stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristillinen munkkilaisuus
Kannatus

Uudet askeettiset elämänmuodot saivat uusia innokkaita kannattajia lännessä. Vuoden 375 jälkeen askeettinen herätysliike alkoi todella vaikuttaa, ertityisesti Hieronymuksen ja Johannes Cassianuksen ansiosta. Egyptin munkkiliike levisi laajasti koptiväestön keskuuteen. Noin vuonna munkkilaisliike juurtui 400 länteen ja tämän jälkeen monet piispat tulivat luostareista. Luostariliiike käsitti noin vuonna 400 yli koko Egyptin ulottuvan munkki- ja nunnaluostarien verkoston. Egyptin munkkiliikkeen vaikutus vaikutti koko idässä.
Vastustus

Uudet askeettiset elämänmuodot kohtasivat myös vastarintaa. Roomassa muutamat kiistivät väitteen, että askeettinen elämä oli erityisen ansiokas kristillinen elämä. Yleisesti ottaen suuri osa papistoa suhtautui kielteisesti munkkilaisuuteen. He tunsivat pelkoa munkkien kasvavaa vaikutusta kohtaan ja henkilökohtaista vastenmielisyyttä maailmankielteistä akseesia kohtaan. Espanjassa piispat taistelivat ns. priscillianismia. Myös Galliassa syntyi voimakkaita ristiriitoja askeettisen elämän edustajien ja hierarkian välillä.
Merkitys

Askeettista elämää viettävien päättäväisyyden ja palavan innon ansiosta heidät käsitettiin Kristuksen todellisiksi seuraajiksi, Kristuksen sotilaina (liett. Milites Christi) he taistelivat maailmaa, syntiä ja perkelettä vastaan. Tästä syystä hyväksyttiin erittäin huomaavat erakot ja munkit pian marttyyrien joukkoon. Tämä käsitys vastaavasti aiheutti vastaavasti muiden kristittyjen arvostuksen alenemista, jotka solmivat avioliiton ja elättivät itsensä maallisessa ammatissa.
Munkkilaisista muodostui erityinen valiokristittyjen sääty, joka kokonaan omistautui uskonnolliselle elämälle. Tällä puolestaan oli suuri merkitys kirkon elämälle. Niinä luostarit harjoittivat merkittävää laupeudentyötä. Samoin niissä kehitettiin hurskauselämää, jonka vaikutukset tuntuivat koko kirkossa.
Antonioksen ikoni.
Jacopone da Todi

Jacopone da Todi
Jacopone da Todi eli Jacobus de Benedictis (1236–1306) oli italialainen munkki, jonka katolinen kirkko myöhemmin julisti autuaaksi. Hän kirjoitti useita laudeja, ylistyslauluja, ja häntä pidetään italialaisen teatteritaiteen pioneerina.
Todi opiskeli lakia Bolognassa. Hänestä tuli menestyksekäs lakimies, mutta hänen ollessaan 40-vuotias hänen vaimonsa sai surmansa kotona sattuneessa tapaturmassa. Todi järkyttyi tapahtuneesta niin, että päätti jättää uransa lakialalla ja liittyi fransiskaaneihin.
Todi kuoli Collazzonessa vuonna 1306. Katolinen hymni Stabat Mater uskotaan hänen tekemäkseen.
Jacopone da Todi oli varakas ja arvossapidetty asianajaja kotikaupungissaan, kunnes hänen vaimonsa kuolema noin 1268 aiheutti hänessä kääntymyksen, jonka jälkeen hän antautui ylenmääräisiin katumuksentekoihin ja liittyi myöhemmin fransiskaaneihin. Paavi Bonifacius VIII suljetutti hänet 1298 Palestrinassa vankilaan, jossa hän pysyi vuoteen 1303. Jacopone da Todi oli kuuluisin lauda-runojen sepittäjä. Lisäksi häntä pidetään pääsiäishymnin "Stabat mater" sepittäjänä. Hänen runojensa julkaisuista on joskusmilloin? pidetty parhaana vuoden 1558 laitosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacopone da Todi Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Jacopone da Todi on Wikiaineistossa
Joe Dumars

