stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Roberto Pazzi

| Roberto Pazzi |
| --- | --- |
 Roberto Pazzi vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1946 Ameglia, Italia
Kuollut: 2. joulukuuta 2023 (77 vuotta) Ferrara, Italia
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
Aiheesta muualla
www.roberto-pazzi.it
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Roberto Pazzi (18. elokuuta 1946 Ameglia, Italia – 2. joulukuuta 2023 Ferrara, Italia) oli italialainen kirjailija. Hän kirjoitti niin proosaa kuin runojakin ja toimi kirjallisuuslehti Sinopian päätoimittajana.
Pazzi kirjoitti historiallisista aiheista, muun muassa suuriruhtinas Georgi Aleksandrovitš Romanovista, josta on melko vähän tietoa. Hän yhdistelee siinä tunnettuja asioita fiktioon. Romaanissa Keisaria etsimässä päähenkilö on keisari Nikolai II.
Suomennetut teokset

Keisaria etsimässä (Cercando l'imperatore), suom.  Ulla-Kaarina Jokinen, Otava 1987 ISBN 951-1-08953-6 Sarja: Otavan kirjasto: 56
Prinsessa ja lohikäärme (La principessa e il drago), suom. Ulla-Kaarina Jokinen, Otava 1989 ISBN 951-1-09614-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roberto Pazzi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Partaviikunakaija

| Partaviikunakaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Kaunoviikunakaijat Psittaculirostris
Laji::  edwardsii
Kaksiosainen nimi
 Psittaculirostris edwardsii  Oustalet, 1885 
Katso myös
   Partaviikunakaija Wikispeciesissä   Partaviikunakaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Partaviikunakaija (Psittaculirostris edwardsii) on Uudessa-Guineassa elävä kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Partaviikunakaija on noin 18 cm pitkä ja painaa noin 105 g. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta hieman vaaleampi. Kurkku ja rinta ovat punaiset, päälaki kellanvihreä, poski kellahtava, silmän takana ja niskassa on tumma juova, rinnan poikki kulkee sini-musta raita, siiven alapeitinhöyhenet ovat sinivihreät ja siipisulkien alapinnassa on keltainen vyö. Nokka on tummanharmaa, iiris punainen ja koivet harmaat. Kurkun ja posken höyhenet ovat kapeita ja pidentyneitä. Sukupuolet ovat muuten samanvärisiä, mutta naaraalla on leveä tummansininen vyö rinnan yläosassa ja rinta on enimmäkseen kellahtava. Nuori lintu muistuttaa enemmän naarasta ja sen iiris on punaruskea.
Esiintyminen

Partaviikunakaija elää Uuden-Guinean koillisosassa. Sen populaatio on kooltaan yli 100 000 yksilöä ja elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä.
Elinympäristö

Laji elää alavien maiden tuoreissa metsissä, myös ihmisasutuksen läheisyydessä alle 800 m:n korkeudella merenpinnasta.
Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan enimmäkseen vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Luonnossa pesä on puussa olevassa kolossa. Munia on kaksi ja haudonta-aika on noin 25 päivää. Poikaset jättävät pesän kahdeksan viikon ikäisinä.
Ravinto

Partaviikunakaija syö hedelmiä, ennen kaikkea viikunoiden siemeniä, sekä kukkien mettä ja mahdollisesti hyönteisten toukkia.
muni Psittaculirostris edwardsii
Amos Pasternack

Amos Isak Pasternack (s. 21. kesäkuuta 1936 Helsinki) on suomalainen lääketieteilijä ja professori emeritus. Hänet valittiin vuoden professoriksi vuonna 1999.
Henkilöhistoria ja ammattiura

Pasternackin vanhemmat olivat hammaslääkäri David Pasternack ja Beili Skurnik. Hän avioitui 1961 sairaanhoitaja Raili Kyllikki Kaivolan kanssa. Pasternack tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1954 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1961 väiteltyään edellisen vuoden toukokuussa lasten munuaisten kudosmuutoksista. Hän erikoistui sisätauteihin 1967 ja nefrologiaan 1969. Tampereen yliopiston sisätautiopin professoriksi hän sai nimityksen 1976, ja hän jäi virasta eläkkeelle 2001. Pasternack toimi Tampereen yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan varadekaanina 1985–1986 ja dekaanina kahteen otteeseen, 1987–1991 ja 1995–2001. Hänet valittiin vuonna 2002 Duodecim-seuran puheenjohtajaksi; seuran varapuheenjohtaja hän oli 1998–2000.
Julkaisuja > Teoksia

