stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Termoluminesenssi
Mekanismi

Säteilyä absorboineet aineet voivat emittoida valoa eri tavoilla. Niitä ovat fluoresenssi ja fosforenssi. Fluoresenssi määritellään loiste-ilmiöksi. Siinä aineessa olevat viritystilat laukeavat spontaanisti. Viritettäessä elektroneja säteilyn avulla korkeammille viritystiloille valoa emittoituu  10^{-8} sekunnissa säteilyn absorboitumisesta. Eli valoa nähdään vain kun ainetta säteilytetään. Fosforenssin tuottamaa valoa voidaan tarkastella myös säteilyttämisen jälkeen. Fosforenssissa ionisoiva säteily aiheuttaa elektronien siirtymisen meta­stabiileille energiatiloille, loukkuihin, joista ne eivät palaudu perustilaan, koska tämä on valintasääntöjen mukaan täysin tai osittain kiellettyä. Kun tunnetaan metastabiilia tilaa korkeampi viritystila, voidaan elektroni saada keinotekoisesti nousemaan tällaiselle korkeammalle viritystilalle, jolta se palaa spontaanisti perustilaansa ja emittoi fotonin. Tällöin systeemiin täytyy tuoda energiaa. Termoluminesenssissa tämä energia tuodaan juuri lämmittämällä ainetta vähintään  450^{o}C:een .  Fosforenssia sanotaan termoluminesenssiksi juuri sen takia, että lämpötilan nousu saa metastabiilit tilat tyhjenemään nopeasti. Termoloiste on lämpöstimuloitua valon emissiota säteilylähteen poiston jälkeen. Systeemi saadaan tuottamaan jatkuvaa valoemissiota (fosforenssia) lämmittämällä systeemiä pidempään. Emissio jatkuu vähentyvällä intensiteetillä kunnes metastabiileilla tiloilla ei ole enää varauksia. Jos loukkutilan elektronienergia on  E_{t}=E_{c}-\epsilon _{t}, on elektronien irroittumisvauhti:
{\frac {dn}{dt}}=\nu exp\left(-{\frac {\epsilon _{t}}{k_{B}T}}\right),
missä  \nu :n tyypillinen kokeellinen arvo on  10^{-8} 1/s. Jos ainetta, jossa on loukkuihin tarttuneita elektroneja, lämmitetään sopivalla vakionopeudella, ja mitataan luminesenssin intensiteettiä lämpötilan funktiona, saadaan aineelle ns. hohtokäyrä (eng. glow curve), jossa intensiteettihuiput sijaitsevat kohdilla, missä kBT on  \epsilon _{t}:n luokkaa . Hohtokäyriä on nähtävissä esimerkiksi Louis Reyn julkaisussa .
Kun termoluminesenssi on lämmittämisen johdosta laskenut nollaan, voidaan näyte tehdä uudelleen termoluminoivaksi altistamalla se yhdelle monista mahdollisista energialähteistä kuten: röntgen- tai gammasäteilylle, elektronisuihkulle, nukleoneille, ultraviolettivalolle ja joissain tapauksissa jopa lyhytaaltoiselle näkyvälle valolle (violetti ja sininen).
Kirjallisuutta

R. Chen, S.W.S. McKeever: Theory of Thermoluminescence and Related Phenomena.  Singapore:  World Scientific, 1997.  ISBN 9810222955
Termoluminesenssin kolme vaihetta: säteilytys, loukkuuntuminen ja emissio (Keizars, 2008b).
Teknisen piirustuksen välineet

Laivan höyrykoneiden asennuspiirustus vuodelta 1865.
Käsin piirretty julkisivupiirustus vuodelta 1969.
Teknisen piirustuksen välineet ovat teknisessä piirustuksessa käytettäviä työvälineitä: kyniä, viivoittimia, harppeja ja muita apuvälineitä.
Historiaa

