stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
George Saville

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: George Alan Saville
Syntymäaika: 1. kesäkuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Camberley, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 176 cm
Seura
Seura: Millwall
Pelinumero: 29
Junioriseurat
: Reading
2004–2010: Chelsea
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010– | Chelsea | 0 | (0) |
| 2013– | → Millwall (laina) | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. maaliskuuta 2013.
George Alan Saville (s. 1. kesäkuuta 1993, Camberley, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Clifford edustaa englantilaista Millwallia, jossa hän on lainassa toisesta englantilaisseurasta, Chelseasta.
Chelsea teki Savillen kanssa kolme ja puoli vuotta kattavan sopimuksen tammikuussa 2012. Helmikuussa 2013 hänet lainattiin Millwalliin.
George Seifert

George Seifert (s. 22. tammikuuta 1940) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa, ja valmistui Utah'n yliopistosta.
Seifert työskenteli San Francisco 49ersin päävalmentajana vuosina 1989–1996. Tuona aikana seura voitti Super Bowlin kahdesti (1990 & 1995).
Seifert oli päävalmentajana myös Carolina Panthersissa vuosina 1999–2001.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Dom Capers | Carolina Panthersin päävalmentaja 1999-2001 | Seuraaja: John Fox |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bill Walsh | San Francisco 49ersin päävalmentaja 1989-1996 | Seuraaja: Steve Mariucci |
Donald Trumbull

Donald Edmund Trumbull (27. toukokuuta 1909 – 7. kesäkuuta 2004) oli yhdysvaltalainen elokuvaerikoistehosteiden edelläkävijä.
Elämä

Trumbull syntyi Chicagossa. Hän oli Douglas Trumbullin isä, jonka kanssa hän työskenteli useissa elokuvaprojekteissa. Trumbull kuoli luonnollisista syistä 95-vuotiaana tyttärensä kotona Graeaglessa.
Filmografia

Ihmemaa Oz (1939)
Hiljainen pako (1972)
Kolmannen asteen yhteys (1977)
Avaruusboltsit (1987)
Aiheesta muualla

Donald Trumbull Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Obituary of Donald Trumbull (Los Angeles Times)
Variety Obituary
Diafilmi

Kodachrome-filmi palasi kehityksestä jokainen filmiruutu pahvi- tai muovikehykseen kehystettynä.
Diafilmi (diapositiivifilmi, värikääntöfilmi) on valokuvauksessa käytetty filmityyppi, joka tuottaa negatiivin sijasta positiivisen kuvan läpikuultavalle, kirkkaalle filmille. Kehitettyä diafilmiä voidaan katsella valopöydän ja luupin avulla tai filmiruudut voidaan kehystää diakehyksiin katseltavaksi diaprojektorilla valkokankaalle heijastettuina dioina (dia, diakuva, kuultokuva).
Diafilmiä valmistetaan 35 mm:n kinofilmikoosta eri kokoisiin rullafilmeihin ja 8 x 10 tuuman laakafilmikokoon asti, joskin valikoima on digikuvauksen myötä vähenemässä. Diafilmi löi itsensä läpi etenkin värikuvakäytössä, joskin myös mustavalkoisia värikääntöfilmejä on valmistettu.
Diafilmin historiaa

Varhaisin kaupallisesti menestynyt värikääntöprosessi oli Lumière-yhtiön Autochrome, joka tuotiin markkinoille 1907. 
Samankaltaista additiivista periaatetta käytti myös Agfa ja Dufaycolor.
Diafilmin historiaa > Kodachrome

