stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Julkiset hankinnat
Kirjallisuutta

Siikavirta, Kristian: Julkisten hankintojen perusteet.  Helsinki:  Edita, 2015.
Aiheesta muualla

Työ- ja elinkeinoministeriö
Edilex teema: Julkiset hankinnat (Arkistoitu – Internet Archive)
Julkiset hankinnat -lehti sähköisessä muodossa
Julkisten hankintojen seurantapalvelu Credita
Lavotškin La-11

Lavotškin La-11
Lavotškin La-11 (ven. Лавочкин Ла-11, Nato-koodi Fang) on neuvostoliittolainen toisen maailmansodan jälkeinen potkurilla ja mäntämoottorilla varustettu hävittäjäkone. Konetyyppi käytti 1 870 hevosvoiman Švetsov AŠ-82 FNV −tähtimoottoria. La-11:n siivet ja moottori olivat samat kuin La-9:ssa. Tykkiaseistuksena koneessa oli kolme 23 mm tykkiä, yksi vähemmän kuin La-9:ssä. Tykkiaseistus oli tyypiltään Nudelmann-Suranov NS-23 tai Nudelmann-Rikhter NR-23.
Koneen ensilento tehtiin toukokuussa 1947. Tuotanto lopetettiin vuonna 1951, jolloin noin 1 200 lentokonetta oli valmistunut. Konetyyppi osallistui myös Korean sotaan.
Konetyypin päätehtävä oli saattaa raskaita pommikoneita. Siivenkärkiin voitiin liittää lisäpolttoainesäiliöt, pidentämään lentoaikaa sekä toimintamatkaa. La-11 oli yksi aikakautensa viimeisistä potkurihävittäjistä, ja sen käytännöllinen lakikorkeus oli 10 250 metriä, huippunopeus 674 km/h ja toimintamatka 750 km. Lisäpolttoainesäiliöin varusteltuna toimintamatka piteni noin 2 500 kilometriin.
Aiheesta muualla

http://www.aviastar.org/air/russia/la-11.php (englanniksi)
http://www.airpages.ru/eng/ru/la11.shtml (englanniksi)
Lawrence Eugene Brandt

Lawrence Eugene Brandt (s. 27. maaliskuuta 1939 Charleston, Länsi-Virginia) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Erien hiippakuntaan James Aloysius Hickey 19. joulukuuta 1969. Hänet nimitettiin Greensburgin hiippakunnan johtoon 2. tammikuuta 2004, ja piispaksi vihkiminen seurasi 4. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Justin Francis Rigali, jota avustivat Anthony Gerard Bosco ja Donald Walter Trautman.
Lauttasaarensalmi

Lapinlahden silta.
Lauttasaarensalmi (ruots. Drumsösundet) on Suomenlahdessa sijaitseva salmi, joka yhdistää Seurasaarenselän Lauttasaarenselkään. Noin kahden kilometrin pituinen pohjois-eteläsuuntainen salmi erottaa Lauttasaaren manner-Helsingistä. Lauttasaaren itäosaan 2000-vuosikymmenellä valmistunut asuinalue sijaitsee osittain salmen tulvinnalle alttiilla alueella. Alueelle on viime aikoina rakennettu myös muun muassa yksi saaren neljästä venesatamasta. Kantakaupungin puoleisella salmen rannalla sijaitsee Länsisatama. Kapeimmillaan salmi on Salmi­­saaren  kohdalla, vain noin 320 metriä.
Salmen yli johtaa kaksi siltaa, sen kapeimmalla kohdalla oleva Lauttasaaren silta sekä salmen pohjois­pään ylittävä Länsiväylään kuuluva Lapinlahden silta. Lautta­saaren silta rakennettiin alun perin vuonna 1935. Se teki tarpeettomaksi salmen ylittäneen lautan, jonka mukaan saari oli saanut nimensä. Alku­peräinen silta korvattiin nykyisellä vuonna 1969, neljä vuotta sen jälkeen kun sen pohjois­puolelle oli valmistunut Lapin­lahden silta. Salmen alittava monikäyttötunneli valmistui vuonna 2000. 1200 metrin pituinen tunneli sijaitsee 75 metriä merenpinnan alapuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lauttasaarensalmi Wikimedia Commonsissa
Laakson liljasta metsän tyttöön

