stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marnen taistelu
Lopputulos

Sielullisesti sairaalloinen Moltke erotettiin yleisesikunnan päällikön virasta, ja tilalle nimitettiin aiempi sotaministeri Falkenhayn. Pariisi, ehkä koko Ranska pelastui saksalaismiehitykseltä. Ranskan ja brittien armeijat työnsivät saksalaistet taaksepäin. Mutte ranskalaisten etenemine ei ollut kyllin nopeaa, että he olisivat kyenneet estämään saksalaisia asettumasta vetäydyttyään juoksuhautoihin. Sotahistorioitsijat yleensä pitävät tätä voittona. Mutta koska ranskalaiset eivät kyenneet saarrostuksella tai muulla tavoin lyömään saksalaisia, historioitsijat kiistelevät voiton suuruudesta. Saksalaiset jäivät yhä osaan Ranskasta ja Belgiaan.
Saksan armeija vetäytyi lopulta lähes kiinteisiin asemiin. Molemmat osapuolet yrittivät monta kertaa pohjoisessa saarrostavaa hyökkäystä. Vihollinen vastasi aina omilla hyökkäyksillään. Tämä oli ”kilpajuoksu merelle”, ja länsirintama syntyi.
Galleria

Marnen taistelun kehitys
5. syyskuuta
6. syyskuuta
7. syyskuuta
8. syyskuuta
9. syyskuuta
10. syyskuuta
Muita Marnen taustelun karttoja
Ourcqin taistelu.
Aiheesta muualla

Hilma Pylkkänen : Marnen ihme. Parisissa taistelun päivinä, Helsingin Sanomat, 03.09.1939, nro 236, s. 35, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Saksalaisten eteneminen ennen Marnen taistelua. Huomaa miten I armeija kaartoi Pariisista sivuun, aikomuksena auttaa etelässä olevien ranskalaisten joukkojen saartamisessa.
Joukko-osastojen ryhmitys Marnen taistelun alussa.
Helmililjat

| Helmililjat |
| --- | --- |
 Terttuhelmililja (Muscari neglectum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Parsakasvit Asparagaceae
Alaheimo::  Scilloideae
Suku::  Helmililjat Muscari  Mill.
Katso myös
   Helmililjat Wikispeciesissä   Helmililjat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helmililjat eli ruukkuhelmililjat (Muscari) on parsakasveihin (aiemmin hyasinttikasveihin Hyacinthaceae) kuuluva sipulikasvien suku. Lähisukuja ovat harjahelmililjat (Leopoldia) ja kellohelmililjat (Pseudomuscari), jotka voidaan myös yhdistää samaan sukuun.
Helmililjoihin kuuluu noin 75 lajia. Ne esiintyvät luonnossa Välimeren alueella ja Lounais-Aasiassa. Ne kukkivat keväällä, harvoin syksyllä. Usein kellonmuotoiset kukat muodostavat terttukukinnon lehdettömään varteen. Monia helmililjalajeja viljellään koristekasveina, sipulikukkina.
Lajeja

tummahelmililja (Muscari armeniacum)
turkinhelmililja (Muscari aucheri)
atsurihelmililja eli asuurihelmililja (Muscari azureum)
hentohelmililja (Muscari botryoides)
mustehelmililja (Muscari commutatum)
töyhtöhelmililja eli isohelmililja (Muscari comosum eli Leopoldia comosa)
isohelmililja eli leveälehtihelmililja (Muscari latifolium)
terttuhelmililja (Muscari neglectum)
myskihelmililja (Muscari racemosum, syn. M. muscarimi)
eskisehirinhelmililja (Muscari sivrihisardaghlarense)
Tummahelmililja.
Tummahelmililja.
Hentohelmililja.
Mustehelmililja.
Isohelmililja.
Muscari macrocarpum.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Muscari
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161151  Wikispecies: Muscari  APDB: 192813  APNI: 64578  BOLD: 162170  CoL: 8VZJD  eFloraSA: Muscari  EoL: 33209  EPPO: 1MUSG  FloraBase: 21216  FNA: 121348  FoAO2: Muscari  FoC: 121348  GBIF: 2772004  GRIN: 7878  iNaturalist: 50921  IPNI: 24536-1  IRMNG: 1264879  ITIS: 42976  NBN: NHMSYS0000460799  NCBI: 16161  NZOR: e057daa5-30a4-4d3f-a002-3700c48812ef  Open Tree of Life: 341599  PLANTS: MUSCA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:330271-2  Tropicos: 40023897  VASCAN: 1440  VicFlora: 29a8277e-66df-4cdb-a648-85bcdf02fb42  WFO: wfo-4000025015  WoRMS: 425958
Juha Arvid Helminen

