stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Signal
Historia > Signal Messenger, 2018–nykypäivä

Moxie Marlinspike ja WhatsApp-perustaja Brian Acton ilmoittivat 21. helmikuuta 2018 Signal Technology Foundation -säätiön perustamisesta. Se on voittoa tavoittelematon organisaatio, jonka tehtävänä on "tukea, kiihdyttää ja laajentaa Signalin tavoitetta tehdä yksityisestä viestinnästä helppoa ja laajasti käytettyä". Säätiö aloitettiin alun perin 50 miljoonan dollarin rahoituksella Actonilta, joka oli poistunut WhatsAppin emoyhtiöstä Facebookista syyskuussa 2017. Acton ja Marlinspike johtivat säätiötä vuoteen 2022 saakka, jolloin Marlinspike jättäytyi tehtävästään, ja säätiölle luotiin uusi johtajan rooli. Säätiön uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Googlen entinen asiantuntija ja vuoden 2018 Googlen työntekijöiden ulosmarssien keskeinen vaikuttaja, Meredith Whittaker. Whittaker vastaa puheenjohtajana Signalin strategiasta, julkisesta kuvasta ja viestinnästä.  Brian Acron jatkaa toimitusjohtajan roolissa.
Ominaisuudet

Signalin käyttäjät voivat tehdä toisilleen ääni- ja videopuheluita ja lähettää toisilleen pikaviestejä Internet-yhteyden kautta. Yksityis- ja ryhmäviesteihin voi liittää kuva- ja videotiedostoja.
Kaikki puhelut ja viestit muille Signalin käyttäjille ovat automaattisesti salattuja päästä päähän. Salauksen purkuun tarvittavat avaimet luodaan ja tallennetaan ainoastaan päätepisteissä (eli käyttäjien laitteilla, ei palvelimilla). Signaliin on myös sisäänrakennettu mekanismi, jolla sen käyttäjät voivat varmistaa, ettei mies välissä -hyökkäystä ole tapahtunut. Todennuksen voi tehdä vertaamalla avainten sormenjälkiä (tai skannaamalla QR-koodit). Sovellus ilmoittaa käyttäjälle, jos yhteyshenkilön sormenjälki on muuttunut.
Viesteihin voi myös säätää ajoittimen, jonka jälkeen sovellus poistaa viestin sekä lähettäjän että vastaanottajien laitteilta.
Rajoitukset

Signal vaatii, että käyttäjällä on puhelinnumero todennusta varten. Numeron ei tarvitse olla sama kuin laitteen SIM-kortilla, se voi olla myös VoIP-numero tai lankapuhelinnumero kunhan käyttäjä voi vastaanottaa vahvistuskoodin ja hänellä on erillinen laite ohjelmiston asennusta varten. Numeron voi rekisteröidä vain yhteen laitteeseen kerralla.
Signal vaatii myös, että ensisijainen laite on Android- tai iOS-pohjainen älypuhelin, jossa on Internet-yhteys.
Rajoitukset > Android-rajoituksia

Signalin virallinen Android-asiakasohjelma tarvitsi Google Playn 2014 ja 2017 välisenä aikana, koska sovellus oli riippuvainen Googlen GCM-kehyksestä. Maaliskuusta 2015 lähtien viestien toimituksen on hoitanut Open Whisper Systems itse ja asiakasohjelma on käyttänyt GCM-kehystä ainoastaan sovelluksen herätykseen. Helmikuussa 2017 Open Whisper Systems lisäsi Android-sovellukseen WebSocket-tuen. Tämä mahdollisti sen käytön puhelimissa, joissa ei ole Google Playta.
Salaus

