stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Superjoukko

Neitsyen superjoukko
Lähimmät superjoukot. Maailmankaikkeus yhden miljardin valovuoden etäisyydellä Maasta. Arviolta 63 miljoonaa galaksia.
Superjoukot koostuvat monista galaksijoukoista. Superklusterien olemassaolo osoittaa, että universumin galaksit eivät ole jakautuneet tasaisesti; useimmat niistä on koottu ryhmiksi ja klusteiksi, joissa ryhmät sisältävät jopa kymmeniä galakseja ja klustereita jopa useita tuhansia galakseja. Nuo ryhmät ja klusterit ja muut eristetyt galaksit puolestaan muodostavat vielä suurempia rakenteita, joita kutsutaan superklustereiksi.
Superjoukot muodostavat avaruuteen niin sanottuja seinämiä, jotka muodostavat maailmankaikkeuteen saippuavaahtomaisen rakenteen. Toisin sanoen seinämät ovat kuin saippuakuplien reunoja, joiden keskelle jää paljon tyhjää tilaa, missä on vain vähän galakseja. Galaksijoukkojen seinät voivat ulottua useista sadoista miljoonista valovuosista 10 miljardiin valovuoteen ja kattaa yli 5 % havaittavasta maailmankaikkeudesta. Nämä ovat suurimmat tähän mennessä tunnetut rakenteet. Superklustereiden havainnot voivat antaa tietoa maailmankaikkeuden alkutilasta, jolloin superklusterit luotiin. Superklustereiden sisällä olevien galaksien pyörimisakselien suuntia tutkivat ne, jotka uskovat niiden antavan näkemystä ja tietoa galaksien varhaisesta muodostumisprosessista universumin historiassa.
Oma galaksimme Linnunrata kuuluu galaksijoukkoon paikallinen ryhmä, joka puolestaan kuuluu Laniakean superjoukkoon.
Historia

Väitteen superjoukkojen olemassaolosta esitti ensimmäisenä George Abell vuonna 1958 julkaistussa Abellin galaksiklusteriluettelossaan. Hän kutsui niitä "toisen asteen klusteriksi" tai klusteriklusteriksi.
Superjoukkojen luettelo

| Galaktinen superjoukko | Tiedot | Huomautukset |
| --- | --- | --- |
| Einaston superjoukko |  z = ~0.25 (3 miljardia valovuotta )  pituus = 360 miljoonaa valovuotta  massa = 2.6 × 1016 Auringon massaa | Löydetty vuonna 2023 analysoimalla Sloan Digital Sky Surveyn kuvia. Väitetään olevan massiivisin löydetty superjoukko. |
| Kuningas Ghidorahin superjoukko |  z = 0.50-0.64 | Massiivisin galaksien superjoukko vuoteen 2023 mennessä. |
| Laniakean superjoukko |  z = 0.000  Pituus = 153 Mpc (500 milj. valovuotta) | Laniakean Superjoukko on superjoukko, joka sisältää  Neitsyen superjoukon, paikallisen ryhmän, ja jälkimmäisen osalta meidän galaksimme Linnunradan. |
| Neitsyen superjoukko |  z= 0.000  Pituus = 33 Mpc (110 milj. valovuotta) | Sisältää Paikallisen ryhmän, johon kuuluu kotigalaksimme, Linnunrata. Se sisältää myös Neitsyen superjoukon lähellä sen keskusta ja sitä sanotaan joskus Paikalliseksi superjoukoksi. Sen uskotaan sisältävän yli 47 000 galaksia.  Tutkimus vuonna 2014 osoittaa, että Neitsyen superjoukko on vain lohko vielä suuremmasta superjoukosta, Laniakeasta. |
| Vesikäärme-Kentauri superjoukko |  | Koostuu kahdesta lohkosta, joita joskus kutsutaan myös nimellä superjoukot, tai joskus koko superjoukkoon viitataan näillä kahdella muulla nimellä   Hydra Superjoukko  Centaurus Superjoukko Vuonna 2014 julkistettu Laniakean_superjoukko valtasi Hydra-Centauruksen superjoukon, josta tuli osa uutta superjoukkoa. |
| Pavo–Indus superjoukko |  |  Vuonna 2014 julkistettu Laniakean_superjoukko valtasi Pavo-Indus Superjoukon, josta tuli osa uutta superjoukkoa. |
| Eteläinen superjoukko |  |  Sisältää Fornax klusterin (S373), Dorado ja Eridanus pilvet. |
| Saraswati superjoukko | Etäisyys = 4000 milj. valovuotta (1.2 Gpc) Pituus = 652 milj. valovuotta | Saraswatin Superjoukko koostuu 43 massiivisesta galaksijoukosta, kuten Abell 2361 ja sen massa on noin 2 x 1016 Auringon_massaa ja se näkyy  Kalojen tähdistössä |
Superjoukkojen luettelo > Lähes superjoukot