Valokuvauksesta innostuneet nuoret muusikot Leopold Godowsky Jr. ja Leopold Mannes kehittivät Eastman Kodak Companyn suojissa 1930-luvulla Kodachrome-prosessin, maailman ensimmäisen subtraktiivisen värikääntömetodin josta tuli ammattikuvaajien usein parhaaksi arvostama diafilmiprosessi. Kodachrome tuotiin aluksi markkinoille 16 millimetrin elokuvafilminä vuonna 1935 ja seuraavana vuonna valokuvakameraan tarkoitettuna filminä.
Kodachrome-kehitysprosessi oli hyvin monimutkainen ja vaati kalliita laitteita. Siksi Kodachrome-filmiä kehittäviä laboratorioita oli filmin kulta-aikanakin varsin harvassa. Esimerkiksi Suomesta filmirullat piti lähettää keltaisissa postituspusseissa kehitettäväksi Ruotsiin ja myöhemmin Sveitsin Lausanneen, jonka laboratorion lopetettua Kodak lähetti filmit edelleen Yhdysvaltoihin, jolloin kehitysmatkassa saattoi mennä pari-kolme viikkoa. Kodachromen menekin romahduksen syyksi 1980-luvun lopulla nähdäänkin prosessin monimutkaisuus, hitaus ja kuormittavuus ympäristölle.. Kodak lopetti Kodachromen valmistuksen kesäkuussa 2009, ja viimeinenkin laboratorio USA:n Kansasissa sen kehittämisen joulukuun lopussa 2010.
Diafilmin historiaa > Ektachrome

Kodachromen monimutkaisuuden takia Kodak kehitti 1940-luvulla helpomman, nopeamman ja edullisemman värikääntöprosessin, josta sai alkunsa Kodakin Ektachrome-filmiperhe ja myöhemmin muidenkin valmistajien samankaltaista prosessia käyttävät diafilmit. Ektachrome-prosessi oli niin yksinkertainen, että 1950-luvulta lähtien sitä kyettiin kehittämään paikallisesti isompien taajamien valokuvausliikkeissä (nykyisin nimellä E-6 -prosessi), tai jopa valokuvaajien omissa laboratorioissa tankkikehityksenä miltei mustavalkofilmien tapaan.
Kodachrome pysyi elinkaarensa loppuun asti erittäin arvostettuna diafilminä sävykkään väritoistonsa, pienen raekokonsa ja hyvän arkistointisäilyvyytensä ansiosta. Ektachrome-filmit saavuttivat kuitenkin suuremman markkinaosuuden kehityksen nopeuden ja edullisuuden sekä laajan filmi- ja valoherkkyysvalikoiman vuoksi. Ektachrome-prosessi mahdollistaa myös alivalotuksen ja E-6P -erikoiskehityksen (ns. "prässäämisen") herkkyyden lisäämiseksi.
Kodak antoi Ektachrome-prosessin myös muiden filmivalmistajien käyttöön. Ne kehittivät siitä omia muunnelmiaan, kuten Fujifilmin CR-55 ja CR-56 sekä nyt jo markkinoilta poistunut Agfan ja Konican CRK-2.
Diafilmin historiaa > Agfachrome

Kolmas diafilmityyppi joka vaati aivan oman kehitysprosessinsa oli Agfan Agfachrome, jota valmistettiin 1960-luvun lopulta vuoteen 1985. Herkkyysvaihtoehtoja oli kaksi, CT-18 (ISO 50/18°) ja CT-21 (ISO 100/21°).
Diafilmin historiaa > Ammattilaisten värikuvausmenetelmä

Aina 1970-luvulle asti diafilmillä oli amatöörivalokuvauksessa etulyöntiasema värinegativifilmeihin verrattuna, jotka olivat kalliita kehittää ja vedostaa paperikuviksi, eikä värintoistokaan vastannut diafilmien tasoa. Diakuvien kehittäminen ja kehystyttäminen diakuviksi oli pitkään edullisempaa kuin väripaperikuvien teettäminen. 1970-luvulta lähtien värinegatiivikuvaus kuitenkin ohitti suosiossa diafilmit perheiden ja perusharrastajien valokuvausmenetelmänä, kun taas diafilmit jäivät edistyneiden harrastajien ja ammattilaisten käyttöön.
1970–90-luvuilla, ennen videotekniikan digitalisoitumista, kinofilmikoon diat ja jopa kymmenet yhteen kytketyt diaprojektorit olivat perustana näyttäville audiovisuaalisille esityksille, niin sanotuille multivisioille. Myös pienemmässä mittakaavassa, yhtä tai kahta diaprojektoria käyttäen, diaesitykset olivat piirtoheitinkalvojen ohella yleinen havainnollistamistapa kokous- ja opetuskäytössä ennen videotykkien ja esitysgrafiikkaohjelmien yleistymistä.
Aina 1990-luvulle asti diakuvia pidettiin myös värinegatiiveja parempina originaaleina kirjapainokäyttöön, minkä takia diakuva oli vallitseva menetelmä mainos- ja muussa kaupallisessa kuvauksessa, lehtikuvauksessa ja luontokuvauksessa kunnes digivalokuvaus ylsi samalle tasolle kuvanlaadussa.
Diakuvien käsittely, säilytys ja katselu

