stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saksi (alue)
Keskiajan saksilaiset

Saksi sai nimensä Pohjois- ja Luoteis-Saksassa varhaiskeskiajalla asuneelta heimolta sakseilta. Heidän maakuntiaan, joita olivat Itä-Saksi, Engria ja Westfalen, kutsuttiin yhteisnimellä Saksi. Muinaisen saksilaisheimon asuma-alueiden keskeisestä osasta Saksan liittotasavallassa muodostettu osavaltio sai 1900-luvulla nimekseen Ala-Saksi (Niedersachsen). Maantieteellisesti siis juuri se osoittaa parhaiten, missä alkuperäiset saksit vaikuttivat.
Ensimmäinen herttuakunta

Ensimmäinen Saksin herttuakunta syntyi 700-luvulla nykyisen Ala-Saksin ja Westfalenin alueelle. 900-luvulla Saksin ruhtinaat olivat Saksan kuninkaita ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisareita.
Vuonna 1137 Saksi joutui Welfien suvulle. Herttuakunta oli mahtavimmillaan Henrik Leijonan aikana mutta alkoi hajota kun Fredrik Barbarossa kukisti hänet. Vuonna 1180 suuria alueita Weserin länsipuolelta joutui Kölnin piispoille, ja niistä muodostui Westfalen, kun taas Henrik Leijonan welfiperillisille muodostui Elben-Weserin välille Braunschweig-Lüneburgin herttuakunta. Saksin nimi jäi itäisimmälle, askanialaiselle ruhtinaskunnalle. Vuonna 1260 loput askanialaisten maat jaettiin pieniksi Saksi-Lauenburgin ja Saksi-Wittenbergin ruhtinaskunniksi. Saksi-Lauenburgista käytettiin myöhemmin uudella ajalla lyhyttä nimeä Lauenburg.
Vaaliruhtinaskunta

Vuonna 1356 Saksi-Wittenbergin hallitsija sai vaaliruhtinaan aseman, minkä jälkeen ruhtinaskunnasta käytettiin nimeä Saksin vaaliruhtinaskunta. Sen hallitsijat olivat vaaliruhtinaita, joilla oli oikeus ottaa osaa keisarinvaaliin.
Vuonna 1423 Askania-suvun hallitsema Saksi-Wittenberg päätyi Wettinin suvulle, jotka olivat jo valmiiksi Meissenin rajakreivejä ja lääninherroja Thüringenissä. Näin muodostui uusi, voimakas ruhtinaskunta. Näiden vaiheiden jälkeen Saksin nimi, joka alkujaan oli tarkoittanut suunnilleen nykyisen Ala-Saksin aluetta, oli siirtynyt tarkoittamaan nykyistä Saksin vapaavaltiota vastaavaa aluetta, joka kuitenkaan ei alun perin ollut kuulunut saksien vaan thuringiheimon ja slaavilaisten vendien asuma-alueeseen.
Tämä Saksi oli myöhäiskeskiajan ja uuden ajan merkittäviä saksalaisia valtioita. Vaaliruhtinas Fredrik August (August Väkevä) kääntyi kuitenkin luterilaisuudesta katolisuuteen pyrkiessään Puolan kuninkaaksi, ja Saksi menetti johtoasemansa protestanttisten ruhtinaiden joukossa Preussille. Saksi oli kuitenkin edelleen keskitason vaikuttaja Euroopan politiikassa.
Saksin kuningaskunta