| Galaktinen superjoukko | Tiedot | Huomautukset |
| --- | --- | --- |
Perseus–Pisces superjoukko: 
| Coma superjoukko |  | Muodostaa suurimman osan CfA Homunculus, keskellä CfA2 Great Wall Galaksimuuria |
| Kuvanveistäjän superjoukko |  | SCl 9 |
| Herkuleen superjoukko |  | SCl 160 |
| Leijonan superjoukko |  | SCl 93 |
| Ophiuchuksen superjoukko |  17h 10m -22°  cz=8500–9000 km/s (keskus)  18 Mpc x 26 Mpc | Muodostavat kaukaisen seinän Ophiuchus Void, se voidaan liittää muuriin​ Pavo-Indus-Telescopiumin superjoukko ja Herculeksen superjoukko. Tämä superjoukko keskittyy cD-klusteriin Ophiuchuksen klusteri, ja sen jäseninä on ainakin kaksi muuta galaksijoukkoa, neljä muuta galaksiryhmää, useita kenttägalaksia. |
| Shapleyn_superjoukko |  z=0.046.(650 milj. valovuotta) | Toinen superjoukko löydetty, Paikallisen superjoukon jälkeen. |
Superjoukkojen luettelo > Kaukaisia superjoukkoja

| Galaktinen superjoukko | Tiedot | Huomautukset |
| --- | --- | --- |
Kalojen–Valaskalan_superjoukkoryhmä: 
| Boötes superjoukko |  | SCl 138 |
| Horologium–Reticulum superjoukko |  z=0.063 (700 Mly) Pituus = 550 Mly |  |
| Corona Borealis superjoukko |  z=0.07 |  |
Columba superjoukko: 
Aquarius superjoukko: 
Aquarius B superjoukko: 
Aquarius–Capricornus superjoukko: 
Aquarius–Cetus superjoukko: 
Bootes A superjoukko: 
| Caelum superjoukko |  z=0.126 (1.4 Gly) |  |
Draco superjoukko: 
Draco – Iso Karhu superjoukko: 
Fornax–Eridanus superjoukko: 
Grus superjoukko: 
Leijona A superjoukko: 
Leo–Sekstantti superjoukko: 
| Leijona–Neitsyt superjoukko |  | SCl 107 |
| Microscopium superjoukko |  | SCl 174 |
| Pegasus–Kalat superjoukko |  | SCl 3 |
| Perseus–Kalat superjoukko |  | SCl 40 |
Kalat-Oinas superjoukko: 
Ison Karhun superjoukko: 
| Neitsyt-Koma superjoukko |  | SCl 111 |
Superjoukkojen luettelo > Äärimmäisen kaukaiset superjoukot

