stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olof Alfthan

Olof Sigurd Alfthan (29. elokuuta 1925 Elimäki – 29. tammikuuta 2000) oli suomalainen lääkäri. Hän oli Suomen ensimmäinen varsinainen urologian professori.
Alfthanin vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Sigurd Alfthan ja Ellen Lundgren ja puoliso vuodesta 1950 Raili Marjatta Pousi. Marraskuussa 1942 venäläinen vankikarkuri ampui pakomatkallaan Alfthanin isän perheen huvilatontilla, Alfthan itse sai samassa tilanteessa osuman olkapäähänsä. Alfthan kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelissä, isänsä ja isoisänsä tavoin hän opiskeli lääkäriksi ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1956 ja tohtoriksi samana vuonna. Hän pätevöityi kirurgiksi 1960 ja urologiksi 1963. Kirurgian dosentti hänestä tuli 1967 ja kirurgian apulaisprofessori 1974. Vuonna 1986 Helsingin yliopistoon perustettiin urologian professuuri, jota Alfthan hoiti ensimmäisenä vuoteen 1992 asti.
Alfthan tutki erityisesti eturauhassyöpää, virtsarakon syöpää ja miehen impotenssia. Hän perusti 1979 professori K. J. Oraviston kanssa Finnprostata-tutkimusryhmän ja myöhemmin vastaavanlaisen virtsarakkosyöpää koskevan Finnbladder-ryhmän. Hän aloitti Suomessa virtsanpidätyskyvyttömyyden sekä impotenssin proteesileikkaukset. Alfthan oli perustamassa Urologista tutkimussäätiötä alan apurahojen jakamiseksi. Pohjoismaisen urologiyhdistyksen puheenjohtajana hän toimi yhdeksän vuotta ja oli vielä viime elinvuosinaan kirjoittamassa Suomen urologiyhdistyksen historiikkia.
Olkinuora

Olkinuora on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Olkinuoria ovat muun muassa:
Eino Olkinuora (1915–1941), maastohiihtäjä
Erkki Olkinuora (s. 1943), kasvatustieteen professori
Hannu Olkinuora (1938–2009), kasvatustieteiden professori
Hannu Olkinuora (1950–2012), lehtimies ja toimittaja
Hilkka Olkinuora (s. 1948), pappi, tietokirjailija ja toimittaja
Juho Olkinuora (s. 1990), jääkiekkomaalivahti, olympiavoittaja ja maailmanmestari
Jussi Olkinuora (1894–1983), maanviljelijä, pakinoitsija ja kirjailija
Paavo Olkinuora (1919–2001), yritysjohtaja, maatalousneuvos
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Olli-Pekka Ruuskanen

Olli-Pekka Ruuskanen (29. joulukuuta 1966 Lahti) on suomalainen taloustieteilijä. Hän työskentelee tutkimusjohtajana Pellervon taloustutkimus PTT ry:ssä. Lisäksi hän on vakuutus- ja pankkitoiminnan dosentti Vaasan yliopistossa. Ennen siirtymistään PTT:lle Ruuskanen toimi Tampereen yliopistossa aluksi vakuutustieteen professorina vuosina 2011-2015 ja sitten Johtamiskorkeakoulun tutkimus- ja koulutuskeskuksessa Synergosissa tutkimusjohtajana. Vuosina 2007–2010 Ruuskanen työskenteli Ugandan vakuutusyhtiöiden keskusliitossa toimitusjohtajana. Ruuskanen toimi Suomen vakuutusyhtiöiden keskusliiton (nykyisin Finanssialan keskusliitto) tutkimusjohtajana vuosina 1997–2004. Hänen erikoisalaansa on vakuutus- ja rahoitussektorin kysymykset, kotitalouksien käyttäytyminen ja taloudellinen lukutaito. Ruuskanen oli Taloustieteellisen seuran puheenjohtaja 1997.
Koulutukseltaan Ruuskanen on kauppatieteiden tohtori (2004) Helsingin kauppakorkeakoulusta. Ruuskasen väitöskirja ”An Econometric Analysis of Time-Use in Finnish Households” käsitteli perheiden ajankäyttöä.
Olovjannaja

