stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Patrick Kane
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Vancouver 2010 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tanska 2018 | jääkiekko |  |
| Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Ruotsi 2007 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 2006 | jääkiekko |  |
Vuonna 2007 Kane valittiin Yhdysvaltain maajoukkueeseen nuorten MM-kisoihin Ruotsiin. Yhdysvallat sijoittui kolmanneksi ja Kane valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Hän teki seitsemässä ottelussa yhteensä 5+4=9 tehopistettä sijoittuen pistepörssin neljänneksi. Kane pelasi myös Kanadan MM-kisoissa 2008 tehden turnauksen seitsemässä ottelussa tehot 3+7=10. Vancouverin talviolympialaisissa 2010 Kane teki kuudessa ottelussa kolme maalia ja antoi kaksi maaliin johtanutta syöttöä. Yhdysvallat sijoittui turnauksessa toiseksi. Kane pelasi myös Sotšin talviolympialaisissa 2014 ja World Cupissa 2016. Vuoden 2018 MM-kilpailuissa Kane teki kymmenessä ottelussa tehot 8+12=20 ja voitti turnauksen pistepörssin. Hänestä tuli samalla eniten tehopisteitä yhdessä MM-turnauksessa tehnyt yhdysvaltalaispelaaja.
Muuta

Kanen vanhemmat ovat Patrick ja Donna Kane. Hänellä on kolme siskoa; Erica, Jessica ja Jacqueline. Kanen tyttöystävä on Amanda Grahovec.
Vuonna 2009 Kane pidätettiin Buffalossa ryöstöstä ja pahoinpitelystä, koska hän oli käynyt taksikuski Jan Radeckin kimppuun yhdessä serkkunsa kanssa. Serkukset hermostuivat taksikuskille, koska tämän antamista vaihtorahoista puuttui 20 senttiä. Koska Kanen tuomio ei kuulunut rikoslain piiriin, hän vältti kaikki rangaistukset käyttäytymällä vuoden ajan moiteettomasti ja pyysi kirjallisesti James Kanen kanssa Radeckilta anteeksi.
Elokuussa 2015 uutisoitiin Kanen mahdollisesti raiskanneen naisen, mutta hänet todettiin paria kuukautta myöhemmin syyttömäksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patrick Kane Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jevgeni Malkin | Calder Memorial Trophyn voittaja 2008 | Seuraaja: Steve Mason |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jonathan Quick | Conn Smythe Trophyn voittaja 2013 | Seuraaja: Justin Williams |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jamie Benn | Art Ross Trophyn voittaja 2016 | Seuraaja: Connor McDavid |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Carey Price | Ted Lindsay Awardin voittaja 2016 | Seuraaja: Connor McDavid |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Carey Price | Hart Memorial Trophyn voittaja 2016 | Seuraaja: Connor McDavid |
Antti Pentikäinen

Antti Pentikäinen ja teologian maisteri Johanna Paananen keskustelemassa Darfurin tilanteesta Loviisan rauhanfoorumin seminaarissa 2008.
Antti Pentikäinen (s. 7. lokakuuta 1972 Helsinki) on Kirkon Ulkomaanavun toiminnanjohtaja vuodesta 2004. Pentikäinen on ollut toimivapaalla toiminnanjohtajan tehtävästään vuoden 2015 keväästä alkaen, ja työskennellyt Uskonnollisten ja perinteisten johtajien rauhanvälitysverkoston johtajana heinäkuusta 2015 huhtikuuhun 2018 asti. Pentikäinen on toiminut presidentti Martti Ahtisaaren neuvonantajana ja Crisis Management Initiative -yhdistyksen (CMI) talous- ja hallintopäällikkönä. Hän on toiminut lisäksi ulkoministeriön Helsinki-prosessin apulaispääsihteerinä. Lisäksi hänellä on ollut erilaisia tehtäviä muun muassa ulkoministeriössä, EU:ssa ja YK:ssa.
Kesällä 2009 Pentikäinen valittiin Euroopan kirkollisten avustusjärjestöjen yhteistyöjärjestön Aprodevin puheenjohtajaksi. Hän toimi vuoden ajan 2010–2011 Yhdysvaltoissa Religions for Peace -järjestön konfliktinehkäisy- ja rauhantyön ohjelmien johtajana.
Pentikäinen on ollut kirkon ulkoasiain neuvoston jäsen, Suomen YK-liiton varapuheenjohtaja ja Kansalaisjärjestöjen ihmisoikeussäätiö KIOSin varapuheenjohtaja.  Vuonna 2010 Pentikäinen sai kansainvälisen nuorkauppakamarin Vuoden Nuoret Menestyjät -palkinnon (JCI TOYP of the World) kategoriassa maailmanrauhan edistäminen.
Antti Pentikäinen on koulutukseltaan teologian maisteri ja hänellä on oman ilmoituksensa mukaan ”lestadiolaiset juuret”. Hänen isänsä on professori Juha Pentikäinen, veli Helsingin Sanomien entinen päätoimittaja Mikael Pentikäinen ja sisar Turun arkkihiippakunnan piispa Mari Leppänen.
Antti Pentikäinen oli keskustan listalta ehdolla Euroopan parlamenttiin vaaleissa 1999. Hän sai 16 099 ääntä eikä tullut valituksi.
G. G. Ronimus

