stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ydinvoima Suomessa
Ydinvoimalat > Työvoima ja työturvallisuus

Suomen ydinvoimaloissa vuonna 2013 työskenteli 3 715 ihmistä. Yhdenkään työntekijän annos ei ylittänyt turvallisina pidettyjä rajoja.
Työntekijän säteilyannos ei saa viiden vuoden aikana ylittää sataa millisievertiä. Yhtenäkään vuonna annos ei saa olla yli 50 millisievertiä. Suurin vuosiannos yksittäisellä työntekijällä oli vuonna 2013 vain 8,6 millisievertiä.
Työntekijöiden säteilyannos Suomen ydinvoimalaitoksilla on vähentynyt vuosikymmenen aikana 2004–2013 noin 70 prosenttia.
Ydinvoimalat > Viides laitosyksikkö

Eduskunta antoi vuonna 2002 TVO:lle luvan rakentaa Olkiluotoon Suomen viidennen ydinvoimalaitosyksikön, Olkiluoto 3:n. Aikaisemmin eduskunta oli syyskuussa 1993 kaatanut TVO:n ja Imatran Voiman yhteishakemuksen rakentaa lisäydinvoimaa. Uuden voimalaitoksen toimitti ranskalaisen Framatomen (nyk. Arevan) ja saksalaisen Siemensin muodostama konsortio. Yksikön oli tarkoitus olla tuotantokäytössä keväällä 2009, mutta sen valmistuminen myöhästyi reaktorisaarekkeen suunnittelun keskeneräisyyden sekä rakentamisessa ja urakoinnissa ilmenneiden ongelmien takia. Uusi laitosyksikkö on tekniikaltaan painevesireaktori, niin sanottu kolmannen sukupolven kevytvesireaktori, mallimerkinnältään EPR. 1 600 megawatin sähkötehollaan se on yksi maailman suurimmista ydinreaktoreista ja kattaa noin 15 prosenttia Suomen sähköntarpeesta. Voimala aloitti tuotannon 16. huhtikuuta 2023.
Suunniteltu lisärakentaminen

Suomeen on suunniteltu uusia ydinvoimaloita. Ydinvoimahankkeiden kannattajien mukaan Kioton ilmastosopimuksen tavoitteita ei saavuteta ilman ydinvoimaa. Heidän mukaansa ydinvoiman keinoin voidaan vähentää Suomen riippuvuutta fossiilisista polttoaineista ja venäläisestä tuontisähköstä. Lisäksi 1970- ja 1980-lukujen taitteessa valmistuneet laitosyksiköt ovat vanhentumassa pian.
Ydinvoimaa vastustavat järjestöt julkaisivat vuonna 2010 yhteisen julkilausuman, jonka mukaan energiansäästö ja uusiutuvien energianlähteiden kehittäminen ja käyttöönotto olivat ydinvoimakysymystä oleellisempia Suomen energiapolitiikan kannalta. Järjestöjen mukaan lisärakentamisen toteutumisen myötä Suomesta tulisi maailman suurin ydinjätteen tuottaja asukasta kohden. Julkilausumaan osallistuivat muun muassa Greenpeace, Suomen luonnonsuojeluliitto sekä keskustapuolueen, SDP:n, vihreitten, vasemmistoliiton ja RKP:n nuorisojärjestöt.
Vuonna 2010 Fennovoima, Fortum ja Teollisuuden Voima hakivat kukin oikeutta uuden ydinvoimalan rakentamiseen. Hallitus hylkäsi Fortumin hakemuksen ja esitti eduskunnalle kahden uuden reaktorin rakentamista. 1. heinäkuuta 2010 eduskunta myönsi luvat Fennovoimalle äänin 121–71 ja Teollisuuden Voimalle äänin 120–72. Puolueista innokkaimmin uusia lupia kannattivat kokoomus ja keskusta, ja innokkaimmin niitä vastustivat vihreät ja perussuomalaiset.
Suunniteltu lisärakentaminen > Fennovoima

