stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Satu Sippola-Nurminen

Satu Marjatta Sippola-Nurminen (s. 19. lokakuuta 1959 Orivesi) on suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Sippola-Nurminen opiskeli muiden muassa Gunni Granbergin johdolla. Hän voitti vuonna 1983 Timo Mustakallio -laulukilpailun. Vuonna 1984 hän sijoittui neljänneksi kansainvälisessä Mirjam Helin -laulukilpailussa ja voitti Lappeenrannan valtakunnallisen laulukilpailun. Sippola-Nurminen esiintyi vuosina 1983 ja 1985 Suomen kansallisoopperassa Kreivitär Almavivan roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin oopperassa Figaron häät. Hän on esiintynyt lisäksi muun muassa Tatjanan (Jevgeni Onegin), Donna Annan (Don Giovanni), Amelian (Naamiohuvit) ja Toscan (Tosca) rooleissa Tampereella. Hän on esiintynyt muissakin Suomen kaupungeissa.
Sippola-Nurminen on oopperatyönsä ohella esiintynyt konserttilaulajana ja orkesterisolistina. Hän on opettanut Tampereen konservatoriossa ja Ylä-Satakunnan musiikkiopistossa. Vuonna 1995 hän sai työstään laulupedagogina Rafael Ahlströmin rahaston musiikkipalkinnon.
Ramallah

| Ramallah رام الله |
| --- | --- |
 Näkymä Ramallahiin
 Ramallah
 Koordinaatit: 31°54′N, 35°12′E 
Valtio:  Palestiina
Kuvernoraatti:  Ramallah ja al-Bireh
Väkiluku (2016):  35 140
 
 www.ramallah.ps 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ramallah (arab. رام الله‎, Rām Allāh) on palestiinalainen kaupunki Länsirannan keskiosissa. Kaupungin asukasluku vuonna 2016 oli arviolta 35 140. Se sijaitsee kymmenen kilometriä Jerusalemista pohjoiseen ja on al-Birehn kaupungin naapurikaupunki. Kaupunkia pidetään usein Palestiinan valtion (ent. palestiinalaishallinto) de facto hallinnollisena pääkaupunkina. Ramallah oli alkujaan kristitty kaupunki, mutta nykyisin muslimit muodostavat enemmistön kaupungin väestöstä. Kristityt ovat kaupungissa edelleen merkittävä vähemmistö.
Maantiede

Ramallah sijaitsee Palestiinan läpi kulkevan vuorijonon keskellä. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 872 metriä. Ympäröivä maaseutu tunnetaan hedelmällisyydestään. Kaupunkia ympäröivät myös kylät ja pikkukaupungit. Jerusalem sijaitsee noin 15 kilometriä Ramallahista etelään. Paikallinen ilmasto on lauhkea. Kesät ovat viileitä ja talvet lämpimiä. Joinakin vuosina saadaan myös lumisadetta, vaikkakaan lumipeite ei usein kestä muutamaa päivää enempää. Läheinen al-Birehin kaupunki on kasvanut kiinteäksi osaksi rakennettua aluetta Ramallahin kanssa, mutta kaupunkeja hallitaan omina yksikköinään.
Historia > Varhainen historia

Nykyisen Ramallahin alue asutettiin todennäköisesti samoihin aikoihin kuin läheinen Jeriko, eli noin 5 000–6 000 vuotta sitten. Tell-an-Nasbehista hieman kaupungin eteläpuolella on löytynyt kanaanilaisen kaupungin jäänteitä 5 000 vuoden takaa. Kanaanilaiset kutsuivat mahdollisesti paikkaa nimillä Ram (korkea paikka) tai Beit El (alttari jumala). Nykyinen nimi on yhdistelmä vanhasta nimestä Ram ja arabian kielen sanasta Allah eli Jumala. Alue on historiallisesti ollut pohjois-etelä suuntaisen liikenteen solmukohta, jonka kautta kulkivat kanaanilaiset, babylonialaiset, egyptiläiset, aramealaiset ja assyrialaiset. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty merkkejä rakennelmista Rooman ja Bysantin valtakunnan kausilta, mikä viitannee paikalla olleen kaupunkimaista asutusta jo tuolloin. Muslimit valtasivat alueen vuonna 636 ja sittemmin paikan läpi kulkivat niin kristityt kuin islaminuskoisetkin pyhiinvaeltajat. Ristiretkeläiset valtasivat alueen heidän voitettuaan Jerusalemin piirityksen vuonna 1099 ja heidän mainitaan perustaneen alueelle asutuksia.
Historia > Osmanit ja britit

