stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jon Kabat-Zinn
Teokset

Full Catastrophe Living: Using the Wisdom of Your Body and Mind to Face Stress, Pain, and Illness (Delta, 1991)
Wherever You Go, There You Are: Mindfulness Meditation in Everyday Life (Hyperion, 1994).
Coming to Our Senses (Hyperion, 2005)
&Myla Kabat-Zinn, Everyday Blessings: The Inner Work of Mindful Parenting, (Hyperion, 1997).
& J. Mark G. Williams, John D. Teasdale ja Zindel V. Segal The Mindful Way Through Depression: Freeing Yourself from Chronic Unhappiness; (Guilford, 2007).
Suomennetut teokset

Kehon ja mielen viisaus. Tietoisen läsnäolon parantava voima. Helsinki: Basam Books, 2008
Olet jo perillä. Tietoisen läsnäolon taito. Helsinki: Basam Books, 2004.
Täyttä elämää. Kehon ja mielen yhteistyö stressin, kivun ja sairauksien hoidossa. Helsinki: Basam Books, 2007.
Mark Williams, John Teasdale, Zindel Segal & Jon Kabat-Zinn: Mielekkäästi irti masennuksesta: tietoisen läsnäolon menetelmä.  (suom. Raija Rintamäki)  Basam Books, 2009.  ISBN 978-952-5534-98-6
Jokapäiväiset ilonaiheet - vanhemmuus ja tietoinen läsnäolo. Helsinki: Basam Books, 2010.
Mindfulness. Tietoisen läsnäolon perusteet. Helsinki: Viisas Elämä, 2013, 2017, 2018. ISBN 978-952-260-669-3
Aiheesta muualla

Jon Kabat-Zinn Basam booksin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Oršan keskusrautatieasema

| Oršan keskusrautatieasema   Вакзал Орша-Цэнтральная, Вокзал Орша-Центральная |
| --- | --- |
 Oršan keskusrautatieasema
Perustiedot
Sijainti:  54°31′14.9″N, 030°22′34.8″E
Osoite:  ven. ул. Заслонова 3а, г. Орша, 211381 Витебская обл.,  Ul. Zaslonova 3a, Orša, 211381 Vitsebskin alue, Valko-Venäjä) 
Kunta:  Orša
Valtio:  Valko-Venäjä
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Valko-Venäjän rautatiet; kaukojunista osa: Venäjän rautatiet
Kaukoliikenne:  runsaasti, mm Berliini, Brest, Homel, Kaliningrad, Kaunas, Kiova, Minsk, Moskova, Pietari, Pihkova, Praha, Varsova, Vilna, Vitsebsk, ...
Paikallisjunat:  1. linja Minskin keskusrautatieaseman ja Oršan välillä; Oršasta paikallisjunalinjat vievät myös 2. länsiluoteeseen Lepeliin (noin 120 km) ja 3. idässä Venäjän  Krasnojen rajataajamaan
Tavaraliikenne:  runsas rahtiliikenne
Vaihtoyhteydet:  Linja-autoasema noin 150 m lounaaseen
Pysäköinti:  Pysäköintialue aseman vieressä lännessä (ratojen välissä)
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä

Oršan keskusrautatieasema (valkoven. Вакзал Орша-Цэнтральная, ven.  Вокзал Орша, Вокзал Орша-Центральная) on merkittävä, Valko-Venäjän Vitsebskin alueen kaakkoisosassa sijaitseva Valko-Venäjän rautateiden kauttakulku- ja risteysasema. Asema sijaitsee Oršan kaupungissa.
Oršan on  Minskin paikallisjunien koillisen rataverkon keskeisimpiä asemia, paikallisjunat kulkevat myös Venäjän rajalle (Krasnoje) että Lepeliin. Oršassa rataverkko jakautuu kaikkiaan kuuteen eri ilmansuuntaan ja kaupunki onkin Valko-Venäjän keskeisimpia rautateiden solmupisteitä.
Ratayhteyksistä keskeisimpiä on länsi-itäsuuntainen eurooppalainen raideliikenteen liikennekäytävä, joka saapuu Oršaan Minskistä länsilounaasta ja jatkuu idässä Venäjän rajalle ja Venäjällä edelleen Smolenskiin ja esimerkiksi Moskovaan. Toinen hyvin merkittävä linja on Valko-Venäjän itäosia yhdistävä pohjois-eteläsuuntainen päärata. Se luo yhteyden esimerkiksi Pietarista Pihkovan ja Nevelin kautta Valko-Venäjän Vitsebskin, Oršaan ja Mahiljouhun sekä edelleen Žlobiniin, mistä useat junat jatkavat usein esimerkiksi Homeliin (Gomel) sekä Ukrainan Kiovaan tai Ukrainan ja eteläisen Venäjän teollisuuskaupunkeihin. Lisäksi Oršasta lähtevät raiteet Lepeliin (noin 120 kilometriä länsiluoteessa) ja kaakkoon kohti Krytšauta.
Liityntäliikenne

