stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jussi-palkinnot 1962
Voittajat

| Sarja | Voittaja | Elokuva |
| --- | --- | --- |
| Paras ohjaus | Maunu Kurkvaara | Rakas... |
| Paras tuottaja | Kurkvaara-Filmi Oy | Rakas... |
| Paras käsikirjoitus | Matti Kassila ja Kaarlo Nuorvala | Kaasua, komisario Palmu! |
| Paras miespääosa | Helge Herala | Kultainen vasikka |
| Paras naispääosa | Sinikka Hannula | Rakas... |
| Paras miessivuosa | Leo Jokela | Kaasua, komisario Palmu! |
| Paras naissivuosa | Rauha Rentola | Me |
| Paras kuvaus | Maunu Kurkvaara | Rakas... |
| Paras musiikki | Osmo Lindeman | Kaasua, komisario Palmu! |
Voittajat > Kunniakirjat

Jacques Becker – elokuvasta Tunneli
Jeanne Moreau – elokuvasta Yö
Aleksei Batalov – elokuvasta Nainen rannalta
15 ulkomaiselle elokuvalle
Jussi-palkinnot 1954

Jussi-palkinnot 1954 jaettiin 15. marraskuuta 1954 järjestetyssä jakotilaisuudessa ravintola Kalastajatorpassa Helsingissä. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa välillä 1.10.1953–30.9.1954.
Voittajat

| Sarja | Voittaja | Elokuva |
| --- | --- | --- |
| Paras ohjaus | Matti Kassila | Sininen viikko, Tyttö kuunsillalta |
| Paras miespääosa | Sakari Jurkka | Minäkö isä! |
| Paras naispääosa | Maija Karhi | Kun on tunteet |
| Paras miessivuosa | Uljas Kandolin | Kovanaama |
| Paras naissivuosa | Emmi Jurkka | Kun on tunteet |
| Paras kuvaus | Osmo Harkimo | Sininen viikko |
| Paras musiikki | Heikki Aaltoila | Niskavuoren Aarne |
| Paras lavastus | Hannu Leminen | Morsiusseppele |
Voittajat > Kunniakirjat

Shirley Booth – elokuvasta Tule takaisin, pikku Sheba
Aldo Fabrizi – elokuvista Rakas vihollinen ja Ikuisen kaupungin varas
12 ulkomaiselle elokuvalle
Kantaja (oikeustiede)

Kantaja on oikeudenkäynnissä se osapuoli, asianosainen, joka on pannut asian vireille tuomioistuimessa ja esittää kanteessaan yksilöidyt vaatimukset tuomioistuimen ratkaistavaksi. Kantajan vastapuolena on vastaaja.[lähde? ]
Koska syyttäjä käyttää valtion puolesta julkista kannevaltaa, rikosasioissa kantajana toimii virallinen syyttäjä tai niissä tapauksissa kun syyttäjä ei ole nostanut syytettä, rikosasian asianomistaja.
Jussi-palkinnot 1955

Jussi-palkinnot 1955 jaettiin 16. marraskuuta 1955 järjestetyssä jakotilaisuudessa elokuvateatteri Rexissä Helsingissä. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa välillä 1.10.1954–30.9.1955.
Voittajat

| Sarja | Voittaja | Elokuva |
| --- | --- | --- |
| Paras ohjaus | Matti Kassila | Isän vanha ja uusi, Hilmanpäivät |
| Paras tuottaja | Toivo Särkkä | Nukkekauppias ja kaunis Lilith |
| Paras käsikirjoitus | Viljo Hela ja Urpo Lauri | Ryysyrannan Jooseppi |
| Paras miespääosa | Heimo Lepistö | Ryysyrannan Jooseppi |
| Paras naispääosa | Rakel Laakso | Opri |
| Paras miessivuosa | Ossi Kostia | Opri |
| Paras naissivuosa | Elsa Turakainen | Opri |
| Paras kuvaus | Erik Blomberg | Kihlaus |
| Paras musiikki | Simon Peret | Nukkekauppias ja kaunis Lilith |
| Paras lavastus | Aarre Koivisto | Isän vanha ja uusi, Hilmanpäivät |
| Paras lyhytelokuva | Väinö Vento | Sininen Saimaa |
| Paras ulkomainen miespääosa | Gérard Philipe | Monsieur Ripois, Punaista ja mustaa |
| Paras ulkomainen naispääosa | Maria Schell | Viimeinen silta |
Voittajat > Kunniakirjat

