stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hanns Martin Schleyer
Kaappaus

Baader–Meinhof-ryhmä kaappasi Schleyerin 5. syyskuuta 1977 Kölnissä. Hän oli matkalla autolla kotiin. Hänen perässään ajoi toinen auto, jossa oli kaksi poliisia ja henkivartija. Yhtäkkiä auton eteen työnnettiin lastenvaunut, jolloin hänen autonkuljettajansa oli pakko pysähtyä. Samalla Schleyerin auton eteen tuli toinen auto. Terroristit hyppäsivät toisesta autosta ja alkoivat ampua. Autonkuljettaja kuoli, samoin poliisit ja henkivartija. Kiivaan tulituksen jälkeen terroristit katosivat Schleyer mukanaan.
Saksan liittohallitus sai 6. syyskuuta terroristeilta vaatimuskirjeen. Kirjeessä kerrottiin, että Schleyer vapautetaan, jos hallitus vapauttaa vankilasta 14 terroristia. Hallitus pysytteli odottavalla kannalla, ja parin päivän kuluttua sieppaajat suostuivat välittäjään. Viranomaiset päättivät salata neuvottelut, sillä Schleyerin pelättiin jo tulleen murhatuksi.
22. syyskuuta länsisaksalainen terroristi Knut Folkerts ja hänen kollegansa Brigitte Mohnhaupt pidätettiin dramaattisissa olosuhteissa Alankomaissa heidän surmattuaan hollantilaisen poliisin. Mohnhaupt pääsi pakenemaan. Folkertsia epäiltiin Karlsruhessa 7. huhtikuuta 1977 tapahtuneesta Länsi-Saksan yleisen syyttäjän Siegfried Bubackin murhasta. Surman takana oli myös Baader–Meinhof-ryhmä. Folkertsin oleskelu Alankomaissa yhdistettiin Schleyerin sieppaukseen. Schleyerin uskottiin olevan asuntolaivassa Hollannissa.
28. syyskuuta Ranskassa ilmestyvä vasemmistolehti Libération sai kuvan siepatusta Schleyerista. Valokuvassa oli lappu, jossa luki: ”RAF:n vankina 20 päivää”. Sieppaajat vaativat poliisia lopettamaan Schleyerin etsinnän ja vapauttamaan 11 terroristia.
8. lokakuuta ranskalaiset lehdet julkaisivat kuvan Schleyeristä. Valokuvan lisäksi oli kirje Schleyeriltä, jossa vedottiin viranomaisiin, että nämä säästäisivät hänen henkensä ja suostuisivat terroristien ehtoihin, koska Schleyerin kaappaajat eivät jaksaisi enää kauan odottaa.
Kun Schleyer kaapattiin Kölnissä, hänet vietiin Erftstadtin laitamilla sijainneeseen kerrostaloon. Myöhemmin hänet siirrettiin Alankomaihin ja sieltä edelleen Brysseliin. Saksan poliisilla oli kohtuullisen paljon tietoa Schleyerin olinpaikasta. Monet poliisit sanoivat, että Schleyer oli moottoritien vieressä olevissa kerrostaloissa.
Lokakuun 17. päivänä saksalainen terrorismin vastainen GSG 9 -yksikkö vapautti palestiinalaisten terroristien (joilla oli yhteyksiä Baader–Meinhofiin) kaappaaman Lufthansan lennon 181 lentokoneen Mogadishun lentokentällä. Kaappauksen jälkeisenä päivänä RAF:n jäsenet Andreas Baader, Gudrun Ensslin ja Jan-Carl Raspe tekivät Stuttgartin Stammheimin vankila‎ssa itsemurhan.
19. lokakuuta tuntemattomaksi jäänyt nainen soitti Deutsche Presse-Agentur -uutispalvelun toimitukseen ja antoi vihjeen Schleyerin murhasta ja auton tarkasta sijainnista. Kello 21.11 hänet löydettiin ammuttuna Audi 100 -henkilöauton tavaratilasta Ranskan Mulhousessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hanns Martin Schleyer Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Scanners – tappava ajatus