Linja-autoasema busseineen ja linjatakseineen löytyy noin 150 metriä rautatieasemasta lounaaseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oršan rautatieasemasta (englanniksi)
Пригородные поезда Орша - Oršan ja Minskin välisten sekä Oršasta Lepeliin ja Venäjän rajalle kulkevien paikallisjunien aikataulut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Valko-Venäjän rataverkon kartta (venäjäksi)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (karttavalikon kautta) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Ortodoksinen papisto

Alempi papisto
Lukija
Alidiakoni
Ylempi papisto
Diakoni
Ylidiakoni
Pappi (Presbyteeri)
Pastori
Kirkkoherra
Rovasti
Piispa
Apulaispiispa
Metropoliitta
Arkkipiispa
Eksarkki
Patriarkka
Luostaripapisto
Munkkidiakoni
Arkkidiakoni
Pappismunkki
Arkkimandriitta
Igumeeni
n
k
Ortodoksinen papisto on ortodoksisen kirkon sakramenttien toimittamiseen tai siinä avustamiseen vihitty ryhmittymä. Pappeus jakautuu ortodoksisessa kirkossa piispuuteen, pappeuteen ja diakoniuteen. Piispan vihkimisen toimittaa kolme piispaa ja papit ja diakonit vihkii piispa. Pappeudessa toteutuu apostolinen suksessio eli seuranto. Papiksi voidaan vihkiä "nuhteeton mies, joka on ennen papiksi vihkimystä avioitunut tai päättänyt elää naimattomana". Piispojen tulee olla naimattomia tai leskiä. Ortodoksisessa kirkossa ei ole naispappeutta, vaikka on esitetty näkemyksiä, että aikaisemmin käytössä ollut diakonissan virka olisi ollut rinnastettavissa papistoon. Ortodoksiseen sakramentaaliseen papistoon ovat aina kuuluneet piispa, pappi ja diakoni. Avustavaan papistoon ovat aina kuuluneet alidiakonit, lukijat ja alttariapulaiset eli ponomarit, jotka eivät ole papistoa sanan merkityksessä ollenkaan vaan vain apulaisia.
Ortodoksipappeja ristisaatossa.
Ortodoksinen papisto voidaan jakaa niin sanottuun mustaan ja valkoiseen papistoon. Mustalla papistolla tarkoitetaan munkkiuteen vihkiytynyttä papistoa, kuten pappismunkit ja munkkidiakonit. Useimmat ortodoksiset piispat kuuluvat mustaan papistoon eli he nousevat virkaansa luostarin kautta. Valkeaan papistoon kuuluvat luostarilaitoksen ulkopuoliset piispat, papit ja diakonit. Useimmat papit ja diakonit ovat naimisissa, muutama harva on vannonut selibaattilupauksen ennen vihkimistä. Leskeksi jäänyt pappi ei saa avioitua uudestaan eikä solmia muutenkaan läheistä suhdetta naiseen. Jos näin tapahtuu, hän joutuu toimituskieltoon. Suomen ortodoksisessa kirkossa on tällaisia tapauksia sattunut useita, viimeksi lokakuussa 2011..
Ortodoksisen papin vaatteet

