stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hans Henrik Stjernvall

Hans Henrik  Stjernvall (9. elokuuta 1769 Pälkäne – 4. huhtikuuta 1820 Mäntsälä) tuli Linnaisten kartanon omistajaksi aikanaan avioliiton  kautta. Mäntsälässä hän vaikutti monella teollisuuden alalla, muun muassa perustamalla mailleen verkatehtaan ja olemalla osakkaana Sälinkään lasitehtaassa. Porvoon valtiopäivillä 1809 Stjernvall oli tärkeimpiin kuuluneen siviili- ja talousvaliokunnan jäsen.
Stjernvallien aatelissuku oli muuttanut Ruotsista Suomeen Hans Henrikin isoisän Erikin tultua 1704 ensin opiskelemaan Turun yliopistoon. Naituaan 1711 varakkaan Naantalin pormestarin Jakob Hirvon Brita-tyttären sekä saatuaan 1727 paikan Turun hovioikeudessa perhe jäi pysyvästi Suomeen. Lapsia oli kuitenkin paljon, eikä perintöä enää kolmannessa polvessa riittänyt kaikille: käytännössä Hans Henrik oli tyhjätasku tavatessaan ylijahtimestari Ekbladin ainoan tyttären ja perijän Anna Lovisa Ekbladin. Anna Lovisa oli saanut aikanaan harvinaisen vapaan kasvatuksen, johon kuului muun muassa lupa valita itse oma puolisonsa. Ekblad ja Stjernvall avioituivat 1792, ja näin Linnaisten kartano sai Stjernvallista uuden 23-vuotiaan isännän.
Teollista toimintaa > Lasitehdas

1807 Stjernvall myi Sälingin kosken Henrik Johan Sohlbergille. Miehet anoivat 1814 yhdessä perustamislupaa Sälinkään lasitehtaan perustamiselle.[lähde? ] Anomuksen mukaan ikkunalasista oli pulaa ja sitä oli jouduttu tuomaan Mäntsälään Viipurista ja Tallinnasta saakka. Innostus tehdashanketta kohtaan näyttää olleen suuri, sillä Sohlberg ja Stjernvall käynnistivät rakennustyöt samanaikaisesti lupahakemuksen kanssa. Ennen vuoden loppua kaksi suomalaissyntyistä lasinpuhaltajaa aloitti työt. Ennakkoluulotonta laajentumishalua kuvaa hyvin se, että jo parin vuoden kuluttua suomalaisten tilalle otettiin böömiläisiä lasinpuhaltajia. Toukokuussa 1816 senaatti myönsi perustamisluvan tehtaalle, jonka tuotanto oli jo täydessä käynnissä. Perustajat antoivat tehtaalle nimen Enigheten (yksimielisyys), mikä varsinkin tehtaan myöhemmässä vaiheessa 1830-luvulla oli varsin vähän omistajien suhteita kuvaava nimi.
Lasitehdas vaati kalliita investointeja ja tuli lopulta omistajilleen niin kalliiksi, että he ryhtyivät jo 1817 etsimään tehtaalleen ostajaa. Samoihin aikoihin he panivat vireille suuren lainahakemuksen, ja vaikka laina myönnettiinkin, jatkoi erityisesti Stjernvall myyntitunnustelujaan aina kuolemaansa 1820 saakka. Tällöin hänen toisesta vaimostaan Frederikasta tuli tehtaan toinen omistaja.
1822 tehtaan myynti onnistui, kun Johan Magnus Gottskalk osti sen. Alun perin Gottskalk osti tehtaan pojilleen Andersille ja Magnukselle, mutta hoitikin tehdasta itse vuoteen 1826 saakka, jolloin luovutti sen pojilleen. Silti puolet tehtaasta ja siihen kiinnitetyistä varoista pysyi vanhan Gottskalkin hallussa. Tämä järjestely johti siihen, että kun Gottskalk pian kuoli, hänen kuolinpesänsä joutui vararikkoon ja osuus Sälinkään tehtaasta tuli pakkohuutokaupattavaksi.
Lasitehtaan omistuksesta jo kertaalleen luopunut leskirouva Stjernvall oli konkurssiin menneen tehdasosan päävelkoja, ja toisessa 1830 järjestetyssä pakkohuutokaupassa hänelle ei jäänyt muuta mahdollisuutta turvata saataviaan kuin huutaa myytävä osuus itselleen. Kauppasumma oli 1530 ruplaa.
Lasitehtaan toiminta pääsi näin jatkumaan, mutta Anders ja Magnus Gottskalk pyrkivät pitämään rouva Stjernvallin täysin syrjässä tehtaan asioista ja yrittivät jopa saattaa konkurssihuutokaupan laittomaksi. Stjernvall sai kuitenkin 1834 toisella yrittämällään tehdasosuuden privilegion itselleen. Tämän jälkeen alkoi yhteisymmärrys omistajien välillä jälleen toimia ja rouva Stjernvall alkoi saada osuuttaan voitoista. 1838 Gottskalkit ostivat Stjernvallien osuuden tehtaasta.
Teollista toimintaa > Verkatehdas

