stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Graždanskaja Oborona
Historia > 2000-luku

Vuonna 2002 yhtye julkaisi levyn Svjozdopad (Tähdenlento), joka sisältää pelkästään vanhoja neuvostoaikaisia poliittisia ja muita kaikkien tuntemia lauluja.  Vuonna 2004 yhtye juhli 20-vuotista taivaltaan esiintymällä runsaasti konserteissa. Usein mukana oli entisiä jäseniä yhtyeen historian varrelta. Tuolloin myös kuvattiin ensimmäinen yhteen konsertti-DVD. Niin ikään vuonna 2004 yhtye äänitti kaksi albumia: Dolgaja šastlivaja žizn (Pitkä ja onnellinen elämä) ja seuraavana vuonna ilmestynyt Reanimatsija (Elvytys), joilla yhtyeen musiikillinen linja muuttui. Sanoitukset olivat täysin epäpoliittisia ja musiikkityyliä kuvattiin psykedeeliseksi autotallirokiksi. Levyt saivat hyvät arvostelut erityisesti musiikillisten ansioidensa sekä äänitysten parantuneen teknisen laadun ansiosta. Teknisen laadun parantuminen luettiin erityisesti rumpali Pavel Peretoltšinin ansioksi, joka oli liittynyt yhtyeeseen vuonna 2005 ja työskennellyt myös tuottajana. Yhtyeen levyillä alkoi kuulua monikerroksista kitarointia sekä urkuja.
Vuodesta 2005 lähtien Letov ja Natalia Tšumakova alkoivat remasteroida yhtyeen vanhoja äänityksiä ja julkaista niitä uudelleen digitaalisessa muodossa erikoispainoksina oheisvihkosten kera, jotka sisälsivät runsaasti kuvia, tekstiä ja kommentteja.
Voiton päivänä 9. toukokuuta 2007 ilmestyi yhtyeen albumi Zatšem snjatsa sni (Miksi unia nähdään), joka arvosteluissa kehuttiin yhtyeen valoisimmaksi ja positiivisimmaksi levyksi. Siitä ei mm. löydetty yhtään rumaa sanaa. Albumin julkaisukiertue jatkoi muutamaa vuotta aloitettua linjaa, jossa konserttipaikat olivat suuria ja niiden tekniset järjestelyt vaikuttavat. Levynjulkistamiskonsertti Moskovassa päätyi jälleen DVD:lle. Saman vuoden syksyllä yhtye kävi esiintymässä Norjan Tromssassa Ordkalotten-tapahtumassa. Sen jälkeen kiertue jatkui Venäjällä, Valko-Venäjällä ja Ukrainassa. Toinen suuri kiertue oli suunniteltu vuoden 2008 alkupuolelle. Suunnitelmat kuitenkin kariutuivat Letovin äkilliseen kuolemaan kotikaupungissaan Omskissa 19. helmikuuta 2008.  Kiertue muuttui lukuisiksi muistokonserteiksi ja valtavaksi huomioksi mediassa. Kommenteissa Letov laajalti tunnustettiin venäläisen rokin uranuurtajaksi.
Letovin kuoleman jälkeen yhtyeeltä julkaistiin kokoelmalevy vuonna 2009 sekä vanha konserttitaltiointi vuonna 2010. Myös muutama Letovilta jäänyt uudelleenjulkaisu saatettiin loppuun. Yhtye ei ole tiettävästi esiintynyt Letovin kuoleman jälkeen, ja kaikki toiminta yhtyeen kotisivuilla on keskittynyt Letovin muiston vaalimiseen ja vanhan materiaalin uudelleenjulkaisuista tiedottamisiin.
Jäsenet > Vuonna 2008

Jegor Letov
Pavel Peretoltšin
Aleksandr Tšesnakov
Jäsenet > Entiset

Dmitri Selivanov
Sergei Letov
Konstantin Rjabinov (Kuza Uo)
Igor Tševtun
Arkadi Klimkin
Oleg Sudakov
Aleksandr Rožkov
Jevgeni Koroin
Jevgeni Leev
Igor Starovartov
Andrei Babenko
Anna Volkova
Aleksandr Andrjuškin
Albumit

