stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tornio–Karunki-rata

| Tornio–Karunki (osa nykyistä Kolarin rataa) |
| --- | --- |
 Karungin asema keväällä 1915. Kuva: Mia Green.
Perustiedot
Reitti:  Tornio–Karunki
Avattu:  1915
Lakkautettu:  1915–1923
Omistaja:  Suomen valtio
Ylläpitäjä:  Liikennevirasto
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  VR-Yhtymä
Tekniset tiedot
Pituus:  27 km
Raiteiden lkm:  1
Raideleveys:  1 524 mm
Sähköistys:  ei
Sallittu nopeus:  100 km/h
Liikenteenohjaus
Ohjauskeskus:  Oulu
Suojastus:  ei
Kulunvalvonta:  JKV
Tornio–Karunki-rata oli ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa 1914–1915 käytössä ollut tilapäinen rautatieyhteys Torniosta Suomen puolen Karunkiin. Rata rakennettiin, koska Ruotsin puolella rautatie päättyi vuonna 1914 Ruotsin Karunkiin ja Haaparannalle sekä Tornioon matkustajat ja tavarat täytyi sieltä kuljettaa hevoskyydillä. Ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen elokuun alussa 1914 aiheutti sen, että Torniosta tuli Venäjän keisarikunnan ainoa toimiva maayhteys Länsi-Eurooppaan. Matkustaja- ja tavaraliikenne kasvoi niin suureksi, että tilanteeseen oli saatava nopea ratkaisu.
Tornio–Karunki-radan rakentaminen aloitettiin 1 900 miehen voimin syksyllä 1914 ilman mitään virallisia päätöksiä ja suunnitelmia. 27 kilometriä pitkällä ratalinjalla tehtiin vain välttämättömät pengerrystyöt, ja kiskot laskettiin suoraan routaantuneen maan päälle sen jälkeen kun pinta oli tasattu sorastamalla. Rata valmistui siksi jo kahdessa kuukaudessa, ja se otettiin käyttöön joulukuussa 1914. Ensimmäinen juna Torniosta Karunkiin lähti 5. tammikuuta 1915, ja säännöllinen liikenne alkoi 19. tammikuuta 1915. Junat alkoivat kulkea Karungista suoraan Pietariin saakka ja Karunkiin rakennettiin nopeasti myös tilapäinen asemarakennus ja suuri lautarakenteinen tavaramakasiini, johon mahtui 30 tavaravaunua. Tornionjoen jäälle tehtiin kauttakulkutie matkustajille ja tavaroita Ruotsin puolelta Suomeen kuljettaville hevosille. Tavaraliikenne kasvoi talvella niin suureksi, että Karunkiin täytyi rakentaa vielä lisäksi 600 metriä pitkä ja 10 metriä ulkovarasto tavaroiden säilyttämistä varten. Tavaroiden siirtoa ja lastausta varten tarvittiin työvoimaa, ja työväkeä tulikin Karunkiin Pohjois-Suomen alueelta runsaasti. Kevään aikana Karungin kautta rajan ylitti 120 000 matkustajaa, tavarajunia kulki toistakymmentä päivässä ja matkustajajunia kolme päivässä. Tavaravaunuja lastattiin Karungissa vuorokaudessa keskimäärin 150 kappaletta.
Karungin radan liikenne loppui toukokuussa 1915, kun roudan sulamisen jälkeen junaliikenne kävi mahdottomaksi ja kiskotus jouduttiin purkamaan. Radalle ei ollut enää tarvettakaan, kun Ruotsin puolella valmistui kesäkuussa 1915 ratayhteys Ruotsin Karungista Haaparannalle. Pysyvä rautatie Torniosta Karunkiin avattiin vuonna 1923, ja se muodostaa osan nykyistä Kolarin rataa. Karungin entisen aseman paikalla paljastettiin kesällä 2011 radan muistopaasi.
Tornio–Karunki-radan muistopaasi vuoden 1914–1915 rakentajille. Muistopaasi pystytettiin vuonna 2011 Karungin entisen aseman paikalle.
Aiheesta muualla

