stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viiniköynnökset
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Vitis
Suomen Lajitietokeskus: Viiniköynnökset – Vitis
ITIS: Vitis (englanniksi)
Suomen viininkasvattajat ry:n viiniköynnösohjeita (suomeksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q191019  Wikispecies: Vitis  APDB: 195867  APNI: 113744  BOLD: 121316  CoL: 872G  EoL: 38383  EPPO: 1VITG  FloraBase: 21745  FNA: 134649  FoC: 134649  GBIF: 7467468  GRIN: 12735  iNaturalist: 60773  IPA: 9431  IPNI: 325876-2  ITIS: 28606  NBN: NHMSYS0000464931  NCBI: 3603  NZOR: 53b5116b-054d-43e6-af58-14a946d39474  Open Tree of Life: 329893  Paleobiology Database: 157350  PLANTS: VITIS  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:325876-2  Tropicos: 40024699  VASCAN: 1823  VicFlora: 1bc8630d-0088-4542-87a5-683cf0371d3f  WFO: wfo-4000040377
Viitta ja tikari

Aseita käsittelevän 1500-luvun kirjan viitta ja tikari -kuvitusta.
Viitta ja tikari (engl. cloak and dagger, cloak-and-dagger) on sanonta, jolla viitataan usein tilanteisiin, joissa on salaperäisyyttä, salajuonia, vaiteliaisuutta ja vakoilua.
Sanonnalla on kaksi mahdollista alkuperää. Toinen juontaa juurensa 1800-luvun alkupuolelle ja on käännös ranskankielisestä sanonnasta de cape et d’épée ja espanjankielisestä de capa y espada (sananmukaisesti ”viitasta ja miekasta”). Näillä sanonnoilla tarkoitettiin seikkailukertomusta, jossa päähenkilöillä oli viitta ja miekka. Henry Wadsworth Longfellow totesi vuonna 1840 Pedro Calderón de la Barcan La Dama Duendesta, että se on erinomainen viitta ja tikari -komedia. Charles Dickens käytti sanontaa viitta ja tikari seuraavana vuonna teoksessaan Barnaby Rudge viittaamaan ivallisesti juuri sentyyppiseen draamaan. Näiden esineiden kuvastoon on sittemmin liitetty arkkityyppinen vakoilu ja salamurha: viitta, johon henkilö haluaa kätkeytyä tai jonka suojissa hän haluaa pysyä tuntemattomana, ja tikari, helposti piilotettava ja hiljainen ase.
Sittemmin termiä on käytetty lukemattomissa taideteoksissa, esimerkiksi elokuvissa, niiden nimiä myöten.
Vanhoissa eurooppalaisissa taistelulajeissa termi voidaan ymmärtää sananmukaisesti. Se tarkoittaa tikarin käsittelyä yhdellä kädessä, niin että toisessa on viitta. Viitan tarkoituksena oli haitata tikarin tai sen liikkeen havaitsemista, suojata iskuilta, häiritä vastustajan aseen liikettä ja hämätä. Viitan ja tikarin yhteiskäyttöä pidettiin epärehellisenä taistelumenetelmänä juuri harhaanjohtavuutensa vuoksi. Giacomo di Grassin teoksessa Ragione di adoprar sicuramente l’Arme, si da offesa come da difesa (1570, englanninnos 1594), on jakso ”The Rapier and Cloake”, jossa hän havainnollistaa, miten viittaa käytetään taistelussa.
Kirjallisuudentutkimuksessa viitta ja tikari -lajityypillä tarkoitetaan melodraamasta kehittynyttä seikkailuromaania, jonka toiminta keskittyy vakoiluun, sabotaaseihin ja muuhun rikolliseen toimintaan. Termin luonnehtimissa romaaneissa henkilöt ovat synkeitä, kovapintaisia, yleensä valepukuun sonnustautuneita roistoja, joilla on käytössään esimerkiksi tikareita, myrkkyjä ja räjähteitä. Lajia edustavia kirjailijoita ovat esimerkiksi Anthony Hope, Edgar Wallace, Leslie Charteris, Eric Ambler, Len Deighton ja Frederick Forsyth.
Termin muunnelma on ”viitta ja miekka”, jolla tarkoitetaan romanttista kertomusta tai näytelmää, jossa henkilöillä on käytössä viitat ja miekat, joilla käyvät kaksintaisteluja, ja he noudattavat hovitapoja. Alexandre Dumas vanhemman romaani Kolme muskettisoturia (1844) edustaa lajia tyypillisimmillään.
Sirola-opisto

