stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tyler Johnson (jääkiekkoilija)
Ura > Seuraura > Ammattilaisura

Maaliskuussa 2011 Johnson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa. Hän pelasi ensimmäisen sopimuskautensa 2011–2012 kokonaan farmijoukkue Norfolk Admiralsissa, AHL:ssä ja oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 31+37=68. Johnson oli maaliskuussa 2012 13 ottelun pisteputkessa ensimmäistä kertaa kuuteen vuoteen AHL:n tulokkaista. Hänet valittiin 11. maaliskuuta liigan viikon pelaajaksi ja saman maaliskuun kuukauden pelaajaksi. Johnson voitti kauden päätteeksi Calder Cupin ja valittiin AHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Kauden 2012–2013 Johnson aloitti luonnollisesti Lightningin uudessa farmijoukkue Syracuse Crunchissa tammikuuhun 2013 asti kestäneen NHL:n työsulun vuoksi. Hän vietti joukkueessa lopulta valtaosan kaudestaan ja oli Crunchin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 37+28=65, joilla Johnson voitti koko AHL:n maalipörssin (Willie Marshall Award) ja sijoittui pistepörssissä kahdeksanneksi. Kevään 2013 pudotuspeleissä hän oli joukkueen paras maalintekijä kymmenellä osumallaan. Johnson palkittiin kauden päätteeksi koko AHL:n arvokkaimpana pelaajana Les Cunningham Awardilla ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hän pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa.
Johnson nostettiin työsulun päätyttyä kolmen muun pelaajan ohella Lightningin NHL-joukkueen harjoitusleirille tammikuussa 2013, mutta hänet pudotettiin sen päätteeksi kuitenkin takaisin Crunchin vahvuuteen. 14. maaliskuuta 2013 Johnson nostettiin ensimmäistä kertaa Lightningin kokoonpanoon ja hän teki samana päivänä NHL-debyyttinsä New York Islandersia vastaan. Johnsonin NHL-uran avausmaali syntyi seuraavassa ottelussa 16. maaliskuuta 2013 Carolina Hurricanesin Justin Petersin taakse. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana 14 NHL-ottelua tehopistein 3+3=6.
Johnson otti paikkansa Lightningin NHL-joukkueesta kaudella 2013–2014. Hänen varsinainen tulokaskautensa toi kaikissa 82 runkosarjaottelussa tehot 24+26=50 sekä neljässä playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Johnson jakoi tulokkaiden maalipörssin voiton Colorado Avalanchen Nathan MacKinnonin kanssa ja sijoittui tulokkaiden pistepörssissä kolmanneksi. Hän teki NHL-uransa ensimmäisen kypärätempun 26. tammikuuta 2014 Colorado Avalanchea vastaan. Johnson valittiin kauden päätteeksi NHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen.  Hän oli ehdolla myös kauden parhaalle tulokkaalle myönnettävän Calder Memorial Trophyn voittajaksi, mutta palkinto meni lopulta Nathan MacKinnonille. Toukokuussa 2014 Johnson teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Lightningin kanssa.
Heinäkuussa 2021 Lightning kauppasi Johnssonin ja toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2023 varaustilaisuudessa Chicago Blackhawksiin vaihdossa Brent Seabrookin pelaajaoikeuksin.
Elokuussa 2024 Johnson siirtyi vapaana agenttina tryout-sopimuksella Boston Bruinsiin. Marraskuussa hän solmi Bruinsin kanssa vuoden mittaisen ja 775 000 dollarin arvoisen sopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Saskatchewan 2010 | jääkiekko |  |
Johnson edusti Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän oli joukkueen paras maalintekijä kuudella osumallaan. Johnson palkittiin myös Yhdysvaltojen top-3-pelaajana.
Johnson pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Hänet valittiin siinä myös Kanadaa vastaan pelatun alkulohkon päätteeksi Yhdysvaltain ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Tilastot

