stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksandrovin kompaktisointi
Esimerkki: laajennettu taso

Tunnetuin esimerkki yhden pisteen kompaktisoinnista on laajennettu kompleksitaso  \mathbb {C} ^{*}, jota funktioteoriassa käytetään yleisesti funktioiden määrittelyjoukkona.  Se saadaan lisäämällä kompleksitasoon  \mathbb {C}  piste ∞, jonka ajatellaan olevan äärettömän kaukana missä suunnassa tahansa. Tämä laajennettu taso voidaan kuvata homeomorfisesti käänteisellä stereografisella projektiolla yksikköpallon pinnalle, jota sanotaan Riemannin palloksi. Tässä kuvauksessa pallon pohjoisnapa eli piste (0,0,1) vastaa laajennetun tason pistettä ∞, muut pisteet kompleksitason pisteitä.
Vastaavalla tavalla voidaan mikä tahansa n-ulotteinen avaruus  \mathbb {R} ^{n} laajentaa Aleksandroffin kompaktisoinnilla kompaktiksi avaruudeksi  \mathbb {R} ^{n}*, joka on homeomorfinen n-ulotteisen pallon kanssa.
Kompleksitason pisteen kuvaus stereografisella projektiolla pallonpinnalle.
Heinkel He 51

| Heinkel He 51 |
| --- | --- |
 He 51W -vesitasomalli.
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Heinkel Flugzeugwerke
Ensilento:  marraskuu 1932
Esitelty:  huhtikuu 1935
Poistettu käytöstä:  1942
Pääkäyttäjät:  Luftwaffe
Muunnelmat:  Heinkel He 52
Heinkel He 51 oli saksalainen Heinkelin 1930-luvulla suunnittelema ja valmistama kaksitasoinen hävittäjälentokone, joka oli Luftwaffen palveluskäytössä vuosina 1935–1942 erilaisissa tehtävissä.
Koneen He 49a -prototyyppi lensi ensi kerran marraskuussa 1932. Tyypistä tuli Luftwaffen ensimmäisiä varustelutilauksia. He 51A -malli otettiin palveluskäyttöön huhtikuussa 1935. Tyyppi oli muun muassa Francisco Francon joukkoja Espanjan sisällissodassa tukeneen Legion Condorin käytössä, muttei menestynyt tasavaltalaispuolen neuvostoliittolaisia, uudempaa suunnittelunäkemystä edustaneita hävittäjiä vastaan. He 51:tä käytettiin siksi hyökkäyksiin maakohteita vastaan, hävittäjäroolin jäädessä Messerschmitt Bf 109:lle, joka korvasi vuodesta 1938 alkaen Luftwaffen käytössä olleet He 51:t. Tyyppiä käytettiin kuitenkin vuoteen 1942 saakka koulukoneena.
Bulgarialainen He 51B vuonna 1935.
He 51 -koneesta kehitettiin He 52- ja He 51W -koneet.
Tekniset tiedot (Heinkel He 51 A-1)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.04000008,40 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&011.&&&&0011,00 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.02000003,20 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&027.020000027,20 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01470.&&&&001 470 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&01900.&&&&001 900 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × BMW VI 7,3Z -V12-moottori; &&&&&&&&&&&&0550.&&&&00550 kW (&&&&&&&&&&&&0750.&&&&00750 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0310.&&&&00310 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0700.&&&&00700 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&07500.&&&&007 500 m
Aseistus
2 × 7,92 mm MG 17 -konekivääriä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinkel He 51 Wikimedia Commonsissa
Harakkataskut

| Harakkataskut |
| --- | --- |
 Harakkatasku (Copsychus saularis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Harakkataskut Copsychus  Wagler, 1827
Katso myös
   Harakkataskut Wikispeciesissä   Harakkataskut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harakkataskut (Copsychus) on sieppojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 4 lajia.
Lajit

Harakkatasku (Copsychus saularis)
Madagaskarinharakkatasku (Copsychus albospecularis)
Pikkuharakkatasku (Copsychus mindanensis)
Seychellienharakkatasku (Copsychus sechellarum)
Aiheesta muualla