Jo muinaisten egyptiläisten tiedetään käyttäneen puisia kulmaviivaimia. Antiikin Kreikassa käytettiin metallisia piirtimiä ja kaivertimia, suhdeviivaimia ja kolmioviivaimia. Pompejin kaivauksissa löytyi roomalaisten aikoinaan käyttämä, pronssista valmistettu piirustusvälinesarja, joka sisälsi kolmioviivaimen, harppeja ja viivoittimen kanssa käytettävän kynän.
Vaikka erilaisia piirtimiä kehitettiin, sulkakynä säilyi yleisenä teknisen piirustuksen välineenä antiikin ajoilta 1700-luvulle asti. Piirtimenä käytettiin myös norsunluisia tai eebenpuisia kyniä.
Kulmien mittaamiseen käytettiin 1200-luvulta lähtien asteviivaimia, jotka perustuivat ympyräsektorin jakamiseen tasavälein. 1500-luvun loppupuolella matematiikan ja tieteen kehitys vaati myös tarkempia piirustusvälineitä. Säädettävä kulmaviivain kehitettiin jo 1600-luvulla, mutta käyttökelpoinen ruuvikiristeinen versio vasta 1920-luvulla.
Rakennuspiirustuksissa ortogonaaliprojektio nousi yleiseksi esitystavaksi 1600-luvulla. Samaan aikaan kehitettiin tasaleveää viivaa piirtävä mustepiirrin, vetopiirrin. Piirtimessä oli kaksi kaarevaa metalliterää, joiden väli oli säädettävissä esimerkiksi ruuvin avulla. Muste tiputettiin terien väliin, josta se valui tasaleveänä paperille. Perusmalli säilyi pitkään; se korvautui vähitellen vasta saksalaisten teknisten tussipiirtimien tullessa markkinoille 1930-luvulla.
Piirustusvälineitä kehittelivät yleensä piirtäjät itse, esimerkiksi Leonardo da Vinci, Albrecht Dürer, Nicholas Bion ja George Adams. Teknisten piirustusvälineiden teollinen valmistus alkoi vuonna 1853, jolloin englantilainen William Ford Stanley (1829–1909) perusti piirustusvälineitä valmistavan yrityksen Lontooseen. Vielä tuolloin useat työvaiheet tehtiin kuitenkin käsityönä.
1930-luvulta välineistö kehittyi yhä teknisemmäksi: kehitettiin piirustuskoje sekä siistimpää piirrosjälkeä ja erityisesti tasaista viivanleveyttä piirtävät Rapidograph-tussipiirtimet. Rapidograph-mallisen piirtimen ohella käytettiin kuitenkin pitkään perinteisempiä Grafos-tyyppisiä piirtimiä, joissa eri viivanleveydet saatiin aikaan piirtoterää vaihtamalla. Suomessa Grafosta käytettiin yleisesti ensisijaisena piirustusvälineenä vielä 1970-luvun alussa.
Välineet muuttuivat perinpohjaisesti 1990-luvun aikana, kun tietokoneavusteinen suunnittelu syrjäytti käsinpiirron lähes kokonaan. Tekninen suunnittelu on muuttunut käsin piirtämisestä tietokoneavusteiseksi suunnitteluksi, jossa ei enää ”piirretä” piirustuksia, vaan rakennetaan kohteesta virtuaalinen tuotemalli. Piirustuksia ei välttämättä tuoteta lainkaan, ja mikäli niitä tarvitaan, ne syntyvät osin automaattisesti tietokoneohjelman avulla. Käsin piirtämistä käytetään kuitenkin vielä yleisesti luonnossuunnitteluvaiheessa.
Piirustusvälineet > Kynät

