Venäjän historia
Neuvostoliiton aika 1923–1990 > Toinen maailmansota 1939–1945 > Suuri isänmaallinen sota 1941–1945

Sota Saksan ja Neuvostoliiton välillä alkoi, kun Hitler toimeenpani salassa valmistellun, operaatio Barbarossana tunnetun operaation. Saksa suoritti kesäkuussa 1941 yllätysiskun Neuvostoliiton ilmavoimia kohtaan ja Neuvostoliiton Itämeren laivasto taas saatiin saarrettua Suomenlahden pohjukkaan. Saksan maahyökkäys Neuvostoliittoon Jäämeren ja Mustanmeren välillä toteutettiin yli kolmen miljoonan miehen voimin. Tukea Saksa sai suomalaisilta, romanialaisilta, unkarilaisilta ja slovakialaisilta divisioonilta.
Marraskuuhun mennessä Saksa oli vallannut Baltian, Valko-Venäjän ja Ukrainan. Leningrad oli piiritetty ja Moskova oli uhattuna. Eteläisellä rintamalla saksalaiset olivat romanialaisten tukemina tunkeutuneet Krimille ja Sevastopol oli piiritetty. Suuri isänmaallinen sota, kuten konfliktia Neuvostoliiton ja Venäjän historiassa kutsutaan, oli alkanut Neuvostoliiton kannalta katastrofaalisesti. Neuvostoliiton tilanne oli muuttunut Saksan hyökkäyksen edetessä erittäin kriittiseksi. Osittain tilanne johtui Stalinin puhdistusten aikana tuhotun ammattitaitoisen päällystön puutteesta, jota ei vielä täysin oltu ehditty korvata.
Sotamenestyksestä huolimatta Hitlerin salamasota ei onnistunut tavoitteessaan. Hitlerin joukot eivät kyenneet tuhoamaan neuvostoarmeijan pääjoukkoja ja Moskova jäi valtaamatta. Talven varhainen tulo marraskuussa 1941 yllätti saksalaiset, jotka olivat tulleet Neuvostoliittoon puutteellisissa talvivarusteissa. Ankara talvisää, partisaaniryhmien hyökkäykset ja vaikeudet ylläpitää huoltoverkostoa, vaikeuttivat yhä enemmän Hitlerin joukkojen liikkeitä. Monet saksalaissotilaat menehtyivät ajoneuvoissaan kylmyyteen. Joulukuussa 1941 Georgi Žukovin johtamat neuvostoliiton joukot lähtivät vastahyökkäykseen Moskovan suunnalla, mikä pakotti saksalaiset puolustusasemiin ensi kertaa sodan aikana.
Yhdysvallat liittyi toiseen maailmansotaan Japanin hyökättyä Pearl Harboriin joulukuussa 1941. Niinpä Stalin saattoi siirtää Siperian joukkoja länteen Saksan vastaiseen taisteluun. Kevään 1942 tullessa Saksa uudisti hyökkäyksensä, mutta Hitlerin joukot eivät edelleenkään kyenneet lopullisesti kukistamaan Neuvostoliiton armeijaa, vaan Hitlerin tavoitteet oli asetettu resursseihin nähden liian korkeiksi. Hitler teki strategisen virheen yrittäessään vallata Stalingradin kaupungin vuonna 1942. Saksalaiset joutuivat kaupungissa saarretuiksi ja he juuttuivat toivottamaan taisteluun kaupungin sisällä neuvostoliittolaisia sotilaita ja siviilejä vastaan. Stalingradin taistelu kääntyi Neuvostoliiton eduksi ja jäljellä olleet saksalaisjoukot antautuivat helmikuussa 1943. Stalingradin taistelu oli Hitlerille katastrofi, eikä se merkinnyt ainoastaan paikallista tappiota, vaan yliote itärintamalla siirtyi Neuvostoliitolle ja Saksan perääntyminen alkoi.
