stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
C.S.I. Miami
Katsojaluvut Yhdysvalloissa

| Kausi | Jaksot | Esitysaika (EST) | Alkuperäinen esitys> Avausjakso | Alkuperäinen esitys> Päätösjakso | Alkuperäinen esitys> TV-kausi | Rank | Katsojia (miljoonissa) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 24 | Monday 10:00pm/9c | 23. syyskuuta 2002 | 19. toukokuuta 2003 | 2002–2003 | #12 | 16,45 |
| 2. | 24 | Monday 10:00pm/9c | 22. syyskuuta 2003 | 24. toukokuuta, 2004 | 2003–2004 | #9 | 18,06 |
| 3. | 24 | Monday 10:00pm/9c | 20. syyskuuta 2004 | 23. toukokuuta 2005 | 2004–2005 | #7 | 19.00 |
| 4. | 25 | Monday 10:00pm/9c | 19. syyskuuta 2005 | 22. toukokuuta 2006 | 2005–2006 | #9 | 18,12 |
| 5. | 24 | Monday 10:00pm/9c | 18. syyskuuta 2006 | 14. toukokuuta 2007 | 2006–2007 | #12 | 16,98 |
| 6. | 21 | Monday 10:00pm/9c | 24. syyskuuta 2007 | 19. toukokuuta 2008 | 2007–2008 | #16 | 13,91 |
| 7. | 25 | Monday 10:00pm/9c | 22. syyskuuta, 2008 | 18. toukokuuta 2009 | 2008–2009 | #13 | 14,26 |
| 8. | 24 | Monday 10:00pm/9c | 21. syyskuuta 2009 | 24. toukokuuta 2010 | 2009–2010 | #24 | 12,65 |
| 9. | 22 | Sunday 10:00pm/9c | 3. lokakuuta 2010 | 8. toukokuuta 2011 | 2010–2011 | #27 | 11,75 |
| 10. | 19 | Sunday 10:00pm/9c | 25. syyskuuta 2011 | 8. huhtikuuta 2012 | 2011–2012 | #36 | 10,84 |
Sisarsarjat

C.S.I.
C.S.I. New York
C.S.I. Cyber
Raisa Gorbatšova

| Raisa Gorbatšova> Раиса Горбачёва |
| --- | --- |
 Gorbatšova Ranskan-valtiovierailulla vuonna 1985.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1932 Rubtsovsk, Venäjän SNTL, Neuvostoliitto
Kuollut: 20. syyskuuta 1999 (67 vuotta) Münster, Nordrhein-Westfalen, Saksa
Kansalaisuus:  Venäjä
Puoliso:  Mihail Gorbatšov (vih. 1953)
Lapset:  Irina Virganskaja
Raisa Maksimovna Gorbatšova (o.s. Titarenko, ven. Раи́са Макси́мовна Горбачёва (Титаре́нко); 5. tammikuuta 1932 Rubtsovsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 20. syyskuuta 1999 Münster, Saksa) oli Neuvostoliiton presidentin Mihail Gorbatšovin puoliso. Hän kuoli vuonna 1999 leukemiaan. Gorbatšova oli maailmalla suosittu henkilö, ja hänen on katsottu luoneen puolisostaan vapaamielisen kuvan, mitä Venäjällä on karsastettu.
Hänen nimeään kantava hyväntekeväisyyssäätiö kerää rahaa lasten leukemian hoitoon. Mihail Gorbatšov levytti 2009 vaimonsa  lempilauluja. Levyn ainoa myyntikappale myytiin 100 000 eurolla säätiön hyväntekeväisyysillallisten huutokaupassa lasten leukemian hoidon hyväksi.
Titarenkon perhe oli ukrainalainen ja kotoisin Tšernihivistä Pohjois-Ukrainasta, mistä oli kotoisin myös Mihail Gorbatšovin äiti.
Kirjallisuutta

