stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilta-Sanomat
Historia

Ilta-Sanomat perustettiin vuonna 1932 Mäntsälän kapinan yhteydessä. Helsingin Sanomien silloinen päätoimittaja Eljas Erkko arvioi kapinan olevan niin iso tapahtuma, että sen uutisoimiseksi ei pelkkä kaupungilla leviävä sähkösanoma riittänyt. Tarvittiin uusi lehti. Ilta-Sanomien alkuperäinen idea oli toimia Helsingin Sanomien iltapainoksena, ja se vastasi myös sisällöltään pitkään Helsingin Sanomia. Sekä Ilta-Sanomat että Helsingin Sanomat olivat edistyspuolueen äänenkannattajia. Mäntsälän kapinan aikaan Ilta-Sanomat ilmestyi kuuden päivän ajan. Seuraavan kerran lehti ilmestyi samana syksynä kahdeksan päivän ajan kertoen Los Angelesin olympialaisista. Lehden säännöllinen ilmestyminen alkoi 15. lokakuuta 1932. Helsingin Sanomista lehti itsenäistyi vuonna 1949. Vuonna 1969 Ilta-Sanomat muuttui irtonumerolehdeksi. Aamupainoksesta, josta iltapäivälehtinimitys tulee, luovuttiin 1990-luvun taitteessa.
Yhtyneet Kuvalehdet yritti Ilta-Sanomien kilpailijaksi 1970-luvulla Iltaset-nimistä lehteä, joka jäi kuitenkin lyhytikäiseksi. Uuden Suomen perustama Iltalehti onnistui paremmin.
Ilta-Sanomien vastaava päätoimittaja Antti-Pekka Pietilä erosi tehtävästään 25. syyskuuta 2006 epätyydyttävän levikki- ja markkinaosuuskehityksen vuoksi, ja hänen seuraajanaan toimi lehden pitkäaikainen uutispäätoimittaja Hannu Savola. Savola jäi loppuvuodesta 2006 sairauslomalle ja kuoli sairauskohtaukseen 13. helmikuuta 2007. Virkaa tekevänä vastaavana päätoimittajana toimi tammikuusta 2007 alkaen uutispäätoimittaja Tapio Sadeoja, joka nimitettiin 29. toukokuuta 2007 vastaavaksi päätoimittajaksi.
Sadeoja jätti kustantajan ja vastaavan päätoimittajan tehtävät jäätyään eläkkeelle 38 vuoden jälkeen marraskuussa 2019. Hänen tilalleen nimitettiin Johanna Lahti.
Levikki

Nykyisin Ilta-Sanomat ilmestyy kuutena päivänä viikossa, maanantaista lauantaihin joka aamu. Lauantain lehti on myynnissä koko viikonlopun ja sisältää Plus-liitteen. Keskiviikkoisin ilmestyy maksullinen Ilta-Sanomat Tv-lehti, jota ei voi ostaa ilman päälehteä. Arkilehden hinta on nykyisin 1,80 euroa ja viikonvaihdelehden 2,90 euroa. Vuodesta 2009 lähtien on julkaistu myös historian eri teemoihin liittyviä päälehden ohella myytäviä erikoislehtiä, joiden aiheina ovat olleet muun muassa talvisota, jatkosota ja Mannerheim-ristin ritarit.lähde?
Ilta-Sanomien keskilevikki vuonna 2014 oli 110 226 ja viikonvaihteen levikki 134 464. Lehti tavoittaa noin 2,5 miljoonaa lukijaa (KMT 2017, Kokonaistavoitettavuus).
Ilta-Sanomien verkkopalvelussa on noin 3,1 miljoonaa eri kävijää viikossa, ja se on tällä mitattuna Suomen suosituin verkkosivusto (tilanne viikolla 4/2015). Kaikkien aikojen myydyin Ilta-Sanomien numero on ollut vuoden 1997 juhannuslehti, jota ostettiin 436 881 kappaletta.
Kansallisen mediatutkimuksen vuonna 2010 tekemän tutkimuksen mukaan iltapäivälehdet menettivät kahdessa vuodessa lukijoita maakuntalehtiä enemmän. Ilta-Sanomien painettu lehti menetti kahdessa vuodessa 56 000 lukijaa, ja sen kilpailijan Iltalehden lukijamäärä putosi 49 000:lla. Vuonna 2013 julkaistun tutkimuksen mukaan Ilta-Sanomat oli kuitenkin paperilehden ja verkkolehden lukijamäärien mukaan Suomen suurin lehti.
Vuonna 2019 Ilta-Sanomien verkkosivustoa luetaan selvästi enemmän kuin paperilehteä.
Vuonna 2020 paperilehdellä oli keskimäärin 316 000 lukijaa ja lehden verkkopalvelulla 2 835 000 lukijaa viikossa.
Lähteet:
Imago