Poganaja molodjož (Поганая молодёжь) — 1985, 1987, 1988, 1989
Optimizm (Оптимизм) — 1985, 1986, 1988
Igra v biser pered svinjami (Игра в бисер перед свиньями)— 1986
Krasnyi albom (Красный альбом) — 1986, 1987
Myšelovka (Мышеловка) — 1987
Horošo!! (Хорошо!!) — 1987
Totalitarizm (Тоталитаризм) — 1987
Nekrofilija (Некрофилия) — 1987
Tak zakaljalas stal (Так закалялась сталь) — 1988
Bojevoi stimul (Боевой стимул) — 1988
Vsjo idjot po planu (Всё идёт по плану)— 1988
Tošnota (Тошнота) — 1989
Verški i koreški — 1989, 1990
Vsjo kak u ljudei — 1989, 1990
Voina (Война) — 1989
Zdorovo i vetšno (Здорово и вечно)— 1989
Armageddon-pops (Армагеддон-попс) — 1989
Russkoje pole eksperimentov (Русское поле экспериментов) — 1989
Pojezd ušol — 1989, 2001
Svet i stulja — 1988—1989
Pesni radosti i stšastja (Песни радости и счастья)— 1989
Istorija: Posev 1982-89 — 1989
Instruktsija po vyživaniju (Инструкция по выживанию)— 1990
Posledni kontsert v Talline — 1990
Kontsert v MEI. 17.02.90 (GO i Janka) — 1990
Pops: 1984-90 — 1990
Russki proryv v Leningrade — 1994
Solntsevorot (Солнцеворот)— 1997
Nevynosimaja ljogkost bytija (Невыносимая легкость бытия) — 1997
Zvezdopad (Звездопад)— 2002
Dolgaja stšastlivaja žizn (Долгая счастливая жизнь) — 2004
Reanimatsija (Реанимация) — 2005
Lunnyi perevorot — 2005
Snosnaja tjažest nebytija — 2005
Zatšem snjatsja sny (Зачем снятся сны) — 2007
Aiheesta muualla

Graždanskaja Oboronan virallinen sivusto (venäjäksi)
Graždanskaja Oborona Myspacessa (englanniksi)
Kattava fanisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Graždanskaja Oborona Last.fm:ssä (englanniksi)
Henry Wahl

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Henry Wahl vuonna 1947. |  Henry Wahl vuonna 1947. |  Henry Wahl vuonna 1947. |  |
Maa:   Norja
Miesten pikaluistelu
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Helsinki 1948 | yhteispisteet |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Oslo 1951 | yhteispisteet |  |
Henry Wahl (9. maaliskuuta 1915 Odda – 13. lokakuuta 1984, Trondheim oli norjalainen pikaluistelun MM- ja EM-pronssimitalisti yhteispisteissä.
Wahl kilpaili ennen maailmansotaa 1930-luvulla Norjan työläisurheiluliiton alaisuudessa edustaen trondheimeniläistä työläisurheiluseuraa. Parhaat tuloksensa hän saavutti pitkillä matkoilla. Hän saavutti työläisurheilijoiden EM-kisoissa 4. sijan vuonna 1936.
Hän edusti työläisurheiluseuraa maailmansodan lopulle asti, jolloin hän syksyllä 1945 siirtyi edustamaan Norjan luisteluliiton alaista trondheimeniläistä SK Falkenia. Tällöin muodostui menestyksekäs ns. Falken-trio eli Hjallis Andersen, Sverre Farstad ja Henry Wahl. Talvella 1946 hän oli mukana Norjan mestaruuskisoissa ja EM-kisoissa ilman suurempaa menestystä. Seuraavalla kaudella hän otti Norjan mestaruuden yhteispisteissä ja oli kuudes MM-kisoissa Suomen Lasse Parkkisen voittaessa. Olympiavuonna 1948 Norjan mestaruuskisoissa tuli menestystä pitkillä matkoilla eli 5 000 ja 10 000 metrillä. Niinpä hänet valittiin edustamaan Norjaa St. Moritzin olympialaisten  10 000 metrillä, mutta kisoissa hän keskeytti ennen 8 000 metrin täyttymistä. Saman vuoden MM-kisoissa Helsingin olympiastadionilla noin kaksi viikkoa myöhemmin hän otti MM-pronssia maanmiehensä Odd Lundbergin voittaessa ja Yhdysvaltain John Werketin ottaessa hopeaa yhteispisteissä. Heikon kauden 1949 jälkeen Wahl oli mukana Norjan mestaruuskisoissa ottaen hopeaa Hjallis Andersenin jäljessä. Pian sen jälkeen käydyissä Helsingin EM-kisoissa Wahl oli ensimmäisen kilpailupäivän jälkeen kolmantena, mutta toisen päivän avausmatkalla 1 500 metrillä hän vaihtoi rataa väärin ja hylättiin. Kauden 1951 alussa pidetyissä Oslon EM-kisoissa tuli Wahlille tasainen suoritus kaikilla matkoilla loppusijoituksen oikeuttaessa yhteispisteissä kolmanneksi maanmiehensä Andersenin ja Hollannin Wim van der Voortin jäljessä. Olympiavuonna 1952 Wahlia ei kelpuutettu joukkueeseen huonosti sujuneiden Norjan mestrauuskisojen vuoksi. Kauden 1952 jälkeen Wahl päättikin 38-vuotiaana pikaluistelu-uransa.
Henry Wahl oli maailmansodan aikaisen saksalaismiehityksen aikana vangittuna.
Henkilökohtaiset ennätykset