Juha Arvid Helminen (s. 1977) on suomalainen valokuvataiteilija. joka asuu ja työskentelee Helsingissä. 
Hän opiskeli valokuvausta Lahden Muotoiluinstituutissa, josta valmistui vuonna 2010.
Helmisen teosten teemana on ollut valta ja sen väärinkäyttö, kuten mustapukuisessa "Näkymätön Valtakunta" -sarjassa. Helmisellä on ollut ollut näyttelyitä muun muassa Hippolyte-galleriassa.   
Hän oli yksi Fotofinlandian finalisteista vuonna 2014. 
Presidentti Sauli Niinistön virallisessa muotokuvassa yksi paloista on Helmisen tekemä.
Kirjallisuus

Speculative Everything Design, Fiction, and Social Dreaming. The MIT press ISBN 978-0262019842
Independence through the lenses (näyttelyluettelo). Tampere Valokuvakeskus Nykyaika ry 2017 978-952-99626-6-2
Backlight '17 (näyttelyluettelo) Tampere: Valokuvakeskus Nykyaika ry, 2017 ISBN 978-952-99626-8-6
A Journey to the Invisible Empire. Helsinki: Empire of Images, 2022  ISBN 9789529461011
Aiheesta muualla

Juha Arvid Helmisen verkkosivut
Who are the soldiers of our dystopias Fisheyemagazine 2.3.2021
El Imperio Invisible’ o las caras ocultas del abuso de autoridad Cartel Urbano 3.5.2018
Interview With Juha Arvid Helminen, Visual Aterier 8 7.12.2015
Juha Arvid Helminen Encyclopedia Metallum
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Ernst Heinkel

| Ernst Heinkel |
| --- | --- |
 Ernst Heinkel vuonna 1942.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ernst Heinrich Heinkel
Syntynyt: 24. tammikuuta 1888
Kuollut: 30. tammikuuta 1958 (70 vuotta)
Insinööri
Koulutus:  Stuttgartin yliopisto
Prof. Ernst Heinkel tutkii suunnitelmia työtoverinsa kanssa vuonna 1941.
Ernst Heinrich Heinkel (24. tammikuuta 1888 – 30. tammikuuta 1958) oli saksalainen lentokoneinsinööri ja lentokonetehtaan omistaja.
Nuoruus

Heinkel syntyi Grunbachissa, Württembergissä. Hän innostui lentokoneista käydessään Saksan ensimmäisessä kansainvälisessä ilmailunäyttelyssä (International Aviation Exhibition eli ILA), joka pidettiin Frankfurt am Mainissa vuonna 1909.
Heinkel opiskeli koneinsinööriksi vuodesta 1907 alkaen Stuttgartissa. Hän rakensi oman lentokoneensa vuonna 1910, jolla joutui onnettomuuteen vuonna 1911. Hän keskeytti yliopisto-opintonsa ja pestautui Albatros-lentokonetehtaalle vuonna 1913. Siellä Heinkel nousi pian pääsuunnittelijaksi. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi myös Hansa-Brandenburg-tehtaassa ja suunnitteli muun muassa Suomen ilmavoimissa käytetyn W.33 (eli I.V.L. A.22 Hansa) -koneen.
Nuoruus > Toiminta Weimarin tasavallassa

