stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Englannin historia
Normannit

Joskus Englannin historian katsotaan alkavan vasta Vilhelm Valloittajan ja normannien valtaannoususta 1066. Hän järjesteli uudelleen englantilaisen aristokratian, mutta hänen ei voida sanoa perustaneen tai yhdistäneen maata. Suuri osa olemassa olevasta anglosaksisesta infrastruktuurista säilyi ja normannisiirtolaiset muodostivat Englannissa vain vähemmistön, joskin vallassaolevan sellaisen. Normannivalloitus on kuitenkin merkittävä useista syistä. Se lähensi Englantia manner-Eurooppaan ja vähensi skandinaavivaikutusta, loi yhden Euroopan kehittyneimmistä hallitusjärjestelmistä, muutti englannin kieltä ja kulttuuria ja laski perustan Englannin ja Ranskan välisille konflikteille, jotka jatkuivat 1800-luvulle.
Seuraavina vuosisatoina Englanti oli Ranskaan painottuvan valtion tärkeä osa, tittelin "Englannin kuningas" ollessa lähinnä ranskankielisten, Ranskan alueita hallinneiden herttuoiden toissijainen titteli. He käyttivät Englannin voimavaroja Ranskan alueidensa vahvistamiseen ja laajentamiseen satavuotisessa sodassa. Vasta kun Ranskan alueet oli menetetty, Englannin kuninkaat omaksuivat Englannin valtaväestön ”kansallisuuden” ja kielen.
Walesin ruhtinaskunta oli Englannin kuninkaiden alaisuudessa Rhuddlanin asetuksesta 1284, ja osa Englantia siitä tuli 1535.
Plantagenetit

Henrik II (1154–1198) oli ensimmäinen Plantagenet-suvun kuningas. Hän sai naimakauppansa myötä hallintaansa myös Akvitanian, ja hänen valtakuntansa ulottui nyt Skotlannin rajalta Englannin ja Ranskan yli Pyreneille saakka. Hän matkustelikin paljon valtakuntansa ympäri. Henrik oli voimakas kuningas, jonka aikana Englanti vaurastui ja eli rauhan aikaa. Kuningas kehitti lainkäytön rakennetta ja loi oikeusistuimien järjestelmän. Kahdentoista miehen juryn kaltainen järjestelmä on edelleen käytössä englanninkielisessä maailmassa.
Rikhard I Leijonamieli (1189–1199) kävi ahkerasti sotia ja ristiretkiä ja oli melkein koko valtakautensa ajan Euroopassa. Palatessaan kolmannelta ristiretkeltä hän joutui vangiksi Saksassa, ja hänet vapautettiin 100 000 punnan lunnaita vastaan. Hän kuoli sodassa Ranskan kuningas Filip II:ta vastaan. Rikhardin vankeusajan aikoihin Englannissa kerrottiin toimineen legendaarinen lainsuojaton nimeltä Robin Hood. Tarinat Robinista kirjoitettiin kuitenkin kauan hänen jälkeensä, eikä hänen olemassaolonsa ole varmaa.
Juhana Maaton (1199–1216) menetti Englannin maita Ranskassa ja joutui hyväksymään englantilaisten paroneiden vaatimukset aatelisten erivapauskirja Magna Cartassa 1215. Yksi Magna Cartan periaatteista oli, että myös kuningas oli vastedes lain alamainen.
Henrik III:n aikaa 1216–1272 värittivät useat kapinat kuninkaan hallintoa vastaan, ja häntä onkin pidetty päättämättömänä hallitsijana. Hänen aikanaan Englannin kirkko ja etenkin kirkkoarkkitehtuuri uudistuivat merkittävästi. Goottilaisia kirkkoja rakennettiin, näistä tunnetuimpana Lincolnin tuomiokirkko. Myös piispojen valta kasvoi luostarien apotteihin nähden. Fransiskaaninen veljeskunta ja dominikaaninen veljeskunta nousivat näkyviksi toimijoiksi.
Edvard I (1272–1307) yritti luoda Englannin hallitseman Brittiläisen imperiumin valloittamalla Walesin ja hyökkäämällä Skotlantiin, joka säilytti kuitenkin itsenäisyytensä. Edvard III:n aikana (1327–1377) alkoi satavuotinen sota Englannin ja Ranskan välillä. Rikhard II:n aikana (1377–1399) alkoivat sisällissodat.  Ruusujen sodassa kruunusta kilvoittelivat Lancasterit ja Yorkit.
Englannin kieli syrjäytti ranskan kielen Englannin hovissa ja kirjallisuudessa 1300-luvulla.
Tudorit