| Laakson liljasta metsän tyttöön Maarit |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1973–2002
 Julkaistu: syyskuu 2002
 Tyylilaji: pop
 Levy-yhtiö: Warner Music
Maaritin muut julkaisut
| Metsäntyttö 2001 | Laakson liljasta metsän tyttöön 2002 | Good Days, Bad Days 2004 |
Laakson liljasta metsän tyttöön on suomalaisen laulaja Maarit Hurmerinnan kokoelma-albumi vuodelta 2002. Levy on virallisesti Maaritin kolmas kokoelma, ja se on niistä tähän mennessä kattavin, sisältäen Maaritin uran merkittävimmät kappaleet.
Kappaleet > CD 1

Sua ehkä liikaa pomputin – 2.59
Laakson lilja – 3.21
Jäätelökesä – 3.35
Hymypoika – 3.13
Jos tahdot tietää – 4.08
Ei vaadi paljon, vain kaiken (- Benjamin -) – 2.40
Siivet saan (- Reasons -) – 3.32
Neito ja ylioppilas – 3.55
Aika tavallinen tapaus (Musiikin mestarit -versio) – 4.34
Lainaa vain (- Child Of Mine -) – 4.23
Tuskan tanssi – 4.32
Nukun radio päällä – 2.59
Tulitikku – 4.23
Rakkaus on ON – 3.06
Keltainen valkoinen – 4.00
Tahdon sinut rakastamaan (Musiikin mestarit -versio) – 4.08
Helmet kyynelten (- Here Comes Those Tears Again -) – 3.22
Runoilija (Musiikin mestarit -versio) – 4.36
Sana vaan – 3.43
Hiekka ja meri – 4.56
Kappaleet > CD 2

Uinuu saan – 4.31
Sitä mitä rakastan – 3.29
Kuuma kissa (- Hallelujah I Love Her So -) – 2.50
Istun tässä pöydässä taas (- Sittin' On The Dock Of The Bay -) (Musiikin mestarit -versio) – 3.43
Sydämeni tyhjää lyö – 4.00
Avainkaulalapsi – 3.49
Hämärät kaupungit – 4.29
Vain öisin – 4.48
Kaipuun ikkuna – 3.40
Joki Juuso – 3.09
Nuolenpää – 3.59
Pätkii – 3.33
Metsän tyttö – 5.58
Sillan teen – 4.08
Toinen maa (Musiikin mestarit -versio) – 4.13
Ei tule hyvin kylmää – 3.27
Veljeni – 3.41
Tuuli ja taivas – 4.39
Mitä mietit illoin? – 4.26
Lawrence E. Walsh

| Lawrence Edvard Walsh |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. tammikuuta 1912
Kuollut: 19. maaliskuuta 2014 (102 vuotta) Oklahoma City, Oklahoma
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  Lakimies
Lawrence Edward Walsh (8. tammikuuta 1912 – 19. maaliskuuta 2014 Oklahoma City, Oklahoma) oli yhdysvaltalainen lakimies, joka nousi laajaan julkisuuteen Iran-Contra-skandaalin tiimoilta. Hän valmistui Columbian yliopistosta.
Walsh julkaisi skandaalista jälkikäteen kirjan Firewall: The Iran-Contra Conspiracy and Cover-Up. Hän toimi Yhdysvaltain varaoikeusministerinä ja American Bar Associationin puheenjohtajana.
Lawrence Eagleburger