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Heinkel toimi päällysmiehenä autokorjaamossa. Vuonna 1920 hän pääsi Caspar-lentokonetehtaalle, jossa hän suunnitteli sukellusveneiden torjuntaan sopivan lentokoneen.
1. joulukuuta 1922 hän perusti Warnemündeen Heinkel Flugzeugwerke -yhtiön, jossa hän suunnitteli tusinoittain lentokoneita 1920-luvulla. Asiakkaina oli muun muassa Neuvostoliitto, jolla oli vaikeuksia ostaa lentokoneita muista maista. Versailles’n rauha kielsi Saksaa valmistamasta lentokoneita, mutta kauppa Neuvostoliittoon ei ollut julkista eikä siten valvonnan kohteena. Saksan pyrkimys kiertää rauhansopimusta valmistamalla lentokoneita Ruotsissa, Alankomaissa ja niin edelleen oli laaja-alainen operaatio.
Suihkukoneen kehittäjä

1930-luvulla Heinkel kehitti muun muassa He 112 -hävittäjälentokoneen, joka kilpaili Messerschmitt Bf 109:n kanssa siitä, kumpi oli maailman nopein lentokone ja kummasta tulisi uudelleenperustetun Luftwaffen päähävittäjäkone. Muistelmissaan Heinkel väittää Messerschmittin voittaneen muun muassa nopeusennätyksen poliittisilla suhteilla eikä todellisella lentosuorituksella. He 112 -konetta valmistettiin lopulta vain 98 kappaletta, joista Espanjan ilmavoimille toimitettiin 15, Japanin ilmavoimille 30, Unkarin ilmavoimille kolme ja Romanian ilmavoimille 24 kappaletta. Yleinen kirjallisuudessa jälkikäteen esitetty mielipide on, että He 112 oli huono hävittäjä. Konetta tarjottiin myös Suomen ilmavoimille, mutta sitä pidettiin liian kalliina Fokker D.XXI:een verrattuna.
Heinkel kehitti Heinkel He 178 -suihkukoneen vuoden 1939 syksyyn mennessä. Natsi-Saksan johto oli kuitenkin asettanut Heinkelin tehtaan vain pommikoneiden valmistajaksi. Niistä Heinkel He 111 oli kuuluisin.
Suihkukoneen kehittäjä > Koneita

Ernst Heinkel suunnitteli Hansa-Brandenburg CC ja Hansa-Brandenburg D I (lempinimeltään ”Spinne” eli ”Lukki”) -koneet.
Saksan ensimmäinen saksalainen syöksypommitusyksikkö varustettiin kaksitasoisilla Heinkel He 50 koneilla.
Vuonna 1936 oli tullut aika valita uusi syöksypommittaja (”Stuka”). Ehdolla oli Arado Ar 81, Blohm&Voss Ha 137, Heinkel He 118 ja Junkers Ju 87, joista viimeksimainittu tuli valituksi.
Heinkel He 162 Volksjäger oli sodan viimeisen vuoden halpa suihkuhävittäjä, jota ei ehditty saada massatuotantoon.
Heinkel He 115 -vesitaso, torpedopommittaja
Heinkel He 59 -vesitaso
Heinkel He 100 -hävittäjä
Heinkel He 177 -pommikone, jossa neljä moottoria pyöritti kahta potkuria
Uusi alku 1950-luvulla

Sodan jälkeen Heinkel rakensi aluksi moottoreita, sitten skoottereita ja kääpiöautoja (Heinkel Kabine). Hän suunnitteli Egyptissä suihkumoottoreita ja hävittäjäkoneita.
1950-luvun puolivälissä hän palasi Saksaan suunnittelemaan lentokoneita. Hän lähti yhteistyöhön Willy Messerschmittin perustaen vuonna 1956 Flugzeugunion Süd eli Entwicklungsring Süd-yhteenliittymän.
Ernst Heinkel kuoli 30. tammikuuta 1958.
Kirjallisuutta

Lutz Warsitz: THE FIRST JET PILOT - The Story of German Test Pilot Erich Warsitz, Pen and Sword Books Ltd., England, 2009, ISBN 9781844158188, English Edition
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Audio commentary by Erich Warsitz (world's first jet pilot) about Ernst Heinkel, Switzerland, August 2, 1979
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Heinkel He 111.
Helmikät