Olovjannaja (ven. Оловянная) on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Onon-joen rannalla 249 kilometriä (rautateitse) Tšitasta kaakkoon. Taajama on Olovjannajan piirin keskus. Sen kautta kulkee Siperian rautatieltä Kiinan Manzhouliin haarautuva rata. Asukkaita on 7 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1898 rautatien rakentamisen yhteydessä. Vuoteen 1911 saakka sen nimenä oli Onon-Kitaiski. Nykyinen nimitys perustuu seudulla toimineeseen tinakaivokseen. Vuonna 1929 Olovjannaja sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Olovjannajassa toimii nostolaitteita valmistava konepaja, lihajalostamo ja metsänhoitoalueen konttori. Kylässä on keskikoulu, lasten luomistyön keskus, kotiseutumuseo ja sairaala. Paikallislehtenä ilmestyy Leninski put (”Leninin tie”).
Aiheesta muualla

Olovjannaja Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Olpen piirikunta

Olpen piirikunta (saks. Kreis Olpe) on piirikunta Arnsbergin hallintopiirissä, Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Piirikunnan pinta-ala on 712,11 km2, ja sen väkiluku oli 134 439 vuoden 2022 lopussa.
Olpen piirikunnan kaupungit ja kunnat.
Olpen piirikuntaan kuuluu seitsemän kuntaa, joista neljä on kaupunkeja. Kunnat ovat Finnentrop, Kirchhundem ja Wenden. Piirikunnan kaupungit ovat Attendorn, Drolshagen, Lennestadt ja Olpe.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olpen piirikunta Wikimedia Commonsissa
Piirikunnan verkkosivut (saksaksi)
Olovjannajan piiri

Olovjannajan piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
Olovjannajan piiri (ven. Оловяннинский район, Olovjanninski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 6 300 neliökilometriä. Asukkaita on 44 400 henkeä (vuonna 2009).
Olovjannajan piiri sijaitsee Taka-Baikalian kaakkoisosassa. Pohjoisessa ja koillisessa se rajoittuu Balein, idässä, kaakossa ja etelässä Borzjan, lounaassa Ononin, lännessä Mogotuin ja luoteessa Šilkan piireihin.
Piiriin kuuluvat Jasnogorskin, Kalanguin, Olovjannajan ja Zolotoretšenskin kaupunkimaiset taajamat sekä 16 maalaiskuntaa: Arenda, Bezretšnaja, Bulum, Buruljatui, Dolgokytša, Hada-Bulak, Hara-Byrka, Jasnaja, Jedinenije, Mirnaja, Ononsk, Step, Turga, Ulan-Tsatsyk, Uljatui ja Urtuiski. Hallinnollinen keskus on Olovjannajan taajama. Asutuskeskuksia on yhteensä 34.
Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä ja burjatteja.
Piirin kautta kulkee aluepiirin pääkaupungista Tšitasta Kiinaan johtava rautatie ja maantie. Olovjannajasta on matkaa Tšitaan rautateitse 249 kilometriä.
Talous perustuu teollisuuteen ja maatalouteen. Olovjannajassa toimii konepaja, kalkkitehdas ja elintarviketeollisuutta. Kaivosteollisuus lopetti toimintansa 1990-luvulla. Maatalous tuottaa viljaa, lihaa, maitoa, vihanneksia ja perunaa.
Olovjannajassa toimii kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Leninski put (”Leninin tie”). Seudulta on löydetty useita arkeologisia muistomerkkejä.
Aiheesta muualla

Olovjannajan piiri Taka-Baikalian aluepiirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Olovjannajan piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Aginskoje¹ • 
Aginskoje¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
Gornyi • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
Tšita • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk
¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan
Olof Widholm

