stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rooman valtakunnan kulttuuri
Taide

Kaikista aloista juuri taiteessa näkyivät kreikkalaisvaikutteet selvimmin. Maalaustaiteessa ja kuvanveistossa jäljiteltiin surutta kreikkalaista tyyliä. Roomalaiset esimerkiksi mieluusti tekivät kreikkalaisista pronssipatsaista marmorikopioita, ja monet kreikkalaiset patsaat ovatkin säilyneet vain näinä kopioina. Rooman tasavallan aikaiset roomalaisten merkkihenkilöiden veistokset ovat usein hämmästyttävän realistisia ja inhimillisiä. Keisariajalla kuvaustapa muuttui propagandistisempaan suuntaan, mikä näkyy jo Augustuksen kuvapropagandassa.
Maalaustaidetta ei ole säilynyt paljon, mutta joitakin hienoja freskoja on löydetty esimerkiksi Pompejista. Näihin kuuluu maisema- tai taulukuvia ja maalattua valearkkitehtuuria, jotka muodostavat yhtenäisen kokonaisuuden. Mosaiikkeja on säilynyt enemmän, ja ne ovat myös tärkeä tietolähde roomalaisesta yhteiskunnasta taiteellisen arvonsa lisäksi.
Liikuttaessa kohti keskiaikaa niin veistokset kuin maalauksetkin alkoivat enenevissä määrin menettää realistisia piirteitään ja siirryttiin keskiajalle tyypillisenä pidettyyn ilmaisuun. Kristinusko löi taiteeseen vahvan leiman.
Rakennustaiteen suunnat olivat niin ikään kreikkalaistyylisiä, mutta insinööritaidon kehittyminen mahdollisti uudenlaista arkkitehtuuria. Etruskien vaikutus oli huomattava. Holvikaaret ja kupolit loivat roomalaiseen rakennustaiteeseen sen oman tyylin. Toisin kuin kreikkalaiset, roomalaiset jättivät julkiset rakennukset usein ulkopuolelta kohtuullisen karuiksi, ja keskittyivät sisätilojen koristeluun. Loistokausi oli Augustuksen aikana.
Korinttilainen tyyli oli suosituin. Temppelit olivat joko pyöreitä tai suorakaiteen muotoisia. Maallikkorakennuksista mainittakoon basilikat, kylpylaitokset, kuten Caracallan ja Diocletianuksen kylpylät Roomassa, teatterit, amfiteatterit, kilpa-ajoradat sekä roomalaisille luonteenomaiset riemukaaret, palatsit ja hautarakennukset, esimerkiksi San Angelon linna ja Caecilia Metellan hauta lähellä Roomaa. Yksityisasunnoista saa parhaan käsityksen Pompejissa. Huomattavia olivat myös akveduktit ja viemärit.
Taide > Kirjallisuus

Rooman kirjallisuus, joka käsittää Rooman vallan aikaisen latinankielisen kirjallisuuden, on saanut tuntuvaa vaikutusta kreikkalaisesta kirjallisuudesta. Lukuun ottamatta hävinneitä kansanrunouden tuotteita Rooman kirjallisuus alkaa vasta silloin, kun roomalaiset tulivat kosketuksiin Etelä-Italian kreikkalaisten kanssa. Ensimmäisen ajanjakson 240–78 eaa. mainittavimmat kirjailijat olivat Livius Andronicus, Naevius, Ennius, Lucilius, Plautus, Terentius ja Cato vanhempi. Toisen ajanjakson 78 eaa. – 14 jaa. alkupuoliskolla elävät runoilijat Lucretius ja Catullus, proosakirjailijat Cicero, Julius Caesar, Sallustius, polyhistori Terentius Varro sekä loppupuoliskolla, jota sanotaan Rooman kirjallisuuden kultakaudeksi, runoilijat Vergilius, Horatius, Propertius, Tibullus, Ovidius ja historioitsija Livius.
Kolmannen ajanjakson (14–117 jaa.), hopeakauden, pääkirjailijat ovat historioitsija Tacitus, luonnontutkija Plinius vanhempi, reetori Quintilianus, filosofi ja näytelmäkirjailija Seneca, romaaninkirjoittaja Petronius, satiirikko Juvenalis. Viimeisenä ajanjaksona (117–568) on etupäässä lakitieteellistä ja kielitieteellistä kirjallisuutta. Huomattavin kaunokirjailija on Apuleius. Merkittävimmät kirjailijat ovat kristityt kirkkoisät, kuten Tertullianus ja Augustinus. Viimeisinä roomalaisina kirjailijoina pidetään Boëthiusta ja Cassiodorusta.
Tiede

