stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adaptaatio

Keskeisiä aiheita
Yhteinen polveutuminen
Evoluution todisteet
Prosessit ja lopputulokset
Populaatiogenetiikka · Geneettinen variaatio · Mutaatio · Luonnonvalinta · Adaptaatio · Geneettinen ajautuminen · Geenivirta · Lajiutuminen · Sopeutumislevittäytyminen · Yhteistyö · Koevoluutio · Divergenssi · Konvergenssi · Paralleelinen evoluutio · Sukupuutto
Luonnonhistoria
Elämän alkuperä · Elämän historia · Evoluution aikajana · Ihmisen evoluutio · Evoluutiopuu · Biodiversiteetti · Eliömaantiede · Taksonomia · Kladistiikka · Välimuotofossiili · Joukkosukupuutto
Evoluutioteorian historia
Yleiskatsaus · Darwin · 
Lajien synty · Moderni synteesi
Tutkimushaarat ja sovellukset
Ekologinen genetiikka · Evoluutiolaskenta · Evoluutiopsykologia · Fylogenetiikka · Jalostus · Systematiikka
Yhteiskunnalliset vaikutukset
Yhteiskunnalliset vaikutukset
Vastustus
n
k
Osa biologian artikkelisarjaa
Adaptaatio (lat. adaptare, sovittaa, sopeutua) on mikä tahansa eliön ominaisuus, jonka ajatellaan lisäävän eliön kelpoisuutta — toisin sanoen tietty piirre on adaptiivinen, jos tuo piirre edistää yksilön tai sosiaalisen ryhmän elossa säilymistä tai lisääntymistä.
Vaihtoehtoisesti voidaan esittää, että adaptaatio on eliön rakenne, ominaisuus, jokin fysiologinen piirre, käyttäytymispiirre tai mikä tahansa ominaisuus, jonka olemassaolo lisää yksilön menestystä olemassaolon taistelussa. Piirteet ovat syntyneet sattumalta, ja luonnonvalinta on suosinut niiden säilymistä.
Esimerkiksi voidaan mainita keisaripingviinin lisääntymiskausi. Keisaripingviinit parittelevat ja laskevat yhden ainoan munansa Antarktiksen talven vaikeissa oloissa. Tämän ajoituksen etuna on se, että jälkeläiset kuoriutuvat vasta kevään kynnyksellä ja kasvavat kesällä ja olosuhteet niiden kasvulle ja eloonjäämiselle ovat parhaat. Hedelmällisyyden laskun vastapainoksi keisaripingviinin elinikä on pitkä eikä niiden lisääntymisalueella ole petoeläimiä.
Silmä on adaptaatio
Jos pohditaan, mitä voidaan pitää adaptaationa, eivät todistusaineistoksi kelpaa kuin nykyisin havaittavat seikat. Adaptaatio ei ole teleologinen prosessi vaan jälkikäteen ilmenevä eliminoimisen tai sukupuolivalinnan seuraus. Koska se ilmenee jälkikäteen, ei historialla ole mitään merkitystä adaptiivisen arvon kannalta. Adaptaatioprosessi on passiivinen.
Evoluutiokirjallisuudessa käsitettä adaptaatio käytetään joskus kuvaamaan kahta täysin erilaista asiaa, ja tämä on aiheuttanut paljon sekaannusta. Käsitettä käytetään joskus virheellisesti kuvaamaan prosessia (adaptaatiota), jolla tietty ominaisuus on aktiivisesti hankittu. Esimerkiksi jos ajatellaan kirahvin "adaptoivan" kaulaansa kasvamaan pidemmäksi, niin sitä pidetään aktiivisena prosessina, jolla on teleologinen tai jopa antropomorfinen tausta. Eliminointi ei pyri tuottamaan adaptaatiota, vaan adaptaatio on pikemminkin eliminoitumisen sivutuote.
Preadaptaatio