14 ulkomaiselle elokuvalle
Suomen ja Neuvostoliiton vankien vaihto 1926

Suomen ja Neuvostoliiton vankien vaihto oli kesäkuussa 1926 tapahtunut vankien vaihto, jossa Suomi vapautti kahdeksan valtiollista vankia vastineeksi Neuvostoliiton vapauttamasta kahdeksasta Suomen kansalaisesta. Neuvostoliitossa vangittuina olleet suomalaiset olivat jääneet kiinni salaisissa tehtävissä ja tuomittu kuolemaan vakoilusta. Suomi puolestaan vapautti kuusi suomalaista kommunistia ja kaksi heimosotien aikana Itä-Karjalassa vangiksi jäänyttä Neuvostoliiton kansalaista. Vankien vaihdon yhteydessä suomalaiset kommunistit luopuivat Suomen kansalaisuudestaan ja muuttivat Neuvostoliittoon ottaen maan kansalaisuuden. Neuvostoliitto oli aikaisemmin vaihtanut poliittisia vankeja muun muassa Puolan ja Viron kanssa.
Neuvottelut

Ajatuksen vankien vaihdosta esitti ensimmäisenä Tammisaaren pakkotyölaitoksessa tuomiotaan istunut laittoman Suomen Kommunistisen Puolueen jäsen Arvo Tuominen vuonna 1922. Asia nytkähti viimein eteenpäin marraskuussa 1924, jolloin Neuvostoliitto pyysi SKP:lta luetteloa vapautettavista vangeista neuvotellessaan Suomen ulkoministeriön kanssa. Vaihdon toteutuminen kuitenkin kariutui erimielisyyksiin menettelytavoista Suomen viranomaisten vaatiessa vangeilta armonanomusta, johon kommunistit eivät suostuneet. Keväällä 1925 Suomen Moskovan-lähetystö jatkoi neuvotteluja Neuvostoliiton ulkoasiainkansankomissariaatin kanssa. Suomen puolelta neuvotteluihin osallistui lähettiläs Antti Hackzell ja Neuvostoliiton edustajana oli muun muassa ulkoasiainkansankomissariaatin Baltian-osaston päällikkö M. A. Loganovski. Talvella 1926 Suomen hallitus muutti linjaansa armonanomuksen suhteen. Vankien piti nyt ainoastaan luopua kansalaisuudestaan ja anoa Neuvostoliiton kansalaisuutta, minkä jälkeen heidät voitaisiin armahtaa ja karkottaa Suomesta. Maiden väliseen sopimukseen päästiin lopulta kesällä 1926. Presidentti L. K. Relander armahti vangit 18. kesäkuuta, ja vaihto suoritettiin Rajajoen ylittävällä Valkeasaaren sillalla juhannuspäivänä 25. kesäkuuta kello 18.
Vaihdetut vangit