Tudor-suku hallitsi Englantia vuosina 1485–1603. Tudorien aikana Irlanti liitettiin tiiviisti Englantiin, ja Englannista tuli yksi Euroopan johtavista siirtomaavalloista. Tudorit vaikuttivat myös renessanssin kehitykseen tukemalla William Shakespearen, Edmund Spenserin ja kardinaali Wolseyn kaltaisia yksilöitä.
Tudor-suvun hallintakauden aloitti Henrik VII. Englannin uskonpuhdistuksessa, joka alkoi Henrik VIII:n kaudella vuonna 1521, katolisen kirkon valta poistettiin ja korvattiin kuninkaanvallalla ja katolisesta kirkosta riippumaton Englannin kirkko perustettiin. Englannin reformaatio erosi muun Euroopan reformaatiosta siinä, että se oli luonteeltaan enemmän poliittinen kuin teologinen. Henrik VIII:n tyttären Elisabet I:n hallituskautena 1558–1603 Englanti vakiinnutti protestanttisen uskon (anglikaaninen kirkko) ja rakensi pohjan myöhemmälle Brittiläiselle imperiumille. Englannin suurvallan rakentamiseen liittyivät useat sodat katolista Espanjaa vastaan (kts.Voittamaton armada ja vilkas toiminta merellä (mm.Francis Drake, Walter Raleigh). Elisabetin hallituskauden loppuaikana vaikutti myös Englannin kansalliskirjailija ja yksi maailman tärkeimmistä näytelmäkirjailijoista William Shakespeare.
Stuartit

Elisabetin kuolemaan päättyi Tudor-suvun valta Englannissa ja valtaan nousi Skotlannin hallitsijasuku Stuartit. Tapahtuma liitti maat yhteen personaaliunionilla ja huipentui vuoden 1707 unioniin, jossa syntyi Yhdistynyt kuningaskunta.
Englanti pyrki 1600-luvulla saamaan ison osuuden kauppamerenkulusta. Niinpä 1651 hyväksyttiin purjehdussääntö-niminen laki, jonka mukaan Englantiin ja sen siirtomaihin sai tuoda Euroopan ulkopuolelta tavaraa vain englantilaisilla laivoilla. Se oli tähdätty kauppamerenkulkua hallinnutta Hollantia vastaan. Kielto oli voimassa kahdensadan vuoden ajan vuoteen 1849. Hollanti oli 1600-luvun alkupuolella onnistunut laajentamaan kauppamerenkulkuaan ja siitä oli tullut Euroopan rikkain maa. Hollantilaisten kaukokauppa Aasiasta johti siihen, että englantilaiset jäivät syrjään tuottoisasta maustekaupasta.
Englanti käytti 1600-luvulla valtavia summia laajaan laivanrakennusohjelmaan. Peter Frankopanin mukaan Englannin toteuttama "merellinen vallankumous" perustui ennen kaikkea kolmeen seikkaan. Ensinnäkin alettiin rakentaa erikoistuneita, raskaita sotalaivoja, joiden avulla voitiin käyttää keskitettyä tulivoimaa ja toisaalta kestää vihollisen tulivoima. Toiseksi koulutukseen ja tutkimukseen panostettiin. Aiempia yhteenottoja eriteltiin ja niiden avulla kirjoitettiin koulutuskäsikirjoja, kuten amiraali Robert Blaken "Fighting Instructions". Kolmanneksi laivasto siirtyi meritokraattiseen järjestelmään, jossa ylennykset perustuivat yksinomaan kykyihin, eikä enää suhteisiin. Laivasto-upseerin uran houkuttelevuutta lisäsi palkkiojärjestelmä, jossa sotasaaliit jaettiin arvoaseman ja  palvelussuhteen keston perusteella.
Englanti onnistui purjehdussäännön avulla saamaan johtoaseman kauppamerenkulussa, tosin vasta voitettuaan Englannin–Hollannin sodat vuosina 1652–1654, 1665 ja 1672–1674. Kielto ilmensi 1600-luvun merkantilismia, jonka mukaan ulkomaankauppaa piti edistää erilaisten kieltojen avulla. Britannian Pohjois-Amerikan siirtokunnat olivat tyytymättömiä järjestelmään, joka haittasi niiden suoria kauppayhteyksiä. Tämä osaltaan johti lopulta Yhdysvaltain itsenäisyysjulistukseen 1776.
Merenkulun ja kaupan lisäksi myös tekstiiliteollisuus kehittyi Stuartien aikana. Englanti muuttui vähitellen maanviljelykseen keskittyneestä yhteiskunnasta teollisuusmaaksi, kun villaa ryhdyttiin itse jalostamaan. Kutomataidon toivat Englantiin flanderilaiset villankutojat. Yorkshiressä ja Lancashiressä perustettiin joka kaupunkiin kutomoja ja verkatehtaita.
Sisällissota