Fennovoima jätti periaatepäätöshakemuksensa valtioneuvostolle tammikuussa 2009. Fennovoiman päämääränä oli rakentaa Suomeen uusi ydinvoimala, joka tuottaa valmistuessaan noin 15 prosenttia Suomen sähköstä. Voimalan rakennustyöt alkaisivat vuonna 2012 ja voimala tuottaisi sähköä vuodesta 2020 eteenpäin seuraavat 60 vuotta. Fennovoima aikoi rakentaa sähköteholtaan maksimissaan 1 800 MW:n ydinvoimalaitoksen. Fennovoiman omistavat Voimaosakeyhtiö SF (66 %), jonka taasen omistavat suurimmalta osin useat kunnalliset energiayhtiöt ja muutama teollisuusyritys, ja Venäjän valtion ydinvoimayhtiön Rosatomin tytäryhtiö RAOS Voima Oy (34 %). Fennovoima ilmoitti toukokuussa 2022 peruvansa Hanhikivi 1 -ydinvoimalan rakentamislupahakemuksen.
Fennovoiman toteuttamassa ympäristövaikutusten arvioinnissa eli YVAssa oli mukana yhtiön kolme vaihtoehtoista sijoituspaikkaa, Pyhäjoki, Ruotsinpyhtää ja Simo. Fennovoiman YVAn mukaan hankkeella ei ole millään kolmesta paikkakunnasta vaikutuksia, jotka estäisivät hankkeen toteuttamisen. Työ- ja elinkeinoministeriö totesi helmikuussa 2009 selostuksen kattavan lain sisältövaatimukset. Fennovoima pudotti Ruotsinpyhtään vaihtoehdoistaan joulukuussa 2009. 5. lokakuuta 2011 uuden voimalan sijoituspaikaksi valittiin Pyhäjoki.
Fennovoima valitsi alun perin kaksi toimittajavaihtoehtoa eli Arevan ja Toshiban (Westinghouse) ja kolme erilaista reaktorivaihtoehtoa, jotka on mainittu eduskunnan periaatepäätöksessä vuodelta 2010. Sittemmin vuonna 2013 Fennovoima vaihtoi laitostoimittajaksi venäläisen Rosatomin, joka tuli myös Fennovoiman suurimmaksi osakkaaksi. Maaliskuun alussa 2014 Fennovoima jätti työ- ja elinkeinoministeriöön hakemuksen voimassa olevan ydinvoimarakentamista koskevan periaatepäätöksen täydentämisestä ja asia palautui eduskunnan käsiteltäväksi. Joulukuussa 2014 eduskunta hyväksyi periaatepäätöksen täydentämisen äänin 115–74. Kesäkuussa 2015 Fennovoima jätti työ- ja elinkeinoministeriölle Hanhikivi 1 -ydinvoimalan rakentamislupahakemuksen. Alun perin Fennovoiman tavoitteena oli käynnistää voimalaitos vuonna 2024. Huhtikuussa 2021 Fennovoima arvioi, että voimalan rakentaminen alkaa vuonna 2023 ja laitos valmistuu vuonna 2029.
Suunniteltu lisärakentaminen > Fortum

Fortum toteutti vuosina 2007–2008 ympäristövaikutusten arvioinnin tavoitteenaan rakentaa uusi laitosyksikkö Loviisaan Hästholmenin saareen nykyisten voimalaitosten välittömään läheisyyteen. Fortumin suunnitelmien mukaan Loviisa 3 -rakentamispäätös olisi tehty 2010-luvun alkupuoliskolla, mutta keväällä 2010 valtioneuvosto ei myöntänyt lupaa Fortumin hankkeelle.
Suunniteltu lisärakentaminen > Teollisuuden Voima

