stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Azuchin linna
Historia > Nykytila ja tutkimus

Linnasta on jäljellä muurien, keskustornin (tenshu), porttien ja ulkovarustusten kiviperustuksia. Linnan raunioista tehtiin historiallinen kohde (jap. 史跡, shiseki) vuonna 1926 ja erityinen historiallinen kohde (jap. 特別史跡, tokubetsushiseki) vuonna 1952. Linnan tutkimus ja kunnostus aloitettiin 1940-luvulla. Vuonna 1989 käynnistyi 20 vuoden pituinen tutkimus- ja kunnostushanke, jonka tarkoituksena oli edesauttaa linnan säilymistä ja laajamittaisempaa käyttöä.
Laajin linnan arkkitehtuurista kertova kirjallinen lähde on Ōta Gyūichin Edo-kauden alussa toimittama, varhaisemmista lähteistä koottu Nobunagan elämäkerta Shinchō kōki, johon sisältyy linnan tornin kuvaus. Siitä on eri versioita, mutta ne kaikki perustunevat vierailuun linnassa vuonna 1579. Eri versioissa jotkin tornin huipun koristelua koskevat yksityiskohdat poikkeavat toisistaan.
Merkittävin työ linnan rekonstruoimiseksi on tehty vuoden 1976 jälkeen, kun Nagoyan teknillisen yliopiston arkkitehtuurin professori Akira Naitō julkaisi siitä sarjan laatimiaan piirustuksia. Ne perustuivat alun perin 1700-luvun kopioon Kagan provinssin daimion rakentajamestarin Ikegami Uhein vuonna 1670 laatimasta Tenshu sashizu -piirustuskääröstä, johon on kuvattu tuntemattoman, seitsenkerroksisen linnan pohjapiirustuksia ja detaljeja. Naitōn mukaan käärössä kuvattu linna vastasi Azuchin linnan arkeologista todistusaineistoa ja Shinchō kōkin kuvausta siitä.
Naitōn tutkimus sai aikaan yhden Japanin arkkitehtuurintutkimuksen vilkkaimmista kiistoista. Arkkitehtuurin historian tutkija Miyakami Shigetaka julkaisi pian omat analyysinsa ja piirustuksensa, jotka haastoivat Naitōn tulkinnan. Shigetakan mukaan Tenshu sashizu perustui Shinchō kōkiin eikä ollut sen sisältöä tukeva itsenäinen lähde. Naitōn ja Shigetakan johtopäätökset linnan ulkoarkkitehtuurista ovat kuitenkin yhtäpitäviä. Joka tapauksessa kiista kiinnitti huomion Azuchin linnaan oman aikansa arkkitehtuurin huipentumana. Kiistaa ei ole ratkaistu, mutta Naitōn versiota esitellään laajalti linnaa käsittelevissä julkaisuissa. Linnan ylimmistä kerroksista tehtiin myös Sevillan maailmannäyttelyyn vuonna 1992 rekonstruktio, joka perustui Naitōn tulkintaan.
Azuchin linnasta on rakennettu alkuperäisen kokoinen kopio Azuchi-Momoyama bunkamura -teemapuistoon.
Arkkitehtuuri