Johnson WHL-joukkue Spokane Chiefsin paidassa helmikuussa 2011.
Mikaelin Naiset

| Mikaelin Naiset |
| --- | --- |
Kestoaika:  9 min
Pääosissa:  Mikael Konttinen
Jaksoja:  10
Tuotanto
Tuottaja(t):  Markku Mastomäki Jussi-Pekka Koskiranta
Ohjaaja(t):  Joonas Josefsson
Tuotantoyhtiö(t):  Yle Kulttuuri ja viihde
Mikaelin Naiset on suomalainen musiikkiohjelma.  Ohjelman jaksoissa Mikael Konttinen saa vieraakseen Ylen M1-studiolle naisartisin. Vieras kertoo itselleen tärkeästä kappaleesta ja siitä, minkälainen tarina kyseisen kappaleeseen liittyy. Ohjelman lopuksi Mikael ja vieras esittävät kappaleen. Usein kappale on sellainen, jota artisti ei ole koskaan esittänyt missään julkisesti.
Ohjelman alkuperäisidean takana ovat Mikael Konttinen, Joonas Josefsson ja Sakari Heiskanen. Visuaalisen tyylin ovat luoneet Joonas Josefsson, Jarmo Loikkanen ja Hannu Kettunen.
Ohjelmaa esitetään Yle TV2:ssa, Yle Radio Suomessa sekä yle.fi/musiikki -sivustolla.
Jaksot

| Jakso | Vieras | Esitetty kappale ja alkuperäisesittäjä |
| --- | --- | --- |
| 1. | Suvi Teräsniska | Super Trouper (Abba) |
| 2. | Annika Eklund | Oi mikä ihana ilta (J. Karjalainen) |
| 3. | Hanna Pakarinen | Kivi, sakset, paperi (Tuure Kilpeläinen) |
| 4. | Erin | No Frontiers (Jimmy McCarthy) |
| 5. | Emma Salokoski | Silent All These Years (Tori Amos) |
| 6. | Johanna Iivanainen | My Love (Sia) |
| 7. | Kaisa Vala | Karma Police (Radiohead) |
| 8. | Vuokko Hovatta | Surabaya-Johnny (Kurt Weill) Aulikki Oksasen suomennos |
| 9. | Pernilla Karlsson | Måndagsbarn (Veronica Maggio) |
| 10. | Manna | Voi kun riittäis pieni taivas (Dave Lindholm) |
Työryhmä

Joonas Josefsson (ohjaus ja käsikirjoitus)
Jarmo Loikkanen (kuvaus ja leikkaus)
Hannu Kettunen (kuvaus)
Mika Tertsunen (kuvaus)
Petri Hårdh (äänitys)
Risto Salo (tuotantokoordinaattori)
Oona Kauste (maskeeraus)
Tarja Pieniniemi-Kuosmanen (Puvustus)
Markku Mastomäki (tuottaja)
Jussi-Pekka Koskiranta (tuottaja)
Ilari Paavonen (värimäärittely)
Pasi Pyhtilä (värimäärittely)
Aiheesta muualla

Mikaelin Naiset -puffeja YouTubessa
Mikaelin Naiset Yle Areenassa[vanhentunut linkki]
Mikaelin Naiset yle.fi/musiikki -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Etelä-Carolina

Etelä-Carolina (äännetään suom. [-karolina] tai [-karoliina], engl. South Carolina ['saʊθ ˌkærə'laınə]) on osavaltio Yhdysvaltain itärannikolla. Sen pääkaupunki on Columbia ja suurin kaupunki on Charleston. Englanti perusti Etelä-Carolinan siirtokunnan vuonna 1665. Etelä-Carolina on ollut Yhdysvaltain osavaltio vuodesta 1788 ja se kuuluu etelävaltioihin. Osavaltion asukasluku oli vuonna 2023 noin 5,4 miljoonaa.
Osavaltion kolme yli 100 000 asukkaan kaupunkia ovat Charleston (153 672), Columbia (139 698) ja North Charleston (118 608). Suurin metropolialue on Greenvillen metropolialue.
Maantiede

Etelä-Carolinalla on kaksi naapuriosavaltiota: Pohjois-Carolina ja Georgia. Kaakosta osavaltio rajoittuu Atlantin valtamereen.
Kaksi kolmasosaa Etelä-Carolinan alueesta on Atlantin rannikkotasankoa. Maasto nousee tasaisesti kaakosta kohti luodetta. Sen luoteispuolella on Piedmontiksi kutsuttu kukkula-alue, jonka korkeus vaihtelee 120–400 metriä merenpinnan yläpuolella.
Vuoden kuumin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Charlestonissa on melkein 31 °C. Kylmintä on tammikuussa, keskimääräinen alin +6 °C.
Hurrikaanit ja trooppiset myrskyt tulevat toisinaan Etelä-Carolinan rannikolle. Vuosina 1901–2009 ne rantautuivat Etelä-Carolinaan 27 kertaa. Voimakkaimmat olivat Hurrikaani Hazel vuonna 1954 ja Hurrikaani Hugo vuonna 1989.
Table Rock Mountain
Lake Wylie -järvi
Congareen kansallispuisto
Historia

