stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juri Nummelin
Teoksia > Etunimikirjoja

Lehtonen, Rea & Nummelin, Juri & Teerijoki, Elina: Aarnu, Evena, Vinjami: 1700 ehdotusta etunimeksi.  (Osa kirjasta ilmestynyt aiemmin nimellä Aenna, Rosma, Velveena: 300 etunimiehdotusta maailmalta)  Helsinki:  Nemo, 2006.  ISBN 952-5613-07-0
Nummelin, Juri & Teerijoki, Elina: Eemu, Ukri, Amelie: 2000 kaunista ja harvinaista etunimeä.  (3. uusittu laitos. 1. laitos ilmestynyt nimellä Osma, Ranja, Vilmiina: 800 harvinaista etunimeä)  Helsinki:  Nemo, 2008.  ISBN 978-952-5613-88-9
Teoksia > Muita tietoteoksia

Nummelin, Juri & Teerijoki, Elina: Pieni talkkunakirja.  Jyväskylä:  Atena, 2005.  ISBN 951-796-378-5
Hänninen, Ville & Nummelin, Juri & Teerijoki, Elina: Retrovauvat: Suomalaista lasten historiaa.  Helsinki:  Ajatus, 2008.  ISBN 978-951-20-7651-2
Laaksonen, Mikko & Nummelin, Juri: Turun seudun arkkitehtuuriopas.  Kustantaja Laaksonen, 2013.  ISBN 978-952-580-535-2
Nummelin, Juri & Kulo, Taneli: Sodan värit: värikuvia jatkosodasta.  Helsinki:  Kustantaja Laaksonen, 2014.  ISBN 978-952-5805-67-3
Vastavirtaan: näkökulmia porilaiseen vaihtoehtorockiin 1970–1980-luvuilla.  Turku:  Helmivyö, 2024.  ISBN 978-952-7469-55-2
Teoksia > Kaunokirjallisia teoksia

Mikael X. Messi: Lausteen himokämppä.  (Varsinais-Suomi-kvartetti)  Turku:  Verikoirakirjat, 2010.  ISBN 978-952-998-814-3
Mikael X. Messi: Mynämäen motellin munamällit.  (Varsinais-Suomi-kvartetti)  Turku:  Verikoirakirjat, 2011.  ISBN 978-952-5922-01-1
Mikael X. Messi: Runkkuloma Rivieralla.  (Varsinais-Suomi-kvartetti)  Turku:  Verikoirakirjat, 2012.  ISBN 978-952-5922-04-2
Jumalten tuho.  Helsingissä:  Pikku-idis, 2012.  ISBN 978-952-9589-43-2
Viimeinen bjarmialainen.  Helsinki:  Kuoriaiskirjat, 2013.  ISBN 978-952-7021-12-5
Haamu: kertomus Hollywoodista.  Turku:  Turbator, 2013.  ISBN 978-952-7012-02-4
Mikael X. Messi: Varissuon varvimestarit.  (Varsinais-Suomi-kvartetti)  Turku:  Verikoirakirjat, 2013.  ISBN 978-952-592-207-3
Mikael X. Messi: Kootut teokset.  Turku:  Lempo Kustannus, 2015.  ISBN 978-952-593-840-1
Yksityisetsivä.  Turku:  Helmivyö, 2018.  ISBN 978-952-7211-24-3
Yksi kela Dostojevskia.  Helsinki:  Oppian, 2021.  ISBN 978-951-877-753-6
Teoksia > Pienkustanteita