| Scanners – tappava ajatus> Scanners |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Cronenberg
Käsikirjoittaja:  David Cronenberg
Tuottaja:  Claude Héroux
Säveltäjä:  Howard Shore
Kuvaaja:  Mark Irwin
Leikkaaja:  Ronald Sanders
Pääosat:  Michael Ironside Jennifer O'Neill Stephen Lack Patrick McGoohan
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Avco-Embassy Pictures
Levittäjä:  Mokép Netflix
Ensi-ilta:  14. tammikuuta 1981
Kesto:  103 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  14,2 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Scanners – tappava ajatus (engl. Scanners) on David Cronenbergin ohjaama ja käsikirjoittama scifielokuva vuodelta 1981. Elokuvassa 'scannerit' ovat ihmisiä, joilla on telepaattisia ja telekineettisiä kykyjä.
Ilmestyessään kriitikoiden vastaanotto elokuvalle oli vaatimaton, mutta noin 4 miljoonan dollarin budjetilla tehty elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli 14 miljoonaa dollaria. Elokuva on myös saavuttanut ajanmittaan kulttisuosion.
Juoni

Cameron Vale (Stephen Lack) on yksi 237:stä scannerista. Cameron pystyy lukemaan toisten ajatuksia ja ohjaamaan heidän ruumiitaan, mutta ei pysty hallitsemaan kykyjään, vaan kärsii jatkuvasta päänsisäisestä metelistä. ConSec-yhtymä ottaa Cameronin suojiinsa ja antaa hänelle ephemerol-nimistä lääkettä, joka hiljentää ylimääräiset äänet. ConSecin pyrkimyksenä on päästä eroon voimakkaasta Darryl Revokista (Michael Ironside), scannerista joka haluaa jonain päivänä kaltaistensa hallitsevan maailmaa. Pyrkiessään Revokin jäljille Cameron törmää joukkoon scannereita, jotka haluavat käyttää kykyjään hyviin tarkoituksiin. Yhdessä joukon johtajan Kim Obristin (Jennifer O'Neill) kanssa he aloittavat viimeisen taistelun, jossa ratkaistaan kaikkien scannereiden ja viime kädessä koko maailman kohtalo.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Stephen Lack   | … |   Cameron Vale   |
|   Michael Ironside   | … |   Darryl Revok   |
|   Jennifer O'Neill   | … |   Kim Obrist   |
|   Patrick McGoohan   | … |   Paul Ruth   |
|   Robert A. Silverman   | … |   Benjamin Pierce   |
Jatko-osat

Scanners II: The New Order (1991)
Scanners III: The Takeover (1992)
Jatko-osat > Sivutuotteet

Scanner Cop (1994)
Scanners:The Showdown (a.k.a. Scanner Cop II) (1995)
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen kutsuu Scannersia bio-scifiä ja yhteiskunnallista vainoharhaisuutta yhdisteleväksi vauhdikkaaksi jännityselokuvaksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Helsingin Sanomien Helena Yläsen mielestä Cronenbergilla on kykyä ja tajua siitä, miten elokuvia tehdään, miten kuvaa käytetään ja miten jännitystä luodaan. Hänestä ohjaaja ymmärtää Scannersissä olla paisuttamatta kauhumomentteja ja erikoisefektejä niin mielettömiksi, että ne kääntyisivät itseään vastaan. ”Cronenberg ei tee kauhuelokuvia leikillään. Hänen kauhukammioissaan on selvä toden maku, kauhujen juuret ovat todellisuudessa.”
Seelit