Joe Dumars
Joe Dumars (s. 24. toukokuuta 1963 Shreveport, Louisiana) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hänet otettiin vuonna 1985 Detroit Pistonsiin, josta hän vetäytyi 1999.
Dumars pelasi Yhdysvaltain maajoukkueessa, joka voitti kultaa vuoden 1994 koripallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän on kuulunut Basketball Hall of Fameen vuodesta 2006.
Dumars oli vuonna 1989 NBA:n finaalien "Most Valuable Player".
Jasper Felder

| Jasper Felder |
| --- | --- |
 Jasper Felder vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jasper Felder
Syntynyt: 21. syyskuuta 1970 (ikä 54) Skarpnäck, Tukholma
Jääpallon pelaaja
Lempinimi:  Jappe
Pituus:  191 cm
Paino:  92 kg
Pelipaikka:  keskikenttä
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
: IFK Stockholm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1990-1991 | Reymersholms IK | - | (-) |
| 1991-1992 | Essinge IK | - | (-) |
| 1992-1993 | Hammarby IF 2-team | - | (-) |
| 1993-1994 | Stabaek Minnesota Bandy | - | (-) |
| 1994-1998 | Helenelunds IK | - | (-) |
| 1998–1999 | Kungälvs SK | - | (-) |
| 1999–2000 | IFK Kungälv | - | (-) |
| 2000–2002 | IF Sköndals | - | (-) |
| 2002–2003 | Minnesota Bandolier | - | (-) |
| 2003–2004 | Amur Tiger | - | (-) |
| 2005–2008 | Helenelunds IK | - | (-) |
| 2008–2011 | GT/76 | - | (-) |
| 2011–2012 | AIK | - | (-) |
| 2012–2013 | Norrtelje BF | - | (-) |
| 2013–2015 | DIF Bandy | - | (-) |
| 2015– | AIK | - | (-) |
Maajoukkue
| 1992–2014 | Yhdysvallat |  | () |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. tammikuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 30. tammikuuta 2016.
Jasper Felder (s. 21. syyskuuta 1970) on yhdysvaltalais-ruotsalainen jääpalloilija ja alamäkiluistelija. Jääpallossa hän on edustanut Yhdysvaltain maajoukkuetta, mutta pelannut suurimman osan jääpallourastaan Ruotsissa. Alamäkiluistelussa hän on edustanut Ruotsia. Tämä on mahdollista, koska hänen äitinsä on ruotsalainen ja isänsä amerikkalainen.
Jääpalloa Jasper Felder on pelannut nuoruudestaan asti. Kaudella 1993–1994 Felder muutti Yhdysvaltoihin Minneapolisiin. Tällöin hän järjesti itselleen isänsä kansalaisuuden perusteella Yhdysvaltain passin ja sai oikeuden edustaa Yhdysvaltoja. Felder palasi parin Yhdysvalloissa viettämänsä vuoden jälkeen Ruotsiin ja on pelannut pääosan Tukholman alueen 1-divisioonan jääpalloseuroissa IF Sköndals, Helenelunds IK, GT/76, AIK, Norrtelje BF ja kaudella 2013–2014 tukholmalaista Djurgårderns IF Bandyä.
Felder aloitti uransa Yhdysvaltain jääpallomaajoukkueessa vuoden 1993 kisoissa ja on edustanut sen jälkeen Yhdysvaltoja kaikkiaan 12 MM-kisoissa vuoteen 2014 asti.  Vuonna 2004 Felder valittiin Unkarissa pelatun B-ryhmän parhaaksi hyökkääjäksi.
Alamäkiluistelussa Felder on lajin tunnetuimpia urheilijoita. Hän on voittanut seitsemän kertaa Red Bull Crashed Ice -kilpailun vuosina 2001–2009. Nykyään hän toimii Ruotsin maajoukkueen valmentajana.
Job (nimi)

| Job |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  6. toukokuuta 
Muunnelmia:  Jobe, Jobey, Jobie, Joby, Joopi, Jopi, Joppi 
Vastineita eri kielissä:  Hiob, Ijob 
Nimen alkuperä:  raamatullinen; Jobin kirjan päähenkilön nimi 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Job on heprealaisperäinen miehen etunimi, joka tunnetaan Raamatusta. Sen merkityksestä ei ole varmaa tietoa, mutta esitettyjä tulkintoja ovat olleet muun muassa ’hurskaudestaan tunnettu’, ’vihattu’ ja ’vainottu’. Vanhassa testamentissa esiintyvä Job joutuu kohtaamaan monia Saatanan aiheuttamia onnettomuuksia, minkä vuoksi Job-nimellä on myös kuvaannollinen merkitys ’kärsimysten mies’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2022 mennessä tilastoitu noin 70–80 Job-nimistä miestä.
Tunnettuja Jobeja