Tyypillisiä ja perinteisiä teknisen piirustuksen kyniä ovat lyijy- ja tussipiirtimet.
Lyijykyninä käytetään yleensä lyijypaksuudeltaan vakioituja lyijytäytekyniä niiden jäljen tasapaksuuden vuoksi. Yleiset viivanvahvuudet ovat 0,18 mm, 0,25 mm, 0,5 mm ja 0,7 mm. Kovuus vaihtelee yleisesti HB:stä 2H:hon. Pehmeämpi lyijy antaa paremman kontrastin, mutta kovemmassa on tarkempi jälki. Lyijyjäljen vähäinen kontrasti on ongelmallinen kopioitaessa, mutta uudet, skannaavat kopiotekniikat ovat parantaneet lopputulosta. Paperi- ja muovialustalle on omat lyijylaatunsa.
Perinteinen, jo 1600-luvulla kehitetty vetopiirrin.
Grafos-piirrin.
Grafos purettuna erilevyisine piirustusterineen.
Erilevyisten viivojen piirtämiseen käytettyjä Rapidograph-tussipiirtimiä: 0,35; 0,5 ja 0,7 mm.
Rapidograph-piirtimen osat. Teräosa voidaan purkaa pienempiin osiin.
Useimmiten lopulliset piirustukset piirrettiin tussilla joko kuultopaperille tai muoville. Kynä oli yleensä Rapidograph-tyyppinen tekninen tussipiirrin, tussikynä joka piirtää paksuudeltaan tasaleveää ja tasalaatuista viivaa (niin sanottu terästussi). Kynässä tussisäiliöstä lähtee metalliputki, jonka sisällä on ohut metallineula tai -lanka, sielu. Tussi imeytyy neulan ja putken seinämän väliin, eikä sitä näin ollen tule ulos liikaa. Neulassa on paino, jonka avulla kynää edestakaisin heiluttamalla neula saadaan irti putkesta, ja tussi pääsee juoksemaan. Aiemmin säiliö täytettiin tussipullosta, uudemmissa piirtimissä käytetään tussipatruunaa.
Jokaiselle viivaleveydelle oli oma piirtimensä. Viivaleveydet ovat standardisoituja: Suomessa yleisimmin käytettiin sarjaa 0,13 mm; 0,18 mm; 0,25 mm; 0,35 mm; 0,50 mm ja 0,70 mm. Myös kuultopaperi- ja muovipiirtoon oli omat piirtimensä, sillä muovialusta vaatii kovempikärkisen piirtimen. Tussipiirtimistä käytetään Suomessa usein yleisimmän tuotemerkin mukaista nimitystä Rotring-tussi. Toimiakseen hyvin erityisesti ohuet tussipiirtimet vaativat säännöllistä huoltoa.
Piirustusvälineet > Piirustuslauta

Piirustuslauta on apuväline, piirustusalusta. Laudalle piirustuslehti saadaan kiinnitettyä suoraksi ja liikkumattomaksi sekä asemoitua riittävän tarkasti. Laudalle kiinnitetylle lehdelle piirretään yleensä erilaisia apuviivaimia käyttäen. Piirustuslauta on yleensä kiinnitetty lattiajalustaan, jossa lauta kääntyy eri asentoon ja myös sen korkeus voi olla säädettävä. Pienemmät piirustuslaudat on tarkoitettu pöydän päällä käytettäviksi.
Piirustusvälineet > Piirustuskoje

Piirustuskoje on piirustuslautaan kiinnitettävä koje, jossa on säätölaittein liikuteltavat viivaimet. Kojeita on kahta mallia: nivelöityyn varteen perustuva suunnikaskoje ja laudan yläreunan kiskossa liikkuva vaunukoje. Suunnikaskojeen tarkkuus on parempi laudan keskialueella kuin reunoilla; vaunukojeen tarkkuus ei vaihtele. Monissa tapauksissa suunnikaskoje on varustettu vastapainolla, joka keventää kojeen liikuttelua. Vaunukojeessa piirustuspää liukuu laakereiden varassa pystykiskossa, joka puolestaan liukuu piirustuslaudan yläreunassa kulkevassa vaakakiskossa. Kummassakin on liikuteltava piirustuspää, johon viivaimet on kiinnitetty niin, että niiden keskinäinen kulma on säädettävissä.
Piirustuskojeen avulla saadaan paperin eri alueille helposti piirrettyä yhdensuuntaisia viivoja. Viivainten keskinäisen kulman säädön ansiosta saadaan viivoja piirrettyä haluttuun kulmaan. Viivaimia voidaan käyttää myös erillisten erikoisviivainten tai kirjainmallineiden tukena. Viivaimet ovat vaihdettavia, ja niissä voidaan käyttää esimerkiksi suhdeviivainta.
Piirustuskoje on kehitetty piirustuslautaan kiinnitetystä yhdensuuntaisviivaimesta ja pantografista, suhteita kopioivasta piirtimestä.
Piirustusvälineet > Viivaimet

