stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Observaabeli
Observaabelit kvanttimekaniikassa

Kvanttimekaniikassa jokaista observaabelia A vastaa operaattori Â, joka on hermiittinen ja lineaarinen. Kvanttimekaniikan peruspostulaattien mukaan, mitattaessa observaabelia A voidaan mittaustulokseksi saada vain sitä vastaavan operaattorin Â ominaisarvoja, jotka hermiittisyysehdon nojalla ovat aina reaalisia, kuten reaalimaailman suureiden on oltavakin.
Nyköpingin pidot

Nyköpingshus
Nyköpingin pidot olivat Ruotsin kuningas Birger Maununpojan joulujuhlat, jotka järjestettiin 11. joulukuuta 1317 Nyköpingin linnassa. Kutsuvieraina olivat muun muassa kuninkaan molemmat veljet herttua Valdemar Maununpoika ja herttua Eerik Maununpoika, jotka myöhemmin samana iltana vangittiin ja vietiin linnan vankitorniin, jossa he myöhemmin kuolivat.
Tarinan mukaan Birger heitti vankitornin lukon avaimen Nyköpinginjokeen.
Taustaa

Herttuaveljekset Valdemar ja Eerik olivat aikaisemmin yrittäneet vallankaappausta. Tanskan ja Norjan kuninkaiden väliintulon ansiosta vuonna 1310 Ruotsi jaettiin veljesten kesken kolmeen osaan. Kuningas Birger oli kutsunut veljensä linnaan viettämään joulua sovinnon merkeissä.
Seuraukset

Kuningas Birger oli arvioinut poliittisen tilanteen väärin. Samana vuonna syttyi kapina kuningasta vastaan ja hänen oli pakko paeta Gotlantiin ja sieltä lopulta Tanskaan. Herttua Eerikin kolmevuotias poika Magnus valittiin kuninkaaksi Moran kivillä Uplannissa. Kuningas Birgerin poika Magnus oli kasvanut aikuiseksi ja piti vastarintaa yllä vuoteen 1320 asti, jolloin hänet vangittiin ja mestattiin. Kuningas Birger kuoli maanpaossa Tanskassa vuonna 1321.
Hän mennyt on (kappale)

Hän mennyt on on Veikko Salmen sanoittama suomenkielinen käännöskappale Jeane Mansonin laulamasta kappaleesta "Avant de nous dire adieu". Suomeksi kappaleen ovat levyttäneet Markku Aro sekä Lea Laven.
Otteita kumouksellisista kokouksista

| Otteita kumouksellisista kokouksista> Protokollsutdrag från subversiva möten |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Henrik Jansson
Kieli:  ruotsi
Kustantaja:  Scriptum
Julkaistu:  2007
Sivumäärä:  337
ISBN:  978-952-5496-36-9
Suomennos
Suomentaja:  Mikko Laaksonen
Kustantaja:  Sammakko
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  256
ISBN:  978-952-483-098-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Otteita kumouksellisista kokouksista (Protokollsutdrag från subversiva möten) on turkulaisen suomenruotsalaiskirjailijan Henrik Janssonin toinen suomennettu romaani. Alkuteos ilmestyi 2007, suomennos 2009. Teoksen on suomentanut Mikko Laaksonen.
Alkuteoksen Protokollsutdrag från subversiva möten kansi.
Jansson käy romaanihenkilö Henrik Janssonin kautta läpi 70-lukulaista nuoruuttaan ja taistolaisvuosia Turussa. Hän etsii sitä menneisyyden nuorukaista, joka "pyyteettä halusi tehdä hyvää". Tarinan taustana on Janssonin omat kokemus suomenruotsalaisessa teiniradikalismissa ja Åbo Akademin opiskelijapiireissä. Kriitikon mukaan kuvausta ei sen suomenruotsalaisen taustan vuoksi voi pitää yleispätevänä, vaikka se sisältääkin samaa, mitä yleisesti tarkoitetaan taistolaisuudella. Taistolaisuuden käsittely suomenkielisestä kaunokirjallisuudessa on vähäistä, lähinnä Raija Oranen on tuonut sitä esiin romaanihenkilöidensä kautta. Vaikka teos on poliittinen muistelma, se on samalla herkkä nuorisokuvauskenen mukaan?.
Kriitikko pitää teoksen avaimena ryhmäeuforiaksi tiivistyvää joukkolaulantaa ja kehuu Janssonin kykyä liukua vuosikymmenestä toiseen ja takaisin. Hän pitää juonta ja henkilöitä uskottavina lukuun ottamatta Stasin ja KGB:n informantteja metsästävää miestä, josta hänen mukaansa jää koominen vaikutelma. Laaksosen suomennosta hän kehuu notkeaksi.
Aiheesta muualla