Diaprojektorilla katselua varten tai muun käsittelyn helpottamiseksi etenkin kinofilmikoon diafilmin yksittäiset kuvat leikataan toisistaan irti ja kehystetään muovi- tai pahvikehyksiin. Kinofilmikoon diakehykset on standardoitu noin 5 x 5 cm:n kokoisiksi, ja diaprojektoreiden dialippaat on mitoitettu näille sopiviksi.
Dialippaiden eli diakuvien projisointi- ja säilytysjärjestelmien päätyypit Suomen markkinoilla ovat erityisesti ammattikäytössä suosittu pyöreä Kodak Carousel -diamakasiini, johon mahtuu 80 tai 140 kehystettyä diakuvaa, sekä kotikäytössä yleisemmät ns. Leitz-tyyppiset suorat diakammat, joihin mahtuu 36, 40 tai 50 kehystettyä diakuvaa. Agfa kehitti Leitz-järjestelmästä oman CS-järjestelmänsä, jonka diakehykset olivat ohuempia sekä diakammat vastaavasti tiheämpiä ja varustettuja diojen lukitussysteemillä niin, etteivät diat päässeet putoamaan lipasta kallistettaessa. CS-järjestelmään soveltuvat projektorit kykenivät yleensä esittämään dioja myös perinteisiltä Leitz-kammoilta.
Diakehyksiä on saatavana sekä lasittomina että lasillisina, jolloin diafilmiruutu on suojassa pölyltä ja naarmuilta lasilevyjen välissä. Diakehysten, samoin kuin dialippaiden ja -kampojen useimmin tarjolla olevat merkit Suomessa ovat GePe, A-P ja Reflecta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diafilmi Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Reversal film
Suoraa Leitz-diakampaa (ei kuvassa) käyttävä diaprojektori.
Käännös suomeksi
Desert Land

| Desert Land Narnia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2000
 Julkaistu: 2001
 Tuottaja(t): Carl Johan Grimmark
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 53.27
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast (Eurooppa), Pony Canyon (Japani)
Narnian muut julkaisut
| Long Live the King 1999 | Desert Land 2001 | The Great Fall 2003 |
Desert Land on ruotsalaisen Narnia-yhtyeen kolmas albumi. Albumia nauhoitettiin maalis–lokakuussa 2000 Berghemin ja The Dream Factoryn studioilla. Nuclear Blast julkaisi levyn Euroopassa 2001 ja Pony Canyon Japanissa. Poiketen kahdesta aiemmasta levystä, molemmissa painoksissa on sama, Kristian Wåhlinin tekemä kansikuva.
Kaikki levyn kappaleet ovat Carl Johan Grimmarkin säveltämiä ja Christian Liljegrenin sanoittamia. Tälläkin levyllä on mukana kappale, joka on saanut teemansa Narnia-kirjoista. Aiemmat Narnian mukaan nimetyt kappaleet ovat olleet instrumentaaleja, mutta tämän levyn "The Witch & the Lion" kertoo taistelusta hyvän ja pahan välillä.
Yhtyeen kokoonpano albumilla

Christian Liljegren – laulu
Carl Johan Grimmark – sähkökitara, 6- ja 12-kieliset akustiset kitarat, basso (2), kosketinsoittimet ja taustalaulu
Jakob Persson – basso
Andreas Johansson – rummut
Martin Claesson – kosketinsoittimet
Yhtyeen kokoonpano albumilla > Vierailijat

Per Hagström – taustalaulu, laulu (9)
Kappaleet

Inner Sanctum – 5.45
The Witch & the Lion – 4.17
Falling from the Throne – 5.16
Revolution of Mother Earth – 5.00
The Light at the End of the Tunnel – 4.32  (instrumental)
Angels Are Crying – 5.00
Walking the Wire – 5.39
Misty Morning – 4.05  (instrumental)
Traped in this Age – 9.10
Sunrise – 4.39  (bonuskappale)
Aiheesta muualla

