stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suuren Metéoron luostari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suuren Metéoron luostari Wikimedia Commonsissa
Susiryhmä

Susiryhmä on Luonto-Liiton toimintaryhmä joka on keskittynyt vähentämään turhaa pelkoa ja vihaa susia kohtaan vaikuttamalla ihmisten asenteisiin. Ryhmän tavoitteisiin kuuluu mm. saada Suomeen geneettisesti kestävä ja elinvoimainen susikanta.
Ryhmä rahoittaa toimintaansa jäsenmaksuilla sekä myymällä susiaiheisia tuotteita kuten susi-paitoja ja -heijastimia.
Toiminta

Ryhmä osallistuu kotieläimiä suojaavien susiaitojen rakentamiseen ja järjestää jälkiretkiä Suomessa ja ulkomailla. Ryhmä myös kouluttaa niin kutsuttuja susilähettiläitä jotka kiertävät kouluissa kertomassa susien elintavoista sekä siitä miten susiongelmia voisi ratkaista.
Ryhmä julkaisee jäsenilleen neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Suden Aika -tiedotuslehtistä. Susikeskusteluun voi osallistua myös sähköisesti liittymällä ryhmän Petolista-sähköpostilistalle.
Aiheesta muualla

http://www.luontoliitto.fi/susiryhma/
Sissy Spacek

| Sissy Spacek |
| --- | --- |
 Spacek Tribecan elokuvajuhlilla vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mary Elizabeth Spacek
Syntynyt: 25. joulukuuta 1949 (ikä 74) Quitman, Texas, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Jack Fisk (1974–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1970–
Merkittävät roolit:  Carrie White (Carrie)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Mary Elizabeth ”Sissy” Spacek (s. 25. joulukuuta 1949 Quitman, Texas) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja laulaja.
Ura

Spacek aloitti uransa countrymuusikkona ja levytti yhden singlen John, You Went Too Far This Time, joka kertoo John Lennonista. Serkkunsa näyttelijä Rip Tornin avulla Spacek pääsi Lee Strasberg Actors Studioon ja vielä myöhemmin Strasberg-instituuttiin New Yorkiin.
Spacekin ensimmäinen kreditoitu rooli oli vuoden 1972 elokuvassa Lihakirves, jossa hän näytteli seksiorjaksi myytyä nuorta naista. Seuraavana vuonna Spacek esiintyi elokuvassa Julma maa, josta hän sai ensimmäisen kerran laajempaa huomiota. Spacek tapasi elokuvan kuvauksissa tulevan miehensä Jack Fiskin, joka toimi lavastajana.
Spacekin läpimurto oli tunteellisesti ongelmallisen telekineettisiä voimia omaavan teinitytön Carrie Whiten rooli elokuvassa Carrie (1976). Hän oli elokuvasta ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajaksi. Vuonna 1980 Spacek voitti Oscarin ja Golden Globen elokuvasta Kaivosmiehen tytär. Hän on ollut Oscar-ehdokkaana lisäksi elokuvista Kateissa, Kun joki tulvii, Kolme sydäntä ja Satimessa.
Yksityiselämä

