Opel
Ajoneuvomallistoa 1945–2022 > Talousvaikeudet ja myyntiaikeet

Opel ajautui keväällä 2009 vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin sen yhdysvaltalaisen emoyhtiön GM:n käytyä vuosien 2008–2009 vaihteessa konkurssin partaalla. Jo 1990-luvulla konserniemo oli vienyt omia tappioitaan paikatessaan 4,5 miljardia D-markkaa Opel-tyttärensä kassasta, mikä kostautui tuotekehittelyssä. Opel oli jäänyt jälkeen kilpailijoistaan esimerkiksi Euroopassa tärkeillä diesel-markkinoilla, sillä se käytti yhä konserniin kuuluvan Isuzun vanhahtavia dieseleitä kilpailevien suoraruiskutteisten turbodiesel-moottoreiden kuten Volkswagenin TDI-moottoreiden sijaan. Opelin ensimmäinen oma moderni neliventtiili-diesel oli tullut markkinoille vasta vuonna 1996. Myös GM:n nimittämä Opel-ostopäällikkö José Ignacio López de Arriortua oli ajanut tiukkaa säästölinjaa, minkä vuoksi Opel-autojen perinteinen luotettavuus kärsi, eivätkä konserniemon Opel-hallintoon lähettämät yhdysvaltalaiset toimihenkilöt ymmärtäneet Euroopan automarkkinoiden tarpeita. López siirtyi vuonna 1993 Volkswagenin palvelukseen, ja hänen väitettiin vieneen Opelin yrityssalaisuuksia uuden työnantajansa tutkittaviksi (nk. López-skandaali). Monet myyntitilastojen menestysmallit kuten 2000-vuosikymmenen tila-autot Zafira (1999) ja Meriva olivat pihtailun vuoksi myös vikatilastojen kärjessä. Suositun Corsan vastapainona oli Saksan markkinoita vähemmän kiinnostaneita malleja kuten suosittuun Vectraan pohjautunut, jo viiden vuoden jälkeen 2008 lopetettu Signum. Vuoden 1987 yhtiön suurellisten 125-vuotisjuhlien aikainen markkinaosuus olisi virheellisten ratkaisujen ja julki tulleen epävarmuuden tilanteen vuoksi vuoteen 2012 mennessä enemmän kuin puolittunut. Markkinaosuuden sulaminen purkautui rajuina henkilöstön vähennyksinä: Bochumin henkilöluku putosi 23 000:sta enää 6 000:een vuonna 2004, mikä johti tuon vuoden lokakuussa henkilökunnan usean päivän lakkoon. Säästötoimena Opelin yhtiömuoto muutettiin osakeyhtiöstä (AG) edullisemmaksi GmbH:ksi. Vuoden 2006 henkilöstöluku oli enää 27 661, kun se kymmenen vuotta aiemmin oli ollut 46 000 henkilöä, ja markkinaosuus jäi enää 9,1%:iin vuonna 2007. Opelin pelastussuunnitelman yhtenä vaihtoehtona esitettiin sen irrottamista GM:stä ja liittämistä johonkin sopivaan eurooppalaiseen kumppaniin. Myös Saksan liittovaltion väliintuloa ehdotettiin. Eräässä vaiheessa päätettiin säilyttää Opel osana GM:ää mutta aiempaa itsenäisempänä. GM, joka itse päätyi kesällä 2009 velkasaneeraukseen, päätti kuitenkin lopulta hankkiutua eroon Opelista.
Toukokuun 2009 lopulla Saksan valtion johtamissa neuvotteluissa suunniteltiin Opelin myymistä kanadalaisen autonosavalmistaja Magna Internationalin ja Sberbankin muodostamalle konsortiolle, jolloin GM pitäisi 35 prosenttia yhtiöstä ja Opelin työntekijät 10 prosenttia. Opelia on oltu myymässä myös belgialaiselle RHJ-sijoitusrahastolle, koska GM ei halua venäläisen GAZin saavansa haltuunsa sen tekniikkaa ja olisi valmis ostamaan yhtiön takaisin taloustilanteensa parantuessa. Saksan hallitus on puolestaan huolestunut työpaikoista pääomasijoittajien käsissä, ja valmiina rahoittamaan Opelia, kun Magna-kauppa toteutui. 10. syyskuuta 2009 GM teki päätöksen Opelin 55 prosentin enemmistön myynnistä Magna-Sberbank-konsortiolle, mutta perui sen marraskuussa, huolimatta siitä että yhtiö oli jo saanut 1,5 miljardin Yhdysvaltain dollarin lainan Saksan valtiolta osana kaupan toteutumista.