stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vapautemme hinta

Vapautemme hinta on Suomen Kuvalehden vuonna 1941 julkaisema kirja, johon on painettu kaikkien talvisodassa kuolleiden suomalaisten sotilaiden nimet sekä myös heidän kuvansa, jos sellainen on ollut olemassa. Sotilaat on ryhmitelty läänin mukaan ja läänissä on pyritty naapurikunnat sijoittamaan lähekkäin. Sotilaiden kotiseurakunnan kirkon kuva on myös liitetty mukaan. Lopussa on kuvat kaikista talvisodan ilmapommituksissa kuolleista sekä henkilöhakua helpottava hakemisto.
Taiteilija Seppo Renvall on tehnyt kirjan pohjalta samannimisen videotaideteoksen.
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2010

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa
| Maakoodi: | Maakoodi: |  FIN |  FIN |  FIN |
| EAA:n jäsenliitto: | EAA:n jäsenliitto: | Suomen Urheiluliitto | Suomen Urheiluliitto | Suomen Urheiluliitto |
Barcelona 2010
Sijoitus mitalitaulukossa: 24.
|   |   | Yhteensä | miehet | naiset |
| Urheilijoita | Urheilijoita | 38 | 31 | 7 |
|  kultaa |  kultaa | - | - | - |
|  hopeaa |  hopeaa | - | - | - |
|  pronssia |  pronssia | 1 | 1 | - |
| pistesijat | pistesijat | 4 | 3 | 1 |
Osallistumisvuodet
 1934  • 1938 • 1946 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1969 • 1971 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2012 • 2014 • 2016 • 2018 • 2022
Suomi osallistui vuonna 2010 yleisurheilun EM-kilpailuihin 20. kerran. Suomen Urheiluliitto valitsi Barcelonan kisoihin 39 urheilijaa Tero Pitkämäki saavutti keihäänheitossa pronssia ja oli Suomen ainoa mitalisti. Pistesijoille yltivät viidenneksi keihäänheitossa sijoittunut Teemu Wirkkala, seitsemänneksi pituushypyssä sijoittunut Petteri Lax, seitsemänneksi sijoittunut miesten 4 × 100 metrin viestijoukkue sekä seitsemänneksi moukarinheitossa sijoittunut Merja Korpela.
Miehet

100 m
Hannu Hämäläinen
Joni Rautanen
200 m
Jonathan Åstrand
800 m
Mikko Lahtio
1500 m
Mikael Bergdahl
Jonas Hamm
Niclas Sandells
5000 m
Matti Räsänen
Jussi Utriainen
10 000 m
Matti Räsänen
Jussi Utriainen
3000 m ej
Joonas Harjamäki
Jukka Keskisalo (joutui jäämään pois alaselkävamman vuoksi)
Janne Ukonmaanaho
110 m aj
Juha Sonck
400 m aj
Jussi Heikkilä
50 km kävely
Jarkko Kinnunen
Korkeus
Osku Torro
Seiväs
Vesa Rantanen
Eemeli Salomäki
Pituus
Tommi Evilä
Otto Kilpi
Petteri Lax
Kiekko
Frantz Kruger
Mikko Kyyrö
Moukari
Olli-Pekka Karjalainen
Tuomas Seppänen
David Söderberg
Keihäs
Harri Haatainen
Tero Pitkämäki
Teemu Wirkkala
Tero Järvenpää (kotiinjäävä varaedustaja)
Antti Ruuskanen (kotiinjäävä varaedustaja)
10-ottelu
Mikko Halvari
4x100 m viesti
Hannu Ali-Huokuna
Hannu Hämäläinen
Joni Rautanen
Niko Taavitsainen
Jonathan Åstrand
Visa Hongisto (kotiinjäävä varaedustaja)
Naiset

