stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pistinmuurahaiset
Suomen suvut ja lajit tribuksittain

Suomessa pistinmuurahaisia on kahdeksan sukua neljässä tribuksessa. Näissä on Suomessa 24 lajia.
Crematogastrini
norkomuurahaiset (Formicoxenus )
norkomuurahainen (Formicoxenus nitidulus)
suurpäämuurahaiset (Harpagoxenus )
suurpäämuurahainen (Harpagoxenus sublaevis)
liekomuurahaiset (Leptothorax )
karvaliekomuurahainen (Leptothorax acervorum)
loisliekomuurahainen (Leptothorax kutteri)
siloliekomuurahainen (Leptothorax muscorum)
pikkuliekomuurahaiset (Temnothorax )
pikkuliekomuurahainen(Temnothorax interruptus)
hentoliekomuurahainen(Temnothorax tuberum)
Myrmicini
viholaiset (Myrmica )
dyyniviholainen (Myrmica constrica)
luhtaviholainen (Myrmica gallienii)
karvaloisviholainen (Myrmica hirsuta)
periloistviholainen (Myrmica karavajevi)
liuskasarviviholainen (Myrmica lobicornis)
kauhasarviviholainen (Myrmica lonae)
siloviholainen (Myrmica rubra)
ryppyviholainen (Myrmica ruginodis)
hietaviholainen (Myrmica rugulosa)
kiekkosarviviholainen (Myrmica sabuleti)
polvisarviviholainen (Myrmica scabrinodis)
nyhäsarviviholainen (Myrmica schencki)
vääräsarviviholainen (Myrmica sulcinodis)
koturiviholainen (Myrmica vandeli)
Solenopsidini
Monomorium
faaraomuurahainen (Monomorium pharaonis) - tulokaslaji
Tetramoriini
nummimuurahaiset (Tetramorium )
nummimuurahainen (Tetramorium caespitum).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pistinmuurahaiset (Myrmicinae)
ITIS: Myrmicinae (englanniksi)
Rupes Recta

Rupes Recta
Rupes Recta Kuussa, joka tunnetaan paremmin nimellä "Suora valli", on suurelta osin melko suora, 110 km pitkä, 2-3 km leveä, 240-300 m korkea todellisuudessa loivareunainen harju, vaikka näyttääkin jyrkältä. Sijainti Kuun kartalla 22.1° E 7.8° L Mare Nubiumissa. Rupes Ractasta itään on Thebitin kraatteri.
Rupertinmaa

Rupertinmaa kartalla.
Rupertinmaa (engl. Rupert’s Land) oli Hudson’s Bay Company -yhtiön omistama alue lähinnä nykyisen Kanadan alueella. Siihen kuului koko Hudsoninlahden valuma-alue.
Englannin kuningas Kaarle II myönsi vuonna 1670 Hudson’s Bay Companylle suuren osan Pohjois-Amerikasta. Yhtiö nimesi alueensa ensimmäisen johtajansa Kaarlen serkun Rupertin mukaan. Hudson’s Bay Companylla oli monopoli alueensa kauppaan, ja se perustikin sinne turkiskaupan keskuksia. Yhtiön turkiskauppiaat olivat usein ensimmäisiä, jotka kartoittivat aluetta.
Rupertinmaa oli Hudson’s Bay Companyn hallussa vuoteen 1870. Luovutuksesta päätettiin Rupertinmaan sopimuksella jo vuotta aiemmin, mutta Red Riverin kapina viivästytti sopimuksen täytäntöönpanoa. Hudson’s Bay Company sai omistuksistaan 300 000 puntaa ja maa-alueita asemapaikkojensa ympäriltä.
Rupertinmaa käsitti nykyisestä Kanadasta Québecin ja Ontarion pohjoisosan, koko Manitoban, suuren osan Saskatchewanista, Albertan eteläosan ja osia Luoteisterritorioista sekä Nunavutista. Yhdysvaltojen puolelta alue käsitti pienen osan Minnesotaa ja Pohjois-Dakotaa.
Rory Gibbs