1815 Hans Henrik Stjernvall anoi senaatilta lupaa perustaa kartanonsa maille verkatehtaan. Anomuksessa hän pyysi tehtaalleen samanlaisia toimintaedellytyksiä kuin muilla Suomen tehtailla on, ja lupasi puolestaan tuottaa ostettavaksi kaiken väristä verkaa entistä selvästi halvempaan hintaan. Senaatti myönsi luvan 14.5.1815.
Syyt tehtaan perustamiseen jäävät arvailujen varaan. Ilmeisesti Stjernvallin kiinnostus teollista yrittämistä kohtaan ja toisaalta menneisyys upseerina saivat hänet aloittamaan hankkeen. Sotalaitos oli suuri veran ostaja. Mäntsälän kirkon arkistoissa on mainintoja tehtaan työläisistä, mutta itse tuotannon määrä on jäänyt hämäräksi Stjernvallin kuoltua hänen leskensä Fredrika vuokrasi tehtaan ruotsalaiselle F.W.Bengdsdorffille 300 hopearuplalla vuodessa. Tehdas oli ilmeisen elinvoimainen, sillä sen toiminta jatkui aina 1850-luvulle saakka.
Valtiopäivämies

Porvoon valtiopäivillä Mäntsälää edusti neljä aatelismiestä. Näistä näkyvimpiä olivat varamaaherra Carl Adolph Möllersvärd ja Hans Henrik Stjernvall.
Vasta kun keisari oli lähtenyt juhlallisen alun jälkeen, alkoi varsinainen valtiopäivätyöskentely. Stjernvall oli aatelissäädyn valitsijamies sekä siviili- ja talousvaliokunnan jäsen.
Mäntsälän edustajat olivat kuin eri puusta veistetyt. 65-vuotias Möllersvärd edusti valtiopäiväkeskusteluissa yleensä varovaista ja lain muotoseikkoihin pidättyvää linjaa, kun taas 40-vuotias Stjernvall kuului yhdessä A. J.Jägerhornin, J. Tandefeltin ja A. Armfeltin kanssa radikaaliin vähemmistöön, joka katsoi uudistusten ajan koittaneeksi ja halusi laajentaa valtiopäivien erityisoikeutta ja päätäntävaltaa.
Stjernvall esitti valtiopäivillä aatelissäädyn käsiteltäväksi kaikkiaan neljä muistiota. Ne koskivat paloavun järjestämistä, opettajien ja piirilääkäreiden palkkausta sekä sairaaloiden lisäämistä ja parantamista, venäläisen setelirahan käyttöä maksujen kannossa sekä venäläisen setelirahan pysyvää kurssia. Koulutusasiassa Stjernvall esitti alkeiskoulun perustamista Suomen jokaiseen kuntaan.lähde tarkemmin? Aatelissäädyn varovainen enemmistö kieltäytyi kaikissa tapauksissa hyväksymästä hänen ehdotuksiaan.
Perhesuhteet