Teollisuuden Voima teki ympäristövaikutusten arvioinnin Olkiluotoon sijoitettavalle neljännelle ydinvoimalaitosyksikölle, jonka sähköteho olisi 1 000–1 800 MW. Tavoitteena oli rakentamisen aloittaminen 2013 ja voimalaitoksen käyttöön ottaminen noin 2018. YVA-selostus saatiin valmiiksi ja jätettiin työ- ja elinkeinoministeriölle 14. helmikuuta 2008. Eduskunta hyväksyi periaatepäätöksen neljännen reaktorin rakentamisesta heinäkuussa 2010. Toukokuussa 2015 TVO:n hallitus päätti perua Olkiluoto 4 -projektin, koska Olkiluoto 3:n rakentaminen on viivästynyt.
Suunniteltu lisärakentaminen > Pienydinvoima

Usealla paikkakunnalla harkitaan pienten SMR-reaktorien hankintaa etupäässä kaukolämmöntuotantoon. Tämän tyyppinen reaktori optimoidaan nimen omaan kaukolämmön tuotantoon eikä sähköntuotanto välttämättä ole edes mahdollista tai kannattavaa. Suunnitelmissa on kansainvälisien yritysten malleja mutta myös VTT tutkii pienydinvoiman mahdollisuutta. VTT:stä erillään LUT-yliopisto on tutkinut pienreaktorien käyttömahdollisuuksia.
Lainsäädäntö ja valvonta > Ydinenergialaki

Suomessa ydinvoiman käytöstä määrätään ydinenergialaissa seuraavaa:
5 § Yhteiskunnan kokonaisetu. Ydinenergian käytön tulee olla, sen eri vaikutukset huomioon ottaen, yhteiskunnan kokonaisedun mukaista.
6 a § Ydinjätehuolto. Kaupallisten reaktoreiden käytettyä polttoainetta ei saa viedä ulkomaille, vaan se pitää loppusijoittaa Suomeen. Tutkimusreaktoreiden polttoaine voidaan viedä ulkomaille.
7 a § Turvallisuus. Ydinenergian käytön turvallisuus on pidettävä niin korkealla tasolla kuin käytännöllisin toimenpitein on mahdollista. 6 § määrää, että ydinenergian käytöstä ei saa aiheutua vahinkoa ihmisille, ympäristölle tai omaisuudelle.
Muunlainen ydinenergian käyttö on Suomessa laitonta. Ydinenergialain ja muiden ydinenergiaa koskevien lakien ja määräysten noudattamista valvotaan sekä kansallisesti että kansainvälisesti.
Ydinenergian käyttö on sallittu vain erityisellä luvalla. Alan tutkimus- ja kehittämis­toimintaan tällaista lupaa ei kuitenkaan tarvita, mutta tällöinkin toiminnan­harjoittajan on vuosittain tehtävä Säteily­turva­keskukselle ilmoitus asiasta..
Sellaisen ydin­voima­laitoksen rakentaminen, jonka lämpö­teho on suurempi kuin 50 mega­wattia, samoin kuin ydin­jätteen loppu­sijoitus­laitoksen ja eräiden muiden ydin­aineita tai ydin­jätteitä käsittelevien laitosten rakentaminen edellyttää myös valtioneuvoston peri­aate­päätöstä, joka on annettava myös edus­kunnan tarkastettavaksi. Eduskunta voi hyväksyä valtio­neuvoston peri­aate­päätöksen sellaisenaan tai kumota sen.
Lainsäädäntö ja valvonta > Rikoslaki

Ydinenergian tuottamisesta ilman suostumista asianmukaiseen valvontaan voi Suomessa saada tuomion erityisestä ydinenergian käyttörikoksesta.
Lainsäädäntö ja valvonta > Uuden ydinvoimalan luvitus

Uuden ydinvoimalan luvituksessa on neljä päävaihetta. Ensin luvan hakija eli voimayhtiö laatii ympäristövaikutusten arvioinnin. Toisessa vaiheessa voimayhtiö hakee periaatepäätöstä. Siitä päättää Suomen hallitus, minkä jälkeen eduskunnan täytyy vielä vahvistaa periaatepäätös. Sijaintipaikan kunnanvaltuustolla on tässä vaiheessa veto-oikeus, eli se voi pysäyttää projektin. Kolmannessa vaiheessa voimayhtiö hakee rakentamislupaa ja neljännessä vaiheessa käyttölupaa. Rakentamis- ja käyttöluvista päättää Suomen hallitus, mutta niihin vaaditaan Säteilyturvakeskuksen lausunto. STUKilla on myös veto-oikeus luvista päätettäessä. Ydinvoimalan käyttölupa myönnetään aina määräaikaisena. STUK voi keskeyttää ydinvoimalan käytön, jos turvallisuuden varmistaminen sitä edellyttää.
Lainsäädäntö ja valvonta > Turvallisuusvaatimukset