Ihmeen tuntua: Kanervan julkaisuissa suomeksi ilmestyneen amerikkalaisen pulp-science fictionin esittelevä bibliografia.  Turku:  J. Nummelin, 2000.
Bibliografia Teerijokiensis: Teerijoen suvun bibliografia.  Turku:  J. Nummelin, 2002.
Teerijoki, Elina: Hulluimmat päivät: Kolumneja Vihreästä langasta vuosilta 1997–2004.  (Toimittanut Juri Nummelin)  Turku:  Pusukustannus, 2004.  ISBN 952-91-7498-5
Banalologioita: Esseitä mitättömästä.  Turku:  Abraxas, 2005.  ISBN 952-91-9497-8
Nummelin, Matti: Isämme, valokuvaaja: Matti Nummelinin valokuvia Akista ja Jurista.  (Toimittanut Juri Nummelin)  Turku:  Aki ja Juri Nummelin, 2005.  ISBN 952-91-8981-8
Silverberg, Robert: Tapaamme tuonelassa: Varhaisia rikoskertomuksia.  (Toimitus ja ulkoasu Juri Nummelin. Sisältää neljä Guilty Detective Stories -lehdessä 6/1960 eri salanimillä ilmestynyttä novellia. Novellit ovat ilmestyneet suomeksi Seikkailujen Maailma -lehdessä 1962 ja 1963)  Helsinki:  Verikoirakirjat, 2006.
Päivitysten kirja: Yksitoista kuukautta Facebookissa.  (Tekstit julkaistu aiemmin Facebookissa 2008–2009)  Turku:  Abraxas, 2009.  ISBN 978-952-99881-3-6  Esipuhe.
Teoksia > Suomennoksia

Swierczynski, Duane: Keikkakuski.  (The Wheelman, 2005)  Helsinki:  Arktinen Banaani, 2009.  ISBN 978-952-560-294-4
Swierczynski, Duane: Vaaleaverikkö.  (The Blonde, 2007)  Helsinki:  Arktinen Banaani, 2009.  ISBN 978-952-576-845-9
Lovecraft, H. P.: Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa.  (Supernatural Horror in Literature, 1945)  Turku; Tampere:  Savukeidas, 2013.  ISBN 978-952-268-084-6
Bruen, Ken: Jack Taylor.  (The Guards, 2001)  Rajamäki:  Aviador, 2009.  ISBN 978-952-706-354-5
Starr, Jason: Viimeinen vedonlyönti.  (Nothing Personal, 2000)  Tampere:  Siniplaneetta, 2019.  ISBN 978-952-565-864-4
Bruen, Ken: Kulkurimurhat.  (The Killing of the Tinkers, 2002)  Rajamäki:  Aviador, 2020.  ISBN 978-952-734-740-9
Cline, Leonard: Jumalan pää.  (God Head, 1925)  Helsinki:  Oppian, 2020.  ISBN 978-951-877-112-1
Reasoner, James: Texasin tuuli.  (Texas Wind, 1980)  Turku:  Helmivyö, 2021.  ISBN 978-952-721-172-4
Stark, Richard: Tappajan jäljet.  (The Hunter, 1962)  Porvoo:  Täysi Käsi, 2021.  ISBN 978-952-693-278-1
Aiheesta muualla

Juri Nummelinin Julkaisemattomia-blogi
Pulpetti-blogi (englanniksi) (suomeksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva 
Muut:  IdRef
Condonin raportti

Condonin raportti (engl. Condon Report, viralliselta nimeltään Scientific Study of Unidentified Flying Objects eli ’Tieteellinen tutkimus tunnistamattomista lentävistä esineistä’) oli vuosina 1966–1968 tehdyn Coloradon yliopiston ufoprojektin loppuraportti. Se on eräs laajimmista ja tunnetuimmista ufotutkimuksista. Fyysikko Edward U. Condon johtama työryhmä teki tutkimuksen Yhdysvaltain ilmavoimien aloitteesta ja kävi läpi 59 ufohavaintoa. Tutkimuksessa ei havaittu merkkejä yliluonnollisista ilmiöistä, ja tunnistamattoman lentävät esineet selittyivät ihmisen toiminnalla tai luonnonilmiöillä.
Historia