Teknisessä piirtämisessä käytettävät viivaimet valmistetaan yleensä polystyreenistä. Viivaimen reunan muotoilua on kahdentyyppistä. Suorareunaista viivainta voidaan käyttää lyijy- ja huopakynätyöskentelyyn. Tussityöskentelyyn käytettävä viivain on varustettava ”tussireunalla”, jossa särmät on uritettu musteen leviämisen estämiseksi.
Teknisen piirron perustyökalu on kolmikulmainen kulmaviivain, joko 90/60/30- tai 90/45/45-kulmamitoituksella. Portaattomasti 0–90 asteeseen säädettävää kulmaviivainta eli säätökolmiota nimitetään usein hauenleuaksi. Hakaviivain on piirustuslaudan reunaan tukeutuva irrallinen suorakulma.
Suhdeviivain eli skaalatikku on kolmiomainen mittaviivain, joka sisältää valmiiksi muunnetut mitat kuudelle eri mittakaavalle. Tyypillinen yhdistelmä esimerkiksi rakennusdetaljointiin on 1:20, 1:50, 1:100, 1:25, 1:75 ja 1:125. Asemakaavatyöhön ja tuumamitoitukselle on omat viivaimensa. Nykyisin skaalatikut valmistetaan muovista tai alumiinista, aiemmin jalopuusta. Samaan tarkoitukseen valmistetaan myös taskukokoista viivainta, jossa taipuisiin muoviliuskoihin on painettu mittakaava-asteikkoja.
Yhdensuuntaisviivain on piirustuslaudalla käytettävä liikuteltava viivain, jonka kulma pysyy samana, jolloin paperin eri puolille saadaan helposti piirrettyä vaakaviivoja. Viivainta käytetään myös kulmaviivainten ja kirjainmallineiden tukena. Viivain on yleensä kiinnitetty piirustuslautaan naruilla. Naruja löysäämällä viivainta voidaan myös kääntää pieneen kulmaan.
Käyrien piirtämiseen käytetään erilaisia ja erikokoisia käyräviivaimia: papukaijaviivainta tai muovattavaa käyräviivainta.
Piirustusvälineet > Mallineet

Mallineet sisältävät valmiiksi oikeaan mittakaavaan mitoitettuja reikiä, joiden avulla aikaansaadaan haluttu symboli tai merkki.
Kirjainmallineiden avulla saadaan aikaan tekstiä, sekä numero- ja kirjainmerkkejä. Kaaviot ovat yleensä standardisoitu kirjainmuodoltaan ja kooltaan standardien mukaisille merkistöille (esimerkiksi DIN tai ANSI). Suomessa käytettävä kokosarja on 1,8 mm, 2,5 mm, 3,5 mm, 5,0 mm ja 7,0 millimetriä. Mallineet soveltuvat aivan suurimpia lukuun ottamatta vain tussipiirrintyöskentelyyn.
Ympyröiden ja ympyränkaarten piirtämiseen käytetään ympyrämallineita, jotka sisältävät sopivaan mittakaavaan mitoitettuja reikiä. Mallineita on myös muiden geometristen muotojen, esimerkiksi neliöiden ja ellipsien piirtämistä varten.
Suunnittelualakohtaisten mallineiden avulla piirretään yleisimpiä piirustussymboleita, esimerkiksi arkkitehtimallineiden avulla voidaan piirtää erikokoisia ovia avautumiskaarineen, rakennusosa- ja laitesymboleita ja kalusteita. Mallineiden avulla voidaan piirtää myös lämmöneristesymbolit.
Piirustusmateriaalit > Luonnospaperi

Silkkipaperimainen läpikuultava paperi eli skissi. Suomessa sitä valmistaa Tervakoski. Paperi rypistyy kostuessaan ja se soveltuu lähinnä lyijy- ja huopakynille. Lyijyjälkeä voi rajoituksin korjailla pyyhekumilla, tussijälkeä ei korjailla.
Piirustusmateriaalit > Paksu luonnospaperi

Voipaperimainen läpikuultava ohut paperi, kutsutaan nimillä terässkissi tai puolikuulto. Eri paksuuksia, pinta voi olla hivenen kiillotettu. Myös tämä rypistyy kostuessaan. Soveltuu lyijy- ja huopakynille, sekä rajoituksin tussipiirrintyöskentelyyn. Lyijyjäljen korjailuun käytetään pyyhekumia, tussijälkeä ei voi korjailla.
Piirustusmateriaalit > Kuultopaperi