SKP halusi alun perin vaihdettavaksi 20 henkilöä, joista puolet oli Suomeen maanalaisiin tehtäviin lähetettyjä puolueen jäseniä ja puolet laillisesti toimineen Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen poliitikkoja, joita oli vangittu muun muassa vuoden 1923 ”Kallion leikkauksen” yhteydessä. Kun vaihdettavien määrä pieneni keskityttiin vapauttamaan kaikkien pisimpimpiä tuomioita kärsineitä SKP:n jäseniä. Osa SSTP:n johtohahmoista, kuten K. L. Kulo, Ellen Mäkelin ja Niilo Wälläri, ei myöskään halunnut luopua Suomen kansalaisuudesta ja siirtyä Neuvostoliittoon. Alkuperäisellä listalla oli myös jo neuvottelujen aikana ehdonalaiseen päässyt Arvo Tuominen.
Suomen hallituksen vapauttamista vangeista Arvi Enroth ja Alexander Weckman oli tuomittu pitkiin vankeusrangaistuksiin kenraali C. G. E. Mannerheimin murhayrityksestä vuonna 1920. Muut olivat saaneet valtiopetoksesta langetetut tuomionsa maanalaisesta kommunistisesta toiminnasta sekä sisällissodan ja yleislakon aikaisesta toiminnastaan. Vapautettavat Neuvostoliiton kansalaiset oli tuomittu heimosotien aikaisista murhista. Sörnäisten kuritushuoneessa istunutta Enrothia lukuunottamatta muut suomalaiset kärsivät tuomioitaan Tammisaaren pakkotyölaitoksessa.
Neuvostoliitossa vangittuina olleet suomalaiset oli tuomittu kuolemaan vakoilusta 1920-luvun alkuvuosina, mutta Suomen viranomaiset olivat onnistuneet lykkäämään tuomioiden täytäntöönpanon toistaiseksi. Terijoelta kotoisin olleen Adolf Henrikssonin kerrottiin istuneen vankilassa jo lähes kuusi vuotta. Georg Narbut (Juri Narbuth) oli vuonna 1920 Venäjältä Suomeen paennut valkoinen emigrantti, joka oli vuonna 1922 tehnyt vakoiluretkiä Neuvostoliittoon Suomen yleisesikunnan toimeksiannosta mutta jäänyt kiinni jo samana vuonna. Hän oli saanut Neuvostoliitossa vakoilusta kuolemantuomion, joka lievennettiin viiden vuoden vankeudeksi Suomen viranomaisten esitettyä väärennettyjä asiakirjoja, joiden mukaan hän olisi ollut Suomen kansalainen.
| --- | --- |
 Suomen vapauttamat Arvi Enroth  Ivan Kempujeff (Neuvostoliiton kansalainen)  Jukka Lehtosaari  Kalle Lepola  Aleksi Mihejeff (Neuvostoliiton kansalainen)  Kalle Summanen  Elo Syvänen  Alexander Weckman :  Neuvostoliiton vapauttamat Adolf Henriksson  Aleksander Grube  Tuomas Juvonen  Georg Narbut  Pietari Paukku  Juho Pelkonen  Juho Paajanen  Paavali Siljansalo
Vapautumisen jälkeen

Neuvostoliittoon saapuneet suomalaiset saivat sankarin vastaanoton torvisoittokuntineen ja esiintyivät kymmenissä juhlatilaisuuksissa ja joukkokokouksissa eri puolilla maata. Lopulta he pääsivät lomailemaan syksyyn saakka Mustanmeren rannalle Sotšiin. Osa nousi myöhemmin johtaviin asemiin, sillä esimerkiksi Elo Syvänen toimi Karjalan pedagogisen instituutin rehtorina ja Jukka Lehtosaari Lenin-koulun suomalaisen osaston johtajana. Useimpien kohtaloksi kuitenkin tulivat myöhemmin Stalinin vainot. Kuudesta suomalaisesta kaksi teloitettiin varmuudella ja yksi kuoli vankileirillä. Arvo Tuomisen vuonna 1958 ilmestyneen muistelmateoksen Maan alla ja päällä mukaan viisi heistä katosi Stalinin puhdistuksissa vuosina 1937–1938.
Neuvostoliiton Suomeen palauttama Georg Narbut sai vuonna 1929 oikean Suomen kansalaisuuden. Hän oli aktiivinen valkoisten emigranttien poliittisissa järjestöissä, kuten Venäläisen totuuden veljeskunnassa (BRP) ja 1930-luvulla mladorosseissa. Jatkosodan jälkeen hän esiintyi neuvostomielisenä ja värväytyi valvontakomission venäläisten edustajien tulkiksi ja autonkuljettajaksi. Siitä huolimatta hänet luovutettiin vuonna 1945 valvontakomission vaatimuksesta niin sanottujen Leinon vankien joukossa takaisin Neuvostoliittoon, jossa hän sai 20 vuoden vankileirituomion toiminnasta Neuvostoliittoa vastaan. Hän kuoli vuonna 1951 vankilassa Neuvostoliitossa.
Reaktioita

