stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nikkelikarbonaatti
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa nikkelikarbonaatti on vaaleanvihreää kiteistä ainetta. Kidevedettömän muodon lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen heksahydraatti (NiCO3·6H2O) ja niin kutsuttu emäksinen nikkelikarbonaatti (Ni5(OH)6(CO3)2·4H2O), jota voidaan myös pitää nikkelikarbonaatin ja nikkelihydroksidin seoksena. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin, jolloin vapautuu hiilidioksidia. Kuumennettaessa nikkelikarbonaattia noin 450 °C:n lämpötilaan se hajoaa hiilidioksidiksi ja nikkelioksidiksi. Muiden nikkeliyhdisteiden tavoin nikkelikarbonaatti on karsinogeenista.
Valmistus ja käyttö

Nikkelikarbonaattia voidaan valmistaa saostamalla nikkelisulfaattiliuoksesta natriumvetykarbonaatin tai -karbonaatin avulla. Käytettäessä jälkimmäistä muodostuu emäksistä nikkelikarbonaattia. Toinen tapa yhdisteen valmistukseen on liuottaa nikkeliä ammoniumkarbonaattiliuokseen ja johtaa liuokseen hiilidioksidia. Tämän jälkeen liuoksesta haihdutetaan ammoniakki ja hiilidioksidiylimäärä pois, jolloin nikkelikarbonaatti saostuu.
Nikkelikarbonaattia käytetään värittömän lasin, nikkeliyhdisteiden, esimerkiksi nikkelinitraatin, ja rasvojen kovettamisessa käytettävien katalyyttien valmistuksessa. Sitä voidaan käyttää myös keramiikan värjäämiseen, apuaineena päällystettäessä muita metalleja nikkelillä elektrolyyttisesti ja tyhjiöputkissa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 221001–222000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
221001:stä ja päättyen 222000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 220001–221000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
220001:stä ja päättyen 221000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 224001–225000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
224001:stä ja päättyen 225000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 227001–228000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
227001:stä ja päättyen 228000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Nikkelioksalaatti

| Nikkelioksalaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  547-67-1
PubChem CID:  68354
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2O4Ni
Moolimassa:  146,71
Ulkomuoto:  Vaalean vihreää kiteistä ainetta
Sulamispiste:  Hajoaa ennen sulamispistettään
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Nikkelioksalaatti (C2O4Ni) on nikkeli- ja oksalaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden nikkeliyhdisteiden ja hienojakoisen metallisen nikkelin valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa nikkelioksalaatti on vaalean vihreää kiteistä ainetta. Yhdiste esiintyy yleisimmin kidevedellisenä dihydraattina (C2O4Ni·2H2O), josta saadaan kidevedetöntä nikkelioksalaattia kuumennettaessa alennetussa paineessa 150 °C:n lämpötilaan. Nikkelioksalaatin dihydraatilla on kaksi kidemuotoa, jotka ovat alkeiskopiltaan monokliininen α-muoto ja ortorombinen β-muoto. Nikkelioksalaatti on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin sekä komplekseja muodostaen ammoniakin tai ammoniumsuolojen liuoksiin. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa ensin noin 300 °C:n lämpötilassa metalliseksi nikkeliksi ja hiilidioksidiksi ja voimakkaammin kuumennettaessa nikkelioksidiksi.
Valmistus ja käyttö

Nikkelioksalaattia voidaan valmistaa saostamalla liukoisten nikkelisuolojen vesiliuoksista alkalimetallien oksalaattisuoloilla tai oksaalihapolla.
Nikkelioksalaattia käytetään erittäin puhtaan ja hienojakoisen katalyytiksi soveltuvan nikkelijauheen valmistamiseen kuumentamalla. Aineesta voidaan valmistaa myös muita nikkeliyhdisteitä kuten nikkelioksidia tai nikkelikarbonyyliä.
Nikkelioksidi

| Nikkelioksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  1313-99-1
PubChem CID:  14805
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NiO
Moolimassa:  74,69
Ulkomuoto:  Vihreä kiteinen aine
Sulamispiste:  1 984 °C
Tiheys:  6,7 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Nikkelioksidi (NiO) on nikkeli- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineena lasin ja keramiikan valmistuksessa, katalyyttinä ja katalyyttien valmistamiseen ja muiden nikkeliyhdisteiden valmistamiseen. Luonnossa nikkelioksidia esiintyy bunseniittimineraalina.
Ominaisuudet

