stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Scala (ohjelmointikieli)
Alustat ja lisenssi

Scalalla kirjoitetut ohjelmat ajetaan Java-virtuaalikoneessa, ja Scala on yhteensopiva olemassa olevien Java-ohjelmien kanssa. Microsoftin .NET-alustalle on olemassa vaihtoehtoinen toteutus, mutta sitä ei ole päivitetty aikoihin.
Scala käännetään samaan malliin kuin Java ja C# (erillinen käännösvaihe, dynaaminen luokkalataaja), joten Scalalla kirjoitettu koodi voi kutsua suoraan Java-kirjastoja (tai .NET-kirjastoja .NET-toteutuksessa).
Scala, mukaan lukien kääntäjä ja kirjastot, on julkaistu BSD-lisenssillä.
Historia

Scalaa alettiin suunnitella vuonna 2001 Sveitsissä, Lausannen teknillisen korkeakoulun (EPFL) Ohjelmistotekniikan laboratoriossa. Pääsuunnittelijana toimi Martin Odersky, joka jatkoi siitä mihin Funnel-nimisen ohjelmointikielen kehityksessä oli jääty (Funnel yhdisti ideoita funktionaalisesta ohjelmoinnista ja Petri-verkoista). Odersky oli aikaisemmin työskennellyt Javan geneerisen laajennoksen (GJ) ja javacin, Sunin Java-kääntäjän parissa. Scala julkaistiin loppuvuonna 2003 / aikaisin 2004 Java-alustalle ja .NET-alustalle kesäkuussa 2004. Toinen versio kielestä, v2.0, julkaistiin marraskuussa 2006.
Tätä kirjoitettaessa, lokakuussa 2009, viimeisin julkaistu vakaa versio on 2.7.6. Versioon 2.8 suunniteltuja asioita ovat Scala collections -kirjaston kunnon rukkaus, nimettyjen ja oletusparametrien käyttö metodeissa, pakettioliot ja jatkot.
Huhtikuussa 2009 Twitter ilmoitti vaihtaneensa suuren osan peruskoodistaan Rubysta Scalaan ja että aikovat kääntää loputkin. Wattzon on todennut julkisesti että sen koko alusta on kirjoitettu alusta lähtien Scalalla.
Olio-ominaisuudet

Scala on puhdas olio-ohjelmointikieli, koska jokainen arvo on olio. Tietotyypit ja olioiden käyttäytyminen määritellään luokissa ja piirteissä (eng. traits). Luokka-abstraktioita on laajennettu aliluokilla ja joustavalla Mixin-tyylisellä yhdistelymekanismilla välttäen näin moniperinnän ongelmat.
Funktionaalinen ohjelmointi

Scala tukee myös funktionaalista ohjelmointia. Kieli tarjoaa kevyen syntaksin nimettömien funktioiden määrittelyyn, tukee korkean tason funktioita, sallii sisäkkäiset funktiot ja tukee curry-muunnosta. Avainsanaa "lazy" käyttämällä voidaan siirtää muuttujan alustusta kunnes sitä tarvitaan. Rajattujen jatkeiden (eng. delimited continuations) evaluointi tulee tuetuksi versiossa 2.8.
Laajennettavuus

Scala on suunniteltu täsmäkielet (eng. domain-specific language) silmällä pitäen, ja uusien kielen rakenteiden lisääminen on helppoa kirjastojen muodossa.
Scalalla ohjelmoidut sovelluskehykset

Lift
Hei maailma -esimerkki

Hei maailma -ohjelma Scalalla toteutettuna:
Tässä
object HelloWorld extends App {
    println("Hello, world!")
}
ja tässä
object HelloWorld {
  def main(args: Array[String]) {
    println("Hello, world!")
  }
}
Huomattava ero Javaan on, että mitään ei määritellä staattiseksi. Sen sijaan käytetään singleton-suunnittelumallia, joka luodaan avainsanalla object.
Jos ohjelma tallennetaan tiedostoon nimeltä HelloWorld.scala, niin se voidaan kääntää komentoriviltä näin:
> scalac HelloWorld.scala
Ja ajaa näin:
> scala -classpath . HelloWorld
On myös mahdollista syöttää ohjelma suoraan Scala-tulkille käyttämällä optiota -i ( koodin lataamiseen tiedostosta ) ja optiota -e ( koodin kutsumiseen ).
> scala -i HelloWorld.scala -e 'HelloWorld.main(null)'
Kirjaluettelo julkaisupäivän mukaan

