stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Loppuasukas
Taustaa

Levyllä soittaa ensimmäistä kertaa Asan kanssa keikkaillutkin Jätkäjätkät-yhtye. Albumi debytoi Suomen virallisen albumilistan neljännellä sijalla viikolla 17/2008 ja pysyi listalla yhteensä 7 viikkoa.
Loppuasukas-levylle myönnettiin marraskuussa 2008 vuoden Teosto-palkinto ja se voitti vuoden 2009 Emma-gaalan ”Vuoden hiphop-, dance- tai R&B-albumi” -palkinnon. Asa kertoi Via Karelia -levyn julkaisun jälkeen radiokanava YleX:n haastattelussa 8. kesäkuuta 2009, että Loppuasukas-levy lähetettiin Teostopalkinnon voiton jälkeen kaikille kansanedustajille.
Kappaleet

Alkusoitto (2:47)
pohjat: Eemo1 ja Kasio Rantala
huilut: Samuli Karjalainen
trumpetti: Kalevi Louhivuori
sandouri: Joska Josafat
haitari: Kasio Rantala
Kanttarilla Kantarelli (3:55)
pohjat: Kasio Rantala
rummut: Jocke Bachman
basso: Kari Hulkkonen
bouzuki: Joska Josafat
souzafoni & pasuuna: Erno Haukkala
huilu: Samuli Karjalainen
viulu: Hermanni Yli-Tepsa
perkussiot: Rasmus Pailos
Persepolis (4:53)
pohjat: Sacharius Sakke & Kasio Rantala
basso: Kari Hulkkonen
trumpetti: Kalevi Louhivuori
perkussiot: Rasmus Pailos
sisältää samplen Boban Markovic Orkestran kappaleesta "Otpisani", käytetty Piranha Recordsin luvalla
Sanat ei tehnyt tätä laulua (4:24)
pohjat: Rasmus Pailos ja Joska Josafat
haitari: Kasio Rantala
viulu: Hermanni Yli-Tepsa
souzafoni: Erno Haukkala
bouzuki & kitara: Joska Josafat
perkussiot ja melodica: Rasmus Pailos
Leipä lukkojen takana (mukana Puppa J) (4:32)
pohjat: Puppa J ja Kasio Rantala
basso: Kari Hulkkonen
bouzuki: Joska Josafat
viulu: Hermanni Yli-Tepsa
souzafoni: Erno Haukkala
perkussiot: Rasmus Pailos
haitari: Kasio Rantala
maniska: Puppa J
Alkuasukas (mukana J. K. Ihalainen) (3:22)
pohjat: Rasmus Pailos
kurkkulaulu ja igili: Imre Peemot
Loppuasukas (4:41)
pohjat: Joska Josafat & Kasio Rantala
basso: Kari Hulkkonen
nai huilu: Kai Olander
turkkilainen klarinetti: John Millar
pasuuna: Erno Haukkala
bouzuki & santur: Joska Josafat
perkussiot & lisäohjelmointi: Rasmus Pailos
Gaso Grande Finale (mukana Marjo Leinonen) (3:21)
pohjat: Juan
lisäohjelmointi: Kasio Rantala
basso: Kari Hulkkonen
trumpetti: Kalevi Louhivuori
perkussiot: Rasmus Pailos
Puuton oksa (mukana Joska Josafat) (3:41)
pohjat: Kasio Rantala
rummut: Jocke Bachman
perkussiot: Rasmus Pailos
viulu: Hermanni Yli-Tepsa
haitari: Hanna Yli-Tepsa
maniska & akustinen basso: Arttu Tolonen
taputus: Kasio Rantala ja Ville Väätäinen
ääni: Olga Yli-Tepsa
Davidism (4:56)
pohjat: Rasmus Pailos
pasuuna: Erno Haukkala
haitari: Kasio Rantala
inarisaame käännös: Amoc
sisältää samplen Mordvalaiselta Koivu kourolta
Alas virtaa Ararat (5:01)
pohjat: Samuli Karjalainen, Eero Grundström & Kasio Rantala
jouhiviulu: Kirsi Vinkki
akustinen basso & maniska: Arttu Tolonen
perkussiot: Rasmus Pailos
Runoilijanarsissi (3:19)
pohjat: Samuli Karjalainen ja Eero Grundström
ohjelmointi: Kasio Rantala
basso: Kari Hulkkonen
jouhiviulu: Kirsi Vinkki
Muu työ