Azuchin linnan arkkitehtuuri poikkesi radikaalisti aiemmista japanilaisista linnoista, joita oli hallinnut pikemminkin hillitty, mustavalkoinen tai luonnonmateriaaleja hyödyntävä zenestetiikka. Se sopi huonosti vallan ja vaurauden esilletuomiseen, joten aikakauden hallitsijat hylkäsivät sen ja suosivat hienostelevaa, mahtipontista arkkitehtuuria. Nobunaga tarkoitti linnan paitsi oman poliittisen ja sotilaallisen valtansa myös jumalallisuutensa symboliksi. Linnan arkkitehtuurin eklektismi oli toisaalta osoitus konventioista piittaamattoman Oda Nobunagan luonteesta, toisaalta vallan arkkitehtuurin luomasta teknologisesta logiikasta, jossa hankkeeseen valjastettiin toimijoita useista, pitkälle kehittyneistä rakennusperinteistä (Anōn kivenhakkaajat, kiinalainen tiilienvalmistustaito ja niin edelleen).
Azuchin linnassa käytettiin monia innovaatioita, joita ei ollut Japanin sotilasarkkitehtuurissa aiemmin nähty, kuten useat, sisäkkäiset sisäpihat. Jotkut historioitsijat ovat arvelleet linnan saaneen vaikutteita eurooppalaisilta. Portugalilaisista tavoista innostunut Nobunaga muun muassa käytti portugalilaisia vaatteita ja seurusteli jesuiittalähetyssaarnaajien kanssa. Hänellä oli myös afrikkalainen palvelija, Yasuke.
Shinchū kōkin mukaan linnan keskustornin kiviperusta oli noin 22 metrin (yli 12 kenin) korkuinen. Perustan päälle rakennettu puinen keskustorni oli 36 metriä leveä ja 31 metriä syvä. Linna oli siis suunnilleen saman kokoinen kuin Toyotomi Hideyoshin Osakan linna. Akira Naitōn tutkimuksen mukaan keskustorni oli 46 metriä korkea rakennus, jossa oli kellari mukaan lukien seitsemän kerrosta. Julkisivu oli jäsennelty viiteen kerrokseen. Neljä alinta maanpäällistä kerrosta muodostivat oman rakenteellisen kokonaisuutensa, jonka päällä oli kaksikerroksinen belvedere, ’maisematorni’. Ensimmäisessä kerroksessa olivat sisääntuloaula, odotushuoneita ja audienssihuone, toisessa kerroksessa tärkein audienssihalli (hiroma). Kolmas ja neljäs kerros oli varattu aputiloille ja Nobunagan henkilökohtaisille tiloille. Näiden kerrosten julkisivut olivat mustaksi lakattua puuta tai maalattu eri värein. Torninhuipun ensimmäinen eli viides kerros oli kuusikulmion muotoinen, punapilarinen ja muilta osin rapattu valkoiseksi. Ylin, kuudes kerros neliönmuotoinen ja kullattu, kuten Kioton Kinkaku-ji.
Naitō ehdotti tutkimuksessaan, että keskustornin sisällä oli nelikerroksinen atriumtila, jonka toisen kerroksen kulmassa oli ulokepalkein kannateltu esiintymislava. Sitä voitiin käyttää esimerkiksi nōteatterin esittämiseen. Naitōn mukaan tilaratkaisu olisi saanut vaikutteita eurooppalaisista katedraaleista, joita jesuiitat olivat kuvailleet Nobunagalle. Kellarissa, atriumin pohjalla oli Tahō nyoraille omistettu buddalainen stupa; Lootussutrassa kuvattu Tahō nyorai on merkittävä buddhalaisen kosmologian hahmo, buddha joka syntyy maasta ja asuu kosmoksen keskiössä. Naitō arveli tämän symbolisen ratkaisun olevan osoitus Nobunagan suuruudenhullusta luulosta, että hänen oma valtansa oli jumalallista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Azuchin linna Wikimedia Commonsissa
滋賀県立安土城考古博物館 (japaniksi)
Azuchin linnan asemapiirros
Näkymä Biwajärvelle Azuchivuorelta
Azuchivuori ilmakuvassa vuonna 1982
Linnan kopio Azuchi-Momoyama bunkamura -teemapuistossa
Linnan raunioille johtavat kiviportaat (Ōtemichi)
Aprocius Petrus

Aprocius Petrus (s. 9. lokakuuta 1999 Walvis Bay) on namibialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut urallaan Namibiassa Eleven Arrowsin ja Blue Watersin joukkueissa, vuosina 2022–2023 Kosovossa Lirian joukkueessa sekä maaliskuusta 2024 alkaen Etelä-Afrikassa Cape Town Cityn joukkueessa.
Petrus on pelannut Namibian maajoukkueessa 44 maaottelua vuodesta 2018 alkaen. Maaleja hän ei ole maaotteluissaan tehnyt. Hän pelasi tammikuussa 2024 käydyissä Afrikan-mestaruuskilpailuissa täydet minuutit joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa.
Lloyd Kazapua

