stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aarteenmetsästäjä
Juoni

Aarteenmetsästäjässä seurataan Indiana Jonesin naispuolista vastinetta, yhdysvaltalaista seikkailija-arkeologi Sydney Foxia, joka matkustelee maailmalla aarteita etsien konservatiivisen brittiläisen kollegansa Nigel Baileyn kanssa. Apua matkoillaan he saavat sihteeriltään Claudialta, joka toimittaa heille tietoja yliopistolta käsin. Yliopisto on kuvitteellinen Trinity College, jossa Fox toimii myös professorina.
Kunkin jakson alussa nähdään takauma, jossa jakson aiheena olevaa muinaisesinettä käytetään ennen sen katoamista, varastamista tai piilotusta. Takaumasta siirrytään nykypäivään ja Foxiin ja Baileyyn, joita keräilijä, museon edustaja tai joku muu taho pyytää etsimään nimenomaisen esineen. Useimmissa jaksoissa kaksikko matkustaa ympäri maailmaa jäljittäen aarre-esinettä. Matkoillaan he kohtaavat kilpailevia aarteenetsijöitä, jotka toisinaan antavat tilaisuuden esitellä Foxin osaamista kamppailulajeissa. Lopulta tehtäväksi jää löytää esine ja palauttaa se oikealle omistajalle tai museoon. Kunkin jakson lopuksi Trinity Collegessa kerrotaan mitä esineelle on tapahtunut.
Aarteenmetsästäjän juonien pohjalle otetaan ripaus aitoa historiaa, joka dramatisoidaan televisiosarjaan sopivaan formaattiin. Sarja esittää historiallisen tutkimuksen ja arkeologian uudessa valossa. Pölyisen toimiston sijaan Fox ja Baily seikkailevat maailmalla ja selviytyvät pahoistakin tilanteista vaarallisia tehtäviä suorittaessaan. Jaksoissa on monesti koomisia tilanteita toiminnan keskellä keventämässä tilannetta. Fox osoittaa pitävänsä puolensa ja selviytyvänsä kiperistä tilanteista, joihin useasti joudutaan. Foxin ja Baileyn välillä ylläpidetään seksuaalista jännitettä, ja vielä lisää mielenkiintoa tuo Foxin ajoittain hyvinkin niukka vaatetus. Foxin ja Baileyn suhde on kuitenkin sarjan juonikuvioissa vain pienenä sivuteemana.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tia Carrere  | … |  Sydney Fox   |
|  Christien Anholt  | … |  Nigel Bailey   |
|  Lindy Booth  | … |  Claudia   |
|  Tanja Reichert  | … |  Karen Petrushky   |
|  Tony Rosato  | … |  Stewie Harper   |
|  Thomas Kretschmann  | … |  Kurt Reiner   |
|  Louis Mandylor  | … |  Derek Lloyd   |
|  Lori Gordon  | … |  Lynette   |
|  John Schneider  | … |  Dallas Carter   |
|  Ho ”Oyster” Chow  | … |  Avery Ko   |
|  Kevin Jubinville  | … |  Bruce Farrow   |
|  Nancy Anne Sakovich  | … |  Cate Hemphill   |
Aarteenmetsästäjä muilla kielillä ja televisiokanavilla

Espanja: La Cazatesoros (Telecinco)
Brasilia: Caçadora de Reliquias (Rede Record)
Saksa: Relic Hunter - Die Schatzjägerin (Pro7)(ATV+)
Italia: Relic Hunter (Italia1)
Ranska: Sydney Fox l’aventurière (M6)
Slovakia: Lovkyňa Tajomstiev (Markíza sekä Joj)
Unkari: Az elveszett ereklyék fosztogatói (TV2 sekä AXN)
Ruotsi: Kultjägarna (Kanal 5)
Aiheesta muualla

Aarteenmetsästäjä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tia Carrere Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Christien Anholt Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sarjan päähenkilöt Nigel (Christien Anholt) ja Sydney (Tia Carrere).
Allente

| Allente |
| --- | --- |

Perustettu:  5. toukokuuta 2020
Kotipaikka:  Oslo, Norja Tukholma, Ruotsi
Toiminta-alue:  Pohjoismaat
Toimiala:  maksutelevisio
Omistaja:  Viaplay Group (50 %) Telenor (50 %)
Kotisivu:  Allente Suomi Allente Norja Allente Ruotsi Allente Tanska
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Allente on Pohjoismaissa toimiva, ruotsalaisen Viaplay Groupin ja norjalaisen Telenorin omistama maksutelevisio-operaattori. Allente välittää kanaviaan satelliittiverkossa (DVB-S).
Allente perustettiin 5. toukokuuta 2020 Canal Digitalin ja Viasatin fuusion tuloksena.
Kanavat, jotka ovat saatavissa Allentelta > Suomessa