Tornio-Haaparanta oli sodan aikana Euroopan kiihkeä hermokeskus – Miksei isopappa kertonut siitä mitään? Lapin Kansa 7.1.2015[vanhentunut linkki] (Arkistoitu linkki)
6 kuukauden ikäinen rata ja sen asema, Suomen Kuvalehti, 25.1.1936, nro 4, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Reino Kalliomäki: Tornio ja Karunki 1914 – 1918 valokuvia, vaunut.org
Karungin rata, Tietosanakirja osa 11, palsta 520. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1922
Tyyne Järvi

Tyyne Maria Järvi (myöh. Sjöblad, 4. helmikuuta 1896 Nikolainkaupunki, Suomen suuriruhtinaskunta – 4. huhtikuuta 1929 Lapinjärvi) oli suomalainen uimari.
Järvi kilpaili Tukholman kesäolympialaisissa 1912 naisten 100 metrin vapaauinnissa jääden alkueriin. Järvi ja Regina Kari olivat ensimmäiset Suomea virallisesti olympiatasolla edustaneet naisurheilijat. Järvi voitti naisten 100 metrin vapaauinnissa Suomen mestaruuden vuonna 1911 ajalla 1.43,0.
Toshio Iwatani

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Toshio Iwatani
Syntymäaika: 24. lokakuuta 1925
Syntymäpaikka: Kobe, Japani
Kuolinaika: 1. maaliskuuta 1970 (44 vuotta)
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | Osaka SC |  |
Maajoukkue
| 1951–1956 | Japani | 8 (4) |
Toshio Iwatani (jap. 岩谷 俊夫; 24. lokakuuta 1925 Kobe – 1. maaliskuuta 1970) oli japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Iwatani debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 1951. Hän on pelannut kahdeksan maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Portugalin asevoimat

Portugalin asevoimien lippu
Portugalin asevoimat (port. Forças Armadas Portuguesas) muodostuu maa-, meri- ja ilmavoimista. Muodollisesti asevoimien ylipäällikkönä toimii Portugalin presidentti, mutta käytännössä niitä johtaa Portugalin hallitus puolustusministerin kautta. Portugalin asevoimat saivat alkunsa 1100-luvulla portugalilaisten itsenäistyessä maurien ja Leónin kuningaskunnan vallasta. Ensimmäisessä maailmansodassa Saksa julisti Portugalille sodan sen internoitua satamissaan olleita saksalaisaluksia. Vuodesta 2003 lähtien asepalvelus Portugalissa on ollut vapaaehtoista. Portugali osallistuu useisiin rauhanturvaamisoperaatioihin kuten INTERFET ja UNTAET Itä-Timorilla, MINURSO Länsi-Saharassa, EUFOR Bosniassa ja KFOR Kosovossa.
Siirtomaasodat

Portugalin siirtomaasodat (port. Guerra Colonial), tai Guerra de Libertação kuten niitä siirtomaissa kutsuttiin, puhkesivat kun nationalistiset sissiliikkeet pyrkivät itsenäisyyteen Portugalista. Sotia käytiin asevoimien ja sissiliikkeiden välillä Afrikan siirtomaissa vuosina 1961–1974. Muista eurooppalaisista siirtomaavalloista poiketen Portugali ei ollut hellittänyt otettaan siirtomaista 1950- ja 1960-luvuilla.
Vuosi 1974 ja kehitys sen jälkeen

