stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viran Rydkvist

| Viran Rydkvist |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Anna Elvira Oscaria Rydkvist
Syntynyt: 1. joulukuuta 1879 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 10. heinäkuuta 1942 (62 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä, teatterinjohtaja
Aiheesta muualla
IMDb
Anna Elvira Oscaria ”Viran” Rydkvist (1. joulukuuta 1879 Tukholma – 10. heinäkuuta 1942) oli ruotsalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hänen molemmat vanhempansa työskentelivät teatterialalla ja Rydkvist teki oman ensiesiintymisensä tukholmalaisella näyttämöllä vuonna 1897, minkä jälkeen hän oli mukana Albert Ranftin kiertävässä teatterissa. Hän siirtyi 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Göteborgiin, missä näytteli muun muassa Stora Teaternissa ja Folkteaternissa. Parikymmentä vuotta myöhemmin Rydkvist muutti takaisin Tukholmaan, missä hän teatterin lisäksi esiintyi radiossa ja elokuvissa. Hän oli myös yksi Ruotsin ensimmäisistä naispuolisista teatterinjohtajista, kun hän vuonna 1915 perusti Slottskogsteaternin yhdessä Gerda Thomée Mattsonin kanssa. Vuotta myöhemmin hän perusti oman Göteborgs friluftsteater -ulkoilmateatterin, ja vuosina 1922–1935 hän johti Lilla Teaternia Göteborgissa.
Kuvia

Viran Rydkvistin mukaan nimetty raitiovaunu Göteborgissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viran Rydkvist Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Charcot–Marie–Toothin tauti

Charcot–Marie–Toothin tauti (CMT) eli perinnöllinen motosensorinen neuropatia on perinnöllinen sairaus, joka rappeuttaa ääreishermoston aksoneita tai niiden ympärillä olevaa myeliinikerrosta. Tautia aiheuttavat eri mutaatiot, jotka yleensä ovat vallitsevasti periytyviä. Myös peittyvästi periytyviä ja X-kromosomaalisesti periytyviä tautimuotoja esiintyy. Yleisesti ottaen Charcot–Marie–Toothin tauti on jaoteltavissa kolmeen päätyyppiin, joista I ja III johtuvat myeliinipuutoksesta ja II:een liittyy aksonien peruskudoksen rappeutumista.
Tyypillisesti Charcot–Marie–Toothin taudin oireet ilmaantuvat nuoruudessa tai varhaisella aikuisiällä, mutta ne voivat kehittyä myöhemminkin. Myös pediatrista eli lapsuusiän Charcot–Marie–Toothin tautia esiintyy. Charcot–Marie–Toothin tauti aiheuttaa lihasheikkoutta ja tunnon heikkenemistä, jotka alkavat yleensä alaraajoista ja yleensä etenevät vuosien mittaan yläraajoihin. Enimmäkseen hermovaurioita kehittyy juuri ääreishermostoon. Sairaus surkastuttaa lihaksia. Hitaasti etenevä kävelyvaikeus voi johtua Charcot–Marie–Toothin taudista; perinnöllinen spastinen parapareesi on kyseisen oireen kohdalla keskeinen erotusdiagnoosi. Charcot–Marie–Tooth-potilaille saattaa kehittyä lihaskontraktuuria ja jalkojen epämuodostumia, kuten vasaravarpaat ja kaarijalka (pes cavus). Muita taudin yhteydessä kuvattuja oireita ovat olleet väsymys ja vapina. Tyypillisesti sairaudella ei ole vaikutusta henkisiin toimintoihin eikä elinajanodotteeseen. Hoito on oireenmukainen, mutta yleensä liikkumisen apuvälineitä ei tarvita.
Charcot–Marie–Toothin taudin vaikeusasteessa voi esiintyä huomattavaa vaihtelua. Oireita voivat vaikeuttaa muut sairaudet (kuten diabeettinen neuropatia) tai jotkin lääkkeet, kuten vinkristiini ja paklitakseli. Yleensä vaikeimmat Charcot–Marie–Toothin tautiin liittyvät ongelmat ilmenevät jaloissa ja kävelyssä. Hengitys-, nielemis- ja puhevaikeudet ovat mahdollisia, mikäli sairaus koskettaa raajojen lisäksi myös näitä toimintoja kontrolloivia lihaksia. Charcot–Marie–Toothin taudin oireet aiheuttavat tapaturma-alttiutta. Suomessa Charcot–Marie–Toothin taudin kaikkia päätyyppejä yhteensä esiintyy noin 40:llä henkilöllä 100 000:sta. Niistä yksin tyypin I tautimuotoa esiintyy Suomessa lähes 20:llä 100 000.sta.
Sairaus on saanut nimeltä Jean-Martin Charcot'lta, Pierre Marielta ja Howard Henry Toothilta. Ensimmäisenä sairauden kuvasi vuonna 1884 Friedrich Schultze, mutta taudin klassiset kuvaukset julkaisivat vuonna 1886 Charcot ja Marie Ranskassa sekä Tooth Lontoossa.
Terveyskampus Turku