| Galaxy superjoukko | Tiedot | Huomautukset |
| --- | --- | --- |
| Hyperion proto-superjoukko | z=2.45 | Tämä superjoukko oli löytöhetkellään vuonna 2018 aikaisin ja suurin tähän mennessä löydetty proto-superjoukko. |
| Ilveksen Superjoukko | z=1.27 | Löydetty 1999 (kuten ClG J0848+4453, nimi, jota käytetään nyt kuvaamaan läntistä klusteria ClG J0849+4452 kanssa on itäinen), se sisältää vähintään kaksi klusteria RXJ 0848.9+4452 (z=1.26) ja RXJ 0848.6+4453 (z=1.27) . Löytöhetkellään se oli etäisin tunnettu superjoukko. Lisäksi superjoukkoon liittyy seitsemän pienempää galaksiryhmää. |
| SCL @ 1338+27 at z=1.1 |  z=1.1 Pituus=70Mpc | Runsas superjoukko useiden galaksijoukkojen kanssa löydettiin epätavallisen pitoisuuden 23 ympäriltä QSOa kun z=1.1 vuonna 2001. Klusterikompleksin koko voi viitata Galaksimuurin olemassaoloon siellä, pelkän superjoukon sijaan. Havaittu koko lähestyy kokoa CfA2 Great Wall galaksimuuria. Löytöhetkellä se oli suurin ja kaukaisin superjoukko z=0.5  |
| SCL @ 1604+43 at z=0.9 | z=0.91 | Tämä superjoukko oli löytöhetkellään suurin niin syvältä avaruudesta löydetty superjoukko vuonna 2000. Se koostui kahdesta tunnetusta rikkaasta klusterista ja yhdestä sen löytäneen tutkimuksen tuloksena vasta löydetystä klusterista. Silloin tunnetut klusterit olivat Cl 1604+4304 (z=0.897) and Cl 1604+4321 (z=0.924), joilla tiedettiin silloin olevan 21 ja 42 tunnettua galaksia. Tuolloin äskettäin löydetty klusteri sijaitsi osoitteessa 16h 04m 25.7s, +43° 14′ 44.7″ |
| SCL @ 0018+16 at z=0.54 in SA26 | z=0.54 | Tämä superjoukko sijaitsee radiogalaksin 54W084C ympärillä (z=0.544) ja se koostuu vähintään kolmesta suuresta klusterista CL 0016+16 (z=0.5455), RX J0018.3+1618 (z=0.5506), RX J0018.8+1602 . |
| MS 0302+17 |  z=0.42 Pituus=6Mpc | Tämä superjoukko siinä on vähintään kolme jäsenklusteria, itäinen klusteri CL 0303+1706, eteläinen klusteri MS 0302+1659 ja pohjoinen klusteri MS 0302+1717. |
Katso lisää

Supercluster Catalog (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Superjoukko Wikimedia Commonsissa
Thief (vuoden 2014 videopeli)

| Thief |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Eidos Montreal
Julkaisija:  Square Enix
Jakelija:  Steam, Humble Store, Microsoft Store, PlayStation Store ja Epic Games Store
Käsikirjoittaja:  Rhianna Pratchett, Avi Winkler
Pelisarja:  Thief
Pelimoottori:  Unreal Engine 3
Julkaistu:   28. helmikuuta 2014
Lajityyppi:  hiiviskelypeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Alkaen 17 vuotta  PEGI 18  USK 16 
Alusta:  Windows, PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360, Xbox One
Jakelumuoto:  Optinen levy ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Thief on ensimmäisen persoonan hiiviskelypeli, jonka on kehittänyt kanadalainen Eidos Montreal ja julkaissut Square Enix. Se julkaistiin Windowsille, PlayStation 3:lle, PlayStation 4:lle, Xbox 360:lle sekä Xbox Onelle Suomessa 28. helmikuuta 2014.
Pelin tarina sijoittuu keskiaikaiseen steampunk-fantasiamaailmaan, jonka protagonistina toimii Garrett-niminen mestarivaras. Häntä kohtaavat monet haasteet, kuten vartijat, koirat, linnut ja myös siviilit.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Romano Orzari  | … |  Garrett    |
|  Daniel Kash  | … |  Orion   |
|  Vanessa Matsui  | … |  Erin   |
|  Matthew Edison  | … |  Thief Taker General   |
Vastaanotto