Liturgiajumalanpalveluksessa pappi pukeutuu täydelliseen jumalanpalveluspukuun.
Vähäisemmissä jumalanpalveluksissa pappi pukeutuu vain feloniin, epitrakiiliin ja hihoihin.
Jumalanpalveluksen ulkopuolella pappi käyttää muodollisena asuna alusviittaa, päällysviittaa ja kamilavkaa.
Jumalanpalveluksen ulkopuolella pappi käyttää epämuodollisena asuna alusviittaa, liiviä ja skufiaa.
Alempi papisto

Alempaan eli avustavaan papistoon kuuluvat alidiakonit ja lukijat sekä laulajat. Heidän tulee nauttia ehtoollisensa kirkkokansan joukossa. Ennen vuotta 1988 avustavaan papistoon kuuluivat lisäksi kanttorit, kirkonisännöitsijät ja ponomarit, mutta tuolloin piispainkokous päätti muuttaa käytännön niin, että avustavaan papistoon kuuluvat vain ne, jotka piispa on erikseen vihkinyt tehtävään kheirotesian kautta. lähde?
Ospizio Bernina

Ospizio Bernina on rautatieasema Berninasolassa, Poschiavon kunnassa, Graubündenin kantonissa, itäisessä Sveitsissä. Ospizio Bernina on Berninan rautatien ja Rhätische Bahnin koko rataverkon korkeimmalla kohdalla (2 253 m) sijaitseva asema, josta on 22,3 km St. Moritziin ja 38,4 km Tiranoon. Asemalla on ravintola ja vaatimaton hotelli.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ospizio Berninan hotelli solatien varressa (Arkistoitu – Internet Archive)
Sveitsin julkisen liikenteen aikataulu nro 950
Veturien kääntämiseen käytettävä kääntöpöytä on suojassa tuulelta ja tuiskulta
Asema sijaitsee Lago Biancon rannalla
Osittainen muodonvaihdos

Lygaeus-suvun ludelajin toukkia (vasemmalla) ja aikuisia yksilöitä (oikealla)
Osittainen muodonvaihdos eli vaillinainen muodonvaihdos on tapahtumasarja, jossa hyönteisen elämä jakautuu kolmeen kehitysvaiheeseen: munaan, toukkavaiheeseen ja aikuiseen yksilöön. Muodonvaihdoksesta puuttuu kotelovaihe, mutta puuttuva vaihe voi olla jokin muukin.
Hyönteisen kehitys alkaa naaraan munimasta munasta (ovo). Munan sisällä hedelmöitynyt munasolu kehittyy toukaksi, josta käytetään nimitystä nymfi (nymph) tai vedessä elävän toukan tapauksessa naiadi (naiad). Nymfi alkaa syödä kerätäkseen energiaa kehitystä varten ja kasvaessaan se luo nahkansa useita kertoja. On tavallista, että toukan värityksessä ja kuvioinnissa tapahtuu huomattaviakin muutoksia nahanluontien välillä. Osittaisessa muodonvaihdoksessa nymfi muistuttaa yleensä ulkoisesti monin tavoin aikuista yksilöä mutta siivet ja toimivat sukuelimet puuttuvat kuitenkin aina. On tavallista, että toukkavaiheiden lähestyessä loppua nymfi alkaa muistuttaa yhä enemmän aikuista hyönteistä esimerkiksi siiventynkien kasvaessa suuremmiksi.
Viimeisen nahanluonnin aikana toukkanahan alta paljastuu aikuinen hyönteisyksilö (imago). Muista osittaisen muodonvaihdoksen läpikäyvistä hyönteisistä poiketen ripsiäisillä viimeiset kolme toukkavaihetta ovat liikkumattomia eivätkä ne hanki ravintoa. Tämä hieman täydellisen muodonvaihdoksen kotelovaihetta muistuttava piirre on esimerkki konvergentista evoluutiosta.
Lahkot