Teos Otteita kumouksellisista kokouksista Sammakon sivuilla
Isidoros Egyptiläinen

Pyhä Isidoros Egyptiläinen (myös Isidoros Aleksandrialainen; m.kreik. Ἰσίδωρος, Isidōros; kuollut 404) oli egyptiläinen aavikkoerakko joka vastusti areiolaisuutta, tuki Athanasiosta, oli areiolaisten vainoama ja pyhän Johannes Khrysostomoksen ystävä. Lisäksi hän oli pappi ja askeetti, yli tuhannen munkin hengellinen isä, eli pyhästi ja kuoli korkeassa iässä. Hän piti sairaalaa pyhiinvaeltajille Aleksandriassa, mutta Hieronymus syytti häntä origenismista, jonka jälkeen hän meni Konstantinopoliin ja ystävystyi Johannes Khrysostomoksen kanssa.
Paholaisen jalanjäljet

Paholaisen jalanjäljet ovat Lounais-Englannissa Devonin kreivikunnassa 9. helmikuuta 1855 havaitut tuntematonta alkuperää olevat jalanjäljet. Ilmiön aiheuttajaa kutsuttiin paholaiseksi. Jäljet jatkuivat yli 160:n kilometrin matkan halki maaseudun, ja ylittivät katkeamattomana kaikenlaisia esteitä kuten jokia ja lumen peittämiä talojen kattoja, sekä myös hyvin ahtaita aukkoja kuten 10 cm halkaisijaltaan olevia putkia.
Aiheesta muualla

The Devil's footprint (Arkistoitu – Internet Archive)
Iryna Štanhjejeva

Iryna Štanhjejeva (ukr. Ірина Штангєєва, s. 8. helmikuuta 1982) on ukrainalainen pikajuoksija.
Hän karsiutui 60 metrin alkuerissä Birminghamin sisäratojen EM-kilpailuissa 2007. Saman vuoden Osakan MM-kilpailuissa hän karsiutui 200 metrin puolivälierissä.
Hänen 60 metrin ennätyksensä on 7,24 s, jonka hän juoksi Zaporižžjassa 29. tammikuuta 2004. 100 metriä hän on juossut aikaan 11,31 s Donetskissa 7. toukokuuta 2005 ja 200 metriä aikaan 22,72 s Jaltalla 13. kesäkuuta 2007.
Isidoros

Isidoros tai Isidorus on kreikkalaisperäinen miehen nimi, joka viittaa seuraaviin henkilöihin:
Isidoros Aleksandrialainen, kreikkalainen filosofi
Isidoros Miletoslainen, kreikkalainen arkkitehti
Isidorus Sevillalainen, Sevillan arkkipiispa, kirkonopettaja
Isidorus Madridilainen, espanjalainen katolinen pyhimys
Isidorus Mercator eli ”Vale-Isidorus”, salanimi, jolla väärinä dekretaaleina tunnettu kuuluisa väärennettyjen asiakirjojen kokoelma on julkaistu
Isidorus, kraatteri kuussa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Isidoros”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Obligationes

