stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neidonkranssit

| Neidonkranssit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Geraniales
Heimo::  Francoaceae
Suku::  Neidonkranssit Francoa  Cav.
Katso myös
   Neidonkranssit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neidonkranssit (Francoa) on Etelä-Amerikassa Chilessä esiintyvä pieni kasvisuku. Siihen kuuluu yksi tai kolme lajia. Tyyppilaji on espanjalaisen Antonio José Cavanillesin vuonna 1801 kuvaama Francoa appendiculata, jonka muunnoksiksi kaksi muuta lajia voidaan sijoittaa.
Lajit

Francoa appendiculata (F. appendiculata var. appendiculata)
neidonkranssi eli kranssikukka (Francoa sonchifolia tai F. appendiculata var. sonchifolia) – Keski-Chilestä kotoisin oleva perenna, tunnettu koristekasvina.
Francoa ramosa tai F. appendiculata var. ramosa
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Francoa
Höyryfregatti

Höyryfregatti Descartes
Höyryfregatit (joskus potkurifregatti) ja pienemmät höyrykorvetit olivat 1830-luvulta lähtien käyttöön tulleita täystakiloituja puurunkoisia sota-aluksia, joissa purjeiden lisäksi oli kulkuvoimana höyrykone. Vanhimpia höyryfregatteja kuljettivat siipirattaat, mutta jo 1840-luvulta alkaen siirryttiin potkureihin. Purjeiden käyttö höyrykoneen rinnalla oli seurausta laivastojen vanhoillisuudesta, mutta se myös mahdollisti polttoaineen säästämisen ja höyryfregattien pitkän toimintasäteen. Höyryfregattien kulta-aikaa oli Krimin sodan ja Yhdysvaltain sisällissodan välinen aika. Vuonna 1860 vesille laskettu brittiläinen panssarilaiva (en. ironclad) HMS Warrior teki höyryfregatit kerralla vanhentuneiksi.
Ainoa nykypäivään asti säilynyt höyryfregatti on tanskalainen Jylland.
Suomalaisvalmisteiset alukset

Suomen suuriruhtinaskunnassa valmistettiin yhteensä 10 suurehkoa höyrykäyttöistä puualusta Venäjän keisarilliselle laivastolle. Näistä kolme oli Suomen senaatin rahoittamia ja tarkoitettu Suomen meriekipaasin käyttöön. Useat aluksista palvelivat Venäjän Tyynenmeren laivastossa. Yhdysvaltain sisällissodan aikana neljä aluksista osallistu Pohjoisvaltioiden tueksi lähetettyyn kahteen eskadroonaan.
Rurik «Рюрик» (1851, Turku) – valmistui Suomen 1. meriekipaasin käyttöön, purjehti Välimerellä 1858–1859, poistettu rekisteristä 1870
Olaf «Олаф» (1852, Helsinki) – valmistui Suomen 2. meriekipaasin käyttöön, purjehti Välimerellä 1856–1859, poistettu rekisteristä 1892
Gromoboi «Громобой» (1857, Helsinki) – purjehti Välimerellä 1858–1859 ja 1860–1861, koululaiva vuodesta 1864, poistettu rekisteristä 1872
Kalevala «Калевала» (1858, Turku) – valmistui Suomen 1. meriekipaasin käyttöön, purjehti Tyynellä valtamerellä 1860–1865,  Andrei Popovin eskadroonassa San Franciscossa, poistettu rekisteristä 1872
Abrek «Абрек» (1860, Pori) - Tyynellämerellä 1860–1864, 1871–1877 ja 1880-luvulla, Andrei Popovin eskadroonassa San Franciscossa, poistettu rekisteristä 1892
Vsadnik «Всадник» (1860, Pori) - Abrekin sisaralus, Tyynenmeren laivastossa vuodesta 1862, poistettu rekisteristä 1881
Vitjaz «Витязь» (1862, Pori) – 2 350 tonnin korvetti, palveli Itämeren laivastossa, Stepan Lesovskin eskadroonassa New Yorkissa, Välimerellä 1864, purjehti 1870–1874 maantieteilijä Mikluho-Maklain johdolla maailman ympäri, hylätty 1895
Varjag «Варяг» (1862, Oulu) –  2 155 tonnin korvetti, Vitjazin sisaralus, Välimerellä vuoteen 1867, poistettu rekisteristä 1886
Sobol «Собол» (1863, Pori) - 47,2 metriä pitkä kolmimastoinen tykkivene, palveli Tyynellämerellä, poistettu rekisteristä 1888
Gornostai «Горностаи» (1863, Pori) - Sobolin sisaralus, palveli Tyynellämerellä, poistettu rekisteristä 1888
Vuonna 1862 Hampton Roadsissa käyty ensimmäinen panssarilaivojen välinen meritaistelu, jossa ruotsalaissyntyisen insinöörin, John Ericssonin suunnittelema USS Monitor kohtasi etelävaltioiden CSS Virginian, osoitti kerralla puulaivojen aikakauden päättyneen. Talvella 1863–1864 valmistetiinn Pietarin telakoilla Ericssonin piirustusten mukaan yhteensä kymmenen suurempaa Uragan-luokan monitorialusta. Menestyksekäs sotalaivojen rakentaminen Suomessa lakkasi.
Murtoisten observatorio

