stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaupunkiakupunktio

Kaupunkiakupunktio on ekologisen kaupunkisuunnittelun teoria, joka yhdistää kaupunkisuunnittelua ja perinteistä kiinalaista akupunktiolääketieteen teoriaa.   Lähtökohtaisesti se havainnoi kaupunkeja monitasoisina elävinä organismeina, joista se pyrkii määrittämään kuntoutusta vaativia alueita. Kestävän kehityksen mukaiset projektit toimivat akupunktioneuloina, jotka elvyttävät kokonaisuutta parantamalla sen osia.
Koulukunta suosii paikallisia ja yhdyskuntalähtöisiä projekteja suurten keskusjohtoisten kaupunkisuunnitelmien sijaan. Kaupunkeja käsitellään monitasoisina energiaorganismeina, joissa risteävät energiavirrat määrittelevät kaupunkilaisten toimintaa ja kaupungin kehittymistä. Kaupunkiakupunktion teoria johdetaan suomalaiseen arkkitehti Marco Casagrandeen.   Energiatasojen pistemäinen manipulointi tähtää ekologisesti kestäväan ns. kolmannen sukupolven kaupunkiin (jälkiteollinen kaupunki). Teoria on kehitetty taiwanilaisessa Tamkang-yliopistossa ja yksityisessä Ruin Academy -tutkimuskeskuksessa.
Casagrande kuvailee kaupunkiakupunktiota seuraavasti:
Kaupunkiakupunktio on kaupungin kollektiivisen tunnon poikkiarkkitehtoonista manipulointia. Kaupunkia tarkkaillaan moniulotteisena ja tuntevana energiaorganismina, elävänä ympäristönä. Kaupunkiakupunktio etsiytyy kontaktiin tämän luonnon kanssa.  Ja: herkkyytenä ymmärtää yhteisöllisen Qi:n virtauksia näkyvän kaupungin alla ja reagointina tänän Qi:n polttopisteisiin. Arkkitehtuurin asemana on tuottaa akupunktioneuloja tällä kaupunki-Qille.   Ja: Ruoho juurtuu pienimpäänkin halkeamaan asfaltissa ja lopulta se rikkoo kaupungin. Kaupunkiakupunktio on tämä ruoho ja akupunktiopiste on tuo halkeama asfaltissa. Vaikutuksen mahdollisuus on totaalinen, se voi yhdistää ihmisluonnon osaksi luontoa. Teoria avaa ovan kontrolloimattomalle luovuudelle ja vapaudelle. Kaupunkilaiset voivat osallistua luovaan prosessiin, he tuntevat vapauden käyttää kaupunkia omiin tarkoituksiinsa ja kehittää sitä oman tahtonsa mukaisesti.    Suuremmassa yhteydessä kaupunkiakupunktioalueen voidaan nähdä kommunikoivan ympäröivän kaupungin kanssa luonnonomaisena tekijänä ympäristössä, joka on kehitetty sen kitkemiseen.
Kaupunkiakupunktio taiteessa

Amerikkalainen taiteilija Gordon Matta-Clark muutti hylättyjä kaupunkitaloja arkkitehtonisiksi installaatioiksi, joiden sanotaan olevan kaupunkiakupunktion kehittymisen ensimmäinen askel.      Taiteilija Miru Kim  tutkii teollisia raunioita ja rakenteita ja niiden kautta kaupunkeja elävinä organismeina. Hän tunkeutuu kaupungin pinnan alle tutkiakseen sen syvimpiä sisäelimiä ja suonistoja, sekä niissä esiintyviä elämän muotoja.
Marco Casagrande kuvailee ympäristötaidetta kaupunkiakupunktiona: Kaupunkiakupunktio tunkeutuu teollisen laiskuuden kovien kuorien läpi tavoittaakseen alkuperäisen maaperän ja päästäkseen kosketuksiin kollektiivisen paikallisen energian ja tiedon kanssa, joka sitoo ihmiset luontoon.
Deutsche Bank Urban Age Award