Nikkelioksidi on huoneenlämpötilassa vihreää tai vihreänharmaata kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen ja kiderakenne on samanlainen kuin natriumkloridilla. Puhdas nikkelioksidi on väriltään vihreää, mutta se on usein koostumukseltaan epästoikiometristä, mikä aiheuttaa harmahtavan värin. Epästoikiometrisuudesta johtuen yhdiste on p-tyypin puolijohde. Nikkelioksidi ei liukene veteen, mutta liukenee helposti happoliuoksiin. Nikkelioksidi voidaan hapettaa happipitoisessa ilmassa korkeammiksi oksideiksi, joiden koostumus vaihtelee. Yhdiste voidaan pelkistää Raney-nikkeliksi vedyttämällä 200 °C:n lämpötilassa.
Monien muiden nikkeliyhdisteiden tavoin nikkelioksidi on syöpää aiheuttava eli karsinogeeninen aine.
Valmistus ja käyttö

Erittäin puhdasta nikkelioksidia voidaan valmistaa kuumentamalla nikkelijauheen ja veden seosta 1 000 °C:n lämpötilaan. Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat eräiden nikkeliyhdisteiden kuten nikkelihydroksidin, nikkelikarbonaatin, nikkelinitraatin tai nikkelioksalaatin kuumentaminen. Nikkelin kuumentaminen happipitoisessa ilmassa johtaa koostumukseltaan epämääräisen oksidin muodostumiseen.
Nikkelioksidia käytetään värjäämään keramiikkaa, lasitteita ja emaleja vihreäksi, keltaiseksi tai ruskeaksi. Muita käyttökohteita ovat ruostumattoman teräksen ja seosterästen valmistus, nikkeliakuissa käytettävien elektrodien valmistus, katalyyttinä orgaanisen kemian prosesseissa ja katalyyttien valmistus, nikkeliyhdisteiden valmistus ja kaasujen suodatukseen käytettävien nikkelikuitujen valmistus.
Luettelo pikkuplaneetoista: 231001–232000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
231001:stä ja päättyen 232000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Erik Nikkinen

Karl-Erich ”Erik” Nikkinen (s. 10. helmikuuta 1944 Oulu) on suomalainen nyrkkeilijä.
”Eki” Nikkinen edusti Suomea Méxicon 1968 olympialaisten kevyessä sarjassa (alle 60 kg). Hän hävisi avausottelussaan romanialaiselle Calistrat Cuțoville tuomariäänin 0–5 ja karsiutui jatkosta.
Seuratasolla Nikkinen edusti Oulun Tarmoa. Hän voitti Suomen mestaruuden 60-kiloisten sarjassa vuonna 1968 sekä saavutti SM-hopeaa 63,5-kiloisissa vuonna 1965. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1965 ja 1966.
Erik Nikkinen otteli vuosina 1969–1976 ammattilaisena 21 ottelua, joista hän voitti 18. Hänen poikansa Petri Nikkinen oli maaottelunyrkkeilijä ja SM-mitalisti 1990-luvulla.
Nikkelikloridi

| Nikkelikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7718-54-9
PubChem CID:  24385 ja 158404
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NiCl2
Moolimassa:  129,59 g/mol
Ulkomuoto:  Vedettömänä keltaista, kidevedellisenä vihreää kiteistä ainetta
Sulamispiste:  1 001 °C
Kiehumispiste:  973 °C (sublimoituu)
Tiheys:  3,55 g/cm3
Liukoisuus veteen:  640 g/l (20 °C)
    
