stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Annele Virtanen

| Annele Virtanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. toukokuuta 1973 (ikä 51) Tampere
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  ympäristöfysiikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tampereen teknillinen yliopisto (DI 1998, TkT 2004)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Palkinnot:  Aerosolitutkimussäätiön ansioituneen tutkijan palkinto (2020)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Annele Virtanen (s. 18. toukokuuta 1973 Tampere) on suomalainen sähköinsinööri ja tekniikan tohtori, joka toimii Itä-Suomen yliopiston ympäristöfysiikan, erityisesti aerosolifysiikan professorina (10/2015-, Kuopion kampus). Hän tutkii esimerkiksi ilmakehän aerosolien muodostumista ja ilmastovaikutuksia kokeellisin menetelmin. Painopisteenä ovat luontoperäiset hiukkaset ja niiden vuorovaikutus vesihöyryn kanssa ja vaikutus pilvien muodostumiseen.
Virtanen valmistui  Tampereen teknillisestä yliopistosta sähkötekniikan diplomi-insinööriksi (1998) ja teknillisestä fysiikasta tekniikan tohtoriksi (2004).  Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (2004) tarkasteli dieselöljyn poltossa syntyneiden tuhkahiukkasten fysikaalisia ominaisuuksia. Tutkimus oli otsikoitu Physical characterization of diesel soot particles.
Työurallaan Virtanen on toiminut vuosina 1998–2011 Tampereen teknillisen yliopiston tutkijana, vanhempana tutkijana ja yliopistonlehtorina sekä Suomen Akatemian tutkijatohtorina. Vuosina 2012–2015 hän oli Itä-Suomen yliopiston urapolulla oleva apulaisprofessori ja akatemiatutkija. Ympäristöfysiikan professorina Virtanen on työskennellyt toukokuusta 2015 saakka, toistaiseksi nimitettynä lokakuusta 2015 lähtien. Hän on yhteistyökumppaniensa kanssa saanut rahoitusta tutkimusryhmälleen esimerkiksi Euroopan unionilta ja Suomen Akatemialta.
Virtanen on tehnyt laajaa ja poikkitieteellistä yhteistyötä useiden muiden suomalaisten ja ulkomaisten ilmakehän aerosoli- ja ilmakehätutkijoiden kanssa. Hän vetää aerosolitutkimusryhmää, joka on Itä-Suomen yliopiston huippuyksikkö ja alansa johtavia tutkimusryhmiä maailmalla. Virtasen julkaisuluetteloon kuuluukin monia korkeatasoisissa ilmakehätieteiden ja yleisemmin luonnontieteiden kärkisarjoissa (esimerkiksi Nature, Geophysical Research Letters, Atmospheric Chemistry and Physics, Nature Communications) julkaistuja alkuperäisartikkeleita.
Aiheesta muualla

Aerosolifysiikan tutkimusryhmä (uef.fi)
Virtanen Annele. Professori / Sovelletun fysiikan laitos: Julkaisut SoleCRIS-tutkimusportaalin mukaan (Arkistoitu – Internet Archive) (uef.fi)
Annele Virtasen julkaisupofiili Google Scholarissa (englanniksi) (google.com)
Annele Virtanen. University of Eastern Finland, Department of Applied Physics. Professor (englanniksi) (researchgate.net)
Kestävyysmurros vaatii isojen ongelmien ratkaisuja ja käytännön tositoimia (23.3.2021)  (uef.fi)
Jukka-Pekka Räsänen (26.12.2020) "Siksihän me täällä olemme, että torni on aika usein pilvessä!" – Aerosolitutkija Annele Virtaselle Puijon torni on mieluisa etätyöpaikka (tilaajille) (karjalainen.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Publons  ResearcherID  Scopus
Alexander Kerfoot

| Alexander Kerfoot |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. elokuuta 1994 (ikä 30) Vancouver, BC, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Alex
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  79 kg
Seura
Seura:  Utah Hockey Club
Sarja:  NHL
Pelinumero:  15
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:  Colorado Avalanche (NHL)   Toronto Maple Leafs (NHL)
NHL-varaus:  150. varaus, 2012 New Jersey Devils
Alexander Kerfoot (s. 11. elokuuta 1994 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Utah Hockey Clubin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Kerfoot osaa pelata myös laidassa. The Sports Forecaster -sivuston mukaan hän on luotettava ja monikäyttöinen hyökkääjä, jolla on korkea peliäly. Kerfootin voi sijoittaa mihin tahansa hyökkääjän rooliin, hän on vahva maalinedessä ja Kerfootilla on myös hyvä pelintekijän ominaisuuksia. Hän ei kuitenkaan ole kovin isokokoinen ja Kerfootin tulisi lisätä voimaa.
Ura > Maajoukkueura