Gabriel Gideon Ronimus  (12. elokuuta 1875 Viipuri – 23. lokakuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori ja kirjallisuuden suomentaja.
Ronimuksen vanhemmat olivat director cantus Filip Ronimus ja Maria Pullinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Viipurin lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1898 ja maisteriksi 1900.
Ronimus oli saksan- ja ranskankielten lehtorina Jyväskylän lyseossa 1899–1900, Joensuun lyseossa 1900–l9Ol, Vaasan suomalaisessa reaalilyseossa 1901–1902 sekä samojen saksan- ja ranskankielten kollegana Jyväskylän lyseossa 1902–1903 sekä 1903–1918 saman koulun reaalilinjan luokilla V–VIII. Viimeksi Ronimus oli Savonlinnan lyseossa saksan- ja ranskankielten vanhempana lehtorina 1921–1934. Viimeiset vuotensa Ronimus asui Helsingissä.
Ronimus oli Keski-Suomen nuorisoseuran johtokunnan jäsenenä ja puheenjohtajana ja hänellä oli myös muita luottamustoimia kunnallisella alalla ja yhdistyksissä. Ronimus julkaisi pari matkakertomusta, oppikirjan ja lisäksi hän laati Jyväskylän kirjastosta ensimmäisen systemaattisen luettelon.
Ronimus kuoli 62-vuotiaana Mehiläisen sairaalassa Helsingissä.
Teoksia

Kirjallisuuden lukemisesta : nuorisoa varten. Keski-Suomen nuorisoseura, Jyväskylä 1907, 2. painos 1908, 3. painos Gummerus 1918
Sata saksankielen käännöstehtävää. Gummerus 1933, 2. painos 1936
Suomennoksia

E. von Keyserling : Dumalan pastori : romaani. Ahjo, Helsinki 1920
Guy de Maupassant : Luja kuin kuolema : romaani. Ahjo, Helsinki 1920
Kansantarinoita ranskalaisesta Sveitsistä, suomensi G. G. Ronimus. Yrjö Weilin, Helsinki
Aiheesta muualla

Keisariverta : kuvaus nykyhetken Pietarista. Suomen Kuvalehdelle tosiolojen perusteella kirj. maist. G. G. Ronimus, Suomen Kuvalehti 07.06.1919, nro 23, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Biarritz, Ranskan syyskauden kuuluisin kylpypaikka, viikkoliitteelle kirj. lehtori G. G. Ronimus, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 30.09.1928 nro 40, s. 3, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot]
Kotimaassa matkailemassa, viikkoliitteelle kirj. lehtori G. G. Ronimus, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 27.10.1929, nro 43, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mexicat

Mexicat olivat chichimeekkeihin kuulunut ryhmä, joka asui asteekkien valtakaudella Meksikon laaksossa. He olivat omien kertomustensa mukaan tulleet laaksoon pohjoisen ja etelän kautta. He omaksuivat laaksossa aiemmin asuneilta ihmisryhmiltä nahuatlin kielen.  Meksikot liittoutuivat joidenkin toisten ihmisryhmien kanssa ja tämä liittouma valvoi muita alueen ihmisryhmiä. Meksikon laaksossa ja sitä ympäröineillä vuorten rinteillä alettiin viljellä maata 600 ekr. Tuolloin alueella rakennettiin kastelukanavia. Mexicoja oli palkkasotureina Chulhuacánin kaupunkivaltiossa.
Tepaneekit

