stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ääniteho
Kirjallisuutta

Karjalainen, Matti: Kommunikaatioakustiikka.  (Suomenkielinen oppikirja)  Espoo:  TKK, Akustiikan ja äänenkäsittelytekniikan laboratorio, 1999.  ISBN 951-22-4412-8
Pulkki, Ville & Karjalainen, Matti: Communication Acoustics – An Introduction to Speech, Audio and Psychoacoustics.  (Kansainvälinen englanninkielinen oppikirja)  New York:  John Wiley & Sons, Ltd, 2015.  ISBN 978-1-118-86654-2
Äänes

Äänes on tietyntaajuuksinen ääni, jolla ei ole harmonisia komponentteja. Äänes on siis sinimuotoista värähtelyä, joka voidaan määritellä sen taajuudella (yksikkö hertsi, Hz). Ääneksestä käytetään joskus myös nimitystä siniääni. Äänes on aaltoliikkeen yksinkertaisin muoto. Osaäänekset ovat taajuudeltaan perusääneksen moninkertoja. Esimerkiksi jos perusäänes on 440 Hz, osaääneksiä ovat 880 Hz, 1 320 Hz ja niin edelleen. Osaäänes on myös äänes. Nimitystä osaäänes käytetään havainnollistamaan sitä, että itse ääni koostuu monista ääneksistä. Äänekset muodostavat yhdessä sävelen ja sävelet soinnin.
Käyttö

Ääneksiä käytetään muun muassa joissakin herätyskelloissa herätysäänenä. Näppäinpuhelimissa jokaisesta näppäimestä kuuluu erilainen ääni, kun niitä painaa. Numeroiden valinta perustuu DTMF-numeroiden (Dual-tone multi-frequency) välitystapaan. Siinä kukin numero on koodattu kahdeksi toisiinsa epäharmonisessa suhteessa olevan ääneksen muodostamaksi ääneksi. Tällä pyritään välttämään virheelliset numerovalinnat.
Fourier-muunnos

Fourier-muunnoksen avulla mikä tahansa jaksollinen aaltomuoto voidaan hajottaa äänesten summaksi. Tällöin jokainen äänes on taajuudeltaan aaltomuodon perustaajuuden (jaksonajan käänteisluku) kokonaislukukerrannainen. Hajotelmassa jokaisella ääneksellä on oma amplitudinsa ja vaiheensa.
Kirjallisuutta

Karjalainen, Matti: Kommunikaatioakustiikka.  (Suomenkielinen oppikirja)  Espoo:  TKK, Akustiikan ja äänenkäsittelytekniikan laboratorio, 1999.  ISBN 951-22-4412-8
Pulkki, Ville & Karjalainen, Matti: Communication Acoustics – An Introduction to Speech, Audio and Psychoacoustics.  (Englanninkielinen oppikirja)  New York:  John Wiley & Sons, Ltd, 2015.  ISBN 978-1-118-86654-2  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Akustiikan perusteet web.uniarts.fi. Arkistoitu 16.6.2009. Viitattu 23.10.2024.
Äärimmäistä kulttuuria

| Äärimmäistä kulttuuria |
| --- | --- |

Kuvittaja:  Atte Oksanen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Johnny Kniga
Julkaistu:  2009
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Äärimmäistä kulttuuria: Extreme-minuuksien historiaa dadaismista Hunter S. Thompsoniin on Tampereen yliopiston sosiaalipsykologian dosentti Atte Oksasen kirja taiteen järkyttävästä ja rajoja rikkovasta avantgarde-liikkeistä. Kirjan julkaisi Johnny Kniga vuonna 2009.
Oksanen toteaa, että jotta rajojen rikkomisessa olisi mitään mieltä, niissä ei tule olla kyse pelkästä tuhoamisesta, vaan myös uuden rakentamisesta. Esimerkiksi rock-kulttuurissa aitouden ja uskottavuuden tavoittelu on johtanut itsetuhoisuuteen. Oksanen päättää kirjansa toteamalla, että rajojen rikkominen on nykyisin ajautunut umpikujaan.
Vastaanotto

