stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekka ja Susi (yhtye)
Historiaa

Pekka ja Susi aloitti nimellä Yhdeksäs Hetki vuonna 1986 jäsenten ollessa teini-ikäisiä. Ensimmäisellä keikalla lokakuussa 1986 laulusolistina vieraili Mikko Kuustonen. Aluksi yhtye soitti kitarapoppia kristillistä sanomaa välittävillä sanoituksilla, mutta musiikkityyli muuttui alkuaikojen jälkeen raskaammaksi. Kesällä 1989 yhtye julkaisi 8-raitastudiossa äänitetyn omakustannekasetin nimeltään Kasetti. Keväällä 1991 Anssi Kela siirtyi yhtyeen laulajaksi ja rumpaliksi tuli Anssin pikkuveli Ville. Vuonna 1993 nimeksi vaihtui Pekka ja Susi ja yhtyeeseen liittyi taustalaulaja-perkussionistiksi Markus ”Zarkus” Poussa. Anssi Kela toimi yhtyeen pääasiallisena laulunkirjoittajana ja musiikkityyli muuttui rauhallisemmaksi.
Vuonna 1993 Pekka ja Susi menestyi valtakunnallisessa Nuorten taidetapahtumassa ja se lähetettiin Suomen edustajana Ranskan Niortiin l’Europe d’Art d’Art -festivaalille. Ranskassa yhtyeellä oli kolme esiintymistä. Vihdin kunta kustansi yhtyeelle 24-raitastudiossa äänitetyn demon ja yhtye osallistui Rockin SM-kisojen karsintaan, josta selviytyi finaaliin. Pekka ja Susi voitti Tampereen Pakkahuoneella 15. lokakuuta 1993 järjestetyn Rockin SM-finaalin. Sen jälkeen yhtye solmii levytyssopimuksen BMG:n kanssa.
Helmikuussa 1994 yhtye äänitti studiossa neljä kappaletta ja heinäkuussa lisää kappaleita. Ensisingle ”Karhun elämää” sai radiosoittoa ja albumi julkaistiin 18. lokakuuta 1994. Vaikka "Karhun elämää" ja seuraava single ”Aurinkosade” saivat radiosoittoja, albumi sai kriitikoilta murska-arvioita eikä menestynyt kaupallisesti. Yhtye keikkaili harvakseltaan ja äänitti maaliskuussa 1996 tuottajanaan Hiili Hiilesmaa kappaleet ”Tuulet” ja ”Tähtilaulu”. Jälkimmäinen kappale julkaistiin singlenä seuraavana vuonna. Tammikuussa 1999 Pekan ja Suden jäsenet päättivät lopettaa yhtyeen. Vuonna 2001 Anssi Kela julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Nummela. Vuonna 2002 Pekka ja Susi palasi studioon ja yhtyeeltä julkaistiin tupla-CD-kokoelma, jolle studiossa äänitettiin kolme kappaletta uusina versioina. Tämän jälkeen Pekan ja Suden kappaleita on satunnaisesti kuultu Anssi Kelan keikoilla.
Pekka ja Susi teki yhden keikan comebackin syksyllä 2019 Espoon kulttuurikeskuksessa juhlistaakseen yhtyeen 25 vuoden takaista esikoisalbumia.
Kokoonpano

| --- | --- |
 Pekka ja Susi Anssi Kela – laulu, basso  Petri Prauda – kitara  Antti Nieminen – kosketinsoittimet  Ville Kela – rummut  Markus "Zarkus" Poussa – perkussiot, taustalaulu:  Yhdeksäs hetki Arto Uotila – laulu, saksofoni  Petri Prauda – kitara  Antti Nieminen – kitara  Anssi Kela – basso  Petri Nieminen – rummut
Diskografia > Studioalbumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Pekka ja Susi |  Julkaistu: 18. lokakuuta 1994  Levy-yhtiö: BMG  Formaatti: CD | — | — |
Diskografia > Kokoelmat

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista |
| --- | --- | --- |
| Rannalla |  Julkaistu: 8. maaliskuuta 2002  Levy-yhtiö: BMG  Formaatti: CD, digitaalinen | — |
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Single | 50 hittiä -lista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | "Karhun elämää" | 46  | Pekka ja Susi |
| 1994 | "Aurinkosade" | — | Pekka ja Susi |
| 1997 | "Tähtilaulu" | — |  |
Diskografia > Musiikkivideot