3000 m ej
Sandra Eriksson
400 m aj
Ilona Ranta
Seiväs
Minna Nikkanen
Kiekko
Tanja Komulainen
Sanna Kämäräinen
Moukari
Merja Korpela
Keihäs
Oona Sormunen
Vapauttajan ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Vapauttajan ritarikunta (esp. Orden del Libertador) oli venezuelalainen ritarikunta. Se perustettiin vuonna 1813 vapaustaistelija Simón Bolívarin käskystä, mutta nimellä Venezuelan vapauttajien ritarikunta, ja sitä jaettiin tunnustuksena sotilaille, jotka olivat ansioituneet Suur-Kolumbian vapaussodassa. Ritarikunta lakkautettiin vuonna 2010. Venezuelan parlamentti perusti sen tilalle uuden ritarikunnan nimeltä Venezuelan vapauttajien ja vapauttajattarien ritarikunta.
Kunnianosoitusta jaettiin kuudessa luokassa:
ketju
suurristi
suurupseeri
komentaja
upseeri
ritari
Suutari

Suutari
Xanthippoksen hautakivi, n. 430-420 eKr.
Suutareita piirroksessa
Suutari on käsityöläinen, joka korjaa ja valmistaa kenkiä. Suutarinverstas kuului ennen vanhaan yleensä jokaiseen kylään. Jotkut suutarit valmistivat kenkänahat itse. Kaupungeissa oli suurempia suutarinverstaita, joissa oli suutareita palkollisina. Kenkää tehtäessä nahka vedettiin puusta valmistetun ”jalkamuotin”, ns. lestin päälle ja neulottiin kokoon erityisellä suutarin kaksisilmäisellä neulalla, jolla voidaan neuloa kaksisuuntaisesti. Myös pohjat tehtiin nahasta ja kiinnitettiin neulomalla. Nahka piti rei´ittää ennen neulomista erityisellä terävällä piikillä ns. naskalilla. Neulomiseen käytettiin pikilankaa.
Suomessa nahkurin työt ja eläimen muokkaaminen valmiiksi jalkineeksi asti on kuulunut 1600-luvulle saakka suutarille. Myöhemmin suutarin ja nahkurin työt eriytyivät omiksi ammateikseen.
Suutarin ammatin voi nykyään jakaa ainakin kahteen ryhmään.kenen mukaan? 
1. Pikasuutari, jonka periaatteena on , että kaikki korjaustyöt tehdään asiakkaan odotellessa. Yleisimmät työt ovat korkolapun ja puolipohjan vaihtoja. 
2. Suutari. Suutari valmistaa liikkeessään kenkiä, laukkuja, vöitä tai muita nahkatuotteita mittatilaustöinä. Suutari korjaa rikkoontuneet nahkatuotteet ja muodontaa tuotteita asiakkaan käyttötarkoituksen mukaan.
Koska nykyään on käytössä monia erilaisia materiaaleja; kumit, muovit, nahat, keinoaineet, tekstiilit ja muut materiaaliyhdistelmät, ovat suutarin työskentelymenetelmät muuttuneet suuresti entiseen verrattuna. Suutarin työ on edelleen käsityötä.
Rajasuutari oli ammattikuntalaitoksen aikana mestarintutkintoa suorittamattoman suutarin nimitys.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suutarin ammatinkuvaus (Ammattinetti)
Suutarit (hakemisto)
Muuttuvat käsityöammatit. Suomen käsityön museon julkaisuja 17.
Usvasyntyinen

| Usvasyntyinen> Mistborn.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Brandon Sanderson
Kieli:  englanti
Genre:  korkea fantasia
Kustantaja:   Tor Books
Julkaistu:  2006–2008, 2011-
Suomennos
Suomentaja:  Mika Kivimäki
Kustantaja:  Jalava
Julkaistu:  2017-2018