Ydinenergialain mukaan Säteilyturvakeskus asettaa ydinenergian käyttöä koskevat yksityiskohtaiset turvallisuusvaatimukset. Vaatimuksia on kahdella eri tasolla. Säteilyturvakeskuksen määräykset ovat oikeudellisesti sitovia. Niiden alapuolella ovat yksityiskohtaisemmat ydinturvallisuusohjeet eli YVL-ohjeet. STUK voi hyväksyä myös YVL-ohjeista poikkeavan ratkaisun, jos luvanhakija pystyy osoittamaan, että sillä saavutetaan vastaava turvallisuustaso. Uusia YVL-ohjeita sovelletaan sellaisenaan uusille ydinlaitoksille. Käytössä ja rakenteilla oleville laitoksille tehdään erilliset päätökset uusien ohjeiden soveltamisesta.
Lainsäädäntö ja valvonta > Valvonta

Ydinvastuu on määritelty ydinvastuulaissa 8. kesäkuuta 1972/484, jonka toteutumista Säteilyturvakeskus (STUK) ja Työ- ja elinkeinoministeriö (TEM) valvovat.
Työ- ja elinkeinoministeriö (TEM) vastaa ydinenergian ylimmästä valvonnasta sekä ydinenergian käytön johdosta Suomessa. Ministeriö valmistelee alan lainsäädännön ja huolehtii sen täytäntöönpanosta. TEM osallistuu Suomen edustajana ydinalan kansainvälisten sopimusten valmisteluun. TEM valvoo Suomen ydinjätehuoltoa ja hallinnoi ydinsähkön hintaan lisätyistä maksuista kerättyä Valtion ydinjäterahastoa. TEM edustaa Suomea Euratomissa, IAEA:ssa ja OECD:n atomienergiajärjestössä (NEA) sekä pohjoismaisessa ydinturvallisuuden tutkimusohjelmassa (NKS).
Säteilyturvakeskus (STUK) on ydinvoimalaitosten suunnittelua ja käyttöä valvova laitosoperaattoreista ja poliittisista päättäjistä riippumaton viranomainen. Muissa maissa on vastaavat ydinturvallisuuden valvontaviranomaiset.
Euroopan atomienergiayhteisö (Euratom) on Euroopan unionin ydinvoima-alan yhteisö, jolla on viranomaisvaltuudet. Se valvoo ydinvoiman käyttöä Euroopan unionin alueella.
Kansainvälinen atomienergiajärjestö (IAEA) on Yhdistyneiden kansakuntien ydinenergiajärjestö, joka valvoo ydintekniikan ja ydinaineiden käyttöä kansainvälisesti. Sillä on valvontaoikeus kaikissa ydinsulkusopimuksen allekirjoittajamaissa. Ydinsulkusopimuksen piiriin kuuluvat Pakistania, Intiaa ja Israelia lukuun ottamatta kaikki maailman itsenäiset valtiot.
Lainsäädäntö ja valvonta > Ydinonnettomuuden vastuu

Suomessa sijaitsevan ydinlaitoksen haltijalla on rajoittamaton vastuu Suomessa aiheutuneesta vahingosta. Rajoittamaton vastuu on ollut voimassa vuodesta 2012 alkaen. Jos Suomessa sijaitseva ydinlaitos aiheuttaa vahinkoa Suomen ulkopuolella, vastuun enimmäismäärä on noin 700 miljoonaa euroa . Vakavin ydinonnettomuus maailmassa vuoden 2018 loppuun mennessä on ollut Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus Ukrainan sosialistisessa neuvostotasavallassa (Nyk.Ukraina) vuonna 1986, jonka taloudellisiksi kustannuksiksi on arvioitu satoja miljardeja dollareita.
Lainsäädäntö ja valvonta > Stressitestit Fukushiman onnettomuuden jälkeen