Preadaptaatiolla tarkoitetaan piirrettä, joka ei alun perin ole muodostunut nykyiseen tehtäväänsä vaan joka on otettu uuteen käyttöön. (Arkistoitu – Internet Archive)
Preadaptaation kautta erilaiset sopeumat muuttuvat ajan myötä ja saavat uuden roolin.
Preadaptaation merkitystä on korostettu neutraalissa teoriassa ja kaksoisfunktioteoriassa.
Neutraalin teorian mukaan vakaassa ympäristössä mutaation tuottama neutraali ominaisuus säilyy Hardyn–Weinbergin lain mukaan populaatiossa vakiona, ja uuteen ympäristöön siirryttäessä joistakin ominaisuuksista voi olla hyötyä. Esimerkiksi luonnossa rikkakasvin siemenen koko ja muoto ovat olleet neutraalissa vaihtelussa, ja osa on ollut sellaisia, että siemen on joko ollut erittäin pientä tai erittäin samanlaista kuin jonkin viljelykasvin siemen. Tämä ominaisuus on sitten muuttunut hyödylliseksi, kun ihminen on aloittanut viljelyn; erittäin pienten ja viljelykasvin siemenen kaltaisten rikkakasvinsiementen erottelu on vaikeaa. Tällöin uusi valintapaine on muuttanut entisen neutraalin ominaisuuden adaptaatioksi.
Kaksoisfunktioteoriassa olennaista on se että jollakin myöhemmin kehittyneellä elimellä tai toiminnalla on aluksi ollut jokin muu funktio. Esimerkiksi kalojen uimarakosta on kehittynyt keuhkot ja matelijoiden leukanivelen luista nisäkkäiden välikorvan luut.
Aiheesta muualla

Wikisanakirjassa:  adaptaatio – sanan synonyymit, käännökset ja sanakirjamääritelmä
Tamara Piilola

| Tamara Piilola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1977 (ikä 47–48) Kokkola
Taiteilija
Ala:  maalaustaide
Palkinnot
 Dukaattipalkinto 2006  Pro Arte 2016 Didrichsenin taidemuseo 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Taivaan portti, 2021. Seinämaalaus, Lammenkallion alikulkutunneli Hervannan raitiotien varrella.
Tamara Piilola (s. 1977 Kokkola) on suomalainen taidemaalari, joka maalaa kuviteltuja maisemia. Luontoa, puita ja vesielementtiä kuvaavat teokset ovat usein seinänkorkuisia. Metsän ohella ympäristö on toisinaan trooppinen ja maisemissa voi liikkua eläimiä ja lintuja.
Piilolan maalauksia sanotaan valokuvan tyylisiksi, ja erilaiset valokuvat toimivatkin lähtökohtina. Piilolalla on maalauksesta mielikuva, johon liittyen hän skannaa erilaisia kuvia. Toisinaan luonnos syntyy vesiväreillä. Kokonaisuus on suunniteltava etukäteen, koska Piilola maalaa pala kerrallaan valmiiksi yhden kohdan maalauksesta. Omien luonnosten ja valokuvien ohella hän käyttää lehtikuvia. Löydetyistä, itseotetuista ja piirretyistä kuvista syntyy tietokoneella siirrellen kollaasi joka toimii luonnoksena. Maalatessa hän jossakin vaiheessa päästää irti luonnoksista ja maalauksen materiaalisuudem viedä.
Luontoaihe erottaa Piilolan monista valokuvapohjaista maalausta tekevistä, jotka useimmiten keskittyvät ihmisten kuvaamiseen. Maalauksia on sanottu immersiivisiksi ja unenomaisiksi mielenmaisemiksi enemmän kuin naturalistisiksi maisemakuvauksiksi. Monet mainitsevat voimakkaan yliluonnollisen valon.
Akvarellimaisen ohuilla läpikuultavilla kerroksilla maalaava Piilola välttelee paksuja maalimassoja. Öljyllä ja temperalla kankaalle maalattujen teosten sommittelu perustuu toistoon ja runsaisiin samankaltaisiin muotoihin. Toistuvuus tuo hypnoottisuutta.
Piilola valmistui Kuvataideakatemiasta vuonna 2008. Aiemmin hän valmistui Turun taideakatemiasta vuonna 2003 ja mediakulttuurin ja kuvataiteen perustutkinnon Svenska yrkeshögskolanissa Uudessakaarlepyyssä 1999. Kuvataideakatemian jälkeen Piilola opiskeli kaksi vuotta Hochshule für Grafik Und Buchkunstissa Leipzigissa.
Piilola sai vuonna 2016 Didrichsenin taidemuseon Pro Arte -palkinnon. Hänellä on Didrichsenin taidemuseon ohella  ollut näyttelyitä Galerie Forsblomilla, Taidemaalariliiton galleriassa ja Laukon kartanossa. Piilolan teoksia on Didrichsenin taidemuseon, Wihurin säätiön, Sara Hildenin taidemuseon ja Helsingin taidemuseon  kokoelmissa.
Julkiset teokset

