stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen presidentinvaali 1994
Taustaa

Suomen kansainvälispoliittinen toimintaympäristö mullistui Mauno Koiviston jälkimmäisen presidenttikauden aikana. Berliinin muuri murtui marraskuussa 1989 ja entiset rautaesiripun takaiset Itä-Euroopan kansandemokratiat suuntautuivat kohti länttä. Saksat yhdistyivät lokakuun alussa 1990, kun niin aineelliseen kuin henkiseenkin vararikkoon ajautunut Itä-Saksa putosi Länsi-Saksan syliin. Suomi mitätöi Pariisin rauhansopimuksen vanhentuneiksi katsomansa määräykset syyskuussa 1990 yhteisymmärryksessä sopimuksen toisten osapuolien Neuvostoliiton ja Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa. Baltian maat itsenäistyivät vuoden 1991 aikana, Neuvostoliitto lakkasi olemasta vuoden 1991 lopussa ja Suomi tunnusti itsenäisiksi julistautuneet entiset neuvostotasavallat sisäisessä kaaoksessa ollutta Georgiaa lukuun ottamatta. YYA-sopimuksen todettiin rauenneen Suomen ja Neuvostoliiton seuraajavaltion Venäjän keskinäisellä noottien vaihdolla tammikuussa 1992. Keväällä 1992 Suomi jätti Ruotsin esimerkin mukaisesti jäsenhakemuksen Euroopan yhteisölle.
Tasavallan presidentin valinta suoralla kansanvaalilla oli osa eduskunnan vuonna 1991 hyväksymää valtiosääntöuudistusta. Eduskunta ja puolueet tunsivat epäluuloja uutta vaalitapaa kohtaan. Vaikka presidentillä oli ollut itsenäinen ja riippumaton asema, puolueiden vaikutusvalta presidentin valinnassa oli ollut vahva. Presidentin olivat valinneet valitsijamiehet tai muutamassa poikkeustapauksessa eduskunta. Toimittaja Unto Hämäläisen luonnehdinnan mukaan takavuosien presidentinvaaleissa oli ollut 200–300 peluria, mutta vuoden 1994 vaalissa heitä oli runsaat kolme miljoonaa. Vuonna 1988 oli ainoaksi jääneen kerran ollut käytössä kahden äänestyslipun vaali, jolloin kansalaiset äänestivät toisella lipulla suoraan presidenttiehdokasta ja toisella valitsijamiestä. Istuva presidentti Mauno Koivisto ei suuresta kansansuosiostaan huolimatta tullut valituksi suoraan, vaan valitsijamiehet valitsivat hänet toiselle virkakaudelle. Vuoden 1994 vaalin suuri äänestysaktiivisuus osoitti kansalaisten hyväksyneen uuden vaalitavan; vaalin jälkeen tehdyissä mielipidetiedusteluissa kritisoitiin lähinnä puolueiden esivaalia, valitsijayhdistysten ehdokasasettelua ja vaalikampanjan kestoa.
Tulokset

Suomen presidentinvaalin 16. tammikuuta ja 6. helmikuuta 1994 tulokset
| Ehdokas | Ehdokas | Puolue | Puolue | 1>  kierros.Ääniä | 1>  kierros. % | 2>  kierros.Ääniä | 2>  kierros. % |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Martti Ahtisaari | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | SDP | 828 038 | 25,9 | 1 723 485 | 53,9 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Elisabeth Rehn | Ruotsalainen kansanpuolue | RKP | 702 211 | 22,0 | 1 476 294 | 46,1 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Paavo Väyrynen | Suomen Keskusta | KESK | 623 415 | 19,5 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Raimo Ilaskivi | Kansallinen Kokoomus | KOK | 485 035 | 15,2 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Keijo Korhonen | Valitsijayhdistys |  | 186 936 | 5,8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Claes Andersson | Vasemmistoliitto | VAS | 122 820 | 3,8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Pertti Virtanen | Valitsijayhdistys |  | 95 650 | 3,0 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Eeva Kuuskoski | Valitsijayhdistys |  | 82 453 | 2,6 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Toimi Kankaanniemi | Suomen Kristillinen Liitto | SKL | 31 453 | 1,0 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Sulo Aittoniemi | Suomen Maaseudun Puolue | SMP | 30 622 | 1,0 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Pekka Tiainen | Valitsijayhdistys |  | 7 320 | 0,2 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 3 195 953 | 100 % | 3 199 779 | 100 % |  |  |  |  |  |  |  |