Hans Henrik Stjernvallin vanhemmat olivat everstiluutnantti Erik Johan Stjernvall (1724–1777) ja hänen Pommerin sodan aikana Stralsundissa vihitty vaimonsa Catharina Nonneman, Stralsundin raatikellarimestarin ja viinikauppiaan tytär.[lähde? ]
Ensimmäinen puoliso 1792 Anna Lovisa Ekblad (1769–1808), ylijahtimestari Lars Ekbladin tytär. Lapset:
Henrik Gustav (1794–1831), majuri
Carl Fredrik (1796–1796)
Carlolina Fredrika (1799–1850)
Erik Vilhelm (1802–)
Claes Alfred (1803–1869), kenraalimajuri
Lars Peter Johan (1807–1847), insinööri, jonka poika Karl Julius oli Julius Stjernvallin isä
Puoliso 2 1811 Fredrika Wilhelmina Charpentier (1782–1859), majuri Robert Gustaf Charpentierin ja Margareta Blomcreutzin tytär. Lapset:
Carl Fredrik (1813–1904), kenraali
Adolf Albrekt (1815–1816)
Henriette Charlotte Margareta Elisabet (1816–1884), 1. puoliso: Kruununvouti Fredrik Adolf Stjernvall. Heidän lapsensa oli Alfonsine Stjernvall, runoilija ja taidemaalari Lennart Forsténin vaimo. 2. puoliso: Orimattilan kappalainen Didrik Lönnroth. Heidän lapsiaan olivat sotarovasti Alfons Lönnroth sekä identtiset kaksoset Olga Forstén, o.s. Lönnroth sekä Alma Forstén, o.s. Lönnroth. Heistä kumpikin oli naimisissa em. runoilija ja taidemaalari Lennart Forsténin veljenpojan kanssa.
Gustava Antoinetta Lovisa (1818–1898)
Knut Adolf Ludvig (1819–1899)
Harem Scarem (albumi)

| Harem Scarem Harem Scarem |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 6. elokuuta 1991
 Formaatti: studioalbumi
 Tuottaja(t): Kevin Doyle
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 40.45
 Levy-yhtiö: Warner Music
Harem Scarem muut julkaisut
|   | Harem Scarem 1991 | Mood Swings 1993 |
Harem Scarem on kanadalaisen hard rock -yhtye Harem Scaremin debyyttialbumi vuodelta 1991.
Kappaleet

Hard to Love – 4.28 (säv./san. Harry Hess/Pete Lesperance/Christopher Ward)
Distant Memory – 4.29 (säv./san. Harry Hess/Pete Lesperance/Marc Ribler)
With a Little Love – 4.00 (säv./san. Harry Hess/Pete Lesperance)
Honestly – 4.02 (säv./san. Harry Hess)
Love Reaction – 3.53 (säv./san. Harry Hess/Pete Lesperance//Ray Coburn)
Slowly Slipping Away – 3.45 (säv./san. Harry Hess/Marc Ribler)
All Over Again – 3.07 (säv./san. Harry Hess)
Don't Give Your Heart Away – 3.29 (säv./san. Harry Hess/Pete Lesperance)
How Long – 5.03 (säv./san. Harry Hess/Pete Lesperance/Dean McTaggart)
Something to Say – 4.42 (säv./san. Harry Hess/Pete Lesperance)
Kokoonpano

Harry Hess – laulu, kitara
Pete Lesperance – kitara
Mike Gionet – basso
Darren Smith – rummut
Helmi Vapola

Helmi Vapola (s. 28. kesäkuuta 2002) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut juniorisarjoissa helsinkiläisiä Puistolan Urheilijoita ja Helsingin Jalkapalloklubia. Kaudeksi 2021 hän siirtyi Helsingin Palloseuraan. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Kansallisessa liigassa huhtikuussa 2021 Pallokerho-35:tä vastaan.
Vapola on pelannut Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa.
Hautasaari