500 metriä 45,2 (2. helmikuuta 1936, Trondheim)
1 000 metriä 1.37,8 (23. helmikuuta 1950, Tukholma)
1 500 metriä 2.32,4 (19. tammikuuta 1952, Trondheim)
3 000 metriä 5.02,3 (21. tammikuuta 1950, Oslo)
5 000 metriä 8.26,8 (21. tammikuuta 1951, Oslo)
10 000 metriä 17.34,9 (28. tammikuuta 1950, Trondheim)
HMS Thunderer (1783)

| HMS Thunderer |
| --- | --- |
 HMS Thunderer

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John & William Wells, Rotherhithe
Kölinlasku:  maaliskuu 1782
Laskettu vesille:  13. marraskuuta 1783
Palveluskäyttöön:  helmikuu 1793
Loppuvaihe:  romutettu 1814
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 679  1/94 bm
Pituus:  52,02 m (tykkikansi) 42,49 m (köli)
Leveys:  14,5 m
Syväys:  6,07 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Thunderer oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1783 vesillelaskettu Culloden-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 23. heinäkuuta 1781 Rotherhithestä John & William Wellsiltä, missä köli laskettiin maaliskuussa 1782. Alus laskettiin vesille 13. marraskuuta 1783 ja valmistui 7. joulukuuta Deptfordissa. Se siirrettiin Woolwichiin, missä työt saatiin päätökseen 4. toukokuuta 1784.
Palvelus

Alus romutettiin maaliskuussa 1814 Chathamissa.
Hapoel Tel Aviv FC

Hapoel Tel Aviv Football Club on israelilainen jalkapalloseura, joka tulee Tel Avivin kaupungista Israelista. Joukkue on perustettu vuonna 1927 ja se pelaa tällä hetkellä maan korkeimmalla sarjatasolla Ligat ha'Alissa. Se pelaa kotiottelunsa 17 500-paikkaisella Bloomfield Stadiumilla.
Joukkue on yksi maan menestyneimmistä seuroista yhdessä paikallisvastustaja Maccabi Tel Avivin kanssa. Hapoel Tel Aviv on voittanut maan pääsarjan 13 ja cupin 16 kertaa. Vuonna 1967 se oli historian ensimmäinen AFC Champions Leaguen voittaja.
Saavutukset

Israelin mestaruus (13): 1934, 1935, 1938, 1940, 1944, 1957, 1966, 1969, 1981, 1986, 1988, 2000, 2010
Israelin cup (16): 1928, 1934, 1937, 1938, 1939, 1945, 1961, 1972, 1983, 1999, 2000, 2006, 2007, 2010, 2011, 2012
Israelin supercup (5): 1957, 1966, 1969, 1970, 1981
Toto cup: 2002
Aasian Mestarien liiga: 1967
Entisiä valmentajia

Eli Guttman
Dror Kashtan
Itzhak Shum
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seuran virallinen kotisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (hepreaksi)
Hautonen

| Hautonen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°18′09″N, 27°14′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pieksäjärven valuma-alue (14.79)
Laskujoki:  oja Kukkarojärveen 
Järvinumero:  14.793.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  121 m  
Pituus:  590 m  
Leveys:  340 m  
Rantaviiva:  1,666 km  
Pinta-ala:  9,121 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHautonen 
Hautonen  on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Pieksämäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 590 metriä pitkä, 340 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 9,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Pieksäjärven valuma-alueella (14.79), jonka Pieksäjärven alueeseen (14.793) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121 metriä mpy.
Habib Draoua