Portugalin käymissä siirtomaasodissa sissejä ei onnistuttu kukistamaan, ja tyytymättömyys sotiin johti vuoden 1974 Neilikkavallankumoukseen. Asevoimien sisällä oli syntynyt salainen vasemmistoon suuntautuneiden nuorien upseerien Movimento das Forças Armadas -liike. Kaappaus kaatoi maata hallinneen autoritaarisen oikeistolaisen sotilasjuntan. Vallankumous oli lähes veretön ja sotilaat marssivat neilikoin koristeltujen aseiden kera kaduilla.
Vuosien 1975–2007 välisenä aikana tehtiin asevoimiin merkittäviä muutoksia. Useita joukkoja on lakkautettu, koska maan luovuttua siirtomaistaan sillä ei ollut enää tarvetta ylläpitää niissä joukkojaan.
Laskuvarjojoukot siirrettiin maavoimien alaisuuteen ja kommandojoukot lakkautettiin vuonna 1994. Jälkimmäiset tosin perustettiin uudelleen vuonna 2002. Molemmat aselajit yhdistettiin vuonna 2006 saman johdon alaisuuteen erikoisjoukoiksi (port. Operações Especiais).
Maavoimien sotilaspoliisijoukot uudelleen nimettiin maavoimien poliisijoukoiksi (Policia do Exercito) ja kahden muun puolustushaaran vastaavat saivat nimet ilmavoimien (Policia Aérea) ja merivoimien poliisiyksiköt (Policia Naval). Vuonna 1992 perustettiin Portugalin meri-ilmavoimat (Aviação Naval) tehostamaan rannikon valvontaa ja partiointia.
Nykyinen vahvuus ja kalusto

Maan talousvaikeudet ja poliittisen tahdon puute ovat johtaneet verrattain heikosti varustettuihin asevoimiin. Asevoimien teknillistyminen on vähentänyt henkilöstöä 30 000 miehellä mutta kansainvälisesti verraten Portugalilla on miesmäärältään 74:nneksi suurimmat asevoimat maailmassa. Se on suhteellisen korkea sijoitus maan kokoon verrattuna. Nykyään Portugalin asevoimissa palvelee 44 900 miestä, näistä suurin osa maavoimissa. Portugalin asevoimien tämän hetken resursseista johtuen niitä käytetään ainoastaan Naton ja YK:n alaisissa operaatioissa. Itä-Timorissa, Kosovossa ja Afganistanissa maan joukot ovat osa suurempaa kokonaisuutta. Huolimatta aivan uusimman sotilaskaluston puuttumisesta maa osallistuu sen vastaanottamiin tehtäviin ilman rajoituksia. Modernisointiohjelma käynnistettiin Lei de Programação Militar -lain myötä vuonna 2002. Varusteluohjelmassa keskityttiin uusiin helikoptereihin, sukellusveneisiin, sotalaivoihin ja partioveneisiin. Sen sijaan tärkeimpinä pidettyjen maavoimien kevyiden aseiden uusiminen on kariutunut. Nykyinen hallitus on kuitenkin hankkimassa vuonna 2008 uusia taistelupanssarivaunuja.
Portugalin asevoimien sotilasarvot

| Arvo | Merivoimat (Marinha, Armada) | Maavoimat/Ilmavoimat (Exército/Força Aérea) |
| --- | --- | --- |
| Honorific | Almirante da Armada | Marechal |
| Kenraalit (Oficiais Generais) | Almirante | General |
| Kenraalit (Oficiais Generais) | Vice-Almirante | Tenente-General |
| Kenraalit (Oficiais Generais) | Contra-Almirante | Major-General |
| Kenraalit (Oficiais Generais) | Comodoro | Brigadeiro-General |
| Esiupseerit (Oficiais Superiores) | Capitão-de-Mar-e-Guerra | Coronel |
| Esiupseerit (Oficiais Superiores) | Capitão-de-Fragata | Tenente-Coronel |
| Esiupseerit (Oficiais Superiores) | Capitão-Tenente | Major |
| Upseerit * (Oficiais Subalternos) | Primeiro-Tenente | Capitão |
| Upseerit * (Oficiais Subalternos) | Segundo-Tenente | Tenente |
| Upseerit * (Oficiais Subalternos) | Guarda-Marinha / Subtenente | Alferes |
Upseerit * (Oficiais Subalternos): Aspirante
Aliupseerit (Sargentos): Sargento-Mor
Aliupseerit (Sargentos): Sargento-Chefe
Aliupseerit (Sargentos): Sargento-Ajudante
Aliupseerit (Sargentos): Primeiro-Sargento
Aliupseerit (Sargentos): Segundo-Sargento
| Aliupseerit (Sargentos) | Primeiro-Subsargento | Furriel |
| Aliupseerit (Sargentos) | Segundo-Subsargento | Segundo-Furriel |
| Miehistö (Praças) | Cabo | Cabo-Adjunto |
| Miehistö (Praças) | Primeiro-Marinheiro | Primeiro-Cabo |
| Miehistö (Praças) | Segundo-Marinheiro | Segundo-Cabo |
| Miehistö (Praças) | Grumete | Soldado ** |