Lloyd Junior Jaseuavi Kazapua (s. 25. maaliskuuta 1989 Windhoek, Etelä-Afrikka) on namibialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi Namibiassa African Starsin ja Tigersin joukkueissa vuoteen 2018 saakka ja siirtyi sitten Etelä-Afrikkaan, jossa hänen seurojaan ovat olleet Highlands Park, Maccabi, Baroka, Cape Umoya United, Chippa United ja heinäkuusta 2024 alkaen Sekhukhune United.
Kazapua on pelannut Namibian maajoukkueessa 44 maaottelua vuodesta 2014 alkaen. Hän oli maajoukkueen ykkösmaalivahti kesän 2019 Afrikan-mestaruuskilpailuissa ja tammikuussa 2024 pelatuissa Afrikan-mestaruuskilpailuissa, joista jälkimmäisissä Namibia ylsi neljännesvälieriin.
Charles Babbage

| Charles Babbage FRS |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. joulukuuta 1791 Lontoo, Englanti
Kuollut: 18. lokakuuta 1871 (79 vuotta) Lontoo, Englanti
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  matematiikka, filosofia
 Nimikirjoitus
Charles Babbage (26. joulukuuta 1791 Lontoo – 18. lokakuuta 1871 Lontoo) oli englantilainen matemaatikko ja filosofi. Hän oli ensimmäisiä tieteilijöitä, jotka keksivät ajatuksen ohjelmoitavasta tietokoneesta.
Elämä ja teot

Babbage ei elämänsä aikana saanut yhtään mekaanista tietojenkäsittelykonettaan täysin valmiiksi. Hänen yhteistyökumppaninsa oli Ada Lovelace. Yhdessä he pystyivät keskustelemaan sellaisista tietotekniikan käsitteistä kuin laskentaoperaatio ja muuttuja, jotka olivat todellisuutta vasta toista sataa vuotta myöhemmin.
Ohjelmoitavan laskukoneen idea tuli esille mekaanisessa differenssikoneessa. Babbage oli aikaisemmin matkustanut Ranskaan ja tavannut Gaspard de Pronyn, joka oli Ranskan suuren vallankumouksen seurauksena organisoinut trigonometristen taulukoiden uusiksi laskemista, kun tarkoituksena oli ottaa käyttöön suorakulmaksi 100-jakoinen asteitus. De Prony oli jakanut laskennan yksinkertaisiin osatehtäviin ja vei urakan läpi kuudessa vuodessa 80 laskijan voimin. Babbage sai tärkeitä vaikutteita de Pronylta. Babbage laati suunnitelman mekaanisesta laskukoneesta logaritmitaulukoiden laskemiseksi ja onnistui saamaan sille rahoituksen Ison-Britannian valtiolta 1823. Babbage ei koskaan saanut valmiiksi differenssikonetta, kun hän keskittyi analyyttiseksi koneeksi kutsutun ohjelmoitavan koneen kehittämiseen. Hallitus lakkasi rahoittamasta koneen rakentamista vuonna 1832, jolloin valmiina oli osakokonaisuuksia koneen toiminnan esittelemiseksi.
Babbage keksi reikäkorttien avulla kaksi ohjelmoitavan tietokoneen periaatetta, reikäkorttien sisällön määräämän suoritusjärjestyksen eli pakotetun hypyn sekä ehdollisen hypyn. Babbagen keksintö avasi automaatiolle rajattomien toimintamahdollisuuksien maailman. Babbagen poika Henry Babbage rakensi tietokoneen keskusyksikön osajärjestelmän, joka toimi kuten oli suunniteltu. Tämä laite lahjoitettiin Harvardin yliopistolle 1886. Yli puoli vuosisataa myöhemmin sen löysi Howard Aiken. Aiken paneutui Babbagen julkaisuihin ja oivalsi, että uusilla sähköisillä ratkaisuilla Babbagen ideat voidaan toteuttaa. Aiken meni keskustelemaan ideoistaan IBM:n pääjohtajan Thomas J. Watsonin kanssa. IBM:stä tuli 1950-luvulla johtava tietokoneiden valmistaja.
1850-luvulla Ruotsissa rakennettiin useita versioita Babbagen periaatteella toimivista koneista, joista yksi toimitettiin 1859 Englannin väestörekisterikeskukselle. Monimutkaiset mekaaniset laitteet olivat kuitenkin liian herkkiä rikkoutumaan eivätkä siten olleet käyttökelpoisia. Differenssikone 2 rakennettiin alkuperäisten piirustusten perusteella vuonna 1991 ja todettiin täydellisesti toimivaksi.
Vuonna 1854 Babbage kehitti tilastollisen menetelmän, jolla sai murrettua Vigenére-salauksen. Tätä ei kuitenkaan julkaistu, joten Britannia saattoi avata salattuja viestejä Krimin sodassa. Tämän vuoksi kunnia keksinnöstä meni preussilaiselle upseerille Friedrich Kasiskille vuonna 1863. Babbage oli Royal Societyn jäsen.
Tätä nykyä Charles Babbage tunnetaan ”tietokonelaskennan isänä”. Hän keksi myös nopeusmittarin sekä karja-auran veturiin.
Julkaisut