Tunnistamattomat lentävät esineet olivat herättäneet Yhdysvalloissa suurta huomiota vuodesta 1947 lähtien, ja Yhdysvaltain ilmavoimat perustivat UFO-havaintoihin keskittyneen tutkimusohjelman, joka vuonna 1952 sai nimen Project Blue Book. Vuonna 1953 CIA nimitti fyysikko H. P. Robertsonin tutkimaan asiaa. Työryhmään kuului asevoimien upseereja ja Project Blue Bookin johtaja. Robertsonin ryhmä totesi, että lähes kaikki ufot olivat helposti selitettävissä luonnonilmiöillä, niistä ei aiheutunut ihmisille vaaraa eivätkä ne tarjonneet näyttöä maapallon ulkopuolisesta elämästä. Osia raportista salattiin vuoteen 1979 saakka, mikä herätti syytöksiä siitä, että Yhdysvaltain hallinto olisi tahallisesti peitellyt todisteita maapallon ulkopuolisesta elämästä.
Vuonna 1966 perustettiin toinen tutkimusryhmä ilmavoimien vaatimuksesta. Tutkimuksia johti fyysikko Edward U. Condon, ja hankkeessa käytiin läpi Project Blue Bookin aikana kertyneistä aineistoista mielenkiintoisimmat. Vuonna 1968 julkaistussa raportissa käytiin yksityiskohtaisesti läpi 59 UFO-havaintoa. Raportin virallinen nimi oli Scientific Study of Unidentified Flying Objects, mutta se tuli tunnetuksi ”Condonin raporttina”. Raportti toimitettiin Kansallisen tiedeakatemian asettaman erityiskomitean arvioitavaksi, ja yhteensä sitä oli kirjoittamassa 37 tieteilijää. Condonin raportin lopputulema oli sama kuin Robertsonilla vuosikymmentä aiemmin: yliluonnollisista ilmiöistä ei ollut näyttöä eikä ufoihin kohdistuvaa lisätutkimusta pidetty tarpeellisena. Kiinnostus ufoja kohtaan oli 1960-luvun mittaan laskenut, ja aiempaa harvemmat UFO-havainnot sekä Condonin raportin julkaisu johtivat siihen, että Yhdysvaltain ilmavoimien parikymmentä vuotta jatkunut uforaporttien keruu lopetettiin vuonna 1969.
Ufojen ylimaalliseen alkuperään uskovat ovat usein arvostelleet Condonin raporttia ja sen johtopäätöksiä. Tunnetuimmat kriitikot olivat fyysikko James E. McDonald ja tähtitieteilijä J. Allen Hynek, joka oli tunnettu ufotutkija 1960- ja 1970-luvuilla. Hynekin mielestä tutkittu uforaporttivalikoima oli liian suppea ja epäedustava. Lisäksi hän kritisoi Condonin tutkimukseen valittuja kohteen määritelmää sekä teoriaa kohteen luonteesta ja alkuperästä. Projektiin osallistuneet psykologit David Saunders ja Norman Levine erotettiin projektista puolitoista vuotta tutkimustyön aloittamisesta, koska he olivat luovuttaneet ulkopuolisille tahoille vain projektin sisäiseen käyttöön tarkoitetun muistion. Sekä Saunders että Levine pitivät mahdollisena, että ufot olivat yliluonnollista alkuperää, sillä kaikille Condonin raportissa käsitellyille havainnoille ei kyetty löytämään aukotonta selitystä. Saunders julkaisi 1969 oman näkemyksensä kirjana UFOs? Yes!.lähde tarkemmin?
Aiheesta muualla

Condon, Edward U.: Scientific Study of Unidentified Flying Objects (Conducted by the University of Colorado) 1.1.1999. District of Columbia - Maryland - Virginia (USA):  National Capital Area of Skeptics (NCAS). Viitattu 5.1.2024. (englanniksi)
Ulla Connor

| Ulla Connor> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. lokakuuta 1948 (ikä 76)
Ammatti:  ligvistiikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (HuK 1970, FK 1974), Floridan yliopisto (MA 1971), Wisconsinin yliopisto (Ph.D. 1978)
Instituutti:  Purduen yliopisto/Indianan yliopisto, Yhdysvallat
Aiheesta muualla
Ulla M. Connor
Ulla Maija Connor (aiemmin Niemelä-Connor; s. 23. lokakuuta 1948) on suomalaistaustainen filosofian tohtori, joka on työskennellyt pitkään yhdysvaltalaisten Purduen ja Indianan yliopistojen yhteiskampuksella (Indiana University-Purdue University Indianapolis) Indianapolisissa lingvistiikan professorina.
Niemelä-Connor opiskeli perustutkintonsa Helsingin yliopistossa (HuK 1970, FK 1974), Floridan yliopistossa (MA 1971) ja  Wisconsinin yliopistossa Madisonissa (1973). Hänen Helsingin yliopistolle laatimansa englantilaisen filologian pro gradu (1974) oli otsikoitu nimellä The use of adjectives in Milton's earlier and later poetry : a study. Tohtoritutkintonsa Connor suoritti Wisconsinin yliopiston Madisonin kampuksella (Ph.D. 1978).
Connor on ollut Suomen Tiedeseuran ulkomainen jäsen vuodesta 2000.
Teoksia