Nikkelikloridi (NiCl2) on nikkeli- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa metallien päällystämiseen nikkelillä elektrolyyttisesti ja muiden nikkeliyhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa vedetön nikkelikloridi on keltaista hyvin hygroskooppista kiteistä ainetta, joka liukenee hyvin veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös useita kidevedellisiä muotoja, joista huoneenlämpötilassa stabiili on heksahydraatti (NiCl2·6H2O, CAS 7791-20-0). Alhaisissa lämpötiloissa tunnetaan myös heptahydraatti (NiCl2·7H2O). Kuumennettaessa nikkelikloridiheksahydraattia noin 36 °C:n lämpötilaan osa kidevedestä poistuu ja muodostuu tetrahydraatti (NiCl2·4H2O, CAS 34304-82-0) ja edelleen kuumennettaessa dihydraatti (NiCl2·2H2O, CAS 17638-48-1). Nikkelikloridi muodostaa kloridipitoisissa liuoksissa kompleksisia kloronikkelaatti-ioneja kuten [NiCl3]- ja [NiCl4]2-]. Monet ligandit pystyvät myös korvaamaan kloridi-ionit joko osittain tai kokonaan keskusionina toimivan nikkelikationin ympäriltä.
Valmistus ja käyttö

Vedetöntä nikkelikloridia voidaan valmistaa kuumentamalla nikkeliä kloorin läsnä ollessa tai kuumentamalla kidevedellisiä nikkeliklorideja kuivassa vetykloridivirrassa. Heksahydraattia voidaan valmistaa nikkelijauheen, nikkelihydroksidin, nikkelikarbonaatin tai nikkelioksidin ja vetykloridin vesiliuoksen välisellä reaktiolla ja haihduttamalla vesi pois.
Nikkelikloridin tärkein käyttökohde on metallien päällystys korroosiolta suojaavalla nikkelikerroksella elektrolyysillä. Muita käyttökohteita ovat muiden nikkeliyhdisteiden, erityisesti katalyytteinä käytettävien kompleksien valmistus, nikkelikloridi-natriumparistot sekä kaasunaamareissa ammoniakkia sitovana aineena.
Aiheesta muualla

ChemBlink: Nickel chloride (englanniksi)
ChemBlink: Nickel(II) chloride hexahydrate (englanniksi)
GuideChem: Nickel chloride tetrahydrate (englanniksi)
Nikkelisulfidi

| Nikkelisulfidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  16812-54-7
PubChem CID:  28094
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NiS
Moolimassa:  90,76
Ulkomuoto:  Musta kiteinen aine
Sulamispiste:  797 °C
Kiehumispiste:  1 388 °C
Tiheys:  5,65 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Nikkelisulfidi (NiS) on nikkeli- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään metallisen nikkelin valmistuksessa ja katalyyttinä kemianteollisuuden prosesseissa. Luonnossa nikkelisulfidia esiintyy milleriittimineraalina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa nikkelisulfidi on mustaa kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta eikä se liukene myöskään laimeisiin happoihin. Väkeviin happoliuoksiin nikkelisulfidi kuitenkin liukenee. Yhdisteellä on metallinkaltainen kiilto eikä se välttämättä ole koostumukseltaan täysin stoikiometrinen, minkä vuoksi sitä voidaan pitää myös nikkelin ja rikin seoksena. Nikkelisulfidilla on kolme eri kidemuotoa eli se on polymorfinen yhdiste. Sen kidemuodot ovat amorfinen α-muoto, alkeiskopiltaan heksagonaalinen β-muoto ja romboedrinen γ-nikkelisulfidi.
Valmistus ja käyttö

Nikkelisulfidia voidaan valmistaa nikkelijauheen ja sulan rikin välisellä reaktiolla tai saostamalla nikkeliliuoksista rikkivedyn tai ammoniumsulfidin avulla. Lievästi happamissa olosuhteissa saostettaessa muodostuu nikkelisulfidin γ-muotoa, neutraaleista olosuhteista saostettaessa muodostuu pääasiassa α-nikkelisulfidia ja emäksisissä olosuhteissa saostuu β-kidemuotoa.
Nikkelisulfidia käytetään metallisen nikkelin valmistuksessa ja sen saostumista käytetään analyyttisessä kemiassa nikkelin tunnistamiseen. Katalyyttinä nikkelisulfidia käytetään orgaanisten rikkiyhdisteiden vedyttämiseen ja rikkivedyn hapetuksessa.
Nikkelisyanidi

| Nikkelisyanidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  557-19-7
PubChem CID:  6093189 ja 129676236 11184, 6093189 ja 129676236
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ni(CN)2
Moolimassa:  110,73
Ulkomuoto:  Ruskehtavan keltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  > 200 °C (hajoaa) 
Tiheys:  2,393 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Nikkelisyanidi (Ni(CN)2) on nikkeli- ja syanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää pinnoitettaessa metalleja nikkelillä ja katalyyttinä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa nikkelisyanidi on ruskehtavankeltaista kiteistä ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen tetrahydraatti (Ni(CN)2·4H2O), joka on väriltään vihreää. Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa 180–200 °C:n lämpötilaan. Yhdiste on veteen liukenematonta. Nikkelisyanidi liukenee kuitenkin syanidi- ja ammoniakkiliuoksiin muodostaen komplekseja, esimerkiksi syanidi-ionien kanssa muodostuu tetrasyanonikkelaatti(II)ioni ([Ni((CN)4]2-). Nikkelisyanidi on myrkyllistä.
Nikkelisyanidia valmistetaan saostamalla veteen liukenevan yhdisteen kuten nikkelisulfaatin vesiliuoksesta alkalimetallisyanidien avulla.
Nikkelisyanidia käytetään päällystettäessä muita metalleja elektrolyyttisesti nikkelillä. Sitä voidaan myös käyttää katalyyttinä eräissä prosesseissa esimerkiksi valmistettessa butadieeniä ja muita polyeenejä etyynistä.
Nikkelikarbonyyli

| Nikkelikarbonyyli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Tetrakarbonyylinikkeli
CAS-numero:  13463-39-3
PubChem CID:  518772 ja 26039
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ni(CO)4
Moolimassa:  170,73 g/mol
Sulamispiste:  –25 °C
Kiehumispiste:  43 °C
Tiheys:  1,32 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Nikkelikarbonyyli eli tetrakarbonyylinikkeli (Ni(CO)4) on eräs metallikarbonyyliyhdisteisiin kuuluva nikkelin orgaaninen yhdiste. Nikkelikarbonyyliä käytetään erittäin puhtaan nikkelin valmistuksessa, organometallikemiassa ja katalyyttinä.
Ominaisuudet ja reaktiot

Nikkelikarbonyylissä nikkelin hapetusluku on 0. Huoneenlämpötilassa se on väritöntä tai vaaleankeltaista nestettä. Yhdisteellä on korkea höyrynpaine, minkä vuoksi se haihtuu herkästi. Nikkelikarbonyyli ei liukene veteen, mutta liukenee etanoliin ja useisiin muihin orgaanisiin liuottimiin. Yhdiste reagoi helposti ilman hapen kanssa muodostaen nikkelioksidia ja happojen kanssa se muodostaa nikkelisuoloja ja hiilimonoksidia.
Nikkelikarbonyylille tapahtuu useita hapetus- ja pelkistysreaktioita sekä ligandienvaihtoreaktioita. Hapettaminen johtaa Ni2+-yhdisteisiin ja pelkistäminen alkalimetalleilla johtaa useita nikkeliatomeja sisältäviin anioneihin, joissa nikkelillä on hapetusluku -II. Nikkelikarbonyylistä tunnetaan lukuisia johdannaisia, joissa yksi tai useampi karbonyyliryhmä on korvattu jollain toisella ligandilla. Tyypillisiä ligandeja ovat fosfiiniligandit, tai typpeä, arseenia tai antimonia sisältävät ligandit. Myös alkyyliligandeilla korvautuminen on mahdollista.
Valmistus ja käyttö