Tepaneekit olivat Mesoamerikassa asunut kansa. He asettuivat Meksikon laaksoon 1300-luvun puolivälissä,ja hallitsivat sen metsäalueita keskuspaikkanaan Azcapotzalco.. 1420-luvulla heidän hallitsemanssa alue ulottui etelässä Coyoacániin ja  Tizapaniin asti. Vuoden 1430 paikkeilla asteekkien kolmoisliitto valtasi tepaneekien allueet.
Tepaneekit olivat asteekkien sisarkansa ja puhuivat nahuatlin kieltä.
Väinö Lahtonen

Kustaa Väinö Lahtonen (9. elokuuta 1890 Yläne – 22. tammikuuta 1938 Rauma) oli suomalainen päätoimittaja ja kirjailija.
Lahtosen vanhemmat olivat torppari Erland Lahtonen ja Maria Wahlroos. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi opettajaseminaarista 1913 ja opiskeli myös Helsingin yliopistossa suorittaen kansantaloustieteessä ja filosofiassa yksityistutkintoja.
Lahtonen toimi kansakoulunopettajana 1913–1914. Hän oli sitten toimittajana Raumalla ilmestyvässä Länsi-Suomi-lehdessä 1914–1917 ja Uusi Aura-lehdessä maaseutuosaston toimittajana 1917–1919. Hän osallistui Suomen sisällissotaan 1918 Turun vapaaehtoispataljoonan mukana ja oli mukana Ahvenanmaan retkellä sekä taisteluissa Ikaalisten-Tampereen rintamalla. Lahtonen oli Länsi-Suomen päätoimittajana ja oy Länsi-Suomen toimitusjohtajana 1919–1932 sekä heinäkuusta 1935 lähtien lehden toimitussihteerinä. Hän oli Rauman kaupunginvaltuuston jäsenenä 1925–1930 ja Rauman suojeluskunnan esikunnan jäsenenä 1919–1922. Rauman historiakomitean puheenjohtajana Lahtonen oli vuodesta 1926 lähtien.
Teoksia

Rauman rautatie 1897–1922, toimittanut Väinö Lahtonen.  Rauman rautatien johtokunta, Rauma 1922
Jotakin täytyy tapahtua: romaani työttömistä.  Karisto 1934
Rauman puhelinlaitos 1885–1935.  Rauman Telefooni Oy, Rauma 1935
Aiheesta muualla

Väinö Lahtosen lehtiartikkeleita:
Sotaluotsin salaisuus I. Huuto U-veneestä: Terveisiä Nurmisen Jussille! Toimittaja Väinö Lahtonen on saanut käsiinsä harvinaista aineistoa, joka valaisee saksalaisten vv. 1914-17 rannikoillamme ja etenkin Gävlen-Rauman reitillä, jonka kautta venäläiset yrittivät kuljettaa sotatarpeita länsivalloista, käymää upotussotaa, Hakkapeliitta, 16.10.1934, nro 42, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sotaluotsin salaisuus II. Ainutlaatuista sotaa: Tuhoisaa, mutta hengenvaaratonta. Toimittaja Väinö Lahtonen jatkaa kuvaustaan vuosien 1914-17 upotussodasta Pohjanlahdella. Salaperäinen suomentaitaja paljastuu tässä Itämeren mainehikkaimmaksi sotaluotsiksi, Hakkapeliitta, 23.10.1934, nro 43, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sotaluotsin salaisuus III. 3 höyrylaivaa ja 115 vankia viiden saksalaisen komennossa Pohjanlahdelta Libauhun. Toimittaja Väinö Lahtosen mielenkiintoisen sarjan kolmas kirjoitus Pohjanlahden upotussodasta vv. 1914-17 sisältää kuvauksen saksalaisten suorittamasta yhdeksän laivan kaappauksesta ja kolmen laivan saatosta Raumanmereltä Libauhun, Hakkapeliitta, 30.10.1934, nro 44, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sotaluotsi voi hyvin ja kertoo »Hakkapeliitan» maineesta, maailmalla: Lehdessämme viime syksynä julkaistu kirjoitus »Sotaluotsin salaisuus» ilmestynyt saksan-, englannin- ja ruotsinkielisessä asussa, Hakkapeliitta, 16.04.1935, nro 16-17, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Englannin laivasto lyötiin kivääritulella. Heinäkuun 2 pnä 80 vuotta raumalaisten huomattavimmasta sotateosta, Hakkapeliitta, 02.07.1935, nro 27, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aestit