Kun Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta hajosi vuonna 1806, Saksista tuli kuningaskunta ja vaaliruhtinas Fredrik August III:sta tuli kuningas Fredrik August I. Hän teki erehdyksen jäämällä liian pitkään uskolliseksi Napoleonille, ja hänet vangittiin. Preussi pyrki anastamaan kaikki hänen maansa 1813. Itävallan, Ranskan ja Britannian vastustuksesta Fredrik August kuitenkin palautettiin valtaan Wienin kongressissa, mutta hän menetti Preussille pohjoisimmat osat maistaan. Näistä maista tuli Preussin Saksin provinssi, joka kuuluu nykyisin Saksi-Anhaltin osavaltioon. Saksin kuninkaille jäljelle jäänyt osa vastasi suunnilleen nykyistä Saksin vapaavaltiota, joskin Saksin vapaavaltioon liitettiin joitakin Preussin anastamia alueita.
Vuosien 1848–1849 kapinoissa Saksista tuli vallankumouksellisten pesä, ja muun muassa anarkisti Mihail Bakunin, hovisäveltäjä Richard Wagner sekä arkkitehti Gottfried Semper ottivat osaa toukokuun 1849 kansannousuun.
Vuoden 1918 jälkeen Saksi oli osavaltio Weimarin tasavallassa mutta päätyi natsi-Saksan jälkeen Neuvostoliiton miehittämäksi. Saksan demokraattinen tasavalta purki osavaltion 1952, mutta Saksan jälleenyhdistyttyä vuonna 1990 Saksin osavaltio palautettiin ja se on nyt yksi Saksan osavaltioista.
Keski-Eurooppa vuosina 919–1125. Saksin herttuakunta (Duchy of Saxony englanniksi) keltaisella.
Saintes

| Saintes |
| --- | --- |

 vaakuna:  Logo
 Saintes
 Koordinaatit: {{Coord/display/45°44′47″N, 0°38′00″W|1=45°44′47″N, 0°38′00″W}} 
Valtio:  Ranska
Région:  Uusi-Akvitania
departementti:  Charente-Maritime
arrondissementti:  Saintes
Hallinto:  
 – määri:  Bruno Drapron3
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  45,55 km²
Väkiluku (2017):  29 550
 – Väestötiheys:  648,73 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC1
 – Kesäaika:  UTC2
Postinumero:  17100
 
 http:www.ville-saintes.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saintes (/sɛ̃t/) on kunta ja historiallinen kaupunki Länsi-Ranskassa, Charente-Maritimen departementissa, Uuden-Akvitanian alueella. Se on departementtinsa toiseksi suurin kaupunki, jossa oli 29 550 asukasta vuonna 2017. Kaupunki lähiympäristöineen muodostaa departementin toiseksi suurimman kaupunkialueen, jossa samaan aikaan kaikkiaan 56 598 asukasta. Kaupungin lähiseutu on enimmäkseen hedelmällistä ja tuottoisaa peltoa, mutta siellä on säilynyt myös luonnontilaisia metsiä.
Kaupungin nimi johtuu kelttiläisestä santonien heimosta. Roomalaisaikana sen nimi oli Mediolanum Santonum. Myöhemmin nimi on pitkään kirjoitettu Xaintes tai Xainctes.
Saintes rakennettiin alkujaan Charente-joen vasemmalle rannalle, ja roomalaisaikana siitä tuli Akvitanian ensimmäinen pääkaupunki. Ranskan Ancien régimen aikana se oli Saintongen maakunnan pääkaupunki. Kun Ranskan hallinnollinen jako vallankumouksen aikana vuonna 1790 uudistettiin, Saintesista tuli aluksi silloisen Charente-Inferieuren departementin pääkaupunki, mutta tämän aseman se menetti La Rochellelle jo vuonna 1810. Saintes kuitenkin pysyi departementin oikeudellisena keskuksena. 1800-luvun lopulla se valittiin Ranskan rautateiden VIII piirin hallintokeskukseksi, minkä jälkeen kaupungin talous ja väestö alkoivat voimakkaasti kasvaa.
Nykyäänkin Saintes on departementin taloudellinen keskus ja merkittävä liikenteen solmukohta. Siellä harjoitetaan muun muassa elintarvike-, metalli-, tekstiili- ja huonekaluteollisuutta. Se on myös merkittävä kaupan ja palvelujen keskus, jossa on Coop Atlantiquen pääkonttori, valtion virastoja, pankkeja, kouluja ja sairaala.
Huomattavan gallialais-roomalaisen, keskiaikaisen ja klassisen perintönsä vuoksi Saintesista on tullut myös huomattava turistikohde.  Vuodesta 1990 lähtien se on ollut mukana Ranskan kulttuuriministeriön luettelossa Ranskan taiteen ja historian kaupungit ja maat (ransk. Villes et Pays d'Art et d'Histoire).  Siellä on useita museoita, teatteri ja elokuvateattereita, ja siellä järjestetään vuosittain useita kulttuuritapahtumia. Abbaye aux Damesissa on eurooppalainen musiikin opetuksen ja tutkimuksen keskus.
Maantiede > Sijainti