Neuvostoliiton bolševikkihallituksen kanssa tehdyt vaihtokaupat aiheuttivat runsaasti keskustelua porvarilehdistössä. Uuden Suomen mukaan Neuvostoliitossa tuomittujen palauttaminen kotimaahan oli kiitettävä asia, mutta lehti ei pitänyt periaatteellisesti oikeana ”törkeiden rikollisten” armahtamista ilman heidän omia ansioitaan. Uusi Suomi pelkäsi myös Neuvostoliiton jatkossa vangitsevan maassa oleskelevia Suomen kansalaisia tekaistuilla syillä ja vaihtavan heitä Suomessa istuviin poliittisiin vankeihin. Lisäksi lehti epäili mahdollisen vapautumisen rohkaisevan maanalaisia kommunisteja entistä rohkeampaan toimintaan. Toisessa kirjoituksessa Uuden Suomen tunnettu kolumnisti ”Henrikki” piti myös tärkeänä, ettei tapahtumasta tule ennakkotapausta. Satakunnan Kansa yhtyi Uuteen Suomeen ja huomautti paheksuen vieraan vallan päässeen vaikuttamaan Suomen oikeudenkäyttöön. Karjala puolestaan piti Suomen kansalaisten antamista venäläisille ja heidän vapauttamista kansalaisvelvollisuuksistaan ”vastenmielisenä”.
Sosialidemokraattiset lehdet eivät juurikaan kommentoineet asiaa, mutta STPV:n Työväenjärjestöjen Tiedonantaja moitti porvarilehtien näkemyksiä ja toivoi, ettei vankien vaihto jäisi ainoaksi. Kominternin monikielinen tiedotuslehti Inprecor huomioi vankien vaihdon julistaen Neuvostoliiton pelastaneen suomalaiset vallankumoukselliset vaihtamalla heidät ”valkokaartilaisiin urkkijoihin”. SKP:n kannalta vankien vaihto muodostui myös ongelmalliseksi, koska samalla myönnettiin kommunisteilla olevan selvä kytkös Neuvostoliittoon, mikä aikaisemmin oli pyritty kieltämään.
Tammisaaren pakkotyöslaitoksesta vapautetut kommunistit Kaukasiassa vapautumisensa jälkeen 1926. Ylärivissä Kalle Summanen (vas.) ja Alexander Weckman. Eturivissä Elo Syvänen (vas.), Jukka Lehtosaari ja Kalle Lepola.
Kantabrian murre

Kantabrian murre (omakielinen nimitys cántabru, toisinaan myös montañés) on iberoromaaninen kielimuoto, jota puhutaan Espanjassa Kantabrian itsehallintoalueella. Se on läheistä sukua espanjan ja asturia-leónin kielille, eikä ole täysin selvää, tulisiko sitä pitää omana kielenään vai jonkin toisen kielen murteena. Unesco määrittelee maailman uhanalaisten kielten luettelossaan sen asturia-leónin kielen murteeksi. Kielimuoto on hyvin uhanalainen, eikä sillä ole minkäänlaista virallista asemaa Kantabriassa, jossa ainoa virallinen kieli on espanja. Jotkut järjestöt ja kansalaisliikkeet ajavat kuitenkin sen aseman parantamista ja järjestävät myös kielikursseja. Kantabrialainen nettilehti EnfoCant julkaisee osan kirjoituksistaan kielimuodolla. Vuonna 2018 Kantabrian itsehallintoalueen opetussuunnitelmaan päätettiin sisällyttää Kantabrian suullisen perinnön opintoja osana aineettoman kulttuuriperinnön opetusta. Opetussuunnitelmassa mainitaan, että oppilaan on tarkoitus oppia "tunnistamaan Kantabrian perinteisen kielimuodon tärkeimmät piirteet".
Kaasmarkku