* Maavoimien kapteenit (Capitães) ovat omassa luokassaan.
** Sotamiehen (Soldado) arvo on vain maavoimissa.
Portugalilaisia sotilaita juoksuhaudassa vuonna 1918
Portugalilaisia sotilaita ilmavoimien tukikohdassa Luandassa siirtomaasotien aikana 1960-luvulla.
Treptower Parkin neuvostomonumentti

Yleiskuva Treptower Park -puistosta.
Mausoleumi ja muistomerkin pääveistos läheltä.
Punalippuja esittävät suuret graniittiveistokset.
Treptower Parkin neuvostomonumentti on suurin kolmesta Berliinissä sijaitsevasta muistomerkistä, jotka on pystytetty kaupungin toisen maailmansodan loppuvaiheessa vallanneiden puna-armeijan sotilaiden kunniaksi. Se sijaitsee Treptower Park -puistossa Alt-Treptowin kaupunginosassa kaupungin keskustan kaakkoispuolella.
Kokonaisuus käsittää mausoleumin, kunniahautausmaan ja lukuisia veistoksia. Kyseessä on koko Saksan suurin neuvostosotilaiden hautausmaa. Mausoleumin katolle sijoitettu pääveistos esittää lasta käsivarsillaan kantavaa sotilasta, jonka toisessa kädessä oleva miekka on murskannut hakaristin. Alueelle johtaa portti puiston kahden puolen olevilta kaduilta, Puschkinalleelta ja Am Treptower Parkilta. Hautausmaan esipihalla on graniittisia veistoksia, jotka esittävät muun muassa valtavia lippuja. Muistomerkki kattaa 9,3 hehtaarin alueen, ja sinne on haudattu yli 7 000 puna-armeijan sotilasta.
Saksan itäistä miehitysvyöhykettä hallinoinnut neuvostoliittolainen sotilashallinto julisti syksyllä 1946 kilpailun suuresta hautamuistomerkistä, jonka keskeisenä teemana olisi natsismista saavutettu voitto. Muistomerkin suunnittelivat lopulta yhdessä arkkitehti Jakov Belopolski, kuvanveistäjä Jevgeni Vutšetitš, taidemaalari Aleksandr Gorpenko ja insinööri Sarra Valerius. Muistomerkki rakennettiin vuosina 1947–1949 ja avattiin voitonpäivänä 8. toukokuuta 1949.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Treptower Parkin neuvostomonumentti Wikimedia Commonsissa
Tyyne Hase

Tyyne Kerttu Hase (o.s. Passinen; 8. heinäkuuta 1884 Isokyrö – 22. helmikuuta 1969) oli suomalainen kuoronjohtaja ja laulunopettaja.
Hasen oppilaita on ollut muun muassa Anita Välkki, jonka poikkeuksellisen äänen hän huomasi ja ilmoitti tämän salaa Kansallisoopperaan koelauluun.
Hasen puoliso oli saksalaissyntyinen kapellimestari Franz Hase. He perustivat yhdessä vuoden 1935 tienoilla Vaasan Konservatorion, joka toimi Kuula-opiston perustamiseen saakka. Hasen ja hänen puolisonsa kirjeenvaihto, konserttiohjelmat, lehtileikkeet on sijoitettu Vaasan maakunta-arkistoon.
Haselle myönnettiin Pro Finlandia -palkinto 1961.
Piippa Heliö-Angervo