(osa)
Ulla Niemelä-Connor: The use of adjectives in Milton's earlier and later poetry : a study. Helsinki : Helsingin yliopisto. 1973. Pro gradu -työ. (englanniksi)
Ulla Connor:Contrastive Rhetoric. Cambridge University Press, 1996. ISBN 0-521-44145-5 (hardb.), ISBN 0-521-44688-0 (paperb.) (englanniksi)
Diane Dewhurst Belcher & Ulla Connor: Reflections on multiliterate lives. Clevedon, England ; Buffalo, N.Y. : Multilingual Matters cop. 2001. ISBN 9781853597046 (e-book), ISBN 9781853595219 (printed book), ISBN 9781853595226 (printed book).
Ulla Connor & Thomas A. Upton (toim) Applied corpus linguistics : a multidimensional perspective. Amsterdam : Rodopi. 2004. ISBN 90-420-1922-0.
Ulla Connor, Ed Nagelhout & William V. Rozycki: Contrastive rhetoric : reaching to intercultural rhetoric. John Benjamins Pub cop. 2008. ISBN 9789027291462 electronic book (e-book), ISBN 9789027254139 (printed book).
Ulla Connor: Intercultural Rhetoric in the writing classroom. University of Michigan Press, 2012. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Ulla Connor (englanniksi) (researchgate.net)
Ulla Connor. Director, ICIC (englanniksi) (linkedin.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  Scopus 
Muut:  IdRef
Billy Cotton

| Billy Cotton> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. toukokuuta 1899 Lontoo, Iso-Britannia
Kuollut: 25. maaliskuuta 1969 Lontoo, Iso-Britannia
Kansalaisuus:  Brittiläinen
Ammatti:  Rumpali, orkesterinjohtaja, laulaja
Puoliso:  Mabel E. Gregory (1921–1969)
Lapset:  Edward (Ted) Cotton Sir William (Bill) Cotton CBE
William Edward "Billy" Cotton (6. toukokuuta 1899 Lontoo – 25. maaliskuuta 1969 Lontoo) oli brittiläinen orkesterinjohtaja ja viihdyttäjä, yksi harvoista aikansa orkesterinjohtajista, joiden orkesteri selvisi brittiläisten tanssiyhtyeiden aikakaudesta ja pysyi suosittuna vielä sen jälkeenkin. Nykyisin Cotton muistetaan lähinnä urastaan radio- ja tv-persoonana. Hänen omaelämäkertansa, "I Did it My Way" julkaistiin postuumisti vuonna 1970.
Aiheesta muualla

Billy Cotton Internet Archive-sivustolla (englanniksi)
Billy Cotton Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Italia  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Frederick Copleston

Frederick Copleston
Frederick Charles Copleston (10. huhtikuuta 1907 Taunton, Somerset, Englanti – 3. helmikuuta 1994 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen katolinen filosofi ja jesuiittapappi sekä filosofian historioitsija.
Coplestonin perhe oli anglikaaninen, mutta hän itse kääntyi katolilaiseksi opiskellessaan Marlborough Collegessa. Hän ryhtyi jesuiitaksi vuonna 1930. Myöhemmin hän opiskeli Heythrop Collegessa. Hän piti seminaarien filosofian opetuksen tasoa huonona, mikä johti vaikutusvaltaisen yhdeksänosaisen History of Philosophy -teoksen (1946–1975) kirjoittamiseen. Se on saanut arvostusta myös maallisen filosofian historian tutkimuksen puolella.
Eräs Coplestonin merkittävimmistä panoksista nykyaikaiselle filosofialle oli hänen Tuomas Akvinolaisen ajattelua käsitellyt teoksensa (1955). Copleston pyrki selventämään Tuomaan viiden tien (quinquae viae) oppia tekemällä eron in fieri -syiden ja in esse -syiden välille. Näin Copleston osoittaa, että Tuomas halusi esittää Jumalan olevan kaikkialla läsnä sen sijaan, että olisi esittänyt, että Jumala olisi teoriassa voinut kadota heti käynnistettyään syiden ja seurausten ketjun.
Copleston tunnetaan myös väittelyistään Bertrand Russellin ja A. J. Ayerin kanssa. Russellin kanssa hän väitteli Jumalan olemassaolosta BBC:n lähetyksessä vuonna 1948. Ayerin kanssa hän väitteli loogisesta positivismista ja uskonnollisen kielen mielekkyydestä vuonna 1949.
Vuonna 1952 Copleston käytti osan opetusajastaan Paavillisessa Gregoriaanisessa yliopistossa Roomassa samalla kun opetti myös Heythropissa. Vuonna 1970 hän siirtyi Lontoon yliopistoon, jossa hän toimi collegen rehtorina. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1974 hän jatkoi luennoimista ulkomailla, erityisesti Santa Claran yliopistossa Kaliforniassa. Coplestonista tuli British Academyn jäsen vuonna 1970 ja Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen vuonna 1993.
Teoksia

