stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liisa Horelli
Teoksia

Horelli, Liisa: Ympäristöpsykologia.  (Prisma-tietokirjasto. Psykologia)  Espoo:  Weilin + Göös, 1982.  ISBN 951-35-2677-1
Horelli, Liisa: Lapset ympäristön tutkijoina. Mannerheimin Lastensuojeluliitto 1992. ISBN 951-9312-62-5.
Horelli, Liisa: Naisnäkökulmia ympäristöpolitiikkaan. Ympäristöministeriö 1996. ISBN 951-731-060-9.
Aura, Seppo & Horelli, Liisa & Korpela, Kalevi: Ympäristöpsykologian perusteet.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-21811-1
Aiheesta muualla

Liisa Horelli Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  ORCID  ResearcherID  Scopus
Tõnu Aare

Tõnu Aare esiintymässä vuoden 2010 Tallinna-päivänä.
Tõnu Aare (25. heinäkuuta 1953 Tallinna – 21. heinäkuuta 2021) oli virolainen muusikko. Hän oli vuonna 1974 mukana perustamassa Apelsin-yhtyettä. Hän soitti yhtyeessä kitaraa, huuliharppua ja mandoliinia sekä toisinaan myös lauloi.
Tõnu Aaren isä oli professori Johannes Aare (1915–2000) ja veli toimittaja Juhan Aare.
Hornfels

Näyte hornfelsista.
Hornfels (<saks.) hienorakeinen kivilaji, joka on tavallisesti harmaata. Se on syntynyt savi- tai merkelikivestä kontaktimetamorfoosin vaikutuksesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hornfels Wikimedia Commonsissa
Hjalmarsonin osasto

Hämee- ja Satakunnan ryhmän Tamperetta vastaan suunnatun hyökkäyksen yleispiirteinen kartta.
Hjalmarsonin osasto alias Virtain osasto oli Suomen sisällissodan aikainen ryhmittymä Hämeen rintamaosalla. Osasto liittyi Hämeen ryhmään heti Kurun valtauksen jälkeen.
Osaston kokoaminen

Harald Hjalmarson matkusti Ruotsista Suomeen, jossa hän sai Valkoisen armeijan päämajasta käskyn koota avustusretkikunta Porvoon suojeluskuntajoukkojen avustamiseksi 7. helmikuuta 1918. Hänen kantajoukkonsa koostui 40:stä Vöyrin koulun oppilaasta, joiden kanssa hän siirtyi Mäntyharjulle. Mäntyharjulta joukkoon liittyi kihlakunnan tuomari M. Eklundin johtama komppania (myöhemmin Savon Ryhmän Mikkelin I pataljoonan 2. komppania ).
Vöyrin pataljoona

Pataljoona oli koottu Vimpelin sotakoulun käyneistä miehistä ja se siirtyi 11. maaliskuuta rintamalle (Virroille). Pataljoonan komppaniat 1.–4. olivat siirtyneet jo aikaisemmin rintamalle. Komentajana toimi Juho Henrik Heiskanen ja hänellä oli adjutanttina jääkäriluutnantti Bertel Abraham Petrelius myöh. Pertamo
Virtain pataljoona

Komentaja Hallström
Vaasan komppania

Päällikkö: Laurin, Pelander. Komppania oli alun perin tarkoitettu Satakunnan ryhmän Vaasan pataljoonaan täydennysmiehiksi (4. komppania), mutta se ohjattiinkin Virroille Hjalmarsonin käyttöön, koska se pääsi lähtemään rintamalle Vaasasta vasta 26. helmikuuta 1918 siis muutaman päivää myöhemmin kuin Vaasan pataljoona, johon sen piti alun perin yhtyä.
Alavuden pataljoona alias Pataljoona Fabritius

Komentaja: kapteeni J. Fabritius
1. komppania, päällikkö Mitts
2. komppania, päällikkö Smeds
Ylisen komppania