"Tähtilaulu" (1997)
Aiheesta muualla

Pekka ja Susi -diskografia Discogs.comissa
Pihojen laki

| Pihojen laki Liisanpuisto |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: kesäkuu 2003
 Tuottaja(t): Kolea, Myyrä
 Tyylilaji: rap
 Levy-yhtiö: Monsp Records
Liisanpuiston muut julkaisut
| Liisanpuisto 2001 | Pihojen laki 2003 | Olipa kerran 2003 |
Pihojen laki on rap-yhtye Liisanpuiston vuoden 2003 kesäkuussa julkaistu EP. Sen julkaisi Monsp Records. EP:n kaikki kappaleet on tuottanut Liisanpuiston Kolea paitsi kappaleen ”Pihojen laki (Myyrä remix)”, jonka on tuottanut Vapaapudotuksesta tuttu Myyrä.
Kappaleet

Pihojen laki – 3.46 (laulu: Manna)
Siistii räppii – 4.56
Eiks ookki – 4.18
Avaruuteen – 4.02
Pihojen laki (Myyrä remix) – 3.47
Aiheesta muualla

Albumin arvostelu Desibeli -sivustolla
Albumin arvostelu Noise -sivustolla
Philipp Rösler

| Philipp Rösler |
| --- | --- |
 Philipp Rösler vuonna 2013 Maailman talousfoorumissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1973 (ikä 51) Sóc Trăng, Etelä-Vietnam
Kansalaisuus:  saksalainen
Ammatti:  lääkäri
Poliitikko
Puolue:  Vapaa demokraattinen puolue (FDP)
Uskonto:  katolilaisuus
Puoliso:  Wiebke Rösler
Lapset:  2
 Nimikirjoitus
Philipp Rösler (s. 24. helmikuuta 1973) on saksalainen lääkäri ja poliitikko. Rösler toimi liittovaltion terveysministerinä vuosina 2009–2011 ja liittovaltion talous- ja teknologiaministerinä sekä Saksan varakanslerina vuosina 2011–2013. Hän siirtyi pois politiikasta vuonna 2013 vaalitappion jälkeen.
Ura

Ennen politiikkaan tuloaan Rösler oli sydänkirurgi. Rösler oli liberaalin vapaademokraattisen puolueen (FDP) puheenjohtaja vuosina 2011–2013. Vietnamissa syntynyt Rösler oli ensimmäinen aasialaistaustainen ministeri ja varakansleri Saksassa. Vuoden 2013 liittopäivävaalien jälkeen, joissa FDP menetti kaikki paikkansa liittopäiviltä, hän ilmoitti eroavansa puolueen puheenjohtajuudesta.
Yksityiselämä

Rösler on syntynyt Vietnamissa, mutta hänet adoptoitiin Saksaan jo vauvana. Hän on katolilainen ja naimisissa Wiebke Röslerin kanssa, ja pariskunnalla on kaksostyttäret. Poliittisen uran jälkeen hän muutti perheineen Sveitsiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Philipp Rösler Wikimedia Commonsissa
Pietro Mascagni

| Pietro Mascagni |
| --- | --- |
 Pietro Mascagni vuonna 1903.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. joulukuuta 1863 Livorno, Italia
Kuollut: 2. elokuuta 1945 (81 vuotta) Rooma, Italia
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  säveltäjä
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Pietro Mascagni (7. joulukuuta 1863 Livorno – 2. elokuuta 1945 Rooma) oli yksi tärkeimpiä italialaisia säveltäjiä 1900-luvun vaihteessa.
Elämäkerta

Mascagni opiskeli nuoruudessaan musiikkia Milanon konservatoriossa ja toimi vuosina 1895–1902 Gioacchino Rossinin mukaan nimetyn Pesaron konservatorion johtajana. Lisäksi hän oli muutamia vuosia erään matkustelevan oopperaseurueen kapellimestarina. Vuonna 1902 Mascagni teki konserttimatkan Yhdysvaltoihin, jossa hän johti omia oopperoitaan, ja vuonna 1911 konserttikiertueen Etelä-Amerikkaan. Vuonna 1929 Mascagni kutsuttiin Italian akatemian jäseneksi.
Mascagnin vuonna 1890 ensiesityksensä saanut ooppera Cavalleria rusticana oli sensaatio ja suurin vaikuttaja verismin esiinmarssissa. Cavallerian lisäksi L’amico Fritz ja Iris ovat pitäneet suosionsa Euroopassa. Mascagni sävelsi 15 oopperaa, yhden operetin, useita orkesteriteoksia, lauluja ja pianomusiikkia. Elinaikanaan hän oli hyvin suosittu niin säveltäjänä kuin kapellimestarinakin.
Teoksia > Oopperat

