stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristoffer Kolumbus
Säilyneet dokumentit

Tärkeimmät Kolumbukseen liittyvistä primaarilähteistä ovat Kolumbuksen omat päiväkirjat, joita hän kirjoitti matkoillaan kuningasparin luettavaksi. Alkuperäiset kirjat ovat kadonneet, mutta ensimmäisestä ja kolmannesta kirjasta on olemassa osittaiset ennallistukset. Neljännestä matkasta ei ole olemassa päiväkirjaa, mutta siltä on säilynyt Kolumbuksen pojaksi Ferdinandiksi oletetun kirjoittajan silminnäkijäkuvaus. Ferdinand kirjoitti isästään myös elämäkerran. Kolumbukselta on lisäksi säilynyt kirjeenvaihtoa kuningasparin ja näiden läheisten kanssa. Kolumbus oli syvästi uskonnollinen, ja hän kirjoitti vuosien 1501–1502 ja 1505 aikana kokoelman raamatullisista ennustuksista, joiden hän ilmeisesti ajatteli liittyvän itseensä.
Kolumbuksen jälkimaine ja merkitys > Kiista Amerikan löytämisen kunniasta

Kolumbuksen kuoltua hänen poikansa Diego ja Fernando kävivät Kastilian kruunua vastaan pitkällisiä oikeuskiistoja tuotoista, jotka he katsoivat kruunun olevan heille velkaa. Kruunu tukeutui 1500-luvun alkupuoliskon aikana hanakasti erilaisiin väitteisiin, joiden mukaan Kolumbus ei olisi ollutkaan Amerikan todellinen löytäjä. Jotkut väittivät Martín Pinzónin tai Kolumbusta edeltäneen "tuntemattoman luotsin" löytäneen maanosan ennen Kolumbusta. Jotkut jopa todistivat oikeudessa ettei Kolumbus olisi edes käynyt mannermaalla kolmannen matkansa aikana. Kolumbuksen edelle nostettiin myös löytöretkeilijä Amerigo Vespucci, jonka väitettiin virheellisesti käyneen Amerikan mantereella ennen Kolumbusta. Lopulta koko maanosa nimettiin pian Kolumbuksen kuoltua Vespuccin mukaan, sillä Vespuccin väitettiin hataralta pohjalta ensimmäisenä tienneen käyneensä uudessa maanosassa eikä Aasiassa.
Kolumbuksen jälkimaine ja merkitys > Myöhempi maine

Kolumbusta on kutsuttu Uuden maailman "löytäjäksi", vaikka viikinkejä olikin käynyt Pohjois-Amerikassa ennen häntä. Vasta Kolumbuksen matkan seurauksena Amerikka kuitenkin avautui eurooppalaisille löytöretkeilijöille, hyödyntäjille ja asuttajille. Historiankirjoitus olikin perinteisesti suhtautunut Kolumbukseen sankarina, jonka Eurooppaan tuomat rikkaudet ja Amerikan avaaminen eurooppalaisasutukselle hyödyttivät Espanjaa ja muuta Eurooppaa suuresti. Nykyisin Kolumbusta arvioitaessa kiinnitetään kuitenkin huomio Amerikan eurooppalaisvalloituksen tuottamaan tuhoon esimerkiksi alkuperäisasukkaille ja maanosaan rahdatuille afrikkalaisorjille. Esimerkiksi Méxicossa Kolumbuksen kunniaksi pystytetty patsas poistettiin vuonna 2020 ja sen tilalle asennetaan nuorta alkuperäiskansan naista esittävä patsas.
Kolumbuksen taidot kapteenina, kokeneena merenkävijänä ja navigoijana arvostetaan nykyisinkin korkealle. Kolumbus osasi valita reittinsä Amerikkaan ja takaisin taitavasti, ja samat reitit ovat edelleenkin käytössä. Hän osasi myös hyödyntää taitavasti Kanarianvirtaa. Hän kykeni lisäksi löytämään laskelmiensa avulla takaisin edellisillä matkoillaan löytämilleen satamille. Kolumbus piti kuitenkin lisääntyvistä todisteista huolimatta kuolemaansa saakka itsepintaisesti kiinni luulostaan, että hän oli löytänyt meritien Euroopan ja Aasian välillä.
Perintö > Juhlistaminen ja muistopäivät