Englannin sisällissota oli sarja aseellisia yhteenottoja parlamentaristien ja rojalistien välillä vuosina 1642–1651. Se johti kuningas Kaarle I:n mestaamiseen ja Englannin julistamiseen tasavallaksi ja sitten Oliver Cromwellin hallitsemaksi lordiprotektoraatiksi. Sisällissodan johdosta Englannin kirkon monopoliasema uskontokysymyksissä murtui. Pian Cromwellin kuoleman jälkeen Kaarle II nousi valtaistuimelle ja kuningasvalta palautui. Poliittisesti sisällissota merkitsisi sitä, etteivät kuninkaat voineet enää hallita ilman parlamenttia, joskin asia vahvistui vasta mainiossa vallankumouksessa myöhemmin samalla vuosisadalla.
Jo aiemmin personaaliunionissa olleet Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistyivät saman poliittisen järjestelmän alle vuonna 1707.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Englannin historia Wikimedia Commonsissa
| n k Euroopan historia maittain |
| --- | --- |
Valtiot:  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaanivaltio  Venäjä  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta 
Muut alueet:  Abhasia  Artsakh  Etelä-Ossetia  Euroopan unioni  Färsaaret  Gibraltar  Kosovo  Pohjois-Kypros  Transnistria 
Caesar nousee maihin Britanniassa. John Cassellin piirros.
Englanti vuonna 886.
Bayeux'n seinävaate, jossa on kuvattuna Englantia valtaavat normannit.
Eero Juntunen

Eero Tauno Ilmari Juntunen (7. kesäkuuta 1944 Kemi – 15. maaliskuuta 1986) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjaa Turun Palloseuran joukkueessa vuosina 1970–1973. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Hän edusti Suomea yhdessä B-maaottelussa.
Joensuusta Turkuun tullut Juntunen pelasi kolmen SM-sarjakautensa aikana 79 ottelua, teki kaksi maalia ja syötti seitsemän sekä istui jäähyllä 18 minuuttia.
Juntusen aiempi seura oli Joensuun Kiekko-Pojat, jossa toimi kapteenina ja varakapteenina. Hänen ammattinsa oli insinööri ja kotikunta oli Turku.
Hurrikaani Helene