|  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  Lähde: Tilastokeskus |  |  |  |  |  |  |  |
Tulokset > Tulokset maakunnittain > Toinen kierros

| Maakunta | Martti Ahtisaari | Elisabeth Rehn | Äänestäjien  määrä | Äänet | Hyväksytyt äänet | Hylätyt äänet |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Etelä-Savo | 56 904 | 50 551 | 135 687 | 107 966 | 107 455 | 511 |  |  |
| Pohjois-Savo | 85 218 | 72 608 | 199 494 | 158 527 | 157 826 | 701 |  |  |
| Pohjois-Karjala | 61 239 | 45 910 | 136 007 | 107 648 | 107 149 | 499 |  |  |
| Kainuu | 31 190 | 24 944 | 72 982 | 56 521 | 56 134 | 387 |  |  |
| Uusimaa | 405 872 | 350 232 | 903 287 | 759 479 | 756 104 | 3 375 |  |  |
| Itä-Uusimaa | 24 445 | 30 795 | 65 497 | 55 409 | 55 240 | 169 |  |  |
| Varsinais-Suomi | 156 749 | 118 022 | 333 960 | 276 025 | 274 771 | 1 254 |  |  |
| Kanta-Häme | 61 193 | 44 596 | 127 679 | 106 316 | 105 789 | 527 |  |  |
| Päijät-Häme | 71 546 | 52 574 | 154 166 | 124 720 | 124 120 | 600 |  |  |
| Kymenlaakso | 74 898 | 50 008 | 152 635 | 125 440 | 124 906 | 534 |  |  |
| Etelä-Karjala | 50 667 | 39 902 | 110 687 | 91 008 | 90 569 | 439 |  |  |
| Keski-Suomi | 93 637 | 65 665 | 197 538 | 160 106 | 159 302 | 804 |  |  |
| Etelä-Pohjanmaa | 46 706 | 76 407 | 152 638 | 123 899 | 123 113 | 786 |  |  |
| Pohjanmaa | 41 265 | 71 028 | 131 449 | 112 656 | 112 293 | 363 |  |  |
| Satakunta | 94 844 | 62 493 | 191 434 | 158 070 | 157 337 | 733 |  |  |
| Pirkanmaa | 164 619 | 109 400 | 333 374 | 275 349 | 274 019 | 1 330 |  |  |
| Keski-Pohjanmaa | 18 144 | 25 977 | 52 894 | 44 332 | 44 121 | 211 |  |  |
| Pohjois-Pohjanmaa | 104 482 | 101 687 | 252 472 | 207 109 | 206 169 | 940 |  |  |
| Lappi | 67 196 | 55 695 | 151 563 | 123 570 | 122 891 | 679 |  |  |
| Ahvenanmaa | 2 531 | 11 450 | 18 884 | 14 028 | 13 981 | 47 |  |  |
Lähde: European Election Database (Arkistoitu – Internet Archive)
Muuta vuoden 1994 presidentinvaaliin liittyvää

