Suomen sosialidemokraattinen nuorisoliitto
Historia > Sisällissodan jälkeen

Sisällissodan seurauksena SSN:n toiminta lamaantui. Nuoret taistelivat punakaartien eturintamassa, ja menetykset liiton riveissä olivat siten suuria. Eloonjääneistä osa pakeni Neuvosto-Venäjälle jatkaen siellä poliittista toimintaansa. Karaistunut liitto nousi kuitenkin pian myös Suomessa, tammikuusta 1919 alkaen julkisena. Väliaikainen liittotoimikunta oli aloittanut toimintansa jo marraskuussa 1918. Vuoden 1919 puolivälissä toiminnassa oli 272 osastoa. Venäjälle paenneet muodostivat elokuusta 1918 alkaen Suomen työläisnuorison ulkomaisen toimeenpanevan komitean (STUT), joka julkaisi lehteä Rynnäkköön. STUT kritisoi SSN:n Suomen johtoa laillisten menetelmien ylikorostamisesta. Venäjällä olleiden asenteet kuitenkin muuttuivat SSN:n toiminnan vakiinnuttua, ja STUT lakkautettiin.
SSN:n enemmistö suuntautui vuoden 1919 aikana kohti jakautuneen työväenliikkeen jyrkempää osaa. Elokuussa SSN alkoi julkaista Sosialistista aikakauslehteä (1919–1923), jonka linjan määritteli (salanimellä Usko Sotamies kirjoittanut) Otto Wille Kuusinen. SDP:hen kriittisesti suhtautuneet ja Suomen kommunistisen puolueen (SKP) tukemat voimat saivat enemmistön SSN:n kuudennessa edustajakokouksessa 15.–20. syyskuuta 1919. SDP:n johdon kannattajien osuus jäi kolmannekseen. Tapahtunut lisäsi vasemmiston optimismia mutta säikäytti SDP:n, joka tajusi siten tilanteen vakavuuden itse puolueessa.
SSN:n kokous päätti liiton tukevan SDP:tä, mikäli puolue palaisi jyrkälle luokkataistelun linjalle. Näin ei kuitenkaan käynyt, kun vasemmisto jäi SDP:n puoluekokouksessa vähemmistöksi. Nuorisoliitossa taistelu suunnasta jatkui. Oikeistovähemmistön käsiin jäänyt Työläisnuoriso hyökkäsi avoimesti liiton johtoa vastaan. Kun lehden yhtiökokous huhtikuussa 1920 päätti olla noudattamatta SSN:n päätöksiä, teki SSN:n liittotoimikunta päätöksen uuden lehden aloittamisesta. Nuori Työläinen ilmestyi ensi kerran kesäkuun alussa. Osapuolten välejä hiersi myös kysymys kansainvälisestä suuntautumisesta. Keväällä 1920 järjestettiin jäsenäänestys Kommunistiseen nuorisointernationaaliin (KNI) liittymisestä. Hankkeen puolesta äänesti 2 029 ja sitä vastaan 659. Tuloksesta huolimatta liittymistä ei toteutettu heti. SSN:n liittoneuvosto päätti asian viimein 27. helmikuuta 1921 äänin 15–3. SDP:tä kannattaneelle ja liittymistä vastustaneelle vähemmistölle tämä riitti, ja nämä perustivat perustivat toukokuussa Sosialidemokraattisen työläisnuorisoliiton. Vuoden 1921 lopussa kilpailevan nuorisoliiton jäsenmäärä oli noin 3 000, samalla kun SSN:n jäsenmaksun oli maksanut 10 647 henkilöä. SSN:stä erosi riitelyn seurauksena noin 60 perusjärjestöä ja yksi piirijärjestö.
Keväällä 1920 SSN:n aktiivit olivat aktiivisesti mukana perustamassa Suomen sosialistista työväenpuoluetta (SSTP). SSTP:n puoluetoimikuntaan valittiin muun muassa nuorisoliiton puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja sihteeri. Neljä SSN:n aktiivia (Emil Tuomi, Hannes Räsänen, Arvo Tuominen ja Hannes Mäkinen) joutui telkien taakse, kun SSTP:n johtoa vuoden 1922 alussa pidätettiin niin sanotun rauhanjulistuksen johdosta. SSN:n puheenjohtaja Eklund onnistui välttämään pidätyksen, mutta hän joutui jättämään julkisen järjestön johtotehtävät.
SSN:n seitsemäs ja viimeiseksi jäänyt edustajakokous pidettiin Helsingissä 27.–30. maaliskuuta 1922. Kokouksessa käsiteltiin muun muassa luonnosta liiton uudeksi ohjelmaksi. Suorasanainen luonnos aiheutti kuitenkin runsaasti keskustelua, ja hyväksytystä versiosta karsittiin pois maininnat esimerkiksi työväenluokan diktatuurista ja sotilasasioista. Liian jyrkkyyden pelättiin asettavan vaaraan liiton olemassalon, vaikka radikaaleja linjauksia sinänsä ei juuri kyseenalaistettu. Kokous päätti, että liitto sitoutuu "Kominternin hengessä" toimineen SSTP:n poliittisiin linjauksiin.
Vilkas opintotoiminta marxilaisuuden pohjalta kukoisti SSN:n opintopiireissä 1920-luvun alussa. Myös SSN:n erilaiset kulttuuriryhmät keräsivät osakseen ihailua. Aktiivinen kulttuuritoiminta oli kuulunut liiton ominaisuuksiin alusta alkaen. Alkuvaiheessa nuorisoliiton kokoukset olivat Yrjö Sirolan mukaan kuin ohjelmallisia iltamia: runonlausunnan, puheiden, tanssin ja keskustelun yhdistelmiä.