stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaelakee hääl

| Kaelakee hääl> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Maarja-Liis Ilus & Ivo Linna
Säveltäjä(t):  Priit Pajusaar
Sanoittaja(t):  Kaari Sillamaa
Euroviisutiedot
Vuosi:  1996
Maa:  Viro
Kieli:  viro
Sijoitus:  5.
Pisteet:  94
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
Kaelakee hääl (suom. Kaulakorun ääni) on Maarja-Liis Ilusin ja Ivo Linnan esittämä kappale, jolla he edustivat Viroa Eurovision laulukilpailussa 1996. Kappale sai 94 pistettä ja sijoittui viidenneksi.
Ilusin sijasta kappaleen naisosuus oli tehty Evelin Samuelin laulettavaksi, mutta hän joutui hylkäämään tarjouksen, koska hänellä oli samaan aikaan kiertue Japanissa. Säveltäjä Priit Pajusaar pyysi hänen tilalleen Ilusia, joka suostui lyhyellä varoitusajalla.
Käännökset

Kappaleesta tehtiin kaksi englanninkielistä versiota: Ilusin ja Linnan esittämä "Away from home" sekä Maarja ja Morgan Johanssonin esittämä "Just a dream away". Maarja Johansson nauhoitti kappaleen myös osittain kreikaksi Yiorgos Dukasin kanssa nimellä "Just a dream away – Πάλι εσένα θα ονειρευτώ".
Kappaleen suomenkielisen version nimi on "Kaulakoru", ja sanoituksen on tehnyt Turkka Mali.
"Kaelakee hääl" on käännetty lisäksi muun muassa ruotsiksi ja espanjaksi.
Kadonnut tie

| Kadonnut tie Susanna Haavisto |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2002
 Tuottaja(t): Jarmo Saari
 Tyylilaji: Iskelmä/pop
 Levy-yhtiö: EMI
Susanna Haaviston muut julkaisut
| Peili 1994 | Kadonnut tie 2002 | Kanssasi on niin hyvä olla 2002 |
Kadonnut tie on suomalaislaulaja Susanna Haaviston neljäs ja viimeisin studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Susanna Haavisto. Kappaleen 13 portug. käännös: Tuula ja Vitor Ramos. Laulusovitukset: Anna-Mari Kähärä ja Jarmo Saari.
Kadonnut tie – 4.13 (säv. ja sov. Anna-Mari Kähärä)
Etsin – 4.11 (säv. ja sov. Jarmo Saari)
Sairastunut sinuun – 4.55 (säv. Esa Helasvuo, sov. Saari)
Sinut maalasin – 4.13 (säv. Kähärä, sov. Saari)
Ystävät – 4.10 (säv. Juha Tikka, sov. Saari)
Laulu jolla ei ole kotia – 3.49 (säv. Timo Hietala, sov. P Lehti, S. Pyysalo, J. Saari, M. Timonen)
Vanha viias tuli – 4.53 (säv. Kähärä, sov. Saari)
Carpe Diem – 3.03 (säv. Susanna Haavisto, sov. Helasvuo)
Yksinäinen – 5.35 (säv. Kähärä, sov. Saari)
Matkalippu tyynyn alla – 3.44 (säv. Tikka, sov. Saari)
Pitkässä tuulessa – 4.25 (säv. Hietala, sov. P. Lehti, J. Saari, M. Timonen)
Minä katson sinut – 4.05 (säv. Tikka, sov. J. Saari, M. Timonen)
Tehtävä – 4.43 (säv. Tikka, sov. Saari)
Kokoonpano