Kerfoot edusti Canada Westin joukkuetta alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuosina 2011 ja 2012, joista ensimmäinen turnaus päättyi kultaan ja jälkimmäinen turnaus hopeaan.
Muuta

Kerfootin pikkuveljet Colton ja Daniel ovat pelanneet myös jääkiekkoa. Heistä Colton Kerfoot pelaa Harvardin yliopistojoukkueessa. Hän pelasi siellä Freshman -vuotenaan 2016–2017 samaan aikaan Alexander Kerfootin pelatessa omaa Senior -vuottaan joukkueen kapteenina. Veljesten isä Greg Kerfoot on MLS-liigassa pelaavan jalkapalloseura Vancouver Whitecaps FC:n osaomistaja.
Virvaliljat

| Virvaliljat |
| --- | --- |
 Virvalilja (Bulbocodium vernum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophytina
Yläluokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Luokka::  Koppisiemeniset Magnoliopsida eli Angiospermae
Alaluokka::  Yksisirkkaiset Liliidae
Ylälahko::  Lilianae
Lahko::  Liliales
Heimo::  Myrkkyliljakasvit Colchicaceae
Tribus::  Colchiceae 
Suku::  Virvaliljat Bulbocodium  L.
Katso myös
   Virvaliljat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Virvaliljat (Bulbocodium) on myrkkyliljakasvien heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluu virvalilja (Bulbocodium vernum, syn. Colchicum bulbocodium), joka on koristekasvina kasvatettava sipulikasvi.
Charlie Higson

| Charlie Higson |
| --- | --- |
 Charlie Higson vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1958 (ikä 66) Frome, Somerset
Kansalaisuus:  Britannia
Ammatti:  näyttelijä, koomikko, käsikirjoittaja ja kirjailija
Käsikirjoittaja
Alma mater:  East Anglian yliopisto
Aiheesta muualla
www.charliehigson.co.uk ja www.youngbond.com
IMDb
Charlie Higson (s. 3. heinäkuuta 1958 Frome, Somerset) on englantilainen näyttelijä, koomikko, käsikirjoittaja ja kirjailija.
Valmistuttuaan East Anglian yliopistosta Higson toimi ennen näyttelijänuraansa 1980-luvulla jonkin aikaa muusikkona The Higsons -nimisessä yhtyeessä. Suuren yleisön tietoisuuteen hän tuli BBC:n Ruuvit löysällä -sketsisarjan myötä. Hän toimi sarjan käsikirjoittajana ja esitti siinä lukuisia mieleenpainuvia hahmoja. Niistä ”pisnesmies Tonilla” oli kahden tuotantokauden ajan omaa nimeään kantanut sarja, jota Higson käsikirjoitti. Hän on näytellyt myös televisiosarjassa Randall and Hopkirk, jota hän on ohjannut ja käsikirjoittanut.
Vuonna 2004 Higson ryhtyi kirjoittamaan James Bond -romaaneja, jotka keskittyvät päähenkilön kouluvuosiin Etonissa. Ensimmäinen kirja, SilverFin , ilmestyi Britanniassa maaliskuussa 2005 (ilmestynyt suomeksi Kustannusosakeyhtiö Otavan kustantamana nimellä Hopeaevä kesällä 2006) ja toinen kirja, Blood Fever, vuoden 2006 tammikuussa (suomeksi nimellä Verikuume vuoden 2007 alussa). Kolmannen kirjan nimi on Korota tai kuole. Hänen neljäs kirjansa on nimeltään Hurricane Gold ja ilmestyi vuonna 2008. Hänen aikomuksensa on kirjoittaa vielä ainakin kaksi nuoresta Bondista kertovaa kirjaa.
Suomennettuja teoksia

Hopeaevä.  (Silverfin, 2005)  Suomentanut Jukka Nyman. Young Bond. Otava, 2006.  ISBN 978-951-1-20726-9
Verikuume: Vaara virtaa suonissasi. (Blood Fever, 2006). Suomentanut Jukka Nyman. Sarja: Young Bond. Otava, 2007. ISBN 978-951-1-20727-6
Korota tai kuole: Se ei pelaa, joka pelkää. (Double or Die, 2007). Suomentanut Jukka Nyman. Sarja: Young Bond. Otava, 2008. ISBN 978-951-1-21970-5
Aiheesta muualla