Savon sanomien arvostelija Juha Mäkinen ehdotti yhdeksi mahdolliseksi tieksi pois umpikujasta filosofi Eero Ojasen esittämää ajatusta. Ojanen on ehdottanut taiteen suuntautumista takaisin kauneuteen – ”se voisi olla tässä ajassa hyvinkin radikaali teko”.
Aiheesta muualla

Pekka Wahlstedt: Julkisuuteen, maksoi mitä maksoi (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin sanomat 20.2.2009.
Michel Théato

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Michel Théato Pariisin olympialaisissa v. 1900. |  Michel Théato Pariisin olympialaisissa v. 1900. |  Michel Théato Pariisin olympialaisissa v. 1900. |  |
Maa:   Luxemburg
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1900 | maraton |  |
Michel Johann Théato (22. maaliskuuta 1878 Luxemburg – 1919 Pariisi, Ranska) oli vuoden 1900 Pariisin olympialaisten maratonjuoksun voittaja.
Pariisin maratonille lähti 19 juoksijaa, joista seitsemän pääsi maaliin saakka. Helle oli kyseisenä päivänä voimakas, mittari näytti varjossa 39 lämpöastetta. Reitti, joka kulki Boulognen metsän halki ja kiemurteli sitten Pariisin reuna-alueiden pikkukujia pitkin, oli 40,260 kilometriä pitkä. Reitti oli epäselvästi merkitty, mutta Michel Théato tunsi kujat kuin omat taskunsa, ja voitti kilpailun ylivoimaisesti ajalla 2.59.45. Onkin esitetty väitteitä, että hän olisi matkan varrella oikaissut. Théaton voittoa auttoi myös se, että järjestysmies neuvoi, tahallaan tai vahingossa, ruotsalaisen ennakkosuosikin Ernst Fastin väärään suuntaan.
Théaton elämästä tiedetään muuten hyvin vähän. Häntä on pidetty ranskalaisena leipurinpoikana, mutta 1900-luvun loppupuolella kerrotaan löytyneen todisteita, joiden mukaan hän oli lähtöisin Luxemburgista.lähde?
Tirlittan-palkinto

Tirlittan-palkinto on Suomen Kirjailijaliiton vuodesta 1993 alkaen myöntämä tunnustus suomenkieliselle lasten- ja nuortenkirjallisuudelle. Palkinto on saanut nimensä Oiva Paloheimon lastenkirjasta Tirlittan. Palkinnon suuruus on 10 000 euroa.
Palkitut

1993: Kirsi Kunnas (koko tuotanto)
1994: Sinikka Nopola ja Tiina Nopola (Heinähattu ja Vilttitossu -kirjat)
1995: Uolevi Nojonen (koko tuotanto)
1996: Kaarina Helakisa (koko tuotanto)
1999: Marjatta Kurenniemi (koko tuotanto)
2001: Elina Karjalainen (koko tuotanto)
2003: Rauha S. Virtanen (koko tuotanto)
2005: Leena Laulajainen (koko tuotanto)
2007: Jukka Itkonen (koko tuotanto)
2008: Jukka Parkkinen
2009: Lea Pennanen
2011: Maikki Harjanne
2012: Hannele Huovi
2013: Tuula Kallioniemi
2014: Jorma Ranivaara
2015: Ritva Toivola
2016: Tuija Lehtinen
2017: Esko-Pekka Tiitinen
2018: Tuula Korolainen
2019: Raili Mikkanen
2020: Tuulia Aho
2021: Sari Peltoniemi
2022: Harri István Mäki
2023: Katri Tapola
2024: Kirsti Kuronen
Lähde
Östen II Haraldsson

| Östen II Haraldsson |
| --- | --- |
 Östenin pidätys taiteilija Wilhelm Wetlesenin mukaan. Heimskringlan 1899 laitos.
Norjan kuningas
Valtakausi:  1142 – 21. elokuuta 1157   kanssahallitsijana Inge Koukkuselkä   1142—1155 vastahallitsijana Sigurd II Munn
Edeltäjä:  Inge Koukkuselkä   Sigurd II Munn
Seuraaja:  Inge Koukkuselkä   Haakon Harteikas