Hyönteisillä osittaista muodonvaihdosta esiintyy lahkoissa
kehruujalkaiset Embioptera
koskikorennot Plecoptera
kummitussirkat Phasmatodea
nivelkärsäiset Hemiptera
pihtihäntäiset Dermaptera
päivänkorennot Ephemeroptera
rukoilijasirkat Mantodea
sorosiipiset Zoroaptera
sudenkorennot Odonata
suorasiipiset Orthoptera
termiitit Isoptera
torakat Blattaria
täit Phthiraptera
Lempi Jääskeläinen

| Lempi Jääskeläinen |
| --- | --- |
 Lempi Jääskeläinen Viipurissa syyskuussa 1941.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lempi Inkeri Jääskeläinen
Syntynyt: 15. joulukuuta 1900 Viipuri
Kuollut: 13. syyskuuta 1964 (63 vuotta) Helsinki
Kirjailija
Salanimi: L. J. Inkeri
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lempi Inkeri Jääskeläinen (15. joulukuuta 1900 Viipuri – 13. syyskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka tunnetaan Viipuriin sijoittuvista historiallisista romaaneistaan. Hän käytti ensimmäisissä kirjoissaan kirjailijanimeä L. J. Inkeri.
Henkilöhistoria

Jääskeläisen vanhemmat olivat kauppias Juhana Jääskeläinen ja Henriikka Asikainen. Hän valmistui ylioppilaaksi 1921 ja opiskeli muun muassa arkeologiaa Helsingin yliopistossa 1927–1929 suorittamatta kuitenkaan tutkintoa. Viipurin verotuslautakunnan virkailijana Jääskeläinen toimi 1924–1927. Jääskeläinen kuoli vuonna 1964, ja hänet on haudattu Parikkalaan.
Kirjallinen tuotanto

Jääskeläisen esikoisteos oli hänen salanimellä L. J. Inkeri kirjoittamansa novellikokoelma Opaaliristi vuonna 1923. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on viipurilaisesta Weckroothin kauppiassuvusta kertova romaanisarja, joka ilmestyi vuosina 1930–1933. Näitä romaaneja seurasi 1935–1937 ilmestynyt kolmen romaanin sarja, jossa päähenkilönä oli Suomen kenraalikuvernöörin Fabian Steinheilin puoliso Natalia Steinheil, omaa sukua Engelhardt, jonka äiti oli syntyisin Weckrooth. 1930-luvulla Jääskeläinen julkaisi myös luostarilaitosta arvostelleen Nunna-romaanin ja samaan aihepiiriin kuuluvan romaanin Herran veli.
Jatkosodan aikana Jääskeläinen kirjoitti romaanin Idästä nousee myrsky, jossa päähenkilö kokee lyhyen, epäonnistuneen rakkaussuhteen viimeisenä rauhan vuonna 1938–1939. Loppuosassa on lyhyt kuvaus syksyn 1939 tunnelmista, YH-kutsuista ja siviilien evakuoinnista, sodan puhkeamisesta ja viimeisistä päivistä ennen sodan loppua. Kirja päättyy päähenkilön paluuseen uudelleen vallattuun Viipuriin.
Muistelmateoksessa Kevät vanhassa kaupungissa Jääskeläinen kuvasi kirjailijanuransa alkua ja 1920- ja 1930-luvun Viipuria.  Omaelämäkerrallisessa romaanissaan Tyttö vanhassa kaupungissa hän käsitteli nuoruuden kokemuksiaan etenkin punaisten vallan aikana 1918.
Romaaneissa Hovin vallat ja Talonpoika ja hovinherra Jääskeläinen kuvasi oman sukunsa vaiheita Parikkalan lahjoitus­mailla, Koitsanlahden Hovin ympäristössä. Viimeisen Jääskeläisen romaanin Nuori herra David Viipurista päähenkilönä oli viipurilainen, diplomaatin uralle lähtenyt David Alopaeus, ja sen tapahtumat ajoittuivat vuoden 1800 tienoille.
Historiallisten romaanien lisäksi Jääskeläinen kirjoitti novelleja, runoja ja lehtiartikkeleja sekä kokeili myös näytelmän tekoa.
Säveltäminen