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Rory Gibbs olympiavoittajana Pariisin kesäolympialaisissa 2024. |  Rory Gibbs olympiavoittajana Pariisin kesäolympialaisissa 2024. |  Rory Gibbs olympiavoittajana Pariisin kesäolympialaisissa 2024. |  |
Maa:   Iso-Britannia
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Račice 2022 | kahdeksikko |  |
|  Kultaa | Belgrad 2023 | kahdeksikko |  |
|  Pronssia | Ottensheim 2019 | nelonen i.p. |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Luzern 2019 | nelonen i.p. |  |
|  Kultaa | Varese 2021 | nelonen i.p. |  |
|  Kultaa | München 2022 | kahdeksikko |  |
|  Kultaa | Bled 2023 | kahdeksikko |  |
|  Kultaa | Szeged 2024 | kahdeksikko |  |
Rory Gibbs (s. 3. huhtikuuta 1994) on brittiläinen soutaja. Hän on olympiavoittaja, kaksinkertainen maailmanmestari ja viisinkertainen Euroopan-mestari.
Gibbs kilpaili alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2015–2016 mutta ei yltänyt mitaleille. Yleisessä sarjassa hän voitti Euroopan-mestaruuden ja saavutti MM-pronssia perämiehettömässä nelosessa vuonna 2019. Vuonna 2021 hän voitti Euroopan-mestaruuden ja sijoittui Tokion kesäolympialaisissa neljänneksi. Vuodesta 2022 hän on kilpaillut arvokilpailuissa kahdeksikossa. Vuonna 2022 hän voitti Euroopan-mestaruuden ja maailmanmestaruuden, kuten myös vuonna 2023. Vuonna 2024 hän voitti Euroopan-mestaruuden ja Pariisin kesäolympialaisissa olympiakultaa 1,04 sekunnin erolla hopealle sijoittuneeseen Alankomaiden venekuntaan.
Phobaeticus chani

| Phobaeticus chani |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kummitussirkat Phasmatodea
Heimo::  Phasmatidae
Alaheimo::  Clitumninae
Suku::  Phobaeticus
Laji::  chani
Kaksiosainen nimi
 Phobaeticus chani  Bragg in Hennemann & Conle, 2008 
Katso myös
   Phobaeticus chani Wikispeciesissä   Phobaeticus chani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Phobaeticus chani on maailman pisin hyönteislaji. Se kuuluu kummitussirkkoihin ja kuvattiin tieteelle vuonna 2008.
Koko ja ulkonäkö

P. chani on hyvin pitkä ja kapea, ruskea hyönteinen, jonka vartalo ja raajat muistuttavat oksaa. Lontoon luonnonhistoriallisessa museossa säilytettävä museoyksilö on raajat ojennettuna 56,7 senttimetriä ja vartalon pituus ilman raajoja 35,7 senttimetriä pitkä.
Levinneisyys

Kaikki toistaiseksi tavatut lajin yksilöt on löydetty Malesiaan kuuluvan Sabahin osavaltion alueelta, Borneon saaren pohjoisosasta.
Elintavat

Lajin elintavoista ei tiedetä juuri mitään. Sen uskotaan elävän puiden latvakerroksessa. Tutkituista naarasyksilöistä on löytynyt munia, joiden sivuilla on siipimäiset levennykset. Tämä viittaa siihen että naaras laskee munansa puusta ja tuuli kuljettaa ne uusille elinalueille. Toukkien arvellaan olevan jo munasta kuoriutuessaan reilun kuuden senttimetrin pituisia.
Aiheesta muualla

Creature 69: Phobaeticus chani Bizarre Creature of the Day -blogi.  8.12.2014. Viitattu 7.6.2019 (englanniksi).
Pilotwings Resort

| Pilotwings Resort |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Monster Games   Nintendo SPD
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Richard Garcia
Tuottaja:  Shinya Takahashi Kensuke Tanabe Keisuke Terasaki
Suunnittelija:  John Schneider
Säveltäjä:  Asuka Ito
Pelisarja:  Pilotwings
Julkaistu:  Jälleenmyynti EU 25. maaliskuuta 2011NA 27. maaliskuuta 2011JP 14. huhtikuuta 2011AU 14. huhtikuuta 2011Nintendo eShop JP 1. marraskuuta 2012 PAL 22. marraskuuta 2012 NA 30. joulukuuta 2012
Lajityyppi:  harrastajalentosimulaattori (en)
Pelimuoto:  Yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 3 
Alusta:  Nintendo 3DS
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Pilotwings Resort on Nintendo 3DS:lle julkaistu videopeli, jonka on kehittänyt Monster Games ja julkaissut Nintendo. Se kuuluu Pilotwings-pelisarjaan ja on jatkoa Super Nintendo Entertainment Systemin pelille Pilotwings ja Nintendo 64:n pelille Pilotwings 64 ja spin-off Wiin pelille Wii Sports Resort.
Ruperto Biete