Obligationes eli disputaatiot de obligationibus olivat keskiajan filosofiassa väittelymuoto, josta tuli hyvin yleinen 1200- ja 1300-luvuilla. Tällaisia väittelyitä käytettiin osana logiikan opetusta, muun muassa artistisen tiedekunnan lopputentteinä.
Obligaatioväittelyssä oli kaksi osapuolta, opponentti (opponens) ja vastaaja (respondens). Latinankielinen termi obligationes viittaa "velvollisuuksiin", millä tarkoitettiin väittelijöiden velvollisuuksia noudattaa väittelymuodon sääntöjä. Sääntöjä käsittelevä kirjallisuus muodosti oman filosofisen kirjallisuuden lajinsa 1200-luvun alkupuolelta alkaen.
Obligaatioväittelyillä oli eri muotoja, mutta niitä on tutkittu ja niitä tunnetaan nykyään vain rajallisesti. Tunnetuin on positio; muita mahdollisia muotoja ovat depositio, dubitatio ja petitio. Positiossa opponentti esittää jonkun väitteen. Vastaajan tulee joko myöntää tai kieltää se. Jos vastaaja myöntää position, opponentti esittää lisää väitteitä tai kysymyksiä, joihin vastaajan tulee vastata joko myöntävästi, kieltävästi tai epäillen tiettyjen sääntöjen mukaisesti. Vastauksen oikeellisuus riippuu siitä, ovatko väitteet merkityksellisiä alkuperäisen position kannalta. Opponentti voi väittää mitä tahansa; sääntöjen seuraaminen on vastaajan vastuulla.
Väittelyn lopputulos riippuu siitä, syyllistyykö vastaaja hyväksymään väittelyn aikana ristiriitaisia väittämiä. Vastaaja voi esimerkiksi erehtyä vastaamaan johonkin kysymykseen väärin, mutta silti voittaa väittelyn, mikäli onnistuu pitämään vastauskokonaisuutensa logiikan ristiriidattomana siihen saakka, kunnes kustos julistaa väittelyyn käytettävissä olleen ajan päättyneeksi.
Kirjallisuutta

Yrjönsuuri, Mikko: Obligationes. 14th Century Logic of Disputational Duties. Acta Philosophica Fennica, 1994, 55. vsk.
Yrjönsuuri, Mikko: Disputations, Obligations and Logical Coherence. Theoria, 2000, 66. vsk, s. 205–223.
Yrjönsuuri, Mikko: Consequences, Obligations and Insolubles.  (New Synthese Historical Library, vol. 49)  Dordrecht:  Kluwer, 2001.
Aiheesta muualla

Spade, Paul Vincent: Medieval Theories of Obligationes The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Oleksandr Lapko

| Oleksandr Lapko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1973
Kansalaisuus:   Ukraina
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  1991–2013
Painoluokka:  Superraskassarja
Kätisyys:  oikea
| Mitalit> Maa:   Ukraina.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ukraina.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Maa:   Ukraina> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Gdańsk 1997 | +90 kg |  |
|  Kultaa | Kiova 1999 | +90 kg |  |
|  Pronssia | Bukarest 1995 | +80 kg |  |
| Euroopan Cup  | Euroopan Cup  | Euroopan Cup  |  |
|  Kultaa | Bergen 1998 | +90 kg |  |
Oleksandr Lapko (s. 1973) on ukrainalainen karateka. Hän on Kyokushinin kaksinkertainen Euroopan-mestari.
Kilpaura

Lapko aloitti karaten nuorena ja kuului Ukrainan maajoukkueeseen, jossa häntä valmensi Sergei Vsevolodov. Valmistumisensa jälkeen Lapko työskenteli Komblis Sports Clubissa.
Lapko saavutti 1995 raskaansarjan EM-pronssia Romaniassa.
Sittemmin 1997 Lapko eteni superraskaansarjan loppuotteluun Puolassa. Hän kohtasi isäntämaan Rafal Czerniakowskin, jonka Lapko voitti ja saavutti uransa ensimmäisen Euroopan mestaruuden.
Lapko oli mukana 1998 Norjassa järjestetyssä Euroopan Cupissa, johon oli kutsuttu edellisvuoden menestyneimmät Kyokushin-ottelijat. Lapko voitti loppuottelussa Pavel Mandokin, joka voitti sittemmin kaksikuukautta myöhemmin Euroopan superraskaansarjan mestaruuden.
Lapko saavutti uransa toisen Euroopan mestaruuden 1999 kotimaassaan Ukrainassa voitettuaan loppuottelussa Mihai Gorgoiun.
Isidoros Aleksandrialainen