Liittyi osastoon 17. maaliskuuta Kurussa.
Tykistöjaosto

1. Tykistödivisioonan esikunta, Komentaja: jääkärimajuri Lauri Malmberg
1. jääkäripatteri, Päällikkö: jääkärikapteeni Torsten Lesch. Patteri käsitti neljä 122 mm haupitsia ja se järjestettiin Pietarsaaren Tykistökoulussa. Patteri siirrettiin Virtain rintamalle 12. maaliskuuta 1918.
3. jääkäripatteri, Päällikkö: jääkärikapteeni Aarne Snellman. Patteri käsitti neljä 87 mm haupitsia ja se järjestettiin Pietarsaaren Tykistökoulussa. Patteri siirrettiin Virtain rintamalle 12. maaliskuuta 1918.
11. kenttäpatteri, 2 tykkiä
12. kenttäpatteri, 2 tykkiä
9. haupitsipatteri, 2 tykkiä (liittyi jaostoon myöhemmin)
10. haupitsipatteri, 2 tykkiä (liittyi jaostoon myöhemmin)
Kenttälennätinjaosto

Päällikkö: luutnantti Larsson (Ruotsin armeijan insinöörijoukkojen entinen aliupseeri). Osasto järjestettiin Pietarsaaren Tykistökoulussa ja se lähetettiin Virtain rintamalle 7. maaliskuuta 1918.
1. räjähdyskomennuskunta

Päällikkö: Jääkäriluutnantti Paul Emil Påhlson. Komennuskunta järjestettiin Pietarsaaren Tykistökoulussa ja lähetettiin Savon rintamalle 23. helmikuuta 1918, josta se myöhemmin siirtyi Virroille.
Tornion Kenttäsairaala n:o 3
Virtain ambulanssi

Päällikkö: Lavonius
Marketta Horn

Marketta Horn (s. 1949) on suomalainen ympäristövaikuttaja, kirjailija ja poliitikko.
Horn eli 1980-luvun alussa Luxemburgissa pankkiirimiehensä ja kolmen lapsensa kanssa. Suomeen palattuaan hänestä tuli vihreiden kaupunginvaltuutettu Espoossa. Hän veti Suomineito-yhteisöä Ähtärissä 1997–2002.
Vuonna 2013 Horn muutti Saarijärvelle Luonnonperintösäätiön omistaman metsän yhteydessä olevaan pieneen torppaan. Hänet tunnetaan lempinimellä ”Mörkökorven erakko”.
Koulutukseltaan Horn on valtiotieteen tohtori.
Teoksia

Neljän dollarin päivä. Like. ISBN 978-952-01-0198-5
Etelä-Amerikkaa busseilla ja jokilaivoilla. Kolmas millennium 2024. ISBN 9789529487592
Kestävän vuosituhannen neljä peruspilaria: ravinto, suoja, lisääntyminen, pyhyys. Kolmas millennium 2024. ISBN 9789529486922
Aiheesta muualla

http://dissidentti.org  Hornin kirjoituksia blogissa
https://ekomummo.blogspot.com Matkakertomuksia
Birger Homén

Lars Birger Homén
Lars Birger Homén (11. marraskuuta 1880 Helsinki – 13. toukokuuta 1947) oli suomalainen jääkärieversti ja kunnallisneuvos.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat senaattori Lars Homén ja Anna Ulrika Baarman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1908 Mary Alice Halsenin kanssa, josta hän erosi vuonna 1922 ja avioitui toisen kerran vuonna 1923 Fanny Matilda Friskin kanssa. Fanny Frisk kuoli vuonna 1944 ja Homén avioitui vielä kolmannenkin kerran vuonna 1945 ekonomi Aina Mathilda Janssonin kanssa.
Opinnot

Homén kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1901 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi asevelvollisuuden suorittamisensa jälkeen Hannoverin teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1902–1906 ja suoritti opintomatkat Englantiin ja Saksaan vuonna 1907. Hän suoritti Hyökkäysvaunukurssin vuonna 1922.
Nuoruusvuodet

