stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ekosysteemipalvelut
Ekosysteemipalvelujen luokittelu > Ylläpitopalvelut

Ylläpitopalvelut  tukevat muiden ekosysteemipalveluiden muodostumista ja ne ovat edellytyksenä elämälle maapallolla. Ylläpitopalveluilla tarkoitetaan ylläpitäviä ja säilyttäviä palveluita, jotka ovat muiden ekosysteemipalveluiden taustalla.  Ylläpitopalveluita ovat muun muassa geneettinen, lajistollinen ja elinympäristöllinen monimuotoisuus, veden kierto, vihreiden kasvien yhteyttäminen eli fotosynteesi ja hiilen sidonta.   Ylläpito- ja säilyttävien palveluiden ansiosta saamme nauttia puhtaasta ilmasta sekä kasvien tuotannosta. Ylläpitopalveluista tärkein lienee vihreiden kasvien yhteyttämisprosessi eli fotosynteesi, joka tuottaa meille elämän perustarpeet: puhdasta ilmaa ja ravintoa. Muita tärkeitä ylläpitopalveluita ovat ravinteiden kierto, maaperän muodostus ja ilmastonmuutokseen sopeutuminen. Ylläpitopalvelut ovat korvaamattomia ja elintärkeitä kaikille eläville olioille. Luonnon monimuotoisuus on kaikkien ekosysteemipalveluiden perustana, joten tältä kannalta ajateltuna ylläpitopalvelut ovat kaikista tärkein ekosysteemipalvelu.
Ekosysteemipalvelujen luokittelu > Tuotantopalvelut

Tuotantopalvelut tarkoittavat luonnosta saatavia aineellisia hyödykkeitä, joiksi luetaan syötävät luonnonvarat, maanviljelyn tuotteet, makea vesi, energia ja raaka-aineet . Tuotantopalvelut ovat suuressa taloudellisessa roolissa kansantaloudessa. Suomen tärkein tuotantopalvelu on puu. Metsätalous tuottaa noin 7 miljardin euron arvonlisäyksen vuosittain, mikä vastaa neljää prosenttia Suomen bruttokansantuotteesta. Maataloustuotteet ovat toiseksi  tärkein tuotantopalvelu Suomen taloudelle.
Kaikkien tuotantopalvelujen arvoa ei voi määrittää yksinkertaisesti. Esimerkiksi marjastus ja sienestys ovat suosittuja Suomessa, mutta yksityiseen käyttöön kerättyjen luonnonvarojen arvoa on vaikea määritellä. Markkina-arvon lisäksi näillä on myös terveydellisiä ja hyvinvointiin liittyviä hyötyjä, jotka tuovat lisäarvoa yhteiskunnan näkökulmasta .
Bioenergia luetaan myös tuotantopalveluksi ja sen merkityksen ennustetaan kasvavan tulevaisuudessa. Bioenergialla on aina ollut tärkeä energialähde runsaspuustoisessa Suomessa ja sitä voidaan käyttää uusiutuvana luonnonvarana ilmastonmuutoksen hillinnässä. Luonto toimii myös ihmisten monimuotoisena geenipankkina, jota voidaan hyödyntää esimerkiksi lääkekäytössä .
Ekosysteemipalvelujen luokittelu > Sääntelypalvelut

Sääntelypalvelut ovat ekosysteemipalveluita, jotka ylläpitävät edellytyksiä elämälle. Sääntelypalveluihin luetaan esimerkiksi ilmaston sääntely, tulvien tasaus, pohjaveden muodostuminen, veden puhdistus, tautien sääntely, eroosion sääntely ja kasvien pölyttyminen.  Sääntelypalveluista on vaikeaa valita yhtä tärkeätä ekosysteemipalvelua, sillä ne kaikki ovat elintärkeitä nykyisenmuotoisen ekosysteemin olemassaolon kannalta.
Sääntelypalveluiden arvon määrittäminen on hankalaa, koska useat niistä ovat julkishyödykkeitä, eli yhden sääntelypalveluhyödykkeen kuluttamisesta ei tule lisäkustannuksia. Tämän takia sääntelypalveluiden kohdalla törmätään helposti yhteismaan ongelmaan, jonka mukaan talouden toimijat kuluttavat hyödykkeen loppuun, koska sen kulutusta ei ohjaa mikään mekanismi.
Yksi sääntelypalvelu, jota yritetään hallita markkinamekanismin avulla on hiilen kiertokulku. Hiiltä sitoutuu esimerkiksi puihin, maahan ja veteen. Hiilen kiertoa yritetään hallita esimerkiksi päästökaupan avulla. Päästökaupassa on yksinkertaisuudessaan kyse siitä, että hiiltä kiertoon päästävän talouden toimijan tulee ostaa markkinoilta päästöoikeuksia. Suomessa päästöoikeuksien huutokauppoja järjestää Energiavirasto.
Ekosysteemipalvelujen luokittelu > Kulttuuripalvelut