Kyselytutkimuksen mukaan Ilta-Sanomien verkkosivusto on suomalaisten kolmanneksi tärkein uutislähde Ylen nettisivujen ja Ylen tv-uutisten jälkeen. Suomalaiset pitävät iltapäivälehtiään vähemmän luotettavina kuin muita medioita, mutta Ilta-Sanomat on kuitenkin heidän mielestään luotettavampi kuin Iltalehti. Samaan tapaan iltapäivälehtiä pidetään vähemmän riippumattomina kuin muita medioita, mutta Ilta-Sanomia pidetään kuitenkin hieman Iltalehteä riippumattomampana.
Ilta-Sanomien journalismia käsiteltiin Julkisen sanan neuvostossa vuosina 2014–2023 yhteensä 56 kertaa. Näistä tapauksista lehti sai 24 langettavaa päätöstä, kolmanneksi eniten Iltalehden (86 käsittelyä, 35 langettavaa päätöstä) ja Ylen (83 käsittelyä, 27 langettavaa päätöstä) jälkeen.
Sarjakuvaliite

Ilta-Sanomissa julkaistiin lauantaisin ilmestyvän viikonloppunumeron keskiaukeamalla vuosina 1986–1997 nelisivuista sarjakuvaliitettä. Liitettä julkaistiin nimillä IS sarjis, IS sarjat ja Sarjat. Liitteen ensimmäinen numero oli nimeltään IS sarjis, mutta liitteen nimi muuttui jo toisessa numerossa muotoon IS sarjat. Lauantaina 12. marraskuuta 1988 liitteen nimi muuttui jälleen ja nyt muotoon Sarjat. Lauantaina 13. tammikuuta 1990 liitteen nimeksi tuli jälleen IS sarjat. Ilta-Sanomien sarjakuvien julkaiseminen erillisenä liitteenä päättyi 24. toukokuuta 1997.lähde?
Ilta-Sanomien vastaavat päätoimittajat

Eljas Erkko 1932–1938 (Helsingin Sanomien päätoimittaja)
Yrjö Niiniluoto 1938–1949 (Helsingin Sanomien päätoimittaja)
Eero Petäjäniemi 1949–1956
Teo Mertanen 1956–1961
Heikki Tikkanen 1961–1966
Olavi Aarrejärvi 1966–1973
Martti Huhtamäki 1974–1983
Vesa-Pekka Koljonen 1984–2003
Antti-Pekka Pietilä 2003–2006
Hannu Savola 2006–2007
Tapio Sadeoja 2007–2019
Johanna Lahti 2019–
Aiheesta muualla

Ilta-Sanomien kotisivut
Jens Burman

| Jens Burman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1994 (ikä 30) Rätan, Bergin kunta, Ruotsi
Uran tiedot
Seura:  Åsarna IK
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2015–
Paras sijoitus:  3.
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  1
 Tietolaatikko päivitetty 14. maaliskuuta 2021 
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Maastohiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Trondheim 2025 | 4x7,5 km viesti |  |
Jens Burman (s. 16. elokuuta 1994 Rätan, Bergin kunta) on ruotsalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Åsarna IK -seuraa.
Burman debytoi maailmancupissa helmikuussa 2015 Östersundin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijoittuen sijalle 45. Ensimmäistä kertaa hän sijoittui 30 parhaan joukkoon Tour de Skihin kuuluvassa Toblachin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa tammikuussa 2016 ollen 27:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2016. Joulukuussa 2018 hän oli Lillehammerin Nordic opening -tapahtuman 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajokilpailun osuusajoissa viides. Maaliskuussa 2021 Burman saavutti ensimmäisen maailmancupin palkintopallisijansa sijoittumalla kolmanneksi Engadinin 50 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa. Vuodenvaihteessa 2023–2024 hän oli kahdeksas Tour de Skin kokonaiskilpailussa.
Burmanilla on nuorten MM-kilpailuista yksi hopea 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailusta vuodelta 2014 Val di Fiemmestä. Hän voitti alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden 15 kilometrin perinteisen kilpailussa 2016. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 14:nneksi ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 15:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli yhdistelmäkilpailussa ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kymmenes sekä 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa yhdestoista. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa viidenneksi, 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kahdeksanneksi ja yhdistelmäkilpailussa 11:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kahdeksas. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kahdeksanneksi ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 11:nneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti pronssia viestissä ja oli 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kahdestoista.
Alamaailman Vasarat