Deutsche Bank Urban Age Award (DBUAA) Cape Town 2012 kilpailun voittaja on naapurustoprojekti "Mothers Unite", 
joka tarjoaa kaupunkiakupunktiona turva-alueen gansterismista, huumeista ja väkivallasta kärsivälle kaupunginosalle. Lahjoitettuihin laivakontteihin toteutetussa akupunktiokylässä on kirjasto, keittiö, toimisto, turva-alue, leikkikenttä ja puutarha.  
Professori Edgar Pieterse: Kestävässä urbaanissa muutoksessa on usein kyse tarkoin harkituista miktointerventioista, jotka muuttavat ympäröivän naapuruston energioita ja dynamiikkaa. Kun ymmärretään sen sinnikkyyden, veren, hien ja kyynelten määrä, jota päähenkilöt kuten Mothers Unite tai Masiphumelele kirjasto (yksi kahdeksasta finalistista) ovat tuottaneet, niin kaupunkiakupunktion voima käy ilmeiseksi. Nämä projektit esittävät mallin siitä, kuinka visiolla ja pitkäjänteisellä sitoutumisella sekä periaatteellisella osallistumisella lähes mitä tahansa ongelmaa voidaan lähestyä ja käsitellä.
Aiheesta muualla

Arkkitehti Marco Casagrande (Casagrande Laboratory): Urbaanit vesistöt[vanhentunut linkki], Tieteen päivät 2011
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaupunkiakupunktio Wikimedia Commonsissa
Juha-Pekka Hytönen

| Juha-Pekka Hytönen |
| --- | --- |
 Juha-Pekka Hytönen Amur Habarovskin paidassa näytösottelussa Japania vastaan elokuussa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1981 (ikä 43) Jyväskylä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  J-P, Juhis
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  84 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–2022
Aik. seurat:  Jukurit (Mestis) Amur Habarovsk (KHL) HC Lausanne (NLA) JYP (SML) Black Wings 1992 (ICEHL)
Juha-Pekka Hytönen (s. 22. toukokuuta 1981 Jyväskylä) on uransa lopettanut suomalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura > Seurajoukkueissa

Hytönen aloitti jääkiekkoilun JYP:n C- ja B-nuorten joukkueissa. Kaudella 2000–2001 JYP nosti Hytösen juniorijoukkueestaan SM-liigajoukkueeseen. Kahden liigakauden jälkeen Hytönen siirtyi kaudeksi 2002–2003 hakemaan vauhtia uraansa Mestiksen Jukureista. Jukureissa Hytönen pääsi kauden päätteeksi juhlimaan Mestiksen mestaruutta. Hytösestä tuli JYPin kapteeni lokakuussa 2006, kun edellinen kapteeni Tommi Kovanen vaihtoi yllättäen seuraa. Kaudella 2008–2009 Hytönen voitti JYP:issä Suomen mestaruuden.
Hytönen kirjoitti tammikuussa 2010 JYPin kanssa mallia mallia 1+1+2 olleen jatkosopimuksen vuoteen 2014 saakka. Ensimmäisen kauden Hytönen pelaisi varmuudella JYPissä, mutta ensimmäisen ja toisen kauden jälkeen Hytösellä oli mahdollisuudet siirtyä ulkomaille. Jos Hytönen ei olisi siirtynyt viimeistään 2012 ulkomaille sopimus olisi jatkunut automaattisesti vuoteen 2014 asti. Hytösen jatkaessa ulkomailla useamman vuoden sopimuksen kaksi viimeistä vuotta mitätöityisivät. Hytönen pelasikin JYPissä kevääseen 2012, jolloin Hytönen voitti joukkueessa toisen Suomen mestaruutensa. Kaudelle 2012–2013 hän käytti KHL-optionsa ja teki vuoden sopimuksen KHL-joukkue Amur Habarovskin kanssa. Hän pelasi Amurissa yhden kauden, jonka jälkeen hän siirtyi Sveitsiin.
Kaudeksi 2016–2017 Hytönen palasi JYPiin nelivuotisella sopimuksella. Hänet nimettiin myös joukkueen kapteeniksi. Elokuussa 2020 Hytönen siirtyi JYPistä Itävaltaan EHC Linzin joukkueeseen. Kaudella 2021–2022 Hytönen pelasi JYPissä yhden ottelun sopimuksella viimeisen pelinsä. Ottelu pelattiin 25. helmikuuta 2022.
Ura > Maajoukkueessa