Olof Eric Bernhard Widholm (30. kesäkuuta 1923 Helsinki – 25. syyskuuta 2001 Espoo) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Widholmin vanhemmat olivat insinööri Eric Widholm ja Saimi Laakkonen. Widholm tuli ylioppilaaksi Ruotsalaisesta normaalilyseosta 1942 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1950. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1953. Widholm erikoistui naistentauteihin ja synnytysoippiin sekä serologiaan ja bakteriologiaan 1957, Helsingin yliopiston naistentautien ja syunnytysopin dosentti hänestä tuli 1958. Widholm oli Helsingin yliopistollisen keskussairaalan Naistenklinikan apulaisylilääkäri 1963–1975 ja ylilääkäri 1975–1987 ja Helsingin yliopiston synnytys- ja naistentautiopin apulaisprofessori  1969–1974 ja professori 1975–1987. Hänen tutkimuskohteitaan olivat serobakteriologia, endokrinologia, obstetriikka, nuorten ja operatiivinen gynekologia sekä ultraäänitutkimus ja syöpä.
Nuffield Bray

Nuffield Bray -traktorit ovat Bray Industries of Feltham Ltd -yhtiön rakentamia nelivetoisia Nuffield -traktoreita. Bray Industries of Felthamin osti lopulta Matbro, joka on tunnettu muun muassa kurottajistaan.
Bray valmisti alun perin kauhakuormaajia, joiden voimansiirtokomponentteja käytettiin hyödyksi, kun Nuffieldeja muutettiin nelivetoisiksi. Näitä tehtiin vuosina 1964-1969 eri lähteistä riippuen noin 150-300 kpl. Ensin mallina oli Nuffield 10/60, joita Suomeen on tuotu kymmenkunta, ja myöhemmin 4/65 mallista tehtynä, joita Suomeen on tuotu vain muutama. Vain muutamia kymmeniä Nuffield Bray traktoreita on säilynyt näihin päiviin asti, siksi traktori on erittäin harvinainen ja haluttu keräilykohde ympäri maailman.
Bray muutti myös Leyland-traktoreita nelivetoisiksi.
Off Records

| Off Records |
| --- | --- |
Emoyhtiö:  Firebox Records
Perustettu:  2007
Jakelijat:  Firebox Records
Tyylilajit:  punk, hardcore punk, metallimusiikki
Kotimaa:  Suomi
Sijainti:  Jyväskylä
Kotisivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Off Records oli suomalainen levy-yhtiö, joka toimi vuosina 2007–2013. Yhtiö keskittyi pääasiassa punkin, hardcore punkin ja metallimusiikin julkaisemiseen.
Off Records käynnisti toiminnan uudestaan vuonna 2020 julkaisemalla Mustasuo-yhtyeen ensimmäisen albumin Katharis  ja Aivolävistys-yhtyeen uuden singlen.
Yhtyeet

Gotham O.D
Aivolävistys
Manufacturer's Pride
Soulfallen
Aiheesta muualla

Off Recordsin kotisivut
Off Records discogs.com -sivustolla
Nissan Tiida

Nissan Tiida on Nissanin vuodesta 2004 lähtien valmistama alemman keskiluokan automalli, jota se alun perin myi vain Aasian markkinoille. Se tuli Euroopassa Nissan Almeran korvaajaksi vuonna 2007, mutta tuonti Eurooppaan päättyi vähäisen myynnin vuoksi keväällä 2011. Euroopassa Tiidan seuraajaksi esiteltiin Nissan Pulsar vasta syksyllä 2014.
Nissan Tiida C11 (2004–2012)

