Rheinfeldenin taistelu
Ensimmäinen taistelu

Keisarillisen armeijan komentajat tiesivät Rheinfeldenin olevan pulassa. Johann von Werth, Enkefort, Fürstenberg ja Klaus Sperreuter kokosivat Augsburgissa armeijan, jonka tehtäväksi tuli piirityksen lopettaminen. Myöhemmin armeijaan liittyi vielä Federico Savellin johtamia joukkoja, jotka olivat olleet Franche-Comtéssa. Armeija lähestyi Rheinfeldeniä pohjoisesta.
Weimarin armeijassa oli 2 000 jalkamiestä ja 4 000 ratsukkoa sekä 15 tykkiä. Hänen pääarmeijansa oli Reinin eteläpuolella valmistelemassa tulevaa rynnäkköä. Pohjoisrannalla oli vain pieniä varustuksia, joiden tehtävä oli estää yhteydet piiritettyyn kaupunkiin. Pohjoisrannan varustukset torjuivat keisarillisten ensimmäisen tiedustelevan hyökkäysyrityksen ja Weimar päätteli, että hän pystyisi lyömään lähestyvän vihollisen pienellä armeijalla, eikä hänen tarvitsisi keskeyttää rynnäkön valmistelua. Weimar toi pohjoisrannalle 600 musketööriä, noin 2 500 ratsukkoa ja 8 kevyttä tykkiä.
Uudella hyökkäyksellä Savelli ja Werth löivät pohjoisrannan varustukset helposti. Weimar sai tiedon vihollisen menestyksestä, mutta oli auttamattomasti alivoimainen, sillä keisarillisia oli kaksinkertainen määrä. Keisarillisilla oli 4 800 ratsukkoa ja 2 600 jalkamiestä, mutta ei tykistöä, sillä armeija oli koottu kiireessä.
Maasto oli alueella taistelua rajoittava tekijä: avointa maastoa oli vain puolitoista kilometriä pitkä kapea kaistale Reinin rannan suuntaisesti. Muuten maasto oli metsää.
Weimar jakoi armeijansa kahtia: hän komensi itse vasenta siipeä George Christoph von Taupadell oikeaa. Keisarilliset jakautuivat myös kahteen siipeen: Werth johti vasenta, Savelli ja Sperreuter oikeaa. Weimarin suunnitelmana oli yrittää pysäyttää keisarilliset jo metsässä, ennen kuin he pääsisivät aukealle alueelle.
Taistelu oli sekava. Rikkonaisen maaston takia taistelu hajosi useampaan erilliseen osaan, kun yksittäiset yksiköt kohtasivat toisensa metsäaukioilla, kulku-urilla tai metsässä. Werth kohtasi Taupadellin. Taupadell löi vastustajansa noin tunnin taistelun jälkeen. Toisella siivellä lopputulos oli toisenlainen: Savelli ja Sperreuter työnsivät Weimarin sivuun ja etenivät aukealle alueelle. Savelli eteni edelleen ja valtasi Reinin sillan. Weimar oli alivoimaisena loukussa pohjoisrannalla ja antoi käskyn vetäytyä Laufenburgiin.
Weimar menetti taistelussa 150 miestä. Lisäksi hän menetti kolme tykkiä ja viisi alijohtajaansa. Keisarilliset vapauttivat Rheinfeldenin piirityksestä, kun etelärannan armeija vetäytyi myös Laufenburgiin.
Keisarilliset eivät lähteneet takaa-ajoon, vaan siirsivät armeijansa majoitukseen Rheinfeldeniin. Werthiä ja Savellia on jälkeenpäin arvosteltu tästä virheestä, mutta heidän tekemänsä päätös on ymmärrettävissä. Armeija oli marssinut nopeasti kylmässä talvisäässä, joten miehet olivat väsyneitä ja kylmissään ja osa joukoista oli kärsinytselvennä taistelussa. Lisäksi Rheinfeldenissä ei ollut piirityksen jäljiltä muonaa eikä hevosille rehua, joten armeijan huolto piti järjestää pikimmiten. Savelli ja Werth myös uskoivat, että Weimar ei toipuisi tappiosta nopeasti, ja joka tapauksessa keisarillisten ulommaiset vartiot varoittaisivat, jos Weimar lähestyisi.