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Usvasyntyinen (engl. Mistborn) on yhdysvaltalaisen Brandon Sandersonin kirjoittama fantasiakirjasarja. Alkuperäinen sarja sisältää kirjat Viimeinen valtakunta, Ylenemisen kaivo ja Ajan sankari. Ne julkaistiin alkuperäiskielellä Tor Booksin kustantamana vuosina 2006-2008 ja suomeksi Jalavan kustantamana vuosina 2017-2018.
Wax and Wayne -sarja sijoittuu 300 vuotta edeillisen sarjan jälkeen ja sisältää kirjat The Alloy of Law, Shadows of self, The Bands of Morning ja kehitteillä oleva The Lost Metal.
Vallonimellotus

Vallonimellotus on vanha teräksen valmistusmenetelmä. Siinä raakarauta valmistetaan teräkseksi mellottamalla puolisulassa tilassa ahjossa. Se oli keskeinen menetelmä Ruotsissa, jonne vallonit toivat sen 1600-luvulla.
Susan Ryan

| Susan Ryan |
| --- | --- |

Australian opetusministeri
 1984–1987  
Australian opetus- ja nuorisoministeri
 1983–1984  
Kansanedustaja
 Australian senaatissa 1975–1988  
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. lokakuuta 1942 Sydney, Australia
Kuollut: 27. syyskuuta 2020 (77 vuotta) Sydney, Australia
Susan Maree Ryan (10. lokakuuta 1942 Sydney, Australia – 27. syyskuuta 2020 Sydney, Australia) oli australialainen työväenpuolueen poliitikko, joka toimi vuosina 1983–1987 Australian opetusministerinä sekä vuodet 1983–1988 pääministerin naisten asioiden avustajana. Hän onnistui muun muassa tuomaan lain, joka kielsi sukupuolisyrjinnän työelämässä.
Nuoruus ja perhe

Susan Ryan syntyi Sydneyssä vuonna 1942, ja opiskeli Sydneyn yliopistossa kasvatustiedettä. Siellä hän tapasi tulevan YK-diplomaatin ja Tasmanian kuvernöörin Richard Butlerin. Ryan ja Butler olivat kumpikin 20-vuotiaita, kun he menivät naimisiin. Ryan oli hieman aiemmin suorittanut alemman korkeakoulututkinnon.
Ryan ja Butler saivat kaksi lasta, joista toinen syntyi Wienissä, missä Butler oli ensimmäisellä diplomaattisella ulkomaan komennuksellaan. Canberrassa Ryan jatkoi englannin kirjallisuuden maisteriopintojansa. Hän ei ehtinyt opiskella kuin vuoden, kun hän muutti vastantahtoisesti New Yorkiin Butlerin saatua tehtävän YK:sta. Ryan palasi vuonna 1971 lastensa kanssa Canberraan. Ryan oli ollut vain alle vuoden New Yorkissa. Hän ei kertonut julkisuudessa yksityiskohtia erosta, mutta hän kertoi elämäkerrassaan luottamuksen menneen. He erosivat virallisesti vuonna 1972.
Senaattoriksi ja ministeriksi