Higsonin esittely BBC:n sivuilla
Toinen Higsonin esittely BBC:n sivuilla
Elina Koivisto: Agentin oppivuodet (Arkistoitu – Internet Archive). Keskipohjanmaa.
Charlie Higson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Marianna Virtanen

| Marianna Virtanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1966 (ikä 58–59) Mänttä
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  psykologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (PsT 2003), University College London (Ph.D. 2012)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Marianna Virtanen (s. 1966 Mänttä} on suomalainen psykologi ja epidemologi, joka on työskennellyt Itä-Suomen yliopiston psykologian professorina toukokuusta 2019 lähtien. Tätä ennen hän on toiminut professorina Uppsalan yliopistossa (2018–2019) ja tutkimusprofessorina Työterveyslaitoksella (2012–2017) sekä tätä ennen Työterveyslaitoksen tutkimustehtävissä (1999–2012).
Virtanen on valmistunut Helsingin yliopistosta psykologiksi (1999) ja edelleen psykologian tohtoriksi (2003). Hänen englanninkielinen väitöstutkimuksensa (2003) oli otsikoitu Temporary employment and health. Hän valmistui myöhemmin myös University College Londonista epidemiologian tohtoriksi (2012).
Aiheesta muualla

Marianna Virtanen. University of Eastern Finland, School of Educational Sciences and Psychology (englanniksi) (researchgate.net)
Google Scholarin julkaisut hakusanoilla Marianne Virtanen (englanniksi) (scholar.google.com)
Itä-Suomen yliopiston asiantuntijoita koronavirustilanteessa (uef.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  ORCID
Säämiskäkurkkukipuaja

| Säämiskäkurkkukipuaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kipuajat Dendrocolaptidae
Suku::  Tikkaskipuajat Xiphorhynchus
Laji::  guttatus
Kaksiosainen nimi
 Xiphorhynchus guttatus  (Lichtenstein, 1820) 

Katso myös
   Säämiskäkurkkukipuaja Wikispeciesissä   Säämiskäkurkkukipuaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Säämiskäkurkkukipuaja (Xiphorhynchus guttatus) on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Säämiskäkurkkukipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjois- ja keskiosissa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Laji on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa.
Elinympäristö

Säämiskäkurkkukipuaja elää pääasiassa kosteissa alankoalueiden metsissä, mutta lajin elinympäristöt vaihtelevat levinneisyysalueen eri osissa. Säämiskäkurkkukipuaja on yleisimmillään alle 900 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta sitä tavataan harvinaisempana korkeammallakin. Venezuelassa sitä tavataan paikallisesti 2 400 metrin korkeudella.
Elintavat

Säämiskäkurkkukipuaja käyttää ravinnokseen pääasiassa niveljalkaisia, mutta myös pieniä selkärankaisia. Säämiskäkurkkukipuajaa tavataan säännöllisesti myös sekaparvissa muiden lajien kanssa.
Sirppikipuaja

| Sirppikipuaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kipuajat Dendrocolaptidae
Suku::  Sirppikipuajat Campylorhamphus
Laji::  trochilirostris
Kaksiosainen nimi
 Campylorhamphus trochilirostris  (Lichtenstein, 1820) 

Alalajit
 C. t. brevipennis  C. t. devius  C. t. guttistriatus  C. t. hellmayri  C. t. lafresnayanus  C. t. major  C. t. napensis  C. t. notabilis  C. t. omissus  C. t. snethlageae  C. t. thoracicus  C. t. trochilirostris  C. t. venezuelensis  C. t. zarumillanus 
Katso myös
   Sirppikipuaja Wikispeciesissä   Sirppikipuaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sirppikipuaja (Campylorhamphus trochilirostris) on laajalla alueella Etelä-Amerikassa tavattava kipuajiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sirppikipuaja on 24–28 cm. Lajin tunnistaa parhaiten sen hyvin pitkästä ja kapeasta ja voimakkaasti alaspäin kaartuvasta nokasta, joka on väriltään punertava tai punaruskea. Lajin musta pää ja ruskea selkä ovat erityisesti päässä tiheästi vaaleajuovaiset. Linnun siivet ja perä ovat väritykseltään punaruskeat. Vatsa on ruskea. Sirppikipuaja eroaa käyräsirppikipuajasta (Campylorhamphus procurvoides) viirutuksensa perusteella. Lajin höyhenpuvussa ja nokan pituudessa on vaihtelua alalajeittain.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sirppikipuajaa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia tavataan alankomailla yleensä alle 1 300 metrin korkeudella. Elinympäristöä ovat metsien reunat, valoisat metsämaat ja myös soisemmat seudut. Laji tulee toimeen myös talousmetsissä.
Elintavat