Terveyskampus Turku (ruots. Hälsocampus Åbo, engl. University Health Campus Turku) on Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin, alueen korkeakoulujen sekä terveys- ja lääketieteen piirissä toimivien yritysten muodostama verkosto (klusteri), jonka tehtävänä on edistää toimijoidensa yhteistyötä lääketieteen, biolääketieteen, terveys- ja sosiaalialan ja terveysteknologian moniammatillisen osaamiskeskittymän kehittämiseksi Turun seudulla. Verkoston tavoitteena on kehittää perinteiset tieteen rajat ylittävää osaamista ja tarjota mahdollisuuksia tutkimukselle, innovaatioille ja yritysyhteistyölle.
Terveyskampus Turku -verkoston toiminta

Terveyskampus Turku -yhteistyötä koskeva sopimus allekirjoitettiin Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin ja alueen korkeakoulujen välillä 18.12.2015. Turku Science Park Oy tuli verkoston toimintaan mukaan syyskuussa 2017. Terveyskampus Turku -verkoston jäseninä ovat:
Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri
Turun yliopisto ja sen lääketieteellinen tiedekunta
Åbo Akademi
Turun ammattikorkeakoulu
Yrkeshögskolan Novia ja
Turku Science Park Oy.
Turun kaupunki osallistuu terveyskampus-yhteistyöhön omistamansa kehitysyhtiö Turku Science Park Oy:n kautta.
Terveyskampus Turku -verkostolla on johtoryhmä ja sen toiminta tapahtuu monialaisissa työryhmissä, joissa on asiantuntijaedustus edellä mainituista organisaatioista. Verkoston vuosien 2021-2025 strategiassa sen toiminta on jaettu koulutus-, tutkimus- ja innovaatioyhteistyöhön, joille kullekin on määritelty tavoitteet ja toimenpiteet. Verkoston missio on määritelty seuraavasti: "Terveyskampus Turku on monialainen terveys- ja sosiaalialan, biolääketieteen ja terveysteknologian ekosysteemi, joka kehittää alueensa tutkimus-, opetus- ja innovaatiotoimintaa sekä liiketoimintaa edistääkseen väestön terveyttä ja hyvinvointia."
Turun seudun life science -toimiala

Turun seudulla on Suomen suurin lääketeollisuuden, diagnostiikan, terveysteknologian ja elintarviketeollisuuden yritysten keskittymä ja osaamiskeskus. Turun alueen yritysten osuus Suomen koko lääkeviennistä on yli 75 % ja diagnostiikkaviennistä noin 50 % Noin puolet Suomen lääketeollisuuden ja diagnostiikka-alan työpaikoista sijaitsee Turun seudulla. Merkittäviä Turun seudun lääketeollisuuden- ja diagnostiikka-alan yrityksiä ovat mm. Bayer, Biovian, Faron Pharmaceuticals, Forendo Pharma, Hytest, Orion ja PerkinElmer. Merkittäviä elintarviketeollisuuden yrityksiä Turun seudulla ovat mm. Eckes Granini, HKScan, Nestle ja Raisio.
Turun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan tutkimustoiminta

