stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Talonpoikaismarssi
Taustaa > Hallitus vaihtuu

Kallion hallitus oli Lapuan liikkeen painostuksen edessä voimaton, kun se ei suojeluskuntien uskollisuudesta epätietoisena pystynyt ryhtymään vastatoimiin. Eduskunta kutsuttiin koolle 1. heinäkuuta kesken kesälomien käsittelemään suojelulakia sekä viittä erilaista kommunistilakia. Lapuanliikkeen lähetystö saapui samana päivänä tapaamaan presidentti Relanderia ja vaati kommunistien toiminnan kieltämisen lisäksi siirtymistä enemmistövaalitapaan, yhden miehen vaalipiireihin sekä veronmaksukykyyn sidottuun äänioikeuteen. Seuraavana päivänä Relander painosti hallituksen eroamaan eduskunnan antamasta luottamuslauseesta huolimatta. Vallankaappausyrityksen varalta puolustusministeri Juho Niukkanen ehti vielä ennen eroaan siirtää Lapuan patruunatehtaan ja Ilmajoen asevarikon ammusvarastot Etelä-Suomeen. Svinhufvud nimitettiin uudeksi pääministeriksi 4. heinäkuuta. Hän ei poikkeuksellisesti ottanut eduskuntaryhmiä mukaan hallitusneuvotteluihin vaan antoi lapuanliikkeen johdon vaikuttaa sen ohjelmaan ja kokoonpanoon.
Seuraavana aamupäivänä lapuanliikkeen aktiivit tunkeutuivat Säätytalossa eduskunnan perustuslakivaliokunnan kokoukseen, josta he sieppasivat SSTPV:n kansanedustajat Eino Pekkalan ja Jalmari Rötkön. Svinhufvudin hallitus oli jo ensimmäisessä istunnossaan tehnyt presidentin esityksestä periaatepäätöksen koko kommunistien eduskuntaryhmän vangitsemisesta, ja sisäministeri E. V. Kuokkanen antoi iltapäivällä 5. heinäkuuta vangitsemismääräyksen, jonka perusteluna oli epäily ”maanpetoksellisesta toiminnasta”. Hallitus vaati myös Pekkalan ja Rötkön luovuttamista viranomaisille, tai se ei osallistuisi talonpoikaismarssin juhlallisuuksiin. Lapuanliikkeen taustavaikuttajat Kai Donner ja S. J. Pentti kehottivat pitämään heidät Lapualla, mutta lopulta Vihtori Kosola taipui vaatimukseen pelätessään hallituksen poissaolon pilaavan marssin.
Svinhufvud suhtautui marssiin alusta lähtien epäilevästi ja oli jo hallituksen muodostamisen aikana yrittänyt saada lapuanliikkeen johtoa luopumaan ajatuksesta. Tapahtuma kuitenkin järjestettiin, vaikka esitetyt vaatimukset olivat menneet läpi. Hallituksen kaatamiseksi suunniteltu marssi muuttui nyt äärioikeiston yleisisänmaalliseksi kommunisminvastaiseksi mielenosoitukseksi. Tutkija Juha Siltalan mukaan siitä tuli lapuanliikkeen ja valtiovallan ”mahtavasti lavastettu kädenlyönti”. Valtiovalta pyrki vielä asettamaan kyyditysten lopettamisen ehdoksi marssin vastaanottamiselle. Lapuanliikkeen johto julkaisi juuri ennen marssia varauksellisen julistuksen, jonka mukaan ”kommunisteihin kohdistuvat yksityiset estämistoimenpiteet” tulisi lopettaa, jos uusi hallitus ryhtyisi pikaisiin toimiin ”kommunismin hävittämiseksi isänmaastamme”. Tämä ele riitti valtiojohdolle, vaikka ehdotonta kyydityskieltoa ei annettu.
Tapahtumat > Katselmus Pallokentällä