Kolumbuksen maihinnousua juhlistetaan edelleen monissa Amerikan maissa sekä Espanjassa ja Italiassa. Latinalaisessa Amerikassa monet juhlistavat Kolumbuksen sijaan alkuperäisväestön ja espanjalaisten kulttuurien yhdistymistä. Yhdysvalloissa vietetään vuosittain lokakuun toisena maanantaina kansallista juhlapäivää Kolumbuksen päivää. 1990-luvulle tultaessa Kolumbuksen juhlinta oli alkanut herättää myös vastustusta alkuperäiskansojen kohtalon vuoksi, ja jotkut ovat ehdottaneet päivän tilalle ”alkuperäiskansojen päivää”.
Perintö > Kolumbuksen mukaan nimettyjä paikkoja

Kristoffer Kolumbuksen mukaan on nimetty Amerikassa useita kaupunkeja, alueita ja muita paikkoja, kuten Kolumbian tasavalta Etelä-Amerikassa, Washington, District of Columbia, Kanadan provinssi Brittiläinen Kolumbia, Ohion pääkaupunki Columbus, Oregonin Columbiajoki ja Columbian yliopisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kristoffer Kolumbus Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  FID  KulturNav  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Kolumbus kuningatar Isabellan luona
Santa Marían, Niñan ja Pintan replikat esillä Chicagon maailmannäyttelyssä 1893. Alkuperäiset laivat eivät ole säilyneet.
Kolumbuksen ensimmäinen matka
Kolumbuksen maihinnousu. Dióscoro Teófilo Puebla Tolín, 1862.
Kolumbuksen toinen matka
Kolumbuksen kolmas matka
Kolumbuksen neljäs matka
Kolumbuksen hauta Sevillan katedraalissa.
Surxonin luonnonpuisto

Surxonin luonnonpuistoa.
Surxonin luonnonpuisto (uzb. Surxon davlat qoʻriqxonasi) on luonnonsuojelualue Koʻhitangvuorilla Uzbekistanin Surxondaryon alueen Sherobodin piirissä. Sen pinta-ala on 23 406,4 hehtaaria.
Luonnonpuisto on perustettu vuonna 1986 aikaisemman, vuonna 1970 muodostetun Koʻhitangin rauhoitusalueen pohjalta. Siihen yhdistettiin samalla Paygʻambarorolin luonnonpuisto Amudarjan samannimisellä saarella. Paygʻambarorolin luonnonpuisto, jonka laajuus oli 3 092 hehtaaria, oli perustettu vuonna 1971 Amudarjan rantametsien ja isokauriin alalajin Cervus elaphus bactrianusin suojelemiseksi. Afganistanin rajalla sijaitseva Paygʻambarorol on sittemmin luovutettu Uzbekistanin rajavartiolaitoksen hallintaan.
Surxonin luonnonpuisto sijaitsee Koʻhitangvuorten itärinteillä 850–3 137 korkeudella merenpinnasta. Se rajoittuu lännessä Turkmenistaniin. Alueella sijaitsee Koʻhitangvuorten korkein kohta Ayribobo ja 13 metrin korkuinen Machillisoyn vesiputous. Suurimmat joet ja purot ovat Kampirtepa, Sherjon ja Tangidarasoy.
Luonnonpuiston päätehtävä on alueen katajametsien sekä kahden harvinaisen eläinlajin, kierteissarvivuohen ja persianlampaan eli uriaalin alalajin Ovis vignei bocharensisin suojelu. Kierteissarvivuohia oli alueella 2000-luvun alussa 160–180 ja ”buharanuriaaleja” 20–25 yksilöä. Muita harvinaisia lajeja ovat juovahyeena, ”kaukasianleopardi” Panthera pardus ciscaucasica, aavikkolepakko, ”turkestaninilves” Lynx lynx isabellinus ja kuhertajagaselli.
Puiston hallinto sijaitsee Sherobodin kaupungissa. Sen suoja-alueelle Qizilolman kylään on rakennettu Zaravutsoyn luontomatkailukeskus. Zaravutsoy tunnetaan myös kivikautisista kalliopiirroksistaan.
Aiša