| Kaasmarkku> Karlsmark |
| --- | --- |

Kaupunki:  Ulvila
Koordinaatit:  
Väkiluku:  215 (taajama, 31.12.2021)
Postinumero(t):  29310
Kaasmarkku (ruots. Karlsmark) on maaseutukylä ja taajama Ulvilan itäosassa Satakunnan maakunnassa. Kaasmarkun merkittävimpiä rakennuksia ovat koulu, VPK:n talo ja rukoushuone. Kaasmarkku sijaitsee lähellä valtatietä 11, joka kulkee Porista Tampereelle. Vuonna 2005 Kaasmarkku valittiin Satakunnan vuoden kyläksi.
Vuoden 2021 lopussa taajaman väkiluku oli 215 ja maapinta-ala 1,24 neliökilometriä.
Historiaa

Kaasmarkun asutuksen on päätelty alkaneen vuoden 1250 paikkeilla. Vuoden 1590 asiakirjoissa puhutaan neljästä maatilasta, hieman myöhemmin viidestä. Yhdestä näistä tehtiin Ulvilan pappila, jossa asui ensimmäisenä vuosina 1616–1628 Ulvilan kirkkoherrana toiminut Johannes Sigfridinpoika Forskål. 1600-luvulla pappila siirrettiin lähemmäs kirkkoa Ulvilan Gammelgårdiin. Muut Kaasmarkun tilat joutuivat 1600-luvun puolivälissä kruunun haltuun ja liitettiin 1651 Porin kreivikuntaan. 1600-luvun lopun reduktiossa kolmesta tilasta tuli sotilaspuustelleja. Pian tiloja kylässä oli kuusi, ja kaikki talonpoikien hallussa: Hintsala, Paavola, Simula, Jaakola, Rotkus sekä Maunula eli Maula, joka paloi isonvihan aikana. Sittemmin tiloja  jaettiin, mistä syntyi uusina tiloina Huhtala, Anttila, Hintsala-Mäkelä, Äijälä ja Maria Mäkelä.
Kaasmarkun verkatehdas sai alkunsa, kun lukkari Juho Fredrik Nyström perusti vuonna 1860 Mäkelän tilalle villakehräämön, jonka hän 1875 luovutti Kaasmarkun tehtaan Osakeyhtiölle, ja tällöin siitä muodostettiin verkatehdas ja osa Kaasmarkun tehdasosakeyhtiötä. Verkaa valmistettiin Kaasmarkussa vuoteen 1926 saakka, etenkin vihreää verkaa Venäjän sotaväen vaatetukseen.
Aiheesta muualla

Täyttä elämää Kaasmarkussa: 12.11.2016 Kaasmarkun kyläyhdistyksen kotisivut. Arkistoitu Viitattu 9.6.2020.
Ulvilan kaupunginosat
Friitala
Vanhakylä
Haistila
Harjunpää
Kaasmarkku
Ravani
Sunniemi
Suosmeri
Koski
Kangas
Leineperi
Levanpelto
Ahmaus
Järventausta
Palus
Saarijärvi
Kantaja-aine

Kantaja-aine tarkoittaa solukalvon proteiinia, jonka tehtävänä on siirtää erilaisia molekyylejä solukalvon lävitse soluun.
Kansallinen ansioritarikunta (Gabon)

Ritarikunnan tunnuksia
Gabonin ansioritarikunta (ransk. Ordre national du Mérite) on gabonilainen ritarikunta. Se perustettiin vuonna 1971. Kunniamerkkiä myönnetään tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista sekä uskollisesta palveluksesta kansakunnan hyväksi.
Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa:
suurristi
suurupseeri
komentaja
upseeri
ritari
Kaksitoistasäveljärjestelmä