Vasiljeva, Larisa: Kremlin naiset (alkuteos: Kremlevskie zony, suom. Eila Salminen). Otava, 1994. ISBN 951-1-13350-0
Jürgens, Urda: Raisa (alkuteos: Raissa Gorbatschowa, suom. Marja Kyrö). Kirjayhtymä, 1991 (Painokaari). ISBN 951-26-3477-5
Lehmusoksa, Risto: Volodjan varjo: Yrityksiä itäisen naapurin henkilöhistoriasta. Otava, 1996. ISBN 951-1-13786-7
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Sirkku Grahn

Sirkku Meeri Grahn (s. 20. maaliskuuta 1932 Alatornio) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1955–57 ja sitten muun muassa Lahden ja Turun kaupunginteattereissa.
Grahn näytteli 1980-luvulla muutamissa elokuvissa, kuten Yö meren rannalla (1981), Minä, siili ja trumpetti (1983), Päivää, herra Kivi (1984) ja Viimeinen keikka (1984).
Gráinne

Gráinne on  Irlannin Fenian-tarustossa kuningas Cormac mac Airtin tytär ja soturijoukko Fiannan jo ikääntyneen johtohahmon Finn mac Cumhaillilin kihlattu.
Hääjuhlissa Gráinne kohtaa Fiannaan kuuluvan nuorukaisen Diarmaidin ja rakastuu tähän. Gráinne lähestyy Diarmaidia, mutta tämä torjuu tytön, sillä hänet on luvattu Finnille. Gráinne langettaa kuitenkin Diarmaidin ylle maagisen valan, geisin, jonka mukaan nuorukaisen on vietävä hänet pois Tarasta. Diarmaidin kumppanit vakuuttavat, että geis sitoo häntä lujemmin kuin Finnille vannottu uskollisuusvala. Sen jälkeen Diarmaid ja Gráinne pakenevat yhdessä halki Irlannin ja Finn ryhtyy ajamaan heitä takaa. Nuoruuden ja rakkauden jumala Oenghus auttaa rakastavaisia muun muassa taikomalla Gráinnen toiseen paikkaan suuren vaaraan uhatessa sekä neuvomalla heitä koskaan nukkumasta kahta peräkkäistä yötä samassa paikassa.
Pakomatkallaan he saapuvat Duvnosin lumottuun metsään, jota vartioi jättiläinen Sharvan. Metsässä on puu, jonka marjat tekevät kuolemattomaksi, ja Gráinne himoitsee niitä. Hän taivuttelee Diarmaidin uhmaamaan Sharvania ja hankkimaan hänelle marjoja. Diarmaid onnistuu tappamaan jättiläisen, ja hän ja Gráinne syövät kumpikin marjoja. Sillä välin Finn on kuitenkin löytänyt heidän piilopaikkansa. Oenghus puuttuu jälleen peliin ja taikoo Gráinnen turvaan toisen kerran. Lopulta Finn armahtaa Diarmaidin, kun Oenghus on toiminut parin puolestapuhujana. Gráinne ja Diarmaid asettuvat Kerryyn ja saavat viisi lasta.
Finn janoaa kuitenkin yhä kostoa. Eräänä päivänä järjestetään villisikajahti ja Diarmaid kutsutaan mukaan metsästykseen. Todellisuudessa villisika on Diarmaidin lumottu kasvattiveli. Aikoinaan on ennustettu, että Diarmaid saisi surmansa kasvattiveljensä kautta. Finn tuntee ennustuksen ja pyrkii saattamaan Diarmaidin vaaraan. Tarinan yhdessä versiossa karju tappaa Diarmaidin, toisessa versiossa taas villisika tapetaan, mutta Diarmaid haavoittuu kuolettavasti sen torahampaasta, jonka Finn on myrkyttänyt noituudella.
Irlantilaisessa mytologiassa toistuu usein sama teema, nuorenparin ja iäkkään kilpakosijan kolmiodraama. Gráinnen, Diarmaidin ja Finnin tarina muistuttaa esimerkiksi Deirdren, Noísin ja Conchobar mac Nessan tarinaa.
William Golding

