stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lagotto romagnolo
Luonne ja käyttäytyminen

Lagotto on luonteeltaan iloinen, kekseliäs, hyväntahtoinen ja pehmeä koira, joka on hyvin kiintynyt omistajaansa. Se on erittäin hyvä seuralainen sekä erinomainen varoittaja. Lempeällä, mutta johdonmukaisella koulutuksella lagotosta saa koulutettua hyvin käyttäytyvän koiran. Siltikin rodulla on paljon luonnevaihteluita yksilöiden välillä, joita ei koulutuksella pysty poistamaan. Rodulla esiintyy myös jonkin verran arkuutta sekä heikkoa hermorakennetta. Riistaviettiä on jalostettu rodusta pois, jotta koira pystyisi keskittymään paremmin tryffeleiden etsintään. Joillakin yksilöillä riistaviettiä saattaa kuitenkin olla jäljellä.
Alkuperä

Lagotto romagnolo on kotoisin Ravennan suoalueilta ja Comacchion alangoilta. Alun perin se kehitettiin noutavaksi lintukoiraksi. Kun Romagnassa sijaitsevia suoalueita kuivattiin ei lagottoja enää tarvittu ja kanta kuihtui nopeasti, kunnes sen hyvää hajuaistia alettiin hyödyntää arvokkaiden tryffelisienien etsinnässä. Se vakiinnutti nopeasti paikkansa tryffelinetsinnässä.
Suomen ensimmäiset lagotot tuotiin Italiasta vuonna 1996 ja ensimmäinen suomalainen pentue syntyi 16.8.1999. Rotu saavutti suosiota nopeasti, ja jo vuonna 2005 lagottoja rekisteröitiin lähes 200.
Nykyinen tilanne ja käyttö

Rodun kanta on pieni, ja lisää jalostusmateriaalia tarvittaisiinkin sen ulkopuolelta. Kotimaassaan Italiassa lagottoja käytetään edelleen pääasiassa tryffelisienten etsinnässä. Suomessa lagotot ovat pääasiassa seura- ja harrastuskoiria, joita kilpailee näyttelyiden ohessa mm. agilityssä, tokossa ja rally-tokossa. Erinomaisen hajuaistinsa ansiosta monia lagottoja käytetään Suomessakin sienten, kuten kantarellien, suppilovahveroiden ja korvasienien etsintään. Suomesta on löydetty myös tryffeleitä lagottojen avulla. Rodulla on palveluskoirakoeoikeudet, ja muutamat harrastavat aktiivisesti palveluskoiralajeja.
Terveys