Rooman valtakunta keisari Hadrianuksen valtakaudella. Tacituksen kuvauksiin pohjautuva kartta alueen heimoista. Aestit kartalla nykyisen Kaliningradin kohdalla.
Aestit on historiallinen termi, jolla viitattiin balttilaisiin heimoihin. Tacitus mainitsi aestit Germania-teoksessaan vuonna 98 jaa.
Aestit lähteissä

Tacitus kuvasi Germania-teoksessaan balttilaisia heimoja ja kutsui heitä nimellä Aesti, gentes Aestiorum. Tacituksen mukaan aestit asuivat ”Suebin meren” rannalla, joka tarkoitti Itämerta.
Tacituksen mukaan aestit puhuivat samantapaista kieltä kuin kelttiläisessä Britanniassa samaan aikaan puhuttiin, mutta väitteellä tuskin on todellisuuspohjaa. Tacituksen mukaan aestit käyttivät aseina ryhmysauvoja eli puisia nuijia, palvoivat jumaläitiä, pitivät taikakaluina villisian kuvia ja olivat ensimmäisiä jotka keräsivät ja kävivät kauppaa meripihkalla. Meripihkakauppa on kuitenkin jo pronssikauteen palautuva ilmiö ja siten paljon Tacituksen aikoja vanhempilähde?.
Cassiodorus kirjoitti vuosina 523–526 ostrogoottien kuninkaan Teoderikin nimissä kirjeen aestilaisille (Hesti). Historioitsija Jordanes mainitsi aestilaiset teoksessaan 'De origine actibusque Getarum ('Goottien alkuperä ja teot') . Hän viittaa goottien eepokseen, jonka mukaan ostrogoottien kuningas Ermanarik oli aikoinaan käynyt sotaretkellä aestilaisia vastaan. Cassiodoruksen maininnan mukaan aestit asuivat Itämeren kaakkoisrannikolla eli preussilaisten, sambialaisten ja kuurilaisten alueella.
Einhard mainitsee noin vuosien 830–833 paikkeilla aestilaiset (aisti) teoksessaan Vita Karoli Magni ('Kaarle Suuren elämä'). Anglosaksi matkailija Wulfstan kertoi aestilaisista noin vuosina 890–893. Hänen mukaansa he asuivat Itämeren rannikolla Veikselin suusta itään (Eastum, Eastland). Wulfstanin mukaan aestilaisilla oli Truso-niminen kauppapaikka, joka sijaitsi meripihkatiellä, lähellä nykyistä Elblągia. Trusossa myytiin meripihkaa, orjia ja turkiksia. Hänen mukaansa aestilaisilaisilla oli useita linnoitettuja kaupunkeja, jotka kävivät keskenään sotia. Lisäksi Wulfstan kuvasi muun muassa heidän hautajaistapojaan.
Läntiset maantieteilijät alkoivat kutsua 800-luvulla länsibalttilaisia heimoja preussilaisiksi.
Leena Joki

Elli Sylvia Perkko, kirjailijanimi Leena Joki (16. huhtikuuta 1928 Säynätsalo – 1. syyskuuta 1990) oli suomalainen filosofian kandidaatti, amanuenssi ja lastenkirjailija.
Teoksia

Nimellä Leena Joki:
Lintukoto : kertomus kesästä. Karisto 1954
Pikku-Lillin elefantti. Karisto 1955
Nimellä Elli Perkko:
Poika ja huilu. Valistus, Helsinki 1967
Ruovesi taiteilijoiden kuvaamana / Tampereen taidemuseo - Pirkanmaan aluetaidemuseo ; toimikunta Anneli Ilmonen, Elli Perkko, Anneli von Pfaler. Tampereen taideyhdistys ry:n julkaisuja 4.  Tampereen taideyhdistys – Tampereen taidemuseo, Tampere 1980
Muumi : Muumilaakso, Tampereen taidemuseo ; tekstit, piirrokset ja akvarellit Tove Jansson ; valokuvaaja Per Olov Jansson ; toim. Anneli Ilmonen, Elli Perkko ; julk. Tampereen taidemuseo – Pirkanmaan aluetaidemuseo. Tampereen taidemuseon julkaisuja 34. Tampere 1986, 2. uud. painos 1988
Karibit