Vanajanlinnan päärakennus, jossa Sirola-opisto toimi.
Sirola-opisto oli vuosina 1946–1994 toiminut Yrjö Sirolan Säätiön ylläpitämä yhteiskunnallinen kansanopisto. Säätiön taustalla olivat Suomen kommunistinen puolue (SKP) sekä Suomen Kansan Demokraattinen Liitto (SKDL) ja sen jäsenjärjestöt. Säätiö ja sen ylläpitämä opisto sai nimensä opinto- ja koulutustoimintaan keskittyneen kommunistipoliitikko Yrjö Sirolan (1876–1936) mukaan. Opisto toimi suurimman osan ajastaan Hämeenlinnan Vanajanlinnassa.
Historia

Sirola-opisto aloitti toimintansa Helsingin Lauttasaaressa vapaaehtoisten Myllykalliolle rakentamissa parakeissa, mutta jo toisena vuonna oli edessä muutto aivan toisenlaiseen ympäristöön, Vanajan kuntaan (liittyi osittain vuonna 1967 Hämeenlinnaan) Vanajanlinnan kartanoon. Kyseinen kartano oli siirtynyt sotien jälkeen Neuvostoliiton haltuun saksalaisomaisuutena. Vuonna 1956 Sirola-opistoa hallinnoinut Yrjö Sirolan Säätiö (YSS) osti Vanajanlinnan Neuvostoliitolta.
Opistoa ylläpitäneen säätiön perustivat 1945 jatkosodan jälkeen vankiloista vapautuneet vasemmistolaiset, jotka SKP:n aloitteesta päättivät sijoittaa valtiolta saamansa korvaukset sivistystoimintaan. YSS:n varoilla tuettiin monin tavoin kansandemokraattisten järjestöjen valistustyötä, kuten kustannustoimintaa. YSS päätti perustaa Sirola-opisto-nimisen sisäoppilaitoksen 12. helmikuuta 1946. Opiston siirryttyä Vanajalle perustettiin Myllykalliolle opiskelija-asuntola (oppilaskoti). Sieltä sai tilansa myös Sirolan kurssikeskus, jossa pidettiin lyhyitä kursseja kansandemokraattisen liikkeen järjestötyöntekijöille, ja Sirolan kirjeopisto, joka perustettiin 1. syyskuuta 1948. Kun Myllykallion parakit 1951 purettiin, lopetettiin oppilaskoti ja kurssikeskus.
1990-luvun alussa säätiö katsoi, ettei Sirola-opiston kaltaiselle oppilaitokselle enää ollut mielekästä tehtävää, ja lopetti opiston toiminnan vuoden 1994 lopussa. Järjestöjen huonolla taloustilanteella oli myös vaikutuksensa. Säätiön taloudelliset voimavarat eivät riittäneet myöskään kulttuurihistoriallisesti arvokkaan Vanajalinnan kiinteistön ylläpitämiseen, joten se myytiin Hämeenlinnan kaupungille.
Opiston 40-vuotisen taipaleen kunniaksi julkaistiin 1986 monipuolinen kokoomateos "Onko sahassa hajotusta? / Sirola-opisto". Siinä on sekä Vanajanlinnan rakentamisesta että henkilökunnan ja opiskelijoiden vuosien varrella kerättyjä kertomuksia.
Opinnot