ITIS: Copsychus (englanniksi)
Aleksandrovski Zavodin piiri

Aleksandrovski Zavodin piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
Aleksandrovski Zavodin piiri (ven. Александрово-Заводский район, Aleksandrovo-Zavodski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 7 100 neliökilometriä. Asukkaita on 9 500 henkeä (vuonna 2009).
Aleksandrovski Zavodin piiri sijaitsee Taka-Baikalian kaakkoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Šelopuginon ja Gazimurski Zavodin piireihin, idässä Kalgan piiriin, kaakossa Priargunskin piiriin, etelässä Krasnokamenskin piirin sekä lännessä Borzjan ja Balein piireihin.
Piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa: Aleksandrovski Zavod, Bohto, Butuntai, Krasnojarovo, Kutugai, Kuznetsovo, Manketšur, Mankovo, Mulino, Nikolajevka, Novyi Aktaui, Onon-Borzja, Pervyi Kokui, Šara, Šarantša, Savvo-Borzja, Tšindagatai, Vasiljevski Hutor ja Vtoroi Kokui. Hallinnollinen keskus on Aleksandrovski Zavodin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 27.
Aleksandrovski Zavodista on maantieyhteys Borzjaan ja aluepiiriin pääkaupunkiin Tšitaan, jonne on matkaa 510 kilometriä. Lentokenttä suljettiin 1990-luvun alussa.
1990-luvulle saakka piirin talous perustui kaivosteollisuuteen. Nykyään tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, perunan ja vihannesten viljelyyn. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa.
Nähtävyyksiin kuuluvat Aktauin pakkotyövankilan jäänteet. Paikallislehtenä ilmestyy Zarja (”Aamunkoitto”).
Aiheesta muualla

Aleksandrovski Zavodin piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Aginskoje¹ • 
Aginskoje¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
Gornyi • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
Tšita • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk
¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan
Akademikerne

| Akademikerne |
| --- | --- |

Perustettu:  1997
Tyyppi:  ammattiliittojen keskusjärjestö
Päämaja:  Fridtjof Nansens plass 6 Oslo
Toiminta-alue:  Norja
Jäsenet:  255 000 (2023)
Puheenjohtaja:  Lise Lyngsnes Randeberg
Varapuheenjohtaja:  Morten Ingebrigtsen Wedege
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Akademikerne on norjalainen akateemisten alojen ammattiliittojen keskusjärjestö. Se on perustettu vuonna 1997 ja sen kolmellatoista jäsenliitolla oli vuonna 2023 yhteensä noin 255 000 jäsentä.
Jäsenliitot

Arkitektenes Fagforbund
Den norske legeforening
Den norske tannlegeforening
Den Norske Veterinærforening
Econa
Krigsskoleutdannelse offiserers landsforening
Naturviterne
Norges Juristforbund
Norsk Lektorlag
Norsk psykologforening
Samfunnsviterne
Samfunnsøkonomene
Tekna
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akademikerne Wikimedia Commonsissa
Heikki Järnefelt

Heikki Järnefelt (23. kesäkuuta 1891 Muuruvesi – 22. lokakuuta 1963 Helsinki) oli limnologian tutkija ja professori.
Eero Järnefelt: Taiteilijan poika (1897).
Järnefeltin vanhemmat olivat taidemaalari Eero Järnefelt ja näyttelijä Saimi Swan. Eero Järnefelt kuului 1600-luvulla aateloidun Järnefelt-suvun Suomen kulttuurielämässä näkyvästi vaikuttaneeseen haaraan. Heikki Järnefeltin opiskelutovereihin kuului tuleva kirjailija F. E. Sillanpää, jonka kanssa Järnefelt opiskeli biologiaa Helsingin yliopistossa ja joka tuli tätä kautta osaksi Järnfeltien kotona Tuusulassa kokoontunutta seurapiiriä. Heikki Järnefelt lapsena on ikuistettu Eero Järnefeltin maalaukseen Taiteilijan poika (1897).
Heikki Järnefelt aloitti lapsuudenkotinsa Suvirannan vieressä sijaitsevan Tuusulanjärven ja sen eliöstön kenttätutkimukset vuonna 1914 keräten aineistoa järven kaloista, planktonista, pohjaeläimistä ja kalojen loisista. Hän kartoitti myös järven pohjamateriaalin ja rantakasvillisuuden. Useita vuosia kestäneiden Tuusulanjärven tutkimusten tulokset Järnefelt julkaisi 160-sivuisessa väitöskirjassaan vuonna 1921. Vuonna 1924 Järnefelt nimitettiin Helsingin yliopiston limnologian dosentiksi.
Järnefeltistä tuli Helsingin yliopiston ensimmäinen limnologian eli sisävesien tutkimuksen professori vuonna 1931, ja hän tutki 1930–1950-luvuilla Suomen järvien vesibiologiaa sadoissa eri järvissä. 1950-luvulla Järnefelt oli jäsenenä Suomen vesistöjen likaantumista tutkineesta vesiensuojelukomiteassa, joka jätti mietintönsä vuonna 1958.
Teoksia