Saintes sijaitsee Charente-joen varrella jonkin verran departementin keskikohdasta itään. Se on 60 kilometriä etelään La Rochellesta, 33 kilometriä koilliseen Royanista ja noin 100 kilometriä pohjoiseen Bordeaux'sta, josta sinne johtaa moottoritie A10.
Maantiede > Geologia

Saintesin seudun muinaisten asukkaiden, santonien mukaan on nimetty myöhäisliitukauden Santonum-vaihe. Tämä vaihe oli noin 84 miljoonaa vuotta sitten, Coniacum-vaiheen jälkeen ja ennen Campania-vaihetta. Saintes on rakennettu sanotun vaiheen aikana muodostuneen kalkkikivikerrostuman päälle, joka sisältää myös kvartsipitoisia piikivisaostumia sekä rautaa. Alueen kalkkikiveä on aikoinaan käytetty rakennuskivenä, mistä muistuttavat vanhat kivenlouhimot Colline de la Capitole- ja Bellevue -kukkuloilla. Nykyisin osa niistä on täytetty tai niitä on alettu käyttää sienten viljelyyn, sillä niissä sienet ovat suojassa halloilta, jolle ne muutoin olisivat alttiina.
Aivan joen varteen liitukautiset tasangot eivät ulotu, vaan siellä maaperä koostuu tulvavesien myöhemmin kerrostamasta savesta.
Maantiede > Kaupunginosat

Saintes jakautuu 14 kaupunginosaan: Les Boiffiers, Les Tourneurs, L'Ormeau de Pied, Recouvrance, La Fenêtre, Saint-Rémy, Saint-Vivien, Saint-Eutrope, Saint-Pierre, Saint-Pallais, Saint-Sébastien de Bouard, La Récluse, Le Maine-Saint-Sorlin ja Bellevue.
Charente kulkee kaupungin läpi etelä-pohjoissuunnassa. Se jakaa kaupungin joen länsipuolella olevaan vasempaan rantaan (ransk. Rive gauche) ja itäpuolella olevaan oikeaan rantaan (ransk. Rive droite).
Maantiede > Kaupunginosat > Vasen ranta

