Arvokonservatismi
Historia > 1960-luvun kulttuurinen muutos

Ennen 1960-luvun kulttuurista mullistusta arvokonservatiiviset kysymyksenasettelut eivät olleet ajankohtaisia, eikä konservatiiveilla ollut varsinaista tarvetta kampanjoida niiden puolesta. 1960-luvulla arvokonservatismi tuli tunnetuksi erityisesti kristillisen uusoikeiston nousussa yhteiskuntakeskustelun ytimeen. Tämä arvokonservatismin muoto oli yksi muoto laajemmasta kulttuurikonservatiivisesta liikehdinnästä. Arvokonservatismi liittyi osaksi uusoikeistoa, jotka olivat uuskonservatiivisen liikkeen vanhoja aktivisteja.
1960-luvulla Yhdysvalloissa koettiin radikaali kulttuurinen repeämä ja tästä lähtien Yhdysvalloissa on käyty kulttuurisotaa amerikkalaisuuden olemuksesta sekä siihen liittyvistä lainsäädännöllisistä ja institutionaalisista järjestelyistä. Perinteisiin moraaliarvoihin uskovat ja vapaata markkinataloutta puolustavat arvokonservatiivit muodostivat yhden puolen arvoliberaaleja ja arvorelativisteja sekä vapaata markkinataloutta kritisoivia, vahvaa sosiaalipoliittista valtiota kannattavia vastaan. Konservatiivisten amerikkalaisten tyytymättömyys kasvoi vuosi vuodelta 1960-luvulla ja 1970-luvuilla tapahtuneessa kulttuurisessa, lainsäädännöllisessä ja sisä- ja ulkopoliittisessa myllerryksessä. Suuressa osassa kansakuntaa koettiin, että oma maa ja amerikkalainen elämäntapa olivat uhattuja.
Yhdysvaltain korkein oikeus kielsi perustuslain nojalla vuosien 1962–1963 Engel v. Vitale-, Abington v. Schempp ja Murray v. Curlett -päätöksissä koulujen aamuhartaudet, rukoushetket ja kaikki Raamatun tekstien koulussa opiskelemiset. Epperson v. Arkansas (1968) kielsi estämästä evoluutioteorian opettamista ja Lemon v. Kurtzman (1971) loi uuden kolmikohtaisen tunnusmerkistön, joka edellytti jokaiselta lailta sekä täysi sekulaaria tulosta että puhtaasti sekulaarista tarkoitusta. Päätös lisäksi kielsi valtiovaltaa ryhtymästä liialliseen keskinäissuhteeseen uskontojen kanssa eikä valtio saanut avustaa tai tukea, suoraan tai välillisesti, mitään tiettyä uskontokuntaa tai uskonnollisuutta.
Griswold v. Connecticut (1965) ja Roe vastaan Wade (1973) puolestaan julistivat ehkäisyn, abortin ja ulkoaviolliset seksisuhteet jokaisen naisen loukkaamattomiksi perustuslaillisiksi oikeuksiksi. Samalla päätökset takasivat pornografisen aineiston levittämisen vapauden. Samoina vuosina kumottiin useimmat kommunistien solutustyötä estämään pyrkineet lait, taattiin rikoksista syytetyille lain suoja, kiellettiin opettajia rankaisemasta huonokäytöksisiä oppilaita ja julistettiin sosiaalietuudet kuuluviksi myös laittomasti maassa oleskeleville siirtolaisille.
Vuoden 1972 Gooding v. Wilson kumosi vielä kaikki lait säädyttömän ja epäjärjestystä aiheuttavan puheen rajoittamiseksi sekä Papachito v. City of Jacksonville lait kerjäämisen, irtolaisuuden ja joutilaisuuden kieltämiseksi. Käänteentekevä oli myös Green v. Connallly (1972), joka antoi liittovaltion verovirastolle oikeuden poistaa konservatiivisilta herätyskristillisiltä uskontokunnilta ja niiden oppilaitoksilta, radioasemilta ja järjestöiltä verovapauden. Presidentti John F. Kennedy määräsi verovirasto IRS:n raportoimaan konservatiivisten järjestöjen toiminnasta. IRS määrättiin raporttien pohjalta toistuviin verotarkastuksiin ja verovapausstatuksen poistamisiin.
Liittovaltion ja korkeimman oikeuden uudistuksia lähtivät vastustamaan ensimmäisinä konservatiiviset herätyskristityt. Varsin pian, kun korkein oikeus oli kieltänyt hartaus- ja rukoushetket ja Raamatun lukemisen kouluissa, he alkoivat kerääntyä protestoimaan kristillisen Amerikan tuhoa sekä yleistä tapainturmelusta sekä kansakunnan moraalista alasajoa ja taantumista. Liikehdinnästä otti vetovastuun Carl McIntiren ACCC, joka järjesti mielenosoituksia sekä Project America -vetoomuksen perustuslain muuttamiseksi. Vetoomus keräsi vuoteen 1964 mennessä lähes kaksi miljoonaa allekirjoitusta.