| Alamaailman Vasarat |
| --- | --- |

 Alamaailman Vasarat Roskilden festivaaleilla vuonna 2009.
Tiedot
Toiminnassa:  1997–2014
Tyylilaji:  rock metallimusiikki maailmanmusiikki jazz punk
Kotipaikka:   Suomi
Jäsenet:  Miikka Huttunen, polkuharmooni, flyygeli, melodica   Tuukka Helminen, sello (2002–)  Jarkko Niemelä, trumpetti, alttotorvi (2012-)  Santeri Saksala, rummut (2010–)  Jarno Sarkula, puupuhaltimet   Marko Manninen, sello, theremin  
Entiset jäsenet:  Teemu Hänninen, rummut, lyömäsoittimet (1997–2010)  Erno Haukkala, pasuuna, tuuba, vetotrumpetti, sousafoni, didgeridoo (1999–2011) 
Levy-yhtiö:  Laskeuma Records, 2000, 2009–   Nordic Notes (G/A/S), 2007–   Backstage Alliance, 2007–2009   Besection (Japanissa), 2007   Silence./Silenze., 2003–2007   Johanna Kustannus, 2005  
Aiheesta muualla
www.vasarat.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alamaailman Vasarat oli vuosina 1997–2014 toiminut suomalainen soitinmusiikkiyhtye. Yhtyeen musiikki sisältää muun muassa jazz-, rock-, punk- ja heavy-vaikutteita. Musiikkia on verrattu myös klezmer-musiikkiin.
Historia

Alamaailman Vasarat perustettiin vuonna 1997, kun Höyry-kone-yhtyeen basisti Jarno Sarkula osti sopraanosaksofonin ja perusti rumpali Teemu Hännisen kanssa yhtyeen. Myöhemmin kokoonpanoon liittyivät Miikka Huttunen (piano ja kosketinsoittimet), Marko Manninen (sello) ja Erno Haukkala (puhallinsoittimet). Ensimmäisen keikkansa yhtye soitti helmikuussa 1999.
Ensimmäinen albumi Vasaraasia julkaistiin syyskuussa 2000. Vuonna 2002 yhtyeeseen liittyi toinen sellisti Tuukka Helminen, joka oli aluksi toiminut Marko Mannisen sijaisena yhtyeen keikoilla. Maaliskuussa 2003 julkaistiin yhtyeen toinen albumi Käärmelautakunta.
Kesällä 2003 yhtye aloitti yhteistyön Tuomari Nurmion kanssa. Yhteistyö huipentui maaliskuussa 2005 julkaistuun yhteislevyyn Kinaporin Kalifaatti, joka voitti myöhemmin samana vuonna Teosto-palkinnon. Mukana Tuomari Nurmion ja Alamaailman Vasaroiden yhteiskeikoilla sekä levyllä oli myös muun muassa Nurmion yhtyeissä soittanut rumpali Markku Hillilä. Yhtye teki keikkoja Nurmion kanssa syyskuuhun 2005 asti.
Yhtye julkaisi albumin Maahan maaliskuussa 2007. ja konseptialbumin Huuro Kolkko huhtikuussa 2009. Toukokuussa 2010 yhtyeeltä ilmestyi DVD Haudasta lomilla, joka sisältää livetallenteita, musiikkivideoita ja lyhytdokumentin Huuro Kolkko -albumin teosta.
Yhtyeen toinen perustajajäsen rumpali Teemu Hänninen jätti yhtyeen loppuvuodesta 2010 ja uusi rumpali Santeri Saksala liittyi kokoonpanoon. Pasunisti Erno Haukkala jätti yhtyeen vuotta myöhemmin ja hänen tilalleen liittyi trumpetisti Jarkko Niemelä.
Alamaailman Vasarat julkaisi viimeiseksi jääneen albuminsa Valta huhtikuussa 2012. Se soitti viimeiset keikkansa kesällä 2014 Ranskassa ja Lapin kiertueella, joissa rumpalina toimi Ilmari Heikinheimo. Suunnitelmissa oli soittaa vielä lokakuussa 2014 Espoossa, mutta konserttia ei lopulta järjestetty.
Yhtyeen toiminta lakkasi sen pääasiallisen säveltäjän ja yhtyejohtajan Jarno Sarkulan muutettua Berliiniin ja alettua työstää soolomateriaalia. Sarkula kuoli heinäkuussa 2020.
Alamaailman Vasarat on konsertoinut paljon ulkomailla, muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Meksikossa, Japanissa ja useissa Euroopan maissa.
Jäsenet