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Venäjä 2001 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 1999 | jääkiekko |  |
Vuonna 1999 Hytönen valittiin Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueeseen ja seuraavana vuonna alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen.
Hytönen on edustanut Suomea maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2009, 2010, 2013 ja 2015.
Kaupunki uusiksi

| Kaupunki uusiksi |
| --- | --- |

Kestoaika:  45 minuuttia
Pääosissa:  Willem van Bolderen Anssi Kankkunen Jaakko Lehtonen Auvo Lindroos Aleksi Niemeläinen Heikki Riitahuhta Hilla Rudanko Inari Virkkala Jussi Vuori Erica Österlund Jonni Roos
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle Teema
Esitetty:  20. lokakuuta 2014 – 24. marraskuuta 2014
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  6
Tunnuskappale:  Kerkko Koskinen
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jouni Tulonen
Ohjaaja(t):  Niina Mäkeläinen Anna Tulusto
Käsikirjoittaja(t):  Niina Mäkeläinen Anna Tulusto
Leikkaaja(t):  Simo Lappalainen
Kuvaaja(t):  Juha Leskelä
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Kaupunki uusiksi on vuonna 2014 Yle Teemalla esitetty kuusiosainen televisiosarja, jossa arkkitehdit kiersivät Suomea ja ratkoivat rakennetun ympäristön ongelmia. He loivat suunnitelmia sekä tämän päivän että tulevaisuuden tarpeisiin.
Sarjassa vierailtiin kuudessa kaupungissa, joissa arkkitehdit järjestivät 48 tuntia kestävän, kaikille kaupunkilaisille avoimen suunnitteluklinikan. Sarja kertoi, millaisella arkkitehtuurilla Suomesta voisi tulla viihtyisämpi, hauskempi ja toimivampi. Se rohkaisee myös kansalaisia osallistumaan oman elinympäristönsä suunnitteluun ja vaatimaan siltä enemmän.
Sarjan suunnittelivat yhdessä Yle Kulttuuri ja nuorten arkkitehtien muodostama Uusi Kaupunki –kollektiivi. Uusi Kaupunki -kollektiivi tarjoaa työpajoja kunnille, yrityksille ja yhteisöille. Ryhmä haluaa näyttää, miten arkkitehtuuri voi toimia ratkaisuna varsin erilaisiin ongelmiin.
Sarjassa esiitnyivät Willem van Bolderen, Anssi Kankkunen, Jaakko Lehtonen, Auvo Lindroos, Aleksi Niemeläinen, Heikki Riitahuhta, Hilla Rudanko, Inari Virkkala, Jussi Vuori ja Erica Österlund. Ohjelman juontajana toimi arkkitehtuuriin perehtynyt toimittaja Jonni Roos. Ohjaajina toimivat Niina Mäkeläinen ja Anna Tulusto ja tuottajana Jouni Tulonen.
Vastaanotto

Uusi kaupunki -kollektiivi palkittiin Yhdyskuntasuunnittelun ruusuilla marraskuussa 2014 siitä työstä millä kollektiivi pyrkii vahvistamaan "kaupunkilaisten ääntä kaupunkisuunnittelussa". Perusteluissa todetaan lisäksi että "ennakkoluulottomalla toiminnallaan se tuulettaa vakiintuneita kaavoitusmenettelyjä ja toimii kannustavana esimerkkinä muille suunnittelijoille." Yleisradio sai kunniamaininnan tv-sarjastaan, jolla "se kannustaa  kansalaisia osallistumaan elinympäristönsä suunnitteluun ja vaatimaan parempaa laatua".
Vuonna 2016 Rakennustietosäätiö myönsi kollektiiville Pietilä-palkinnon muun muassa seuraavin perustein: "Kollektiivin tavoite on tehdä kaupunkisuunnittelua avoimemmaksi ja vahvistaa ihmisten mahdollisuuksia vaikuttaa omaan ympäristöönsä."
Jaksot