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 6/10.
Aiheesta muualla

Thief MobyGamesissa (englanniksi)
Thief Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| --- | --- |
Pelit:   Thief: The Dark Project  II: The Metal Age  Deadly Shadows  Thief 
Yritykset:   Looking Glass Studios  Ion Storm  Square Enix Square Enix Europe  Eidos-Montréal 
Liittyvää:   Garrett (videopelihahmo)  Dark Engine  Robbing the Cradle
The Rules of Hell

| The Rules of Hell Black Sabbath |
| --- | --- | --- |

Boksi-julkaisun tiedot
 Äänitetty : 1980–1982, 1992
 Julkaistu: 22. heinäkuuta 2008
 Tyylilaji: heavy metal
 Levy-yhtiö: Rhino
Black Sabbathin muut julkaisut
| Live at Hammersmith Odeon 2007 | The Rules of Hell 2008 | Greatest Hits 2009 |
The Rules of Hell on Black Sabbathin 22. heinäkuuta 2008 julkaistu viiden CD:n boksi. Se sisältää yhtyeen kaikki studioalbumit, joissa Ronnie James Dio toimii laulusolistina, sekä alun perin vuonna 1982 julkaistun Live Evil -konserttitaltioinnin. Kokoelma julkaistiin alun perin vain Pohjois-Amerikassa, ja se on periaatteessa jatkoa Rhino Recordsin ja Warner Brosin Sabbath-remasteroinneille. Edellinen boksi Black Box (2004) sisälsi kaikki vuosien 1970–1978 studioalbumit.
Boksin nimi oli basisti Geezer Butlerin idea. Se on sekoitus Dion aikaisen Black Sabbathin kahden ensimmäisen albumin nimistä (Heaven and Hell, Mob Rules). Albumin levyt julkaistiin myöhemmin myös irrallisina.
Kappaleet

CD 1: Heaven and Hell (1980)
CD 2: Mob Rules (1981)
CD 3: Live Evil, levy 1 (1982)
CD 4: Live Evil, levy 2
CD 5: Dehumanizer (1992)
CD 6: "Best Buy Exclusive Bonus Disc: Live 1981":
"Neon Knights"
"The Mob Rules"
"Children of the Grave"
"Voodoo"
"Country Girl"
live-kappaleet otettu vuoden 2007 Live at Hammersmith Odeon-julkaisulta.
"iTunes/Amazon digital only-bonus tracks":
"The Devil Cried"
"Shadow of the Wind"
"Ear in the Wall"
vain ladattavan version bonus-kappaleet otettu The Dio Years-kokoelmalta.
Kokoonpano

Tony Iommi – kitara
Geezer Butler – basso
Ronnie James Dio – laulu
Vinny Appice – rummut
Bill Ward – rummut Heaven and Hell -albumilla
+
Geoff Nicholls – kosketinsoittimet
Arvostelut

Allmusic:
Julkaisuhistoria

heinäkuu 2008: Rhino, R2-460156, 5 CD, US
heinäkuu 2008: Rhino, R2-513689, 6 CD, US, "Best Buy"-versio
Turun postitalo

Turun postitalo etelästä.
Turun postitalo on Turun pääpostiksi vuonna 1932 valmistunut rakennus. Se sijaitsee Eerikin- ja Humalistonkatujen kulmassa, ja sen on suunnitellut arkkitehti Selim Savonius. Joissakin lähteissä toiseksi suunnittelijaksi mainitaan diplomi-insinööri Torsten Kranck, mutta postimuseon mukaan Savoniusta ovat suunnittelussa avustaneet vain Otto Flodin, C. O. Cronstedt ja E. Schroderus.
Talo sijoittuu arkkitehtuuriltaan uusklassismin ja funktionalismin välille. Talon julkisivu on suoraviivainen ja pelkistetty, ja sen sisätilojen suunnittelua ohjasi tilojen käyttötarkoitus.
Historia