Puoli yhdentoista aikaan osallistujat järjestäytyivät komppanioittain ja marssivat Töölön pallokentällä pidettyyn katselmukseen. Kentän itälaidalle oli rakennettu Suomen lipuilla koristeltu puhujalava, jonne asettuivat Vihtori Kosola, Vihtori Herttua, Iivari Koivisto, K. R. Kares, Väinö Malmivaara ja Paul Danielsson. Puhujalavan alapuolella oli kutsuvierasaitio, jossa istuivat muun muassa Jean ja Aino Sibelius, J. R. Danielson-Kalmari, V. A. Koskenniemi ja E. N. Setälä. Tapahtumaa oli saapunut seuraamaan tuhansia katsojia. Tilaisuus radioitiin valtakunnallisesti hallituksen määräyksestä, ja puheet oli jo etukäteen annettu julkaistavaksi kaikille porvarillisille sanomalehdille.
Katselmus alkoi kello 12.00 armeijan ylikapellimestarin Lauri Näreen johtamien yhdistettyjen Kaartin ja Laivaston soittokuntien esittämällä ”Nuijamiesten marssilla”, minkä jälkeen ensimmäisen puheen piti kirkkoherra K. R. Kares. Hurmoshenkisessä puheessaan hän vaati muun muassa, ettei Suomessa saa rienata uskontoa eikä Jumalan pelkoa, ja tuomitsi myös vaatimuksiaan esittävän vasemmistolaisen joukkosieluisuuden. Marssin osallistujissa Kares sen sijaan näki ”Jumalan hengen täyttämän Jumalan kansan sielun”. Soittokunnan esittämien ”Vaasan marssin” ja maakuntalaulujen jälkeen tohtori Danielsson piti ruotsinkielisen puheen. Hänen puheensa jälkeen lavalle nousi vielä Kosola, joka kohotti kolminkertaiseen eläköön-huudon isänmaalle ja sai marssijoilta raivokkaat suosionosoitukset. Juhla päättyi ”Porilaisten marssiin”, ja sen jälkeen Kosolaa kannettiin vielä ympäri kenttää soittokunnan soittaessa ”30-vuotisen sodan marssia”.
Tapahtumat > Paluumatka

Torijuhlan päätyttyä pääministeri Svinhufvud kävi tutustumassa osallistujien majapaikkoihin. Marssijat ruokailivat kello 17–19, ja sen jälkeen he lähtivät kotimatkalle vielä saman illan aikana. Matkan varrella lotat olivat järjestäneet taukopaikkoina toimineille suojeluskuntataloille kahvi- ja voileipätarjoilua. Autosaattueet eivät enää pysyneet muodossa paluumatkalla, kun kuljettajat ajoivat vauhdilla kotiinpäin. Seurauksena oli onnettomuuksia, joista pahin tapahtui Kymissä auton syöksyessä Korkeakosken sillalta Kymijokeen. Neljä Haminasta lähtenyttä marssijaa pääsi joesta ylös, mutta autonkuljettaja hukkui.
Etelä-Pohjanmaan iskujoukkoon kuulunut Niilo Kosola kertoi valtioneuvoston tarjonneen heille ilmaisen junamatkan pois pääkaupungista makuuvaunussa, sillä joukosta haluttiin ilmeisesti päästä eroon mahdollisimman nopeasti. Vihtori Kosola palasi marssin jälkeen Lapualle, jossa oli käynnissä herännäisten kesäjuhlat. Niistä tuli samalla myös Kosolan kotiinpaluujuhla.
Tapahtumat > Viikonlopun levottomuudet

Marssi oli sujunut rauhallisesti, vaikka Helsingissä vallitsikin Kansan Lehden kirjeenvaihtajan mukaan jännittynyt ja hermostunut mieliala. Ainoat välikohtaukset sattuivat autojen poistuessa. Diakonissalaitoksen kohdalla kolonnan kärkiautoja kivitettiin ja Pitäjänmäen ylikäytävän kohdalla hyökättiin letkan edellä ajaneen moottoripyörälähetin kimppuun. Moottoripyöräilijää ”lahtariksi” solvannut hyökkääjä saatiin kiinni ja siepattiin auton kyytiin muutaman kilometrin ajaksi. Satakunnan joukon komentaja K. V. Huhtala määräsi miehen seisomaan asennossa tien sivussa olleen sorakasan päällä, kunnes kaikki autot olivat ajaneet ohitse.
Lapuanliikkeen terrori oli huipussaan talonpoikaismarssin alla kesä–heinäkuun vaihteessa, joskin muilutukset pääosin lakkasivat juuri ennen marssia liikkeen johdon vaatimuksesta. Marssiviikonloppuna sattui silti useita välikohtauksia eri puolilla maata. Vakavin tapaus oli ollut jo torstaina Forssassa, jossa Lapuan liikkeen jäsenet tunkeutuivat työmies Yrjö Holmin kotiin. Tämä ei suostunut lähtemään heidän mukaansa ja kuoli syntyneessä laukaustenvaihdossa. Nakkilassa yritettiin murhata työväentalon vahtimestari, ja Alavuden työväenyhdistyksen puheenjohtaja sekä Vampulan työväentalon vahtimestari siepattiin ja kyyditettiin. Rovaniemellä puolestaan syttyi useita tulipaloja, joista syytettiin kommunisteja, ja teoista epäiltynä pidätettiin yli 20 henkilöä.
Jälkipyykki