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yle TV1 HD  Yle TV2 HD  MTV3 HD  Nelonen HD  Yle Teema & Fem HD  MTV Sub HD  TV5  Liv HD  Jim HD  Kuukauden kanava  Discovery Channel HD  MTV Juniori HD  Love Nature HD  Viasat Explore HD  Viasat History HD  Viasat Nature HD  National Geographic HD  History HD  H2  Horse & Country |   |  BBC Nordic HD  SkyShowtime 1 HD  SkyShowtime 2 HD  MTV Aitio HD  MTV Viihde HD  SF-kanalen  V Sport Ultra HD  V Sport Premium HD  V Sport 1 HD  V Sport Golf HD  V Sport+ Suomi HD  V Sport Vinter HD  MTV Max HD  MTV Urheilu 1 HD  MTV Urheilu 2 HD  MTV Urheilu 3  Eurosport 1 HD  Eurosport 2 HD  MTV Liiga 1  MTV Liiga 2 |   |  MTV Liiga 3  MTV Liiga 4  MTV Liiga 5  MTV Liiga 6  MTV Liiga 7  ID Investigation Discovery  Mezzo  MTV  MTV 00s  MTV 80s  Moonbug  Nick Jr.  Nickelodeon  Cartoon Network  Nicktoons  SVT1 HD  SVT2 HD  SVT Barn HD  Kunskapskanalen HD  CNN International |   |  BBC News  Sky News  Bloomberg  Al Jazeera English  UATV  CNBC  DW English  V Film Premiere  V Film Action  V Film Hits  V Film Family  V Sport Live 1  V Sport Live 2  V Sport Live 3  V Sport Live 4  V Sport Live 5  CGTN  Sverige kanalen  Kanal 10 Sverige  Kanal 10 Norge |
Aiheesta muualla

Allente
Vapaan Ranskan laivasto

Vapaan Ranskan laivasto (ransk. Les Forces Navales Françaises Libres, FNFL) oli toisessa maailmansodassa liittoutuneiden puolella taistelleen Vapaan Ranskan asevoimien merellinen osa. Laivaston komentajana oli amiraali Émile Muselier.
Amiraali Émile Muselier
Ranskan ja Saksan aselevon astuessa voimaan 18. kesäkuuta Charles de Gaulle perusti Vapaan Ranskan asevoimat (Forces Françaises Libres, FFL), joka sisälsi muun muassa laivaston. Vara-amiraali Émile Muselier liittyi de Gaullen joukkoihin 30. kesäkuuta Gibraltarilla. Hän oli ainoa ranskalainen lippu-upseeri, joka noudatti de Gaullen kutsua. Ranskan laivaston kalusto oli hyvin hajallaan. Osa oli Ranskan satamissa, ja osa oli paennut liittoutuneiden valvomiin satamiin, joista tärkeimpiä olivat Aleksandria Egyptissä sekä Plymouth ja Portsmouth Britteinsaarilla. Vapaan Ranskan laivasto liitettiin 3. elokuuta 1943 uuteen Ranskan laivastoon, ja sen alukset jatkoivat sotaa liittoutuneiden rinnalla Ranskan laivastona. Ne käyttivät kuitenkin edelleen Lorrainen ristillä varustettua lippua.
Operaatio Catapult