Valmistuttuaan 1932 rakennus korvasi vuonna 1899 valmistuneen Sebastian Gripenbergin piirtämän uusrenessanssisen vanhan postitalon, joka purettiin 1960-luvun alussa. Rakennus toimi Turun pääpostina valmistumisestaan 1980-luvulle saakka, jolloin Turun pääposti siirtyi Pitkämäkeen Uhrilähteenkadulle, mutta postitaloon jäi vielä pienempi postikonttori. Aluksi talossa toimi myös muita valtion virastoja.
Talvisodan alussa postitaloon rakennettiin yleinen väestönsuoja. Tammikuun 29. päivänä vuonna 1940, niin sanottuna yllätysmaanantaina, ilmapommituksien aikaan väestönsuojan ovi oli lukossa ja rakennuksen edustalle pudonneet pommit tappoivat 29 henkeä. Pommituksessa postitalon läheisyyteen tippui yli 200 erilaista pommia, ja pommituksen vahinkoja on yhä nähtävissä rakennuksen kivijalassa.
Pommituksien uhrien muistoksi talon kivijalkaan Eerikin- ja Humalistonkatujen kulmaan osoitteeseen Eerikinkatu 21 kiinnitettiin muistolaatta 13.3.1986 ja sille lisälaatta 21.4.2011. Muistolaatan tekstissä lukee ”Nämä vauriot syntyivät talvisodan aikana 29.1.1940 tapahtuneessa pommituksessa”, ja lisälaattaan on merkitty pommituksessa menehtyneiden lukumäärä. Muistolaatan hankkivat Turkuseura ja Turun reserviupseeriyhdistyksen perinnetoimikunta, ja sen on suunnittelut arkkitehti Aarne Ehojoki. Lisälaatta hankittiin Turkuseuran aloitteesta.
Turun postitalo lännestä.
Turun postitalon kaakkoiskulmassa oleva kello.
Postitalon kaakkoisseinässä on nähtävissä jälkiä talvisodan aikaisista ilmapommituksista.
Postitalon kaakkoisseinässä oleva muistolaatta ja sen lisälaatta 29.1.1940 pommituksen uhrien muistoksi..
Aiheesta muualla

Turun postitalo vihitään tänään, Helsingin Sanomat, 17.09.1933, nro 249, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tyrone Smith

Tyrone Smith Lontoon olympialaisissa 2012.
Tyrone Smith (s. 7. elokuuta 1984) on bermudalainen pituushyppääjä.
Vuonna 2008 Smith karsiutui sekä Valencian MM-hallikisoissa että Pekingin olympialaisissa. Hän jäi karsintaan myös Berliinin MM-kisoissa 2009, Dohan MM-hallikisoissa 2010 ja Daegun MM-kisoissa 2011. Vuonna 2012 Smith karsiutui Istanbulin MM-hallikisoissa. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui 12:nneksi. Hän karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän oli kymmenes. Rion olympialaisissa ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui loppukilpailusta. Birminghamin MM-hallikisoissa 2018 hän oli yhdestoista. Hän karsiutui loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa 2019.
Smith on saavuttanut Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa kultaa 2011 ja pronssia 2008. Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa hän voitti kultaa 2010. Kansainyhteisön kisoissa 2010 hän sijoittui viidenneksi. Pan-Amerikan kisoissa 2015 hän oli neljäs ja 2019 viides.
Smithillä on nimissään Bermudan ennätys sekä ulko- että sisäradoilla. Ulkona hän on hypännyt 834 cm Houstonissa 5. toukokuuta 2017 ja hallissa 783 cm Birminghamissa 18. helmikuuta 2017. Smithin muita ennätyksiä ovat 100 metrin 10,83 s vuodelta 2006 ja 200 metrin 22,18 s vuodelta 2008.
Aiheesta muualla