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Hadj Habib Derbouz Draoua
Syntymäaika: 1914
Syntymäpaikka: Oran, Ranskan Algeria
Kuolinaika: 29. lokakuuta 2008 (ikä 93–94)
Kuolinpaikka: Oran, Algeria
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1934–1937 1937–1945 1945–1946 1946–1950 1951–1957 |  USM Oran  Le Havre  Espérance  Stade Tunisien  CS Hammam-Lif |  |
Valmennusura
1945–1946 1946–1951 1951-1957 1957 1957–1960 1963–1964 1970–1971 1983–1984:  Espérance  Stade Tunisien  Espérance  Algerian amatööri maajoukkue  Tunisiaa  MC Oran  ASM Oran  MP Oran
Hadj Habib Derbouz Draoua (1914 – 29. lokakuuta 2008) oli algerialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja, jonka Tunisian jalkapalloliitto palkitsi hopeisella mitalilla.
Ura

Hadj Habib Derbouz Draoua tunnettiin myös lyhyemmin Habib Draouana ja Habib Derbouzina aloitti jalkapalloilun Algeriassa USM Oranin joukkueessa vuonna 1934 ollessaan 20-vuotias. Hän pelasi seurassa kolme vuotta ja siirtyi tämän jälkeen Ranskaan Le Havreen. Ensimmäisellä kaudellaan Draoua oli nostamassa seuraa Ranskan pääsarjaan, kun joukkue voitti Ligue 2:n. Hän vietti seurassa kahdeksan vuotta ja matkasi seuraavaksi Tunisiaan toisen maailmansodan lähestyessä loppua vuonna 1945.
Tunisiassa Draoua edusti pelkästään pääkaupungin Tunisin seuroja. Aluksi Espérancea yhden kauden verran ennen siirtymistään Stade Tunisieniin vuonna 1946. Hän vietti seurassa neljä vuotta, kunnes siirtyi CS Hammam-Lifiin, jossa Draoua voitti heti ensimmäisellä kaudellaan Tunisian-mestaruuden. Seuraava kausi ei ollut yhtä menestyksekäs, mutta pian sen jälkeen Hammam-Lifin otti kolme peräkkäistä mestaruutta vuosina 1954, 1955, 1956. Tämän ohella joukkue juhli kahdesti Tunisian cupin voittoa. Draoua pelasi vielä Hammam-Lifia kaudella 1956–1957, jolloin joukkue sijoittui sarjassa kuudenneksi.
Ura > Saavutukset

Ligue 2 mestaruus: 1938
Tunisian mestaruus (4): 1952, 1954, 1955, 1956
Tunisian cup: 1954, 1955
Valmennusura

Draoua aloitti valmentamisen siirryttyään pelaamaan Tunisiaan vuonna 1945, jolloin hän toimi aluksi pelaaja-valmentajana yhden kauden Espérancessa ja neljä vuotta Stade Tunisienissa.
Hän valmensi lyhyen aikaa Espérancea ja johdatti joukkueen Tunisian cupin voittoon vuonna 1957. Sittemmin Draoua valmensi hetken aikaa myös Algerian amatöörimaajoukuetta vuonna 1957, kunnes hänet nimitettiin Tunisian jalkapallomaajoukkueen tekniseksi johtajaksi. Virassa hän toimi vuodet 1957–1960. Viimeisellä virkakaudella hän valmensi Espérancen Tunisian mestariksi
Sittemmin Draoua palasi takaisin kotimaahansa Algerian itsenäistymisen jälkeen vuonna 1962 ja otti valmennusvastuun MC Oranista kaudella 1963–1964. Hän valmensi myös ASM Orania kaudella 1970–1971 Algerian toiseksi korkeimmalla tasolla neljänneksi, minkä ansiosta joukkue nousi pääsarjaan kaudeksi 1971–1972. Kaudella 1983–1984 Draoua valmensi MP Oranin kymmenenneksi.
Valmennusura > Saavutukset

