stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esther Duflo

| Esther Duflo |
| --- | --- |
 Duflo vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. lokakuuta 1972 
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  École normale supérieure   Massachusetts Institute of Technology
Väitöstyön ohjaaja:  Abhijit Banerjee ja Joshua Angrist
Instituutti:  Massachusetts Institute of Technology
Tutkimusalue:  kehitystaloustiede
Palkinnot:  John Bates Clark -mitali (2010)    Nobelin taloustieteen palkinto (2019)
Aiheesta muualla
econ-www.mit.edu/faculty/eduflo ja economics.mit.edu/people/faculty/esther-duflo
Esther Duflo (s. 25. lokakuuta 1972 Pariisi) on ranskalais-yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja taloustieteen professori (Abdul Latif Jameel Professor of Poverty Alleviation and Development Economics) Massachusetts Institute of Technologyssa. Hänelle myönnettiin John Bates Clark -mitali vuonna 2010 ja Ruotsin keskuspankin taloustieteen palkinto Alfred Nobelin muistoksi vuonna 2019 yhdessä Abhijit Banerjeen ja Michael Kremerin kanssa. Palkinto myönnettiin ”kokeellisesta lähestymistavasta maailmanlaajuisen köyhyyden lievittämiseen”. Saadessaan palkinnon 46-vuotiaana Duflo oli nuorin taloustieteen Nobel-palkinnon saaja ja toinen nainen, jolle taloustieteen Nobel on koskaan myönnetty.
Helsingin yliopiston julkistalouden professorin Jukka Pirttilän mukaan Banerjee, Duflo ja Kremer ovat työllään mullistaneet kehitystaloustieteen tutkimuksen. Pirttilän mukaan heidän suurimpia saavutuksiaan on luonnontieteellisiä menetelmiä vastaavan lähestymistavan käyttöönotto kehitystaloustieteessä. He ovat tehneet empiirisiä kenttäkokeita ja kokeittensa perusteella suunnitelleet esimerkiksi kansalaisjärjestöjen kanssa ohjelmia ihmisten koulutustulosten ja terveydentilan parantamiseksi.
Duflo suoritti vuonna 1994 tutkinnon historiassa ja taloustieteessä École normale supérieuressa Pariisissa. Taloustieteen maisterintutkinnon hän suoritti 1995 ja valmistui taloustieteen tohtoriksi MIT:stä vuonna 1999.
Duflo on julkaissut yhdessä Abhijit Banerjeen kanssa teoksen Poor Economics: A Radical Rethinking of the Way to Fight Global Poverty, joka on voittanut useita kansainvälisiä palkintoja ja on käännetty 17 kielelle.
Duflo on naimisissa Abhijit Banerjeen kanssa.
Palkinnot

MacArthur Fellow 2009
Aiheesta muualla

Duflon kotisivu
Duflon tutkimukset IDEASissa
Ruotsin keskuspankin taloustieteen palkinnon saajat
| --- | --- |
 1969: Frisch, Tinbergen  1970: Samuelson  1971: Kuznets  1972: Hicks, Arrow  1973: Leontief  1974: Myrdal, Hayek  1975: Kantorovitš, Koopmans  1976: Friedman  1977: Ohlin, Meade  1978: Simon  1979: Schultz, Lewis  1980: Klein  1981: Tobin  1982: Stigler  1983: Debreu  1984: Stone  1985: Modigliani  1986: Buchanan  1987: Solow  1988: Allais  1989: Haavelmo  1990: Markowitz, Miller, Sharpe  1991: Coase  1992: Becker  1993: Fogel, North  1994: Harsanyi, Nash, Selten  1995: Lucas  1996: Mirrlees, Vickrey  1997: Merton, Scholes  1998: Sen  1999: Mundell  2000: Heckman, McFadden  2001: Akerlof, Spence, Stiglitz  2002: Kahneman, Smith  2003: Engle, Granger  2004: Kydland, Prescott  2005: Aumann, Schelling 2006: Phelps 2007: Hurwicz, Maskin, Myerson 2008: Krugman 2009: Ostrom, Williamson 2010: Diamond, Mortensen, Pissarides 2011: Sargent, Sims 2012: Roth, Shapley 2013: Fama, Hansen, Shiller 2014: Tirole 2015: Deaton 2016: Hart, Holmström 2017: Thaler 2018: Nordhaus, Romer 2019: Banerjee, Duflo, Kremer 2020: Milgrom, Wilson 2021: Card, Angrist, Imbens  2022: Bernanke, Diamond, Dybvig  2023: Goldin
Federico Grabich