Esimerkki kaksitoistasäveljärjestelmän mukaisesta nuottirivistä.
Kaksitoistasäveljärjestelmä eli dodekafonia on musiikin säveltämisen tekniikka, joka perustuu kaikkien kahdentoista kromaattisen tasavireisen sävelen tasavertaisuuteen. Päinvastoin kuin taidemusiikin aiemmissa säveltasojärjestelmissä, modaalisuudessa ja tonaalisuudessa, dodekafonisessa sävellyksessä ei ole perussäveltä, johon muut sävelet suhteutuvat.
Kaksitoistasäveljärjestelmän keksijänä pidetään yleisesti itävaltalaista Arnold Schönbergiä, vaikka samanaikaisia, jopa hieman varhaisempia pyrkimyksiä atonaalisen musiikin järjestämiseen esiintyi monilla muillakin säveltäjillä (mm. Josef Hauer).
Kaksitoistasäveljärjestelmässä sävelten tasaveroisuus pyritään takaamaan siten, että kaikkia säveliä kuullaan periaatteessa yhtä monta kertaa. Tasalukuisuus varmistuu rivillä, jossa sävelet on laitettu tiettyyn perättäisyysjärjestykseen. Ankarimman toteutustavan mukaan yhtään säveltä ei saa toistaa ennen kuin 11 muuta on kuultu, mikä kuitenkin käytännössä harvoin toteutuu moniäänisessä musiikissa. Rivin katsotaan takaavan sävellyksen koheesion samoin kuin sävellaji tai moodi ennen. Hyvinkin erilaisin periaattein rakennetut rivit tuottavatkin hyvin erikuuloista musiikkia. Kaksitoistasäveljärjestelmää voidaan pitää yksiulotteisena sarjallisuutena, sillä siinä rivi säätelee nimenomaisesti vain säveltasona. Sarjallisuus kehitettiinkin myöhemmin kaksitoistasäveljärjestelmästä.
Kirjallisuutta

Schönberg, Arnold: ”Kaksitoistasäveltekniikka”, Tyyli ja ajatus sekä muita kirjoituksia, s. 103–133.  Helsinki:  Lukunoja, 2023.  ISBN 978-952-69990-3-6.
Aiheesta muualla

Kaksitoistasäveljärjestelmä Sibelius-Akatemian 1900-luvun musiikin historian sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Säderusokki

| Säderusokki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Rusokit Bidens
Laji::  radiata
Kaksiosainen nimi
 Bidens radiata  Thuill. 
Katso myös
   Säderusokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Säderusokki (Bidens radiata) on lähinnä Pohjois-Euroopassa kasvava, yksivuotinen ruohovartinen kasvi. Eteläinen Suomi kuuluu lajin pääesiintymisalueeseen.
Ulkonäkö ja koko

Säderusokki kasvaa 10–60 cm korkeaksi. Haarakas varsi on vaalean kellan- tai punaruskea, melkein kalju tai karheakarvainen. Vaaleanvihreät tai kellanvihreät lehdet ovat vastakkain ja lyhytruotisia. Lehden lapa on tavallisesti kolmeliuskainen, joskus useampiliuskainen, mutta harvoin täysin ehyt. Liuskat ovat suikeita ja hampaat kärkeä kohti kääntyviä. Kukinto on pitkäperäinen, yksittäin oleva, pysty mykerö. Mykeröt ovat noin 2 cm leveitä ja pituuttaan leveämpiä. Mykerön uloimpia, muodoltaan vaihtelevia kehtosuomuja on 7–14 kappaletta, sisemmät kehtosuomut ovat ruskeita ja vihreälaitaisia. Säderusokki kukkii Suomessa elo-syyskuussa. Siemenet kypsyvät noin puolen senttimetrin pituisissa, rusehtavan sinipunaisissa, kaksiotaisissa pähkylöissä.
Säderusokki muistuttaa paljon samoilla kasvupaikoilla esiintyvää tummarusokkia (B. tripartita). Lajit voivat myös risteytyä keskenään. Risteymä isorusokki (Bidens × polakii eli B. radiata × tripartita) on usein huomattavan kookaskokoinen.
Levinneisyys