Ryan liittyi Australian työväenpuolueeseen ja suoritti maisterintutkionsa loppuun Australian kansallisessa yliopistossa. Hän oli liittynyt työväenpuolueeseen, koska arvosti sen johtohahmoa Gough Whitlamia.
Ryan ei ole vielä vuoden 1974 vaaleissa päässyt työväenpuolueen ehdokkaaksi Australian edustajainhuoneen vaaleihin, mutta seuraavana vuonna hänestä tuli senaattoriehdokas. Hänet valittiin senaattiin, ja hänen vaalimottonsa oli ”Naisen paikka on senaatissa”. Ryan oli toinen Australian pääkaupunkiterritorion ensimmäisistä senaattoreista, sillä territoriolle oli hiemna aiemmin luvattu ensimmäistä kertaa kaksi paikkoja senaattiin.
Oppositiojohtaja Bill Hayden teki vuoden 1977 vaalien jälkeen Ryanista niin sanotun etupenkkiläisen, jonka vastuulla oli viestintä, taiteet, media ja naisasiat. Ryan liittyi Haydenin johtamaan työväenpuolueen keskustavasemmistolaiseen ryhmittymään, joka vei puoluetta progressiivisempaan suuntaan ja keskittyi työpaikkoihin ja yhteiskunnalliseen tasa-arvoon. Työväenpuolue nousi uuden politiikan ansiosta vuonna 1983 vaalivoittoon, ja pääministeriksi valittiin puolueen uusi johtaja Bob Hawke.
Hawke valitsi vuonna 1983 Ryanin hallituksensa opetus- ja nuorisoministeriksi. Hänen tehtävänään oli myös avustaa pääministeriä naisten asemaan liittyvissä kysymyksissä. Ryan alkoi vain kolme kuukautta valintansa jälkeen edistää sukupuolisyrjinnän kieltävää lakia, joka perustui pitkälti hänen vuonna 1981 yksityisedustajana esittelemään lakiehdotukseen. Uusi lakiehdotus herätti myös voimakasta vastustusta, ja siitä käytiin senaatin siihen astisen historian pisin keskustelu. Laki hyväksyttiin, ja se kielsi sukupuoleen, siviilisäätyyn ja raskauteen liittyvän syrjinnän.
Opetusministerinä Ryan ei onnistunut ajamissaan asioissa, ja varsinkin hänen pyrkimyksensä muuttaa julkisten ja yksityisten koulujen rahoitusta aiheutti valtavaa kuohuntaa. Melbournessa järjestetyssä julkisessa tapaamisessa monet vanhemmat buuasivat Ryanille, eikä riidat miellyttänyt konsensukseen pyrkivää pääministeriä. Ryan taisteli myös ilmaisen korkeakoulutuksen puolesta, mitä hän piti Whitlamin hallituksen suurimpana saavutuksena. Korkeakoulutus säilyi ilmaisena, mutta ei kuitenkaan kovin kauaa.
Ryan menetti vuoden 1987 vaalien jälkeen paikkansa hallituksen keskiöstä, ja Hawke teki hänestä erityisministerin, jolla ei kuitenkaan ollut omaa ministeriötä. Ryan oli apeana muutoksesta, mutta toisaalta hän ei ollut tilanteesta yllättynyt. Hän jätti senaatin joulukuussa ja ryhtyi Penguin Australian kustannustoimittajaksi.
Poliittisen uran jälkeen

Ryan jatkoi ihmisoikeuksiin liittyvissä kysymyksissä myös parlamenttiuransa jälkeen. Hän toimi vuodet 2000–2003 Australian Republican Movementin varapuheenjohtajana ja vuosina 2000–2007 Australian eläkerahastojen instituutin johtajana. Lisäksi Ryan oli vuosina 1998–2001 Uuden Etelä-Walesin yliopiston prokansleri.
Ryan palasi julkiseen virhaan vuonna 2011, kun hänet valittiin ensimmäiseksi ikäsyrjinnän komissaariksi. Hän sai kolme vuotta myöhemmin tehtäväkseen myös vammaisten syrjinnän komissaarin tehtävät.
Suutarila