2008.11.26 Programming in Scala: A Comprehensive Step-by-step Guide / Odersky, Martin ; Spoon, Lex ; Venners, Bill / Artima inc.
2009.05.25 Beginning Scala / Pollak, David / Apress
2009.07.28 Programming Scala: Tackle Multi-Core Complexity on the Java Virtual Machine / Subramaniam, Venkat / Progmatic Bookshelf
2009.09.25 Programming Scala / Wempler, Dean ; Payne, Alex / O'Reilly Media
Aiheesta muualla

Englanniksi:
Viralliset sivut
Scala Wiki sivu, josta suurin osa tämän sivun sisällöstä käännetty.
Simply Scala web-versio Scalasta - voit testata Scalaa selaimessa
Scala Wiki (Arkistoitu – Internet Archive)
Literate Programs - Scala (Arkistoitu – Internet Archive)
The Scala Search Engine (Arkistoitu – Internet Archive)
Lift Web Framework
Podcast Interview with Martin Odersky on Scala
Scala Presentation From The Googleplex (Arkistoitu – Internet Archive) (video) - given by Martin Odersky, creator of the language; accompanying slides from the talk
Scalaz (Arkistoitu – Internet Archive)
Scala yhteisön blogeja
Lift (Arkistoitu – Internet Archive) Slides from Pollak's lift-video, contains a presentation of Scala
Scala artikkeli hakemisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Testaaminen

ScalaTest
ScalaCheck, Haskell:in QuickCheck kirjastoa vastaava.
specs, Behavior driven development-kirjasto Scalalle
JUnit
Rasite

Rasite (ruots. servitut) on kiinteistöjen välinen, pysyväksi tarkoitettu maankäyttömääräys, joka perustetaan viranomaisen päätöksellä ja merkitään kiinteistörekisteriin.
Kiinteistörasite

Rasite tarkoittaa kiinteistön (yleisimmin tilan) tai kunnan oikeutta käyttää toisen kiinteistön tai muun rekisteriyksikön aluetta tietyllä laissa määritetyllä tavalla. Se ei liity kiinteistön omistajaan eikä ole henkilökohtainen oikeus. Rasitteella tarkoitetaan siis sellaista kiinteistöön kohdistuvaa käyttöoikeutta, jolla pyritään ensisijaisesti edistämään oikeutetun kiinteistön tarkoituksenmukaista käyttöä.[lähde? ]
Toisin sanoen rasite on kahden kiinteistön välinen käyttösuhde, jossa toinen, palveleva kiinteistö eli servienssi antaa tie-, johto-, autopaikka- tai muuta sellaista aluetta toisen, oikeutetun kiinteistön eli dominanssin tarpeisiin.
Kiinteistönmuodostamislain 14. luvussa on luettelo maahan kohdistuvista niin kutsutuista kiinteistörasitteista. Muita kuin laissa määriteltyjä rasitteita ei voida viranomaistoimituksessa perustaa ja merkitä kiinteistörekisteriin. Rakennusrasitteista on säädetty erikseen maankäyttö- ja rakennuslain 158 §:ssä.
Aiheesta muualla

Kiinteistönmuodostamislain 14. luku: Rasitteet Finlex. Helsinki:  Oikeusministeriö ja Edita. Arkistoitu 11.8.2007. Viitattu 15.4.2011.
Maankäyttö- ja rakennuslain 158 §: Rakennusrasitteet Finlex. Helsinki. Arkistoitu 2.4.2009. Viitattu 13.12.2012.
Rasituskoe