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Grabich MM-kilpailuissa 2015. |  Grabich MM-kilpailuissa 2015. |  Grabich MM-kilpailuissa 2015. |  |
Maa:   Argentiina
Miesten uinti
| MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Pronssia | Kazan 2015 | 100 m vapaauinti |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Toronto 2015 | 100 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Toronto 2015 | 200 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Guadalajara 2011 | 4 × 100 m sekauinti |  |
Federico Grabich (s. 26. maaliskuuta 1990 Casilda, Santa Fen maakunta) on argentiinalainen uinnin MM-mitalisti ja Pan-Amerikan kisojen voittaja. Hän on pituudeltaan 193 cm.
Grabich sijoittui junioreiden MM-kilpailuissa 2008 viidenneksi 50 metrin selkäuinnissa. Guadalajaran Pan-Amerikan kisoissa 2011 hän saavutti pronssia 4 × 100 m sekauintiviestissä sekä oli viides 100 metrin selkäuinnissa ja kahdeksas 50 metrin vapaauinnissa. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 hän oli 50 metrin selkäuinnissa kymmenes.
Grabich saavutti Toronton Pan-Amerikan kisoissa 2015 kultaa 100 metrin vapaauinnissa ajalla 48,26 ja hopeaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.47,62. Lisäksi hän oli viides 100 metrin selkäuinnissa ja kuudes 50 metrin vapaauinnissa. Saman vuoden Kazanin MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia 100 metrin vapaauinnissa ajalla 48,12. 200 metrin vapaauinnissa hän sijoittui 11:nneksi.
Etkö rakastaisi, että joku rakastaisi

| Etkö rakastaisi, että joku rakastaisi Loose Prick |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1981
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Reiska Saarinen
 Tyylilaji: Uusi aalto, punk rock
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Loose Prickin muut julkaisut
| Valkoiset sotilaat 1980 | Etkö rakastaisi, että joku rakastaisi 1981 | Likaisia enkeleitä, valkoisia sotilaita 2002 |
Etkö rakastaisi, että joku rakastaisi on suomalaisen punkrock-yhtye Loose Prickin toinen ja viimeinen albumi. Sen julkaisi vuonna 1981 Poko Rekords.
Kappaleet

Ikkuna avautuu – 3.13
Yö ei tuu koskaan mua lähelle – 2.34
Juostaan – 2.32
Etkö rakastaisi, että joku rakastaisi – 2.32
Miksei ne vois kuolla – 6.25
Kuka kuivaa kyyneleet? – 4.45
Pidän hetkistä kiinni – 4.52
Taivas saa odottaa – 2.57
Pieni elämä – 2.23
Sateen jälkeen – 2.50
Erik Enroth

| Erik Enroth |
| --- | --- |
 Erik Enroth ateljeessaan noin vuonna 1960.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1917 Helsinki
Kuollut: 16. huhtikuuta 1975 (57 vuotta) Helsinki
Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Erik Sigfrid Enroth (11. joulukuuta 1917 Helsinki – 16. huhtikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Enroth opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1938–1945, Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholma 1945–1947, Académie de la Grande Chaumièressa ja Académie André Lhotessa Pariisissa Ranskassa 1955–1956 sekä Accademia di belle arti di Firenzessä Italiassa 1957.
Enroth oli opettajana Taideteollisessa oppilaitoksessa 1951 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1965–1968.
Kuvasto on perustanut Erik Enrothin muistopalkinnon, sillä hänen ansiostaan tekijänoikeuslakiin saatiin kuvataiteilijan luoksepääsyoikeus.
Enrothin isä oli tuntematon Donin kasakka, hänen äitinsä oli sairaskuntouttaja Signe Wahlborg Enroth. Enrothin ensimmäinen puoliso vuosina 1949–1962 oli Sara Hildén. Enrothin toinen puoliso oli Sinikka Sanelma Enroth o.s. Summanen.
Enrothin ja Hildénin välistä avioliittoa käsitellään Pia Andellin vuonna 2013 ohjaamassa Hildénin elämästä kertovassa dokumenttielokuvassa Mesenaatti.
Palkinnot ja tunnustukset