Nikkelikarbonyyliä valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1890. Tyypillisesti nikkelikarbonyyliä valmistetaan kuumentamalla hienojakoista nikkelimetallia hiilimonoksidin läsnä ollessa. Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat nikkelimetallin ja nikkelisulfidin, hiilimonoksidin, raudan ja nikkelin seoksen ja hiilimonoksidin välinen reaktio. Jälkimmäisessä menetelmässä muodostuu myös rautakarbonyyliä, josta nikkelikarbonyyli erotetaan tislaamalla.
Tärkein nikkelikarbonyylin teollinen käyttökohde on erittäin puhtaan nikkelimetallin valmistus. Elektrolyyttisesti pelkistetty nikkeli käsitellään hiilimonoksidilla, syntynyt nikkelikarbonyyli tislataan erilleen ja hajotetaan takaisin nikkeliksi kuumentamalla. Nikkelikarbonyyliä käytetään myös nikkeliyhdisteiden, kuten nikkelinitraatin ja nikkelisulfaatin valmistuksessa. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään karbonyloivana reagenssina ja katalyyttinä.
Myrkyllisyys

Nikkelikarbonyyli on erittäin myrkyllistä ja sitä on jopa kutsuttu myrkyllisimmäksi organometalliyhdisteeksi. Altistuminen yhdisteelle ärsyttää hengitysteitä ja aiheuttaa päänsärkyä, huonovointisuutta ja tajuttomuuden. Pitkäaikainen altistuminen voi johtaa keskushermoston ja elinten vaurioitumiseen ja jopa kuolemaan.
Aiheesta muualla

Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Nickel tetracarbonyl[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Luettelo pikkuplaneetoista: 23001–24000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 23001:stä ja päättyen 24000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Nikkeli (Murmanskin alue)

| Nikkeli (Никель) Nikel |
| --- | --- |
 Nikkelin taajama (2011)
 vaakuna
 Murmanskin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Nikkeli
 Koordinaatit: 69.4081°N, 30.2249°E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Murmanskin alue
Piiri:  Kuola
Väkiluku (2010):  12 756
Aikavyöhyke:  UTC+3
Suuntanumero(t):  +7 81554
 
 admnickel.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nikkeli eli Nikel (ven. Ни́кель, Nikel; suom. aikaisemmin Kolosjoki) on kaupunkityyppinen taajama ja samannimisen kaupunkikunnan keskus Petsamon piirissä, Murmanskin alueella Venäjällä. Nikkeli on myös Petsamon piirin hallinnollinen keskus. Taajama sijaitsee noin seitsemän kilometrin päässä Norjan rajasta. Taajama, jonka rakentaminen aloitettiin 1937, oli vuoteen 1944 Suomelle kuuluneen Petsamon kunnan nuorin asutuskeskus, Kolosjoki. Petsamo ja Kolosjoki sen mukana luovutettiin vuonna 1944 Neuvostoliitolle.
Paikkakunnalla oli nikkelijalostamo, joka aiheutti korkeita rikkidioksidipitoisuuksia. Laitos suljettiin vuonna 2021.
Nikkelin kaupunkikunta

Nykyisen Nikkelin kaupunkikunnan alue kattaa Petsamon piirin eteläosan. Vuoden 2010 väestönlaskenannan mukaan koko Petsamon piirin asukasluku oli 38 920. Nikkelin kaupunkikunnassa osuus oli 13 131 henkeä, joista Nikkelin taajamassa asui 12 756 ja maaseudulla 375 ihmistä.
Siihen kuuluvat asutuskeskukset:lähde?
Nikkeli – Nikel (Никель), kaupunkimainen taajama, hallintokeskus
Kolttaköngäs – Borisoglebski (Борисоглебский)
Rajakoski (Раякоски)
Salmijärvi (Сальмиярви)
Suonikylä – Priretšnyi (Приречный)
Nikkelin kaupunkikunta > Asukasluvun kehitys

lähde?
21 800 (1989)
17 900 (1997)
16 500 (2002)
14 800 ?? (2010)
Historia > Kolosjoki Suomessa > Kaivostoiminnan käynnistäminen