Vuonna 2011 alkaneen Fukushiman onnettomuuden seurauksena STUK arvioi EU:lle Loviisan ja Olkiluodon käyviä laitoksia ja käytetyn polttoaineen välivarastoja sekä Olkiluotoon rakenteilla olevaa laitosyksikköä joulukuun 2011 lopussa. Suunnittelu kaikkien sääilmiöiden osalta ei STUK:n mukaan ollut nykyisen käsityksen mukaan riittävä.
Ydinvoimaloiden polttoaine ja ydinjätteet

Suomen ydinvoimaloiden polttoaine tuodaan ulkomailta. Vuonna 2019 tuonnin määrä oli 56 tonnia uraania ja arvo 86 miljoonaa euroa. Tuonnista 38 prosenttia tuli Venäjältä, 31 prosenttia Saksasta ja 31 prosenttia Ruotsista.
Ydinvoimaloista kertyy käytettyä ydinpolttoainetta 70 tonnia ja muuta voimalaitosjätettä 250–300 m³ vuodessa. Voimalaitoksen toiminnan loppuessa voimalajätettä syntyy 40 000 m³. Uraanin tuottajamaissa polttoainetonnia kohti syntyy 1 000 tonnia louhintajätettä ja viisi tonnia rikastusjätettä.
Olkiluodossa ja Loviisassa syntyvä korkea-aktiivinen ydinjäte eli käytetty ydinpolttoaine loppusijoitetaan Olkiluodon kallioperään 400–450 metrin syvyyteen. Polttoaineniput pakataan kuparikapseleihin, jotka ympäröidään bentoniittisavella. Onkalo-niminen loppusijoitustila ja maanpäällinen kapselointilaitos saivat rakentamisluvan vuonna 2015. Loppusijoituksesta huolehtii Posiva Oy. Loviisan käytetty polttoaine vietiin Venäjälle vuoteen 1996 asti, jolloin ydinjätteen vienti ulkomaille ja myös tuonti Suomeen kiellettiin.
Matala- ja keskiaktiiviset ydinjätteet loppusijoitetaan Olkiluodossa ja Loviisassa sijaitseviin kallioluoliin, niin sanottuihin VLJ-luoliin. Olkiluodon VLJ-luola sijaitsee 60–95 metrin syvyydellä, ja se otettiin käyttöön vuonna 1992. Loviisan VLJ-luola sijaitsee noin 110 metrin syvyydellä, ja se otettiin käyttöön vuonna 1998. Kun ydinvoimalat aikanaan puretaan, niin purettaessa syntyvät matala- ja keskiaktiiviset jätteet loppusijoitetaan myös VLJ-luoliin.
Uraanin louhinta Suomessa

Terrafame on saanut luvan ottaa talteen uraanimalmin muun toiminnan ohessa. Yrityksellä on siihen valmiit laitteistot. Luvasta on valitettu, joten valitukset on käsiteltävä ennen toiminnan aloitusta. Terrafame ei itse aio rikastaa uraania, vaan vain ottaa sen talteen.
Aiemmin Kauppa- ja teollisuusministeriö (KTM) teki päätöksen uraanivaltauksesta Enon ja Kontiolahden rajalle 10. lokakuuta 2006. Päätös antoi ranskalaiselle Cogema-yhtiölle (Compagnic Générale des Matières Nucléaires, nykyisin Areva) oikeuden uraanin ja muiden malmien etsintään. Päätös ei oikeuttanut koelouhintaan tai koerikastukseen. Valtaus oli voimassa viisi vuotta. Yhtiö sai Enossa ja Kontiolahdella valtausoikeudet 18 alueeseen. Niiden kokonaispinta-ala on noin 1 500 hehtaaria. Valtausalueilta etsittiin uraania ja toriumia.
Ydinvoiman kannatus Suomessa