Säderusokin päälevinneisyysalue on keskittynyt Suomeen ja Luoteis-Venäjälle. Muuten lajia esiintyy hyvin hajanaisella alueella ja satunnaisesti Ruotsissa, Keski-Euroopassa, Keski-Aasiassa, Siperiassa, Kiinassa ja Japanissa.
Suomessa säderusokkia kasvaa paikoitellen Tornio–Kajaani-linjan korkeudelle saakka. Pohjoisempana lajista on vain satunnaisia havaintoja. Runsaimmillaan laji on Pohjois-Pohjanmaan eteläosissa.
Elinympäristö

Säderusokki suosii muiden rusokkilajien tapaan typpipitoista kasvualustaa. Se kasvaa useilla erilaisilla kosteilla paikoilla, kuten rannoilla, ojissa, lätäköissä, joutomailla, pihoilla, kesantopelloilla, teillä ja poluilla. Säderusokki on tummarusokkia enemmän tyypillinen rantakasvi.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Säderusokin (Bidens radiata) levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Säderusokki (Bidens radiata)
Luontoportti: Säderusokki (Bidens radiata)
Pohjolan kasvien pauloissa: Bidens radiata - säderusokki
Jump King

| Jump King |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nexile
Julkaisija:  Nexile
Jakelija:  Steam, GOG.com, Microsoft Store, Nintendo eShop ja PlayStation Store
Pelimoottori:  MonoGame
Julkaistu:  Windows 3. toukokuuta 2019
Lajityyppi:  tasohyppelypeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille 
Alusta:  Windows
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Jump King on Nexilen kehittämä ja julkaisema tasohyppelypeli.
Pelaaminen

Peli asettaa pelaajan sankarin saappaisiin, ja Jump Kingissä onkin pienehkö tarina; pelaajalle nimittäin kerrotaan, että "ylhäällä on hyvin kuuma typy", joka toimii motivaattorina ylös kiipeämiseksi. Pelaaja ohjaa pelihahmoa 2D-tilassa, jossa tavoitteena on tasolta toiselle hyppien kavuta ylemmäs ja ylemmäs. Pelihahmon ohjausmekanismit tekevät pelistä uniikin; et voi vain juosta ja hypätä kuten tekisit tavanomaisissa tasohyppelyissä. Hypyt tulee ladata ja ohjata, eikä hahmoa voi ohjata ilmassa. Tämä uniikki ohjaustapa on yksinkertaisuudestaan huolimatta samalla pelin suurin haaste. Hyppy tulee ladata juuri oikein, ja hahmon täytyy seisoa juuri oikeassa kohdassa.
Jump Kingissä pelihahmo ei kärsi putoamisvahinkoa. Pelin haastavuus perustuu hyppyjen ajoitukseen ja siinä epäonnistuttaessa takaisin putoamiseen. Hahmo saattaa pudota jopa koko pelikentän pohjalle, mikäli alle ei satu tasoa putoamisen aikana.
Tyyli

Pelin ulkoasu on pikselimäinen.
Suicideboysin diskografia

| Julkaisut |
| --- | --- | --- |
| ↙Studioalbumit | 3 |  |
| ↙EP:t | 34 |  |
| ↙Singlet | 23 |  |
| ↙Musiikkivideot | 68 |  |
$uicideboy$-yhtyeen diskografia.
Albumit

I Want To Die In New Orleans (2018)
Stop Staring At The Shadows (2020)
Long Term Effects Of SUFFERING (2021)
Sing Me a Lullaby, My Sweet Temptation (2022)
New World Depression (2024)
Mixtapet

Grey/Grey (2015)
7th Or St. Tammany (2015)
YUNGDEATHLILLIFE (2015)
High Tide In The Snake's Nest (2015)
My Liver Will Handle What My Heart Can't (2015)
Now The Moon's Rising (2015)
Dark Side Of The Clouds (2016)
Eternal Grey  (2016)
EP't:

KILL YOURSELF PART I: The Suicide Saga (2014)
KILL YOURSELF PART II: The Black Suede Saga (2014)
KILL YOURSELF PART III: The Budd Dwyer Saga (2014)
KILL YOURSELF PART IV: The Trill Clinton Saga (2014)
KILL YOURSELF PART V: The Fuk Bitches, Get Death Saga (2014)
KILL YOURSELF PART VI: The Tsunami Saga (2014)
KILL YOURSELF PART VII: The Fuck God Saga (2014)
KILL YOURSELF PART VIII: The Seppuku Saga (2015)
KILL YOURSELF PART IX: The Soulseek Saga (2015)
Black Suicide (2015) w/ Black Smurf
Black Suicide Side B: Suicide Hustle (2015) w/ Black Smurf
G.R.E.Y.G.O.D.S. (2015) w/ RAMIREZ
Grey Sheep (2015)
I No Longer Fear The Razor Guardian My Heel (2015)
Black Suicide Side C: The Seventh Seal (2015) w/ Black Smurf
South Side Suicide (2015) w/ Pouya
I No Longer Fear The Razor Guardian My Heel (II) (2015)
G.R.E.Y.G.O.D.S.I.I. (2016) w/ RAMIREZ
DIRTYNASTY$UICIDE (2016) w/ Germ
Grey Sheep II (2016)
Radical Suicide (2016)
I No Longer Fear The Razor Guardian My Heel (III) (2016)
DIRTIERNASTIER$UICIDE (2017) w/ Germ
KILL YOURSELF PART XI: The Kingdom Come Saga (2017)
KILL YOURSELF PART XII: The Dark Glacier Saga (2017)
KILL YOURSELF PART XIII: The Atlantis Saga (2017)
KILL YOURSELF PART XIV: The Vulture Saga (2017)
KILL YOURSELF PART XV: The Coast Of Ashes Saga (2017)
KILL YOURSELF PART XVI: The Faded Stains Saga (2017)
KILL YOURSELF PART XVII: The Suburban Sacrifice Saga (2017)
KILL YOURSELF PART XVIII: The Fall Of Idols Saga (2017)
KILL YOURSELF PART XIX: The Deep End Saga (2017)
KILL YOURSELF PART XX: The Infinity Saga (2017)
Live Fast, Die Whenever (2019) w/ Travis Barker
DIRTIESTNASTIEST$UICIDE (2022) w/Germ
SHAMELESS $UICIDE (2023) w/Shakewell
YIN YANG TAPES: Spring Season (1989-1990) (2023)
YIN YANG TAPES: Summer Season (1989-1990) (2023)
YIN YANG TAPES: Fall Season (1989-1990) (2023)
YIN YANG TAPES: Winter Season (1989-1990) (2023)
I No Longer Fear The Razor Guardian My Heel (V) (2023)
Singlet

"Runnin' Thru The 7th With My Woadies" (2015)
"Kill Yourself Pt.III" (2015)
"FUCKTHEPOPULATION" (2015)
"Paris" (2015)
"Antarctica" (2016)
"Kill Yourself Pt.IV" (2016)
"For The Last Time" (2017)
"2nd Hand" (2017)
"FUCKALLOFYOU2k18" (2018)
"Either Hated Or Ignored" (2018)
"Carrollton" (2018)
"Meet Mr. NICEGUY" (2018)
"HUNG UP THE ON COME UP" (2018)
"Scrape" (2018)
"nothingleftnothingleft" (2019)
"Aliens Are Ghosts" (2019)
"Scope Set" (2019)
"...And To Those I Love, Thanks For Sticking Around" (2019)
"Fck Your Culture" (2019)
"NEW PROFILE PIC" (2021)
"Avalon" (2021)
"Materialism As A Means To An End" (2021)
"As The Bridges Burn" (2021)
"THE_EVIL_THAT_MEN_DO" (2022)
"Escape From BABYLON" (2022)
"My Swisher Sweet, But My Sig Sauer" (2022)
"Big Shot Cream Soda" (2023)
"Datura" (2023)
"Us Vs. Them" (2024)
"Are You Going to See the Rose in the Vase, or the Dust on the Table" (2024)