| Suutarila> Skomakarböle |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Suutarila korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Koillinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  40
Pinta-ala:  6,33 km² 
Väkiluku:  19 690 (1.1.2008)
Väestötiheys:  3111 as./km²
Osa-alueet:  Tapulikaupunki, Töyrynummi, Siltamäki
Postinumero(t):  00730 (Töyrynummen itäosa ja Tapulikaupungin eteläosa), 00740 (Siltamäki ja Töyrynummen länsiosa), 00750 (Tapulikaupungin pohjoisosa)
Lähialueet:  Tapaninkylä, Suurmetsä, Tammisto, Helsingin pitäjän kirkonkylä
Suutarila (ruots. Skomakarböle) on Helsingin 40. kaupunginosa, joka sijaitsee Koillis-Helsingissä Keravanjoen varressa. Kiinteistöjaotuksen mukaiseen kaupunginosaan kuuluvat osa-alueina Siltamäki (noin 6 400 asukasta), Tapulikaupunki (8 500 as.) ja Töyrynummi (4 700 as.). Yhteensä alueella on noin 19 700 asukasta ja 3 300 työpaikkaa.
Suutarilan peruspiiri, eli vain Siltamäki ja Töyrynummi
Suutarila tarkoittaa myös kaupungin peruspiiriä, johon kuuluvat ainoastaan Siltamäki ja Töyrynummi. Peruspiirin asukasluku vuoden 2008 alussa oli 11 151 ja työpaikkojen määrä 1 930 (31.12.2005).
Suutarilan kaupunginosan naapurialueita Helsingissä ovat Tapaninkylä ja Suurmetsä, ja Vantaan puolella Tikkurila pohjoisessa ja Tammisto sekä Veromies lännessä.
Suutarila eli Skomakarböle kuuluu Tikkurilan ohella Helsingin pitäjän keskusseudun keskiaikaisiin kyläkuntiin. Kylän nimi ei näytä olleen alkuaikoina täysin vakiintunut; asiakirjoissa esiintyvät vaihdellen Skommarböleby (vuosina 1540–1543), Bölleby (1544), Bölet (1545) ja Skomarby (1552). Suomenkielisenä käännösnimenä on 1900-luvun alussa tullut käyttöön Suutarinkylä, ja vuonna 1959 kaupunginosan nimeksi vahvistettiin Suutarila.
Isonjaon päättyessä vuonna 1769 kylässä oli neljä taloa. Talojen maista ositettiin asuntotontteja 1900-luvun alusta lähtien. Alue liitettiin Helsingin kaupunkiin vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa, jolloin se oli luonteeltaan vielä varsin maaseutumaista. Kaupunginosaan vahvistettiin väliaikainen rakennuskaava ja ensimmäiset kadunnimet vuonna 1952. Suutarilan lopullinen kaavoitus alkoi 1960-luvulla. Suutarinkylän vanhojen talonpoikaistalojen nimet on säilytetty kadunnimissä Halvarilanpolku (Halvars), Hannukselantie ja -polku (Hannusas), Penttiläntie ja  -polku (Bengts) ja Pikkaraistie (Kortmans).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Helsinki alueittain (2005). Suutarilan peruspiiri
MaTaPuPu-sivut Suutarila-Siltamäki (Arkistoitu – Internet Archive)
Liisa Nordman: Suutarilan peruspiirin historiaa
Suutarilan kirjasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Malmi.org Koillis-Helsingin palvelut yhdestä paikasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Suutarikin, suuri viisas

| Suutarikin, suuri viisas |
| --- | --- |

Kirjailija:  Lauri Viita
Genre:  runoteos
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1961
Sivumäärä:  110
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suutarikin, suuri viisas on Lauri Viidan runokokoelma, joka ilmestyi 1961. Hän kirjoitti useimmat sen runot kesällä 1960. Kokoelmassa on 51 runoa, joista 19 on kalevalamittaisia. Niinpä teosta verrattiin Eino Leinon Helkavirsiin, ja arvosteluissa Viitaa luonnehdittiin perinteisen runon viimeiseksi edustajaksi. Osassa runoja hän kuitenkin käyttää, joskin hiukan leikitellen, 1950-luvun modernismin muoto- ja kuvakieltä.
Tätä kokoelmaa, kuten edellistäkään, Käppyräistä, ei enää synnyttänyt samanlainen inspiraatio kuin aiempia teoksia. Skitsofrenian puhkeaminen 1940-luvun lopulla haittasi niin Viidan yksityiselämää kuin kirjoittamistakin.
Viidan tutkija Yrjö Varpio on hämmästellyt, kuinka Viidan runokieli säilyi sairaudesta huolimatta hyvin vivahteikkaana ja ilmeikkäänä, ja ottaa esimerkiksi tästä kokoelmasta runon:
»On minulla muistamista:
puuttuu metsä, puuttuu pelto,