| Murtoisten observatorio |
| --- | --- |

Järjestö:  Jyväskylän Sirius
Sijainti:  Hankasalmi, Suomi
Koordinaatit:  62°15′17″N 26°35′47″E﻿ / ﻿62.2547°N 26.5964°E﻿ / 62.2547; 26.5964
Tyyppi:  tähtitorni (en)
IAU-tunnus:  A91
Kotisivu:  murtoinen.jklsirius.fi
Murtoisten observatorio eli Hankasalmen observatorio on tähtitieteellisen yhdistyksen Jyväskylän Siriuksen uusi tähtitorni Murtoisten kyläkoulun pihassa Hankasalmella. Valosaastetta on varsin vähän, koska lähin suuri asutuskeskus Jyväskylä on 50 kilometrin päässä.
Tähtitorni on ainutlaatuinen Suomessa, sillä se on etäkäyttöinen. Kaukoputken käyttö ja kuvaaminen onnistuu Internetin kautta.
Laitteisto > Optiset laitteet

Kaukoputki on 40 cm Ritchey-Chretien -tyyppinen Cassegrain-putki, joka edustaa maailman parasta optiikkaa. Mm. Hubble-avaruusteleskooppi on samantyylinen. Kaukoputki on asennettu tietokoneohjatulle robottijalustalle. Tähtitornin kupu on hankittu Sirius Observatories -nimiseltä australialaisyritykseltä.
Laitteisto > Radioteleskooppi

Observatoriossa on 3 metrin suunnattavalla paraboloidiantennilla varustettu radioteleskooppi. Sillä voidaan vastaanottaa 1–10 GHz taajuusalueella avaruudesta saapuvia radioaaltoja. Havaintokohteita ovat mm. Aurinko ja Linnunradan kaasupilvet.
Laitteisto > Magnetometri

Ilmatieteen laitoksen magnetometri mittaa Maan magneettikentän voimakkuutta. Se rekisteröi pienetkin muutokset, jotka usein liittyvät revontuliin.
Laitteisto > Allsky-kamera

Alcor System OMEA-1.3M-HCA allSky-kamera kuvaa lähes koko taivaan vuorokauden kaikkina aikoina. Uusin kameran kuva tallennetaan observatorion kotisivulle sekä Ilmatieteen laitoksen AurorasNow-palveluun.
Laitteisto > Halokamera

Radioteleskoopin yhteydessä oleva halokamera on kohdistettu päivällä Aurinkoon ja yöllä Kuuhun, mikäli Kuu on näkyvissä. Halokamera on ollut toiminnassa maaliskuusta 2022 alkaen.
Laitteisto > Revontulien kuuntelulaitteisto

Hankasalmen observatoriossa sijaitsee revontulien äänten tutkimiseen tarkoitettu laitteisto, joka koostuu herkistä mikrofoneista sekä VLF-taajuudella toimivasta luuppiantennista. Ääni- ja VLF-dataa on kerätty marraskuusta 2019 alkaen.
Aiheesta muualla