Tyrone Smithin kotisivut (englanniksi)
Tomba’s sleeve

| Tomba’s sleeve Ръкав на Томба |
| --- | --- |
Paikkakunta::  Bansko, Bulgaria
Talviurheilukeskus:: Banskoski
Vuori:: Todorka
Rinneluokitus:: Musta
Ala-asema:: 1 598 m
Hissi
Hissi:: Bănderitsa 1
Tyyppi:: 4-hengen tuolihissi
Kapasiteetti:: 2 000 henkilöä/h
Ala-asema:: 1 598 m
Yläasema:: 2 229 m
Lumilautacross
Lähtö:: 1 670 m
Maali:: 1 610 m
Korkeusero:: 60 m
Pituus:: 330 m
Keskijyrkkyys:: 18,2 %
Eri elementtejä:: 7 kpl
1. MC-kilpailu:: 4.2.2017
Tomba’s sleeve (bulg. Ръкав на Томба, Răkav na Tomba) on laskettelurinne Banskoskiissa Banskossa Bulgariassa.
Tomba’s sleevessä on järjestetty lumilautailun maailmancupin lumilautacrosskilpailuita vuosina 2017 ja 2018. Viereisellä Bănderitsa-rinteellä on järjestetty parisuurpujottelukilpailuita sekä alppihiihdon maailmancupin osakilpailuita.
Turun ja Porin läänin vaakuna

Turun ja Porin läänin vaakuna vuosina 1962–1997.
Turun ja Porin läänin vaakuna oli vuosina 1634–1997 toimineen läänin heraldinen tunnus. Läänin viimeisen vaakunan suunnitteli heraldikko Ahti Hammar vuonna 1962 ja se oli käytössä läänin lakkauttamiseen saakka vuonna 1997. Vaakuna koostui Varsinais-Suomen ja Satakunnan maakuntavaakunoista viitaten läänin sijaintiin kyseisten maakuntien alueilla.
Vaakunan heraldinen selitys kuuluu: "halkoisen kilven oikeanpuolisessa punaisessa kentässä ristikkäin kaksi kultaista peistä, joihin kumpaankin on kiinnitetty kaksikielekkeinen sininen lippu, joissa reunoihin ulottuva kultainen risti; peitsien päällikkeenä kruunullinen kultainen turnajaiskypärä. Vasemmanpuolisessa sini-kultakatkoisessa kilvenosassa pystyyn kavahtanut musta, punavaruksinen kruunupää karhu, joka pitää kämmenissään hopeista miekkaa; kruunu ja miekan kahva kultaa; saatteena karhun molemmin puolin yläkentässä seitsensakarainen hopeatähti. Kilven päällä herttuakunnan kruunu."
Historiaa