Kulttuuripalveluita ovat esimerkiksi tiede, taide, virkistys, toimeentulo, koulutus sekä henkinen ja fyysinen hyvinvointi. Metsät ja suot tarjoavat kaikille ilmaista virkistäytymistä elämyksien, kuten maiseman ja tuoksun, muodossa. Luonto parantaa niin fyysistä kuin henkistäkin hyvinvointia. Kansalaisten hyvinvoinnilla on myös suuria taloudellisia vaikutuksia. Taiteilijat, kuten muusikot ja kirjailijat, inspiroituvat luonnosta. Opetukseen, tutkimukseen ja innovaatioihin saadaan tieteen avulla luonnosta aineksia. Luontoarvojen turvaaminen tuo myös työpaikkoja ja rahaa. Esimerkiksi Suomen kansallispuistot tuottivat 70 miljoonaa euroa vuonna 2008. Sekä luonto kyseisellä alueella että monet yritykset, kuten ravintolat ja majoituspalveluiden tarjoajat, hyötyvät. Myös luonnonsuojelualueiden hoito työllistää ihmisiä.
Kulttuuripalveluiden arvo voi vähetä luonnon monimuotoisuuden vähenemisen ja elinympäristöjen äkillisten muutosten seurauksena. Ilmastonmuutos saattaa vaikuttaa esimerkiksi metsässä liikkumiseen, marjastukseen ja sienestykseen.  Jokaisenoikeudet antavat suomalaisille oikeuden esimerkiksi marjastaa lähiluonnossa. Se onkin yleinen harrastus suomalaisten keskuudessa. Pohjoisen havumetsävyöhykkeen vetäytyessä ilmastonmuutoksen seurauksena kohti pohjoista lehtimetsän tieltä, mustikan peittävyys saattaa pienentyä, koska mustikkaa on vähemmän lehtimetsissä kuin havumetsissä.
Ekosysteemipalveluiden taloudellinen arvottaminen

Ekosysteemipalveluiden taloudellista arvottamista tarvitaan yhteiskunnassa, jotta luonnon merkitystä pystyttäisiin vertailemaan esimerkiksi taloudellisiin tekijöihin yhteiskunnallisissa päätöksenteon prosesseissa. Päätöksentekoprosesseissa päättäjien pitää ottaa huomioon taloudellisen näkökulman lisäksi sosiaaliset ja ekologiset vaikutukset ympäristössä. Taloudellinen arvottaminen mahdollistaa myös pitkän aikavälin ekosysteemipalveluiden tilan vaihteluiden seuraamisen.
Ekosysteemipalveluiden taloudellinen arvottaminen on niistä saatavien hyötyjen rahamääräistämistä. Osaa ekosysteemipalveluista vaihdetaan markkinolla ja niillä on markkinahintoja. Osa ekosysteemipalveluista on julkishyödykkeitä, jotka jäävät markkinoiden ulkopuolelle. Niiden rahamääräiseen mittaamiseen tarvitaan erityisiä markkinattomien hyötyjen arvottamismenetelmiä. Suurin osa arvottamismenetelmistä pohjautuu ns. maksuhalukkuuteen. Talousteorian (kuluttajan teorian) mukaan maksuhalukkuus tarkoittaa arviota sitä, mistä hyödykkeestä kuluttaja on valmis luopumaan lisätäkseen toisen hyödykkeen käyttöä. Ympäristöön liittyvät arvot jaetaan usein kahteen luokkaan: käyttöarvoihin ja ei-käyttöarvoihin.
| Hyötyluokka | Esimerkki |
| --- | --- |
Käyttöön liittyvät hyödyt: Uiminen, kalastus ja matkailu
Käytöstä riippumattomat hyödyt: Luonnon monimuotoisuus ja tietoisuus ekosysteemipalveluiden saatavuudesta
Taloudelliseen arvottamiseen vaikuttaa suuresti arvottajan subjektiiviset arvot, elinolosuhteet ja tulotaso. Arvottamismenetelmän valintaan vaikuttaa taas vaikuttaa se, mikä on arvotettavana oleva hyödyke tai ekosysteemipalvelu ja tilanne.
Menetelmät jaetaan kahteen luokkaan: Ilmaistujen preferenssien menetelmiin ja Paljastettujen preferenssien menetelmiin.
|  | Epäsuorat | Suorat |
| --- | --- | --- |
| Paljastetut preferenssit | •Matkakustannusmenetelmä •Hedonisten hintojen menetelmä •Vältettyjen kustannuksien menetelmä | •Markkinahinnat  •Simuloidut markkinat  •Korvauskustannukset |
| Ilmaistut preferenssit | •Valintakoemenetelmä | •Ehdollisen arvottamisen menetelmä |
Ekosysteemipalveluiden taloudellinen arvottaminen > Ilmaistujen preferenssien menetelmät > Ehdollinen arvottaminen:

Ehdollisen arvottamisen menetelmän eli CV-menetelmän (engl. contingent valuation) perusideana on kerätä kyselyn tai haastattelun avulla tietoa vastaajilta, kuinka paljon he olisivat valmiita maksamaan tietystä ympäristön tilan muutoksesta, ja sen kautta saada arvioitua ympäristöhyödykkeen arvo. Menetelmällä voidaan selvittää julkishyödykkeen (esimerkiksi puiston) määrässä tapahtuvan muutoksen tuomat hyvinvointivaikutukset, jotta tuloksia voitaisiin käyttää esimerkiksi kustannus-hyötyanalyysissa.
Menetelmällä pyritään siis selvittämään ilmaistun preferenssin kautta kuluttajan maksuhalukkuus ekosysteemipalvelulle. Menetelmässä vastaajalle kuvaillaan ensin selvityksen kohteena olevan ympäristöhyödykkeen piirteet, sekä siihen kohdistuva muutos (esim. puuston lisääntyminen tietyllä alueella). Samalla kuvaillaan, miten mahdollinen maksu ympäristön tilan muutoksesta tulisi hoitaa (esim. verotuksella).  Tästä kuvauksesta käytetään nimitystä skenaario. Tämän  jälkeen selvitetään, kuinka paljon vastaaja olisi valmis maksamaan kyseisestä muutoksesta, eli selvitetään vastaajan maksuhalukkuus. Muutoksen maksuhalukkuuden selvittämiseen voidaan soveltaa montaa eri tapaa. Maksuhalukkuus voidaan selvittää avoimella kysymyksellä, jolloin vastaajalta kysytään suoraan, miten paljon hän olisi valmis maksamaan ympäristön tilan paranemisesta. Tässä tilanteessa vastaajalle ei anneta mitään tietoa etukäteen siitä, mikä muutoksen arvo voisi olla. Tavalla saadaan hyvin selville vastaajan maksimaalinen maksuhalukkuus, sillä annettu tieto ei aiheuta harhaa vastaukseen. Kysely voidaan myös toteuttaa maksukorttimenetelmällä tai dikotomisella valinnalla. Maksukorttimenetelmässä vastaajalle esitetään useampia eri rahasummia, joista vastaaja valitsee sen vaihtoehdon, joka vastaa (lähinnä) hänen omaa maksuhalukkuuttaan. Dikotomisessa valinnassa vastaajalle esitetään jokin rahasumma, joka kuvaa muutoksen hintaa, ja vastaaja joko hyväksyy rahasumman tai ei. Kyselylomakkeesta on liikkeellä eri versioita, joissa vastaajalle esitettävä rahasumma eroaa toisistaan. Vastaajalle voidaan myös esittää jatkokysymys, jossa esitettävä rahasumma taas riippuu edellisestä vastauksesta. Näin saadaan enemmän informaatiota vastaajan maksuhalukkuudesta.
Ehdollisen arvottamisen menetelmällä saadaan arvotettua ympäristöhyödykkeestä ihmisen kokemaa käyttö- ja ei-käyttöarvoa (olemassaoloarvoa), sillä kyselyn vastaajalta voidaan kysyä maksuhalukkuutta tietyn alueen suojelusta, vaikkei hän itse käyttäisi kyseisen alueen ekosysteemipalveluita. Ympäristöhyödykkeen arvottaminen voi olla kuitenkin vastaajalle vaikeaa. Kysymyksen muotoilu voi myös vaikuttaa siihen kuinka paljon vastaaja on halukas maksamaan.  Lisäksi menetelmällä vastaajalta saatu maksuhalukkuus voi poiketa vastaajan todellisesta maksuhalukkuudesta asian suhteen, eli vastauksissa esiintyy hypoteettista harhaa.
Ekosysteemipalveluiden taloudellinen arvottaminen > Paljastettujen preferenssien menetelmät > Muut menetelmät:

Lisäksi menetelmiksi on kehitelty aiempiin tutkimuksiin perustuvat menetelmät
Tulostensiirto: Toisella alueella määritelty arvo siirretään uuteen arvottamattomaan alueeseen.
Meta-analyysi: Tilastollisiin menetelmiin sekä aiempiin tutkimustuloksiin perustuva analyysi.
Molemmat menetelmät ovat nopeita ja edullisia tapoja arvottaa ekosysteemipalveluita.
Kirjallisuutta

Hiedanpää, Juha Suvantola, Leila ja Arto Naskali (toim.): Hyödyllinen luonto. Ekosysteemipalvelut hyvinvointimme perustana.  (1. painos)  Osuuskunta Vastapaino, 2010.  ISBN 978-951-768-303-6
Aiheesta muualla

Ekosysteemipalvelut Suomen luonnonsuojeluliitto. Arkistoitu 24.5.2014. Viitattu 4.6.2014.
Ecosystem Approach Convention on Biological Diversity.
Suomen keskeisimmät ekosysteemipalvelut - luonnontila.fi
Markku Ruotsila

| Markku Ruotsila |
| --- | --- |
 Ruotsila Helsingin kirjamessuilla 2018
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. maaliskuuta 1969 (ikä 56) Rauma
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cambridgen yliopisto
Instituutti:  Helsingin yliopisto, Tampereen yliopisto, Suomen  akatemia, Cambridgen yliopisto, Oxfordin yliopisto, Stanfordin yliopisto, New Yorkin yliopisto, LCC International University
Tutkimusalue:  kirkkohistoria, poliittinen historia, aatehistoria
Aiheesta muualla
Kotisivu
Markku Mikael Ruotsila (s. 1. maaliskuuta 1969 Rauma) on suomalainen historioitsija, joka toimii historian professorina Klaipedassa sijaitsevassa liettualaisessa LCC International Universityssä. Hän toimii myös tutkijana kyseisen yliopiston Center for Faith and Human Flourishing -tutkimuskeskuksessa.
Ruotsila on myös Pohjois-Amerikan kirkkohistorian dosentti Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa sekä Yhdysvaltain ja Ison-Britannian historian dosentti Tampereen yliopistossa. Ruotsila on erikoistunut Yhdysvaltain aate-, kirkko- ja poliittiseen historiaan. Hän on julkaissut laajalti varsinkin angloamerikkalaisen antikommunismin, konservatismin ja fundamentalismin historiasta.
Tausta

Ruotsila syntyi vuonna 1969 Raumalla Rydmanin sukuun. Hänen perheensä oli konservatiivinen ja anglofiilinen. Nuorena Ruotsila vaikuttui Margaret Thatcherin ja Ronald Reaganin politiikasta, minkä seurauksena hän vieraili Britannian parlamentissa katsomassa Thatcheria ja seurasi sateliittikanavilta amerikkalaista politiikkaa.
Tieteellinen ura