Petsamotunturien alueelta löytyi huomattavia nikkeliesiintymiä, joiden koko arvioitiin viideksi miljoonaksi tonniksi (1934). Suurin näistä löydöistä sijoittui Kaulatunturin alueelle. Vuonna 1934 Suomen valtio vuokrasi valtausalueen kanadalaisen International Nickel Co (Inco) -kaivosyhtiön englantilaiselle tytäryhtiölle The Mond Nickel Co:lle, joka perusti kaivostoimintaa varten Petsamon Nikkeli Oy -nimisen tytäryhtiön. Yhtiö aloitti kaivostoiminnan valmistelut vuonna 1935 ja seuraavana vuonna tehtiin päätös kaivoksen ja kaivoskaupungin perustamisesta.lähde?
Petsamon Nikkeli Oy rakennutti Kaulatunturin kaivokseen myös kapearaiteisen kaivosradan jonka
raideleveys oli 750 mm. Lisäksi yhtiö rakensi raideleveydeltään normaalin (1 435 mm) teollisuusradan kaivokselta läheiseen sulattoon. Yhtiön tarkoituksena oli yhdistää Kolosjoki
rautateitse Liinahamarin satamaan. Mitä yhtiö sai rakennettua suunnitellusta radasta talvisodan
puhkeamiseen mennessä on vielä epäselvää, mutta Helsingin Sanomat julkaisi 1939 valokuvan
sähköistetystä radasta ja rautatietunnelista. Lisäksi tiedetään että yhtiö osti Norjasta
AS Sydvaranger -kaivosyhtiöltä Kirkkoniemestä Björnevatnin kaivosradalta kaksi käytettyä höyryveturia.
Kaivostyöt aloitettiin Kaulatunturilla, josta louhittu malmi kuljetettiin rautateitse läheiseen sulattoon. Sulaton sähköuunit olivat tuolloin maailman suurimmat. Energia Kolosjoen sulattoon saatiin Paatsjoen Jäniskoskeen rakennetusta voimalaitoksesta. Kolosjoen kaivosteollisuuskaupungin rakentaminen alkoi varsinaisesti 1937. Kaivoksen ja jalostuslaitosten lisäksi rakennettiin asuinkerrostaloja ja muita rakennuksia, vesijohto- ja viemäriverkosto sekä muuta infrastruktuuria. Kolosjoen rakentamisella oli suuri työllistävä vaikutus, sillä jo vuonna 1938 Kolosjokea rakentamassa oli noin 700 miestä. Vuonna 1939 koko Petsamon alueella oli kaivostoiminnan aiheuttamissa rakennustöissä jo noin 2 500 miestä, joista Kolosjoella noin 1 200–1 300, Jäniskosken voimalaitoksella 600–900 ja Liinahamarin sataman laajennustöissä 200–300 miestä. Myös lentokentän rakentaminen aloitettiin ja tehtiin periaatepäätös Rovaniemi–Petsamo-rautatien rakentamisesta. Valtavan työntekijämäärän vuoksi alueella oli asunto- ja elintarvikepulaa sekä sosiaalisia ongelmia.lähde?
Historia > Kolosjoki Suomessa > Sota-aika ja Kolosjoen menetys

Kolosjoen kaivoskaupungin suotuisa kehitys katkesi talvisotaan, mutta sodan jälkeen rakennustöitä päästiin taas jatkamaan. Kesällä 1940 kaivokset siirtyivät Suomen valtion hallintaan ja malmia alettiin myydä Saksaan. Louhinta kaivoksessa päästiin aloittamaan vielä saman vuoden aikana. Rakentaminen alueelle jatkui edelleen, mutta katkesi jatkosodan sytyttyä. Jatkosodan hyökkäysvaiheen jälkeen rakennustyöt saatiin taas käyntiin. Jatkosodan aikana Kolosjokea oli rakentamassa myös sotavankeja ja työvelvollisia. Jäniskosken voimalaitos käynnistettiin 1942 ja Kolosjoen sulattamon toinen uuni 1943. Saksalaiset avasivat läheiseen Kammikivitunturiin avolouhoksen nikkelin saannin lisäämiseksi. Kaivos ja sulatto toimivat täydellä teolla vuoden 1944 alussa, työllistäen noin 1 570 henkeä, joista oli sotavankeja 360. Kolosjoen nikkelikaivos tuotti vuosina 1940–1944 yhteensä noin 16 000 tonnia nikkeliä, josta 90 % kuljetettiin Saksaan.
Saksalaisten sota-ajan rautatierakennushankkeista Petsamossa on taltioitu hyvin vähän tietoa. Luultavasti he aloittivat 1942 uudelleen International Nickel Co:n kesken jääneen Kolosjoki–Liinahamari-radan rakennustyöt. Kuinka paljon uutta rataa saatiin valmiiksi syyskuuhun 1944 mennessä ei ole tiedossa.
Moskovan välirauhansopimus solmittiin syyskuussa 1944 ja Suomi luovutti Petsamon Neuvostoliitolle. Saksalaiset vetäytyivät Petsamosta Norjaan lokakuussa 1944. Samalla he tuhosivat muun muassa Jäniskosken voimalaitoksen ja osittain Kolosjoen sulaton. Alueen siirtyminen Neuvostoliitolle vahvistettiin Pariisin rauhansopimuksessa 1947.
Historia > Sodan jälkeen Neuvostoliitossa