| William Golding |
| --- | --- |
 William Golding vuonna 1983.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. syyskuuta 1911 Newquay, Cornwall, Britannia
Kuollut: 19. kesäkuuta 1993 (81 vuotta) Perranarworthal, Cornwall, Britannia
Kansalaisuus:  britti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  Poems (1934), Kärpästen herra (1954)
Palkinnot
 Nobelin kirjallisuuspalkinto (1983)  
Aiheesta muualla
www.william-golding.co.uk
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
William Gerald Golding  (19. syyskuuta 1911 Newquay, Cornwall, Britannia – 19. kesäkuuta 1993 Perranarworthal, Cornwall, Britannia) oli englantilainen kirjailija, joka tutki teoksissaan erityisesti syyllisyyden ja kärsimyksen ongelmaa sekä käsitteli ihmisen moraalista olemusta vertauskuvallisen esitystavan keinoin. Hänen tunnetuin teoksensa on esikoisromaani Kärpästen herra vuodelta 1954.
Elämä

William Golding syntyi isoäitinsä kotona Newquayssa Cornwallissa. Hän vietti lapsena lomat isoäitinsä luona, mutta koti oli Marboroughissa Wiltshiressä, jossa hänen isänsä opetti luonnontieteitä paikallisessa koulussa. Isä Alec Golding oli sosialisti, joka oli suuntautunut tieteelliseen rationalismiin. William ja hänen vanhempansa veljensä Joseph kävivät samaa koulua, jossa isä oli opettajana. Isä jäi eläkkeelle 1905. Äiti Mildred Golding kannatti suffragettien maltillista siipeä. Vuonna 1930 Golding aloitti opinnot Oxfordin yliopiston Brasenose Collegessa, jossa hän opiskeli luonnontieteitä kaksi vuotta ennen kuin siirtyi englantilaiseen kirjallisuuteen. Hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon kesällä 1934, ja myöhemmin samana vuonna  Macmillanin kustantamo julkaisi hänen ensimmäinen kirjansa Poems, jonka julkaisuun hän sai apua opiskelutoveriltaan Adam Bittlestonilta. Golding oli eläinten oikeuksien puolustaja.
Golding avioitui Ann Brookfieldin kanssa 1939, ja he saivat kaksi lasta, Judyn ja Davidin. Hän muutti vaimonsa kanssa 1985 Cornwalliin Perranarworthaliin lähelle Truroa, missä hän kuoli kahdeksan vuoden kuluttua. Häneltä jäi muinaiseen Delhiin sijoittuva julkaisematon käsikirjoitus The Double Tongue, jonka luonnoksesta muokattu versio julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen.
Toinen maailmansota

Toisessa maailmansodassa Golding palveli Britannian kuninkaallisessa laivastossa. Hän oli mukana muun muassa saksalaisten ylpeyden Bismarckin upottamisessa. Hän osallistui myös Normandian maihinnousuun johtamassaan maihinnousualuksessa ampumalla savuraketteja rannalle ja samana syksynä laivastotaisteluun Walcherenissa, jossa 23 hävittäjäalusta 24:stä upotettiin. Sodan päättyessä Golding oli ylennyt merivoimien luutnantiksi. Rauhan tultua hän palasi opetustyöhön ja kirjoittamaan, mutta sotakokemukset muuttivat hänen suhtautumistaan ihmiseen; hän näki ihmisten hyvin pimeän ja pahan puolen.
Kirjailijanura