Vuoden taiteilija 1971
Valtion taidepalkinto 1970
Pro Finlandia, 1963
Olympia-kultamitali maalaustaiteessa, 1952
Kirjallisuutta

Loimaala, Päivi – Soikkonen, Sarianne – Valorinta, Riitta (toim.): Erik Enroth: Sara Hildénin säätiön kokoelma.  (Sara Hildénin taidemuseon julkaisuja, 91)  Tampere:  Sara Hildénin taidemuseo, 2012.  ISSN 0357-3001.  ISBN 978-951-609-524-3.
Sakari, Marja: ”Enroth, Erik (1917–1975)”, Suomen kansallisbiografia, osa 2, s. 608–609.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-443-6.  / Teoksen verkkoversio.
Vuorikoski, Timo: Erik Enroth 1945–1947.  (Sara Hildénin taidemuseon julkaisuja, 49)  Tampere:  Sara Hildénin taidemuseo, 1991.  ISSN 0357-3001.  ISBN 952-9652-04-6.
Aiheesta muualla

Erik Enroth Kansallisgallerian kokoelmissa
Kuvataiteilijamatrikkeli.
Enroth, Erik hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Korkeimman oikeuden ennakkoratkaisu Enrothin luoksepääsyasiassa (KKO 1976-II-51).
Ernest Mesmin Lucien Cabo

Ernest Mesmin Lucien Cabo (15. joulukuuta 1932 Sainte-Rose – 28. marraskuuta 2019) oli Guadeloupelta kotoisin oleva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Basse-Terren (et Pointe-à-Pitren) hiippakuntaan 4. lokakuuta 1964 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Bocconian titulaaripiispaksi 2. heinäkuuta 1983. Piispaksi konsekroinnin suoritti 6. marraskuuta Paul Fouad Naïm Tabet, jota avustivat Gordon Anthony Pantin ja Siméon Oualli.
Cabo sai 2. heinäkuuta 1984 nimityksen Basse-Terren (et Pointe-à-Pitren) piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 15. toukokuuta 2008.
Eric Tangradi

| Eric Tangradi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. helmikuuta 1989 (ikä 35) Philadelphia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  193 cm
Paino:  105 kg
Seura
Seura:  New Jersey Devils / Binghamton Devils
Sarja:  NHL / AHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–
Aik. seurat:  Pittsburgh Penguins (NHL)   Wilkes-Barre/Scranton Penguins (AHL)   Winnipeg Jets (NHL)   Montreal Canadiens (NHL)   Hamilton Bulldogs (AHL)   Detroit Red Wings (NHL)   Grand Rapids Griffins (AHL)
NHL-varaus:  42. varaus, 2007 Anaheim Ducks
Eric Tangradi (s. 10. helmikuuta 1989) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura New Jersey Devilsin organisaatiossa. Hän on Anaheim Ducksin toisen kierroksen varaus vuodelta 2007.
Tangradi on saanut lempinimen "The Big Dog" ison koonsa ja pelityylinsä takia.
Ura > Amatööriura

Tangradi pelasi kolme kautta OHL-joukkue Belleville Bullsissa. Vuonna 2008 hänet nimettiin Bullsin kapteeniksi. Viimeisellä juniorikaudellaan 2008–2009 Tangradi pelasi onnistuneesti tehden 55 pelaamassaan ottelussa 38 maalia ja 78 pistettä. Kauden aikana 8. joulukuuta 2008 hän solmi kolmivuotisen tulokassopimuksen Anaheim Ducksin kanssa.
26. helmikuuta 2009 Tangradi kaupattiin Anaheimista hyökkääjä Chris Kunitzin kanssa Pittsburgh Penguinsiin, joka antoi vastineeksi puolustaja Ryan Whitneyn.
Ura > Ammattilaisura