Sirola-opiston suljettu luonne ja niukka tiedotuspolitiikka loivat sen ylle salaperäistä verhoa vallankumouksen valmistelupaikkana, mutta opiskelu Sirolassa oli varsin tavanomaista. Varsinkin opiston alkuvuosina se oli monille kommunistiliikkeen aktiiveille ainoita tapoja hankkia edes jonkinlaista jatkokoulutusta. Sirolan perusoppijakso oli talven kestävä yhdeksän kuukauden "pitkä" kurssi. Vuonna 1951 aloitettiin suosittu jatkokurssi (II vuosikurssi), jonka lisäksi oli muita lyhyempiä kursseja, kuten kesällä pidetyt nuorisolle tarkoitetut kurssit, joissa yhdistettiin työnteko ja opiskelu. Toiminnan laajentamisen mahdollisti kansanopistojen valtionavun nostaminen 1950 ja uudelleen 1970. Yhteiskuntateorian lisäksi Sirolan kurssivalikoimiin kuului kieliä (venäjä, ruotsi, myöhemmin englanti, saksa), luonnontieteitä (geologia ja biologia), historiaa ja matematiikkaa. Opistolla oli laaja ja omalla sarallaan hyvin varusteltu kirjasto. Opiston opetusohjelmassa oli opintolinja, jossa pelkän kansakoulun käyneillä oli mahdollisuus suorittaa tenttimällä keskikoulun oppimäärä myöhempiä ylempiä opintoja ajatellen (lähinnä Tampereen yliopiston opetusjaostot). Sirola-opiston päästötodistuksesta saattoi olla myös haittaa työmarkkinoilla monien työnantajien karsastaessa kommunistisia työntekijöitä. Toisinaan opiston käynti on voinut edesauttaa työpaikan saannissa työväenjärjestöissä ja vasemmistolaisissa kunnissa. Opistossa opiskeli kuitenkin myös yksittäisiä opiskelijoita, joilla oli porvarillinen maailmankatsomus ja jotka hyödynsivät saamiaan oppeja mutta eivät mainostaneet opinahjoaan.
Opiskelun ideologisena pohjana oli marxilainen tieteellinen sosialismi, ja opetuksen ideologinen kehitys seurasi kommunistisen liikkeen kehitystä. Alkuvaiheessa suurin osa opiston opettajista oli saanut koulutuksensa Neuvostoliitossa. Opiston ensimmäinen ohjesääntö (19. kesäkuuta 1946) määritteli opiston tarkoitukseksi "tieteellisellä pohjalla syventää ja laajentaa työtätekevän kansanosamme valtiollista ja yhteiskunnallista tietoisuutta, kohottaa sen yleistä sivistystasoa ja kehittää sen omintakeista ajattelua yhteiskunnallisissa kysymyksissä".
Opiskelijat

Sirolaan päässeet opiskelijat seulottiin tarkasti, ja keskeinen rooli valinnassa oli opistoa lähellä olleiden järjestöjen suosituksilla. Opiskelijoista oli naisia aluksi neljännes, mutta osuus kasvoi hitaasti, niin että 1970-luvulla heitä oli lähes puolet. Sirolalaisten keski-ikä oli ensimmäiset parikymmentä vuotta noin 25–30. Oppilasrakenne muuttui 1960-luvulla kuitenkin nuoremmaksi niin että keski-ikä laski 22–23 vuoteen. Opiskelijoiden toverikunnan kurssijulkaisu oli 1947–1990 ilmestynyt Viesti.
Johtajat/rehtorit

Aira Kolula, 1946–1951
Toivi Väre, 1951–1960
Erkki Salomaa, 1960–1966
Matti Peltonen, 1966–1979
Asko Räsänen, 1979–1986
Pekka Pättiniemi, 1986–1990
Ilkka Tervonen, 1990–1993
Sakari Seppi, 1993–1994
Opettajia