A History of Philosophy, osat 1–8. Burns Oates & Washbourne, 1946–66; osa 9, Search Press, 1975. Uusintapainos, 11 osaa, Continuum, 2003.
Aquinas.  (Pelican books 349)  London:  Harmondsworth, 1955.
Contemporary Philosophy: Studies of Logical Positivism and Existentialism. Continuum, 1956.
Philosophies and Cultures. Oxford University Press, 1980. ISBN 0-19-213960-6
Religion and the One: Philosophies East and West Search Press, 1982. ISBN 0-85532-510-0
A history of medieval philosophy.  Notre Dame, Indiana:  University of Notre Dame Press, 1990.  ISBN 0-268-01091-9
Aiheesta muualla

Fr. Copleston vs. Bertrand Russell: The Famous 1948 BBC Radio Debate on the Existence of God (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Frederick Copleston
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Churchill (panssarivaunu)

| Infantry tank Mk IV Churchill IV |
| --- | --- |
 Churchill IV
Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Iso-Britannia
Tekniset tiedot
Pituus:  
– putki edessä:  7,44 m
– pelkkä runko:  7,44 m
Leveys:  2,74 m
Korkeus:  3,45 m
Taistelupaino:  40 t
Telaketjut:  ?
Maksiminopeus:  
– tiellä:  24 km/h
– maastossa:  ? km/h
Toimintasäde:  144 km tiellä
Pääase:  57 mm panssarivaunukanuuna
Muu aseistus:  2 x konekivääriä
Panssarointi:  16-102 mm
Moottori:  2 x Bedford 6-sylinterinen bensiinimoottori
– hevosvoimat:  450 hv
– kilowattia:  261 kW
Miehistö:  5
Churchill VII
Churchill Crocodile liekinheitinvaunu ja sisältä irrotettava heittimen 1500 litran polttoainevaunu.
Churchill Crocodile tulittamassa.
Churchill AVRE:n Petard -kranaatinheitin.
Churchill (Tank, Infantry, Mk IV (A22)) oli brittiläinen toisen maailmansodan aikainen jalkaväentukipanssarivaunu. Churchill sai nimensä Britannian pääministerin Winston Churchillin mukaan.
Alkuperäisen A20-vaunun suunnittelu aloitettiin juuri ennen toista maailmansotaa, ja se oli tarkoitettu Matilda II- ja Valentine-vaunujen korvaajaksi toimimaan jalkaväen tukena juoksuhautataisteluissa. Saksan valloitettua Ranskan suunnitelmia muokattiin hiukan paremmin soveltuvaksi nykyaikaisempaan sodankäyntiin, jolloin syntyi malli A22.
Saksan valloitettua Ranskan Churchillin valmistuksen aloittamista kiirehdittiin, eikä sitä ehditty testata kunnolla, ja siinä oli aluksi paljon mekaanisia vikoja. Ensimmäiset lopullisen mallin mukaiset prototyypit valmistuivat joulukuussa 1940 ja ensimmäiset tuotantomallit heinäkuussa 1941.
Kuten edeltäjänsä Matilda II, vaunu oli hidas ja vahvasti panssaroitu, joten sen panssari kesti useimpien saksalaisten aseiden tulen, mutta se ei sopinut kovin hyvin liikkuvaan sodankäyntiin.
Churchillin huono menestys etenkin Dieppen maihinnousussa johti siihen että tuotanto aiottiin lopettaa tulevan Centaur/Cromwell (A27) -vaunun hyväksi. Lisäksi ehdittiin jo kehittää uusi raskas A33 Excelsior -vaunu perustuen Cromwelliin ja yhdysvaltalaiseen raskaaseen M6-vaunuun. Mk. III:n hyvä menestys toisessa El Alameinin taistelussa 1942 kuitenkin pelasti vaunun.
Neuvostoliitto osti Britannialta erilaisia panssarivaunuja kuten Valentine, Matilda ja Churchill -vaunuja. Neuvostoliittolaiset pitivät eniten keskiraskaasta Matilda-panssarivaunuista. Suurin ongelma oli että Matildassa oli hyvin kapeat telat joka johti vaunujen jumiin jäämiseen esimerkiksi lumihankeen ja mutaan. Churchill oli taas paremmin liikkuva lumisessa ja mutaisessa maastossa telojen leveyden johdosta.lähde?
Tärkeimpiä malleja > Churchill I