Syntynyt:  1125 Skotlanti
Kuollut:  21. elokuuta 1157 Bohuslän
Puoliso:  Ragna Nikolasdotter
Lapset:  Eystein Meyla
Suku:  Gille
Isä:  Harald Gille
Äiti:  Biadoc
Östen II Haraldsson (Eysteinn Haraldsson, nykynorjaksi Øystein Haraldsson, noin 1125–1157) oli Norjan kuningas yhdessä veljiensä Inge Koukkuselän ja Sigurd II Munnin kanssa. Tiedot hänen elämästään perustuvat lähinnä vanhoihin saagoihin, joista Snorri Sturlusonin kirjoittama Heimskringla on suomennettu nimellä Norjan kuningassaagat. Östenistä ja hänen veljistään kerrotaan Heimskringlan 14. saagassa.
Hän oli Harald Gillen vanhin poika, kymmenen vuotta veljiään Ingeä ja Sigurdia vanhempi, ja kasvoi isänsä nuoruudenmaassa Irlannissa. Kun Harald lähti Norjaan vaatimaan kuninkuutta itselleen 1130, hän jätti Östenin Irlantiin äitinsä kanssa. Haraldin kuoltua pikkupojat Inge ja Sigurd julistettiin kuninkaiksi, ja valta oli käytännössä sijaishallitsijoilla. Östen tuli Norjaan vuonna 1142 ja hänet hyväksyttiin Ingen ja Sigurdin kanssahallitsijaksi.
Veljesten varttuessa heidän välilleen alkoi kehittyä jännitteitä, ja vuonna 1155 he kokoontuivat Bergeniin sopiakseen vallanjaosta. Yksi Sigurdin henkivartijoista surmasi neuvottelujen välillä Ingen henkivartijan. Ingen miehet tappoivat Sigurdin Bergenissä. Östen pakeni, mutta Ingen miehet surmasivat hänetkin vuonna 1157. Sigurd Munnin pojasta, kymmenvuotiaasta Haakon Harteikkaasta tuli kuningas, mutta Norja oli vuoteen 1240 asti sisällissodan kaltaisessa tilassa, jossa oli usein useita kuninkaita kannattajineen.
Aiheesta muualla