Roomalainen luonnontiede ei koskaan yltänyt kreikkalaisten esikuviensa tasolle. Luonnontieteistä kehittyivät lähinnä käytännönläheiset alat, ennen muuta lääketiede.
Tiede > Tekniikka

Insinööritaidotkin kehittyivät. Keksittiin muun muassa betoni, ja kaupunkien infrastruktuuri rakennettiin huomattavasti kreikkalaisia paremmin. Holvikaaren hallitsemisella oli tähän suuri merkitys. Vesijohdot (akveduktit), viemäröinti, tiet ja sillat olivat roomalaisilla korkeatasoisia. Tiet olivat niin korkeatasoisia että monet niistä ovat olemassa tähän päivään asti ja olivat jatkuvassa käytössä aina siihen asti kun autoliikenne lopulta syrjäytti ne.
Filosofia

Filosofian alalla tärkeimmiksi muodostuivat epikurolaiset, stoalaiset ja uusplatonistiset koulukunnat.
Stoalaista koulukuntaa edustivat esimerkiksi Seneca ja Marcus Aurelius.
Tavat

Antiikki käsitetään helposti läheisemmäksi kuin se olikaan. Monien säilyneiden kulttuurivaikutteiden johdosta roomalaisesta elämänmenosta on helppo löytää samaistumiskohteita. Antiikin maailma oli kuitenkin kovin toisenlainen kuin nykyään. Elämän rytmi, hajut, maut, moraali ja maailmankuva olivat erilaisia. Esimerkiksi kuoleman jokapäiväisyys teki ihmishengestä usein lähes arvottoman.
Tavat > Roomalaiset arvot, perhe ja kasvatus

Roomalainen moraali perustui niin sanotuille perinteisille roomalaisille arvoille. Esi-isien kunnioitus oli tärkeää.
Perhe oli roomalaisen yhteiskunnan perusta. Miehellä piti olla lapsia, jotta hänen nimensä säilyisi, joten jos lapsia ei syntynyt, heitä adoptoitiin. Antiikin aikana kaikki ihmiset menivät naimisiin – avioliitto oli velvollisuus, eikä romanttinen rakkaus ollut sen edellytys. 
Perheeseen kuuluivat vanhempien ja lasten ohella myös sen omistamat orjat. Roomalaiset suvut verkostoituivat keskenään avioliittojen ja adoptioiden avulla.
Lasten kasvatuksessa korostettiin velvollisuudentuntoa ja kunnioitusta esi-isiltä perittyjä tapoja kohtaan. Stoalainen filosofia istui hyvin roomalaisen eliitin ihanteisiin. Kaupungeissa oli mahdollista saada opetusta maksua vastaan alkeiskouluissa, ja ylhäisöperheissä lapset opettelivat lukemaan ja kirjoittamaan kotiopettajan johdolla.
Isänvalta oli roomalaisessa perheessä voimakas, ja se ulottui jopa aikuisiin lapsiin, niin poikiin kuin tyttäriin. Isänvalta koski paitsi lasten avioliittoja myös heidän omaisuuttaan. Keisarikaudella isänvaltaa rajoitettiin, ja naisen asema koheni. Tällöin naimisissa olevat naiset ja lesket hallitsivat itsenäisesti omaisuuttaan. Roomalaisella naisella ei ollut poliittisia oikeuksia, eikä äidillä ollut perheessä samanlaista oikeudellisesti vahvaa asemaa kuin isällä. Avioerossa lapset jäivät aina isälle. Roomalaisessa perinnönjaossa oli kuitenkin erityistä, että tytär peri yhtä paljon kuin poika.
Tavat > Käyttö- ja ylellisyysesineet