Ramallahin perustaminen on kansanperinteessä yhdistetty vasta Osmanien valtakuntaan ja 1500-lukuun. Kansanperinteessä Ramallahin perustivat viisi kristinuskoista arabiveljestä al-Karakista nykyisestä Jordaniata. Monet Ramallahin suvut jäljittävät itsensä edelleen johonkin näistä viidestä veljestä. Todellisuudessa lienee niin, että paikallinen kristitty yhteisö on vanhempaa perua. Samassa kansanperinteessä veljesten muslimiystävien mainitaan perustaneen viereisen al-Birehin kaupungin. Varhaiset Osmanien valtakunnan asiakirjat mainitsevat Ramallahin al-Birehin ja Beit Unian kylien yhteydessä ja Ramallahissa mainitaan asuneen sekä kristittyjä, että muslimeja. Kaupunki hyötyi maantieteestään ja se kasvoi Jerusalemiin kulkeutuvien kauppareittien varrella. Laajeneva kaupunki nieli itseensä vähitellen muita kyliä sen lähipiirissä. Siitä tulki myös koulutusjärjestelmän keskus. Paikallisen kreikkalaisortodoksisen kirkon mainitaan pitäneen yllä koulua jo 1500-luvulla ja Egyptin hallitsija Ibrahim paššan avattua Palestiinan eurooppalaisille eri maista saapuvat lähetyssaarnaajat alkoivat perustaa omia koulujaan. Vuosisadan loppuun mennessä kaupunki oli tullut tunnetuksi etenkin korkeamman asteen koulutuksestaan ja sinne saapui opiskelijoita ympäri Palestiinaa ja jopa Persianlahdelta saakka.
Vuonna 1912 Ramallahissa oli noin 5 000 asukasta ja siitä oli tehty oma kuntansa vuonna 1902. Britit valtasivat Jerusalemin kenraali Edmund Allenbyn johdolla vuonna 1917 ja Ramallahissa olleet turkkilaissotilaat vetäytyivät kohti Nablusia. Kaupunki kehittyi huomattavasti Palestiinan brittiläisen mandaatin aikana vuosien 1920 ja 1948 välillä. Monet paikalliset työllistyivät brittihallinnossa heidän osatessaan lähetyskoulujen kautta myös englantia. Diplomaatit, sotilaat ja virkamiehet käyttivät puolestaan rahansa Ramallahin puutarharavintoloissa. Paikalle saapui myös huomattava joukko uusia muuttajia ja heistä suuri osa Hebronista. Yksi ensimmäisistä palestiinalaisista sanomalehdistä nimeltään The Mirror aloitti toimintansa Ramallahissa vuonna 1919 ja britit rakennuttivat kaupunkiin radiomaston Palestiinan radiolähetyksiä varten. Samaan aikaan Palestiinan sisäiset olot kiristyivät siionismin myötä. Monet paikalliset toimivat palestiinalaisten asiaa edistämään perustetuissa järjestöissä. Heistä yksi oli esimerkiksi Fuad Shatara, joka toimi Palestine Anti-Zionism Societyn puheenjohtajana ja myöhemmin Arabiliiton pääsihteerinä. Briteillä oli kaupungissa pahamaineinen vankila.
Historia > Nykyaika