| Hurrikaani Helene |
| --- | --- |
 27.9.2024
Nimettiin::  24.9.2024
Rantautui::  26.9.2024
Laantui::  29.9.2024
Alin paine::  938 hPa
Kovin tuuli::  noin 63 m/s
Kuolleita::  ainakin 150
 Helenen reitti ja voimakkuus.  Reittikartan pallot on väritetty Saffirin–Simpsonin asteikon mukaan. 012345
Aiheesta muualla
  Hurrikaani Helene Commonsissa 
Hurrikaani Helene oli vuoden 2024 kahdeksas nimetty trooppinen myrsky ja viides hurrikaani Atlantin hurrikaanikaudella. Viisiportaisella Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin tasolle neljä, kun se rantautui Yhdysvaltain Floridan rannikolle 26. syyskuuta. Helene on tilastoidun historian voimakkain Floridan Big Bendin alueelle rantautunut hurrikaani. Se nostatti alueelle poikkeuksellisen korkean jopa 4,5 metrin myrskyvuoksen ja toi vaarallisen voimakkaita tuulia suureen osaan pohjoista ja läntistä Floridaa. Kulkiessaan pohjoiseen Georgian, Etelä-Carolinan, Pohjois-Carolinan ja Tennesseen yli myrsky nostatti 9 tornadoa  ja toi rankkasateita sekä äkkitulvia suureen osaan Yhdysvaltain itärannikon eteläosaa. Ainakin 150 ihmistä kuoli ja miljoonilta katkesi sähköt. Myrsky katkoi myös teitä ja kaatoi matkapuhelinverkkoja erityisesti Pohjois-Carolinassa, jossa satoi paikoin yli 60 senttimetriä vettä. Blue Ridge Mountains -vuoristossa sijaitseva Pohjois-Carolinan Ashevillen kaupunki kärsi erityisesti tulvista, ja kaupunki jäi eristyksiin tie- ja tietoliikenneyhteyksien katkettua. Ashevillessä ja sen lähiympäristössä kuoli ainakin 57 ihmistä.
Myrskytuhoja Floridan Keaton Beachissä
Georgian kansalliskaarti raivaa kaatuneita puita myrskyn jäljiltä.
Tulvimista Pohjois-Carolinassa 27. syyskuuta
Jumalten sota

| Jumalten sota> The Last Olympian |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Rick Riordan
Kansitaiteilija:  John Rocco
Kieli:  englanti
Genre:  fantasiakirjallisuus, nuortenkirjallisuus
Julkaistu:  2009
Suomennos
Suomentaja:  Ilkka Rekiaro
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  978-951-1-24101-0
Sarja: Percy Jackson
Edeltävä:  Labyrinttitaistelu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jumalten sota (engl. The Last Olympian) on yhdysvaltalaisen Rick Riordanin kirjoittaman Percy Jackson -fantasiakirjasarjan viides ja viimeinen osa. Percy Jacksonin seikkailut jatkuvat Eksynyt sankari -kirjassa. Suomeksi kirja on julkaistu Otavan kustantamana ja Ilkka Rekiaron kääntämänä vuonna 2010.
Teoksessa 15-vuotias Percy Jackson on valmistautunut vuoden ajan sotaan Kronosta vastaan puoliveristen leirillä ja ennustuksen mukaan hän tulee joko pelastamaan tai tuhoamaan Olympoksen. Kirja sai ilmestyessään varsin hyvät arvostelut ja oli USA Todayn, Wall Street Journalin ja Los Angeles Timesin bestseller.
Aiheesta muualla

Risingshadow.fi
Jumalatar-liike

"Spiraalijumalattaren" uuspakanallinen symboli
Jumalatar-liike on nykyaikainen uskonnollinen liike, laajemmassa mielessä erilaisia uskontoja ja käytänteitä sisältävä kulttuurinen ja sosiaalinen virtaus ja liike, jonka keskiössä on naiseus ja naiseuden aspekti jumaluudessa. Liikkeen keskeinen osa on niin sanottu feministinen noituus. Se puolestaan kuuluu laajemman uuspakanuuden piiriin, jonka uskonnoista liikkeen juuret juontavat wicca-liikkeeseen.
Nykyaikainen Jumalatar-liike muotoutui 1970-luvulla Yhdysvalloissa feministien piireissä. Innoitusta se sai 1800-luvun ja 1900-luvun alun kansanperinteen tutkijoiden ja kirjailijoiden teorioista muinaisista jumalattaren kulteista ja keskiajalta säilyneestä noituudesta.
Tausta ja innoittajat