Ensimmäisessä mallissa oli aseistuksena tykkitornissa 40 mm (2-paunainen) panssarintorjuntatykki panssarivaunuja vastaan sekä nokassa 76,2 mm haupitsi panssaroimattomia kohteita vastaan.
40 mm tykki oli kuitenkin läpäisykyvyltään heikko ja nokan haupitsi pystyi ampumaan vain eteenpäin, joten vaunun aseistus ei ollut kovin onnistunut. Vaunuissa oli myös runsaasti mekaanisia vikoja. Tämä oli pääasiallinen vaunu jota kanadalaiset joukot käyttivät Dieppen maihinnousussa. Tosin joitain yksilöitä oli käytössä myös Tunisiassa ja vielä Italiassa Gootti-linjan taisteluissa.
Tärkeimpiä malleja > Churchill II

Churchill II -mallissa nokan haupitsi oli vaihdettu konekivääriin; syynä oli lähinnä vaunun tuotantokustannusten laskeminen. Mallia valmistettiin 1 127 kappaletta.
Tärkeimpiä malleja > Churchill III

Churchill III -mallissa aseistus uusittiin; tornissa ollut 40 mm tykki vaihdettiin paljon tehokkaampaan 57 mm 6-paunaiseen tykkiin, joka lisäsi sen taistelukykyä panssarivaunuja vastaan huomattavasti. Vaunussa oli uusi hitsattu torni ja telat oli katettu päältä. Lukuisia Churchill I ja II -vaunuja konvertoitiin lisäksi Churchill III-vaunuiksi vaihtamalla niihin uusi torni.
Tärkeimpiä malleja > Churchill IV

Churchill IV oli valmistusmäärältään suurin malli, 1 622 kappaletta. Se oli identtinen mallin III kanssa, mutta vaunussa palattiin halvempaan valettuun torniin. Osaan vaunuista vaihdettiin myöhemmin 75 mm tykki käytöstä poistetuista M4 Sherman -vaunuista, jolloin muodostui malli NA75. Brittiläisellä 75 mm tykillä varustettu malli tunnettiin nimellä Mk IV (75). Osa vaunuista päivitettiin myös mallin VII tornilla, jolloin muodostui malli IX. Jos mallin VII tornissa käytettiin 6-paunaista lisättiin lisäliite LT (light turret).
Tärkeimpiä malleja > Churchill V

Churchill V oli varustettu Ordnance QF 95 mm -haupitsilla jalkaväen lähitukeen. Vain 241 rakennettiin.
Tärkeimpiä malleja > Churchill VI

Churchill VI -mallissa 57 mm tykki oli vaihdettu lähtönopeudeltaan hitaampaan 75 mm Mk V -tykkiin. Uudessa tykissä oli huonompi panssarinläpäisykyky kuin vanhassa, mutta se oli muilta ominaisuuksiltaan parempi, joten vaunun taistelukyky panssarivaunuja vastaan huononi hiukan mutta muita kohteita vastaan parani. Vain noin 200 rakennettiin.
Tärkeimpiä malleja > Churchill VII