Vuoden 1994 presidentinvaalista lähtien tasavallan presidentti on voinut olla toimessaan vain kaksi peräkkäistä kautta. Koska laki muutettiin Mauno Koiviston toisella presidenttikaudella, hän olisi voinut halutessaan pyrkiä kolmannelle kaudelle. Koivistoa myös esitettiin ehdokkaaksi, mutta hän kieltäytyi ja esitti perusteluksi halun yhdenvertaisuuteen seuraajiensa kanssa.
Pertti "Veltto" Virtanen kertoi jälkeenpäin, että hän halusi vain kokeilla, miltä tuntuu olla presidentinvaalissa ehdokkaana. Pitkälti presidentinvaalissa saamansa julkisuuden avulla hän nousi eduskuntaan vuoden 1995 vaaleissa, mutta putosi sieltä seuraavissa vaaleissa.
Pekka Tiainen on kaikkien aikojen vähiten ääniä saanut suomalainen presidenttiehdokas. Vaikka valitsijayhdistys oli ennen vaaleja kerännyt laissa vaadittavat 20 000 kannattajan nimet saadakseen hänet ehdokkaaksi, vaaleissa hän sai vain 7 320 ääntä. Tämä herätti keskustelua siitä, pitäisikö ehdokkaaksi pääsyn kynnystä nostaa esimerkiksi 50 000 kannattajaan.
Paavo Väyrynen ilmoitti putoamisensa toiselta kierrokselta johtuneen ”mediapelistä”. Todennäköisempi syy oli kuitenkin keskustalaisten Keijo Korhosen ja Eeva Kuuskosken ehdokkuus. He veivät osan keskustalaisten äänistä, joiden olisi voinut kuvitella menevän ainakin osittain Väyryselle, jos hän olisi ollut ainoa keskustalainen ehdokas.lähde?
Martti Ahtisaaren arvioitiin saaneen voittoonsa tarvitsemat ratkaisevat äänet televisioesiintymisensä ansiosta hänen vierailtuaan puolisonsa Eeva Ahtisaaren sekä Elisabeth ja Ove Rehnin kanssa Joel Hallikaisen ja Timo Koivusalon juontamassa Tuttu Juttu -ohjelmassa juuri ennen vaalin toista kierrosta.
Vuoden 1994 presidentinvaali on ainoa Suomen presidentinvaali, jossa ehdolla ei ole ollut yksikään Suomen pääministeri – istuva, entinen tai tuleva. Yksikään ehdokas ei myöskään ollut ennen vaalia tai sen jälkeen toiminut eduskunnan puhemiehenä tai Suomen Pankin johtokunnan jäsenenä.
Presidentinvaaleihin ehdolle pyrki myös lahtelainen ekonomi ja keskiolutpubin isäntä Jyrki J. Karhunen (s. 1962), mutta hän vetäytyi ehdokkuuden tavoittelusta, koska hänen tukiryhmänsä keräämistä kannattajakorteista löytyi tuhansia tyhjiä tai asiattomia kortteja.
Ehdokkaaksi pyrki maanpaostaan Floridasta käsin myös huonolaatuisista vesiränneistä, niiden lainvastaisista myyntimenetelmistä sekä kymmenien miljoonien markkojen konkurssi- ja veropetossyytteistä tunnetuksi tullut Hehkumuovi-yrittäjä Markus Ylipelkonen.
Vaalien jälkeen joukko Elisabeth Rehnin tukijoita perusti Uusi Tasavalta -nimisen poliittisen liikkeen, jonka oli tarkoitus osallistua seuraavan vuoden eduskuntavaaleihin. Ryhmään kuuluivat muun muassa kirjailija Anja Kauranen sekä toimittajat Saska Saarikoski, Uma Aaltonen ja Päivi Istala.
Muutama viikko Ahtisaaren virkaanastumisen jälkeen, maaliskuun lopulla 1994, Suomen Maaseudun Puolueen presidenttiehdokkaana ollut Sulo Aittoniemi erosi SMP:n eduskuntaryhmästä ja liittyi sitoutumattomana Keskustan eduskuntaryhmään.
Kirjallisuutta

Jouslehto, Olavi – Okker, Jaakko: Tamminiemestä Mäntyniemeen, s. 140–155.  Porvoo:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24355-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Doria.fi − Presidentinvaalit 1994, tilastokeskuksen julkaisu
Suomen ja Saksan lähentyminen 1940–1941