Saint-Pierre on Saintesin historiallinen keskusta, ja se on nykyisin suojeltu. Kaupunginosa on rakennettu Saintesin katedraalin, kauppatorin ja Synodin torin ympärille. Siellä on pitkälti säilynyt keskiaikainen katuverkko, mutta  vanhempia kuin 1500-luvulta peräisin olevia rakennuksia siellä ei enää juuri ole.
Lähes välittömästi Saint-Pierren länsipuolella on Saint-Eutrope, joka on vuosisatojen kuluessa rakennettu kukkulalle kahden jokeen nähden kohtisuorassa olevan laakson väliin. Sitä hallitsee Saint-Eutropen basilika, ja siellä on myös Clunyn luostari ja useita rakennuksia kukkulan rinteillä. Kapeat laaksot johtavat "Areenojen laaksoon" (ransk. Vallon des Arènes), jossa Parc des Arènes -nimisessä puistossa on säilynyt roomalainen amfiteatteri.
Cours Reverseaux ja Cours des Apôtres de la liberté erottavat Saint-Eutropen sen länsipuolella olevasta Faubourg Berthonnièrestä. Tämä oli aikoinaan kaupunginmuurin ulkopuolelle syntynyt esikaupunki, jossa oli majataloja pyhiinvaeltajia varten. Alueen katuverkon keskuksina ovat aukiot Place Saint-Louis, Place Aubarrée ja Place Blair. Viimeksi mainittua hallitsee Ranskan vallankumouksen aikana pystytetty Vapauden patsas, jonka on myös tulkittu esittävän Ranskan symbolihahmoa Mariannea. Place Blairin ja Charenten välissä on aukio nimeltä Square Goulebenéze.
Les Boiffiersin ja Bellevuen kaupunginosat erottaa muusta kaupungista puistokatu, Avenue de Saintonge. Näissä kaupunginosissa on pääasiassa halpoja vuokra-asuntotaloja (ransk. habitation à loyer modéré, HLM) sekä esikaupunkimaista asutusta Charenteen rajoittuvalla tasangolla. Bellevue, joka on 17 hehtaarin laajuinen ja jossa vuonna 2010 oli 1384 asukasta, on luokiteltu erityisiä toimenpiteitä vaativaksi, ongelmalliseksi kaupunkialueeksi (ransk. zone urbaine sensible, ZUS).
La Recouvrance on kolmionmuotoinen alue, jota rajoittavat puistokadut Cours du maréchal Leclerc ja Cours Genet sekä kaupungin ohikulkutie, Rocade ouest. Siellä on lyseo, entinen seminaari, Yvon Chevalierin mukaan nimetty stadion ja kauppakeskus. Recouvrancen vesitornia koristavat nykytaiteilija Michel Gentyn freskot.
Kaupunkialueen pohjoisosassa sijaitseva Saint-Vivien oli asuttu jo vanhalla ajalla. Siellä sijaitsevat roomalaisaikaisen Saint-Saloinen kylpylän rauniot. Myöhemmin tämä alue kuitenkin jäi autioksi, kunnes sinne keskiajan lopulta lähtien alkoi muodostua esikaupunkiasutusta. Kaupungin keskustasta sen erottaa 1800-luvulla rakennettu puistokatu, Cours National.
Maantiede > Kaupunginosat > Oikea ranta

Saint-Pallais rakennettiin kaupunkimaisesti todennäköisesti jo antiikin aikana. Se muodostui kaupunkiin johtaneen päätien varrelle, ja kaupungin keskustaan sen yhdisti silta, johon liittyi monumentaalinen rakennelma, Germanicuksen riemukaari. Keskiajalla alueelle rakennettiin piispa Palladiukselle omistettu hautabasilika, joka myöhemmin väistyi Pyhän Pallais'n kirkon tieltä, jonka mukaan kaupunginosa on saanut nimensä. Saint-Pallais'ssa sijaitsee myös yksi seudun suurimmista nunnaluostareista, benediktiiniläinen Abbay aux Dames de Saintes. Tämän huomattavan rakennuksen vuoksi osa Saint-Pallais'stakin on liitetty kaupungin keskustan suojeltuun alueeseen. Nykyiselleen kaupunginosa alkoi kehittyä 1800-luvulla. Vanha silta purettiin, ja vuonna 1879 lähelle sitä rakennettiin uusi silta, Pont Bernard-Palissy. Alueelle rakennettiin puistokatu Avenue Gambetta ja aukio Place Bassompierre, Saintesin rautatieasema, vankila ja Saintesin kansallinen hevossiittola. Alueen puistoja ovat Parc Pierre-Mendès France ja Jardin public Fernand Chapsal sekä suojeltu Prairie de la Palu. were subsequently created.
Maantiede > Tiet