Talonpoikaismarssi sai Suomen porvarilliselta lehdistöltä hyvin myönteisen vastaanoton. Jopa monet etukäteen marssia vastustaneet Maalaisliiton ja edistyspuolueen lehdet kiittelivät vuolaasti tapahtuman rauhallisuutta ja isänmaallista henkeä ja arvostelivat korkeintaan puheiden yksityiskohtia tai lapuanliikkeen muuta toimintaa. Esimerkiksi Suomenmaassa marssia kutsuttiin ”valtavaksi, isänmaalliseksi voimannäytteeksi”. Kokoomuslaisen Uuden Suomen mukaan se oli ”kansallisen nousun päivä”. Aamulehti nosti talonpoikaismarssin historialliselta merkitykseltään jopa Suomen tärkeimpien tapahtumien joukkoon. Sosiaalidemokraattisissa lehdissä marssia arvosteltiin ja ivailtiin jonkin verran.
Talonpoikaismarssin jälkeen kokoontunut eduskunta ei lapuanliikkeen uhkailuista huolimatta hyväksynyt kommunistilakeja sellaisenaan, sillä niitä vastustaneet sosiaalidemokraatit ja eräät Ruotsalaisen kansanpuolueen edustajat saivat määrävähemmistöllään äänestettyä ne lepäämään yli vaalien. Nopeuttaakseen asian käsittelyä presidentti Relander hajotti eduskunnan 15. heinäkuuta ja määräsi uudet vaalit lokakuun alkuun. Lapuanliikkeen terrori jatkui edelleen, sillä 17. heinäkuuta eduskunnan sosialidemokraattinen varapuhemies Väinö Hakkila siepattiin ja kyyditettiin Lapualle. Seuraavana päivänä Karjalan kannaksen Heinjoella surmattiin suutari E. P. Mättö. Talonpoikaismarssin ja sitä seuranneiden väkivaltaisuuksien vuoksi perustettiin syyskuussa 1930 Liikkuva poliisi, kun hallitus katsoi tarvitsevansa puolueettoman ja uskottavan iskujoukon.
Ennen eduskuntavaaleja lapuanliike suunnitteli uutta marssia lokakuun lopulle, mikäli vasemmisto olisi saanut riittävän monta paikkaa kommunistilakien estämiseksi. Sosialidemokraatit säilyttivät suurimman puolueen asemansa 66 paikalla, mutta kun kommunistit eivät saaneet osallistua vaaleihin, ei vasemmisto saanut riittävää määrävähemmistöä, ja näin kommunistilait menivät läpi lokakuun lopussa. Äänioikeus oli myös evätty noin 20 000 vasemmistolaiselta. Lapuanliikkeen kansansuosio alkoi samana syksynä kääntyä laskuun. Hakkilan tapauksen lisäksi syynä oli erityisesti entisen presidentin K. J. Ståhlbergin 14. lokakuuta 1930 tapahtunut sieppaus, joka käänsi yleisen mielipiteen liikettä vastaan. Lopullisesti liikkeen tarina päättyi keväällä 1932 Mäntsälän kapinaan, jonka jälkeen sen toiminta kiellettiin järjestön itsensä ajamien lakien perusteella.
Kulttuuri