Tunisian mestaruus: 1960
Tunisian cup: 1957
Hermann Kurz

| Hermann Kurz |
| --- | --- |
 Hermann Kurz vuonna 1843.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1813
Kuollut: 1873 (59–60 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Pääteokset:  Der Sonnenwirt (1855) Zu Shakespeares Leben und Schaffen (1868)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hermann Kurz (1813–1873) oli saksalainen runoilija ja prosaisti. Hän aloitti kirjallisen uransa julkaisemalla runoja, Gedichte (1836) ja Dichtungen (1839), joissa ilmenee tunteen herkkyyttä ja muodon taitavuutta. Myöhemmin Kurz kirjoitti etupäässä romaani- ja kertomusmuotoa. Niistä esimerkkejä ovat Schillers Heimatjahre (1843), Der Weinachtsfund (1855) ja Der Sonnenwirt (1855), joka on huomattavin hänen kertovista teoksistaan. Kurzin monista kirjallisuushistoriallisista tutkimuksista mainittava on esimerkiksi Zu Shakespeares Leben und Schaffen (1868). Kurz toimi kääntäjänäkin saksantaen muun muassa Arioston Raivoisan Rolandin. Paul Heysen kanssa Kurz julkaisi novellikokoelmat Deutscher Novellenschatz (1870 alkaen) ja Novellenschatz des Auslandes (1872 alkaen). Kurzin kootut teokset ja elämäkerran (1874–1875) julkaisi Heyse.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hermann Kurz Wikimedia Commonsissa
Heinrich von Ofterdingen

Wartburgin laulukilpailu keskiaikaisessa Manessen käsikirjoituksessa.
Heinrich von Ofterdingen oli tarunomainen minnelaulaja, joka mainitaan Wartburgin laulukilpailun laulajana ja Wolfram von Eschenbachin ja Walter von der Vogelweiden vastustajana. Novalis kirjoitti keskeneräiseksi jääneen romaanin, jonka sankari Heinrich von Ofterdingen on.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinrich von Ofterdingen Wikimedia Commonsissa
Novalis, Heinrich von Ofterdingen (saksaksi)
Hermann Kövess von Kövessháza

Hermann Kövess von Kövessháza.
Hermann Kövess von Kövessháza (30. maaliskuuta 1854 Temesvár – 22. syyskuuta 1924 Wien) oli itävaltalainen paroni ja sotamarsalkka, joka toimi Itävalta-Unkarin armeijan viimeisenä, joskin puhtaasti muodollisena ylipäällikkönä aivan ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa.
Kövess aloitti sotilasuransa jalkaväenupseerina. Hänet ylennettiin 1896 everstiksi, sotamarsalkkaluutnantiksi 1907 ja jalkaväenkenraaliksi 1911. Maailmansodan alla hän toimi viimeksi 12:nnen armeijakunnan komentajana. Hän oli jo lähellä eläköitymistä, mutta suursodan puhkeaminen merkitsi hänen uralleen uutta nousua. Kövess komensi armeijakuntaansa sodan alkuvaiheessa Galitsiassa ja Karpaateilla ja valtasi Ivangorodin vuonna 1915. Syyskuussa samana vuonna hänet nimitettiin komentamaan kolmatta armeijakuntaa, joka osallistui kenraali August von Mackensenin johtaman armeijaryhmän osana Serbian valtaukseen. Kövessin joukot valtasivat Belgradin 9. lokakuuta ja jatkoivat sen jälkeen hyökkäystä Montenegroon ja Albaniaan. Hänet ylennettiin helmikuussa 1916 kenraalieverstiksi ja lähetettiin toukokuussa Italian rintamalle, jossa oli käynnistymässä uusi itävaltalaisten suurhyökkäys. Kövess osallistui Asiagon taisteluun, mutta hänet kutsuttiin kesken operaation takaisin itärintamalle, joka oli luhistumassa venäläisten menestyksekkään Brusilovin hyökkäyksen vuoksi. Hän sai 20. lokakuuta komentoonsa seitsemännen armeijan.
Venäläisten epäonnistuneen Kerenskin hyökkäyksen jälkeen Kövess valtasi vastahyökkäyksellä Czernowitzin elokuussa 1917, mistä hyvästä hänet palkittiin sotamarsalkan ja paronin arvoilla. Tammikuussa 1918 hän sai johdettavikseen sekä kolmannen että seitsemännen armeijan eli rintamaosuuden Dobrujasta Galitsiaan. Maaliskuussa 1918 Venäjän ja keskusvaltojen välillä solmitun Brest-Litovskin rauhansopimuksen jälkeen Kövess jäi vaille arvoaan vastaavaa tehtävää ja toimi komentajana Serbiassa, kunnes hänet 3. marraskuuta nimitettiin ylipäälliköksi. Tehtävä oli lähinnä muodollinen, sillä Itävalta-Unkari oli jo hajoamassa ja keisari Kaarle I oli joutunut tunnustamaan kansalliset armeijat. Sodan päätyttyä Kövess vetäytyi eläkkeelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hermann Kövess von Kövessháza Wikimedia Commonsissa
Henkilökohtaisesti (kappale)