Saintes on melko huomattava liikenteen solmukohta, jossa kohtaavat toisensa kaksi moottoritietä sekä useita muita valtakunnallisia ja departementin sisäisiä teitä. Ne yhdistää toisiinsa kaupungin etelä- ja länsipuolitse kulkeva osittain 2+2-kaistainen ohikulkutie, Rocade.
Moottoritie A10, jota paikallisesti ylläpitää Autoroutes du Sud de la France, kulkee kunnan länsiosien kautta pohjois-eteläsuuntaisesti. Sen yhdistää Saintesiin liittymä nro 35. Tätä moottoritietä pitkin Saintesiin on 126 kilometriä Bordeaux'sta, 140 kilometriä Poitiers'sta ja 470 kilometriä Pariisista.
Moottorite A837 erkanee tiestä A10 ja johtaa Rochefortiin, departementin kolmanneksi suurimpaan kaupunkiin.
Saintes on Route Centre-Europe Atlantique -nimisen valtatien varrella, joka idässä johtaa Limogesiin ja Lyoniin. Tien länsiosa Saintesista Saujoniin avattiin vuonna 2008, minkä jälkeen nämä kaupungit ovat 25 minuutin automatkan päässä toisistaan. Seuraavalla vuosikymmenellä valmistui sen jatke Royaniin Atlantin rannalle.
'Rocaden länsiosan muodostaa valtatie 137, joka risteää departementin sisäisten teiden 728 ja 150 kanssa. Edellinen johtaa Saintesista Marennesin kautta Oléroniin, jälkimmäinen risteää Rocaden lähellä Diconchea ja johtaa Sainte-Hilaide-de-Villefranchen ja Saint-Jean-d'Angélyn kautta kohti Niortia. Rocaden eteläosa on osa valtatietä 141, joka kohtaa itään kohti Cognacia, Angoulêmea ja Limogesia. Kaupungin keskustan läpi kulkee Avenue de Saintonge, joka on osa departementin sisäistä tietä nro 24 ja ylittää Charenten vuonna 1969 avattua Saintongen siltaa pitkin.
Maantiede > Junat

Saintesin rautatieasema on risteysasema, josta johtaa rata viiteen suuntaan: La Rochellen kautta Nantesiin, Bordeaux'hun, Angoulêmeen, Niortiin ja Royaniin. Näillä radoilla liikennöivistä junista osa kuuluu seudulliseen TER Nouvelle-Aquitaine -verkkoon, osa Intercités-verkkoon.
Vuonna 1894 Saintesiin rakennettiin 3 kilometrin pituinen raitiolinja, jonka päätepysäkki oli rautatieasemalla. Sen liikenne kuitenkin lopetettiin vuonna 1934. Vuonna 1894 rakennettiin myös 21 kilometrin pituinen rautatien sivurata Saintesista Gémozaciin, joka tuohon aikaan oli paikallinen taloudellinen keskus, mutta tämä rata purettiin vuonna 1947.
Tämän rataverkon suuren merkityksen vuoksi Saintes valittiin vuonna 1867 seudun rautateiden hallintokeskukseksi. Vuosina 1911–1971 se toimi Ranskan valtionrautateiden VIII piirin keskuksena. SNCF kuuluu edelleen kaupungin suurimpiin työnantajiin, ja uusia varikoita ja työpajoja on avattu vuosina 2009 ja 2010.
Väkiluvun kehitys

| vuosi | asukasluku |
| --- | --- |
1793: 8388
1800: 10050
1806: 10300
1821: 10274
1831: 10437
1836: 9559
1841: 9994
1846: 11363
1851: 11569
1856: 11927
1861: 10962
1866: 11570
1872: 12437
1876: 13725
1881: 15763
1886: 17327
1891: 18461
1896: 20285
1901: 18219
1906: 19025
1911: 20802
1921: 19152
1926: 20469
1931: 20592
1936: 21160
1945: 23441
1954: 23768
1962: 25717
1968: 26507
1975: 26891
1982: 25471
1990: 25874
1999: 25595
2007: 26401
2012: 25645
2017: 25470
Nähtävyyksiä

