stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Porin läänin jalkaväkirykmentti
Komentajat

Arvid Göransson Horn af Kanckas 16. helmikuuta 1626 – 1628
Johan Lilliehöök 1628 – 1. maaliskuuta 1630
Reinhold Metstake 22. maaliskuuta 1630 – 14. syyskuuta 1640
Axel Stålarm 22. syyskuuta 1640 – 1655
Johan Pleitner 1655 – 3. marraskuuta 1661
Henrik Fleming 4. marraskuuta 1661 – 21. marraskuuta 1674
Wilhelm Bock 21. marraskuuta 1674 – 24. tammikuuta 1679
Christian von Steffken 24. tammikuuta 1679 – 8. joulukuuta 1695
Hans Isak Ridderhielm 2. tammikuuta 1696 – 2. huhtikuuta 1697
Otto Wilhelm Löwen 2. huhtikuuta 1697 – 6. toukokuuta 1698
Johan Lorenz Creutz 16. toukokuuta 1698 – 24. helmikuuta 1702
Berndt Otto Stackelberg 11. maaliskuuta 1702 – 9. kesäkuuta 1722 (sotavankina 1710–1722)
Odert Reinhold von Essen 21. joulukuuta 1710 – 19. helmikuuta 1714
Christoffer Conrad von Bildstein 19. helmikuuta 1714 – 29. lokakuuta 1719
Carl Gustaf von Bildstein 11. marraskuuta 1719 – 15. tammikuuta 1720
Nils Reinhold Wrangell 19. maaliskuuta 1720 – 12. kesäkuuta 1722
Christian Giertta 12. kesäkuuta 1722 – 26. elokuuta 1723
Carl Bildstein 26. elokuuta 1723 – 15. heinäkuuta 1726
Samuel Wallenstierna 23. maaliskuuta 1727 – 17. helmikuuta 1733
Johan Vilhelm Lode 1. maaliskuuta 1733 – 21. elokuuta 1741
Henrik Johan von Knorring, vanhempi 19. lokakuuta 1741 – 12. kesäkuuta 1749
Hans Henrik von Delwig 31. heinäkuuta 1749 – 11. helmikuuta 1758
Thure Gustav Rudbeck 19. kesäkuuta 1758 – 19. marraskuuta 1759
Karl Johan Mörner 19. – 20. marraskuuta 1759
Johan Hastfer 21. tammikuuta 1760 – 11. toukokuuta 1762
Lorentz Johan Göös 16. elokuuta 1762 – 29. maaliskuuta 1763
Sven Cederström 13. kesäkuuta 1763 – 10. elokuuta 1769
Karl Konstantin de Carnall 12. syyskuuta 1769 – 1. maaliskuuta 1773
John Mackenzie af Macleod 1. heinäkuuta 1773 – 25. helmikuuta 1778
Karl Gideon Sinclair 11. maaliskuuta 1778 – 2. kesäkuuta 1780
Hugo Vilhelm Hamilton 2. kesäkuuta 1780 – 5. joulukuuta 1781
Baltzar Filip Wolffradt 5. – 12. joulukuuta 1781
Sebastian von Otter 12. joulukuuta 1781 – 13. elokuuta 1790
Johan Fredrik Aminoff 8. toukokuuta 1790 – 13. maaliskuuta 1794
Georg Jonas von Wright 13. maaliskuuta 1794 – 18. joulukuuta 1794
Vilhelm Mauritz Klingspor 18. joulukuuta 1794 – 30. syyskuuta 1795
Fabian Wrede 30. syyskuuta 1795 – 4. toukokuuta 1798
Johan Fredrik Aminoff 4. toukokuuta 1798 – 4. toukokuuta 1810
Kirjallisuutta

Rancken, J. Oskar I., Bidrag till femtio-åriga minnet af Döbeln och björneborgarne: i finska kriget 1808 och 1809: anteckningar af en civil tjensteman vid Björneborgs regemente, utgifne med tillagde noter af J. O. J. Rancken. Stockholm: Albert Bonnier, 1860.
Erik Lindh, Kongliga Björneborgs regemente : anteckningar om Satakunda knektars del i Sverige-Finlands krigshistoria / Erik Lindh., Helsinki, 1928 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Aiheesta muualla