1700-luvun karibiperhe John Gabriel Stedmanin maalaamana.
Karibit oli kansa, joka asutti Antillien saaria ennen eurooppalaisten tuloa. Se antoi nimen koko Karibian alueelle. Karibit olivat sotaisaa kansaa ja taitavia purjehtijoita, joten he syrjäyttivät monin paikoin rauhallisempia heimoja kuten arawakit.
Karibien kylät olivat pieniä, niissä asui usein vain yhden suvun jäseniä. Miehet kalastivat, naiset viljelivät tomaatteja, perunaa, maapähkinöitä, ananasta, kurpitsaa, maniokkia ja maissia. Miehet tekivät myös sotaretkiä, joissa he kävivät jousien, myrkkynuolten, keihäiden ja nuijien avulla arawakien pitkien veneiden kimppuun ja ryöstivät naisia. Arawakien mukaan karibit myös keittivät arawak-miehiä rituaaliseksi ateriaksi, mutta ihmissyöntiä ei ole vahvistettu.
Eurooppalaisten tulo lopetti karibien valtakauden alueella. Nimitys garifuna eli mustat karibit viittaa afrikkalaisten orjien ja karibien jälkeläisiin.
Kristityn lähetysjärjestön Joshua-projektin mukaan karibinkielen puhujia on edelleen Venezuelassa, Surinamessa, Ranskan Guyanassa ja Brasiliassa.
Karibien kielestä väitetään lainautuneen eurooppalaisiin kieliin joitakin sanoja, kuten hurrikaani, iguaani ja kannibaali.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karibit Wikimedia Commonsissa
Theodore H. Maiman

| Theodore Harold Maiman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1927
Kuollut: 5. toukokuuta 2007 (79 vuotta)
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Willis Lamb
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  rubiinilaser
Palkinnot:  Wolfin palkinto 1984 Japani-palkinto 1987
Theodore Harold Maiman  (11. heinäkuuta 1927 – 5. toukokuuta 2007)  oli yhdysvaltalainen insinööri ja fyysikko. Hän kehitti ensimmäisen toimivan laserin vuonna 1960.
Maimanin kehittämä rubiinilaser vaikutti epälineaarisen optiikan alan syntymiseen. Se tutkii aineen ominaisuuksia erittäin korkeilla valon intensiteeteillä. Rubiinilaseria on myös käytetty  Maan ja Kuun välisen etäisyyden mittaamiseksi astronautien kuuhun asettamilla heijastimilla.
Maiman sai Wolfin fysiikan palkinnon vuonna 1984.
Onttoni Miihkali