Turun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan tutkimustoiminnan vahvuusalueita ovat kuvantaminen, lääkekehitys ja diagnostiikka. Tutkimustoiminnan infrastruktuuri on rakennettu yhteistyössä Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin ja BioCityTurku -tutkimusorganisaation kanssa. BioCity Turku on katto-organisaatio, jonka tehtävänä on tukea ja koordinoida life science- ja molekyylilääketieteellistä tutkimusta Turun yliopistossa ja Åbo Akademissa. Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiriin kuuluva Turun yliopistollinen keskussairaala toimii lääketieteellisen tiedekunnan tutkimus- ja opetussairaalana.
Lääkekehitys ja diagnostiikka ovat myös Åbo Akademin tutkimustoiminnan strategisia painopistealueita.
Aiheeseen liittyviä kuvia

BioCity-rakennus Turun Tiedepuistossa
Lääketieteen opetus-, tutkimus- ja diagnostiikkatilojen rakennus - Medisiina D
Turun yliopistollinen keskussairaala
Orion Oyj:n Turun tehdas
UCI World Tour 2024

UCI World Tour 2024 oli neljästoista kausi, jolloin maantiepyöräilyn miesten korkeimman kategorian kilpailut kuuluivat UCI World Tour -sarjaan. Sarja muodostui 20 yhden päivän kilpailusta ja 15 etappikilpailusta. Kausi alkoi Tour Down Underilla tammikuun puolivälin jälkeen ja päättyi Tour of Guangxi -kilpailuun lokakuussa.
Tadej Pogačar voitti kauden aikana eniten World Tour -kilpailuja, kaikkiaan seitsemän. Slovenialaispyöräilijät voittivat yhteensä kymmenen kilpailua.
WorldTeam -joukkueet 2024

Seuraavat tallit kuuluivat UCI World Tour -tasolle 2024:
Kootut levyt osa 8 (Olavi Virta)

| Kootut levyt osa 8 Olavi Virta |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1952
 Julkaistu: 1994
 Formaatti: CD-levy
 Tuottaja(t): Jarmo Santavuori
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 56.54
 Levy-yhtiö: Warner Music
Olavi Virran muut julkaisut
| Kootut levyt osa 7 1994 | Kootut levyt osa 8 1994 | Kootut levyt osa 9 1994 |
Kootut levyt osa 8 on vuonna 1994 julkaistu Olavi Virran kokoelmalevy, johon on koottu hänen levytyksiään vuodelta 1952.
Kappaleen ”Punatukkaiselle tytölleni” Virta levytti uudelleen vuonna 1963. ”Nukkumatti” on eri kappale kuin Virran myöhemmin vuonna 1955 levyttämä samanniminen sävelmä.
Kappaleet

Punatukkaiselle tytölleni [tango] (3:00)
Sinulle yksin [slowfox] (2:50)
Rakas petturi [tango] (2:50)
Metsäkukkia [valssi] (2:49)
Kaipaan kahta sanaa [tango] (3:02)
Rööperin Raija [jenkka] (2:51)
Yksin hämärässä [tango] (3:05)
Tähtien tuikkiessa [foxtrot] (2:53)
Sydän oletko rakastunut [tango] (2:56)
Muistoista rakkain [valssi] (2:43)
Vuoden vaihtuessa [valssi] (2:40)
Näin lapsuusjouluina laulettiin [joululaulu] (3:47)
Huojuvain palmujen alla [valssi] (3:44)
Sanoja vain [tango] (2:30)
Tuo toinen [tango] (3:23)
Pieni satu vain [foxtrot] (2:46)
Laulajan ystävä [tango] (2:54)
Petteri Punakuono [foxtrot] (2:53)
Nukkumatti [slowfox] (3:16)
↑  Hannu Nyberg: Olavi Virta hurmiosta turmioon, s. 437. Helsinki: Into Kustannus, 2015.
↑  Nyberg 2015, s. 424.
Val d’Aran