Yhdistyneet kansakunnat päätti jakaa Palestiinan juutalaisten ja arabien valtioihin marraskuussa 1947 ja Israelin itsenäisyyssodan alettua Ramallahiin tulvi pakolaisia etenkin israelilaisten valtaamista Lyddasta ja Ramlehista. Jordanian arabilegioona valtasi Ramallahin 15. toukokuuta 1948, mikä esti israelilaisia valtaamasta kaupunkia ja ehkäisi monien muiden alueen kaupunkien kokeman pakoaallon. Haifan ja Jaffan menetyksen jälkeen Ramallahista tuli yksi suurimmista palestiinalaiskaupungeista. Palestiinalaispakolaiset asettuivat al-Jelazonin, Kalandian, al-Amarin ja Kadouran pakolaisleireille. Israelin itsenäissyyssodan jälkeen Ramallahia hallinnoitiin osana Jordanian Länsirantaa. Israel valtasi kaupungin kuuden päivän sodan aikana 7. kesäkuuta 1967, minkä jälkeen kaupungista muodostui israelilaismiehityksen vastarinnan keskus. Jasser Arafat vietti jonkin aikaa Ramallahissa, mutta hänen jouduttuaan miltei israelilaisten pidättämäksi hän pakeni Jordanin toiselle puolelle. Israelilaiset takavarikoivat myös maita ja perustivat siirtokuntia eristäen usein kaupungin asukkaat viljelmistään maaseudulla. Israelin joukot vetäytyivät Ramallahista vuonna 1995 Oslon sopimuksen jälkeen, jolloin kaupungista tuli palestiinalaishallinnon keskus. Arafat haudattiin Ramallahiin hänen kuolemansa jälkeen marraskuussa 2004.
Talous

Ramallahin talouden kolme tärkeintä osa-aluetta ovat matkailu, teollisuus ja kulttuuri. Matkailijoita saapuu kaupunkiin etenkin kesäkuukausina ja kaupungissa toimii useita hotelleja. Kaupungin teollisuuteen lukeutuvat esimerkiksi paperi-, huonekalu-, ja elintarviketeollisuus. Elintarviketeollisuuden tuotteita ovat esimerkiksi oliivit, oliiviöljy, tuoreet ja säilötyt hedelmät ja mausteet. Ramallahia pidetään Länsirannan kulttuurin keskuksena ja alalla toimivia laitoksia ovat esimerkiksi Ramallahin kulttuurikeskus, Khalil Sakakinin kulttuurikeskus ja ranskalais-saksalainen kulttuurikeskus (Goethe Institut). Monilla Palestiinassa toimivilla yrityksillä ja kansalaison päämajat Ramallahissa. Palestiinalaishallintoon liittyen kaupungissa toimii useita hallinnon virastoja ja turvallisuusjoukkojen virastoja, kuten esimerkiksi eri ministeriöitä ja Palestiinan tilastokeskus.
Väestö

Vuoden 2016 arvion mukaan Ramallahin asukasluku oli 35 140. Vuonna 2007 vastaava lukema oli 27 092. Vielä vuonna 1945 kaupungin asukasluku oli noin 5 000 ja heidän valtaosa kristittyjä. Vuonna 1967 Ramallahin asukasluku oli 12 134 ja heistä hieman yli puolet oli kristittyjä. Nykyisin kristittyjen osuus Ramallahin väestöstä on noin 25 %.
Monet ramallahilaiset ovat muuttaneet ulkomaille ja etenkin Yhdysvaltoihin, Kanadaan ja Australiaan. Ramallahilaiset kuuluvat Yhdysvaltojen yksittäisistä arabiyhteisöistä suurimpiin ja Ramallah-seuroja on esimerkiksi Los Angelesissa ja Detroitissa. Maastamuutto on jatkunut, mutta toisaalta kaupungin asukaslukua on vahvistanut muuttoliike Palestiinan maaseudulta kaupunkeihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ramallah Wikimedia Commonsissa
Ramallahin kaupungin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Arabimaiden pääkaupungit |
| --- | --- |
Afrikka:  Alger, Algeria  Kairo, Egypti  Djibouti, Djibouti  Khartum, Sudan  Mogadishu, Somalia  Moroni, Komorit  Nouakchott, Mauritania  Rabat, Marokko  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia 
Aasia:  Abu Dhabi, Yhdistyneet arabiemiraatit  Amman, Jordania  Bagdad, Irak  Beirut, Libanon  Damaskos, Syyria  Doha, Qatar  Ramallah (de facto), Palestiina  Kuwait, Kuwait  Manama, Bahrain  Masqat, Oman  Riad, Saudi Arabia  Sanaa, Jemen 
Kreikkalaisortodoksisen kirkon sisäänkäynti.
Savikulhojen valmistusta vuoden 1905 paikkeilla.
Katu Ramallahin keskustassa.
Aarre Simonen