Porin läänin jalkaväkirykmentin sotilaiden sukuhistoriaa
Pradal serey

Korkokuva Banteay Chmarissa. Kuvan voi tulkita esittävän pradal sereytä.
Pradal serey on perinteinen Kambodžassa harjoitettu  nyrkkeilylaji, josta on todisteita jo 800-luvulta. Se on nykyäänkin suosittu urheilumuoto, ja siinä voittaja selviää joko tyrmäyksellä tai tuomariäänin. Khmerien perinteinen paini on kolmieräinen, ja ottelun voi voittaa selätyksellä. Perinteisiä kamppailuja järjestetään kambodžalaisena uutenavuotena ja muina perinteisinä juhlapäivinä.
Punaisten khmerien valtakaudella Pradal serey unohdettiin lähes täysin, mutta vuodesta 1979 sen opetus on jälleen hitaasti lisääntynyt. Opetusta annettiin aluksi yksityiskouluissa, ja vuodesta 2003 alkaen hallitus on tukenut lajia osana kansallista kulttuuriperintöä.
Suppilomalikka

| Suppilomalikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Omphalinaceae
Suku::  Infundibulicybe
Laji::  gibba
Kaksiosainen nimi
 Infundibulicybe gibba  (Pers.) Harmaja 
Katso myös
   Suppilomalikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suppilomalikka (Infundibulicybe gibba, syn. Clitocybe gibba) on kupera tai laakealakkinen suppilomainen punaruskea sienilaji. Sen jalka on valkea tai säämiskänvärinen. Heltat ovat valkoiset, samoin malto. Sieni kasvaa havu- ja lehtimetsissä, polkujen varsilla, teiden reunoilla jne. Se on Suomessa hyvin yleinen. Lajin itiöpöly on valkoista.
Suppilomalikka on syötävä, mutta on muistettava, että vaaleissa malikoissa on myrkkysieniä, joten sekoittamisvaara voi olla.
Poolisuus

Kuvassa (poolinen) vesimolekyyli. Eri väreillä kuvataan elektronien esiintymistiheyden todennäköisyyttä. Elektronit esiintyvät todennäköisimmin punaisella alueella. Elektronegatiivisempi happi saa negatiivisen osittaisvarauksen, molemmat vetyatomit positiivisen.
Varausjakauman epätasaisuus eli poolisuus tarkoittaa elektronitiheyden jakautumista molekyylissä niin, että siihen syntyy negatiivisesti ja positiivisesti varautuneet päät. Mitä poolisempi molekyyli on, sitä suurempi on päiden varausero. Laskennallisesti tämä esitetään siten, että molekyylin päät saavat tehollisen (efektiivisen) varauksen, joka ei ole alkeisvarauksen kokonaislukumonikerta. Pooliset aineet liuottavat muita poolisia aineita ja ioniyhdisteitä.
Poolisuuden synnyttäviä ja siihen vaikuttavia tekijöitä > Poolinen kovalenttinen sidos

Yhdisteen poolisuus on seurausta yhdestä tai useammasta poolisesta kovalenttisesta sidoksesta. Sidoksen poolisuuden suuruutta kuvaa elektronegatiivisuuslukujen erotus – poolisilla yhdisteillä 0,1 – 2,1. Sidoksen ioniluonne kasvaa erotusluvun kasvaessa niin, että yli 1,7 erotusluvun omaavat sidokset katsotaan luonteiltaan ionisiksi. Raja poolisimpien kovalenttisten sidosten ja ionisidosten välillä on kuitenkin näennäinen, sillä ionisidoksilla on aina myös kovalenttista luonnetta. Pooliset sidokset ovat poolittomia lujempia. Esimerkiksi vedyn sidos jodin kanssa (hyvin heikosti poolinen, elektronegatiivisuusero 0,5) on sidosenergialtaan 298 kJ/mol, ja sidos fluorin kanssa (vahvasti poolinen, elektronegatiivisuusero 1,8) on 570 kJ/mol.
Poolisuuden synnyttäviä ja siihen vaikuttavia tekijöitä > Molekyylin koko