Cavalleria rusticana (Rooma, 1890)
L’amico Fritz (Rooma 1891)
I Rantzau (Firenze, 1892)
Guglielmo Ratcliff (Milano, 1895)
Silvano (Milano, 1895)
Zanetto (Pesaro, 1896)
Iris (Rooma, 1898)
Le maschere (Rooma, 1901)
Amica (Monte Carlo, 1905)
Isabeau (Buenos Aires, 1911)
Parisina (Milano, 1913)
Lodoletta (Rooma, 1917)
Il piccolo Marat (Rooma, 1921)
Pinotta (San Remo, 1932)
Nerone (Milano, 1935)
Teoksia > Operetit

Sì (Rooma, 1919)
Teoksia > Muita

A Giacomo Leopardi (kantaatti sopraanolle ja orkesterille; Recanati, 1898)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pietro Mascagni Wikimedia Commonsissa
Pietro Mascagnin virallinen sivusto. (italiaksi)
Verkkosivusto Mascagnista (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Peter Weir

| Peter Weir |
| --- | --- |
 Peter Weir vuonna 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Peter Lindsay Weir
Syntynyt: 21. elokuuta 1944 (ikä 80) Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia
Ammatti:  ohjaaja
Puoliso:  Wendy Stites (1966–)
Ohjaaja
Aktiivisena:  1969–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Kuolleiden runoilijoiden seura Truman Show Master and Commander: Maailman laidalla
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Peter Lindsay Weir (s. 8. elokuuta 1944 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen elokuvaohjaaja.
Varhaisvaiheet

Weir syntyi Sydneyssä ja opiskeli The Scots Collegen jälkeen Sydneyn yliopistossa. Hän keskeytti kuitenkin oikeustieteen opintonsa. Vuonna 1967 hän sai paikan järjestäjänä televisioyhtiön studioilla. Samana vuonna hän ohjasi ensimmäisen lyhytelokuvansa.
Ohjaustyöt

Weirin ensimmäinen pitkä elokuva The Cars that Ate Paris valmistui 1974. Se oli musta komedia, joka sai pian kulttielokuvan maineen. Weirin seuraavat elokuvat ilmaisivat hänen kiinnostustaan spiritismiin, pahuuteen ja mystiikkaan. Ensimmäisestä maailmansodasta australialaisesta näkökulmasta kertoo hänen elokuvansa Gallipoli (1981), joka on sekä tehokas sotaelokuva että sodanvastainen kannanotto. Seuraava filmi, Indonesian historiasta kertova Rakkaus veitsenterällä astettaan toimittaja-päähenkilön eettisten kysymysten eteen.
Weirin elokuvallisena esikuvana on ollut Alfred Hitchcock. Tämä  näkyy selvästi hänen elokuvassaan Todistaja (1985), jossa viaton pikkupoika on murhan avaintodistaja, joka joutuu välttelemään sekä murhaajaa että poliiseja. Se aloitti Weirin Yhdysvalloissa tehtyjen elokuvien sarjan. Hänen seuraavia elokuviaan  olivat Kuolleiden runoilijoiden seura (1989), Truman Show (1998) ja Master and Commander: Maailman laidalla (2003).
Weir on uransa aikana ollut useaan otteeseen ehdolla muiden muassa Oscar- sekä Golden Globe -palkintojen saajaksi, ja hän voitti vuonna 1991 Césarin.
Filmografia

| Vuosi | Alkuperäinen nimi | Suomenkielinen nimi | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| 1969 | Man on a Green Bike |  | televisio |
| 1971 | Homesdale |  |  |
| 1971 | Three to Go |  | episodi Michael |
| 1974 | The Cars That Ate Paris | Cars – kun autot ottivat vallan |  |
| 1975 | Picnic at Hanging Rock | Huviretki hirttopaikalle |  |
| 1977 | The Last Wave | Viimeinen aalto |  |
| 1978 | The Pumber | Plumber | televisio |
| 1981 | Gallipoli | Gallipoli |  |
| 1982 | The Year of Living Dangerously | Rakkaus veitsenterällä |  |
| 1985 | Witness | Peter Weirin Todistaja |  |
| 1986 | The Mosquito Coast | Moskiittorannikko |  |
| 1989 | Dead Poets Society | Kuolleiden runoilijoiden seura |  |
| 1990 | Green Card | Green Card |  |
| 1993 | Fearless | Peloton |  |
| 1998 | The Truman Show | Truman Show |  |
| 2003 | Master and Commander: The Far Side of the World | Master and Commander: Maailman laidalla |  |
| 2010 | The Way Back |  |  |
Aiheesta muualla