| Nissan Tiida C11 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Etelä-Afrikka  Japani  Kiina  Malesia  Meksiko
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  2004–2012
Muut nimet:  Dodge Trazo Nissan Latio Nissan Versa
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  Nissan Almera (N16)
Seuraaja:  Nissan Pulsar (C13) Nissan Tiida (C12)
Teknisesti samankaltaisia:  Nissan Juke Nissan Livina Nissan Note (E11) Nissan NV200 Nissan Sylphy (G11) Nissan Wingroad (Y12)
Pohjalevy:  Renault–Nissan B0
Iskutilavuus:  1,5–1,8 l
Teho:  105–126 hv
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti CVT-automaatti
Ensimmäisen sukupolven Tiidan muotoilu on peräisin Nissan C-Note -konseptiautosta, joka esiteltiin vuotta ennen tuotantomallin markkinoilletuloa Tokion autonäyttelyssä. Tiida perustuu Nissan Micran pidennetylle pohjalevylle. Kanadan ja Yhdysvaltojen markkinoilla auto tunnettiin nimellä Nissan Versa. Indonesiassa, Singaporessa ja Malesiassa nimenä oli Nissan Latio, Etelä-Amerikassa Dodge Trazo. [lähde? ]
Tiida oli saatavana viisiovisena hatchbackina ja neliovisena sedanina. Moottorivaihtoehdot olivat 1,6- (110 hv) ja 1,8-litraiset (126 hv) bensiinimoottorit sekä 1,5-litrainen (105 hv) diesel. Pienempi bensiinimoottori oli varustettu viisivaihteisella manuaalivaihteistolla, mutta siihen sai lisävarusteena myös neliportaisen automaattivaihteiston. 1,8-litraisen ja dieselmoottorin yhteydessä manuaalivaihteisto oli kuusivaihteinen.
Varustetasot Suomessa olivat Visia, Acenta ja Tekna.
Perusmalli Visiaan kuului neljä turvatyynyä, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, aktiiviset pääntuet, 15 tuuman teräsvanteet pölykapselein, manuaali-ilmastointi, radio/CD-soitin neljällä kaiuttimella, lämmitettävät etuistuimet, säilytystaskut etuistuinten selkänojissa, sähköikkunat edessä ja takana sekä Bluetooth-järjestelmä. [lähde? ]
Acentassa oli lisäksi turvaverhot (yhteensä kuusi turvatyynyä), ESP, ajotietokone, ulkolämpömittari, kuusi kaiutinta, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, vakionopeudensäädin, automaatti-ilmastointi, kyynärnoja edessä ja takana, nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja alumiiniset kynnyslistat. [lähde? ]
Paras varustelu oli Teknassa, johon sisältyi 15 tuuman kevytmetallivanteet, CD-vaihtaja, sumuvalot, osittain nahkaverhoillut istuimet ja sähköpeilit. [lähde? ]
Nissan Tiida C12 (2011–)

| Nissan Tiida C12 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani  Kiina  Taiwan  Thaimaa
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  2011–
Muut nimet:  Nissan Pulsar
Korimalli:  5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  Nissan Tiida (C11)
Teknisesti samankaltaisia:  Datsun Go Datsun Go+ Nissan Kicks Nissan Latio (N17) Nissan Micra (K13) Nissan Micra (K14) Nissan Note (E12) Nissan Sylphy (B17) Venucia D60 Venucia R30
Pohjalevy:  Nissan V
Iskutilavuus:  1,6–1,8 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali CVT-automaatti
Toisen sukupolven Tiida esiteltiin Shanghain autonäyttelyssä keväällä 2011. Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Thaimaassa autoa myydään nimellä Nissan Pulsar.[lähde? ]
Nissan Tiida C13 (2015–)

Euroopassa vuosina 2014–2018 myytyä Nissan Pulsaria myydään Venäjällä ja Kiinassa nimellä Nissan Tiida.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nissan Tiida Wikimedia Commonsissa
Nissan Tiida Sedan
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Olive Fremstad

Olive Fremstad
Olive Fremstad (1871 Tukholma – 1951) oli ruotsalaissyntyinen, yhdysvaltalaistunut oopperalaulaja, joka esiintyi eri äänialoja varten laadituissa rooleissa. Hänen luontaisimpana äänialanaan on pidetty mezzosopraanoa, mutta hänestä tuli yksi aikansa johtavista dramaattisista Richard Wagnerin oopperoiden sopraanoista.
Varhaiset vaiheet