Baltialaiset heimot 1200-luvulla.
Seelit (latv. sēļi) olivat historiallinen balttilainen heimo, jotka asuttivat oman muinaismaakuntansa muodostanutta Seloniaksi kutsuttua aluetta. He sulautuivat historiallisella ajalla latgalleihin. Seeleiltä tunnetaan kaksi muinaislinnaa, Dignajas ja Sēlpils, joissa molemmissa on tehty arkeologisia kaivauksia. Paikoilta on löydetty paitsi latgallilaisia, myös alueelle omaleimaisia koruja ja aseita.
Seagram Building

| Seagram Building |
| --- | --- |

Tiedot
Sijainti:   375 Park Avenue, New York, Yhdysvallat
Rakennettu:  1958
Käyttötarkoitus:  toimisto
Tila:  valmis
Yritykset
Arkkitehti:  Ludwig Mies van der Rohe Philip Johnson
Insinööri:  Severud Associates
Omistaja:  RFR Realty
Tekniset tiedot
Kerroksia:  38
Korkeus
Ylin kerros:  157 m
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Seagram Building on Ludwig Mies van der Rohen ja Philip Johnsonin suunnittelema pilvenpiirtäjä Manhattanilla, New Yorkissa. Se valmistui vuonna 1958 ja on 157 metriä korkea. Pilvenpiirtäjä valmistettiin kanadalaisen alkoholivalmistaja Joseph E. Seagram & Sonsin päämajaksi. Se on yksi merkittävimpiä klassista modernismia edustavia pilvenpiirtäjiä.
Joseph E. Seagram & Sons -yrityksessä päätettiin 1954 oman toimistorakennuksen rakentamisesta yrityksen 100-vuotisjuhliin, jotka olisivat 1958. Seagramin toimitusjohtaja Samuel Bronfman pyysi arvostetulta losangelesilaiselta arkkitehtuuritoimisto Pereira & Luckmanilta ehdotuksen rakennuksesta. Bronfmanin tytär Phyllis Lambert ei ollut vakuuttunut Pereiran & Luckmanin suunnittelmista, ja hän vakuutti isänsä arkkitehdin vaihtamisesta. Lambert sai vastuun uuden arkkitehdin palkkaamisesta. Hän otti yhteyttä Museum of Modern Artin Philip Johnsoniin, joka oli jättämässä paikkansa museossa ja aloittamassa omaa arkkitehtitoimistoaan. Johnson tiesi, ettei hänen kokemuksellaan saisi vielä omaa projektia. Hän kuitenkin valitsi Lambertin kanssa noin tusinasta kuuluisasta arkkitehdista lopulta Ludwig Mies van der Rohen työhön.
Seagram Buildingin sisäänkäynti on 90 jalan päässä kadun reunasta. Sen edessä onkin korotettu aukio, joka nostaa rakennuksen esille samalla tavalla kuin Miesin Barcelona-paviljonki. Rakennuksen julkisivun muodostavat sävytetty lasi ja pronssiset I-palkit. Seagram Building olikin ensimmäinen pronssinvärinen pilvenpiirtäjä. Mies oli käyttänyt aiemmin I-palkkeja myös Chicagon Lake Shore Driven rakennuksissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seagram Building Wikimedia Commonsissa
Thomas Seebeck

| Thomas Seebeck |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Tallinna
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  termopari, Seebeckin ilmiö
Thomas Johann Seebeck (1770 Tallinna – 1831 Berliini) oli saksalainen fyysikko, joka tutki erityisesti lämpöoppia ja keksi termoparin käytön lämmön mittaamiseen.
Seebeck syntyi Tallinnassa varakkaaseen baltiansaksalaiseen perheeseen. Hän opiskeli Göttingenin yliopistossa aluksi lääketiedettä, mutta kiinnostui enemmän fysiikasta. Tiedemiesurallaan hän tutki väri- ja lämpöoppia. Hän totesi sokeriliuoksen aiheuttaman polarisaatiotason muutoksen ja tutki lämmön ja sähkön välisiä ilmiöitä. Seebeckin ilmiöksi kutsutaan fysikaalista ilmiötä, jossa lämpötilaero aiheuttaa jännitteen kahden eri materiaalin välille.
Barbara Ann Scott