Lonkkadysplasiatilanne Suomessa on parantunut huomattavasti rodun mentyä PEVISAan 1. heinäkuuta 2008 alkaen. Tämän jälkeen koiria on alettu kuvata huomattavasti enemmän. Jalostukseen käytettävien yksilöiden raja-arvo on D. E-lonkkaisten tai kuvaamattomien yksilöiden jälkeläisiä ei rekisteröidä.  
Suomen Spanieliliiton lagottojen jalostuksen toimintaohjeen mukaan C-lonkkaisen koiran jalostuskäytön edellytyksenä on, että toisella osapuolella on A- tai B-lonkat. D-lonkkaisen koiran jalostuskäyttö ei saa jalostustoimikunnan hyväksyntää.
Koiraa, jolla on nivelrikko, ei suositella käytettäväksi jalostukseen eikä se saa jalostustoimikunnan hyväksyntää.
Silmäsairauksia on todettu yksittäisiä tapauksia mutta ne eivät ole rodulla ongelma. Kivesvikaa, allergioita ja luonneongelmia on esiintynyt jonkin verran.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kennelliiton rotumääritelmä. Web Archive. (pdf)
Suomen Lagottoklubi ry
Spanieliliitto (rotujärjestö)
Kennelliiton jalostustietojärjestelmä
| n k Italialaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  Bergamonpaimenkoira  Bolognese  Cane corso  Etnankoira  Italianajokoira  Italianseisoja  Italianvinttikoira  Lagotto romagnolo  Maremmanajokoira  Maremmano-abruzzese  Napolinmastiffi  Spinone  Volpino italiano 
Muut ENCI:n tai ACL:n hyväksymät:  Apenniinienajokoira  Apuaanienpaimenkoira  Biellanpaimenkoira  Fonninpaimenkoira  Lessinianpaimenkoira  Silanpaimenkoira  Sisilianpaimenkoira  Spino degli iblei 
Harvinaiset:  Abruzzinmastiffi  Apenniinienpaimenkoira  Cane da presa  Cane toccatore  Carnianajokoira  Carnianpaimenkoira  Eteläitalianvinttikoira  Gavoinkoira  Italianalppimastiffi  Italianpaimenkoira  Italiansusikoira (lupo italiano)  Lottatore brindisino  Molisenajokoira  Pardogge  Sardinianajokoira  Sardiniandoggi  Sardinianvinttikoira  Segugio alpino  Segugio cravin  Spinusu 
Sukupuuttoon kuolleet:  Alppimastiffi  Aostanpaimenkoira  Apulianvinttikoira  Bagheriankoira  Branchiero  Bucciriscu  Calabrianajokoira  Calabrianpaimenkoira  Lampedusankoira (cirneco di lampedusa)  Lazionpaimenkoira  Lomellonajokoira  Lucanianpaimenkoira  Padanianvinttikoira  Piemontenmastiffi  Potsdaminvinttikoira  Sisiliandoggi  Toscanankarjakoira  Varbuteddu  Vucciriscu  Yläitalianpaimenkoira
Suokaimaani

| Suokaimaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Krokotiilieläimet Crocodylia
Heimo::  Alligaattorit Alligatoridae
Alaheimo::  Kaimaanit Caimaninae
Suku::  Melanosuchus
Laji::  niger
Kaksiosainen nimi
 Melanosuchus niger  (Spix, 1825) 
 Suokaimaanin levinneisyysalue
Katso myös
   Suokaimaani Wikispeciesissä   Suokaimaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suokaimaani (Melanosuchus niger) on alligaattorien heimon suurin laji. Niitä tavataan Etelä-Amerikan vesistöissä. Lajin kuvasi Johann Baptist von Spix 1825.
Koko ja ulkonäkö

Suokaimaani kasvaa tavallisesti 3,0–3,7-metriseksi, mutta se voi kasvaa pisimmillään jopa 6-metriseksi ja painaa yli tonnin. Kaimaanin päässä kulkee kuonosta lähtien kohouma keskelle otsaa. Silmät ovat suuret ja kuono on kärjestä leveä ja pyöreä. Niskassa sarveislevyt muodostavat 4–5 poikittaisriviä, mikä on krokotiileille poikkeuksellista. Litteä vomer-luu kiinnittyy suulakeen ja muodostaa sierainten välisen seinämän ala- ja takaosan. Suokaimaanit ovat nuorina mustia ja kapeiden vaaleankeltaisten, osittain tai kokonaan katkonaisten poikittaisjuovien koristamia. Yleensä vaaleassa kuonossa on mustia raitoja. Ikääntyessään raidat ja muu väri vaalenevat, mutta raidat kuonossa näkyvät vanhoillakin yksilöillä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Suokaimaaneja elää vain Etelä-Amerikassa, enimmäkseen Amazon-joen valuma-alueella. Laji elää Orinoco-joella pohjoisessa, idässä Andien juurella Ecuadoriin ja Peruun asti sekä etelässä sademetsän rajaan asti Boliviassa ja Brasiliassa.
Suokaimaani viihtyy suoperäisillä, ajoittain tulvan alle jäävillä alueilla, joissa on korkea heinä- ja ruohokasvillisuus. Alue on hyvää saalistusmaata etenkin kuivaan aikaan kun kalat ovat loukussa matalassa vedessä ja lammissa. Luonnollisia vihollisia ihmistä lukuun ottamatta ei aikuisella kaimaanilla ole, mutta melko suurikin kaimaani voi joutua jaguaarin tai anakondan saaliiksi.
Elintavat