Zur Kenntnis des Vorkommens und der Biologie der Lyncodaphniden und Chydoriden in einigen Gewässern Nylands. Societatis pro fauna et flora Fennica 1915
Tuusulan järven kaloista ja niiden ravinnosta. Suomen kalastusyhdistys 1917
Untersuchungen über die Fische und ihre Nahrung im Tuusulasee. Societas pro fauna et flora Fennica 1921 (väitöskirja)
Über den Tierbestand einiger Teiche in Nyland. Societas pro fauna et flora Fennica 1923
Zur Limnologie einiger Gewässer Finnlands, osat 1–20.  1926–1963
Kalavesiemme tuotannon perusteet.  WSOY 1927
Järvityyppimme ja niiden käyttö kalavesinä. Suomen kalastusyhdistys 1933
Tiedonantoja puunjalostustehtaiden jätevesien vaikutuksesta eliöihin osat 1–2.  1940
Plankton als Indikator der Trophiegruppen der Seen. Suomalainen tiedeakatemia 1952
Die Seetypen in bodenfaunistischer Hinsicht.  Suomalainen eläin- ja kasvitieteellinen seura 1953
Välähdyksiä ihmisen sisävesillemme tuottamista vaurioista. Kalataloussäätiö 1953
Materialen zur Hydrobiologie des Sees Tuusulanjärvi. Societatis pro fauna et flora Fennica 1956
Zooplankton und Humuswasser. Suomalainen tiedeakatemia 1956
Vesiemme luonnontalous.  1958
Weiterer Beitrag zur Limnologie des Tuusulanjärvi. Societas pro fauna et flora Fennica 1958
Planktonopas: kalavesitutkimus 2, tekijät Heikki Järnefelt, Annikki Naulapää, Toini Tikkanen. Suomen kalastusyhdistys 1963
Aiheesta muualla

/ Heikki Järnefelt Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Alexandre Louis Philippe Marie Berthier

Alexandre Louis Philippe Marie Berthier, Wagramin 4. ruhtinas (1883 – 30. toukokuuta 1918) oli ranskalainen aatelinen, linnanomistaja ja sotilas. Hänen vanhempansa olivat Alexandre Berthier (1838–1911) ja Bertha Clara von Rothschild (1862–1903), joka kuului Rothschildin suvun saksalaiseen haaraan ja jonka isä oli Mayer Carl von Rothschild. Perhe asui Grosbois’n linnassa Boissy-Saint-Légerissä lähellä Pariisia. Perheeseen kuului lisäksi kaksi tytärtä, jotka olivat Elisabeth (1885–1960) ja Marguerite (1887–1966). Jälkimmäinen avioitui de Broglien sukuun kuuluneen Jean Victor de Broglien kanssa. Isänsä kuoltua 14. heinäkuuta 1911 Alexandre Louis Philippe Marie peri Wagramin ruhtinaan arvonimen – on tosin huomattava, että tasavallassa arvonimellä ei ollut käytännön merkitystä.
Alexandre Louis Philippe Marie Berthier keräili modernia taidetta ja omisti teoksia muun muassa Alfred Sisleyltä, Camille Pissarrolta, Claude Monet’lta ja Pierre-Auguste Renoirilta. Testamentissaan Berthier luovutti Ranskan valtiolle 17 omistamaansa Renoirin teosta.
Ennen armeijaan liittymistään ja lähtöään ensimmäiseen maailmansotaan 1. elokuuta 1914 Berthier jätti Grosbois’n linnan sisarelleen. Hän yleni kapteeniksi ja johti omaa komppaniaansa Aisnen kolmannessa taistelussa, kun sai 28. toukokuuta 1918 vammoja tykkitulessa ja kuoli vammoihinsa kaksi päivää myöhemmin 30. toukokuuta 35-vuotiaana. Hänellä ei kuollessaan ollut legitiimejä jälkeläisiä, joten Wagramin ruhtinaan arvo lakkasi hänen kuollessaan olemasta. Isänsä Alexandren ja isoisänsä Napoléon Alexandren tavoin hänet haudattiin Grosbois’n linnaan.
Alexandre Martin