Job Cohen (s. 1947), alankomaalainen poliitikko
Jochem ”Job” Dragtsma (s. 1955), alankomaalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Job Bicknell Ellis (1829–1905), yhdysvaltalainen sienitieteilijä
Job Höckert (1732–1802), suomalainen kirkonrakentaja
Joka toinen pari

| Joka toinen pari |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Mia Halme
Käsikirjoittaja:  Mia Halme
Tuottaja:  Aleksi Salmenperä Mia Halme Timo Vierimaa
Säveltäjä:  Ville A. Tanttu
Kuvaaja:  Heikki Färm Peter Flinckenberg
Leikkaaja:  Antony Bentley
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Sahadok
Ensi-ilta:  21. huhtikuuta, 2017
Kesto:  77 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Joka toinen pari on Mia Halmeen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2016.
Elokuvan aiheena on avioero ja siinä kuvataan kolmen eronneen parin elämää. Elokuvan nimi tulee tilastoista, joiden mukaan noin joka toinen suomalaisten avioliitoista päätyy eroon.
John Stephen Michaud

John Stephen Michaud (24. marraskuuta 1843 Burlington, Vermont – 22. joulukuuta 1908) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. kesäkuuta 1873 ja nimitettiin Burlingtonin koadjuuttoripiispaksi sekä Modran titulaaripiispaksi 4. toukokuuta 1892. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Joseph Williams, jota avustivat Denis Mary Bradley ja Henry Gabriels.
Michaudista tuli 3. marraskuuta 1899 Burlingtonin piispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 65-vuotiaana virassa.
John Steven Satterthwaite

John Steven Satterthwaite (11. elokuuta 1928 Randwick – 23. huhtikuuta 2016) oli australialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Armidalen hiippakuntaan Luigi Traglia 16. maaliskuuta 1957, ja hänet nimitettiin Lismoren koadjuuttoripiispaksi sekä Thignican titulaaripiispaksi 6. maaliskuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Norman Thomas Gilroy, jota avustivat Thomas Vincent Cahill ja James William Gleeson.
1. syyskuuta 1971 Satterthwaitesta tuli Lismoren piispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 1. joulukuuta 2001.
Jojon sirkus

| Jojon sirkus> Jojo's Circus |
| --- | --- |
Tyyli:  animaatiosarja
Kestoaika:  21 minuuttia/ jakso
Luoja(t):  Walt Disney Company
Pääosissa:  Madeleine Martin Robert Smith Jayne Eastwood Austin Di Iulio Keeler Sandhaus Diana Peressini Tajja Isen
Alkuperämaa:   Yhdysvallat  Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Disney Junior  Disney Channel  Playhouse Disney   Yle TV2
Esitetty:  2003 – 2007
Jaksoja:  64
Aiheesta muualla
IMDb
Jojon sirkus (Jojo's Circus) on Disneyn valmistama animaatiosarja. Jojon sirkus on tarkoitettu alle viisivuotiaille katsojille. Jojo on punatukkainen tyttöklovni, joka asuu Sirkus-kaupungissa vanhempiensa kanssa. Jojo käy kaupungissa sirkuskoulua ja opettelee siellä sirkustemppuja kuten pyöräilemistä yksipyöräisellä. Jojolla on kavereina oma leijonansa Murina, pikku elefantti Elli ja pari muuta ystävää. Jojon Sirkuksen tarkoitus on saada lapsia liikkumaan ja leikkimään Jojon kanssa yhdessä. Lapset oppivat samalla yhteistyötä sekä avuliaisuutta. Ohjelmassa kuulee samalla musiikkia sekä laulua. Jokaisen jakson loppuvaiheessa Jojo tekee kysymyksiä lapsille. Sarjaa on dubattu suomeksi, ja sitä on esitetty Yle TV2-kanavalla.
John Stevens (rattikelkkailija)