Suokaimaanit lepäilevät yleensä päivisin ja ovat aktiivisia öisin. Kaimaanit voivat vaipua horrokseen esimerkiksi vyötiäisen pesään, jos vesi katoaa kokonaan niiden elinalueelta. Kuivana kautena ne hakeutuvat kuitenkin yleensä leveämmille jokialueille ja muuttavat sadekautena tulvan synnyttämiin lampareisiin. Suokaimaanit lisääntyvät ennen sadekautta, koska kalaa on silloin helppo pyydystää matalasta vedestä.
Lisääntyminen

Suokaimaaninaaras rakentaa kasviaineksesta pesäkeon johon se munii 50–60 munaa ja joita se vartioi kuusi viikkoa. Kaimaanien pesät ovat usein lähellä toisiaan. Kuoriuduttuaan poikaset hakeutuvat heti veteen emon valvomina ja päästävät murisevaa ääntä, häirittyinä kaimaaninpoikaset sihisevät.
Ravinto

Suokaimaanin energiantarve on krokotiiliksi suuri ja syö ilmeisesti suhteessa enemmän kuin muut krokotiilieläimet. Tärkeintä ravintoa on kala, mutta se voi tappaa myös 60-kiloisen kapybaran. Vesien rannoilta löytyykin usein paljon niiden nahkoja ja paikalliset väittävät niiden olevan suokaimaanin sinne oksentamia. Ravinnoksi kelpaavat myös muut nisäkkäät, kilpikonnat, matelijat ja jopa pienemmät lajitoverit. Suokaimaani voi olla ihmiselle vaaraksi.
Uhat

Suokaimaani on nykyään uhanalainen laji etenkin ihmisen vainon takia. Suokaimaania pidetään kaikista alligaattoreista ihmiselle vaarallisimpana ja niiden tuhotuista pesistä karjankasvattavat maksavat tapporahaa. Nahkakauppa on myös ongelma ja kaimaaneja tapetaan joskus joukoittain kuivalla kaudella kun ne ovat kokoontuneet pienelle alueelle. Suokaimaanin metsästys on Perussa ja Brasiliassa kielletty ja Boliviassa sekä Ranskan Guyanassa ja Kolumbiassa alle 2,5-metriset yksilöt ovat rauhoitettuja. Suokaimaaneja elää myös monilla suojelualueilla kuten Manun kansallispuistossa Perussa.
Musée des arts et métiers

| Musée des arts et métiers Musée des arts et métiers  |
| --- | --- |

Tyyppi:  Tiedemuseo, teknologiamuseo, automuseo, yliopistomuseo 
Sijainti:  Pariisi
Perustettu:  1894
Kotisivut:  www.arts-et-metiers.net
Koordinaatit:  
 fiMusée des arts et métiers 
   
Musée des arts et métiers on Pariisissa sijaitseva museo, jossa on kokoelmat Conservatoire national des arts et métiersistä, joka perustettiin vuonna 1794 tieteellisten laitteiden ja löytöjen suojelemiseksi.
Perustamisestaan ​​lähtien museo on ollut Saint-Martin-des-Champsin luostarissa rue Réaumurilla Pariisin 3. kaupunginosassa. Tällä hetkellä vuonna 1990 perusteellisesti kunnostetulla museolla on sivukonttori luostarin vieressä, ja itse luostarissa on jäljellä suuria esineitä.
Museon kokoelmassa on noin 80 000 esinettä ja 15 000 maalausta, joista 40 000 Pariisissa. Kokoelman joukossa on alkuperäinen versio Foucault-heilurista.
Tämä museo esiintyy kirjallisissa teoksissa, kuten Umberto Econ romaanin Foucault's Pendulum huippukohtauksessa.
Museoon pääsee Pariisin metron Arts et Métiers -asemalta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Musée des arts et métiers Wikimedia Commonsissa
Museon verkkosivut
Maunu Eerikinpoika

| Maunu Eerikinpoika |
| --- | --- |
 
Ruotsin kuningas
Valtakausi:  8. heinäkuuta 1319 – 15. helmikuuta 1364   (1356–1359 vastahallitsijana Eerik Maununpoika)   (1362–1364 kanssahallitsijana Haakon VI Maununpoika)
Kruunajaiset:  21. heinäkuuta 1336
Edeltäjä:  Birger Maununpoika
Seuraaja:  Albrekt Mecklenburgilainen
Norjan kuningas
Valtakausi:  8. toukokuuta 1319 – 1355
Edeltäjä:  Haakon V Maununpoika
Seuraaja:  Haakon VI Maununpoika

