas vaalit niukasti, ja Asquith ajoi läpi Parliament Actin, joka leikkasi huomattavasti ylähuoneen valtaa. Ylähuone ei enää voinut hylätä alahuoneen lakiesityksiä, vain viivyttää niitä. Tämä ja vuoden 1949 Parliament Act muodostavat osan Yhdistyneen kuningaskunnan perustuslaeista.
Hinta irlantilaisten tuesta oli kolmas Irlannin home rule -laki, joka hyväksyttiin vuonna 1914, mutta sen toimeenpanoa lykättiin suursodan syttymisen vuoksi. Asquith julisti sodan Saksan keisarikunnalle 4. elokuuta 1914 Saksan hyökättyä Belgiaan, jota Britannia suojeli vuoden 1839 sopimuksen mukaan.
Hallitus hajosi toukokuussa 1915 ylipäällikkö Sir John Frenchin mainittua The Timesin haastattelussa Neuve Chapellen taistelun häviön syyksi riittämättömän tykistön ammustilanteen, mistä seurasi niin sanottu kranaattikriisi (Shell Crisis). Asquith muodosti uuden hallituksen ottamalla opposition johtajat mukaansa hallitukseen. Sekä konservatiivit että liberaalit moittivat uutta hallitusta sotatilanteesta, kukaan lukien epäonnistuneesta Gallipolin maihinnoususta, vuoden 1916 Sommen taistelusta ja Irlannin pääsiäiskapinasta huhtikuussa 1916. Pääministeriksi pyrkinyt David Lloyd George hajotti liberaalien rivit, ja Asquith erosi 5. joulukuuta 1916. Lloyd Georgesta tuli koalitiohallituksen pääministeri kaksi päivää myöhemmin.
Myöhemmät vaiheet

Pääministerikautensa jälkeen Asquith pysyi liberaalipuolueen johdossa, jopa menetettyään parlamenttipaikkansa vuoden 1918 vaaleissa. Hän palasi alahuoneeseen vuoden 1920 täytevaaleissa. Asquithin tuella Ramsay MacDonald nousi pääministeriksi työväenpuolueen vähemmistöhallituksen johdossa.
Asquith aateloitiin varakreiviksi vuonna 1924 ja Oxfordin ja Asquithin jaarliksi vuonna 1925. Hän menetti parlamenttipaikkansa vuoden 1924 vaaleissa työväenpuolueen hallituksen kaatumisen jälkeen, ja Lloyd George nousi liberaalien parlamenttiryhmän johtoon, mutta Asquith oli puolueen johdossa vuoteen 1926 asti, jolloin Lloyd George seurasi häntä ja päätti viimein puolueen jaon.
Sotamarsalkka John French ja Asquith brittijoukkojen päämajassa vuonna 1915.
Cassie

| Cassie |
| --- | --- |
 Cassie huhtikuussa 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. elokuuta 1986 (ikä 38) New London, Connecticut, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, tanssija, malli, näyttelijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2004–
Tyylilajit:  R&B, pop, hip hop
Soittimet:  laulu, kitara, perkussiot
Levy-yhtiöt:  NextSelection, Atlantic records, Bad Boy Records
Aiheesta muualla
www.cassiesuper.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Cassie (oikealta nimeltään Casandra Elizabeth Ventura, s. 26. elokuuta 1986 New London, Connecticut) on yhdysvaltalainen R&B-laulaja, malli ja näyttelijä. Cassien isä on filippiiniläinen ja äiti meksikolainen.Hän on parhaiten tunnettu vuonna 2005 julkaistusta singlestään "Me & U", josta tuli suuri hitti vuonna 2006.
Diskografia > Albumit

Cassie (2006)
RockaByeBaby (2013)
Diskografia > Singlet

"Me & U" (2006)
"Long Way 2 Go" (2006)
"Is It You" (2007)
"Official Girl" (mukana Lil Wayne) (2008)
"Must Be Love" (mukana Diddy) (2009)
"Let's Get Crazy" (mukana Akon) (2009)
"King of Hearts" (2012)
"The Boys" (mukana Nicki Minaj) (2012)
"Love a Loser" (mukana G-Eazy) (2017)
"Don't Play It Safe" (2017)
Diskografia > Elokuvat

Step Up 2: The Streets (2008) - Sophie Donovan
"The Perfect Match" (2008) - Eva
"Honey 3: Dare to Dance" (2016) - Melea Martin
Aiheesta muualla

Cassien virallinen sivusto
Circus Mircus

| Circus Mircus |
| --- | --- |
 Circus Mircus vuonna 2022.
Tiedot
Toiminnassa:  2020–
Tyylilaji:  progressiivinen rock, math rock, kokeellinen rock, avantgarde
Kotipaikka:  Tbilisi, Georgia
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Circus Mircus on georgialainen progressiivinen rock-yhtye, jonka muodostavat nykyisin kolme jäsentä. Yhtye soittaa lähinnä kokeellista musiikkia sekoittaen useita genrejä, joista jokainen edustaa elämänkokemusta ja jokaisen jäsenen "sisäistä maailmaa". Yhtye edusti Georgiaa vuoden 2022 Eurovision laulukilpailussa Torinossa.
Historia