Susanna Haavisto – laulu, taustalaulu
Anna-Mari Kähärä – taustalaulu, piano ja haitari (1)
Jarmo Saari – kitara, taustalaulu, kosketinsoittimet, ohjelmointi
Pekka Lehti – basso
Marko Timonen – rummut ja lyömäsoittimet
Severi Pyysalo – vibrafoni (3, 4, 6, 7, 9, 12, 13)
+
Eija Ahvo – laulu (5)
Juha Ala – oboe (3, 4, 9)
Olli Haavisto – pedal steel (2, 4, 6, 11)
Esa Helasvuo – piano (8)
Mari Kätkä – haitari (8)
Markku Lepistö – haitari (5)
Maija Linkola – I viulu
Anna-Leena Haikola – II viulu
Lotta Poijärvi – alttoviulu
Päivi Ahonen – sello (myös 2, 10)
Juha Tikka – trumpetti
Jarmo Saari – pasuuna
Jyrki Erra

Jyrki Erra (s. 9. marraskuuta 1950 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja arkkitehti. Hänen trillereidensä luonnekuvat ja rauhalliset tunnelmat henkivät 1950- ja 1960-lukuja.
Helsinkiläinen Erra on suunnitellut julkisia rakennuksia. Hänellä on puolisonsa kanssa oma arkkitehtitoimisto.
Teokset

Kaunasin sivut, Otava 2012
Berliinin ajokoirat, Otava 2015
Lyijyvalkoinen, Otava 2020 Vuoden johtolanka -palkinto 2021.
Orjantappurakruunajaiset, Otava 2024
Kaede Nakamura

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Kaede Nakamura
Syntymäaika: 3. elokuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Iwate, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 165 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2010– | Albirex Niigata | 109 (1) |
Maajoukkue
| 2017 | Japani | 3 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kaede Nakamura (jap. 中村 楓, Nakamura Kaede; s. 3. elokuuta 1991 Iwate) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Nakamura debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 2017. Hän on pelannut kolme maaottelua.
Aiheesta muualla

Japanin jalkapalloliitto
Soccerway
Jyrki Blom

Jyrki Petteri Blom (s. 11. toukokuuta 1962 Kotka) on suomalainen keihäänheittäjä. Hän sijoittui neljänneksi  yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Stuttgartissa vuonna 1986. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän putosi karsinnassa.
Blom sai kolme mitalia Kalevan kisoissa: hopeaa Vaasassa 1986, pronssia Lahdessa 1985 ja Kuopiossa 1987. Talviheittojen SM-kilpailuissa hän sai kultaa 1987 ja hopeaa 1989.
Blom heitti vanhan keihäsmallin ennätyksensä 85,30 Suomi–Ruotsi-maaottelussa Tukholmassa elokuussa 1985. Nykyisellä mallilla hänen ennätyksensä on Stuttgartin EM-kisoissa heitetty 80,48.
Blom edusti Vehkalahden Veikkoja ja häntä valmensi Leo Silen. Nykyään hän toimii Kuopion klassillisessa lukiossa urheilulukion koordinaattorina sekä liikunnan opettajana.
Kausien parhaat heitot

1979 62,76 Vehkalahti 19.6.
1980 70,84 Lappeenranta 8.9.
1981 74,80 Hämeenlinna 5.9.
1982 76,86 Kotka 10.6.
1983 79,40 Anjalankoski 30.8.
1984 83,94 Lahti 21.8.
1985 85,30 Tukholma 31.8. (vanha keihäsmalli)
1986 80,48 Stuttgart 27.8. (uusi keihäsmalli)
1987 79,28 Tukholma 22.8.
1988 73,64 Jyväskylä 16.8.
1989 76,78 Lapua 27.5.
1990 76,30 Oulu 4.8.
1992 77,00 Jyväskylä 4.7.
1993 76,44 Kotka 14.7.
Jörgen Pettersson