Ruotsila väitteli tohtoriksi Cambridgen yliopistossa vuonna 1999 ja on sen jälkeen toiminut myös vierailevana Fellow'na Oxfordin yliopiston Rothermere American Institutessa, vierailevana tutkijana Stanfordin yliopiston Hoover-instituutissa, Suomen Akatemian tutkijana ja vierailevana tutkijana New Yorkin yliopiston Center for the United States and the Cold War -tutkimuskeskuksessa. Hän on luennoinut useissa suomalaisissa ja kansainvälisissä yliopistoissa ja esiintynyt asiantuntijana televisio- ja radio-ohjelmissa.
Ruotsilan väitöskirja The Origins of Anglo-American Anti-Bolshevism, 1917-21 (Cambridge, 1999) kuului vertailevan transatlanttisen aate- ja poliittisen historian alaan. Sen muokattua ja laajennettua versiota British and American Anticommunism Before the Cold War (2001) käytetään laajalti eri yliopistojen (muun muassa Cambridgen) kurssimateriaalina. Vertailevaa antikommunismin tutkimusta edustavat myös Ruotsilan myöhemmät monografiat Churchill ja Suomi (2002), Churchill and Finland (2005) sekä John Spargo and American Socialism (2006). Viimeksi mainittu teos on Yhdysvaltain sosialistisen liikkeen ja sosialistisen antikommunismin varhaishistorian yleisesitys, joka lähestyy aihepiiriä 1900-luvun alkupuoliskon johtavan amerikkalaisen revisionistisosialistin John Spargon elämäntarinan kautta.
Antikommunismin historian lisäksi Ruotsila on julkaissut monografioita ja tutkimusartikkeleita yhdysvaltalaisen ja brittiläisen fundamentalismin ja herätyskristillisyyden historiasta. Kirkkohistoriassa hänen huomionsa kohteena ovat olleet evankelikalisten ja fundamentalististen kristillisten liikkeiden ja Yhdysvaltain ulkopolitiikan suhde sekä brittiläisen konservatismin ja uskonnollisuuden yhtymäkohdat. Hänen suomenkielinen yleisesityksensä yhdysvaltalaisen modernin kristillisen oikeiston opista ja historiasta ilmestyi vuonna 2008, samoin Georgetown University Pressin julkaisema monografia The Origins of Christian Anti-Internationalism, joka tutkii Yhdysvaltojen evankelikaalisten ja fundamentalististen kristillisten liikkeiden suhtautumista kansainvälisiin järjestöihin ja roolia Yhdysvaltojen modernin ulkopolitiikan muokkautumisessa. Vuonna 2014 Ruotsilalta julkaistiin tutkimus Uskonnollinen vasemmisto Yhdysvalloissa: historia, oppi ja politiikka ja vuonna 2015 Oxford University Pressin kustantama Fighting Fundamentalist: Carl McIntire (en) and the Politicization of American Fundamentalism.
Ruotsilan mukaan hän soveltaa tutkimustyössään Leopold von Ranken objektiiviseen historiantutkimukseen perustuvaa metodia. Hän sanoo tuntevansa pienimmätkin yksityiskohdat, jotka koskevat amerikkalaisia konservatiiveja, sillä ”tätä olen tutkinut joka ikinen päivä yli 20 vuotta”.lähde?
Mielipiteet

Ruotsila on kuvaillut itseään ”burkelaiseksi konservatiiviksi” ja ”filosofiseksi konservatiiviksi”, joka suhtautuu kriittisesti Donald Trumpin julkikuvaan ja toimintatapoihin. Ruotsila suhtautuu myötämielisesti Israelin valtion politiikkaan sen konfliktissa Palestiinan kanssa. Hän vastustaa aborttia ehdottomasti, mutta ei pidä abortin kieltämistä käytännössä toimivana ratkaisuna tämän päivän Suomessa. Aborttien määrän vähentämiseksi hän kannattaa Yhdysvaltain kristillisen oikeiston hahmottelemaa ja George W. Bushin ajamaa mallia, joka tarkoittaa aborttioikeuden rajoittamista laeilla ja säädöksillä. Ruotsilan mielestä Donald Trump toteutti presidenttikaudellaan tuloksekkaasti konservatiivista politiikkaa. Hänen mukaansa Donald Trumpin salamurhayrityksen taustalla on demokraattien Trumpia kohtaan lietsoma viha.lähde?
Suomea koskien Ruotsila on todennut kokevansa vieraana abstraktin ideologian, jota toteutetaan valtion kautta. Hänestä parempi malli olisi yksilönvapauteen ja paikalliseen päätöksentekoon perustuva yhteiskuntamalli. Tarja Halosen presidenttikaudelle Ruotsila antaa kouluarvosanan ”neljä” perustellen tätä ”punakapinallisten glorifioinnilla” ja ”vihapuheella”.
Helsingin yliopiston historian professori Juha Sihvolan mielestä Ruotsila kuvailee kirjassaan Yhdysvaltain kristillinen oikeisto (2008) kohdettaan asiantuntevasti mutta suopeasti. ”Esipuhe lupaa puolueetonta ja ennakkoluulotonta esitystapaa. Tekijä on kuitenkin avoimen suopea amerikkalaista oikeistoa kohtaan”, Sihvola kirjoittaa. Toimittaja Oskari Onnisen mukaan Ruotsilan vuonna 2018 julkaistu kirja Sydänmaiden kapina saa lukijan katsomaan vuoden 2016 Yhdysvaltain presidentinvaaleja uusin silmin.
Teokset