puuttuu pirtti, puuttuu piika,

puuttuu parka puolisoksi;
kieli on, sopii sanoa. »
Kokoelman aforismiosuudessa Viita rakentaa maailmansa jäsentämiseksi omaa kielioppia ja kielisysteemiä. Hän luo uusia käsitteitä ja suhteuttaa asiat omalla tavallaan, esimerkiksi tieteet ja opit:
»Oppeja on kuusi: laatuoppi, muoto-oppi, mielioppi, tolaoppi, epäleoppi, kielioppi.
Laatuoppi käsittää paikan ja aineen. Paikka on tila ja aika, tähän perustuu omatunto, etiikan alje.

Muoto-oppia ovat taiteet, matematiikka, lakitiede.
Mielioppia ovat toimestustiede, havaintotiede, lääketiede.»
Vaikka osin on kyse sairaan runoilijan sulkeutumisesta omaan maailmaansa, esimerkiksi kieltä käsitellessään hän kehittää oivaltavia ja kaukokatseisia ajatuksia. Hän on semiootikko ennen semiotiikkaa.
Viita on edelleen hyvin siteerattu runoilija, ja hänen kieltään arvostetaan, vaikkakin hän ajautui sairautensa mutta myös modernismin nousun vuoksi kirjallisen elämän marginaaliin.
Kirjallisuutta

Katajamäki, Sakari: ”Puuttuu metsä, puuttuu pelto... Kieltoilmausten epämääräisyydestä, monitulkintaisuudesta ja epäsuoruudesta”, Kielen ja kirjallisuuden hämärä.  (Toimittanut Päivi Mehtonen)  Tampere:  Tampere University Press, 2002.  ISBN 951-44-5205-4.
Lauri Viidan teokset
Betonimylläri (1947)
Kukunor (1949)
Moreeni (1950)
Käppyräinen (1954)
Suutarikin, suuri viisas (1961)
Entäs sitten, Leevi (1965)
Kootut runot (1966)
Ne runot, jotka jäivät (2016)
Suomen Raamattuopisto

| Suomen Raamattuopiston Säätiö |
| --- | --- |

 Suomen Raamattuopiston rakennus Kauniaisissa elokuussa 2024.
Perustettu:  1940
Tyyppi:  herätysliike
Toimiala:  evankelikalismi (Viides herätysliike)
Päämaja:  Suomen Raamattuopisto Helsingintie 10 02700 Kauniainen
Toiminta-alue:  Suomi
Toiminnanjohtaja:  Lauri Vartiainen
Puheenjohtaja:  Tapio Leinonen
Jäsenlehti:  Elämä
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Raamattuopiston Säätiö (Suomen Raamattuopisto eli SRO) on Raamattuun ja luterilaiseen tunnustukseen sitoutuva itsenäinen kristillinen järjestö, jonka tarkoitus on sen määritelmän mukaan julistaa evankeliumia, opettaa Raamattua, tarjota ihmisille hengellinen koti ja tukea lähetystyötä.
Säätiö on yksi ns. uuspietismin eli viidennen herätysliikkeen muodostavista järjestöistä. Suomen Raamattuopisto ei ole vain yksittäinen opisto vaan kokonainen hengellinen liike. Toisaalta se on myös seurakuntia palveleva järjestö. Vuonna 1995 SRO:lla oli säännöllistä toimintaa 14 %:ssa seurakunnista ja satunnaista toimintaa 37 %:ssa seurakunnista.
Suomen Raamattuopisto tuottaa yhdessä Elämä-lehden ja Perussanoman kanssa Päivän sana-hartausohjelmaa sekä Radioraamattupiiriä, joita lähetetään Radio Deissä.
Suomen Raamattuopisto on Suomen Evankelisen Allianssin yhteisöjäsen.
Historia > Tausta

