stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niókastro

| Niókastro> Νιόκαστρο |
| --- | --- |
 Niókastron linnaa.
Sijainti:  Pýlos, Pýlos-Néstoras, Messenia, Peloponnesos, Kreikka
Koordinaatit:  36°54′44″N, 21°41′28″E
Rakennustyyppi:  linnoitus
Valmistumisvuosi:  1573
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Niókastro (kreik. Νιόκαστρο) eli Navarínon (uusi) linna ((Νιό)καστρο Ναυαρίνου/Ναβαρίνου, (Nió)kastro Navarínou) on linnoitus Pýloksen kaupungissa Kreikassa. Se sijaitsee niemessä heti kaupungin länsipuolella.
Historia

Niókastron linnoituksen rakensivat osmanit sen jälkeen, kun olivat hävinneet Lepanton taistelun vuonna 1571. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1573. Linnoituksen tarkoitus oli korvata Pýloksen Palaiókastron eli Palionavarínon linna tai ainakin täydentää sitä. Sen tarkoitus oli suojata Peloponnesoksen länsirannikon tärkeimmän luonnonsataman Navarínonlahden eli Pýloksenlahden eteläistä sisäänkäyntiä, siinä missä vanha linna oli suojannut pohjoista sisäänkäyntiä, joka oli kuitenkin liettymässä umpeen. Linnoitus säilyi turkkilaisilla vuoteen 1686, jolloin venetsialaiset valtasivat sen sekä Palaiókastron Francesco Morosinin johdolla. Turkkilaiset valtasivat linnat takaisin vuonna 1715.
Venetsialaiset räjäyttivät linnoituksen poistuessaan, mutta turkkilaiset korjasivat sen. Linnoituksen sisälle kehittyi asutus, joka toimi nykyisen Pýloksen kaupungin alkuna. Kreikkalaiset valtasivat linnoituksen Kreikan vapaussodan alkupuolella 7. elokuuta 1821. Ibrahim pašša rantautui helmikuussa 1825 Methóniin ja piiritti vetäytyneet kreikkalaiset Niókastroon ja Palaiókastroon. Niókastro joutui antautumaan 11. toukokuuta 1825 ja Palaiókastro jo hieman aiemmin. Ibrahim joutui poistumaan lokakuussa 1827 osmanien hävittyä Navarínon taistelun liittoutuneelle eurooppalaiselle laivastolle, jonka jälkeen Niókastro antautui Nicolas Joseph Maisonin johtamille ranskalaisille joukoille.
Vuonna 1828 linnoitus hylättiin asuinpaikkana, ja väestö siirtyi sen ulkopuolelle ranskalaisten suunnittelemaan uuteen kaupunkiin, joka sai vuonna 1834 nimen Pýlos. Tämän jälkeen linnoitus toimi vankilana aina vuoteen 1936 saakka sekä jälleen 1938–1939 ja Kreikan sisällissodan aikana 1947–1948. Toisen maailmansodan aikana se toimi ensin italialaisten ja sitten saksalaisten varuskuntana. Sisällisodan jälkeen linnoitus luovutettiin arkeologiselle tutkimukselle, ja sitä on kunnostettu.
Rakennelma

Linnoitus koostuu sen kaakkoiskulmassa olevasta kuusikulmaisesta linnakkeesta, jonka viidessä kulmassa on pienet bastionit; kahdesta suuremmasta nelisivuisesta suljetusta bastionista, joista toinen sijaitsee linnoituksen lounaiskulmassa ja tunnetaan nimellä Évdomo ja toinen luoteiskulmassa ja tunnetaan nimellä Tzafér Pasá; sekä näitä osia yhdistävistä muureista, joita vahvistaa neljä pyöreähköä tornia.
Linnoituksen alueella on useita rakennuksia, jotka olivat aiemmin varuskunta- tai vankilakäytössä ja jotka nyt on kunnostettu meriarkeologisen tutkimuksen käyttöön. Ranskalaisten vuoden 1827 jälkeen rakennuttamassa parakkirakennuksessa, joka tunnetaan heidän komentajansa mukaan Maisonin parakkeina tai Maizónos-talona, toimii Pýloksen arkeologinen museo. Linnoituksessa on myös Kristuksen kirkastumiselle (Metamórfosi tou Sotíra) omistettu kirkko, joka rakennettiin alun perin joskus vuosien 1573–1595 välillä moskeijaksi ja joka toimi venetsialaisvallan aikana katolisena kirkkona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Niókastro Wikimedia Commonsissa
Niókastron linnaa.
Niókastron pienoismalli Sotamuseossa Ateenassa.
Therizinosauridae