Brittien pelko Ranskan laivaston joutumisesta akselivaltojen haltuun aiheutti hyökkäyksen Ranskan laivaston alusten siirtämiseksi liittoutuneille tai niiden tuhoaminen. Valtausmiehistöt nousivat 3. heinäkuuta Britteinsaarille olleille taistelulaivoille Courbet'lle ja Paris'lle, sukellusvene Surcoufille ja neljälle muulle sukellusveneelle, hävittäjille Le Triomphant ja Léopard, kahdeksalle torpedoveneelle sekä useille apualuksille.
Miehitetyistä aluksista osa siirtyi heti Vapaan Ranskan laivastoon. Jo kesän aikana sukellusveneet Minerve ja Junon sekä neljä torpedovenettä lähtivät Plymouthista. Vuoden lopulla lähtivät Le Triomphant ja Léopard, joista ensin mainittu matkasi Uuteen Kaledoniaan suojaamaan alueella Ranskan etuja.
Laivasto kärsi ensimmäisen tappionsa, kun partioalus Poulmic osui 7. marraskuuta 1940 Plymouthin edustalla miinaan.
Vapaan Ranskan laivaston täydentäminen

Britannian Kuninkaallinen laivasto luovutti laivastolle täydennyksenä useita aluksia, kuten Hunt-luokan saattuehävittäjiä ja Flower-luokan korvetteja.
Lippu

Erotukseksi Vichyn Ranskan aluksista vara-amiraali Muselier loi keulalipun, jossa oli Ranskan värit ja punainen Lothringenin risti. Samoin laivaston ilmavoimien (ransk. Aéronavale Francaise Libre) lentokoneiden tunnukseen liitettiin Lothringenin risti.
Operaatiot > Afrikka

De Gaulle pyrki lisäämään vaikutusvaltaansa liittoutuneiden käymissä keskusteluissa miehittämällä Ranskan Länsi-Afrikan.  Dakarin valtausta yrittänyt Operaatio Menace kuitenkin epäonnistui, ja operaatio päättyi Vichyn Ranskan voittoon. Alue siirtyi liittoutuneiden valvontaan vasta marraskuussa 1942.
Operaatiot > Tyynenmeren taistelut

Taistelulaiva Richelieu liittyi Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, jonka mukana se oli vastaanottamassa Japanin antautumista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vapaan Ranskan laivasto Wikimedia Commonsissa
Vapaan Ranskan laivaston lippu
Hyökkäys Mers-el-Kébiriin

Hyökkäys Mers-el-Kébiriin oli brittien tekemä hyökkäys Vichyn Ranskan laivaston kimppuun Mers-el-Kébirissä Algeriassa toisen maailmansodan aikana 3. heinäkuuta 1940. Ranskan antauduttua Saksalle kesäkuussa 1940 ja sen siirtomaiden jouduttua Vichyn Ranskan haltuun, Winston Churchill määräsi Ranskan laivaston joko liittymään sotaan brittien puolelle tai upottaa aluksensa, jotta ne eivät joutuisi saksalaisten käsiin. Mers-el-Kébirissä olivat tuohon aikaan Ranskan laivastosta ensimmäisen maailmansodan aikaiset taistelulaivat Provence ja Bretagne, modernit taisteluristeilijät Dunkerque ja Strasbourg, lentokoneidenkuljetusalus Commandant Teste sekä hävittäjät Mogador, Volta, Terrible, Kersaint, Lynx ja Tigre. Laivaston komentajat Marcel-Bruno Gensoul ja François Darlan eivät kuitenkaan suostuneet upottamaan aluksiaan.
Britit aloittivat 3. heinäkuuta 1940 osana Operaatio Catapultia hyökkäyksen, johon osallistuivat lentotukialus HMS Ark Royal, taisteluristeilijä HMS Hood, taistelualukset HMS Valiant ja HMS Resolution, kevyet risteilijät HMS Arethusa ja HMS Enterprise sekä hävittäjät HMS Faulknor, HMS Foxhound, HMS Fearless, HMS Forester, HMS Foresight, HMS Escort, HMS Keppel, HMS Active, HMS Wrestler, HMS Vidette ja HMS Vortigern. Sen seurauksena taistelualus Bretagne upposi vieden mukanaan 1012 merimiestä ja Provence, Dunkerque ja Mogador vaurioituivat pahasti. 1 297 ranskalaista merimiestä kuoli. Kuusi brittien lentokonetta ammuttiin alas kahden lentäjän saadessa surmansa. Hyökkäys kiristi Vichyn Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan välejä, minkä seurauksena Vichyn Ranskan ilmavoimat pommittivat Gibraltaria 14. heinäkuuta ja uudestaan 24. ja 25. syyskuuta samana vuonna. Laivaston alukset siirrettiin Touloniin.
Hyökkäyksen kulku