| Jakso | Nimi | Kohteet | Paikkakunta | Ensiesitys |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Pohjoisen metropoli | Asuminen tavararatapihalla | Oulu | 20. lokakuuta 2014 |
| 1. | Pohjoisen metropoli | Kulttuuritoiminnot tavararatapihalla | Oulu | 20. lokakuuta 2014 |
| 1. | Pohjoisen metropoli | Uusi Oulun rautatieasema | Oulu | 20. lokakuuta 2014 |
| 2. | Keskusta eloon | Kalkkikaivos | Parainen | 27. lokakuuta 2014 |
| 2. | Keskusta eloon | Liikenneympyrä | Parainen | 27. lokakuuta 2014 |
| 2. | Keskusta eloon | Vierasvenesatama | Parainen | 27. lokakuuta 2014 |
| 3. | Tulevaisuuden tori | Kauppatori | Jyväskylä | 3. marraskuuta 2014 |
| 3. | Tulevaisuuden tori | Kirkkopuisto | Jyväskylä | 3. marraskuuta 2014 |
| 3. | Tulevaisuuden tori | Asema-aukio | Jyväskylä | 3. marraskuuta 2014 |
| 4. | Taistelu asukkaista | Majvikin tila | Sipoo | 10. marraskuuta 2014 |
| 4. | Taistelu asukkaista | Söderkullan tori | Sipoo | 10. marraskuuta 2014 |
| 4. | Taistelu asukkaista | Bölsfjärdenin lahti | Sipoo | 10. marraskuuta 2014 |
| 5. | Tehtävä tiedelähiössä | Pasteurinkatu ja Infokeskuksen aukio | Viikki | 17. marraskuuta 2014 |
| 5. | Tehtävä tiedelähiössä | Gardenia | Viikki | 17. marraskuuta 2014 |
| 5. | Tehtävä tiedelähiössä | Koepellot | Viikki | 17. marraskuuta 2014 |
| 6. | Keskittämispaineita | Niinisalon varuskunta | Kankaanpää | 24. marraskuuta 2014 |
| 6. | Keskittämispaineita | Kulttuurikampus | Kankaanpää | 24. marraskuuta 2014 |
| 6. | Keskittämispaineita | Taidemuseon laajennus | Kankaanpää | 24. marraskuuta 2014 |
Aiheesta muualla

Koko sarja Yle Areenassa 1 kausi, sis. 6 jaksoa, à 40–45 min.
Kengitys

Kengitysseppä työssään.
Kengitys on toimenpide, jossa hevosen kavioiden reunan sarveinen osa vuollaan kapeammaksi yleensä puukolla, jotta se ei ole hevosenkengälle liian leveä ja samalla hevosen kavion sisäosat puhdistetaan sinne kertyneestä liasta.
Kengityksessä hevoselle naulataan rautainen hevosenkenkä kavion elottomaan ja näin ollen tuntoaistittomaan ja verisuonettomaan osaan, jotta se kykenee kävelemään kavioiden kulumatta liikaa kovilla alustoilla, esimerkiksi kovilla hiekkateillä ja joskus asfaltilla tai vetämään taakkoja.
Nykyaikaiset kengitystyökalut.
Hevonen kengitetään tarpeen mukaan, yleisesti 6-8 viikon välein. Vaikka hevonen ei tarvitsisikaan kenkiä, kaviot vuollaan ja muotoillaan säännöllisesti, jotta jalka-asennot pysyisivät oikeina.
Kengitys alkaa jalka-asentojen arvioinnilla ja suunnittelulla. Kun kenkä on irrotettu, se arvioidaan. Mikäli kenkä on kulunut epäsäännöllisesti tai eri jalkojen kenkiä vertailtaessa huomataan jossakin jalassa poikkeavaa, uusi kengitys suoritetaan muutos huomioon ottaen. Kaviomekanismin seurauksena kantaosat ovat yleensä kuluneet ja kaviota joudutaan lyhentämään kärjeltä. Kun kavio on saatu oikean muotoiseksi ja kenkä siihen sopivaksi, kenkä kiinnitetään naulaamalla. Naulojen kärkien pitäisi tulla etu- ja sivuseinämästä samalla korkeudella ulos, johon ne kotkataan eli käännetään ja katkaistaan. Naulat voidaan kiristää joko lyömällä käänteitä kotkausrautaa vasten tai erityisillä pihdeillä. On olemassa myös liimattavia kenkiä sekä erityisiä bootseja, jotka ovat kiinni tarranauhoilla tai soljilla.
Hevosenkengässä on edessä käänne, joka tukee kenkää. Talvisin käytetään liukastumisen estämiseksi hokkeja, joita voi olla kannoilla ja kärjellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kengitys Wikimedia Commonsissa
Kenjiro Shinozuka

| Kenjiro Shinozuka |
| --- | --- |
 Shinozuka Portugalin rallissa 1989.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. marraskuuta 1948
Kuollut: 18. maaliskuuta 2024 (75 vuotta)
Kansalaisuus:   Japani
WRC-ura
Aktiivivuodet:  1976–1997
Kartanlukija(t):  John Meadows
Entiset tallit:  Mitsubishi Ralliart
Kilpailuja:  20
Maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  2
Palkintosijoja:  3
Erikoiskoevoittoja:  2
MM-pisteitä:  88
Ensimmäinen kilpailu:  Safari-ralli 1976
Ensimmäinen voitto:  Norsunluurannikon ralli 1991
Viimeinen voitto:  Norsunluurannikon ralli 1992
Viimeinen kilpailu:  Australian ralli 1997
Aiheesta muualla
www.shinoken.net
Kenjiro Shinozuka (jap. 篠塚 建次郎, Shinozuka Kenjirō; 20. marraskuuta 1948 – 18. maaliskuuta 2024) oli japanilainen ralliautoilija.
Ura