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten rattikelkkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lake Placid 1932 | kahden miehen kelkat |  |
John Hubert Stevens (7. maaliskuuta 1890 Lake Placid, New York – 26. marraskuuta 1950 Lake Placid, New York) oli yhdysvaltalainen rattikelkkailija ja olympiavoittaja.
Stevens voitti veljensä Curtis Stevensin kanssa rattikelkkailun kahden miehen kelkkojen olympiakultaa Lake Placidin talviolympialaisissa 1932. Stevensit voittivat toiseksi sijoittuneen Sveitsin parin noin 1,5 sekunnilla ja pronssille yltäneen Yhdysvaltain kakkosjoukkueen jo yli 15 sekunnilla.
Stevensin toinen veli, Francis Stevens, oli Yhdysvaltain neljän hengen kelkkajoukkueessa sen voittaessa hopeaa samoissa olympialaisissa.
John Ingle

| John Ingle |
| --- | --- |
 John Ingle vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. toukokuuta 1928 Tulsa, Oklahoma, Yhdysvallat
Kuollut: 16. syyskuuta 2012 (84 vuotta)
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  ”Edward Quartermaine” General Hospital
Aiheesta muualla
IMDb
John Ingle (7. toukokuuta 1928 – 16. syyskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän loi pitkäaikaisen roolin Edward Quartermainena televisiosarjassa General Hospital.
Ingle esitti vuosina 2004–2006 Mickey Hortonia sarjassa Päivien viemää. Hän oli myös äänenä animaatiosarjassa Maa aikojen alussa.
Ingle syntyi Tulsassa, Oklahomassa, valmistui Verdugo Hills High Schoolista ja opetti vuosina 1964–1984 ilmaisutaitoa Beverly Hills High Schoolissa.
Aiheesta muualla

John Ingle Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Iso Heinäjärvi (Orivesi)

| Iso Heinäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Juupajoki, Orivesi
Koordinaatit:  61°46′25″N, 24°35′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Leppähampaanjoen valuma-alue (35.75)
Laskujoki:  Heinäoja 
Järvinumero:  35.756.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  124,1 m  
Rantaviiva:  2,818 km  
Pinta-ala:  16,345 ha  
Tilavuus:  0,000576 km³  
Suurin syvyys:  10,6 m  
Valuma-alue:  7,5 km²  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Heinäjärvi 
Iso Heinäjärvi  on Pirkanmaalla Oriveden Längelmäen Maunuksen lähellä ja vähän Juupajoen Petääjärven puolella sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 16,3 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Se sijaitsee Juupajoen itäpuolella ja Längelmäen pohjoispuolella olevalla mäkisellä ylänköalueella mäkien välisessä soistuneessa painaumassa. Järven lounaispuolella kohoaa Talaanvuori 20 metrin korkeuteen. Järven länsirannassa on matala soistunut niemi, jonka suojaan jää Talaanlahti. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä ja kaikki se rannat ovat soistunutta rämesuota. Talaanlahdella on vapaa-ajan asunto ja kaksi muuta sijaitsevat maatilojen yhteydessä. Maatilalla on pysyvää asutusta. Sinne tulee tie Petääjärveltä. Myös itärantaan on rakennettu metsätie.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,1 metriä mpy. Järveen on johdettu Heinäsuolta sen ja Kaakkolampien kuivatusvedet ja järven eteläpäähän on aina laskenut Niemijärveltä ja Pieneltä Niemijärveltä laskuoja. Tähän ojaan on johdettu Ahvensuon ja ympäristön muutkin metsäojat. Järven pohjoispäässä sijaitsee järven oma laskuoja, joka yhtyy pian Vähän Heinäjärven laskuojaan muodostaen Heinäoja. Heinäoja virtaa Pieneen Valkeajärveen, jonka laskujoki Valkeajoki laskee Vähään Petääjärveen. Vesireitti kulkee tämän jälkeen mutkien kautta Sahajokeen.
Historiaa