Snorri Sturlusson: Norjan kuningassaagat 1, 2 ja 3 (suom. Aale Tynni) WSOY 1960.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Harald Gille | Norjan kuningas kanssahallitsijat Inge Koukkuselkä ja Sigurd II Munn | Seuraaja: Haakon Harteikas |
| n k Norjan hallitsijat ja valtionpäämiehet |
| --- | --- |
Kaunotukan suku:  Harald Kaunotukka ~(872—933)  Eerik Verikirves ~(933–935)  Haakon Hyvä ~(935–960)  Harald Harmaaturkki ~(960—970) 
Knýtlinga-suku ja Ladejaarlit:  Harald Sinihammas (970—985 tai 986)  Haakon Sigurdinpoika (970—995)  Sven Haaraparta (985 tai 986 —995) 
Kaunotukan suku:  Olavi Tryggvenpoika (995–1000) 
Knýtlinga-suku ja Ladejaarlit:  Eerik Haakoninpoika (1000–1012)  Sven Haakoninpoika (1000–1015)  Sven Haaraparta (1000–1014)  Håkon Eriksson (1012–1015)  Harald II (1014–1015) 
Kaunotukan suku:  Pyhä Olavi (1015–1028) 
Knýtlinga-suku ja Ladejaarlit:  Knuut Suuri (1028–1035)  Håkon Eriksson (1028–1029)  Sven Aelgifunpoika (1030–1035) 
Kaunotukan suku:  Maunu Hyvä (1035–1047)  Harald Ankara (1045–1066)  Maunu Haraldinpoika (1066–1069)  Olav Kyrre (1067–1093)  Haakon Maununpoika (1093–1095)  Maunu Paljassääri (1093–1103)  Olavi Maununpoika (1103–1115)  Östen Maununpoika (1103–1123)  Sigurd I Jerusaleminkävijä (1103–1130)  Maunu Sokea (1130–1135)  Harald Gille (1130–1136)  Sigurd II Munn (1136–1155)  Inge Koukkuselkä (1136–1161)  Maunu Sokea (1137–1139)  Östen II Haraldsson (1142–1157)  Haakon Harteikas (1157–1162)  Maunu Erlinginpoika (1161–1184)  Sverre Sigurdinpoika (1184–1202)  Haakon III Sverrenpoika (1202–1204)  Guttorm Sigurdsson (1204)  Inge II Bårdinpoika (1204–1217)  Filippus Simonsson (1207—1217)  Haakon IV Haakoninpoika (1217–1263)  Haakon Nuori (1240–1257)  Maunu VI Lainparantaja (1263–1280)  Eerik II Maununpoika (1280–1299)  Haakon V Maununpoika (1299–1319) 
Bjälbo-suku:  Maunu Eerikinpoika (1319–1355)  Haakon VI Maununpoika (1343–1380)  Olavi Haakoninpoika (1380–1387) 
Kalmarin unioni:  Margareeta I (1380–1412)  Eerik XIII Pommerilainen (1389–1442)  Sigurd Jonsson (1439–1442)  Kristoffer Baijerilainen (1440–1448)  Sigurd Jonsson (1448–1449)  Kaarle I (1449–1450)  Sigurd Jonsson (1450–1452)  Kristian I (1450–1481)  Jon Svalesson Smör (1482-1483)  Hannu I (1483–1513)  Kristian II (1513–1523) 
Oldenburgin suku:  Fredrik I (1523–1533)  Kristian III (1534–1559)  Fredrik II (1559–1588)  Kristian IV (1588–1648)  Fredrik III (1648–1670)  Kristian V (1670-1699)  Fredrik IV (1699–1730)  Kristian VI (1730-1746)  Fredrik V (1746-1766)  Kristian VII (1766–1808)  Fredrik VI (1808–1814)  Kristian VIII (1814) 
Holstein-Gottorp-suku:  Kaarle XIII (1814–1818) 
Bernadotte-suku:  Kaarle XIV Juhana (1818–1844)  Oskar I (1844–1859)  Kaarle XV (1859–1872)  Oskar II (1872–1905) 
Glücksburg-suku:  Haakon VII (1905–1957)  Olavi V (1957–1991)  Harald V (1991–) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ruotsi
Äyräpää

| Äyräpää> Entinen kunta – luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 sijainti 
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kihlakunta:  Viipurin kihlakunta
Kuntanumero:  991
Hallinnollinen keskus:  Pölläkkälä
Perustettu:  1926
– emäpitäjä:  Muolaa ja Vuoksela
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:  205,70 km²   (12.3.1940)
– maa:  186,60 km²
– sisävesi:  19,10 km²
Väkiluku:  6 113   (31.12.1939)
– väestötiheys:  32,8 as./km²
Äyräpään perinnevaakuna.
Kunnan vanha rajapyykki Vuoksen pohjoisrannalla rantatien varrella lähellä Vuosalmea.
Äyräpää on entinen Suomen kunta Etelä-Karjalassa Karjalankannaksella Neuvostoliitolle 1944 luovutetulla alueella. Pinta-ala oli 186,6 km² ja asukkaita 6 113 (1939). Äyräpäässä oli neljä tehdasta, joista merkittävimmät olivat Hackmann & Co:n Pölläkkälän saha ja A. Ahlström Oy:n Suursaaren saha.
Äyräpäässä sijaitsi Pölläkkälän taajaväkinen yhdyskunta, jossa oli muun muassa kunnantoimisto. Taajaväkisestä yhdyskunnasta pohjoiseen sijaitsi Pölläkkälän kylä, joka oli Äyräpään kirkonkylä, sillä siellä sijaitsi Äyräpään kirkko. Pölläkkälän kylään kuului myös Äyräpään asemanseutu, jossa oli Äyräpään rautatieasema. Taajaväkisessä yhdyskunnassa taas oli Pölläkkälän rautatieasema.
Historia