Spacek meni naimisiin tuotantosuunnittelija Jack Fiskin kanssa vuonna 1974. Heillä on kaksi tytärtä: Schuyler Elizabeth ja Madison Fisk, joista ensinnä mainittu on itsekin näytellyt useissa rooleissa. Spacek asuu perheineen hevostilalla Virginiassa. Spacek tunnetaan myös aktiivisena naisasioiden puolestapuhujana.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1971 | Women in Revolt | Women in Revolt | tyttö baarissa (kreditoimaton) |
| 1972 | Lihakirves | Prime Cut | Poppy |
| 1973 | Julma maa | Badlands | Holly Sargis |
| 1974 | Ginger in the Morning | Ginger in the Morning | Ginger |
| 1976 | Welcome to L.A. | Welcome to L.A. | Linda Murray |
| 1976 | Carrie | Carrie | Carrie White |
| 1977 | Kolme naista | 3 Women | Pinky Rose |
| 1980 | Kaivosmiehen tytär | Coal Miner's Daughter | Loretta Lynn |
| 1980 | Heart Beat | Heart Beat | Carolyn Cassady |
| 1981 | Lumppuri | Raggedy Man | Nita Longley |
| 1982 | Kateissa | Missing | Beth Horman |
| 1984 | Kun joki tulvii | The River | Mae Garvey |
| 1985 | Marien taistelu | Marie | Marie Ragghianti |
| 1986 | Kolme sydäntä | Crimes of the Heart | Babe Magrath Botrelle |
| 1986 | Hyvää yötä, äiti | ’night, Mother | Jessie Cates |
| 1986 | Violets Are Blue | Violets Are Blue | Augusta ”Gussie” Sawyer |
| 1990 | Pitkä taival | The Long Walk Home | Miriam Thompson |
| 1991 | JFK – avoin tapaus | JFK | Liz Garrison |
| 1991 | Luvattu mikä luvattu | Hard Promises | Christine Ann Coalter |
| 1994 | Unelmaäiti | Trading Mom | useita rooleja |
| 1995 | Ruohojen harppu | The Grass Harp | Verena Talbo |
| 1997 | Verijäljet | Affliction | Margie Fogg |
| 1999 | The Straight Story | The Straight Story | Rosie Straight |
| 1999 | Vihdoinkin pihalla | Blast from the Past | Helen Thomas Webber |
| 2001 | Satimessa | In the Bedroom | Ruth Fowler |
| 2002 | Tuck Everlasting | Tuck Everlasting | Mae Tuck |
| 2004 | Koti maailman laidalla | A Home at the End of the World | Alice Glover |
| 2005 | Yhdeksän elämää | Nine Lives | Ruth |
| 2005 | North Country | North Country | Alice Aimes |
| 2005 | Ring 2 | The Ring Two | Evelyn |
| 2005 | An American Haunting | An American Haunting | Lucy Bell |
| 2007 | Sisarrakkautta | Gray Matters | Sydney |
| 2007 | Hot Rod | Hot Rod | Marie Powell |
| 2007 | Oikeaa kotia etsimässä | Pictures of Hollis Woods | Josie Cahill |
| 2008 | Lake City | Lake City | Maggie |
| 2008 | Neljä joulua yhdessä päivässä | Four Christmases | Paula |
| 2010 | Ennen aikojaan | Get Low | Mattie Darrow |
| 2011 | Piiat | The Help | Mrs. Walters |
| 2012 | Deadfall | Deadfall | June Mills |
| 2018 | The Old Man & the Gun | The Old Man & the Gun | Jewel |
Palkintoja > Oscarit

1981 Paras naispääosa: Kaivosmiehen tytär
Ehdokkaana:
1977 Paras naispääosa: Carrie
1983 Paras naispääosa: Kateissa
1985 Paras naispääosa: Kun joki tulvii
1987 Paras naispääosa: Kolme sydäntä
2002 Paras naispääosa: Satimessa
Palkintoja > BAFTAt

Ehdokkaana:
1975 Paras naispääosa: Julma maa
1982 Paras naispääosa: Kaivosmiehen tytär
1983 Paras naispääosa: Kateissa
2002 Paras naispääosa: Satimessa
Palkintoja > Emmyt

Ehdokkaana:
1995 Paras naissivuosa minisarjassa tai erikoisjaksossa: The Good Old Boys
2002 Paras naissivuosa minisarjassa tai erikoisjaksossa: Last Call
Palkintoja > Golden Globet

1981 Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa: Kaivosmiehen tytär
1987 Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa: Kolme sydäntä
2002 Paras naispääosa draamaelokuvassa: Satimessa
Ehdokkaana:
1982 Paras naispääosa draamaelokuvassa: Lumppuri
1983 Paras naispääosa draamaelokuvassa Kateissa
1985 Paras naispääosa draamaelokuvassa: Kun joki tulvii
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sissy Spacek Wikimedia Commonsissa
Spacek Notable Names Databasessa (englanniksi)
Sticky Fingers