Yksittäisen ionisidoksen merkitys yhdisteen poolisuuteen pienenee molekyylikoon kasvaessa. Ison molekyylin on sisällettävä useita poolisia kovalenttisia sidoksia, jotta se olisi poolinen. Esimerkiksi sakkaroosi on poolinen vain useiden hiili-happi- ja vety-happi-sidosten vuoksi. Siksi tavallinen sokeri liukenee veteen. Poolittomia aineita ovat vastaavasti muun muassa rasvat ja vahat, joiden hiilirungot ovat niin pitkiä, etteivät ne ole enää poolisia.
Poolisuuden synnyttäviä ja siihen vaikuttavia tekijöitä > Symmetria

Yhdisteen poolisuus voi symmetrian vuoksi kumoutua, vaikka sidokset olisivatkin luonteeltaan poolisia. Näin on esimerkiksi hiilidioksidissa, jossa hiiliatomin vastakkaisille puolille liittyneet happiatomit kumoavat toistensa vaikutuksen. Yhdisteelle ei siten synny poolisia päitä eikä se siten ole poolinen.
Poolisuuden synnyttäviä ja siihen vaikuttavia tekijöitä > Polarisoituvuus

Polarisoituvuudella tarkoitetaan atomin taipumusta muuttaa ympäröivää elektronijakaumaansa ulkoisen vaikutuksen vuoksi. Suuret atomit polarisoituvat helpommin kuin pienet. Suuren polarisoituvuutensa vuoksi jodin sidos hiilen kanssa on poolinen, vaikka hiilen ja jodin elektronegatiivisuusero on nolla.
Polaariset reaktiot

Poolisten orgaanisten reaktioiden keskeinen periaate on, että nukleofiilinen eli elektronirikas osa molekyylistä reagoi toisen molekyylin elektrofiilisen eli elektroniköyhän osan kanssa. Sidokset katkeavat nukleofiilisen atomin lähtiessä molekyylistä sidoselektronit mukanaan, ja uudet syntyvät nukleofiilisen atomin jakaessa elektronejaan toisen molekyylin elektrofiilisen osan kanssa. Polaarinen reaktio sisältää aina elektroniparin luovuttamisen nukleofiililtä elektrofiilille.
Osittaisvarauksen merkintä

Osittaisvarauksia merkitään pienillä delta-kirjaimilla, δ. Kirjainten yläindeksiin merkataan joko +-merkki tai −-merkki varauksen luonteen mukaan:
δ-, jos atomin osittaisvaraus on negatiivinen (elektronirikas)
δ+, jos atomin osittaisvaraus on positiivinen (elektroniköyhä)
Atomien elektronegatiivisuuksia

| elektronegatiivisuus kasvaa → |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ryhmä | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |  |
jakso: 
| 1 | H 2,2 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | He   |  |
| 2 | Li 1,0 | Be 1,5 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | B 2,0 | C 2,5 | N 3,0 | O 3,5 | F 4,0 | Ne   |  |
| 3 | Na 0,9 | Mg 1,2 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | Al 1,5 | Si 1,8 | P 2,1 | S 2,5 | Cl 3,0 | Ar   |  |
| 4 | K 0,8 | Ca 1,0 | Sc 1,3 | Ti 1,5 | V 1,6 | Cr 1,6 | Mn 1,5 | Fe 1,8 | Co 1,9 | Ni 1,8 | Cu 1,9 | Zn 1,6 | Ga 1,6 | Ge 1,8 | As 2,0 | Se 2,4 | Br 2,8 | Kr   |  |
| 5 | Rb 0,8 | Sr 1,0 | Y 1,2 | Zr 1,4 | Nb 1,6 | Mo 1,8 | Tc 1,9 | Ru 2,2 | Rh 2,2 | Pd 2,2 | Ag 1,9 | Cd 1,7 | In 1,7 | Sn 1,8 | Sb 1,9 | Te 2,1 | I 2,5 | Xe   |  |
| 6 | Cs 0,7 | Ba 0,9 | Lu  | Hf 1,3 | Ta 1,5 | W 1,7 | Re 1,9 | Os 2,2 | Ir 2,2 | Pt 2,2 | Au 2,4 | Hg 1,9 | Tl 1,8 | Pb 1,9 | Bi 1,9 | Po 2,0 | At 2,2 | Rn   |  |
| 7 | Fr 0,7 | Ra 0,9 | Lr   | Rf   | Db   | Sg   | Bh   | Hs   | Mt   | Ds   | Rg   | Cn   | Nh   | Fl   | Mc   | Lv   | Ts   | Og   |  |
Aiheesta muualla