Ruperto Biete Berdes (11. helmikuuta 1906 Barcelona – 25. maaliskuuta 1929 Oviedo) oli espanjalainen nyrkkeilijä. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja putosi kärpässarjassa puolivälierissä.
Rory Delap

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 6. heinäkuuta 1976
Syntymäpaikka: Sutton Coldfield, Englanti
Pelipaikka: Keskikenttä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1994–1998 1998–2001 2001–2006 2006–2007 2006 2007– | Carlisle United Derby County Southampton Sunderland → Stoke City Stoke City | 65 (7) 103 (11) 132 (5) 12 (1) 2 (0) 56 (3) |
Maajoukkue
| 1998–2004 | Irlanti | 11 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. marraskuuta 2008.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21. marraskuuta 2008.
Rory John Delap (s. 6. heinäkuuta 1976 Sutton Coldfield, Englanti) on irlantilainen jalkapalloilija. Hän on syntynyt Englannissa, mutta hänen vanhempansa ovat irlantilaisia ja hän edusti Irlannin maajoukkuetta.
Delap aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa Carlisle United FC:ssä vuonna 1994. Delap pelasi seurassa vuoteen 1998 asti ja oli nostamassa sitä kahdesti 2. divisioonaan. Carlislesta Delap siirtyi Valioliigassa pelanneeseen Derbyyn, jossa hän pelasi kolme seuraavaa kautta. Kesällä 2001 Delap vaihtoi Valioliigan Southamptoniin. Southampton putosi Valioliigasta keväällä 2005 ja pian Delap siirtyi Sunderlandiin, jossa hän loukkaantumisen jälkeen ei kuitenkaan saanut juurikaan peliaikaa. Sunderland lainasi Delapin mestaruussarjan Stoke Cityyn lokakuussa 2006, mutta hän loukkasi jalkansa pahoin jo toisessa ottelussaan. Loukkaantumisesta huolimatta Stoken manageri Tony Pulis hankki Delapin seuraan pysyvästi tammikuussa lupauksensa mukaisesti.
Delap tunnetaan poikkeuksellisen pitkistä ja vaarallisista rajaheitoista. Delapin heitot olivat tärkeä tekijä Stoken noustua kaudella 2007–2008 ja Valioliiga-kaudella 2008–2009 hänen heitoistaan syntyi seitsemän Stoken kauden 13 ensimmäisestä maalista.  Syksyllä 2008 Valioliigaottelussa Arsenalia vastaan Stoken molemmat maalit syntyivät Delapin pitkän rajaheiton seurauksena. Pitkien heittojen taustalla oli hänen nuoruudessaan harrastama keihäänheitto, jonka hän jätti 14-vuotiaana päätettyään keskittyä vain jalkapalloon. Delapia jopa houkuteltiin edustamaan Irlantia keihäänheitossa Lontoon olympialaisiin 2012.
Irlannin maajoukkueessa Delap on pelannut 11 maaottelua.
Rory Delapin poika Liam Delap on pelannut jalkapalloa Valioliigassa ja Englannin nuorisomaajoukkueissa.
Piikkiön kirkonkylä

Piikkiön kirkonkylä on entinen Piikkiön kunnan hallinnollinen keskus ja nykyinen Kaarinan kaupunginosa. Sitä rajaavat Nunna ja Hepojoki pohjoisessa, Makarla idässä, Voivala lännessä sekä Piikkiönlahti etelässä.
Palvelut

Suurin osa Piikkiön palveluista sijaitsee kirkonkylässä. Siellä on esimerkiksi paloasema, kirjasto, nuorisotalo sekä liikuntahalli. Piikkiön kirkonkylässä sijaitsee kaksi koulua, Piikkiön yhtenäiskoulu sekä Rungon koulu.
Liikenne

Piikkiön kirkonkylästä pääsee Turkuun Fölin bussilinjoilla 700–708 sekä Vainion Liikenteen linjoilla 720–723. Lisäksi alueella kulkevat Kaarinan sisäiset bussilinjat K4, K5 ja K6. Piikkiössä on toiminut rautatieasema, joka valmistui vuonna 1899 ja lopetettiin 1970-luvun lopulla.
Pietari–Varsova-rata