Muhammed (oikealla) ja Aiša (hänen vieressään) Paratiisissa. Turkkilainen miniatyyri 1500-luvulta.
Aiša bint Abu Bakr (arab. عائشة‎, ʿāʾ'isha; 614 Mekka – heinäkuu 678 Medina) oli islamin profeetta Muhammedin kolmas vaimo ja Muhammedin läheisen seuralaisen ja ensimmäisen kalifin Abu Bakrin tytär. Aišaa kutsutaan Muhammedin lempivaimoksi, sillä profeetalla oli muitakin vaimoja, Ibn Hishamin mukaan kolmetoista.
Aiša tunnetaan eräiden muiden Muhammedin vaimojen tapaan  ”uskovien äitinä” (arab. أمّ المؤمنين‎, umm-al-mu'minīn). Nimitys tulee Koraanista, jossa todetaan: ”Profeetta on lähempänä uskovia kuin he toisiaan, ja hänen vaimonsa ovat heidän äitejään” (suura 33:6). Uskovien äideiksi kutsutaan niitä Muhammedin vaimoja, joiden nimet esiintyvät ainakin joidenkin hadithien kertojaketjuissa. Aiša esiintyy lähteenä 1 500–2 400:ssa Muhammedista kertovassa hadithissa, mikä on moninkertaisesti enemmän kuin kenenkään muun vaimon kohdalla.
Muhammedin lapsivaimo

Koraanissa Aišaa ei mainita eikä juuri Muhammediakaan. Aišaa koskevat tiedot ovat peräisin haditheista, joita alettiin kirjoittaa muistiin 800-luvulta alkaen. Avioliitosta Aišan kanssa kertoo Ibn Hisham Profeetan elämäkerrassa.
»Aisha bint Abu Bakrin Jumalan lähettiläs otti vaimokseen Mekassa, kun tämä oli seitsenvuotias. Jumalan lähettiläs saattoi avioliiton täytäntöön Medinassa, kun Aisha oli yhdeksän- tai kymmenvuotias. Hän oli ainoa Jumalan lähettilään vaimoista, joka oli neitsyt.»
Muutamaa vuosikymmentä myöhemmin al-Bukhari alentaa morsiamen ikää ja ilmoittaa tämän iäksi kuusi vuotta avioliittoon mennessä ja yhdeksän vuotta, kun Muhammed oli lapsen kanssa sukupuoliyhteydessä. Hadith-kokoelmat Sahih Muslim ja Sunan Abi Dawud antavat samat ikärajat. Bukhari ja Muslim ovat islamin luotettavimpina pidetyt hadith-lähteet, ja Sunan Abi Dawud kuuluu kuuden luotettavimman  joukkoon. Varhaisista lähteistä myös kaikki muut, kuten Ibn Sa'd teoksessa Tabaqat ja Baladhuri antavat samat ikärajat, samoin al-Tabari 900-luvulla. Bukhari ja Muslim kertovat, että Aiša asui vanhempiensa luona yhdeksän vuoden ikään saakka, jolloin Muhammed oli 53-vuotias. Al-Tabari kertoo, että kun Muhammed tuli tapaamaan Aišaa tämä oli keinumassa. Äiti pyyhki tytön kasvot, ja hänet pantiin istumaan Muhammedin polvelle.
Aišan isä Abu Bakr oli Muhammedin tärkeimpiä tukijoita jo ennen Aišan ja Muhammedin liittoa. Ibn Hishamin kuvauksen mukaan Muhammed pakeni Mekasta juuri Abu Bakrin kanssa.
Aiša esiintyy monissa haditheissa, joissa hän esiintyy myös naisten puolustajana. Al-Bukhari kertoo tapauksesta, jossa al-Qurazin vaimo tuli Aišan luo ja näytti vihreää mustelmaa, jonka oli saanut miehensä lyönneistä. Kun Jumalan lähettiläs tuli paikalle, Aiša totesi hänelle: "En ole kenenkään naisen kärsivän yhtä paljon kuin mitä tekevät uskovien vaimot. Katso! Hänen ihonsa on vihreämpi kuin hänen vaatteensa". Vaimo syytti miestään impotentiksi, mutta Jumalan lähettiläs sai todisteet siitä, että väite ei pitänyt paikkaansa.
Aviorikosepäily