Viestinnän päästä päähän -salaukseen sovellus käyttää Signal Protocol -nimistä salausprotokollaa. Protokolla yhdistää Double Ratchet Algorithm -nimisen algoritmin, esiavaimet (engl. prekeys) ja kolminkertaisen Diffie–Hellman-avaimenvaihdon ja käyttää Curve25519-, AES-256- ja HMAC-SHA256-salausmenetelmiä.
Protokolla on myös integroitu WhatsAppiin, Facebook Messengeriin ja Google Alloon, ja se salaa "yli miljardin ihmisen viestinnät maailman ympäri".
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sovelluksen kotisivu
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Signal (software)
| n k Pikaviestintäpalvelut ja -ohjelmat |
| --- | --- |
Tekstipainotteiset:  Element  IRC (mIRC, Irssi, ircII, Trillian)  ICQ  Kik Messenger  Meetro  Mercury Messenger  Miranda IM  Pidgin  Psi  Slack  Talk  Xfire 
Teksti ja puhelut:  Telegram  WhatsApp  iChat  Signal  KakaoTalk  Wickr Me 
Multimediapainotteiset:  Snapchat 
Palvelut, joissa on pikaviestin:  Facebook Messenger  Google Hangouts (Google Talk)  Skype (Skype for Business)  Zoom  Microsoft Teams  Discord 
Lakkautetut palvelut:  Windows Live / MSN Messenger  TextSecure  Meebo  AOL Instant Messenger (AIM) 
 Katso myös:  Videoneuvottelu 
Käännös suomeksi
Antti Puhakka

Kansanrunoilijat Olli Kymäläinen, Pietari Makkonen ja Antti Puhakka Johan Knutsonin piirroksessa vuodelta 1845.
Antti Puhakka (24. huhtikuuta 1816 Kontiolahti – 30. maaliskuuta 1893 Juva) oli suomalainen maanviljelijä, talonpoikaisrunoilija ja valtiopäivämies.
Puhakan vanhemmat olivat talollinen Juhana Puhakka ja Reetta Kärkkäinen. Hän joutui ottamaan kotitalonsa hoitoonsa jo 15-vuotiaana ja hänestä kehittyikin taitava maanviljelijä. Puhakan ensimmäinen vaimo oli vuodesta 1837 Maria Riikonen, joka kuitenkin kuoli vuonna 1857. Seuraavana vuonna Puhakka meni uusiin naimisiin Riitta Turusen kanssa. Puhakka oli lukutaidoton kaksikymmentäyksivuotiaaksi saakka, mutta opittuaan lukemaan ja kirjoittamaan hän hankki varsin laajan kirjaston ja tuotti itse lähes kaksikymmentätuhatta riviä kansanrunoutta. Hänen ensimmäisiä esiintymisiään runoilijana oli 1845 Sakari Canjanderin eli Sakari Sakarinpojan seurueen nuorimpana jäsenenä tehty kansanrunoilijoiden matka Helsinkiin.
Puhakka oli taitava kalevalamitan käyttäjä, joka sai myöhemmin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsenyyden. Hänen runoistaan tunnetuimmat ovat Tuhman Jussin juttureissu, joka kuvaa kansanmiehen ongelmia ruotsin kieltä käyttäneen oikeuslaitoksen kanssa, sekä Surulaulu 1850 vuoden kiellosta. Runoilla oli merkitystä siksikin, että rahvas oli vielä monin tavoin sidoksissa sivistyneistön siitä aiempina vuosisatoina luomiin kuviin eikä rahvaanrunoudella ollut ollut yhteiskuntajärjestystä kiistävää merkitystä.
Puhakka oli Tammikuun valiokunnan jäsen ja toimi talonpoikaissäädyssä Liperin tuomiokunnan edustajana valtiopäivillä 1863–1864, 1872, 1877–1878 ja 1882. Hän oli kaksilla viimeisillä valtiopäivillä säädyn valitusvaliokunnan puheenjohtaja. Runomuotoa hän käytti joskus valtiopäiväpuheissaankin. Vuonna 1882 Puhakka palkittiin yleishyödyllisistä ansioistaan mitalilla.
Aiheesta muualla