Pietari–Varsova-rata on Pietarin ja Varsovan välinen rautatie. Se kulkee viiden maan – Venäjän, Latvian, Liettuan, Valko-Venäjän ja Puolan – alueella.
Historia

Rautatien suunnittelutyön käynnisti Venäjän keisari Nikolai I 15. helmikuuta 1859 antamallaan määräyksellä. Määräys radan rakentamisesta allekirjoitettiin 23. marraskuuta 1851, ja rakennustyöt käynnistyivät seuraavana vuonna.
Työmaa jaettiin aluksi viiteen osaan, jotka olivat Pietari–Pihkova 269 km, Pihkova–Daugavpils 256 km, Daugavpils–Vilna 155 km, Vilna–Białystok 221 km ja Białystok–Varsova 173 km.
Vuoteen 1854 mennessä kolme pisintä osuutta oli jaettu kahtia, joten osastojen määrä nousi kahdeksaan. Ne olivat
Pietari–Laukaa 137 km,
Laukaa–Pihkova 137 km,
Pihkova–Rēzekne 161 km,
Rēzekne–Daugavpils 88 km,
Daugavpils–Vilna 156 km,
Vilna–Hrodna 145 km,
Hrodna–Białystok 77 km ja
Białystok–Varsova 172 km.
Työt edistyivät nopeasti, ja 1. marraskuuta 1853 liikenteelle avattiin ensimmäisenä Pietarin ja Hatsinan välinen 45 kilometriä pitkä rataosuus. Vuosina 1853–1857 rakennettiin Laukaanjoen yli professori Stanislav Valerianоvitš Kerbedzin suunnittelema rautatiesilta. Se oli Venäjän ensimmäinen metallista valmistettu rautatiesilta ja yksi aikakautensa taidokkaimpia rakennelmia Euroopassa. Sillassa oli kaksi jännettä, joista kumpikin oli 56,1 metriä pitkä.
Krimin sodan syttyminen vuonna 1854 hankaloitti ratatöiden etenemistä niin paljon, että valtion varoin rataa saatiin valmiiksi vain Pietarista Hatsinaan.
Sodan jälkeen valtio alkoi jälleen panostaa rakennustöiden loppuun saattamiseen. 10. lokakuuta 1856 Venäjän ministerineuvosto teki päätöksen töiden rahoittamisesta ulkomaisella pääomalla.
Pääosin Ranskan rahoittamana perustettiin 26. tammikuuta 1857 yhtiö (Главное общество российских железных дорог), jonka hallintaan siirtyivät sekä rata että sen rakennustyöt. Rata valmistui sen jälkeen nopeasti. Osuus Hatsinasta Laukaaseen avattiin liikenteelle 5. joulukuuta 1857, Laukaasta Pihkovaan 10. helmikuuta 1859, Pihkovasta Ostroviin 26. tammikuuta 1860, Ostrovista Daugavpilsiin 8. marraskuuta 1860, Daugavpilsistä Lentvarisiin 15. maaliskuuta 1862 ja viimeinen osuus Lentvarisista Varsovaan 15. joulukuuta 1862.
Ratakartta

| Liikennepaikka |  | km | Yhteydet |
| --- | --- | --- | --- |
| Alun perin Varsovan asema, nykyään lähtö: Vitebskin asema, Pietari | ● |  |  |
| Hatsina | ● |  |  Kraasselaan  Iivananlinnaan |
| Luga | ● |  |  |
| Pihkovan rautatieasema, Pihkova | ● |  |  Petseriin |
| Ostrov | ● |  |  |
| Pytalovo | ● |  |  |
| Alun perin Rēzekne I, nykyään Rēzekne II asema, Rēzekne | ● |  |  |
| Daugavpilsin asema, Daugavpils | ● |  |  |
| Švenčionėliai | ● |  |  |
| Vilnan asema, Vilna | ● |  |  |
| Lentvarisin asema, Lentvaris | ● |  |  |
| Hrodnan asema, Hrodna | ● |  |  |
| Sokółka | ● |  |  |
| Białystokin asema | ● |  |  |
| Varsovan Vilnan asema | ● |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pietari–Varsova-rata Wikimedia Commonsissa
Pjotr Jermakov