Petäjäveden Ala-Kintausjärven Kuoliosaari
Hautasaaret ovat Suomen järvialueilla käytettyjä kansanomaisia hautausmaita. Nimi hautasaari, ruumissaari, kalmosaari, kuoliosaari tai kuolinsaari viittaa usein hautausmaahan. Kohteita ei kuitenkaan voi etsiä pelkästään nimen avulla, sillä nimi on voinut ajan myötä vaihtua. Lisäksi hautasaaren hauta voi tarkoittaa myös tervahautaa.
Kansanomainen hautausmaa on syntynyt paikkaan, josta on aikoinaan ollut pitkä tai hankala matka varsinaiselle kirkkomaalle. Hautasaaret ovat yleensä varsin pieniä saaria. Niistä saattaa helpostikin havaita maan pinnalla erottuvia pitkänomaisia painanteita eli vanhojen hautakuoppien jäänteitä, joita voi olla jopa kymmeniä. Samanlaista hautausta esiintyy myös niemissä ja kuivalla maalla esimerkiksi mäkikumpareilla.
Miksi tarvittiin hautasaaria?

Kansan kertomuksissa hautasaaren käyttö liitetään yleensä isoonvihaan, nälkävuosiin tai ruttoon. Haudatuiksi voidaan nimetä seudun ulkopuolisia, venäläisiä, karjalaisia tai heimosodissa kuolleita hämäläisiä. Hautasaaria on joskus pidetty myös pitäjien vanhimpina hautausmaina ennen kirkkojen perustamista paikkakunnalle. Niitä muistetaan myös käytetyn väliaikaisina hautausmaina. Nämä ovat epäluotettavia tietoja. Arkeologiset tutkimukset viittaavat kuitenkin siihen, että haudoissa on lähiseudun tavallisia kyläläisiä. Hautasaaria tarvittiin siis sen vuoksi, että vainajia oli hankala viedä kirkolle asti.
Väliaikainen ja pysyvä hautaaminen

Kansan kertomuksissa hautasaaria pidetään usein väliaikaisina hautoina. Vainaja on myöhemmin kuljetettu kirkkomaalle, kun keli on sen sallinut. Tämä ei aina pidä paikkaansa, sillä osa haudoista on tarkoitettu pysyviksi. Tätä tukee sekin, että arkeologit löytävät hautakuopista usein ihmisluita. Vainajia on sisämaassa pysyvästi haudattu saariin keskiajalta alkaen, sillä ensimmäisiä kalmosaaria esiintyy asiakirjalähteissä jo 1560-luvulla. Tavan perimmäinen alku on kuitenkin selvittämättä. Saarihautaustavan loppuminen tiedetään alkua paremmin: Vainajia ryhdyttiin 1600-luvun lopulta lähtien rangaistuksen uhalla kuljettamaan kirkkomaille. Saariin hautaaminen muuttui tällöin väliaikaiseksi lukuun ottamatta poikkeustapauksia, kuten vuosien 1710–1711 ruttoepidemiaa. Seurakuntaverkoston tihenemisen myötä kirkollisia hautausmaita oli melko lähellä. Kuitenkin lyhyiksi ajanjaksoiksi, siis väliaikaiseen säilöön, saatettiin vainajia haudata vielä tämän jälkeen aina 1900-luvun puolelle asti.
Aiheesta muualla

Kangasniemen hautasaaret. Ninni Närväinen. Wordpress-blogi Muistojen ja tarinoiden Kangasniemi.
Ruohonen Juha, Kenttätutkimuksia (hautasaarista Petäjävesi, Uurainen, Heinävesi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Petäjävedeltä löytyi historiallisia hautapaikkoja. Keskisuomalainen 22.7.2008
Laitinen, Erkki (toim.) Ruumis- ja Kalmasaaret. Etäällä kirkkomaasta. Hankasalmen Kotiseutuyhdistyksen julkaisuja 3. (2001)
Ruohonen Juha, Kuolleiden saaret. Historiallisen ajan keskisuomalaisten saarihautausmaiden luonne ja käyttö hautapaikkoina ISSN 201459-305X (2010)
Harenkarspel