Kiillotettu voipaperimainen läpikuultava paksu paperi, joita on eri vahvuuksia. Rypistyy kostuessaan. Soveltuu sekä lyijy- että tussikynille, korjailuun käytetään pyyhekumia tai raapetekniikkaa.
Piirustusmateriaalit > Piirustusmuovi

Läpikuultava muovikalvo, jossa on yleensä harmaa tai ruskeankellertävä pohjasävy. Markkinoilla on useita eri vahvuuksia, tyypillisimmät 0,05; 0,07 ja 0,10 mm. Piirustusmuovia käytetään yleisesti myös kopiointipohjana. Materiaalina käytetään yleisimmin polyesterimuoveja, joskus myös PVC- ja polykarbonaattimuoveja.
Piirustusmuovin etu kuultopaperiin verrattuna on suurempi mekaaninen kestävyys ja mittatarkkuus: muovi ei kuultopaperin tavoin kutistu ja veny ilmankosteuden mukaan. Muovi on myös piiruspintana täysin tasainen, kun taas kuultopaperin pinta on suhteellisen rosoinen. Muovi soveltuu sekä lyijy- että tussikynillä piirtämiseen. Pinta on kuitenkin hyvin kuluttava, joten tussipiirtimissä on oltava kovametallikärki. Tavallinen tussi ei imeydy piirustusmuoviin lainkaan, joten jälki voidaan poistaa helposti pyyhekumilla. Kopiojälki voidaan poistaa raapetekniikalla.
Piirustusmateriaalit > Tussit

Tussit voidaan jakaa kahteen ryhmään: nokitussit ja muovitussit. Nokitusseilla voidaan piirtää papereille ja useimmille piirustusmuoveille. Yleisimmin käytettävä musta nokitussi on veden ja kimröökin kolloidinen seos. Muovitusseja on polyesteripohjille tarkoitettuja syövyttämättömiä, ja harvinaisempia PVC- ja polykarbonaattipohjille tarkoitettuja syövyttäviä tusseja. Syövyttäviä tusseja käytetään lähinnä kartanpiirtämisessä.
Kirjallisuutta

Jan van der Does, Adriaan van Haaften, Rudi Kegel: Presentation techniques (Publikatieburo Bouwkunde, Delft University of Technology, 1999)
Matti Heikkilä: Tekniset piirustukset (WSOY 2001)
Opaskuva tussipiirtimen ja hakaviivaimen käytöstä vuodelta 1901.
Jalustallinen yhdensuuntaisviivaimella varustettu piirustuslauta. Piirros norjalaisessa teknisessä aikakauslehdessä Teknisk Ukeblad vuonna 1893 julkaistusta artikkelista, jossa esiteltiin uudentyyppistä pystypiirustuskojetta. Lauta oli varustettu nostomekanismilla, joka paransi työasentoa suurikokoisia piirustuksia tehtäessä.
Oikeakätiselle piirtäjälle tarkoitettu, vastapainolla varustettu suunnikaskoje-tyyppinen piirustuskoje.
Suhdeviivain eli skaalatikku.
Yhdensuuntaisviivain. Taustalla näkyy myös suhdeviivain. Piirustusmateriaalina muovi.
Viivaimia ja mallineita.
Käyräviivaimen eri tyyppejä 1900-luvun alusta.
Tervolan vaakuna

Tervolan vaakuna
Tervolan kunnanvaakuna on saanut aiheensa Tervolan maanviljelyksen historiasta. Vaakunan kurki viittaa suomaihin, joista suuri osa alueen pelloista raivattiin. Sipuli puolestaan on yksi niistä kasvilajeista, jotka menestyvät näillä peltomailla.
Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 15. helmikuuta 1957. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kokonaan hopeinen kävelevä kurki, nokassaan hirsittäin kultasipuli”.
Tervolan seurakuntakeskus