Kasio Rantala – vastaava tuottaja, äänittäjä
Jätkäjätkät – vastaava tuottaja
Rasmus Pailos – äänittäjä
Puke Kataja – miksaaja
Svante Forsbäck – masteroija (Chartmakers)
Henriikka Kivelä – kansitaide
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Rumba: positiivinen
Soundi:
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4
Asa
| --- | --- |
Studioalbumit::  Punainen tiili  Leijonaa metsästän  Terveisiä kaaoksesta  Loppuasukas  Via Karelia  Jou jou  Foetida – Use Your Illusion III  Rapsodia  Love  Avar uus  Rakkauslauluja miehille  Uni näkee unta meistä  Uuden aallon lauluja  Siemeniä  Täytyy mennä metsään 
Mixtapet::  Foetida-Pro Promo  Foetida-Pro Promo 2 
Singlet::  "4elementtii"  "Roihuvuori"  "Yhdes iltaan"  "Leijonaa metsästän"  "Hidastaa"  "Monimuotosii"  "Terroristi"  "Sanat ei tehny tätä laulua"  "Pirii ja aseit"  "Hip hop hurraa" 
Muut artikkelit::  Diskografia  Jätkäjätkät
Luettelo Yhdysvaltain sodista

Luettelo sodista ja kapinoista Yhdysvalloissa.
Long Islandin taistelu (27. elokuuta 1776)
| Sota | Liittolaiset | Vastustajat | Lopputulos | Presidentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Yhdysvaltain vapaussota (1775–1783)  Sijainti: Pohjois-Amerikan itärannikko, Atlantti |  Yhdysvallat   Ranskan Kuningaskunta   Espanja |  Iso-Britannia   Lojalistit | Yhdysvaltojen voitto. Pariisin rauha (1783)  Iso-Britannia tunnustaa 13 siirtokunnan ja Yhdysvaltojen itsenäisyyden. | Perustajaisät |
| Intiaanisodat (1609–1924)  Sijainti: Pohjois-Amerikka | Intiaanit |  Espanja  Ranska  Englanti  Iso-Britannia  Alankomaat  Ruotsi (1638–1655)  Venäjä (1733–1867)  Yhdysvallat (1776–1924)  Vermont (1777–1791)  Meksiko (1821–1867)  Texasin tasavalta (1836–1846)  Kalifornian tasavalta (1846)  Konfederaatio (1861–1865)  Kanada (1867–1924) | Intiaanien tappio.   Yhdysvaltojen laajeneminen länsirannikolle.  Intiaanireservaattien synty. | George Washington John Adams Thomas Jefferson James Madison James Monroe John Quincy Adams Andrew Jackson Martin Van Buren William Harrison John Tyler James K. Polk Zachary Taylor Millard Fillmore Franklin Pierce James Buchanan Abraham Lincoln Andrew Johnson Ulysses S. Grant Rutherford B. Hayes James A. Garfield Chester A. Arthur Grover Cleveland Benjamin Harrison William McKinley Theodore Roosevelt William Howard Taft |
| Barbareskisodat (1801-1805, 1815) Sijainti: Välimeri, Tripolin rannikko |  Yhdysvallat  Ruotsi (1801–1802) Sisilian kuningaskunta (1801-1805) |  Tripolitania  Morokko (1802-1804)   Tunisia  Algiers Osmanien valtakunta | Yhdysvaltojen voitto. | Thomas Jefferson James Madison |
| Vuoden 1812 sota (1812–1814) |  |  |  | James Madison |
| Texasin vallankumous (1835–1836) |  |  |  | Andrew Jackson |
| Meksikon–Yhdysvaltain sota (1846–1848) |  |  |  | James Knox Polk |
| Toinen oopiumisota (1856–1860) |  |  |  | Franklin Pierce James Buchanan |
| Utahin sota (1857–1858) |  |  |  | James Buchanan |
| Sikasota (1859–1872) |  |  |  | James Buchanan Abraham Lincoln Andrew Johnson Ulysses S. Grant |
| Yhdysvaltain sisällissota (1861–1865) |  |  |  | Abraham Lincoln |
| Espanjan–Yhdysvaltain sota (1898) |  |  |  | William McKinley |
| Filippiinien–Yhdysvaltain sota (1899–1902) |  |  |  | William McKinley Theodore Roosevelt |
| Boksarikapina (1899–1901) |  |  |  | William McKinley |
| Ensimmäinen maailmansota (1917–1918) |  |  |  | Woodrow Wilson |
| Venäjän sisällissota (1918–1920) |  |  |  | Woodrow Wilson |
| Toinen maailmansota (1941–1945) |  |  |  | Franklin D. Roosevelt Harry S. Truman |
| Korean sota (1950–1953) |  |  |  | Harry S. Truman Dwight D. Eisenhower |
| Sikojenlahden maihinnousu (1961) |  |  |  | John F. Kennedy |
| Vietnamin sota (1965–1973) |  |  |  | Lyndon B. Johnson Richard Nixon |
| Persianlahden sota (1990–1991) |  |  |  | George H. W. Bush |
| Bosnian sota (1992–1995) |  |  |  | George H. W. Bush Bill Clinton |
| Kosovon sota (1998–1999) |  |  |  | Bill Clinton |
| Afganistanin sota (2001–2021) |  |  |  | George W. Bush Barack Obama Donald Trump Joe Biden |
| Irakin sota (2003–2011) |  |  |  | George W. Bush Barack Obama |
Mariella Mularoni