Echo-satelliitin prototyypin kuori rasituskokeessa vuonna 1960.
Rasituskoe eli kuormituskoe tai stressitesti on erilaisten järjestelmien toimintakyvyn arviointiin käytetty testimenetelmä, jossa mitataan järjestelmän kykyä selviytyä poikkeuksellista kuormitusta aiheuttavissa tilanteissa. Rasituskokeita on perinteistesti käytetty etenkin mikroprosessoritekniikkaan liittyvien ohjelmistojen ja -järjestelmien testauksessa. Kokeita on kuitenkin alettu käyttää laajasti myös yritysten, yhteisöjen ja yksilöiden talouteen liittyvien rahoitusriskien arviointiin. Rasituskokeita käytetään lisäksi muun muassa lääketieteessä ja psykologiassa ihmisten jaksamis- ja stressinsietokyvyn arvioinnissa.
Rasituskokeet ohjelmistojen ja järjestelmien tuotannossa

Yksinkertaisimmillaan rasituskokeet ovat kuormitustestausta, jossa testataan kuinka suurta kuormaa sovellus parhaimmillaan kestää. Testauksessa voidaan esimerkiksi aiheuttaa järjestelmälle hyvin suuri kuorma mahdollisimman nopeasti, jolloin järjestelmän toimintakyky joutuu äärirajoilleen. Näin saadaan selville maksimikuorma, jonka sovellus vielä kestää, sekä vastaavasti kuormitustaso, joka johtaa ylikuormittumiseen ja järjestelmän kaatumiseen. Suorituskykyä mittavina parametreinä voivat olla esimerkiksi transaktioiden määrä tai siirretyn tiedon määrä sekunnissa, vasteajat, yhtäaikaisten käyttäjien määrä tai palvelupyyntöjen tiheys. Tarkempia rasituskokeita voidaan tehdä järjestelmän tietyn osatoiminnon, kuten muistinhallinnan toimintakyvylle. Rasituskokeita tehdään runsaasti muun muassa erilaisille palvelinsovelluksille, kuten tietokanta- tai verkkopalvelimille, sekä suorittimille ja kiintolevyille.
Rasituskokeet talousriskien arvioinnissa

Muun muassa yritystaloudessa ja finanssivalvonnassa rasituskokeita käytetään nykyisin menetelmänä, jolla arvioidaan talouden ennakoimattoman kehityksen vaikutuksia yrityksen tai yhteisön vakavaraisuuteen ja tulokseen. Testillä pyritään siten arvioimaan yrityksen kykyä selviytyä talouskehitykseen liittyvien riskien toteutumisesta erilaisissa äärimmäisissä tulevaisuuden kehitysarvioissa eli skenaarioissa. Niiden voidaan sanoa myös mittaavan yritysten paineensietokykyä ja kykyä muuttaa toimintatapoja ja rahoitusratkaisuja, kun tilanne sitä vaatii. Testeihin sisältyviä simulointeja kutsutaan usein myös mitä jos -laskelmiksi. Rasituskokeiden pohjana ovat yleensä makrotaloudelliset simulaatiot, joissa jäljitellään esimerkiksi syvän taantuman tai talouskriisin vaikutuksia kansantalouteen. Testeissä käytettävien skenaarioiden tulisi olla riittävän äärimmäisiä mutta silti mahdollisia.
Yritykset, julkisyhteisöt ja jopa yksityishenkilöt käyttävät rasituskokeita normaalin taloushallinnon työkaluna. Testit auttavat yrityksiä havaitsemaan niiden toimintaympäristön kehitykseen liittyviä riskejä sekä varautumaan näihin.  Rahoitusvalvojat puolestaan käyttävät testejä pankkien ja vakuutuslaitosten kriisinsietokyvyn mittaamiseen. Niillä tutkitaan rahoituslaitosten tilaa ja niiden vakavaraisuuden säilymistä vaikka yleinen taloustilanne heikentyisi.
Euroopan unionin pankkivalvojat tekivät kesällä 2010 euroalueella toimiville pankeille riskitestit, joista suomalaiset pankit selvisivät. Irlannin pankkikriisin jälkeen on todettu että testi mittasi pankkien tilannetta liian kapeasti.
Reaaliunioni