Piippa Heliö-Angervo 1940-luvulla.
Lempi Dagmar Ida ”Piippa” Heliö-Angervo (27. elokuuta 1902 Helsinki – 1. toukokuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen lausuntataiteilija ja musiikinopettaja.
Piippa Heliö-Angervo valmistui vuonna 1923 Helsingin musiikkiopistosta ja opiskeli vielä pianopedagogiikkaa ja laulunopetusta Helsingin konservatoriossa. Lausuntaa hän opiskeli Suomessa muun muassa Olga Poppiuksen ja Ilmari Räsäsen johdolla ja Ruotsissa Maria Schildknechtin johdolla.
Heliö-Angervo opetti pianonsoittoa Helsingin konservatoriossa 1926–1945 ja lausuntaa Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1932 vuoteen 1968, jolloin hän jäi eläkkeelle. Lisäksi hän esiintyi ja piti lausuntailtoja Suomessa, Ruotsissa ja Virossa. Hän oli mukana perustamassa Suomen Lausujain Liittoa ja oli sen hallituksen jäsen 1939–1948.
Vuonna 1962 Piippa Heliö-Angervo palkittiin Pro Finlandia -mitalilla.
Piippa Heliö-Angervon puoliso oli professori Kyösti Angervo. Heidän tyttäriään ovat oopperalaulaja Heljä Angervo ja viulutaiteilija Hannele Segerstam.
Tornion IHC

| Tornion IHC |
| --- | --- |

Perustettu:  1976
Kaupunki:   Tornio
Kotiareena:  Hannulanmäen jäähalli
– kapasiteetti:  585 istumapaikkaa
Sarjataso:  II-divisioona
Värit:                
Puheenjohtaja:  Taneli Kallio
Päävalmentaja:  Tomi Pokka
Kapteeni:   Taavi Kallio
Omistaja:   Tornion Ice Hockey Club ry
Mestaruudet:  2017
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tornion Ice Hockey Club eli TIHC on vuonna 1976 perustettu torniolainen jääkiekkoseura. Tornion IHC:n kotihalli on Hannulanmäen jäähalli. Kaudella 2009–2010 TIHC pelasi historiansa ensimmäistä kertaa Suomi-sarjassa. Sitä ennen II divisioona oli korkein sarjataso, jolla Tornion IHC oli esiintynyt. Miesten edustusjoukkueen lisäksi Tornion IHC:lla on juniorijoukkueita eri ikäluokissa.
TIHC-aiheisia kappaleita ovat Jari Vesan säveltämä ja sanoittama TIHC iskee sekä Jakke Salomaan säveltämä ja sanoittama TIHC toimii. Kappaleiden sovituksista vastaa Idealside.
Historia