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Barbara Ann Scott |  Barbara Ann Scott |  Barbara Ann Scott |  |
Maa:  Kanada
Naisten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | St. Moritz 1948 | yksinluistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1947 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Davos 1948 | yksinluistelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1948 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Davos 1949 | yksinluistelu |  |
| PM-kilpailut  | PM-kilpailut  | PM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | New York 1945 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Ottawa 1947 | yksinluistelu |  |
Barbara Ann Scott O.C. (9. toukokuuta 1928 Ottawa – 30. syyskuuta 2012) oli kanadalainen taitoluistelija. Hän voitti maansa parhaan urheilijan Lou Marsh -palkinnon vuosina 1945, 1947 ja 1948.
Scottin uran huippuvuosi oli 1948, jolloin hän 19-vuotiaana voitti olympiakultaa, maailmanmestaruuden ja Euroopan mestaruuden (EM-kisat olivat tuolloin avoimia myös Euroopan ulkopuolisille luistelijoille). St. Moritzin olympialaisissa naiset joutuivat luistelemaan vapaaohjelmansa kahden jääkiekko-ottelun pahasti kuluttamalla jäällä. Juuri ennen suoritustaan Scott sai aiemmin luistelleelta Yhdysvaltain Eileen Seighiltä tarkat ohjeet, missä kohtaa kenttää jää oli parhaimmillaan ja missä huonoimmillaan. Seitsemän tuomaria yhdeksästä sijoitti Scottin ensimmäiseksi, ja hän voitti kultaa. Vain Itävallan ja Britannian tuomarit sijoittivat kumpikin oman maansa luistelijan ensimmäiseksi.
Scott nimitettiin vuonna 1991 Order of Canada upseeriksi ja vuonna 1998 Canada's Walk of Fameen.
Voittoja

Taitoluistelun Kanadan-mestaruuskilpailut: kultaa (1944, 1945, 1946, 1948)
Taitoluistelun Pohjois-Amerikan-mestaruuskilpailut: kultaa (1945, 1947)
Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut: kultaa (1947, 1948)
Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut: kultaa (1947, 1948)
Talviolympialaiset: kultaa (St. Moritz 1948)
Secret Love

”Secret Love” on Sammy Fainin säveltämä ja Paul Francis Websterin sanoittama kappale vuoden 1953 elokuvasta Tarkk’ampujatyttö. Kappaleen esitti elokuvassa Doris Day ja siitä tuli hitti elokuvan ilmestymisen jälkeen. Dayn levytys nousi Billboardin listan kärkeen ja kappaleesta tehtiin lukuisia menestyneitä cover-versioita. Seuraavan vuoden Oscar-gaalassa se palkittiin parhaan laulun Oscarilla. 1950-luvun lopulla kappale nousi jazzartistien suosioon ja sen levyttivät muun muassa Ahmad Jamal, Count Basie, Maynard Ferguson ja Toots Thielemans. Nykyisin ”Secret Lovea” pidetään jazzstandardina.
Suomennoksia

Eero ja Jussi Raittinen: ”Salainen rakkaus” (san. Jussi Raittinen)
Tapani Kansa: ”Kuinka rakastunut olla voin” (san. Chrisse Johansson)
Enzio Benzina: ”Salainen rakkaus” (san. J. Rantanen)
Rauli Badding Somerjoki: ”Salainen rakkaus” (san. Rauli Badding Somerjoki)
Lähde: Suomen Äänitearkisto ry.
Scapa Flow (yhtye)

Scapa Flow on suomalainen progressiivisen folkin (folk-proge) yhtye joka teki albumin Kompass-levymerkille.
Alkuperäinen kokoonpano

1973 - kevät 1976
Ismo Järvinen, (laulu, huilu)
Kari Väkevä, (kitara)
Heikki Mikkonen, (basso)
Arho Perttula, (rummut)
Seuraava kokoonpano

Syys 1976 - 1978
Ismo Järvinen, (laulu, huilu, alttosaksofoni)
Timo Seppänen, (kitara)
Asko Ahonen, (basso)
Olavi Kyllönen, (rummut)
Scapa Flow laajeni loppuvuodesta 1977 kvintetiksi
Kari Jaksola, (koskettimet)
Levyn tehnyt kokoonpano