Germanicuksen riemukaari rakennettiin Charenten yli johtaneen roomalaisen tien sillan päähän. Silta purettiin vuonna 1843, mutta riemukaaren sai pelastetuksi Prosper Mérimée, joka myös uudelleenrakensi sen nykyiselle paikalleen joen varteen.
Roomalaisen amfiteatterin rauniot Charenten länsirannalla lähellä sen kukkulan huippua, jolle kaupunki rakennettiin. Sen penkkirivit rakennettiin penkerelle vastapäätä kukkulaa.
Roomalaisesta Saint-Saloinen kylpylästä (ensimmäiseltä vuosisadalta) on myös jäänteitä nähtävistä, erityisesti sinne johtava roomalainen akvedukti.
200-luvulla rakennettuun kaupunginmuuriin liittyviä varustuksia on yhä nähtävissä Place des Récolletsilla. Ne rakennettiin roomalaisista rakennuksista otetuista kivistä.
Kirkollisia:
Abbaye-aux-Dames, jossa myös Madame de Montespan opiskeli.
Pyhän Eutropiuksen basilika
Saintesin Pyhän Pietarin katedraali (ransk. Cathédrale Saint-Pierre)
Museoita
Arkeologinen museo, jossa useiden veistosten ja piirtokirjoitusten lisäksi on entistetyt roomalaiset rattat 1. vuosisadalta
Musée du Présidial, jossa on manieristista arkkitehtuuria sekä kokoelma paikallista keramiikkaa ja maalauksia 1400-luvulta 1700-luvulle
Musée de l'Échevinage, jossa on esillä posliinia Sèvresistä sekä maalauksia 1800- ja 1900-luvuilta.
Sairaala

Saintesin sairaala on yksi Charente-Maritimen departementin tärkeimmistä sairaalakeskuksista.
Oppilaitokset

Saintes kuuluu Poitieresin akatemian alaisuuteen.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Julkiset lastentarhat ja alkeiskoulut École Le Cormier  École Roger Pérat  École Saint-Pallais  École Saint-Eutrope  École Les Jacobins  École Saint-Exupéry  École Émile Combes  École Jean Jaurès  École Jules Ferry  École Louis Pasteur  École Eugène Pelletan  École Paul Bert  École Nicolas Lemercier  École Léo Lagrange Yksityiset alkeiskoulut École Marie-Eustelle  École Jeanne d'Arc-Notre-Dame |  Julkiset collèget (vastaavat suomalaista peruskoulun yläastetta) Collège Edgar Quinet  Collège Agrippa d'Aubigné  Collège René Caillé Yksityinen collège Collège Jeanne d'Arc-Notre-Dame Julkiset lyseot (vastaavat suomalaista lukiota) Lycée Bernard Palissy  Lycée polyvalent régional Bellevue Yksityinen yleissivistävä lyseo Lycée Notre-Dame-de-Recouvrance |  Julkiset ammatilliset opistot Établissement régional d'enseignement adapté  Georges Desclauden maatalousopisto (Lycée agricole Georges Desclaude)  Chadignakin puutarhaopisto (Lycée professionnel horticole Chadignac) Yksityinen ammatillinen opisto Claire Champagnen teknillinen opisto (Lycée technique Claire Champagne) Sotilasoppilaitos École d'enseignement technique de l'armée de l'air (EETAA) Kauppaopisto Centre de Formation d'Apprentis en commerce (CFA Chamber of Commerce) Korkeakoulut Institut de formation en soins infirmiers (IFSI)  Institut de formation des aides-soignants (IFAS)  Centre d'étude d'architecture et d'urbanisme (CEAU) |
Yhdysvaltalaiset Houstonin yliopiston Gerald D. Hines College of Architecture ja Etelä-Kalifornian yliopisto pitävät vuosittain kursseja Saintesin arkkitehtuurin ja kaupunkisuunnittelun korkeakoulussa (CEAU).
Paikalliset televisiokanavat