| Harenkarspel |
| --- | --- |
 Groenveldin tuulimylly
 lippu:  vaakuna
 Harenkarspel
 Koordinaatit: 52°43′00″N, 04°45′00″E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Pohjois-Hollanti
Kunta:  Schagen
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  54,83 km²
Väkiluku (2008):  15 977
 – Väestötiheys:  296 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harenkarspel oli kunta Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa, Länsi-Friisinmaan alueella. Sen pinta-ala oli 54,84 km² ja asukasluku vuoden 2008 lopussa 15 977. Harenkarspel yhdistyi vuoden 2013 alussa Schagenin ja Zijpen kanssa uudeksi Schagenin kunnaksi.
Kylät ja asuinalueet kunnan alueella

Kylät:
't Rijpje
Dirkshorn
Eenigenburg
Groenveld
Kalverdijk
Krabbendam
Schoorldam
Sint Maarten
Stroet
Tuitjenhorn (kunnantalo)
Valkkoog
Waarland
Warmenhuizen
Asuinalueet:
De Banne
De Dijken
De Weel
Kerkbuurt
Ring
Schagerwaard
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harenkarspel Wikimedia Commonsissa
Kartta Harenkarpselin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Hefaistion (grammaatikko)

| Hefaistion> Ἡφαιστίων.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 100-luku(?)
Kuollut: ?
Ammatti:  grammaatikko
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hefaistion (m.kreik. Ἡφαιστίων, Hēfaistiōn, lat. Hephaestion; 100-luku) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hänen tiedetään opettaneen kreikkaa keisari Lucius Verukselle, ja niin hän ajoittuu 100-luvun puoliväliin. Yleensä ajatellaan, että kyseessä on sama Hefaistion, jonka Suda sanoo toimineen Aleksandriassa.
Teokset

Hefaistion kirjoitti useita teoksia grammatiikan alalta, erityisesti koskien runomittoja. Sudan mukaan niihin lukeutuivat seuraavat:
Käsikirja runomitoista (Ἐγχειρίδιον περὶ μέτρων, Enkheiridion peri metrōn; lat. Enchiridion de metris (et poemate)) – Hefaistionin ainoa nykyaikaan säilynyt teos, joka on nimensä mukaisesti suhteellisen kattava käsikirja kreikkalaisen runouden runomitoista ja tärkeä lähde niiden tuntemisen kannalta. Se on merkittävä myös siksi, että se sisältää paljon lainauksia runoilijoilta, joiden teokset ovat muutoin kadonneet.
Runoista (Περί ποιήματος, Peri poiēmatos)
Sekaannuksista runoissa (Περὶ τῶν ἐν ποιήμασι ταραχῶν, Peri tōn en poiēmasi tarakhōn)
Tragedioiden ratkaisut (Τραγικῶν λύσεων, Tragikōn lyseōn)
Komedioiden ongelmien ratkaisut (Κωμικῶν ἀπορημάτων λύσεις, Kōmikōn aporēmatōn lyseis)
Teoksen Käsikirja runomitoista editio princeps eli ensimmäinen painettu laitos oli vuonna 1526 (Firenze, 8vo.) yhdessä Theodoros Gazan kreikan kieliopin kanssa. Myöhempiä laitoksia ovat Hadrianus (Adrian) Turnebuksen laitos (Pariisi, 1553, 4to.), jossa oli mukana kreikankielisiä skolioita; Johannes Cornelis de Pauwin laitos (Trajecti ad Rhenum = Utrecht, 1726, 4to.); sekä Thomas Gaisfordin laitos (Oxford, 1810, 8vo., uusintapainos: Leipzig, 1832, 8vo.).
Kirjallisuutta

Hephaestion Alexandrinus: Hephaestionis Alexandrini Enchiridion de metris et poemate.  (Toimittanut Joannes Cornelius de Pauw)  Trajecti ad Rhenum:  Apud Melchior. Leonardum Charlois, 1726.  Teoksen verkkoversio.
Hecuba