Sirppikipuajat elävät yleensä yksin tai pareittain liittyneinä sekaparviksi muiden lintulajien kanssa. Laji liikkuu puiden rungoilla ja päällyskasvien, kuten ananaskasvien, joukossa. Pesä rakennetaan vanhaan tikankoloon tai johonkin muuhun puussa olevaan onkaloon. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa ja myös koiras auttaa munien hautomisessa ja poikasten ruokkimisessa.
Ravintonaan sirppikipuaja käyttää hyönteisiä, joita se etsii rungoilta ja kaivaa pitkän nokkansa avulla puiden kuorten alta.
Varovaisuusperiaate

Varovaisuusperiaate eli (EU-oikeuden käsitteenä) ennalta varautumisen periaate tarkoittaa, että epäiltäessä toiminnon aiheuttavan vakavaa haittaa terveydelle tai ympäristölle, ympäristöä tai terveyttä suojeleviin toimenpiteisiin ryhtymistä ei saa estää se, ettei haitoista ole täyttä tieteellistä varmuutta. Varovaisuusperiaate kuuluu kansainvälisen ympäristöoikeuden periaatteisiin.
Periaate on ilmeisesti lähtöisin saksalaisesta oikeudesta. Varovaisuusperiaatteen tunnustaminen on osa hyväksyttyä kestävän kehityksen strategiaa.
Sopimuksissa ja lainsäädännössä

Kansainvälisessä Biologista monimuotoisuutta koskevassa yleissopimuksessa vuodelta 1992 (SopS 78/1994, Rion sopimus) varovaisuusperiaate muotoillaan seuraavasti: ”biologisen monimuotoisuuden merkittävän vähenemisen tai häviön uhatessa varmistettujen tieteellisten todisteiden puuttumista ei tulisi käyttää syynä uhan torjumiseen tai sen vaikutusten vähentämiseen tähtäävien toimien lykkäämiseen.” Varovaisuusperiaate mainitaan myös muun muassa Ilmastonmuutosta koskevan puitesopimuksen (1992, SopS 61/1994) 3 artiklan 3 kohdassa, ja vuoden 1992 Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelua koskevan yleissopimuksen (SopS 2/2000) 3 artiklan 2 kohdan mukaan sopimusosapuolet alkavat noudattaa sitä.
Sopimuksissa ja lainsäädännössä > Soveltaminen eläinsuojelussa

Varovaisuusperiaatetta voidaan soveltaa myös eläinsuojelussa: Kun on syytä epäillä vakavia kielteisiä vaikutuksia eläinten hyvinvointiin, täydellisen tieteellisen varmuuden puutetta ei tule käyttää syynä viivyttää toimenpiteitä kielteisten vaikutusten estämiseksi. EU:ssa käydään keskustelua esimerkiksi siitä, tulisiko joidekin selkärangattomien kykyyn tuntea kipua suhtautua varovaisuusperiaatteen mukaisesti ja sisällyttää ne eläinsuojelulainsäädännön piiriin.
Sopimuksissa ja lainsäädännössä > Suomessa

Suomen ympäristölainsäädännössä on laajasti omaksuttu periaate, jonka mukaan jo kielletyn seurauksen vaara on merkityksellinen. Ennalta varautuminen toteutuu erilaisina ennakkoarviointeina, joiden tarkoituksena on riskien vähentäminen. Varovaisuusperiaatteeseen liittyviä kotimaisten tuomioistuimien ratkaisuja ovat esimerkiksi Vaasan HAO 05.12.2003 03/0261/3 ja KHO 08.10.2004/2504. Laajasti katsottuna voidaan myös lakisääteisiä lupajärjestelmiä pitää varovaisuusperiaatteen toteutumisen ilmentäjinä: esimerkiksi ympäristölupa voi edellyttää ympäristövaikutusten arviointia. Toisaalta varovaisuusperiaate voi näytön puutteen vuoksi olla luvan esteenä. Varovaisuusperiaatteen ohjausvaikutus ilmenee varsinkin tilanteissa, joissa päätös on tehtävä epävarman informaation varassa. Ympäristön kannalta merkittäviä tekijöitä ovat pilaantumisen vaaran todennäköisyys, onnettomuusriski sekä mahdollisuudet onnettomuuksien ehkäisemiseen ja niiden vaikutusten rajoittamiseen.
Arvostelu > Käänteinen varovaisuusperiaate