Vuodesta 1634 alkaen Turun ja Porin läänin tunnuksena käytettiin kolmikenttäistä vaakunaa, joka koostui Varsinais-Suomen ja Satakunnan vaakunoiden lisäksi kilven alakenttään sijoitetusta Ahvenanmaan vaakunasta. Myöhemmän vaakunan tapaan kolmiosainen vaakuna kuvasi läänin sijaintia kolmen maakunnan alueilla, Ahvenmaan ollessa osa Turun ja Porin lääniä vuoteen 1918 saakka, jolloin siitä muodostettiin erillinen itsehallinnollinen alueensa. Satunnaisesti läänin tunnuksena käytettiin myös vaakunaa, jossa Varsinais-Suomen vaakuna oli asetettuna kilven yläkenttään, kilven alakenttien ollessa jaettuna Ahvenanmaan ja Satakunnan vaakunoiden kesken. Venäjänvallan aikana vaakunan Satakunnan karhu kuvattiin usein myös kokomustan sijaan vuorovärisenä, karhun yläosan ollessa kultainen.
Suomen läänien ja niiden virastojen käyttämät tunnukset uudistettiin valtioneuvoston antaman asetuksen mukaisesti vuonna 1919. Asetuksen mukaan läänien sinettien tuli koostua läänin alueen kattaneiden maakuntien vaakunoista ja aiemmin käytössä olleet lääninvaakunat poistettiin käytöstä. Koska asetuksessa ei vahvistettu tiettyjä tunnuksia läänien käyttöön, käytettiin Turun ja Porin läänin sineteissä usein esimerkiksi ainoastaan Varsinais-Suomen vaakunaa.
Vuoden 1919 asetuksen epäselvyyksien takia laadittiin vuonna 1939 uusi asetus, jossa läänien käyttämien sinettien määrättiin koostuvan niiden maakuntien vaakunoista, joista lääni oli "pääasiallisesti" kokoonpantu. Tällöin Turun ja Porin läänin tunnukseksi vakiintui Varsinais-Suomen ja Satakunnan maakuntavaakunoista koostettu vaakuna. Läänien tunnuksia ei kuitenkaan virallisesti vahvistettu ennen vuotta 1962, jolloin kaikille Suomen lääneille suunniteltiin maakuntavaakunoista koostetut vaakuna heraldikko Ahti Hammarin toimesta. Kyseiset vaakunat olivat käytössä vuoden 1997 lääniuudistukseen saakka, jolloin Turun ja Porin läänin alue tuli kuulumaan uuteen Länsi-Suomen lääniin. Länsi-Suomen läänin vaakuna oli muuten sama kuin Turun ja Porin läänin vaakuna, mutta kolmijakoisen kilven alakenttään lisättiin Pohjanmaan historiallisen maakunnan vaakunasta kolme kärppää kuvaamaan uuden läänin laajempaa aluetta.
Galleria

Lars Johan Källströmin maalaama Turun ja Porin läänin vaakuna Presidentinlinnan Goottilaisessa salissa vuodelta 1844.
Turun ja Porin läänin vaakuna sotilaspuvun napissa vuoden 1885 tienoilta.
Venäjänvallan aikainen Turun ja Porin läänin vaakuna vuodelta 1899.
Turun ja Porin läänin paperisinetti vuodelta 1921.
Turun ja Porin läänin vaakuna I. J. Ingbergin kartasta vuodelta 1890.
Triumph (albumi)

| Triumph Triumph |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 13. lokakuuta 1976
 Julkaistu: 1976
 Tuottaja(t): Mike Levine, Doug Hill
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö: Attic
Muut kannet
Albumin uudelleenjulkaisun kansikuva (Julkaistu 3. lokakuuta 1995)
Triumphin muut julkaisut
|   | Triumph 1976 | Rock and Roll Machine 1977 |
Triumph on kanadalaisen rock-yhtye Triumphin debyyttialbumi, joka julkaistiin 1976.
Kappaleet

24 Hours a Day – 4.35 (säv. Moore)
Be My Lover – 3.17 (säv. Emmett)
Don't Take My Life – 4.45 (säv. Moore)
Street Fighter – 3.30 (säv. Moore)
Street Fighter (Reprise) – 3.02 (säv. Moore)
What's Another Day of Rock 'n' Roll – 4.49 (säv. Moore)
Easy Life – 3.56 (säv. Levine)
Let Me Get Next to You – 3.00 (säv. Moore)
Blinding Light Show/Moonchild – 8.43 (säv. Emmett, Brockway, Young/Emmett)
Kokoonpano

Rik Emmett – kitara, laulu
Gil Moore – rummut, laulu
Michael Levine – basso
Laurie Delgrande – koskettimet
Turkislakki