T. Valavirta : Muutamia 1800-luvun kansanrunoilijoita, Helsingin Sanomat, 09.01.1938, nro 7, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lisää luettavaa aiheesta Antti Puhakka on Wikiaineistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Yle  Biografiasampo
Jan-Magnus Jansson

| Jan-Magnus Jansson |
| --- | --- |
 Helsingin yliopiston professori Jan-Magnus Jansson vuonna 1962.
Kauppa- ja teollisuusministeri
 Sorsan I hallitus 1.1.1973–30.9.1974  
Edeltäjä:  Grels Teir
Seuraaja:  Kristian Gestrin
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. tammikuuta 1922 Helsinki
Kuollut: 29. marraskuuta 2003 (81 vuotta) Helsinki
Tiedot
Puolue:  RKP
Jan-Magnus Jansson (24. tammikuuta 1922 Helsinki – 29. marraskuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, journalisti ja valtiotieteilijä. Jansson oli Paasikivi-seuran perustajia ja sen johtaja kahteen otteeseen. Lisäksi hän toimi Ulkopolitiikka-lehden päätoimittajana.
Teoksia

Jansson, Jan-Magnus: Hans Kelsens statsteori mot bakgrunden av hans rättsfilosofiska åskådning.  (Väitöskirja) Määritä julkaisija!
Jansson, Jan-Magnus: Politiikan teoria.  (Politikens teori, 1969.) Suomennos: Esa Adrian, Aira Kalela ja Ilkka Ryömä. 5. uudistettu painos. Lisäykset suomentanut Kari Happonen. Forum-kirjasto (1. painos 1970)  Helsinki:  Tammi, 1985 (6. painos 1993).  ISBN 951-30-6329-1
Jansson, Jan-Magnus – Zilliacus, Benedict: Ledare: Ett urval ledande artiklar i Hufvudstadsbladet 1974−1981.  Helsingfors:  Hufvudstadsbladet, 1981.  ISBN 951-95174-5-6
Jansson, Jan-Magnus – Tuomioja, Erkki: Tulevaisuuden varjossa.  Helsinki:  Tammi, 1981.  ISBN 951-30-5205-2
Jansson, Jan-Magnus: Hajaannuksesta yhteistoimintaan.  ((Från splittring till samverkan.) Suomennos: Asko Puumalainen)  Helsinki:  Gaudeamus, 1993.  ISBN 951-662-573-8
Jansson, Jan-Magnus: Tidiga möten: Litteratur och politik från 30-tal till 60-tal.  Esbo:  Schildts, 1996.  ISBN 951-50-0776-3
Jansson, Jan-Magnus: Från regeringsformen till grundlagen.  Helsingfors:  Söderström, 2000.  ISBN 951-52-1822-5
Jansson, Jan-Magnus: Lyriskt mellanspel 1944–1952.  (Sisältää runokokoelmat Morgon och uppbrott (1944) ja Enskild (1952))  Esbo:  Schildts, 2002.  ISBN 951-50-1268-6
Kirjallisuutta

Allardt, Erik ym.: Jan-Magnus Jansson: Ett multiporträtt.  Helsingfors:  Schildts, 1989.  ISBN 951-50-0447-0
Apunen, Osmo: Linjamiehet: Paasikivi-seuran historia.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3161-0
Bergman, Bengt: Ordet står ännu kvar: En bok om Jan-Magnus Jansson.  Helsingfors:  Söderström, 2004.  ISBN 951-52-2225-7
Landgrén, Lars-Folke: ”Jansson, Jan-Magnus (1922–2003)”, Suomen kansallisbiografia, osa 4, s. 402–403.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-445-2  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Jan-Magnus Janssonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Jansson, Jan-Magnus hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Lars Erik Taxell | Ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtaja 1966–1973 | Seuraaja: Kristian Gestrin |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Grels Teir | Suomen kauppa- ja teollisuusministeri 1973–1974 | Seuraaja: Kristian Gestrin |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Torsten Steinby | Hufvudstadsbladetin päätoimittaja 1974–1987 | Seuraaja: Håkan Hellberg |
RKP:n ehdokkaat Suomen presidentinvaaleissa
Eduskunnan suorittama vaali