Antti Hyvönen
Erkki Gustafsson
Eino Nevalainen
Christina Porkkala (ent. von Gerich)
Pauli Martinmäki
Jussi Mäkelä
Paula Peltonen
Matti Peltonen
Erkki Rautee
Gunnar Asplund
Vesa Niemeläinen
Tutta Tallgren
Aiheesta muualla

Yrjö Sirolan säätiö
Pirita Kiviaho: Kommunistien koulutusta valtion tuella – Sirola-opiston perustaminen ja ensimmäiset viisi toimintavuotta 1946–1951 (2003)
Supertramp

| Supertramp |
| --- | --- |
 Supertramp vuonna 1980. Vasemmalta oikealle: Dougie Thomson, Rick Davies, Roger Hodgson, John Helliwell ja Bob Siebenberg.
Tiedot
Toiminnassa:  1969–1988, 1996–2002, 2010, 2015
Tyylilaji:  pop, pop rock, progressiivinen rock, taiderock
Kotipaikka:   Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Rick Davies (1969-)   Bob Siebenberg (1973-)   John Helliwell (1973-)   Mark Hart (1985-)   Carl Verheyen (1985-)   Cliff Hugo (1996-)   Lee Thornburg (1996-)   Jesse Siebenberg (1997-)   Gabe Dixon (2010-)   Cassie Miller (2010-)
Entiset jäsenet:  Roger Hodgson (1969-1983)   Dougie Thomson (1972-1988)   Dave Winthrop (1970-1973)   Richard Palmer-James (1969-1971)   Kevin Currie (1971-1973)   Keith Baker (1969-1970)   Robert Millar (1970-1971)   Frank Farrell (1971-1972)   Tom Walsh (1996-1997)
Levy-yhtiö:  A&M   Silver Cab   EMI   BMG  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Supertramp on brittiläinen pop/rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1969 nimellä "Daddy". Yhtye nousi maailmanmaineeseen vuoden 1979 albumillaan Breakfast in America. Se on soittanut yhdessä vielä 2010-luvulla. Yhtyeen tunnetuimman kokoonpanon muodostivat Rick Davies, Roger Hodgson, John Helliwell, Dougie Thomson ja Bob Siebenberg.
Historia