Isidoros Aleksandrialainen oli kreikkalainen uusplatonilainen filosofi. Hän eli Ateenassa ja Aleksandriassa 400-luvun loppupuolella.
Isidoros oli yksi viimeisiä uusplatonikkoja. Hänestä tuli Ateenan koulun johtaja Proklosta seuranneen Marinoksen jälkeen. Hänen näkemyksensä olivat sellaisia, että suurin osa koulun jäsenistä halusi ottaa niihin etäisyyttä, ja niin hän joutui lopulta luopumaan virastaan ja antamaan sen Hegiaalle.
Isidoros tunnetaan ennen kaikkea Damaskioksen opettajana. Tämä kirjoitti teoksen Isidoroksen elämä, jossa esittää opettajansa hyvässä valossa ihmisenä ja ajattelijana. On kuitenkin yleisesti myönnetty, että hän oli enemmänkin innokas filosofian harrastaja kuin huomattava ajattelija. Hänelle järkeily oli alisteista inspiraatiolle, ja hän suosi Pythagoraan ja Platonin teorioita stoalaisten ja Aristoteleen mielikuvituksettoman logiikan ja käytännöllisen etiikan sijaan. Hän harrasti myös varsin vapaata teosofista spekulointia ja piti unia ja valveilla nähtyjä näkyjä tärkeinä. Hän puhui näistä laveasti pitämissään julkisissa esityksissä.
Damaskioksen Isidoroksen elämä on säilynyt Fotioksen Bibliothecassa.
Katso: Agathias, Hist. II 30; Fotios, Bibliotheca, 181.
Elämäkerran mukaan Isidoroksen puoliso oli Hypatia Aleksandrialainen.
Iryna Vereštšuk

Iryna Vereštšuk
Iryna Andrijivna Vereštšuk (ukr. Ірина Андріївна Верещук; s. 30. marraskuuta 1979 Rava-Ruska, Lvivin alue) on ukrainalainen poliitikko ja juristi.
Vereštšuk opiskeli vuosina 1997–2002 kansainvälistä informaatiota Lvivin polyteknisen yliopiston sotilasinstituutissa. Vuosina 2002–2006 hän suoritti lakiopinnot Lvivin yliopistossa. Vuosina 2008–2010 hän jatkoi opiskelua Julkishallinnon kansallisakatemian Lvivin julkishallinnon alueinstituutissa. Vereštšuk palveli viiden vuoden ajan upseerina Ukrainan asevoimissa. Hän on työskennellyt myös juristina ja vuosina 2016–2019 "Itä- ja Mustanmeren tutkimusten ja konsensuskäytäntöjen kansainvälinen keskus" -nimisen kansalaisjärjestön puheenjohtajana.
Vereštšuk pääsi vuonna 2019 Ukrainan lainsäädäntöelin Verh’ovna Radan jäseneksi. 4. marraskuuta 2021 hänet nimitettiin Ukrainan varapääministeriksi sekä tilapäisesti miehitettyjen Ukrainan territorioiden jälleenintegroinnin ministeriksi.
Hivan kaanikunta

Hivan kaanikunta on entinen valtio, joka käsitti laajan alueen Keski-Aasian länsiosassa Araljärven eteläpuolella. Nykyisin alue kuuluu Uzbekistaniin ja Turkmenistaniin.
Historia

Hivan kaanikunta syntyi antiikin aikana Amudarja-joen ympärille. Arabit valloittivat sen vuonna 680 ja mongolivalloittaja Tšingis-kaani 1200-luvulla ja Timur Lenk 1300-luvulla. Sittemmin kaanikunnasta tuli jälleen itsenäinen. Venäjän keisarikunta valloitti osan kaanikunnasta  vuonna 1873 ja teki siitä vasallivaltion. Vuonna 1919 Neuvosto-Venäjä syöksi emiirin vallasta ja seuraavana vuonna kaanikunnasta muodostettiin nimellisesti itsenäinen Horezmin kansantasavalta. Se ei kuitenkaan ollut pitkäikäinen, sillä jo 1924 sen alue jaettiin Uzbekistanin, Turkmenistanin ja Kazakstanin neuvostotasavaltojen kesken. Kazakstaniin liitetty osa (Karakalpakia) liitettiin 1932 Uzbekistaniin.
Hivan kaanit (1515–1920) > Arabshanidin dynastia (1515–1804)