Talonpoikaismarssin osallistujat saivat Vihtori Kosolan allekirjoittaman diplomin ja sinimustaan nauhaan kiinnitetyn muistomitalin. Saajan titteliksi merkittiin siviiliammatin sijasta hänen sotilasarvonsa. Mitalin toisella puolella on kuvattuna puhetta pitävä Vihtori Kosola nyrkki koholla, ja toisella puolella on Lapuan liikkeen tunnus. Kuuluisa valokuva nyrkkiä kohottavasta Kosolasta oli otettu Pallokentän puhetilaisuuden lopussa.
Marssista valmistui kaksi lyhytelokuvaa. Kalle Kaarnan ohjaama Talonpoikaismarssi Helsinkiin 1930 on vahvasti propagandistinen elokuva, joka alkaa ”kaatuneiden nuijamiesten vaalenneiden luiden ääreltä” ja päättyy Kosolan Senaatintorilla pitämään puheeseen. Suomi-Filmin tuottama Talonpoikaismarssi 7. VII. 1930 on 29 minuutin pituinen ajankohtaisdokumentti.
Toivo Palmroth sävelsi ja Reino Palmroth sanoitti kappaleen ”Talonpoikaismarssi”, jonka Mustan Karhun Yhtye levytti vuonna 1935. Talonpoikasmarssin innoittamana julkaistiin myös lautapeli nimeltä ”Lapuanpeli”. Sen lähtöpisteenä oli Lapualla sijaitseva Kosolan talo ja maalina Senaatintori. Matkalla olleisiin tehtäviin kuului muun muassa muilutus, jossa ”maankavaltajat” tuli karkottaa rajan takana siintävään venäläiseen kaupunkiin.
Kirjallisuutta

Pirhonen, Pentti: Kapina: talonpoikaismarssista Mäntsälään.  Hämeenlinna:  Karisto, 1982.  ISBN 951-23-1928-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Talonpoikaismarssi Wikimedia Commonsissa
Lähdössä kommunismia kukistamaan, Hakkapeliitta, 15.7.1930, nro 29, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Marssijat ohittavat Kolmen sepän patsaan.
Töölön pallokentän tilaisuuden kutsuvierasaitio. Edessä toisena vasemmalta kenraali Hannes Ignatius, säveltäjä Jean Sibelius, Aino Sibelius ja professori E. N. Setälä.
Presidentti Relander ja Vihtori Kosola kättelevät Suurkirkon portailla.
Muntadhar al-Zaidi

Kenkävälikohtaus
Muntadhar al-Zaidi (s. 16. tammikuuta 1979) on irakilainen televisiotoimittaja. Hän sai maailmanlaajuista julkisuutta heitettyään kenkänsä Yhdysvaltain silloista presidenttiä George W. Bushia kohti Bagdadissa 14. joulukuuta 2008 pidetyssä lehdistötilaisuudessa kuitenkaan Bushiin osumatta. Lisäksi hän huusi Bushille arabiaksi: ”Tämä on jäähyväissuudelma Irakin kansalta, koira.” Maaliskuussa 2009 al-Zaidi tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankeuteen hyökkäyksestä vieraan vallan johtajaa vastaan. Huhtikuussa tuomio kuitenkin lyhennettiin yhteen vuoteen, koska al-Zaidilla ei ole aiempaa rikosrekisteriä. Hyvän käytöksen ansiosta hän vapautui jo syyskuussa 2009, kolme kuukautta etuajassa.
Georg Korte

Georg Engelbert Korte, sukunimi vuoteen 1897 Karlsson (4. lokakuuta 1879 Turku – 1954) oli suomalainen eläinlääkäri ja eläinlääkintöasessori.
Kortteen vanhemmat olivat konemestari Edvard Engelbert Karlsson ja Johanna Wilhelmina Stenvall. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta vuonna 1900 ja valmistui eläinlääketieteen kandidaatiksi 1903 ja eläinlääketieteen tohtoriksi 1905  Hannoverin eläinlääkärikorkeakoulusta.
Korte oli Kemiön ym. kuntien vt. kunnaneläinlääkärinä 1906–1908 ja vakinaisena kunnaneläinlääkärinä 1908–1910. Hän oli sitten Tampereen kaupungin teurastamon ja lihantarkastamon johtajana 1910–1919. Korte oli osallistunut Tampereen teurastamon suunnitteluun ja laitos oli valmistuessaan Suomen nykyaikaisin alallaan. Tämän jälkeen Korte oli Suomen Karjakeskuskunnassa teknillisenä johtajana 1919–1943 ja johtokunnan jäsenenä 1922–1943, lääkintöhallituksen eläinlääkintöosaston asessorin apulaisena 1922–1928 sekä maatalousministeriön eläinlääkintöosaston ylimääräisenä eläinlääkärinä vuodesta 1943 ja Valtion lihantarkastamon vt. johtajana 1948–1949. Eläinlääkintöasessori hänestä tuli 1941.
Korte oli 1913 lihantarkastusta Suomessa yhtenäistäneen komitean puheenjohtajana ja myöhemmin hän oli valmistelemassa lihantarkastusta koskevaa lainsäädäntöä. Korte oli Suomen eläinlääkäriyhdistyksen sihteerinä 1922–1925, varapuheenjohtajana 1926 ja puheenjohtajana 1929–1930. Hänestä tuli yhdistyksen kunniajäsen 1940.
Korte oli naimisissa vuodesta 1908 Ellen Augusta Danielssonin kanssa.
Teoksia