Homén suoritti vapaaehtoisena asevelvollisuutensa Suomen rakuunarykmentissä vuonna 1901. Opintojensa jälkeen hän toimi koneinsinöörinä ja teknillisenä johtajana eri tehtaissa Suomessa, Saksassa ja Ruotsissa vuosina 1906–1914.
Jääkärikausi

Homén liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 18. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet sijoitettiin 2. syyskuuta 1915 Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 31. toukokuuta 1915 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän toimi rintamalla pataljoonan viestimiehistön päällikkönä ja kouluttajana sekä kuului 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon sen suomalaisena päällikkönä.
Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana majuriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sai tehtäväkseen perustaa ja järjestää Mikkelissä Kenttälennätinpataljoonan, josta myöhemmin muodostettiin 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoona. Hän otti sen komentajana osaa sotatoimiin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Homén palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi. Rykmentissä hän toimi 3. pataljoonan  komentajana. Hänet siirrettiin 13. tammikuuta 1919 Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:een, jonka nimi muuttui myöhemmin Porin rykmentiksi. Rykmentissä hänet määrättiin 1. pataljoonan  komentajaksi. Hän on myös hoitanut Porin rykmentin komentajan tehtäviä eri aikoina yhteensä noin kahden ja puolen vuoden ajan. Hänet siirrettiin 12. helmikuuta 1926 Uudenmaan rykmentin 3. pataljoonan  komentajaksi ja edelleen 27. kesäkuuta 1928 Vaasan kutsuntapiirin päälliköksi, josta hänet komennettiin 15. helmikuuta 1932 ja siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 Vaasan sotilaspiirin päälliköksi. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta säädetyn eroamisiän perusteella 11. marraskuu 1935 ja siirtyi Tammisaaren kaupungin maistraatin ja raastuvanoikeuden kunnallisneuvosmieheksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1947 saakka. Hänet on haudattu Tammisaareen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Gruppenführer 2. syyskuuta 1915  Zugführer 9. elokuuta 1917  oberzugführer 24. joulukuuta 1917  Majuri 11. helmikuuta 1918  Everstiluutnantti 6. heinäkuuta 1928  Eversti 1941 |     |  Vapaudenristi 3. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi   Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat Birger Homén ja Eric Heimbürger.
Carl-Olaf Homén

| Carl-Olaf Homén> Suomen puolustusministeri |
| --- | --- |
 Sorsan I hallitus 1.10.1974 − 13.6.1975  
Edeltäjä:  Kristian Gestrin 
Seuraaja:  Erkki Huurtamo 
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1936 (ikä 88) Helsinki
Ammatti:  juristi
Arvonimi: Ministeri, kasvatustieteen kunniatohtori (Åbo Akademi)
Tiedot
Puolue:  RKP
Hallitus:  Yrityksistä: Nokia Oyj, Partek, Silja Line ja Cultor  Urheilujärjestöistä:  Euroopan yleisurheiluliiton pj (1987-99), Suomen Olympiakomitean pj (1984-88), Suomen Liikunta ja Urheilun pj (1999-2003)
Sotilaspalvelus
Lempinimi:  Homi
Carl-Olaf Lars Alexander Homén (s. 24. maaliskuuta 1936 Helsinki) on suomalainen urheiluvaikuttaja, varatuomari ja entinen ministeri.
Homén valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1959, opiskeli vuosina 1959–1960 Delawaren yliopistossa Yhdysvalloissa ja sai varatuomarin arvon vuonna 1962. Hän toimi vuosina 1960–1963 Suomen Työnantajain Keskusliiton sihteerinä ja vuosina 1963–1964 apulaisosastopäällikkönä, vuosina 1964–1966 Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton lainopillisena asiamiehenä, vuosina 1966–1970 Oy Wilh. Schauman Ab:n hallinnollisena lakimiehenä ja vuosina 1970–1974 hallintojohtajana.
Carl-Olaf Homén toimi puolustusministerinä Sorsan I hallituksessa 1. elokuuta 1974 – 13. kesäkuuta 1975. Homénin puolue oli ruotsalainen kansanpuolue.
Homén toimi Teollisuusvakuutuksen varatoimitusjohtajana vuosina 1974–1975 ja toimitusjohtajana vuodesta 1975 vuoteen 1996, jolloin hän jäi eläkkeelle. Homén istui myös mm. Nokian, Partekin, Silja Linen sekä Cultorin hallituksissa. Hänelle myönnettiin ministerin arvonimi vuonna 2012.
Carl-Olaf Homén loi Stafettkarnevalen-viestijuoksutapahtuman vuonna 1961. Hän oli myös mukana luomassa Suomen Liikunta ja Urheilu -kattojärjestöä vuonna 1993. Homénille myönnettiin Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi vuonna 1994. Vuonna 1999 hänet vihittiin kasvatustieteen kunniatohtoriksi Åbo Akademissa. Sotilasarvoltaan Homén on reservin luutnantti.
Homénille myönnettiin Elämänura-palkinto Suomen urheilugaalassa 2024.
Julkaisuja