Turkislakki.
Turkislakkia käyttävä Aarne Juutilainen Kollaalla vuonna 1939.
Turkislakki tai karvalakki on aidoista tai tekoturkiksista valmistettu, usein korvaläpillä varustettu päähine. Korvaläpät voidaan sitoa hatun päälle tai leuan alle, jolloin ne suojaavat korvia kylmältä. Turkislakki on alkujaan valmistettu usein kaniinin turkista, mutta myös susi, koira, kettu, näätä ja korkealuokkainen lampaan nahka ovat usein käytettyjä turkismateriaaleja. Sittemmin materiaalina on käytetty erilaisia keinokuituja.
Historia

Vanhimpia löydettyjä päähineitä on vuonna 1991 löytyneen, noin 3300-luvulla eaa. eläneen jäätyneen ja muumioituneen Ötzin käyttämä karhun nahasta tehty karvalakki.
Taitettavilla korvaläpillä varustettuja turkislakkeja on käytetty Skandinaviassa, Venäjällä sekä Keski-Aasiassa vuosisatoja, ja sen variaatioita käytetään yleisesti myös Kiinassa, Pohjois-Koreassa, Itä-Euroopassa ja entisen Neuvostoliiton alueella. On mahdollista, että venäläiset omaksuivat hatun käytön mongoleilta keskiajalla näiden tunkeutuessa Venäjälle. Arvokkaasta soopelinnahasta tehty korvallinen turkislakki oli varakkaiden pajarien tunnus. Nykyisen kaltainen, pyöreän kruunun omaava turkislakki yleistyi kuitenkin vasta 1900-luvun aikana, ensimmäiseksi Venäjällä.
Suomessa 1960- ja 1970-luvulla siviilimallista turkislakkia alettiin nimittää Nikitaksi sellaista usein propagandakuvissa käyttäneeseen Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Nikita Hruštšoviin viitaten.
Käyttö univormuissa

Turkislakki kuuluu monissa maissa poliisien ja armeijan talvipukuun.
Se on kuulunut myös Suomen puolustusvoimien perusvarustukseen vuosikymmeniä, aluksi kenttäharmaana, mutta sittemmin vihreänä nimillä ”Turkislakki m/87”, ”Turkislakki M91” tai ”Turkislakki M05”. Nykyään yksiväristä karvalakkia käytetään vain merivoimissa nimellä ”Turkislakki M/30”, Panssariprikaatissa ”Turkislakki M92”, sekä pukujen M/58 ja M/83 tai muiden ulkokäyttöön tarkoitettujen yksiväristen pukujen kanssa nimillä ”Turkislakki M/87” ja ”M/39”. Kenraalien turkislakki M/39 on valkoinen, varustettuna sinisellä ristillä lakin päällipuolella alas laskettavan lipan ja korvaläppien alla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turkislakki Wikimedia Commonsissa
Neuvostosotilaiden käyttämä turkislakki.
Triumph (1623)

| Triumph |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deptfordin telakka
Laskettu vesille:  1623
Palveluskäyttöön:  1625
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1668
Tekniset tiedot
Uppouma:  921 bm
Pituus:  33,53 m (köli)
Leveys:  11,13 m
Syväys:  5,18 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Aseistus
Aseistus:  42 tykkiä
Triumph oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1623 vesillelaskettu 42-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 3. helmikuuta 1623 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi William Burrell. Se laskettiin vesille vielä samana vuonna. Aluksen valmistuskustannukset olivat 10 142 puntaa.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 1625 Cadizin sotaretkea varten päällikkönään lordi Willoughby. La Rochellen edustalla vuonna 1627 aluksen päällikkyys oli Buckinghamin herttualla ja John Wattsilla. Vuosina 1636-1637 aluksen päällikkyys oli Northumberlandin jaarlilla ja William Rainborow'lla.
Vuonna 1660 aluksen tykkien lukumäärä oli 64, mutta sitä lisättiin vielä vuonna 1666 72:een.
Alus myytiin vuonna 1688.