Jörgen Pettersson -nimisiä henkilöitä ovat:
Jörgen Pettersson (s. 1956), ruotsalainen jääkiekkoilija
Jörgen Pettersson (s. 1964), ruotsalainen saksofonisti
Jörgen Pettersson (s. 1965), Ahvenanmaan maakuntapäiväedustaja
Jörgen Pettersson (s. 1975), ruotsalainen jalkapalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jörgen Pettersson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kaede (1915)

| Kaede / 楓 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Maizurun laivastoarsenaali
Kölinlasku:  25. lokakuuta 1914
Laskettu vesille:  20. helmikuuta 1915
Palveluskäyttöön:  25. maaliskuuta 1915
Poistui palveluskäytöstä:  1. huhtikuuta 1932
Loppuvaihe:  miehistönsä upottama 11. maaliskuuta 1934
Tekniset tiedot
Uppouma:  665 t (normaali) 850 t (kuormattu)
Pituus:  83,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,3 m
Syväys:  2,3 m
Koneteho:  9 500 ihp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  92
Aseistus
Aseistus:  1 × 120 mm/40 -tykkiä 4 × 80 mm/40 -tykkiä 4 × 452 mm torpedoputkea
Kaede (jap. 楓) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1915 valmistunut Kaba-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1914 hankinnoissa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 25. lokakuuta 1914. Alus laskettiin vesille 20. helmikuuta 1915 ja valmistui 25. maaliskuuta.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1932. Sen miehistö upotti aluksensa 11. maaliskuuta 1934.
Kalpa

Kalpamiekkailua Ateenan olympialaisissa vuonna 2004
Kalpa (ransk. épée) on urheilulaji, jossa otellaan yksi vastaan yksi kalpa-nimisellä miekalla. Kalpa on pistomiekka, joten sillä saa pisteen ainoastaan pistämällä vastustajaa. Kahdesta muusta miekkailun olympialaislajista myös floretti on pistomiekka kun taas säilä on lyömämiekka.
Kalvan hyväksytty osuma-alue ja valmiusasento nykyajan kilpamiekkailussa.
Kalvan hyväksytty osuma-alue on koko keho.  Ottelualue on muiden lajien tapaan 14 x 1,5–2 metrin suuruinen.
Kalpamiekkailu on yksinkertaisin laji seurata sillä se, joka pistää ensimmäisenä voittaa pisteen. Sopimusaseilla floretilla ja säilällä piston hyväksyminen riippuu myös siitä, kumpi hyökkäsi ensin tai torjui hyökkäyksen onnistuneesti ja jatkoi vastapistolla. Kalvalla kaksoispistot eli pistot, joissa molemmat miekkailijat osuvat toisiinsa samanaikaisesti, ovat sallittuja. Kaksoispisto eli ns. "tuplapisto" rekisteröityy, jos miekkailijat saavat toisiinsa piston 40 millisekunnin sisällä.
Nykyaikaisissa olympialaisissa laji on ollut mukana vuodesta 1900 alkaen. Kalpamiekkailu kuuluu osana myös nykyaikaisen viisiottelun kilpailuohjelmaan. Nykyaikaisessa 5-ottelun miekkailussa otellaan yhteen pistoon ja siinä ei hyväksytä kaksoispistoja. Kalpamiekkailu kuuluu osana myös ilmailu 5-ottelun kilpailuohjelmaan.
Miekka

Kalpa on ennen vanhaan tarkoittanut erilaisia miekkoja, yleensä sapelia tai lyömämiekkaa. Nykyisin kalvaksi kutsutaan modernisoitua pistomiekkaversiota kaksintaistelumiekasta.
Kalvan terä on maksimissaan 90 cm pitkä ja ase painaa noin 770 grammaa. Florettiin verrattuna kalpa on raskaampi, siinä on jäykempi, poikkileikkaukseltaan V:n muotoinen terä ja sen alumiininen väistinlevy (kokilli) on suurempi. Kuten muissakin miekoissa, koko ase on maadoitettu, eikä siihen osuneita pistoja rekisteröidä.
Pisto rekisteröidään kalvan kärjessä olevalla metallisella painokatkaisijalla, joka on yhteydessä merkinantolaitteeseen. Painokatkaisimen ison jousen tulee kannattaa 750 gramman paino rekisteröimättä pistoa. Lisäksi painokatkaisimen kärkiosan ja kärkihylsyn väliin tulee jäädä 1,5 mm tyhjää tilaa. Kärkiosa ei saa rekisteröidä pistoja, jos kärkiosan ja kärkihylsyn väliin jää vähemmän kuin 0,5 mm tilaa. Nämä säädöt tarkistetaan kilpailuissa jokaisen ottelun alussa tarkoitukseen varatulla puntilla ja rakotulkilla.
Kalpa suoralla, eli ns. ranskalaisella kahvalla.
Kalevi Haapoja