Markku Ruotsila: British and American Anticommunism Before the Cold War.  London:  Routledge/Frank Cass, 2001.  ISBN 9781003417125  (englanniksi) (Ebook)
Churchill ja Suomi: Winston Churchillin Suomea koskeva ajattelu ja toiminta (Helsinki: Otava, 2002)
Markku Ruotsila: Churchill and Finland: A Study in Anticommunism and Geopolitics.  Lontoo:  Routledge, 2005.  ISBN 9780203311417  (englanniksi) (Ebook)
John Spargo and American Socialism (New York: Palgrave Macmillan, 2006)
Yhdysvaltain kristillinen oikeisto (Helsinki: Gaudeamus - Helsinki University Press, 2008)
The Origins of Christian Anti-Internationalism: Conservative Evangelicals and the League of Nations (Washington DC: Georgetown University Press, 2008)
Uskonnollinen vasemmisto Yhdysvalloissa: historia, oppi ja politiikka (Tampere: Tampere University Press, 2014)
Markku Ruotsila: Fighting Fundamentalist: Carl McIntire and the Politicization of American Fundamentalism.  New York:  Oxford University Press, 2016.  ISBN 978-0-19-937299-7  (englanniksi)
Markku Ruotsila: Sydänmaiden kapina: Donald Trump, amerikkalainen konservatismi ja äärioikeiston nousu.  Helsinki:  Gaudeamus, 2018.  ISBN 978-952-495-488-4
Kansakunnan rakentajia: Rydman-suvun historia (Helsinki: Släktföreningen Rydman r.f. - Rydman-sukuyhdistys ry, 2021)
Markku Ruotsila: Trumpin Amerikka — Yhdysvallat kulttuurisotien taistelukenttänä.  Helsinki:  Basam Books, 2024.  ISBN 978-952-379-530-3
Aiheesta muualla

Markku Ruotsila Helsingin yliopiston tutkijaportaalissa
http://www.rai.ox.ac.uk/fellows/former (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.press.georgetown.edu/detail.html?id=9781589011915 (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Siiri Böök

Siiri Kyllikki Böök (11. huhtikuuta 1888 Jyväskylä – 17. lokakuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen lastentarhanopettaja ja -johtaja, joka toimi merkittävänä vaikuttajana varhaiskasvatuksen kehityksessä 1900‑luvun alussa. Hänen työnsä kansanlastentarhoissa auttoi parantamaan vähävaraisempien työläisperheiden lasten arkea ja loi edellytykset modernin varhaiskasvatuksen syntymiselle Suomessa.
Biografia

Siiri Böök syntyi Jyväskylässä ja kasvoi perheessä, jossa koulutuksella ja kulttuurilla oli tärkeä rooli. Hän oli Hämeenlinnan Historiallisen museon perustajan ja monitoimisen kunnallismiehen, lehtori Albert Theodor Böökin tytär. Böök omaksui varhaiskasvatuksen tehtävät ajankohtaisena keinona vastata yhteiskunnallisiin haasteisiin, kuten köyhien lasten hyvinvoinnin parantamiseen.
Ammatillinen ura

Vuonna 1912 Siiri Böök aloitti uransa Hämeenlinnassa Myllymäen kansanlastentarhan johtajattarena ja opettajana. Lastentarha oli tarkoitettu erityisesti vähävaraisille työläisperheiden lapsille, ja Böök pyrki tarjoamaan turvallisen, inspiroivan ja rakastavan ympäristön, jossa lapset saivat ruokaa, hoivaa ja mahdollisuuden leikkiä. Hänen työtään vastustettiin ja pilkattiin jopa kaupungin viralliselta taholta. Böök piti lastentarhaa vastarinnasta huolimatta ja ajoittain jopa omilla perintörahoillaan. Valtuuston lakkautettua kansanlastentarhan määrärahan, Böök teki pääosan urastaan Helsingin lastentarha Onnelassa, joka oli perustettu jo vuonna 1888 ja on Pohjoismaiden vanhin päiväkoti.
Tupakoinnin lopettaminen