Desert Land Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Desert Land Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
David Levi

| David Levi |
| --- | --- |
 David Levi WSOP-turnauksessa vuonna 2006.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  0
WSOP-rahasijat:  15 
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  2 620 705
Päivitetty:  13. elokuuta 2007
David Levi (s. 1962 Tel Aviv) on israelilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän on ollut aktiivinen turnauspelaaja 1990-luvun puolivälistä lähtien. Ennen pokeriuraansa Levi pelasi ammatikseen jalkapalloa.
Jalkapallouran kariuduttua polvivammaan Levi muutti Los Angelesiin, jossa hän tutustui pokeriin. Hävittyään aluksi lähes kaikki rahansa käteispeleissä, hänestä kehittyi hyvä turnauspelaaja. Menestyttyään Levi muutti Las Vegasiin, jossa on asunut muun muassa ystävänsä Amir Vahedin kanssa.
Vuonna 1997 Levi voitti National Championship Of Pokerin 500 dollarin limit hold'em -turnauksen. Sen jälkeen hän on voittanut isoissa turnauksissa lähes vuosittain. Huhtikuussa 2002 hän voitti Bellagion kasinolla 3 100 dollarin no limit hold'em -turnauksen, jonka ykköspalkinto oli 159 468 dollaria. Joulukuussa 2003 Levi oli ykkönen Bellagion Five-Diamond World Poker Classicin 1 500 dollarin limit hold'em -kisassa, jonka voittaja ansaitsi 144 917 dollaria. Kalifornian osavaltion pokerimestaruuskilpailuissa 2004 Levi voitti 2 500 dollarian no limit hold'em -turnauksen.
World Series of Pokerissa Levin paras sijoitus on kolmas, jonka hän saavutti $ 1,500 Razz -tapahtumassa vuonna 2002. Vuonna 2006 hän ansaitsi 50 000 dollarin sisäänoston H.O.R.S.E.-turnauksen 14. sijallaan 137 280 dollaria.
Maaliskuussa 2007 Levi voitti 1 000 dollarin no limit hold'em -turnauksen The Wynn Classic -tapahtumassa Las Vegasissa. World Poker Tourilla Levin paras sijoitus on kolmas, jonka hän saavutti toukokuussa 2007 WPT:n mestaruusturnauksessa. Levi ansaitsi Shawn Buchananin voittamassa turnauksessa 229 540 dollaria. Joulukuussa 2005 WPT:n Five Diamond World Poker Classicissa Levi oli yhdeksäs (palkkio 112 695 dollaria).
Elokuussa 2007 Levin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,6 miljoonaa dollaria.
Aiheesta muualla

David Levi Myspacessa (englanniksi)
David Levi The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
David Levi PokerListings.com:ssa (Arkistoitu – Internet Archive)
David Leitch

| David Leitch |
| --- | --- |
 Leitch San Diegon Comic-Conissa vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. marraskuuta 1975 (ikä 48) Kohler, Wisconsin, Yhdysvallat
Ammatti:  ohjaaja, tuottaja, näyttelijä
Ohjaaja
Aktiivisena:  1995–
Tunnetuimmat ohjaukset:   John Wick  Atomic Blonde  Deadpool 2  Fast & Furious: Hobbs & Shaw 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
David Leitch (s. 16. marraskuuta 1975 Kohler, Wisconsin) on yhdysvaltalainen ohjaaja, tuottaja ja näyttelijä.
Leitch teki debyyttinsä ohjaajana elokuvassa John Wick (2014), jonka hän ohjasi yhdessä Chad Stahelskin kanssa.
John Wickin jälkeen hän ohjasi Charlize Theronin tähdittämän elokuvan Atomic Blonde (2017), sekä Ryan Reynoldsin tähdittämän elokuvan Deadpool 2 (2018).
Vuonna 2019 hän ohjasi Hurjapäät-elokuvasarjan spin-offin Fast & Furious: Hobbs & Shaw.
Aiheesta muualla

David Leitch Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
David Lewis-Williams

James David Lewis-Williams (s. 1934 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen tieteilijä. Hän on johannesburgilaisen Witwatersrandin yliopiston kognitiivisen arkeologian emeritusprofessori.
Lewis-Williams on perehtynyt erityisesti sanien eli busmannien kulttuuriin, varsinkin taiteeseen ja uskonkäsityksiin. Hän on teoksellaan Believing and Seeing: Symbolic Meaning in Southern San Rock Paintings vaikuttanut merkittävästi siihen, miten tutkijat nykyisin ymmärtävät san-kansan taidetta.
Aiheesta muualla