| Sticky Fingers The Rolling Stones |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 1969 – tammikuu, 1971 (lukuun ottamatta "Sister Morphine", maaliskuussa 1969)
 Julkaistu: 23. huhtikuuta 1971
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): Jimmy Miller
 Tyylilaji: rock, blues rock, country rock
 Kesto: 46.25
 Levy-yhtiö: Rolling Stones, Atlantic, Virgin
Listasijoitukset
  1. (1971)   1. (toukokuu 1971)   1. (1971)   1. (15. toukokuuta 1971)   1. (viikko 23/1971)   1. (1971)   1. (12 viikkoa, 8.5.1971)   1. (6 viikkoa, viikko 17/1971)   3. (27. toukokuuta 1971)
The Rolling Stonesin muut studioalbumit
| Let It Bleed 1969 | Sticky Fingers 1971 | Exile on Main St. 1972 |
Singlet albumilta Sticky Fingers
 ”Brown Sugar / Bitch” Julkaistu: 16. huhtikuuta 1971  ”Wild Horses / Sway” Julkaistu: 12. kesäkuuta 1971
Sticky Fingers on brittiläisen rockyhtye The Rolling Stonesin huhtikuussa 1971 julkaisema albumi. Sen kappaleita ovat mm. "Brown Sugar", "Wild Horses", "Can't You Hear Me Knockin'" ja "Bitch". Sticky Fingers on ensimmäinen Rolling Stonesin studioalbumi, jolla Mick Taylor soittaa kitaraa täysipainoisesti yksittäisten kappaleiden sijaan.
Yhtye sai kappaleisiin vaikutteita countrysta, bluesista ja perusrockista. "Wild Horses", "Dead Flowers" ja "Moonlight Mile" edustavat selvästi countrya sekä "You Gotta Move" ja "I Got the Blues" bluesia, kun taas esimerkiksi "Bitch", "Sway" ja "Brown Sugar" edustavat hard rockia.
Albumi on tunnettu kannestaan, jonka alkuperäisessä painoksessa on oikea, avattava vetoketju. Kuvan on tehnyt Andy Warhol.
Vuonna 1989 Rolling Stonesin silloinen basisti Bill Wyman avasi Lontooseen ravintolan nimeltä Sticky Fingers.[lähde? ]
Vuonna 2003 musiikkilehti Rolling Stone listasi albumin sijalle 63 kaikkien aikojen top 500 -albumilistallaan.[lähde? ]
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Mick Jagger ja Keith Richards, ellei toisin mainita.
A-puoli
Brown Sugar – 3.50
Sway – 3.51
Wild Horses – 5.42
Can't You Hear Me Knockin' – 7.15
You Gotta Move – 2.32
B-puoli
Bitch – 3.36
I Got the Blues – 3.53
Sister Morphine – 5.31 (säv. Jagger/Richards/Marianne Faithfull)
Dead Flowers – 4.03
Moonlight Mile – 5.56
Singlet

Brown Sugar / Bitch / Let It Rock (1971) (USA #1, UK #2)
Wild Horses (1971)
Kokoonpano > The Rolling Stones

Mick Jagger – laulu, kitara, lyömäsoittimet
Keith Richards – kitara, laulu
Mick Taylor – kitara
Bill Wyman – basso, sähköpiano
Charlie Watts – rummut
Kokoonpano > Vierailijat

Bobby Keys – saksofoni
Jim Price – trumpetti, piano
Ry Cooder – slide-kitara
Jim Dickinson – piano
Nicky Hopkins – piano
Jack Nitzsche – piano
Ian Stewart – piano
Billy Preston – urut
Rocky Dijon – congarummut
Jimmy Miller – lyömäsoittimet
Pete Townshend – laulu
Ronnie Lane – laulu
Billy Nicholls – laulu
Paul Buckmaster – jousisovitukset
Kokoonpano > Tuotanto

Jimmy Miller – tuottaja
Glyn Johns – äänittäjä
Andy Johns – äänittäjä
Chris Kimsey – äänittäjä
Jimmy Johnson – äänittäjä
Andy Warhol – kannen suunnittelu ja valokuva
Graigbrauninc – alkuperäinen albumin suunnittelu, grafiikat
Arvostelut