Taivaan portti 2021, seinämaalaus, Lammenkallion alikulkutunneli Hervannan raitiotie, Tampere
Virginian puu 2011, Päiväkoti Leppäsuo, Helsinki
Aiheesta muualla

Tamara Piilolan verkkosivut
Tamara Piilola Kansallisgallerian kokoelmissa
Tamara Piilola Instagramissa
Tamara Piilola taiteilijamatrikkelissa
Hauteville (suku)

Hauteville-suvun vaakuna. Suvun motto eli vaalilause on:

Dextera Domini fecit virtutem, Dextera Domini exaltavit me (Herran oikea käsi vahvisti minut, Herran oikea käsi korotti minut)
Hauteville (ital. Altavilla, sisil. Autaviḍḍa) oli alun perin vähäpätöinen normanniaatelisten suku, joka nousi kukoistukseen Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa Välimeren valloitustensa, etenkin Etelä-Italian ja Sisilian, ansiosta. Suvun jäseniä osallistui myös Englannin normannivalloitukseen ja ensimmäiseen ristiretkeen sekä Antiokian ruhtinaskunnan perustamiseen vuonna 1098.
Perinteinen selvitys suvun alkuperästä jäljittää heidät Hialtiin, 1000-luvulla eläneeseen norjalaiseen, joka asettui Cotentinin niemimaalle ja perusti Hialtus villa nimisen maakartanon, mistä syntyi muuntuneessa muodossa suvun paikannimi Hauteville. Nimi edustaa skandinaavista nimeä Hjalti tai Hialti, mutta se on saattanut sen sijaan johtua sekaannuksesta henkilöön nimeltä Helt[us], joka asui Heltvillassa, nykyisessä Héauvillessa, Manchen departementissa Normandiassa. Vaihtoehtoisesti samanniminen Hiallt voi olla legendaarinen: Hauteville (Altavilla) tarkoittaa yksinkertaisesti "korkeaa maatilaa".
Suvun nimi saattaa myös tarkoittaa yksinkertaisesti "korkeaa kaupunkia" ja sitä on vaikea varmuudella yhdistää mihinkään paikkaan, joskin nykyinen historiankirjoitus suosii Hauteville-la-Guichard'ia lähellä Cotentia Normandiassa. Ensimmäinen suvun tunnettu jäsen on Tancred de Hauteville (n. 980–1041), joka oli kuolemaansa saakka pieniarvoinen paroni, mutta jonka pojat saivat mainetta Italiassa.
Suvun toiminta Etelä-Italiassa ja Sisiliassa

Robert Guisgard aloitti Sisilian valtauksen ja jatkoi sotaa Bysanttia vastaan päättäväisesti. Vuonna 1059 paavi Nikolaus II kruunasi hänet herttuaksi. Robert valloitti myös vielä valloittamattoman osan Sisiliasta ja antoi sen nuorimmalle veljelleen, Roger I:lle, joka sai Sisilian kreivin tittelin.
Suku Englannissa

Goffredo Malaterran kronikan mukaan Aubrey tai Alverardus, Tancredin toisen puolison Fresendan neljäs poika jäi Normandiaan.
Stet Howland

Stet Howland (s. 14. elokuuta Plymouth, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rumpali.
Howland on soittanut yhtyeissä Temple of Brutality, RUN21, Killing Machine, Belladonna, The Howlin' Dogs, Impellitteri, Carnival of Souls ja W.A.S.P.
W.A.S.P.:n riveissä vuosina 1992–2004 Howland ehti levyttää seitsemän studioalbumia ja kaksi livealbumia. Vuoden 2006 helmikuussa hän ilmoitti lähtevänsä W.A.S.P.:sta keskittyäkseen Temple of Brutality -yhtyeen toimintaan.
Stet Howland meni naimisiin vaimonsa Christinan kanssa 12. marraskuuta 2005 Fort Myers Beachissä Floridassa.
Aiheesta muualla

Stet Howlandin virallinen kotisivu
Temple of Brutalityn kotisivu
Stet Howland Myspacessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Maljojen yhdeksän