Urho Muroman ajatus raamattuopiston perustamisesta sai alkunsa pohjoismaisessa ylioppilaskokouksessa Karlskoganissa vuonna 1927. Tuolla Muroma kuuli muiden pohjoismaiden, erityisesti Norjan raamattukouluista. Uuden järjestön perustaminen mietitytti Muromaa ja aluksi raamattuopiston perustamista pohdittiin Suomen Lähetysseuran yhteyteen.
Historia > Perustaminen ja toiminta

SRO perustettiin vuonna 1940 hoitamaan sitä hengellistä herätystä, jonka juuret ovat 1900-luvun alkupuolen hengellisessä liikehdinnässä ja jonka keskeisin julistaja oli rovasti Urho Muroma. Säätiö perustettiin nimellä Evankelisluterilainen Sisälähetyssäätiö vuonna 1940 ja nimi muutettiin vuonna 1979 Suomen Raamattuopiston Säätiöksi.
SRO:n vuoden 2015 loppuun saakka antama kirkon nuoriso-ohjaajakoulutus oli osa Diakonia-ammattikorkeakoulua. Nuorisotyön koulutusta järjestettiin Raamattuopistolla vuodesta 1957 alkaen ja vuodesta 1996 alkaen koulutus tapahtui Diakonia-ammattikorkeakoulun kautta.
Toiminta

Toimintakeskuksia on kolme: Suomen Raamattuopisto Kauniaisissa, joka on ollut kansanopisto vuodesta 1989, sekä kristilliset loma- ja kurssikeskukset Vuokatinranta Sotkamossa ja Kellonkartano Oulun Haukiputaalla.
Toiminta on tunnustuksellista, luterilaista, raamatullista ja kirkollista, mutta hallinnollisesti ja henkisesti itsenäistä. Säätiön toimialoina ovat evankelioiminen aikuisväestön ja erikseen nuorison keskuudessa, raamatunopetus ja muu kristillisen seurakunnan toimintaan valmiuksia antava koulutus, julkaisutoiminta ja oman ystäväjoukon vaaliminen. Suomen Raamattuopiston kustannusliike Perussanoma julkaisee kirjallisuutta sekä Elämä- ja Perusta-lehtiä. Säätiön toiminnanjohtaja on Lauri Vartiainen.
Säätiöllä ja sen kustannusliikkeellä on noin 50 palkattua työntekijää ja moninkertainen määrä vapaaehtoisia. Raamattuopiston talous perustuu suurelta osin vapaaehtoiseen tukeen ja ulkopuolisiin lahjoituksiin.
Toiminnanjohtajat

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Evankelisluterilaisen Sisälähetyssäätiön ja Suomen Raamattuopiston Säätiön toiminnanjohtajina:
1939–1957: Urho Muroma
1957–1964: Uuras Saarnivaara
1964–1965: Kosti Kankainen
1966–1968: Eino Sares
1968–1971: Uolevi Muroma
1980-2005: Raimo Mäkelä
2005–2015: Timo Junkkaala
2015→ Lauri Vartiainen
Aiheesta muualla

Suomen Raamattuopiston verkkosivut
Suomen Raamattuopiston alueellinen levinneisyys Suomessa vuonna 2007.