| Aarre Simonen |
| --- | --- |
 Aarre Simonen 1960-luvun alkupuolella.
Suomen sisäasiainministeri
 Fagerholmin I hallitus 29.7.1948–17.3.1950  
Edeltäjä:  Eino Kilpi
Seuraaja:  Urho Kekkonen
Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Kekkosen V hallitus  20.10.1954–3.3.1956  
Edeltäjä:  Penna Tervo
Seuraaja:  Kauno Kleemola
Suomen oikeusministeri
 Kekkosen V hallitus 20.10.1954–6.11.1954 Paasion hallitus 27.5.1966–22.3.1968 Koiviston I hallitus 22.3.1968–14.5.1970  
Edeltäjä:  Yrjö Puhakka Johan Otto Söderhjelm
Seuraaja:  Weio Henriksson Keijo Liinamaa
Suomen valtiovarainministeri
 Fagerholmin II hallitus  3.3.1956–27.5.1957  
Edeltäjä:  Penna Tervo
Seuraaja:  Nils Meinander
Kansanedustaja
 21.7.1951–19.2.1962  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Hämeen läänin pohjoinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. marraskuuta 1913 Helsinki
Kuollut: 3. helmikuuta 1977 (63 vuotta) Helsinki
Puoliso:  Leeni Lahja Nikkinen
Tiedot
Puolue:  SDP (1951–1958) TPSL (1959–1973) STP (1973–1977)
Aarre Edvard (Aarre E.) Simonen (18. marraskuuta 1913 Helsinki – 3. helmikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi muun muassa kansanedustajana (1951–1962) ja useiden hallitusten ministerinä. Kansanedustajana Simonen edusti Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Sosiaalidemokraatti Simonen riitaantui 1950-luvun lopulla SDP:n tannerilaisen enemmistösiiven kanssa ja liittyi 1959 perustettuun Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattiseen liittoon, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1964–1970.
Yksityiselämä

Aarre Simosen puoliso vuodesta 1945 oli sisustustaiteilija Leni Nikkinen (s. 1919). Heillä oli lapset Iiro (s. 1947), Kati (s. 1949) ja Mari (s. 1951).
Vaikka Aarre Simonen näytti ulkoisesti kestävän tyynesti häneen Kätilöopiston jutun aikana kohdistuneen, lähes neljä vuotta kestäneen ryöpytyksen, sillä oli todellisuudessa vakavat seuraukset hänen yksityiselämäänsä. Simosella todettiin stressistä aiheutunut diabetes, jonka vuoksi hänen molemmat jalkansa jouduttiin myöhemmin 1970-luvulla amputoimaan. Kielteisen julkisuuden paine kävi ylivoimaiseksi myös Simosen perheelle. Leni Simonen otti vuonna 1970 avioeron ja muutti perheen tyttärien kanssa ulkomaille.
Aarre Simonen kuoli vatsasyöpään Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa. Hänet haudattiin Simosen perhehautaan Hietaniemen hautausmaalle.
Ministerikaudet

1948–1950 Sisäasiainministeri
1949–1950 2. kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri
1954–1956 Kauppa- ja teollisuusministeri
1954 vastaava oikeusministeri
1956–1957 valtiovarainministeri
1957 ministeri valtioneuvoston kansliassa (myös pääministerin sijainen)
1966–1970 oikeusministeri
Kirjallisuutta

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Peltoniemi, Hannu − Rajala, Pentti: Sapeli-Simonen. Tammi 1981, Helsinki. ISBN 951-30-5234-6.
Soikkanen, Hannu: ”Simonen, Aarre (1913–1977)”, Suomen kansallisbiografia, osa 9, s. 33–37.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-450-5  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 1975, 56 min, Yle Areena.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Eino Kilpi | Suomen sisäasiainministeri 1948−1950 | Seuraaja: Urho Kekkonen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Penna Tervo | Suomen kauppa- ja teollisuusministeri 1954−1956 | Seuraaja: Kauno Kleemola |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Penna Tervo | Suomen valtiovarainministeri 1956–1957 | Seuraaja: Nils Meinander |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Yrjö Puhakka Johan Otto Söderhjelm | Suomen oikeusministeri 1954 1966−1970 | Seuraaja: Weio Henriksson Keijo Liinamaa |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Aarre Simonen pitää vappupuhetta SDP:n vaalijuhlassa Pyynikin kentällä vuonna 1951.
Sinisateet