Reaaliunioni on kahden tai useamman valtion välinen pysyvä liitto, jolla on personaaliunionista poiketen yhteisen hallitsijan lisäksi myös joitakin yhteisiä valtiollisia toimielimiä. Liitto on perustettu sopimuksella ja vahvistettu valtiosääntöjen määräyksillä.
Reaaliunioneja

Tanska-Norja (1537–1814)[lähde? ]
Puola-Liettua (1569–1795)[lähde? ]
Suomen suuriruhtinaskunta ja Venäjän keisarikunta (1809–1917)[lähde? ]
Ruotsi-Norja (1814–1905)
Kongressi-Puola ja Venäjän keisarikunta (1832–1867)[lähde? ]
Itävalta-Unkari (1867–1918)[lähde? ]
Tanska-Islanti (1918–1940)
Sašihino (järvi Pihkovan alueella)

| Sašihino Сашихино |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Pihkovan alue
Piiri:  Pihkovan piiri
Koordinaatit:  58°14′15″N, 28°17′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Lotškinan valuma-alue
Järveen tulevat joet:  Rakovka
Laskujoki:  Rakovka Lotškinaan
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  alle 100 m  mpy. 
Pituus:  1,1 km 
Leveys:  0,28 km 
Pinta-ala:  17,7 ha  
Tilavuus:  0,00039 km³ 
Keskisyvyys:  2,2 m 
Suurin syvyys:  4,1 m 
Valuma-alue:  2,78 km² 
Saaria:  1 
 fiSašihino 
Sašihino (ven. Сашихино) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pihkovan piirissä.
Maantietoa

Järvi on 1,1 kilometriä pitkä, 280 metriä leveä ja sen pinta-ala on 18 hehtaaria. Järven yli työntyy niemi, joka jättää etelärantaan 100 metriä leveän salmen. Niemen länsipuolella sijaitsee 2,7 hehtaaria suuri metsäsaari. Se on 160 metriä pitkä ja 120 metriä leveä. Järven keskisyvyys on 2,2 metriä ja sen syvänteessä on 4,1 metriä vettä. Järven ympäristössä on metsämaata, joka on ilmakuvien perusteella hiekkapohjaista kangasmetsää. Sekä niemen molemmat sivut että järven laskujoen ympäristöt ovat soistuneet. Luoteisrantaan tulee ilmakuvien perusteella Bolšaja Gorodnajasta (ven. Большая Городня) alkavalta tieltä useita polkuja. Järvi vaikuttaa silti autiolta.
Luontoarvoja

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, ruutana, kiiski, suutari, sorva, säyne, mutakala, rantanuoliainen ja törö. Järvessä esiintyy jokirapua jonkin verran. Järvellä on hiekkapohja, jonka päällä on kerros mutaa, ja järven pohjasta kumpuaa lähteitä. Rannat ovat jyrkkäreunaiset hiekkarannat, jotka ovat paikoin soistuneet umpeen. Etenkin laskujoen ympäristö on moniuomaisena märkä kosteikkoalue.
Vesistösuhteita

Sašihino sijaitsee Lotškinan valuma-alueella, joka on Tšorjanan sivujoki. Tšorjana laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkaa sen laskujoki Narvanjoki, joka jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Järven valuma-alueen koko on 2,78 neliökilometriä . Järvi on Lotškinan sivu-uoman Rakovkan (ven. Раковка) pääjärvi ja järveen tulee koillisesta viiden kilometrin mittaisena todennäköisesti samanniminen uoma. Tähän yhtyy karttojen mukaan pari sivu-uomaa. Rakovkan valuma-alueella sijaitsee muuta neljä järveä. Suurin järvi Zagorodskoje (ven. Загородское) sijaitsee heti Sašihinon pohjoispuolella. Muut kolme järveä ovat pieniä lampia, joista yksi sijaitsee Rakovkan uomassa. Sašihinon lasku-uoma on 1,4 kilometrin mittainen ja se yhtyy eteläpuolella Lotškinaan.
Huomautuksia