Tangradi teki ensimmäisessä ammattilaisottelussaan myös ensimmäisen pisteensä, kun pelasi Pittsburghin AHL-yhteistyöseura Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa Syracuse Crunchia vastaan 3. lokakuuta 2009. Hän syötti Wyatt Smithin maalin toisessa erässä. Ensimmäisen maalinsa ammattilaisena hän teki myöhemmin 11. marraskuuta Portland Piratesia vastaan.
Tangradi teki NHL-debyyttinsä kauden viimeisessä ottelussa 11. huhtikuuta New York Islandersia vastaan.
Seuraavalla kaudella Tangradi pelasi Pittsburghin harjoitusleirillä. 11. lokakuuta 2010 hän teki ensimmäisen NHL-pisteensä syöttäessään Alex Goligoskin maalin New Jersey Devilsiä vastaan. 15. lokakuuta hän teki ensimmäisen maalinsa New York Islandersia vastaan. 8. joulukuuta Tangradi teki uransa ensimmäisen hattutempun pelatessaan farmissa Toronto Marliesia vastaan.
Helmikuussa 2011 New York Islandersia vastaan pelatussa pelissä Tangradi joutui Trevor Gilliesin päähän kohdistuneen kyynärpäätaklauksen uhriksi. Gillies sai taklauksesta yhdeksän ottelun pelikiellon. Tangradi oli tämän jälkeen kaksi kuukautta sivussa. Tangradi tappeli NHL:ssä ensimmäisen kerran 13. tammikuuta Florida Panthersin Erik Gudbransonin kanssa. 18. huhtikuuta 2012 Tangradi teki ensimmäisen pisteensä pudotuspeleissä kotikaupungissaan Philadelphia Flyersia vastaan syöttäessään Jordan Staalin maalin. Tangradi on Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin kaikkien aikojen yhdeksänneksi paras maalintekijä tehtyään 60 maalia 178 pelissä.
Kaudella 2012–2013 Tangradi kaupattiin Winnipeg Jetsiin vastineeksi kuudennen kierroksen varausoikeudesta vuoden 2013 varaustilaisuuteen.
Ensimmäisen maalinsa Winnipegissä Tangradi teki 3. maaliskuuta 2013 ohittaessaan Tampa Bay Lightningin maalivahti Anders Lindbäckin.
5. lokakuuta 2014 Tangradi kaupattiin Montreal Canadiensiin. Winnipeg sai hänen tilalleen Peter Budajn ja Patrick Hollandin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Eric Tangradi
Käännös suomeksi
Ernest Mandel

Ernest Mandel vuonna 1970.
Ernest Ezra Mandel, käytti myös nimiä Ernest Germain, Pierre Gousset, Henri Vallin ja Walter (5. huhtikuuta 1923 – 20. heinäkuuta 1995) oli saksalais-belgialainen marxilainen ja trotskilainen vallankumousteoreetikko.
Mandel syntyi Frankfurtissa ja osallistui Antwerpenissa trotskilaisen neljännen internationaalin toimintaan. Hänen vanhempansa Henri ja Rosa Mandel olivat Puolasta muuttaneita juutalaisemigrantteja, jotka olivat aiemmin vaikuttaneet Rosa Luxemburgin ja Karl Liebknechtin Spartakistiliitossa.
Ernest Monis

| Ernest Monis |
| --- | --- |

Ranskan pääministeri
 2. maaliskuuta 1911–27. kesäkuuta 1911  
Presidentti:  Armand Fallières
Edeltäjä:  Aristide Briand
Seuraaja:  Joseph Caillaux
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1846 Châteauneuf-sur-Charente, Ranska
Kuollut: 25. toukokuuta 1929 (83 vuotta) Châteauneuf-sur-Charente, Ranska
Tiedot
Puolue:  Radikaalipuolue
Antoine Emmanuel Ernest Monis (23. toukokuuta 1846 Châteauneuf-sur-Charente – 25. toukokuuta 1929 Châteauneuf-sur-Charente) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuonna 1911.
Monis oli alun perin lakimies ja maanomistaja Cognacin seudulla. Hän kuului edustajainkamariin 1885–1889 ja senaattiin vuodesta 1891 alkaen Gironden edustajana. Hän toimi oikeusministerinä 1899–1902 ja sen jälkeen yhtenä senaatin varapuhemiehistä. Monis tuli maaliskuussa 1911 pääministeriksi hallitukseen, jota dominoivat useat radikaalipuolueen johtajat. Hallituksen tärkein päätös oli ranskalaisten joukkojen lähettäminen Fèsin kaupunkiin Marokossa huhtikuussa 1911. Monis loukkaantui vakavasti ja sotaministeri Maurice Berteaux kuoli lentonäytöksessä tapahtuneessa onnettomuudessa Issy-les-Moulineauxissa 20. toukokuuta 1911. Hallitus jatkoi tämän jälkeen kuukauden ajan vt. pääministeri Antoine Perrierin johdolla, kunnes se sai epäluottamuslauseen edustajainkamarilta ja erosi muutamaa päivää ennen Marokon tapahtumien kriisiytymistä. Monis oli myöhemmin vielä meriministerinä 1913–1914.
Elektroniikkalaitos