Microscopic structural changes in macroscopically normal and pyelonephritic kidneys of children.  Duodecim, 1960. Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Annales paediatriae Fenniae, 6: 14. ISSN 0517-8614
Pasternack, Amos – Runeberg, Lars: Nestehoidon perusteet. Tekijät, 1973.
Meriluoto, Riitta – Pasternack, Amos: Munuaistautipotilaan ruokavalio. Munuaistautiliitto, 1974
Munuaistaudit. Munuaistautiliitto, 1982. ISBN 951-99349-5-2.
Jälkiä elämässä. Lääkärin muistoja elämästä ja työstä. SKS, 2024. ISBN 978-951-858-658-9.
Julkaisuja > Toimitteita

Amyloidosis: proceedings of the 5th Sigrid Jusélius foundation symposium. Toimittaneet Otto Wegelius ja Amos Pasternack. London: Academic Press, 1976. ISBN 0-12-741350-2.
Lääkärintyön muistoja – Läkarminnen. Toimittaneet Amos Pasternack, Tuula Ruokonen ja Monica Ståhls-Hindsberg. Kansanelämän kuvauksia, 68. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISSN 0453-2201 ISBN 951-746-781-8. (Lääkärintyön muistot -keruukilpailun tekstejä.)
Taide ja taudit: Tutkimusretkiä sairauden ja kulttuurin kosketuspinnoilla. Toimittaneet Laura Karttunen, Juhani Niemi ja Amos Pasternack. Tampere University Press, 2007. ISBN 978-951-44-6988-6.
Lääkäriksi. Toimittaneet Amos Pasternack ym. Duodecim, 2007. ISBN 978-951-656-195-3.
Nefrologia. Duodecim, 2012. ISBN 978-951-656-282-0.
Kliinisen tutkimuksen etiikka: Opas tutkijoille ja eettisille toimikunnille. Toimittaneet Tapani Keränen ja Amos Pasternack. Duodecim, 2015. ISBN 978-951-656-489-3.
Lääkäriprofessio: Professionaalisuus lääkärin työssä. Toimittaneet Amos Pasternack, Raimo Puustinen ja Jaana Hallamaa. Duodecim, 2017. ISBN 978-951-656-873-0
Aiheesta muualla

Pasternack, Amos hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland
Risto Kangas-Ikkala

Risto Kangas-Ikkala (s. 1937) on suomalainen diplomi-insinööri, yritysjohtaja ja merkittävä toimija Suomen rakennusviennin alalla erityisesti 1970-1980-luvulla.
Kangas-Ikkala johti suomalaisten rakennusyritysten yhteisyritystä Finn-Stroita 16 vuotta. Finn-Stroi rakensi suururakoita Kostamukseen ja Svetogorskiin.
Kirjallisuutta

Koulumies, Jyrki: Kohtalona Kostamus – Risto Kangas-Ikkalan muistelmat, Kustannusosakeyhtiö Siltala, 2012. ISBN 978-952-234-115-0.
Jyrki Kangas

Jyrki Kangas esiintymässä vuoden 2009 Pori Jazzeilla.
Jyrki Olavi Kangas (20. tammikuuta 1944 Pori – 27. helmikuuta 2020) oli suomalainen kulttuurialan vaikuttaja ja jazzmuusikko.
Kangas oli yksi Pori Jazzin perustajista ja toimi festivaalin taiteellisena johtajana vuoteen 2009 asti. Hän oli myös festivaalin taustayhdistyksen Pori Jazz 66:n toiminnanjohtaja vuosina 1971–1976 ja 1979–1990, hallituksen jäsen ja sen puheenjohtaja vuonna 1970 ja vuosina 1990–1993. Kangasta on myös kutsuttu lempinimellä ”Mr. Pori Jazz”.
Kangas toimi Radio Porin toimitusjohtajana vuonna 1985, Mainostoimisto JNE Image Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1986–1989, Turkuhallin ohjelmajohtajana 1989–1998 ja Pori Marketing Office Oy:n toimitusjohtajana.
Kangas oli myös Helsingissä reilut puoli vuotta vuonna 2010 toimineen Seppo Koskisen omistaman Birdland-jazzravintolan taiteellinen johtaja.
Palkintoja ja tunnustuksia