Lempi Jääskeläinen rentoutui pianoa soittamalla. Hän sävelsi itsekin ja opiskeli Ahti Sonnisen johdolla sävellystä vuoden 1945 syksystä lähtien. Säveltäjä, kapellimestari Urho Sipponen on tallentanut kokoelmaansa kaksi hänen lauluaan: Laatokan-karjalainen kansanlaulu ja Ahomailla. Sulo Saarits lauloi hänen säveltämänsä laulun Manalan virralla hänen hautajaisissaan. Ennen sotia Viipurissa tehdyt sävellykset jäivät sinne.
Teokset > Weckroothin perhe -sarja

Weckroothin perhe, romaani. 1930
Filip Weckrooth, romaani. 1931
Taistelu vallasta, romaani. 1932
Onni on oikullinen, romaani. 1933
Weckroothin perhe, historiallinen romaani (yhdistetty laitos romaanisarjasta Weckroothin perhe, Filip Weckrooth, Taistelu vallasta, Onni on oikullinen). 1944
Teokset > Natalia von Engelhardt -sarja

Taistelu Viipurista, romaani. 1935
Keisari rakastuu, romaani. 1936
Suomen valtiatar, romaani. 1937
Helena Weckroothin tytär, historiallinen romaani (yhdistetty ja lyhennetty laitos romaanisarjasta Taistelu Viipurista, Keisari rakastuu, Suomen valtiatar). 1947
Teokset > Johan Croell -sarja

Teikari vai kauppamies?, romaani. 1950
Henkipatto, romaani. 1951
Aatelisvaakuna, romaani. 1952
Teokset > Parikkala-sarja

Hovin vallat, romaani. 1956
Talonpoika ja hovinherra, romaani. 1959
Teokset > Muut teokset

Opaaliristi, novellikokoelma. 1923 (nimellä L. J. Inkeri)
Pyhän Katariinan hopeavyö, kertomuksia 1500–1700-luvulta. 1928
Tyttö, jonka sydän oli lasista, elokuvaromaani. 1928 (nimellä L. J. Inkeri)
Hopeasalmen valtiatar ja muutakin väkeä, romaani. 1930 (nimellä L. J. Inkeri)
Nunna, romaani. 1934
Herran veli, romaani. 1938
Se oli Viipuri vihanta, kertomuksia Viipurin historiasta. 1940
Vanhan Viipurin hiljaiseloa, kertomuksia 1800-luvun Viipurista. 1940
Viipuri ennen ja nyt, toimittanut Börje Sandberg, tekstiosuus Lempi Jääskeläinen. 1941
Idästä saapuu myrsky, romaani. 1942
Kvenlannin hurtta, historiallinen romaani muinaisilta ajoilta. 1944
Lumottu portti, runoja. 1945
Välähdyksiä, Viipurin kantajien ammattikunnan historiasta 1545–1945. 1945
Kastelholman vanki, romaani. 1946
Äyräpään kirkkopappi Henrik Makerland, romaani. 1948
Pyhän neitsyen lähde, romaani. 1949
Rakas kaupunki. 1951 (yhdessä Kersti Bergrothin ja Viljo Kojon kanssa)
Vineta, pienoisnäytelmäsarja. 1953
Kultainen laakeri, romaani. 1954
Vanha Markovilla, romaani 1800-luvun Viipurista. 1955
Kevät vanhassa kaupungissa, muistelma. 1957
Tyttö vanhassa kaupungissa, romaani. 1961
Nuori herra David Viipurista, romaani. 1963
Pyhä piltti, tv-näytelmä. 1964
Palkinnot

Valtion kirjallisuuspalkinto, 1935
Pro Finlandia -palkinto, 1955
Kirjallisuutta

Moisio, Erkki: Lempi Jääskeläinen - Viipurin kuvaaja.  Helsinki:  Otava, 1983.  ISBN 951-1-07348-6
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Jäätiköiden virtaus