Niin sanottu valhejupakka tapahtui vuonna 627. W.M. Watti kuvauksen mukaan Aiša osallistui Muhammedin sotaretkeen verhoin suljetussa kantotelineessään. Paluumatkalla Medinaan Aiša jäi karavaanista jälkeen etsiessään kadonnutta kaulakoruaan, eikä kukaan huomannut asiaa. Seuraavana päivänä hän palasi komean nuoren sotilaan saattamana. Sotilaan nimi oli Ṣafwān ibn al-Muʿaṭṭal al-Sulamī. Tämän johdosta "valheellisen tarinan sepittäjät alkoivat puhua mitä puhuivat".
Välikohtaus koetteli Muhammedin mainetta, joka puhdistui vasta kun ilmeni, ettei Aiša ollut raskaana. Tällöin Muhammedille laskeutuivat Koraanin jakeet 23:11–20. Muhammed kokosi yhteen Medinan klaanipäälliköt ja vaati heitä luopumaan sellaisten henkilöiden suojelusta, jotka levittivät tapauksen johdosta herjaavia juoruja Muhammedista.
Myöhempi elämä

Hadithit kertovat, että Muhammedin kuoltua vuonna 632 Aiša jäi leskeksi 18-vuotiaana, eikä hänellä ollut lapsia. Vuonna 656 Aiša johti niin sanottua kamelitaistelua Basrassa kalifi Alia vastaan Uthmanin sukulaisten joukossa. Hän oli häviäjien puolella, mutta häntä ei surmattu vaan palautettiin Medinaan, missä hän kuoli vuonna 678 Ramadan-kuussa. Šiialaisten keskuudessa kuva Aišasta on jäänyt myös kielteiseksi, koska hän oli noussut šiiojen kulttihahmo Alia vastaan.
Aiša on suosittu henkilö hadithien todistajaketjuissa, jotka usein päättyvät juuri Aišan antamaan todistukseen. Joka kuudes al-Bukharin hadith käyttää viimeisenä lähteenään Aišaa. Tällaisten hadithien yhteismäärä on arviolta 1500–2400.
Kiistat

Jo ikääntyneen profeetta Muhammedin avioliitto kuusivuotiaan lapsen kanssa on herättänyt keskustelua länsimaissa, missä se usein voi olla ainoa asia, joka Aišasta tiedetään. Koska Jumalan lähettiläs on islamin mukaan virheetön ja täydellinen esikuva kaikille muslimeille, tarinan on katsottu oikeuttavan lapsiavioliitot, joita muslimimaissa harrastetaan. Šiialaisille muslimeille yhdeksän vuoden ikä on Muhammedin esikuvan mukaisesti morsiamen iän alaraja. Sitä noudatetaan  Iranissa  ja vuodesta 2025 alkaen myös Irakissa.
Kiistat > Avioliiton arvostelu