Säveltaiteen valtionpalkinto 1988
Pori-palkinto 1995
Kannaksen Teatteri

Kannaksen Teatteri oli kuudesta jatkosodan aikana toimineesta sotateatterista lyhytikäisin. Sen avajaisnäytäntö oli Syntynyt terve tyttö 15. maaliskuuta 1944, ohjaajana teatterin keskeinen vaikuttaja Matti Aulos. Suosittua näytelmää esitettiin 53 kertaa. Kannaksen Teatterin toinen näytelmä oli Aulis Hämäläisen ohjaama Syntipukki, joka esitettiin tiettävästi vain yhden kerran, 8. kesäkuuta 1944. Kannaksen Teatterin kotipaikka oli  vasta valmistunut valistustalo, Tiurinlinna Valkjärvellä. Teatteri toimi suomalaisjoukkojen 1941-1944 miehittämässä osassa Leningradin aluetta (Moskovan rauhansopimukseen 1940 saakka Valkjärvi kuului virallisesti Suomeen), toisin kuin muut sotateatterit, jotka sijaitsivat Suomen suurimmaksi osaksi miehittämässä Neuvostoliiton Karjalassa eli Itä-Karjalassa.
Naveen Patnaik

| Naveen Patnaik> ନବୀନ ପଟ୍ଟନାୟକ |
| --- | --- |

Odishan pääministeri
 5. maaliskuuta 2000 – 11. kesäkuuta 2024  
Edeltäjä:  Hemananda Biswal
Seuraaja:  Mohan Charan Majhi
Intian kaivosministeri
 19. maaliskuuta 1998 – 5. maaliskuuta 2000  
Pääministeri:  Atal Bihari Vajpayee
Edeltäjä:  Birendra Prasad Baishya
Seuraaja:  Sunder Lal Patwa
Lok Sabhan edustaja
 12. huhtikuuta 1997 – 8. maaliskuuta 2000  
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1946 (ikä 78) Cuttack, Orissa, Brittiläinen Intia
Ammatti:  poliitikko, kirjailija
Vanhemmat:  Biju Patnaik Gyan Patnaik
Tiedot
Puolue:  Biju Janata Dal (1998–)
Muut puolueet:  Janata Dal (1996–98)
Tutkinnot:  Delhin yliopisto, Kirori Mal College (BA)
Aiheesta muualla
Biju Janata Dal -puolueen sivut Kotisivut
Naveen Patnaik (s. 16. lokakuuta 1946) on intialainen poliitikko ja Biju Janata Dal -puolueen perustaja sekä puheenjohtaja. Hän on toiminut parlamentin alahuoneen edustajana ja Odishan osavaltion pääministerinä vuosina 2000–2024. Patnaik oli yksi Intian pisimpään vallassa olleita osavaltion johtajia, istuttuaan viisi peräkkäistä kautta osavaltiopääministerinä. Vastaavaan ovat toistaiseksi pystyneet vain Pawan Kumar Chamling (Sikkim) ja Jyoti Basu (Länsi-Bengali). Hän erosi vuonna 2024 hävittyään Odishan osavaltiovaalit.
Patnaik opiskeli Kirori Mal College -opistossa, joka kuuluu Delhin yliopiston alaisuuteen, ja valmistui kandidaatiksi. Hän on myös kirjailija, joka on julkaissut kolme teosta.
Patnaikin isä Biju Patnaik oli Odishan entinen pääministeri, jonka mukaan Biju Janata Dal -puolue nimettiin. Naveen Patnaikin osavaltiohallituksen aikana Bijun elämäntarinasta tehtiin osa Odishan koulujen oppimateriaalia. Naveen Patnaikin sisko Gita Mehta oli kirjailija.
Poliittinen ura ja näkemyksiä