| Lawrence Eagleburger |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 62. ulkoministeri
 8. joulukuuta 1992 – 20. tammikuuta 1993  
Edeltäjä:  James Baker
Seuraaja:  Warren Christopher
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. elokuuta 1930 Milwaukee, Wisconsin
Kuollut: 4. kesäkuuta 2011 (80 vuotta) Charlottesville, Virginia
Puoliso:  Marlene Heinemann
Tiedot
Puolue:  Republikaanit
Uskonto:  Luterilainen
 Nimikirjoitus
Lawrence Sidney Eagleburger (1. elokuuta 1930 Milwaukee, Wisconsin – 4. kesäkuuta 2011 Charlottesville, Virginia) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi vuosina 1992–1993 Yhdysvaltain ulkoministerinä. Hän kuului Yhdysvaltain republikaaniseen puolueeseen.
Eagleburger syntyi Milwaukeessa ja valmistui Wisconsin-Madisonin yliopistosta. Hän oli ulkoministeriön töissä vuodesta 1957 ja toimi mm. vuosina 1969–1971 Richard Nixonin aikana kansallisen turvallisuusneuvoja Henry Kissingerin avustajana.
Eagleburger toimi vuosina 1977–1980 Jimmy Carterin nimittämänä Jugoslavian-suurlähettiläänä. Vuodesta 1989 hän toimi maan varaulkoministerinä, ja hän oli Yhdysvaltain ulkoministeri 8. joulukuuta 1992 – 20. tammikuuta 1993. Suhteissaan Jugoslaviaan Eagleburgeria pidettiin vahvasti serbimielisenä.[lähde? ]
Eagleburger oli uskonnoltaan luterilainen. Häneltä jäi kolme poikaa, joiden kaikkien nimi on Lawrence Eagleburger; vain toinen etunimi on heillä erilainen. Hänen puolisonsa Marlene Ann Heinemann kuoli vuonna 2010.
Lavoûte-sur-Loire

| Lavoûte-sur-Loire |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 Lavoûte-sur-Loire
 Koordinaatit: 45°07′09″N, 3°54′24″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Haute-Loire
Arrondissementti:  Le Puy-en-Velay
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  10,2 km²
Väkiluku (2019):  832 
 – Väestötiheys:  81 as./km²
Kunnan numero:  43119
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lavoûte-sur-Loire on kunta Ranskassa Haute-Loiren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Loirejoen varrella, noin 13 kilometriä Le Puy-en-Velayn kaupungista pohjoiseen.
Château de Lavoûte-Polignac
Kunnan nähtävyys on linna Château de Lavoûte-Polignac. Linna on rakennettu alkujaan 900-luvulla, ja sen jälkeen laajennettu 1200- ja 1300-luvuilla. Nykyisen ulkoasunsa linna sai kuitenkin 1500- ja 1800-lukujen uudelleen rakennustöissä. Linna on kuulunut paikallisen mahtisuvun, Polignacin suvun hallintaan. Polignacin herttua viettää siellä usein aikaansa. Linnaan ja sen puutarhaan on mahdollista päästä tutustumaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lavoûte-sur-Loire Wikimedia Commonsissa
Laurindo Guizzardi

Laurindo Guizzardi CS (7. heinäkuuta 1934 Nova Bassano – 22. helmikuuta 2021 Foz do Iguaçu) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1959 ja nimitettiin Bagén hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 4. helmikuuta 1982. 12. helmikuuta hänestä tuli Bagén piispa. Piispaksi vihkiminen suoritettiin 18. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi João Cláudio Colling, jota avustivat Benedito Zorzi ja Jayme Henrique Chemello.
28. marraskuuta 2001 Guizzardi sai nimityksen Foz do Iguaçun piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 20. lokakuuta 2010.
Laurinen

Laurinen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Armas Laurinen (1921–2012), elokuvaleikkaaja
Väinö Laurinen (1882–1933), insinööri, rehtori ja tietokirjailija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Lawrence Kasdan

Lawrence Kasdan San Diegon Comic-Conissa 2015.
Lawrence Kasdan (s. 14. tammikuuta 1949 Miami Beach, Florida) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hän syntyi Miamissa, Floridassa, valmistui vuonna 1966 Morgantown High Schoolista ja jatkoi opintojaan Michiganin yliopistossa.
Kasdan valmistui opettajaksi Michiganin yliopistosta 1972 ja toimi copywriterina mainostoimistoissa Detroitissa ja Los Angelesissa vuoteen 1977 saakka, kunnes suuntautui elokuvakäsikirjoittajaksi ja vähitellen myös ohjaajaksi. Hän on käsikirjoittanut elokuvan Kadonneen aarteen metsästäjät (1981) George Lucasin ja Philip Kaufmanin tarinan pohjalta sekä Imperiumin vastaiskun (1980) yhdessä Leigh Brackettin kanssa ja Jedin paluun (1983) George Lucasin kanssa.
Kasdanin ohjaustöitä ovat Huuma (1981), Sisärengas (1983), Silverado (1985), Yksinäinen matkailija (1988), Rakastan sinut kuoliaaksi (1990), Grand Canyon – elämää kaupungissa (1991), Wyatt Earp (1994) ja Unensieppaaja (2003).
Kasdan on saanut useita Oscar-, Bafta- ja Golden Globe -ehdokkuuksia, ja hän voitti vuonna 1992 Berliinin elokuvajuhlilla Kultaisen karhun.
Kasdan käsikirjoitti vuonna 2015 ensi-iltansa saaneen elokuvan Star Wars: The Force Awakens yhdessä J. J. Abramsin kanssa. Vuonna 2018 ensi-iltansa saanut Solo: A Star Wars Story tulee jäämään Kasdanin viimeiseksi työksi Tähtien sodan parissa.
Lawrence Kasdanin pojat Jon ja Jake ovat myös elokuvaohjaajia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lawrence Kasdan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Laurinkatu