Tornion IHC:n perustava kokous pidettiin 26. helmikuuta 1976. Nimeksi uudelle seuralle päätettiin antaa kansainvälinen Tornio Ice Hockey Club, joka on myöhemmin muuntunut nykyiseen muotoonsa Tornion Ice Hockey Club. TIHC:n väreiksi päätettiin ottaa Tornion kaupungin värejä mukaillen sininen, punainen ja valkoinen, ja myös seuratunnus suunniteltiin kaupungin vaakunan pohjalta.
Tornion keskeinen jääkiekon harrastuspaikka oli alusta lähtien Putaan ulkokaukalo, joka toimi myös seuran kotikenttänä pitkään. Torniossa siirryttiin jäähalliaikaan 14. tammikuuta 2002, kun uusi Putaan kaupunginosassa sijaitseva Hannulanmäen jäähalli otettiin käyttöön. Tornion IHC oli siirtynyt jäähalliaikaan osittain jo aiemmin, sillä Tornion Ruotsin puoleiseen naapurikaupunkiin, Haaparannalle, jäähalli oli rakennettu jo vuonna 1990.
Kevätkausille 2007 ja 2008 Tornion IHC eteni Suomi-sarjan karsintoihin, seuran siihen astisen historian parhaimpiin saavutuksiin miesten tasolla. Kuuden joukkueen karsintalohkoista TIHC ei kuitenkaan onnistunut etenemään Suomi-sarjaan, vaan jatkoi pelejään molemmilla kerroilla II-divisioonassa. Vuoden 2008 loppupuolella TIHC:n edustusjoukkue voitti II-divisioonan 5. lohkon ja selviytyi Suomi-sarjan karsintaan kevätkaudelle 2009.
Keväällä 2009 TIHC oli jälleen mukana Suomi-sarjan karsinnoissa ja selvitti viimein tiensä Suomi-sarjaan. Joukkue pelasi syksyllä 2009 Suomi-sarjan 1. alkulohkossa sijoittuen neljänneksi, jonka jälkeen vuoden 2010 alussa TIHC siirtyi viiden joukkueen karsintalohkoon taistelemaan Suomi-sarjassa jatkamisesta. Joukkue varmisti paikkansa ja jatkaa Suomi-Sarjassa kaudella 2010-2011.
Kausi 2010-2011 ei ollut yhtä menestyksekäs joukkueelle kuin aikaisemmat kaudet. Joukkueen panos ei riittänyt Suomi-sarjan alkulohkossa eikä karsintasarjassa, joten TIHC jatkaa II-divisioonassa kaudella 2011-2012.
Edustusjoukkue on pelannut siitä asti 2-divisioonan pohjoislohkossa.
TIHC:n Jani Kylmämaa (punainen)
Tornion IHC kaudella 2008-2009
Tornion IHC kaudella 2009-2010
Antti Jänesaro
TIHC:n vuosina 1976–2001 käyttämä logo.
Joukkueen kotihalli Tornion Putaalla
Kasvatit pääsarjatasolla

Antti Kauppila
Joni Myllykoski
Ville Pokka
Jesse Puljujärvi
Emilia Saarela
Tuomas Salmela
Juha Silvander
Aiheesta muualla

Tornion IHC:n kotisivut
Tulikivi

| Tulikivi Oyj |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Koska maailma on kylmä.
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: TULAV
Markkina-arvo:   28,6 milj. € (31.12.2021)
Perustettu:  1979
Toimitusjohtaja:  Heikki Vauhkonen
Puheenjohtaja:  Jyrki Tähtinen
Kotipaikka:  Juuka, Suomi
Toimiala:  kivenjalostus
Tuotteet:  tulisijat, kiukaat, sisustuskivet
Liikevaihto:   33,5 milj. € (2021)
Liikevoitto:   2,7 milj. € (2021)
Tilikauden tulos:   1,7 milj. € (2021)
Henkilöstö:   204 (keskim. 2021)
Kotisivu:  www.tulikivi.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tulikivi Oyj on suomalainen pörssiyhtiö, joka on yhtiön oman ilmoituksen mukaan maailman suurin vuolukiven jalostaja ja varaavien tulisijojen valmistaja. Tulikivi-konsernin muodostivat vuonna 2021 emoyhtiö Tulikivi Oyj:n lisäksi Nordic Talc Oy, Tulikivi U.S., Inc (Yhdysvalloissa), OOO Tulikivi (Venäjällä) sekä Tulikivi GmbH (Saksassa). Tulikiven vuolukivilouhokset ja tehtaat sijaitsevat Juuan Nunnanlahdessa, Suomussalmella ja Heinävedellä ja sen kivivarat ja varannot käsittävät yhteensä yli kahdeksan miljoonaa m3. Yhtiöllä on kolme tuotekategoriaa: tulisijat, sauna ja sisustuskivet.
Historia