A Comparative View of the Various Institutions for the Assurance of Lives (Julkaisija:J. Mawman, 1826, Lontoo)
Reflections on the Decline of Science in England, and on Some of Its Causes (Julkaisija:B. Fellowes, 1830, Lontoo)
On the Economy of Machinery and Manufactures (Julkaisija:Charles Knight, 1835, Lontoo)
The Ninth Bridgewater Treatise, a Fragment (Julkaisija:John Murray, 1837, Lontoo)
Table of the Logarithms of the Natural Numbers from 1 to 108000 (Julkaisija:William Clowes and Sons, 1841, Lontoo)
The Exposition of 1851 (Julkaisija:John Murray, 1851, Lontoo)
Passages from the Life of a Philosopher (Julkaisija:Longman, 1864, Lontoo)
Science and Reform: Selected Works of Charles Babbage (Julkaisija:Cambridge University Press, 1989)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charles Babbage Wikimedia Commonsissa
Charles Babbage (1791–1871) BBC History. Viitattu 17.10.2018 (englanniksi).
O'Connor, John: Charles Babbage School of Mathematics and Statistics University of St Andrews, Scotland.  lokakuu 1998. Arkistoitu 13.12.2017. Viitattu 17.10.2018 (englanniksi).
Charles Babbage Biography Encyclopedia of World Biography.  1.9.2011. Viitattu 17.10.2018 (englanniksi).
Charles Babbage Born This Day In 1791 i-programmer.info.  26.12.2017. Viitattu 17.10.2018 (englanniksi).
Pettinger, Tejvan: Charles Babbage Biography Biography Online.  13.5.2012. Viitattu 17.10.2018 (englanniksi).
Charles Babbage – Lived 1791–1871 Famous Scientists. Viitattu 17.10.2018 (englanniksi).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Osa Babbagen differenssikoneesta vuodelta 1853.
On the economy of machinery and manufactures, 1835
Ykä Babitzin

Georgij ”Ykä” Babitzin (ven. Георгий Бабицын; s. 27. maaliskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen muusikko. Hän on julkaissut yhden soololevyn ja levyttänyt muutamia kappaleita sisaruksiensa kanssa. Ykä on ollut mukana albumeilla Babitzin'it konsertissa (1975) sekä Kirka, Muska, Sammy, Anna ja Ykä Babitzin (1983).
Hän osallistui Suomen euro­viisu­karsintoihin 1974 kappaleella ”Senhän sanoo järkikin” (duetto yhdessä Muskan kanssa).
Ykä Babitzinin tuotanto on määrältään vähäinen, sillä muutaman levytyksen jälkeen hän päätti tehdä elämänuransa muualla kuin musiikin parissa. Hän perusti keramiikka-alan yrityksen, joka valmistaa keraamisia maatuvia tuhkauurnia, ja toimii alan yrittäjänä edelleen.
Suku

Ykän isän Leon (s. 1914 Pietarissa Venäjällä) perhe pakeni bolševikkien marraskuussa 1917 suorittamaa lokakuun vallankaappausta Suomeen. Ykän äiti Jelizaveta eli Elisabeth (o.s. Zarubina, s. 1917) syntyi Suomen myöhemmin luovuttamassa osassa Karjalaa ja oli osittain juuriltaan saksalainen Reininmaalta. Äidin isä oli ollut komendantti Venäjän laivastossa ja teki itsemurhan, kun bolševikit tulivat hakemaan häntä. Ykän vanhempien suvuissa oli muitakin tsaarin armeijan upseereita. Putkimies Leo ja kotiäiti Elisabeth asuivat lastensa kanssa Helsingin Eirassa näiden ollessa pieniä ja kotikieli oli venäjä. Myöhemmin perhe muutti Helsingin Maunulaan. Babitzinien sisarussarjaan kuuluvat Ykän lisäksi myös musikaaliset Aleksandr (Sammy) (1948–1973), Kirill (Kirka) (1950–2007), Marija (Muska) (s. 1952) ja Anna (s. 1961). Lisäksi perheeseen oli jo aiemmin syntynyt Leo (1946–1948), joka hukkui kaksivuotiaana.
Diskografia > Albumit