Elektroniikkalaitos (lyh. EL), aikaisemmalta nimeltään Elektroniikkakeskuskorjaamo (ElKeskKmo), oli vuoden 2008 loppuun asti toiminut Suomen puolustusvoimien laitos. Sen toimialaan kuului elektronisten laitteiden ja tietoteknisten järjestelmien huolto- ja korjaustoiminta sekä muut keskusvarikolle kuuluvat tehtävät.
Elektroniikkalaitos sijaitsi Riihimäellä Riihimäen varuskunnassa ja sen varhaisimmat muodot oli perustettu kesäkuussa vuonna 1960.
Organisaatio

Laitos oli osa Puolustusvoimien Materiaalilaitosta ja 1. tammikuuta 2008 – 31. joulukuuta 2008 osa perustettua Maavoimien materiaalilaitosta. Se toimi aikaisemmin nimellä Viestikeskuskorjaamo (VKeskKmo).
Juupajoen Lylyssä sijainnut Lylyn Varikko (entinen Lylyn Viestivarikko, LyVV) kuului Elektroniikkalaitoksen organisaatioon korjaamotoimintojen osalta.
Puolustusvoimien strateginen kumppaniyritys Millog Oy otti laitoksen tehtävät ja Lylyn toimipisteen hoitaakseen perustamisensa myötä 1.1.2009. Riihimäen yksikön päällikkönä toimii Pertti Tenhunen.
Organisaatio > Nimihistoria

1960 – Viestikeskuskorjaamo
1993 – Elektroniikkakeskuskorjaamo
2003 – Elektroniikkalaitos
Historia

Laitoksen perinnejoukko-osasto on Maavoimien Pääviestikorjaamo, joka sijaitsi Lylyssä.
Laitoksen johtajana ovat toimineet:
kapteeni Leevi Kaitera 1960-61
insinöörimajuri Lauri Niemelä 1961-64
insinöörimajuri, DI Lauri Lehtonen (s. 1931) 1964-1965, Viestikeskuskorjaamon johtaja
insinöörimajuri Uolevi Niemistö 1965-66 ja 1970
insinöörikapteeni, DI Lauri Ainsalo 1966-70
insinöörimajuri Zinnet Alkara 1970-73
insinöörieversti Erkki Hakulinen 1973-90
insinöörieversti Kalle Ukkola 1990-93
insinöörieverstiluutnantti Ilkka Korhonen 1993-95
insinöörieverstiluutnantti Jukka Juusti 1995-99
insinöörimajuri Raimo Siltanen 1999
insinöörieverstiluutnantti Lauri Halkola 2000-01
majuri Martti Aho 2001
insinöörieverstiluutnantti Ilkka Lemmetty 2001-04
everstiluutnantti Ilkka Korkiamäki 2004-06
insinöörieverstiluutnantti Olli Klemola 2006-08
Erkki Marttila

Erkki Marttila (s. 1951 ) on suomalainen Turussa asuva rannikkotykistön evp-upseeri joka on julkaissut teoksia Laatokan ja Äänisen rannikkopuolustuksen historiasta.
Teoksia