”Albert l’Ouvrier” vuonna 1848 julkaistussa piirroksessa.
Alexandre Martin (27. huhtikuuta 1815 Bury – 28. toukokuuta 1895 Mello) oli ranskalainen mekaanikko, joka nimitettiin vuoden 1848 helmikuun vallankumouksen jälkeen ensimmäisenä ja tuolloin ainoana työväenluokan edustajana Ranskan hallitukseen. Hänet tunnettiin nimellä Albert l’Ouvrier, ”työläis-Albert”, missä muodossa hänen nimensä esiintyi jopa virallisissa asiakirjoissa.
Martin oli alkujaan talonpoikaisesta perheestä, mutta muutti Pariisiin työskennelläkseen setänsä koneliikkeessä. Myöhemmin hän työskenteli nappitehtaassa. Hän kuului 1830-luvulta alkaen poliittisiin salaseuroihin. Hänet vangittiin lyhyesti vuonna 1841. Hän liittyi kristillistä sosialismia kannattaneeseen liikkeeseen, perusti vuonna 1840 tovereidensa kanssa L’Atelier (”Työpaja”) -nimiseen työväenlehden ja kohosi 1846 Nouvelles Saisons (”Uudet vuodenajat”) -nimisen salaseuran johtoon. Helmikuun vallankumouksen jälkeen Martin kutsuttiin 24. helmikuuta Louis Blancin suosituksesta Ranskan väliaikaisen hallituksen sihteeriksi, tarkoituksena varmistaa työläisten tuki uudelle hallitukselle. Blanc ja Martin muodostivat hallituksen radikaaleimman vasemmiston. He molemmat toivoivat uuden hallinnon toteuttavan merkittäviä sosiaalisia uudistuksia ja työskentelivät Luxembourgin komissiona tunnetussa työntekijöiden ja työnantajien yhteisessä komiteassa, joka pyrki löytämään ratkaisuja työolojen parantamiseksi. Martin valittiin huhtikuussa perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Kun Blanc ja Martin pudotettiin toukokuussa uudelleenvalitusta hallituksesta, Martin asettui johtamaan työläisten kansannousua, jonka yhteydessä vihainen väkijoukko tunkeutui 15. toukokuuta kansalliskokouksen tiloihin. Hänet vangittiin Pariisin kaupungintalolla.
Martinia syytettiin valtiopetoksesta ja vuonna 1849 pidetyssä oikeudenkäynnissä hän ei puolustanut itseään. Hänet tuomittiin karkotukseen Belle-Îlen saarelle, josta hänet neljä vuotta myöhemmin siirrettiin vankilaan Toursiin. Hän sai armahduksen vuonna 1859 ja työskenteli sen jälkeen kaasulaitoksen työntekijänä. Vuoden 1870 sodan aikana kansallisen puolustuksen hallitus nimitti Martinin Commission des Barricades -nimisen komitean jäseneksi. Hän oli ehdolla kansalliskokoukseen vuonna 1871 ja senaattiin vuonna 1879, mutta ei tullut valituksi.
Alamaa