| Therizinosauridae |
| --- | --- |
 Erlikosaurus
 Myöhäisliitukausi  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Osalahko::  †Therizinosauria
Heimo::  †Therizinosauridae  Maleev, 1954
Synonyymit
 Segnosauridae Perle, 1979   Enigmosauridae Barsbold & Perle, 1983   Nanshiungosauridae Dong & Yu, 1997 
Suvut
 †Erlikosaurus  †Nanshiungosaurus  †Nothronychus  †Segnosaurus  †Therizinosaurus 
Katso myös
   Therizinosauridae Wikispeciesissä   Therizinosauridae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Therizinosauridae (”viikateliskot”) on sukupuuttoon kuollut teropodidinosaurusten heimo, joka eli myöhäisliitukaudella (noin 96–66 miljoonaa vuotta sitten, Turonia-vaiheelta Maastricht-vaiheelle) nykyisessä Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Fylogenia

Kladogrammi Lindsay Zannon (2010) mukaan:
Aiheesta muualla

TaxoSearch.org (Arkistoitu – Internet Archive)
The Theropod Database
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q579912  Wikispecies: Therizinosauridae  GBIF: 4822610  Open Tree of Life: 4128311  Paleobiology Database: 38552
Skandinavisk Aero Industri

SAI KZ IV ambulanssilentokone.
Skandinavisk Aero Industri A/S (SAI) oli tanskalainen lentokonetehdas, joka toimi vuodet 1937-1954. Yhtiön perustivat lentokonemekaanikko  Viggo Kramme (1905–1984) ja insinööri Karl Gustav Zeuthen (1909–1989). Sen toimipaikka oli Kööpenhamina.
Yhtiön lentokoneet saivat tunnuksen  "KZ"  Krammen ja Zeuthenin mukaan. Ensimmäinen kone oli valmis vuonna 1937: KZ I. KZ IV rakennettiin vuonna 1944 ambulanssikoneeksi. Koneet KZ VII ja KZ VIII suunnitteli ruotsalainen insinööri Björn Andreasson. Toisen maailmansodan jälkeen yhtiön myynti laski ja yhtiön kannattavuus romahti vuonna 1950, jolloin sen toiminta hiipui.lähde? Yhtiö valmisti kaikkiaan noin 200 lentokonetta.lähde?
Ellehammer Standard 1909:n replika SAI KZ Ellehammer Tanskan ilmailumuseossa.
Lentokoneet

| Nimi | Vuosi | Muuta |
| --- | --- | --- |
| SAI KZ I | 1937 | Prototyyppi |
| SAI KZ II | 1937/38 | Kolme versiota ("Kupé", "Sport", "Trainer") |
| SAI KZ G-II | 1943 | Purjelentokone |
| SAI KZ III | 1944 | Ambulanssikone |
| SAI KZ IV | 1944 | Ambulanssikone |
| SAI KZ VII | 1946 | Yleisilmailukone |
| SAI KZ VIII | 1949 | Taitolentokone |
| SAI KZ Ellehammer | 1950 | Jacob Ellehammerin vuoden 1909 koneen replika |
| SAI KZ X | 1951 | Tykistön tulenohjauskone |
Museokoneita

Vuonna 2005 Dansk Veteranflysamlingilla oli kokoelmissaan kone jokaisesta KZ-mallista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skandinavisk Aero Industri Wikimedia Commonsissa
History of The Danish Collection of Vintage Aircraft and the KZ planes (Arkistoitu – Internet Archive)
List of aeroplanes at The Danish Collection of Vintage Aircraft (Arkistoitu – Internet Archive)
Skandinavisk Aero Industri and the KZ planes (Arkistoitu – Internet Archive) from The Danish Collection of Vintage Aircraft (tanskaksi)
The KZ & Vintage Aircraft Club (Arkistoitu – Internet Archive)
About the KZ IV planes (Arkistoitu – Internet Archive) from The Danish Aviation Historical Society (tanskaksi)
Skotlannin kansalliskirjasto

| Skotlannin kansalliskirjasto> The National Library of Scotland, Leabharlann Nàiseanta na h-Alba, Naitional Leebrar o Scotland |
| --- | --- |