Suomen ja Saksan lähentyminen 1940–1941 käsittelee talvisodan jälkeisen välirauhan aikana tapahtunutta maiden ulkopoliittista lähentymistä ja tapahtumia ennen Saksan hyökkäystä Neuvostoliittoon ja jatkosodan alkua.
Talvisota päättyi Moskovan rauhaan 13. maaliskuuta 1940. Kesän aikana Adolf Hitler muutti hylkivää ulkopoliittista asennettaan Suomen suhteen. Neuvostoliiton painostus ja Saksan vaikutusvallan kasvu johtivat Suomen ulkopoliittisten vaihtoehtojen vähenemiseen, mikä sai Suomen ylimmän sotilasjohdon suostumaan Saksan armeijan joukkojen kauttakulkuun Suomessa ja niiden sijoittamiseen Lappiin sekä aseistuksen hankkimiseen Saksalta Suomen puolustusta silmällä pitäen. Suomessa Saksan tarjous kauttakulusta ja asekaupoista tuntui tuovan helpotusta ahtaaseen tilanteeseen talvisodan jälkeen. Saksa puolestaan tarvitsi Suomea marraskuussa 1940 valmistuneen itärintaman hyökkäyssuunnitelman toteutukseen ja strategisten Petsamon nikkelivarojen vuoksi. Lopputuloksena Suomi ensin siirtyi Neuvostoliiton etupiiristä tasapainoisempaan asemaan loppuvuonna 1940 ja lopulta de facto Saksan etupiiriin, ja myöhemmin jatkosodan myötä taistelemaan Saksan rinnalle Neuvostoliittoa vastaan.
Ulkopoliittisten suhteiden taustaa

Ratkaiseva merkitys Itämeren alueen turvallisuudelle oli 18. kesäkuuta 1935 solmitulla Britannian ja Saksan laivastosopimuksella. Sopimus kumosi Versailles’n rauhan Saksan laivastolle asettamat rajoitukset. Britannia suostui siihen, että Saksa sai lisätä laivastoaan 35 prosenttiin Britannian tonnistosta. Käytännössä sopimus merkitsi sitä, että sodan syttyessä Kuninkaallinen laivasto ei voisi toimia Itämerellä. Itämeren alueen maille tämä taas merkitsi sitä, että Kuninkaallinen laivasto ei voisi turvata näiden maiden ulkomaankauppaa, eikä myöskään toimittaa sotilaallista apua sodan syttyessä. Vuoteen 1940 mennessä Itämeren pienet maat olivat kaikki joutuneet Saksan tai Neuvostoliiton etupiiriin.lähde?
Ulkopoliittisten suhteiden taustaa > Taloudelliset suhteet 1930-luvulla

Taloudellisesti Saksan merkitys Suomen ulkomaankaupalle oli vähentynyt 1930-luvulla edelliseltä vuosikymmeneltä. Suomelle taloudellisesti merkittävämpi 1930-luvulla oli Iso-Britannia, jonka kanssa käyty kauppa oli vielä huomattavan ylijäämäistä. Vuosikymmenen lopulla Ruotsi nousi Saksan ohi Suomen toiseksi tärkeimmäksi kauppakumppaniksi. Kauppa Saksan kanssa kuitenkin kehittyi positiivisesti, ja Saksa esimerkiksi osallistui kevättalvella 1939 Helsingissä yleismessuihin ja automessuihin omalla osastollaan.
Talvisodan jälkeen > Sotakabinetti