Laurinkatu (ruots. Larsgatan) on yksi Lohjan pääkaduista. Se alkaa Kirkkokentältä ja päättyy Porttikujan kohdalla. Sen varrella sijaitsee merkittäviä liikkeitä ja toimijoita. Niihin lukeutuvat mm. Säästöpankki, Prisma-keskus sekä useita ravintoloita. Laurinkadun liikenneympyrästä terveyskeskukselle asti olevaa osuutta parannettiin 2022 syksyllä. Suurin osa kadun nykyisestä rakennuskannasta on rakennettu 1970-luvulta lähtien.
Laurinkatua jouluna 2010.
Lapponia-hiihto

Lapponia-hiihto on vuodesta 1978 joka kevät, maalis-huhtikuun vaihteessa, Muonion ja Enontekiön alueella järjestettävä kolmen kisapäivän massahiihtokilpailu. Kilpailu koostuu kolmesta etapista: Keimiön kiekerö 60 km (Olos - Keimiöjärvi - Olos), Himmelriikin hiihto 50 km (Vuontisjärvi - Pallas - Olos) ja Karra huikonen 80 km (Hetta - Pallas - Olos). Karra huikosesta on olemassa myös versio Puoli huikonen, jonka matka on 40 km (Kerässieppi - Pallas - Olos). Kisassa tyyli on vapaa. Lapponia-hiihto on osa Euroloppetia.
Vuonna 2009 Lapponia-hiihto on tarkoitus venyttää kahden viikon mittaiseksi kisaksi. Tähän asti hiihdetyn vapaan hiihtotavan Lapponia-hiihdon jatkoksi on aikomus tuoda perinteisen hiihtotyypin Lapponia. Perinteisen Lapponiassa hiihdettäisiin lyhyemmillä matkoilla, mitä vapaalla tyylillä. Uutuutena tuodaan myös Keimiön kiekeröstä ja Himmelriikin hiihdosta lyhemmät vaihtoehdot vapaan Lapponia-hiihtoon. Uudistusten tarkoituksena on etenkin saada houkuteltua Keski-Euroopasta uusia hiihtäjiä, joille 190 kilometriä voi olla liian raskas. Tapahtuman venyttäminen helpottaa lisäksi painetta majoituksessa, kuten myös lähtöalueella ja huoltotiloissa. 2009 Lapponia-hiihdon perinteisen kilpailu peruuttiin vähäisen osallistujamäärään vedoten.
Voittajat

| --- | --- |
 2001 naiset: Elina Pienimäki yhteisaika 9.55.12  miehet: Juha Hauta-aho 8.51.34 2002 naiset: Elina Pienimäki 8.42.32  miehet: Karri Hietamäki 8.01.44 2003 naiset: Riikka Sirviö 8.45.37  miehet: Esa Mursu 8.06.50 2004 naiset: Elina Hietamäki 9.00.42  miehet: Jukka Pekkala 8.03.24 2005 naiset: Susanna Nevala 9.27.00  miehet: Valeri Rodokhlebov 8.19.10:  2006 naiset: Annmari Viljanmaa 10.13.27  miehet: Carl Swensson 9.17.32 2007 naiset: Kirsi Välimaa 8.44.15  miehet: Philipp Rubin 7.49.01 2008 naiset: Riitta-Liisa Roponen 9.03.42  miehet: Kari Varis 8.11.29 2009 naiset: Outi Gröndahl 8.55.45  miehet: Kari Varis 8.00.07
Aiheesta muualla