Peter Weir Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Purennanohjain

Nite-Guide
Nite-Guide
Nite-Guide
Purennanohjaimet on vakiintunut yleisnimeksi ryhmälle muovisia tehdasvalmisteisia oikomiskojeita.
Tavallisimmin purennanohjainta käytetään syvän purennan hoidossa korjaamaan etuhampaiden aiheuttamaa limakalvoärsytystä.
Joissakin purennanohjainmalleissa on useita kokoja, ja toisissa sama koko käy kaikille. Koon saa mitattua suusta tai kipsimallin päältä kojeen mukana tulevalla mitalla, ja kojetta voi sovittaa muovipussissa kipsimallien päällä.
Käyttö

Purennanohjainta käytetään tavallisesti useiden kuukausien ja vuosien ajan muutamia tunteja päivässä ja öisin. Totuttelu kannattaa aloittaa päiväkäytöstä, ja potilaan olisi syytä pitää päiväkirjaa yö- ja päiväkäytöstä. Kaikkein tärkeintä hoidon onnistumisen kannalta on potilaan ja vanhempien motivointi hoitoon, sillä vain kojeen säännöllinen pitäminen tuo tuloksia. Niinpä hoidoista suuri osa epäonnistuu, koska potilas ei pidä kojetta ohjeiden mukaan.
Pikaluistelu talviuniversiadeissa 1970

Vuoden 1970 talviuniversiadien pikaluistelutapahtumat kilpailtiin Rovaniemen keskuskentällä.
Miesten pikaluistelu

| Laji | Kultaa | Aika | Hopeaa | Aika | Pronssia | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 500 m |  Erhard Keller | 40,5 |  Valeri Muratov | 41,0 |  Valeri Troitski | 41,5 |
| 1 500 m |  Valeri Troitski | 2.13,0 |  Aleksandr Tšekulajev  Valeri Lavruškin | 2.15,2 |  |  |
| 5 000 m |  Aleksandr Tšekulajev | 7.50,0 |  Valeri Troitski | 7.54,1 |  Valeri Lavruškin | 8.00,7 |
| 10 000 m |  Aleksandr Tšekulajev |  |  Valeri Lavruškin |  |  Osamu Naito |  |
Suomalaismenestys:
500 m: 11. Pekka Halinen 43,5
1 500 m: 12. Pekka Halinen 2.22,6
5 000 m: 13. Pekka Halinen 8.29,4
Naisten pikaluistelu

| Laji | Kultaa | Aika | Hopeaa | Aika | Pronssia | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 500 m |  Nina Statkevitš  Ljudmila Titova | 46,7 |  |  |  Ljudmila Mironova | 48,6 |
| 1 000 m |  Nina Statkevitš | 1.36,3 |  Ljudmila Titova | 1.38,4 |  Galina Nefjodova | 1.39,4 |
| 1 500 m |  Nina Statkevitš | 2.26,5 |  Han Pil Hwa | 2.29,6 |  Ljudmila Titova | 2.30,0 |
| 3 000 m |  Kapitolina Serjogina | 5.13,4 |  Nina Statkevitš | 5.14,2 |  Han Pil Hwa | 5.14,3 |
Suomalaismenestys:
500 m: 6. Paula Halonen 49,8
1 500 m: 7. Paula Halonen 2.37,3
Pihnarinlampi

| Pihnarinlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°56′34″N, 22°49′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kyrösjärven alue (35.52)
Laskujoki:  Pihnarinluoma 
Järvinumero:  35.524.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,9 m 
Rantaviiva:  1,003 km 
Pinta-ala:  0,0261 km² 
 fiPihnarinlampi 
Pihnarinlampi  eli Pinnarinlampi  on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Pihnarinlampi on osa Pihnarinlammen valuma-aluetta.
Maantietoa