Supertrampin perusti kosketinsoittaja ja laulaja Rick Davies vuonna 1969. Hän oli ollut yhtyeessä nimeltä The Joint, jota rahoittanut hollantilainen miljonääri Stanley August Miesegaes piti Daviesia lupaavana ja tarjoutui rahoittamaan Daviesin seuraavaakin yhtyettä. Davies laittoi hakuilmoituksen Melody Maker -lehteen, ja yhtyeeseen liittyivät kitaristi Richard Palmer, lyömäsoittaja Robert Millar ja laulaja/basisti Roger Hodgson. Yhtyeen nimi oli aluksi Daddy, mutta sekaannuksien välttämiseksi Davies vaihtoi nimeksi Supertramp walesiläiskirjailija William Henry Daviesin kirjan mukaan.
Supertramp teki vuonna 1970 levytyssopimuksen A&M Recordsin kanssa, ja yhtyeen esikoisalbumi Supertramp julkaistiin samana vuonna. Progressiivista rockia sisältänyt albumi ei myynyt erityisen hyvin. Palmer ja Millar jättivät yhtyeen, Hodgson vaihtoi basson kitaraan, ja yhtyeeseen liittyivät basisti Frank Farrell, lyömäsoittaja Kevin Currie ja puhallinsoittaja Dave Winthrop. Yhtyeen toinen albumi Indelibly Stamped (1971) ei sekään ollut myyntimenestys, ja rahoittaja Miesegaes hylkäsi yhtyeen.
Kun useimmat soittajatkin olivat jättäneet Supertrampin, Davies ja Hodgson perustivat uuden kokoonpanon, jossa Davies soitti koskettimia ja lauloi, Hodgson soitti kitaraa, pianoa ja lauloi, Dougie Thomson soitti bassoa, Bob Siebenberg soitti rumpuja ja lyömäsoittimia, ja John Anthony Helliwell soitti puhallinsoittimia ja kosketinsoittimia. Uusi kokoonpano soitti aiempaa popmaisempaa musiikkia. Crime of the Century (1974) oli Supertrampin kaupallinen läpimurto, ja siltä julkaistiin singlenä Hodgsonin sävellys ”Dreamer” jonka B-puolena oli Daviesin ”Bloody Well Right”. Albumi Crisis? What Crisis? (1975) myi hiukan edeltäjään vähemmän, mutta Even in the Quietest Moments... (1977) antoi yhtyeelle listahitin kappaleella ”Give a Little Bit”. Samalla yhtyeestä oli tullut arvostettu live-esiintyjä.
Vuoden 1979 albumi Breakfast in America nosti Supertrampin supertähteyteen. Albumi nousi Billboardin listaykköseksi ja myi neljä miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa sekä platinaa Kanadassa, Ranskassa, Saksassa ja Isossa-Britanniassa. Myös singlet ”Goodbye Stranger”, ”Take the Long Way Home” ja ”The Logical Song” olivat top-20-hittejä. Seuraavan albumin ...Famous Last Words... (1982) jälkeen Hodgson lähti soolouralle.
Hodgsonin lähdön jälkeen Supertramp julkaisi 1980-luvulla vielä kaksi albumia, Brother Where You Bound (1985) ja Free as a Bird (1987), kunnes myös Davies jätti sen. Davies kokosi yhtyeen uudelleen vuonna 1996, ja kokoonpanossa olivat myös Helliwell, kitaristi Mark Hart ja lyömäsoittaja Jesse Siebenberg. Yhtye teki konserttikiertueen ja sen jälkeen uudet studioalbumit Some Things Never Change (1997) ja Slow Motion (2002). Vuonna 2010 Supertramp palasi jälleen yhteen maailmankiertueelleen, tosin edelleen ilman Hodgsonia. Supertrampin oli tarkoitus lähteä kiertueelle myös vuonna 2015, mutta Daviesin terveysongelmien takia kiertue peruttiin.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Rick Davies - laulu, kosketinsoittimet, huuliharppu, piano, sähköpiano, urut, taustalaulu (1969-1988, 1996-2002, 2010-)
Bob Siebenberg rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu (1973-1988, 1996-2002, 2010-)
John Helliwell saksofonit, taustalaulu, puhallinsoittimet, puupuhallinsoittimet, kosketinsoittimet, laulu, vaskipuhaltimet, klarinetit, melodica, MC (1973-1988, 1996-2002, 2010-)
Mark Hart laulu, kosketinsoittimet, kitarat, taustalaulu (1985-1988, 1996-2002, 2010-)
Carl Verheyen kitarat, taustalaulu (1985-1986, 1996-2002, 2010-)
Cliff Hugo basso, bassokitara (1996-2002, 2010-)
Lee Thornburg trumpetit, pasuunat, tuba, melodica, ylimääräiset kosketinsoittimet, taustalaulu, vaskipuhaltimet (1996-2002, 2010-)
Jesse Siebenberg laulu, kosketinsoittimet, kitara, lyömäsoittimet, taustalaulu (1997-2002, 2010-)
Gabe Dixon laulu, kosketinsoittimet, lyömäsoittimet, taustalaulu (2010-)
Cassie Miller taustalaulu (2010-)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Roger Hodgson laulu, kosketinsoittimet, kitarat, pianot, sähkökitarat, akustiset kitarat, bassokitarat, sello, flageolet (1969-1983)
Richard Palmer-James sähkökitara, akustinen kitara, balalaika, laulu (1969-1971)
Keith Baker rummut, lyömäsoittimet (1969-1970)
Robert Millar lyömäsoittimet, huuliharppu(1970-1971)
Dave Winthrop huilut, saksofonit, laulu (1970-1973)
Kevin Currie lyömäsoittimet (1971-1973)
Frank Farrell bassokitara, piano, harmonikka, taustalaulu(1971-1972)
Dougie Thomson bassokitara, taustalaulu (1972-1988)
Tom Walsh rummut, lyömäsoittimet (1996-1997)
Jäsenet > Muut jäsenet