1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
Raymond Impanis

Raymond Impanis (19. lokakuuta 1925 – 31. joulukuuta 2010) oli belgialainen maantiepyöräilijä, jonka aktiiviura kesti 1940-luvulta 1960-luvulle. Hän voitti mm. Pariisi–Nizza-ajon vuosina 1954 ja 1960.
Saavutuksia

Ranskan ympäriajo:
1947 etappivoitto
1948 kaksi etappivoittoa
Espanjan ympäriajo:
1956 kokonaiskilpailun kolmas
Pariisi–Nizza-ajo:
1952 kokonaiskilpailun kolmas, etappivoitto
1954 kokonaiskilpailun voitto, etappivoitto
1960 kokonaiskilpailun voitto
Tour de Romandie:
1952 kokonaiskilpailun kolmas
Pariisi-Roubaix: 1954 voitto
Flanderin ympäriajo: 1954 voitto
Liège-Bastogne-Liège: 1947 toinen, 1948 toinen, 1954 toinen, 1955 kolmas
La Flèche Wallonne: 1950 toinen, 1952 kolmas, 1957 voitto
Gent-Wevelgem: 1952 voitto, 1953 voitto, 1955 kolmas, 1961 toinen
Right Said Fred

Right Said Fred vuonna 2008.
Right Said Fred on lontoolainen, pop-yhtye. Heidän ensimmäinen singlensä oli listaykkönen monessa maassa, mutta myöhemmät julkaisut eivät ole saaneet yhtä suurta menestystä. Yhtyeen perustivat veljekset Richard (s. 1953) ja Fred (s. 1956) Fairbrass vuonna 1989. Heidän kanssaan yhtyeen perustivat kitaristi Dan Kruse ja rumpali Ray Weston, mutta he molemmat jättivät yhtyeen ennen ensilevyn julkaisua. Yhtyeeseen liittyi vuonna 1991 kitaristi Rob Manzoli.
Yhtyeen ensimmäinen single "I'm too sexy" ilmestyi heinäkuussa 1991 ja se oli listaykkönen 32 maassa , muiden muassa Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 listalla. Laulu kertoo veljesten omistamalla kuntosalilla patsastelevista itseään täynnä olevista lihaskimpuista. Ensilevy Up ilmestyi maaliskuussa 1992 ja nousi myös listoille monessa maassa. Ensilevyltä julkaistiin neljä singleä, jotka olivat menestyksiä, mutta muut levyt singleineen eivät enää osoittautuneet vastaaviksi menestyksiksi.
Diskografia

Up (maaliskuu 1992)
Sex and travel (marraskuu 1993)
Smashing! (1996)
Fredhead (lokakuu 2001)
Stand up (elokuu 2002)
For sale (tammikuu 2006)
I'm Celebrity (lokakuu 2008)
Stop the World (toukokuu 2011)
Exactly! (helmikuu 2017)
Sian O’Callaghanin murha

Sian O’Callaghan oli 22-vuotias brittiläinen nainen, joka katosi Swindonissa aamuyöllä 19. maaliskuuta 2011. Hänen ruumiinsa löydettiin viisi päivää myöhemmin Uffingtonista Oxfordshirestä. Lokakuussa 2012 taksikuski Christopher Halliwell tuomittiin O’Callaghanin murhasta elinkautiseen vankeuteen. O’Callaghanin murhan tutkinna yhteydessä löydettiin myös toisen, Halliwellin aiemmin murhaaman naisen ruumis.
Tapahtumien kulku