| Mariella Mularoni |
| --- | --- |

San Marinon kapteenivaltionhoitaja
 1.10.2019 – 1.4.2020  
Edeltäjä:  Nicola Selva ja Michele Muratori
Seuraaja:  Alessandro Mancini ja Grazia Zafferani
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1962 (ikä 62)  Città di San Marino, San Marino
Kansalaisuus:   sanmarinolainen
Ammatti:  poliitikko, opettaja
Tiedot
Puolue:  PDCS
Mariella Mularoni (s. 15. lokakuuta 1962) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa kapteenivaltionhoitajana lokakuusta 2019 huhtikuuhun 2020 yhdessä Luca Boschin kanssa.
Mularonilla on kaksi tytärtä. Siviiliammatiltaan hän on englanninopettaja. Mularoni on ollut myös aktiivinen San Marinon Rotary-klubissa.
Mularoni liittyi San Marinon kristillisdemokraattiseen puolueeseen vuonna 1994. Hänet valittiin maan parlamenttiin ensimmäisen kerran vuonna 2013. Hänet valittiin kapteenivaltionhoitajaksi yhdessä Luca Boschin kanssa syyskuussa 2019. He aloittivat puolen vuoden virassaan 1. lokakuuta.
Paulette Dubost

Paulette Dubost (Paulette Marie Emma Deplanque; 8. lokakuuta 1910 Pariisi – 21. syyskuuta 2011) oli ranskalainen näyttelijä, joka aloitti uransa 7-vuotiaana Pariisin oopperassa. Hän esiintyi sittemmin muun muassa Lisetten roolissa Jean Renoir'n elokuvassa Pelin säännöt (1939). Renoir’n lisäksi muita ohjaajia, joiden kanssa Dubost työskenteli, olivat muiden muassa Jacques Tourneur, Marcel Carné, Julien Duvivier, Preston Sturges ja Max Ophüls. Hän esiintyi elokuvissa vanhuusiälläkin: hänen filmografiansa ulottuu vuodesta 1931 vuoteen 2007.
Aiheesta muualla

Paulette-dubost.com (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi), (englanniksi)
Paulette Dubost Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Paulette Dubost
Käännös suomeksi
Alessandro Mancini (poliitikko)

| Alessandro Mancini |
| --- | --- |

San Marinon kapteenivaltionhoitaja
 1. huhtikuuta 2020–1. lokakuuta 2020   1. huhtikuuta 2007–1. lokakuuta 2007  
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. lokakuuta 1975 (ikä 49) San Marino
Kansalaisuus:   San Marino
Ammatti:  poliitikko
Lapset:  1
Tiedot
Puolue:  Noi per la Repubblica
Alessandro Mancini (s. 4. lokakuuta 1975) on sanmarinolainen poliitikko. Hän toimi kapteenivaltionhoitajana yhdessä Grazia Zafferanin kanssa vuonna 2020.
Mancini on vuodesta 1992 alkaen kuulunut San Marinon sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, joka on nykyiseltä nimeltään Noi per la Repubblica.
Ennen politiikkaa Mancini toimi freelance-yrittäjänä. Hän on naimisissa ja parilla on yksi tytär.
Giacomo Simoncini