Liha ja lihatuotteet. WSOY 1929
Yhteiskuntaoppi

Yhteiskuntaoppi tai yhteiskuntatiede (lyhenne YH, YT tai harvoin myös YO) on peruskoulun ja lukion oppiaine, jonka tarkoituksena on avartaa oppilaiden näkemystä suomalaisesta yhteiskunnasta ja ohjata oppilasta toimimaan vastuullisesti ja aktiivisesti yhteiskunnassa.
Oppiaineen historiaa

Ennen peruskoulua yhteiskuntaoppi kuului kansakoulun jatkokurssien (siis luokan neljä jälkeen) pakollisiin oppiaineisiin. Peruskouluun siirryttäessä siitä tuli kaikille pakollinen oppiaine, jossa oli kaksi vuosiviikkotuntia. Uusimmassa opetussuunnitelmassa viikkotuntien määrä nostettiin kolmeen. Yleisesti yhteiskuntaoppia opetetaan yhdeksännellä luokalla, ja sitä opettavat yleensä samat opettajat kuin historiaa – oppiaineen nimi olikin ennen Historia ja yhteiskuntaoppi (HY) vuodesta 1982, jota ennen historia, yhteiskuntaoppi ja taloustieto vuodesta 1963 (ensimmäinen lukion opetussuunnitelma on vuodelta 1982, jota ennen opetus pohjasi vielä peruskoulun aikanakin oppikoulun opetussuunnitelmaan). Vuoden 1963 opetussuunnitelma, joka siis jäi oppikouluajan viimeiseksi, oli ensimmäinen, jossa yhteiskuntaoppi virallisesti mainitaan omana kokonaisuutenaan, ja samalla historian opetuksen painopistettä siirrettiin uudempaan aikaan. Oppilaan päättötodistukseen tuli yhdistetty historian ja yhteiskuntaopin numero; tätä kritisoivat monet oppilaat ja aineiden opettajat, ja nykyisin numerot ovat erikseen. Ensimmäinen peruskoulusta valmistunut ikäluokka, joka sai numerot kummastakin oppiaineesta erikseen, oli vuonna 2007 peruskoulun päättänyt ikäluokka.
Lukiossakin oppiaine oli historian yhteydessä ja oppiaineen nimi oli sielläkin Historia ja yhteiskuntaoppi, josta oli viisi pakollista kurssia, joista yhteiskuntaoppia oli yksi kurssi. 2000-luvun alun opetussuunnitelmassa oppiaineet eriytettiin, ja pakollisten yhteiskuntaopin kurssien määrä nousi kahteen, kun taloustieto nousi pakolliseksi kurssiksi yhteiskuntatiedon rinnalle. Valtakunnallisena syventävänä kurssina säilyi lakitieto ja uutena kurssina aloitti pääosin EU-asioita käsittelevä kurssi. Lukion 2016 opetussuunnitelmassa on neljä valtakunnallista kurssia. Yhteiskuntaoppi on myös yksi kirjoitettavissa olevista ainereaalin oppiaineista.
Yhteiskuntaopin aihealueita

Yhteiskuntaopin opetuksessa käsiteltäviä aiheita:
perhe
parisuhteet
talous ja kulutus
työelämä
politiikka
oikeuslaitos
laki
poliisi
valta ja vaikuttaminen
Euroopan unioni
yhteiskunta
Aiheesta muualla