| Val d'Aran |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Val d'Aranin sijainti Kataloniassa.
Valtio:  Espanja
Autonominen alue:  Katalonia
Provinssi:  Lleida
Hallinto:  
 – Síndic:  Carlos Barrera
Pinta-ala:  633,5 km²
Väkiluku (2014):  9 993
 – väestötiheys:  16 as./km²
Kielet:  araneesi, katalaani, espanja
Symbolit:  
 – Hymni:  Montanhes araneses
Val d'Aran on pieni Pyreneiden vuoriston ympäröimä laakso ja piirikunta (comarca) Lleidan maakunnan ja Katalonian itsehallintoalueen luoteiskulmassa, Espanjassa. Laakson pinta-ala on 634 neliökilometriä.
Val d'Aranin rajanaapureita ovat Ranska pohjoisessa, Aragonian itsehallintoalue lännessä sekä Katalonian piirikunnat Alta Ribagorça etelässä ja Pallars Sobirà idässä. Piirikunnan pääkaupunki on 4 838 asukkaan Vielha e Mijaran. Koko laakson väkiluku on 8 832 (2004). Suurin joki on Garonne, joka laskee Gascognen läpi Atlanttiin. Sadan metrin päässä Garonnesta alkunsa saava Noguera Pallaresa virtaa toiseen suuntaan kohti Välimerta.
Ennen vuonna 1948 rakennetun tunnelin avaamista laakso oli talvisin ilman suoraa yhteyttä vuorten eteläpuolelle. Tasavaltalaississit (Espanjan toisen tasavallan tukijat Espanjan sisällissodassa) hallitsivat aluetta toisen maailmansodan päättymisestä tunnelin avaamiseen.
Kieli

Val d'Aran on oksitaania, tai tarkemmin ottaen gasconia ja vielä tarkemmin ottaen araneesia. Nimi itsessään on pleonasmi sillä se tarkoittaa Laakson laaksoa (val on gasconia ja aran tulee baskin sanasta haran), ja se kuvastaa laakson ainutlaatuista maantiedettä. Katalaaniksi laakson nimi on Vall d'Aran ja espanjaksi Valle de Arán.
Laakson asukkaat puhuvat gasconin murretta nimeltä aranés, joka on saanut vaikutteita aragoniasta ja katalaanista. Suurin osa arenésin puhujista puhuu sujuvasti myös espanjaa, katalaania ja ranskaa. Aranésia on opetettu alueen kouluissa säännöllisesti vuodesta 1984 lähtien, ja sillä on laaksossa virallisen kielen asema katalaanin ja espanjan ohella.
Hallinto

Val d'Aran on jaettu kuuteen hallinnolliseen alueeseen (terçons), jotka ovat peräisin 1400-luvulta:
Arties-Garós
Castiero
Lairisa
Marcatosa
Pujólo
Quate Lócs
Laaksossa on yhteensä 33 kylää, jotka muodostavat yhdeksän kuntaa:
Arres (67 asukasta)
Bausen (51 asukasta)
Bòrdes (217 asukasta)
Bossòst (1 015 asukasta)
Canejan (108 asukasta)
Les (721 asukasta)
Naut Aran (1 649 asukasta)
Vielha e Mijaran (4 838 asukasta)
Vilamòs (166 asukasta)
Val d'Aran on kuulunut Lleidan hiippakuntaan 1700-luvulta lähtien.
Talous