| Giacomo Simoncini |
| --- | --- |

San Marinon kapteenivaltionhoitaja Yhdessä Francesco Mussonin kanssa
 1.10.2021 – 1.4.2022  
Edeltäjä:  Gian Carlo Venturini Marco Nicolini
Seuraaja:  Oscar Mina Paolo Rondelli
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1994 (ikä 30)  Borgo Maggiore, San Marino
Kansalaisuus:   sanmarinolainen
Tiedot
Puolue:  PS
Tutkinnot:  Bolognan yliopisto
Giacomo Simoncini (s. 30. marraskuuta 1994 Borgo Maggiore) on sanmarinolainen urheiluvaikuttaja ja poliitikko, joka aloitti maansa kapteenivaltionhoitajana 1. lokakuuta 2021 yhdessä Francesco Mussonin kanssa. Hän edustaa Me tasavallan puolesta -nimistä ryhmää, johon kuuluu muun muassa San Marinon sosialistinen puolue.
Simoncini on valmistunut Bolognan yliopistosta pääaineenaan farmasia ja on myös pätevöitynyt kemianopettajaksi. Ollessaan 18-vuotias Simoncini liittyi sosialistiseen puolueeseen.
Urheiluvaikuttajana Simoncini on toiminut SS Muratan johtokunnan jäsenenä vuodesta 2017 lähtien sekä San Marinon kansallisen futsal-joukkueen managerina. Lisäksi hän toimii San Marinon Rotaractin puheenjohtajana.
Vahva Ukraina

| Vahva Ukraina> Сильна Україна |
| --- | --- |
  
Perustettu:  19. kesäkuuta 1999, uudelleen 23. huhtikuuta 2014
Lakkautettu:  17. maaliskuuta 2012 (sulautui Alueiden puolueeseen)
Johto:   Serhi Tihipko (pj. 2009–, suurliikemies, poliitikko) 
Ideologia:  liberaali, Venäjä-myönteinen, kannattaa rauhanomaista ratkaisua Donetsin laakion konfliktiin
Osoite:  Kiova
Kansanedustajia:  1/423 (2014–, tulosennuste)
Kotisivu:  silnaukraina.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vahva Ukraina (ukr. Сильна Україна, Sylna Ukrajina, alkujaan nimenä oli Työtätekevä Ukraina, ukr. Трудова партія України) on ukrainalainen, vuonna 1999 perustettu puolue. Puoluetoiminta lopetettiin vuonna 2012,
kun puolue liitettiin Alueiden puolueeseen, jonka varapuhemies puheenjohtaja Tihipkosta tuli,
mutta puolue käynnistettiin uudelleen huhtikuussa 2014.
Se keräsi syksyn 2014 parlamenttivaaleissa lähes puoli miljoonaa ääntä, mutta jäi 3,1 prosentin kannatuksellaan alle valtakunnallisen 5 prosentin äänikynnyksen. Vaalipiirikohtaisten tulosten perusteella puolue sai yhden kansanedustajan Ukrainan parlamenttiin.
Serhi Tihipko
Puolueen johdossa on toiminut vuodesta 2009 alkaen suurliikemies Serhi Tihipko, samana vuonna puolueen nimi muutettiin nykymuotoon.
Menestys viime vaaleissa

Puolue on osallistunut johtajansa Serhi Tihipkon presidentinvaalikampanjoihin sekä vuonna 2010 että vuonna 2014.
Lokakuun 26. päivän 2014 parlamenttivaaleissa tämä venäjämyönteinen, liberalismia kannattava puolueryhmä korosti tukevansa rauhanomaista ratkaisua Donetsin laakion konfliktiin Kun äänistä oli laskettu 99,92 prosenttia, Ukrainan keskusvaalilautakunnan mukaan puolueen kannatus jäi 3,1 prosenttiin (489 386 ääntä) ja se jäi alle valtakunnallisen 5 prosentin äänikynnykseen. On huomattava, että vuoden 2011 vaalilain mukaan puolet parlamentin kansanedustajista valitaan vaalipiireistä. Puolue olikin saamassa yhden kansanedustajan parlamenttiin vaalipiireistä. On huomattavaa, että 27 kansanedustajapaikkaa jätettiin toistaiseksi täyttämättä vahvimmin venäjänkielisiltä alueilta Venäjän miehityksen (Krimin autonominen tasavalta, Sevastopol) ja Itä-Ukrainan separatistitoiminnan (Donbassin sota) johdosta.
Aiheesta muualla