AllMusic () linkki (Arkistoitu – Internet Archive)
NME (9/10)
Aiheesta muualla

The Rolling Stones - Sticky Fingers (1971) albumi tekijätietoineen ja Stephen Thomas Erlewinen levyarvostelu verkkosivustolla AllMusic.com (englanniksi)
The Rolling Stones - Sticky Fingers (1971) albumi tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
The Rolling Stones - Sticky Fingers (1971) albumi kuunneltavissa suoratoistona verkkosivustolla Spotify
The Rolling Stones
| --- | --- |
Studioalbumit::   The Rolling Stones  The Rolling Stones No. 2  Out of Our Heads  Aftermath  Between the Buttons  Their Satanic Majesties Request  Beggars Banquet  Let It Bleed  Sticky Fingers  Exile on Main St.  Goats Head Soup  It’s Only Rock ’n’ Roll  Black and Blue  Some Girls  Emotional Rescue  Tattoo You  Undercover  Dirty Work  Steel Wheels  Voodoo Lounge  Bridges to Babylon  A Bigger Bang  Blue & Lonesome  Hackney Diamonds 
Vain Yhdysvalloissa julkaistut studioalbumit::   12 X 5  The Rolling Stones, Now!  December’s Children (And Everybody’s) 
Livealbumit::   Got Live If You Want It!  Get Yer Ya-Ya’s Out!  Love You Live  ”Still Life” (American Concert 1981)  Flashpoint  Stripped  The Rolling Stones Rock and Roll Circus  No Security  Live Licks  Shine a Light 
Kokoelmia::   Big Hits (High Tide and Green Grass)  Flowers  Through the Past, Darkly (Big Hits Vol. 2)  Stone Age  Gimme Shelter  Hot Rocks 1964–1971  Rock ’n’ Rolling Stones  More Hot Rocks (Big Hits & Fazed Cookies)  No Stone Unturned  Made in the Shade  Metamorphosis  Jump Back: The Best of The Rolling Stones 1971–1993  Forty Licks
Talaskankaan luonnonsuojelualue

Talaskankaan luonnonsuojelualue on lähes luonnontilaisena säilynyt metsä- ja suoalue Savon ja Kainuun rajamailla, Kajaanin (ennen kuntaliitosta Vuolijoen), Vieremän ja Sonkajärven kuntien alueella. Alueella suunniteltiin hakkuita 1980-luvulla, mutta syntyneessä konfliktissa luontoaktivistit estivät ne mielenosoituksin. Talaksen alueen vanhimmista metsistä Metsähallitus ehti kuitenkin hakata suuren osan ennen kuin hakkuut pysäytettiin.  Suojelualue siitä tuli vuonna 1994.
Alue on ylävää seutua, mutta siellä ei ole erityisen suuria korkeuseroja. Suuri osa metsästä on tuoretta kangasmetsää. Alueella on vähäisessä määrin täysin koskematonta metsää (Joutenjärven alue on muun muassa on ikivanhaa koskematonta metsää) ja sen keskusosa on ollut hakkaamatta 150 vuoden ajan, 1900-luvun alussa on jonkin verran on suoritettu harvennushakkuitakin alueella ja kaivettu lapio-ojia soiden reunamille. Metsäpalo on polttanut keskusaluetta 1800-luvulla.  Siellä elää noin 50 uhanalaista eliölajia.
Aiheesta muualla

Talaskankaan luonnonsuojelualue (luontoon.fi)
TAT-1

Kappale TAT-1:ssä käytettyä kaapelia, jonka rakennekerrokset on kuorittu näkyviin.
TAT-1 (Transatlantic No. 1) oli ensimmäinen Atlantin valtamereen laskettu Euroopan ja Pohjois-Amerikan yhdistävä puhelinkaapelijärjestelmä. Järjestelmässä oli kaksi erillistä kaapelia, jotka välittivät liikennettä kumpikin yhteen suuntaan.
Jo 1800-luvulta lähtien Atlanttiin oli laskettu lukuisia merikaapeleita lennätinliikennettä varten, mutta TAT-1 välitti 22 lennätinlinjan lisäksi myös 35 samanaikaista puhelua. TAT-1-kaapelit laskettiin vuosina 1955–1956 ja otettiin käyttöön 25. syyskuuta 1956. Kaapelien Euroopan puoleinen rantautumispaikka sijaitsee Gallanach Bayssa lähellä Obanin kylää Skotlannissa. Sieltä yhteys jatkui maitse. Amerikan puoleinen pää sijaitsee Clarenvillen kaupungissa Newfoundlandin saarella Kanadassa. Siellä se yhdistyi edelleen toiseen merikaapeliin. TAT-1:n aktiivinen käyttö loppui vuonna 1978 uudempien ja kapasiteetiltaan suurempien yhteyksien syrjäytettyä sen.
Aluksi käytössä oli 36 puhelinkanavaa, ja yhden kanavan leveys oli 4 kHz. Myöhemmin kanavien määrä nostettiin 48:aan ja ne kavennettiin 3 kHz:iin. Teknisten parannusten jälkeen kaapelissa oli lopulta 51 kanavaa. Ensimmäisen vuoden aikana TAT-1 välitti 300 000 puhelua. Kolmen minuutin erissä laskutettu puhelu maksoi punnan minuutilta, nykyarvossaan (v. 2016) noin 20 puntaa (noin 25 euroa vuoden 2016 vaihtokurssin mukaan).
Talas