Jarno Sarkula – puupuhaltimet
Jarkko Niemelä – vaskipuhaltimet
Miikka Huttunen – polkuharmoni, piano, melodika
Marko Manninen – sello
Tuukka Helminen – sello
Santeri Saksala – rummut, lyömäsoittimet
Julkaisut

Vasaraasia (2000)
Käärmelautakunta (2003)
Kinaporin kalifaatti (2005, yhteisalbumi Tuomari Nurmion kanssa)
Maahan (2007)
Huuro Kolkko (2009)
Haudasta lomilla, DVD (2010)
Valta (2012)
Videot

Kebab tai henki (2000) (ohj. Markku Mastomäki)
Siltojen alla (2001) (ohj. Markku Mastomäki)
Väkivalta-trilogia, osa I: Kivitetty Saatana (2003) (ohj. Markku Mastomäki)
Väkivalta-trilogia, osa II: Astiatehdas (2003) (ohj. Markku Mastomäki)
Väkivalta-trilogia, osa III: Jää, hyvä mieli (2003) (ohj. Markku Mastomäki)
Elokuvamusiikki

Elukka (2005) (ohj. Tatu Pohjavirta)
Kalervo Palsa ja kuriton käsi (2013) (ohj. Pekka Lehto)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Alamaailman Vasarat Myspacessa (englanniksi)
I Am Weasel

| I Am Weasel |
| --- | --- |
 Olen Näätä -logo.
Tyyli:  animaatio, komedia
Kestoaika:  7 min
Luoja(t):  David Feiss
Pääosissa:  Michael Dorn Charlie Adler
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Cartoon Network  Boomerang
Esitetty:  15. heinäkuuta 1997 – 2000
Jaksoja:  79
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Robin Steele David Feiss
Käsikirjoittaja(t):  David Feiss Maxwell Atoms  Michael Ryan Richard Pursel
Tuotantoyhtiö(t):  Hanna-Barbera
Aiheesta muualla
IMDb 
I Am Weasel (Olen Näätä) on David Feissin luoma yhdysvaltalainen animaatiosarja, joka oli viimeinen Hanna-Barberan tuottama sarja. Alun perin sarja oli osa Cow & Chicken -sarjaa, jossa sitä esitettiin ohjelman lopuksi noin 6–7 minuutin ajan. Vuonna 1999 sarja sai kokonaan oman ohjelman, joka kesti 9 jakson verran, jossa jokaisessa oli kolme erillistä 6 minuutin kestoista tarinaa.
Cow & Chickenin tavoin Charlie Adler teki oman pääroolinsa Paviaanin (I.R. Baboon) lisäksi lukuisten sivuhahmojen äänet, kuten myös Michael Dorn. Lisäksi sarjan kolmannesta kaudesta eteenpäin Tom Kenny ja Dee Bradley Baker olivat enimmäkseen mukana tekemässä sivuääniä.
Suomessa sarjaa esitettiin maksullisen Cartoon Networkin lisäksi Subtv:llä vuosina 2004–2005 ja 2007, jossa se oli osana Cow & Chickeniä.
Päähahmot