Hilkka Lippu; Hypnoosi ja ihmiskuva[vanhentunut linkki], David Lewis-Williamsin teoksen The Mind in the Cave laaja esittely
Gim Kordon

Gim Kordon on suomalainen indie rock -yhtye, jonka muodostavat Aleksi Pahkala, Alexandros Karoutsos ja Janne Nissilä. Muun muassa Flow Festivaaleilla ja Sidewaysissä esiintynyt yhtye soitti ensimmäisen konserttinsa Kuudes Aisti -festivaaleilla. Debyyttialbumi Ei ole helppoo (Soliti) nousi parhaimmillaan Suomen albumilistan sijalle 13.
Dead Kennedys

| Dead Kennedys |
| --- | --- |


Tiedot
Toiminnassa:  1978–1986  2001–
Tyylilaji:  anarcho-punk   hardcore punk   punk
Kotipaikka:   San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  East Bay Ray, kitara   Klaus Flouride, basso   Ron "Skip" Greer, laulu  
Entiset jäsenet:  Jello Biafra, laulu   6025, rummut, kitara   Ted, rummut   Brandon Cruz, laulu   Jeff Penalty, laulu   D. H. Peligro, rummut   Dave Scheff, rummut  
Levy-yhtiö:  Manifesto/Decay   Alternative Tentacles   IRS Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dead Kennedys oli yksi tärkeimmistä 1970-luvun loppupuolen ja 1980-luvun yhdysvaltalaisista punk-yhtyeistä. Yhtye perustettiin vuonna 1978 San Franciscossa, Kaliforniassa. Yhtye hajosi vuonna 1986. Kuitenkin vuonna 2001 yhtyeen jäsenet hankkivat uuden laulajan Jello Biafran tilalle ja alkoivat soittaa nimikkeillä ”Dead Kennedys” ja ”DK Kennedys”. Yhtye ei varsinaisesti ole comebackin tehnyt Dead Kennedyskenen mukaan?, mutta promoottorit silti kutsuvat ja markkinoivat yhtyettä sillä nimellä. Dead Kennedys on saanut lisää mainetta myös vuonna 2005 julkaistussa Tony Hawks American Wasteland -pelissä, jossa soi tunnusmusiikkina ”California Über Alles”. Yhtye hajosi toisen kerran 2008.
Jäsenet > Nykyiset

East Bay Ray – kitara (1978–1986, 2001-)
Klaus Flouride – basso (1978–1986, 2001–)
Ron ”Skip” Greer – laulu (2008-)
Jäsenet > Entiset

Jello Biafra – laulu (1978–1986)
6025 – rummut (1978), kitara (1978–1979)
Ted – rummut (1978–1981)
Brandon Cruz – laulu (2001–2003)
Jeff Penalty – laulu (2003–2008)
D.H. Peligro – rummut (1981–1986, 2001–2008, 2009-2022)
Dave Scheff – rummut (2008)
Diskografia > Albumit

Fresh Fruit for Rotting Vegetables – 1980
Plastic Surgery Disasters – 1982
Frankenchrist – 1985
Bedtime For Democracy – 1986
Diskografia > Livealbumit

Mutiny On the Bay – 2001
Live at the Deaf Club – 2004
Diskografia > Kokoelmat

Give Me Convenience or Give Me Death – 1987
Milking the sacred cow - 2007
Original Singles Collection - 2014
Diskografia > 12″ EP:t

In God We Trust Inc. – 1981
Diskografia > Singlet

California Über Alles / Man with the Dogs – 1979
California Über Alles / Man with the Dogs – 1980
Holiday in Cambodia / Police Truck – 1980
Holiday in Cambodia / Police Truck – 1980
Kill the Poor / In-Sight – 1980
Too Drunk to Fuck / The Prey – 1981
Nazi Punks Fuck Off! / Moral Majority – 1982
Nazi Punks Fuck Off! – 1982
Bleed for Me / Life Sentence – 1982
Halloween / Saturday Night Holocaust – 1982
Diskografia > Videot

DMPO’s Live at On Broadway – 1991
The Early Years Live – 2001
In God We Trust Inc. The Lost Tapes – 2007
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dead Kennedysin viralliset sivut
Gervase Canterburylainen