Se on 450 metriä pitkä ja alle 100 metriä leveä järvi, joka sijaitsee metsämaastossa loivassa painanteessa. Sen rannat ovat suota ja paikoin avosuota. Lampeen laskee kolme suo-ojaa ja sen laskuoja Pihnarinluoma lähtee lammen eteläpäästä ja virtaa noin 5 kilometriä laskien Kyrösjärveen Ruskanselkään Kovelahdessa. Lammen rannalle on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto, jolle johtaa metsäautotie valatieltä 23. Noin 200 metriä pohjoisessa järven ohittaa käytöstä poistettu Haapamäen ja Porin välinen rautatie ja 600 metriä pohjoisessa ohittaa sen valtatie 23. Parkanon ja Ikaalisten välinen raja kulkee 600 metriä lännessä.
Peter West

Leirikuva yhdestä ensimmäisistä ZNKR jōdō-leireistä Suomessa vuonna 2003. Kolmantena oikealta eturivissä, leirin vetäjänä toiminut Peter West-sensei (ZNKR iaidō 6.dan, ZNKR jōdō 4.dan kendo 1.dan).
Peter West  on englantilainen kirjailija ja budō-opettaja (renshi ZNKR iaidō 7.dan, ZNKR jōdō 4.dan  ja kendō 1.dan). Peter West-senseillä on ollut suuri merkitys sekä, ZNKR iaidōn harjoittelun että ZNKR jōdōn harjoittelun vahvistumisessa Suomessa 2000-luvulla, vetämällä lukuisia leirejä Suomessa kummassakin lajissa.
ZNKR iaidō EM-kilpailu saavutuksia

Peter West on myös moninkertainen ZNKR iaidōn EM-kisa mitalisti. West-sensei voitti ZNKR iaidōn Euroopan mestaruuden 6.danin sarjassa vuonna 2006 Ison-Britannian Brightonissa pidetyissä kolmansissatoista EIC-kisoissa ja FS-palkinnon vuotta myöhemmin Ranskassa Pariisissa pidetyissä neljänsissätoista EIC-kisoissa.
ZNKR:n lajeissa suoritetut graduoinnit > ZNKR Iaidōssa

ZNKR iaidōssa Renshi 1994
Iaidōssa 7. dan 31. lokakuuta 2007
Iaidōssa  6. dan 14. elokuuta 1994 Alankomaat Sittard
Iaidōssa  5. dan 17. elokuuta 1990 Yhdistynyt kuningaskunta Lontoo
Iaidōssa  4. dan 9. elokuuta 1987 Yhdistynyt kuningaskunta Lontoo
Iaidōssa  3. dan 22. elokuuta 1985 Yhdistynyt kuningaskunta Birmingham
Iaidōssa  2. dan 20. toukokuuta 1984 Belgia Bryssel
Iaidōssa  1. dan 16. elokuuta 1982 Yhdistynyt kuningaskunta Lontoo
ZNKR:n lajeissa suoritetut graduoinnit > ZNKR Jōdōssa

jōdōssa 4. dan,  10. elokuuta 1999. Yhdistynyt kuningaskunta Brighton
jōdōssa  3. dan 13. maaliskuuta 1995 Yhdistynyt kuningaskunta Somerset
jōdōssa  2. dan 9. elokuuta 1987 Yhdistynyt kuningaskunta Lontoo
jōdōssa  1. dan 20. elokuuta 1986 Yhdistynyt kuningaskunta Shotley
ZNKR:n lajeissa suoritetut graduoinnit > Kendōssa

Kendōssa 1. dan 20. lokakuuta 1996. Yhdistynyt kuningaskunta Grandford
Aiheesta muualla

Suomen Kendoliiton kotisivut
Italian kendoliiton (C.I.K.) sivu, jossa Euroopan kendoliiton järjestämien ZNKR iaido EM-kilpailuiden tuloksia (Arkistoitu – Internet Archive)
Peynier