Somaliassa syntynyt ja islamista luopunut Ayaan Hirsi Ali kirjoitti vuonna 2003 Muhammedin avioliitosta ja nimitti Muhammedia "perverssiksi". Vuonna 2005 suomalainen kirjankustantamo Otava poisti Ayaan Hirsi Alin Neitsythäkki-kirjasta sivun, joka käsitteli Muhammedin avioliittoa Aišan kanssa. Otava palautti tekstin, kun asiasta nousi kohu.
Jussi Halla-aho kutsui blogissaan 3. kesäkuuta 2008 Muhammedia pedofiiliprofeetaksi. Se johti Korkeimman oikeuden langettamaan sakkotuomioon uskonrauhan rikkomisesta. KKO:n tiedotteen mukaan Halla-aho muun muassa väitti, että islaminusko on pedofiliauskonto. KKO katsoi, että Halla-ahon islaminuskoa koskevat väitteet olivat sisällöltään ja ilmaisutavaltaan herjaavia ja häpäiseviä. Tämän takia Halla-ahon katsottiin toimineen loukkaamistarkoituksessa, mikä täytti uskonrauhan rikkomisen tuntomerkit. KKO totesi, että Halla-aholla olisi halutessaan ollut mahdollisuus esittää arvostelunsa ilman islamin pyhinä pitämien arvojen häpäisemistä."
Kiistat > Keskustelu Aišan iästä

Ulkomaalaispoitiikan tutkija Antero Leitzinger katsoo, että Aiša oli avioliittoa solmittaessa luultua vanhempi. Aiša muun muassa osallistui vuonna 624 taisteluun, johon osallistumisen alaikäraja oli 15 vuotta. Islamin piirissä jotkut tutkijat ja uskonoppineet ovat kiistäneet Aišan ikää koskevien hadithien luotettavuuden. On väitetty, että hänen avioitumisikänsä olisi todellisuudessa ollut lähes 18 vuotta.  Varhaiset ja kaikkein luotettavimpina pidetyt islamilaiset lähteet Bukhari ja Muslim ovat kuitenkin Aišan iästä yhtä mieltä.
Lapsimorsiamet tunnetaan myös Koraanissa (65:4).
Kiistat > Historiallisuus

Muhammedin ja Aišan historiallisuutta ei ole vahvistettu, joten kertomus avioliitosta voi olla keksittyä perimätietoa. Tarina Muhammedin avioliitosta Aišan kanssa tarjoaisi uskonnollisen oikeutuksen lapsiavioliitoille, joita paimentolaiskulttuureissa harjoitettiin. Siellä ne tarjosivat keinon käyttää hyväksi synnyttäjien kaikki hedelmälliset vuodet. Perheen pääluku oli tärkeä vahvuustekijä perheiden ja sukujen välisissä kiistoissa.
Aiša kamelitaistelussa kalifi Alia vastaan.
Japanin Grand Prix 2000

Japanin Grand Prix 2000 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 8. lokakuuta 2000 Suzukan radalla. Kilpailun voitti Michael Schumacher, joka varmisti itsellensä maailmanmestaruuden. Mestaruus oli Schumacherille kolmas, mutta ensimmäinen Ferrarilla saavutettu, ja ensimmäinen vuoteen 2004 kestäneestä viiden mestaruuden putkesta.
Mika Häkkinen ajoi kilpailun nopeimman kierroksen ajalla 1,39.189.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 3 |  Michael Schumacher | Ferrari | 53 | 29:53.4 | 1 | 10 |
| 2 | 1 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | 53 | 1.837 | 2 | 6 |
| 3 | 2 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 53 | +1:09.914 | 3 | 4 |
| 4 | 4 |  Rubens Barrichello | Ferrari | 53 | +1:19.191 | 4 | 3 |
| 5 | 10 |  Jenson Button | Williams-BMW | 53 | +1:25.694 | 5 | 2 |
| 6 | 22 |  Jacques Villeneuve | BAR-Honda | 52 | +1 krs. | 9 | 1 |
| 7 | 8 |  Johnny Herbert | Jaguar-Cosworth | 52 | +1 krs. | 10 |   |
| 8 | 7 |  Eddie Irvine | Jaguar-Cosworth | 52 | +1 krs. | 7 |   |
| 9 | 23 |  Ricardo Zonta | BAR-Honda | 52 | +1 krs. | 18 |   |
| 10 | 17 |  Mika Salo | Sauber-Petronas | 52 | +1 krs. | 19 |   |
| 11 | 16 |  Pedro Diniz | Sauber-Petronas | 52 | +1 krs. | 20 |   |
| 12 | 18 |  Pedro de la Rosa | Arrows-Supertec | 52 | +1 krs. | 13 |   |
| 13 | 6 |  Jarno Trulli | Jordan-Mugen-Honda | 52 | +1 krs. | 15 |   |
| 14 | 11 |  Giancarlo Fisichella | Benetton-Playlife | 52 | +1 krs. | 12 |   |
| 15 | 21 |  Gaston Mazzacane | Minardi-Fondmetal | 51 | +2 krs. | 22 |   |
| Kesk. | 20 |  Marc Gené | Minardi-Fondmetal | 46 | Moottori | 21 |   |
| Kesk. | 9 |  Ralf Schumacher | Williams-BMW | 41 | Ulosajo | 6 |   |
| Kesk. | 15 |  Nick Heidfeld | Prost-Peugeot | 41 | Ripustukset | 16 |   |
| Kesk. | 12 |  Alexander Wurz | Benetton-Playlife | 37 | Ulosajo | 11 |   |
| Kesk. | 5 |  Heinz-Harald Frentzen | Jordan-Mugen-Honda | 29 | Hydrauliikka | 8 |   |
| Kesk. | 14 |  Jean Alesi | Prost-Peugeot | 19 | Moottori | 17 |   |
| Kesk. | 19 |  Jos Verstappen | Arrows-Supertec | 9 | Sähköt | 14 |   |
Venäjän naisten jääkiekkomaajoukkue