Syyskuussa  1953 Golding lähetti käsikirjoituksen lontoolaiselle Faber & Faber -kustantamolle. Käsikirjoitusta ei aluksi hyväksytty, mutta yrityksen uusi kustannustoimittaja Charles Monteith kannatti sen julkaisemista. Hän halusi tekstiin muutamia poistoja, ja romaani ilmestyi syyskuussa 1954 nimellä Lord of the Flies (suom. Kärpästen herra). Sitä seurasi pian uusia teoksia, kuten Perilliset, Pincher Martin ja Vapaa putoaminen.
Julkaisumenestyksen myötä Golding saattoi vetäytyä opettajan virasta Bishop Wordsworthin koulusta vuonna 1961, ja hän vietti vuoden Yhdysvalloissa Hollinsin yliopistossa lähellä Roanokea Virginiassa. Muutettuaan vuonna 1958 Salisburystä lähellä olevaan Bowerchalkeen hän tutustui samassa kylässä asuneeseen James Lovelockiin, jonka kanssa hän harrasti kävelyretkiä. Kaksikko keskusteli Lovelockin hypoteesista, jonka mukaan elämä maapallolla toimii ikään kuin yhtenä eliönä. Golding ehdotti teorialla nimeä muinaiskreikkalaisten taruston Gaia-jumalattaren mukaan.
Vuonna 1970 Golding oli ehdokkaana Kentin yliopiston kansleriksi, mutta valituksi tuli liberaalipuolueen johtaja Jo Grimond.
Golding sai James Tait Black Memorial Prize -palkinnon vuonna 1979, Booker-palkinnon vuonna 1980 ja vuonna 1983 hänet palkittiin Nobelin kirjallisuuspalkinnolla. Hän sai ritarin arvon kuningatar Elisabet II:lta vuonna 1988.
Teokset

Esikoisromaanin Kärpästen herran lisäksi Goldingin teoksista on suomennettu muun muassa Vapaa putoaminen, Näkyvä pimeys, Perilliset sekä trilogia Merimatka, Laskusilta ja Laiva tulessa. Golding sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1983. Lautakunnan perustelu palkinnon myöntämiselle oli: ”romaaneista, jotka teräväkatseisella realistisella kerronnallaan ja tarinan monipuolisuudella ja yleismaailmallisuudella valaisevat nykymaailman ihmisen elämää”. Booker-palkinnon Golding sai 1980 romaanistaan Merimatka (Rites of Passage).
Teokset Rites of Passage, Close Quarters ja Fire Down Below muodostavat trilogian To the Ends of the Earth. David Attwood on ohjannut televisiolle trilogiaan pohjautuvan minisarjan To the Ends of the Earth (2005). Kärpästen herran pohjalta on tehty kaksi elokuvaa: Harry Hookin ohjaus vuodelta 1990 ja Peter Brookin ohjaus vuodelta 1963.
Golding luokitellaan fiktiiviseksi kirjailijaksi huolimatta viittauksista klassiseen kirjallisuuteen, mytologiaan ja kristilliseen symboliikkaan.selvennä Kuitenkin hänen teoksensa sijoittuvat usein suljettuihin yhteisöihin kuten saarille, kyliin, luostareihin, metsästäjiin, laivoihin merellä tai faaraon hoviin. Perilliset (1955) sijoittuu esihistoriaan. Romaani The Spire (1964) kuvaa keskiaikaisen katedraalin valmistumista. Romaanissa "Pincher Martin" keskittyy merimiehen viimeisiin hetkiin Pohjois-Atlantilla sen jälkeen, kun hänen laivaansa on hyökätty. Romaanissa Pyramidi (1967) hän nivoo yhteen kolme tarinaa 1920-luvun Englannista. The Scorpion God (1971)  sisältää kolme pienoisromaania, Clonk,Clonk, joka kertoo esihistoriallisesta metsästäjäheimosta Afrikassa, ja muinaisen Egyptin hovista (´'The Scorpion God') ja Rooman keisarista ('Envoy Extraordinary'). Viimeinen on työstetty uudelleen näytelmästä "The Brass Butterfly" (1958). Goldingin myöhempiä romaaneja ovat: Näkyvä pimeys (Darkness Visible, 1979), Paperimiehet (The Paper Men, 1984) ja historiallinen meritrilogia To the Ends of the Earth, joka koostuu teoksista Merimatka (Rites of Passage, 1980), Laskusilta (Close Quarters, 1987) ja Laiva tulessa (Fire Down Below, 1989).
Suomennetut teokset