Scott Page saksofoni, puupuhaltimet, kitara, taustalaulu, huilu (1983-1986)
Fred Mandel kosketinsoittimet, kitara, taustalaulu (1983)
Marty Walsh kitara, taustalaulu (1984-1988)
Brad Cole kosketinsoittimet, saksofoni (1986-1988)
Steve Reid lyömäsoittimet (1987-1988)
Diskografia > Studioalbumit

| Vuosi | Tietoa | Listasijoitukset> UK  | Listasijoitukset> AUT  | Listasijoitukset> BEL  | Listasijoitukset> CAN  | Listasijoitukset> GER  | Listasijoitukset> NL  | Listasijoitukset> NOR  | Listasijoitukset> SWE  | Listasijoitukset> CH  | Listasijoitukset> US  | Myynti> CAN  | Myynti> UK  | Myynti> US  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970 | Supertramp Julkaistu: heinäkuu 1970  Levy-yhtiö: A&M Records | — | — | — | — | — | — | — | — | — | 158 | Kultaa |  |  |
| 1971 | Indelibly Stamped Julkaistu: heinäkuuta 1971  Levy-yhtiö: A&M Records | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — | Kultaa |  |  |
| 1974 | Crime of the Century Julkaistu: syyskuu 1974  Levy-yhtiö: A&M Records | 4 | — | — | 4  | 5 | — | — | — | — | 38 | Timanttia | Kultaa | Kultaa |
| 1975 | Crisis? What Crisis? Julkaistu: marraskuuta 1975  Levy-yhtiö: A&M Records | 20 | — | — | 12  | — | — | 10 | 16 | — | 44 | Platinaa |  |  |
| 1977 | Even in the Quietest Moments... Julkaistu: huhtikuu 1977  Levy-yhtiö: A&M Records | 12 | — | — | 1  | 14 | — | 3 | 5 | — | 16 | Platinaa | Hopeaa | Kultaa |
| 1979 | Breakfast in America Julkaistu: 29. maaliskuuta 1979  Levy-yhtiö: A&M Records | 3 | 1 | — | 1  | 1 | — | 1 | 2 | 94 | 1 | Timanttia | Platinaa | 4x Platinaa |
| 1982 | ...Famous Last Words... Julkaistu: lokakuu 1982  Levy-yhtiö: A&M Records | 6 | 4 | — | 1  | 1 | — | 2 | 5 | — | 5 | Platinaa | Kultaa | Kultaa |
| 1985 | Brother Where You Bound Julkaistu: toukokuu 1985  Levy-yhtiö: A&M Records | 20 | 13 | — | 11  | 4 | — | 6 | 7 | 2 | 21 | Platinaa |  |  |
| 1987 | Free as a Bird Julkaistu: lokakuu 1987  Levy-yhtiö: A&M Records | 93 | — | — | 34  | 23 | — | — | 28 | 14 | 101 | Kultaa |  |  |
| 1997 | Some Things Never Change Julkaistu: 24. maaliskuuta 1997  Label: EMI | 74 | 5 | 9 | 44  | 3 | 12 | 19 | — | 2 | — |  |  |  |