| Peynier |
| --- | --- |

 vaakuna
 Peynier
 Koordinaatit: 43°26′52″N, 5°38′32″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Provence-Alpes-Côte d’Azur
Departementti:  Bouches-du-Rhône
Arrondissementti:  Aix-en-Provence
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  24,8 km²
Väkiluku (2015):  3 368 
 – Väestötiheys:  136 as./km²
Kunnan numero:  13072
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Peynier on kunta eteläisessä Ranskassa Bouches-du-Rhônen departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee Arcjoen laaksossa. Kunta kuuluu Aix-Marseille-Provencen metropoliin (Métropole d'Aix-Marseille-Provence), ja sijaitsee alueen suurista kaupungeista Aix-en-Provencesta noin 25 kilometriä itään ja Marseillesta noin 40 kilometriä koilliseen.
Viidennes kunnan pinta-alasta on tammi- ja mäntymetsien peitossa. Alueella on oliivitarhoja, ja se kuuluu Côtes-de-provence Sainte-Victoire -viinituotantoalueeseen, joka on erityisen tunnettu roseeviineitään.
Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä ovat 1500-luvulta peräisin oleva linna Château de Peynier, 1100-luvulta peräisin oleva Saint-Julienin kirkko sekä 1000-luvulla rakennettu pyhän Pietarin kappeli Chapelle Saint-Pierre, joka on luokiteltu Ranskan historiallisten moumenttien listalle.
Château de Peynier
Chapelle Saint-Pierre
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peynier Wikimedia Commonsissa
Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major

| Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major |
| --- | --- |
 Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major.
Valmistustiedot
Valmistaja:  Pratt & Whitney
Tekniset tiedot
Tyyppi:  mäntämoottori
Rakenne:  tähtimoottori
Isku:  152 mm
Poraus:  146 mm
Iskutilavuus:  71,5 l
Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major (halkileikkaus)
Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major on kuuluisan Pratt & Whitney Wasp- sarjan viimeinen ja tehokkain tähtimoottori. Se oli tarkoitettu alun perin Boeing B-29 Superfortressin suorituskykyisempien versioiden voimanlähteeksi, mutta toinen maailmansota ehti loppua ennen Majoreiden pääsyä palvelukseen. Nämä tehokkaammat versiot tuotettiin kuitenkin sodan jälkeen nimellä B-50 Superfortress. Wasp Majorista kehkeytyi viimeisten ja loisteliaimpien mäntämoottoristen matkustajakoneiden ja Yhdysvaltain ydinasearsenaalin toisen sukupolven kantojuhta. Sillä varustettiin myös ensimmäisen sukupolven ilmatankkauskoneita sekä lukuisia erikoiskoneita. Esimerkiksi Convair B-36 Peacemakerissa näitä oli 6 kpl, myöhemmissä versioissa lisäksi neljä J-47 -suihkumoottoria. Moottoreita valmistettiin kaikkine versioineen 1944–1955 18 697 kpl. Moottorilla oli lempinimi corncob ("maissintähkä").
Rakenne on nelirivinen, nelitahtinen 28-sylinterinen tähtimoottori, jossa rivit on sijoitettu siten että sylinterit muodostavat pituussuunnassa spiraalin ilmajäähdytyksen tehostamiseksi. Venttiilikoneistossa on kaksi kansiventtiiliä sylinteriä kohti. Sytytysjärjestelmässä on 7 magneettoa (1 magneetto per 4 sylinteriä) ja kaksi sytytystulppaa/sylinteri, yhteensä 56. Mekaanisesti ahdetun moottorin kierroslukua laskettiin potkurille suhteella 0,375:1 jotteivät potkurinlavat karkaisi ylisoonisiin nopeuksiin. Keskipakoisahtimen kierroslukusuhde puolestaan on 6,374:1.
Wasp Majorilla oli tyyppivikana vuotaa kampikammiosta öljyt ulos kesken lennon, mikä näkyi usein moottorikoteloiden alareunan mustina juovina. Se saatettiin myös sammuttaa täysin moitteettoman toiminnan lopuksi mutta seuraavassa startissa ilmeni ongelmia. Tämä johti sangen pitkään tarkistuslistaan ja lentoonlähtövalmistelujen venymiseen useiden tuntien mittaisiksi. Loppujen lopuksi Wasp Major oli kuitenkin aikalaisekseen kohtuullisen luotettava oikein huollettuna. Öljynvaihtoonkaan ei usein jouduttu, koska moottorin öljynkulutus oli niin suuri, että sitä täytyi lisätä joka lennon jälkeen runsaasti. Mm. B-36:ssa oli 380 litran öljysäiliö jokaista Wasp Majoria kohden.
Tekniset tiedot