1919: C. G. E. Mannerheim 

Valitsijamiesten vaali

1925: Karl Söderholm  | 1950: J. K. Paasikivi  | 1956: Ralf Törngren | 1962: Urho Kekkonen  (vähemmistö)| 1968: Urho Kekkonen| 1978:  Urho Kekkonen | 1982: Jan-Magnus Jansson 

Suora kansanvaali

1994: Elisabeth Rehn | 2000: Elisabeth Rehn | 2006: Henrik Lax | 2012: Eva Biaudet | 2018: Nils Torvalds
| n k Suomen vuoden 1982 presidentinvaalien ehdokkaat |
| --- | --- |
 Harri Holkeri (Kok.)  Jan-Magnus Jansson (RKP)  Kalevi Kivistö (SKDL)  Mauno Koivisto (SDP)  Helvi Sipilä (LKP)  Veikko Vennamo (SMP)  Johannes Virolainen (Kesk.)  Raino Westerholm (SKL) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Anu Puusa

| Anu Puusa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1975 (ikä 49) Varkaus
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  aineettoman pääoman professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Jyväskylän yliopisto (KTM 1999, KTL 2005), Joensuun yliopisto (KTT 2007)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Anu Marjaana Puusa (2. huhtikuuta 1975 Varkaus) on suomalainen kauppatieteen tohtori, joka työskentelee Itä-Suomen yliopiston Joensuun kampuksella johtamisen, erityisesti aineettoman pääoman johtamisen professorina. Hän eteni varsinaiseksi professoriksi (2017) vakinaistamispolkua pitkin, jolloin hän toimi aiemmin apulaisprofessorina vuodesta 2012 lähtien.
Puusa tuli ylioppilaaksi Niinivaaran lukiosta vuonna 1994. Hän valmistui Jyväskylän yliopistosta kauppatieteen maisteriksi vuonna 1999 ja kauppatieteen lisensiaatiksi 2005. Kauppatieteen tohtoriksi Puusa valmistui Joensuun yliopistosta vuonna 2007. Hänen suomenkielinen väitöskirjansa (2007) oli otsikoitu Tulkinta organisaatio-identiteetin luonteesta ja ilmentymisestä: "Keitä me organisaationa oikeastaan olemme?".
Työurallaan Puusa on toiminut muun muassa johtamisen lehtorina (2005–2007 Joensuun ja 2010–2012 Itä-Suomen yliopistossa) ja johtamisen professorina (Joensuun yliopistossa 2008–2009). Hän oli ulaporulla oleva apulaisprofessori vuosina 2012-2016, ja tätä seurasi johtamisen, erityisesti aineettoman pääoman johtamisen professuuri vuoden 2017 alusta.
Teokset

Anu Puusa & Pauli Juuti (toim.): Laadullisen tutkimuksen näkökulmat ja menetelmät. Gaudeamus 2020. ISBN 9789523450646.
Aiheesta muualla

Anu Puusan julkaisupofiili Google Scholarissa (Arkistoitu – Internet Archive) Google.com (englanniksi)
Riitta Ryynänen (29.1.2020) Pohjois-Karjalan Osuuskauppa on lähtenyt taistoon oman maakunnan puolesta Yhteishyva.fi
Jore & Zpoppa

Jore & Zpoppa on suomalainen rap-duo. He julkaisivat debyyttisinglensä ”Batman” vuonna 2018.
Diskografia > Albumit