Grönlannin jäätikköä, jossa näkyy virtauksen aiheuttamia kielekkeitä.
Jäätiköiden virtaus on jäätiköiden liikettä oman painonsa ansiosta. Jää liikkuu, koska se on muovautuvaa suurissa paineissa, ja joillakin alueilla paine ja kitka sulattavat jäätä vedeksi. Vesi lisää jään muovautuvuutta ja liukastaa alustaa. Jään liikenopeus riippuu muun muassa siihen kohdistuvasta rasituksesta ja jään lämpötilasta. Kylmät, loivat mannerjäätiköt virtaavat erittäin hitaasti, mutta jyrkät, lämpimät jäätiköt hyvin nopeasti.
Selvimmin jään virtaus näkyy vuoristojen jäävirroissa. Jäätiköt virtaavat vuoristosta hitaasti alkaen jäänjakajalta kohti alavampia alueita, tai tasaisella maalla olevan paksun jääkentän keskustasta kohti ohuempia reunoja. Jäätiköiden virtaus muovaa usein näkyvästi jäätikön tai jääkentän muotoa. Se synnyttää myös mereen uusia jäävuoria, jotka siis ovat jäätiköistä lohjenneita kappaleita.
Jäätiköiden liike

1800-luvulla ajatuksen Grönlannin jäätikön virtauksesta esitti Hinrich Rink. Varsinkin vuoristojäätiköiden virtaus on hyvin todennettu ja näkyy monesti jäätiköiden muodostakin. Esimerkiksi Grönlannissa ja Etelämantereella jäätiköiden liikettä on mitattu nykyisin mm. geodeettisilla ja tutkasatelliiteilla. Vuoristojäätikön liike riippuu jään paksuudesta, liukukulmasta, alustakourusta ja tapahtuu yleensä nopeudella 0,1–2 metriä päivässä. Monet vuoristojäätiköt virtaavat päivällä nopeammin kuin yöllä. Suurimmillaan nopeus voi olla 11–75 metriä päivässä. Grönlannin mannerjään ulosvirtausjäätiköt purkavat jäävuoria mereen jopa 20 metrin päivävauhtia. Grönlannissa jää virtaa vuorten välistä mereen yleensä vauhdilla 1–4 kilometriä vuodessa, jopa yli 7 kilometriä vuodessa.
Mannerjäätikkö virtaa ulospäin jäätiköiden keskellä olevista satulamaisista harjanteista ja jääkupoleista, jotka toimivat virtauksen jakajina. Harjanteissa ja kupoleissa virtaus on hidasta. Nykyään mannerjäätiköiden virtausta on tutkittu satelliiteilla tehdyillä tutkamittauksilla ja myös laadittu erilaisia kilpailevia tietokonemalleja virtauksille. Mittauksiin osin sovitettujen mallien mukaan jää virtaa laajoilla alueilla hyvin hitaasti, alle 10 metriä vuodessa.
Vuoristojäätikön keskiosien jää liikkuu nopeammin kuin reunoilla, ja jäätikön alussa ja lopussa liike on keskustaa hitaampaa. Pintajää liikkuu hitaammin kuin keskiosien jää. Pohjajäänkin liike on hitaampaa. Mutta tyypillisesti Etelämantereen 1 200–1 300 metrin korkeudessa olevilla laajoilla rinnealueilla jää virtaa noin 10 metriä vuodessa, jopa 17 metriä vuodessa, joka on mitattu 200 metriä etelään Mirnyin tutkimusasemasta.
Virtauksen perussyyt

Jäätikön virtauksen perussyinä ovat jään sisäinen muodonmuutos jään oman painon synnyttämissä suurissa paineissa,  paineen sulattaman veden voitelema liukuminen alustalla sekä mahdollisen pehmeän alustan muovautuminen jään liikkeen takia. Lauhkeilla alueilla jää liikkuu pääosin pohjaveden takia, ja kylmillä sisäisen muovautuvuuden takia. Hyvin paksu jäätikkö saattaa liikkua pohjalla olevan maalämmön takia sulaneen veden takia. Pohjaveden lisäksi myös alustan muovautuva maalaji- tai kivilajikerros saattaa edistää jäätikön liikettä.
Kaikki jäätikön virtaussyyt saavat energiansa loppujen lopuksi maan vetovoimasta, eli jää tavallaan liukuu maanvyöryn tavoin rinnettä alas. Osan jään liikkeistä selittänee imuilmiö. Tämä näkyy siinä, että esimerkiksi Grönlannin pohjoisosissa jää virtaa hyvin hitaasti tai ei lainkaan, kun jäävirta ei ime.
Lisäksi jää virtaa sen alustan muokkautumisen takia. Muun muassa alustan sedimentit muuttuvat. Jää muuttaa virtauksellaan ja painollaan alustaa siten, että jään on ajan kuluessa yhä helpompi liikkua. Myös varsinkin lauhkeassa jäässä olevan kivi- jne. kuorman äkillinen kasvu lisää jään muodonmuutosnopeutta, mutta yleensä jään sisällä oleva kiviaineksen kuorma tekee jäätiköstä jäykemmän.
Jään muovautuvuuden muutos