Roomalaisesta vaatetuksesta tunnetaan yleisimmin toga ja tunika. Toga oli miesten muodollinen asu, jota käytettiin juhlatilaisuuksissa ja virallisissa yhteyksissä. Se oli tehty villasta, se oli vaikea pukea ja ilmeisesti kuuma. Miesten arkivaate oli tunika. Lisäksi voitiin käyttää esimerkiksi viittaa. Nuoret naiset käyttivät tunikaa. Naimisiinmenon jälkeen he käyttivät tunikan päällä pidempää stolaa. Alle 16-vuotiaat pojat käyttivät toga preatextaa, jonka kanssa käytettiin purppuraa nauhaa ja vanhemmiten käytettiin toga virilistä.
Roomalaiset saivat sodissa sotasaaliiksi helmiä ja jalokiviä, joita käytettiin koruihin. Koruissa käytettiin myös kultaa ja lasimassaa. Roomassa tehtiin myös kosmeettisia voiteita, joissa pohja-aineena oli hunaja tai rasva. Nämä aineet värjättiin lyijyvalkolla.
Varakkaat naiset korostivat asemaansa näyttävillä kampauksilla. Tasavallan aikana miehet eivät juurikaan kiinnittäneet huomiota hiustenleikkuuseen. Keisariajalla monimutkaisemmat kampaukset yleistyivät. Varhaisimpana aikoina miehet eivät ajaneet partaansa. Ilmeisesti kreikkalaisesta vaikutuksesta tasavallan lopunaikoina parrasta yleisesti luovuttiin. Parranajo oli ajan välineillä tuskallinen ja hidas operaatio. Parta yleistyi uudestaan keisari Hadrianuksen kaudella, kun keisari peitti kasvojensa arpia parralla. Keisari oli tärkeä jäljittelyn kohde ja parrankäyttö yleistyi nopeasti.
Tavat > Naisten asema, yhteiskuntaluokat ja orjuus

Naisten asema oli Roomassa jonkin verran parempi kuin Kreikassa. Roomalainen yhteiskunta oli kuitenkin luonteeltaan patriarkaalinen. Naisilla ja miehillä ei ollut samoja oikeuksia, ja naisen asema hahmotettiin aina hänen miessukulaistensa kautta.
Toisin kuin kreikkalaiset orjat, roomalainen orja saattoi tulla vapautetuksi ja hänen lapsistaan saattoi tulla valtakunnan kansalainen. Tämä oli tärkeä sosiaalisen nousun väylä, joka toi uutta voimaa kangistuneisiin yläluokkiin ja hillitsi orjien luokkatietoisuuden syntyä. Orjien asema vaihteli suuresti. Heikoimmassa asemassa olleilla kaivosorjilla ei ollut paljoakaan yhteistä parhaan aseman saavuttaneiden rikkaiden roomalaisten yksityisorjien kanssa. Kuuluisa esimerkki orjien hyvästä kohtelusta on Cicero, joka kehitti orjiinsa henkilökohtaisen suhteen.
Tavat > Roomalaisen sääty-yhteiskunnan tunnusmerkkejä