Syntynyt:  huhtikuu tai toukokuu 1316 Norja
Kuollut:  1. joulukuuta 1374 Bømlo, Norja
Puoliso:  Blanka Namurilainen
Lapset:  Eerik Maununpoika  Haakon VI Maununpoika, kolme tai neljä pieninä kuollutta tytärtä
Suku:  Bjälbo
Isä:  Eerik Maununpoika
Äiti:  Ingeborg Norjalainen
Uskonto:  roomalaiskatolinen
Maunu Eerikinpoika valtaistuimellaan
Maunu Eerikinpoika (ruots. Magnus Eriksson) ; (1316 – 1. joulukuuta 1374) oli Ruotsin kuningas vuosina 1319–1364 ja Norjan kuningas vuosina 1319–1355.
Suku

Maunun isä oli herttua Eerik Maununpoika (kuningas Maunu Ladonlukon toinen poika), joka Eerikin kronikan mukaan kuoli nälkään Nyköpingin linnassa, minne hänen veljensä Birger Maununpoika oli vanginnut hänet. Maunu valittiin Ruotsin kuninkaaksi vain kolmivuotiaana ja julistettiin hallitsijaksi Moran käräjäkivillä sen jälkeen kun kuningas Birger oli karkotettu maanpakoon. Aiemmin vuonna 1319 Maunun äidinisä Norjan kuningas oli kuollut, ja Maunu oli jo Norjan kuningas hänen perillisenään. Maunun puolesta sijaishallitsijana Ruotsissa toimi hänen isänäitinsä kuningatar Helvig ja Norjassa sekä isävainajan herttuakunnissa äiti Ingeborg Norjalainen. Ingeborg meni ongelmalliseen toiseen avioliittoon alhaisaatelisen Knut Porsen (josta avioliiton kautta tuli Hallannin herttua) kanssa, ja Ruotsin valtaherrat eivät lähinnä siksi kelpuuttaneet Ingeborgia mukaan hoitamaan Ruotsin asioita. Ruotsissa johtavana virkamiehenä oli ensin drotsi Knut Jonsson ja sitten Matts Kettilmundsson, Norjassa taasen Erling Vidkunsson.
Kuningas

Vuonna 1335 Maunu avioitui ranskalaisen prinsessa Blanka Namurilaisen kanssa, ja seuraavana vuonna hänet kruunattiin Tukholmassa. Hänen tärkein suosikkinsa oli nuori aatelismies nimeltä Bengt Algotsson, jonka kuningas korotti Hallannin herttuaksi  antaen hänelle läänitykseksi myös suuren osan Suomea. Aikalaiset epäilivät, että heidän välillään oli homoseksuaalinen suhde. Maunun poliittiseksi vastustajaksi kääntynyt sukulainen Birgitta Birgerintytär, sittemmin pyhimys, sai tästä propaganda-aseen kuningasta vastaan.
Maunu aloitti sodan Novgorodia vastaan vuonna 1348. Syynä oli karjalaisten pyyntö saada apua liettualaisia ja venäläisiä ruhtinaita vastaan. Maunu julisti sodan ristiretkeksi, ja pian sota sai myös paavin suostumuksen. Maunu Eerikinpojan ristiretki alkoi hyvin, kun ruotsalaiset valtasivat kuuden viikon piirityksen jälkeen Pähkinäsaaren, mutta he menettivät sen venäläisille seuraavana vuonna. Vuonna 1350 Maunu Eerikinpoika purjehti uudelleen Novgorodia vastaan, tällä kertaa Inkerinmaalle, missä vallattiin Kaprion linnoitus. Ruotsalaisten tavoitteena ei kuitenkaan ollut Novgorod, vaan pienten varuskuntien hävittäminen. Sota päättyi vuonna 1351. Maunu joutui lopulta vaikeuksiin Ruotsin ylimystön kanssa eikä pystynyt jatkamaan sotaa.
Syrjäyttäminen