Talvisodan jälkeisessä kiristyneessä tilanteessa Suomen johtoon syntyi poliittisen ja sotilaallisen johdon sisäpiiri, sotakabinetti, jolle valta sodan ja rauhan kysymyksissä käytännössä keskittyi. Sotilasjohdossa Mannerheimilla oli suvereeni asema, poliittisessa johdossa presidentti Risto Rytillä. Hallituksen piirissä presidentin luottomiehiä olivat pääministeri Jukka Rangell ja ulkoministeri Rolf Witting, marsalkan puolestaan puolustusministeri, kenraali Rudolf Walden ja pääesikunnan päällikkö kenraali Erik Heinrichs. Hallituksen ulkopuolisena sisäpiiriin kuului sosialidemokraatti Väinö Tanner, joka turvasi päätöksille riittävän tuen työväestön piirissä. Tämä johtoryhmä sai yleensä käsityksensä läpi hallituksessa ja eduskunnassa. Osa hallituksesta ja jopa presidentti jäi syrjään ydinryhmän tiedoista ja päätöksenteosta.
Talvisodan jälkeen > Göringin neuvot

Historiantutkija Heikki Ylikankaan kritiikkiä saaneen teorian mukaan Suomi sai jo talvisodan aikana saksalaisilta ensimmäisen vihjeen maan tulevasta hyökkäyksestä Neuvostoliittoon. Saksan ja Neuvostoliiton välinen Molotov–Ribbentrop-sopimus esti Saksaa julkisesti tukemasta Suomea talvisodassa, ja virallisesti Saksa Suomen pettymykseksi pysytteli tiukan puolueettomana.> Suomen tuleva Berliinin lähettiläs Toivo Kivimäki lähetettiin kuitenkin helmikuussa 1940 Berliiniin hakemaan Saksalta tukea. Suhtautuminen oli aluksi nihkeää, mutta tilanne muuttui äkisti Suomen ilmoitettua aikeestaan hyväksyä liittoutuneiden avuntarjous. Kivimäelle järjestettiin kiireesti 22. helmikuuta tapaaminen  Hermann Göringin kanssa. Kivimäen hyvin tunteneen Ragnar Nordströmin 1940-luvun lopulla kirjoittamien muistelmien mukaan Göring antoi Kivimäelle lupauksen Saksan tulevasta hyökkäyksestä Neuvostoliittoon.
»Muistakaa, että teidän on tehtävä rauha millä ehdoin tahansa. Takaan, että kun lyhyen ajan kuluttua lähdemme sotaan Venäjää vastaan, saatte kaiken takaisin korkoineen.»
Ylikankaan mukaan Göringin lupaus vaikutti ratkaisevasti Suomen päätökseen hyväksyä Moskovan rauhan ehdot. Ylikankaan teoriaa on arvostellut muun muassa historioitsija Ohto Manninen.
Talvisodan jälkeen > Suomen kauppapolitiikan muutos

Sodan jälkeen Suomi pyrki parantamaan suhteitaan länsivaltoihin. Ison-Britannian kanssa valmisteltiin poliittista kauppasopimusta, jonka mukaan Suomi sitoutuisi rajoittamaan kauppaansa Saksan kanssa, mutta saisi etuoikeuden Ison-Britannian ulkomaankaupassa. Saksan Tanskan miehitys ja hyökkäys Norjaan supisti ratkaisevasti Suomen ulkopoliittista pelivaraa. Ison-Britannian hallitus katkaisi välittömästi kaiken liikenteen Pohjoismaihin ja myös kauppaneuvottelut Suomen kanssa. Pohjoismainen turvallisuuspoliittinen vaihtoehto ei tullut enää kysymykseen. Kun myös Ranska joutui Saksan miehittämäksi, tukeutuminen länsivaltoihin muuttui käytännössä mahdottomaksi. Suomen elintila pieneni entisestään Baltian maiden jouduttua samaan aikaan Neuvostoliiton vaikutuspiiriin.
Saksan hallitessa Neuvostoliiton rajaa ja Petsamon satamaa lukuun ottamatta Suomen kaikkia kauppareittejä olivat ulkomaankaupan vaihtoehdot hävinneet. Kauppasopimusneuvottelut aloitettiin huhtikuussa 1940. Ennen kuin neuvottelut saatiin etenemään, Suomen piti vaihtaa saksalaisten silmissä englantilaismielinen neuvotteluryhmän puheenjohtaja Axel Solitander Rainer von Fieandtiin. Von Fieandt vakuutti saksalaisille Rytiltä saamansa valtuuksin, että aikaisempi suuntautuminen länsivaltoihin oli virhe ja nyt painotettaisiin kauppasuhteita Saksaan.
Talvisodan jälkeen > Ulkopoliittinen tilanne kiristyy