| Helmikät |
| --- | --- |
 Tähkähelmikkä (Melica ciliata)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Helmikät Melica  L.
Katso myös
   Helmikät Wikispeciesissä   Helmikät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helmikät (Melica) on heinäkasvien suku, jossa on noin 75 heinälajia. Niitä esiintyy maailman mantereilla Australiaa ja Antarktista lukuun ottamatta, varsinkin lauhkean ilmaston vyöhykkeellä. Neljä eri helmikkälajia, tähkähelmikkä, nuokkuhelmikkä, mätäshelmikkä ja röyhyhelmikkä kasvavat luonnonvaraisina Suomessa. Nuokkuhelmikkä on hyvin yleinen koko maassa, mutta muut lajit ovat hyvin harvinaisia ja rauhoitettuja.
Helmiköitä voidaan viljellä monivuotisina koristeheininä.
Lajeja

isohelmikkä (Melica altissima)
tähkähelmikkä (Melica ciliata)
nuokkuhelmikkä (Melica nutans)
mätäshelmikkä (Melica picta)
transsilvanianhelmikkä (Melica transsylvanica tai transsilvanica)
röyhyhelmikkä (Melica uniflora)
kanarianhelmikkä (Melica canariensis)
teneriffanhelmikkä (Melica teneriffae)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Melica
Suomen Lajitietokeskus: Helmikät – Melica
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158251  Wikispecies: Melica  APDB: 192520  APNI: 113843  BOLD: 120938  CoL: 8VZ8X  EoL: 108177  EPPO: 1MECG  FNA: 120133  FoAO2: Melica  FoC: 120133  GBIF: 2703093  GrassBase: gen00374  GRIN: 7424  iNaturalist: 52803  IPNI: 30001058-2  IRMNG: 1311181  ISC: 108318  ITIS: 41842  NBN: NHMSYS0000460660  NCBI: 15644  NZOR: 4b66b50a-3d64-4956-ae32-2c051f88466f  Open Tree of Life: 629679  PLANTS: MELIC  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30001058-2  Tropicos: 40016407  VASCAN: 1404  WFO: wfo-4000023630
Jouni Martikainen

Jouni Tapio Martikainen (s. 29. heinäkuuta 1968) valittiin Askolan kunnanjohtajaksi lokakuussa 2016. Hän oli toiminut vt. kunnanjohtajana saman vuoden maaliskuusta lähtien. Koulutukseltaan Martikainen on diplomi-insinööri. Ennen kunnanjohtajan tehtävää hän oli työskennellyt Askolassa vuodesta 2007 kunnaninsinöörinä ja teknisenä johtajana.
Toukokuussa 2020 Martikainen irtisanoutui Askolan kunnanjohtajan virasta, ja irtisanoutuminen astui voimaan heinäkuussa 2020. Keskusta asetti hänet kuntavaaliehdokkaakseen kevään 2021 kuntavaaleissa Helsingissä. Martikaista ei valittu kaupunginvaltuustoon. Keväästä 2023 lähtien hän on työskennellyt televisokanava TV7:llä.
Mark Helprin

Helprin vuonna 2013.
Mark Helprin (s. 28. kesäkuuta 1947) on yhdysvaltalainen romaanikirjailija ja journalisti, joka on palkittu lukuisilla palkinnoilla viime vuosikymmenten aikana. Helprin tunnetaan mielikuvituksellisista tarinoistaan, monikerroksisista rakenteista romaaneissaan ja rikkaasta sanankäytöstään.
Hänen tunnetuimpia menestysromaanejaan ovat A Winter's Tale (Eva Siikarlan suomennos Talvinen tarina, Tammi), Memoirs from Antproof Case, A Soldier of the Great War, novelleja: Ellis Island and Other Stories, A Dove of the East and Other Stories sekä lastenkirjatrilogia: Swan Lake, A City in Winter ja The Veil of Snows.
Helprin valmistui Harvard Collegesta ja jatkoi opintojaan Oxfordin, Princetonin ja Columbian yliopistoissa. Hän on palvellut brittiläisillä kauppalaivoilla ja Israelin maa- ja ilmavoimissa.
Vuonna 2007 Helprin kirjoitti The New York Timesiin Vieraskynä-kirjoituksen, jossa hän vastusti tekijänoikeuksien laukeamista ajan myötä.
Suomennettu teos