Saintesissa näkyy paikallistelevisiokanava France 3 Nouvelle-Aquitaine.
Ystävyyskaupungit

Saintesin ystävyyskaupunkeja ovat:
| --- | --- |
  Nivelles, Belgia   Xanten, Saksa   Timbuktu, Mali :   Vladimir, Venäjä   Salisbury, Iso-Britannia   Cuevas del Almanzora, Espanja
Kirjallisuutta

André Baudrit,: Saintes au XVIth siècle.  (tohtorinväitöskirja)  Bordeaux. Määritä julkaisija! (ranskaksi)
Jean Combes, Gilles Bernard: Histoire du Poitou et des Pays Charentais,.  Éditions de Borée, 2001.  ISBN 978-2-84494-084-1  (ranskaksi)
Robert Favreau, Régis Rech, Yves-Jean Riou (toim.): Bonnes villes du Poitou et des Pays Charentais (XIIth–XVIIIth siècles).  Poitiers:  Société des antiquaires de l'Ouest, 2002.  ISBN 2-9519441-0-1  (ranskaksi)
Michel Garnier, Christian Gensbeit: À la découverte de Saintes.  Patrimoines Médias, 2000.  ISBN 2-910137-50-3  (ranskaksi)
Daniel Massiou: Histoire politique, civile et religieuse de la Saintonge et de l'Aunis.  Saintes:  A.Charrier, 1846.  (ranskaksi)
Alain Michaud (toim.): Histoire de Saintes.  Privat, 1989.  ISBN 2-7089-8252-4  (ranskaksi)
Henri Texier: Petite histoire de Saintes.  Geste édition, 2003.  ISBN 2-84561-092-0  (ranskaksi)
Le patrimoine des communes de la Charente-Maritime.  Flohic, 2002.  (ranskaksi)
Germanicuksen riemukaari ja Charente-joki.
Oikeustalo Saint-Vivienin kaupunginosassa
Postitalo vasemmalla rannalla.
Kaupungintalo vasemmalla rannalla Saint-Pierren kaupunginosassa.
Abbaye aux Dames oikealla rannalla.
Saintes naapurikuntineen. (Oranssilla merkityt kuuluvat Santonilaisen maan kuntayhtymään ({{k-fr}Communauté de communes du Pays santon}}).)
Moottoritien A10 osuus Saintesista kohti Bordeaux'ta
Saint-Eutropen basilika nähtynä Avenue de Saintongelta
Saintesin Pyhän Pietarin katedraali
Saintesin roomalainen amfiteatteri
Museo
Saintesin sairaala
Bernard Palissyn lukio
France 3 Nouvelle-Aquitaine
Käännös suomeksi
Tero Salenius

Tero Salenius on suomalainen näyttelijä, juontaja ja toimittaja.
Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan Yleisradion Radio Millennium-tv- ja radiosarjoissa, jossa Saleniuksen tunnetuin hahmo on sekopäinen "Tuottaja". Salenius on myös pääosassa monissa Radio Millennium -ohjelman musiikkivideoparodioissa, joista tunnetuin on Lauri Tähkä ja Elonkerjuu -yhtyeen Pitkät pellot -kappaleesta tehty "Ei enää pelitä". Videossa Salenius esittää laulaja Lauri Tähkää.
Tero Salenius seurusteli vuodesta 2011 lähtien YleX:n juontajan Tytti Shemeikan kanssa. Salenius ja Shemeikka avioituivat kesällä 2012.
Salenius juonsi vuoden 2014 aikana NRJ:llä Korppilan pursiseuraa yhdessä Renne Korppilan kanssa.
Tero Salenius näyttelee syksyllä 2017 ensi-iltansa saaneessa Rendel-elokuvassa Kurikkaa.
Muut työt

Salenius on kirjoittanut vuonna 2010 englanninkielisen omakustanteisen kirjan How To Fail As A Filmmaker nimellä Tero M. Salenius.
Aiheesta muualla