| ”Henkilökohtaisesti” PMMP |
| --- | --- | --- |

Digitaalisen version kansikuva.
Singlen tiedot
 Albumilta: Leskiäidin tyttäret
 Julkaistu: 19. syyskuuta 2006
 Tuottaja(t): Jori Sjöroos
 Tyylilaji: poprock, folk
 Kesto: 03.55
 Levy-yhtiö: Sony BMG
PMMP:n muut singlet
| ”Pikkuveli” 2005 | ”Henkilökohtaisesti” 2006 | ”Tässä elämä on” 2007 |
Henkilökohtaisesti on PMMP:n ensimmäinen single albumilta Leskiäidin tyttäret. Se ilmestyi 19. syyskuuta 2006 ainoastaan digimyyntiin. Single oli iTunes Storen ja Download.NetAnttilan myydyimpiä kappaleita jonkin aikaa julkaisun jälkeen. Kappaleen on sanottu muistuttavan hieman Leevi and the Leavingsin tuotantoa.
Kappaleet

Henkilökohtaisesti – 3.51
Musiikkivideo

Kappaleelle kuvatun musiikkivideon on ohjannut Mika Kurvinen. Videon alussa Paula ja Mira kävelevät tiellä, jolla heitä vastaan tulee tapaturmapaikalle ajava paloauto. Paikalla on henkilöauto katollaan pellolla, palomies menee autoon hakemaan ajajaa, joka kuitenkin on poissa. Palomies pakenee paikalta ennen auton räjähtämistä. Paulan ja Miran silmät ovat mustelmilla.
TV-kanava Nelonen näytti videon ensimmäistä kertaa 18. syyskuuta 2006.
Haukkalan lähde

Haukkalan lähde on Jyväskylän Kortepohjassa Haukkalassa sijaitseva yksi Suomen harvoista kunnallisesti ylläpidettävistä lähteistä. Alkuperäisestä lähdekohdasta rakennettiin vuonna 1982 läheisen Haukkalantien viereen putki, jota pitkin vesi kulkee hanaan. Siitä lähtien on siinä vesi juossut jatkuvasti. Lähdeveden laatua valvotaan säännöllisesti ja se on ajoittain käyttökiellossa laadun heikkenemisen vuoksi. Lähde on hyvin suosittu.
Hannu Merkku

Hannu Tapio Merkku (21. huhtikuuta 1952 Outokumpu − 10. joulukuuta 2014 Kärsämäki) oli suomalainen laulaja. Vuonna 1978 ensilevytyksensä tehnyt Merkku muistetaan pohjoissuomalaisten lauluntekijöiden tanssi-iskelmien tulkitsijana. Hänen levyttämiään lauluja ovat muun muassa Telan jälki, Kulje kautta Kittilän ja Sompiolaista verta. Hannu Merkku levytti vuosina 1979-1988 yhteensä viisi pitkäsoittolevyä. Vuonna 2015 Rocket Records julkaisi hänen vuosien 1978-1982 tuotannosta kokoelmalevyn Sompiolaista verta.
Diskografia

Ounasjoen törmällä (Love Records 1979)
Pohjolan tähtien alla (Ponsi 1980)
Sompiolaista verta (Heliander 1982)
Hyvä näin (Omakustanne 1984)
Rakenne-muutos (Omakustanne 1988)
Sompiolaista verta (Rocket Records 2015, kokoelma)
Aiheesta muualla