Kotisivut
Jyväskylän Sirius ry Ursan Sirius-sivuilla
Suomalaiset kuvasivat räjähtäneen komeetan pölyvanan - Tiedetuubi.fi (17P/Holmes-komeetta)
Galaksit M51 ja M101 Hankasalmen observatoriosta 28.4.2006 kauko-ohjauksella kuvattuna.
Musta Yölampi

| Musta Yölampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°12′34″N, 27°08′13″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  14.937.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  112,7 m  
Pituus:  150 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,825 km  
Pinta-ala:  2,347 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMusta Yölampi 
Musta Yölampi  on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Kortemäen lähellä sijaitseva lampi. Sen vieressä sijaitsee toinen Yölampi, Kirkas Yölampi.
Maantietoa

Lampi on 150 metriä pitkä, 140 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Iso-Naakkiman valuma-alueeseen (14.937) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 112,7 metriä mpy.
NBA-kausi 2017–2018

NBA-kausi 2017–2018 oli NBA-koripallosarjan 72. kausi. Runkosarja alkoi 17. lokakuuta 2017 ja päättyi 11. huhtikuuta 2018, jonka jälkeen käynnistyivät pudotuspelit. Golden State Warriors voitti toisen peräkkäisen mestaruutensa voitettuaan neljättä kertaa peräkkäin loppuotteluissa kohtaamansa Cleveland Cavaliersin 4–0-otteluvoitoin.
Tapahtumia

Suomen Lauri Markkanen varattiin kesän varaustilaisuudessa seitsemäntenä, mikä on kaikkien aikojen pienin suomalaispelaajan varausnumero. Markkasen varasi Minnesota Timberwolves, mutta hänet kaupattiin varaustilaisuuden aikana Chicago Bullsiin. Markkanen pelasi ennätysmäisen tulokaskauden ollen muun muassa historian nopeimmin 100 kolmen pisteen koria heittänyt tulokaspelaaja.
Russell Westbrookista tuli NBA-historian ensimmäinen useammalla kaudella ja peräkkäisellä kaudella tripla-tuplan keskiarvoihin yltänyt pelaaja.
Runkosarja > Sijoituksen määrittäminen tasatilanteessa

Tasatilanteessa olevien joukkueiden järjestys sarjataulukossa määritetään seuraavasti:
Keskinäisten ottelujen voittoprosentti;
Divisioonan johtaja;
Voittoprosentti saman divisioonan joukkueita vastaan;
Voittoprosentti saman konferenssin joukkueita vastaan;
Voittoprosentti saman konferenssin pudotuspeleihin selvinneitä joukkueita vastaan;
Voittoprosentti toisen konferenssin pudotuspeleihin selvinneitä joukkueita vastaan;
Korit kaikissa otteluissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NBA-kausi 2017–2018 Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivusto (englanniksi)
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Moringakasvit

| Moringakasvit |
| --- | --- |
 Ceyloninmoringan (Moringa oleifera) kukkia.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Moringakasvit Moringaceae  Martinov, nom. cons.
Katso myös
   Moringakasvit Wikispeciesissä   Moringakasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Moringakasvit (Moringaceae) on kasviheimo, joka kuuluu lahkoon Brassicales. Sukuja heimossa on vain yksi, moringat (Moringa), ja sen 12 lajia kasvavat Intiasta Afrikkaan ulottuvalla alueella sekä Madagaskarilla. Ceyloninmoringaa (Moringa oleifera) viljellään melko laajalti.
Tuntomerkit

Moringakasvit ovat kausivihantia puuvartiskasveja, melko usein tukevavartisia pensaita tai puita. Lehdet tuoksuvat epämiellyttäviltä murskattuina; ne ovat kierteisasentoisia, päätöparisia, 1–3 kertaan lehdykkäisiä. Niiden kannassa ja nivelissä on huomiota herättävät rauhaset. Kukat ovat usein selvästi vinosti vastakohtaisia ja muistuttavat hernekasvien perhomaisia kukkia. Heteitä on viisi. Hedelmä on pitkä, kapea, kolmesta emilehdestä muodostunut, kolmesärmäinen ja kotamainen.
Käyttö