Ykä alias George Babitzin (EMI, 1975)
Diskografia > Singlet

Yli taivaan – yli maan / Hei mies pieni (1974)
Gee baby / Mister Bisnes (1974)
Sä oot pliisu (Muska) / Senhän sanoo järkikin (1974)
Aiheesta muualla

Ykä Babitzinin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ylen Elävä arkisto: Senhän sanoo järkikin
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Mitro Repo

| Mitro Repo |
| --- | --- |
 Mitro Repo vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 1958 (ikä 66) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  sitoutumaton
Asema:  ortodoksisen kirkon pappi Euroopan parlamentin jäsen (2009–2014)
Kotipaikka:  Helsinki
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Mitro Repo (s. 3. syyskuuta 1958 Helsinki) on suomalainen ortodoksisen kirkon pappi sekä luennoija ja kouluttaja, joka toimi Euroopan parlamentin jäsenenä kaudella 2009–2014.
Mitro Repo valittiin Euroopan parlamenttiin SDP:n listoilta sitoutumattomana ehdokkaana vuonna 2009. Hän oli ehdolla myös vuoden 2014 eurovaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Hän on kirjoittanut myös kaksi ortodoksiseen uskoon liittyvää kirjaa.
Elämä ja ura

Mitro Repo valmistui ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa klassillista filologiaa, filosofiaa, psykologiaa ja teologiaa ja valmistui 1982 humanististen tieteiden kandidaatiksi. Repo suoritti tutkinnon Kuopion ortodoksisessa pappisseminaarissa 1987.
Repo on opettanut klassisia kieliä Kuopion ortodoksisessa pappisseminaarissa, Helsingin normaalilyseossa ja Joensuun yliopistossa. Hän toimi ortodoksisen uskonnon tuntiopettajana 1980–1988 helsinkiläisissä kouluissa. Helsingin ortodoksisen seurakunnan pastori hän on ollut vuosina 1990-2016. Luennoijan ja kouluttajan tehtäviä Mitro Repo on tehnyt vuodesta 1992.
Puheviestinnän opettajien yhdistys valitsi Mitro Revon Vuoden puhujaksi 2005. Hän on julkaissut artikkeleja ja kolumneja eri lehdissä. Hän on suunnitellut pääsiäispostimerkin (2008). Mielenterveyden keskusliitto nimesi isä Mitro Revon Hyvän mielen lähettilääkseen vuodeksi 2006.
Repo on toiminut luento-, koulutus- ja valmennustehtävissä vuonna 2008 perustetun yrityksen MitroFoni Oy:n nimissä.
Mitro Revon isä oli rovasti Tapani Repo (1918-1981). Isoisä Kusti Repo (1875-1927) opiskeli teologiaa Pietarissa mutta ei ottanut pappisvihkimystä vaan työskenteli Helsingin Sanomien Venäjän toimituksessa ja myöhemmin kuolemaansa asti ortodoksisen kirkollishallituksen sihteerinä. Tapani Revon serkkuja olivat yleisradion pääjohtaja Eino S. Repo ja kustannustoimittaja Ville Repo.
Politiikka

Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa Mitro Repo valittiin europarlamenttiin SDP:n listalta sitoutumattomana ehdokkaana listan suurimmalla äänimäärällä ja kaikista ehdokkaista kolmanneksi suurimmalla äänimäärällä. Hän oli vaaleissa ainoa läpi mennyt ehdokas, joka tuli täysin politiikan ulkopuolelta.
Syksyllä 2009 Mitro Repo perusteli puoluevalintaansa toteamalla, että ”Herrani Jeesus Kristus oli minun mielestäni sosiaalidemokraatti jossain mielessä”. Repo myös vakuutti, ettei hänen tarkoituksensa ole sekoittaa uskontoa politiikkaan. Myös Nova Group oli yrittänyt houkutella Repoa keskustan eurovaaliehdokkaaksi vuoden 2009 vaaleissa.
Poliittisesta asialistastaan Repo puhui vielä valituksi tultuaan yleisellä tasolla. Repo kertoo lähestyvänsä eurooppalaisuutta uskonnon ja kielten kautta. Laajoista kysymyksistä häntä kiinnostivat koulutus, kulttuuri ja ihmisoikeusasiat. Repo ilmoitti ajavansa ”inhimillisempää ja ihmiskasvoisempaa Eurooppaa” ja keskittyvänsä työelämän ongelmiin, erityisesti työaikakysymykseen. Tulevista haasteista Repo mainitsi tuolloin jokaista ihmistä koskettavien työaika-, kuluttajansuoja-, lääke- ja potilaskuljetusdirektiivien uudistukset. Revon mukaan pankkien valvontaa pitää tiukentaa ja kansainvälistää. Hän ilmoitti vastustavansa sensuuria ja siten myös EU:n taholta tulevaa internetin säätelyä ja katsoi, että ”internetissä ilmenevää rikollisuutta vastaan voidaan taistella myös kunnioittaen kansalaisten oikeuksia ja vapauksia”.
Ennakkoon Revon valtteina europarlamentaarikkona pidettiin kansainvälistä kokemusta, puhetaitoja ja eurooppalaisittain kiinnostavaa taustaa, mutta hänen asemansa eurososialistien ryhmässä ei ollut helppo, koska ryhmässä tehtiin vasemmistolaista europolitiikkaa talouskriisin keskellä, eikä Repo aikaisemmin ole toiminut samantyyppisessä ympäristössä.
Euroopan parlamentissa Repo kuului sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokuntaan sekä valtuuskuntaan EU:n ja Venäjän parlamentaarisessa yhteistyövaliokunnassa. Varajäsenenä hän oli kulttuuri- ja koulutusvaliokunnassa ja suhteista Yhdysvaltoihin vastaavassa valtuuskunnassa.
Erimielisyydet kirkon johdon kanssa

Revolla ja ortodoksisen kirkon johdolla on ollut erimielisyyksiä. Vuonna 1996 hän arvosteli silloisen arkkipiispa Johanneksen toimintaa Viron ortodoksikirkkoa koskevan asian yhteydessä. Arkkipiispa Johannes kielsi pastoria saarnaamasta seuraavana sunnuntaina hiippakunnassaan.
Piispainkokous paheksui 2008 hänen julkisia esiintymisiään televisiossa ja mahdollista asettumistaan ehdokkaaksi vaaleissa ja entisen arkkipiispa Johanneksen mielestä Revon kielenkäyttö ja esiintyminen olivat kirkolle vakava ongelma. Piispainkokous piti Revon ehdokkuutta vaaleissa kirkon kanonisen perinteen vastaisena ja teki äänin 2–1 erimielisen päätöksen, jolla se kielsi Revolta papin tehtävien hoitamisen eurovaaliehdokkuuden 2009 ja parlamentin jäsenyyden ajaksi. Revon mukaan kirkko toimi hänen kohdallaan vastoin vakiintunutta ja oikeuskanslerinkin vahvistamaa käytäntöä. Kirkon vastustus johtuikin hänen mielestään ehkä väärästä puoluevalinnasta, sillä hänen mukaansa Suomen ortodoksisella kirkolla on kytkentöjä keskustaan.
Repo kanteli piispainkokouksen päätöksestä Korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Joulukuussa 2009 KHO hylkäsi Revon kantelun. KHO:n mielestä kyse on ortodoksisen kirkon sisäisestä asiasta ja kirkon oikeudesta tulkita kirkon oppia.
Elokuussa 2014 Repo palasi Helsingin ortodoksisen seurakunnan pastoriksi. Elokuussa 2016 hänet erotettiin tehtävästään sopimattoman käytöksen ja työntekoon liittyvien ongelmien vuoksi. Repo nosti tammikuussa 2017 irtisanomisestaan kanteen entistä työnantajaansa Helsingin ortodoksista seurakuntaa vastaan. Hän vaatii korvaukseksi kahden vuoden palkkaa, eli yli 90 000 euroa. Maaliskuussa 2018 Helsingin käräjäoikeus määräsi seurakunnan korvaamaan Revolle neljän kuukauden palkan sekä 15 000 euroa oikeudenkäyntikuluja eli yhteensä noin 30 000 euroa.
Ahdisteluväitteet