 Skotlannin kansalliskirjaston vanhaa osaa Edinburghissa.
Osoite:  George IV Bridge, Edinburgh EH1 1EW, Skotlanti, Iso-Britannia
Sijainti:  Edinburgh, Skotlanti, Iso-Britannia
Koordinaatit:  55.9486°N, 3.1919°W
Valmistumisvuosi:  1956 (George IV Bridge -rakennus)
Suunnittelija:  arkkitehti Reginald Fairlie
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Skotlannin kansalliskirjaston laajennusosa (vuodelta 1989).
Skotlannin kansalliskirjasto (engl. The National Library of Scotland, lyh. NLS; gaeliksi Leabharlann Nàiseanta na h-Alba, skotiksi Naitional Leebrar o Scotland) on Edinburghin kaupungissa toimiva Skotlannin kansalliskirjasto. Kirjasto on yksi Britannian kolmesta kansalliskirjastosta (British Libraryn ja Walesin kansalliskirjaston ohella) ja se on yksi kuudesta vapaakappaleoikeuskirjastosta Britanniassa tai Irlannissa. Skotlannin kansalliskirjaston vapaakappaleoikeus on peräisin vuodelta 1710.
Skotlannin kansalliskirjasto juontaa historiansa vuonna 1689 perustettuun Edinburghin asianajajien (tiedekunnan) kirjastoon. Vuonna 1925 tämä yksityinen kirjasto muutettiin asetuksella Skotlannin kansalliskirjastoksi. Kansalliskirjaston rakennukselle (George IV Bridge -rakennus) saatiin sekä yksityistä lahjoitusrahaa (huomattavana lahjoittajana Sir Alexander Grant of Forres), että valtion budjettirahaa. Rakennustyöt alkoivat 1938, ja saatiin valmiiksi 1956. Kansalliskirjastolle valmistui uudisrakennus (Causewayside-rakennus) Edinburghin eteläosaan vuosina 1989 ja 1995. Vuonna 2016 Glasgow’n Kelvin Halliin avattiin kansalliskirjaston yleisötiloja.
Kirjasto on eräs wikipedistin palkanneita kansalliskirjastoja.
Kansalliskirjasto on panostanut voimakkaasti aineistonsa digitalisointiin. Syyskuussa 2015 rapotoitiin, että kolmannes kirjaston kokoelmista oli tuotu kirjaston käyttäjien saataville verkkoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skotlannin kansalliskirjasto Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  ISIL GB-4  ISIL  GB-StEdNL 
Muut:  IdRef
Siuntion kirkonkylä

| Siuntion kirkonkylä |
| --- | --- |
 Siuntion kirkko ja sankarivainajien hautausmaa.
 Siuntion kirkonkylä
 Koordinaatit: 60°10.635′N, 24°12.150′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Uusimaa
Kunta:  Siuntio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä, taajama
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1,88 km²
Väkiluku (2017):  354
 – Väestötiheys:  188,8 as./km²
Postinumero:  02570
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Siuntion kirkonkylä on 354 asukkaan taajama Siuntiossa ja kunnan entinen hallinnollinen keskus sen siirryttyä väkiluvultaan suurempaan Siuntion asemanseutuun, jossa sijaitseva nykyinen kunnantalo valmistui vuonna 1990. Kirkonkylä tunnetaan kulttuurillisesti merkittävistä rakennuksistaan, kuten 1400-luvulla rakennetusta, pyhälle Pietarille pyhitetystä Siuntion kivikirkostaan.
Kirkonkylässä sijaitsee myös vanha kunnantalo Åvalla, Siuntion kotiseutumuseo, Krejansbergetin muinaishaudat, Siuntion hautausmaa ja sankarihaudat sekä Sjundeå svenska församlingin ja Siuntion suomalaisen seurakunnan yhteinen kirkkoherranvirasto. Kirkonkylän läheisyydessä sijaitsee myös Suitian kartanolinna, vapaapalokunta Sjundeå FBK, Tyyskylän kartano, Siuntion kylpylä, Västerbyn kartano ja entinen Päivärinteen koulu. Hieman kirkonkylästä länteen sijaitsee Gårdskullan kartano sekä maatalousmuseo.
Historia

Siuntion kirkonkylä, joka rakentui Siuntion Pyhän Pietarin kirkon ympärille jokilaaksoon Kirkkojoen varteen oli kunnan keskus aina keskiajalta 1950-luvulle, jolloin kunnan keskeiset palvelut olivat viimeistään siirretty Siuntion asemalle.
Historia > Porkkalan vuokra-aika