Tupakointikieltoa esittävä merkki
Tupakoinnin lopettaminen on pidättäytymistä aloitetusta tupakoinnista. Tupakoinnin lopettaminen on siis yritys lopettaa tupakointi kokonaan, ja se on eri asia kuin tupakoinnista kieltäytyminen tupakointia koskaan aloittamatta. Tupakan sisältämä nikotiini aiheuttaa ajan kuluessa tupakoitsijalle riippuvuuden, ja tupakointia lopetettaessa esiintyy usein vieroitusoireita. Nikotiini voi aiheuttaa voimakkaan riippuvuuden, jolloin tupakoinnin lopettaminen on vaikeaa. Tupakoinnin lopettamisen apuvälineiksi on kehitetty nikotiinipurukumia, -laastareita ja vastaavia tuotteita.
Kun henkilö lopettaa tupakoinnin, haju- ja makuaisti palautuvat ennalleen jo seuraavien päivien aikana. Tupakoinnin aiheuttamien vakavien sairauksien riskit pienenevät ajan kanssa.
Tupakoinnin lopettamisesta on aina etua, mutta hyödyt ovat erityisen suuret nuorena lopettaneilla. Tupakoinnin lopettaminen voi vaatia useita yrityksiä, ja lopettamisen epäonnistuminen on yleistä stressin, nousseen painon ja vieroitusoireiden takia.
Monissa maissa järjestetään Nicotine Anonymous -kokouksia tupakoinnin lopettajille.
Tutkimuksia

Yhdysvaltalaisen Johns Hopkinsin yliopiston tutkijat ovat havainneet, että keuhkojen toiminnan hiipuminen ihmisen ikääntyessä on hitaampaa niillä entisillä tupakoijilla, jotka syövät paljon tomaatteja ja hedelmiä (kuten omenoita ja banaaneja), kuin muilla tupakoinnin lopettaneilla. Tuloksista pyrittiin sulkemaan pois sellaisten tekijöiden vaikutus kuin tutkittavien erilainen ikä, paino ja liikunnallisuus.
Apuvälineet

Nikotiiniriippuvuuden kontrolloimiseen voidaan käyttää erilaisia nikotiinikorvaushoitovalmisteita, kuten nikotiinilaastaria, nikotiinipurukumia, nikotiinipastilleja tai nikotiini-inhalaattoria tai nikotiinia sisältämättömiä reseptilääkkeitä, joita Suomessa ovat Champix, Zyban ja Noritren. Tapariippuvuuden hoidossa sähkötupakka lienee tehokas.
Vieroitusoireet

Useimmiten vieroitusoireet aiheuttaa nikotiinin väheneminen tupakoitsijan elimistössä. Lopettaja saattaa kokea esimerkiksi ärtyneisyyttä, tupakanhimoa, unettomuutta, keskittymiskyvyn heikkenemistä, päänsärkyä ja kasvanutta ruokahalua. Vähäisempiä vieroitusoireita voi seurata, jos tupakoitsija siirtyy käyttämään tavallista vähemmän nikotiinia sisältäviä tupakkamerkkejä tai vähentää tupakointiaan huomattavasti.
Tupakanvieroituslääkkeet

Tupakan aiheuttamaan nikotiiniriippuvuuden vieroitukseen voidaan käyttää seuraavia lääkeaineita:kenen mukaan?
Bupropioni
Varenikliini
Nortriptyliini
Klonidiini
Ribonabantti
Moklobemidi
Selegiliini
Nalmefeeni
Kirjallisuutta

Lehmusto, Heikki: Stop smoking: Ratsasta himosi aallolla.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36137-5
Nieminen, Raimo: Vapaaksi tupakasta.  (Therapia generalia)  Vantaa:  Pharmacia & Upjohn, 1999 (3. painos 2002).  ISBN 951-97189-2-3
Patja, Kristiina & Iivonen, Karin & Aatela, Eija: Tupakkapakko? Vapaaksi savusta.  Helsinki:  Duodecim, 2009.  ISBN 978-951-656-339-1
Vierola, Hannu: Pysy nuorena – elä kauemmin: Tyttöjen ja naisten tupakkatietokirja.  Helsinki:  Tietosanoma, 2007.  ISBN 978-951-885-289-9
Vierola, Hannu: Tupakka: Miehen tietokirja.  Helsinki:  Terra Cognita, 2007.  ISBN 978-952-5697-15-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aiheesta terveyskirjaston sivuilla.
Nikotiinivalmisteet - terveyskirjasto.
Tupakoinnin lopettaminen - reseptilääkkeet - terveyskirjasto.
Nikotiinilaastari iholla