Kärpästen herra (Lord of the Flies, 1954), suom. Juhana Perkki, Otava, 1960 ISBN 951-1-14056-6.
Perilliset (The Inheritors, 1955) Weilin & Göös, 1985
Vapaa putoaminen (Free Fall, 1959) suom. Weilin + Göös, 1986
Pyramidi (The Pyramid, 1967) suom. Weilin + Göös, 1987
Näkyvä pimeys (Darkness Visible, 1979) suom. Kersti Juva, Weilin + Göös, 1983
Paperimiehet (The Paper Men, 1984), suom. Weilin + Göös, 1985
To the Ends of the Earth , trilogia:
Merimatka (Rites of Passage, 1980) [jälkipuheen kirj. Eila Pennanen] ; suom. Eila Pennanen ja Hanno Vammelvuo. Weilin + Göös, 1981, ISBN 951-35-2519-8
Laskusilta (Close Quarters, 1987) suom. Eila Pennanen ja Hanno Vammelvuo. Gummerus, 1990
Laiva tulessa (Fire Down Below, 1989) Eila Pennanen ja Hanno Vammelvuo. Gummerus, 1991
Goldingin koti Marlboroughissa.
Ruotsi Eurovision laulukilpailussa
Sijoitukset ja pistejärjestelmät

Vuosien 1958-1974 pisteet  ole vertailukelpoisia vuodesta 1974 eteenpäin annettujen pisteiden kanssa erilaisen pisteytysjärjestelmän vuoksi.
Vuonna 1958 osallistujia oli kaikkiaan 10. Kunkin televisioyhtiön tuomaristossa oli kymmenen jäsentä. Jokainen antoi yhden pisteen parhaimmaksi katsomalleen laululle.
Näin toimittiin myös vuosina 1959–1961.
Vuonna 1962 kilpailtiin Luxemburgissa. Kullakin televisioyhtiöllä käytössään pisteet 3-2-1 kolmelle parhaimmaksi katsomalleen laululle.
Vuonna 1963 Eurovision laulukilpailu järjestettiin Lontoossa. Kunkin televisioyhtiön tuomaristolla oli käytössään pisteet 5-4-3-2-1.
Vuonna 1964 oli vuorossa Kööpenhamina, ja kymmenhenkisten tuomaristojen pisteiden anto muutettiin niin, että käytössä olivat pisteet 5-2-1.
Näin toimittiin myös 1965 Napolissa ja 1966 Luxemburgissa.
Vuonna 1967 Wienin kilpailun yhteydessä oli kullakin televisioyhtiöllä käytössään vapaavalintaisesti kymmenen pistettä. Tästä vuodesta alkaen tuomaristoissa piti olla puolet alle ja puolet yli 30-vuotiaita.
Samoin toimittiin 1968 Lontoossa ja 1969 Madridissa, jolloin neljä maata tuli tasapisteisiin. Muun muassa pohjoismaat yrittivät muuttaa sääntöjä seuraavaa vuotta varten, jotta vältettäisiin Madridin kaltaiset tapahtumat, mutta ehdotus ei mennyt läpi EBU:n kokouksessa. Niin kaikki pohjoismaat jäivät pois vuoden 1970 kilpailusta.
Vuonna 1971 saatiin uudenlainen sääntömuutos aikaan. Dublinissa paikalla olevien kunkin televisioyhtiön kahden tuomarin oli annettava jokaiselle laululle pisteitä arvosteluasteikolla 5-1.
Näin toimittiin myös Edinburghissa, Skotlannissa 1972 ja Luxemburgissa 1973.
Vuonna 1974 Englannin Brightonissa pidettyyn kisaan tuli jälleen uusi järjestelmä. Kullakin televisioyhtiöllä oli käytössään yhteensä kymmenen pistettä. Minimi oli 1, maksimi 5.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Esittäjä | Laulu | Sijoitus | Pisteet | Huom. |
| 1958 | Alice Babs | Lilla stjärna | 4 / 10 | 10 |  |
| 1959 | Brita Borg | Augustin | 9 / 11 | 4 | Jaettu viimeistä edellinen sija Itävallan kanssa |
| 1960 | Siw Malmkvist | Alla andra får varann | 10 / 13 | 4 |  |
| 1961 | Lill-Babs | April, april | 14 / 15 | 2 |  |
| 1962 | Inger Berggren | Sol och vår | 7 / 16 | 4 |  |
| 1963 | Monica Zetterlund | En gång i Stockholm | 13 / 16 | 0 | Jaettu viimeinen sija; ei pisteitä |
| 1965 | Ingvar Wixell | Absent Friends | 10 / 19 | 6 |  |
| 1966 | Lill Lindfors & Svante Thuresson | Nygammal vals (Hip man svinaherde) | 2 / 18 | 16 |  |
| 1967 | Östen Warnerbring | Som en dröm | 8 / 17 | 7 |  |
| 1968 | Claes-Göran Hederström | Det börjar verka kärlek, banne mej | 5 / 17 | 15 |  |
| 1969 | Tommy Körberg | Judy, min vän | 9 / 16 | 8 |  |
| 1971 | Family Four | Vita vidder | 6 / 18 | 85 |  |
| 1972 | Family Four | Härliga sommardag | 13 / 18 | 75 |  |
| 1973 | Nova and The Dolls | You Are Summer - You Never Tell Me No | 5 / 17 | 94 |  |
| 1974 | ABBA | Waterloo | 1 / 17 | 24 | Voittaja |
Sijoitukset ja pistejärjestelmät > Nykyinen pistejärjestelmä