Hecuba voi viitata seuraaviin:
Hekabe (lat. Hecuba), Troijan kuningatar kreikkalaisessa mytologiassa
Hekabe (lat. Hecuba), Euripideen tragedia
108 Hecuba, päävyöhykkeen asteroidi eli pikkuplaneetta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hecuba”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Heikki Mäki-Kulmala

Heikki Mäki-Kulmala (11. elokuuta 1951 Seinäjoki – 17. helmikuuta 2014 Tampere) oli suomalainen filosofi ja aikalaiskriitikko.
Mäki-Kulmala pääsi ylioppilaaksi 1970 Seinäjoen lyseosta. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa filosofiaa, sosiologiaa, tilastotiedettä, informaatiotutkimusta ja kasvatustieteitä ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2003 filosofian alalta tutkimuksellaan Vastakohdat vai kaksoset : tutkimus neuvostomarxismin suhteesta moderniin länsimaiseen rationaalisuuteen. Mäki-Kulmala toimi kasvatus- ja yhteiskuntatieteellisten aineiden sekä filosofian opettajankoulutuksen lehtorina Tampereen yliopistossa.
Mäki-Kulmala oli opiskelijalehti Aviisin päätoimittajana 1980-luvun alussa ja toimitti lehteä yhdessä toimittaja Seppo Huikun kanssa. Sen jälkeen hän oli Radio 957:n toimittajana ja pakinoitsijana sekä toimi televisiossa TV2:n Pyhät ja pahat -ohjelmasarjan vakiokeskustelijana. Vuodesta 1996 alkaen Mäki-Kulmala kirjoitti kolumneja Tampereen yliopiston Aikalainen-lehteen. Hän oli aktiivinen keskustelija ja yhteiskunnallinen ajattelija, joka otti usein kantaa moninaisiin ajankohtaisiin kysymyksiin.
Mäki-Kulmalan puoliso oli Teija Waaramaa-Mäki-Kulmala. Heikki  Mäki-Kulmala menehtyi sairauskohtaukseen kotonaan Tampereen Pispalanharjulla helmikuussa 2014.
Teokset

Kankeat karnevaalit : opiskelijaliike Tampereen yliopistossa. Tamyn julkaisusarja 1988, 2. Tampereen yliopiston ylioppilaskunta, Tampere 1988
Anti-Ahmavaara : Yrjö Ahmavaara yhteiskuntatieteen mullistajana. Tampere University Press, Tampere 1998
Työttömänä työyhteiskunnassa : Työttömän oikeuksien ja velvollisuuksien eettistä ja yhteiskuntafilosofista tarkastelua. Työpoliittinen tutkimus nro 225. Työministeriö, Helsinki 2000
Näin puhui Sarasvuo. Vastapaino, Tampere 2002
Vastakohdat vai kaksoset : tutkimus neuvostomarxismin suhteesta moderniin länsimaiseen rationaalisuuteen, Tampereen yliopiston väitöskirja. Acta Universitatis Tamperensis 950. Tampere University Press, Tampere 2003 (Väitöskirja digitaalisessa muodossa)
Taistolaisuuden harmaa kirja. Pilot-kustannus (omakustanne), Tampere 2004
Oman uhmansa vanki. Seppo Toiviaisesta ja hänen maailmastaan. Tampereen yliopisto 2007 (Teos digitaalisessa muodossa)
Toisen totuuden jäljillä : Heikki Mäki-Kulmalan kirjoituksia Aikalaisessa 1996-2011 ; toimittajat Teija Waaramaa ja Heikki Laurinolli. Tampere University Press, Tampere 2011
Radio-ohjelmia

Josef, Josef : neekerijatsimuusikko Toivo Kohosen seikkailut neuvostojen maassa ; toimittaneet Heikki Mäki-Kulmala ja Kimmo Sarlin. YLE 3/Radio Suomi musiikkitoimitus, Helsinki 1991 (julkaistu c-kasettitallenteena)
Aiheesta muualla