Rion ilmastosopimuksessa varovaisuusperiaate määriteltiin oikeutena toimia, vaikka tieteellinen näyttö jostakin ilmiöstä ei vielä ole sitova, jos seuraukset ilmiöstä ovat vakavia tai palautumattomia. Soveltaminen edellyttää siis melko hyvää vaikka ei vielä sitovaa näyttöä sekä melko vakavia seurauksia. Tämä on aiheuttanut ristiriitoja suhtautumisessa kemikaaleihin ja esim. geenimuunneltuihin tuotteisiin, koska toiset ovat halunneet soveltaa varovaisuusperiaatetta käänteisesti: jos ei ole sitovaa näyttöä turvallisuudesta, pitäisi käyttää varovaisuusperiaatetta. Tieteen kannalta tässä on ongelma: negatiivista on mahdotonta todistaa, on vain todennäköisyyksiä.
Arvostelu > Valikoivuus

Varovaisuusperiaatetta on aina käytetty myrkkyopissa, vaikka sitä ei ole kutsuttu sillä nimellä. Selkeimmin tämä näkyy suhtautumisessa syöpää aiheuttaviin aineisiin. Varmuudella ihmiselle syöpää aiheuttavia aineita on vain muutamia kymmeniä. Kuitenkin käytännössä eläinkokeissa syöpää aiheuttavat aineet katsotaan vaarallisiksi myös ihmiselle. Tätä on kritisoinut mm. amerikkalainen Bruce Ames, jonka mukaan nykyisten koeperiaatteiden mukaan suurilla annoksilla tehdyissä eläinkokeissa noin puolet kaikista aineista osoittautuu syöpää aiheuttaviksi (sekä luonnonaineista että ihmisen tekemistä kemikaaleista). Eläinkoetulosten kirjaimellinen soveltaminen johtaisi käytännön mahdottomuuksiin ja ongelmaksi tulee sattumanvarainen soveltaminen, jossa periaatetta sovelletaan joihinkin aineisiin mutta ei kaikkiin.
Arvostelu > Valikoivuus > Tuttujen riskien aliarviointi

Mitä epävarmempia ovat tutkimustulokset, sitä suurempaa varovaisuutta käytetään. Tämä johtaa siihen, että hyvin tutkittuihin ja hyvin tunnettuihin riskeihin suhtaudutaan lievemmin kuin huonosti tunnettuihin. Tällöin riskien laittaminen tärkeysjärjestykseen vääristyy ja suuria voimavaroja käytetään epävarmoihin riskeihin ja varmat riskit jäävät vähemmälle huomiolle.
Kemikaaleja joita on otettu käyttöön ja todettu myöhemmin vaarallisiksi, on useita. Esimerkiksi hyönteismyrkky diklooridifenyylitrikloorietaani (DDT), polttoaineeseen lisätty tetraetyylilyijy, PCB-yhdisteet, palonestoaineena käytetty PBDE-yhdisteet, freonit, ulkoiluvaatteissa käytetyt PFC-yhdisteet ja talidomidi-lääke ovat tällaisia. Toisaalta määrän voi suhteuttaa siihen, että Euroopassa otetaan joka vuosi käyttöön 190 uutta yhdistettä.
Arvostelu > Käytännön toteutus

Kansalaisjärjestöistä muun muassa Greenpeace on kritisoinut sitä, ettei varovaisuusperiaatetta kuitenkaan aina noudateta käytännössä. Tätä taas voidaan kritisoida siitä, että se ei ole mahdollistakaan, ja ennen muuta se johtaisi vaaralliseen epävarmojen riskien painottamiseen varmojen ja suurten kustannuksella.
Viljalait