Pjotr Jermakov (1884–1953) oli venäläinen, Jekaterinburgissa koko ikänsä elänyt kommunistipuolueen virkailija ja komissaari, joka otti osaa entisen tsaari Nikolai II:n ja tämän perheen murhaan 17. heinäkuuta 1918. Länsimaissa vallinnut käsitys murhan ja ruumiiden hävittämisen yksityiskohdista nojasi vuosikymmenten ajan hänen kertomukseensa.
Nikolai II:n murha

Tsaarin murhan suorittivat bolševikkien salaisen poliisin eli Tšekan osasto, johon kuului Jermakovin lisäksi kaksi venäläistä, kapteeni Jakov Jurovski sekä kymmenen miestä, joista kuusi oli bulgarialaisia ja unkarilaisia sotavankeja. Vankien tehtävänä oli hävittää ruumiit. On mahdollista, että vangit tekivät tämän hätäisesti, koska heidät oli pakotettu tähän. Ei tiedetä, mitä vangeille tapahtui murhien jälkeen.
Jermakov kertoi tekaistun tarinan keisariperheen viimeisistä hetkistä amerikkalaiselle lehtimiehelle ja maailmankulkuri Richard Halliburtonille vuonna 1935. Halliburton levitti Jermakovin tarinaa, kertoen ”Tsaarin tappajan kuolinvuodelausunnon” tarinaa useissa lehdissä ja kirjassaan, Seven league boots. Jermakov väitti, että ruumiiden jäännökset poltettiin tuhkaksi bensiinin ja rikkihapon avulla. Hän sanoi itse levittäneensä tuhkan myrskytuuleen kuorma-auton lavalta. Jermakovin kertomusta uskottiin yli puoli vuosisataa.
Todellisuudessa ruumiit vietiin hylätylle kultakaivokselle, mutta niitä ei paloiteltu kirveellä, ei myöskään poltettu eikä käytetty rikkihappoa niiden tuhoamiseen. Ainoastaan vaatteet poltettiin. Ruumiit heitettiin osittain veden täyttämämään kaivosonkaloon. Kaivosta yritettiin saada räjäyttämällä sortumaan, siinä kuitenkaan onnistumatta. Tämän jälkeen alastomat ruumiit päätettiin nostaa ylös köysien avulla ja viedä ne syville rautakaivoksille Moskovan valtatien varteen. Ne oli määrä upottaa veden täyttämiin syviin kaivoskuiluihin käyttämällä kiviä painoina. Auton kuitenkin upottua matkalla mutaiseen metsätiehen päätettiin ruumiit haudata siihen. Tämä hätäisesti tehty päätös osoittautui kuitenkin toimivaksi, sillä valkoiset eivät koskaan löytäneet hautaa.
Murhiin osallistunut kapteeni Jurovski kuoli sairauteen ennen toista maailmansotaa; hän kuitenkin jätti pojalleen suuren määrän papereita työuransa ajalta, joiden joukossa oli hiilipaperikopiot tsaariperheen teloitusta ja ruumiiden hävittämistä koskevasta, Trotskille osoitetusta salaisesta muistiosta. Tämän asiakirjan sai ensin haltuunsa tsaariperheen jäännökset löytänyt elokuvaohjaaja Geli Rjabov, joka luovutti ne lopulta aikakautensa johtaville Romanov -tutkijoille, amerikkalaisille Suzanne ja Robert K. Massielle.
Muistio paljasti vääjäämättä, että ruumiiden pääkallot olivat jääneet ehjiksi ja että jäännökset oli haudattu kaksi kertaa: ensin kaivoskuiluun ja sitten soistuneeseen kohtaan metsässä, johon kaivoksesta nostettuja jäännöksiä kuljettanut kuorma-auto oli juuttunut. Täälläkään ruumiita ei ollut poltettu, mutta ne valeltiin rikkihapolla tunnistamisen estämiseksi.
Hauta avattiin virallisesti 1991, ja sieltä löydettiin perheen jäännökset. Kaksi ruumista puuttui haudasta, mutta ne löytyivät 2007 toisesta hautapaikasta lähistöltä.
Kuolema