Vuoden 1958 peruskartassa sijaitsee järven pohjoisosan molemmilla puolilla maatilat. Myös Niemijärven laskuojan varressa sijaitsee tila. Ensimmäisessä peruskartassa ei järven rantasoita oltu ojitettu, mutta 1977 kartassa oli Heinäsuo ojiettu tiheästi. Samassa kartassa oli toisen maatilan peltopalsta metsitetty. Vain Juupajoen puoleista tilaa viljellään edelleen.
Jacque Mercer

| Jacque Mercer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Jacque Joy Mercer
Syntynyt: 7. tammikuuta 1931 Thatcher, Arizona, Yhdysvallat
Kuollut: 2. helmikuuta 1982 (51 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Titteli:  Miss Arizona 1949 Miss America 1949
Puoliso:  Douglas Cook (1949−1950) William Oldenburger (1952−1952) Dick Curran (1953−1974) Marvin Gillespie (1978−1982)
Lapset:  2
Muut tiedot
Edeltäjä:  BeBe Shopp
Seuraaja:  Yolande Betbeze
Jacquelyn Joy Mercer (7. tammikuuta 1931 − 2. helmikuuta 1982) oli vuoden 1949 Miss America.
Elämäkerta

Mercer syntyi Thatcherissa, Arizonassa, Yhdysvalloissa. Vuonna 1949 hän voitti Miss America -tittelin. Hänet mainitaan (yleensä tittelillä, kerran nimellä) useita kertoja Philip Rothin vuoden 1977 romaanissa Amerikkalainen pastoraali.
Hän meni naimisiin ja erosi lukioaikaisesta rakastajastaan Douglas Cookista ollessaan hallitseva Miss America. Tämän jälkeen voimaan tuli sääntö, joka vaatii Miss America -kilpailijoita allekirjoittamaan lupauksen, jonka mukaan he eivät ole koskaan olleet naimisissa tai raskaana. Mercer kuoli Los Angelesissa, Kaliforniassa  2. helmikuuta 1982.
Aiheesta muualla

Jacque Mercer -profiili Miss America -järjestöstä
Arizonan arkistot verkossa
Jaakko Lyytinen (diplomaatti)

Jaakko Erkki Lyytinen (4. syyskuuta 1925 Helsinki – 28. tammikuuta 2009 Lahti) oli suomalainen diplomaatti, joka toimi Suomen ensimmäisenä suurlähettiläänä Nigeriassa vuosina 1963–1966 sekä asiainhoitajana Etelä-Afrikassa vuosina 1969–1971. Lyytinen siirrettiin vuonna 1971 disponibiliteettiin ja kaksi vuotta myöhemmin eläkkeelle, väitetysti siksi, että hän oli vaatinut Suomea katkaisemaan diplomaattisuhteet apartheid-rotuerottelupolitiikkaa harjoittaneeseen Etelä-Afrikkaan.
Varhaisempi ura

Jaakko Lyytisen isä oli eversti Arvo Erkki Lyytinen ja äiti kirjailija ja kielenkääntäjä Rakel Maria Davidsson. Lyytinen osallistui vapaaehtoisena talvi- ja jatkosotaan. Hän haavoittui Kannaksella kesäkuussa 1944.
Lyytinen kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin kaksoisyhteislyseosta vuonna 1944 ja valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi vuonna 1948. Samana vuonna hän oli lyhytaikaisesti Suomen Työnantajain Yleisen Ryhmän sihteerinä ennen siirtymistään virkamiesharjoittelijaksi. Lyytinen tuli Suomen ulkoasiainministeriön palvelukseen tilapäisenä kanslistina vuonna 1949. Hän oli ministeriön vt. jaostosihteerinä vuosina 1950–1951 ja 1954–1955, lähetystöavustajana Buenos Airesissa 1951–1953 (vt. vuoteen 1952) ja Belgradissa 1953–1954, jaostosihteerinä 1955–1957, I lähetystösihteerinä Washingtonissa 1957–1961 sekä jaostopäällikkönä 1961–1963. Kun Suomi perusti vuonna 1963 Nigerian Lagosiin ensimmäisen Saharan eteläpuoleisen diplomaattisen edustustonsa, nimitettiin Lyytinen suurlähettilääksi. Hän oli vuodesta 1964 samanaikaisesti myös Suomen lähettiläänä Kamerunissa, Senegalissa ja Norsunluurannikolla. Hän erosi vuonna 1966 ulkoasiainhallinnon palveluksesta, ja työskenteli sen jälkeen Helsingin Sanomissa vuoteen 1969.
Jama Masjid (Fatehpur Sikri)