Shinozuka liittyi Mitsubishille vuonna 1971, mutta toimi aluksi myyntimiehenä ja mekaanikkona. Hän menestyi kuljettajana kansallisen tason kilpailuissa ennen ensimmäistä MM-rallia Keniassa vuonna 1976. Hänestä tuli ensimmäinen japanilainen kuljettaja rallin MM-sarjassa tuona vuonna.
Shinozuka ajoi urallaan 20 MM-osakilpailua ollen niissä kolmasti palkintokorokkeella ja voittaen niistä kaksi. Shinozuka oli lähes koko uransa Mitsubishi Ralliartin tehdaskuljettaja ja ajoi yhtä kilpailua lukuun ottamatta kaikki MM-rallinsa Mitsubishin valmistamalla ralliautolla. Hänen kartanlukijoinaan toimivat useimmiten brittiläinen John Meadows, Neuvostoliiton ja myöhemmin Liettuan lisenssillä kilpaillut Manfred Dieter Gocentas sekä suomalainen Pentti Kuukkala.
MM-sarjan ohella Shinozuka kilpaili myös FIA:n Aasian-Tyynenmeren rallisarjassa, jonka mestaruuden hän voitti vuonna 1988. Hän sijoittui sarjan kolmannelle sijalle seuraavana vuonna ja viidennelle sijalle kausilla 1990 ja 1993. Kaikkiaan 13 ajetusta APRC-sarjan kilpailusta Shinozuka voitti kaksi ja nousi palkintokorokkeelle yhdeksän kertaa.
Shinozuka on voittanut Dakar-rallin vuonna 1997.
Ensimmäisen MM-osakilpailunsa Shinozuka ajoi 4-ryhmän Mitsubishi Lancerilla vuoden 1976 Safari-rallissa, Keniassa ja viimeisen vuoden 1997 Australian rallissa. Shinozuka kilpaili Euroopan ralleissa harvakseltaan keskittyen pääasiassa Afrikan, Australian ja Uuden-Seelannin osakilpailuihin.
Kenneth Cederberg

Kenneth Cederberg (s. 18. marraskuuta 1969) on entinen suomalainen maajoukkuetason suunnistaja. Seuratasolla hän edusti Gamlakarleby IF:ää, IF Femmania ja Pargas IF:ää.
Cederberg voitti pikamatkan avoimet Pohjoismaiden mestaruuskilpailut 1995 Ruotsin Skellefteåssa. Opiskelijoiden MM-kisoissa Cederberg saavutti 1992 Skotlannissa kultaa ja pronssia.
Suunnistuksen maailmancupissa paras osakilpailusijoitus oli kuudes sija. Ensimmäisessä Park World Tour:issa 1996 hän saavutti parhaana suomalaisena neljännen sijan. SM pitkältä matkalta  Cederberg:illä on 2 SM kultaa (1992 ja 1998). Jukolan viestissä Cederberg ankkuroi Pargas IF:n joukkueen toiseksi vuoden 1997 Jyväs-Jukolassa.
Kenge

| Kenge |
| --- | --- |

 Kenge
 Koordinaatit: 4°48′20″S, 17°2′30″E 
Valtio:   Kongon demokraattinen tasavalta
Maakunta:  Kwango
Väkiluku (2004):  36 572
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kenge  on Kwangon maakunnan pääkaupunki Kongon demokraattisessa tasavallassa. Vuonna 2004 siellä oli noin 36 000 asukasta, ja väkiluku kasvaa nopeasti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kenge Wikimedia Commonsissa
Keitosta pähkinöihin