| 2002 | Slow Motion Julkaistu: 23. huhtikuuta 2002  Levy-yhtiö: EMI | — | 18 | 31 | — | 17 | 83 | — | — | 6 | — |  |  |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Supertramp Portrait (Arkistoitu – Internet Archive) Lyhytfilmi Supertrampin (tuolloin vielä nimellä Daddy) esiintymisestä PN Clubilla Münchenissä 14.12.1969 (10 min 22 s).
Supertramp
|  Rick Davies  Bob Siebenberg  John Helliwell  Mark Hart  Carl Verheyen  Cliff Hugo  Lee Thornburg  Jesse Siebenberg  Gabe Dixon  Cassie Miller >  Roger Hodgson  Dougie Thomson  Dave Winthrop  Richard Palmer-James  Kevin Currie  Keith Baker  Robert Millar  Frank Farrell  Tom Walsh  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Supertramp  Indelibly Stamped  Crime of the Century  Crisis? What Crisis?  Even in the Quietest Moments...  Breakfast in America  ...Famous Last Words...  Brother Where You Bound  Free as a Bird  Some Things Never Change  Slow Motion 
Livealbumit:  Paris  Live ’88  It Was the Best of Times  Is Everybody Listening?  Live, 1997  70–10 Tour 
Kokoelmat:  The Autobiography of Supertramp  The Very Best of Supertramp  The Very Best of Supertramp 2  Retrospectacle – The Supertramp Anthology 
Videot ja DVD:t:  The Story So Far...  Live In Paris ’79 
Singlet:  ”Forever”  ”Land Ho”  ”Dreamer'”  ”Bloody Well Right”  ”Lady”  ”Ain’t Nobody But M”  ”Give a Little Bit”  ”Babaji”  ”From Now On”  ”The Logical Song”  ”Breakfast in America”  ”Goodbye Stranger”  ”Take the Long Way Home”  ”Dreamer (live)”  ”Breakfast in America (live)”  ”Take the Long Way Home (live)”  ”It’s Raining Again”  ”Don’t Leave Me Now”  ”Crazy”  ”My Kind of Lady”  ”Still in Love”  ”Cannonball”  ”Better Days”  ”I’m Beggin' You”  ”Free as a Bird”  ”School”  ”Give a Little Bit”  ”You Won, I Lose”  ”Listen to Me, Please”  ”Slow Motion” 
Musiikkivideot:  "All Along The Watchtower"  "Dreamer"  "Lady"  "Give a Little Bit"  "Babaji"  "Fool's Overture"  "Goodbye Stranger"  "The Logical Song"  "Breakfast in America"  "Take The Long Way Home"  "It's Raining Again"  "My Kind of Lady"  "Don't Leave Me Now"  "Cannonball"  "Better Days"  "Brother Where You Bound"  "I'm Beggin' You"  "Free as a Bird"  "School" 
Supertramp vuonna 1971. Lukien vasemmalta oikealle Roger Hodgson, Frank Farrell, Rick Davies, Kevin Currie ja Dave Winthrop.
Juhan Viiding