Fremstad syntyi avioliiton ulkopuolisena tyttärenä Tukholmassa. Hänen alkuperäinen nimensä oli Anna Olivia Rundquist. Hän tuli kuitenkin Fremstad-nimisen amerikanskandinavialaisen pariskunnan adoptoimaksi ja varttui Minnesotan Minneapolisissa, jossa hän sai lapsena pianonsoiton opetusta. Fremstad aloitti vuonna 1890 lauluopintonsa New Yorkissa laulettuaan ensin kirkkokuoroissa. Sitten hän opiskeli Berliinissä Lilli Lehmannin johdolla ennen kuin teki debyyttinsä oopperalaulajana Azucenan roolissa Giuseppe Verdin Trubaduurissa Kölnin oopperassa vuonna 1895. Fremstad lauloi seuraavien kolmen kauden aikana Kölnissä, Wienissä, Antwerpenissä, Amsterdamissa ja Münchenissä. Hänet kiinnitettiin altto-osiin Bayreuthin musiikkijuhlille Nibelungin sormuksen esityksiä varten vuonna 1896. Fremstad jatkoi lauluopintojaan Italiassa ja sai eniten mainetta Georges Bizet'n Carmenin nimiroolissa ollessaan kiinnitettynä hovioopperaan Müncheniin vuosina 1900–1903.
Ura Yhdysvalloissa

Fremstad teki ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa marraskuussa 1903 Sieglindenä Wagnerin Valkyyriassa. Hän esiintyi Metropolitan-oopperan tuotannoissa yhteensä 351 kertaa. Hänen useimmin esittämänsä roolit siellä olivat Venus (Tannhäuser), Kundry (Parsifal), Sieglinde (Valkyyria), Isolde (Tristan ja Isolde) ja Elsa (Lohengrin). Fremstadin ohjelmistoon kuului Metropolitan-oopperassa myös rooleja Giacomo Meyerbeerin, Christoph Willibald Gluckin, Pietro Mascagnin, Jacques Offenbachin ja Giacomo Puccinin teoksissa. Hän osallistui lisäksi yhteen esitykseen Richard Straussin Salomesta. Fremstad ei saavuttanut yhdysvaltalaisten yleisöjen keskuudessa suurta suosiota Carmenina, mutta tulkitsi roolin Enrico Caruson vastaesiintyjänä San Franciscossa viimeisenä iltana ennen kaupungin suurta maanjäristystä ja tulipaloa (1906).
Fremstadin teki ensimmäisen esiintymisensä Isoldena Metropolitan-oopperassa vuonna 1908, jolloin esitystä johti Gustav Mahler. Manageri Giulio Gatti-Casazza antoi kauden 1913–1914 päätteeksi Fremstadin sopimuksen Metropolitan-oopperassa umpeutua, sillä hän kiinnitti tämän tilalle laajemman ohjelmiston hallinneen ja matalampaan palkkaan tyytyneen Melanie Kurtin. Fremstad kiersi parin vuoden ajan pitäen resitaaleja. Hän teki ajoittaisia esiintymisiä myös Chicagon, Bostonin ja Manhattanin oopperaseurueiden kanssa. Viimeisen esiintymisensä oopperalaulajana Fremstad teki Puccinin Toscan nimiroolissa Chicagon seurueen kanssa kiertueella Minneapolisissa vuonna 1918. Viimeisen ammattimaisen esiintymisensä hän teki resitaalissaan New Yorkissa 19. tammikuuta 1920. Fremstadilta on säilynyt suhteellisen vähän äänityksiä.
Nuevo Estadio de Malabo

| Nuevo Estadio de Malabo |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Malabo, Päiväntasaajan Guinea
Avattu:  2007
Kenttä:  nurmi
Käyttäjät
 Panters FC Päiväntasaajan Guinean jalkapallomaajoukkue 
Katsojakapasiteetti
 15 250 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Nuevo Estadio de Malabo on monikäyttöinen stadion Malabossa, Päiväntasaajan Guineassa. Stadion valmistui vuonna 2007 ja sinne mahtuu 15 250 katsojaa. Stadion toimii muun muassa Päiväntasaajan Guinean jalkapallomaajoukkueen ja Panters FC:n kotistadionina. Se on myös yksi stadioneista vuoden 2012 jalkapallon Afrikan-mestaruuskisoissa.
Nuevo León