Isänsä kuoltua vuonna 1997 keuhkokuumeeseen, Naveen muutti Yhdysvalloista takaisin Intiaan ja lähti mukaan politiikkaan. Erottuaan Janata Dal -puolueestaan hän perusti BJD-puolueen..
Patnaik valittiin ensimmäisen kerran Lok Sabhaan vuonna 1997 Askan vaalipiiristä. Hän toimi 1998–2000 kaivosministerinä.
Vuonna 2000 Patnaik valittiin ensimmäisen kerran Odishan pääministeriksi. Vuonna 2019 hänet äänestettiin viidennelle perättäiselle kaudelleen pääministerin virkaan. Seuraavat vuoden 2024 osavaltiovaalit Patnaikin johtama Biju Janata Dal hävisi Intian kansanpuolueelle. Häviötä pidettiin politiikan kommentaattoreiden keskuudessa yllättävänä, koska Patnaikin suosion uskottiin pitkälti pysyneen ennallaan. Vaalitappiota perusteltiin muuun muassa Patnaikin seuraajana pidetyn tamilitaustaisen virkamies V. K. Pandianin vähäisellä kansansuosiolla. Intian kansanpuolue keskittyi kampanjoinnissaan korostamaan Pandianin vierasperäisyyttä ja kuulumattomuutta osavaltion valtaväestöön orijoihin.
Politiikassaan Putnaik pyrkii korostamaan sekulaarisuutta ja on muun muassa todennut, että ”kehoni jokainen luu on sekulaari”. Odishan kristittyjä vastaan kohdennettujen Kandhamalin väkivaltaisuuksien jälkeen Patnaik ja BJD katkaisivat suhteensa Intian kansanpuolueeseen.
Erityisesti Patnaik on kiinnittänyt huomiota myös köyhien aseman parantamiseen Odishassa. Aluksi häntä kuvattiin niin pehmeäksi, että hänen poliittinen uransa jäisi lyhyeksi. Patnaik on kuitenkin onnistunut luomaan itsestään ympäristötietoisen osavaltionsa kehittäjän kuvan, jolla ei ole takanaan vakavia skandaaleja..
Yksityiselämä

Patnaik on naimaton.
Vaikka Odisha on Patnaikin synnyinseutua, hänellä on ollut vaikeuksia orijan kielen kanssa: parlamenttityössään hän käyttää usein englantia ja kampanjoidessaan hän turvautuu muiden apuun. Tällä ei kuitenkaan näytä olleen kovin suurta vaikutusta hänen suosioonsa..
Kevään 2019, parlamenttivaalien alla, mediassa käytiin jonkin verran keskustelua 72-vuotiaan Patnaikin terveydentilasta. Hän kertoi kuntoilevansa aktiivisesti ja väitti huhuja poliittisesti motivoituneiksi. NDTV-kanavan huhtikuussa julkaisemassa haastattelussa Patnaikia haastateltiin tämän polkiessa kuntopyörää. Patnaik kuitenkin kiisti sen olevan mediatemppu ja sanoi pyöräilevänsä ja nostavansa painoja joka aamu.
Julkaisut ja tunnustuksia

Ennen politiikkaan lähtöä Patnaik on julkaissut kolme kirjaa.
A Second Paradise: Indian Courtly Life. New York: Doubleday, 1986. ISBN 978-0385233484.
A Desert Kingdom: The Rajputs of Bikaner. New York: Vendome Press, 1990. ISBN 9780865651227.
The Garden of Life: An Introduction to the Healing Plants of India. New York: Doubleday, 1993. ISBN 9780385424691.
Patnaikille on myönnetty kaksi merkittävää kansainvälistä tunnustusta: Kansainvälisen maahockeyliiton presidentin palkinto Odishan isännöidessä lajin miesten MM-kisat (2018) ja YK:n kunniamaininta onnistuneesta evakoinnista hirmumyrskyn Phailinin alta (2013).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naveen Patnaik Wikimedia Commonsissa
Intian parlamentin alahuoneen profiili
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Jean Patou

Jean Patou n. 1910-luku
Joy hajuvesi
Jean Patou (27. syyskuuta 1887 Pariisi, Ranska – 8. maaliskuuta 1936 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen muotisuunnittelija ja Patoun muotihuoneen perustaja.
Suku ja koulutus

