Saudi-Arabian historia
Keskiaika > Kalifaattien valtakausi

Muhammadin kuoltua useimmat muslimit tunnustivat Abu Bakrin Muhammadin seuraajaksi. Hän säilytti arabiheimojen uskollisuuden voimalla ja profeetan kuolemaa seuranneet taistelut tunnetaan Ridda-sotina, jotka käytiin islamista luopuneita vastaan. Arabiheimojen jäsenten oli käytännössä mahdotonta säilyttää perinteisiä uskonnollisia käytäntöjä. Aiemmin juutalaisuuteen tai kristinuskoon kääntyneet arabit saivat säilyttää uskonsa, mutta vanhoja polyteistisiä käytäntöjä noudattavat pakotettiin ryhtymään muslimeiksi. Tällä tavalla islamista tuli useimpien arabien uskonto.
Hengellistä seuraajaa profeetalla ei ollut, koska uskomuksen mukaan Jumalan ilmoitukset annettiin vain Muhammadille. Profeetan maallisen auktoriteetin seuraajia taas kutsuttiin kalifeiksi, jotka johtivat islamilaista maailmaa. Ensimmäinen muslimimaailman valtakeskus perustettiin Jathribin kaupunkiin, jonka uudeksi nimeksi annettiin al-Madīnat an-Nabī, eli profeetan kaupunki. Useimmiten tämä lyhennetään yksinkertaisesti nimelle Medina.
Lyhyessä ajassa kalifit valloittivat suuren valtakunnan. Ridda-sotien jälkeen arabiheimot yhdistyivät islamin taakse ja suuntasivat voimansa Rooman ja Persian valtakuntia vastaan. Arabien valta vakiintui valloitusretkien myötä nykyisestä Pakistanista Espanjaan asti. Islamilainen maailma jakaantui neljännen kalifin Ali ibn Abi Talibin murhan jälkeen vuonna 661, kun valtakunta ajaantui sisäiseen konfliktiin. Nämä sodat tunnettiin nimellä Fitna, mikä tarkoittaa arabiaksi sisällissotaa. Ensimmäinen fitna sai alkunsa perimyskiistasta, joka jakoi muslimimaailman šiialaisiin ja sunnalaisiin. 
Islamiin kääntymisen jälkeiset saavutukset olivat suuria, mutta vuoden 656 jälkeen valloitettuja alueita ei enää hallittu Arabiasta käsin ja vuosisadan loppupuolella Arabian poliittinen merkitys islamilaisessa maailmassa oli laskenut. Valtaan nousseiden umaijadidynastian kalifien valtakeskus perustettiin Syyrian Damaskokseen. Bagdadista käsin hallinneet abbasidit syrjäyttivät umaijadit vuonna 750. Erityisesti abbasidivallan aikana elettiin islamin kulta-aikaa, jolloin arabian kielestätuli kansainvälisen oppineisuuden kieli. Tänä aikana muslimitutkijat olivat alansa edelläkävijöitä monella alalla, mukaan lukien lääketiede, matematiikka, filosofia, tähtitiede, taiteet ja kirjallisuus. Monista muslimitutkijoiden keksinnöistä ja menetelmistä tuli nykyaikaisten tieteiden perusta Kalifit hallitsivat islamilaista maailmaa vuoteen 1258 saakka, jolloin mongolit surmasivat viimeisen kalifin ja hänen perillisensä.
Noin vuoteen 900 asti islamilaisen vallan keskukset pysyivät hedelmällisen puolikuun alueella, joka ulottui Välimeren kaakkoisrannalta Arabian niemimaan pohjoisosassa sijaitsevan Syyrian autiomaan ympäri Persianlahdelle. Tämän jälkeen merkittävimmät poliittiset keskukset siirtyivät yhä kauemmaksi, Egyptiin ja Intiaan, sekä nykyisen Turkin alueelle ja Keski-Aasiaan. Älyllinen elinvoima seurasi lopulta poliittista valtaa, minkä seurauksena islamilainen sivilisaatio ei enää keskittynyt Hijazissa sijaitseviin Mekkaan ja Medinaan. Mekka säilyi islamin henkisenä keskuspaikkana, sillä se oli pyhiinvaelluskohde. Kaupungilla ei kuitenkaan ollut poliittista tai hallinnollista merkitystä edes varhaisella islamilaisella kaudella. Muhammadin kuoleman jälkeen Medina oli hallinnollinen keskus, josta kehittyi myös islamilaisen oppineisuuden keskus. Medinasta käsin muotoiltiin 700−800-luvuilla sunnalainen islamilainen laki.
Nykyisen Saudi-Arabian alueella sunnalaisuus on merkittävin islamin suuntaus. Šiialaiset muodostavat merkittävän vähemmistön. Saudi-Arabian šiiavähemmistö juontaa juurensa aina Alin murhaan vuonna 661. Šiialaisuuden ismaililainen suuntaus nousi alueella merkittäväksi tekijäksi. Nykyisessä Saudi-Arabiassa ei ole alkuperäisiä ismailiyhteisöjä, mutta Itä-Arabian Al Hufufissa oli merkittävä ismaililainen keskus 800-luvulta 1100-luvulle. Vuonna 930 ismaililaiset karmaatit hyökkäsivät Mekkaan ja ryöstivät Kaaban mustan kiven. Pyhiinvaellukset keskeytettiin tämän jälkeen useiksi vuosiksi, ja niitä jatkettiin vasta kiven vaihdon jälkeen, kun kalifi oli suostunut maksamaan kivestä lunnaat.
Normaalioloissa muslimit vierailivat Mekassa joka vuosi suorittaakseen pyhiinvaelluksen. Väestö odotti kalifin pitävän pyhiinvaellusreitit turvallisina ja pitävän hallinnassaan Mekkaa ja Medinaa, sekä Punaisenmeren satamia, jotka tarjoavat pääsyn näihin kaupunkeihin. Kun kalifi oli vahva, hän hallitsi Hijazia, mutta 800-luvun jälkeen kalifin valta heikkeni ja Hijazista tuli kohde jokaiselle hallitsijalle, joka yritti vahvistaa auktoriteettiaan islamilaisessa maailmassa. Hijazin hallinta takasi laajan yhteyden muihin muslimimaailman osiin. Tässä suhteessa Hijaz erosi suuresti niemimaan itäosan Najdista.
Najd oli suhteellisen eristetty alue. Se oli Hijazia kuivempi ja sitä ympäröivät aavikot. Vuoret erottivat sen Hijazista. Kaikki Hijaziin johtavat maareitit kulkivat Najdin läpi. Kun Bagdadin kalifit heikkenivät, Bagdadin ja Mekan välinen tie, joka johti Najdin läpi, menetti merkitystään. 1300-luvun jälkeen pyhiinvaellusliikenne siirtyi todennäköisemmin Punaiselle merelle kohti Egyptiä ja ohitti siten Najdin. Lännessä oleva kansainvälinen Hijaz ja idän eristynyt Najd muodostivat näin kahdet erilaiset kasvot Arabialle. 1700-luvun aikana wahhabismi, joka oli merkittävä tekijä Al Saud -suvun nousulle, sai alkunsa Najdissa.