Pääasialliset tulonsa laakson asukkaat saavat talvisin laskettelukeskuksista ja kesäisin matkailusta. Perinteisempiä elinkeinoja ovat metsäteollisuus, karjankasvatus ja mehiläistenhoito, mutta nämä ovat menettäneet asemaansa laskettelukeskusten avaamisen jälkeen.
Alueella on monia keskiaikaisia kirkkoja.
Luonto

Vuorten luonto koostuu metsistä ja niityistä. Metsien valtapuita ovat kuusi, mänty ja pyökki. Niissä elää kauriita, villisikoja ja karhuja.
Useat Val d'Aranin luonnonvaraisista eläinlajeista ovat vaarassa hävitä alueelta. Ohjelmat muun muassa ruskeakarhun ja kiirunan suojelemiseksi on aloitettu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Val d’Aran Wikimedia Commonsissa
Conselh Generau d'Aran (Arkistoitu – Internet Archive)
Val d'Aranin kunnat.
Friedrich Ludwig Jahn

| Friedrich Ludwig Jahn |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Johann Friedrich Ludwig Christoph Jahn
Syntynyt: 11. elokuuta 1778 Lanz, Brandenburg, Preussi
Kuollut: 15. lokakuuta 1852 (74 vuotta)
Kansalaisuus:  Saksa
Johann Friedrich Ludwig Christoph Jahn (11. elokuuta 1778 – 15. lokakuuta 1852) oli saksalainen voimistelun- ja miekkailunopettaja ja nationalisti, jonka kirjoitukset loivat perustan saksalaiselle kansallismieliselle voimisteluliikkeelle (Turnen-liikkeelle). Jahnin tavoitteena oli herättää henkiin vanha germaaninen miehuus. Hänen toimintaansa voidaan pitää jopa poliittisena näkökulmasta riippuen. Jahn vaikutti myös Saksan sotaretkeen 1813, jonka aikana saksalaisten valtioiden liitto tehokkaasti lopetti Napoleonin ensimmäisen keisarikunnan miehityksen.
Luumuruusu

| Luumuruusu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Suku::  Ruusut Rosa
Laji::  villosa
Kaksiosainen nimi
 Rosa villosa  L. (1753) 
Katso myös
   Luumuruusu Wikispeciesissä   Luumuruusu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luumuruusu (Rosa villosa) on Etelä- ja Keski-Euroopassa luonnonvaraisena kasvava ruusulaji, jota käytetään myös hyötykasvina ja koristepensaana. Carl von Linné luokitteli ja antoi ruusulle sen tieteellisen nimen Rosa villosa kirjassaan Species Plantarum vuonna 1753. Luumuruusun ruusunmarjat ovat suurikokoiset ja niistä on valmistettu soseita ja hilloa. Tästä juontuu ruusun englanninkielinen nimi Apple rose ja saksankielinen nimi Apfelrose. Ruusun ruotsinkielinen nimi on plommonros.
Ulkonäkö ja koko

Luumuruusu kasvaa luonnonvaraisena enintään 1,8 metriä korkeaksi pystyksi pensaaksi. Versot ovat suorat tai hieman kaarevat ja niissä on hajallaan olevia piikkejä. Lehtilavassa on viisi, seitsemän tai yhdeksän lehdykkää. Lehdykät ovat soikeat, pitkänomaiset, väriltään sinertävän vihreät, sahalaitaiset. Luumuruusu kukkii kesäkuusta elokuuhun. Vaalean ruusunpunaiset kukat ovat halkaisijaltaan keskimäärin 4,5 cm ja niissä on viisi terälehteä. Heteet ovat keskeltä keltaiset. Ponnet ovat keltaruskeat. Kukat ovat yksittäin tai enintään kolmen ryhmissä. Vasta-auenneen kukan tuoksu on mieto, miellyttävä, ruusun tuoksu. Syys-lokakuussa kypsyvät kiulukat ovat halkaisijaltaan noin 3 cm, muodoltaan pallon- tai päärynänmuotoiset ja kypsinä väriltään tummanpunaiset. Luumuruusu leviää juurivesojen avulla ja luonnossa se voi muodostaa laajoja pensastoja.
Levinneisyys