Jean Patou syntyi Pariisissa vuonna 1887. Patoun perheen liiketoiminta oli nahanparkitus ja turkikset. Patou työskenteli setänsä kanssa Normandiassa, muutti sitten Pariisiin vuonna 1910 tarkoituksenaan ryhtyä couturièriksi eli muotisuunnittelijaksi.
Muotihuone

Jean Patou aloitti perustamalla vuonna 1912 muotihuoneen nimellä Maison Parry'.' Hän muutti vuonna 1914 sen nimeksi sukunimensä Patou. Samoihin aikoihin ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän joutui asepalvelukseen. Sodan päätyttyä hän palasi vuonna 1919 yritystoimintaan. Hänen suunnittelemansa urheilulliset ja nuorekkaat vaatteet tulivat suosituiksi niin Euroopassa kuin Yhdysvalloissakin. Hän suunnitteli sekä naisten pukuja että urheiluvaatteita. Koska Yhdysvallat oli hyvä markkina-alue, hän haki sieltä malleja, jotka edustivat rakenteeltaan paremmin amerikkalaisia.
Patou markkinoi naisten pukuja, joissa ei ollut korsettia, lyhensi hameita, lanseerasi kaupungissa käytettäväksi tarkoitetun urheilumalliston ja monogrammin omilla nimikirjaimillaan. Hän erottui kilpailijastaan ​​Jeanne Lanvinista ja pahimmasta kilpailijastaan ​​Coco Chanelista olemalla heitäkin visionäärisempi. Hän teki esimerkiksi tennismestari Suzanne Lenglenista muusansa. Kun poikamainen garçonne-tyyli oli muodissa, hän suunnitteli pitkiä pukuja, joissa oli syvä pääntie selässä. Hänen visionsa kantoi hedelmää: vuosien 1919 ja 1924 välillä muotitalon tulot kasvoivat kolminkertaisiksi. Sen ajan julkkikset, kuten Louise Brooks, Joséphine Baker ja Mistinguett, nähtiin kaikki pukeutuneina hänen asuihinsa.
Patou suunnitteli legendaarisen lyhythihaisen ja polvimittaisen tennisasun Suzanne Lenglenille, joka voitti Wimbledonin naisten tenniksen kaksinpelin mestaruuden vuonna 1919.
Joy de Jean Patou -hajuveden loi Jean Patoun tilaamana vuonna 1930 Henri Alméras. Patou käski tämän kaksinkertaistaa tuoksuaineiden määrän. 30 millilitraan parfyymiä käytettiin 28 tusinasta eli 366 bulgarialaista ruususta saatua kallista ruusuöljyä ja 10 600 ranskalaisen jasmiinin kukasta uutettua jasmiiniöljyä, mikä nosti uuden tuoksun valmistuskustannukset ennenkuulumattomiin korkealle. Näin Joy sai kuuluisan sloganinsa: "Maailman kallein parfyymi". Vuonna 1932 Jean Patou suunnitteli tuoksulle kiinalaisten jadesta valmistettujen hajustepullojen inspiroiman, mustan punakorkillisen pullon.
Perintö

Jean Patoun kuoltua aivoverenvuotoon 48-vuotiaana vuonna 1936 Patoun muotihuone siirtyi hänen sisarensa Madeleine Patoun ja tämän miehen Raymond Barbasin vastuulle.
Muotihuoneen tunnettuja suunnittelijoita ovat olleet Marc Bohan vuosina 1953–1957, Mad Carpentier vuosina 1958–1960, Karl Lagerfeld vuosina 1960–1963, Jean-Paul Gaultier vuosina 1971–1973 ja Christian Lacroix vuosina 1982–1987. Viimeinen vaatekokoelma julkistettiin Patoun nimellä vuonna 1987, ja sen jälkeen keskityttiin hajuvesiin, joista tunnetuin on Joy.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Patou Wikimedia Commonsissa
Jean Patoun elämäkerta - Saga Jean Patou (ranskaksi)
Patou - Jean Patoun elämäkerta (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Jean Patoun muotiluonnos 1926,
Partisiippi

Partisiippi eli laatutapa on verbin infiniittinen eli nominaalinen muoto, jolla on sekä verbin että adjektiivin ominaisuuksia. Suomen kielessä on kuusi partisiippimuotoa: kolme aktiivin ja kaksi passiivin partisiippia sekä yksi kieltopartisiippi. Partisiippeja käytetään muun muassa adjektiivien tavoin. Partisiipit taipuvat sijamuodoissa kuten muutkin nominit.
Monissa eurooppalaisissa kielissä perfekti on liittomuoto, jonka muodostavat apuverbi sekä pääverbin partisiippi.
Englanti