Eskimo Tape (NSF Records, 2020)
Love SZN (Laundry Music Company, 2023)
Monsteri (Kaiku Recordings, 2025)
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Nimi | Albumilta |
| --- | --- | --- |
| 2018 | ”Batman” |  |
| 2020 | ”Prepaid” |  |
| 2020 | ”Champion” |  |
| 2022 | ”G's” | Love SZN |
| 2022 | ”Repeen” (feat. Kube) | Love SZN |
| 2022 | ”Baby mä oon G” |  |
| 2022 | ”Bämä” (feat. william) | Love SZN |
| 2023 | ”Arvaa” (feat. Sexmane) | Love SZN |
| 2023 | ”Minimi” (feat. Purplape) |  |
| 2024 | ”Heikkouteni” (feat. TUULI) |  |
Diskografia > Vierailijana

NSF – ”Unelmien nainen” (2020)
Turisti – ”No Cap” (2023)
Lika-Aki – ”Jäätelöauto” (2023)
Keko Salata – ”Minne vaan” (2024)
Suomen elokuvasäätiö

| Suomen elokuvasäätiö |
| --- | --- |

Perustettu:  1969
Kotipaikka:  Helsinki
Johtaja:  Lasse Saarinen
Säätiön sivut
Suomen elokuvasäätiö Katajanokalla.
Suomen elokuvasäätiö (ruots. Finlands filmstiftelse) on vuonna 1969 perustettu yksityisoikeudellinen säätiö. Sen tarkoituksena on edistää ja kehittää suomalaista elokuva- ja audiovisuaalista kulttuuria Suomessa ja ulkomailla.
Elokuvasäätiö tukee suomalaista elokuva- ja muuta kuvaohjelmatuotantoa, elokuvien ja muiden kuvaohjelmien levittämistä ja esittämistä sekä kotimaassa että ulkomailla ja muilla vastaavin keinoin vahvistaa elokuva- ja audiovisuaalista kulttuuria Suomessa ja tukea elokuvan ja elokuvantekijöiden kansainvälistymistä. Säätiö toimii Helsingin Katajanokalla. Elokuvasäätiöllä on 29 työntekijää.
Säätiön toimitusjohtajana on ollut elokuusta 2016 lähtien Lasse Saarinen. Säätiön hallituksen puheenjohtajana on ollut vuodesta 2025 Veronica Lindholm.
Historia ja toiminta

Elokuvasäätiö aloitti toimintansa helmikuun alussa 1970. Perustamissopimuksen allekirjoittivat opetusministeriö, Suomen Elokuvateatterinomistajain Liitto, Suomen elokuvatoimistojen liitto sekä Suomen filmivalmistajien liitto.
Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö myöntää säätiölle määrärahoja elokuvien tuotannon ja jakelun, esittämisen sekä elokuvakulttuurin tukemiseksi. Elokuvasäätiön tukitoiminta on tärkeää erityisesti pitkille elokuville, sillä lähes kaikkien suomalaisten elokuvien rahoitus perustuu ainakin osittain elokuvasäätiön tukeen. Vuonna 2023 säätiön tuen osuus pitkistä fiktioensi-iltojen tuotantokustannuksista oli 41 %.
Rahoitus

Suomen elokuvasäätiö toimii itsenäisesti, mutta sen tukitoimintaa tulosohjataan opetus- ja kulttuuriministeriöstä. Säätiö saa tukitoimintaansa tarkoitetut määrärahat valtion budjetista.
Vuonna 2023 säätiö sai ministeriöltä määrärahoja noin 23,8 miljoonaa euroa, josta valtaosa (17,7 miljoonaa euroa) suunnattiin elokuva- ja sarjatuotantoon. Esitykseen ja levitykseen jaettiin noin 4 miljoonaa euroa, kulttuurivientiin vajaa 0,7 miljoonaa euroa, elokuvafestivaaleille 580 000 euroa ja muun elokuvakulttuurin edistämiseen  vajaa 119 000 euroa. Käsikirjoitusapurahoja myönnettiin noin 816 000 euron arvosta.
Elokuvasäätiön toimitusjohtaja Lasse Saarisen mukaan Elokuvasäätiöllä on nykyisellään varaa tukea 18:aa pitkää tuotantoa vuodessa.
Säätiön myöntämiin avustuksiin sovelletaan valtionavustuslakia ja lakia valtion rahoituksesta elokuvakulttuurin edistämiseen. Lisäksi säätiön tulee tukitoiminnassaan noudattaa sen voimassa olevia tukiohjeita ja Euroopan komission päätöstä Suomen elokuvatuotannon tukiohjelmasta.
Toimitusjohtajat ja johtajat