| Sinisateet |
| --- | --- |
 Japaninsinisade (Wisteria floribunda)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Sinisateet Wisteria  Nutt.
Katso myös
   Sinisateet Wikispeciesissä   Sinisateet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinisateet (Wisteria) on kasvisuku, joka kuuluu hernekasvien heimoon. Sinisateisiin kuuluu neljä lajia. Ne ovat puuvartisia köynnöksiä, joista monia viljellään koristekasveina. Kiinasta kotoisin oleva kiinansinisade on Suomen ilmastossa hyvin talvenarka, mutta saattaa talvehtia Etelä-Suomessa.
Lajit

Wisteria brachybotrys
japaninsinisade eli ryöppysinisade (Wisteria floribunda)
Wisteria frutescens
kiinansinisade (Wisteria sinensis)
Aiheesta muualla

Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Sinisateet (Wisteria)
Suomen Lajitietokeskus: Sinisateet – Wisteria
ITIS: Wisteria (englanniksi)
Flora of China: Wisteria (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q261903  Wikispecies: Wisteria  APDB: 195952  APNI: 88717  CoL: 884H  EPPO: 1WSTG  FNA: 134945  FoC: 134945  GBIF: 2977309  GRIN: 12856  iNaturalist: 51267  IPNI: 332065-2  IRMNG: 1334782  ITIS: 27019  NBN: NHMSYS0000465060  NCBI: 3921  NZOR: b6b67617-a384-4d46-8b5b-323c76f73c03  Open Tree of Life: 489481  PLANTS: WISTE  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:332065-2  Tropicos: 40026528  WFO: wfo-4000040782
Sinisarjat

| Sinisarjat |
| --- | --- |
 Afrikansinisarja (Agapanthus africanus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Narsissikasvit Amaryllidaceae
Suku::  Sinisarjat Agapanthus  L'Hér.
Katso myös
   Sinisarjat Wikispeciesissä   Sinisarjat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinisarjat (Agapanthus) ovat narsissikasvien (Amaryllidaceae) heimoon omana alaheimonaan (Agapanthoideae) luettavia, eteläafrikkalaisia kasveja. Sukuun kuuluu kahdeksan lajia, joiden alkuperäinen levinneisyysalue sijaitsee Etelä-Afrikassa, Lesothossa, Swazimaassa ja Mosambikissa. Sinisarjoja voidaan pitää Suomessa huonekasveina tai kesäkukkina.
Lajeja ja lajikkeita

afrikansinisarja (Agapanthus africanus)
maljasinisarja (Agapanthus campanulatus)
kellosinisarja (Agapanthus Campanulatus-ryhmä)
nuokkusinisarja (Agapanthus inapertus )
mosambikinnuokkusinisarja (A. inapertus subsp. intermedius)
tarhasinisarja (Agapanthus praecox)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Agapanthus
Suomen Lajitietokeskus: Sinisarjat – Agapanthus
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159541  Wikispecies: Agapanthus  APDB: 187867  APNI: 164470  BOLD: 351133  CoL: 8VTF6  EoL: 29538  EPPO: 1AGPG  FloraBase: 21218  FNA: 100774  FoAO2: Agapanthus  GBIF: 2773975  GRIN: 280  iNaturalist: 56020  IPNI: 23942-1  IRMNG: 1356937  ITIS: 500768  NBN: NHMSYS0000455636  NCBI: 51426  NZOR: 9bb8c074-ae19-4dc5-9a41-f28de2fd501f  Open Tree of Life: 133506  PLANTS: AGAPA2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331131-2  Tropicos: 40034007  VicFlora: 08a9687e-9f84-41d1-9017-6732a8710b9c  WFO: wfo-4000000892
Sigmund Freudin elämäkerta

Sigmund Freud vuonna 1920.
Sigmund Freud (/ˈfroit/, saks. [ˈziːkmʊnt ˈfʁɔʏ̯t]; alun perin Sigismund Schlomo Freud; 6. toukokuuta 1856 Freiberg, Määri, Itävallan keisarikunta – 23. syyskuuta 1939 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli itävaltalainen lääkäri ja tutkija, joka tunnetaan ennen kaikkea psykoanalyysin kehittäjänä.
Elämä > Lapsuus Määrissä