Kesäkuussa Neuvostoliiton painostus Suomea kohtaan koveni. Suomessa hallitus tulkitsi Neuvostoliiton uhan kohdistuvan suoraan Suomen itsenäisyyteen ja demokratiaan. Neuvostoliiton vaatimuksiin ei haluttu taipua ja hallituksen linjaa tuki laaja kansalaismielipide. Poliittista tukea hallitus haki Saksalta. Maiden välinen poliittisluonteinen kauppasopimus solmittiin kesäkuussa 1940. Samana vuonna Saksa nousi Suomen suurimmaksi kauppakumppaniksi. Myös kulttuurin alalla yhteydenpito kasvoi vilkkaaksi.
Suomen hallitus tunnusteli maiden suhteiden kehittymistä heinäkuun alussa 1940 kertomalla Saksan Helsingin-lähettiläälle Wipert von Blücherille yleisen mielipiteen olevan kääntymässä Saksalle myötämieliseksi, sillä toiveena oli saada Saksan aseilla takaisin Moskovan rauhassa menetetyt alueet. Lisäksi ulkoministeri Erkko ilmoitti lähettiläälle, että tunnusteluja tehtiin saksalaismielisen hallituksen saamiseksi maahan. Von Blücher ilmoitti, että hallitus olisi hyvä olla ainoastaan salaisesti yhteistoiminnassa Saksan kanssa, sillä maa aikoi pitää sopimuksensa Neuvostoliiton kanssa. Tästä von Blücher sai myöhemmin moitteet: Berliinissä katsottiin, ettei suomalaisissa ole syytä herättää vääriä toiveita.
Talvisodan jälkeen > Saksan politiikan käänne

Tilanne muuttui nopeasti Adolf Hitlerin aloitettua valmistelut hyökkäyksestä Neuvostoliittoon. Saksan turvallisuuspalvelu SD lähetti asiamiehensä Ludwig Weissauerin Suomeen 19.–27. heinäkuuta 1940 tehtävänä selvittää suomalaisten suhtautumista mahdolliseen konfliktiin Saksan ja Neuvostoliiton välillä. Hitler teki 29.–31. heinäkuuta 1940 periaatepäätöksen hyökätä Neuvostoliittoon seuraavana keväänä. Hyökkäyksestä oli jo suunniteltu karkea luonnos, ja tarkempi suunnittelu aloitettiin heti. Lopullinen hyökkäyssuunnitelma, operaatio Barbarossa, valmistui 18. joulukuuta 1940.lähde?
Hyökkäyspäätös merkitsi käännettä myös Saksan Suomen-politiikassa. Hitler määräsi Pohjois-Norjan joukkojen vahvistukset 13. elokuuta, ja samalla annettiin määräys suunnitella operaatio Renntier, Suomelle kuuluvien Petsamon nikkelikaivosten pikavaltaus tarvittaessa. Suomalaisille käänne tuli selväksi, kun Saksa lähetti valtakunnanmarsalkka Herman Göringin luottomiehen, asekauppiaanakin toimineen everstiluutnantti Joseph Veltjensin salaisiin neuvotteluihin Suomeen. Veltjensin tehtävänä oli sopia nopeista ja mittavista asetoimituksista sekä Saksan ilmavoimien sotilaskaluston ja miehistön kauttakulusta Pohjanmaan satamien ja Pohjois-Norjan Kirkkoniemen välillä. Sopimuksen tuli olla salainen ja mieluiten ainoastaan sotilashenkilöiden kanssa neuvoteltu. Lisäksi Veltjensin piti tunnustella mahdollisuutta saada osuus Petsamon nikkelikaivosten kaivosluvasta, joka oli brittiläis-kanadalaisen yhtiön hallussa. Kaivoksen tuotosta oli jo kesäkuun lopussa sovittu toimitettavan Saksaan 60 prosenttia.
Talvisodan jälkeen > Kauttakulkusopimukset