Äyräpää on ikivanha asutuskeskus. Se mainitaan Äyräpään (Ägräpään) pogostana eli kihlakuntana jo Pähkinäsaaren rauhansopimuksessa vuonna 1323. Äyräpään kanta-asukkaita sanotaan äyrämöisiksi (äkrämöisiksi). Äyrämöiset pysyttelivät Länsi-Kannaksella ja myöhemmin myös Inkerinmaalla pitkään omana heimonaan, jolla oli oma murteensa, pukunsa ja tapansa eikä esimerkiksi avioliittoja muunheimoisten kanssa juuri solmittu.
Äyräpäässä käytiin kiivaita taisteluita sekä talvisodassa vuonna 1940 että jatkosodassa kesällä 1944 (ns. Äyräpään-Vuosalmen taistelut). Arkkitehti Oiva Kallion suunnittelema, vuonna 1934 valmistunut kirkko tuhoutui talvisodan aikana maaliskuussa 1940. Neuvostojoukot räjäyttivät sen rauniot jatkosodan jälkeen.
Äyräpään väestöä sijoitettiin jatkosodan jälkeen Kanta- ja Päijät-Hämeen alueelle Hollolan, Koski Hl:n, Lahden, Lammin ja Nastolan kuntiin.
Kylät

Kaukila, Mälkölä, Paakkola, Pölläkkälä, Rahkola, Vuosalmi
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 9 koulupiiriin.
Liikenne

Äyräpään halki lännestä kaakkoon kulki Viipuri–Valkjärvi-rata, jonka varrella olivat Kaukilan, Kyläpaakkolan, Äyräpään ja Pölläkkälän rautatieasemat.
Tunnettuja äyräpääläisiä

Leevi Veli Moisander, Mannerheim-ristin ritari
Pentti Pasuri (1935–2016), kauppaneuvos, Helsingin Osuuskaupan entinen toimitusjohtaja
Aiheesta muualla

Äyräpään Pitäjäseura ry
Luovutettu Karjala – Äyräpää
Äyräpään kartta
Äyräpään kylät
Kaukila • Mälkölä • Paakkola • Pölläkkälä • Rahkola • Vuosalmi
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit:  Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat:  Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat:  Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt:  Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet:  Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan:  Hanko
osin:  Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 :  Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Times Squaren autopommiyritys 2010

| Times Squaren autopommiyritys 2010 |
| --- | --- |
 Iskussa käytetty Nissan Pathfinder -katumaasturi Times Squarella 27 minuuttia epäonnistuneen iskun jälkeen.
Paikka:  1 Astor Plaza, Times Square, New York, Yhdysvallat
Ajankohta:  1. toukokuuta 2010  18.28  (UTC-04)
Iskutyyppi:  epäonnistunut autopommi
Kuolleita:  0
Haavoittuneita:  0
Epäilty/epäillyt:  Faisal Shahzad
Times Squaren autopommiyritys oli 1. toukokuuta 2010 tapahtunut yritys räjäyttää autopommi New Yorkin Times Squarella Yhdysvalloissa. Pakistanilais-amerikkalainen Kashmiri Faisal Shahzad pysäköi tummanvihreän vuosimallia 1993 olevan Nissan Pathfinder -maastoauton lähelle Viacom -yhtiöiden päämajaa. Paikalla ollut Vietnamin sodan veteraani teki ajoneuvosta ilmoituksen poliisille, kun se alkoi savuta. Poliisi evakuoi Times Squaren aukioalueen kello kahdeksan aikaa illalla. Paikallinen poliisi on toiminut yhteistyössä liittovaltion poliisin FBI:n kanssa.
Iskun huhuttiin olevan ääri-islamilaisten kosto South Parkin jaksosta, jossa esitettiin karhupukuun pukeutunut Muhammad. Pakistanilainen Taleban-liike kuitenkin ilmoittautui iskun tekijäksi ja sanoi sen olevan kosto Baitullah Mehsudin tappamisesta. Viranomaisten mukaan väitteillä ei ollut mitään perää. Myöhemmin Yhdysvaltain oikeusministeri Eric Holder kuitenkin ilmoitti ABC:n haastattelussa, että poliisi on saanut todisteita, jotka osoittavat Talebanin auttaneen iskun tekemisessä.
Iskusta epäilty pakistanilais-amerikkalainen Kashmiri Faisal Shahzad pidätettiin John F. Kennedyn kansainvälisellä lentokentällä kaksi päivää iskujen jälkeen. Shahzadille luettiin myöhemmin syytteet joukkotuhoaseen käytön yrityksestä. Hän tunnusti kuulusteluissa syyllisyytensä ja sanoi toimineensa yksin.
Autopommi