Historia ja yhteiskuntaoppi (Arkistoitu – Internet Archive)
Etälukion yhteiskuntaoppisivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Historian ja yhteiskuntaopin oppimistulokset perusopetuksen päättövaiheessa (Arkistoitu – Internet Archive) Kansallinen koulutuksen arviointikeskus, 18.9.2012
Abitreenit - Yhteiskuntaoppi
Luettelo Suomen ilmavoimien ilma-aluksista

Luettelo Suomen ilmavoimien ilma-aluksista hankinta-ajankohdan mukaisessa järjestyksessä.
Ennen sotia käytössä olleet lentokoneet > Ensimmäinen merkintätapa

Ensimmäisessä merkintätavassa koneiden tunnuksena oli F (= Flygmaskin) sekä numero. Merkinnässä ollut kirjain oli ainoastaan kirjanpidollinen ja sitä  ei maalattu lentokoneisiin.
| Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918> Merkki | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918> Tunnus | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918> kpl | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918> Alkuvuosi | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918> Loppuvuosi | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918> Hankintamaa | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918>  | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918>  | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918>  | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918>  | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918>  | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918>  | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918>  | Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1918>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Friedrichshafen FF 33E | F | 1 | 1918 | 1923 | Saksa |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Friedrichshafen FF 49C | F18 ja F22 | 2 | helmikuu 1918 | 1919 ja 1923 | Saksa |  |  |  |  |  |  |  |  |
| N.A.B. Typ 9 Albatros | F4 ja F6 | 2 | 1918 | 1923 | Ruotsi |  |  |  |  |  |  |  |  |
| N.A.B. Typ 12 | F10 | 1 | 1918 | kadonnut siirtolennolla 1918 | Ruotsi |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Rumpler 6B1 | F20 | 1 | 1918 | 25.10.1919 | Saksa |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Rumpler 6B2 | ? | 1 | 1918 | 1926 | Saksa |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Rumpler ? | F30 | 1 | tilattu helmikuu 1918 | peruutettu 17.7.1918 | Saksa |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Rumpler C.VIII | F28 | 1 | 1918 | 1925 | Saksa |  |  |  |  |  |  |  |  |
| SW 20 Albatros | F2 | 1 | 1918 | 13.4.1918 | Ruotsi |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Thulin typ D | F1 ja F3 | 2 | 1918 | 1919 | Ruotsi |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Thulin typ LA | F5 | 1 | 1918 | 1919 | Ruotsi |  |  |  |  |  |  |  |  |
Professori

M. A. Castrén, Helsingin yliopiston ensimmäinen suomen kielen professori.
Professori (lyhenne prof., lat. professor, sanoista pro ’edessä’ ja fateri ’tunnustaa’) on yliopiston korkein opetus- ja tutkimustehtävä sekä suomalainen arvonimi. Yliopiston professoreilla on sekä tutkimus- ja opetustehtäviä että hallinnollisia tehtäviä.
Tehtävät

Professorin odotetaan tekevän tutkimustyötä, jonka lisäksi tehtäviin kuuluu opettaminen. Tutkimuksen tavoitteet ja tekotavat vaihtelevat aloittain; luonnontieteiden metodit poikkeavat selvästi esimerkiksi yhteiskuntatieteiden menetelmistä. Tekniikan alueella on myös huomattavan paljon tutkimusta, jossa yritysmaailma on mukana. Tutkimuksen rahoitus on yleensä haettava yliopiston ulkopuolisista lähteistä. Suomessa tällaisia ovat muun muassa Suomen akatemia ja Tekes. Myös erilaiset säätiöt rahoittavat tutkimusta. Tutkimukseen liittyy julkaisuiden tekeminen sekä toimiminen lehtien ja konferenssien ohjelmatoimikunnissa.
Professorit opettavat tyypillisesti maisteri- ja jatko-opintotason kursseja, koska näissä on lähin tuntuma tutkimukseen. Vaikka tavallisesti kandidaattitason opetuksesta pääosin huolehtivat yliopisto-opettajat ja lehtorit, professorit vastaavat opintokokonaisuuksien sisällöstä. Professorien opetustehtäviin kuuluvat myös opinnäytetöiden ohjaukset ja arvioinnit. Tutkimusprofessoreilla ei aina ole opetusvelvollisuutta, mutta he voivat silti ohjata opinnäytetöitä.
Opetus- ja tutkimustehtävien lisäksi professoreilla on usein hallinnollisia tehtäviä.
Pätevyysvaatimukset