Vuodesta 1975 käytössä ollut suomalaisen viihdepäällikkö Heikki Seppälän ideoima äänestyskäytäntö:
Jokaisesta osallistujavaltiosta annetaan ääniä 10 parhaimmalle esitykselle.
Parhaalle esitykselle annetaan 12 pistettä, toiselle 10 pistettä ja seuraaville pisteet 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1.
Vuodesta 2006 lähtien, pisteiden jaon nopeuttamiseksi, pisteiden lukija on kertonut vain kolme suurinta pistettä (pisteet 8, 10, 12), kun pienemmät pisteet (1–7) ilmestyvät ruutuun suoraan.
| Vuosi | Artisti(t) | Kappale | Sijoitus | Pisteet | Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 | Lars Berghagen | Jennie, Jennie | 8 | 72 |  |
| 1977 | Forbes | Beatles | 18 | 2 | Viimeinen sija |
| 1978 | Björn Skifs | Det blir alltid värre framåt natten | 14 | 26 |  |
| 1979 | Ted Gärdestad | Satellit | 17 | 8 |  |
| 1980 | Tomas Ledin | Just nu! | 10 | 47 |  |
| 1981 | Björn Skifs | Fångad i en dröm | 10 | 50 |  |
| 1982 | Chips | Dag efter dag | 8 | 67 |  |
| 1983 | Carola Häggkvist | Främling | 3 | 126 |  |
| 1984 | Herreys | Diggi-loo diggi-ley | 1 | 145 | Voittaja |
| 1985 | Kikki Danielsson | Bra vibrationer | 3 | 103 |  |
| 1986 | Monica Törnell & Lasse Holm | E' de' det här du kaller kärlek? | 5 | 78 |  |
| 1987 | Lotta Engberg | Boogaloo | 12 | 50 |  |
| 1988 | Tommy Körberg | Stad i ljus | 12 | 52 |  |
| 1989 | Tommy Nilsson | En dag | 4 | 110 |  |
| 1990 | Edin Ådahl | Som en vind | 16 | 24 |  |
| 1991 | Carola | Fångad av en stormvind | 1 | 146 | Voittaja |
| 1992 | Christer Björkman | I morgon är en annan dag | 22 | 9 | Toiseksi viimeinen sija |
| 1993 | Arvingarna | Eloise | 7 | 89 |  |
| 1994 | Marie Bergman & Roger Pontare | Stjärnorna | 13 | 48 |  |
| 1995 | Jan Johansen | Se på mig | 3 | 100 |  |
| 1996 | One More Time | Den vilda | 3 | 100 |  |
| 1997 | Blond | Bara hon älskar mig | 14 | 36 |  |
| 1998 | Jill Johnson | Kärleken är | 10 | 53 |  |
| 1999 | Charlotte Nilsson | Take Me to Your Heaven | 1 | 163 | Voittaja |
| 2000 | Roger Pontare | When the Spirits Are Calling My Name | 7 | 88 |  |
| 2001 | Friends | Listen to Your Heartbeat | 5 | 100 |  |
| 2002 | Afro-dite | Never Let It Go | 8 | 72 |  |
| 2003 | Fame | Give Me Your Love | 5 | 107 |  |
Sijoitukset ja pistejärjestelmät > Kaksivaiheinen loppukilpailu