Vuonna 2011 Ylen A-studio kertoi kyselystä, jossa se oli pyytänyt EU-parlamentissa työskenteleviltä arvioita suomalaisista europarlamentaarikoista. A-studion mukaan nimettömänä kyselyyn vastanneet useat EU-parlamentissa työskentelevät suomalaiset olivat kokeneet Revon käyttäytyneen sopimattomasti naisia kohtaan. Kyselyyn vastanneet kertoivat Revon ahdistelevan naisia. Revon kerrottiin muun muassa koskettelevan naisia, kertovan kaksimielisiä vitsejä ja kommentoivan äänekkäästi naisten ulkonäköä. Kaiken kaikkiaan kolmetoista EU-parlamentissa työskentelevää ihmistä kertoi pitävänsä Revon käyttäytymistä naisia kohtaan tavalla tai toisella sopimattomana.
Repoa kommentit hämmensivät eikä hän tunnistanut niistä itseään ja kiisti väitteet.
Teokset

Isä Mitron sanakirja: Ortodoksiset termit selityksineen.  (Pohjautuu Ortodoksiviesti-lehdessä ilmestyneeseen artikkelisarjaan)  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33100-2
Isä Mitron ajatuksia elämästä, työstä, uskosta.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34603-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutisluokka:
Kotisivut.
Mitro Repo Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Hellevi Matihalti: Kolmas pappi: pastori Mitro Repo. Seurakuntamme papit, osa 3. Ortodoksiviesti 4/2004.
In Finland, a Man of Politics, Without His Cloth. New York Times. (englanniksi)
Ääniharava Mitro Repo. Ylen Elävä arkisto.
Europarlamenttiehdokkuutensa aikana Repo ei saanut käyttää papillisia tunnuksia, kuten viittaa.
Wikiuutiset
Fredrik Borg (vakuutusneuvos)

Adolf Fredrik August Borg (12. marraskuuta 1869 Raahe – 9. heinäkuuta 1944 Kauniainen) oli suomalainen insinööri, vakuutusneuvos ja Teollisuudenharjoittajien keskinäisen tapaturmavakuutusyhtiön toimitusjohtaja.
Borgin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Edvard Wilhelm Borg (1830–1910) ja Hilma Johanna Malmberg (k. 1877). Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Kuopion yksityislyseosta ja valmistui kemisti-insinööriksi Polyteknillisessä opistosta 1894.
Borg toimi aluksi insinöörinä Inkeroisten puuhiomossa ja teknillisenä johtajana S. J. Feiglin kemiallisessa tehtaassa Bakussa Venäjällä 1896–1903. Vuonna 1905 hän siirtyi Helsinkiin ja tuli 1907 Lehtoniemen konepajan isännöitsijäksi. Sittemmin hän oli ammattientarkastajana Helsingin piirissä ja myöhemmin Tampereen piirissä sekä teollisuushallituksen talouspäällikkönä. Hän oli Teollisuudenharjoittajien keskinäisen tapaturmavakuutusyhtiön toimitusjohtajana 1917–1944. Borg sai vakuutusneuvoksen arvon 1939.
Borg oli Suomen Tapaturmavakuutuslaitosten Liiton hallituksen puheenjohtajana sekä Teollisuudenharjoittajain Keskinäisen Autovakuutusyhtiön johtokunnan sekä Suomen Vakuutusyhdistyksen hallituksen jäsenenä. Hän oli lisäksi Suomen Matkailijayhdistyksen sihteerinä sekä Kauniaisten kauppalan valtuutettuna ja kauppalanhallituksen jäsenenä.
Borg oli naimisissa vuodesta 1901 Hildur Dagmar Maria Lindsay von Julinin kanssa. Borgin veljiä olivat Ahvenanmaan tuomiokunnan kihlakunnantuomari Carl Herman Edvard Borg (1863–1924), Oulun kaupungin- ja piirilääkäri Gabriel Gustaf Wilhelm Borg (1867–1952) ja Tuomarniemen metsäkoulun johtaja Johan Aron Arvid Borg (1878–1939).