| Talas |
| --- | --- |
 Talas
 Koordinaatit: 42°31′N, 72°14′E 
Valtio:   Kirgisia
Alue:  Talasin alue
Väkiluku (2018):  37 700
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Talas (kirg. Tалас, ven. Tалас) on Talasin alueen pääkaupunki Kirgisian luoteisosassa Talasin laaksossa Keski-Aasiassa. Kirgisian tilastokeskus arvioi Talasin väkiluvuksi 37 700 ja koko alueen väkiluvuksi 259 000 ihmistä (kirjoilla olevat 1.1.2018).
Kaupungin talous suuntautui Neuvostoliiton aikana Kazakstanin puolelle. Kirgisian itsenäistymisen jälkeen alueen talous joutui vaikeuksiin, koska yhteydet Kazakstanin puolelle vaikeutuivat valtionrajan myötä. Yhteydet muualle Kirgisiaan ovat huonot alueen vuoristoisuuden vuoksi.
Aiheesta muualla

Valtionhallinnon sivu Talaisin alueesta (Arkistoitu – Internet Archive) (kirgiisiksi) ja (venäjäksi) (talas.gov.kg)
TAT

Tat voi tarkoittaa seuraavia:
Thematic Apperception Test, TAT
taiteen tohtori, TaT
Talous ja nuoret TAT, valtakunnallinen toimija, joka keskittyy nuorten talous- ja työelämäasioihin.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”TAT”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Steve Nash

| Steve Nash |
| --- | --- |
 Nash, 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Stephen John "Steve" Nash
Syntynyt: 7. helmikuuta 1974 (ikä 50) Johannesburg, Etelä-Afrikka
Kansalaisuus:   Kanada
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  191 cm
Paino:  82 kg
NBA-varaus:  15. varaus 1996 (Phoenix Suns)
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1996–1998 1998–2004 2004–2012 2012–2015:   Phoenix Suns  Dallas Mavericks  Phoenix Suns  Los Angeles Lakers
Maajoukkueet
1993–2004:   Kanada
Aiheesta muualla
FIBA
Stephen John "Steve" Nash O.C., OBC (s. 7. helmikuuta 1974 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on kanadalainen aktiiviuransa päättänyt koripalloilija. Pelintekijänä NBA:ssa vuosina 1996–2015 pelaajauransa tehnyttä Nashiä pidetään yhtenä pelipaikkansa historian parhaista pelaajista. Hänet valittiin muun muassa NBA:n arvokkaimmaksi pelaajaksi vuosina 2005 ja 2006 ja kahdeksan kertaa NBA:n tähdistöotteluun. Nash voitti sarjan syöttötilaston viidesti, ja hän oli myös tarkka vapaa- ja kolmen pisteen heitoissa.
Pelaajaura

Nash pelasi yliopistokoripalloa Santa Claran yliopistossa. Kahtena viimeisenä opiskeluvuotenaan hänet valittiin konferenssin parhaaksi pelaajaksi. Yliopiston jälkeen Nash osallistui vuoden 1996 varaustilaisuuteen, jossa hän oli Phoenix Sunsin 15. varaus. Nash hankittiin Sunsiin Kevin Johnsonin varamieheksi, josta Nash nousisi ajan saatossa hänen paikalleen. Ennen kauden alkua joukkueeseen hankittiin kuitenkin lisää pelaajia ja myöhemmin myös Jason Kidd liittyi joukkueeseen. Tämän takia Nash pelasi loppukaudesta yhä vähemmän minuutteja. Seuraavana vuonna hänen roolinsa ei juurikaan muuttunut, mutta hän onnistui parantamaan henkilökohtaisia tilastojaan.
Kesällä 1998 Nash siirtyi Dallas Mavericksiin kuusivuotisella sopimuksella. Hänen ensimmäistä Dallas-kautta varjostivat loukkaantumiset, jotka olivat osasyy huonoihin peleihin. Tilastollisesti kausi 2001–2002 oli hänen parhaansa Dallasissa. Nash pelasi seurassa vuoteen 2004 asti, jolloin sopimus loppui. Tällöin Phoenix tarjosi rahakkaimman sopimuksen ja Nash palasi seuraan. Vuosina 2005 ja 2006 hänet valittiin sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Nash pelasi Phoenixissa vuoteen 2012 asti. Heinäkuussa 2012 hän siirtyi Los Angeles Lakersiin kolmivuotisella sopimuksella.
Nash ei pelannut Lakersissa kaudella 2014–2015 loukkaantumisista johtuen. Hän ilmoitti päättävänsä kilpauransa maaliskuussa 2015.
Pelaajaura > Maajoukkue