Talvinen tarina (A Winter's Tale), suom. Eva Siikarla, Helsinki: Tammi 1985 ISBN 951-30-5989-8 (Keltainen kirjasto, 192) – 2. p. 1985 ISBN 951-30-6334-8 (Kurki-kirja) – 3. p. 2014 ISBN 978-951-31-7849-9 (Keltainen pokkari)
Aiheesta muualla

A Mark Helprin Bibliography (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Sara Heinämaa

| Sara Heinämaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. marraskuuta 1960 (ikä 64) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  filosofian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Instituutti:  Jyväskylän yliopisto, Helsingin yliopisto
Tunnetut työt:  Ele, tyyli ja sukupuoli (1996), Toward a Phenomenology of Sexual Difference: Husserl, Merleau-Ponty, Beauvoir (2003), Death, Birth, and Femininity (2010)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Sara Maria Johanna Heinämaa (s. 18. marraskuuta 1960 Helsinki) on Jyväskylän yliopiston filosofian professori ja Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian dosentti.
Hän toimi Suomen Akatemian akatemiaprofessorina viisivuotiskauden 2017–2021. Heinämaan erikoisaloja ovat fenomenologia, eksistentialismi, transsendentaalifilosofia, mielenfilosofia, filosofian historia ja feministinen filosofia.lähde?
Elämä ja ura

Heinämaa valmistui ylioppilaaksi vuonna 1980, filosofian kandidaatiksi 1988 ja lisensiaatiksi 1992. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1996. Heinämaa oli tuntiopettaja Helsingin yliopistossa 1984–2001 ja yliopistonlehtori 2001–2013. Vuodesta 1997 hän on ollut Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian dosentti.
Heinämaa työskenteli posti- ja telelaitoksen tutkijana 1988–1989, Suomen Akatemian projektitutkijana 1989–1993, tutkijana 1993–1997, projektinjohtajana 1998–2000, 2001–2003, 2005–2008 ja 2010–2013 sekä akatemiatutkijana 2008–2013. Heinämaa toimi Helsingin yliopiston tutkijakollegiumin tutkijana 2005–2008 ja Subjectivity, Historicity, Communality (SHC) -tutkijayhteisön johtajana 2013–2016.
Vuosina 1998–2008 Heinämaa oli Oslon yliopiston humanistisen naistutkimuksen filosofian II professori ja vuosina 1999–2001 Turun yliopiston naistutkimuksen professori. Vuonna 2009 hänet nimitettiin Uppsalan yliopiston teoreettisen filosofian professoriksi. Vuodesta 2013 hän on toiminut filosofian professorina Jyväskylän yliopistossa. Hänet valittiin Suomen Akatemian akatemiaprofessoriksi 2016, ja hän aloitti viisivuotisen akatemiaprofessorikautensa vuoden 2017 alussa.
Heinämaa kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 2018. Vuodesta 2022 hän on ollut myös Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen. Hän toimi Nordic Society for Phenomenology puheenjohtajana vuosina 2007–2014, ja on Dan Zahavin ja Hans Ruinin kanssa yksi yhdistyksen perustajista.
Tieteellisen uransa ohessa Heinämaa työskenteli freelancetoimittajana sanoma- ja aikakauslehdissä 1984–1991. Hän toimi kolumnistina Yliopisto-lehdessä 1991–1996, Tekniikka&Talous -lehdessä 1994–1996 ja Helsingin Sanomissa 1996–2000.
Tutkimus