| Alamaa> Henkilötiedot.Muusikko |
| --- | --- |
Taiteilijanimi:  Alamaa
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  rap
Yhtyeet:  Avaintekijät Narcotic Sveden Passive Valosiepparit
Levy-yhtiöt:  Överdog Roihis Musica
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Alamaa on pietarsaarelainen rap-muusikko. Alamaa vierailee Solosen levyllä Harmaanaaman kirous huomiota herättäneessä kappaleessa Läski. Alamaan ensimmäinen sooloalbumi Ainoo ase ilmestyi vuonna 2003, ja seuraava albumi Pieni suuri mies julkaistiin vuonna 2011 Roihis Musican kautta. Singlejulkaisu Kissoi ja koirii on saanut soittoa mm. YleX-radiokanavalla.. Alamaa on ollut myös mukana yhtyeissä Avaintekijät, Narcotic, Sveden Passive ja Valosiepparit.
Diskografia > Albumit

joka päivä (1999)
Ainoo ase (2003)
Rumat vs. kauniit (Narcotic) (2004)
Fiilis pohjalta (Avaintekijät) (2005)
Barrikaadit & baarikaapit (Mellakkaviihde) (2006)
Ei valomme sammu (Valosiepparit) (2006)
Sunki naapurissa (Sveden Passive) (2007)
Fätit ämceet ja vikkelät riimit (Alamaa & Solonen) (2008)
Vahvoja liikkeitä (Sveden Passive) (2008)
Pieni suuri mies (2011)
Nälkä (2016)
Al Dali (maakunta)

Al Dalin maakunnan sijainti
Al Dalin maakunta (arab. الضالع‎ , Aḍ Ḍāli') on yksi Jemenin maakunnista. Maakunta on nimetty sen hallinnollisen keskuksen Al-Dalin mukaan. Maakunnan pinta-ala on noin 4 000 neliökilometriä ja vuonna 2012 sen asukasluku oli 585 700.
Al Dalin maakunta on muodostettu vuonna 1998 osista Ibbiä, Lahijia ja Taizzia. Maakunta sijaitsee ylänköalueella ja osassa sitä on hyvät edellytykset maanviljelylle. Taloudellisesti tärkein viljelykasvi on kahvi.
Piirikunnat

Maakunta on jaettu yhdeksään piirikuntaan:
| --- | --- |
 Al Dali  Al Azariq  Al Husha  Al Hussein  Aš-Šuayb :  Damt  Jahaf  Juban  Qa'atabah
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Al Dali (maakunta) Wikimedia Commonsissa
Jemenin maakunnat
Abyan
Aden
Al Bayda
Al Dali
Al Hudaydah
Al Jawf
Al Mahrah
Al Mahwit
Amanat al Asimah
Amran
Dhamar
Hadramaut
Hajjah
Ibb
Lahij
Ma'rib
Raymah
Saada
Sanaa
Shabwah
Suqutra
Ta'izz
Helmikana

| Helmikana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Helmikanat Numididae
Suku::  Numida
Laji::  meleagris
Kaksiosainen nimi
 Numida meleagris  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Helmikana Wikispeciesissä   Helmikana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Helmikanan munia.
Helmikana (Numida meleagris) on tunnetuin helmikanojen heimoon kuuluva laji ja ainut sukunsa jäsen. Nimensä helmikana on saanut helmimäisistä pienistä valkoisista pilkuista.
Koko ja ulkonäkö

Helmikana on melko suuri lintu (53-58 cm) ja sen keho on muodoltaan pyöreä ja pää on pieni. Laji painaa noin 1,3 kg. Väritykseltään helmikana on teräksen musta ja sen kehossa on tiheässä pieniä valkoisia pilkkuja. Helmikanan pää on sulaton ja nokan ympärillä on punaiset heltat ja kurkussa kukoilla siniset heltat. Helmikanan siivet ovat lyhyet kuten myös pyrstökin.
Levinneisyys

Helmikana elää luonnonvaraisesti Afrikassa pääosin Saharan eteläpuolella ja istutettuna luontoon se on levinnyt myös Länsi-Intiaan ja eteläiseen Ranskaan.
Helmikanaa myös tarhataan ja sen lihaa myydään monissa kaupoissa. Erityisesti Ranskassa tuotetaan paljon tämän linnun lihaa. Se on tummaa ja sen maku muistuttaa fasaanin lihaa.
Lisääntyminen ja elintavat