| Venäjä |
| --- | --- |

Liitto:  Venäjän jääkiekkoliitto
Valmentaja:   Jevgeni Bobariko
Eniten otteluita:  Galina Skiba (149)lähde?
Eniten maaleja:  Jekaterina Smolentseva (20)lähde?
Eniten pisteitä:  Olga Sosina (94)lähde?
IIHF-ranking:  6. (2024)

Ensimmäinen ottelu
  Sveitsi 2–1  Venäjä (Brampton, Kanada; 1. huhtikuuta 1994)lähde? 
Suurin voitto
  Venäjä 15–0  Ranska (Esbjerg, Tanska; 28. maaliskuuta 1995)lähde? 
Suurin tappio
  Yhdysvallat 15–0  Venäjä (Mississauga, Kanada; 4. huhtikuuta 2000)lähde? 
MM-kilpailut
 Pronssia:  3
| Mitalit> Naisten jääkiekko.Maailmanmestaruuskilpailut  | Mitalit> Naisten jääkiekko.Maailmanmestaruuskilpailut  | Mitalit> Naisten jääkiekko.Maailmanmestaruuskilpailut  | Naisten jääkiekko>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2001 |  |  |
|  Pronssia | Kanada 2013 |  |  |
|  Pronssia | Kanada 2016 |  |  |
| Euroopan-mestaruuskilpailut  | Euroopan-mestaruuskilpailut  | Euroopan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Venäjä 1996 |  |  |
Venäjän joukkue lämmittelemässä talviolympialaisissa vuonna 2010 ennen ottelua Kiinaa vastaan.
Venäjän naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Venäjää kansainvälisissä naisten jääkiekko-otteluissa, kuten maailmanmestaruuskilpailuissa. Joukkue toimii Venäjän jääkiekkoliiton alaisuudessa. Vuonna 2022 maassa oli 2 141 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa, vuoden 2025 alussa 2 340. Joukkue on Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n hallinnoimalla jääkiekon maailmanranking-listalla 6. sijalla. Joukkue oli melko pitkään 4. sijalla, vuodet 2013 ja 2016–2021.
Venäjän naisten jääkiekkomaajoukkue on saavuttanut kolme pronssimitalia maailmanmestaruuskilpailuista. Vuodesta 2016 joukkueen päävalmentajana toimi Aleksei Tšistjakov. Nykyinen valmentaja on Jevgeni Bobariko.
Joukkueen suoritus Sotšin vuoden 2014 olympiakisoissa hylättiin jälkikäteen Kansainvälisen olympiakomitean päätöksellä joulukuussa 2017 ja joukkueessa siellä pelanneet Inna Djubanok, Jekaterina Lebedeva, Jekaterina Paskevitš, Anna Šibanova, Jekaterina Smolentseva ja Galina Skiba julistettiin elinikäiseen edustuskieltoon olympialaisissa. Syyksi ilmoitettiin, että Venäjän joukkuetta on epäilty järjestelmällisistä ja valtiojohtoisista dopingrikkomuksista.
Vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailuissa joukkueen oli määrä pelata A-lohkossa ja Venäjän tunnuksin. Joukkue kuitenkin suljettiin kisoista Venäjän hyökättyä Ukrainaan.
Tunnettuja pelaajia