Luumuruusun alkuperäinen levinneisyysalue ulottuu Keski- ja Etelä-Euroopasta itään Kaukasukselle ja Turkkiin. Pohjoisessa luumuruusua on esiintynyt Etelä-Ruotsissa saakka, mutta harvinaisena. Vieraslajina luumuruusua esiintyy Britanniassa, Tanskassa, Norjassa, Irlannissa ja Yhdysvaltain itäosissa. Luumuruusu on määritelty uhanalaiseksi lajiksi Luxemburgissa, Unkarissa ja useissa Saksan osavaltioissa. Ranskassa laji on suojeltu.
Luumuruusun risteymä-lajikkeet

Luumuruusun ja jonkin muun ruusulajin risteyminä syntyneitä ruusulajikkeita ovat mm: Rosa villosa 'Duplex', joka tunnetaan myös nimellä Wolley Dodd's Rose, Rosa villosa 'Karpatia' ja Rosa villosa 'Ainola', joka on suomalainen löytöruusu. Neidonruusuihin luettavan norjanruusun (Rosa ’Hurdal’) on arveltu todellisuudessa olevan luumuruusun risteymä, koska se muistuttaa Rosa villosa 'Duplexia'
Käyttö elintarvikkeena ja koristepensaana

Luumuruusun hedelmiä (ruusunmarjoja) on vuosisadat käytetty elintarvikkeena joko raakoina tai keitettynä esim. hilloksi. Lisäksi siemeniä on jauhettu jauhoiksi tai lisätty muihin elintarvikkeisiin. Luumuruusun ruusunmarjoissa on runsaasti C-vitamiinia ja siemenissä E-vitamiinia. Kuivatuista ruusunmarjoista on valmistettu ruusunmarjateetä. Luumuruusua alettiin Ruotsissa viljellä ruusunmarjojensa vuoksi. Uppsalan yliopiston lääketieteen professori Olof Rudbeck viljeli sitä perustamassaan Uppsalan kasvitieteellisessä puutarhassa jo 1680-luvulla. Myös Britanniassa luumuruusua alettiin viljellä ensisijaisesti sen ruusunmarjojen käyttämiseksi elintarvikkeina.
Koristepensaana luumuruusua käytetään yksin tai ryhmissä muiden ruusujen tai pensaiden kanssa. Viljeltynä, hyvissä olosuhteissa luumuruusu voi kasvaa 2,5 metriä korkeaksi. Se viihtyy aurinkoisessa tai puolivarjoisessa kasvupaikassa kosteassa, ravinteikkaassa, hyvin vettä läpäisevässä maaperässä. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I-II.
Gruyèresin linna

Gruyèren linna ilmakuvassa
Gruyèren linna (sak. Schloss Greyerz, ransk: Château de Gruyères) Gruyèren kaupungissa Sveitsin Fribourgin kantonissa on Sveitsin toiseksi suosituin matkailukohde ja kansallisesti merkittävä kulttuuriperintökohde.
Greyerz linna kaupungin suunnasta kuvattuna
Historia