Yrityksen toiminta on saanut alkunsa vuonna 1893 perustetusta Finska Täljstens AB -yhtiöstä (Suomen Vuolukivi Oy). Sen perustajiin kuuluivat geologi Benjamin Frosterus, tiilitehtailija Paul Chmelevsky, ylijohtaja Axel Tigerstedt, arkkitehti Hugo Lindberg, yli-insinööri Knut Selin, insinööri Axel von Knorring, yli-insinööri Theodor Tallqvist, pankinjohtaja Leon von Pfaler ja kreivi Carl Mannerheim. Seuraavien vuosikymmenten jugendtyyli käytti paljon vuolukiviä. Vientitoiminta loppui kuitenkin Venäjän vallankumoukseen vuonna 1917. Toisen maailmansodan jälkeisenä aikana puulämmitteisten hellojen ja uunien suosio laski ja vuolukiven kaivostoiminta tyrehtyi.
Yrityksen uusi toimintavaihe seurasi omistuksen vaihdon jälkeen. Vuonna 1979 Reijo Vauhkonen osti Suomen Vuolukivi Oy:n. Yhtiön nimi vaihdettiin seuraavana vuonna Tulikivi Oy:ksi, ja vuolukiven tuotanto käynnistettiin uudelleen. Vuonna 1988 yritys listautui Helsingin pörssin OTC-listalle. Talouden vahvistuttua yritys perusti vientimalliston. Vuonna 1994 Tulikivi Oy nousi pörssin päälistalle ja yhtiö sai ISO 9001 -laatusertifikaatin tuotantoprosesseilleen. Toimintaa laajennettiin tytäryrityksien ja yrityskauppojen avulla. Vuonna 2003 yhtiö avasi yhteistyökumppaniensa kanssa kivialan osaamiskeskittymän Suomen Kivikeskuksen Juuassa. Juuasta löytyi uusi vuolukiviesiintymä.
Vuonna 2005 Venäjälle perustettiin oma myyntitytäryhtiö. Vuonna 2006 Tulikivi osti Kermansavi Oy:n ja otti Juuan uuden tuotantolaitoksen käyttöön. Vuosina 2007–2009 yritys kehitti tulisijojaan puhtaammin palaviksi ja vähemmän pienhiukkasia tuottaviksi. Tulisijojen ympäristövaikutuksia kehitettiin myös hiilijalanjäljen laskemisella. Vuonna 2011 Tulikivi luopui rakennuskivien tuottamisesta ja viisi vuotta aiemmin hankitun Kermansaven mukana seuranneesta käyttöastioiden valmistuksesta.
Liiketoiminta-alueet

Tulikivi-konserni työllisti tilikaudella 2021 keskimäärin 204 henkilöä. Viennin osuus Tulikivi-konsernin liikevaihdosta on yli puolet. Yhtiön tärkeimmät vientimaat ovat Ranska, Saksa, Italia, Belgia ja Venäjä.
Liiketoiminta-alueet > Tulikivi Tulisijat

Varaavat takat
Varaavat takkaleivinuunit
Leivinuunit ja hellat
Sisustustakat
Tulikivi-valmistakat
Tulikivi Green-tuotteet
Tulikivi-mittatilausmallisto
Liiketoiminta-alueet > Tulikivi Sauna

Sähkökiukaat
Puukiukaat
Savusaunakiukaat
Yhteisösaunat
Ohjauskeskukset
Kiuaskivet
Liiketoiminta-alueet > Tulikivi Sisustus

Keittiö
Kylpyhuone
Eteinen
Piha
Aiheesta muualla

Tulikivi
Pörssitieto: Suomen Vuolukivi Osakeyhtiö
Tulikivi Kivikylä, Juuka
Tulikivi Kide 2 -takkauuni
Tulikivi Nuoska integroitu -kiuas
Toshio Hirabayashi

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Toshio Hirabayashi
Syntymäaika: 
Syntymäpaikka: Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | Osaka SC |  |
Maajoukkue
| 1923 | Japani | 2 (0) |
Toshio Hirabayashi (jap. 平林 俊夫) oli japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Hirabayashi debytoi Japanin A-maajoukkueessa toukokuussa 1923. Hän on pelannut kaksi maaottelua.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Tyskerjente