Marija Barykina
Tatjana Burina
Irina Gašennikova
Ija Gavrilova
Tatjana Sotnikova
Svetlana Trefilova
Sijoitukset > Euroopan-mestaruuskisat

1989–1993 – Ei osallistunut
1995 – 7. (B-sarjan voitto)
1996 – Hopeaa
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskisat

1990–1994 – Joukkue ei osallistunut maailmanmestaruuskilpailuihin.
1997 – 6.
1999 – 6.
2000 – 5.
2001 – Pronssia
2004 – 5.
2005 – 8.
2007 – 7.
2008 – 7.
2009 – 5.
2011 – 4.
2012 – 5.
2013 – Pronssia
2015 – 4.
2016 – Pronssia
2017 – 5.
2019 – 4.
2020 – Turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2021 – Joukkue oli nimetty Venäjän olympiakomitean joukkueeksi; 5.
2022 – Joukkue suljettiin kisoista ulos.
2023 – Joukkue suljettiin kisoista ulos.
2024 – Joukkue suljettiin kisoista ulos.
Sijoitukset > Olympialaiset

1998 – Joukkue ei osallistunut olympiaturnaukseen.
2002 – 5.
2006 – 6.
2010 – 6.
2014 – Joukkueen suoritus hylättiin vuonna 2017. Kisoissa se putosi jatkosta puolivälierissä.
2018 – Joukkue pelasi olympialipun alla ilman Venäjän tunnuksia; 4.
2022 – Joukkue pelasi olympialipun alla ilman Venäjän tunnuksia; 5.
Sijoitukset > IIHF:n maailmanranking

2003 – 5.
2004 – 5.
2005 – 6.
2006 – 6.
2007 – 6.
2008 – 6.
2009 – 6.
2010 – 6.
2011 – 5.
2012 – 6.
2013 – 4.
2014, helmikuu – 5.
2014, huhtikuu – 6.
2015 – 6.
2016 – 4.
2017 – 4.
2018, helmikuu – 4.
2018, huhtikuu – 4.
2019 – 4.
2020 – 4.
2021 – 4.
2022, helmikuu – 5.
2022, syyskuu – 5.
2023 – 6.
2024 – 6.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Venäjä nationalteamsoficehockeyssä (englanniksi)
Mellilä

| Mellilä> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Loimaa |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°46′45″N, 022°55′30″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Loimaan seutukunta
Kuntanumero:  482
Hallinnollinen keskus:  Mellilän asemanseutu
Perustettu:  1916
– emäpitäjä:  Loimaan pitäjä
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Loimaa Alastaro Mellilä
– syntynyt kunta:  Loimaa
Pinta-ala:  110,51 km²  (1.1.2008)
– maa:  110,2 km²
– sisävesi:  0,31 km²
Väkiluku:  1 178   (31.12.2008)
– väestötiheys:  10,69 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  17,1 %
– 15–64-v.:  61,1 %
– yli 64-v.:  21,8 %
Mellilä on Suomen entinen kunta, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Vuoden 2009 alussa Mellilä liittyi Loimaan kaupunkiin yhdessä Alastaron kanssa. Mellilän rajanaapureita ennen kuntaliitosta olivat Loimaan ja Someron kaupungit sekä Koski Tl:n, Pöytyän, Marttilan ja Ypäjän kunnat.
Sijainti ja palvelut