Tanskan kuningaskunnan hajanaisuuden avulla Maunu sai alamaisekseen Skånen maakunnan. Maunun valtakauden aikana kruunun varat hupenivat, ja hän joutui panemaan rälssiäkin verolle. Maunua vastaan puhkesi ylimystön keskuudessa kapinaliike 1350-luvulla, ja vuonna 1364 Albrekt Mecklenburgilainen valtasi Tukholman ja Maunu pakeni Norjaan poikansa kuningas Haakonin suojiin. Albrektin äiti oli Maunun sisar Eufemia Eerikintytär ja isä Mecklenburgin sukuinen Albrekt vanhempi, "Mecklenburgin kettu ja ahne saalistaja". Hän väitti polveutuvansa vanhoista Sverkerin ja Eerikin kuningassuvuista.
Vuonna 1365 Maunu palasi Ruotsiin poikansa Haakonin kanssa. Enköpingin lähistöllä käydyssä Gatan taistelussa Maunu vangittiin, ja Haakon pakeni Norjaan. Albrekt kuitenkin vapautti Maunun vuonna 1371. Hän palasi Norjaan, missä hän hukkui laivansa upotessa rannikolla vuonna 1374.
Maunu Eerikinpojan testamentti

Kuningas Maunun testamenttina tunnettu teksti on sepitetty luultavasti Valamon luostarissa 1400-luvulla tai 1300-luvun lopulla. Teos kertoo Maunun selvinneen hengissä laivansa upottua. Tämän jälkeen hän matkusti luostariin, jonka oletetaan olleen Valamo. Maunusta kerrotaan tulleen ortodoksinen munkki nimellä Grigori. Kolme päivää ja kolme yötä myöhemmin hän kuoli, mutta ennen kuolemaansa hän ehti kirjoittaa testamenttinsa, joka oli suunnattu hänen pojalleen ja veljelleen, jota ei ollut olemassa. Testamentissaan Maunu varoittaa heitä toistamasta omaa virhettään ryhtymällä sotaan Novgorodia vastaan.
Lapset

Eerik Maununpoika (1339–1359), Skånen herttua, kapinoi isäänsä vastaan ja kompromissin tuloksena isänsä hallitsijakumppani vuosina 1356–1359. Kuoli kapinansa yhteydessä.
Haakon VI Maununpoika (1340–1380), Norjan kuningas 1355–1380. Isänsä hallitsijakumppani Ruotsissa vuosina 1362–1364 ja kuningatar Margareetan aviomies.
kolme tai neljä pieninä kuollutta tytärtä
Korisliiga-kausi 2018–2019

Korisliiga-kausi 2018–2019 on 79 kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kaarinalainen Ura Basket nousi sarjaan täksi kaudeksi M1DA-mestaruutensa myötä.
Pudotuspelit

Koripallon miesten SM-sarjan kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1930-luku |  |  |  |  |  |  |  |  | 1939 | 1940 |
| 1940-luku | 1941 | 1942 |  | 1944 | 1945 | 1946 | 1947 | 1948 | 1949 | 1950 |
| 1950-luku | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 | 1960 |
| 1960-luku | 1961 | 1962 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2020-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Jaaninoja