Alkuvuosikymmeninä elokuvasäätiötä johti asiamies ja myöhemmin pääsihteeri. Vuodesta 1981 elokuvasäätiöllä on ollut toimitusjohtaja. Toimitusjohtaja vaihtui johtajaksi uuden elokuvalain myötä 2019. Johtaja voidaan nimittää enintään viideksi vuodeksi kerrallaan ja tämän määrärajan täytyttyä enintään yhdeksi jatkokaudeksi.
Veikko Korkala 1981–1986
Jukka Vilhunen 1986–1992
Marianne Möller 1992–1995
Jouni Mykkänen 1995–2006
Irina Krohn 2006–2016
Lasse Saarinen 2016–
Hallitus

Vuonna 2019 voimaan tullut Laki valtion rahoituksesta elokuvakulttuurin edistämiseen määräsi elokuvasäätiön hallituksen tekemään kaikki tukipäätökset.
Lain mukaa elokuvasäätiön hallitus päättää tuotantotukea koskevat valtionavustusasiat tuotantotukiesittelijän esittelystä ja muut valtionavustusasiat elokuvasäätiön johtajan esittelystä.
Opetus- ja kulttuuriministeriö nimeää hallituksen jäsenet, varajäsenet sekä puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan. Hallituksen toimikausi on kolme vuotta. Sama henkilö voi olla hallituksessa yhtäjaksoisesti enintään kaksi toimikautta.
Hallitus nimeää myös elokuvasäätiön neuvottelukunnan. Elokuvalain tavoitteiden ja elokuva-alan keskinäisen vuorovaikutuksen edistämiseksi elokuvalaissa määrättiin perustamaan neuvottelukunta, joka edustaa niitä tahoja, joille elokuvalain mukaan voidaan myöntää valtionavustusta, ja viranomaisia. Neuvottelukunnan puheenjohtajana on elokuvasäätiön johtaja.
Kirjallisuutta

Kinnunen, Kalle: Elokuvasäätiön tuella. Suomalaista elokuvaa tekemässä 1969–2019. SKS. ISBN 978-951-858-084-6
Aiheesta muualla

Suomen elokuvasäätiön kotisivut
Otto Suuronen: Elokuvasäätiön historia. 24.5.2021. Suomen elokuvasäätiö.
Moision kartano

Moision kartano
Moision kartano on kartano Kouvolan Elimäellä, Moision kylässä. Kartano on syntynyt Wrede-suvulle 1608 myönnetystä Elimäen läänityksestä. Nykyisen empiretyylisen päärakennuksen on suunnitellut Carl Ludvig Engel ja se valmistui vuonna 1820. Viime vuosina sitä on käytetty näyttely- ja kokoustilana. Toukokuussa 2022 helsinkiläinen pankkiiri Henrik Andersin osti kartanon Kouvolan kaupungilta ja kertoi palauttavansa sen monelta osin alkuperäisempään asuun.
Historia