Ceyloninmoringalla on lukuisia käyttösovelluksia maataloudessa. Puille tyypillisesti sen juuret kuohkeuttavat maaperää ja parantavat veden sitoutumista. Tästä syystä moringaa käytetään mm. aavikoitumisen estämiseksi. Ceyloninmoringan lehtien ravintoarvot ovat erinomaiset; 100 grammaa ceyloninmoringan lehtiä sisältää 8,3 g proteiineja, 434 mg kalsiumia, 404 mg kaliumia, 738 μg A-vitamiinia, 164 mg C-vitamiinia.
Ceyloninmoringan siemenistä puristettua proteiinia voidaan käyttää myös antibakteerisena höydytteenä vedenpuhdistuksessa.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Moringakasvit – Moringaceae
Musta Tervalampi

| Musta Tervalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°13′48″N, 27°06′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskujoki:  suo-oja Iso-Syvään 
Järvinumero:  14.935.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117,1 m  
Pituus:  250 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,558 km  
Pinta-ala:  1,768 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMusta Tervalampi 
Musta Tervalampi tai Tervalammi on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Kortemäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 250 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,8 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Naarajärven valuma-alueeseen (14.935) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 117,1 metriä mpy.
Mount Washington (New Hampshire)

Mount Washington
Mount Washington Bretton Woodsista nähtynä
| --- | --- |
Sijainti:  Coos County, New Hampshire, Yhdysvallat
Vuoristo:  Presidential Range
Korkeus merenpinnasta:  1 917 m
Prominenssi:  1 874  m 
Ensimmäinen nousu huipulle:  1642 (Darby Field)
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mount Washington tai Agiocochook on Koillis-Yhdysvaltojen ja New Hampshiren osavaltion korkein vuori. Se on 1 917 metriä korkea.
Vuori on tunnettu nopeasti vaihtelevista sääolosuhteista, ja 12. huhtikuuta 1934 sen huipulla on mitattu maapinnan kovin tuuli 372 km/h.
Vuoren huipulle johtaa autotie ja 1869 valmistunut hammasratasjuna nimeltään Mount Washington Cog Railway.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mount Washington (New Hampshire) Wikimedia Commonsissa
Yli 300 kilometrin tuntinopeudella puhaltavaa tuulta uhmaava observatoriorakennus pystytetty Washington-vuorelle, Uuden Englannin korkeimmalle huipulle, Helsingin Sanomat, 24.12.1937, nro 347, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ibuki (1907)

| Ibuki / 伊吹 巡洋戦艦 |
| --- | --- |
 Ibuki

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastontelakka
Kölinlasku:  22. toukokuuta 1907
Laskettu vesille:  21. lokakuuta 1907
Palveluskäyttöön:  11. marraskuuta 1907
Loppuvaihe:  romutettu 20. syyskuuta 1923
Tekniset tiedot
Uppouma:  14 636 t (standardi) 15 595 t (kuormattu)
Pituus:  147,8 m (vesiraja)
Leveys:  23,0 m
Syväys:  8,0 m
Koneteho:  24 000 shp
Nopeus:  21,5 solmua
Miehistöä:  844
Panssarointi:  125–180 mm (tykkitornit) 100–180 mm (panssarivyö) 75 mm (panssarikansi)
Aseistus
Aseistus:  4 × 30,5 cm tykkiä kaksoistorneissa 8 × 20,3 cm tykkiä 14 × 12 cm tykkiä 4 × 8 cm tykkiä 3 × 45 cm torpedoputkea
Ibuki (jap. 伊吹 巡洋戦艦) oli 1907 valmistunut keisarillisen Japanin laivaston Ibuki-luokan taisteluristeilijä, joka romutettiin 1923 Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti. Se osallistui ensimmäiseen maailmansotaan.
Valmistus

Luokan alukset suunniteltiin Venäjän–Japanin sodan aikana. Luokan alukset poikkesivat edeltäneistä aluksista raskaammin aseistuksensa ja uusien suurempi tehoisten turbiinimoottoriensa vuoksi. Moottoreissa oli kuitenkin ongelmia, jotka viivästyttivät Ibukin valmistumista.
Alus tilattiin osana vuoden 1904 laivastontäydennysohjelmaa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 22. toukokuuta 1907. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 21. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 11. marraskuuta.
Palvelus

