Pohjois-Korean historia
Vallanvaihto ja Kim Jong-Il > Talousjärjestelmän kriisi

Pohjois-Korean heikko taloudellinen tilanne jatkui edelleen 1980-luvulla. Maan seitsenvuotissuunnitelmat vuosina 1978–1984 ja 1987–1993 eivät saavuttaneet asetettuja tavoitteita. Talouskasvua haittasi eritoten priorisointi raskaaseen teollisuuteen, mikä loi pulan päivittäistavaroista ja laski kansan elintasoa. Ruokapulaa pahensi lisäksi se, että maan väkiluku lähes kolminkertaistui vuosina 1953–1993. Kiinan vähitellen avauduttua ulkomaankaupalle 1980-luvulla yritti Pohjois-Korea seurata sen esimerkkiä, ja Kim Il-Sung alkoi myös korostaa ulkomaankaupan tärkeyttä. Pohjois-Korealla ei kuitenkaan ollut valmiuksia taloudelliseen yhteistoimintaan ulkovaltojen kanssa. Sen huono maine velkojen hoitamattomuuden vuoksi, infrastruktuurin kehittymättömyys ja arveluttava poliittinen tilanne karkottivat ulkomaalaiset sijoittajat.
Näissä olosuhteissa Pohjois-Korea oli yksi maailman eristyneimmistä valtioista, ja se rajoitti tiukasti maahan pääsyä ja sieltä poispääsyä. Sen tärkeimmät kumppanit olivat 1990-luvun alkuun saakka Kiina ja Neuvostoliitto, kun taas Yhdysvaltoihin ja Etelä-Koreaan suhtauduttiin vihamielisesti. Tilanne muuttui Neuvostoliiton hajoamisen myötä, jolloin Kiina jäi Pohjois-Korean ainoaksi liittolaiseksi. Mutta se ei enää voinut luottaa täysin Kiinaankaan, sillä Kiina muodosti diplomaattisuhteet Etelä-Koreaan 1992. Pientä liennytystä saatiin aikaan vuonna 1991, kun sekä Pohjois-Korea että Etelä-Korea liittyivät YK:hon erillisinä ja tasa-arvoisina jäseninä. Pian liennytys alkoi jälleen hävitä, kun kasvoi epäilys Pohjois-Korean yrityksestä rakentaa ydinaseita. Kim Il-Sungin kuoleman jälkeen Pohjois-Korea teki Yhdysvaltojen kanssa ydinsulkusopimuksen, jonka nojalla Pohjois-Korea luopui aikeistaan kehittää ydinaseita, ja vastineeksi Yhdysvallat myönsi taloudellista apua kevytvesireaktorin rakentamista varten Pohjois-Korean sähköntuotannon parantamiseksi. Tämä palautti vähäksi aikaa toivon liennytyksestä maiden välille. Yhdysvallat, Japani ja Etelä-Korea perustivat yhdessä KEDO-järjestön, jolla tuettiin Pohjois-Korean energiantuotannon kehittämistä. Kuitenkin jo vuonna 1998 Pohjois-Korea ampui pitkän kantaman ohjuksen Japanin ilmatilan yli itään, mikä aiheutti maailmanlaajuisen paheksunnan. Pian ilmeni myös, että Pohjois-Korealla oli maanalaisia ydinlaitoksia, joiden toiminta piti sopimuksen mukaan lakkauttaa.
Samaan aikaan 1990-luvun taitteessa paheni maan elintarvikekriisi, joka yltyi vuosikymmenen puolivälissä nälänhädäksi. Tätä olivat pahentaneet 1980-luvun maatalousmenetelmät, joita luonto ei kestänyt. Metsät oli hakattu pelloiksi ja istutettu maissille, joka sitoi maaperää heikosti. Maa oli altis eroosiolle ja tulvat, jotka johtuivat metsien hakkaamisesta ja eroosiosta, veivät sadon mukanaan. Myöskään Neuvostoliitosta ei sen romahtamisen jälkeen enää saatu lannoitteita. Maan rajojen ulkopuolella kuultiin vain huhuja nälkämellakoista ja riisivarastojen ryöstöistä, joiden rauhoittamiseen olisi tarvittu kymmeniätuhansia sotilaita. Maan ongelmien laajuus pimitettiin kansalta, joka ei tiennyt ongelmien yhteyttä maan talousjärjestelmään. Maan hallinto joutui myös myöntämään julkisesti, ettei viimeisimmän taloussuunnitelman tavoitteita pystytty saavuttamaan. Kim Il-Sung joutui viimeiseksi jääneessä uudenvuodenpuheessaan 1994 toteamaan sosialismin olevan kriisissä. Hän kuoli vuonna 1994, ennen kuin Pohjois-Korean nälänhätä oli pahimmillaan. Nälänhätää pahensivat edelleen 1990-luvun puolivälin katovuodet. Nälänhätä aiheutti sen, että maa ei pystynyt moneen vuoteen ruokkimaan väestöä ilman ulkomaista apua. Tarkkaa tietoa nälänhädän uhrien lukumäärästä ei ole tiedossa, arviot vaihtelevat muutamista sadoista tuhansista 3 miljoonaan.
Pohjois-Korean taloustilanne alkoi parantua 2000-luvun alkuvuosina, osittain siitä syystä, että maa kokeili hieman avoimempaa kauppapolitiikkaa. Kim Jong-Ilin kaudella Pohjois-Korea myös lähentyi joitakin länsimaita, ja myös Etelä-Koreaan yritettiin muodostaa ystävällisempiä suhteita. Suhteet Yhdysvaltoihin ja Japaniin pysyivät edelleen etäisinä. Pohjois-Korean suhde etenkin Yhdysvaltoihin viileni vuonna 2002, kun Yhdysvaltain presidentti George W. Bush nimitti Pohjois-Korean yhdessä Iranin ja Irakin kanssa kuuluvaksi pahan akseliin, jotka pyrkivät kehittämään joukkotuhoaseita. Vuonna 2002 ilmeni, että Pohjois-Korea pyrki tuottamaan rikastettua uraania, jota voitiin käyttää ydinaseiden valmistuksessa. Pohjois-Korea karkotti IAEA:n tarkastajat Yongbyonin ydintutkimuskeskukselta ja vetäytyi ydinsulkusopimuksesta. KEDO veti työntekijänsä pois Pohjois-Koreasta, kun projekti lopetettiin suhteiden jälleen muuttuessa yhä jäisemmiksi. Vuonna 2006 Pohjois-Korea ilmoitti tekevänsä maanalaisen ydinkokeen, jonka myös seismiset laitokset maan ulkopuolella havaitsivat. Ydinohjelmaan satsattiin varoja, mutta 2000-luvun lopulla maan taloustilanne jälleen heikkeni. Syynä oli valuuttauudistus, jossa maan valuutan arvoa nostettiin suhteessa muihin valuuttoihin siten, että yhtä uutta wonia vastasi sata vanhaa wonia. Uudistuksen tarkoituksena oli hillitä yksityisten markkinoiden toimintaa, mutta se johti inflaatioon, ruokakriisiin ja julkisiin mielenosoituksiin, koska kansalaisten säästöt katosivat. Hallitus tunnusti uudistusohjelman puutteet ja uudistuksesta vastannut virkamies teloitettiin.