Yliopistojen professorit ovat pääsääntöisesti suorittaneet tohtorin tutkinnon. Tyypillisesti professoriksi nimitettävältä odotetaan merkittäviä tohtorintutkinnon jälkeisiä ansioita ja on yleistä, että nimitettävillä professoreilla on entuudestaan dosentin arvo. Tietyillä poikkeusaloilla tohtorintutkinto ei ole ehdoton edellytys – erityisesti taiteellisilla aloilla, joissa valinta tapahtuu taiteellisten näyttöjen perusteella, on professoreita, joilla ei ole tohtorintutkintoa. Eri yliopiston pätevyysmäärittelyt ovat yleensä hyvin samankaltaisia ympäri maailman, vaikka niissä voi olla painotuseroja yliopiston tai tehtävän luonteen takia. Esimerkiksi Helsingin yliopistossa professorin tehtävään valittavalta edellytetään nykyisin tohtorin tutkintoa, korkeatasoista tieteellistä pätevyyttä, kokemusta tieteellisen tutkimuksen johtamisesta, kykyä antaa korkeatasoista tutkimukseen perustuvaa opetusta ja ohjata opinnäytteitä, sekä näyttöjä edustamansa tutkimusalan kansainvälisestä yhteistyöstä. Professorilta voidaan vaatia myös käytännön kokemusta alaltaan. Taiteiden alalla tieteellisen tutkimuksen asemasta arvioidaan taiteellista toimintaa.
On huomattava, että pätevyys arvioidaan aina haettavan professuurin kuvausta vasten. Arvioinnin tekevät yleensä yliopiston ulkopuoliset henkilöt, joilla on professorin pätevyys.
Suomessa on yli 2 300 professoria ja yli 600 apulaisprofessoria (2021–2022).
Nimike muissa maissa

Professorin nimike ei ole kaikissa maissa yhtä selkeästi yliopiston ylimpään opetus- ja tutkimustehtävään liitetty kuin Suomessa. Joitakin epävirallisia tai osittain suosittuja käännöksiä:
engl. (full) professor – professori
engl. associate professor – apulaisprofessori
engl. assistant professor – yliassistentti (Tieteentekijöiden liiton suositus)
On huomattava, että näidenkin nimikkeiden merkitys vaihtelee englanninkielisten maiden kesken, jopa maiden sisällä. Hieman tulkinnasta riippuu, voisivatko engl. reader tai engl. senior lecturer tarkoittaa vanhempaa tutkijaa, apulaisprofessoria tai yliopistonlehtoria. Joka tapauksessa ne viittaavat juuri professorin alapuolella olevaan korkeaan asemaan yliopistossa.
Joissakin maissa, kuten Saksassa, professorin nimikettä käyttävät myös ammattikorkeakoulujen yliopettajaa vastaavassa
tehtävässä olevat henkilöt. Koska ammattikorkeakoulu (saks. Fachhochschule) käännetään usein university of applied sciences, tämä voi aiheuttaa sekaannusta.
Yleisesti ottaen yliopistossa oleva professori ilman määreitä viittaa samantasoiseen tehtävään kuin Suomen professori. Määreiden merkitys riippuu maasta ja joskus yliopiston iästäkin, joten käännösten kanssa on syytä olla varovainen. Lisäksi sana on joissain maissa käytössä kohteliaana puhuttelumuotona kenestä tahansa opettajasta ja esimerkiksi ranskan kielen sana professeur tarkoittaa opettajaa ottamatta kantaa siihen, onko kyseessä ala-asteen vai yliopiston opettaja.
Työtehtävän täyttäminen Suomessa

Professorin virka eli professuuri oli ainoa valtion virka, jonka täyttämisestä oli oma yksityiskohtainen lakinsa. Professorin virantäyttöasiat saattoivat käytännössä muodostua monimutkaisiksi ja kestivät jopa useita vuosia. Nopeimmillaankin ne kestivät yleensä vähintään puoli vuotta. Vuoden 2010 yliopistolainuudistuksessa virantäyttölaki kumottiin ja virat muutettiin työsuhteiksi, yhtenä perusteena nopeuttaa professuurien täyttämistä. Jatkossakin professorin työtehtävää hakeneista pitää pyytää vähintään kahden asiantuntijan lausunto. Muuten täyttöprosessi voi vaihdella jonkin verran yliopistojen kesken.