Kolosjoen siirryttyä Neuvostoliitolle on siellä jatkettu nikkelimalmin louhintaa. Nikkelimalmivarat ovat osoittautuneet paljon 1930-luvun arvioita suuremmiksi. Vuonna 1945 suomalaisten rakentamasta Kolosjoesta muodostettiin Nikel-niminen kaupunkityyppinen taajama. Nikel yhdistettiin rautateitse Murmanskiin vasta 1966.
Venäläiset ostivat vuonna 1945 Englannista kuusi 1 524 mm raideleveydelle rakennettua dieselveturia Petšengaan, joten rataa rakensi Neuvostoliiton sisäasiainministeriö (MVD) Petsamoon heti sodan päättymisen jälkeen.lähde?
Nikkelikaivoksille Neuvostoliitto hankki 1945 Yhdysvalloista Vulcan Iron Works Co:n valmistamia kapearaidesähkövetureita joihin Westinghouse Co toimitti sähköiset järjestelmät. Nämä veturit olivat vielä käytössä Kaulatunturin kaivoksella vuonna 1992. Neuvostoliiton sisäasiainministeriö (MVD) teki 23. huhtikuuta 1951 päätöksen rakentaa rautatien Liinahamari–Petsamo–Kitsa käyttäen rakennushankkeeseen vankityövoimaa. Rautatierakennushanke No 511 aloitettiin välittömästi jo 29. huhtikuuta 1951. Rakennushankkeesen kuului myös Punalippuisen pohjoisen laivaston uuteen tukikohtaan Kilpijärvelle vievän rautatien alku noin 10 km (Ylä) Luostarista.
Rakennustöiden päällikkönä toimi insinöörimajuri B. I. Tsvelodub ja niihin osallistui:
heinäkuussa 1951 1 888 vankia
joulukuussa 1951 5 162 vankia
tammikuussa 1952 5 105 vankia
tammikuussa 1953 5 318 vankia
toukokuussa 1953 1 573 vankia
Nämä rakensivat ainakin loppuun Liinahamarin-Yläluostarin-Kolosjoen kaivosradan ja jatkoivat Muurmannin radalla sijainneen Kitsan ja (Ylä) Luostarin välisen radan rakentamista. Stalinin kuoleman jälkeen maaliskuussa 1953 rautatierakennushanke pantiin jäihin ja koko rakennushanke lopetettiin 19. toukokuuta 1953.
Nikkelimalmin louhinta ja jalostus ovat aiheuttaneet runsaasti haitallisia päästöjä ja alueen luonto on nykyisin pahoin saastunut. Ympäristöongelmat tiedettiin jo Suomen aloittaessa kaivostoimintaa.
Nikkelin keskusaukiolla oleva obeliski on sama monoliitti, jonka suomalaiset pystyttivät Alaluostarille 1938 Petsamon Suomeen liittämisen muistoksi. Syyskuussa 1944 Suomen suorittaman Petsamon luovutuksen jälkeen obeliski on siirretty nykyiselle paikalleen, jossa se on muistomerkkinä lokakuussa 1944 tapahtuneelle saksalaisjoukkojen ajamiselle pois Petsamon alueelta.lähde?