Gervase Canterburylainen (Gervasus Dorobornensis) (n. 1141 – n. 1210) oli englantilainen kronikoitsija.
Gervase kertoo kuningas Rikhard I:n (1189–1199) ajasta ja ensimmäisen vuosikymmenen Juhana Maattoman hallitsijakaudesta (1199). Hän kertoo viiden munkin nähneen tulipallojen iskeytyvän Kuuhun 18. kesäkuuta 1178. Hän pitää Canterburyn arkkipiispaa Baldwin Exeterläistä "suurempana vihollisena kristinuskolle kuin Saladin."
Teokset

The Chronicle -kronikka käsittelee ajanjakson 1100 to 1199. Sen julkaisi Roger Twysden teoksessa Historiae Anglicanae Scriptores Decem (Lontoo, 1652).
Gesta Regum, on osa aikaisempaa kronikkaa vuodelta 1199 ja kertoo kuningas Juhanan hallintokaudesta.
Actus Pontificum Cantuariensis Ecclesia, on Canterburyn arkkipiispojen historia aina Hubert Walterin kuolemaan vuonna 1205. Se on julkaissut Roger Twysden kronikan yhteydessä.
Mappa Mundi, on topografia kirkollisista paikoista Englannissa, Walesissa, ja Skotlannissa.
Gervasen teokset julkaisi William Stubbs vuosina 1879–1880. Teosten esipuheessa Stubbs kertoi lähes kaiken, mitä Gervasesta nykyisin tiedetään.
George Szell

George Szell
George Szell (7. kesäkuuta 1897 – 30. heinäkuuta 1970) oli unkarilaissyntyinen kapellimestari. Hän kasvoi Wienissä ja tutustui 1910-luvulla Berliinissä henkilökohtaisesti Richard Straussiin. Hän pakeni Euroopasta sodan jaloista ja oli Yhdysvaltain kansalainen vuodesta 1946. Hän johti Clevelandin orkesteria kuolemaansa saakka.
DAMS (Formula E)

| DAMS |
| --- | --- |
Päämaja:   Le Mans
Perustettu:  2013
Lopetettu:  2022
Aikaisemmat sarjat:  Formula E
Ensimmäinen kilpailu:  Pekingin ePrix 2014
Viimeinen kilpailu:  Soulin ePrix 2022
Kilpailuja:  89
Tuloksia
Tallien maailmanmestaruuksia:  3
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  1
Voittoja:  17
Paalupaikkoja:  12
Nopeimpia kierroksia:  8
Sijoitus kaudella 2021–2022:  9.
DAMS oli vuonna 2013 perustettu ranskalainen Formula E -talli, joka osallistui sähköformulasarjaan vuosina 2014–2022. Tallin perustivat nelinkertainen Formula 1 -sarjan maailmanmestari Alain Prost ja DAMS:n perustaja Jean-Paul Driot.
Vuodet 2014–2018 se toimi yhteistyössä Renaultin kanssa nimillä e.dams-Renault ja Renault e.dams. Vuodesta 2018 alkaen DAMS:n yhteistyökumppani oli Nissan ja tallin nimi oli Nissan e.dams. Vuonna 2022 Nissan osti DAMS:n ulos tallista ja siirtäen koko toiminnan Nissan Formula E Teamille.
DAMS voitti kolme ensimmäistä tallien Formula E -mestaruutta.
Historia

24. lokakuuta 2013 nelinkertainen Formula 1 -sarjan maailmanmestari Alain Prost ja DAMS:n perustaja Jean-Paul Driot ilmoittavat aloittavansa yhteistyön ja perustavansa e.damsin. DAMS tarjosi toimitilat sekä vastasi logistiikasta. Kesäkuussa 2014 Renault ilmoitti lähtevänsä mukaan yhteistyöhön ja tallin nimisponsoriksi. Renault oli osallistunut Formula E:n kehittämiseen jo yhdessä runkovalmistaja Sparkin kanssa ja oli luomassa ensimmäisellä kaudella kaikkien tallien käyttämän Spark-Renault SRT 01E auton. Yhteistyöllä Renault vahvisti osallistumistaan sarjaan ja tallin nimeksi tuli e.dams-Renault. e.dams oli viides Formula E:n sitoutunut talli. Tallin kotipaikaksi tuli DAMS:n kotipaikka Ranskan Le Mansissa.
Historia > Renault e.dams