Kun vuonna 2003 kiinnostus Eurovision laulukilpailua kohtaan lisääntyi, EBU:ssa päätettiin muuttaa laulukilpailun rakennetta seuraavanlaiseksi:
Kilpailu muutettiin vuonna 2004 kaksiosaiseksi.
Semifinaali ja finaali käytiin kahtena eri päivänä.
Laulukilpailuun voi osallistua korkeintaan 40 valtiota.
Pistejärjestelmä pysyi ennallaan.
Kansainvälisessä finaalissa suora finaalipaikka on:
Viime vuonna kymmenellä parhaiten menestyneellä valtiolla.
Suurimmilla laulukilpailun rahoittajamailla: Saksalla, Ranskalla, Espanjalla ja Isolla-Britannialla.
Ne valtiot, jotka eivät päässeet suoraan finaaliin, kilpailevat finaalipaikasta semifinaalissa. Kymmenen parhaiten menestynyttä valtiota semifinaalissa pääsevät finaaliin. Semifinaalissa ei kerrota kunkin valtion saamia pistemääriä vaan ne paljastetaan vasta finaalin jälkeen. Semifinaalista finaaliin selvinneet ilmoitetaan satunnaisessa järjestyksessä.
| Vuosi | Artisti(t) | Kappale | Finaali | Pisteet | Semifinaali | Pisteet | Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Lena Philipsson | It Hurts | 5 | 170 | - | - | Suora finaalipaikka; edellisenä vuonna 10 parhaan sijan joukossa |
| 2005 | Martin Stenmarck | Las Vegas | 19 | 30 | - | - | Suora finaalipaikka; edellisenä vuonna 10 parhaan sijan joukossa |
| 2006 | Carola | Invincible | 5 | 170 | 4 | 214 |  |
| 2007 | The Ark | The Worrying Kind | 18 | 51 | - | - | Suora finaalipaikka; edellisenä vuonna 10 parhaan sijan joukossa |
Sijoitukset ja pistejärjestelmät > Kaksi semifinaalia

Koska kiinnostus Eurovision laulukilpailuun vain jatkoi kasvamistaan, päätettiin ottaa käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä:
Neljä suurinta rahoittajamaata ovat automaattisesti finaalissa.
Edellisen vuoden voittaja on suoraan finaalissa.
Kaikki muut valtiot kilpailevat finaalipaikasta kaksiosaisessa semifinaalissa. Kummastakin semifinaalista jatkoon pääsee yhteensä 20 maata.
| Vuosi | Artisti(t) | Kappale | Finaali | Pisteet | Semifinaali | Pisteet | Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Charlotte Perrelli | Hero | 18 | 47 | 12 | 54 | Kaksiosainen semifinaali käyttöön; semifinaalista jatkoon tuomariäänin |
| 2009 | Malena Ernman | La voix | 21 | 33 | 4 | 105 |  |
| 2010 | Anna Bergendahl | This Is My Life | – | – | 11 | 62 | Esitys ei läpäissyt semifinaalia |
| 2011 | Eric Saade | Popular | 3 | 185 | 1 | 155 |  |
| 2012 | Loreen | Euphoria | 1 | 372 | 1 | 181 | Voittaja |
| 2013 | Robin Stjernberg | You | 14 | 62 | – | – | Suora finaalipaikka edellisen vuoden voiton ansiosta |
| 2014 | Sanna Nielsen | Undo | 3 | 218 | 2 | 131 |  |