Ilbars I (1515–1525)
Sultan Haji (1525–?)
Hasan Quli
Sufyan
Bujugha
Avnik
Qal (1539–1546)
Aqataty (1546)
Dust Muhammad (1546–1558)
Haji Muhammad I (1558–1602)
Arab Muhammad I (1602–1623)
Isfandiyar (1623–1643)
Abu al-Ghazi I Bahadur (1643–1663)
Anusha (1663–1687)
Muhammad Awrang (1687–1688)
Ishaq Agha Shah Niyaz (1688–1702)
Arab Muhammad II (1702–?)
Haji Muhammad II
Yadigar (1714)
Awrang (1714–1715)
Shir Ghazi (1715–1728)
Ilbars II (1728–1740)
Abu al-Ghazi II Muhammad (1742–1745)
Ghaib (1745–1770)
Abu al-Ghazi III (1770)
Abu al-Ghazi ibn Gha'ib (1791–1804)
Hivan kaanit (1515–1920) > Qungratin dynastia (1804–1920)

Iltazar Inaq ibn Iwaz Inaq Biy (1804–1806)
Abu al-Ghazi ibn Gha'ib (1806)
Muhammad Rahim Bahadur (1806–1825)
Allah Quli Bahadur (1825–1842)
Muhammad Rahim Quli (1842–1846)
Abu al-Ghazi Muhammad Amin Bahadur (1846–1855)
Abdullah (1855)
Qutlugh Muhammad Murad Bahadur (1855–1856)
Mahmud (1856)
Sayyid Muhammad (1856–syyskuussa 1864)
Muhammad Rahim Bahadur (10. syyskuuta 1864 – syyskuussa 1910)
Isfandiyar Jurji Bahadur (syyskuussa 1910 – 1. lokakuuta 1918)
Sayid Abdullah (1. lokakuuta 1918 – 1. helmikuuta 1920)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hivan kaanikunta Wikimedia Commonsissa
Paholaisen asianajaja (vuoden 2007 elokuva)

| Paholaisen asianajaja> L’Avocat de la terreur |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Barbet Schroeder
Käsikirjoittaja:  Barbet Schroeder
Tuottaja:   Yalla Film  Rita Dagher 
Säveltäjä:  Jorge Arriagada
Kuvaaja:  Caroline Champetier
Pääosat:   Jacques Vergès  Bachir Boumaza  Yacef Saadi  Sine  Magdalena Kopp  Anis Naccache  Lionel Duroy  Maher Souleiman  Hans Joachim Klein  Carlos 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Magnolia Pictures
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  2007
Kesto:  135 min
Alkuperäiskieli:  englanti, khmer, ranska ja saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paholaisen asianajaja (ransk. L’Avocat de la terreur) on ranskalainen dokumenttielokuva, joka käsittelee asianajaja Jacques Vergèsiä. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Barbet Schroeder, ja se ilmestyi vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Antti Suonio: Terror's Advocate -Paholaisen Asianajaja. Rakkautta ja Anarkiaa. Arkistoitu 10.10.2007. Viitattu 29.9.2007.
Ossi Aalto

Ossi Aallon sekstetti vuonna 1951. Vasemmalta Sacy Sand, Seppo Pohjola, Antti Pirtinheimo, Ossi Aalto, Veikko Tanninen ja Rolf Kronqvist.
Osmo ”Ossi” Adolf Aalto (17. elokuuta 1910 Helsinki – 19. tammikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen jazzrumpali ja orkesterinjohtaja. Hän johti vuodesta 1945 big band -yhtyettä Ossi Aallon orkesteri (myöhemmin Ossi Aallon sekstetti ja Ossi Aallon kvintetti). Aalto toimi Dallapén rumpalina 1936–1939 ja jatkosodan aikana Erkki Ahon yhtyeen rumpalina.
Aalto on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Yhtyeet

Black Birds, rumpali 1927
The Saxophon Jazz Band, rumpali 1928–1930
Dallapé, rumpali 1936–1939
Erkki Ahon orkesteri, rumpali 1940–1945
Ossi Aallon orkesteri, rumpali, johtaja 1945–1948
Ossi Aallon sekstetti, rumpali, johtaja 1948–1954
Ossi Aallon kvintetti, rumpali, johtaja 1954–
Aiheesta muualla