Heikki Mäki-Kulmalan kirjoituksia niin & näin-lehdessä
Heikki Mäki-Kulmala : Konservatiivi ja radikaali – Professori Urpo Harvan 100-vuotismuisto, Kasvatus & Aika 4/2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
Kun tarinat eivät käy todesta, Oulun yliopiston Viestinnän proffa-blogi (Arkistoitu – Internet Archive)
Putte Wilhelmssonin Turmio ja perikato-blogi 19.2.2014 : Heikki Mäki-Kulmala 1951 - 2014
Filosofian tohtori lyttää Himasen kirjoitukset täysin: "Glamour-tiedettä", Ilta-Sanomat 1.3.2013
Hakuban mäkihyppystadion

| Hakuban mäkihyppystadion |
| --- | --- |

Sijainti
Paikkakunta:   Hakuba, Japani
Katsomopaikat:  45 000
Koordinaatit:  36°41′42.6″N, 137°50′10.8″E
Avattu:  1992
Remontoitu:  1993, 2002, 2016
Seura:  Hakuba Ski Club
Suurmäki
K-piste:  120 metriä
Mäkikoko:  134 metriä (kesällä 131 m)
Mäkiennätys:  137,0 metriä  Takanobu Okabe  Masahiko Harada (17.2.1998)
Kesämäkiennätys:  136,0 metriä  Simon Ammann  Ryōyū Kobayashi (29.8.2009, 24.8.2019)
Naisten kesämäkiennätys:  130,0 metriä  Sara Takanashi (6.11.2016)
Avattu:  1992
Remontoitu:  1993, 2002, 2016
Muovitus:  Kyllä
Vauhtimäen pituus:  95,2 m
Vauhtimäen kulma:  35°
Keulan pituus:  6,5 m
Keulan korkeus:  3 m
Keulan kulma:  11°
Alastulorinteen kulma:  37,5°
Normaalimäki
K-piste:  90 metriä
Mäkikoko:  98 metriä
Mäkiennätys:  91,5 metriä  Janne Ahonen (11.2.1998)
Kesämäkiennätys:  99,5 metriä  Yukiya Satō (5.11.2016)
Avattu:  1992
Remontoitu:  1993, 2002, 2016
Muovitus:  Kyllä
Vauhtimäen pituus:  78,53 m
Vauhtimäen kulma:  36°
Keulan pituus:  5,8 m
Keulan korkeus:  2,44 m
Keulan kulma:  10,5°
Alastulorinteen kulma:  36,5°
Hakuban mäkihyppystadion (jap. 白馬ジャンプ競技場, Hakuba janpu-kyōgijō) on kahden hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Hakubassa Japanissa.
Historia

Mäkihyppystadionin suunnittelu aloitettiin vuonna 1987 ja rakennustyöt aloitettiin heinäkuussa 1990. Avajaisia vietettiin marraskuussa 1992 ja seuraavana kesänä asennettiin alastulorinteisiin muovitukset. Mäkihyppystadion toimi yhtenä vuoden 1998 Naganon talviolympialaisten suorituspaikkana. Talviolympialaisten jälkeen siellä on järjestetty säännöllisesti kansainvälisiä kilpailuja. Muovitukset on uusittu vuonna 2002 ja suurmäkeen myös vuonna 2016, jolloin myös molempien hyppyrimäkien vauhtimäen ladut on uusittu.
Talviolympialaisissa 1998 suurmäen kilpailun voitti japanilainen Kazuyoshi Funaki, normaalimäen kilpailun suomalainen Jani Soininen ja suurmäen joukkuekilpailun Japani joukkueella Takanobu Okabe, Hiroya Saitō, Masahiko Harada ja Kazuyoshi Funaki
Suurmäki > Mäkiennätyksen kehittyminen