Brittien saapuessa 3. heinäkuuta ranskalaisen tukikohdan edustalle, ranskalaiset laivat olivat edelleen laiturissa.
Hyökkäyksen kulku > Uhkavaatimuksen esittäminen ja neuvottelut

HMS Ark Royalin päällikkö Cedric S Holland oli aikaisemmin toiminut sotilasasiamiehenä Pariisissa ja tunsi henkilökohtaisesti useita vanhempia upseereita ranskalaisilta aluksilta. Täten hänet oli valtuutettu toimittamaan brittien uhkavaatimus satamaan. Uhkavaatimuksessa esitettiin kolme vaihtoehtoa:
Ranskalaisten tulee purjehtia brittien kanssa ja jatkaa taistelua Saksaa ja Italiaa vastaan
Ranskalaisten tulee purjehtia vain tarvittavalla miehistöllä brittiläiseen satamaan, minkä jälkeen miehistö palautetaan ensimmäisen mahdollisuuden tullen.
Mikäli jompikumpi kahdesta ensimmäisestä vaihtoehdosta hyväksytään, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus joko varastoi alukset sodan päättymiseen saakka, minkä jälkeen se palauttaa ne Ranskan hallitukselle tai jos joku niistä tuhoutuu, korvaa vahingon sodan jälkeen.
Jos ranskalaiset ovat sitä mieltä, että ranskalaisia aluksia ei voi käyttää akselivaltoja vastaan aselepoehtojen mukaisesti, alukset voidaan toimittaa ranskalaiseen satamaan esimerkiksi Martiniquelle tai Ranskan Länsi-Intiaan, jossa ne voidaan demilitarisoida brittien hyväksymällä tavalla tai toimittaa alukset talteen Yhdysvaltoihin odottamaan sodan päättymistä. Kummassakin vaihtoehdossa siirtoon osallistuneet miehistöt kuljetetaan takaisin brittien aluksilla.
Viestin yhteenvedossa todettiin, että mikäli yksikään vaihtoehto ei sopisi, ranskalaisten tulisi upottaa aluksensa tai sitten britit tekisivät sen käyttäen siihen tarvittavaa voimaa estääkseen alusten joutumisen akselivalloille.
Jo neuvottelun aikana ranskalaiset aloittivat laivojensa valmistamisen purjehdukseen, koneita lämmitettiin, hinaajat tuotiin paikalle ja niin edelleen. Neuvottelujen tuloksena esitettiin, ettei kukaan epäillyt ranskalaisten tarkoitusta olla antamatta laivojaan akselivalloille, vaan epäiltiin saksalaisten kykenevän ottamaan laivat käyttöönsä, vaikka ne olisi demilitarisoitu, jos ne olisivat ranskalaisissa satamissa. Tähän ranskalainen amiraali vastasi, että he kykenisivät kyllä pitämään puolensa ja Holland palasi Force H:nselvennä luokse raportoimaan amiraali Somersetille matkansa tuloksia.
Samanaikaisesti HMS Ark Royalilta nousseet lensivät tiedustelulennon satamassa ja iltapäivällä Fairey Swordfish pudotti kaksi pientä miinakenttää laskuvarjoilla sataman suulle estämään ranskalaisten laivojen pakoa. Ilta oli pimenemässä ja yö saattaisi tarjota mahdollisuuden pakenemiseen. Myös saatiin ilmoitus ranskalaisille saapuvista lisäjoukoista. Kapteeni Holland sai ranskalaisten komentajalta lausunnon, joka välitettiin amiraali Somervillelle. Annettu lausunto ei kuitenkaan ollut selkeästi tulkittavissa, joten amiraali Somerville antoi vielä mahdollisuuden valita esitetyistä vaihtoehdoista. Valintaa ei suoritettu.
Hyökkäyksen kulku > Hyökkäys