| Tervolan seurakuntakeskus |
| --- | --- |
Sijainti:  Kirkkokuja 4, Tervola
Koordinaatit:  66°05′02″N, 024°48′18″E
Seurakunta:  Tervolan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1974
Suunnittelija:  Risto Jämsä
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  150-400
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tervolan seurakuntakeskus on yksi Tervolan seurakunnan kolmesta kirkosta. Seurakuntakeskus on valmistunut 1974. Sen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Risto Jämsä. Seurakuntakeskuksessa on kirkoksi vihitty sali, joka toimii seurakunnan pääkirkkona syyskuun alusta toukokuun loppuun. Kirkkoon mahtuu 150 henkilöä, mutta paljeovella eristetty seurakuntasali voidaan liittää kirkkosaliin, jolloin kirkkoon mahtuu enimmillään 400 henkilöä.Seurakuntakeskuksen kirkossa on Urkurakentamo Tuomen valmistamat 8-äänikertaiset urut. Alttariseinä on paikallista Louen marmoria.
Läntisellä ikkunaseinällä on taiteilija Hilkka Toivolan 1976 suunnittelema Kyynelten portti -niminen lasimaalaus.
Tervon vaakuna

Tervon vaakuna
Tervon vaakuna on Tervon kunnan tunnus. Vaakunan kyljet muodostavat kuvan kapenevasta virtauksesta, jolla viitataan lähinnä kunnan kirkonkylän keskustassa olevaan Tervonsalmeen. Riu'ut kuvaavat tukinuittoa.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kultakyljet ja viisi kultaista irtoriukua asetettuina 2:1:2.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Tervon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 2. toukokuuta 1963. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 19. syyskuuta samana vuonna.
RN Terribile

| RN Terribile |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer
Kölinlasku:  kesäkuu 1860
Laskettu vesille:  16. helmikuuta 1861
Palveluskäyttöön:  syyskuu 1861
Poistui palveluskäytöstä:  1904
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 682 t (normaali) 2 807 t (kuormattu)
Pituus:  65,80 m
Leveys:  14,44 m
Syväys:  5,45 m
Koneteho:  1 100 ihp
Nopeus:  10 solmua
Miehistöä:  371
Aseistus
Aseistus:  16 × 164 mm tykkiä 4 × 203 mm tykkiä
RN Terribile (ital. Regia Nave Terribile) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu Formidabile-luokan ironclad (panssarikorvetti).
Valmistus

Alus tilattiin Ranskasta La Seyne-sur-Meristä Forges et Chantiers de la Méditerranéelta ja sen köli laskettiin kesäkuussa 1860. Alus laskettiin vesille 16. helmikuuta 1861 ja se otettiin palvelukseen saman vuoden syyskuussa.
Palvelus

Alus romutettiin vuonna 1904.
Urho Teräs

Urho Teräs (7. heinäkuuta 1915 – 8. elokuuta 1990) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Teräs edusti urallaan Turun Urheiluliittoa 1934–1937 ja Turun Palloseuraa 1938–1954 . Hän voitti TPS:ssa Suomen mestaruuden 1939, 1941 ja 1949. Kaikkiaan Teräs pelasi 15 kauden aikana 174 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 92 maalia. Hän voitti mestaruussarjan maalikuninkuuden 1943–1944 ja on kaikkien aikojen maalipörssin sijalla 30.
Teräs pelasi maajoukkueessa vuosina 1938–1949 yhteensä 11 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Pelaajauran jälkeen Teräs toimi muun muassa Turun Palloseuran johtokunnassa 27 vuotta.
Teräs voitti TPS:ssa käsipallon SM-kultaa 1944.
Tert-butyyliperbentsoaatti

| Tert-butyyliperbentsoaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  tert-butyylibentseenikarboperoksoaatti
CAS-numero:  614-45-9
PubChem CID:  11966
SMILES:  CC(C)(C)OOC(=O)C1=CC=CC=C1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C11H14O3
Moolimassa:  194,222 g/mol
Sulamispiste:  8-9 °C
Kiehumispiste:  112 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,034 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,18 g/l
Tert-butyyliperbentsoaatti tai tert-butyyliperoksibentsoaatti (C11H14O3) on orgaanisiin peroksideihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi radikaali-initiaattorina tai hapettimena muiden yhdisteiden valmistuksessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa tert-butyyliperbentsoaatti on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi dietyylieetteriin, etyyliasetaattiin ja hiilivetyihin. Tert-butyyliperbentsoaatti on voimakas hapetin ja reaktio voi olla kiivas. Yhdiste reagoi voimakkaiden nukleofiilien kuten Grignard-reagenssien kanssa tert-butyylieettereiksi.
Tert-butyyliperbentsoaattia valmistetaan bentsoyylikloridin ja tert-butyylihydroperoksidin reaktiolla emäksisissä oloissa.
Tert-butyyliperbentsoaattia käytetään radikaali-initiaattorina esimerkiksi polyeteenin, polystyreenin ja polyakrylaattien valmistuksessa sekä polyesterihartsien kovetusreaktioissa. Orgaanisen kemian synteeseissä sitä käytetään niin kutsutussa muun muassa Kharasch–Sosnovsky-reaktiossa hapettamaan alkeeneja allyylialkoholeiksi tai hapettamaan oksatsoliiineja oksatsoleiksi tai tiatsoliiineja tiatsoleiksi.
Ternopilin alue