Sigismund Schlomo Freud syntyi Määrissä Freibergin (nykyinen Příbor) pikkukaupungissa, joka nykyään sijaitsee Tšekin tasavallassa. Isä Jacob Freud oli kauppias, ja perhe oli maallistuneita saksankielisiä juutalaisia, jotka pyrkivät sulautumaan itävaltalaisiin. Sigismund itse pyrki pitämään kiinni juutalaisuudestaan. Perheen ankara lastenhoitaja oli katolilainen. Vuoden 1857 lokakuussa Sigismundille syntyi veli Julius, joka kuoli huhtikuussa 1858. Joulukuussa 1858 syntyi sisar Anna. Freudit muuttivat vuonna 1859 Leipzigiin ja vuonna 1860 Wieniin. Perhe eli niukoissa oloissa, mutta Sigismund osoittautui lahjakkaaksi ja lukuhaluiseksi koululaiseksi. Sigismundin äiti kutsui häntä kultapoika Ziggyksi.
Elämä > Opiskeluvuodet

Itävalta-Unkarin juutalaisvastaisuus alkoi hellittää otettaan 1870-luvulla, ja juutalaistenkin oli mahdollista tavoitella korkeaa yhteiskunnallista asemaa. Tultuaan ylioppilaaksi vuonna 1873 Sigismund aloitti lakiopinnot Wienin yliopistossa ajatellen poliittista uraa mutta siirtyi pian opiskelemaan luonnontiedettä ja ennen kaikkea lääketiedettä. Näihin aikoihin hän lyhensi etunimensä Sigmundiksi. Hänen opintonsa edistyivät tavanomaista hitaammin, ja hän valmistui lääketieteen tohtoriksi vasta vuonna 1881. (Tavallisesti opinnot kestivät viisi vuotta.)
Elämä > Opiskeluvuodet > Aatehistoriallista taustaa

Freud sai luonnontieteellisen koulutuksen ja hän erikoistui neurologiksi. Hän arvosti järki- ja kokemusperäisyyttä: positivistit olivat Wienissä vallassa hänen opiskeluaikanaan. Tutkimusihanteena oli fysikaalis-matemaattinen menetelmä. Yksityiselämässään hän irrottautui juutalaisesta uskonnosta – mutta halusi säilyttää juutalaisen identiteettinsä – ja tutkijana teologisista ennakkokäsityksistä. Hän sai voimakkaita vaikutteita opettajaltaan fysiologi Ernst Brückeltä, joka kuului Hermann Helmholtzin koulukuntaan. Brücke opetti, että kaikki luonnonilmiöt ovat liikeilmiöitä, ja Freud koetti pitkään selittää psyykkisiä tapahtumia fysiologisin syin. Elämänsä loppuun asti Freud oli sitä mieltä, että psykoanalyysi ”voi siis yhtyä tieteen yleiskatsomukseen” ja että psykoanalyysi on luonnontiede. Vuoden 1895 aikoihin Freud tavoitteli teoriaa, joka kuvaisi, miten hermosolut ja -säikeet toimivat yhdessä.
Freudin opiskeluaikana psykiatrisia sairauksia pidettiin fysiologisina rappeutumisilmiöinä, joihin joillakuilla ihmisillä on tavallista voimakkaampi perinnöllinen taipumus. Ulkoiset seikat korkeintaan laukaisevat fysiologisen tapahtumasarjan, joka on varsinainen sairaus. Käsityksen tunnetuin esittäjä oli Emil Kraepelin. Freudin myöhäisessä ajattelussa näkyy vain vähäisiä jäänteitä tästä suhtautumistavasta, ja hän tähdensi paitsi perinnöllisiä seikkoja myös elämänkohtaloa. Psykosomaattisuuden ymmärtämisessä Freud omaksui vaikutteita antiikin kreikkalaisilta, joiden mukaan mieltä ja ruumista ei voida erottaa toisistaan.
Elämä > Opiskeluvuodet > Romantiikan vaikutus