Näätä (I.M. Weasel) on huippuälykäs ja taitava lähes maailman kaikissa ammateissa, kuten lääkärinä, filosofina, poliisina, parturina, elokuvaohjaajana, jne. Kaiken lisäksi Näätä on erittäin sivistynyt ja hurmaava. Siitä huolimatta hänellä on yksi heikkous, kananmunien keltuaiset, ja hän menettää usein malttinsa mikäli ei saa niitä välittömästi. Hänen tunnuslauseensa on usein "I am Weasel!" (Olen näätä), jota hän käyttää juuri ennen syöksymistään tilanteeseen mukaan.
Paviaani (I.R. Baboon) on päinvastainen Näätään nähden, sillä hän on tyhmä ja hidasälyinen ja hänellä on lisäksi huono kielioppi. Paviaani usein kadehtii Näädän menestystä ja yrittää joskus keinolla millä hyvänsä pilata Näädän maineen.
Punainen Tyyppi (The Red Guy) jatkaa samoja kepposia, joita hän aiheutti Cow & Chickenissä. Usein punaisen tyypin kohteena on Paviaani joka uskoo aina hänen valheisiinsa.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Dorn  | … |  Näätä, sivuäänet   |
|  Charlie Adler  | … |  Paviaani, Punainen Tyyppi, Lehmä, Kana, sivuäänet   |
|  Dee Bradley Baker  | … |  Jolly Roger, sivuäänet, Isä   |
|  Michael Gough  | … |  amiraali Luotila (2. kaudella), sivuäänet   |
|  Dom DeLuise  | … |  pormestari, Jean-Paul Beaver, sivuäänet   |
|  Dan Castellaneta  | … |  Earl, ministeri   |
|  Jess Harnell  | … |  Ranskan pääministeri, amiraali Luotila (1. kaudella)   |
|  Howard Morris  | … |  Flem   |
Aiheesta muualla

TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Vilma Ryytty

| Vilma Ryytty> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. toukokuuta 2001 (ikä 23)
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  Iisalmen Visa
Laji:  maastohiihto 
Paras sijoitus:  12
 Tietolaatikko päivitetty 16.1.2025 
Vilma Ryytty (s. 27. toukokuuta 2001) on suomalainen maastohiihtäjä.
Ryytty kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Oslossa maaliskuussa 2023. Hän sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 32:nneksi. 30 parhaan joukkoon hän selviytyi ensimmäisen kerran Rukalla 26. marraskuuta 2023, jossa hän sijoittui 20 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 28. sijalle. Parhaimmillaan hän on ollut 12:s Cognessa 10 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa helmikuussa 2025.
Ryytty sijoittui Vuokatin nuorten MM-kilpailuissa 2021 perinteisen hiihtotavan sprintissä viidenneksi. Alle 23-vuotiaiden sarjassa hän oli mukana kolmissa nuorten MM-kilpailuissa, parhaimmillaan hän sijoittui vuonna 2023 Kanadan Whistlerissä 10 kilometrillä sijalle 11. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 Ryytty hiihti 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 18:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa sijalle 28.
Tammikuussa 2025 Imatralla hiihdon SM-kisoissa Ryytty oli 10 km:n perinteisessä hiihdossa toinen Anne Kyllösen voittaessa kisan. 20 km:n yhdistelmäkilpailussa Ryytty karkasi suksien vaihdossa muilta ja piti ykköstilan maaliin asti.
Niveltulehdus

Niveltulehdus eli artriitti (arthritis) on merkittävä työkyvyttömyyttä aiheuttava sairausryhmä. Nivelrikko eli artroosi tai osteoartriitti on niveltulehduksen yleisin  muoto.  Nivelreumaan liittyy nivelrikkoa laajempi ja rajumpi tulehdus. Myös esimerkiksi psoriasikseen liittyy krooninen niveltulehdus.
Niveltulehduksia voivat aiheuttaa bakteerit ja virukset ja niveltulehdus voi olla jonkin muualla olleen infektion kuten jersinian tai salmonellan jälkitauti. Pogostantauti on viruksen aiheuttama niveltulehdus.
Artriittia ei pidä sekoittaa arteriittiin, joka on valtimotulehdus.
Niveltulehdusten jaottelua