Tanskalaisten vastarintamiesten kiinniottama, saksalaisten kanssa tekemisissä ollut tanskalaisnainen Århusissa toukokuussa 1945.
Tyskerjente, alatyylisemmin tyskertøs (suom. saksalaistyttö, saksalaislutka) oli Norjassa käytetty pilkkanimitys, jota käytettiin Norjan miehityksen jälkeen toisen maailmansodan aikana saksalaiseen sotilaaseen rakkaussuhteessa olleista norjalaisnaisista. Norjassa ilmaisua on käytetty myös vastaavasti tanskalaisnaisista. Useimmat naisista olivat hyvin nuoria, vain harvat olivat tutkijoiden mukaan Norjan Nasjonal Samling -kansallissosialistisen puolueen jäseniä. Hyvin monet heistä olivat palvelustyttöjä ja noin kaksi kolmannesta heistä oli kotoisin maaseudulta. Noin puolet heistä kihlautui tai avioitui, tai oli aikeissa avioitua, saksalaissotilaan kanssa.
Lukumäärä

Saksalaissotilaaseen miehityksen aikana suhteissa olleiden norjalaisnaisten lukumäärää on arvailtu saksalaisille sotilaille norjalaisnaisten synnyttämien lasten lukumäärän pohjalta. Kyseisten sotalasten lukumäärä oli 10 000–12 000. Historioitsija Terje Andreas Pedersenin mukaan noin yhdessä kymmenestä suhteesta syntyi lapsi, jolloin saksalaistyttöjen lukumäärä kokonaisuudessaan Norjassa olisi ollut 100 000–120 000. Hän perustaa arvionsa Oslon poliisin sodan jälkeen suorittamaan 800 naisen kuulusteluun, jonka perusteella yksi kymmenestä naisesta sai lapsen saksalaisrakastettunsa kanssa. Arvio on samansuuntainen tanskalaistutkija Anette Warringin johtopäätösten kanssa, jonka mukaan Tanskassakin noin yksi kymmenestä naisesta sai tällaisessa suhteessa lapsen. Tanskassa saksalaissotilaille syntyneitä sotalapsia oli 5 500 ja Warring arvioi tanskalaisia saksalaistyttöjä olleen noin 50 000.
Aiheen arkaluontoisuuden vuoksi asiaa on tutkittu vähän ja Pedersenin mukaan tilastomateriaalia on niukasti. Samaten tällaisen rakkaussuhteen määritelmäksi saattoi sodan jälkeen riittää se, että nainen hymyili, flirttasi tai kävi elokuvissa saksalaissotilaan kanssa. Bergens Tidende -lehti arvioi omien lähteidensä perusteella saksalaistyttöjen lukumäärän Norjassa olleen noin 50 000 ja 100 000 välillä.
Sodan jälkeen

Norjan miehityksen päätyttyä 8. toukokuuta 1945 "saksalaistytöt" katsottiin maanpettureiksi huolimatta siitä, että he eivät olleen varsinaisesti rikkoneet mitään lakia. Naiset joutuivat laajalti julkisten nöyryytysten kohteiksi Norjan kotirintamajoukkojen, lääkärien, poliisin, oikeuslaitoksen ja Norjan hallituksen taholta. Naisten hiukset ajeltiin, monet internoitiin, jopa karkotettiin maasta ja heiltä otettiin pois Norjan kansalaisuus. Naisiin suunnatut julkiset ja hallinnon taholta suunnatut toimenpiteet, kuten pidätykset, olivat laittomia. Esimerkiksi Bergenissä 599 naiselta otettiin pois Norjan kansalaisuus. Bergenin valtionarkiston hoitaja kertoo, esimerkkinä naisten kohtelusta, erään naisen joutuneen sodan jälkeen alistetuksi viikoittaiseen sukupuolitautikontrolliin, koska tällä oli ollut suhde saksalaissotilaaseen vuonna 1942. Jälkikäteen asiasta on Norjassa enimmäkseen vaiettu, eikä sitä ole juurikaan tutkittu. Tutkijat pitävät erikoisena sitä, että vastaavasti saksalaisnaisten kanssa suhteessa olleet norjalaismiehet eivät käyneet läpi vastaavaa julkista häpäisyä. Naisten kohtelua onkin pidetty jopa rasistisista ja rotuhygieenisistä lähtökohdista motivoituneena toimintana.