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Maljojen yhdeksän
Maljojen yhdeksän on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa hahmo istuu penkillä kädet ristissä ja jalat leveässä haara-asennossa. Kehonkieli ja kasvojen ilme viittaavat tyytyväisyyteen ja itsevarmuuteen, jopa omahyväisyyteen. Taustalla on sinisellä kankaalla verhoiltu taso, jonka päälle on aseteltu yhdeksän maljaa.
Maljojen seitsemän

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Maljojen seitsemän
Maljojen seitsemän on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa on henkilö seisomassa seitsemän maljan edessä, joista kukin edustaa erilaista valintaa tai mahdollisuutta. Jotkut maljat ovat täynnä haluttuja lahjoja, kuten koruja tai voiton seppelettä, kun taas toiset sisältävät kirouksia, kuten käärme tai lohikäärme. Maljat ovat pilvien ympäröimiä, jotka symboloivat unelmia, toiveita ja haluja.
Pensastiainen

| Pensastiainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pyrstötiaiset Aegithalidae
Suku::  Psaltriparus
Laji::  minimus
Kaksiosainen nimi
 Psaltriparus minimus  (Townsend, 1837) 

Alalajit
 P. m. californicus  P. m. dimorphicus  P. m. grindae  P. m. iulus  P. m. melanotis  P. m. melanurus  P. m. minimus  P. m. personatus  P. m. plumbeus  P. m. saturatus 
Katso myös
   Pensastiainen Wikispeciesissä   Pensastiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pensastiainen (Psaltriparus minimus) on pyrstötiaisiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Pohjois- ja Keski-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Pensastiainen kasvaa 8–9 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat enimmäkseen toisiaan ulkonäöltään. Ruumiinrakenteeltaan pensastiainen on tukevahko, suuripäinen ja pitkäpyrstöinen. Lajin pää, selkä ja siivet ovat alalajista riippuen ruskeat tai ruskeanharmaat. Rinta ja vatsa ovat vaaleanharmaat. Pensastiaisen eteläisten alalajien koirailla on musta naamio silmien ympärillä.
Levinneisyys ja elintavat

Pensastiaista tavataan Kanadan ja Yhdysvaltojen länsiosista Guatemalaan. Lajin elinympäristöä ovat kuivat pensaikot sekä tammia, mäntyjä, katajia ja mahonkeja kasvavat metsät. Usein se liikkuu jokien tai purojen läheisyydessä. Pensastiainen muodostaa muutaman kymmenen linnun parvia. Se syö hyönteisiä ja hämähäkkejä mutta voi täydentää ravintoaan hedelmillä ja siemenillä. Pensastiainen rakentaa puun oksasta riippuvan pesän jäkälistä, sammalista, lehdistä, risuista ja hämähäkinseiteistä. Naaras munii viidestä seitsemään valkoista munaa.
Pesä
Pronssi

Pronssikautisia pronssivaluja. Tarkoitettu ilmeisesti uudelleenvalettaviksi.
Pronssi eli vaski (vanha suomalainen nimi) on metalliseos eli lejeerinki, jonka pääkomponenttina on kupari. Tavallisimmin pronssilla tarkoitetaan kuparin ja tinan seosta, mutta nimitystä käytetään myös muista kuparin metalliseoksista, paitsi kuparin ja sinkin seoksesta, jota nimitetään messingiksi.
Kuparipohjaisilla metalliseoksilla on matalampi sulamispiste kuin raudalla, ja kuparin työstö ja metallurgia ovat helpompia hallita kuin rautametalleilla. Kuparin tiheys on noin 10 % suurempi kuin raudan. Korroosio ei vahingoita pronssia samalla tavoin kuin rautaa, varsinkaan meriolosuhteissa. Pronssi myös kestää väsymistä jonkin verran rautaa paremmin.
Historia

Pronssikaudella seos sisälsi kuparin ohella muita saatavissa olevia metalleja, yleensä tinaa ja sinkkiä, joskus myös lyijyä. Pronssia valmistettiin sulattamalla kuparia sinkkimalmin kanssa. Metallissa oli usein epäpuhtautena arseenia, joka paransi sen mekaanisia ominaisuuksia.
Pronssi oli myös lujempaa kuin alkeellisimmat rautalaadut. Euroopassa siirryttiin kuitenkin rautakauteen merenkulun ja kaupan vaikeuduttua Välimerellä 1200–1100 eaa.
Kirkonkelloihin käytettävä pronssi sisältää 20 % tinaa. Suurin pronssista valettu kirkonkello, Tsar-Kolokol, joka painaa noin 200 tonnia ja on 6,14 m korkea, valettiin 1733–1735. Se on edelleen Moskovan Kremlissä, tosin hajonneena.
Pronssin käyttö nykyään