Viljalait (engl. Corn Laws) olivat merkantilistisen talousajattelun mukaisia tulleja ja tuontikiintiöitä, joiden avulla pidettiin viljan hintaa korkeana Isossa-Britanniassa ja Irlannissa vuosina 1815–1846.
Viljalaeista käytiin kuuluisa poliittinen taistelu. Se päättyi niiden kumoamiseen vuonna 1846, mitä pidetään lähtölaukauksena globaalille vapaakaupan kaudelle (klassinen liberalismi), joka päättyi vasta ensimmäisen maailmansodan aikoihin. Tämä Viljalain vastaisen liiton (Anti-Corn Law League) voitto myös johti konservatiivipuolueen hajoamiseen ja putoamiseen vallasta vuosikymmeniksi, viljan halpenemiseen ja Britannian työvoiman osittaiseen siirtymiseen maataloudesta teollisuuteen.
Koska parlamentti koostui lähinnä aatelisista maanomistajista, siihen asti valta oli ollut lähinnä viljalaeista hyötyvillä tahoilla, jotka halusivat säilyttää taloudellisen ja poliittisen monopolinsa.
Historia

Sana corn tarkoitti Britanniassa viljaa yleisesti – kuten vehnää, kauraa ja ohraa – vaikka Yhdysvalloissa se vakiintui tarkoittamaan maissia.
Vuonna 1813 alahuoneen komitea suositteli ulkomaisen viljan tuontikieltoa, kunnes viljan hinta olisi tietyllä tasolla. Taloustieteilijä Thomas Malthus piti tätä reiluna hintana ja kutsui ulkomaiseen viljaan luottamista vaaralliseksi ja maanomistajien tulonmenetyksiä tehtailijoiden kysynnälle haitallisiksi.
Sen sijaan liberaali taloustieteilijä David Ricardo puolusti vapaakauppaa sillä perusteella, että Britannia voisi hyödyntää suhteellista etuaan, tehdä sitä, missä se on paras ja jättää muille maille sen, minkä nämä tekevät suhteessa paremmin, kuten osan viljantuotannosta.
Napoleonin jälkeisen rauhan myötä vuonna 1814 viljanhinnat laskivat, minkä kumoamiseksi konservatiivien Robert Jenkinsonin hallitus sääti vuonna 1815 viljalain. Tämä johti Lontoossa vakaviin mellakoihin. Saatuaan viljalain vastaisen vetoomuksen vuonna 1820 Jenkinson tosin myönsi, että viljalait haittaavat taloutta, joskaan eivät paljon, mutta niitä olisi vaikea kumota.
Historia > Charles Pelham Villiers

Liberaalimman Whig-puolueenkaan hallitukset, jotka olivat pääosin vallassa 1830–1841, eivät kumonneet viljalakeja. Sen sijaan puolueen liberaali parlamentin alahuoneen jäsen Charles Pelham Villiers teki aloitteita lain kumoamisesta vuosina 1837, 1838, 1839, 1840, 1841, 1842, 1843, 1844 ja 1845. Vuonna 1842 viljalakien puolesta äänesti 303 hengen enemmistö, vuonna 1845 enää 132 hengen enemmistö. The Times -lehden mukaan Villiers "käytännössä käynnisti vapaakauppaliikkeen".
Vuonna 1845 Robert Peel vielä puhui viljalakeja vastaan mutta äänesti silti puolueensa mukana niiden puolesta. Vuonna 1846 hän äänesti niitä vastaan.
Villiers puhui 1838 Manchesterissä aiheesta 5 000 työväenluokan edustajalle. Hänen johtamansa tullikomitea julkaisi 1840 kirjan viljalain vaikutuksista. Anti-Corn Law League levitti kirjaa kymmeniätuhansia kappaleita, ja lehdet siteerasivat sitä.
Historia > Peel ja Cobden

Vuoden 1841 vaaleissa konservatiivien Robert Peel nousi pääministeriksi ja sitoutumaton liberaali radikaali Richard Cobden, johtava vapaakaupan puolestapuhuja ja Anti-Corn Law Leaguen johtaja, valittiin ensimmäisen kerran parlamenttiin.
Peel oli lukenut liberaalien klassikoiden Adam Smithin, David Humen ja Ricardon töitä ja julisti vuonna 1839: "Olen lukenut kaiken kansantaloustieteen ylimpien auktoriteettien kirjoittaman vuokrista, palkoista, veroista ja kymmenyksistä". Silti hän äänesti puolueensa mukana viljalakeja vastaan 1837–1845.
Vuonna 1842 vastauksena Villiersin komitean kirjaan hän alensi tulleja. Eräs edustaja sanoi Villiersin olevan yksinäinen Robinson Crusoe viljalakien vastaisella asiallaan.