| Onttoni Miihkali (karjal> ) Mikko Karvonen (suomal.) Mikael Karresand (ruotsal.) |
| --- | --- |
 Onttoni Miihkali eli Mikko Karvonen puhuu 10. syyskuuta 1941
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. tammikuuta 1904 Kiestinki, Vienan Karjala
Kuollut: 2. joulukuuta 1979 (75 vuotta) Lövbo, Ruotsi
Ammatti:  Kansankoulunopettaja, toimittaja, kirjailija
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Itäkarjalaisten kansannousu, Talvisota, Jatkosota
Onttoni Miihkali (oik. Mikko Miihkali Karvonen, vuodesta 1952 Mikael Karresand; 3. tammikuuta 1904 Kiestinki – 2. joulukuuta 1979 Lövbo, Ruotsi) oli vienankarjalaista syntyperää oleva suomalainen kirjailija, joka kirjoitti useita sotakirjoja. Kirjoista tunnetuin on 1940 ilmestynyt Suomussalmen sotatantereilla. Hän kirjoitti myös Itä-Karjalaan liittyvistä aiheista.
Karvonen oli mukana Karjalan metsäsisseissä 1921–1922 ja osallistui Itä-Karjalan kansannousuun. Kansannousun epäonnistuttua hän pakeni Suomeen. Karvonen ajoi myöhemmin Vienan Karjalan asiaa Karjalan Sivistysseurassa ja sodan aikana 1942 hän oli jäsenenä Itä-Karjalan sotilashallinnon neuvottelukunnassa.
Karvonen valmistui kansankoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1928 ja toimi Suomussalmen Kuivajärvellä opettajana vuosina 1928–1939. Opettajakaudellaan hän toi esille radio-ohjelmissa, lehtikirjoituksissa ja esitelmissä Kuivajärven ja läheisen Hietajärven kylien ortodoksista vienankarjalaista kulttuuria ja teki myös Kuivajärvellä asuneen runonlaulaja Domna Huovisen tunnetuksi. Karvosen hyvä ystävä näinä vuosina oli toinen Vienan Karjala-aktivisti, kirjailija Ilmari Kianto. Miesten välit katkesivat talvisodan aikana kun Kianto epäili Karvosta Kiannolle sotapetostuomion tuottaneen sikarilaatikkojupakan alkuunpanijaksi.
Karvonen osallistui talvisotaan Suomussalmen rintamalla luutnanttina toimien ErP 15:n tiedustelu-upseerina aina vuoden 1939 loppuun saakka. Hän siirtyi Suomussalmelta tammikuussa 1940 Päämajan propagandaosastolle Mikkeliin. Jatkosodan alkaessa Karvosesta tuli heinäkuun puolivälissä 1941 heimosoturipataljoonista muodostetun Osasto K:n tiedustelu-upseeri. Hän toimi Itä-Karjalan sotilashallinnon varakomentajan ja Itä-Karjalan neuvottelukunnan puheenjohtajan, jääkärieverstiluutnantti Ragnar Nordströmin adjutanttina aina marraskuuhun 1942 saakka. Karvonen teki 1941−1942 useita tarkastusmatkoja Itä-Karjalaan ja laati mielialaraportteja sekä tilanneraportteja suoraan marsalkka Mannerheimille. Vuokkiniemen kansalliskokouksessa 20. heinäkuuta 1941 Karvonen julisti pitämässään puheessa Itä-Karjalan liitetyksi Suomeen.
Useat hänen teoksistaan joutuivat sodan jälkeen 1944–1946 kiellettyjen kirjojen luetteloon, ja niitä siirrettiin tällöin myös yleisistä kirjastoista varastoon.
Mikko Karvonen muutti sodan jälkeen Ruotsiin, koska hän pelkäsi joutuvansa luovutetuksi Neuvostoliittoon vienankarjalaisen syntyperänsä ja sotakirjojensa takia. Karvonen jatkoi Ruotsissa opettajan ammatissa. Hänen tyttärensä, filosofian maisteri Alli Risberg on lahjoittanut isänsä jäämistöä Kainuun Museoon ja Kajaanin Maakuntakirjastoon. Kuivajärven kylässä on Kajaanin ortodoksisen seurakunnan ylläpitämä Onttoni Miihkalin leirikeskus.
Teoksia

Selkosen saroja : (ohjelmarunoja Karjala-kerhojen illatsuihin).    Kajaanin Karjala-kerho 1927
Uusi isänmaa.    WSOY 1935
Kapina luostarissa : historiallinen romaani Itä-Karjalasta.     Karisto 1936
Solovetskissa kuohuu : historiallinen romaani Itä-Karjalasta.    Karisto 1936
Kahden puolen rajaa : romaani itäkarjalaisen liikemiehen elämästä.    Karisto 1937
Vienan rannoilla, romaani.   Karisto 1939
Suomussalmen sotatanterilla : rintamamiehen kokemuksia.    Karisto 1940, 2. - 6. painos 1940, 7. painos 1992
Raatteen tiellä : muistoja ja kokemuksia.    Karisto 1940, 2. - 4. painos 1940, 5. painos 1992
Som frontofficer i Suomussalmi.    Schildt, Helsingfors 1940
Raatteen tieltä Vuonniseen : Sotapäiväkirja.    Otava 1941
Heräävän elämän maa : kertomus vapautuvasta Itä-Karjalasta.   Otava 1942
Raiskatun romantiikan mailla.  1944
Pyhä Ilja Karjalassa.    Tapion kustannus, Espoo 1970
Kerjäläinen : (kyläkuva vanhasta Vienasta).    Espoo 1973
Rukousnauha.    Espoo 1975
Igumeeni Haritonin vieraana Valamossa.   Bysantti, Helsinki 1979
Salainen sotapäiväkirja Itä-Karjalasta 1941–1942, toimittanut Eero Marttinen.  Gummerus, 2007
Palkinnot