Porkkalan vuokra-ajan alkaessa vuonna 1945 Siuntion asemanseutu jäi Neuvostoliiton alueelle ja palveluita siirrettiin asemalta takaisin kirkonkylään. Tuolloin Siuntion kirkonkylässä toimi muun muassa Helsingin osakepankki, Sjundeå Sparbank, posti, siirtomaatavarakauppoja, lihakauppa, lyhyttavarakauppa, parturi, pyöräliike, kaksi suutaria ja kaksi ompelijaa sekä Sjundeå Handelslag. Myöhemmin myös Lohjalainen Keko avasi myymälänsä Siuntion kirkonkylään.
Kunnostustöiden jälkeen myös kunnantoimisto avattiin Åvallassa. Kirkonkylään rakennettiin myös uusi terveystalo ruotsalaisen Fellingsbron ystävyyskunnan tuella. Terveystaloon keskitettiin neuvola, kunnanlääkärin vastaanotto ja hammaslääkäri vuodesta 1949.
Historia > Porkkalan vuokra-ajan jälkeen

Porkkalan vuokra-ajan jälkeen palveluita ja uutta asutusta ohjattiin takaisin Siuntion asemalle. Siuntio oli kuitenkin väkuluvultaan liian pieni, jotta oltaisiin voitu säilyttää kaksi elinvoimaista kuntakeskusta, minkä vuoksi Siuntion aseman jälleen kasvaessa Siuntion kirkonkylä kuivui.
Kuvat

Kirkkojoki Siuntion kirkonkylän kohdalla.
Siuntion kirkonkylä nähtynä Krejansbergetiltä.
Ivar Vind

Ivar Emil Vind-Röj (5. tammikuuta 1921 Everdrup, Tanska – 11. helmikuuta 1977 Davinde, Tanska) oli tanskalainen yleisurheilija, urheilujohtaja ja sukujuuriltaan vanhaa tanskalaista Vindin aatelissukua.
Elämäkerta

Ivar Vind oli Tanskan hovin kamariherra Ove Vindin poika. Hän valmistui ylioppilaaksi 1941 ja Tanskan henkikaartin luutnantti vuonna 1945. Vind avioitui vuonna 1951 Tanskan kuningashuonesukuun kuuluvan kreivitär Alexandra av Rosenborgin kanssa. Asuinpaikkana heillä oli Odensen lähellä sijaitseva Sanderumgård vuosina 1950-1974. Siellä Vind suurmaanomistajana keskittyi maatalouden tehokkaisiin viljelymenetelmiin.
Ivar Vind oli nuoruudessaan sodan jälkeen tunnettu tanskalaisyleisurheilija. Hän oli neljä kertaa Tanskan mestari korkeushypyssä vuosina 1943, 1945, 1946 ja 1947. Paras kansainvälinen sijoitus oli vuoden 1946 Oslon EM-kisojen korkeushypyn yhdeksäs sija tuloksella 1,90 cm. Vuonna 1947 Vind opiskeli Englannissa Cambridgen yliopistossa. Hän osallistui samana vuonna Ylioppilaiden maailmankisoihin Pariisissa ja voitti siellä korkeushypyn. Hänen Tanskan korkeushyppyennätyksensä on vuodelta 1947 tuloksella 1,95 cm. Ennätys rikottiin vasta vuonna 1962.
Uransa jälkeen hänet valittiin Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) tanskalaisjäseneksi vuosiksi 1958-1977. Prinssi Axelin KOK-kauden jälkeen Vind oli merkittävin tanskalainen urheilujohtaja. Ivar Vindin puoliso kreivitär Alexandra av Rosenborg oli prinssi Axelin veljen Erik av Rosenborgin tytär. Vind toimi KOK:ssa sen ydinorganisaation eli toimeenpanevan komitean jäsenenä vuosina 1963-1967. Hän oli innokas urheilun amatööriaatteen ja olympia-aatteen kannattaja. Niinpä hänestä tuli vuonna 1967 perustetun KOK:n Kulttuuti- ja olympia-aatteen koulutuskomitean ensimmäinen puheenjohtaja. Häntä pidettiin 1960-luvulla jopa mahdollisena seuraajaehdokkaana silloiselle KOK:n puheenjohtajalle Avery Brundagelle. Hän oli Tanskan olympiakomitean puheenjohtaja vuosina 1973-1977.
Vesiputous