| Keitosta pähkinöihin> From Soup to Nuts |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Edgar Kennedy
Käsikirjoittaja:  Leo McCarey H. M. Walker
Tuottaja:  Hal Roach
Leikkaaja:  Richard C. Currier (käännä suomeksi)
Pääosat:   Stan Laurel  Oliver Hardy  Anita Garvin 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:  1928
Kesto:  18 min
Alkuperäiskieli:  englanti -
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keitosta pähkinöihin (engl. From Soup to Nuts) on vuonna 1928 valmistunut yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva, jonka pääosissa nähdään Ohukainen ja Paksukainen eli Stan Laurel ja Oliver Hardy.
Elokuvan toisinto oli päivälliskohtaus kaksikon myöhäisemmässä elokuvassa Lorvista loordiksi (1940), jossa näyttelijätkin olivat pysyneet Tiny Sandfordia lukuun ottamatta samoina. Hänen roolinsa korvasi Jimmy Finlayson.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Stan Laurel  | … |  Stan   |
|  Oliver Hardy  | … |  Ollie   |
|  Anita Garvin  | … |  rouva Culpepper   |
|  Tiny Sandford  | … |  herra Culpepper   |
|  Dorothy Coburn  | … |  nuori nainen kutsuilla   |
|  Edna Marion  | … |  piika   |
|  Otto Fries  | … |  kokki   |
|  Ellinor Vanderveer  | … |  vanha nainen kutsuilla   |
|  Sam Lufkin  | … |  vanha mies kutsuilla    |
Karhu-Kissat

| Karhu-Kissat |
| --- | --- |

Perustettu:  1938
Kaupunki:  Helsinki
Sarjataso:  III-divisioona
Värit:                
Hopeaa:  1 (1954)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karhu-Kissat ry on vuonna 1938 perustettu helsinkiläinen jääkiekon erikoisseura. Karhu-Kissat on kasvattajaseura eli se panostaa erityisesti juniorityöhön. Seuran toiminta keskittyy Länsi-Helsingin alueelle. Karhu-Kissojen valmennuspäällikkönä toimi pitkään Porin Ässien entinen kapteeni Jari Korpisalo. Seuralla on tällä hetkellämilloin? 13 juniorijoukkuetta, kiekkokoulu, III-divisioonan miesten joukkue, ikämiesjoukkue sekä naisten harrastejoukkue. Karhu-Kissat on voittanut miesten SM-hopeaa vuonna 1954. Karhu-Kissoilla on yhteistyösopimus Helsingin IFK:n kanssa junioreissa. Karhu-Kissojen valmennuspäällikkönä aloitti vuonna 2016 Timo Lehkonen.
Historia

Seuran ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1938–42 toimi perustajajäsen Otto Wuorio. Karhu-Kissat pelasi SM-sarjassa ensi kertaa vuonna 1945. Kauden 1948–49 päätteeksi joukkue tippui Suomensarjaan jäätyään SM-sarjan viimeiseksi, mutta nousi takaisin jo kaudelle 1950–51.  Kaudella 1953–54 Karhu-Kissat raivasi tiensä loppuotteuihin, joissa TBK oli kuitenkin parempi, voittaen kahdesti 4–0. Tuloksena oli kuitenkin hopeaa, joka on seuran ainoa mitali pääsarjasta. Kausi 1956–57 puolestaan päättyi putoamiseen suomensarjaan, josta nousi uudelleen vasta 1970-luvulla, pelaten SM-sarjaa kauden 1971–72. Toistaiseksi viimeisen kerran Karhu-Kissat-nimi näkyi SM-sarjassa seuran yhdistyttyä Helsingin Jääkiekkoklubin kanssa pelaten K-Kissojen nimellä kauden 1973–74 viimeisessä pelissään. Yhteensä Karhu-Kissat on pelannut 13 kautta pääsarjatasolla.
I-divisioonassa Karhu-Kissat pelasi aina joulukuuhun 1994 asti, jolloin seura luopui sarjasta talousvaikeuksien vuoksi.
Kasvatteja

Unto Wiitala
Tuomas Eskelinen
Jere Komsi
Mikko Koivunoro
Jari Korpisalo
Kimmo Kuhta
Lennart Petrell
Heikki Riihiranta
Tommi Salmelainen
Pasi Sormunen
Jaakko Suomalainen
Jaakko Turtiainen
Mikko Vesterinen
Jaska Vilen
Janne Öfverström
Niclas Westerholm
Aiheesta muualla