Vuonna 1916 itsenäistynyt Mellilä oli maaseutumainen kunta; aiemmin se kuului Loimaaseen. Mellilän keskustaajama kasvoi rautatien myötä, Mellilän rautatieasema Turku–Toijala-radan varteen avattiin vuonna 1885. Asema lakkautettiin vuonna 1990 autoistumisen aiheuttaman matkustajakadon myötä. Tällä hetkellä vanha asema toimii nuorisotilana.
1960-luvulla kunnan läpi rakennettiin uusi valtatie 9 Turusta Tampereelle, joka lyhensi matkaa myös lähiseudun keskukseen Loimaalle.
Mellilän keskustassa on Niinijokivarren Osuuspankin konttori, K-Market, kirjasto sekä Mellilän kyläyhdistyksen ylläpitämä uuden sekä vanhan tavaran kirpputori. Keskustan lähettyvillä on myös lounasravintola.
Luonto

Luonnoltaan Mellilä on tyypillistä Loimaan seudun savitasankoa, jossa vain harvakseltaan, lähinnä vedenjakajilla, on soita ja kalliosydämisiä moreenimäkiä ja paikoin harjuja. Alueen suurin suo on Kosken, Someron, Ypäjän ja Loimaan alueille ulottuva Eksyssuo, ja Mellilän länsiosien kautta kulkee Säkylästä Mellilään ja Koskelle johtava harjujakso, johon rajoittuu muutamia pienempiä soita ja jokunen pieni järvi. Merkittävin vesistö on Mellilästä alkunsa saava, entisen Loimaan kunnan alueen halki Loimaan Niinijoella virtaava ja Alastarolla Loimijokeen laskeva Loimijoen sivujoki Niinijoki. Pienistä harjujärvistä suurin on Karinaisten kautta virtaavan Paimionjoen sivujoen Tarvasjoen lähdejärvi Mustajärvi, jonka rannalla sijaitsee SLEY:n omistama Mustajärven leirikeskus. Harjua seuraa myös Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi määrittelemä historiallinen Huovintie.
Historia

Mellilä kuului uuden ajan alussa Loimaan hallintopitäjään. Pitäjän Niinijoen neljännes koostui Mellilän, Pesänsuon ja Perälän kylistä, joista viimeksi mainittu jakaantui Isonperän ja Vähänperän kyliksi 1500-luvulla. Vuosisadan loppupuolella alueella oli taloja 21. Vuodesta 1651 aina vuoteen 1680 Mellilä oli emäpitäjänsä mukana osa Loimaan vapaaherrakuntaa, joka oli lahjoitettu Arvid Wittenbergille.
Mellilästä, jota tuolloin nimitettiin Peränkulmaksi, tuli Loimaan rukoushuonekunta vuonna 1825, joskin jo 1805 Turun tuomiokapituli oli määrännyt emäpitäjän pappien pitämät kirkonmenot toimitettavaksi siellä joka neljäs sunnuntai. Oman kirkon rakentamiselle saatiin lupa 1815, ja perustustyöt aloitettiin kaksi vuotta myöhemmin. Riitojen vuoksi työt olivat kuitenkin pysähdyksissä useita vuosia, kunnes rakennustyöt määrättiin vietäväksi päätökseen keisarillisella käskykirjeellä 1823. Nykyinen Mellilän kirkko valmistui 1825, ja siihen lisättiin torni 1888.
Suomen itsenäistyessä kunnan väkiluku oli hieman vajaat 2000 henkeä. Asukasmäärä kasvoi hiljakseen aina 1950-luvulle saakka, suurimpana lisäyksenä luovutetusta Karjalasta tullut Kurkijoen siirtoväki, saavuttaen lähes kolmentuhannen asukkaan rajan. Tämän jälkeen väkiluku kääntyi laskuun.
Kylät

Isoperä, Mellilä, Pesänsuo, Vähäperä.
Mellilän asemanseudun taajamassa on 442 asukasta (31.12.2016).