Gaius Gracchus
Ensimmäinen kausi kansantribuunina

Vuonna 123 eaa. Gaius Gracchus asettui ehdolle kansantribuunin virkaan. Hän sai runsaasti ääniä, joskin Gracchuksen suvun vastustajat onnistuivat estämään häntä saamasta äänten enemmistöä. Tribuunina hän osoitti pian olevansa valmis käyttämään lainsäädäntövaltaansa niin pitkälle kuin mahdollista. Gaius Gracchus ymmärsi, että edistämällä toisaalta ritarisäädyn ja toisaalta plebeijien etuja hän saisi näistä ryhmistä tukijoita uudistuksilleen ja pystyisi vastustamaan senaatin ylimystöä.
Gracchukselle kansankokous oli uudistusten lähde ja senaattia vastustavana valtakeskus. Tämä näkyy selvästi hänen asetuksessaan provinssien vuosittaisesta nimeämisestä konsuleille, mikä oli tärkein Rooman vuosittaisista päätöksistä. Turvaamalla tämän lain kulun, hän varmisti, että provinssit jaetaan ennen konsulien valintaa, mikä estäisi senaattia käyttämästä maakuntien jakamista keinona rangaista konsuleja, joita se ei hyväksynyt, ja palkitsemaan niitä, jotka se hyväksyi. Aristokraattina Gaius Gracchuksella ei kuitenkaan ollut aikomusta alistaa konsuleja ja muita virkamiehiä kansankokouksen valvontaan, joten hän lisäsi lakiin varauman, jonka mukaan kansantribuuneilla ei olisi veto-oikeutta.
Gaius Gracchuksen vuoden 123 eaa toiminta koski vallan väärinkäyttöä ja hänen veljensä Tiberiuksen talouspolitiikan jatkamista. Gaius Gracchus aloitti hyökkäyksellä Tiberiuksen vihollisia vastaan – sukujen välinen kosto oli toistuva teema Rooman politiikassa. Gracchus laati veljensä vanhaa vihollista Marcus Octaviusta vastaan suunnatun lakiehdotuksen, joka kieltäisi kansankokouksen erottamia henkilöitä asettumasta uudelleen ehdolle samaan virkaan. Hän ehdotti myös lakia, joka kieltäisi senaattia perustamasta poliittisia tuomioistuimia ilman kansankokouksen lupaa. Tämän ehdotuksen tarkoitus oli estää sellaisten oikeusmurhien toistuminen, joilla oli rangaistu Tiberius Gracchuksen kannattajia vuonna 132 eaa.
Toisessa lakiehdotuksessa, joka koski korruptiota lainvalvonnassa, pyrittiin tarjoamaan riippumattomat tuomarit valitustuomioistuimeen, joka oli perustettu vasta 26 vuotta aiemmin hillitsemään Rooman provinssien maaherrojen väärinkäytöksiä. Provinssien kansalaiset saivat nostaa kanteen vääryydellä vastaanotettujen rahojen palauttamiseksi ja pyytää päätöstä tuomioistuimelta. Siihen saakka tämän tuomioistuimen tuomarit olivat olleet senaattoreita, jotka omien etujensa vuoksi eivät olleet suojelleet provinsseja kiristykseltä. Gaiuksen lakiehdotuksessa senaattorit suljettiin tuomioistuimesta kokonaan ja heidät korvattiin ritareilla, varakkailla roomalaisilla, joiden odotettiin olevan puolueettomia. Lakiehdotuksen tekstistä on säilynyt huomattavia osia, jotka ovat joko suoraan Gaius Gracchuksen alkuperäisestä lakiehdotuksesta tai sen tarkasta kopiosta. Nämä osoittavat samaa päättäväisyyttä ja kekseliäisyyttä kuin hänen lakinsa erityistuomioistuimista, jonka tavoitteena oli estää korruptio ja väärinkäytökset tuomioistuimessa. Kaikkien tuomareiden ja senaattoreiden poissulkemista säännellään tarkoin, eikä yksikään pätevä tuomari voi päättää asiassa, jos tuomari ja syytetty ovat saman yhteisön jäseniä. Pitkät lausekkeet säätelivät tarkasti äänitaulujen jakelua ja keräämistä sekä äänten laskemista. Tällainen huomion kiinnittäminen pienimpiinkin yksityiskohtiin oli tunnusomaista Gaius Gracchukselle.
Gracchus teki myös lakialoitteen jakelujärjestelmästä, jonka avulla jaettaisiin viljaa edulliseen hintaan vähävaraisille Rooman kansalaisille. Toinen esitys oli siirtää Aasian uuden provinssin tuottoisa veroviljely pois paikallisilta maanomistajilta, jotka viljelivät maita Rooman kuvernöörin nimissä. Vastuu viljelystä siirtyisi Rooman ritarisäädyn yrityksille, jotka toimisivat suoraan Rooman valtionrahaston kanssa. Tämä järjestely loisi roomalaisten rahoittajien monopolin. Molemmat toimenpiteet pyrkivät varmistamaan Rooman kansalaisten tuen tulevassa äänestyksessä. Maaseudun väestön tuki pyrittiin varmistamaan kahdella muulla lakiesityksellä. Ensimmäinen siirti sotavarustusten kulut maanviljelijöiltä Rooman valtionrahaston vastuulle ja toinen muutti Tiberiuksen lakia ja ehdotti siirtokuntien itsehallintoyhteisöjen perustamista. Tämä keksintö johti myöhempinä aikoina Rooman siirtokuntien laajamittaiseen asuttamiseen ja koko Etelä-Euroopan roomalaistumiseen.