Yhteiskunnallinen romahdus
Romahdusteoriat > Mystiset selitysmallit

Oswald Spengler pyrki teoksessaan Länsimaiden perikato todistamaan, että kulttuurit ovat orgaanisia systeemejä, jotka syntyvät, käyvät läpi tietyt kehitysvaiheet ja lopulta kuolevat – aivan kuten mikä tahansa orgaaninen eliö – ja että tällä kehityksellä on tietty säännönmukaisuus, joka toistuu kaikissa menneissä, nykyisissä ja tulevissa kulttuureissa. Yhteiskunnilla oli lapsuutensa, nuoruutensa, aikuisuutensa ja vanhuutensa aivan kuten ihmisilläkin. Vanhuutta seurasi kulttuurin kuolema. Spengler piti kulttuurien nousuun ja rappeutumiseen liittyviä kausaalisia prosesseja mystisinä, ihmiselle selittämättöminä. Arvioidessaan kulttuurin ikää hän keskittyi erityisesti tieteisiin ja taiteisiin.
Historioitsija Arnold J. Toynbee esitti 12-osaisessa sivilisaatiohistoriassaan A Study of History
hyvin paljon Spenglerin näkemyksiä muistuttavan teorian yhteiskuntien kehitysvaiheista. Toynbee myös katsoi sivilisaatioiden käyvän läpi säännönmukaisia kehitysvaiheita eli synnyn, kukoistuksen, luhistumisen ja hajoamisen. Erona Spengleriin hän ei pitänyt sivilisaatioiden elinikää ei ollut ennalta määrättynä, joten hänen mallinsa on vähemmän deterministinen. Hän esitti sivilisaatioiden romahtamisen syyksi sen, että ratkoessaan ongelmia niiden kulttuuri kehittyy rakenteellisesti tiettyyn suuntaan, jolloin ne muuttuvat kykenemättömäksi ratkaista toisenlaisia uusia ongelmia. Jossakin vaiheessa ne kohtaavat ylitsekäymättömän ongelman ja joutuvat hajoamisen tilaan. Yhteiskunta ja sen sosiaaliset järjestelmät rappeutuvat, luovuus ja kiinnostus uuden oppimiseen katoavat. Lopulta jokin kriisi tuhoaa kulttuurin lopullisesti.
Spengler ja Toynbee molemmat katsoivat, että romahdusvaiheessa olevan kulttuurin voi tunnistaa kulttuurin rappiosta. Tätä rappiota on usein sinällään pidetty romahdusta selittävänä tekijänä. Rooman valtakunnan romahdusta tulkittiin jo antiikin aikana kristinuskon aiheuttaman rappion sekä Rooman armeijan heikentymiseen johtaneen korruption ja kurin höltymisen näkökulmista.. Myöhemmin syiksi on epäilty muun muassa myöhäisantiikin henkistä köyhyyttä, rotujen sekoittumista, aristokratian degeneroitumista sekä teknologisen kehityksen pysähtymistä.
Joseph Tainter nimittää vertauskuvallisiin kehitysvaiheisiin sekä rappion käsitteeseen perustuvia romahdusteorioita mystisiksi. Tällä hän tarkoittaa sitä, että ne eivät perustu mihinkään tieteellisesti perusteltavaan yhteiskuntia koskevaan tietoon. Kuten Spengler itsekin katsoi, jäävät kulttuurien nousuun ja rappioon johtavat tekijät näissä malleissa mystisiksi, ihmiselle selittämättömiksi. Toisin kuin valloitukseen ja katastrofeihin perustuvat mallit, jotka sisältävät ainakin osittaisen tai näennäisen selityksen romahdukselle, ei mystisillä selitysmalleilla ole Tainterin mukaan mitään tieteellistä arvoa. Tainter tosin huomauttaa, että Toynbee lähestyi tieteellistä selitysmallia hyödyntäessään yhteiskunnan ongelmanratkaisufunktiota romahdusteoriassaan. Luovuuden väheneminen ja moraalinen rappio puolestaan voivat kyllä olla romahdukselle ominaisia ilmiöitä, mutta Tainterin mukaan nämä ilmiöt itse vaativat selitystä sen sijaan, että ne selittäisivät romahdusta .