| Jama Masjid |
| --- | --- |

Sijainti:  Fatehpur Sikri  Intia
Koordinaatit:  27°05′42″N, 77°39′46″E
Rakennustyyppi:  moskeija
Valmistumisvuosi:  1571–1572
Rakennuttaja:  Akbar
Käyttäjä:  muslimit
Julkisivumateriaali:  hiekkakivi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jama Masjid (suom. Perjantaimoskeija) on vuosina 1571–1572 rakennettu moskeija Fatehpur Sikrin kaupungissa Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa. Kaupunki oli aikanaan suurmogulihallitsija Akbarin hallinnollinen keskus ja Jama Masjid kaupungin päämoskeija.
Kaupunki ja sen moskeija ovat osa Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta.
Historia

Suurmogulien valtakunnan hallitsija Akbar rakennutti Fatehpur Sikrin palatsikaupungin vuosien 1571 ja 1573 välillä. Moskeija valmistui kaupungin ensimmäisten rakennusten joukossa vuosina 1571–1572. Akbar johti itse moskeijan rakennustöitä. Suuri osa rakennuksista tehtiin punaisesta hiekkakivestä. Moskeijan perusmalli on persialaista alkuperää. Etenkin yksityiskohdissa ja ornamentiikassa on kuitenkin intialaisia vaikutteita. Moskeijakompleksi käsittää myös kaupungin perustamistarinaan liitetyn muslimpyhimys Salim Chistin haudan. Suurmogulien valtakunnan pääkaupunki siirtyi Delhiin vuonna 1586 ja Fatehpur Sikri hylättiin. Monet Akbarin palatsikaupungin rakennuksista, kuten sen Jama Masjid-moskeija, säilyivät kuitenkin näihin päiviin saakka. Nykyisin moskeija on osa Fatehpur Sikrin kaupungin käsittävää Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta.
Rakennus

Moskeija käsittää suuren 110 x 134 metrin kokoisen pihan. Pihalle avautuu useampia portteja. Moskeijan Mekkaa symboloivaa mihrabinia vastapäätä on Kuninkaan portti, jota hallitsija käytti moskeijalle saapuessaan. Etelästä pihalle avautuu Voiton portti tai Buland Darwaza. Vuonna 1575 valmistunut portti rakennettiin Gujaratiin suuntautuneen voittoisan sotareken muistoksi. Porttia on pidetty yhtenä parhaista Akbarin rakennuttamista kohteista ja se oli esikuva mogulien myöhemmin rakentamille monumentaaliporteille.
Moskeijan pihalla on Salim Chistin hauta. Valkoinen marmorinen hauta poikkeaa muun kompleksin punaisesta hiekkakivestä. Hauta valmistui vuosina 1580–1581. Hauta on edelleen pyhä.
Moskeijan sisätiloja.
Salim Chistin hauta moskeijan pihalla.
John Barnard

John Barnard vuonna 2006
John Barnard (s. 4. toukokuuta 1946 Wembley) on brittiläinen suunnittelija.
Barnard tunnetaan parhaiten työstään Formula 1 -sarjassa eri talleissa, muun muassa McLarenilla ja Ferrarilla. Barnardin keksintöihin kuuluvat muun muassa hiilikuiturunko ja puoliautomaattinen vaihteisto, jotka nykyään ovat perusasioita lähtöruudukon jokaisessa autossa.
Pohjois-Amerikassa Barnardin suunnittelemalla autolla voitettiin vuoden 1980 Indy 500 -kilpailu ja saman vuoden CART-sarjan mestaruus.
Nykyään Barnard työskentelee huonekalusuunnittelijana.
Johan Leonard Borgström