Salenius kertoo Radio Millennium-ohjelman kuvauksista (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuottaja-hahmo haastattelussa Ylen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Radio Millennium YleX-kanavan sivuilla
Saleniuksen kirja Amazon-sivustolla
Salenius Elonetissä
Matti Salminen (soutaja)

Matti Reima Salminen (s. 13. marraskuuta 1947 Turku) on suomalainen soudun olympiaedustaja.
Salminen edusti Suomea Montrealin olympialaisissa 1976 perämiehettömässä nelosessa. Joukkue jäi keräilyerässään neljänneksi eikä päässyt finaaliin. MM-kilpailuissa joukkue sijoittui 11:nneksi vuonna 1975 ja samana vuonna se voitti Pohjoismaiden-mestaruuden. Salminen oli mukana MM-kilpailuissa myös vuonna 1974 sekä PM-kilpailuissa vuosina 1971, 1973 ja 1977.
Salminen voitti kuusi Suomen-mestaruutta eri veneluokissa vuosina 1972–1975. Hän edusti Turun Soutajia.
Salaperäinen veitsi

| Salaperäinen veitsi> The Subtle Knife |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Philip Pullman
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, lasten- ja nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  Scholastic Point
Julkaistu:  1997
Sivumäärä:  341
ISBN:  0-590-11289-9
Suomennos
Suomentaja:  Helene Bützow
Kansitaiteilija:  Eric Rohman
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1997
Sivumäärä:  321
ISBN:  951-31-0834-1
Sarja: Universumien tomu
Edeltävä:  Kultainen kompassi
Seuraava:  Maaginen kaukoputki
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Salaperäinen veitsi on Philip Pullmanin kirjoittaman Universumien tomu -trilogian toinen osa. Edellinen osa on nimeltään Kultainen kompassi ja seuraava osa on Maaginen kaukoputki.
Aiheesta muualla

Sari Peltoniemi Salaperäinen veitsi (Arkistoitu – Internet Archive). Kalaksikukko 19.4.1999.
Cheryl Morgan: Child's Play. Emerald City, helmikuu 1999. (englanniksi)
Universumien tomu
| --- | --- |
Universumien tomu:   Kultainen kompassi  Salaperäinen veitsi  Maaginen kaukoputki 
Lyran kirjat:   Vedenpaisumus  Ruusunmetsästäjät 
Novellit:   Lyran Oxford  Once Upon a Time in the North 
Elokuvat ja televisiosarjat:   Kultainen kompassi  His Dark Materials 
Hahmot:   Lyra Belacqua  Will Parry  Lordi Asriel  Marisa Coulter 
Muuta:   daimoni 
Kirjailija:   Philip Pullman
Salamurhaaja (elokuva)

| Salamurhaaja> Assassination |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Peter R. Hunt
Käsikirjoittaja:  Richard Sale
Tuottaja:  Yoram Globus Menahem Golen Pancho Kohner
Säveltäjä:  Valentine McCallum Robert A. Ragland
Kuvaaja:  Hanania Baer
Leikkaaja:  James T. Heckert Charles Simmons
Pääosat:  Charles Bronson Jill Ireland Jan Gan Boyd Stephen Elliott
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Films
Levittäjä:  Cannon Films Netflix
Ensi-ilta:  1987
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Salamurhaaja on Charles Bronsonin tähdittämä toimintaelokuva vuodelta 1987.
Juoni

Eläkkeellä oleva salaisen palvelun agentti Jay Killion pyydetään takaisin töihin harvinaislaatuiseen tehtävään: hänen on suojeltava presidentin vaimoa Lara Royce Craigia mahdollisilta salamurhayrityksiltä. Craig vihaa Killionia sydämensä kyllyydestä, mutta kun Craigin huvijahti räjähtää, on hänen luotettava agentin taitoihin. Molemmat tajuavat, etteivät ole missään turvassa, kun selviää, että tappokäskyn jäljet johtavat itse valkoiseen taloon.