Nykyisin valmistetaan hyvin monenlaisia erikoispronssilaatuja seostamalla mukaan pieniä määriä muun muassa piitä, mangaania, alumiinia tai telluuria. Seoskomponentit ja seossuhde vaikuttavat pronssin lujuuteen, korroosionkestävyyteen ja ulkonäköön. Esimerkiksi piipronssia käytetään hitsattaviin metalliliitoksiin, heloihin, pultteihin, nupeihin, sinkilöihin, pieniin renkaisiin sekä enenevästi taidevaluun. Piipronssi on hyvin korroosionkestävää.
Pronssia käytetään myös symbaalien, eli peltien tai lautasten, jotka ovat osana rumpuja, valmistamiseen. Ne tehdään joko b8-pronssista (seoksesta 8 prosenttia on tinaa) tai b20-pronssista (20 % tinaa). Seokseen voidaan lisätä myös muita metalleja, kuten alumiinia tai hopeaa. Suurissa kilpailuissa kolmanneksi tulleelle kilpailijalle annetaan pronssimitali.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pronssi Wikimedia Commonsissa
Marcus Aureliuksen pronssisen muotokuvan osa n. 170 jaa.
Faya-Largeau

| Faya-Largeau |
| --- | --- |
 Faya-Largeau
 Koordinaatit: 17°55′48″N, 19°6′11″E 
Valtio:  Tšad
Alue:  Borkou
Departementti:  Bourkou
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2009):  31 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Faya-Largeau on Pohjois-Tšadissa sijaitseva kaupunki, jossa asui vuonna 2009 lähes 31 000 ihmistä. Se on Borkoun hallinnollisen alueen pääkaupunki.
Paikkakunnan alkuperäinen nimi on Faya. Siirtomaa-aikana se sai nimen Largeau ranskalaisen everstin Étienne Largeaun mukaan. Tšadin itsenäistyttyä kaupungin nimeksi tuli Faya-Largeau. Maan sisällissodan aikana 1970–1980-luvuilla se oli Libyan joukkojen miehittämä.
Seudulla kasvatetaan taateleita ja harjoitetaan keidasviljelyä. Kaupungissa on lentokenttä.
Rurja

| Rurja Vesa-Matti Loiri |
| --- | --- | --- |

Julkaisun tiedot
 Äänitetty : 1997
 Julkaistu: 25. tammikuuta 1998
 Tyylilaji: folk
 Kesto: 50.31
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Vesa-Matti Loirin muut julkaisut
| 20 suosikkia – Saiskos pluvan 1996 | Rurja 1998 | Sydämeeni joulun teen 1998 |
Rurja on 25. tammikuuta 1998 julkaistu Vesa-Matti Loirin albumi.
Kappaleet

Vaiennut viulu - 4.50
Morsiamen kuolo - 4.44
Kaksi kuninkaanlasta - 5.20
Kallen kihlpapolkka/Kaustisen polkka - 3.54
Mieli - 3.47
Kreiwin sylissä istunut - 3.53
Rautalukkojen takana - 2.59
Tawallinen morsian tansi - 7.28
Yhren kerran vielä - 2.14
Jaakko ja Maria - 7.05
Kun minä saisin - 3.51
Rurja - 3.06
Muusikot