Virallisen mäkiennätyksen 137,0 metriä ovat hypänneet Takanobu Okabe ja Masahiko Harada, epävirallisen mäkiennätyksen 140,0 metriä on hypännyt Takanobu Okabe.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 31.1.1993 |  Akira Higashi | 116,0 m | Japanin mestaruuskilpailut 1993 |
| 11.2.1994 |  Ikegami Yasuji | 118,0 m | SBC Cup |
| 29.1.1995 |  Chiba Shōri | 123,0 m | Japanin mestaruuskilpailut 1995 |
| 28.1.1996 |  Jinya Nishikata | 125,5 m | Japanin mestaruuskilpailut 1996 |
| 26.1.1997 |  Noriaki Kasai | 131,5 m | Maailmancup |
| 15.2.1998 |  Masahiko Harada | 136,0 m | Talviolympialaiset 1998 |
| 17.2.1998 |  Takanobu Okabe | 137,0 m | Talviolympialaiset 1998 |
| 17.2.1998 |  Masahiko Harada | 137,0 m | Talviolympialaiset 1998 |
| 15.2.2009 |  Akira Higashi | 137,0 m | SBC Cup |
| 26.2.2011 |  Takanobu Okabe | 140,0 m | SBC Cup |
Suurmäki > Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)

Kesämäkiennätyksen 136,0 metriä ovat hypänneet Simon Ammann ja Ryōyū Kobayashi, epävirallisen kesämäkiennätyksen 137,5 metriä on hypännyt Klemens Murańka.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 31.10.1993 |  Noriaki Kasai | 126,5 m | NTT Cup |  |
| 25.9.1994 |  Takehito Suda | 127,0 m | Continental Cup |  |
| 22.9.1996 |  Masahiko Harada | 127,5 m | Continental Cup |  |
| 20.9.1997 |  Takanobu Okabe | 132,0 m | Continental Cup |  |
| 21.9.1997 |  Masahiko Harada | 132,0 m | Continental Cup |  |
| 26.10.1997 |  Kazuya Yoshioka | 133,0 m | NTT Cup |  |
| 12.9.1999 |  Sven Hannawald | 135,5 m | Kesä-GP |  |
| 13.9.2008 |  Simon Ammann | 135,5 m | Kesä-GP |  |
| 29.8.2009 |  Simon Ammann | 136,0 m | Kesä-GP |  |
| 27.8.2017 |  Klemens Murańka | 137,5 m | Kesä-GP |  |
| 24.8.2019 |  Ryōyū Kobayashi | 136,0 m | Kesä-GP |  |
Suurmäki > Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)

Naisten kesämäkiennätyksen 130,0 metriä on hypännyt Sara Takanashi.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 27.8.2016 |  Yūka Setō | 122,0 m |  |
| 6.11.2016 |  Sara Takanashi | 130,0 m |  |
Normaalimäki > Mäkiennätyksen kehittyminen

Virallisen mäkiennätyksen 91,5 metriä on hypännyt Janne Ahonen, epävirallisen mäkiennätyksen 100,0 metriä ovat hypänneet Masaki Tomii ja Yoshihiko Osanai.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- |
| 12.1.1993 |  Yukitaka Suita | 89,0 m |  |
| 30.1.1993 |  Jinya Nishikata | 90,0 m | Japanin mestaruuskilpailut 1993 |
| 12.2.1994 |  Jun Shibuya | 90,0 m | NBS Cup |
| 10.1.1995 |  Yukiyasu Suzuki | 90,0 m |  |
| 28.1.1995 |  Masaru Miyazaki | 90,0 m | Japanin mestaruuskilpailut 1995 |
| 27.1.1996 |  Masayuki Satō | 90,5 m | Japanin mestaruuskilpailut 1996 |
| 27.1.1996 |  Jinya Nishikata | 94,0 m | Japanin mestaruuskilpailut 1996 |
| 27.1.1996 |  Masahiko Harada | 94,5 m | Japanin mestaruuskilpailut 1996 |
| 30.1.1997 |  Samppa Lajunen | 96,0 m | Yhdistetyn maailmancup |
| 11.2.1998 |  Janne Ahonen | 91,5 m | Talviolympialaiset 1998 |
| 19.2.1998 |  Mario Stecher | 96,5 m | Talviolympialaiset 1998 |
| 14.2.1999 |  Masaki Tomii | 100,0 m | Yhdistetyn Japanin mestaruuskilpailut 1999 |
| 17.1.2006 |  Yoshihiko Osanai | 100,0 m |  |