Jumalatar-liikkeen innoittajana toimi 1800-luvun kansanperinteen tutkijoiden kuten englantilaisen James George Frazerin näkemys, jonka mukaan vanhoissa eurooppalaisissa kansanperinteissä olisi säilynyt aineksia vanhoista pakanauskonnoista. Näin ajatelleet tutkijat näkivät esikristilliset jumaluudet arkkityyppisinä isä- ja äitijumaluuksina. Jotkin englantilaiset antiikin tutkijat uskoivat, että antiikin kreikkalaisten uskonto oli keskittynyt yhden äitijumalattaren palvontaan ennen muuntautumistaan monijumalaiseksi. Myös saman ajan kaunokirjallisuus on innoittanut myöhempiä wiccan jumalatar- ja jumalatulkintoja.
1900-luvun alussa antiikin erilaiset jumalatar-mytologiat oli erotettu alkuperäisestä kontekstistaan ja yhdistetty suureksi äitijumalatar-hahmoksi, jonka symbolina pidettiin usein Kuuta. Janet Harrisin mukaan esihistoriallisen ajan Euroopassa olivat vallinneet erilaiset jumalatarkultit, ja myös 1950- ja 1960-luvun tutkijoiden parissa oli varsin suosittu teoria, jonka mukaan neoliittisen ajan Euroopassa palvottiin jossain muodossa yhtä ylintä jumalatarta.
Yhdysvaltalainen harrastelijafolkloristi ja kirjailija Charles Leland julkaisi vuonna 1899 kirjan Aradia or The Gospel of The Witches, jonka hän väitti pohjautuneen Firenzessä tapaamaltaan, vanhaan noitasukuun kuuluneelta Maddaleenalta saatuihin tietoihin. Teoksessa esitettiin ajatus vanhan noituususkonnon säilymisestä sekä Jumalattaren merkitys tässä uskonnossa.
Englantilaisen Robert Gravesin kaunokirjallinen teos The White Goddess (1948) esitteli teorian siitä, miten esihistoriallisessa Euroopassa vallitsi suuren jumalattaren kultti ja matriarkaalinen kulttuuri.
Englantilainen egyptologi ja antropologi Margaret Murray esitti kirjassaan The Witch-Cult in Western Europe (1921), että keskiajan noitavainojen aikainen noitien uskonto oli ennen muuta hedelmällisyyskultti, ja kuvaili noitien kokoontumisia sekä rituaaleja.
Nykyaikaisen wiccan syntyyn ratkaisevasti vaikuttanut englantilainen Gerald Gardner määritteli noituuden ennen kaikkea harmoniseksi luonnonuskonnoksi, jossa noidat palvoivat ylipapittaren johdolla kahta pääjumaluutta sekä kolmessa muodossa ilmenevää hedelmällisyyden jumalatarta. Hän korosti myös Jumalattaren merkitystä, naisen roolia ylipapittarena sekä työskentelyä noitaryhmissä (coveneissa).
Jumalatar-liikkeen synty

Moderni Jumalatar-liike syntyi Yhdysvalloissa 1960-luvun loppupuolella. Radikaalifeministit ottivat käyttöön noita-sanan kuvaamaan emansipoitunutta naista ja liittivät noitaan vapauden, ilon, hurmion ja positiivisen aggressiivisuuden. Jumalatar-liikkeeseen vaikuttaneita, noituudesta kirjoittaneita 1900-luvun loppupuolen feministejä olivat etenkin Mary Daly, Deirdre English ja Barbra Ehrenreich. Liettualais-yhdysvaltalainen arkeologi Marija Gimbutas tuki 1970-luvulta alkaen vahvasti näkemystä Suuren Jumalattaren kultista vallitsevana Euroopan uskontona ennen kuin Etelä-Aasian aroilta tulleet soturikansat korvasivat patriarkaatillaan ”Vanhan Euroopan” matriarkaalisen jumalatar-kulttuurin. Charlene Spretnak toi James Lovelockin Gaia-hypoteesin Jumalatar-liikkeeseen.
Vuoteen 1978 mennessä Jumalatar-liikkeen keskeiset näkemykset olivat jo muotoutuneet Yhdysvalloissa. Noituus nähtiin erityisesti naisten uskontona ja perinteenä. Liikkeen piirissä oli myös syntynyt omanlaisensa kuva noitavainojen ajasta, jossa noitavainot käsitettiin naisten systemaattisena joukkomurhana, jossa olisi murhattu jopa yhdeksän miljoonaa naista. Merkittäviä feministisen noituus-liikkeen luojia 1970-luvulla olivat unkarilaissyntyinen kalifornialainen Zsuzsanna Budapest sekä yhdysvaltalainen Starhawk, jonka teosta The Spiral Dance (1979) on luonnehdittu feministisen noituuden ja  Jumalatar-liikkeen perusteokseksi. Teoksessa kiteytyi näkemys Suuren Jumalattaren kultista maailman vanhimpana uskontona. Tämän tyyppistä suuntausta kutsutaan ”uudelleen haltuun otetuksi” (reclaimed) perinteeksi. Sen rituaaleissa korostetaan luovuutta ja soveltamista: ei muodollisten initiaatioiden, coven-hierarkian ja muiden vakiintuneiden rituaalikäytäntöjen merkitystä. Suuntaus korostaa omien voimavarojen löytämistä, ja tyypillisiä rituaaleja ovat erilaiset laulut ja hengitystekniikat. Jumalatar-liikkeen myötä myös ekologiset teemat tulivat varsinaisesti mukaan uuspakanallisiin liikkeisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jumalatar-liike Wikimedia Commonsissa
Esihistoriallinen Willendorfin Venus, yksi monista venusveistoksista, joiden jotkut tulkitsevat esittävän äitijumalatarta tai jumalattaria.
Starhawk, Jumalatar-liikkeen perusteoksen The Spiral Dance (1979) kirjoittaja
Epätäydellinen kilpailu