Ruotsin ja Saksan kauttakulkusopimus allekirjoitettiin 8. heinäkuuta 1940 Norjan antauduttua Saksalle. Suomen ja Neuvostoliiton kauttakulkusopimus allekirjoitettiin 6. syyskuuta 1940 Suomen ja Neuvostoliiton välillä. Se salli rautatiekuljetukset Neuvostoliitosta Hangon vuokra-alueelle. Mannerheim totesi sarkastisesti: ”Puristuksissa kahden suurvallan välissä meidän oli ollut pakko tehdä myönnytyksiä kummallekin taholle, sillä voimamme eivät olisi riittäneet tiukan puolueettomuuden ylläpitämiseen. Vaatimalla kauttakulkuliikennettä Hankoon ja sieltä takaisin oli kuitenkin juuri Neuvostoliitto pakottanut Suomen tekemään ensimmäisen poikkeuksen puolueettomuuden tieltä.”
Suomen ja Saksan kauttakulkusopimus hyväksyttiin periaatteellisella tasolla jo Veltjesin käynnin aikana, ja juridisesti lokakuussa. Ensimmäiset joukkojen laivaukset Vaasan ja Oulun satamiin saapuivat 22. syyskuuta. Sopimus oli pidetty salassa, eivätkä edes paikalliset poliisiviranomaiset tienneet asiasta ennen joukkojen maihinnousua. Valtioneuvosto kokonaisuudessaan sai tiedon kauttakulusta 24. syyskuuta. Aseita, pääasiassa tykistöä ja miinoja, rahdattiin maahan 140 000 tonnia.lähde?
Valtioneuvoston asettaminen tiedonannolla jo valmiiksi sovitun asian eteen ja ministereiden enemmistön rajaaminen pienen sisäpiirin ulkopuolelle Saksan kanssa tehtävää yhteistyötä koskevassa päätöksenteossa ei ollut normaalia eikä solidaarista hallituspuolueiden välistä toimintaa demokraattisessa valtiossa eikä sen takia miellyttänyt esimerkiksi sosiaaliministeri K.-A. Fagerholmia saati sosiaalidemokraattista lehdistöä. Fagerholm on selittänyt myöhemmissä muistelmissaan SDP:n hallitukseen jäämiistä sillä, ettei haluttu täysin antaa hallitusvallan luisua oikeiston käsiin ja kansallissosialististen saksalaisten vaikutuspiiriin, koska se olisi merkinnyt demokratian täydellistä katoamista Suomessa.lähde?
Talvisodan jälkeen > Julkiset merkit lähentymisestä

Ensimmäinen julkinen merkki maiden suhteiden lähentymisestä olivat yhteiset urheilutapahtumat. Ruotsin ja Saksan kanssa käytiin kolmoismaaottelu syyskuun 1940 alussa, ja kuun loppupuolella Suomi–Saksa-jalkapallomaaottelu, lokakuussa ampumamaaottelu ja marraskuussa voimistelumaaottelu. Saksa avasi myös kauppayhteyden ja toimitti Suomeen elintarvikkeita ja polttoainetta. Lokakuussa perustettiin suomalais-saksalainen seura laajentamaan kulttuurisuhteita. Seura järjesti kulttuuritapahtumia, elokuvanäytöksiä ja juhlia.
Siirtyminen Saksan valtapiiriin