Länsisuuntaus vahvistuu Ukrainan parlamentissa (27.10.2014) (yle.fi)
Carnaby Street

| Carnaby Street |
| --- | --- |

Alkupiste:  Beak Street
Päätepiste:  Great Marlborough Street
Carnaby Street on Lontoon johtava muotikatu. Se sijaitsee Sohon kaupunginosassa lähellä Oxford Streetiä. Katu on nimetty alueella sijainneen Karnaby Housen mukaan. Karnaby House rakennettiin vuonna 1683, eikä talon nimen historiaa tunneta. Katu rakennettiin joko vuonna 1685 tai 1686 ja se oli vuoteen 1690 mennessä rakennettu lähes täyteen pientaloja.
Carnaby Street tuli tunnetuksi mod-tyylin kannattajien myötä ja muun muassa Small Facesin, Rolling Stonesin ja The Beatlesin jäsenet kävivät ostoksilla kadun muotiliikkeissä ja viettivät muutenkin aikaa kadulla. Kadusta tuli 1960-luvun muodikkain paikka ja sen varrella sijaitsi useita riippumattomia muotivaatemyymälöitä ja suunnittelijoiden kauppoja.
Nykyään Carnaby Streetillä sijaitsee kaksi Westminsterin kaupunginvaltuuston vihreää laattaa. Toinen löytyy kadun alusta ja on omistettu muotiyrittäjä John Stephenille, joka tunnetaan mod-tyylin perustajana. Toinen laatta on omistettu Small Faces -yhtyeelle ja heidän managerilleen Don Ardenille ja se sijaitsee osoitteessa Carnaby Street 52–55.
Carnaby Street on kasvanut kävelykatualueeksi, joka tunnetaan Carnaby-nimellä. Se koostuu 12 kadusta, joilla autoliikenne on sallittua aamupäivisin klo 7–11. Alueella on 168 muoti- ja lifestyle-myymälää. Carnaby Street on yksi keski-Lontoon suosituimmista kohteista niiden joukossa, jotka etsivät uusinta tyyliä sekä muodikkaimpia ravintoloita.
Carnaby Steetin lähellä on Broadwick Street, jolla sijaitsee jäljennös John Snow'n vuonna 1854 raivonneen koleraepidemian vuoksi sulkemasta vesipumpusta.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Carnaby Street
Antwerpen

| Antwerpen |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna

 Antwerpen
 Koordinaatit: 51°13′N, 04°24′E 
Valtio:  Belgia
Provinssi:  Antwerpen
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Els van Doesburg
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  204,51 km²
Väkiluku (2019):  525 935
 – Väestötiheys:  2 572 as./km²
Postinumero:  2000–2660
 
 www.antwerpen.be 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Antwerpen (ransk. Anvers) on kaupunki Pohjois-Belgiassa Flanderissa. Se on Belgian toiseksi suurin kaupunki ja myös samannimisen provinssin pääkaupunki. Väkiluku vuonna 2019 oli 525 935. Kaupungin pinta-ala on 204,51 neliökilometriä ja asukastiheys 2 572 as./km². Enemmistö asukkaista puhuu äidinkielenään hollantia.
Antwerpen sijaitsee Scheldejoen rannalla, ja sen kautta kaupunki on yhteydessä Pohjanmereen. Albertin kanava puolestaan yhdistää kaupungin Liègeen.
Historia

Antwerpenilla on pitkä ja värikäs historia, ja se on ollut tärkeä kaupankäynnin keskus jo 1400-luvulla. Erityisesti se on tunnettu timanttikaupasta sekä satamastaan, joka on Euroopan vilkkaimpia. 500-luvun puolivälissä Antwerpen oli kansainvälisten raha-asioiden huomattavin keskus ja Euroopan rikkain kaupunki. Asukkaita kaupungissa oli 100 000 henkeä.
Kahdeksankymmenvuotisen sodan tapahtumien vuoksi kulku Antwerpenin satamaan estettiin vuonna 1585 ja satamatoiminta keskittyi Amsterdamiin. Tätä kesti liki 200 vuotta, ja Antwerpen taantui tuona aikana paljon. Sataman uusi nousu koitti, kun Napoleon alkoi rakennuttaa Antwerpeniin uusia satama-altaita tarkoituksenaan tehdä siitä tukikohta englantilaisia vastaan. Nykyään satamatoiminta on siirretty pois kaupungista uuteen satamaan lähemmäksi merta.
Antwerpenissa järjestettiin kesäolympialaiset 1920.
Toisen maailmansodan jälkeen Antwerpenin satama, joka oli säästynyt tuhoilta, koki välittömän nousukauden liittoutuneiden joukkojen varastosatamana.
Nähtävyyksiä