Ennen eurooppalaisia Etelä-Carolinan alueella eli useita intiaaniheimoja, joista suurimmat olivat cherokeet ja catabwat.
Etelä-Carolinan provinssi oli yksi kolmestatoista siirtokunnasta. Se vastusti brittien verotusta Siirtokuntien kongressissa vuosina 1774 ja 1775. Itsenäisyyssodassa sen maaperällä käytiin 137 taistelua.
Yhdysvaltojen sisällissota alkoi Etelä-Carolinasta, joka oli sekä ensimmäinen unionista eronnut osavaltio, että ensimmäisen Yhdysvaltain sisällissodan aloittaneen taistelun tapahtumapaikka (Fort Sumter lähellä Charlestonia).
Sisällissota oli raskas, osavaltio menetti viidesosan miespuolisesta väestöstään ja sen talous oli riekaleina. 1900-luvun alussa talous alkoi kohentua, enimmäisenä virisi tekstiiliteollisuus ja sen perässä muita tuotannon aloja. Kansalaisoikeusliike lopetti rotuerottelun 1960-luvun lopussa melko rauhallisesti, paitsi että poliisi ampui Orangeburgissa kolme mielenosoitukseen osallistunutta mustaa miestä.
Hallinto

Etelä-Carolinan lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 46 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainkokouksessa on 124 jäsentä. Tuomarien valinnasta päättävät kaikki 170 parlamenttiedustajaa yhteisessä istunnossa. Osavaltion senaatin ollessa koolla seremoniallinen osavaltion miekka asetetaan näytille. Tapa alkoi jo siirtomaa-aikana vuonna 1705. Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri.
Osavaltio on jaettu 46 piirikuntaan.
Kuolemanrangaistus on käytössä Etelä-Carolinassa. Vuoden 1976 jälkeen osavaltio on teloittanut 43 vankia. Viimeisin teloitus suoritettiin 2011.
Talous

Etelä-Carolinan bruttokansantuote vuonna 2010 oli 164 miljardia dollaria. Se oli Yhdysvaltojen osavaltioista sijalla 27.
Etelä-Carolinan tuloveroprosentti kuuluu Yhdysvaltojen eteläosan korkeimpiin. Vuonna 2016 osavaltio kantoi tuloveroa enimmillään seitsemän prosenttia.
Vuonna 2013 osavaltion viidestä suurimmasta työllistäjästä neljä toimi terveydenhuollon alalla, kakkossijalla oli BMW:n tuotantolaitokset Greerin kaupungissa.
Talous > Liikenne

Etelä-Carolinassa on kaikkiaan 27 lentoasemaa. 
Osavaltiossa on myös kolme satamaa; Charleston, Georgetown ja Port Royal.
Väestö

Etelä-Carolinan väkiluku oli 5 373 555 vuonna 2023. Osavaltion asukkaista 69,0 % on valkoisia. Osuus on pienempi kuin Yhdysvalloissa keskimäärin (75,3 %).
Kulttuuri

Etelä-Carolinassa on elänyt monia merkittäviä kirjailijoita. William Gilmore Simms kuului heistä menestyneimpiin. Julia Peterkin, joka kirjoitti ensimmäisenä mustana plantaasien elämästä, sai vuoden 1928 Pulizerin palkinnon. Archibald Rutledge oli ensimmäinen kansallisrunoilija. DuBose Heyward kirjoitti romaanin Porgy, jonka pohjalta tehtiin George Gershwinin säveltämä ooppera Porgy ja Bess.
Dizzy Gillespiellä oli merkittävä osa jazzin kehityksessä. Useissa kaupungeissa on sinfoniaorkestereja.
Spoleton festivaali, jolla tuotetaan oopperaa ja esitetään tanssia, teatteria, klassista eurooppalaista musiikkia ja jazzia, järjestetään Charlestonissa vuosittain touko–kesäkuun vaihteessa. Festivaalilla käy vuosittain yleisöä 70 000–80 000 henkeä.
Urheilu