Kapteeni Holland palasi hävittäjällä takaisin Force H:n luo ja hänen palatessaan taistelulaivat avasivat tulen kello 16.56. Tuli oli heti tappavan tarkkaa. Dunkerquen ensimmäiset osumat tulivat 13 tuuman tykkitorniin N:o 2, joka muuttui käyttökelvottomaksi. Seuraava osuma tuhosi lentokonesuojan, ja kolmas läpäisi kylkipanssarin räjähtäen aluksen uumenissa turbiinihuoneen yläpuolella. Kolmas osuma aiheutti laivassa suuria tappioita 5,1 tuuman tykkitornin ammuskuilun räjähtäessä. Neljäs osuma läpäisi myös panssarin, ja vaikka se ei räjähtänyt, se aiheutti tuntuvia vaurioita aluksen uumenissa.
Taistelulaiva Bretagneen osui ainakin neljä 15 tuuman kranaattia ja alus räjähti aiheuttaen lähes tuhannen miehen tappiot aluksen miehistössä. Samoin taistelulaiva Provence sai useita osumia, mutta se ei räjähtänyt. Alus syttyi tuleen ja vajosi satama-altaaseen, josta se myöhemmin nostettiin ja siirrettiin Touloniin marraskuun alussa.
Viidessätoista minuutissa ranskalainen amiraali totesi laivojensa olevan käyttökelvottomia, jolloin amiraali Somerville käski lopettaa tulituksen. Brittiläiset tiedustelukoneet ilmoittivat, että satamassa oli taisteluristeilijä (Dunkerque) pahoin vaurioituneena ajettu rantaveteen. Taistelulaiva (Bretagne) oli pahoin vaurioitunut ja kaatunut. Toinen taistelulaiva (Provence) oli ajettu palavana rantaveteen. Pakoa yrittänyt hävittäjä Mogador oli tuhoutunut, vaikka edelleen olikin pinnalla, saatuaan osuman 15 tuuman kranaatista.
Taisteluristeilijä Strasbourg pakeni kahden suuren hävittäjän (contre-torpilleurs) Tigre ja Lynx saattamana avomerelle tulituksen alkaessa. Vaikka alusten reitti kulki läheltä HMS Ark Royalia, niitä ei havaittu hämärtyvässä illassa. Pakenevien alusten perään lähetettiin torpedokoneita, mutta ilman tulosta. Strasbourg pääsi saattueineen Ranskaan Touloniin 4. heinäkuuta illalla ja liittyi Vichyn Ranskan laivastoon.
Tapahtumien aikana läheisiltä kentiltä nousseet ranskalaiset lentokoneet lentelivät ympäriinsä, mutta ne eivät osallistuneet tapahtumiin ennen kuin aivan lopussa. Eräs ranskalaiskone ampui alas brittiläisen Skuan, mutta se tuhottiin seuraavaksi. Samoin muutama ranskalaispommittaja hyökkäsi Force H:n kimppuun myöhemmin illalla ilman tulosta.
Hyökkäyksen kulku > Seuraus hyökkäyksestä

Nyt Ranska katsoi olevansa sodassa brittejä vastaan ja he antoivat ilmoituksen, että upottavat 20 merimailia lähemmäs alueitaan tulevat brittialukset. Seuraavana päivänä Force H palasi Gibraltarille.
Hyökkäyksen kulku > Sinetti – Torpedokoneiden hyökkäys

Asia ei kuitenkaan vielä ollut valmis. Varhain 6. heinäkuuta HMS Ark Royalilta lähti torpedoilla aseistettuja Fairey Swordfish -koneita, joita saattamassa oli Skuat. Maaliksi oli määrätty ainoastaan vaurioitunut taisteluristeilijä Dunkerque. Eräs laukaistuista torpedoista osui syvyyspommein lastattuun hinaajaan Terre Neuve, joka oli kohteen vieressä. Seurauksena oli mahtava räjähdys, joka repi Dunkerquen kylkeen 20 metrin repeämän osastojen F ja G väliin ja surmaten 150 ranskalaista merimiestä. Lisäksi torpedot upottivat hinaajan Esterel. Ranskalaiset hävittäjät nousivat läheisiltä kentiltä torjumaan hyökkääjiä, mutta eivät lopulta hyökänneet brittien kimppuun. Samoin muutama ilmatorjuntatykki avasi tulen, mutta ilman tulosta. Dunkerque saatiin paikattua vesitiiviiksi 11. syyskuuta ja se kellui 27. syyskuuta.  Moottoreiden korjaamisen jälkeen ja viivytysten jälkeen alus siirrettiin lopulta Touloniin 19 helmikuuta 1942.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hyökkäys Mers-el-Kébiriin Wikimedia Commonsissa
Ranskalaishävittäjä Mogadirin tuho
taisteluristeilijä Strasbourg tulituksen kohteena 3. heinäkuuta
Staatliches Hofbräuhaus in München