Nash pelasi myös Kanadan maajoukkueessa. Hän edusti maata vuoden Sydneyn kesäolympialaisissa 2000, missä Kanada sijoittui seitsemänneksi.
Pelaajaura > Yksityiselämä

Nashin veli Martin Nash on jalkapalloilija. Myös Steve pelasi nuoruudessaan jalkapalloa.
Aiheesta muualla

NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
Suomen Viron-instituutti

Suomen Viron-instituutti (vir. Soome Instituut, ruots. Finlands institut i Estland) on Tallinnassa ja Tartossa toimiva suomalainen instituutti, jonka tehtävänä on ”ylläpitää ja kehittää suomalais-virolaisia kulttuurisuhteita ja koulutusyhteistyötä, tiedottaa Suomesta sekä edistää Suomen ja Viron välisiä yhteyksiä yhteiskunta- ja elinkeinoelämän eri aloilla”. Instituutin toimintaa ylläpitää Suomen Viron-instituutin säätiö. Instituutti perustettiin vuonna 1991, ja se aloitti toimintansa nykyisessä muodossaan vuonna 1994.
Suomen Viron-instituutti järjestää yhteistyössä alan toimijoiden kanssa erilaisia kulttuuritapahtumia, taiteilijavierailuita ja luentoja. Yksi sen perustoiminnoista on myös suomenkielisen kirjaston ja lukusalin ylläpito.
Instituutin Tallinnan toimipiste sijaitsee Koplin kaupunginosassa, Põhjala-tehtaan Kompressorimajan 2, kerroksessa, osoitteessa Marati 5-2. Tartossa sijaitsevat instituutin kirjasto ja lukusali osoitteessa Ülikooli 11.
Projekteja > Suomi 100 -juhlavuoden tapahtumat Virossa

Vuonna 2017 Suomen Viron-instituutti vastasi useista Suomi 100 -tapahtumista Virossa.
Suomi 100 -suurkonsertti järjestettiin 10. kesäkuuta 2017 Tallinnan Vapaudenaukiolla, ja konsertti oli juhlavuoden päätapahtuma. Suurkonsertissa esiintyi suomalaisia ja virolaisia pop- ja rockmuusikkoja, jotka esiintyivät yhdessä ja erikseen: Saara Aalto, Tõnis Mägi, Paleface, Chalice, Iiris, Tuomo, Mari Kalkun, Ailu Valle, Jüri Pootsmann, Lenna, Scandinavian Music Group, Ronya, Stig Rästa, Villu Tamme, Petri Laaksonen, Jaan Pehk ja Kalle Sepp. Konsertin juonsivat Sanna Stellan ja Jan Uuspõld.
100 esinettä Suomesta
Näyttely kertoo elämästä Suomessa esittelemällä yhden esineen kultakin itsenäisyyden vuodelta. Se kertoo Suomesta ja suomalaisuudesta arkisin, innovatiivisin ja humoristisin esimerkein. Näyttelyn kuraattoreina toimivat historioitsija ja kirjailija Anna Kortelainen sekä designer Pekka Toivanen. Näyttelystä on tehty myös verkkoversio.
100 Talks – suomalais-virolaisten keskustelujen sarja
Instituutti järjesti mahdollisuuden vaihtaa mielipiteitä ja kokemuksia ja käydä suomalais-virolaisia keskusteluita. Virolaiset tahot saivat hakea instituutilta tukea tuodakseen suomalaisia esiintyjiä omiin tilaisuuksiinsa Virossa. Suomen Viron-instituutti taltioi keskustelut ja jakoi ne oman YouTube-kanavansa kautta kaikille.
100 hetkeä -valokuvakilpailu
Kesällä 2017 järjestettiin valokuvakilpailu, jossa suomalaiset valokuvasivat Viroon liittyviä elämyksiä ja kokemuksia ja virolaiset puolestaan kaikkea, minkä kokivat olevan suomalaista tai liittyvän Suomeen. Suomalais-virolainen tuomaristo valitsi voittajakuvat aihetunnisteella #vironhetki tai #soomehetk lähetetyistä kuvista. Parhaat kuvat olivat vuosina 2017 ja 2018 esillä Tallinnan Viru Keskuksessa, Tarton Kaubamajassa ja Helsingin Sanomatalossa.
Projekteja > Suomen Viron-instituutti ja suomen kielen opetus