Hitler lähti kesällä 1943 viimeiseen yritykseensä sodan kulun kääntämiseksi. Koodinimellä operaatio linnoitus suoritettava offensiivi Kurskin lähistöllä päättyi sekin Hitlerin joukkojen raskaaseen tappioon. Kurskin taistelun jälkeen neuvostoarmeijan ylivoima kävi yhä selvemmäksi. Vuoden 1943 loppuun mennessä neuvostoarmeija oli valloittanut takaisin suuren osan Ukrainasta ja murtautunut Leningradin piirityksen läpi. Myös Saksan eteläinen rintama Krimillä murrettiin.
Kun Saksan kukistuminen sodassa alkoi jo näyttää varmalta, suurvaltojen päämiehet Stalin, Churchill ja Roosevelt kohtasivat marras-joulukuussa 1943 Teheranin konferenssissa, jossa sodanjälkeistä maailmanjärjestystä puitiin. Länsimaat hyväksyivät konferenssissa Stalinin esittämät rauhanehdot Suomelle, Baltian maiden liittämisen Neuvostoliittoon ja Puolan itärajan siirtämisen länteen Curzonin linjaa pitkin. Hyvitykseksi tästä Puola tulisi saamaan aluekorvausta Saksasta. Neuvostoliitolle Teheranin konferenssi oli menestys ja se merkitsi maan selvää vahvistumista. Rooseveltin motivaationa Stalinin vaatimusten hyväksymiselle oli se, että Neuvostoliitto lupasi liittyä Japanin vastaiseen sotaan heti kun Saksa on lopullisesti kukistettu.
Vuoden 1944 alussa Neuvostoliitolla oli jo selkeä ylivoima itärintamalla. Neuvostojoukot valtasivat suuren osan Ukrainaa ja aiheuttivat Krimillä suuria tappioita Saksan ja Romanian joukoille. Pohjoisella rintamalla saksalaisten vetäytyminen jatkui ja Suomea vastaan suunnattiin Kannaksen suurhyökkäys, Suomen irrottamiseksi sodasta.
Tämän jälkeen saksalaiset ajettiin pois Puolasta ja Unkarista, minkä jälkeen jäljellä oli enää Berliinin kukistaminen. Hyökkäys Berliiniin aloitettiin huhtikuussa 1945, samalla kun yhdysvaltalaisjoukot etenivät lännestä. Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen armeijoiden symbolinen kohtaaminen tapahtui Torgaussa, Elbejoen varrella 25. huhtikuuta. Pari päivää ennen Berliinin taistelun päättymistä Hitler oli tehnyt itsemurhan. 10. toukokuuta sotamarsalkka Wilhelm Keitel allekirjoitti Saksan antautumisasiakirjan.
Helmikuussa 1945, kun Hitlerin kukistuminen näytti jo vääjäämättömältä, voittajavallat kokoontuivat Jaltan konferenssissa sopimaan sodanjälkeisestä maailmanjärjestyksestä. Yhdysvalloille päätavoitteina konferenssissa oli varmistaa Stalinin tuki Japania vastaan Tyynenmeren sodassa, sekä varmistaa Neuvostoliiton osallisuus tulevan maailmanjärjestön, YK:n jäsenenä. Kun näistä päästiin yhteisymmärrykseen, Yhdysvaltain presidentti Roosevelt myöntyi Stalinin näkemykseen Euroopan tulevista rajoista. Puolan itärajaksi määritettiin Teheranin konferenssin mukaisesti Curzonin linja. Sen pohjoisosa Königsberg kuitenkin liitettiin Neuvostoliittoon.
Jaltalla sovitun mukaisesti Neuvostoliitto aloitti sotatoimet Japania vastaan 9. elokuuta 1945. hyökkäämällä Mantšuriaan. Sotatoimet jäivät lyhytaikaisiksi, kun Yhdysvallat pudotti atomipommit Hiroshimaan ja Nagasakiin. Jaltalla tehdyn sopimuksen mukaisesti Neuvostoliittoon liitettiin Kuriilit ja Sahalinin eteläpuolisko.