Roomalainen yhteiskunta oli tiukka sääty-yhteiskunta, jonka jokainen jäsen joka hetki tiesi oman asemansa yhteisössä. Säännöllisesti toistuvissa censuksissa eli väestönlaskennoissa kansalaiset kirjattiin luetteloon paikkakunnittain sosiaalisen arvojärjestyksen mukaisesti. Käytännössä tämän arvojärjestelmän voi havaita muun muassa virallisissa dokumenteissa, joihin vaadittiin kymmenen todistajaa. Säilyneissä dokumenteissa samat todistajat ovat poikkeuksetta kirjoittaneet nimensä täsmälleen samassa järjestyksessä. Pompejissa on säilynyt erään huutokauppameklarin arkisto, joka sisältää yli 150 virallista dokumenttia, joissa on usein säilynyt kaikkien kymmenen todistajan nimet. Näissä kaikissa dokumenteissa samojen henkilöiden kohdalla nimet ovat aina samassa järjestyksessä.
Patriisien ja plebeijien välinen valtataistelu päättyi noin 300-luvun puolivälissä eaa., kun plebeijit pääsivät joitakin pappisvirkoja lukuun ottamatta kaikkiin valtion virkoihin ja saivat niihin kiintiötkin. Tämän kehityskulun johdosta syntyi uusi luokka, virka-aateli nobilitas, joka muodostui korkeimmissa valtion viroissa olevista henkilöistä ja heidän perheistään. Tässä järjestelmässä oli normaalia ja hyväksyttävää nousta yhden sukupolven aikana yhden sosiaalisen asteen verran, mutta jos pyrki nousemaan enemmän kuin yhden asteen, sai helposti nimen homo novus, nousukas tai kiipijä.
Roomalaiset suhtautuivat yleensä palkattuun työhön torjuvasti. Ajateltiin, että henkilö, joka oli toisen palkkalainen, oli tehtävänsä ajan orjan asemassa (loco servorum). Tämän vuoksi esimerkiksi asianajajan tulkittiin olevan oikeudessa asiakkaansa suojelijana (patronus) eikä palkkalaisena. Tämän saama palkkiokaan ei ollut palkkaa vaan lahja, honorarium. Etelä-Euroopan maissa tämä hyvin kallis käytäntö on yhä voimassa asianajajien ja yksityislääkäreiden kohdalla. Vapaille miehille sopivat taidot, artes liberales, olivat tarkoin määritelty.
Cicero käsitteli tätä kysymystä laajasti teoksessaan De officiis (Velvollisuuksista). Hän kuvailee pitkän listan ammatteja ja tehtäviä, jotka eivät ole sopivia ja muuten vain muutamia muita, jotka ovat sopivia vapaiden kansalaisten alimmille luokille:
»Hyväksyttäviä eivät ensinnäkään ole sellaiset ammatit, jotka herättävät ihmisissä mielenkarsautta, kuten tullimiesten ja koronkiskurien. Ala-arvoista tointa on katsottava myös niiden harjoittavan, jotka ostavat tukkukauppiailta myydäkseen saman tien edelleen. – – Kaikkein vähiten hyväksyttäviä ovat ne ammatit, jotka palvelevat nautintoja: kalanmyyjät, teurastajat, kokit, kanatarhurit, kalastajat – –. Sellaiset ammatit sen sijaan, jotka vaativat suurempaa asiantuntemusta tai joista on huomattavaa hyötyä, kuten lääkärin, arkkitehdin ja yleissivistykseen kuuluvien aineiden opettajien toimet, ovat kunniallisia niille, joiden säädylle ne sopivat. – –» 
(Marcus Tullius Cicero, Velvollisuuksista, 149-151. Suom. Marja Itkonen-Kaila)
Kulttuuriperintö

Rooman kulttuuri jatkoi maailmanvalloitustaan kauan itse valtakunnan kukistumisen jälkeen. Rooman valtiorakenteen tuhonneet valloittajat itse asiassa ihailivat roomalaista kulttuuria ja omaksuivat lukuisia elementtejä siitä. Kirkko, joka oli alun perin lähtenyt muuttamaan Roomaa, omaksui nyt säilyttäjän roolin. Roomalaiset hoviseremoniat, latinan kieli ja roomalainen ajatustapa säilyivät parhaiten katolisen kirkon jumalanpalveluskaavoissa ja opissa. Rooman piispa eli paavi jopa omaksui pakanallisen pappistittelin pontifex maximus kasvattamaan arvovaltaansa.
Näkemys Roomasta esikuvallisena valtiona oli niin vahva, että vuonna 800 Kaarle Suuri kruunattiin keisariksi. Tämä uusi keisarius ei ollut uutta, vaan se nähtiin suorana jatkona Rooman keisariudelle. Keisarius säilyi merkittävänä valtapoolina paaviuden ohella läpi keskiajan.
Roomalainen kirjallisuus säilyi nykypäivään ennen muuta keskiaikaisen kopiointitradition myötä. Vaikka kristilliset kopioijat, esimerkiksi munkit, suhtautuivatkin epäillen pakanallisiin kirjoittajiin, muodostuivat tästä huolimatta muun muassa Cicero ja Caesar merkittäviksi.
Suomeen roomalainen kulttuuri – latinan kielen osalta – tuli noin 1200-luvulla ruotsalaisten välityksellä. Taiteessa roomalainen vaikutus näkyy klassisissa tyyleissä ja esimerkiksi renessanssin maalauksissa. Eräs ehkä liiaksi yksinkertaistava näkemys on nähdä länsimainen taide sarjana roomalaisen estetiikan uudelleentulkintoja: sarjana klassisia, klassisoivia ja uusklassisia kausia.
Nykyään roomalainen kulttuuriperintö näkyy kenties selvimmin siinä että latinalaiset aakkoset on maailman laajimmille levinnyt kirjoitusjärjestelmä. Nykymaailman valtioista 131, noin 2/3, käyttää latinalaisia aakkosia virallisena kirjoitusjärjestelmänään ja näiden maiden ulkopuolellakin valtaosa ihmisistä osaa lukea ja kirjoittaa sitä. Roomalainen laki toimii myös perustana säädösoikeudelle, joka on nykyään maailman yleisin lakijärjestelmä.
Kirjallisuutta