Työmarkkinasanasto – Arbetsmarknadsterminologi, 1965.
Urheilun luottamustoimet > Suomessa

Svenska Finlands Skolidrottsförbund (Ruotsinkielinen koululiikuntajärjestö)
Finlands Svenska Idrott (CIF)
Suomen Olympiakomitea
Suomen Urheiluliitto
Vuoden 1983 yleisurheilun MM-kisat
Suomen Liikunta ja Urheilu
Urheilun luottamustoimet > Kansainvälisesti

Euroopan yleisurheiluliitto (EAA)
Kansainvälinen yleisurheiluliitto (IAAF)
Kunniamerkit

Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki (6.12.1983)
Suomen Leijonan komentajamerkki (6.12.1978)
Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi (1994)
Sotilasansiomitali (4.6.1986)
Himanka

| Himanka Himango> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Kalajoki |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  64°03′40″N, 023°39′15″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Keski-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Kokkolan seutukunta
Kuntanumero:  095
Hallinnollinen keskus:  Himangan kirkonkylä
Perustettu:  1868
Liitetty:  2010
– liitoskunnat:  Kalajoki Himanka
– syntynyt kunta:  Kalajoki
Pinta-ala:  649,84 km²  (1.1.2009)
– maa:  254,63 km²
– sisävesi:  1,84 km²
– meri:  393,37 km²
Väkiluku:  3 023   (31.12.2009)
– väestötiheys:  11,87 as./km² (31.12.2009)
Ikäjakauma:  2008 
– 0–14-v.:  17,1 %
– 15–64-v.:  61,8 %
– yli 64-v.:  21,1 %
Himangan kirkko
Entinen Himangan kunnanvirasto.
Himanka (ruots. Himango, entinenselvennä nimi Rauma) on entinen Suomen kunta ja nykyään osa Kalajoen kaupunkia Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Ennen vuoden 2010 alussa tapahtunutta kuntaliitosta Himangan kunta oli osa Keski-Pohjanmaan maakuntaa ja Länsi-Suomen lääniä. Kunnan väkiluku oli 3 023 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 649,84 km2, josta 1,84 km2 oli sisävesistöjä. Väestötiheys oli 11,87 asukasta/km2. Himangan kunta liittyi Kalajoen kaupunkiin vuoden 2010 alussa ja tuli samalla osaksi Pohjois-Pohjanmaan maakuntaa.
Himangan naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Kalajoki, Kannus ja Kokkola (vuoteen 2008 asti Lohtaja).
Nimen alkuperä

Himanka on saanut nimensä joen alajuoksulla sijainneen talon mukaisesti. Paikkakunnasta on käytetty myös nimeä Rauma. Kirkonkylän vanhin alue on nimeltään Raumankari, joka oli myös vanha markkinapaikka.lähde?
Historia > Esihistoria ja asutuksen syntyminen