Vuonna 1996 ilmestyneessä väitöskirjassaan Ele, tyyli ja sukupuoli Heinämaa tutki Simone de Beauvoirin filosofista teoriaa sukupuolisuhteista. Beauvoirin argumentin tulkinnassa ei Heinämaan mukaan ole otettu tarpeeksi huomioon hänen filosofiansa fenomenologista puolta. Heinämaa osoittaa käsitteellisiä ja metodisia yhteyksiä Beauvoirin ja Maurice Merleau-Pontyn filosofoinnin välillä. Näiden yhteyksien kautta on Heinämaan mukaan mahdollista ymmärtää Beauvoirin sukupuolikäsitys fenomenologisena, eikä pelkästään empiirisenä, sosiaalisena tai psykologisena. Fenomenologinen käsitys sukupuolesta mahdollistaa Heinämaan mukaan irrottautumisen erityisesti anglo-amerikkalaisen feministisen teorian ongelmallisesta tavasta jakaa naiseus ja mieheys yhtäältä biologiseen sukupuoleen (engl. sex) ja toisaalta sosiaaliseen sukupuoleen (engl. gender).
Heinämaan tutkimuksen toinen pääalue on klassinen fenomenologia ja erityisesti Edmund Husserlin ja Merleau-Pontyn havainnon- ja ruumiinfenomenologia. Heinämaa on selvittänyt muun muassa ruumiillisuuden eri merkityksiä, ruumiin ilmaisullista luonnetta, intersubjektiivisuuden ulottuvuuksia sekä normaaliutta. Kansainvälisesti hänet tunnetaan nykyfenomenologian omaperäisenä kehittäjänä.
Heinämaa on selvittänyt myös ranskalaisen filosofi ja feministi-teoreetikko Luce Irigarayn ajattelun fenomenologisia piirteitä. Hän on argumentoinut, että Irigarayn näkemys sukupuolesta ei ole essentialistinen sanan ontologisessa merkityksessä vaan on saanut vaikutteita klassisesta ruumiinfenomenologiasta, joka antaa olemuksille dynaamisen muodon.
Yksityiselämä

Käsikirjoittaja Anna Heinämaa on Sara Heinämaan sisar. Kirjailija-opettaja Siviä Heinämaa ja opettaja Alli Heinämaa ovat hänen isotätejään.lähde?
Teoksia

Heinämaa, Sara & Saarinen, Esa: Olennainen nainen: Naiskuvan filosofiset perusteet.  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-12137-1
Heinämaa, Sara & Tuomi, Ilkka: Ajatuksia synnyttävät koneet: Tekoälyn unia ja painajaisia.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15575-6
Ele, tyyli ja sukupuoli: Merleau-Pontyn ja Beauvoirin ruumiinfenomenologia ja sen merkitys sukupuolikysymykselle.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto)  Helsinki:  Gaudeamus, 1996.  ISBN 951-662-652-1
Ihmetys ja rakkaus: Esseitä ruumiin ja sukupuolen fenomenologiasta.  Helsinki:  Nemo, 2000.  ISBN 952-5180-13-1
Toward a Phenomenology of Sexual Difference: Husserl, Merleau-Ponty, Beauvoir, Rowman & Littlefield, 2003.
Schott, Robin May & Thorgeirsdottir, Sigridur & Songe-Møller, Vigdis & Heinämaa, Sara: Death, Birth and Femininity: Philosophies of Embodiment, Indiana University Press, 2010.
Teoksia > Toimitettuja teoksia

Heinämaa, Sara & Tapola, Päivi (toim.): Loputtomat hunnut: Kokoelma eroottisia tekstejä.  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15162-9
Naisen tieto.  Helsingissä:  Art House, 1989.  ISBN 951-884-030-X
Heinämaa, Sara & Tapola, Päivi (toim.): Shakespearen sisarpuolet: Naisellisia lukukokemuksia.  Helsinki:  Kääntöpiiri, 1994.  ISBN 951-8989-38-9
Heinämaa, Sara & Näre, Sari (toim.): Pahan tyttäret: Sukupuolitettu pelko, viha ja valta.  Helsinki:  Gaudeamus, 1994.  ISBN 951-662-598-3
Heinämaa, Sara & Reuter, Martina & Saarikangas, Kirsi (toim.): Ruumiin kuvia: Subjektin ja sukupuolen muunnelmia.  Helsinki:  Gaudeamus, 1997.  ISBN 951-662-689-0
Heinämaa, Sara & Oksala, Johanna (toim.): Rakkaudesta toiseen: Kirjoituksia vuosituhannen vaihteen etiikasta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2001.  ISBN 951-662-820-6
Heinämaa, Sara & Reuter, Martina & Yrjönsuuri, Mikko (toim.): Spiritus animalis: Kirjoituksia filosofian historiasta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2003.  ISBN 951-662-899-0
Heinämaa, Sara & Tapola, Päivi (toim.): Isät ja tyttäret.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-2927-6
Beauvoir, Simone de: Onko Sade poltettava? ja muita esseitä.  (Toimittanut Sara Heinämaa ja Erika Ruonakoski. Suomentanut Erika Ruonakoski)  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32669-5
Husserl, Edmund: Uudistuminen ja ihmisyys.  (Toimittanut Sara Heinämaa. Suomentanut Simo Pulkkinen, Timo Miettinen ja Joona Taipale)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 2006.  ISBN 978-951-0-32669-5
Consciousness: From Perception to Reflection, toimittaneet Sara Heinämaa, Vili Lähteenmäki ja Pauliina Remes, Springer, 2007.
Psychology and Philosophy : Inquiries into the Soul from Late Scholasticism to Contemporary Thought toimittaneet Sara Heinämaa ja Martina Reuter, Springer, 2009.
Phenomenology and the Transcendental, toimittaneet Sara Heinämaa, Mirja Hartimo ja Timo Miettinen, Lontoo: Routledge 2014. ISBN 978-0-415-86988-1
Aiheesta muualla