Vuorelta virtaavat Angelin putoukset Venezuelassa ovat maailman korkeimmat vesiputoukset.
Victorian putoukset Afrikassa syöksyvät rapautumalla laajenevaan rotkoon.
Vesiputous, lyhyemmin putous, on paikka, jossa virtaava vesi putoaa. Vesiputous syntyy, kun joen uoma alenee jyrkästi lyhyellä matkalla. Vesi voi pudota vapaasti jopa satoja metrejä tai syöksyä uomaansa pitkin alas jyrkässä kulmassa.
Mikäli aleneminen on loivaa, on kyseessä koski. Katarakti on peräkkäisten vesiputousten muodostuma, mutta nimitystä käytetään myös Niilin suurista koskista, vaikka niissä ei olekaan jyrkkiä putouksia.
Esiintymisalueet

Vesiputous vaatii syntyäkseen tietynlaiset olosuhteet. Tämän vuoksi vesiputouksia on maapallon eri puolilla epätasaisesti – tietyillä alueilla niitä on runsaasti, mutta toisilta alueilta ne puuttuvat kokonaan.
Vesiputouksia ei ole alavilla mailla, koska vesiputous edellyttää syntyäkseen maankorkeuden suurta vaihtelua. Runsaasti vesiputouksia on vuoristoisilla ja mäkisillä seuduilla, tasankojen reunamilla sekä joillakin rannikoilla, kunhan siellä virtaa joki. Vesiputous voi syntyä myös tasaiselle tai kumpuilevalle ylängölle, jonne joet ovat uurtaneet jyrkkiä laaksoja tai rotkoja. Tällaisia vesiputouksia ovat esimerkiksi Niagaran putoukset Pohjois-Amerikassa ja Victorian putoukset Afrikassa. Kuivilla seuduilla pysyviä vesiputouksia ei yleensä ole, ellei niiden halki virtaa joki, joka saa vetensä yläjuoksun kosteilta seuduilta. Aavikolla myös yksittäinen sademyrsky voi synnyttää lyhytaikaisia putouksia, kuten Australian Ulurussa.
Euroopassa vesiputouksia on runsaasti etenkin vuoristoisissa ja sateisissa Norjassa ja Sveitsissä. Myös Pohjois-Amerikassa ja Australiassa on paljon kuuluisia vesiputouksia. Sen sijaan Himalajalla Aasiassa ja Andeilla Etelä-Amerikassa kuuluisia vesiputouksia on suhteellisen vähän, vaikka ne ovat maapallon suurimmat vuoristot. Tunnettujen vesiputousten lukumäärään vaikuttaa paitsi niiden yleisyys, myös se, onko niille helppo päästä. Kun turistien saavutettavissa olevat seudut laajenevat, myös tunnettujen vesiputousten määrä kasvaa. Syrjäseuduilta löytyykin toisinaan tuntemattomia vesiputouksia. Esimerkiksi Perusta löytyi vuonna 2006 vesiputous, joka on 771 metrin korkeudellaan maailman kolmanneksi korkein.
Vesiputousten määrä on kasvussa napaseuduilla Etelämantereella ja Grönlannissa, koska ilmaston lämpenemisen johdosta jää on alkanut paikoin sulaa.
Synty