Opetus TV: Poolisuus
Hiilidioksidin hapet ovat vastakkaisilla puolilla hiiliatomia ja kumoavat toistensa aiheuttaman osittaisvarauksen. Hiilidioksidi ei siten ole poolinen
Suprematialaki

Suprematialaki oli Englannin kuninkaan Henrik VIII:n aikana käyttöön otettu laki, joka käytännössä erotti anglikaanisen kirkon katolisesta kirkosta. Suprematialaki teki kuninkaasta paavia korkeamman käskijän ja pakotti papit vannomaan uskollisuudenvalan:
»Kuningasta, ylintä Herraamme ja hänen perijöitään ja seuraajiaan on pidettävä Englannin kirkon ainoina päämiehinä ja heillä olkoon kaikki valta tukahduttaa ja poistaa kaikki erehdykset, harhaopit, väärinkäytökset ja pahennukset.»
Näkyviä vaikutuksia suprematialailla oli paitsi kirkkojen ero, myös luostarien omaisuuden takavarikoiminen kruunulle. Myöhempinä vuosina uskonpuhdistus Englannissa menestyi enemmän tai vähemmän hyvin, joten eri aikakausina myös suprematialain merkitys vaihteli.
Poupée de cire, poupée de son

| Poupée de cire, poupée de son |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  France Gall
Säveltäjä(t):  Serge Gainsbourg
Sanoittaja(t):  Serge Gainsbourg
Euroviisutiedot
Vuosi:  1965
Maa:  Luxemburg
Kieli:  ranska
Sijoitus:  1.
Pisteet:  32
Poupée de cire, poupée de son (suom. vahanukke, sahanpurunukke) oli vuoden 1965 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti ranskalainen laulaja France Gall, joka edusti Luxemburgia.  Kappaleen sävelsi ja sanoitti ranskalainen lauluntekijä Serge Gainsbourg. Kappale sai 32 pistettä ja voitti toiseksi tulleen Ison-Britannian kappaleen kuudella pisteellä. Se oli ensimmäinen voittajakappale, joka ei ollut balladi.
Provokatiivisista ja sanaleikkejä sisältävistä sanoituksistaan tunnettu Gainsbourg irvaili laulun sanoituksella sen edustamalle musiikkigenrelle, jossa nuoret esiintyjät laulavat asioista, joista eivät tiedä mitään. Kappaleessa Gall laulaa olevansa vahanukke, joka on tullut kuuluisaksi laulamalla rakkaudesta, jota ei ole vielä kokenut. Gainsbourg kirjoitti Gallille myös kappaleen ”Les Sucettes” (Tikkukaramellit), jonka päällisin puolin viattomat sanat viittaavat suuseksiin. Jälkeenpäin Gall koki tulleensa Gainsbourgin hyväksikäyttämäksi ja lopetti yhteistyön tämän kanssa.
”Poupée de cire, poupée de son” nousi voiton jälkeen listoille ympäri Euroopan. Ensimmäisen neljän kuukauden aikana sitä myytiin Ranskassa yli puoli miljoonaa kappaletta. Se oli yksi neljästätoista kappaleesta, jotka olivat ehdokkaina kaikkien aikojen euroviisuksi vuonna 2005 Euroviisujen viisikymmenvuotista taivalta juhlistavassa Congratulations-tapahtumassa. Kappale tuli sijalle 14.
Suomeksi kappaleen on laulanut Ritva Palukka nimellä ”Vahanukke, laulava nukke”. Ylen TV2:ssa vuonna 1965 esitetyssä Kuukauden suositut -ohjelmassa sen esitti Katri Helena. Käännösteksti on Sauvo Puhtilan tekemä.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
| --- | --- |
1950-luku:   1956: ”Refrain”  1957: ”Net als toen”  1958: ”Dors, mon amour”  1959: ”Een beetje” 
1960-luku:   1960: ”Tom Pillibi”  1961: ”Nous les amoureux”  1962: ”Un premier amour”  1963: ”Dansevise”  1964: ”Non ho l’età”  1965: ”Poupée de cire, poupée de son”  1966: ”Merci, Chérie”  1967: ”Puppet on a String”  1968: ”La, la, la”  1969: ”Boom Bang-a-Bang”  ”De troubadour”  ”Un jour, un enfant”  ”Vivo cantando” 
1970-luku:   1970: ”All Kinds of Everything”  1971: ”Un banc, un arbre, une rue”  1972: ”Après toi”  1973: ”Tu te reconnaîtras”  1974: ”Waterloo”  1975: ”Ding-a-dong”  1976: ”Save Your Kisses for Me”  1977: ”L'oiseau et l'enfant”  1978: ”A-Ba-Ni-Bi”  1979: ”Hallelujah” 
1980-luku:   1980: ”What’s Another Year?”  1981: ”Making Your Mind Up”  1982: ”Ein bißchen Frieden”  1983: ”Si la vie est cadeau”  1984: ”Diggi-loo diggi-ley”  1985: ”La det swinge”  1986: ”J’aime la vie”  1987: ”Hold Me Now”  1988: ”Ne partez pas sans moi”  1989: ”Rock Me” 
1990-luku:   1990: ”Insieme: 1992”  1991: ”Fångad av en stormvind”  1992: ”Why Me?”  1993: ”In Your Eyes”  1994: ”Rock ’n’ Roll Kids”  1995: ”Nocturne”  1996: ”The Voice”  1997: ”Love Shine a Light”  1998: ”Diva”  1999: ”Take Me to Your Heaven” 
2000-luku:   2000: ”Fly on the Wings of Love”  2001: ”Everybody”  2002: ”I Wanna”  2003: ”Everyway That I Can”  2004: ”Wild Dances”  2005: ”My Number One”  2006: ”Hard Rock Hallelujah”  2007: ”Molitva”  2008: ”Believe”  2009: ”Fairytale” 
2010-luku:   2010: ”Satellite”  2011: ”Running Scared”  2012: ”Euphoria”  2013: ”Only Teardrops”  2014: ”Rise Like a Phoenix”  2015: ”Heroes”  2016: ”1944”  2017: ”Amar pelos dois”  2018: ”Toy”  2019: ”Arcade” 
2020-luku:   2020: Ei järjestetty  2021: ”Zitti e buoni”  2022: ”Stefania”  2023: "Tattoo"  2024: "The Code"
Pornoelokuva