SKS:n palkinto 1939
Aiheesta muualla

Onttoni Miihkali : Nälkämaan keidas, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 27.10.1929, nro 43, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Onttoni Miihkali : Poro ja piessa ovat veljiä, Suomen Kuvalehti, 10.12.1938, nro 49, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Onttoni Miihkali : Naurava nälkämaa, Suomen Kuvalehti, 25.02.1939, nro 8, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nicolas Formé

Nicolas Formé (26. huhtikuuta 1567 Pariisi – 27. toukokuuta 1638 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä ja laulaja, joka oli äänialaltaan kontratenori. Hän sai myös pappisvihkimyksen.
Formé sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa todennäköisesti kuorokoulussa. Vuoteen 1592 mennessä hän pääsi laulajaksi kuninkaalliseen kapelliin. Formé työskenteli siellä vuodesta 1609 kuolemaansa saakka sous-maîtren eli avustavan johtajan asemassa ja säveltäjänä. Hänen teostensa joukossa ovat Aeterane Henrici magni... missam hanc duobus choris (neljälle tai viidelle äänelle, 1638) ja 8 Magnificatia kahdeksassa kirkkosävellajissa.
Altaria (yhtye)

| Altaria |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2000–2016, 2022-
Tyylilaji:  heavy metal, speed metal, hard rock
Kotipaikka:  Pietarsaari,  Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Taage Laiho, laulu   Petri Aho, kitara   J-P Alanen, kitara   Marko Pukkila, basso   Tony Smedjebacka, rummut  
Levy-yhtiö:  Metal Heaven, (2002–2008)  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Altaria on suomalainen yhtye, joka soittaa melodista metallimusiikkia.
Jäsenet

Taage Laiho – laulu
Petri Aho – kitara
J-P Alanen – kitara
Marko Pukkila – basso
Tony Smedjebacka – rummut
Jäsenet > Entiset jäsenet

Marco Luponero – laulu
Emppu Vuorinen – kitara
Jouni Nikula – laulu
Jani Liimatainen – kitara
Johan Mattjus – laulu
Julkaisut

Studioalbumit
Invitation (2003,  Metal Heaven)
Divinity (2004,  Metal Heaven)
The Fallen Empire (2006,  Metal Heaven)
Unholy (2009, Escape Music)
Wisdom (2022,  Reaper Entertainment)
Kokoelma-albumit
Divine Invitation (2007,  AOR Heaven)
Demot
Sleeping Visions (2001)
Feed the Fire (2002)
Aiheesta muualla

Altarian sivusto (englanniksi)
Altaria (yhtye) Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Adams

Adams tarkoittaa seuraavia:
Asioita ja paikkoja

Adams, yhdysvaltalainen kilpa-autojen valmistaja
Adams, kunta Massachusettsissa, Yhdysvalloissa
Adams, kylä Nebraskassa, Yhdysvalloissa
Adamsin piirikunta, useita piirikuntia Yhdysvalloissa
Mount Adams, kerrostulivuori Kaskadivuoristossa Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa
Adams Filmi, Suomessa vuosina 1912–1986 toiminut elokuva-alan yritys
Adams–Oliverin oireyhtymä, ihon puuttumista ja raajojen epämuodostumia aiheuttava oireyhtymä
Adams–Stokesin oireyhtymä, eteis-kammiokatkoksen aiheuttamia lyhytaikaisia tajuttomuuskohtauksia
Charles F. Adams -luokka, yhdysvaltalainen ohjushävittäjäluokka
Hay–Adams Hotel, luksushotelli Washington D.C:ssä
Samuel Adams, Boston Beer Companyn olutmerkki
Sweet Fanny Adams, Sweet-yhtyeen studioalbumi
Kuvitteellisia

Kay Adams, Mario Puzon romaanissa Kummisetä ja Francis Ford Coppolan samannimisessä elokuvassa