Etelä-Carolinassa ei ole huippuammattilaisjoukkueita. Pohjois-Carolinassa pelaavien Carolina Hurricanesin ja Carolina Panthersin katsotaan kuitenkin edustavan koko Carolinaa. Yliopistourheilu on suosittua Etelä-Carolinassa. Clemsonin yliopiston ja Etelä-Carolinan yliopiston amerikkalaisen jalkapallon kotiotteluihin saapuu säännöllisesti 80 000 katsojaa. Osavaltion useilla pienemmillä yliopistoilla on myös kattavat urheilupainotukset. Baseballin saralla osavaltiossa on useita ammattilais-, puoliammattilais- ja eri amatööritasojen joukkueita. Alueella toimii myös oma juniorisarja Carolina League.
Autourheilu on suosittua Etelä-Yhdysvalloissa, ja niin myös Etelä-Carolinassa on useita moottoriurheiluratoja. Näistä tärkeimpänä monien NASCAR-tapahtumien isännöitsijä Darlington Raceway. Golfin harrastus on laaja-alaista osavaltiossa, ja Myrtle Beachissä on eniten golfkenttiä asukasta kohden.
| Joukkue | Kaupunki | Sarja & laji | Kotikenttä | Perustettu | Mestaruudet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| South Carolina Stingrays | North Charleston | ECHL, jääkiekko | North Charleston Coliseum | 1993 | 3 |
| Columbia Inferno | Columbia | ECHL, jääkiekko | Carolina Coliseum | 2003 | 0 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Carolina Wikimedia Commonsissa
South Carolina State House on osavaltion parlamentin kokoontumispaikka.
Clemsonin yliopiston omistama Clemson Memorial Stadium.
The Cult

| The Cult |
| --- | --- |
 The Cult esiintymässä vuonna 2010
Tiedot
Toiminnassa:  1983–1995 1999––
Tyylilaji:  hard rock, post-punk, heavy metal, alternative rock, goottirock
Kotipaikka:   Bradford, Englanti
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ian Astbury   Billy Duffy   John Tempesta   Mike Dimkitch   Chris Wyse  
Entiset jäsenet:  Les Warner   Ray Mondo   Nigel Preston   Jamie Stewart   Mark Brzezicki   Kid Chaos   John Webster   Chris Taylor   Eric Singer   Mickey Curry   Matt Sorum   Todd Hoffman   James Kottak   Charley Drayton   Michael Lee   Kinley Wolfe   John Sinclair   Craig Adams   Scott Garrett   Martyn LeNoble   Billy Morrison  
Levy-yhtiö:  Beggars Banquet Records   Atlantic Records   Roadrunner Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Cult on englantilainen rock-yhtye, joka perustettiin alkuperäisessä kokoonpanossaan Bradfordissa vuonna 1981. Vuosien mittaan yhtyeen jäsenet ovat vaihtuneet. Pisimpään ovat jatkaneet laulaja Ian Astbury ja kitaristi Billy Duffy, jotka molemmat kirjoittavat yhtyeen kappaleita.
The Cult yhdistelee laulujen sanoituksissa pseudomystiikkaa ja intiaaniteemoja. Musiikissaan se on yhdistellyt goottirockia, hard rockia ja poppia.
Yhtyeen ura