Jaaninoja edustaa äärimmäisen uhanalaista savipohjaisten purojen luontotyyppiä. Kuten savisen maan pienvesien uomat yleensä, myös Jaaninoja mutkittelee luonnollisesti.
Jaaninoja (ruots. Jahndiket) on Itä-Turussa sijaitseva noin kahdeksan kilometrin pituinen joki. Sen alkulähteet ovat Skanssin pohjavesialueella ja Varissuon soilla, joista tulevat maanalaiset vesiputket kohtaavat Lausteella ja tulevat maan pinnalle Poronpuiston kentän lähettyvillä. Joki virtaa läpi Biolaakson modernien rakennusten, jatkuen kahdeksan kilometrin matkan peltojen ja lähiöiden läpi, laskien Kuralan Kylämäen ohitse kampiförin kohdalla Aurajokeen. Jaaninojan leveys vaihtelee parista metristä, tulva-aikojen 5–6 metriin ja kuivien kesien melkein kuivattamaan jokeen.
Kuvassa Lausteen kaupunginosassa, Biolaaksossa sijaitseva Jan-Erik Anderssonin suunnittelemaa taidesiltaa ja sen alittava Jaaninoja.
Jaaninojaa on kunnostettu 2000-luvulla EU-rahoitteisilla Elävä Jaaninoja- ja Keidas-hankkeilla. Myös alueen asukkaat ovat olleet mukana talkoissa. Noin neljäosa joen pituudesta – osuudet Biolaaksossa, Pääskyvuoressa sekä Kuralassa on kunnostettu. Joen penkkoja on loivennettu, uomaan on muokattu koskimaisia kohtia, suvantoja, syvänteitä, pohjapatoja ja lammikoita. Lisäksi sen rannoille on istutettu kasveja, Biolaakson kohdalle tehtiin laajoja puistoistutuksia joissa istutettiin yhteensä 4 000 kosteikkokasvia ja puuta. Biolaaksoon rakennettiin myös kaksi Jan-Erik Anderssonin suunnittelemaa taidesiltaa. Jokeen on istutettu taimenenpoikasia ja jokirapuja. Joessa tavataan luontaisesti muun muassa haukea, ahvenia ja särkikaloja. Koska toinen haaroista tulee pohjavesialueelta, on vesi riittävän kylmää ja hyvää lohikaloille. Joen ylittää myös tervantuoksuinen perinnesilta Kohmon kaupunginosan vieressä Hyllykankareenpolulla.
Jokitörmien perusteella Jaaninojassa on aikoinaan virranut enemmänkin vettä ja sen rannat ovat Kuralan Kylämäen kohdalla olleet asuttuja jo 600-luvulta.
Gütersloh

| Gütersloh |
| --- | --- |
 Historiallinen Verhoffhaus Gütersloh’ssa.
 vaakuna
 Gütersloh
 Koordinaatit: 51°54′N, 8°23′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Hallintopiiri:  Detmold
Piirikunta:  Gütersloh
Hallinto:  
 – Pormestari:  Norbert Morkes
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  112,02 km²
Korkeus:  75 m
Väkiluku (31.12.2022):  102 393
 – Väestötiheys:  914 as./km²
 
 www.guetersloh.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gütersloh on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee lounaaseen Teutoburgin metsästä. Ympäröiviä naapuruskuntia ovat Steinhagen, Bielefeld, Verl, Rietberg, Rheda-Wiedenbrück, Herzebrock-Clarholz ja Harsewinkel. Gütersloh’ssa asui 102 393 ihmistä vuoden 2022 lopussa, ja kaupunki on pinta-alaltaan 112,02 neliökilometrin suuruinen. Kaupunki on Gütersloh’n piirikunnan keskuskaupunki.
Gütersloh sai kaupunginoikeudet vuonna 1825 Preussin kuninkaalta Fredrik Vilhelm III:lta. 1800-luvulla se kehittyi lihanjalostus- ja tekstiiliteollisuuden parissa. Nykyisin kaupungin talous on monipuolisempi, ja siellä tuotetaan myös metallituotteita, kemikaaleja, Mielen kodinkoneita, vaatteita ja huonekaluja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gütersloh Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivusto (saksaksi)
Kaupungissa toimiva suurtyöllistäjä Miele (saksaksi)
Banaani

| Banaani |
| --- | --- |
 Banaanikasvi Réunionilla
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Zingiberales
Heimo::  Banaanikasvit Musaceae
Suku::  Banaanit Musa
Laji::  × paradisiaca
Kaksiosainen nimi
 Musa × paradisiaca  L. 
Katso myös
   Banaani Wikispeciesissä   Banaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Banaani (Musa × paradisiaca) on kääpiöbanaanin (Musa acuminata) ja punttibanaanin (Musa balbisiana) risteymä. Se on syntynyt alun perin Kaakkois-Aasiassa, missä kantalajien levinneisyysalueet menevät päällekkäin. Nykyään viljellään erilaisia risteytystyyppejä ja lajikkeita, jotka voivat olla käyttötarkoitukseltaan keitto- tai hedelmäbanaaneja. Länsimaissa suosittu Cavendish-banaani polveutuu kokonaan kääpiöbanaanista, joten sitä ei käsitellä tässä artikkelissa.
Taksonomia