Hannu Merkku Rocket Recordsin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Hermann Lenz

| Hermann Lenz> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1913 Stuttgart, Saksa
Kuollut: 1998 (84–85 vuotta) München, Saksa
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Pääteokset:  Der innere Bezirk.
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hermann Lenz (1913 Stuttgart, Saksa – 1998 München, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Lenz on kirjoittanut menneiden aikojen Itävaltaan ja Etelä-Saksaan sijoittuvia kertomuksia ja romaaneja. Hänen pääteoksensa on 1980 ilmestynyt Der innere Bezirk, joka koostuu kolmesta aiemmin ilmestyneestä romaanista. Hän on kirjoittanut myös neliosaisen omaelämäkerrallisen romaanisarjan.
Lenz sai 1998 Büchner-palkinnon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hermann Lenz Wikimedia Commonsissa
Heinrich Anton de Bary

| Heinrich Anton de Bary |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. tammikuuta 1831 Frankfurt am Main, Saksa
Kuollut: 19. tammikuuta 1888 (56 vuotta) Straßburg
Koulutus ja ura
Oppilaat:  Frederick Orpen Bower, Julius Oscar Brefeld (käännä suomeksi), Francis Darwin, William Gilson Farlow, Karl von Goebel, Alexis Millardet ja Friedrich Oltmanns
Tutkimusalue:  Kasvitiede, sienitiede ja bakteriologia
   
Heinrich Anton de Bary (26. tammikuuta 1831 Frankfurt am Main, Saksa – 19. tammikuuta 1888 Straßburg) oli saksalainen kasvitieteilijä, jota on pidetty tieteellisen mykologian perustajana.
Elämä ja ura

De Bary oli belgialaista syntyperää, vaikka hänen perheensä oli jo pitkään asunut Saksassa. Vuosina 1849-1853 hän opiskeli lääketiedettä Heidelbergissä, Marburgissa ja Berliinissä. Vuonna 1853 hän asettui Frankfurtiin kirurgiksi. Vuonna 1854 hänestä tuli Tubingenin kasvitieteen dosentti ja vuonna 1855 Freiburgin kasvitieteen professori. Vuonna 1867 hän muutti Halleen ja vuonna 1872 Straßburgiin, jossa hän oli vastaperustetun yliopiston ensimmäinen rehtori ja jossa hän kuoli 19. tammikuuta 1888. Vuosina 1866-87 hän toimitti Botanische Zeitung -lehteä.
De Bary oli varsinkin levien ja sienien rakenteen, kehityksen ja elinehtojen merkittävimpiä tutkijoita. Vaikka de Barylla oli perehtynyt systemaattiseen kasvitieteeseen ja kenttäkasvitutkimukseen yleensä, de Bary muistetaan modernin mykologian perustajana. Tämän tieteenhaaran hän mullisti täysin vuonna 1866 julkaisemalla Morphologie und Physiologie der Filze, Flechten und Myxomyceten -teoksensa, jonka hän kirjoitti uudelleen vuonna 1884 ja jolla oli maailmanlaajuinen vaikutus biologian tieteenalaan. De Bary käytti paljon aikaa sienien morfologian tutkimiseen ja huomasi, että tietyt muodot, jotka oli luokiteltu erillisiksi lajeiksi, olivat itse asiassa saman organismin peräkkäisiä kehitysvaiheita. Tuohon aikaan erilaisten sienten katsottiin vielä syntyvän spontaanin syntymisen kautta, ja de Bary osoitti näkemyksen virheelliseksi. Hänen käsityksensä symbioosin merkityksestä ja jäkälien kaksoisluonteesta on yksi hänen merkittävimmistä saavutuksistaan. Yksi hänen huomattavista löydöksistään oli infektion todellinen luonne morfologisena ja fysiologisena prosessina. Kasvitautien alkuperää ei tuolloin vielä tunnettu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinrich Anton de Bary Wikimedia Commonsissa
Heinrich von Veldeke

| Heinrich von Veldeke Henric van Veldeken |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Ammatti:  minnelaulaja
Kirjailija
Aikakausi:  1100-luku
Pääteokset:  Eneide
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Heinrich von Veldeke eli Henric van Veldeken (1100-luku) oli alankomaalais-saksalainen minnelaulaja. Hän kirjoitti minnelauluja ja sepitti eeppisen runoelman Eneide, jonka mallina ei ole ollut Vergiliuksen eepos Aeneis, vaan ranskalainen teos Roman d’Énéas, joka käsittelee antiikin aihetta 1100-luvun haaveellisen ritarikirjallisuuden hengessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinrich von Veldeke Wikimedia Commonsissa