| Kalevi Haapoja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Matti Kalevi Haapoja
Syntynyt: 14. elokuuta 1932 (ikä 92) Ylihärmä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja
Puoliso:  Eila Haapoja (o.s. Hirsimäki)
Lapset:  Susanna Haapoja
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  “Paavali” Hyvien ihmisten kylä “isoisä Karhu” Häjyt
Palkinnot
 Vaasan Jaakkoo -patsas 1978 Suomen harrastelijaliiton kultainen ansiomerkki 1982 Antti-patsas 1983 Jussi-patsas 1999 Kauhava-mitali 1999 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Matti Kalevi Haapoja (s. 14. elokuuta 1932 Ylihärmä) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän on naimisissa kauhavalaisen Eila Haapojan (o.s. Hirsimäki s. 1933) kanssa. Haapojan näyttelijäura alkoi 1950-luvulla, jolloin hän oli aktiivisesti mukana Ylihärmän nuorisoseuran toiminnassa. Myös hänen ensimmäiset ohjaustyönsä syntyivät 1950-luvulla. Vuonna 1962 Haapoja valittiin Etelä-Pohjanmaan Nuorisoseura ry:n vakinaiseksi ohjaajaksi. Vuonna 1963 hän ohjasi 11 kokoillan näytelmää, kolme ulkoilmanäytelmää ja kuusi pienoisnäytelmää. Hänet kiinnitettiin näyttelijäksi Seinäjoen kaupunginteatteriin 1967. Haapoja on toiminut freelancernäyttelijänä 1970-luvun alusta, muun muassa vuosina 1971–1972 Seitsemän veljeksen Juhanina Tampereen työväenteatterissa. Hän näytteli 1990-luvulla useita elokuvarooleja, kuten Häjyt-elokuvan vanhaa Karhua.  Isoo-Anttia Haapoja näytteli puolestaan Häjyt -tv-elokuvassa 1978. Samalla hän ohjasi harrastajateattereissa useita näytelmiä kuten Isänmaan miehet Lapualla sekä 30 hopearahaa ja Härmän käräjät Alahärmässä. Vuosina 1979–1993 Kalevi toimi Suomen Harrastajateatteriliiton ohjaajana, jolloin hän teki ohjaustöitä ympäri Suomea. 1980-luvulta hän on näytellyt useissa televisiorooleissa, kuten Kulkurin taivas, sekä 2000-luvun dokumentti- Pariisin matkasta. Haapoja tunnetaan myös runonlausunnasta ja yhden miehen teatteriesityksistä, kuten 1960-luvulla talonpoikais-aiheisesta lausuntaesityksistä, 1980-luvulla Heikki Klemetin teksteihin pohjautuvista esityksistä ja 1990-luvulla Kalevi ja Kapsäkki -esityksistä.
Haapoja on palkittu uransa aikana useilla palkinnoilla, vuonna 1974 hän sai kulttuuri-Jussi-patsaan ja vuonna 1988 Maaseudun sivistysliiton myöntämän kulttuuripalkinnon, 1978 Vaasan Jaakko -patsaan, 1982 Suomen harrastelijaliiton kultaisen ansiomerkin, 1993, Antti-patsaan, 1999 Kauhava-mitalin ja Suomen Nuorisoliiton Hermanni-patsaan. Vuonna 1999 Kalevi sai Jussi-patsaan suorituksestaan Häjyt-elokuvassa.
Kalevi Haapoja vietti 50-vuotistaiteilijajuhlaansa 13. heinäkuuta 2007. Samana vuonna hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke.
Kalevi Haapoja valittiin eteläpohjalaisen elokuvan Hall of Fameen 21. helmikuuta 2015.
Näyttelijäntyön ohella Kalevi viljeli vaimonsa kanssa tämän sukutilaa Kauhavan Hirsimäellä vuodesta 1966 vuoteen 1992. Myös Haapojan vaimo on ollut aktiivisesti mukana harrastajanäyttelijänä.[lähde? ]
Haapojan äiti Laina (o.s. Kurki 1895–1999) oli kotoisin Ylihärmästä, isä Matti Oskari Haapoja (1892–1969) oli syntynyt Ylihärmässä.
Hänen tyttärensä Susanna Haapoja (1966–2009) toimi Keskustan kansanedustajana.
Merkittäviä elokuvarooleja