Rannikkotykistörykmentti 3 toimi täällä : pohjoisen Laatokan maisemia vuonna 2001. Saaristomeren meripuolustusalue, Turku 2001
Rannikkotykistörykmentti 3:n maisemissa : Suvannon - Taipaleen - Konevitsan - Käkisalmen näkymiä vuonna 2002. Saaristomeren meripuolustusalue, Turku 2003
Jungfruskärin linnake 1939-1999. Elisa Kirja, Helsinki 2013
Toimitustöitä

Lauri Immonen : Leppäsilta - Mursula - Lemetti - Siira : Osasto Elomaan talvisota ; toimittaneet Erkki Marttila, Kari Terho, Pirkko Tiuraniemi. Laatokan puolustuksen perinneyhdistys, Turku 2013
"Tulitettiin viimeseen asti" : Niilo Kivisolan (s. 1924) muistelmat ; toimittanut Erkki Marttila ; julkaisija Laatokan puolustuksen perinneyhdistys ry. Nantucket / KR-kirjat, Humppila 2014
Fiddler’s Green

Fiddler's Green on myyttinen, paratiisimainen paikka, joka on osa erityisesti merenkävijöiden ja Yhdysvaltain ratsuväen kansanperinnettä.
Fiddler's Greenillä soi jatkuvasti musiikki, riemu on loputon ja tanssi ainaista. On väitetty, että myytin juurina olisi ollut merirosvojen kehittämä kuolemanjälkeinen paikka, koska he eivät luonnollisesti uskoneet kelpaavansa taivaaseen. Ratsuväen tunnuslaulussa Fiddler's Green on paikka, jonne helvettiin matkalla oleva sotilas juuttuu ikuisiksi ajoiksi, koska vesi ei riitä juomapullossa helvettiin asti, ja sotilas joutuu aina palaamaan Fiddler's Greeniin juomaan maljoja vanhojen taistelutoveriensa kanssa.
Tarinalle on tarjottu useita lähteitä Homeroksen Odysseiasta sekä merirosvoista lähtien. Vanha irlantilainen legenda esittää sen muodossa, jossa maankiertäjä kantaa olallaan airoa, kunnes joku kysyy häneltä mikä hänellä on kantamuksenaan. Tässä muodossa siinä on selkeä viittaus kreikkalaiseen Odysseuksen taruun, jossa oraakkeli sanoo Tiresias-nimiselle miehelle, joka kysyy missä voisi elää onnellisena, että hänen pitää kävellä rannikolta sisämaahan päin airo olallaan, kunnes joku kysyy mikä kapine hänen olallaan on. Tiresiaksen tulee tehdä sillä paikalla uhrilahja ja asettua asumaan.
Fedor von Bock

| Fedor von Bock |
| --- | --- |
 Fedor von Bock vuonna 1939
Henkilötiedot
Muut nimet:  Moritz Albrecht Franz Friedrich Fedor von Bock
Syntynyt: 3. joulukuuta 1880 Cüstrin, Brandenburg, Saksa
Kuollut: 4. toukokuuta 1945 (64 vuotta) Oldenburg in Holstein, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta (1898–1918)  Weimarin tasavalta (1918–1933)  Saksa (1933–1942)
Palvelusvuodet:  1898–1942
Komentajuudet:  Gruppenkommando 3 (1935) Gruppenkommando 1 (1938) Pohjoisen armeijaryhmä (elokuu 1939) Armeijaryhmä B (lokakuu 1939) Keskustan armeijaryhmä (lokakuu 1941) Etelän armeijaryhmä (tammikuu 1942)
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Sotamarsalkka
Kunniamerkit:  Pour le Mérite Rautaristin ritariristi
 Nimikirjoitus
Fedor von Bock (3. joulukuuta 1880 – 4. toukokuuta 1945) oli saksalainen sotamarsalkka, joka toisen maailmansodan aikana komensi Wehrmachtin joukkoja Puolassa, Ranskassa ja itärintamalla.
Von Bock komensi Moskovan taistelun aikana Saksan keskustan armeijaryhmää. Hän menetti komentonsa, kun saksalaiset epäonnistuivat Moskovan valloittamisessa. Etelän armeijaryhmän komentajan Walter von Reichenaun kuoltua 1942 sydänkohtaukseen von Bock nimitettiin armeijaryhmän komentajaksi tavoitteena Stalingradin valloitus. Adolf Hitler vapautti hänet tehtävistä, kun tavoitetta ei saavutettu.
4. toukokuuta 1945 von Bock oli vaimonsa ja tyttärensä kanssa autossa matkalla Hampuriin, kun brittiläinen rynnäkköhävittäjä avasi tulen heidän autoaan kohti, ja von Bock perheineen sai surmansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fedor von Bock Wikimedia Commonsissa
António Francisco Jaca