The Cult tunnettiin alun perin nimellä Southern Death Cult. 1980-luvun alussa Southern Death Cult oli Britteinsaarten post-punk-liikkeen yksi uusista ja nousevista nimistä, joka kierteli Britannian klubeja ja pubeja niittäen mainetta. Southern Death Cultilta on ilmestynyt vain yksi virallinen julkaisu vuonna 1983, joka kantaa yhtyeen omaa nimeä. Yhtye lyheni nimensä kitaristi Billy Duffyn liityttyä yhtyeeseen pelkäksi Death Cultiksi.
Ennen ensimmäistä levyä orkesteri oli muovannut nimensä vielä yksinkertaisempaan muotoon: The Cult. The Cultin ensimmäinen albumi Dreamtime julkaistiin vuonna 1984. Levy sai hyvän vastaanoton, mutta kansainvälinen suosio alkoi vasta kolmannen, huhtikuussa 1987 julkaistun Electric-albumin myötä.
Rick Rubinin tuottaman Electric-albumin ilmestyessä Helsingin Sanomien Markku Fagerlund luonnehti The Cultia 1980-luvun Led Zeppeliniksi: ”Ian Astbury laulaa kuin Robert Plant konsanaan, soitto jyrisee Billy Duffyn kitaran siivittämänä lujaa, peruskomppi on sekin tuhtia tavaraa.”
Electric-albumin menestys – ja sen tukena olleet hyvin menestyneet kiertuepäivät – alkoivat kuitenkin rasittaa bändiä. Vancouverissa Astbury pidätettiin hänen riitaannuttuaan turvahenkilöstön kanssa. Teksasissa häntä syytettiin lavalla tapahtuneesta säädyttömyydestä. ”Paine purkautui monin tavoin”, laulaja kertoi vuoden 1987 kiertueesta muutamaa vuotta myöhemmin Rolling Stonen toimittajalle Michael Goldbergille. ”Alkoholi oli yksi keino, Itsetuhoinen käytös toinen.”
Ongelmista ja Astburyn ja Duffyn välillä huhutusta kasvavasta vihamielisyydestä huolimatta The Cult suuntasi takaisin studioon. Massayleisön suosioon The Cult ylsi myös vuoden 1989 levyllään Sonic Temple ja sen hittien ”Sweet Soul Sisterin” ja ”Fire Womanin” saaman radiosoiton ansiosta.Yhtyeen hittikappale ”Edie (Ciao Baby)” oli omistettu näyttelijä Edie Sedgwickin muistolle. Rocklegenda Iggy Pop ilmaisi ihailunsa bändiä kohtaan laulamalla taustoja albumin yhdellä kappaleella.
Viidennen studioalbuminsa Ceremonyn (1991) aikoihin yhtyeen jäsenten välillä alkoi ilmetä jännitteitä ja luovia erimielisyyksiä. Tämä johti siihen, että albumin äänitykset tehtiin ilman vakaata kokoonpanoa. Astbury ja Duffy olivat yhtyeen ainoat viralliset jäsenet. Bassokitaraa ja rumpuja soittivat palkatut studiomuusikot. Riitaisa tunnelma säilyi myös seuraavien vuosien aikana, jolloin äänitettiin vielä yksi studioalbumi, The Cult (1994), jonka jälkeen yhtye meni tauolle.
The Cult muodostettiin uudelleen ja vuonna 2001 julkaistiin sen seitsemäs studioalbumi Beyond Good and Evil. Albumin kaupallinen epäonnistuminen ja uudelleen nousseet jännitteet yhtyeen sisällä johtivat toiseen hajoamiseen vuonna 2002. The Cult yhdistyi jälleen vuonna 2006 ja on siitä lähtien julkaissut neljä studioalbumia lisää: Born into This (2007), Choice of Weapon (2012), Hidden City (2016) ja Under the Midnight Sun (2022).
Diskografia > Studioalbumit

Dreamtime  (Syyskuu 1984)
Love (Lokakuu 1985)
Electric (Huhtikuu 1987)
Sonic Temple (Huhtikuu 1989)
Ceremony (Syyskuu 1991)
The Cult (Lokakuu 1994)
Beyond Good and Evil (Kesäkuu 2001)
Born into This (Lokakuu 2007)
Choice of Weapon (Toukokuu 2012)
Hidden City (Helmikuu 2016)
Under the Midnight Sun (2022)
Diskografia > Livealbumit

Dreamtime Live at the Lyceum (Syyskuu 1984)
Live at Marquee (Helmikuu 1993)
Diskografia > Kokoelmat

Death Cult (1988)
Pure Cult: For Rockers, Ravers, Lovers and Sinners (Helmikuu 1993)
High Octane Cult: Ultimate Collection, 1984–1995 (Marraskuu 1996)
Pure Cult: The Singles 1984–1995 (Kesäkuu 2000)
The Best of Rare Cult (Marraskuu 2000)
Weapon of Choice (2012)
Electric Peace (2013)
Diskografia > Konsertti ja musiikkivideot