Iskutilavuus: 71,5 litraa
Teho: 3 000 hevosvoimaa (2 240 kW) perusmallissa, tehokkaimmassa versiossa kahdella turboahtimella varustettuna 4 300 hv (3 200 kW).
Iskunpituus: 152 mm
Sylinterin halkaisija: 146 mm
Puristussuhde: 6,7 : 1
Paino: 1 579 ... 1 755 kg versiosta riippuen.
Tehopainosuhde: 1,41 ... 1,82 kW/kg (Litrateho 31,32...44,76 kW/l), versiosta riippuen.
Polttoaine: 108...115 -oktaaninen lentobensiini.
Ominaiskulutus: 195 g/hv/h
Pituus: 2 451 mm (R-4360-51VDT)
Halkaisija: 1 397 mm (R-4360-51VDT)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aircraft Engine Historical Society – P&W Museum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Pratt & Whitney R-2800 Double Wasp

| Pratt & Whitney R-2800 Double Wasp |
| --- | --- |
 Pratt & Whitney R-2800 Yhdysvaltain ilmavoimamuseossa.
Tekniset tiedot
Tyyppi:  mäntämoottori
Rakenne:  tähtimoottori
Iskutilavuus:  45,96 l
Pratt & Whitney R-2800 Double Wasp on 18-sylinterinen tähtimoottori. Moottori on rakenteeltaan kaksirivinen ja ilmajäähdytteinen. R-2800 kuuluu Wasp-moottorisarjaan.
Tekniset tiedot (R-2800-54)

Tyyppi: kaksirivinen 18-sylinterinen ilmajäähdytteinen tähtimoottori
Iskutilavuus: 45,96 litraa
Halkaisija: 1 342 millimetriä
Kuivapaino: 1 073 kg
Teho: 2 100 hp, (1 567 kW), 2 700 rpm
Käyttökohteet

Luettelo lentokoneista ja lentokoneprototyypeistä joissa on käytetty R-2800:taa.
Brewster XA-32
Breguet Deux-Ponts
Canadair CL-215
Canadair C-5 North Star
Consolidated TBY Sea Wolf 240, 340, ja 440
Convair Metropolitan
Curtiss P-60
Curtiss XF15C
Curtiss C-46 Commando
Douglas A-26 Invader
Douglas DC-6
Fairchild C-82 Packet
Fairchild C-123 Provider
Grumman AF Guardian
Grumman F6F Hellcat
Grumman F7F Tigercat
Grumman F8F Bearcat
Howard 500
Lockheed Ventura/B-34 Lexington/PV-1 Ventura/PV-2 Harpoon
Lockheed XC-69E Constellation
Martin B-26 Marauder
Martin 2-0-2
Martin 4-0-4
North American AJ Savage
North American XB-28
Northrop XP-56 Black Bullet
Northrop P-61 Black Widow
Northrop F-15 Reporter
Republic P-47 Thunderbolt
Sikorsky CH-37 Mojave
Sikorsky S-60
Vickers Warwick
Vought F4U Corsair
Vultee YA-19B
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pratt & Whitney R-2800 Double Wasp
Käännös suomeksi
Purenta

Purenta eli okkluusio tarkoittaa hampaiden ja ylä- ja alaleukojen asentoa purtaessa. Purennan virheitä hoidetaan oikomishoidolla ja joskus sen lisäksi myös kirurgisesti.
Purentavirheet

Purentavirheet johtuvat hampaiden tai leukojen virheistä tai molemmista. Purentavirheet voidaan jakaa toiminnallisiin ja esteettisiin.
Hammaskaarten ahtaus: hampailla ei ole suussa tarpeeksi tilaa.
Hammaskaarten aukkoisuus: hammasvälit ovat liian suuret, hampaita puuttuu.
Avopurenta: etuhampaat eivät kosketa toisiaan, kun takahampaat purraan yhteen.(Hoidetaan purentakiskoilla)
Ristipurenta: ylähampaat osuvat alahampaiden sisäpuolelle.
Distaalipurenta: alaleuan hampaat ovat alaleukaan nähden liian takana.
Mesiaalipurenta: alaleuan hampaat ovat yläleukaan nähden liian edessä.
Saksipurenta: yläleuan hampaat purevat alahampaiden ulkopuolelle, ja purupinnat eivät kosketa toisiaan.
Syväpurenta: alaetuhampaiden kärjet purevat yläetuhampaiden taakse ikeneen tai suulakeen.