Antiikin kulttuurihistoria, toim. Henrik Lilius et al. WSOY 1981, Porvoo.
Roomalaista arkea ja juhlaa, toim. Marja-Leena Hänninen ja Maijastina Kahlos. SKS 2004, Helsinki.
Rooman Pantheonissa nähdään monia roomalaisen arkkitehtuurin ominaispiirteitä. Rakennus on ulkoa melko koruton lukuun ottamatta päätyä, jossa ilmoitetaan Marcus Agrippan rakennuttaneen sen. Taustalla näkyy kupoli, jota ei esiinny kreikkalaisissa temppeleissä.
Pont du Gard, osa roomalaista vesijohtoa Ranskassa.
Pompeius. Tasavallan aikaista ilmeikästä kuvanveistoa.
Togaan pukeutunut roomalainen mies
Luciano Bivar

Hän poika, jolla on suuret unelmat. Hän käy kakkalla keskimäärin viisi kertaa vuodessa. Hän kärsii suuresta ummetuksesta. Hän syntyi suomen lahden saaressa vuonna 1842. Hyvin on poika tähän asti säillyny
↑  Määritä nimeke!
Kelloköynnös

| Kelloköynnös |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Sinilatvakasvit Polemoniaceae
Alaheimo::  Cobaeoideae
Suku::  Kelloköynnökset Cobaea
Laji::  scandens
Kaksiosainen nimi
 Cobaea scandens  Cav. 
Katso myös
   Kelloköynnös Wikispeciesissä   Kelloköynnös Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kelloköynnös (Cobaea scandens) on rehevä kukkiva köynnös.
Ulkonäkö ja koko

Kelloköynnös kasvaa 2–3 metriä pitkäksi. Sen lehdet ovat tummanvihreät, varsi ja lehtiruodit punertavat. Kellomaiset kukat ovat aluksi vaaleanvihreät, muuttuvat violeteiksi.
Alkuperä

Kelloköynnös on kotoisin Meksikosta.
Kasvatus

Kelloköynnöksen voi kasvattaa siemenistä maaliskuussa ja istuttaa taimina ulos, kun hallan vaaraa ei ole. Sen voi saada talvehtimaan viileässä, valoisassa paikassa, kuten kuistilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kelloköynnös (Cobaea scandens)
Puutarha.net: Kelloköynnös (Cobaea scandens)
Pherobase: Floral volatiles of Cobaea scandens[vanhentunut linkki] (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q424385  Wikispecies: Cobaea scandens  APNI: 72739  CoL: WJS6  EoL: 6359727  EPPO: CBOSC  FNA: 200018922  GBIF: 4204358  GRIN: 10972  iNaturalist: 285911  IPNI: 61922-2  MoBotPF: 285443  NCBI: 55380  NSWFlora: Cobaea~scandens  NZOR: a943398a-c0d9-4a37-8b94-868d6530c386  NZPCN: 3722  Open Tree of Life: 558456  PalDat: Cobaea_scandens  Plant List: kew-2729046  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:61922-2  RHS: 4047  Tropicos: 25800525  WFO: wfo-0000612881
Marjo Näkki