Antwerpenin katedraali (holl. Onze-Lieve-Vrouwekathedraal)
Sint-Jacobskerk, jossa on Peter Paul Rubensin ja hänen perheensä hautakappeli
historiallinen satama
eläintarha, joka on maailman vanhimpia ja kuuluisimpia
Antwerpenin katedraali
Antwerpenin kaupungintalo
Ystävyyskaupungit

Antwerpenilla on yhdeksän ystävyyskaupunkia:
Mulhouse
Pietari
Rostock
Shanghai
Akhisar
Haifa
Kapkaupunki
Barcelona
Ludwigshafen am Rhein
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antwerpen Wikimedia Commonsissa
Kaupungin virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi) (ranskaksi) (englanniksi)
Kiiltäviä kiviä ja mustapartaisia miehiä - Antverpenin timanttipörssi, Seura, 27.07.1938, nro 30, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Antwerpenin provinssin kunnat
Euroopan kulttuuripääkaupunki
| --- | --- |
1980-luku:  1985: Ateena  1986: Firenze  1987: Amsterdam  1988: Länsi-Berliini  1989: Pariisi 
1990-luku:  1990: Glasgow  1991: Dublin  1992: Madrid  1993: Antwerpen  1994: Lissabon  1995: Luxemburg  1996: Kööpenhamina  1997: Thessaloniki  1998: Tukholma  1999: Weimar 
2000-luku:  2000: Avignon · Bergen · Bologna · Bryssel · Helsinki · Krakova · Praha · Reykjavík · Santiago de Compostela  2001: Rotterdam · Porto  2002: Brugge · Salamanca  2003: Graz  2004: Genova · Lille  2005: Cork  2006: Patras  2007: Sibiu · Luxemburg  2008: Liverpool · Stavanger  2009: Vilna · Linz 
2010-luku:  2010: Essen · Istanbul · Pécs  2011: Turku · Tallinna  2012: Guimarães · Maribor  2013: Marseille · Košice  2014: Riika · Uumaja  2015: Mons · Plzeň  2016: San Sebastián · Wrocław  2017: Aarhus · Páfos  2018: Leeuwarden · Valletta  2019: Matera · Plovdiv 
2020-luku:  2020: Rijeka · Galway  2021: Timișoara · Elefsína  2022: Kaunas · Esch-sur-Alzette  2023: Veszprém  2026: Oulu
Internetin historia Suomessa

Suomalaisen internetkulttuurin alku on ajoitettu jo 1980-luvun puolelle. Aluksi akateemisen yhteisön sisäisestä vertaisviestinnästä internetkulttuuri on laajentunut vuosikymmenien saatossa kiinteäksi osaksi arkea ja olemista.
Yhteyksien kehitys