| Nuevo León (Estado Libre y Soberano de Nuevo León) |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Valtio:  Meksiko
Osavaltio:  Nuevo León
Kunnat:  43
Liittynyt Meksikoon:  1824
Järjestys:  15.
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Monterrey
 – suurin kaupunki:  Monterrey
 – Kuvernööri:  
 – Senaattorit:  
Pinta-ala:  64 220 km²
Väkiluku (2014):  5 013 600
 – väestötiheys:  78,1 as./km²
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  64–67
 – ISO 3166:  MX-NLE
 
nl.gob.mx
Nuevo León on osavaltio Meksikossa. Sen pääkaupunki on Monterrey. Osavaltion pinta-ala on 64 220 neliökilometriä ja asukasluku vuonna 2014 noin viisi miljoonaa. Osavaltio jakautuu 43 kuntaan.
Nuevo León sijaitsee Yhdysvaltojen vastaisella rajalla. Sen naapuriosavaltioita ovat Tamaulipas idässä, San Luis Potosí etelässä sekä Zacatecas ja Coahuila lännessä. Osavaltion poikki kulkee Sierra Madren vuorijono. Vuorten pohjoispuolella on Rio Granden laakea jokilaakso, jonka kuiva ilmasto suosii vain kaktuksia ja pensaikkoa.
Nuevo Leónin maisemassa on vuoria, luolia, rotkoja, kanjoneita ja vesiputouksia. Ne houkuttelevat matkailijoita kiipeilemään ja vaeltamaan.
Nuevo León on Meksikon rikkainta aluetta ja siellä sijaitsevalla San Pedro Garza Garcíalla on latinalaisen Amerikan kaupungeista korkein bruttokansantuote.
Osavaltion talouselämän ytimenä on öljynjalostus, kevyt ja raskas teollisuus. Siellä tuotetaan rautaa, terästä ja kemikaaleja. Tuotantotalous tuottaa 27 % bruttokansantuotteesta, palvelut 22 %, kauppa 19 % ja maanviljelys vain kaksi prosenttia.
Alueella on liikkunut metsästäjä-keräilijöitä jo 8900 vuotta eaa., mutta espanjalaisten konkistadorien tullessa siellä ei ollut suuria asutuskeskuksia.
Nissan Sunny

Nissan Sunny -mallinimi oli Euroopassa käytössä Nissanilla vuosina 1981–1995. Ensimmäistä B11-sukupolvea myytiin myös muilla markkina-alueilla, mutta myöhemmät Sunny N13- ja N14-mallit olivat myynnissä vain Euroopassa. Ne tosin olivat samoja autoja kuin Japanin kotimarkkinoilla myydyt Pulsar-mallit.
Nissan Sunny B11 (1981–1985)

| Nissan Sunny B11 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  1981–1985
Muut nimet:  Datsun Sunny Nissan Sentra Nissan Tsuru
Korimalli:  2-ovinen sedan 3-ovinen hatchback 3-ovinen coupé 3-ovinen farmari 4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  Nissan Sunny (B310)
Seuraaja:  Nissan Sunny (N13) (Eurooppa) Nissan Sunny (B12) (muut alueet)
Teknisesti samankaltaisia:  Alfa Romeo Arna Holden Astra (LB/LC) Nissan AD (VB11) Nissan Cherry (N12) Nissan EXA (N12)
Iskutilavuus:  1,0–1,7 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Euroopassa ensimmäinen Sunny-nimellä myyty Nissan esiteltiin vuonna 1981. Malli oli tekniikaltaan läheistä sukua Nissan Cherrylle. Kasvaneesta koostaan huolimatta auto oli edeltäjäänsä kevyempi, sillä korirakenteissa käytettiin suurlujuusterästä. Sisätiloiltaan Sunny oli yksi luokkansa suurimmista malleista.
Korimalleina olivat kaksi- ja nelioviset sedanit, coupé ja kaksi erilaista farmarimallia. Ensimmäinen oli loivaperäinen ja matala Sport Wagon, myöhemmin esiteltiin käytännöllisempi farmari (AD), joka oli 10 senttimetriä korkeampi. Siinä oli pyöreät ajovalot, ja se oli tarkoitettu eräänlaiseksi säästömalliksi, sillä useimmat mukavuusvarusteet oli karsittu ja vaihteisto oli nelivaihteinen.
Moottorivalikoimassa olivat aluksi 1,3- (60 hv) ja 1,5-litraiset (75 hv) bensiinimoottorit. Vuonna 1982 esiteltiin myös 1,7-litrainen (55 hv) dieselmoottori. Ainoastaan Japanissa myytiin 1,5-litraisella (115 hv) turbomoottorilla varustettua kolmiovista hatchbackia, jonka nimi oli Sunny Turbo Leprix. Turbomallia sai myös sedan- ja coupé-korisena.
Nissan Sunny N13 (1986–1990)