Hieman palvelukseenoton jälkeen Ibuki teki matkan Thaimaahan osallistuakseen Rama VI Vajiravudhin kruunajaisiin. Alus kuului osana Japanin tukeen ympärysvalloille ensimmäisessä maailmansodassa.
Alus suojasi marraskuussa Tasmaninmeren ylittänyttä kymmenen joukkojenkuljetusaluksen muodostamaa saattuetta Albanyyn yhdessä HMS Pyramuksen kanssa. Ibuki ja HMAS Sydney suojasivat Intian valtameren ylittänyttä joukkojenkuljetussaattuetta, joka kuljetti 20 000 miestä ja 7 500 hevosta. Sydneyn irtauduttua saattueesta ja jouduttua taisteluun Saksan keisarikunnan laivaston risteilijän SMS Emdenin kanssa alus jäi saattueen ainoaksi suojaksi. Aluksen päällikkö Kanji Kato olisi halunnut osallistua taisteluun, mutta sai määräyksen pysyä saattueen suojana.
Washingtonin laivastosopimuksen astuttua voimaan Ibuki myytiin romutettavaksi 20. syyskuuta 1923. Aluksen tykit säilytettiin ja ne sijoitettiin rannikkopattereiksi Hakodateen sekä Tsugarunsalmeen.
Sinipiikkiputki

| Sinipiikkiputki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Apiales
Heimo::  Sarjakukkaiskasvit Apiaceae
Alaheimo::  Saniculoideae
Suku::  Piikkiputket Eryngium
Laji::  planum
Kaksiosainen nimi
 Eryngium planum  L. 
Katso myös
   Sinipiikkiputki Wikispeciesissä   Sinipiikkiputki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinipiikkiputki (Eryngium planum) on monivuotinen sarjakukkaiskasvi, jota esiintyy Keski- ja Kaakkois-Euroopassa sekä Aasiassa.
Lajikuvaus

Sinipiikkiputki kasvaa yleensä 30–90 senttimetriä korkeaksi. Kasvilla on syvä paalujuuri.
Lajikuvaus > Varsi

Varsi on ontto, jäykkä ja yläosastaan haarautuva. Varsi on usein väriltään sinertävä.
Lajikuvaus > Lehdet

Kasvin alus- ja varsilehdet ovat ulkomuodoltaan varsin erilaiset. Alemmat lehdet ovat pitkulaisia ja sahalaitaisia. Ylemmät varsilehdet ovat aluslehtiä pienempiä, liuskaisia ja laidoiltaain piikikkäitä. Alemmat lehdet ovat ruodillisia ja ylemmät ruodittomia.
Lajikuvaus > Kukka tai kukinto

Kukat ovat sinertävät ja mykerömäiset, mikä on sarjakukkaiskasvilajeille epätyypillistä. Kukan ympärillä ovat piikikkäät suojuslehdet. Kukkii heinä-elokuussa. Jalostetuilla lajikkeilla esiintyy myös muun muassa sinipunaisia kukkia.
Levinneisyys

Sinipiikkiputkea kasvaa luontaisesti Keski- ja Kaakkois-Euroopan alueilla sekä Aasiassa.
Lajia kasvatetaan koristekasvina myös luontaisen levinneisyysalueensa ulkopuolella.
Elinympäristö

Sinipiikkiputki menestyy parhaiten aurinkoisilla ja kuivilla kasvupaikoilla hiekkaisessa ja kalkkipitoisessa maaperässä.
Käyttö

Sinipiikkiputkea käytetään koristekasvina. Sitä voidaan käyttää myös leikkokukkana ja kuivakukkana.
Kasvia tiedetään käytettäneen kansanparannuksessa lääkekasvina. Kasvista valmistetulla uutteella on todettu olevan ainakin tulehdusta rauhoittava vaikutus.
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Sinipiikkiputki (Eryngium planum)
ITIS: Eryngium planum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Eryngium planum (englanniksi)
Flora of China: Eryngium planum (englanniksi)
Sinipiikkiputkea kasvatetaan koristekasvina.
Sinipiikkiputken kukinto.
Neville Marriner