Epätäydellistä kilpailua
Epätäydellinen kilpailu tarkoittaa taloustieteissä tilannetta joillain markkinoilla, jolloin kaikki täydellisen kilpailun oletukset eivät täyty.
Epätäydellistä kilpailua esiintyy tyypillisesti markkinoilla joiden rakenne on:
Monopoli, vain yksi myyjä
Oligopoli, harvoja myyjiä
Monopolistinen kilpailu, useita myyjiä mutta hyvin erilaisia tuotteita
Monopsoni, vain yksi ostaja
Oligopsoni, vain harvoja ostajia
Kartelli, myyjien yhteenliittymä
Markkinoille saattaa syntyä myös epätäydellinen kilpailutilanne, mikäli ostajilla tai myyjillä ei ole tarpeeksi informaatiota vaihdettavista hyödykkeistä.
Epätäydellistä kilpailua voi esiintyä myös markkinoiden hitauden takia. Esimerkiksi 1990-luvulla työmarkkinoilla oli pula tietokoneohjelmoijista, mutta sellaiseksi kouluttautuminen kestää useita vuosia. Liiketaloustieteen mukaan yritysten kannattaa toimia siten, että kilpailu markkinoilla muuttuu epätäydellisemmäksi.
Juokse sinä humma

Juokse sinä humma on Tapio Rautavaaran tunnetuksi tekemä laulu, jonka hän levytti ensimmäisen kerran vuonna 1953. Laulu perustuu kansansävelmään, jota Rautavaara on muokannut ja lisännyt sanoihin omaa tekstiään. Rautavaara kertoi, että oli kerännyt laulun sanoja eri lähteistä, miettinyt ja muokannut laulua pitkään mielessään, ennen kuin levytti sen. Laulun alkuperäisessä tekstissä, joka on julkaistu Erkki Ala-Könnin toimittamassa Härmän laulukirjassa, oli Rautavaaran mielestä liikaa rehvakkuutta ja uhoa, eikä se sellaisena soveltunut hänen ohjelmistoonsa. Niinpä hän jätti siitä jäljelle vain säkeen "juokse sinä humma kun tuo taivas on niin tumma ja kotia pitkänlainen matka". Rautavaara lievensi tekstiä ja lisäsi siihen elämänfilosofiaa. Hän itse oli vakuuttunut siitä, että laulun suosion salaisuus oli säkeessä "voi kuinka pieninä palasina onkaan mun leipäni maailmalla", jossa oli heijastuksia hänen omasta työstään.
Myös sovitustyö studiossa yhdessä George de Godzinskyn kanssa vei aikaa. Rautavaara muisteli myöhemmin etsineensä de Godzinskyn kanssa oikeansävyistä kavioiden kopsetta viiden tunnin ajan – "se tuntui aina kaljakuskin hevosen hölkältä" –, kunnes oikea sointi löytyi pianon ja kontrabasson yhdistelmästä. Lopputuloksena oli yksi Rautavaaran tunnetuimmista levytyksistä. Rautavaara levytti laulun vielä uudelleen 1967, tällä kerralla Toivo Kärjen sovituksena.
Rautavaara oli urheilun merkeissä tutustunut tšekkiläisiin Dana ja Emil Zatopekiin, jotka muistelivat hänen laulelleen Juokse sinä humma -laulua jo Lontoon olympialaisten aikaan. Dana ja Emil Zatopekista sekä Liisa ja Tapio Rautavaarasta tuli elinikäiset ystävät, ja Juokse sinä humma oli yksi Zatopekien lempilauluista.
Tammikuussa 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Juokse sinä humma” ylsi listan sijalle 98.
Jumalan vihreät laitumet