Helmikana on seuraa rakastava ja niiden parvet koostuvat lisääntymiskausien aikaan noin 25 yksilöstä. Laji pesii lämpimässä, melko kuivilla aukeilla paikoilla joissa on hajanaista pensaskasvillisuutta ja puita, kuten ruohoaavikoilla tai maaseudulla. Helmikanat munivat noin 20-30 munaa hyvin piilossa olevaan paikkaan ja naaraat hautovat niitä 26-28 päivän ajan. Helmikana voi elää luonnonoloissa 12-vuotiaaksi.
Kaukaisin tunnettu risteymä on saatu aikaan helmikanan ja kanan avulla, niiden välillä on jopa 55 miljoonaa vuotta. 
Nämä otukset voivat todellakin lisääntyä keskenään, joskin poikaset ovat lisääntymiskyvyttömiä.
Helmikanat ovat hyviä lentäjiä, mutta ne viettävät pääosin aikaansa maanpinnalla ja vihollisen uhatessa ennemminkin juoksevat karkuun kuin lähtevät lentoon. Helmikanat ovat hyviä juoksijoita, ne voivat juosta jopa 5 kilometriä päivässä. Vaaran uhatessa laji ääntelee äänekkäästi.
Ravinto

Helmikanan ravinto koostuu siemenistä ja pienistä selkärangattomista.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Helmikana (Numida meleagris)
iNaturalist: Helmikana (Numida meleagris)
ITIS: Numida meleagris (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Numida meleagris (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Numida meleagris, helmeted guineafowl (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Numida meleagris (guineafowl) (englanniksi)
Heikinjärvi (Kivijärvi)

| Heikinjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Kivijärvi, Perho
Koordinaatit:  63°15′28″N, 24°46′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Isojoen–Jääjoen valuma-alue (14.45)
Laskupuro:  Heikinpuro Koirajokeen 
Järvinumero:  14.456.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  179,8 m  
Pituus:  1,2 km  
Leveys:  830 m  
Rantaviiva:  5,17544 km  
Pinta-ala:  60,275 ha  
Tilavuus:  0,00032978936 km³ 
Keskisyvyys:  0,57 m  
Suurin syvyys:  1,23 m  
Saaria:  4 
 fiHeikinjärvi 
Heikinjärvi  on Keski-Suomessa Kivijärvellä ja Perhossa Risuperän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,2 kilometriä pitkä, 830 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 60 hehtaaria. Sillä on neljä saarta, joiden yhteispinta-ala on 1,07 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 329 800 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,6 metriä ja suurin syvyys on 1,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 5,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Isojoen–Jääjoen valuma-alueella (14.45), jonka Koirajoen valuma-alueeseen (14.456) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 179,8 metriä mpy.
Albina Kamaletdinova

Albina Kamaletdinova (ven. Альбина Камалетдинова; s. 24. tammikuuta 1969) on tadžikistanilainen jousiampuja.
Kamaletdinova sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 87:nneksi Leipzigin MM-kisoissa 2007. Hän osallistui samaan lajiin myös Pekingin olympialaisissa seuraavan vuonna ja oli tuolloin jaetulla 45. tilalla hävittyään ensimmäisellä kierroksella lopulta pronssia voittaneelle Yun Ok-Heelle.
Kamaletdinova on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Han Moo Do