Neville Marriner
Neville Marriner (15. huhtikuuta 1924 Lincoln – 2. lokakuuta 2016) oli brittiläinen kapellimestari ja viulisti.
Marriner opiskeli musiikkia Royal College of Musicissa ja Pariisin konservatoriossa. Hän soitti viulua Philharmonia-orkesterissa  ja Lontoon sinfoniaorkesterissa sekä perusti Jacobean Ensemblen Thurston Dartin kanssa ennen lähtöä Yhdysvaltoihin Hancockiin, jossa hän opiskeli johtamista Pierre Monteuxin johdolla. Vuonna 1956 hän perusti Academy of St. Martin in the Fields -kamariorkesterin ja teki sittemmin runsaasti levytyksiä heidän kanssaan. Marriner johti Minnesotan orkesteria vuosina 1979–1986 ja Stuttgartin radion sinfoniaorkesteria vuosina 1986–1989. Hän sai aatelisarvon 1985.
Marriner johti runsaasti erilaista ohjelmistoa, mutta oli erityisen tunnettu barokkimusiikin tulkitsijana. Hän valitsi ja sovitti musiikin Amadeus-elokuvaan ja johti Academy of St. Martin-in-the-Fieldsiä elokuvan ääniraidan äänityksissä.
Nertšinsk

| Nertšinsk Нерчинск |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 fiNertšinsk 
 51°58′59″N, 116°34′59″E 
Valtio:   Venäjä
Aluepiiri:   Taka-Baikalia
Hallintoalue:   Nertšinsk
Aikavyöhyke:  UTC +8
Väestö
Väkiluku (2014):  14 775
Muuta
Postinumero:  673400, 673402, 673403, 673429, 673840
 Kaupungin kotisivut 
Nertšinsk (ven. Не́рчинск) on kaupunki Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Nertšajoen rannalla 305 kilometriä aluepiirin pääkaupungista Tšitasta itään. Kaupunki on Nertšinskin piirin keskus. Priiskovyin asemalta haarautuva sivurata yhdistää sen Siperian rautatiehen. Asukkaita on 14 775 henkeä (vuonna 2014).
Kaupunki on saanut alkunsa Šilkajoen rannalle Nertšan suuta vastapäätä vuonna 1653 perustetusta kasakoiden linnakkeesta. Daguurien ruhtinaan Gantimurin joukot polttivat sen vuonna 1656, ja vuonna 1658 linnoitus rakennettiin uudelleen Šilkan toiselle rannalle. Vuonna 1689 Nertšinskistä tuli kaupunki ja voivodikunnan keskus. Samana vuonna siellä solmittiin Venäjän ja Kiinan välisen rajan määritellyt Nertšinskin sopimus. Vuodesta 1783 kaupunki toimi Nertšinskin alueen, vuodesta 1805 kihlakunnan ja vuosina 1851–1917 Taka-Baikalian alueen Nertšinskin piirikunnan keskuksena. 1700-luvulla ja uudelleen vuonna 1812 Nertšinsk siirrettiin tulvien takia korkeammalle paikalle.
Nykyään Nertšinskissä toimii maatalous- ja elintarviketeollisuusyrityksiä. Kaupungissa on kaksi keskikoulua, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, maatalousteknikumi ja kulttuuritalo. Lentokenttä suljettiin 1990-luvulla. Paikallislehtenä ilmestyy Nertšinskaja zvezda (”Nertšinskin tähti”). Kaupungissa on lukuisia arkkitehtonisia ja historiallisia nähtävyyksiä.
Aiheesta muualla

Nertšinsk Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Taka-Baikalian aluepiirin kaupungit
Pääkaupunki: Tšita

Balei | Borzja | Hilok | Krasnokamensk | Mogotša | Nertšinsk | Petrovsk-Zabaikalski | Šilka | Sretensk
lippu
Neville Lederle

Neville Lederle (25. syyskuuta 1938 – 17. toukokuuta 2019) oli eteläafrikkalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausina 1962 ja 1965. Hän ajoi kuudenneksi vuoden 1962 Etelä-Afrikan GP:ssä saavuttaen yhden pisteen. Hän osallistui myös MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin ollen parhaimmillaan neljäs Natalin GP:ssä.
Lederle mursi jalkansa vuoden 1963 Randin 9 tunnin urheiluautokilpailussa. Hän pääsi kaudella 1964 vain Randin GP:hen ollen kymmenes. Karsiuduttuaan vuoden 1965 Etelä-Afrikan GP:stä Lederle lopetti kilpailu-uransa ja keskittyi omaan yrittelijäisyyteensä, mihin sisältyi Volkswagenin osaomistajuus.