Psykoanalyysin taustalla vaikuttivat myös romanttiset virikkeet. Freud luki nuorena muun muassa Friedrich Schellingin teoksia ja omaksui ilmeisesti tältä käsityksen, että luonto koostuu keskenään taistelevista vastakkaisista perusvoimista (dualismi). Romantiikan runoilijat, kuten J. W. von Goethe ja Friedrich Schiller, antoivat yllykkeen unien tutkimiseen, ja tiedostumattomaan (saks. das Unbewusste) sielunelämään olivat viitanneet sellaiset filosofit kuin Arthur Schopenhauer – jota Freud tosin alkoi lukea vasta vuoden 1919 paikkeilla – ja Friedrich Nietzsche. Myös empaattinen tutkimusasenne – joka ei kenties luonnehtinut niinkään Freudin omaa työskentelytapaa kuin muita varhaisia analyytikkoja – ja kiinnostus arkisiin asioihin olivat juuri romantiikan perua.
Koko opiskeluaikansa Freud oli kiinnostunut muistakin aineista kuin vain lääketieteestä – hän seurasi muun muassa Brentanon filosofianluentoja –, ja hän sai varsin monipuolisen koulutuksen. Hän haaveili tutkijanurasta ja työskenteli Brücken johtamassa fysiologian laboratoriossa kesään 1882 asti, kunnes otti viran Wienin kaupunginsairaalassa. Syyt olivat taloudelliset: Freud oli kihlautunut, ja kodin perustaminen edellytti riittäviä tuloja, jotka vain yksityisvastaanotto voisi tarjota. Vastaanoton perustaminen puolestaan edellytti kliinistä kokemusta.
Elämä > Lääkärinuran alku

Freud työskenteli Wienin kaupunginsairaalassa kolme vuotta. Kirurgian osastolla hän tutki kokaiinin käyttöä puudutusaineena, ja hän oli innostunut kokaiinin parantavista ja piristävistä vaikutuksista. Vuosina 1884–87 Freud itse kokeili kokaiinia ja totesi sen auttavan masennuskohtauksiinsa. Freud tutki muun muassa kokaiinin vaikutusta ruumiinvoimaan ja reaktiokykyyn ja suositti sitä avuksi morfinistien vieroitushoitoon. Freud julkaisi vuonna 1884 huomiota herättäneen artikkelin ”Kokaiinista”, ja mainitsi siinä myös kokaiinin puudutusvaikutuksesta. Freudin kollega, silmälääkäri Karl Koller tuli sen jälkeen ajatelleeksi, että kokaiinia voitaisiin käyttää silmän puuduttamiseen, suoritti kokeiluja ja julkisti havaintonsa syyskuussa 1884. Freud ja varsinkin Koller saivat tämän jälkeen maailmanlaajuista kuuluisuutta. Freud vaikutti osaltaan siihen, että kokaiinia alettiin käyttää paikallispuudutteena – ensin silmälääketieteessä, sitten muussakin pikkukirurgiassa. Sittemmin Freudin kuitenkin valtasi epäilys, että tähän ”psyykenlääkkeeseen” liittyy myös vakavia haittavaikutuksia. Vuoden 1887 jälkeen hän luopui aiemmista käsityksistään ja myöhemmin katui virheelliseksi osoittautunutta oletustaan kokaiiniin hyödyllisyydestä.
Elämä > Lääkärinuran alku > Opintomatkat

Vuonna 1885 Freudille myönnettiin matka-apurahaa Pariisiin neurologi Jean-Martin Charcot’n oppiin tutkimaan lasten aivohalvauksia ja afasiaa. Charcot’n vaikutus veti häntä neurologiasta psykologiaan, ja hän kuunteli ilmeisen innostuneena Charcot’n luentoja. Erityisesti hypnoottisen suggestion käyttö teki häneen vaikutuksen. Charcot suhtautui vakavasti hysteriapotilaidensa oireisiin ja oli valmis esittämään erikoisia oletuksia. Palattuaan Wieniin Freud ryhtyi levittämään tietoa Charcot’n tutkimuksista muun muassa kääntämällä saksaksi tämän luentoja. Charcot’n ohella hypnoottista suggestiota tutki Ranskassa niin sanottu Nancyn koulukunta, johon kuuluivat Ambroise Liébeault ja Hippolyte Bernheim. Freud tutustui tämänkin koulukunnan näkemyksiin, käänsi saksaksi Bernheimin kirjan ja teki opintomatkan Nancyyn vuonna 1889.