O’Callaghan lähti Swindonin keskustassa sijaitsevasta yökerhosta kello 2.52 kävelläkseen 800 metrin päässä sijaitsevalle hänen ja hänen poikaystävänsä Kevin Reapen asunnolle. Reape lähetti O’Callaghanille tekstiviestin 3.24, jolloin tämän puhelin oli myöhempien analyysien mukaan Savernaken metsässä 19 kilometrin päässä Swindonista. Aamulla kello 9.45 Reape ilmoitti poliisille O’Callaghanin kadonneen.
20. maaliskuuta poliisi pyysi yleisöltä havaintoja O’Callaghanista ja ilmoitti aloittaneensa etsinnät Savernaken metsässä. 22. maaliskuuta noin 400 vapaaehtoista osallistui etsintöihin metsässä. 23. maaliskuuta poliisi ilmoitti, että O’Callaghanin matkapuhelimen signaalien analysointi oli paljastanut useita ”kuumia pisteitä”, joita nyt tutkittaisiin. Wiltshiren poliisin rikosylikomisario Steve Fulcherin mukaan tutkinta eteni nyt nopeaan tahtiin ja koostui useista merkittävistä tutkintalinjoista. 24. maaliskuuta poliisi pyysi yleisöltä tietoja vihreästä Toyota Avensis -mallisesta taksista, joka oli nähty Swindonin ja Savernaken metsän välillä hieman O’Callaghanin katoamisen jälkeen.
Iltapäivällä 24. maaliskuuta poliisi pidätti Christopher Halliwellin, 47-vuotiaan swindonilaisen taksikuskin, epäiltynä kidnappauksesta. Samalla hänen taksinsa takavarikoitiin. Myöhemmin samana päivänä O’Callaghanin ruumis löydettiin läheltä Uffingtonia Oxfordshiressä. Halliwell itse oli opastanut poliisin O’Callaghanin ruumiin luokse. Halliwelliä vastaan nostettiin syyte murhasta 26. maaliskuuta.
Oikeudenkäynti

Swindonin maistraatinoikeus vangitsi Halliwellin 28. toukokuuta 2011. Hän ei hakenut vapauttamista takuita vastaan, ja kruununoikeus Bristolissa piti vangitsemisen voimassa. 31. toukokuuta 2012 kruununoikeudessa Prestonissa pidetyssä kuulemisessa Halliwell kielsi syyllistyneensä murhaan. 19. lokakuuta 2012 kruununoikeudessa Bristolissa pidetyssä oikeudenkäynnissä hän kuitenkin myönsi syyllisyytensä. Hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen ilman ehdonalaisen vapauden mahdollisuutta 25 vuoteen. Kruununjuristi Dominic Grieve valitti tuomiosta valitustuomioistuimeen, joka 14. joulukuuta antamassaan ratkaisussaan ei kuitenkaan pitänyt 25 vuoden vähimmäisrangaistusta kohtuuttoman lievänä.
Becky Godden-Edwardsin murha

Halliwellin tultua pidätetyksi hän oli johdattanut poliisin myös toisen murhaamansa naisen, Becky Godden-Edwardsin ruumiin luokse. Godden-Edwards oli ilmoitettu kadonneeksi vuonna 2007; hänen perheensä oli kuitenkin menettänyt yhteyden häneen jo vuonna 2003. Syytteet tästä murhasta jouduttiin kuitenkin hylkäämään, koska rikosylikomasrio Fulcher ei ollut lukenut Halliwellille tämän oikeuksia tai antanut tämän puhua asianajajalle ennen murhan tunnustamista.
Vuonna 2014 Fulcherin todettiin syyllistyneen törkeään virkavelvollisuuden rikkomiseen, ja hän sai kirjallisen varoituksen. Myöhemmin samana vuonna hän irtisanoutui poliisista.
Vuonna 2016 Halliwelliä vastaan nostettiin syyte Becky Godden-Edwardsin murhasta. Syyskuussa 2016 hänet todettiin kruununoikeudessa Bristolissa syylliseksi murhaan ja tuomittiin elinkautiseen vankeuteen ilman ehdonalaisen vapauden mahdollisuutta.
Televisiosarja