| Staatliches Hofbräuhaus in München |
| --- | --- |

Perustettu:  1589
Perustaja:  Vilhelm V
Kotipaikka:  München, Baijeri, Saksa
Toimiala:  panimoala
Omistaja:  Baijerin osavaltio
Kotisivu:  https://www.hofbraeuhaus.de/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Staatliches Hofbräuhaus in München (joskus myös Hofbräu München) on saksalainen Münchenissä sijaitseva panimo, joka valmistaa oluita ja alkoholittomia juomia. Sen omistaa Baijerin osavaltio.
Baijerin herttua Vilhelm V perusti oluthallin 27. syyskuuta 1589 palatsinsa yhteyteen. Vilhelm ei ollut tyytyväinen paikalliseen olueen, joten oluthalli alkoi sittemmin panemaan omaa oluttaan, ja ensimmäisenä panimomestarina toimi Heimeran Pongratz. Vuonna 1828 kuningas Ludvig I avasi oluthallin myös tavallisille kansalaisille. Panimo oli pitkään Baijerin hallitsijan henkilökohtaista omaisuutta, mutta vuonna 1852 kuningas Maksimilian II siirsi sen valtiolle. 1920-luvulla Adolf Hitler käytti panimoa kansallissosialistisen puolueen kokouspaikkana.
Panimoon liittyy myös kertomus, jonka mukaan Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf suostui lopettamaan Münchenin piirityksen ja säästämään kaupungin ryöstelyltä, kun panimo lupasi kuninkaalle yli 23 000 litraa olutta.
Panimolla on kolme perusolutta sekä sesonkimakuja esim. Oktoberfest- ja talvikaudeksi. Panimo on alusta alkaen noudattanut saksalaiseen oluenpanoon liittyviä puhtausmääräyksiä.
Imperium: The Philosophy of History and Politics

| Imperium: The Philosophy of History and Politics> Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Francis Parker Yockey  (salanimellä Ulick Varange) 
Kieli:  englanti
Genre:  historianfilosofia poliittinen filosofia
Julkaistu:  1948
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Imperium: The Philosophy of History and Politics on yhdysvaltalaisen Francis Parker Yockeyn kirjoittama ja 1948 julkaistu historiaa ja filosofiaa käsittelevä kirja.
Teoksessa Yockey esittää Euroopan yhdistymistä uusfasistiseksi valtakunnaksi. Hän tulkitsee historiaa antisemitistisesti, kiistää holokaustin sekä omistaa teoksen Adolf Hitlerille.
MB Rahastot

| MB Rahastot Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2001
Toimitusjohtaja:  Hannu Puhakka
Puheenjohtaja:  Juhani Suomela
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  Muualla luokittelemattomat rahoituspalvelut (pl. vakuutus- ja eläkevakuutustoiminta) (64990)
Liikevaihto:   2,3 milj. € (2018)
Tilikauden tulos:   1,1 milj. € (2018)
Henkilöstö:   1 (2018)
Kotisivu:  www.mbrahastot.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
MB Rahastot Oy on suomalainen pääomasijoitusyhtiö. MB Rahastot on sijoittanut muun muassa A-Katsastus Groupiin. Joulukuussa 2020 tehdyssä yrityskaupassa A-Katsastus Group siirtyi Tradekan omistukseen.
Sijoitukset

Neomore
Spider Med
Welado
Mintly
Alltime
Pyroll Pakkaukset
TietoAkseli
Noja Rahoitus
Suvia Group
Liwlig
Freebo
Sijoitukset > Irtautumiset

Raksystems
Pinja
Debora (myyty Mehiläiselle 7. joulukuuta 2021, lukuun ottamatta lapsiperhepalveluita, jotka jatkavat Debora Lapsiperhepalvelut Oy:ssä)
Kotkamills
A-Katsastus Group
Dieta
Makua Foods
Transval
Parmaco
Cityterveys
Forchem
Norpe
Mainio Vire
Inspecta
Medivire
Panda
CPS Color
Suomen Gallup
Suomen Rehu
Enermet
Engel-Yhtymä
Arca Systems
Tryckinvest i Norden - Helprint
Noviant
Finnish Chemicals
Pyrollsack
Elcoteq Network
Byggfakta Skandinavia
Solitra
A-Rakennusmies
AJM-Industries
Fibox
Instru Data
Aiheesta muualla