Ensimmäisen kerran vuonna 1244 asiakirjoissa mainittu linna rakennettiin vuosien 1270 ja 1282 välillä Savoijin linnoitusten tyyliä mukaillen. Neliömäistä pohjakaavaa reunustavat korkeat muurit, joiden kulmissa ovat vartiotornit. Kaakkoiskulmassa on suuri pyöreä torni.
Linnaa ja ympäröiviä herttuakuntia hallitsivat vuosisatojen ajan Gruyèresin kreivit. Kreivi Michel de Gruyères ajautui konkurssiin vuonna 1554. Hänen velkojansa Fribourgin ja Bernin kantonit takavarikoivat Michelin omaisuuden ja jakoivat kreivikunnan. Vuodesta 1555 vuoteen 1798 linnasta tuli Fribourgin haastemiesten asuinpaikka, ja vuoteen 1848 linnassa asuivat Fribourgin viranhaltijat. Vuonna 1849 linna huutokaupattiin. Sen osti Bovyn suku, joka kunnosti linnan ja käytti sitä kesäasuntonaan.
Fribourgin kantoni osti linnan takaisin vuonna 1938. Linnasta tehtiin museo ja se avattiin yleisölle. Vuodesta 1993 lähtien rakennuksen ja taidekokoelman konservoinnista ja esittelystä on huolehtinut tehtävään perustettu säätiö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gruyèresin linna Wikimedia Commonsissa
Linnan viralliset sivut
Gruyerin linna saksalaisella Burgenwelt-sivustolla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Muut:  IdRef
Suomen Toverikuntien Liitto

| Suomen Toverikuntien Liitto |
| --- | --- |

Perustettu:  1945
Lakkautettu:  195x
Tyyppi:  etujärjestö
Toimiala:  entisten sotilaiden, metsäkaartilaisten, työvelvollisten ja heidän omaistensa edunvalvonta
Kotipaikka:  Tampere
Toiminta-alue:  Suomi
Kattojärjestö:  SKDL
Jäsenlehti:  EST Tiedonantaja (1945) Toveri-lehti (1945–1947)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Toverikuntien Liitto (STL, 1945–195x) oli vasemmistolainen entisten sotilaiden, metsäkaartilaisten, työvelvollisten ja heidän omaistensa etujärjestö. STL oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton yhteisöjäsen vuosina 1946–195x. Vuosina 1945–1946 järjestö tunnettiin nimellä Entisten Sotilaiden Toverikuntien Liitto (EST).
Liiton sääntöjen (1946) mukaan STL:n tarkoituksena oli "edistää demokratian kehittämistä harrastavien kansalaisten järjestäytymistä, heidän taloudellisen, poliittisen ja sivistyksellisen tasonsa kohottamiseksi, sekä kohdistaa nämä järjestömuodot kaikin tavoin taloudellisen ja poliittisen demokratian luomiseksi ja vahvistamiseksi maassamme." Osastojen eli toverikuntien säännöissä (1946) tarkoitukseksi kerrottiin "koota ja yhdistää entisiä rintamamiehiä ja muita sotilaita yhteiseen järjestöön tarkoituksella selventää ja syventää kansanvaltaisia käsityksiä heidän keskuudessaan, ajaa jäsentensä taloudellisia ja poliittisia etuja, edistää henkisiä ja ruumiinkulttuuriharrastuksia sekä raittiutta."
Historia > Perustaminen

Vasemmistolaisia entisten sotilaiden yhteenliittymiä alkoi syntyä syksyllä 1944 jatkosodan päätyttyä ja ensimmäinen valtakunnallinen kokous pidettiin 13. marraskuuta. Loppuvuonna yhteisöihin kerääntyneet alkoivat järjestäytyä toverikunniksi, joiden työtä johtamaan perustettiin 29. tammikuuta Tampereella Entisten Sotilaiden Toverikuntien Keskustoimikunta. Mukaan tuli myös entisiä punakaartilaisia. Erilaisten korvausten saaminen muun muassa metsä- ja punakaartilaisille oli toverikuntien keskeinen vaatimus. EST:n yhteydessä toimi Vuoden 1918 punakaartilaisten korvauskomitea. Toimintansa edeltäjinä EST piti vuonna 1940 toimineita työläisrintamamiesjärjestöjä.
Liiton noin 60 edustajaa kerännyt perustava kokous pidettiin 1. huhtikuuta 1945 Tampereen kaupungintalolla. Ensimmäisenä puhunut Suomen Kommunistisen Puolueen edustaja Paavo Kivikoski määritteli toverikuntien tehtäväksi ”koota yhteen se suuri joukko, joka vietiin rikolliseen sotaan Neuvostoliittoa vastaan ja johtaa se nyt yhteiseen rintamaan fascismia ja taantumusta vastaan maamme vapauden ja demokratian puolesta.” Julkilausumassaan liitto vaati muun muassa rauhanehtojen kirjaimellista toteuttamista ja yhteiskuntaelämän ”puhdistamista fascistisista ja heitä tukevista aineksista”. Kokous hyväksyi säännöt liitolle, piireille ja toverikunnille, valitsi liittotoimikunnan ja johdon, perusti kukkaisrahaston työväenluokan sankarivainajien kunnioittamiseksi sekä päätti alkaa julkaista äänenkannattajaa.
Perustettaessa järjestöön liittyi 51 toverikuntaa ja noin 10 000 jäsentä. Suurimmillaan liittoon kuului 220 jäsenyhdistystä ja yli 30 000 jäsentä vuoden 1946 alussa. Toverikunnissa oli erillisiä kerhoja muun muassa sotilaille, metsäkaartilaisille, metsästäjille ja pienviljelijöille.
Historia > Alasajo