Toimintaa vähintään:

  Kuukausittain  Vuosittain
Vapautettu Jerusalem

Jerusalemin valloitus ensimmäisen ristiretken aikana, italialaisesta käsikirjoituksesta.
Vapautettu Jerusalem (ital. La Gerusalemme liberata) on Torquato Tasson (1544–1595) vuonna 1581 kirjoittama italiankielinen eeppinen runoelma.
Runoelmassa kerrotaan lavean sepitteellisesti ensimmäisen ristiretken tapahtumista, jolloin ranskalaisen ritarin ja ylimyksen Godefroy de Bouillonin johtamat kristityt taistelivat muslimeita eli saraseeneja vastaan, jotta piiritetty Jerusalem saataisiin vapautetuksi.
Kirjan teksti koostuu kahdestakymmenestä eripituisesta runoelmasta, jotka puolestaan koostuvat kahdeksanrivisistä säkeistöistä.
Teos sijoittuu tyylillisesti renessanssin ritarirunouteen ja -kirjallisuuteen sekä tietenkin italialaisen eeppisen runouden lajiin. Tasso käyttää paljon hyväkseen tapahtumia ja henkilöitä, jotka ovat mukana myös Ludovico Arioston teoksessa Raivoisa Roland (Orlando furioso).  Runoissa on lisäksi vahvoja vaikutteita Homeroksen ja Vergiliuksen teoksista, erityisesti kerrottaessa piiritystekniikasta ja sodankäynnin taidosta.
Aihetta on käsitelty useasti myös oopperoissa, ja varsinkin ”Armide” on sävelletty useasti. Säveltäjien joukosta mainittakoon Jean-Baptiste Lully, Christoph Willibald Gluck, Gioacchino Rossini, Joseph Haydn sekä Antonín Dvořák.
Kirjallisuutta

Tasso, Torquato: Vapautettu Jerusalem.  ((Gerusalemme liberata, 1581.) Suomentanut Elina Vaara. Kuvittanut Charles Nicolas Cochin)  Porvoo:  WSOY, 1954.
Valencia (maakunta)

Kartta Valencian maakunnasta sekä sen merkittävimmistä kaupungeista
Valencia (katalaaniksi València) on maakunta Välimeren rannalla itäisessä Espanjassa Valencian itsehallintoalueen keskiosassa. Sen rajanaapureita ovat Alicanten, Albaceten, Cuencan, Teruelin ja Castellónin maakunnat. Myös Cuencan ja Teruelin välissä sijaitseva Rincón de Ademuzin erillisalue on osa Valenciaa.
Maakunnan väkiluku on 2 540 707 (2017). Kolmannes väestöstä asuu pääkaupungissa Valenciassa, joka on myös itsehallintoalueen pääkaupunki. Maakunnassa on yhteensä 266 kuntaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valencia (maakunta) Wikimedia Commonsissa
Espanjan maakunnat
Álava
Albacete
Alicante
Almería
Asturia
Ávila
Badajoz
Baleaarit
Barcelona
Biskaja
Burgos
Cáceres
Cádiz
Castellón
Ciudad Real
Córdoba
A Coruña
Cuenca
Gipuzkoa
Girona
Granada
Guadalajara
Huelva
Huesca
Jaén
Kantabria
León
Lleida
Lugo
Madrid
Málaga
Murcia
Navarra
Ourense
Palencia
Las Palmas
Pontevedra
La Rioja
Salamanca
Santa Cruz de Tenerife
Segovia
Sevilla
Soria
Tarragona
Teruel
Toledo
Valencia
Valladolid
Zamora
Zaragoza
Todennäköisyysteoria

Todennäköisyysteoria on matematiikan osa-alue, joka tutkii todennäköisyyksiä hyödyntäen mittateorian käsitteitä. Siinä tapahtumat käsitetään mitallisen avaruuden (ns. otosavaruus) mitallisiksi osajoukoiksi, ja annetun tapahtuman todennäköisyys on sitä vastaavan joukon mitta. Koko otosavaruuden tulkitaan tarkoittavan varmaa tapausta ja sen mitta on 1. Aksiomaattisen pohjan todennäköisyysteorialle loi Andrei Kolmogorov vuonna 1933 teoksessaan Grundbegriffe der Wahrscheinlichkeitsrechnung (suom. Todennäköisyyslaskennan perusteet)