Natalia (1979)
Pohjanmaa (1988)
Kulkurin taivas  (1998)
Liian paksu perhoseksi (1998)
Häjyt (1999)
Kulkuri ja joutsen (1999)
Haapoja Pariisissa (1999)
Lakeuden kutsu (2000)
Juoksuhaudantie (2004)
Nurmoo – Huuto lakeudelta (2009)
Kotiinpaluu (2010)
Kaukopartio (2013)
Aiheesta muualla

Kalevi Haapoja Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Haapoja Pariisissa -produktio (Arkistoitu – Internet Archive)
Kalpak

Kemal Atatürk, päässään turkkilaistyylinen kalpak
Kalpak tai qalpaq (turk. kalpak; kaz. ja kirg. калпак, bulg. калпак; kreik. καλπάκι (kalpaki); puol. kołpak; ukr. ковпак, kovpak) on korkea, yleensä huovasta tai lampaannahasta tehty lakki, jota käyttävät miehet Turkissa, Ukrainassa, Balkanilla, sekä Keski-Aasian ja Kaukasuksen maissa.
Kuvaus

Turkissa ja Balkanilla kalpakit ovat sylinterimäisiä, kun taas Keski-Aasiassa ne ovat suippoja. Lieri voi olla leveä tai taitettu ylös. Kalpakeja käytetään kautta vuoden. Talvikäyttöön tarkoitetut kalpakit ovat paksuja ja lämpimiä, kun taas kesälakit ovat kevyempiä mutta leveämpiä, jotta ne tarjoaisivat suojaa auringolta.
Kirgisiassa, missä kalpak on kansallispäähine, ne ovat valkoista huopaa, ja niiden kirjailut kertovat kantajan iästä ja asemasta.
Turkkilaissukuiset karakalpakit ovat saaneet nimensä lakin mukaan; "karakalpak" tarkoittaa "musta kalpak".
Kirgiisirunonlausuja päässään valkoinen ak-kalpak
Kaartamo Kettunen Kuustonen

Kaartamo Kettunen Kuustonen oli Esa Kaartamon, Edu Kettusen ja Mikko Kuustosen yhteinen musiikkiprojekti vuosituhannen vaihteen paikkeilla.
Julkaisut > Albumit

Kaartamo Kettunen Kuustonen (1998)
Laulava sydän (2002)
Julkaisut > Singlet

Kuningatar (1998)
Fiiliksellä beibi (1998)
Elämän haamu (1998)
Totuuden henki (2001)
Ilona (2002)
Kaarola Avellan