Shahzad pysäköi Nissan Pathfinder -katumaasturinsa Times Squarelle noin kello 18.28 ja poistui ajoneuvosta jättäen sen moottorin ja hätävilkut päälle. Kaksi minuuttia myöhemmin kaksi paikallista katukauppiasta, Lance Orton ja Duane Jackson, havaitsivat autosta nousevan savun.
Myöhemmin paikalle saapui ratsupoliisi, joka havaitsi auton sisällä olleet kanisterit ja haistoi siellä olevan ruudin. Poliisi kutsui välittömästi paikalle pommiryhmän sekä New York Cityn palokunnan.
Autosta löytyi kaksi patterikäyttöistä herätyskelloa, jotka oli liitetty kahteen täyteen 5 gallonan bensalla täytettyyn säiliöön, jotka olivat kiinni 40 papatin pakkauksessa. Lisäksi autosta löytyi muun muassa ruutia ja kolme täyttä 20 gallonan propaanitankkia.
Tutkinta

Pian pommin löytämisen jälkeen poliisit alkoivat etsiä miestä, joka vaihtoi paitansa ja vilkuili olkansa yli autoa Broadwayn länsipuolella. Mies tallentui valvontakameran nauhalle. Hän ei kuitenkaan ollut enää poliisin tutkinnan alla 4. toukokuuta. Tutkijat etsivät myös toista henkilöä, joka juoksi Broadwayta pohjoiseen poispäin tapahtumapaikalta.
Poliisi tutki aluksi useita eri mahdollisuuksia. Poliisipäällikkö Raymond Kelly esitti, että kyseessä olisi ollut ns. "yksinäinen susi" -terroristi, joka toimii yksin. He tutkivat myös sitä, liittyikö tilannekomediasarja South Parkissa hieman aiemmin esitetty Muhammedia pilkkaava jakso "200" iskuun, sillä South Parkin päämaja sijaitsi autopommin löytöpaikan lähellä.
Tutkinta > Ajoneuvon jäljitys

Tapauksen jälkeen tutkijat etsivät ajoneuvosta kuituja, sormenjälkiä, hiuksia ja DNA-todisteita sekä alkoivat jäljittää pommin osien ostopaikkoja. Komisario Kelly sanoi tiedostusvälineille, että kaikki pommin osat olivat läheltä saatavia. Lähteiden mukaan ainakin kolme ihmistä olisi auttanut iskun tehnyttä Shahzadia materiaalisen hankkimisessa. Iskussa käytetty katumaasturi sekä pommin osat vietiin liittovaltion poliisin FBI:n laboratorioon Quanticoon, Virginian osavaltioon.
Auton valmistenumero, numerosarja jonka perusteella moottoriajoneuvot pystytään yksilöimään, oli onnistuttu poistamaan auton kojelaudasta sekä ovesta, mutta poliisit löysivät valmistenumeron auton sylinteristä. Valmistenumero johti tutkijat auton entisen omistajan luo sekä naispuoliseen college-opiskelijaan joka myi auton Shahzadille.
Auton rekisterikilvessä ollut numerosarja ei täsmännyt sen rekisteritiedoissa ilmoitettuun rekisterinumeroon ja kilvet oli ilmeisesti otettu korjausta odottavasta Ford F-150 -avolava-autosta Stratfordin pikkukaupungista Connecticutin osavaltiosta. Poliisi otti yhteyttä rekisterikilven todelliseen omistajaan, mutta tämä ei ollut sekaantunut iskuun.
Tekijä