Bändi perustettiin vuoden 2020 lopulla Tbilisissä, kun kolme paikallisen sirkusakatemian keskeyttäneitä ystävystyi ja jätti akatemian perustaakseen oman bändin.
14. marraskuuta 2021 Georgian yleisradioyhtiö GPB ilmoitti valinneensa Circus Mircuksen edustamaan maata vuoden 2022 Euroviisuissa. Yhtye kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 12. toukokuuta kappaleella Lock Me In, sijoittui semifinaalin 18:nneksi ja viimeiseksi eikä päässyt finaaliin.
Käännös suomeksi
Cirebon

| Cirebon |
| --- | --- |
 Cirebonin kaupungintalo
 Cirebon
 Koordinaatit: 06°43′S, 108°34′E 
Valtio:  Indonesia
Provinssi:  Länsi-Jaava
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  37,4 km²
 – Metropolialue:  1 022 km²
Korkeus:  8 m
Väkiluku (2015):  307 319
 – Väestötiheys:  8 217 as./km²
 – Metropolialue:  2 432 185
 – Väestötiheys metropolialue:  2 380 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+7
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Cirebon on satamakaupunki Indonesiassa Jaavan saaren pohjoisrannikolla. Se sijaitsee noin 200 kilometriä itään Jakartasta Länsi-Jaavan provinssissa lähellä Keski-Jaavan provinssirajaa. Cirebonin pinta-ala on 37,4 neliökilometriä ja väkiluku oli vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan 307 319. Varsinaista kaupunkia ympäröi tiheä metropolialue. Sen ja kaupungin yhteispinta-ala on 1 022 neliökilometriä ja yhteinen asukasluku vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan 2 432 185.
Sijainti entisen Cirebonin sulttaanikunnan paikalla Länsi- ja Keski-Jaavan rajalla on vaikuttanut alueen kulttuuriin, koska sinne on kerääntynyt vaikutteita sundalaisesta, jaavalaisesta, arabialaisesta ja kiinalaisesta kulttuurista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cirebon Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Cirebon
Käännös suomeksi
Hunnuton Isis

Perustajat
Helena Blavatsky
Henry Steel Olcott
William Quan Judge
Henkilöitä
Annie Besant
Alfred Percy Sinnett
Pekka Ervast
Organisaatio
Teosofinen Seura
Kansainvälinen Teosofinen Seura
Teoksia
Hunnuton Isis
Salainen oppi
Teosofian avain
Mahatmakirjeet
Muuta
Ruusu-Risti
Esoterismi
malline: näytä • keskustele •
Osa artikkelisarjaa

Hunnuton Isis (engl. Isis Unveiled) on Teosofisen Seuran perustajan Helena Blavatskyn pääteoksia. Teos ilmestyi kaksiosaisena vuonna 1877. Ensimmäinen osa käsitteli tiedettä ja toinen uskontoja. Tiedettä käsittelevässä osassa Blavatsky arvosteli oman aikansa tieteitä, ja teologia-osassa hän esitteli etenkin läntisen kulttuuripiirin uskontoja ja esoteerisia oppeja Pythagoraasta gnostikoihin ja ruusuristiläisiin.
Vuosikymmen myöhemmin julkaisemassaan teoksessa Salainen oppi Blavatsky pyrki selventämään ja täydentämään Hunnuttomassa Isiksessä esitettyjä asioita.
Aiheesta muualla

Teosofia.net - Poimintoja Hunnuttomasta Isiksestä
CD-rekisterikilpi

Diplomaattikilvin varustettu auto pysäköitynä. 74=Tunisia
CD-rekisterikilpi on diplomaattista koskemattomuutta nauttiville henkilöille (yleensä diplomaateille) myönnettävä auton rekisterikilpi. CD on lyhenne ranskan sanoista corps diplomatique (suom. ”diplomaattikunta”). Suomalaisissa CD-kilvissä pohjaväri on sininen; kirjaimet ja numerot ovat valkoiset. Alun perin maiden numerointi määräytyi sen mukaan, monentenako aakkosjärjestyksessä maan ranskankielinen nimi on Suomessa olevista suurlähetystöistä. Numerointi aloitettiin luvusta 10. (esimerkiksi ”Saksa” = ”Allemagne”). Myöhemmin Suomeen avatuille suurlähestystöille tai muille organisaatioille on annettu numero listan loppupäässä olevista vapaista numeroista.
Kilven kaksi ensimmäistä numeroa kertovat, minkä maan diplomaatista on kyse, viimeiset numerot yleensä auton omistajan arvoasemasta. Niinpä esimerkiksi CD-1001 on Saksan suurlähettilään auto. CD-kilvillä varustetuilla autoilla on sekä virallisia että käytännön sanelemia erioikeuksia. Diplomaattiautoille on esimerkiksi Helsingissä varattu omia pysäköintipaikkoja. Virheellisestä pysäköinnistä määrätään diplomaattiautoille sakkoja kuten muillekin autoille, mutta diplomaattien erioikeuksien takia maksamattomia sakkoja ei ole mahdollista periä normaalein tavoin, ja osa sakoista jääkin vuosittain siksi maksamatta.