Himangan seudulta on vähän historiallisia löytöjä, sillä alue oli pitkään meren alla. Muutamat hautaröykkiöt ovat peräisin pronssikaudelta, useimmat rautakaudelta. Keskiajalla Himangalle saapui Ylä-Satakunnasta erämiehiä, jotka jäivät seudulle pysyvästi asumaan, etenkin jokisuistoihin.
Ensimmäiset himankalaiset saivat elantonsa metsästyksestä, kalastuksesta ja maanviljelystä. Merikalastus oli niin tärkeää, että jopa käräjät pidettiin usein kiireisimpinä aikoina saaressa, ns. Käräjäluodossa. Talvisin harjoitettiin hylkeenpyyntiä jäällä.
1600-luvulla tervanpoltosta muodostui merkittävä tulonlähde talonpojille. Lestijoen suulla sijainneesta Rauman satamasta kehittyi tärkeä kauppapaikka, jossa Kokkolan porvarit ostivat sisämaasta jokea pitkin kuljetettua tervaa. Sataman kautta kuljetettiin myös sahatavaraa ja turkiksia ulkomaille. Satamassa veistettiin myös aluksia talollisille sekä rannikkokaupunkien porvareille. Ensimmäisen ison sahan Raumankoskeen perusti Anders Roos vuonna 1797. Sahasta on edelleen jäljellä kookas punatiilinen piippu ja tulipesä. Paikkaa kutsutaan vieläkin Sahanmäeksi.lähde?
Himanka kuului aluksi Pietarsaaren suurpitäjään, mutta siirtyi keskiajan lopulla osaksi Lohtajan pitäjää. Vuonna 1794 himankalaiset rakensivat oman, yhä käytössä olevan, kirkon Lestijoen rannalle.
Historia > Kehittyminen kuntana (1846–2010)

Himangasta tuli oma kappeliseurakuntansa vuonna 1846 ja itsenäinen seurakunta vuonna 1898.
Historia > Kalajoen kaupungin osana (2010–)

Himangan kunta liittyi Kalajoen kaupunkiin vuoden 2010 alussa ja tuli samalla osaksi Pohjois-Pohjanmaan maakuntaa.
Maantiede > Saaristo

Himangan saaristoon kuuluvat muun muassa Iso- ja Pikku-Mansikka, Somero sekä Laitapauha. Rautilan kylällä on Kuninkaankivi muistuttamassa Ruotsin kuninkaan käynnistä paikalla. Perimätiedon mukaan kuningas pysähtyi paikalla matkalla pohjoiseen.
Maantiede > Kylät

Ainali
Hillilä
Himankakylä
Kekolahti
Lahdensuu
Pahkala
Pernu
Pöntiö
Rautila
Saarenpää
Tomujoki
Torvenkylä
Kannuskylä
Talous > Pääelinkeinot

Himangan alueen pääelinkeinoja ovat maatalous, turkistuotanto, metalliteollisuus, mekaaninen puunjalostus sekä historiallisesti veneenrakennus. Suurin yksityinen työnantaja on Kensapuu Oy.
Himanka on myös eräs Suomen merkittävimmistä ruokaperunan tuottaja-alueista.lähde?.
Kulttuuri

Himangan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lakslooja eli lohilaatikko ja ohrarieska.
Kulttuuri > Tapahtumat

Sahanmäellä sijaitsee Sautinkarin leirintäalue, missä järjestettiin vuosittain kansainvälinen moottoripyöräilijöiden Kokko-Treffen -kokoontumisajo aina vuoteen 2013 saakka, jonka jälkeen tapahtuma siirrettiin Alaveteliin.
Kesäisin Himangan keskustassa järjestetään perinteikkäät Raumankarin markkinat, joissa vierailee vuosittain kävijöitä myös kaikista lähikunnista.
Vuodesta 2023 Himangalla on järjestetty myös Satamarock-musiikkifestivaali, joka on saanut merkittävää huomiota paikallisesti, mutta erityisesti myös valtakunnallisesti sosiaalisessa mediassa.
Kulttuuri > Liikunta ja urheilu