"Fluffer" lämmittelee pornonäyttelijää seuraavaa kohtausta varten.
Pornoelokuva on pornografian elokuvana toteutettu muoto. Alan elokuvissa kuvataan eri seksiakteja. Pornoelokuvateollisuus on suurin filmiteollisuuden muotolähde?, ja pelkästään Yhdysvalloissa kuvataan vuosittain noin 20 000 täysmittaista pornoelokuvaa.
Historia

Elokuvakameran keksimisen jälkeen sitä on käytetty pornoelokuvien kuvaamiseen kautta aikain, mutta alkuaikoina jouduttiin pitämään matalaa profiilia ja elokuvia näytettiin vain koti- ja yksityistiloissa. Pornoelokuvien historia on yhtä pitkä kuin muidenkin elokuvien. Patrick Robertsonsin Film Factsien mukaan ensimmäinen varmasti taltioitu pornoelokuva tehtiin vuonna 1908 Ranskassa ja se oli nimeltään A L'Ecu d'Or ou la bonne auberge, tosin argentiinalainen El Satario saattaa olla vanhempi ja se on ajoitettu vuosille 1907–1912.
Pornoelokuvien suosio kasvoi 1920-luvulla, jolloin myös mykkäelokuvat löivät itsensä läpi. Pornoa näytettiin yleensä bordelleissa tai vastaavissa paikoissa. 1970-luvulla Yhdysvalloissa laillistettiin pornoelokuvateatterit. Samoihin aikoihin seksikauppoihin tuli kolikoilla toimivia automaatteja, jotka näyttivät pornoa. 1970-luvulla tehtiin myös ensimmäiset ison budjetin elokuvat, kuten eräs kuuluisimmista pornoelokuvista, Syvä kurkku.
1980-luvulla yleistyivät kotivideonauhurit ja pornoteollisuus kasvoi valtavasti, kun ihmiset saattoivat kodeissaan katsoa vaivattomasti pornoelokuvia. Porno alkoi poistua elokuvateattereista. Myös kotipornon tekeminen kotikäyttöön suunnattujen videokameroiden ansioista alkoi. 1990- ja 2000-luvuilla internetin ja DVD-videoiden tultua yleisiksi pornoteollisuus on kasvanut entisestään ja pornotuottajia on maailmanlaajuisesti satoja ja vakituisia pornonäyttelijöitä tuhansia.
Pornoelokuvien luonne