EST liittyi SKDL:ään vuoden 1946 alussa. Liitoilla oli päällekkäisiä toimintoja, joten vuoden 1947 liittokokouksessa STL päätti tiivistää yhteistyötä. STL:n toimisto lakkautettiin ja siirrettiin SKDL:n hoidettavaksi. Piirijärjestöjen toiminnot siirrettiin SKDL:n piirien toverikuntajaostoille. Toveri-lehti lakkautettiin taloudellisesti kannattamattomana. STL:n oma toiminta alkoi supistua, mutta se jatkui virkistystoiminnan ja sosiaalikysymysten parissa. Toiminnan alasajoon vaikutti osaltaan se, että SKP:n johto suhtautui toverikuntiin epäluuloisesti pelätessään niiden saattavan muotoutua puoluevastaisten äkkijyrkkien ajatusten levityspaikoiksi.
Huhtikuussa 1947 STL:n liittoneuvosto vaati muun muassa suurteollisuuden, pankkien ja vakuutuslaitosten kansallistamista, maareformia, oikeuslaitoksen puhdistamista sekä asevelvollisuusajan lyhentämistä kuuteen kuukauteen. Kokous antoi tukensa SKDL:n Mauno Pekkalan johtamalle hallitukselle ja paheksui sosialidemokraattien hankkeita sen vaihtamiseksi. Liittoneuvosto määritteli yhdeksi STL:n tärkeimmistä tehtävistä rikollisuuden vastustamisen. Suurimpien kaupunkien toverikunnat organisoivat järjestysmiesryhmiä ja osallistuivat aktiivisesti apupoliisitoimintaan.
Osa liitossa toimineista entisistä punakaartilaisista perusti vuonna 1947 Entisten Punakaartilaisten Keskusjärjestön.
STL:n toinen liittokokous pidettiin Helsingissä 30. kesäkuuta 1949. Liitto antoi tukensa perusteilla olleelle rauhanpuolustajien liikkeelle ja kehotti osallistumaan paikallisten rauhanneuvostojen muodostamiseen. Liiton mukaan jäsenistön tehtävänä oli ”paljastaa sodan valmistelijat ja heidän puolustajansa, ja muistuttaa, ettei sodan estämiseksi riitä se, että me vastustamme ja vihaamme sotaa, vaan meidän tulee teoin ja toimin taistella sitä vastaan.” Liitto julkaisi myös ”uuslapualaisuutta” vastustaneen lausuman, jonka mukaan ”erilaiset uhkaukset, terroriteot ja laittomuudet” olivat saaneet ”yhä uhkaavamman muodon.” Esimerkkinä kyseisistä ilmiöistä mainittiin Akseli Kiviahoon Evijärvellä kohdistunut murhayritys.