Heinämaa Jyväskylän yliopiston sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Sara Heinämaa: Merkityksen kriisi (2020, Hietsun paviljonki) (englanniksi) (youtube.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  ORCID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Helsingin islamilainen hautausmaa

Helsingin islamilaisen hautausmaan portti.
Hautakiviä.
Helsingin islamilainen hautausmaa on Suomen Islam-seurakunnan ylläpitämä hautausmaa Helsingin Lapinlahdessa, ortodoksisen hautausmaan ja luterilaiseen Hietaniemen hautausmaahan kuuluvan Suomen kaartin hautausmaan vieressä. Se oli ensimmäinen islamilainen hautausmaa Suomessa.lähde?
Islamilaisen hautausmaan historia liittyy tataareihin. Tataarit ovat islaminuskoinen turkkilaisia kieliä puhuva etninen ryhmä. Suomen historiaan tataarit ovat tulleet Venäjältä. Tataarit olivat sotilaita Venäjän armeijassa ja mukana Viaporin linnoitustyössä. Monilla tataareilla oli usein perheet mukanaan. Kun muslimisotilaat kuolivat, heidät haudattiin aluksi Viaporiin eli nykyiseen Suomenlinnaan ja myöhemmin Hietaniemen hautausmaan eteläosaan. Näistä 1800-luvulla haudatuista tataareista ei ole säilynyt yhtään muistomerkkiä eikä hautakumpua. Sotilaiden lisäksi Suomeen asettui asumaan muitakin tataareja, jotka usein olivat kangas-, turkis- ja mattokauppiaita, ja maahan syntyi pieni tataariyhteisö.
Silloiselle Lapinniemen alueelle perustettiin 1830-luvulla pieni hautausmaa islamilaisille Venäjän armeijan sotilaille perheineen. Se siirtyi Helsingin muslimiasukkaiden käyttöön vuonna 1870 ja sitä on myöhemmin merkittävästi laajennettu alkuperäisestä. Kun Suomeen oli vuonna 1922 säädetty uskonnonvapauslaki, saattoivat Suomen muslimit vuonna 1925 perustaa oman seurakunnan, jonka nimi on nykyisin Suomen Islam-seurakunta. Se ylläpitää hautausmaata, joka on ainoastaan sen omien jäsenien eli tataariyhteisön käytössä. Muut Helsingin ja pääkaupunkiseudun muslimit on haudattava luterilaisten seurakuntien ylläpitämille hautausmaille, mikä on herättänyt vaatimuksia uuden islamilaisen hautausmaan perustamisesta.
Islamilaisen hautausmaan vanhin säilynyt hauta on kasakka Gafur Kangatslinin vuodelta 1916. Alueella on myös vuonna 1956 paljastettu arkkitehti Maunu Siitosen suunnittelema Pro Finlandia 1939–1944 -muistomerkki sodissa kaatuneille Suomen muslimeille.
Helsingin islamilaiselle hautausmaalle haudattuja tunnettuja henkilöitä

Ymär Abdrahim, kangaskauppias
Akber-Mirza Kadzar, persialainen prinssi, kenraali
Abdullah Ali, Suomen Islam-seurakunnan kunniapuheenjohtaja