| 2015 | Måns Zelmerlöw | Heroes | 1 | 365 | 1 | 217 | Voittaja |
| 2016 | Frans | If I Were Sorry | 5 | 261 | – | – | Suora finaalipaikka edellisen vuoden voiton ansiosta |
| 2017 | Robin Bengtsson | I Can’t Go On | 5 | 344 | 3 | 227 |  |
| 2018 | Benjamin Ingrosso | Dance You Off | 7 | 274 | 2 | 254 |  |
| 2019 | John Lundvik | Too Late for Love | 5 | 334 | 3 | 238 |  |
| 2020 | The Mamas | Move | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. |
| 2021 | Tusse | Voices | 14 | 109 | 7 | 142 |  |
| 2022 | Cornelia Jakobs | Hold Me Closer | 4 | 438 | 1 | 396 |  |

| 2023 | Loreen | Tattoo | 1 | 583 | 2 | 135 |  |
| 2024 | Marcus & Martinus | Unforgettable | 9 | 174 | – | – | Suora finaalipaikka edellisen vuoden voiton ansiosta |
Ruotsi ei osallistunut Eurovision laulukilpailuun vuosina 1964, 1970 eikä 1976.
Kapellimestarit

Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Ruotsin kapellimestarit 1958–1998
| Vuosi | Nimi |  |  |
| 1958 | Dolf van der Linden (kilpailun hollantilainen pääkapellimestari) |  |  |
| 1959 | Franck Pourcel (kilpailun ranskalainen pääkapellimestari) |  |  |
| 1960 | Thore Ehrling |  |  |
| 1961 | William Lind |  |  |
| 1962 | Egon Kjerrman |  |  |
| 1963 | William Lind |  |  |
| 1965 | William Lind |  |  |
| 1966 | Gert-Ove Andersson |  |  |
| 1967 | Mats Olsson |  |  |
| 1968 | Mats Olsson |  |  |
| 1969 | Lars Samuelson |  |  |
| 1971 | Claes Rosendahl |  |  |
| 1972 | Mats Olsson |  |  |
| 1973 | Monica Dominique |  |  |
| 1974 | Sven-Olof Walldoff |  |  |
| 1975 | Lars Samuelson |  |  |
| 1977 | Anders Berglund |  |  |
| 1978 | Bengt Palmers |  |  |
| 1979 | Lars Samuelson |  |  |
| 1980 | Anders Berglund |  |  |
| 1981 | Anders Berglund |  |  |
| 1982 | Anders Berglund |  |  |
| 1983 | Anders Ekdahl |  |  |
| 1984 | Curt-Eric Holmquist |  |  |
| 1985 | Curt-Eric Holmquist |  |  |
| 1986 | Anders Berglund |  |  |
| 1987 | Curt-Eric Holmquist |  |  |
| 1988 | Anders Berglund |  |  |
| 1989 | Anders Berglund |  |  |
| 1990 | Curt-Eric Holmquist |  |  |
| 1991 | Anders Berglund |  |  |
| 1992 | Anders Berglund |  |  |
| 1993 | Curt-Eric Holmquist |  |  |
| 1994 | Anders Berglund |  |  |
| 1995 | Anders Berglund |  |  |
| 1996 | Anders Berglund |  |  |
| 1997 | Curt-Eric Holmquist |  |  |
| 1998 | Anders Berglund |  |  |