Tikka, Marko: / Aalto, Ossi (1910–2009). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  29.3.2022. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Ossi Aallon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Osmo Aalto Pomus.netin tietokannassa.
Ossi Aallon orkesterin musiikkinäyte - Jercey Bounce. (Arkistoitu – Internet Archive)
Oleksandr Myšuha

| Oleksandr Myšuha |
| --- | --- |
 Oleksandr Myšuha
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1853 Novyi Vytkiv (nyk. Radeh’iv), Radeh’ivin piiri, Galitsia
Kuollut: 9. maaliskuuta 1922 (68 vuotta) Freiburg, Saksa
Ammatti:  oopperalaulaja
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Oleksandr Pylypovytš Myšuha (ukr. Олександр Пилипович Мишуга, taiteilijanimi Filippi; 20. kesäkuuta 1853 Novyi Vytkiv (nyk. Radeh’iv), Radeh’ivin piiri, Galitsia – 9. maaliskuuta 1922 Freiburg, Saksa) oli ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan lyyrinen tenori, sekä opettaja ja lahjoittaja.
Myšuha opiskeli Nizzassa ja Milanossa ja W. Wysockin oppilaana Lvivin konservatoriossa. Hän teki ensiesiintymisensä Lvivissä 1880 Stanisław Moniuszkon oopperassa Kummituskartano. Myšuha oli 1884–1892 Varsovan Suuressa teatterissa etenkin Moniuszkon oopperoissa menestyksekäs ensitenori. Hän vieraili 1885 Wienin keisarillisessa oopperassa ja esiintyi Ukrainassa, Venäjällä ja muualla Euroopassa. Hän levytti noin vuosina 1911–1912 Felix Mendelssohnin ja Francesco Paolo Tostin lauluja sekä aarioita Moniuszkon ja Charles Gounodin oopperoista. Myöhempinä vuosinaan 1904–1911 Myšuha opetti Kiovassa Lysenkon musiikki ja teatterikoulussa, Varsovassa Chopinin musiikkikorkeakoulussa 1911–1914, Varsovassa Moniuszkon musiikki-instituutissa 1912–1913 ja Tukholmassa vuodesta 1919. Hänen oppilaitaan olivat Myh’ailo Mykyša, S. Myrovytš ja Marija Donets-Tesseir. Myšuha oli Ivan Frankon ystävä ja auttoi tätä julkaisemaan kokoelman Zivjale lystja ('Kuihtuneet lehdet'). Myšuha rahoitti Ukrajinske mystetstvon ('Ukrainan taide') julkaisemista Kiovassa, tuki voimakkaasti Sadovskyin teatteria ja jätti maatilansa perinnöksi Lvivin Lysenkon musiikki- ja teatterikoululle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oleksandr Myšuha Wikimedia Commonsissa
Nykäsen Matti (kappale)

| ”Nykäsen Matti” Sleepy Sleepers |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Turakaisten paratiisi
 B-puoli: ”Pummilla Galgariin”
 Julkaistu: 1988
 Formaatti: 7" vinyylisingle
 Tekijä(t): säv. Heikki Salo, san. M. Helminen & S. Helminen, sov. Sleepy Sleepers
 Kesto: 04.28
 Levymerkki: AMT
Listasijoitukset
  Suomi: 1.
Nykäsen Matti on huumoriyhtye Sleepy Sleepersin kappale vuonna 1988 ilmestyneeltä albumilta Turakaisten paratiisi. Kappale perustuu Miljoonasateen kappaleseen ”Lapsuuden sankarille”, jonka on säveltänyt Heikki Salo. Sanat on muutettu kertomaan tuolloin uransa huipulla olleesta mäkihyppääjä Matti Nykäsestä.
Timo Kotipelto (2006) ja Matti Nykänen (2008) ovat myöhemmin levyttäneet kappaleesta omat versionsa.
Sleepy Sleepersin versio

Sleepy Sleepersin versio äänitettiin ja julkaistiin vuonna 1988. Kappaleen sovitti yhtye itse ja sanoittivat Mato Valtonen ja Sakke Järvenpää salanimillä M. Helminen ja S. Helminen. Kappale julkaistiin ”Olympia levy” -nimisenä 7" vinyylisinglenä, jonka b-puolella on Kari Väänäsen säveltämäksi, sanoittamaksi ja sovittamaksi merkitty ”Pummilla Galgariin”.
”Nykäsen Matti” nousi Suomessa listoille helmikuussa 1988. Se ylsi singlelistan kärkeen ja jukebox-listalla seitsemänneksi.
»Lennä Nykäsen Matti, lennä
 Lennä Nykäsen Matti, lennä
Tule elä humalassa takaisin» 
(Kappaleen viimeiset kertosäkeet)
Timo Kotipellon versio