Lapponia hiihdon kotisivut
Euroloppetin kotisivut
Lamine N’Diaye

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Lamine N’Diaye
Syntymäaika: 18. lokakuuta 1956 (ikä 67)
Syntymäpaikka: Thiès, Senegal
Seura
Seura:  TP Mazembe
Tehtävä: Tekninen johtaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1980–1983 1983–1985 1985–1993 |  SC Orange  AS Cannes  FC Mulhouse |   54 (24) 197 (23) |
Valmennusura
1998 2000–2006 2006–2008 2008 2008–2009 2010–2013:  FC Mulhouse  Coton Sport FC  Senegalin maajoukkue (apuv.)  Senegalin maajoukkue  Maghreb Fès  TP Mazembe
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Lamine N’Diaye (s. 18. lokakuuta 1956) on senegalilainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Toukokuusta 2013 lähtien hän on toiminut kongolaisseura TP Mazemben teknisenä johtajana.
Ura pelaajana

N’Diaye pelasi urallaan Ranskassa saavuttamatta koskaan suurempaa menestystä. Hän aloitti uransa 1980 SC Orangessa ja siirtyi kolme vuotta myöhemmin AS Cannesiin. Hän edusti kaksi kautta rivieralaisseuraa, kunnes siirtyi FC Mulhouseen. Raymond Domenechin valmentama joukkue pelasi Division 2:ssa ja oli lähellä nousua pääsarjaan usean kerran. Lopulta Domenechin vaihduttua Didier Notheaux'hon kaudelle 1988–1989 Mulhouse onnistui voittamaan Division 2:n ja nousemaan pääsarjaan. N'Diayen ja Mulhousen visiitti pääsarjassa jäi yhteen kauteen. Hän lopetti pelaajauransa seurassa vuonna 1993.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Division 2: 1989
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen N’Diaye on jatkanut uraansa valmentajana. Hän aloitti huhtikuussa 1998 Mulhousen päävalmentajana joukkueen pudottua Nationaliin. N’Diayen oli tarkoitus nostaa seura takaisin Division 2:een, mutta kehnosti alkanut kausi 1998–1999 johti potkuihin jo joulukuussa.
Mulhouse-pestinsä jälkeen N’Diaye siirtyi valmentajaksi Afrikkaan, jossa ei pelaajaurallaan lainkaan vaikuttanut. Hän toimi vuosina 2000–2006 kamerunilaisen Coton Sport FC de Garouan päävalmentajana ja johdatti seuran viiteen maan mestaruuteen. Hän valmensi Coton Sportin myös CAF Cupin välieriin 2001 ja finaaliin 2003.
Coton Sportista N’Diaye siirtyi puolalaisen Henryk Kasperczakin apulaisvalmentajaksi Senegalin maajoukkueeseen. Kasperczakin saatua potkut tammikuussa 2008 N’Diaye nousi päävalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut jo saman vuoden lokakuussa joukkueen jäätyä ulos MM-kisoista 2010.
Joulukuussa 2008 N’Diaye jatkoi uraansa marokkolaisen Maghreb Fèsin peräsimessä, mutta pesti päättyi kauden jälkeen vaatimattoman menestyksen vuoksi.
Syyskuussa 2010 Afrikan Mestarien liigan voittanut TP Mazembe palkkasi N’Diayen päävalmentajakseen Diego Garzitton erottua tehtävistään. Joulukuussa 2010 hän johdatti Mazemben ensimmäisenä afrikkalaisjoukkueena seurajoukkueiden MM-kisojen loppuotteluun. Välierissä Mazembe voitti brasilialaisen Sport Club Internacionalin 2–0. Finaalissa N'Diayen suojatit hävisivät FC Internazionale Milanolle 3–0. Kotimaan sarjassa Mazembe voitti senegalilaisen opissa kaksi mestaruutta. Toukokuussa 2013 hän jätti paikkansa päävalmentajana ja siirtyi Mazemben tekniseksi johtajaksi.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Kamerunin mestaruus (5): 2001, 2003, 2004, 2005, 2006
Kamerunin cup (2): 2003, 2004
Kongon demokraattisen tasavallan mestaruus (2): 2011, 2012
CAF Cupin hopeaa: 2003
Seurajoukkueiden maailmanmestaruushopeaa: 2010
Lainassaari