MB Rahastojen verkkosivut
Pikku Haukijärvi (Sastamala)

| Pikku Haukijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°24′28″N, 22°56′20″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Rautajoen valuma−a (35.134)
Laskuoja:  oja Iso Haukijärveen 
Järvinumero:  35.134.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  93,7 m 
Pituus:  450 m  
Leveys:  200 m  
Rantaviiva:  1,264 km  
Pinta-ala:  5,417 ha  
Saaria:  1
 fiPikku Haukijärvi 
Pikku Haukijärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Vammalassa Suotaalanmaalla sijaitseva järvi.
Maantiede

Järven pinta-ala on 5,4 hehtaaria, ja sen pituus on 450 metriä ja leveys 200 metriä. Se on muodostunut Haukkavuoren juurelle kahden muun mäen väliseen painaumaan. Haukkavuori kohoaa 26 metriä järven pinnasta. Järvessä on saati, johon on rakennettu vapaa-ajan asunto. Järven rantaviiva on 1,3 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu vielä neljä vapaan-ajan asuntoa, joille tulee tiet Suontaalanmaalta ja Pohjanjärveltä.
Vesistösuhteita

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Rautajoen valuma-alueeseen (35.134) se kuuluu. Siihen laskee vain kaksi tulo-ojaa lähisoilta. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 700 metriä pitkä laskuoja Iso Haukijärveen, joka yhtyy lopulta Rautajokeen. Järven vedenpinnan korkeus on 93,7 metriä ja Ison Haukijärven 87,0 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 6,7 metriä.
Historiaa

Vuonna 1930 julkaistussa Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa näkyy järven ympärillä joko niittymaita tai kapeita peltopalstoja. Alue on täysin asumaton . Ainoa varhainen rakennus on tehty saaren, mikä näkyy vuoden 1961 peruskartassa .
Treffit Elmossa

| Treffit Elmossa> St. Elmo’s Fire |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Joel Schumacher
Käsikirjoittaja:  Joel Schumacher Carl Kurlander
Tuottaja:  Lauren Shuler Donner
Säveltäjä:  David Foster
Kuvaaja:  Stephen H. Burum
Leikkaaja:  Richard Marks
Pääosat:  Emilio Estevez Rob Lowe Andrew McCarthy Demi Moore Ally Sheedy Judd Nelson Mare Winningham
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:  28. kesäkuuta 1985
Kesto:  110
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  10 000 000 $
Tuotto:  37,803,872 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Treffit Elmossa (St. Elmo’s Fire) on Joel Schumacherin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1985. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Schumacher ja Carl Kurlander ja tuottanut Lauren Shuler Donner, ja sen pääosissa esiintyvät Emilio Estevez, Rob Lowe, Andrew McCarthy, Demi Moore, Ally Sheedy, Judd Nelson ja Mare Winningham. Elokuva kertoo juuri Georgetownin yliopistosta valmistuneista nuorista, jotka totuttelevat yliopistoelämän jälkeiseen aikuistumiseen ja vastuun kasvamiseen.
Elokuvan musiikin sävelsi David Foster. Hän teki elokuvan teemakappaleen ”St. Elmo’s Fire (Man in Motion)” yhdessä englantilaisen muusikko John Parrin kanssa, ja Parr äänitti kappaleen elokuvan soundtrack-albumille. Siitä tuli valtavan suosittu, ja se nousi Yhdysvalloissa listaykköseksi Billboard Hot 100 -singlelistalla vuoden 1985 syyskuussa ja saavutti myös Grammy-ehdokkuuden. Se oli myös viiden parhaan joukossa Euroopan maiden singlelistoilla, ja kymmenen parhaan joukossa Kanadassa ja Australiassa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Emilio Estevez  | … |  Kirby ”Kirbo” Keager   |
|  Andrew McCarthy  | … |  Kevin Dolenz   |
|  Rob Lowe  | … |  Billy Hicks   |
|  Judd Nelson  | … |  Alec Newbury   |
|  Ally Sheedy  | … |  Leslie Hunter   |
|  Demi Moore  | … |  Jules Van Patten   |
|  Mare Winningham  | … |  Wendy Beamish   |
|  Andie MacDowell  | … |  Dale Biberman   |