Marjo Näkki
| --- | --- |
Syntynyt:  1976  
Kansalaisuus:  Suomi  
Ammatti:  journalisti  
| --- | --- |
Työnantajat:  Yleisradio, Suomen Tietotoimisto  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Marjo Näkki (s. 1976) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Näkki oli STT:n kirjeenvaihtaja Tallinnassa vuosina 2008–2010, joista viimeisenä vuonna hän työskenteli samalla myös MTV:lle. Ennen kirjeenvaihtajuutta hän oli työskennellyt pääasiassa oikeus- ja rikostoimittajana. Vuosina 2010–2015 Näkki toimi Suomen Tallinnan-suurlähetystön lehdistöneuvoksena.
Lokakuussa 2015 Näkki palasi kirjeenvaihtajaksi, kun hän aloitti Ylen Baltian-kirjeenvaihtajana asemapaikkanaan Riika. Vuonna 2017 hän siirtyi Moskovaan kaksivuotiseksi kaudeksi. Kirjeenvaihtajuuksien jälkeen Näkki on työskennellyt Yle Radio 1:n Ykkösaamun ja Pääministerin haastattelutunnin juontajana.
Teokset

Näkki, Marjo: Hepoa Tallinnaan: kaksi vuotta kirjeenvaihtajana.  Helsinki:  Gummerus, 2010.  ISBN 978-951-20-8339-8
Kunnas, Kaja & Näkki, Marjo: Itämeren turvatarkastus: kun sodan uhka palasi.  Helsinki:  Gummerus, 2023.  ISBN 978-951-20-8762-4
Kunnas, Kaja & Näkki, Marjo: Suomenlahden suhdekirja: uudet vaaran vuodet.  Helsinki:  Kosmos, 2016.  ISBN 978-952-7144-12-1
Metso, Juha; Näkki, Marjo & Rokka, Mika: Takaisin: kaipuu menetetyille saarille.  Kotka:  Banja Media, 2024.  ISBN 978-952-94-9517-7
Valikoitu filmografia

Takaisin - menetetyt saaret, 2025, ohjaaja Juha Metso, käsikirjoittaja Marjo Näkki, leikkaaja Mika Rokka, Banja Media Oy (dokumentti)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marjo Näkki Wikimedia Commonsissa
Mikko-Pekka Heikkinen: Ainutlaatuinen kulttuuri kuoli, kun Venäjä sai Suomen ulkosaaret – tältä se näyttää värikuvissa Helsingin sanomat. 26.1.2025. Helsingin sanomat.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle
FS Diderot (1909)

| Diderot |
| --- | --- |
 Diderot

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ateliers et Chantiers de la Loire, St. Nazaire
Kölinlasku:  23. elokuuta 1907
Laskettu vesille:  20. huhtikuuta 1909
Palveluskäyttöön:  25. heinäkuuta 1911
Poistui palveluskäytöstä:  koululaivaksi 1927 alusluettelosta 1936
Loppuvaihe:  romutettu 1937
Tekniset tiedot
Uppouma:  18 318 t
Pituus:  144,9 m
Leveys:  25,8 m
Syväys:  9,2 m
Koneteho:  22 500 shp
Nopeus:  19 solmua
Miehistöä:  681
Aseistus
Aseistus:  4 × Canon de 305 mm Modèle 1906 12 × Canon de 240 mm Modèle 1902 16 × Canon de 75 mm Modèle 1906 10 × Hotchkiss 47 mm 2 × 450 mm torpedoputkea
Diderot oli 1911 valmistunut Ranskan laivaston Danton-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Saint Nazairesta Ateliers et Chantiers de la Loirelta, missä köli laskettiin 23. elokuuta 1907. Alus laskettiin vesille 20. huhtikuuta 1909 ja otettiin palvelukseen 25. heinäkuuta 1911.
Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Ranskan Välimeren laivaston 1. laivueen 1. viirikköön. Se osallistui sotaharjoituksiin Provencen ja Tunisian välillä touko-kesäkuussa 1913 ja siihen liittyneeseen Ranskan presidentti Raymond Poincarén laivastokatselmukseen 7. kesäkuuta. Lokakuusta joulukuuhun alus oli laivueensa mukana itäisellä Välimerellä. Toukokuussa 1914 se osallistui Välimerellä pidettyyn suureen sotaharjoitukseen.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:French battleship Diderot
Käännös suomeksi
FS Mirabeau (1909)