Pure Cult DVD Anthology 1984–1995 (2001)
The Cult – Music without Fear, Live from the Grand Olympic Auditorium, Los Angeles (2002)
The Cult – New York City (Live At The Fillmore New York At Irving Plaza November 13, 2006) (2007)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Cult Wikimedia Commonsissa
The Cult -kitaristi Billy Duffy
Rikkaat ja rahattomat

| Rikkaat ja rahattomat |
| --- | --- |
Kestoaika:  40 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Nelonen
Esitetty:  18. maaliskuuta 2020 –
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  26
Tuotanto
Tuottaja(t):  Meeri Hankala (kaudet 1-2) Heidi Richert (kausi 3) Inkeri Jylhä (kausi 4)
Vastaava(t) tuottaja(t):  Vera Olsson Eero Hietala Ilkka Hynninen Maarit Suominen (Nelonen Media) Tomi Suomela
Ohjaaja(t):  Heidi Richert Vera Olsson (kausi 1, jakso 10) Tiia Laine (kaudet 2-4)
Käsikirjoittaja(t):  Tiia Laine
Säveltäjä(t):  Audio Network
Leikkaaja(t):  Markus Rask Tomi Niemela (kausi 1, jakso 2) Ville Räty (kausi 1, jakso 2) Matias Ziemann (kausi 1, jaksot 4 ja 8) Jani Äijö (kausi 1, jakso 7) Tatu Seppänen Sonja Lintunen Aleksi Salminen Arttu Luukkonen
Kuvaaja(t):  Joonas Silvola Mika Heittola Kristian Isotalo Jori Heikkinen Ville Sarvola
Tuotantoyhtiö(t):  Aito Media
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Rikkaat ja rahattomat on suomalainen tositelevisiosarja, jonka ensimmäisen kauden esitys alkoi Nelosella 18. maaliskuuta 2020. Ohjelmassa kahdesta eri varallisuusluokasta tulevat perheet vaihtavat elämäänsä viikon ajaksi. Viikon kokeilun aikana vähävaraiset saavat käyttöönsä rikkaiden viikkobudjetin ja toisin päin, minkä lisäksi he vaihtavat koteja ja elämäntyylejä. Sarja perustuu Hat Trick Productionsin Rich House Poor House -ohjelmaan.
Toivo Sukari ja hänen vaimonsa Nadja Sukari olivat mukana sarjan aloitusjaksossa.
Sarjan ensimmäinen kausi esitettiin keväällä 2020. Toisen kauden esittäminen alkoi helmikuussa 2022, kolmannen kauden esittäminen lokakuussa 2022, neljännen maaliskuussa 2023 ja viidennen syyskuussa 2024.
Ensimmäisen tuotantokauden jaksot

| Jakso | Esityspäivä | Keskikatsojamäärä (TV) |
| --- | --- | --- |
| 1 | 18. maaliskuuta 2020 | 305 000 |
| 2 | 25. maaliskuuta 2020 | 242 000 |
| 3 | 1. huhtikuuta 2020 | 260 000 |
| 4 | 8. huhtikuuta 2020 | 237 000 |
| 5 | 15. huhtikuuta 2020 | 224 000 |
| 6 | 22. huhtikuuta 2020 | 230 000 |
| 7 | 29. huhtikuuta 2020 | 229 000 |
| 8 | 6. toukokuuta 2020 | 250 000 |
| 9 | 13. toukokuuta 2020 | 216 000 |
| 10 | 20. toukokuuta 2020 | 215 000 |
Toisen tuotantokauden jaksot

Hummerin penkiltä ikkunaostoksille
30 000 € on taskurahaa!
Rikkaat ilman televisiota
Lääkkeet vai ruoka?
Pikkulapsiarkea rahalla ja ilman
Soppaa sattumilla ja ilman
Tanssiminen ei maksa mitään
Ullanlinnasta Myyrmäki-cityyn!
Kolmannen tuotantokauden jaksot

Oman veneen ruorista askeettiseen elämään
Vaikeuksien kautta voittoon
Somevaikuttajat eri budjeteilla
Perijä, lääkäri ja lähihoitaja
Kauhujen kautta kohti herkkyyttä
Huumori kantaa kun on vaikeaa
Kakkaa lapioimassa
Neljäs tuotantokausi

Neljännellä kaudella olivat mukana ex-missi Sara Chafak ja Jeffrey Lawman, Onlyfans-tähti Erika Helin, Diili-tähti ja motivaatiopuhuja Janne Immonen, ex-päätoimittaja Taru Marjamaa, toimitusjohtaja Maarika Maury, enkelisijoittaja Lennu Keinänen ja yrittäjä Heidi Parkkinen, johtaja Jaana Villanen sekä Diili-tähti Petri Matero.
Oma koti kullan kallis
Näytetään keskaria epäilijöille
Aikamatka omaan menneisyyteen
Ratkaisukeskeisyyttä rahalla ja ilman
Elämä (itsessään) on lahja
It's all about rahuli!
Forssan lähiöstä kartanonrouvaksi
Vähän riittää vain ruokaan
Viides tuotantokausi