Paikallisia urheiluseuroja ovat Himangan Urheilijat, Himangan Roima sekä Himangan Pallo.
Liikenne > Välimatkoja

Kalajoen hiekkasärkät 25 km
Kannus 24 km
Kokkola 38 km
Kruunupyyn lentoasema 60 km
Oulu 158 km
Vaasa 160 km
Rautio 33 km
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Himanka Wikimedia Commonsissa
Himangan kunnan kotisivut
Keskipohjalaisia museoita ja kulttuuriperintöä: Himanka (Arkistoitu – Internet Archive)
Laitapauha
Keskipohjalaiset kylät ( Arkistoitu – Internet Archive)
Ainali[vanhentunut linkki]
Himankakylä[vanhentunut linkki]
Pöntiö[vanhentunut linkki]
Tomujoki[vanhentunut linkki]
Torvenkylä[vanhentunut linkki]
Lestinjoki-lehti[vanhentunut linkki]
Keskipohjanmaa-lehti
Himangan Roima (Arkistoitu – Internet Archive)
Himangan Urheilijat
Himangan Pallo, HiPa (Arkistoitu – Internet Archive)
Himanka DC (Arkistoitu – Internet Archive)
Sautinkari (Arkistoitu – Internet Archive)
Kokko-treffen
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki
Lars Hornborg

Lars Rudolf (Lasse) Hornborg (13. joulukuuta 1890 Helsinki – 1. syyskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen lakimies ja urheilujohtaja. Hän oli nuoruudessaan aktiivi ja kansallisesti menestynyt yleisurheilija.
Henkilöhistoria

Lars Hornborgin vanhemmat olivat senaattori Nikolai Konstantin Hornborg ja Aleksandrine Roedinger. Hänen toinen puolisonsa vuodesta 1933 oli Ingrid Margareta Sahlberg. Hornborg tuli ylioppilaaksi 1909, suoritti oikeustutkinnon 1913, yleisen hallintotutkinnon 1914 ja saavutti varatuomarin arvon 1916. Sen jälkeen hän toimi asianajajana omistamassaan Asianajotoimisto Procopé & Hornborgissa 1918–1961. Hän toimi lisäksi Suomen Asianajajaliiton pitkäaikaisena puheenjohtajana.
Urheilu- ja urheiluvaikuttajan ura

Urheilujohtajaurallaan hän toimi SVUL:n urheilujaoston puheenjohtajana 1923 ja sitä ennen SVUL:n liittojohtokunnan jäsenenä 1918–1923 sekä varapuheenjohtajana 1918–1919. Suomen Olympiakomitean hallituksessa Hornborg toimi 1923–1926 ja valmennusvaliokunnan puheenjohtajana 1919–1920. Oman seuransa Helsingin IFK:n puheenjohtajana hän oli 1923–1928 ja sitä ennen varapuheenjohtajana 1917–1919.
Oman aktiiviuransa aikana 1910-luvulla hän saavutti Suomen mestaruuden kymmenottelussa 1912, vauhdittomassa korkeudessa 1911 tuloksella 140, 110 metrin aidoissa 1918 ajalla 16,8 sekä Helsingin IFK:n viestijoukkueen jäsenenä 4 × 100 ja 4 × 400 metrillä vuonna 1918.
Elsa Aarni

| Elsa Aarni> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. marraskuuta 1890 Tampere
Kuollut: 22. lokakuuta 1969 (78 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Elsa Vanamo
Merkittävät roolit:  Elina (Elinan surma) Katri (Daniel Hjort) Loviisa (Niskavuoren naiset, Niskavuoren leipä)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Elsa Gustafva Aarni (19. marraskuuta 1890 Tampere – 22. lokakuuta 1969) oli suomalainen näyttelijä.
Elämä ja ura