Lainassaari
| --- | --- |
Sijainti:  66°30′39″N, 025°45′36″E, Rovaniemi Lapin maakunta Suomi
Vesialue:  Kemijoki
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lainassaari on saari Kemijoella Rovaniemellä. Se sijaitsee Pullinrannan edessä, josta sen erottaa Pullinpudas.
Lainassaarelle on haettu asemakaavoitusta marraskuussa 2004. Tavoitteena olisi saada saari pysyvään asutukseen. Saaressa tosin on jo ennestään muutamia kesämökkejä, joskin saaren loma-asutustoiminta onkin päättynyt.
Kyyhkynen (elokuva)

| Kyyhkynen> The Dove |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Roland West
Käsikirjoittaja:  Paul Bern Willard Mack Wallace Smith Roland West Välitekstit Wallace Smith
Perustuu:  Gerald Beaumontin tarinaan The Blue Ribbon Willard Mackin näytelmään Kyyhkynen
Tuottaja:  Norma Talmadge Joseph M. Schenck
Kuvaaja:  Oliver T. Marsh
Leikkaaja:  Hal C. Kern
Tuotantosuunnittelija:  William Cameron Menzies
Pääosat:  Norma Talmadge Noah Beery, Sr. Gilbert Roland
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Norma Talmadge Film Corporation
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:   31. joulukuuta 1927
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä (välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyyhkynen (engl. The Dove) on vuonna 1927 ensi-iltansa saanut Roland Westin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge, Noah Beery, Sr. ja Gilbert Roland.
Juoni

Tanssija Dolores "Kyyhkynen" Romero on rakastunut uhkapelaaja Johnny Powelliin. Varakas ritari Don José María y Sandoval on taas rakastunut Doloresiin, ja sen takia hän lavastaa Johnnyn murhaajaksi, jotta saisi Doloresin itselleen. Dolores hieroo kauppaa Don Josén kanssa Johnnyn vapaudesta: Don José saisi Doloresin vapauden, jos Johnny pääsee vapaaksi. Don Josén ja Doloresin häiden aattona Johnny palaa maanpaosta vaatimaan Doloresia takaisin itselleen. Kun Doloresin ja Johnnyn pakoyritys epäonnistuu, heidät uhataan ampua, kunnes joukko sivullisia pakottaa Don Josén vapauttamaan heidät. Don José heltyy, vapauttaa vangit ja antaa hevosvaununsa heidän tulevaa matkaansa varten.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Norma Talmadge  | … |  Dolores Romero   |
|  Noah Beery, Sr.  | … |  Don José María y Sandoval   |
|  Gilbert Roland  | … |  Johnny Powell   |
|  Eddie Borden  | … |  Billy   |
|  Harry Myers  | … |  Mike   |
|  Michael Vavitch  | … |  Gómez   |
|  Brinsley Shaw  | … |  patriootti   |
|  Kalla Pasha  | … |  komentaja   |
|  Charles Darvas  | … |  kapteeni   |
|  Michael Dark  | … |  Sandovalin kapteeni   |
|  Walter Daniels  | … |  juoppo   |
|  Olga Baclanova  | … |  avustaja   |
|  Robert Gleckler  | … |  avustaja   |
|  Alice White  | … |  avustaja   |
Tuotanto

Kyyhkynen perustuu Willard Mackin Broadway-näytelmään Kyyhkynen, jota esitettiin vuonna 1925. Alkuperäinen näytelmä sai ensi-iltansa Empire-teatterissa 11. helmikuuta 1925, ja sitä esitettiin 149 kertaa lokakuuhun 1925 asti. Judith Anderson oli pääosassa Dolores Romerona. Näytelmä elokuvan tapaan perustuu Gerald Beaumontin novelliin The Blue Ribbon (1923). Näytelmän ja alkuperäisen tarinan pohjilta Paul Bern, Willard Mack, Wallace Smith ja ohjaaja West laativat elokuvan käsikirjoituksen. Smith teki elokuvaan välitekstit.
Kyyhkysen tuotantoyhtiönä oli Norma Talmadge Film Corporation, ja sen tuottajina olivat Talmadge ja Joseph M. Schenck.
Julkaisu ja vastaanotto