Kaarola Avellan, kuva Daniel Nyblin.
Kaarola Alexandra Avellan, Alexandra Karola Avellan, (12. heinäkuuta 1853 Uskela – 10. elokuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä sekä puhe- ja näyttämötaiteen opettaja.
Avellanin isä oli senaatinkamreeri Carl Christian Avellan ja äiti Maria Gustafva Ekman. Käytyään Cecilia Fryxellin Rostadin tyttökoulun Ruotsissa Avellan opiskeli puheoppia ja näyttämötaidetta Betty Almlöfin opastuksella Tukholmassa vuosina 1874–1876. Avellanin äidinkieli oli ruotsi, ja hän osasi silloin suomea vain hiukan, mutta halusi tulla suomalaiseksi näyttelijäksi myös kieleltään ja hakeutui siksi Keuruulle oppimaan suomea.
Syksyllä 1876 hän liittyi Suomalaiseen teatteriin ja esiintyi ensimmäisen kerran seurueen mukana Hämeenlinnassa. Hän näytteli tällöin Lean roolin Aleksis Kiven näytelmässä. Vahvana luonnenäyttelijänä hän sai nopeasti merkittäviä rooleja vastasyntyneellä kansallisella näyttämöllä. Hänen keskeisistä rooleistaan mainittakoon Lady Milforg (Kavaluus ja rakkaus), Sigrid Stålarm (Daniel Hjort), Amalia (Rosvot), Neiti Elisabeth (Björnsson), Maria Stuart (Björnsonin näytelmässä), Sigrid (Kuninkaan alut), Portia (Venetsian kauppias), Elisabeth (Maria Stuart), Johanna (Työmiehen vaimo) ja Lady Macbeth (Macbeth). Näyttelijänä Avellanin bravuureja olivat niin sanotut housuroolit, ja hän viihtyi housupuvussa myös vapaa-aikanaan. Avellan asui yhdessä näyttelijä Emilie Stenbergin kanssa ja heidän välillään vallitsi aikalaismuistelijan mukaan erityislaatuinen ystävyys.
Vuonna 1887 Avellan erosi teatterista ja ryhtyi täysipainoisesti toimimaan sana- ja näyttämötaiteen pedagogina sekä yksityisesti että Suomalaisen teatterin näyttelijöiden kanssa. Hän oli suomalaisen teatterin oppilaskoulun opettaja 1887–1904. Avellan oleskeli useasti ulkomailla, merkittävimmät matkansa hän teki vuosina 1891 ja 1894, tutkien puheilmaisun opetusta Pariisissa.
Teoksia

Kaunolukemisen opas (1901)
Aiheesta muualla

Suomalaisen teatterin historia II (1907)
Anna Thuring: Camppiä, diivailua vai feminismiä? Kaarola Avellan(in) housuissa julkaisussa Taipuissa teatteria sivut 35–49
/ Kaarola Avellan Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Jalmari Finne : Kaarola Avellan 70-vuotias, Suomen Kuvalehti, 14.07.1923, nro 28, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kadonnut menneisyys

| Kadonnut menneisyys> The City and the Stars.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Arthur C. Clarke
Kansitaiteilija:  George Salter
Kieli:  englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Frederick Muller Ltd
Julkaistu:  1956
Suomennos
Suomentaja:  Anja Toivonen
Kansitaiteilija:  Piotr Tomaszewski
Kustantaja:  Kirjayhtymä
Julkaistu:  1982
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  269
ISBN:  951-26-2185-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kadonnut menneisyys (engl. The City and the Stars) on Arthur C. Clarken vuonna 1956 ilmestynyt tieteisromaani. Se on laajennettu ja uudelleenkirjoitettu versio hänen aikaisemmasta novellistaan Against the Fall of Night (julkaistu 1947 Startling Stories-lehdessä, kirjana 1953).
Juoni > Kaupunki