Churchill VII -mallissa vaunun runkoa levennettiin ja sen panssarointia parannettiin huomattavasti. Nämä vaunut valmistuivat Normandian maihinnousua varten. Vaunu tunnettiin myös nimellä Heavy Churchill ja se sai uuden mallinumeron A42 vuonna 1945. Tykkinä oli 75-millinen. Malli VIII oli sama, mutta 95 mm haupitsilla. Näitä kahta mallia valmistettiin yhteensä 1600 kappaletta.
Tärkeimpiä malleja > Churchill AVRE

AVRE on lyhennös englannin kielen sanoista Assault Vehicle, Royal Engineers, kuninkaallisten pioneerien hyökkäysajoneuvo.
AVRE oli erikoismallisto, jonka suunnittelua johti kenraalimajuri Percy Hobart. Ne oli suunniteltu panssari- ja muiden esteiden tuhoamiseen, miinanraivaukseen, kaivantojen täyttämiseen, tilapäisten siltojen luomiseen ja muuhun liikkeen edistämiseen, varustelun ollessa tehtävän mukainen. Eräässä AVRE - mallissa oli tykin sijasta 230 mm:n järeä kranaatinheitin. Malli oli suunniteltu bunkkerien ja muiden linnoitusten sekä tiesulkujen tuhoamiseen. Mallisto sai lisänimen Hobart's Funnies (suom. Hobartin hassutukset). Ne olivat erittäin arvokkaita Normandian maihinnousussa.
Coleocephalocereus

| Coleocephalocereus |
| --- | --- |
 Coleocephalocereus fluminensis. Verson sivulla näkyy kovera kefalio.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Cereeae
Suku::  Coleocephalocereus  Backeb.
Katso myös
   Coleocephalocereus Wikispeciesissä   Coleocephalocereus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Coleocephalocereus on muutaman lajin käsittävä brasilialainen kaktuskasvisuku. Sen erikoistuntomerkki on kovera kefalio eli verson osa, johon kukat kehittyvät, mihin tieteellinen nimikin viittaa. Muita tuntomerkkejä ovat pitkänomaiset varret, lepakoiden suorittama pölytys (kukat avautuvat yöllä) ja tyvirei’illä avautuvat hedelmät. Suvun lähimmät sukulaiset lienevät melonikaktukset (Melocactus), joiden kukat, hedelmät ja siemenet ovat samanlaisia kuin Coleocephalocereus-suvussa.
Ulkonäkö ja koko

Kasvit ovat enemmän tai vähemmän pystykasvuisia tai maanmyötäisiä, toisinaan tyvestä haarovia. Varret voivat saavuttaa viiden metrin pituuden ja uurteita niissä on 6–35. Piikkiryhmät (areolit) sijaitsevat tiiviisti ryhmittyneinä. Piikit ovat hentoja tai vahvoja, neulamaisia, väriltään vaihtelevia ja jopa 45 cm pitkiä.
Kukat kehittyvät kefalioihin, jotka sijaitsevat varren kärjessä tai sivulla ja ovat vajonneet varteen. Niissä on vaaleaa villamaista karvaa ja pitkiä, tukevia sukasia. Kukat ovat putkimaisia, kellomaisia tai suppilomaisia, pituudeltaan 2–8 cm. Kukan tyvi on paljas tai harvasuomuinen. Hedelmä on marjamainen, muodoltaan pallomainen tai nuijamainen, sileäpintainen ja väriltään punainen tai purppurainen. Se avautuu tyveltään rei’illä. Siemenet ovat pallomaisia tai päärynän muotoisia, mustia ja nystyisiä.
Levinneisyys

Suku kasvaa Brasiliassa, tarkemmin sanottuna São Paulossa, Rio de Janeirossa, Espirito Santossa, Bahiassa ja Minas Geraisissa.
Lajit

Suvun lajeja ovat seuraavat kuusi:
Coleocephalocereus aureus
Coleocephalocereus buxbaumianus
Coleocephalocereus fluminensis
Coleocephalocereus goebelianus
Coleocephalocereus pluricostatus
Coleocephalocereus purpureus
Käyttö

Joskus ainakin lajia C. goebelianus on kaupan huonekasviksi (oma havaintoni).