Vesiputouksia syntyy tavallisesti alueille, joissa vesi virtaa eroosiota hyvin kestävän kallion päällä, joka esimerkiksi murroslinjan kohdalla alenee jyrkästi. Vesi kuluttaa kiveä vähitellen, ja putouksen reuna perääntyy ylävirtaan päin jättäen jälkeensä rotkon. Usein kallion alempi kivikerros on pehmeää, joten se kuluu yläosia nopeammin putouksen pohjalta roiskuvan veden vaikutuksesta, ja putouksen taakse syntyy onkalo. Vähitellen putouksen huipulle muodostunut kieleke pettää ja putoaa isoina lohkareina pohjalle. Lohkareet hajoavat pikkuhiljaa pienemmiksi ja kuluttavat samalla putouksen pohjalle syvän altaan. Usein virta levenee ja mataloituu ennen putouksen reunaa, ja veden osuminen pohjaan muodostaa myös sinne vastaavanlaisen altaan.
Vesiputous voi syntyä myös, kun joki menee tukkoon. Usein tällainen putous syntyy, kun vettä alkaa virrata ihmisen tekemän padon reunojen yli patoaltaan täytyttyä. Luonnollisella tavalla virran voi padota maanvyörymä, laavavirta tai jäätikkömoreeni. Tällä tavalla syntyneet vesiputoukset ovat yleensä lyhytikäisiä, sillä virta uurtaa itselleen pian reitin esteen läpi.
Eräs tunnetuimmista ihmisen tekemistä vesiputouksista on Cascata delle Marmore Italiassa Ternin lähellä. Nämä putoukset ovat roomalaisten tekemiä vuonna 271 eaa. Myös turistikohteisiin ja teemapuistoihin rakennetaan usein keinotekoisia vesiputouksia.
Vesiputoukset ovat suhteellisen lyhytikäisiä, ja niitä syntyy ja katoaa. Esimerkiksi Washingtonin osavaltiossa Yhdysvaltain länsirannikolla sijaitsevat Dry Fallsin kalliot muodostivat viimeisen jääkauden jälkeen 120 metriä korkeat ja 5,5 kilometriä leveät putoukset. Kun Atlantin valtameri 5,5 miljoonaa vuotta sitten syöksyi Välimeren altaaseen, Gibraltarinsalmeen muodostui valtava vesiputous tai katarakti.
Piirteitä

Vesiputoukset voidaan jakaa eri tyyppeihin muotonsa mukaan. Jotkin vesiputoukset ovat leveitä ja matalia, toiset kapeita ja korkeita. Joidenkin putousten vesi putoaa vapaasti suoraan alaspäin, mutta toisten putousten vesi koskettaa kalliota pudotessaan, mikä aiheuttaa putouksen viuhkamaisen levenemisen alaspäin. Jotkin putoukset jakautuvat pudotessaan useaan kanavaan, ja jotkin putoukset muodostavat portaikon eli peräkkäisten putousten sarjan.
Vesiputoukset muuttuvat niin pitkällä kuin lyhyelläkin aikavälillä. Vuodenaika ja säätila vaikuttavat putouksen vesimäärään ja virtauksen voimakkuuteen, niin että putous voi muuttua kallion kokonaan peittävästä verhosta monen kapean erillisen putouksen riviksi. Auringonpaiste, pilvisyys ja auringonlasku vaikuttavat vesiputouksen kimallukseen ja väriin. Putouksen nostattamassa vesipilvessä voi joskus nähdä Auringon tai Kuun luoman sateenkaaren. Tuuli voi liikutella putouksen pilviä, ja navakka vastatuuli voi joskus jopa kääntää putoavan veden takaisin yläjuoksua kohti. Pakkasella vesiputoukseen voi muodostua jääpuikkoja, ja ankarilla pakkasilla jää voi peittää koko putouksen niin ettei siinä näy lainkaan liikettä.
Vesiputousten veden koostumuksen vaihtelu tekee niistä eri värisiä. Jotkin putoukset ovat täysin kirkkaita tai taivaansinisiä, toiset mutaisen kellanruskeita tai punertavia. Kun putouksessa virtaa liikkuvan jään sulamisvesiä, putouksen vesi saattaa olla kivijauheesta maitomaisen sameaa. Niagaran putoukset saavat vihreän värinsä yläjuoksun mineraaleista.
Vesiputouksilla on tunnusomaiset kuohuvat äänensä ja joskus myös tuoksunsa, joka syntyy kostean ilmaston kasvillisuudesta sekä kiviin osuvan veden irrottamista mineraaleista. Vesiputouksen nostattaman sumun voi joskus tuntea ihollaan pitkänkin matkan päästä.
Vesiputoukset ovat suosittuja luontokohteita ja nähtävyyksiä, koska ne ovat harvinaisia ja niitä pidetään kauniina. Runoilijat ovat korostaneet kalliokielekkeen ja sen yli putoavan veden samanaikaista pysyvyyttä ja muuttuvuutta.
Viuhkamainen vesiputous Norjassa.
Sateenkaari Iguassun putouksilla.
Jäätynyt vesiputous Kanadan Ontariossa.
Uhat