Kosketinsoittaja vaihtui Eero-Pekka Kolehmaiseen 1978

Myöhemmin Pia-Maria Noponen liittyi laulusolistiksi 

Viimeinen miehistönvaihdos oli rumpali Olavi Kyllösen vaihtuminen Leevi Leppäseen loppuvuodesta 1979
Ismo Järvinen, (laulu, huilu, alttosaksofoni)
Pia-Maria Noponen (laulu, huilu)
Timo Seppänen, (kitara)
Asko Ahonen, (basso)
Eero-Pekka Kolehmainen, (koskettimet)
Leevi Leppänen, (rummut)
Diskografia

Uuteen aikaan (1980)
Aiheesta muualla

Scapa Flow (yhtye)n esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Sebež

Pyhän kolminaisuuden kirkko Sebežissä.
Sebež (ven. Се́беж) on kaupunki Pihkovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Latvian ja Valko-Venäjän rajaa 189 kilometriä Pihkovasta etelään. Kaupunki on Sebežin piirin keskus. Sen kautta kulkee Rēzeknen ja Novosokolnikin välinen rautatie (Sebežin asema) sekä Moskovasta Latvian rajalle johtava M9-valtatie. Asukkaita on 6 400 henkeä (vuonna 2008).
Sebež mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1414 liettualaisten hävittämänä Pihkovan feodaalitasavallan kaupunkina. Vuonna 1535 paikalle rakennettiin maavallein vahvistettu puinen linnoitus. Vuonna 1536 puolalaiset ja liettualaiset piirittivät linnoitusta, vuodesta 1579 lähtien se kuului Puolaan. 1500-luvun lopulta 1700-luvun alkuun saakka kaupungin omistamisesta käytiin useita taisteluita. Pietari I rakennutti linnoituksen uudelleen vuonna 1705. Vuonna 1772 Sebež liitettiin lopullisesti Venäjään. Vuonna 1777 siitä tuli Polotskin ja myöhemmin Vitebskin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1894 juutalaiset muodostivat 61 % kaupungin asukkaista. Sebežin kihlakunnan väestöstä valtaosa oli valkovenäläisiä. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä.
Nykyään kaupungissa on lähinnä rakennustarvike-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiä ovat 1500-luvun linnamäki valleineen, nykyään ortodoksikirkkona toimiva vuonna 1625 rakennettu katolinen kirkko ja kotiseutumuseo.
Aiheesta muualla

Sebežin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Pihkova (Pskov)


Dno | Nevel | Novoržev | Novosokolniki | Opotška | Ostrov | Outova (Gdov) |
Petseri (Petšory) | Porhov | Pustoška | Pytalovo | Sebež | Velikije Luki
Pihkovan alue
Šebekino

| Šebekino Шебекино |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Belgorodin alueen sijainti
 Šebekino
 Koordinaatit: 50°25′N, 36°54′E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Belgorodin alue
Piiri:  Šebekino
Perustettu:  1713
Kaupungiksi:  1938
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  41 km²
Korkeus:  110 m
Väkiluku (2010):  44 277
 – Väestötiheys:  1 080 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 gorod.shebekino.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Šebekino (ven. Шебе́кино) on kaupunki Belgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Ukrainan rajaa 39 kilometriä Belgorodista kaakkoon. Kaupunki on Šebekinon piirin keskus. Sen kautta kulkee Belgorodin ja Kupjanskin välinen rautatie. Asukkaita on 44 000 henkeä (vuonna 2010).lähde?
Šebekinon kylän perusti everstiluutnantti I.D. Šibeko vuonna 1713. 1800-luvulla sinne syntyi teollisuutta. Vuonna 1938 Šebekinosta tuli kaupunki. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään siellä on kemian, koneenrakennus- ja rakennustarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Šebekinon piirin sivusto (venäjäksi)
Belgorodin alueen kaupungit
Utin linnoitus

| Utin linnoitus |
| --- | --- |

Sijainti:  Kouvola, Suomi
Koordinaatit:  60°53′22″N 26°53′54″E﻿ / ﻿60.88946558°N 26.89820107°E﻿ / 60.88946558; 26.89820107
Rakennustyyppi:  Linnoitus (en)
 fiUtin linnoitus 
  