Alun perin Moisio näyttää kuuluneen Wreden suvun vanhemmalle eli niin kutsutulle balttilaiselle haaralle, mutta joutui Peippolan kartanon mukana vaihtokaupassa nuoremmalle haaralle, joilla oli pääpaikka Anjalan kartanossa ja Peippolassa.
Vielä 1700-luvullakin Moisio eli Rahikkala oli Elimäen Peippolan kartanon sivualue, ja 1600-luvulta siellä aletaan mainita niin kutsuttu karjakartano.
Gertrud von Ungernin vanhempi poika Casper Wrede sai jo äitinsä eläessä Elimäen neljänneskunnan läntisen osan eli Peippolan kartanoläänin, siihen sisältyen Moisio ja Mustila.
(Sen eteläpuolella oleva Hämeenkylä sekä Villikkala annettiin jo äidin eläessä  Gertrud von Ungernin nuoremmalle pojalle Carl Henrik Wredelle, joka äidin kuoltua sai vielä Elimäen neljänneskunnan itäosatkin.)
1652 kuningatar Kristiina korotti molemmat veljekset paroneiksi. Kristiinalla ei ollut paljoa johdonmukaisia vaatimuksia sen suhteen mitä pitäisi ansioitua saadakseen ylennyksiä.kenen mukaan?
Casperin vanhin poika kreivi Fabian Wrede kuitenkin, saadakseen tältä Ruotsissa Tukholman maakunnassa sijaitsevan Östanån, vaihtoi muutaman elimäkeläiskartanonsa serkulleen Fabian Kaarlenpoika Wreden omistukseen. Näin ainakin Peippola ja Moisio  siirtyivät nuoremmalle serkulle.
Peippolan, Moision ja Mustilan kartanot kuuluivat valtaneuvos Fabian Fabianinpoika Wreden osuuteen suvun Elimäen maista. Tämän ainut poika ja perillinen, kenraali Fabian Casimir Wrede myi kaikki kyseiset kartanot vuonna 1767 Loviisan pormestarille, kauppaneuvos Jacob af Forsellesille, pystyäkseen itse keskittymään Ruotsissa omistetuille alueille. Fabian Kasimirista polveutuu Wrede-suvun niin kutsuttu skoonelainen haara.
Kauppaneuvoksen pojanpoika majuri Frederik af Forselles oli ensimmäinen, jolle Moisio oli pääomistus, ja niinpä hänen aikanaan sinne syntyikin komeanpuoleinen kartanorakennus (1820) aiemman sijaan. Tämän poika Theodor af Forselles joutui epäonnisen sahayrittäjyyden tuloksena laman kourissa vararikkoon ja Moisio myytiin huutokaupalla 1880. Ostaja oli aiemman kenraalikuvernöörin veljenpoika, kreivi Berg. Tämän poika myi kartanon Elimäen kunnalle, jotta maat voitaisiin paloitella myytäväksi talonpoikaisille viljelijöille.
Omistajat

Elimäen Moision kartanon omistajasukuja ovat olleet:
1600-luvulta vuoteen 1767 vapaaherrallisen Wrede-suvun niin kutsuttu ruotsalainen haara
1767–1880 tavallista aateloitua aatelia edustava af Forselles-suku
1880–1907  kreivillinen Berg-suku
1907 lukien Elimäen kunta
Omistajaluettelo (mahdollisesti epätäydellinen) 1700-luvun alusta lukien:
1608– leskirouva, valtakunnanvapaaherratar Gertrud von Ungern
paroni Casper Wrede (edellisen vanhempi poika)
kuninkaallinen neuvos, kreivi Fabian Casperinpoika Wrede (edellisen vanhin poika)
–1709 eversti, paroni Fabian Kaarlenpoika Wrede (edellisen sedän ainut poika)
1709– valtaneuvos, kenraalimajuri, paroni Fabian Fabianinpoika Wrede (edellisen vanhin eloonjäänyt poika), holsteinilaisen puolueen merkittäviä henkilöitä Ruotsissa
vuoteen 1767 kenraali, paroni Fabian Kasimir Wrede (edellisen poika)
1767–1768 Loviisan pormestari, kauppaneuvos Jacob Forsell, aateloituna af Forselles (omistajaksi oston kautta)
leskirouva  Johanna af Forselles (edellisen leski) lapsineen
sotaneuvos Jakob af Forselles (molempien edellä mainittujen vanhin poika)
–1857 majuri Fredrik Johan Ulrik af Forselles (edellisen toiseksi vanhin eloonjäänyt poika)
1857–1880 everstiluutnantti Theodor Ulrik af Forselles (edellisen vanhin poika toisesta avioliitosta)
1880–1906 kreivi Frederik Berg, virolaisen Liivinmaan Sangasten linnan ja maiden herra (omistajaksi oston kautta)
1906–1907 kreivi Ermes Berg (edellisen nuorempi poika)
1907–2009 Elimäen kunta, joka 1910-luvulla teki päärakennuksesta vanhainkodin
2009–2022 Kouvolan kaupunki
2022– pankkiiri Henrik Andersin
Kirjallisuutta