Vuonna 2022 tehdyssä kyselyssä 65 prosenttia suomalaisista haluaisi lisätä ydinvoiman käyttöä ja 11 prosenttia vähentää. 18 prosentin mielestä nykyinen määrä ydinvoimaa on sopiva, ja 6 prosenttia ei osannut sanoa kantaansa. Miehet kannattavat ydinvoimaa selvästi enemmän kuin naiset. Energiateollisuuden teettämään ja IROResearchin toteuttamaan Energia-asenteet-kyselyyn vastasi tuhat suomalaista, ja sen virhemarginaali on 3,2 prosenttiyksikköä.
EU:n alkuvuonna 2008 tuottaman mielipidekyselyn mukaan suomalaiset ovat innokkaimpien ydinvoiman kannattajien joukossa EU:ssa: vastanneista suomalaisista 61 % kannatti sähkön tuottamista ydinvoimalla, kun EU-kansalaisten keskiarvo oli 44 %. Kolme vuotta aikaisemmin tehdyssä kyselyssä EU-keskiarvo oli 37 %.
Suomen poliittisista puolueista Kokoomus kannattaa ydinvoiman lisärakentamista. Elokuussa 2009 valtiovarainministeri, kokoomuksen puheenjohtaja Jyrki Katainen kertoi haluavansa antaa ydinvoimaluvat kaikille kolmelle hakijalle.
Keskusta tavoittelee ydinvoiman lisäämistä. Vasemmistoliitto ja RKP vastustavat sitä. Vihreät vastusti ydinvoimaa tiukasti vielä 2010-luvun alussa mutta on sen jälkeen loiventanut kantaansa. Vuonna 2020 hyväksytyssä periaateohjelmassa Vihreät ei enää sulje pois ydinvoiman rakentamista. Aikaisemmin Perussuomalaiset vastustivat ydinvoimaa, mutta vuoden 2011 eduskuntavaaliohjelmassaan he linjasivat kannattavansa sitä. Kristillisdemokraatit ja SDP ovat jättäneet kantansa avoimeksi.
Eduskuntavaalien 2007 ehdokkaat olivat ydinvoimakielteisempiä kuin suomalaiset keskimäärin. Yli puolet vastusti kuudennen ydinvoimalan rakentamista, ja rakentamisen kannattajia oli runsaat 40 prosenttia ehdokkaista. Keskimäärin suomalaisista rakentamista vastusti tuolloin kolmannes, ja hankkeen rakentamisen kannalla oli lähes 60 prosenttia suomalaisista.
Aiheesta muualla