Jään liike pohjautuu osin sen sisäisiin muutoksiin, jotka syntyvät paineen, jo käynnissä olevan virtauksen ja muiden tekijöiden aiheuttamasta rasituksesta. Painovoima synnyttää jäähän jään painosta johtuvan paineen, ja esimerkiksi jään asemasta rinteessä johtuvan leikkausjännityksen. Hieman yleistäen jää muuttuu suuren paineen tai muun rasituksen takia muovautuvaksi eli plastiseksi. Tätä sanotaan jään deformoitumiseksi. Miten paksu jää alkaa muovautua, riippuu rinteen jyrkkyydestä. Jyrkässä rinteessä ohutkin jää muovautuu, koska painovoima kohdistaa siihen kovan stressin.
Kun jään paksuus ja paine kasvaa yli tietyn rajan, jääkiteet muokkautuvat uudelleen, mikä mahdollistaa jään muovautumisen. Jääkiteet nimittäin järjestyvät yhdensuuntaisiksi kerroksiksi, jotka voivat leikkausjännityksen takia liukua toistensa ohi kuin korttipakan kortit. Jääkiteet hajoavat liuskoiksi. Jään muovautuminen on myös mahdollista siten, että sen kiteiden atomikerrokset liukuvat toistensa ohi.
Alle 30 metriä paksu jää vain jyrkässä rinteessä, jossa jäähän kohdistuva muovaava rasitus on hyvin suuri. Jo 30–50 metriä paksu jää muuttuu kimmoisaksi, ja yli 50 metriä paksu jää alkaa virtaamaan. Jää muuttuu silloin ennen murtumistaan jossain määrin taipuisaksi tai siirappimaiseksi. Kun jäähän kohdistuu paine, se käyttäytyy ensin elastisesti, sitten jossain määrin viskoosin nesteen tavoin, mutta paineen edelleen kasvaessa lähestyy plastista ainetta. Jään paine ja siihen kohdistuva rasitus riippuvat toisistaan Glenin lain mukaan. Jään viskoosisuus, plastisuus ja muut ominaisuudet riippuvat voimakkaasti lämpötilasta. Jää on taipuisaa lähellä sulamispistettään. Jää muovautuu kymmenen kertaa heikommin kylmässä –15 °C kuin lähellä 0 °C, ja jokainen lämpötilan aleneminen 15 °C pienentää jään muovautuvuutta kymmenesosaansa.
Vuoristojäätiköiden virtaamisnopeus ''u'' voidaan laskea, kun jäätikön paksuus on ''h'', jäätikön valumiskulma on  \alpha
missä  k_{1} ja  k_{2} ovat kertoimia.
Lämpimässä sateisessa Washingtonin osavaltiossa oleva South Cascade Glacier muuttuu virtaavaksi eli deformoituu jääksi neljässä vuodessa ja kymmenen metrin syvyydessä, mutta Antarktiksella muutos vie 150 metriä ja muutaman tuhatta vuotta. Glenin lain mukaan esimerkiksi suuri kylmäpohjainen mannerjäätikkö deformoituu eniten jäätikön pohjaosissa, jossa on suuria jännityksiä. Glenin lain mukaan laskettu jäätikön virtausnopeus pinnalla on tavallisesti pienempi kuin todellinen virtausnopeus. Esimerkiksi jäätiköiden poikkileikkaus on pääteltävissä siitä, että ne ovat osin plastisia.