Taloustieteen historia
Klassinen taloustiede

Adam Smithiä pidetään nykyaikaisen taloustieteen isänä. Tosin valistusfilosofit olivat esittäneet samantapaisia ajatuksia aiemminkin. Smith oli merkittävä popularisoija: hänen teoksensa Kansojen varallisuus (1776) tuli laajalti tunnetuksi. Smith tosin piti itseään ensisijaisesti moraalifilosofina ja vastusti taloudellisen toiminnan rajoituksia. Samasta syystä Smith kannatti maiden välistä vapaakauppaa. Hän näki työnjaon ja erikoistumisen olevan hyödyllistä. Smith kuitenkin ajatteli, että pääomien liikkuvuus on sen verran vähäistä, että kaupan vapauttamisen hyödyt yhdessä maassa eivät hyödyttäisi toisten valtioiden asukkaita. Tämän osuuden on tosin arveltu olleen vain taktinen keino käännyttää hallitsijoita vapaakaupan kannalle. Smith katsoi tuotteen arvon muodostuvan tuotannon kustannuksista, josta saatava hyöty jakautuu toimintaan osallistuville: Maanomistaja saa maanvuokran, työläiset palkan ja tuotantoon sijoittanut korjaa voiton.
Kansantaloustieteen professori Thomas Malthus tunnetaan 1800-luvun alun pessimistisestä väestönteoriasta, jonka mukaan väestönkasvu aiheuttaa ravinnon vähentymiseen henkeä kohden. Ennustus perustui ajatukseen, jonka mukaan väestö kasvaa geometrisen sarjan mukaan, kun taas ravintovarat kasvavat aritmeettisessa sarjassa. Malthusin vaikutus taloustieteeseen oli vähenevän tuoton ajatus: Jos tuotannontekijöiden määrää kasvatetaan, tuotos kyllä kasvaa, mutta lisäys on aina edellistä vähäisempi.
David Ricardo on klassisen taloustieteen tunnetuimpia nimiä. Ricardon 1800-luvun alussa käyttämät matemaattiset tutkimusmenetelmät ovat olleet osaltaan pohjana nykyaikaiselle taloustieteelle. Ricardo kehitti ulkomaakauppaa koskevan suhteellisen edun periaatteen. Sen mukaan valtion kannattaa erikoistua tuotteeseen, jossa sillä on suhteellinen etu. Teorian mukaan kokonaistehokkuus on aina parhaimmillaan, kun maat erikoistuvat tuottamaan niitä tuotteita, joita niissä osataan tehdä parhaiten. Sitten maat voivat myydä tuotteensa toisilleen saadakseen käyttöönsä niitä tuotteita, joiden valmistamisesta he luopuivat erikoistumisen takia. Teoria perustui matemaattiseen laskelmaan. Ricardo laati myös pessimistisen skenaarion, että talouden kokonaistuotto henkeä kohden pienenee koko ajan, koska tuotantoa joudutaan maataloudessa laajentamaan aina yhä huonommin tuottavalle maaperälle. Ajatusta hän jatkoi muotoilemalla palkkojen rautaisen lain, jonka mukaan työläisten palkkojen noustessa he tekevät lisää lapsia. Suurempi väestö ja matalammat palkat tarkoittavat suurempaa köyhyyttä. Tämän perusteella Ricardo vastusti työläisten palkkojen korottamista.
Klassinen taloustiede kiinnitti paljon huomiota ostajan tekemiin valintoihin ja niiden seurauksiin. Kuluttaja hankkii tuotteen saadakseen itselleen hyötyä. Rajahyöty on se määrä hyötyä, jonka tuotteen määrän lisääminen tuo. Yleensä rajahyöty on laskeva, eli esimerkiksi appelsiinin ostosta kuluttajalle tuleva hyöty pienenee, kun niitä on jo ostettu. Rajahyöty osoittaa, miten tuotteen kysynnän ja tarjonnan määrä synnyttää lopulta hinnan tasapainon. Rajahyödyn teoriaa kehitteli 1800-luvulla etenkin itävaltalainen Friedrich von Wieser. Se mullisti käsityksen hinnanmuodostuksesta Syntyi marginalismin oppi, joka katsoi taloutta rajahyödyn näkökulmasta.