Pornoelokuvien pääasiallinen sisältö on seksiakteissa, joihin liittyy yleensä jonkinlainen juoni.
Alan elokuvat eivät tyypillisesti ole tosielämän jäljitelmiä, vaan niistä on usein tehty mahdollisimman näyttäviä. Muun muassa miesnäyttelijöiksi valitaan pelkästään henkilöitä, joilla on suurikokoinen penis, ja monilla naisilla on suurennetut rinnat. Myös esimerkiksi siemennestettä ejakuloidaan kasvoille ja suuhun useasti, ja spermaa näytetään joskus enemmän kuin mitä siemensyöksyssä oikeasti tulee. Seksiaktit tapahtuvat monesti sosiaalisissa tilanteissa, joissa niitä ei oikeasti tehdä, minkä myötä kohtauksista on pyritty luomaan kiihottavampia ja hauskempia. Tavallisesti näyttelijät näyttelevät innostunutta kaikkea sitä kohtaan mitä seksiakteissa tehdään. Ehkäisystä puhutaan harvoin, eikä kukaan tarinan mukaan saa sukupuolitauteja tai tule raskaaksi.
Pornoelokuvien lajityypit

Vaikka useimmat pornoelokuvat esittävät heteroseksiä, on myös paljon muutakin seksiä näyttäviä elokuvia. Myös juonia on monentyylisiä, ja niiden merkitys elokuvan sisältönä vaihtelee paljon.
On myös erikseen olemassa piirrettyjä pornoelokuvia eli niin sanottua hentaita, joissa kuvataan piirroshahmojen seksuaaliakteja. Tyylisuunta ja lainasana ovat kotoisin Japanista. Usein piirroselokuvissa on äärimmäisiä tilanteita, kuten raiskauksia, joita tavallisissa pornoelokuvissa on harvoin. Niissä on myös usein fantasiamaailman aineksia, kuten hirviöhahmoja tai muita olentoja. Yksi tunnetuimmista hentain alatyypeistä on niin sanottu lonkeroporno, jossa lonkeromaiset hirviöt käsittelevät kohteitaan seksuaalisesti.
Jonkin verran esimerkiksi 1970-luvulla Ranskassa on tehty täysimittaisia elokuvia, joissa on huolellisesti suunniteltu, pornoon kuuluvia seksiakteja sisältävä juoni.
Esiintyjiä

Tunnetuimpia pornoelokuvien näyttelijöitä ovat esimerkiksi John Holmes, Peter North, Ron Jeremy, Rocco Siffredi, Ginger Lynn, Jenna Jameson, Briana Banks ja Traci Lords. Suomalaisista näyttelijöistä tunnetuimpia ovat Henry Saari, Rakel Liekki, Mariah ja Mr. Lothar.
Kirjallisuutta

McNeil, Legs & Osborne, Jennifer sekä Pavia, Peter: Alaston Hollywood: Pornoelokuvateollisuuden sensuroimaton historia.  ((The other Hollywood: The uncensored oral history of the porn film industry, 2005.) Suomentanut Ike Vil)  Helsinki:  Like, 2007.  ISBN 978-952-471-800-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pornoelokuva Wikimedia Commonsissa
Adult Film Database (Varoitus: sisältää pornografista aineistoa) (englanniksi)
Superoksididismutaasi

Malli ihmisen superoksididismutaasin rakenteesta
Superoksididismutaasi eli SOD on entsyymi, joka katalysoi superoksidi-ionien disproportioitumista vetyperoksidiksi ja hapeksi. Superoksididismutaasi on tärkeä antioksidantti useissa soluissa ja sitä esiintyy lähes kaikissa esitumallisissa ja aitotumaisissa. Superoksididismutaasin EC-numero on EC 1.15.1.1.
Rakenne ja toiminta