Reaktiivinen artriitti voi seurata infektiotaudista. Kyseessä voi olla yhden tai useamman nivelen tulehdus. Hoitamaton streptokokki-infektio kuten kurkkuangiina voi johtaa vaikeaan mutta ohimenevään moniniveltulehdukseen. Puutiaisen purema voi johtaa borrelioosiin, vaikeasti hoidettavaan moniniveltulehdukseen.
Monoartriitti on yhden nivelen tulehdus. Sen aiheuttaja on usein gonokokki, mutta se voi tulla muustakin syystä.
Oligoartriitti tarkoittaa muutamien nivelten tulehdusta.
Polyartriitti tarkoittaa monien nivelten tulehdusta.
Purulentti eli suppuratiivinen artriitti tarkoittaa märkäistä niveltulehdusta, jossa nivelonteloon ilmaantuu bakteereja sekä valkosoluja. Tila on yleensä hoidettava sairaalassa kirurgisella osastolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Niveltulehdus Wikimedia Commonsissa
Cecilia Cuțescu-Storck

Cecilia Cuţescu-Storck; aviomiehensä Frederic Storckin kuvaamana.
Cecilia Cuțescu-Storck (1879 Câineni – 1969 Bukarest) oli romanialainen taidemaalari ja feministi. Hän oli mukana perustamassa Romanian naistaiteilijoiden liittoa ja Romanian taideakatemian ensimmäinen naisprofessori. Samalla hän oli koko Euroopan ensimmäinen valtiolliseen taideakatemiaan palkattu naisprofessori.
Aiheesta muualla

http://www.artistiromani.wordpress.com/2008/07/27/cecilia-cutescu-storck-1879-1969/
http://www.adevarul.ro/cultura/arte/va-mai-amintiti-de-cecilia-cutescu-storck-1_50ad87bd7c42d5a66396d666/index.html (romaniaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 2 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Kaede Kaga

| Kaede Kaga> 加賀楓 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1999 (ikä 25)
Ammatti:   laulaja  tanssija  näyttelijä 
Muusikko
Laulukielet:  japani
Aktiivisena:  2012–
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  trumpetti
Yhtyeet:  Morning Musume
Levy-yhtiöt:  Zetima 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kaede Kaga (jap. 加賀楓; s. 30. marraskuuta 1999 Chiba) on japanilainen poplaulaja ja Morning Musumen 13. sukupolven jäsen. Kaga oli ennen Morning Musume uraansa Hello! Projectin harjoittelijaryhmässä neljä vuotta.
Fouga CM.170 Magister

| Fouga CM> 170 Magister |
| --- | --- |
 Fouga Magister Saksan Bundeswehrin museossa.
Alkuperämaa:  Ranska
Valmistaja:  Etablissements Fouga et Cie
Suunnittelija:  Pierre Mauboussin
Ensilento:  23. heinäkuuta 1952
Fouga C.M.170 Magister on ranskalaisen Etablissements Fouga et Cie -yhtiön (vuodesta 1956 Air Fouga) valmistama lentokone. Kone on maailman ensimmäinen palveluskäyttöön otettu suihkuharjoituslentokone. Pierre Mauboussinin suunnittelema kone lensi ensilentonsa 23. heinäkuuta 1952. Ranskan ilmavoimat Armée de l'Air tilasi 10 esituotantokonetta, ja niiden jälkeen 400 kappaletta Fougan valmistamaa sarjatuotantomallia. Koneesta on valmistettu myös 32 kappaletta vahvistetulla laskutelineellä ja pyrstökoukulla varustettua CM-175 Zephyr -tukialusversiota Ranskan laivaston ilmavoimille Aéronavalelle. Koska koneissa ei ollut heittoistuimia niiden kuomut muutettiin toimimaan liukukiskoilla, joka mahdollisti niiden aukipidon nousu- ja laskeutumisvaiheessa.
Koneen kehitys alkoi sodanjälkeisenä aikana kun Ranskan ilmailuministeriö (Ministere de l'Air) haki harjoituslentokonetta.
Potez-yhtiö osti Air Fouga -yhtiön vuonna 1958 ja lopulta siitä tuli osa Aérospatiale-yhtiötä. Fouga Magisteria käytettiin ja myös lisenssivalmistettiin useissa maissa. Saksassa valmistaja oli Messerschmitt, Suomessa Valmet ja Israelissa Israeli Aircraft Industries eli IAI. Israel käytti Fouga-Magistereitaan myös taistelutoimintaan kuuden päivän sodassa vuonna 1967.
Käyttö Suomessa