Elsa Aarnin vanhemmat olivat kirjuri August Wallenius (Vanamo) ja Fanny Fihlman. Ennen teatteriuraansa hän toimi jonkin aikaa liikeapulaisena. Varojen puutteessa Aarnin teatteritaiteelliset opinnot jäivät yhteen lukukauteen Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulussa.
Aarni oli kiinnitettynä Tampereen Teatteriin vuosina 1909 sekä 1918–1925 ja 1940–1947. Kaudella 1909–1910 hän näytteli Tampereen Työväen Teatterissa ja vuosina 1911–1917 kiertuenäyttelijänä. Kauden 1926–1927 Aarni näytteli helsinkiläisen Kansan Näyttämön riveissä. Vuosina 1929–1940 hän työskenteli Kotkan Näyttämöllä näyttelijänä ja ohjaajana.
Aarnin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Kirsti ja Elina Elinan surmassa, Katri ja Sigrid Daniel Hjortissa ja rouva Tabret näytelmässä Pyhä liekki. Hänen rooleihinsa lukeutuivat niin ikään Loviisa Hella Wuolijoen näytelmissä Niskavuoren naiset ja Niskavuoren leipä, Vappo näytelmässä Anu ja Mikko sekä Gina Henrik Ibsenin näytelmässä Villisorsa.
Aarni ohjasi muun muassa näytelmät Tapahtui kaukana, Onni alkaa huomenna ja Poikani pääkonsuli.
Elsa Aarni avioitui teatterinjohtaja Kaarlo Aarnin kanssa 1918. Liitto päättyi Kaarlo Aarnin kuolemaan 1954. Hänellä oli lapset Leena (s. 1918), Maisa (s. 1921) ja Pentti (s. 1925).
Hopearuutana

| Hopearuutana |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särkikalat Cyprinidae
Alaheimo::  Cyprininae
Suku::  Carassius
Laji::  gibelio
Kaksiosainen nimi
 Carassius gibelio  (Bloch, 1782) 
Synonyymit
 Carassius auratus gibelio 
Katso myös
   Hopearuutana Wikispeciesissä   Hopearuutana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hopearuutana (Carassius gibelio) on särkikalojen heimoon kuuluva kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Suurimmillaan hopearuutana voi olla pituudeltaan 45 senttimetriä ja painaa 3 kilogrammaa. Hopearuutana on nimensä mukaan hopeanhohtoinen, ja se on myös pulleampi kuin ruutana. Hopearuutanalla on siivilähampaita 39–54, kun ruutanalla niitä on ainoastaan 23–34. Lajitunnistuksen varmistaminen vaatii kalojen avaamisen. Ruutanan vatsakalvo on vaalea, kun taas hopearuutanalla se on tumma. Hopearuutana on läheistä sukua kultakalalle, jota on aiemmin pidetty sen alalajina.
Lisääntyminen

Hopearuutanan lisääntyminen on tehokasta: Saman lajin koiraita ei välttämättä tarvita, kun jonkin muun särkikalan koiraita on kutupaikalla. Vieraan lajin maiti aktivoi mätimunan sisällä olevan alkion. Tällä tavoin ei synny lajiristeymiä, vaan hopearuutananaaras synnyttää itsestään kopioita (gynogeneesi).
Hopearuutana Suomessa

Hopearuutana on vieraslaji Suomessa. Sen saapuminen varmistettiin vuoden 2005 alussa, kun Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen tutkijat onkivat niitä ylös Helsingin Vanhankaupunginlahdelta. Hopearuutanaa on tavattu myös rehevistä järvistä. Suurin Suomessa saatu hopearuutana painoi hieman yli kaksi kiloa. Hopearuutanoita istutettiin vuoden 1940 lopussa eri puolelle Viroa, mistä se levisi aikaa myöten Helsingin edustalle. Yksi hopearuutanan nopean leviämisen syy on sen kyky sopeutua elinympäristöönsä. Se viihtyy parhaiten rehevissä ja lämpimissä vesissä. Hopearuutana on yksi esimerkkilaji, joka tulee hyötymään ilmaston lämpenemisestä. Suomessa tavattavat hopearuutanat ovat usein naaraita. Hopearuutana on erittäin haitallinen vieraslaji, mutta sen torjumiseksi on tuskin mitään tehtävissä.