Stratovariuksen laulaja Timo Kotipelto esittää ”Lennä, Nykäsen Matti” -kappaleen Nykäsestä kertovassa vuoden 2006 elokuvassa Matti.
Matti Nykäsen versio

| ”Lennä Nykäsen Matti” Matti Nykänen |
| --- | --- | --- |

Promo-CD:n levykkeen kuva
Singlen tiedot
 Julkaistu: 2008
 Formaatti: CDS, digitaalinen lataus
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 03.54
 Levy-yhtiö: Studio Kaktus
Matti Nykäsen muut singlet
| ”Voitosta voittoon” 2007 | ”Lennä Nykäsen Matti” 2008 | ”Anna mulle sexii” 2008 |
Vuonna 1992 mäkihypystä laulu-uralle siirtynyt Matti Nykänen levytti itsestään kertovasta kappaleesta oman versionsa 2008.
Iryna Sekatšova

Iryna Sekatšova (ukr. Ірина Секачова, s. 21. heinäkuuta 1976) on ukrainalainen moukarinheittäjä.
Hän karsiutui Budapestin EM-kilpailuissa 1998, Sydneyn olympialaisissa 2000, Münchenin EM-kilpailuissa 2002 ja Pariisin MM-kilpailuissa 2003. Ateenan olympialaisissa 2004 hän oli kahdeksas tuloksella 70,40 m, Helsingin MM-kilpailuissa 2005 kuudes tuloksella 69,65 m ja Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 jälleen kahdeksas tuloksella 69,08 m. Hän karsiutui Pekingin olympialaisissa 2008 ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009.
Hänen ennätyksensä on 74,52 m, jonka hän heitti Kiovassa 2. heinäkuuta 2008.
Iryna Petrenko

| Iryna Petrenko> Ірина Анатоліївна Петренко |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Iryna Anatolijivna Petrenko
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1992 (ikä 32) Mohnatyn, Ukraina
Uran tiedot
Pituus:  162 cm
Laji:  ampumahiihto
Maailmancup
Kaudet:  2014–
Paras sijoitus:  7
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 30. maaliskuuta 2018 
| Mitalit> Maa:  Ukraina.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Ukraina.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Ukraina.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:  Ukraina> Naisten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Hochfilzen 2017 | viesti |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | Otepää 2015 | viesti |  |
|  Kultaa | Ridnaun 2018 | pikakilpailu |  |
|  Kultaa | Ridnaun 2018 | sekaviesti |  |
|  Hopeaa | Otepää 2015 | takaa-ajo |  |
|  Hopeaa | Ridnaun 2018 | takaa-ajo |  |
|  Pronssia | Bansko 2013 | viesti |  |
|  Pronssia | Duszniki-Zdrój 2021 | sekaviesti |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Hopeaa | Trentino 2013 | sekaviesti |  |
|  Pronssia | Trentino 2013 | yhteislähtö |  |
Iryna Anatolijivna Petrenko (o.s. Varvynets, ukr. Ірина Анатоліївна Петренко, o.s. Варвинець, s. 4. heinäkuuta 1992 Mohnatyn) on ukrainalainen ampumahiihtäjä. Varvynets on 162 senttimetriä pitkä ja painaa 58 kilogrammaa.
Petrenko debytoi maailmancupissa tammikuussa 2014 Anterselvan pikakilpailussa ollen 61:s. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti tammikuussa 2015 Ruhpoldingin pikakilpailusta ollen 33:s. Ensimmäistä kertaa hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon helmikuussa 2015 Holmenkollenin normaalimatkalla ollen seitsemäs. Se on edelleen hänen paras maailmancupsijansa.
Petrenko on osallistunut olympialaisiin 2018 ja 2022 sekä kolmiin MM-kilpailuihin. Hän saavutti viestihopeaa Hochfilzenissä 2017. Henkilökohtaisilla matkoilla hän on ollut parhaimmillaan normaalimatkan yhdeksäs Holmenkollenilla vuonna 2016 ja samalla matkalla yhdestoista Pekingissä 2022. EM-kilpailuista hänellä on kolme kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia sekä talviuniversiadeista yksi hopea ja yksi pronssi. Nuorten MM-kilpailuista Varvynets on saavuttanut kaksi hopeaa ja yhden pronssin ja nuorten EM-kilpailuista yhden kullan, yhden hopean ja yhden pronssin.