Carl von Linné kuvasi 1700-luvulla keittobanaanin nimellä Musa paradisiaca ja hedelmäbanaanin nimellä Musa sapientum. Todellisuudessa molemmat perustuivat kuitenkin kääpiö- ja punttibanaanin risteymään, joten niitä ei voi pitää omina lajeinaan. Koska Linné kuvasi keittobanaanin ennen hedelmäbanaania, muodostetaan risteymän tieteellinen nimi lisäämällä ×-symboli keittobanaanin tieteelliseen nimeen: Musa × paradisiaca. Tämä nimi käsittää kaikki banaanit, jotka ovat syntyneet kääpiö- ja punttibanaanin risteymästä.
Kääpiö- ja punttibanaanin osuudet Musa × paradisiaca -banaanien perimästä vaihtelevat. Eri risteytystyyppejä erotellaan 2–4 kirjaimen kirjainyhdistelmillä, joissa A-kirjain edustaa kääpiöbanaanin haploidia genomia ja B-kirjain punttibanaanin. Kirjainyhdistelmä kertoo polveutumisen lisäksi banaanin ploidian, joka voi olla diploidi, triploidi tai tetraploidi. Luonnonvaraisen kääpiö- ja punttibanaanin risteymä on diploidi AB, kun taas esimerkiksi omenabanaani (’Silk’) on triploidi AAB. Tärkeimmät kaupallisen hedelmäbanaanin lajikkeet, kuten ’Cavendish’, ovat perimältään AAA, joten ne eivät edusta Musa × paradisiaca -risteymää vaan kääpiöbanaania.
Jonne Virtanen

| Jonne Virtanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. maaliskuuta 1988 (ikä 36) Turku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Teurastaja, Monni,  Monsterimonni, Westparkin Datsjuk
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  197 cm
Paino:  118 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–2022
Seurat:  SaiPa (SML) D Team/JYP-Akatemia (Mestis) JYP (SML) Lukko (SML) TPS (SML) TUTO Hockey (Mestis) Herning Blue Fox (Tanska) Sport (SML)
Valmennusura
Vuodet:  2023–
Seurat:  TuTo Hockey (2023-2025) Mikkelin Jukurit (2025-)
Jonne Virtanen (s. 13. maaliskuuta 1988 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Virtanen pystyi pelaamaan myös laidassa. Hän on 197 cm pitkä ja 118 kg painava. Virtanen pelasi urallaan SM-liigaa Saimaan Pallossa, JYPissä, Rauman Lukossa, Turun Palloseurassa ja Vaasan Sportissa yhteensä 626 runkosarjaottelua tehopistein 38+90=128 ja 77 playoff/playout-ottelua tehopistein 7+10=17. Hän oli voittamassa JYPissä Suomenmestaruuden vuonna 2012, SM-pronssia vuosina 2010 ja 2013 sekä European Trophyn vuonna 2013. Virtanen kuului sekä TPS:n että Sportin kapteeniston yhteensä neljän kauden ajan. Hän loi pääsarjauraa myös Tanskassa.
Virtasta on luonnehdittu pelityyliltään voimahyökkääjäksi ja hän pelasi useimmiten alemmissa ketjuissa. Virtanen on tunnettu myös yhtenä Suomen seuratuimmista jääkiekkoilijoista sosiaalisessa mediassa.
Pelaajauran jälkeen hän on toiminut valmentajana. Virtanen toimii nykyään Liiga-seura Mikkelin Jukureiden päävalmentajana.