Vuonna 2019 ITV esitti murhasta ja sen tutkinnasta kertovan kuusiosaisen televisiosarjan A Confession, jossa rikosylikomisario Steve Fulcheria esitti Martin Freeman. Suomessa sarjan esitti Yle TV1 maalis–huhtikuussa 2020 nimellä Raastava tunnustus.
Savernaken metsä, josta O’Callaghanin ruumista etsittiin 400 vapaaehtoisen voimin.
RenderDoc

| RenderDoc |
| --- | --- |

Luoja:  Baldur Karlsson
Tiedot
Alusta:  Android, Linux, Nintendo Switch, Stadia, Windows
Lisenssi:  MIT-lisenssi
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
RenderDoc on avoimen lähdekoodin itsenäisesti toimiva debuggeri, jota käytetään yksittäisten kuvien kaappaamiseen sovellusohjelmista. Kaappausta käytetään tutkimaan mitä tapahtuu grafiikkaprosessorilla, ohjelmointirajapinnoissa ja muuta.
Eri pelimoottorit tukevat integraatiota RenderDocin kanssa kuten Unity- ja Unreal Engine.
Ohjelman kehittäjä on Baldur Karlsson, joka aloitti sen kehityksen vuonna 2012 työskennellessään Crytekilla.
Kehitys alkoi vapaa-ajan projektina tarpeeseen luotettavalle debuggerille ja kasvoi tukemaan useampia alustoja.
Vuonna 2014 Crytek ilmoitti ohjelman lähdekoodien julkaisusta ilmaiseksi.
Ohjelmaa käytetään muun muassa vian etsintään kun renderöity kuva näyttää virheelliseltä. Ohjelmalla voi kaapata grafiikkaprosessorille lähetettyä geometriatietoa mukaanlukien renderöidyn kuvan ulkopuolelle jäävän geometrian, sekä liukuhihnan tilan, komennot ja käytössä olevat tekstuurit. RenderDoc tarjoaa tietoa GPU:n kutsujen kestoista ja jokaisen shader-ohjelman kutsuista.
Käyttöliittymä on toteutettu Qt:lla, joka on julkaistu versiossa 1.0.
RenderDoc sisältää sisäisen ohjelmointirajapinnan ulkoisen rajapinnan, jolla sitä voi käyttää Python-ohjelmista. Rajapinnan kautta kaappaamista ja lisätoimenpiteitä voi automatisoida analysointia varten.
Ohjelma on julkaistu MIT-lisenssillä, se tukee useita grafiikkarajapintoja ja käyttöjärjestelmiä.
Tuetut rajapinnat:
Vulkan
Direct3D 11
Direct3D 12
OpenGL & OpenGL ES
Tuetut käyttöjärjestelmät:
Windows
Linux
Android
Google Stadia
Shrek 2

| Shrek 2 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andrew Adamson Kelly Asbury
Käsikirjoittaja:  William Steig (alk.p. kirja) Andrew Adamson J. David Stem Joe Stillman David N. Weiss
Tuottaja:  Jeffrey Katzenberg
Säveltäjä:  Harry Gregson-Williams
Kuvaaja:  Guillaume Aretos
Leikkaaja:  Michael Andrews Sim Evan-Jones
Pukusuunnittelija:  Isis Mussenden
Pääosat:  Mike Myers Eddie Murphy Cameron Diaz
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  DreamWorks SKG
Levittäjä:  UIP-Dunafilm DreamWorks Microsoft Store Netflix Fandango at Home (käännä suomeksi) iTunes
Ensi-ilta:   19. toukokuuta 2004    3. syyskuuta 2004
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  150 000 000 dollaria
Tuotto:  919 838 758	 dollaria
Edeltäjä:  Shrek
Seuraaja:  Shrek kolmas
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shrek 2 on vuonna 2004  ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen animaatioelokuva, joka on jatko-osa menestyselokuvalle Shrek (2001).
Huhtikuussa 2004 Shrek 2 valittiin kilpailemaan Cannesin elokuvafestivaaleilla. Se oli menestys niin Yhdysvalloissa kuin maailmalla ja nousi kaikkien aikojen kolmanneksi katsotuimmaksi elokuvaksi Yhdysvalloissa. Elokuvan soundtrack-albumi oli Billboard-listalla kymmenes. Lisäksi elokuva ansaitsi lipputuloina Yhdysvalloissa noin 440 miljoonaa dollaria ja maailmanlaajuisesti lähes miljardin. Shrek 2 sai jatkoa vuonna 2007, kun Shrek kolmas julkaistiin. Neljäs osa, Shrek ja ikuinen onni ilmestyi vuonna 2010.