Johan Leonard Borgström (9. maaliskuuta 1832 Helsinki – 8. helmikuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen liike- ja valtiopäivämies ja lahjoittaja.
Borgström sai kauppaneuvoksen arvonimen 1885. Isänsä Henrik Borgströmin kuoltua hän ryhtyi johtamaan tämän liiketoimia muun muassa Borgströmin tupakkatehdasta. Hän oli porvarissäädyssä Tammisaaren ja Maarianhaminan edustaja valtiopäivillä 1872, Tammisaaren ja Heinolan 1877–1878, Tammisaaren 1882 ja sitten Helsingin 1885, 1888 ja 1891. Esimerkiksi vuosina 1885 ja 1891 hän osallistui voimakkaasti tulliasian käsittelyyn. Borgström oli myös Helsingin musiikkiopiston perustajia 1882 ja johtokunnan ensimmäinen puheenjohtaja. Hän testamenttasi sille merkittävän osan omaisuudestaan ja perusti yliopistolle Henrik Borgströmin stipendirahaston musiikinopiskelijoiden tukemiseksi.
Hän toimi Preussin, Espanjan ja Tanskan varakonsulina. Borgström toimi osallistui säätyvaltiopäiville porvarissäädyn edustajana 1872, 1877-1878, 1882, 1885, 1888 ja 1891.
Johan Leonard Borgström oli Henrik Borgströmin vanhin poika.
Aiheesta muualla

Kotivuori, Yrjö: Johan Leonard Borgström. Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
Jessica Lutz

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sotši 2014 | jääkiekko |  |
Jessica Lutz (s. 24. toukokuuta 1989 Thai) on sveitsiläinen jääkiekkoilija sekä lajin olympiamitalisti. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Lutz on edustanut Sveitsiä vuoden 2013 maailmanmestaruuskilpailuissa sekä Sotšin vuoden 2014 talviolympialaisissa. Lutz teki olympialaisissa kuudessa pelaamassaan ottelussa kaksi maalia sekä yhden syöttöpisteen. Sveitsi voitti turnauksen päätteeksi pronssia.
Jemeljan Pugatšov

Jemeljan Pugatšov
Vasili Perov, Pugatšov jakaa oikeutta , 1879.
Jemeljan Ivanovitš Pugatšov (Емелья́н Ива́нович Пугачёв) (s. 1740 tai 1742, teloitettiin 1775) oli venäläinen kasakkasoturi ja sittemmin kapinajohtaja ja kruununtavoittelija keisarinna Katariina II:n aikana.
Pugatšov oli syntyjään Donin kasakka. Hänen tiedetään avioituneen Sofia Nedjuževan kanssa vuonna 1758 ja samana vuonna osallistuneen Venäjän joukoissa seitsenvuotisen sodan retkeen Preussiin kreivi Zahar Tšernyševin alaisuudessa. Ensimmäisessä Turkin sodassa (1768–1774) Pugatšov oli kasakkahorunži (vastasi podporutšikia, aliluutnanttia), palveli kreivi Pjotr Paninin alaisuudessa ja osallistui Benderin piiritykseen 1770.
Hän palasi sodasta invalidina ja eli muutamia vuosia kiertelevää elämää. Viranomaiset pidättivät hänet useita kertoja sotilaskarkurina. Hän vieraili usein vanhauskoisten luostareissa, mikä jätti häneen merkittävän vaikutuksen. Hän todisti myös Uralin kasakoiden kapinaa 1772 ja sen kovakouraista kukistusta. Hänet pidätettiin Kazanissa ja tuomittiin sotilaskarkuruudesta Siperiaan, mutta hän pakeni vangitsijoiltaan Volgan itäpuolisille tasangoille.
Vuonna 1773 hän julisti olevansa syrjäytetty keisari Pietari III, jonka Katariina Suuri oli syrjäyttänyt, ja joka oli murhattu 1762. Pugatšov määräsi maaorjuuden lakkautettavaksi ja keräsi merkittävän määrän kannattajia, mukaan lukien Uralin kasakat, Uralin tehtaiden ja kaivosten työläiset, talonpojat, papiston ja baškiirit. Kaivos- ja tehdastyöväki oli taustaltaan kruunun talonpoikaistoa, joka oli määrätty pakkotyöhön. Kapinallisten määrä kasvoi nopeasti, kun he kykenivät lyömään hallituksen joukot.