Englannin kielessä on kaksi partisiippimuotoa.  Preesensin partisiippi (engl. present participle) muodostetaan verbin infinitiivimuodosta päätteellä -ing.  Merkitykseltään se vastaa lähinnä suomen aktiivin ensimmäistä partisiippia, mutta sen avulla muodostetaan myös ns. pitkä preesens, jolla ilmaistaan parhaillaan meneillään olevaa toimintaa tai tapahtumaa (is going, is coming).
Toinen, menneen ajan partisiippi (engl. past participle) vastaa merkitykseltään lähinnä suomen passiivin toista partisiippia. Lisäksi sen avulla muodostetaan perfekti ja pluskvamperfekti, joissa apuverbinä käytetään have -verbiä ja pääverbi on partisiippimuodossa.  Säännöllisten verbien partisiippi muodostetaan -ed -päätteellä ja on samankaltainen kuin imperfekti, mutta englannissa on myös paljon epäsäännöllisiä verbejä, joilla nämä muodot poikkeavat toisistaan, esimerkiksi Be (am/is/are-was/were-been), tai Have (have/has-had-had), joitakin joilla kaikki kolme muotoa on samat (esim. hit, cut ...) ja paljon muita. Joillakin taas vaihdetaan sanan keskellä olevaa vokaalia (Swim-swam-swum, drink-drank-drunk ...).
Ranska

Ranskan kielessä on kaksi partisiippia, partisiipin preesens ja partisiipin perfekti. Jälkimmäistä käytetään niin sanotuissa yhdistetyissä aikamuodoissa, kuten passé composéssa. Partisiipin preesensin avulla muodostetaan gerundi: en marchant, "kävellessään".
marcher -> marchant, 'kävelevä'
vendre -> vendu, 'myyty'
un insecte volant, 'lentävä hyönteinen'
la table cassée, 'rikkoutunut/rikkinäinen pöytä'
Espanja

Espanjassa katsotaan nykykieliopeissa olevan vain partisiipin perfekti (participio pasado tai participio pasivo), jota käytetään adjektiivin tavoin tai yhdistetyissä aikamuodoissa. Partisiipin preesens katsotaan hävinneeksi, ja useat sen avulla muodostetut sanat luetaan nomineihin (amante, 'rakastava' tai 'rakastaja', viviente, 'elävä' tai 'eläväinen').
Saksa

Saksan kielessä partisiippeja käytetään yleensä aktiivin perfektissä ja pluskvamperfektissä apuverbien "haben" tai "sein" kanssa (esim. "er hat gemacht" hän on tehnyt/teki). Passiivissa ollessaan partisiippi saa apuverbiksi "sein"-verbin (esim. "es ist gemacht" se on tehty). Partisiippi muodostetaan säännöllisissä verbeissä lisäämällä verbin vartaloon alkuun ge- ja loppuun -t (esim. "machen"-verbin partisiippi on "gemacht"), epäsäännöllisillä verbeillä on omat sääntönsä. Saksan kielelle ominaista on, että perfektin tai pluskvamperfektin partisiippi sijoittuu lauseessa viimeiseksi (esim. "Hans hat ein Auto gekauft" Hans on ostanut/osti auton).
Pohjoissaame

Pohjoissaamessa on kaksi partisiippia. Preesenspartisiippi (preseanssa partisihppa) kuvaa jatkuvaa tekemistä, mutta sillä muodostetaan varsin yleisesti myös tekijännimiä. Preesenspartisiipin tunnus on parillistavuisilla sanoilla -i tai -u ja paritontavuisilla sekä supistumavartaloisilla sanoilla -ddji. Sanan konsonanttikeskus on vahvimmassa asteessa. Esimerkkejä:
Viehkki mánná "juokseva lapsi", jámadeaddji guolli "kuollut kala" (jatkuva tekeminen)
Oahppaheaddji "opettaja", lávlu "laulaja" (tekijännimi)
Perfektin partisiippia (perfeavtta partisihppa) käytetään perfektin, pluskvamperfektin sekä kielteisen imperfektin muodostamiseen. Se esiintyy myös mennyttä tekemistä kuvaavana attribuuttina sekä rakenteissa, joissa kuvataan tekijän toimintaa edeltänyttä toimintaa. Esimerkkejä:
Áddja lea boahtan "Isoisä on tullut"
Son lea oahppan olmmoš "Hän on oppinut ihminen"
Olbmot muitaledje du vuolgán "Ihmiset kertoivat sinun lähteneen".
Kangasalan Voitto