Utin linnoitus
Näkymä vallien sisäpuolelta
Utin linnoitus on linnoitus Utissa Kymenlaaksossa. Se oli osa Venäjän keisarikunnan 1700-luvulla rakentamaa Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmää.
Taustaa

Utti liitettiin Venäjään Turun rauhassa 1743, ja alue sijaitsi merkittävien kulkureittien risteyksessä. Kustaa III:n sodassa kesäkuussa 1789 Ruotsin joukot ylittivät rajan suuntana Lappeenranta. Ruotsille voitokas Utin taistelu siirsi painopistettä Haminan suuntaan, mikä herätti Venäjän ymmärtämään alueen sotilaallisen merkityksen.
Rakentaminen

Linnoitustöitä johtanut kenraali Aleksandr Suvorov laski rakennuskustannusten olevan 3 995 ruplaa ja 75 kopeekkaa. Rakennustyöt aloitettiin kesällä 1791 ja päättyivät seuraavan vuoden syyskuussa. Päivittäin rakennustöihin osallistui 600 – 1133 sotilasta. Myös suomalaisia talonpoikia määrättiin linnoitustöihin. Linnoituksen varustukseen kuului 14 tykkiä ja kaksi haupitsia sekä noin 400 sotilaan pataljoona. Linnakkeeseen rakennettiin jokaiselle komppanialle oma kasarmirakennus sekä vartiotupa, huoltorakennuksia, ruutikellari, muonamakasiini, talli ja kaivo.
Jatkokehitys

Linnoitus jäi tarpeettomaksi Suomen sodan 1808-1809 jälkeen. Vielä 1795 kenraalimajuri Jaan Peter van Suchtelenin suunnitelmissa oli laajentaa linnoitus alkuperäistä suuremmaksi siten, että alkuperäinen linnoitus olisi jäänyt epäsymmetristen bastionien ja kaponieerien sisälle. Alueella on lukuisia 1800- ja 1900-lukujen sotilastoimintaan liittyviä rakennelmia ja kaivantoja.
Linnoitusalueen nykypäivä

Linnoituksen tutkimus- ja restaurointityöt aloitettiin inventoinnilla vuonna 1966 Tapani Ahveniston johdolla. Puolustusvoimat on korjannut päälinnoituksen muureja 1960-luvulta lähtien. Museoviraston kunnostustyöt aloitettiin 1983 ja ne kestivät vuoden. Seuraavat kunnostustyöt aloitettiin 1992 ja ne valmistuivat lopullisesti syksyllä 1996.
Linnoituksen lähellä sijaitsee Utin jääkärirykmentti sekä Utin lentoasema, joka oli Suomen ilmavoimien ensimmäinen maalentoasema.
Julkisuudessa

Utin leirikentällä on kuvattu Rykmentin murheenkryyni elokuva.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Utin linnoitus Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto.
Don Schollander

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Don Schollander |  Don Schollander |  Don Schollander |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 400 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 4×100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 4×200 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | México 1968 | 4×200 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | México 1968 | 200 m vapaauinti |  |
Donald Arthur (Don) Schollander (s. 30. huhtikuuta 1946 Charlotte, Pohjois-Carolina) on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Don Schollander kasvoi Lake Oswegossa, Oregonissa, ja pääsi uintivalmentaja George Hainesin oppiin Santa Claraan, Kaliforniaan.
Tokion 1964 olympialaisissa Schollanderista tuli ensimmäinen uimari, joka voitti neljä kultamitalia yksissä olympiakisoissa. Hän voitti 100:n ja 400 metrin vapaauinnin, jälkimmäisen maailmanennätysajalla 4.12,2. Kaksi muuta kultamitalia hän voitti vapaauintiviesteissä, joissa hän ui ankkuriosuuden. Molemmissa viesteissä Yhdysvaltain joukkue teki maailmanennätyksen.
Schollander ui urallaan 16 maailmanennätystä. Vähän ennen Méxicon 1968 olympialaisia hän ui 200 metrin vapaauinnin ME-ajan 1.54,3. Méxicossa Schollander jäi kuitenkin tuossa ensimmäistä kertaa olympiakisojen ohjelmassa olleessa lajissa toiseksi ajalla 1.55,8. Uransa viidennen kultamitalin hän sai 4 x 200 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän ui jälleen neljännen osuuden. Schollander lopetti uintiuransa Méxicon kisoihin.
Schollander valittiin International Swimming Hall of Fameen 1965 eli kesken aktiiviuransa.
Olympiasaavutukset