Jumalan vihreät laitumet (The Green Pastures) on yhdysvaltalaisen Marc Connellyn näytelmä vuodelta 1930. Se perustuu Roark Bradfordin tarinakokoelmaan  Ol' Man Adam an’ His Chillun (1928). Näytelmä voitti kotimaassaan Pulitzer-palkinnon ja aiheutti Suomessa  1932–1933 jumalanpilkkakiistan, jossa Isänmaallinen kansanliike vaati Mia Backmanin johtamaa Kansan Näyttämöä lopettamaan näytelmän esittämisen, koska Jumala esitettiin siinä mustaihoisena. Myös 1936 valmistunut elokuvaversio Vihreät laitumet kiellettiin aluksi Suomessa ja sai ensi-iltansa vasta 22. helmikuuta 1946.
Juoni

Näytelmä esittää episodeja Vanhasta testamentista afroamerikkalaisen lapsen näkökulmasta Yhdysvaltojen köyhässä etelässä. Pohjanaan käyttämiin Bradfordin tarinoihin verrattuna Connolly laajensi Jumalan roolia näytelmässä. Teoksen musiikkina käytetään monia negrospirituaaleja.
Sovituksia näytelmästä

Connolly oli mukana myös 1936 valmistuneen elokuvaversion Vihreät laitumet teossa toisena ohjaajana William Keighleyn ohella. Jumalaa esitti Rex Ingram. Elokuva kiellettiin Australiassa, Suomessa ja Unkarissa Jumalaa pilkkaavana. Muissa maissa, etenkin Yhdysvalloissa, valkoihoiset teatteri- ja elokuva-arvostelijat suhtautuivat sekä näytelmään että elokuvaan yleensä myönteisesti, mutta Amerikan mustaihoinen älymystö oli kriittisempi Connellyn aidoksi väittämää kuvaa kohtaan mustien uskonnollisuudesta.
Kirjallisuutta

Törmä, Olli: Mustat pukit vihreillä niityillä – Isänmaallisen kansanliikkeen taistelu Jumalan vihreät laitumet -näytelmän esittämistä vastaan Suomessa v. 1932–33. Helsingin yliopisto 2009.
Bradford, Roark: Ol' Man Adam an' His Chillun. Harper & Brothers 1928.
Connelly, Marc (1929). The Green Pastures, A Fable. New York: Faffar and Rinehart.
Connelly, Marc (1968). Voices Offstage: A Book of Memoirs.  Chicago: Holt, Rinehart & Winston
Aiheesta muualla

Jumalan vihreät laitumet Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Radiokuunnelma vuodelta 1946 Internet Archivessa (mp3, englanniksi)
Käännös suomeksi
Jumi

Jumi on erityisesti suomalais-ugrilaisia kieliä puhuvien kansojen käyttämä yliluonnollisten ilmiöiden, lähinnä panteistisen maailmanhengen nimitys. Suomen etäsukukielissä se tunnetaan myös nimityksellä Jumo. Muiden muassa marit viettävät vuosittain Jumolle omistettua juhlapäivää uhraten lihaa ja viljaa.
Jumi aiheuttaa esimerkiksi eläimelle äkillisen taudin ampumalla näkymättömän nuolen. Arvoituksissa jumi on jokin, jolle on ominaista ehdoton paikallaanolo tai jota on mahdoton kiertää.
Sanan etymologia lienee sama kuin sanalla jumala.
Hyönteislaji tupajumi on saanut nimensä mahdollisesti jumista. Puuhun kaivautunut tupajumi aiheuttaa napsuvaa ääntä, jota pidettiin viestinä henkiolennoilta.lähde?
Juminkeko ja jumin kurikka

Suomalaisessa tarustossa esiintyvät Juminkeko ja Jumin kurikka, mutta näiden merkitys on jäänyt melko lailla arvoitukseksi. Joissakin tapauksissa niillä on viitattu tonttu- eli napakiviin.
Vienankarjalaista kulttuuria edistämään on perustettu Juminkeko-säätiö.