António Francisco Jaca SVD (s. 3. marraskuuta 1963 Quessua) on angolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Eugénio Salessu 29. syyskuuta 1990. Hänet nimitettiin Caxiton hiippakunnan johtoon 6. kesäkuuta 2007, ja piispaksi vihkiminen seurasi 22. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ivan Dias, jota avustivat Damião António Franklin ja Luis María Pérez de Onraita Aguirre. Jaca asetettiin virkaansa 14. lokakuuta.
Euroopan go-liitto

Euroopan go-liitto (engl. EGF, lyhenne sanoista European Go Federation) on 35 kansallisen go-liiton yhteiselin. Se on maailmanlaajuisen IGF-liiton yhteisöjäsen. Liitto järjestää Euroopan suuret go-turnaukset kuten vuosittaisen Euroopan go-kongressin, EGC:n.
Aiheesta muualla

Liiton kotisivut
European Go Database – liiton pelaajien luokitukset ja turnaustulokset
António Chagas Rosa

António Chagas Rosa (s. 1960 Lissabon) on portugalilainen säveltäjä.
Rosa opiskeli pianonsoittoa konservatoriossa ja suoritti oppiarvon historiassa Lissabonin uudessa yliopistossa. Vuosina 1984–1996 hän asui Alankomaissa, jossa suoritti maisterin tutkintonsa nykyaikaisessa piano- ja kamarimusiikkiohjelmistossa (Amsterdam, opettajana Alexander Hrisanide) sekä sävellyksessä (Rotterdam, opettajana Klaas de Vries). Rosa työskenteli avustavana kapellimestarina ja korrepetiittorina Alankomaiden kansallisoopperassa ja opetti kuuden vuoden ajan Sweelinck-konservatoriossa Amsterdamissa. Vuonna 1996 hän aloitti opettamisen Aveiron yliopistossa, josta hän sai vuonna filosofian tohtorin arvon väitöskirjalla rytmin ja semantiikan suhteesta Arnold Schönbergin teoksessa Das Buch der hängenden Gärten.
Rosa on säveltänyt muun muassa laulusarjoja, kamarimusiikkia, sinfonisia teoksia ja oopperoita. Vuonna 2007 Musicatreize-kokoonpano palkittiin Rosan Maria Teresa Hortan runoon perustuvan teoksen Les sorcières levytyksestä. Rosan musiikkia on esitetty kansainvälisesti lukuisilla festivaaleilla muun muassa Portugalissa, Itävallassa, Espanjassa, Venezuelassa, Sveitsissä, Alankomaissa ja Ranskassa.
Federico Luzzi

Federico Luzzi
Federico Luzzi (3. tammikuuta 1980 – 25. lokakuuta 2008) oli italialainen tennispelaaja. Luzzi oli parhaimmillaan sijalla 92 ATP:n maailmanlistalla. Hän sai 200 päivän pelikiellon ja 50 000 dollarin sakot vedonlyönnistä tenniksessä.
Luzzi pelasi urallaan myös Italian Davis Cup -joukkueessa, jossa hän voitti kaksi ottelua ja hävisi kaksi. Vuonna 2001 hän voitti suomalaisen Ville Liukon 4 tuntia 35 minuuttia kestäneessä ottelussa. Tämä on pisin italialaisen pelaama Davis Cup -ottelu koko turnauksen historiassa.
Luzzi kuoli leukemiaan lokakuussa 2008 vain 28-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi) ja (englanniksi)
Fedje

Fedje on kunta ja samannimisen kunnan suurin saari Vestlandin läänissä Norjassa. Fedjen saari erotettiin Austrheimin kunnasta omaksi kunnakseen vuonna 1947. Kunnan hallinnollinen keskus on Fedjen taajama. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 502 asukasta. Saarelle on autolauttayhteys Sævrøynasta.