Tokio 1964
Kultaa 100 metrin vapaauinnissa (aika 53,4)
Kultaa 400 metrin vapaauinnissa (aika 4.12,2 ME)
Kultaa 4 x 100 metrin vapaauintiviestissä (aika 3.33,2 ME)
Kultaa 4 x 200 metrin vapaauintiviestissä (aika 7.52,1 ME)
México 1968
Kultaa 4 x 200 metrin vapaauintiviestissä (aika 7.52,33)
Hopeaa 200 metrin vapaauinnissa (aika 1.55,8)
Ennätykset

200 metrin vapaauinnissa 9 maailmanennätystä, paras aika 1.54,3 (30. elokuuta 1968)
400 metrin vapaauinnissa 3 maailmanennätystä, paras aika 4.11,6 (18. elokuuta 1966)
4 x 100 metrin vapaauintiviestissä 3 maailmanennätystä, paras aika 3.32,5 (3. syyskuuta 1968)
4 x 200 metrin vapaauintiviestissä maailmanennätysaika 7.52,1 (12. lokakuuta 1964)
Aiheesta muualla

International Swimming Hall of Fame: Don Schollander (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Japani 
Tieteilijät:  CiNii 
Miesten 100 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
Miesten 400 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
Miesten 4 × 100 metrin vapaauintiviestin olympiavoittajat
Miesten 4 × 200 metrin vapaauintiviestin olympiavoittajat
Scorpéne-luokka

| Scorpéne |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 565 t (CM-2000) 1 870 t (AM-2000) 2 000 t (S-BR)
Pituus:  61,7 m (CM-2000) 70 m (AM-2000) 75 m (S-BR)
Leveys:  6,2 m
Syväys:  5,4 m
Nopeus:  12 solmua (pinnalla) 20 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  31
Aseistus
Meritorjunta:  6 x 533 mm torpedoputkea, joihin 18 torpedoa tai SM39 Exocet 30 x miinaa
Scorpéne-luokka on ranskalaisen DCN:n (myöh DCNS) ja espanjalaisen Navantian yhdessä suunnittelema sukellusveneluokka. Luokkaan kuuluu neljä alaluokkaa. Näistä CM-2000 on perinteinen dieselsähköinen, AM-2000 vastaava AIP-järjestelmällä varustettu, CA-2000 pienennetty rannikkosukellusvene ja S-BR Brasilian laivastolle suunniteltu suurennettu ilman AIP-järjestelmää oleva versio.
Chilen ja Malesian veneet on varustettu TSM 2233 Mk.2 -kaikuluotaimin. Luokan aluksiin voidaan myös asentaa Thales S-Cube -kaikuluotainjärjestelmä.
AIP-järjestelmä

DCNS tarjoaa veneisiin MESMA AIP -järjestelmän (ransk. Module d'Energie Sous-Marine Autonome). Se on ydinteknologia osaamiseen perustuva, jossa lämpö tuotetaan etanolilla ja hapella. Tuotetulla höyryllä käytetään perinteistä höyryturbiinia. Järjestelmä mahdollistaa tuotetun hiilidioksidin poistamisen aluksesta syvyydestä riippumatta. Järjestelmä maksaa noin 50-60 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria ja sen asentamiseksi lisää aluksen pituutta noin 8,5 metrillä, kun 200 tonnin painoinen kappale lisätään runkoon.