Pommi-iskun yrittäjä, 30-vuotias valkoihoinen pakistanilais-amerikkalainen Kashmiri Faisal Shahzad tallentui teon jälkeen läheisen valvontakameran nauhalle. Shahzad riisui lähellä tapahtumapaikkaa tumman paidan ja laittoi sen mukana kantamaansa kassiin.
Shahdaz pidätettiin lauantaina noin kello 23.45 paikallista aikaa John F. Kennedyn kansainvälisellä lentoasemalla. Hän oli pyrkinyt Emirates Airlinesin lennolle 202, joka oli matkalla Dubaihin. Poliisit ottivat Shahdazin lisäksi samalta lennolta tarkistusta varten kiinni kaksi muuta henkilöä, mutta heidät vapautettiin myöhemmin. Shahzad tunnusti terroriteon yrityksen ja sanoi toimineensa yksin. Kesäkuussa 2010 hän tunnusti syyllisyytensä kaikkiin syytekohtiin. Häntä syytettiin muun muassa joukkotuhoaseen käytön yrityksestä ja kansainvälisestä terrorismista. Lokakuussa 2010 hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.
Shahdaz on syntynyt kesäkuussa 1979 Pabbissa Pakistanissa. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2009. Shahdazilla on vaimo sekä kaksi lasta, joiden uskotaan asuvan Pakistanissa. Shahdaz itse asui Bridgeportissa vaatimattomassa puutalossa. Hänen tarkoituksenaan oli oikeuden asiakirjojen mukaan tappaa pommilla vähintään 40 ihmistä ja tehdä uusi terrori-isku pari viikkoa myöhemmin.
Pakistanin turvallisuusviranomaiset ovat kertoneet, että he ovat pidättäneet Pakistanissa neljä pommi-iskuun mahdollisesti osallisena ollutta henkilöä.
Reaktio

Yhdysvaltain presidentti Barack Obama perehtyi tapaukseen ja määräsi liittovaltion viranomaiset auttamaan tutkimuksissa. Näin ollen liittovaltion poliisi FBI sekä Joint Terrorism Task Force auttoivat NYPD:tä tapauksen tutkinnassa.
Autopommin jälkeen New Yorkin poliisi nosti kaupungin turvatoimet äärimmilleen. Torstaina 6. toukokuuta viranomaiset joutuivat sulkemaan Triboroughtin sillan, kun sen alta löytyi kaasulta haissut auto, josta ei kuitenkaan löytynyt räjähteitä. Seuraavana päivänä NYPD eristi Times Squaren uudestaan noin tunniksi, kun jalkakäytävältä löytyi hylätty kylmälaukku. Pommiryhmä tutki laukun sisällön, mutta sieltä löytyi vain vesipulloja sekä kirjoja. Wall Street Journal sanoo New Yorkin poliisin tutkineen pommin jälkeen 493 epäilyttävää pakettia.
Aiheesta muualla

Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Autopommi jäi suutariksi Times Squarella
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Times Squaren autopommiyritys 2010 Wikimedia Commonsissa
Kuva auton sisällöstä.
Kashmiri Faisal Shahzadin pidätyskuva
Vaalealaulumuura

| Vaalealaulumuura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Laulumuurat Hypocnemis
Laji::  flavescens
Kaksiosainen nimi
 Hypocnemis flavescens  Sclater, 1865 

Katso myös
   Vaalealaulumuura Wikispeciesissä   Vaalealaulumuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vaalealaulumuura (Hypocnemis flavescens) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Vaalealaulumuuraa tavataan Brasiliassa, Kolumbiassa, Guyanassa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 746 000 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi tai yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vaaleapuumuura

| Vaaleapuumuura |
| --- | --- |
 Vaaleapuumuurakoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Puumuurat Thamnophilus
Laji::  pelzelni
Kaksiosainen nimi
 Thamnophilus pelzelni  Hellmayr, 1924 

Katso myös
   Vaaleapuumuura Wikispeciesissä   Vaaleapuumuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vaaleapuumuura (Thamnophilus pelzelni) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Vaaleapuumuuranaaras.
Vaaleapuumuuraa tavataan Brasilian keski- ja itäosissa. Sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 320 000 km2. Vuonna 2003 lajin arvioitiin olevan yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, vaikkakin se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Laajan levinneisyysalueen ansiosta se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.