Suomi siirtyi ydinenergiaan itänaapurista tilatulla voimalalla. Ylen Elävä arkisto.
Loviisan ydinvoimalan vihkiäiset 1977. Ylen Elävä arkisto.
Yle testasi 1983 – Miten kävisi Loviisan ydinturmassa? Ylen Elävä arkisto.
Riskitön ydinenergia? Ylen Elävä arkisto.
MOT: Ydinvoimalaa ostamassa. Ylen Elävä arkisto.
Olkiluoto-3:n likapyykki. Ylen Elävä arkisto.
Maailman parasta ydinvoimaa Suomessa. Energiateollisuuden Ydinreaktioita-blogi.
Stuklex Ydinvoiman käyttöön liittyvä lainsäädäntö ja viranomaisten vaatimukset.
Ydintekniikka
| --- | --- |
Ydinfysiikka:  Atomi  Fissio  Fuusio  Säteily  Radioaktiivisuus  Ionisoiva säteily  Ydinräjähdys  Fissiili  Vaikutusala  Kriittinen massa 
Ydinvoima:  Ydinvoiman käyttökohteet  Ydinpolttoainekierto  Säteilyturvallisuus  Ydinturvallisuus  Ydinjätehuolto  Geologinen loppusijoitus  Uraani  Uraanin esiintyminen  Uraanikaivos  Uraanin väkevöinti  Plutonium  Torium  Torium-ydinpolttoainekierto 
Ydinreaktori:  Kevytvesireaktori  Kiehutusvesireaktori  Painevesireaktori  VVER-reaktori  EPR-reaktori  RBMK-reaktori  MKER-reaktori  CANDU-raskasvesireaktori  AP1000-reaktori  Pieni modulaarinen reaktori  Hyötöreaktori  Kiihdytinreaktori  SCWR-reaktori  Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori  Sulasuolareaktori  Kaksoisfluidireaktori  Fuusioreaktori 
Ydinaseet:  Ydinsota  Vetypommi  Neutronipommi  Ydinaseriisunta  Vaikutukset 
Ydinonnettomuus:  Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus  Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus  Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus  Luettelo ydinonnettomuuksista  Luettelo ydinlaitostapahtumista  Ydinvoimalan sydämen sulamisonnettomuus  Ydinaseonnettomuus  INES-asteikko 
Ydinvoima Suomessa:  Olkiluodon ydinvoimalaitos  Loviisan ydinvoimalaitos  Hanhikiven ydinvoimalaitos 
Energiantuotanto
Presidentti Urho Kekkonen käynnistää Triga-tyyppisen tutkimusreaktorin vuonna 1962 Espoossa.
Ydinvoiman osuus Suomen sähkönkulutuksesta 1975–2023.
Olkiluoto ja sen kolme laitosyksikköä. Kaksi oikeanpuoleista laitosta on rakennettu 1970-luvulla, vasemmanpuoleinen laitos on tässä otoksessa  kuvamanipulaatio kolmannesta yksiköstä.
Haymarketin tapaus

Haymarketin kokouksen kaksikielinen lentolehtinen.
Haymarketin joukkomurha (engl. Haymarket massacre) tai Haymarketin tapaus (engl. Haymarket affair) alkoi Yhdysvaltain Chicagossa 4. toukokuuta 1886 tapahtuneesta työläisten ja poliisin välisestä yhteenotosta, joka liittyi kahdeksan tunnin työaikaa vaatineisiin mielenosoituksiin. Yksitoista kuolonuhria vaatineen välikohtauksen jälkeen pidätettiin kahdeksan myöhemmin syyttömiksi osoittautunutta anarkistia, joista neljä teloitettiin ja yksi teki itsemurhan vankilassa. Vuonna 1889 Pariisissa kokoontunut toinen internationaali päätti ryhtyä viettämään vappua heidän muistokseen työläisten yleisenä mielenosoitus- ja juhlapäivänä.
Haymarketin tapahtumat

Haymarketin mielenosoitukseen odotettiin saapuvaksi noin 20 000 ihmistä, mutta lopulta paikalle ilmestyi vain vajaat 3 000. Parsonsin ja Spiesin ohella puoli kahdeksalta illalla alkaneessa tilaisuudessa puhui myös kolmas anarkisti, englantilaissyntyinen metodistipastori Samuel Fielden. Alkuvaiheessa paikalla oli lisäksi pormestari Harrison, joka totesi mielenosoituksen rauhalliseksi ja kehotti poliisijohtajaa vapauttamaan läheiselle poliisiasemalle tilaisuutta varten kootut joukot. Kokouksen jatkuessa alkoi sade, jonka vuoksi Parsonsin pariskunta siirtyi lapsineen läheiselle työväentalolle. Kellon lähentyessä kymmentä tapahtuma oli jo lähes ohitse eikä paikalla rankkasateessa ollut enää kuin parisataa henkeä. Torille ilmestyi kuitenkin vielä lähes 170 miehen vahvuinen Winchester-kiväärein varustautunut poliisiosasto, jonka johtaja kehotti mielenosoittajia hajaantumaan. Samuel Fieldenin lopetellessa puhettaan poliisien keskellä räjähti dynamiitista valmistettu pommi, joka surmasi välittömästi yhden poliisin. Räjähdyksen jälkeen poliisit aloittivat summittaisen ammuskelun, jonka yhteydessä he osuivat pimenevässä illassa myös omiin miehiinsä. Paikalla olleet mielenosoittajat puolestaan vastasivat kiväärituleen revolvereillaan. Välikohtaus vaati lopulta 11 kuolonuhria, joista seitsemän oli poliiseja ja neljä mielenosoitukseen osallistuneita työläisiä.
Pommin räjäyttäjää ei koskaan saatu selville. Anarkistien lisäksi epäilyt ovat kohdistuneet yksittäisiin työläisiin sekä poliisin tai Pinkertonin etsivätoimiston provokaattoreihin. Tapahtuneen johdosta seuraavana päivänä julistettiin maanlaajuinen poikkeustila, koska työläisten mielenosoituksia oli ollut lähes joka puolella Yhdysvaltoja. Kaikkein voimakkaimmat toimet nähtiin kuitenkin Chicagon alueella, jossa ammattiyhdistysaktiiveja otettiin kiinni, työväentaloihin ja kokoontumistiloihin tehtiin ratsioita ja sanomalehtien julkaiseminen estettiin. Haymarketin välikohtausta käytettiin tekosyynä ammattiyhdistysliikkeen vastaisille toimille myös Yhdysvaltain ulkopuolella.
Oikeudenkäynti