Han Moo Do -sali lajin kotipaikkakunnalla, Kauhavalla.
Han Moo Do on Suomessa kehitetty korealaisperäinen itsepuolustus- ja taistelulaji. Lajin on kehittänyt opettaja Young Suk (8 dan.) vuonna 1989, jolloin hän perusti Kauhavalle Suomen ensimmäisen Han Moo Do -seuran.
Han Moo Don tekniikoissa ja harjoittelussa korostetaan pehmeyttä ja joustavuutta sekä tavoitteiden asettamista. Han Moo Don tekniikkakartta on monipuolinen. Laji käsittää kaatumistekniikat, lyönnit, potkut, itsepuolustustekniikat, ottelutekniikat, heitot, taklaukset, murskaustekniikat sekä myös mattotekniikkaa. Harrastuksen edetessä lajiin kuuluu myös asetekniikoista nunchaku, keppi sekä miekka.
Mustanvyön kokelaiden kuntotestivaatimukset ovat vaativia[lähde? ], mutta kuitenkin ahkeran harjoittelun avulla suoritettavissa. Keskinäinen kilpailu ja ehdottomat vaatimukset eivät kuulu lajin henkeen, vaan kuntoharjoittelussakin kilpailu tapahtuu omaa itseään vastaan. Tavoitteena on tulla paremmaksi omiin entisiin suorituksiin verrattuna. Han Moo Do -ottelijaa kutsutaan nimityksellä Hanmoodoin. Han moo do -vöiden järjestys on: valkoinen (ei tarvitse ansaita, annetaan puvun mukana), keltainen, vihreä, oranssi, violetti, sininen, punainen, ruskea (kolme) ja musta (kahdeksan). Vyöt ansaitaan läpäisemällä vyökokeita.
Han Moo Dohon kuuluvat myös rauhallisuus, ystävällisyys ja kunnioitus.
Historia

Idea yhden, useita eri kamppailulajien osa-alueita yhdistävän lajin kehittämiseen syntyi, kun Young Suk seurasi oppilaitaan, joista monet harrastivat yhtä lajia oppiakseen potkuja, toista oppiakseen heittoja, kolmatta oppiakseen asetekniikoita ja niin edelleen.
Han Moo Don esikuvana toimivat vanhat korealaiset kamppailutaidot, joissa ei erikoistuttu yhteen tiettyyn osa-alueeseen, vaan tekniikoita harjoiteltiin yhtenä potku-, heitto-, lyönti-, murskaus- ja asetekniikoista muodostuvana kokonaisuutena.
Han Moo Don vakiinnuttua Suomeen lajia alettiin viedä myös ulkomaille. Syksyllä 2003 Jori Pisilä ja Aslak de Silva perustivat ensimmäiset Han Moo Do -seurat Norjaan. Seuraavana vuonna toiminta laajeni myös Ruotsiin ja Tanskaan.
Vuoden 2011 alusta alkaen In-Seon Hwang on ottanut vastuulleen koko Suomen Han Moo Do
-seurojen pääopettajuuden. Opettaja Young Suk jatkaa toimintaansa lajin perustajana ja ylimpänä mestarina.
Vuoden 2020 alussa ryhmä pohjoismaisen Han Moo Do:n pitkäaikaisimpia harrastajia perustivat Boreal Hanmoodo - School of Martial Art -lajiorganisaation, jonka alaisuudessa harjoitellaan itsenäistä Boreal Hanmoodo -tyylisuuntaa. Tyylisuunnalla on omat vyökoevaatimuksensa.
Kilpailutoiminta

Kilpaileminen on tärkeä osa Han Moo Do:ta, sillä kilpailut ovat tehokas keino harjoitella odottamattomia kamppailutilanteita turvallisesti. Vuosittain järjestetään täyskontaktiottelun piirikilpailuja, kansalliskilpailut suomenmestaruuskilpailut, Orientaal Moo Do -kilpailut sekä neljän vuoden välein maailmanmestaruuskilpailut.[lähde? ]
2000-luvun alussa Han Moo Do oli yksi suomen suurimmista kamppailulajeista, seuroja oli kahdeksallakymmenellä paikkakunnalla ja harrastajia noin 5000. Parhaimpina vuosina SM- kilpailujen eri paino- ja tasoluokkiin otti osaa yli 400 kilpailijaa.[lähde? ]
Han Moo Do – Hoi Jeon Moo Sool -täyskontaktiottelun maailmanmestaruuskilpailuja järjestetään neljän vuoden välein. Suomen Han Moo Do edustusjoukkue, 4-6 ottelijaa, on osallistunut kilpailuihin 1990-luvulta alkaen. Suomen joukkue on valittu kilpailumenestyksen perusteella. Kilpailuja on pidetty muun muassa Etelä-Koreassa, Meksikossa, Brasiliassa, USA:ssa, Bahrainissa ja Suomessa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Suomen Oriental Moodo -liiton Hanmoodo-sivut