Säkäjärvi, Leila (2017): Moision kartano oppilaitoksena 1970–1990 : Elimäen Kotisisaropisto - Elimäen Kodinhoitajaoppilaitos - Elimäen Sosiaalialan oppilaitos.
Pääsiäistropari

Pääsiäistropari (m.kreik. Χριστὸς ἀνέστη, Christos anesti) on pääsiäisen viettoon varsinkin ortodoksisessa kirkossa ja bysanttilaista riittiä noudattavissa idän katolisissa kirkoissa liittyvä lyhyt hymni. Nykyisin se esiintyy myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virtenä nro 90. Pääsiäistropari on syntynyt noin-400 luvulla.
Useimpien muiden troparien tavoin se on lyhyt säkeistö, jota usein käytetään kertosäkeenä psalmien säkeiden
välissä, mutta toisinaan myös erillisenä. Sen tekijää ei tunneta, joskin sitä on väitetty Romanos Melodoksen kirjoittamaksi. Se lauletaan yleensä ensimmäisessä plagaalisessa kirkkosävellajissa, tavallisesti kolme kertaa peräkkäin.
Käyttö ortodoksisessa kirkossa

Tropari lauletaan vuosittain ensimmäisen kerran pääsiäisen kokoöisessä jumalanpalveluksessa ristisaatossa kirkon ulkopuolella, kirkon ovien ollessa vielä suljettuina. Tämän jälkeen se lauletaan jokaisen kaanonin jälkeen, pääsiäisstikiiran lopussa, psalmien yhteydessä, ehtoollisen aikana ja liturgian lopussa.tarvitaan parempi lähde
Tämän jälkeen tropari lauletaan vielä pääsiäistä seuraavan viikon aikana ehtoopalvelusten alussa ja lopussa. Vielä Tuomaan sunnuntain jälkeenkin, joka on viikon verran pääsiäissunnuntain jälkeen, se juhlistaa ortodoksista jumalanpalvelusta koko pääsiäisajan, jonka katsotaan kestävän helluntaihin saakka.
Troparin sanat

Tropari kirjoitettiin alujaan koinee-kreikaksi, mutta se lauletaan tavallisesti paikallisella liturgisella kielellä tai paikallisella kansankielellä, ellei se ole sama. Viime aikoina on tullut tavaksi laulaa se useammallakin kielellä.lähde?
| Kreikaksi | translitteroituna | Suomeksi |
| --- | --- | --- |
| Χριστὸς ἀνέστη ἐκ νεκρῶν, θανάτῳ θάνατον πατήσας, καὶ τοῖς ἐν τοῖς μνήμασι, ζωὴν χαρισάμενος! | Christós anésti ek nekrón, thanáto thánaton patísas, ké tís en tís mnímasi, zoín charisámenos! | Kristus nousi kuolleista, kuolemalla kuoleman voitti; ja haudoissa oleville elämän antoi! |