Jermakovin sanottiin olleen kuolemaisillaan kurkkusyöpään Halliburtonin vierailun aikana, mutta hänen kuntonsa parani sotavuosina. Jermakov kuoli lopulta kotonaan vuonna 1953.
Ponte in Valtellina

| Ponte in Valtellina |
| --- | --- |
 vaakuna
 Ponte in Valtellina
 Koordinaatit: 46°11′N, 9°59′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Lombardia
Maakunta:  Sondrio
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  62,5 km²
Korkeus:  500 m
Väkiluku (1.1.2017)  (31.12.2014):  2 200
 – Väestötiheys:  32 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.comune.ponteinvaltellina.so.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Roccon kirkon fresko.
Ponte in Valtellina on kunta (comune) Sondrion maakunnassa Lombardian alueella Italiassa. Kunta sijaitsee noin 100 km koilliseen Milanosta ja noin 9 km itään Sondriosta. Kunnan asukasluku oli 2 222 (31.12.2014) ja pinta-ala 69,5 km².
Ponte in Valtellinan naapurikunnat ovat Castello dell’Acqua, Chiuro, Montagna in Valtellina, Piateda, Teglio, Tresivio ja Valbondione.
Aiheesta muualla

www.comune.ponteinvaltellina.so.it
Pietarsaaren Elim-seurakunta

| Pietarsaaren Elim-seurakunta Elimförsamlingen i Jakobstad |
| --- | --- |

 Pietarsaaren Elim-seurakunta joulukuussa 2022.
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  Suomen helluntaikirkko Finlands svenska pingstsamfund
Perustettu:  1923
Pastori:  Patrik Hellström
Pääkirkko:  Asematie 1 68600 Pietarsaari
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pietarsaaren Elim-seurakunta (ruots. Elimförsamlingen i Jakobstad) on pietarsaarelainen helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin vuonna 1923, kun 80 entistä baptistiseurakunnan jäsentä perusti uuden seurakunnan. Elim-seurakunta on yksi Suomen vanhimmista helluntaiseurakunnista.
Historia

Perustamisen taustalla oli teologiset erot armolahjojen käyttämisestä. Seurakunnan ensimmäisinä vuosina seurakunnalla ei ollut vakituista saarnaajaa, mutta Pietarsaaressa asunut Josef A. Lindkvist avusti saarnaamisessa. Vuonna 1930 seurakunta avasi rukoushuoneen Taljasepänkadulle. Rukoushuonehanketta edisti aktiivisesti Jakob Lillqvist. Toiminta oli alusta alkaen kaksikielistä, mutta vuonna 1934 seurakunta jakautui kielellisin perustein ja Pietarsaareen perustettiin suomenkielinen Pietarsaaren Saalem-seurakunta.
Vuonna 1937 seurakunta sai ensimmäisen vakituisen saarnajansa. Seurakunnan hengellinen koti sijaitsi vuoteen 1982 asti Taljasepänkadulla, jolloin seurakunnan uusi kirkko Asematiellä vihittiin käyttöön. Kirkossa tehtiin mittava peruskorjaus vuonna 2017.
Seurakunnan johtajat

Pietarsaaren Elim-seurakunnan johtajina ovat toimineet muun muassa:
1937: Alfons Andström
1939–1941: Johan Fredriksson
1941–1943: Samuel Klemetz
1945–1950: Alfons Andström
1950–1953: Samuel Bingmert
1953–1959:Viktor Svarvar
1960: Paul-Eric Taubert
1961–1964: Gerhard Gustafsson
1964–1972: Lars Koskinen
1972–1981: Rafael Hjort
1982–1987: Arne Herberts
1988–1995: Kenneth Witick
1995–1998: John Liljetström
1998–2003: Ralf Dahl
2004–2011: Håkan Nitovuori
2012→ Patrik Hellström
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pietarsaaren Elim-seurakunta Wikimedia Commonsissa
Seurakunnan verkkosivut
Elim-kirkon sisäänkäynti.
Roxy

Roxy on yhdysvaltalainen, Kaliforniassa vuonna 1990 perustettu pelkästään naisille suunnattu lumilautailu- ja surffausmerkki. Roxy on Quiksilverin sisaryhtiö. Roxy sponsoroi monia lumilautailijoita. Roxy pitää joka vuosi naisille suunnattuja TTR-tähtiluokituksen saaneita lumilautakilpailuita, kuten Roxy Chicken Jam ja Roxy Pro.
Princessa Avenue