Kyyhkynen sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 31. joulukuuta vuonna 1927, jonka jälkeen elokuva pääsi maanlaajuiseen teatterilevitykseen 7. tammikuuta 1928. Elokuvan levittäjänä oli United Artists, jonka sen ajan levityksiin liittyvät ongelmat aiheuttivat Kyyhkysen heikon menestyksen. Vaikka elokuva ei ollut arvostelu- eikä yleisömenestys, William Cameron Menzies voitti elokuvasta parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon vuonna 1929.
Kyyhkynen uudelleenfilmatisoitiin vuonna 1932 äänielokuvana. Tyttö Riosta -elokuvan pääosassa on Dolores del Río, ja sen tuotti RKO Radio Pictures. Elokuva The Girl and the Gambler (1939) perustuu myös Kyyhkynen -näytelmään.
Kyyhkynen on nykyään osittain kadonnut elokuva. Yhdysvaltain kongressin kirjastossa säilytetään elokuvan neljää kelaa, jotka ovat kelat 1, 3, 4 ja 8. Elokuvan kelat 2, 5, 6, 7 ja 9 ovat kadoksissa.
Aiheesta muualla

Kyyhkynen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kyyhkynen Elonet.
Kyyhkynen AllMoviessa. (englanniksi)
Kyyhkynen Silent eran sivustolla (englanniksi)
Kyyhkynen TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Lebor na h-Uidre

Lebor na h-Uidre tai Leabhar na h-Uidhri, englanniksi The Book of the Dun Cow , on Irlannin kirjallisuuden vanhin säilynyt käsikirjoitus. Käsikirjoituksen nimi tulee tarinoiden mukaan siitä, että sen pergamentti olisi tehty St. Ciarán of Clonmacnoisen kuuluisan naudan nahasta.
Käsikirjoituksen kokosivat Clonmacnoisen luostarin oppineet munkit noin vuonna 1100 vanhempien käsikirjoitusten sekä suullisen perimätiedon perusteella. Se on kokoelma todellisten tapahtumien selostuksia sekä legendoja, jotka ovat suurimmaksi osaksi peräisin 700- ja 800-luvuilta. Mukaan on myös siroteltu uskonnollisia tekstejä.
Käsikirjoitus sisältää osan Ulsterin sykliin -kuuluvasta Táin Bó Cuailnge (Cooleyn karjaryöstö) -tarusta sekä useita muita Ulsterin ja Connaughtin kiistoihin liittyviä tarinoita. Mukana on myös Pyhää Columbaa ylistävä runo, jonka tekijäksi on merkitty Dallán Forgaill. Käsikirjoitus sisältää myös talvea kuvaavan runon, jonka laatijaksi on merkitty Fenian syklin legendaarinen sankari Finn MacCumhail. Lisäksi käsikirjoitukseen kuuluu kertomuksia Ulsterin 600-luvun kuninkaasta Monganista, Cnuchan taistelun kuvaus sekä romanttinen tarina Dá Dergan hovista.
Laaksobulldoggi

| Laaksobulldoggi> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Nova Scotia,  Kanada
Määrä:  harvinainen
Alkuperäinen käyttö:  vahtikoira
Muita nimityksiä:  Valley Bulldog
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  brindle, brindle-valkoinen tai monivärinen
Laaksobulldoggi (Valley Bulldog) on kanadalainen koirarotu.
Ulkonäkö

Laaksobulldoggia on kuvailtu "matalaksi bokseriksi" ja "korkeaksi bulldoggiksi". Sillä on massiivinen pää, lihaksikas runko ja erittäin lyhyt häntä (joko korkkiruuvi tai töpöhäntä). Sallitut värit ovat brindle, brindle-valkoinen ja mikä tahansa yhdistelmä valkoista, brindleä, keltaista, punaista, ruskeaa tai mustaa.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on lempeä, tyyni ja useimmiten leikkisä.
Alkuperä

Rotu jalostettiin Nova Scotian Annapolis-laaksossa bokserin ja bulldoggin välisestä risteytyksestä. Sitä käytetään vahtikoirana.
Leisti

Leisti on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Jukka Leisti (s. 1958), näyttelijä
Kyllikki Leisti (1924–2023), kirjailija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.