Juhan Viiding [vi:tiŋk] (1. kesäkuuta 1948 Tallinna, Viron SNT – 21. helmikuuta 1995 Rapla, Viro) oli virolainen runoilija, teatterinäyttelijä ja -ohjaaja.
Elämänvaiheet

Juhan oli perheen neljästä lapsesta nuorin ja ainoa poika. Hän oli lapsena levoton ja älyllisesti varhaiskypsä. Hän opiskeli Tallinnan konservatoriossa vuosina 1968–1972. Hänen puolisonsa on musiikinopettaja Riina Viiding.
Viiding työskenteli Viron Draamateatterissa kuolemaansa asti ja ohjasi mm. Samuel Beckettin, Eugène Ionescon ja Minoru Betsuyakun näytelmiä. Hän saavutti suosiota näyttelijänä (Peer Gynt, Hamlet), ja hän esiintyi myös laulajana mm. Amor-Trio-yhtyeessä. Hän vieraili Suomessa sekä näyttelijänä että runojensa tulkitsijana.
Viiding julkaisi runojaan vuosina 1968–1978 salanimellä Jüri Üdi. Kirjailijanimen käytössä hänen esikuvakseen voidaan mainita Fernando Pessoa. 1970-luvulla Viiding oli maansa tunnetuimpia runoilijoita. Hänen runoutensa on terävän älyllistä, taiturimaista ja kielellisesti nokkelaa. Runonsäkeissä jännitys perustuu vastakohtien leikkiin: hän rinnastaa oudon ja odottamattoman, ja todellisuus kietoutuu mielikuvitukselliseen, ylevä matalamieliseen, hullunkurinen ahdistavaan, nauru kuolemanvakavaan. Viiding nojaa äkillisiin tyylinvaihdoksiin, sanojen monimerkityksisyyteen ja epäloogisiin käsiteleikkeihin. Toisin kuin monet muut sukupolvensa runoilijat, Viiding ei kirjoittanut esseitä eikä arvosteluja. Vuonna 1980 hän osallistui itsenäisyysliikehdintään ja allekirjoitti ns. neljänkymmenen kirjeen.
M. A. Numminen kirjoitti vuonna 1987 kirjan Kirjeitä virolaiselle runoilijalle, jossa hän kuvaa Viidingulle itseään ja suomalaista kulttuuria. Viidingun runoja julkaistiin suomeksi vuonna 1988 valikoimana Julkaistavaksi Suomen tasavallassa.
Masennukseen taipuvainen Viiding teki itsemurhan viiltämällä ranteensa auki kotinsa ulkopuolella Raplassa 21. helmikuuta 1995.
Juhan Viidingun isä Paul Viiding (1904–1962) oli tunnettu runoilija, ja myös hänen tyttärensä Elo Viiding (1974–) on runoilija.
Teoksia > Viroksi

| --- | --- |
 Närvitrükk (1971)  Aastalaat (1971)  Detsember (1971)  Käekäik (1973)  Selges eesti keeles (1974)  Armastuskirjad (1975)  Mina olin Jüri Üdi (1978) :  Elulootus (1980)  Olevused (1980)  Tänan ja palun (1983)  Nipernaadi (1983)  Osa (1991)  Kogutud luuletused (1998)
Teoksia > Suomeksi

Julkaistavaksi Suomen tasavallassa: Runoja. Toimittaneet Anna-Maija Raittila ja Juhan Viiding. Suomentanut Anna-Maija Raittila. Tammi, Helsinki 1988. ISBN 951-30-6999-0
Kirjallisuutta

Nirk, Endel: Viron kirjallisuus.  ((Alkuteos: Eesti kirjandus, 1983.) Suomentanut Eva Lille)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1986.  ISBN 951-717-443-8
Aiheesta muualla

Juhan Viidingun teosten englanninkielisiä käännöksiä (Arkistoitu – Internet Archive)
Juhan Viidingu luulet (Arkistoitu – Internet Archive) (viroksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Muut:  Europeana  IdRef
Vihtori ja Klaara (Teuvo Tulion elokuva)

| Vihtori ja Klaara |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Teuvo Tulio
Käsikirjoittaja:  Teuvo Tulio Turo Kartto
Perustuu:  George McManusin sarjakuvaan Bringing Up Father (Vihtori ja Klaara)
Tuottaja:  Teuvo Tulio
Säveltäjä:  Toivo Lampén
Kuvaaja:  Felix Forsman
Leikkaaja:  Teuvo Tulio
Lavastaja:  Viljo Rummukainen
Pääosat:  Eino Jurkka Verna Piponius
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Tarmo-Filmi
Ensi-ilta:  20. elokuuta 1939
Kesto:  99 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihtori ja Klaara on suomalainen komediaelokuva vuodelta 1939. Se on ohjaajansa Teuvo Tulion ainoa komedia ja Tulion toiseksi vanhin kokonaisuudessaan säilynyt elokuva. Elokuva kertoo tohvelisankarimaisen Vihtorin elosta temperamenttisen vaimonsa Klaaran tossun alla. Avioliittofarssia vievät eteenpäin lukuisat väärinkäsitykset ja niiden setviminen.
Elokuva pohjautuu yhdysvaltalaiseen sarjakuvaan Bringing up Father, jonka suomenkielinen nimi on Vihtori ja Klaara.