| Mirabeau |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  4. toukokuuta 1908
Laskettu vesille:  28. lokakuuta 1909
Palveluskäyttöön:  1. elokuuta 1911
Poistui palveluskäytöstä:  majoituslaivaksi huhtikuussa 1919 alusluettelosta 1921
Loppuvaihe:  romutettu 1928
Tekniset tiedot
Uppouma:  18 318 t
Pituus:  144,9 m
Leveys:  25,8 m
Syväys:  9,2 m
Koneteho:  22 500 shp
Nopeus:  19 solmua
Miehistöä:  681
Aseistus
Aseistus:  4 × Canon de 305 mm Modèle 1906 12 × Canon de 240 mm Modèle 1902 16 × Canon de 75 mm Modèle 1906 10 × Hotchkiss 47 mm 2 × 450 mm torpedoputkea
Mirabeau oli Ranskan laivaston vuonna 1911 valmistunut Danton-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 4. toukokuuta 1908. Alus laskettiin vesille 28. lokakuuta 1909 ja otettiin palvelukseen 1. elokuuta 1911.
Palvelus

Alus liitettiin Ranskan Välimeren laivaston 1. laivueen 2. viirikköön. Se  osallistui yhdessä neljän sisaraluksensa kanssa Ranskan presidentti Armand Fallièresin laivastokatselmukseen Cap Brunin edustalla 4. syyskuuta 1911. Se osallistui touko-kesäkuussa 1913 Provencen ja Tunisian välisellä merialueella järjestettyihin sotaharjoituksiin ja niiden yhteydessä järjestettyyn presidentti Raymond Poincarén laivastokatselmukseen 7. kesäkuuta. Myöhemmin loka-joulukuussa alus risteili laivueensa mukana itäisellä Välimerellä vieraillen Egyptissä, Syyriassa ja Kreikassa. Alus osallistui toukokuussa 1914 läntisellä Välimerellä järjestettyyn suureen laivastoharjoitukseen.
Alus siirrettiin huhtikuussa 1919 majoituslaivaksi. Se poistettiin alusluettelosta 1921 ja romutettiin 1928.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:French battleship Mirabeau
Käännös suomeksi
Kemiallisen reaktion spontaanisuus

Spontaani reaktio on kemiallinen reaktio, joka etenee ilman ulkopuolista energian lisäystä . Spontaani reaktio voi olla endoterminen (sitoo energiaa systeemiin) tai eksoterminen (vapauttaa energiaa ympäristöön). Reaktion nopeus ei myöskään vaikuta reaktion spontaanisuuteen . Kemiallisen reaktion spontaanisuuteen vaikuttaa ainoastaan ympäröivät olosuhteet (esimerkiksi lämpötila) ja niissä tapahtuvat muutokset .
Spontaanissa reaktiossa systeemi vapauttaa tai sitoo itseensä energiaa ja samalla siirtyy termodynaamisesti stabiilimpaan tilaan .  Esimerkiksi veden vyöryessä alas rinnettä, potentiaalienergiaa muuntuu liike-energiaksi ilman ulkopuolista energian lisäystä. Reaktion spontaanisuus kertoo ainoastaan sen, onko reaktio mahdollinen tietyissä olosuhteissa, mutta ei sitä kuinka nopeasti reaktio tapahtuu. Spontaanit reaktiot voivat olla niin hitaita, ettei niiden tapahtumista voi havaita.
Olosuhteet vaikuttavat reaktion spontaanisuuteen ja tuotteiden muodostumiseen. Muun muassa ympäristön lämpötila, paine tai systeemin olomuoto (kiinteä/neste/kaasu) voivat vaikuttaa merkittävästi reaktion spontaanisuuteen.  Esimerkiksi jää sulaa huoneen lämmössä, koska huoneen lämpötila ylittää veden sulamispisteen (0 °C) eikä olomuodon muutos tarvitse tällöin ylimääräistä energian lisäystä tapahtuakseen. Kyseessä on siis spontaani tapahtuma.
Reaktion spontaanisuutta voidaan hyödyntää monilla tärkeillä aloilla, kuten teollisuudessa ja terveyspalveluissa. Esimerkiksi tuntemalla reaktion spontaanisuus voidaan suunnitella energiatehokkaampia teollisuuden prosesseja tai ymmärtämällä biologisten reaktioiden spontaanisuutta, voidaan tietoa hyödyntää ihmisten hoidossa.