Instituutti tukee suomen kielen opetusta Virossa ja erityisesti kouluissa, joissa suomea opetetaan toisena vieraana kielenä. Instituutti järjestää ja tukee monia eri hankkeita ja tapahtumia, kuten suomen kielen kilpailuja ja suomen kielen opettajien koulutustilaisuuksia. Vuonna 2017 Suomen Viron-instituutti julkaisi suomen kielen oppimateriaalit virolaisten koulujen 6.–9. luokille.
Johtajat

Hannele Valkeeniemi (vuodesta 2021)
Anu Heinonen (vuosina 2019–2021)
Anu Laitila (vuosina 2015–2018)
Riitta Heinämaa (vuosina 2010–2014)
Jaana Vasama (vuosina 2005–2009)
Martti Turtola (vuosina 2001–2004)
Juhani Salokannel (vuosina 1997–2000)
Seppo Zetterberg (vuosina 1994–1996)
Aiheesta muualla

Suomen Viron-instituutin 30 ensimmäistä vuotta
Instituutin kotisivu
100 Talks -videot
Saara Aallon lahjakkuudella ei ole rajoja – lauloi upeasti viroksi Suomi 100 -konsertissa Tallinnassa. Iltalehti 10.6.2017.
100 esinettä Suomesta.
Tuglas-seura
Ensimmäinen suomi toisena vieraana kielena oppimateriaali on ilmestynyt.
Suomi 100 -konsertissa Tallinnassa 10. kesäkuuta 2017 olivat paikalla molempien maiden presidentit sekä pääministerit. Vasemmalta: Viron Tasavallan pääministeri Jüri Ratas ja presidentti Kersti Kaljulaid, Suomen Tasavallan presidentti Sauli Niinistö ja pääministeri Juha Sipilä sekä rouva Jenni Haukio. Kuva Sven Tupits
Suomi 100 -konsertin esiintyjiä. Kuva Sven Tupits
Sukisho

Suki na mono wa suki dakara shōganai!! (myös "Sukisyo" tai "Sukisho") (suom. Pidän mistä pidän enkä voi sille mitään!) on 12-osainen anime-sarja ja OVA, jonka lajityyppi on shōnen-ai. Sarjan jokainen jakso on noin 23–24 minuutin mittainen, ja sen suositeltavaksi ikärajaksi on asetettu 16.
Juoni

Sora Hashiba on tavallinen poikien yksityiskoulua käyvä nuori mies, joka sattuu putoamaan kolmannen kerroksen ikkunasta ja menettämään sen vuoksi kokonaan muistinsa. Palattuaan kouluun hän saa aivan yhtäkkiä uuden huonetoverin, Sunao Fujimorin, joka paljastuu Soran unohtuneeksi lapsuuden ystäväksi. Sora ei tule toimeen Sunaon kanssa, ja hän joutuu vielä kestämään toisen lapsuudenystävänsä Matsuri Hōjōn ylipirteitä piloja ja erikoisia päähänpistoja. Kaiken kukkuraksi ilmenee, että Soralla sekä Sunaolla on kummallakin toiset persoonat, Soralla Yoru ja Sunaolla Ran. Nämä toiset persoonat ovat keskenään rakastavaisia. Myös Sunaolla ja Soralla alkaa kipinöidä. Lisäksi Soralle on suuri mysteeri, miten ja miksi hän oikein putosi ikkunasta.