Vesa-Matti Loiri - laulu, nokkahuilu (4)
Peter Lerche - kitarat
Maria Kalaniemi - harmonikka
Christer Bergholm - basso
Mikko Hassinen - rummut, lyömäsoittimet
| n k Vesa-Matti Loiri |
| --- | --- |
 Hahmot: Jean-Pierre Kusela  Nasse-setä  Uuno Turhapuro  Tyyne 
Albumit:  4+20 (1971)  Vesku Suomesta (1972)  Veskunoita (1973)  Merirosvokapteeni Ynjevi Lavankopoksahdus (1974)  Vesku Helismaasta (1977)  Eino Leino (1978)  Ennen viimeistä maljaa (1980)  Eino Leino 2 (1980)  Vesa-Matti Loiri tulkitsee Oskar Merikannon lauluja (1981)  Täällä Pohjantähden alla (1983)  Lasihelmipeli (1984)  Eino Leino 3 (1985)  Naurava kulkuri (1986)  Voi hyvä tavaton (1987)  Pim peli pom (1988)  Sydämeeni joulun teen (1988)  Unelmia (1989)  Seitsemän kertaa (1990)  Vesa-Matti Loiri (1994)  Kaksin (1995)  Uuno Kailas (1995)  Rurja (1997)  Sydämeeni joulun teen (1998)  Kirkkokonsertti (2000)  Eino Leino 4 – Päivän laskiessa (2001)  Ystävän laulut (2003)  Ystävän laulut II (2004)  Ivalo (2006)  Inari (2007)  Kasari (2008)  Hyvää puuta (2009)  Skarabee (2010)  Tuomittuna kulkemaan (2013)  Pyhät tekstit (2016) 
Livealbumit:  Kolmastoista huhtikuuta (2024) 
Kokoelmat:  Laulu on iloni ja työni (1973)  Lankon tanko (ja muita askelmia) (1977)  Vesa-Matti Loiri – Parhaat palat (1980)  Lapin kesä (1992)  20 suosikkia – Lapin kesä (1996)  20 suosikkia – Saiskos pluvan (1996)  Lauluja rakastamisen vaikeudesta (1999)  Vesku Suomesta – Parhaat (2001)  Naurava Kulkuri – Huumorinkukkia (2008)  Lauluni aiheet I (2012)  Lauluni aiheet II (2012)  Lauluni aiheet III (2012)  Kaikkien aikojen Loiri (2014) 
Singlet:  Nauravan kulkurin paluu (1995)  Lapin kesä & Robin (2015) 
 kappaleet  diskografia  filmografia ja esiintymiset
Abba

| Abba |
| --- | --- |

 Vasemmalta oikealle: Benny Andersson, Anni-Frid Lyngstad, Agnetha Fältskog ja Björn Ulvaeus.
Tiedot
Toiminnassa:  1972–1982, 2018–
Tyylilaji:  pop, poprock, disko
Kotipaikka:  Tukholma, Ruotsi
Laulukieli:  pääasiassa englanti
Jäsenet:  Agnetha Fältskog – laulu   Benny Andersson – kosketinsoittimet, laulu   Anni-Frid Lyngstad – laulu   Björn Ulvaeus – kitara, laulu  
Levy-yhtiö:  Polar Music   Universal Music   RCA   Polydor  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Abba on ruotsalainen pop-yhtye, joka on yksi kaikkien aikojen suosituimmista ja tunnetuimmista yhtyeistä. Abba nousi kansainväliseen suosioon vuonna 1974 voitettuaan Euroviisut kappaleellaan ”Waterloo”. Tuon jälkeen yhtye sai suurta menestystä levylistoilla ympäri maailmaa ja se on säilyttänyt suosionsa myös vuonna 1982 tapahtuneen hajoamisensa jälkeen. Vuoteen 2018 mennessä Abban levyjä oli myyty noin 400 miljoonaa kappaletta.
Yhtyeen jäsenet, Agnetha Fältskog, Björn Ulvaeus, Benny Andersson ja Anni-Frid ”Frida” Lyngstad, esiintyivät yhdessä jo vuonna 1970 nimellä Festfolk. Yhtyeen ensimmäinen single vuonna 1972 julkaistiin nimellä Björn & Benny, Agnetha & Anni-Frid. Vuonna 1973 he esiintyivät nimellä Björn & Benny, Agnetha & Frida. Nimi Abba syntyi, kun yhtyeen manageri Stig ”Stikkan” Anderson loi sen jäsenten etunimien etukirjaimista.
Abban musiikkiin perustuvan Mamma Mia! -musikaalin vuodelta 1999 on nähnyt yli 60 miljoonaa ihmistä, mikä tekee siitä yhden maailman menestyneimmistä musikaaleista. Musikaalin elokuvaversio vuodelta 2008 oli myös suurmenestys. Elokuvan jatko-osa sai ensi-iltansa vuonna 2018.
Huhtikuussa 2018 uutisoitiin yhtyeen äänittäneen uutta musiikkia. Abban manageri Görel Hanser kertoi tiedotustilaisuudessa, että yhtyeeltä ilmestyy kaksi uutta kappaletta. Yhtye ilmoitti virallisesti 2. syyskuuta 2021 paluustaan sekä julkaisevansa uutta musiikkia.
Historia > Alkuvaiheet