Kaudeksi 2015–2016 talli vaihtoi nimekseen Renault e.dams. Sarjan toiselle kaudelle autojen voimansiirron kehitys vapautettiin ja Renaultista tuli yksi sarjan kahdeksasta valmistajasta. Tallin voimansiirron, nimeltään Z.E.15, oli kehittänyt ja valmistanut Renault Sport F1 tehtaallaan Viry-Châtillonissa. Renaultin yhteistyökumppanina voimansiirron kehittämisesä toimi Zytek Automotive, joka oli aiemmin tehnyt yhteistyö Renaultin kanssa siviiliautojen ja Formula Renault 3.5 auton kanssa. Auto oli yksimoottorinen ja siinä oli uusi hiilikuituinen vaihdelaatikko.
Historia > Renault e.dams > 2016–2017

Renault e.dams voitti kolmannen peräkkäisen tallien mestaruuden.
Historia > Renault e.dams > 2017–2018

Lokakuussa 2017 Renault ilmoitti jättävänsä Formula E:n ja keskittyvän sen Formula 1 -projektiin. Renult tiedotti samalla, että sen toimintaa yhdessä DAMS:n kanssa jatkaa Nissan. Renault ja Nissan toimivat yhteistyössä allianssin kautta. Myös Alain Prost ilmoitti jättävänsä tallin Renaultin lähdön myötä. Renaultin toimitusjohtajan Luca de Meon mukaan ”kukaan ei katso Formula E:tä” ja siksi Renaultin omistama Alpine keskittyi ennemmin Formula 1 -sarjaan.
Historia > Nissan e.dams

2018 Nissan osti osuuden e.damsista ja tallista tuli Nissan e.dams. Vuonna 2022 Nissan osti e.damsin ja otti haltuun koko Formula E toiminnon.
Tulokset > Huomiot

↑  Ensimmäisellä kaudella kaikki tallit käyttivät samaa McLarenin toimittamaa voimansiirtoa.
G – Kuljettaja oli aika-ajojen nopein lohkovaiheessa ja sai yhden pisteen.
† – Kuljettaja ei päässyt maaliin, mutta ajoi 90% kilpailumatkasta ja sai sijoituksen.
Aiheesta muualla

Tallin viralliset kotisivut
Formula E -luokan tallien maailmanmestarit
e.dams-Renaultin varikkopilttuu Punta del Estessä vuonna 2014.
Nicolas Prost Lontoon kilpailun harjoituksissa vuonna 2015.
George Stinney

| George Stinney |
| --- | --- |
 Pidätyskuva vuodelta 1944.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. lokakuuta 1929 Pinewood, Etelä-Carolina
Kuollut: 16. kesäkuuta 1944 (14 vuotta) Columbia, Etelä-Carolina
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Muut tiedot
Vangittu:  25. maaliskuuta 1944
Rangaistus:  kuolema (kumottu 2014)
George Stinney (21. lokakuuta 1929 – 16. kesäkuuta 1944) on nuorin Yhdysvalloissa 1900- ja 2000-lukujen aikana teloitettu henkilö.
Stinney oli afroamerikkalainen. Häntä syytettiin kahden valkoisen tytön, Betty June Binnickerin (11) ja Mary Emma Thamesin (8) surmista Etelä-Carolinassa. Tuomion kerrotaan pohjautuneen hänen omaan kiristettyyn tunnustukseensa. Stinneyn oikeudenkäynti alkoi 24. huhtikuuta 1944. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin sähkötuolissa 1944. Teloituksen aikana side putosi Stinneyn kasvoilta hänen pienen kokonsa johdosta.
Tammikuussa 2014 ilmoitettiin, että Stinneyn tapaus saatetaan ottaa uudelleen käsittelyyn. Oikeudenkäynnistä oli löytynyt paljon epäselvyyksiä ja tuomioon on saattanut vaikuttaa ajan rasistinen ilmapiiri. Joulukuussa 2014 tuomari kumosi tuomion kokonaisuudessaan, sillä oikeudenkäynti vuonna 1944 ei hänen arvionsa mukaan ollut reilu, eikä Stinneyn syyllisyyttä voida siksi tietää.