Ajankohta: ainakin 2,5 miljardia vuotta tulevaisuudessa. Linnunrata-galaksi on pyörähtänyt 10 kertaa ympäri. Maapallo on niin vanha että valtameret ovat kuivuneet. Maapallolla on yksi ainoa kaupunki, Diaspar. Kaupunki on täysin suljettu eikä siitä pääse ulos eikä sisään. Kaupungin asukkaat uskovat olevansa ainoat ihmiset maapallolla. He pelkäävät kaupungin ulkopuolista maailmaa, koska tarina kertoo säälimättömistä Tunkeutujista, jotka ajoivat ihmiskunnan takaisin Maapallolle ja sopimuksen mukaan antoivat ihmiskunnan elää – jos he eivät koskaan lähtisi Maasta.
Diasparin kaupunkia ohjaa Keskustietokone. Se pitää huolta kaupungista, jonka rakenteet eivät turmellu ajan kanssa ”ikuisuuspiirien” ansiosta. Sen muistipankeissa säilytetään ihmisten elämiä. Keskustietokone luo ihmisille ruumiin Luomisen kammiossa ja tallentaa heidän muistonsa muistipankkeihin heidän kuollessaan tuhat vuotta myöhemmin herättääkseen henkilön jälleen eloon 100 000 vuoden kuluttua. Vain pieni osa Diasparin asukkaista on kerrallaan olemassa elossa, loppujen ollessa säilössä muistipankeissa.
Kaikki olemassa olevat ihmiset ovat eläneet jo lukemattomia elämiä kaupungissa lukuun ottamatta yhtä – Alvinia, joka on kirjan päähenkilö. Hän saa kuulla olevansa ”Ainutkertainen”, henkilö joka ei ole elänyt koskaan yhtään aikaisempaa elämää, ensimmäinen 10 miljoonaan vuoteen. Tämän takia hän ei pelkää ulkomaailmaa vaan pikemminkin haluaa poistua kaupungista. Hän etsiikin koko tarmollaan ulospääsyä. Lopulta häntä auttaa kaupungin ilveilijä, Khedron jonka avulla Alvin pääsee käyttämään Keskustietokonetta ja löytää ulospääsyn. Kaupunki oli menneisyydessä yhdistetty toisiin kaupunkeihin maanalaisen kuljetusjärjestelmän kautta. Diasparin asema oli yhä olemassa vaikkakin salaisen sisäänkäynnin takana, jota olivat käyttäneet vain aikaisemmat ”Ainutkertaiset”, jotka eivät koskaan palanneet lähdettyään Diasparista.
Juoni > Alvinin matka

Päästyään ulos kaupungista Alvin löytää toisen ihmisasumuksen, Lysin. Se on teknisen Diasparin vastakohta, vehreä vuorten ympäröimä laakso jota ympäröi maailmanlaajuinen aavikko. Lysin asukkaat syntyvät, elävät ja kuolevat luontaisesti. He ovat kehittyneet mieleltään telepaattisiksi.
Alvin jatkaa etsintäänsä sen selvittämiseksi, miksi Diasparin asukkaat pelkäävät niin paljon ulkopuolista kaikkeutta ja miksi Lysin asukkaat pelkäävät avaruusmatkailua ja mekaanisia asioita. Hän lähtee matkalle lysiläisen Hilvarin kanssa, josta tulee hänen ystävänsä. He matkaavat Shalmiraneen, linnakkeeseen jossa Tunkeutujat voitettiin uskomattomilla aseilla. He kohtaavat siellä maan ulkopuolelta tulleen olennon ja oudon robotin. Olento on ollut olemassa jo silloin kun Galaktinen Imperiumi oli olemassa. Robotti kuului ”Mestarille” joka tuli seuraajineen Maahan elämänsä loppupuolella. Alvin ja Hilvar eivät ymmärrä olentojen uskonnosta muuta kuin että siihen kuuluvat ”Mahtavat”, jotka lähtivät mutta lupasivat palata jonain päivänä. Alvin ei saa robotista mitään irti, koska Mestari oli käskenyt sen olla paljastamasta mitään tiedoistaan.
Robotin avulla Alvin pakenee Lysistä vaikka sen asukkaat yrittävät mielenvoimillaan saada hänet jäämään - aikaisemmat Ainutkertaiset he olivat saaneet jäämään Lysiin. Diasparissa Alvin saa Keskustietokoneen avustamana robotin lukituksen purettua aikaansaamalla illuusion Mahtavien paluusta.
Juoni > Löytöretki