Abban tulevat muusikot Björn Ulvaeus ja Benny Andersson tapasivat ensimmäisen kerran kesäkuussa 1966. Ulvaeus oli menestyksekkään folkyhtye Hootenanny Singersin jäsen, kun taas Andersson soitti kosketinsoittimia Ruotsin suosituimmassa popyhtyeessä The Hep Starsissa. Kaksikko kirjoitti ensimmäiset laulunsa myöhemmin samana vuonna, ja vuosikymmenen loppuun mennessä he olivat vakiinnuttaneet asemansa lauluntekijäkaksikkona. Näihin aikoihin Andersson oli jo lähtenyt Hep Starsista, ja Ulvaeuksen Hootenanny Singers työskenteli ainoastaan studiossa. Se levytti Polar Music -nimiselle yhtiölle, jota johti Stig ”Stikkan” Anderson. Hänestä tuli myöhemmin Abban manageri, joka yhtyeen ensimmäisinä vuosina myös sanoitti monia sen kappaleita.
Ulvaeus ja Andersson tapasivat keväällä 1969 kaksi naista, joista tuli Abban toinen puolisko sekä myöhemmin heidän aviopuolisonsa. Agnetha Fältskog oli ollut menestyksekkäällä soolouralla vuonna 1967 julkaistusta ensisinglestään lähtien. Hän ja Björn Ulvaeus avioituivat heinäkuussa 1971. Anni-Frid ”Frida” Lyngstad oli aloittanut oman soolouransa hieman ennen Fältskogia. Hän oli syntynyt Norjassa, mutta muuttanut jo lapsena Ruotsiin. Benny Andersson avioitui Lyngstadin kanssa lokakuussa 1978.
Vuonna 1970 nelikon lauluäänien hyvä yhteissointi innoitti Festfolk-nimisen kabareeyhtyeen perustamiseen. Yritys epäonnistui, mutta keväällä 1972 he levyttivät kappaleen ”People Need Love”, josta tuli kohtalaisen iso hitti Ruotsissa. Yhtye käytti tuolloin itsestään nimeä Björn & Benny, Agnetha & Anni-Frid. Suosion innoittamana se osallistui myös vuoden 1973 Ruotsin euroviisukarsintaan kappaleella ”Ring Ring”. Se jäi karsinnan kolmanneksi, mutta maan myyntilistoilla ”Ring Ring” ja samanniminen albumi menestyivät erittäin hyvin. ”Ring Ring” -kappale saavutti menestystä myös muissa Euroopan maissa.
Historia > Tauolle vetäytyminen

Tauon alettua yhtyeen naisjäsenet lähtivät soolourille ja miesjäsenet ryhtyivät kirjoittamaan musikaaleja (Chess, Kristina från Duvemåla). Viimeisen kerran Abba levytti touko–elokuussa 1982. Osa levytyksistä, kuten ”Under Attack” julkaistiin singleinä, jotka päätyivät myös yhtyeen marraskuussa 1982 ilmestyneelle kokoelmalle The Singles: The First Ten Years. Loput julkaistiin 11 vuotta myöhemmin. Vuonna 1986 yhtye teki lyhyen paluun esittämällä ruotsalaisessa tv-ohjelmassa kappaleen nimeltä ”Tivedshambo”.
Abban suosion toinen aalto alkoi vuonna 1992, kun kokoelma Abba Gold julkaistiin. Abba Gold on Britanniassa toiseksi myydyin levy (5,1 miljoonaa myytyä levyä; myydyin on Queen-yhtyeen Greatest Hits 6 miljoonalla). Musikaali Mamma Mia! sai ensi-iltansa Lontoossa vuonna 1999, ja siitä tuli menestys. Uusi Abba-video Our Last Video Ever nähtiin Istanbulin Eurovision laulukilpailun semifinaalissa vuonna 2004.
Vuonna 2008 ruotsalainen yhtye The Airwaves levytti kappaleen ”Hey You, Ring Me Tonight”, joka on kunnianosoitus Abba-yhtyeelle. Laulun on kirjoittanut englantilaisen Black Widow -yhtyeen jäsen Clive Jones.