Superoksidisdismutaasia esiintyy lähes kaikissa eliöissä. Aito- ja esitumaisten superoksididismutaasit poikkeavat toisistaan kofaktorina toimivien metallikationien suhteen. Aitotumaisilla eliöillä superoksididismutaasi vaatii yleensä toimiakseen sekä kupari- että sinkki-ionin, kun esitumaisilla kofaktorina on tyypillisesti rauta- tai mangaani-ioni. Eräillä Streptomyces-suvun bakteereilla kofaktorina toimii nikkeli-ioni.
Useimmilla aitotumaisilla superdismutaasista on kaksi muunnosta: superoksididismutaasi 1 ja superoksididismutaasi 2. Superoksididismutaasi 1 esiintyy sytoplasmassa ja on rakenteeltaan dimeeri ja siihen sitoutuvat sinkki- ja kupari-ionit. Superoksididismutaasi 2 on mitokondrioissa esiintyvä muoto, joka on rakenteeltaan tetrameeri ja sitoutunut mangaani-ioneihin. Nisäkkäillä on myös superoksididismutaasi 3, joka on superoksididismutaasi 2:n tavoin tetrameeri, mutta jonka rakenteeseen on sitoutunut kupari -ja sinkki-ioneja. Superoksididismutaasi 3 esiintyy soluväliaineessa.
Superoksididismutaasi hajottaa superoksidi-ionin kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa superoksidi-ioni muodostaa entsyymin ja entsyymiin sitoutuneen siirtymämetallikationin kanssa kompleksin ja hapettuu hapeksi. Tällöin metallikationi pelkistyy. Kupari pelkistyy hapetusluvulta +II hapetusluvulle +I ja mangaani tai rauta pelkistyy hapetusluvulta +III hapetusluvulle +II. Superoksidi-ioni kykenee hapettamaan metallikationit niiden alkuperäiselle hapetusluvulle pelkistyen itse vetyperoksidiksi. Superoksididismutaasin toimintaa voidaan kuvata seuraavilla reaktioyhtälöillä.
Superoksididismutaasia inhiboi muun muassa syanidi-ioni.
Malli ihmisen superoksididismutaasi 2:n aktiivisesta keskuksesta
Port-Valais

| Port Valais |
| --- | --- |
 Port Valais luoteesta nähtynä Genevenjärveen laskevan Rhônen oikealla puolella.
 vaakuna

 Koordinaatit: 46°22′N, 6°52′E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Valais
Hallintoalue (district):  Montheyn alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,35 km²
Korkeus:  372–2 151 m
Väkiluku (joulukuu 2018)  (vakinaiset asukkaat):  4 108
 – Väestötiheys:  286 as./km²
 
 www.port-valais.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Port-Valais on kunta Lounais-Sveitsissä Valais’n kantonin ranskankielisessä osassa. Siellä on runsaat 4 000 vakinaista asukasta.
Sijainti

Port-Valais sijaitsee Genevenjärven kaakkoisrannalla toistakymmentä kilometriä Montheystä pohjoiseen ja kymmenkunta kilometriä Montreux’stä lounaaseen. Itäpuolella kunta rajoittuu Genevenjärveen laskevaan Rhôneen. 1600-luvulla rakennettu Stockalperin kanava kulkee Rhônen länsipuolella Port-Valais’n poikki. Länsipuolella kunnan alue ulottuu Chablais’n Alpeille runsaan 2 000 metrin korkeuteen. Port-Valais’n korkein vuori on Le Grammont, joka kunnan alueella nousee 2 151 metriin.
Nähtävyydet

Port-Valais on matkailupaikkakunta, jonne rakennettiin 1970-luvulla venesatama ja leirintäalue, 1980-luvulla Swiss Vapeur Parc (pienoisjunapuisto) ja 1990-luvulla vesipuisto. Stockalperin kanavan varrelle on rakennettu asuintaloja "Venetsian tyyliin".
Liikenne

Moottoritie A9 ohittaa Port-Valais’n itäpuolitse.
Genevenjärvellä on reittilaivaliikennettä. Talvella on yhteys Chillonin linnan ja Montreux’n kautta Veveyhin, kesällä edelleen Cullyn, Lutryn ja Pullyn kautta Lausanneen.
SBB:n rautatie Montheystä Ranskan rajalle St. Gingolphiin kulkee Port-Valais’n poikki. Radalla on RegionAlpsin henkilöliikennettä tunneittain molempiin suuntiin, St. Gingolphiin ja St. Mauriceen.
Kuvia

Stockalperin kanavan varren taloja.
Swiss Vapour Park.
Bouveret’n reittilaivalaituri.
Näkymä Grammontvuorelta pohjoiseen, Genevenjärven yli kohti Veveytä ja La Tour-de-Peilziä.