Kangasalan Voitto (KaVo, viralliselta nimeltään "Voimistelu ja urheiluseura Kangasalan Voitto ry") on kangasalalainen urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1929. Seurassa harrastetaan mm. jalkapalloa, jääkiekkoa, frisbeegolfia ja kaukalopalloa. Kaukalopallossa seura pelasi välillä Suomen korkeimmalla sarjatasolla Kaukalopalloliigassa.
Aikaisemmin seura on menestynyt mm. pikaluistelussa. Olavi Köppä osallistui Innsbruckin olympialaisissa 1976 1 500, 5 000 ja 10 000 metrin matkoille. Parhaiten hän menestyi 10 000 metrillä, jossa hän oli yhdeksäs.
Aiheesta muualla

FC KaVo (Arkistoitu – Internet Archive)
Joensuu, Jorma (toim.): 25 vuotta työläisurheilua Kangasalla – Kangasalan Voitto 1929–1954. 1954.
Leino, Eino ja Joensuu, Jorma  (toim.): Voimistelu- ja urheiluseura Kangasalan Voitto ry 40-vuotias. 1969.
50 vuotta työläisurheilua Kangasalla: Kangasalan Voitto 1929-1979; Kangasalan Voitto, 1979; ISBN 9519496548, 9789519496542; 37 sivua
Papinsaari, Raimo: Voimistelu- ja urheiluseura Kangasalan Voitto ry 60-vuotias 1929–1989. 1989.
Valtonen, Juha: Voimistelu- ja Urheiluseura Kangasalan Voitto ry 1929-1999; Kangasalan Voitto, 1999
James Spriggs Payne

| James Spriggs Payne |
| --- | --- |

Liberian 4. presidentti
 6. tammikuuta 1868 – 3. tammikuuta 1870  
Edeltäjä:  Daniel Bashiel Warner
Seuraaja:  Edward James Roye
Liberian 8. presidentti
 3. tammikuuta 1876 – 7. tammikuuta 1878  
Edeltäjä:  Joseph Jenkins Roberts
Seuraaja:  Anthony W. Gardiner
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. joulukuuta 1819 Richmond, Virginia, Yhdysvallat
Kuollut: 31. tammikuuta 1882 (62 vuotta) Monrovia, Liberia
Ammatti:  poliitikko
Tiedot
Puolue:  republikaani
James Spriggs Payne (19. joulukuuta 1819 – 31. tammikuuta 1882) oli liberialainen poliitikko, joka toimi kahteen otteeseen maansa presidenttinä.
Nuoruus

Paynen syntymäpaikka oli Richmond, Virginia. Hänen molemmilla vanhemmillaan oli sekä eurooppalaisia että afrikkalaisia esi-isiä. Perhe oli voimakkaasti uskonnollinen ja kuului metodisteihin. Kun Payne oli kymmenvuotias, perhe muutti Liberiaan. Samalla Harriet-nimisellä laivalla saapui Joseph Jenkins Roberts, josta tuli myöhemmin Liberian ensimmäinen presidentti.
Poliittinen ura

Payne valittiin vuonna 1868 kaksivuotiselle presidenttikaudelle. Hän pyrki kitkemään rannikolla rehottanutta orjakauppaa ja parantamaan hallituksen suhdetta afrikkalaissyntyisiin kansalaisiin.
Payne valittiin uudelleen presidentiksi vuosiksi 1876–1878. Yhdysvaltojen sisällissota oli haitannut maan taloutta. Payne panosti ulkomaankauppaan.
Vanhuus

Poliittisen uransa jälkeen Payne panosti edelleen kirkon työhön. James Spriggs Payne kuoli Monroviassa vuonna 1882.
Käännös suomeksi