Suomi osti Ranskasta 18 Fouga Magisteria vuosina 1958–59 sekä koneen rakennuslisenssin. Valmet rakensi 62 Fougaa vuosina 1958–67 rakennuslisenssillä. Koneiden tunnukset olivat FM-1...-18 ja FM-21...-82. FM-21 oli ensimmäinen Suomessa rakennettu Fouga.
Konetyyppi oli Suomen ilmavoimien suihkukoneiden koulukoneena vuosina 1958–88. Kymmenen Fougaa tuhoutui kuolemaan johtaneissa lento-onnettomuuksissa vuosina 1970–85. Koneessa ei ollut heittoistuinta.
Ilmavoimat myi huutokaupalla jäljelle jääneet Fougat, joita on tätä kautta yksityiskäytössä muun muassa Yhdysvalloissa. Suomessa on kaksi lentokelpoista, siviiliomistuksessa olevaa konetta sekä useita museoituja tai muistomerkkinä olevia koneita. Joitakin yksilöitä on lisäksi eri oppilaitoksissa koulutuskäytössä.
Ilmavoimien lempinimi koneelle oli Kukkopilli koneen Turbomeca Marboré -suihkuturbiinin omalaatuisen äänen johdosta.
Käyttö Suomessa > Museokoneet ja lentokelpoiset yksilöt Suomessa

FM-4 koulutuskäytössä Tikkurilan Ammattikoulussa ja Porin Tekniikkaopisto / Länsirannikon koulutus Oy WinNovan Lentokoneasennuksessa 1990–2011. Porin Ilmasilta teki säilytysvastuusopimuksen marraskuussa 2011. Siirrettiin tilapäissäilytykseen Suomen Ilmailuopisto Oy:n tiloihin Porissa 15.6.2012.
FM-12 on muistomerkkinä Kauhavan lentokonepuistossa
FM-14 on Museolentokerholla Porissa.
FM-16 on Mäntän Seudun Koulutuskeskuksella.
FM-21, ensimmäinen Suomessa valmistettu Fouga, on muistomerkkinä entisen Kauhavan lentosotakoulun pihalla.
FM-33:n nokka on Kuopiossa Rissalassa Savon ammatti- ja aikuisopistolla simulaattorina.
FM-37 on lentokelpoinen ja siviilirekisterissä tunnuksella OH-FMA. (Museolentokerholla Porissa)
FM-42 on Suomen ilmailumuseossa Helsinki-Vantaalla
FM-43 on Karhulan ilmailukerhon lentomuseossa Kotkassa.
FM-45 on Suomen Ilmavoimamuseossa Tikkakoskella.
FM-50 on siirretty Winnovalta Porista Karjalan Ilmailumuseoon Lappeenrantaan.
FM-51 on lentokelpoinen ja siviilirekisterissä tunnuksella OH-FMM. (Kuopiossa)
FM-67:n nokka on Turun lentoasemalla.
FM-71 on Vesivehmaalla Päijät-Hämeen ilmailumuseossa.
FM-78 on yksityisomistuksessa Keski-Suomessa. Varastoitu.
FM-82, viimeinen Suomessa valmistettu Fouga, on muistomerkkinä entisen Kauhavan lentosotakoulun pihalla.
Tekniset tiedot > Yleiset ominaisuudet

Miehistö: 2
Pituus: 10,06 m
Kärkiväli: 11,35 m
Korkeus: 2,8 m
Siiven pinta-ala: 17,3 m²
Tyhjäpaino: 2 150 kg ja lentopaino eri varustein: 2 766–3 205 kg.
Polttoainemäärä: 970 l
Polttoaineenkulutus: 600-650 l/h
Voimalaite: 2 kpl Turbomeca Marbore II F 3 suihkumoottoria, joiden työntövoima on 2 x 3,92 kN.
Tekniset tiedot > Suoritusarvot

Maksiminopeus: 650 km/h
Nousuaika 6 000 metriin: 11 min 30 s
Lakikorkeus: 10 500 m
Suurin lentomatka: 1 000 km
Tekniset tiedot > Aseistus

2 × 7,5 tai 7,62 mm konekivääriä nokassa. Siipiin voitiin kiinnittää rakettikasetit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fouga CM.170 Magister Wikimedia Commonsissa
Suomen Ilmavoimien Fouga Magister.
CM.170 Fouga Magisterin 3D-kaaviokuvat
Turbomeca Marboré II F 3 -suihkumoottori
Kuvassa koneen 7,5 mm MAC-konekiväärit.