Funet mahdollisti 1980-luvun puolivälissä korkeakouluille ja tiedeyhteisölle sähköpostin ja uutisryhmien käytön. Aluksi ne toimivat niin sanottuina batch-lähetyksinä, eli viestit kulkivat oman verkon ulkopuolella mutta eivät reaaliaikaisesti. Funetin paikallisverkot yhdistettiin 1988 Ruotsin kautta internetiin nopeudella 64kb/s. Tiedeyhteisön ulkopuolella UNIX-järjestelmää käyttävät yritykset saivat sähköposti- ja uutisryhmäyhteyden Euroopan Unix-käyttäjien yhdistyksen EUnet-verkon kautta UNIXin UUCP-protokollalla.lähde?
Kotikäyttäjillä pääsyä internetiin ei ollut, sen sijaan Suomessa oli 1980- ja 1990-luvuilla aktiivinen BBS-kulttuuri, joka mahdollisti tiedostonsiirron ja keskustelun käyttäjien välillä. BBS oli internetistä riippumaton järjestelmä, mutta 1990-luvulla isoimmista purkeista oli mahdollista päästä internetin uutis- ja sähköpostipalveluihin.
Aluksi keskustelu oli harvoin reaaliaikaista. Sen sijaan käyttäjä yhdisti tietokoneensa BBS:ään eli purkkiin puhelinverkkoa pitkin ja latasi keskustelupalstat kotikoneelleen. Näin syntyi säästöä puhelinlaskuissa, ja usein yksilinjainen purkki ei ollut "varattu". Samoihin aikoihin TeleSampo ja Infotel mahdollistivat esimerkiksi pankkiasioiden hoitamisen kotitietokoneella.
Suomen UNIX-käyttäjäin yhdistys FUUG (myöhemmin EUnet) tarjosi 1990-luvun alussa sähköpostipalveluita myös yksityishenkilöille. Internet muuttui nykyisen oloiseksi vuonna 1993, kun graafista käyttöliittymää (World Wide Web) tukenut Mosaic-selain julkistettiin. 1990-luvun puolivälin aikoihin ennen nopeiden internet-yhteyksien yleistymistä kotikäyttäjät pystyivät käyttämään internetiä analogisen modeemin avulla soittamalla palveluntarjoajien maksullisiin palvelunumeroihin. Vuonna 1994 näitä SLIP-yhteyksiä tarjosivat EUnet, X-Gateway, Clinet, Tele ja MITS. Vuonna 1998 Telen liittymissopimukseton "iNET OPEN" nettiyhteys maksoi 58 penniä/minuutti. Vuoden 1998 jälkeen internetyhteydet alkoivat yleistyä kotikäytössä minuuttimaksujen tilalle tulleiden kiinteiden kuukausimaksujen johdosta, ja 'netti' laajeni alan harrastajilta suuren yleisön käyttöön. laajakaistayhteyksien ansiosta internetin käyttö yleistyi edelleen 2000-luvun alussa.
Kiinteitä laajakaistaliittymiä oli Suomessa vuoden 2021 loppupuolella 1,864 miljoonaa. Näistä puoli miljoonaa (27 %) on kaapelimodeemiyhteyksiä, kun rakennukseen (FTTB, 928 000 liittymää) tai kotiin (FTTH 190 000 liittymää) tulevien kuituliittymien osuus on 60 %.
Nopeudeltaan vähintään 30 Mbit/s matkaviestinverkon 4G-laajakaistayhteys oli vuoden 2021 lopussa saatavilla 99 prosentilla kotitalouksista. Tietoliikenteen ja tietotekniikan keskusliitto FiCom ry ylläpitää internetin palveluista ja yhteyksistä tietopankkia.
Liiketoimintamallien kehitys

Internet mullisti yleistyessään musiikki- ja mediatoimialat. Oheisella aikajanalla on tuote- ja palvelukohtaisia merkintöjä uusista internetpalveluista. Karkeasti internetin kaupallistumisen voi jakaa eri aaltoihin siten, että varhaiset toimijat perustivat mainostuloilla rahoitettuja erikoistuneita uutissivustoja jo ennen vuosituhannen vaihdetta. Vuoden 2005 jälkeen käynnistyi blogien ja blogiportaalien sekä yhteisöpalvelujen aikakausi. Kansainvälinen tutkimushanke selvitti vuonna 2012 verkkomedian liiketoimintamalleja ja erotti niistä juuri mainitut kaksi aaltoa. Näyttömainonnasta tulonsa saaneita palveluja tutkimuksessa edustivat muun muassa Afterdawn, Ampparit, Stara ja Jatkoaika, kun taas useampiin eri tulonlähteisiin nojasi esimerkiksi myös tapahtumia järjestävä Arctic Startup.
Alustatalouden voi ajatella edustavan verkkomediakonseptien kolmatta aaltoa. Internetjättien käyttäjädataan pohjautuva alustaliiketoiminta rusikoi kotimaista media-alaa voimalla. Alustoja on lisäksi esimerkiksi median arvoketjussa monella tasolla laitteiden käyttöjärjestelmistä sovelluskauppoineen aina suosituimpiin haku-, viestintä- ja sisältöpalveluihin. Valtioneuvoston kanslian tilaama selvitys alustaliiketoiminnasta katsoo, että digitaalinen palvelualusta on enemmän kuin kauppapaikka; alustat mahdollistavat kolmansien osapuolten tekemät innovaatiot, jotka lisäävät alustan arvoa ja hyötyä kaikille osapuolille.