| Nissan Sunny N13 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  1986–1990
Muut nimet:  Nissan Cherry Nissan Langley Nissan Liberta Villa Nissan Pulsar Nissan Sentra
Korimalli:  3-ovinen hatchback 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  Nissan Cherry (N12) Nissan Sunny (B11)
Seuraaja:  Nissan Sunny (N14)
Teknisesti samankaltaisia:  Holden Astra (LD) Nissan EXA (N13)
Iskutilavuus:  1,3–1,8 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Vuonna 1986 Sunny- ja Cherry-mallistot yhdistyivät Euroopassa, ja uusi malli tunnettiin aina Sunnyna. Cherryn korvasivat kolmi- ja viisioviset hatchbackit, ja vanhan Sunnyn puolestaan neliovinen sedan. Kooltaan auto kasvoi varsin vähän, mutta sen paino nousi yli 100 kilolla. Kreikassa tätä mallia myytiin Cherry-nimisenä.
Tarjolla olivat myös coupé- ja farmarikoriset Sunny-mallit, jotka poikkesivat muusta mallistosta, sillä ne olivat Pohjois-Amerikassa ja Japanissa myytyjä B12-Sunnyja (USA:ssa Nissan Sentra). Harhaanjohtavasti Malesiassa ja Uudessa-Seelannissa N13-Sunnya myytiin Nissan Sentra -nimisenä.
Moottoreina olivat edellisestä sukupolvesta periytyvät 1,3-litrainen (60 hv) bensiinimoottori ja 1,7-litrainen (55 hv) diesel. 1,6-litrainen (84 hv) oli sen sijaan uusi. Myöhemmin mallistoon lisättiin myös 16-venttiilinen 1,6-litrainen (120 hv).
Moottorivalikoimaa uudistettiin vuoden 1988 lopulla, kun 12-venttiiliset 1,4- (80 hv) ja 1,6-litraiset (94 hv) sekä 16-venttiilinen 1,8-litrainen (129 hv) korvasivat aiemmat moottorit.
Nissan Sunny N14 (1990–1995)

| Nissan Sunny N14 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  1990–1995
Muut nimet:  Nissan Pulsar Nissan Sabre Nissan Sentra
Korimalli:  3-ovinen hatchback 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback 5-ovinen farmari
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  Nissan Sunny (N13)
Seuraaja:  Nissan Almera (N15)
Teknisesti samankaltaisia:  Nissan 100NX Nissan AD (Y10) Nissan Sunny (B13)
Iskutilavuus:  1,3–2,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali
Viimeinen Euroopassa myyty Sunny-sukupolvi esiteltiin vuonna 1990. Korimalleina olivat jälleen neliovinen sedan sekä kolmi- ja viisioviset hatchbackit. Näistä kolmiovisen perä oli hyvin pysty, kun taas viisiovisessa perä oli paljon viistompi. Mallistoon kuului myös viisiovinen farmari, joka ei kuitenkaan todellisuudessa ollut N14-Sunny, vaan uudelleennimetty Nissan AD.
Mallin korvaajaksi tuli Nissan Almera.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nissan Sunny Wikimedia Commonsissa
Nissan Sunny Sport Wagon
Nissan Sunny AD
Nissan Sunny Coupé
Hatchback-korinen Nissan Sunny.
Viisiovinen Nissan Sunny.
Kolmiovinen Nissan Sunny.
Farmarikorinen Nissan Sunny.