Viidennellä kaudella ovat mukana mentalisti Noora Karma vaihtoparinaan opiskelija Maria Rasinkangas, yrittäjät Evon ja Edward Blomstedt vaihtoparinaan vuoden 1965 Miss Suomi Virpi Miettinen, Onlyfans-sisällöntuottajaksi ryhtynyt Marika Fingerroos vaihtoparinaan somevideoita tekevät Paula Korkiamäki ja Marko Saarela, toimitusjohtaja Kari Aho vaihtoparinaan työkyvyttömyyseläkkeellä oleva Mikko Ikonen, kokki Stefan Richter vaihtoparinaan sirkustaiteilija Katarina Suviniitty, iskelmälaulaja Nisa Soraya vaihtoparinaan energiahoitaja Katja Lepola, yrittäjä Janika Tommila vaihtoparinaan käsityöyrittäjä Katri Ekroth, Diili-kilpailija Vili Värtinen vaihtoparinaan kevytyrittäjä Eetu Pakkanen, valmentaja Anne Karilahti vaihtoparinaan sairaanhoitaja Ulla-Mari Lyytinen sekä yrittäjä Ghaith Shahoodh vaihtoparinaan pienyrittäjä Vilma Viita.
Rahalla saa ja autolla pääsee
Rikkauksista rahattomuuteen
Aiheesta muualla

Sarja Aito Median sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jens Henriksson

Jens Henriksson (s. 1967) on ruotsalainen toimitusjohtaja ja insinööri.
Henriksson valmistui diplomi-insinööriksi Lundin yliopistosta, jossa hän suoritti myös kandidaatin tutkinnon taloustieteessä. Opiskeltuaan Tukholman kauppakorkeakoulussa ja Kalifornian yliopistossa, San Diegossa hän sai taloustieteessä filosofian lisensiaatin arvon. Henriksson oli Arbetet-lehden kolumnisti vuosina 1993–1994. Ruotsin talousministeriössä hän toimi vuosina 1994–1998 poliittisena neuvonantajana, vuosina 1998–1999 poliittisena pääneuvonantajana ja vuosina 1999–2002 taloudellisena pääneuvonantajana.
Henriksson oli vuosina 2010–2013 Tukholman pörssin toimitusjohtaja. Vuosina 2013–2019 hän oli Folksam-vakuutusyhtiön puheenjohtaja ja toimitusjohtaja. 1. lokakuuta 2019 hänestä tuli Swedbankin puheenjohtaja ja toimitusjohtaja. Henriksson seurasi Swedbankin toimitusjohtajana Birgitte Bonnesenia, joka oli erotettu rahanpesuskandaalin yhteydessä. Hän oli aiemmin vuodesta 2010 ollut Swedbankin pankkisuhteiden päällikkö. Henriksson on ollut myös Nasdaqin vanhempi neuvonantaja ja Kansainvälisen valuuttarahaston hallituksen jäsen Yhdysvalloissa. Vuonna 2012 Henriksson valittiin Kuninkaalliseen insinööritieteiden akatemiaan yhtenä 24:stä uudesta jäsenestä, joihin kuului myös Karl-Erik Årzén.
Art+Feminism

Art+Feminism, suomeksi taide ja feminismi, on vuonna 2014 alkanut maailmanlaajuinen Wikipedian muokkaustapahtumasarja, jonka avulla lisätään naistaiteilijoita koskevaa sisältöä Wikipediaan. Vuonna 2019 projektin ympärille perustettiin Art+Feminism-yhdistys.
Projekti on iso ja monikansallinen ponnistus korjata Wikipediaan pysyvästi juurtunutta sukupuolivinoumaa, jossa miesten osuus sekä kirjoittajien että artikkelien määrästä on epäsuhtainen.  Vuoteen 2022 mennessä projektissa oli tehty muokkauksia yli 100 000 Wikipedia-artikkeliin. Yhdistys tarjoaa tukea ihmisille, jotka haluavat järjestää muokkaustapahtumia.