Kotisivut
HJK – Karhu-Kissat 1955, Ylen Elävä arkisto
HPK:n Jaakko Turtiainen pelasi Karhu-Kissoissa vuoteen 2005 asti.
Katkeratatar

| Katkeratatar |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Tatarkasvit Polygonaceae
Suku::  Kosteikkotattaret Persicaria
Laji::  hydropiper
Kaksiosainen nimi
 Persicaria hydropiper  (L.) Spach 
Synonyymit
 Polygonum hydropiper L. 
Katso myös
   Katkeratatar Wikispeciesissä   Katkeratatar Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Katkeratatar (Persicaria hydropiper, syn. Polygonum hydropiper) on yksivuotinen tatarkasvi.
Ulkonäkö ja koko

Kasvilla on 20–70 cm korkea pystyyn kohoava varsi. Lehdet ovat 5–10 cm, puikeat, lähes ruodittomat, reunoilta hennosti karvaisia, korvakkeet yhtyvät varren ympäri. Kukka on 3–5 mm pitkä, jossa 4–5 tyvestä puoleenväliin yhdistynyttä liuskaa, jotka ovat laidoilta valkoisia tai punertavia. Emiö muodostuu kahdesta yhteen kasvaneesta lehdestä. Tyveltä yhdistyneitä vartaloita 2. Heteitä yleensä 6. Hedelmä on tummanruskea pähkylä. Kukinto on rento harva tähkä. Katkeratatar kukkii heinä­–syyskuussa. Kasvi on pippurisen karvaan makuinen.
Levinneisyys

Katkeratatar on levinnyt miltei kaikkialle maapallolla, Afrikkaa se ei ole vielä saavuttanut. Suomessa sitä kasvaa Oulusta alas päin, Etelä-Suomessa yleisesti.
Elinympäristö

Kasvi kasvaa ojissa, lammikoissa, lätäköissä, rannoilla sekä muilla kosteilla, soisilla ja rehevillä paikoilla.
Käyttö

Sisältää muun muassa kohdun supistuksiin vaikuttavaa polygopiperiiniglukosidia, runsaasti K-vitamiinia, useita flavonoideja, jotka vähentävät hiussuonten haurautta. Kasvista valmistetuilla uutteilla on lääkitty etenkin naisten elinten verenvuotoja. Jalostetun kasvin lehtiä käytetään Japanissa vihanneksena. Villaa on myös värjätty keltaiseksi tällä kasvilla.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Katkeratattaren (Persicaria hydropiper) levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Katkeratatar (Persicaria hydropiper)
United States Department of Agriculture (USDA): Polygonum hydropiper (englanniksi)
Flora of North America: Persicaria hydropiper(englanniksi)
Flora of China: Polygonum hydropiper (englanniksi)
Katkerokala

| Katkerokala |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Alalahko::  Särkikalat Cyprinoidei
Heimo::  Katkerokalat Acheilognathidae
Suku::  Rhodeus
Laji::  amarus
Kaksiosainen nimi
 Rhodeus amarus  (Bloch, 1782) 
Katso myös
   Katkerokala Wikispeciesissä   Katkerokala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Katkerokala (Rhodeus amarus) on särkikaloihin kuuluva pienikokoinen eurooppalainen sisävesikala.
Koko ja ulkonäkö

Katkerokala on yleensä noin viiden senttimetrin pituinen, enintään yhdentoista. Sen silmät ovat särjen tapaan punertavat. Evät ovat harmaat, hieman punertavat.
Elinympäristö ja levinneisyys

Katkerokala on euroopplainen laji, jonka luontainen levinneisyysalue ulottuu Ranskan Rhône-joen vesistöalueelta Turkkiin ja pohjoiseen Nevajoelle.
Elinympäristö ja levinneisyys > Katkerokala Suomessa

Suomessa katkerokala on vieraslaji, joka tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 2020 varsinaissuomalaisesta lammesta, johon sen epäillään joutuneen ihmisen tahallaan levittämänänä.
Lisääntyminen

Katkerokalan lisääntymistapa on omituinen. Naaras laskee mädin munanasettimella pohjassa elävän simpukan sisälle, johon simpukka imee koiraan levittämän maidin sifollaan suodattamansa veden mukana. Poikaset kehittyvät simpukan sisällä. Katkerokalaa on aikoinaan käytetty hyväksi ihmisen raskaustestinä. Hedelmöittyneen naisen virtsa saa katkerokalan munanasettimen työntymään esille.
Aiheesta muualla

USGS: Rhodeus sericeus