Vesiputousten suurimpia uhkia ovat jokien yläjuoksujen vesivoimalat sekä veden käyttäminen keinokasteluun. Tämä pienentää vesiputouksen virtausta ja on joissakin tapauksissa kuivattanut putouksen kokonaan. Esimerkiksi Niagaran putousten virtaama on voimalaitosten vuoksi nykyisin vain noin puolet maksimista, ja Brasiliassa esimerkiksi Paulo Afonson putoukset ovat kuivuneet ja Guaíran putoukset ovat kadonneet kokonaan padon ja patoaltaan rakentamisen vuoksi. Metsien hakkaaminen on tehnyt joidenkin putousten virtauksesta epäsäännöllisen, ja myös ilmastonmuutos saattaa kuivattaa putouksia, jos sademäärä vähenee paikallisesti. Myös turismi saattaa vahingoittaa vesiputouksia ja niiden ympäristön luontoa.
Kuuluisia vesiputouksia > Suomen vesiputoukset

| Nimi | Sijainti | Korkeus (m) |
| --- | --- | --- |
| Kitsiputous | Enontekiö | 118 |
| Korkeakoski | Maaninka | 36 |
| Hepoköngäs | Puolanka | 24 |
| Kiutaköngäs | Kuusamo | 14 |
| Tsahkalputous | Enontekiö | 10 |
| Kuerlinkat | Kolari | 3 |
Kuuluisia vesiputouksia > Maailman korkeimmat

| Nimi | Sijainti | Korkeus (m) | Korkein yksittäinen putous (m) |
| --- | --- | --- | --- |
| Angelin putoukset |  Venezuela | 979 | 807 |
| Tugelan putoukset |  Etelä-Afrikka | 948 | 411 |
| Ramnefjellsfossen |  Norja | 818 | 600 |
| Mongefossen |  Norja | 773 | 773 |
| Gocta |  Peru | 771 |  ? |
| Mtarazi Falls |  Zimbabwe | 762 | 479 |
| Yosemiten putoukset |  Yhdysvallat | 739 | 436 |
Kuuluisia vesiputouksia > Maailman vuolaimmat

| Nimi | Sijainti | Virtaama (m³/s) |
| --- | --- | --- |
| Boyoman putoukset |  Kongon demokraattinen tasavalta | 17 000 |
| Khone Phapheng |  Laos | 11 500 |
| Niagaran putoukset |  Kanada /  Yhdysvallat | 6 000 |
| Paulo Afonson putoukset |  Brasilia | 2 800 |
| Urubupungan putoukset |  Brasilia | 2 700 |
| Iguassun putoukset |  Brasilia /  Argentiina | 1 700 |
| Patos-Maribondo |  Brasilia | 1 500 |
| Victorian putoukset |  Sambia /  Zimbabwe | 1 100 |
| Churchillin putoukset |  Kanada | 1 000 |
Kuuluisia vesiputouksia > Muita vesiputouksia

Maailman levein: Khone Phapheng, Laos (leveys 10,8 km)
Euroopan vuolain: Rheinfall (virtaama 370 m³/s)
Ban Gioc-Detianin putoukset, Vietnam ja Kiina
Dettifoss, Islanti
Gocta Cataractsin putous, Peru
Havasun putoukset, Arizona, Yhdysvallat
Jogin putoukset, Intia
Kaieteurin putoukset, Guyana
Gullfoss, Islanti
Plitvicen putoukset, Kroatia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta vesiputous Wikimedia Commonsissa
Suomen Vesiputoukset
Vesiputouksen sivukuva ja syntyprosessi. Tummalla värillä kova kallio, vaalealla pehmeä kallio. Kun vesi kuluttaa pehmeää kalliota kovan kallion alta, muodostuu kieleke. Kun se lopulta romahtaa, vesiputouksen reuna on näin siirtynyt taaksepäin.
Porrasmainen vesiputous.
Hepoköngäs Puolangalla on Suomen korkeimpia vesiputouksia.
Niagaran putoukset Pohjois-Amerikassa.
Lento-onnettomuus

Kauko-ohjattu Boeing 720 -lentokone tuhottiin vuonna 1984 Kaliforniassa NASAn testatessa uutta, vaikeammin syttyvää kerosiinia.
Copterlinen lento-onnettomuuteen joutunutta helikopteria nostetaan.
Lento-onnettomuus on lentokoneen tai muun ilma-aluksen vakava vaurioituminen, johon voi liittyä henkilövahinkoja. Lento-onnettomuuden syynä on lentoturvallisuuden ylläpitämisen epäonnistuminen.
Lento-onnettomuus voi olla seurausta muun muassa inhimillisestä tai teknisestä virheestä, säästä, sabotaasista tai terrori-iskusta.