Alvin saa tietää että muinoin Diasparin ulkopuolella oli avaruussatama, jossa Mestarin jättämä avaruusalus yhä on peittyneenä aikakausien maa-aineksen alle. Keskustietokone aukaisee hänelle yhden ikkunan ja robotti hakee aluksen hänelle. Alvin hakee Helvarin Lysistä ja yhdessä he matkaavat avaruuteen. Lopulta he kohtaavat Vanamonden, puhdasta älyä olevan olennon. Hilvarin avulla Alvin voi kommunikoida sen kanssa ja tuoda se Maahan. Vanamonden avulla kadonnut menneisyys lopulta selviää.
Säälimättömät Tunkeilijat ovat myytti: Shalmiranea käytettiin tuhoamaan Kuu, joka oli törmäämässä Maahan. Diasparin ja Lysin asukkaat olivat niiden ihmisten jälkeläisiä, jotka omatahtoisesti käänsivät selkänsä avaruudelle tuloksena historian suurimmalle tieteelliselle hankkeelle: tehdä kone ilman liikkuvia osia, äly ilman ruumista. Ensimmäinen yritys aikaansai Hullun Mielen, joka tuhosi galaksia ja sivilisaatioita ennen kuin se saatiin vangittua keinotekoiseen ”Mustaan Tähteen”.
Vanamonde oli toinen, onnistunut koe, jonka muinainen imperiumi teki: pelkkää älyä oleva olento joka on yhtä aikaa suunnattoman vanha, suunnattoman voimakas, kykenevä liikkumaan hetkessä minne tahansa avaruudessa – mutta täysin lapsenkaltainen ja yksinkertainen. Vanamonden koko tarkoitus on taistella Hullua Mieltä vastaan kun se pakenee vankilastaan Aikojen Lopussa.
Tämän tehtyään Galaktinen Imperiumi lähti galaksista jättäen vain joitain jäljelle ja jättäen koko galaksin Vanamonden haltuun. Imperiumi lähti, koska se sai kontaktin johonkin ”hyvin outoon ja hyvin suureen” joka kutsui heitä kiireellisesti.
Alvinin löydöt yhdistävät nuo kaksi kaupunkia. Hän lähettää robotin aluksella etsimään Imperiumin kateissa olevia ihmisiä. Itse hän ei lähde heitä etsimään, hänellä on tehtävää Maassa: elvyttää se.
96 (lehti)

96 (kutsumanimeltään Ysikutonen) oli Psyken julkaisema, vuosina 1969–1986 ilmestynyt aikakauslehti.
Ysikutonen oli suunnattu seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille itselleen. Lehti sisälsi muun muassa tietoa lainsäädännön muutoksista, eroottisia kuvia ja tarinoita sekä kontakti-ilmoituksia.
96 Aegle

| 96 Aegle> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjät:  Jérôme Eugène Coggia
Löytöaika:  27. helmikuuta 1868
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  3,057 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  2,655 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  3,460 AU
Eksentrisyys:  0,132
Kiertoaika Auringon ympäri:  1952,711 päivää (5,35 vuotta)
Keskiratanopeus:  16,96 km/s
Inklinaatio:  15,398
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  170 km
Massa:  5,1×1018 kg 
Pyörähdysaika:  13,82 h
Albedo:  0,052
Pinnan lämpötila:  alin: ? keski: ~159 K ylin: ?
96 Aegle on poikkeuksellisen suuri päävyöhykkeen asteroidi, joka kuuluu T-luokkaan. Sen löysi Jérôme Eugène Coggia 17. helmikuuta 1868, kun oli kulunut yli vuosi viimeisimmästä asteroidilöydöstä. Asteroidi nimettiin Aeglen, kreikkalaisen mytologian hahmon, mukaan.