Princessa Avenue on venäläinen naisyhtye. Yhtye soittaa rockmusiikkia ja laulaa englanniksi.
Yhtyeen kokosi tuottaja Viktor Drobyš kesällä 2007, ja sen ensivaiheita seurattiin Venäjän Music Televisionin ROKovyje devtšonki -ohjelmassa. Vuonna 2009 yhtye osallistui kappaleellaan ”Never Never” Venäjän euroviisukarsintoihin, jossa se sai kaksi prosenttia äänistä.
Yhtyeen esikoisalbumi Princessa #1 julkaistiin Sony Musicin kautta 26. elokuuta 2009. Kotimaansa lisäksi yhtye on konsertoinut Suomessa. Kesäkuussa 2009 yhtye esiintyi MTV3:n Pitkä kuuma kesä -ohjelmassa Tampereen Särkänniemessä. Bändi on esiintynyt myös Elämä lapselle-konsertissa  Hartwall Areenalla syyskuussa 2009.
Jäsenet

Aleksandra Gurkova (s. 23. huhtikuuta 1988 Samara) – laulu
Anastasija Kirillova (s. 20. joulukuuta 1982 Volgograd) – koskettimet
Dajana Ramos Laforte (s. 21. joulukuuta 1986 Pietari) – rummut
Karina Štertser (s. 5. elokuuta 1990 Barnaul) – basso
Diana Tsirekidze (s. 3. lokakuuta 1984 Ternopil) – kitara
Aiheesta muualla

Princessa Avenuen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (venäjäksi)
Pikku Lehmijärvi

| Pikku Lehmijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Hämeenkyrö
Koordinaatit:  61°35′01″N, 23°23′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Mahnalanselän alue (35.51)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  35.517.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  162,5 m 
Rantaviiva:  0,398 km 
Pinta-ala:  0,00995 km² 
 fiPikku Lehmijärvi 
Pikku Lehmijärvi  on Pirkanmaalla Hämeenkyrön Pinsiössä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Matalusjoen valuma-alueeseen.
Maantieto

Soikion muotoinen lampi on halkaisjaltaan noin 130 metriä ja sen pinta-ala on yksi hehtaari. Se on muodostunut mäkien väliin jääneeseen notkelmaan ja sen rannat ovat soistuneet. Lammen rannasta noin 50 metriä etelään sijaitsee pieni avovesilampare, jonka vuoksi voidaan ostaksua lammen kasvaneen hieman umpeen. Lammesta ei lähde laskuojaa, vaan vedet suotuvat turpeen läpi etelässä olevaan suo.-ojaan ja valuvat sitten Välisuon kautta Iso Lehmijärveen. Lampi saa vetensä pintavalunnasta ja Ketunkivenkankaan pohjavedestä. Korkealla kallion päällä sijaitsee vapaa-ajan asunto, jonne johtaa polku pohjoispuolelta lampea ohittavalta yhdystieltä 13145.
Porojärvi (Kolari)

| Porojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Kolari
Koordinaatit:  67°00′40″N, 24°21′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Tornionjoen vesistö
Laskujoki:  Poro-oja 
Järvinumero:  67.958.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  215,2 m  
Rantaviiva:  1,506 km  
Pinta-ala:  8,474 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPorojärvi 
Porojärvi  on Lapissa Kolarissa Pasmajärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,5 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Aalisjoen valuma-alueella (67.95), jonka Lompolojoen valuma-alueeseen (67.958) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 215,2 metriä mpy.
Ronni

Kaikkien Athosvuoren pyhien perintösäätiön luostarikeskuksen päärakennus.
Ronni on Hämeenlinnassa sijaitseva kylä, joka aikaisemmin kuului Lammin kuntaan. Ronnissa sijaitsee muun muassa Kaikkien Athosvuoren pyhien perintösäätiön luostarikeskus, joka aloitti toimintansa vuonna 2013. Aiemmin samalla alueella toimi Pääjärven kuntayhtymän kuntoutuskeskus. Ronnissa on toiminut myös Suomen Punaisen Ristin Hämeen piirin ylläpitämä turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus, jonka noin 150 asukasta majoitettiin sekä Pääjärven kuntoutuskeskukseen Ronniin että Ronnin ulkopuolelle Lammin keskustasta vuokrattuun kerrostaloon..