Saksalaisjoukkojen kulku ja oleskelu Suomessa, ulkomaankaupan suuntautuminen Saksaan ja asehankinnat Saksasta veivät Suomen Saksan vaikutuspiiriin vuoden 1940 loppuun mennessä. Suomen hallituksen tavoitteet olivat kuitenkin vielä puolustukselliset: se halusi poliittista tukea ja modernia aseistusta. Saksan ja Neuvostoliiton välirikon tullessa yhä todennäköisemmäksi oli Suomen johto valmis nostamaan tavoitteitaan: Moskovan rauhan ehtojen mitätöiminen ja uusi rajankäynti Neuvostoliiton kanssa nousi mahdollisuudeksi.
Kauttakulkuneuvotteluista lähtien maiden välisiä suhteita hoidettiin kahta väylää pitkin: normaalin diplomatian keinoin poliitikkojen välillä, ja toisaalta myös molempien maiden korkeimman sotilasjohdon välillä. Syksyllä 1940 sotilaslinjan yhteydet nousivat merkittävimmäksi. Yhteydenpito tapahtui vierailujen ja vastavierailujen keinoin: syksyllä 1940 kenraalimajuri Paavo Talvela vieraili Saksassa useaan otteeseen Suomen sotilasjohdon lähettämänä.
Historiantutkija Mauno Jokipiin mukaan on huomattava, että suoraa syy-seurausyhteyttä kauttakulkusopimuksesta jatkosotaan ei ole tutkijoiden etsinnöistä huolimatta löytynyt. Saksassa kenraali Friedrich Paulus oli vasta elokuussa 1940 alkanut laatimaan offensiivisuunnitelmaa, joka myöhemmin sai nimen Barbarossa. Sen ensimmäinen luonnos valmistui marraskuussa, eikä elokuussa 1940 Suomessa osattu ennustaa myöhempää kehitystä.
Käännekohta maiden suhteissa tapahtui joulukuussa 1940, kun maan Suomen johto lähetti Talvelan neuvottelemaan Saksaan. Talvelan tehtävä oli tiedustella tukea Suomen ja Ruotsin unionille, mutta myös yleisemmin Saksan tukea Suomelle. Talvela esitti molempien maiden yleisesikuntien ryhtyvän yhteisiin valmisteluihin Neuvostoliittoa vastaan. Saksan puolelta häneltä tiedusteltiin Suomen tarkkoja mobilisaatiotietoja, jotka lisättiin operaatio Barbarossan ensimmäiseen suunnitelmaan. Talvelan vierailu tiivisti maiden sotilasjohdon yhteistyötä ja neuvottelujen sarjaa, joka kesti jatkosodan alkuun asti. Halutut tiedot toimitti Saksaan Suomen pääesikunnan päällikkö Erik Heinrichs tammikuun lopulla 1941, ja tiedot lisättiin hyökkäysoperaation varsinaiseen marssiohjeeseen. Tuolloin Heinrichsille kerrottiin Saksan tulevasta hyökkäyksestä, joskin operaation koodinimi, hyökkäyspäivämäärä ja yksityiskohdat jäivät avoimiksi. Suomen johdon ydinryhmälle välitetty tieto tulevasta konfliktista vaikutti jatkossa Suomen politiikan taustalla. Tammikuun 1941 alussa Rytin hallitus vaihtui Rangellin hallitukseksi, ulkoministeriksi tuli jälleen Witting, joka näki tärkeimmäksi tehtäväkseen Suomen ja Saksan suhteiden parantamisen.
Neuvostoliiton painostus erityisesti osuuden saamiseksi Petsamon nikkelistä kiristyi tammikuun puolivälissä 1941. Erimielisyys suhtautumisesta Neuvostoliiton vaatimuksiin jakoi maan johtoa. Saksalaisten hallituksen sisärenkaalle esittämät turvatakuut eivät olleet Paasikiven tiedossa, ja hän vastusti taipumatonta asennetta. Helmikuun puolivälistä lähtien hallituksen ulkopoliittinen linja jyrkkeni ja määrätietoistui.