Lukuisten pidätettyjen joukosta asetettiin lopulta syytteeseen kahdeksan miestä, jotka kaikki olivat anarkisteja. Parsonsin, Spiesin ja Fieldenin lisäksi oikeuteen joutuivat Chicagoer Arbeiter-Zeitungin toimituksessa työskennelleet latoja Adolph Fischer ja apulaispäätoimittaja Michael Schwab, sekä niin ikään lehden palveluksessa ollut Oscar Neebe. Syytteeseen joutuivat myös pommin valmistajaksi väitetty puuseppä Louis Lingg ja anarkistisen International Working People’s Association -ammattiliiton aktiiveihin lukeutunut George Engel. Albert Parsons ei ollut alun perin pidätettyjen joukossa, mutta hän antautui vapaaehtoisesti solidaarisuudenosoituksena tovereitaan kohtaan. Syytetyistä ainoastaan Spies ja Fielden olivat torilla pommin räjähtäessä ja hekin todistettavasti puhujalavalla. Fischer ja Parsons olivat Zepf’s Hallin työväentalolla oluella, Engel kotonaan pelaamassa korttia ja Schwab puolestaan puhumassa toisessa lakkotilaisuudessa.
Kesäkuun 21. päivänä alkanut oikeudenkäynti oli alusta lähtien täysin puolueellinen. Valamiehistöä ei muodostettu normaaliin tapaan arpomalla, vaan sen valitsi syyttäjän nimittämä edustaja, jonka kerrottiin jo ennen oikeudenkäynnin alkua sanoneen pitävänsä huolta siitä, että kaikki syytetyt hirtetään. Valamiehistö koostui pelkästään paikallisista liikemiehistä tai heidän palveluksessaan olevista toimihenkilöistä. Lisäksi mukana oli yksi välikohtauksessa kuolleen poliisin sukulainen.
Oikeudenkäynnissä tuli selvästi ilmi, että vain kolme syytetyistä oli ylipäätään ollut kyseisenä iltana tapahtumapaikalla. Ei myöskään esitetty minkäänlaisia todisteita, että yksikään heistä olisi heittänyt pommia tai olisi millään muullakaan tapaa ollut tekemisissä sen kanssa. Kokouksessa pidettyjä puheitakaan ei pystytty osoittamaan väkivaltaa lietsoviksi; jopa todistajana kuultu pormestari Harrison kutsui niitä hillityiksi. Syyttäjänä toiminut Julius Grinnell ilmaisi päätöspuheenvuorossaan selkeästi, kuinka syytetyt olivat tuomiolla pelkästään poliittisten näkemystensä vuoksi. Hänen mukaansa yksikään heistä ei ollut yhtään sen syyllisempi kuin kukaan muukaan paikalla ollut, mutta miehistä pitää tehdä varoittava esimerkki.