| Ternopilin alue Тернопільська область |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Ternopilin alueen sijainti Ukrainan kartalla.
 Koordinaatit: 49.5558°N, 25.5911°E 
Valtio:   Ukraina
Perustettu:  1939
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Ternopil
 – suurin kaupunki:  Ternopil (223 938 as.)
Pinta-ala  ():  13 823 km²
Väkiluku (2021)  ():  1 030 562
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  46xxx, 47xxx, 48xxx
 – rekisterikilven tunnus:   ВО, HO
 – ISO 3166:  UA-61
 
Verkkosivu
Ternopilin alue (ukr. Тернопільська область tai Тернопільщина, Ternopilska oblast, Ternopilštšyna) on hallinnollinen alue Ukrainan länsiosassa. Alueen hallinnollinen keskus on Ternopilin kaupunki (223 938 as., 2021).
Alueen asukasluku vuoden 2021 alussa oli 1 030 562. Alue oli vielä maaseutuvaltainen, sillä asukkaista 45,9 prosenttia asui kaupungeissa tai kaupunkimaisissa taajamissa.
Ternopilin alueen naapureina ovat pohjoisessa Rivnen, idässä Hmelnytskyin, etelässä Tšernivtsin, lounaassa Ivano-Frankivskin ja luoteessa Lvivin alueet.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa alue kuului Itävalta-Unkarin hallintaan ja sodan jälkeen se oli osa Puolaa. Ternopilin 35 000 asukkaasta tuolloin 40 % oli puolalaisia, 20 % ukrainalaisia ja 40 % juutalaisia. Toisen maailmansodan jälkeen suurin osa puolalaisista muutti Puolaan.lähde?
Hallinnollinen jako > Hallinnollinen jako vuodesta 2020

Ternopilin alueen kartta piirikeskuksineen.
Ukrainan korkein neuvosto päätti heinäkuussa 2020 jakaa Ternopilin alueen kolmeksi piiriksi.
Piirien perustiedot löytyvät oheisesta taulukosta. Huomaa, että samannimiset piirit olivat olemassa jo ennen kesän 2020 alueuudistusta, mutta ne olivat tuolloin pienempiä sekä pinta-alaltaan että väestöltään.
Paikallistasolla asutus keskittyy yhä 18 kaupunkiin, 17 kaupunkityyppiseen asutusalueeseen ja 1 023 kylään (2021). Ternopilin alueella vain piirikeskukset ovat kooltaan yli 20 000 asukkaan kaupunkeja.
| Nimi | Ukrainalainen nimi, kyrillinen | Asukkaita (2021) | Kaupunki- laiset (%, 2021) | Pinta-ala (km²) | Hallintopaikka (as> luku 2021) | Sijainti- kartta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kremenetsin piiri | Кременецький район | &&&&&&&&&0141675.&&&&00141 675 | &&&&&&&&&&&&&031.090000031,9 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.2 633,9 | Kremenets (20 674 as.) |  |
| Ternopilin piiri | Тернопільський район | &&&&&&&&&0562142.&&&&00562 142 | &&&&&&&&&&&&&056.080000056,8 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.6 161,6 | Ternopil (223 938 as.) |  |
| Tšortkivin piiri | Чортківський район | &&&&&&&&&0326745.&&&&00326 745 | &&&&&&&&&&&&&033.&&&&0033 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.5 027,5 | Tšortkiv (28 393 as.) |  |