stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iron Sky
Vastaanotto > Katsojamäärät ja tuotto

Elokuvan näki ensi-iltaviikollaan Suomessa, saksankielisessä Euroopassa ja Norjassa yhteensä 250 000 katsojaa. Tästä Suomen osuus oli 70 000 katsojaa.
Iron Skyn piti elokuvan nettisivujen mukaan saada laaja teatterilevitys myös Isossa-Britanniassa, jossa paikallinen levittäjä päätti kuitenkin esittää elokuvaa ainoastaan yhden päivän ajan 23. toukokuuta 2012.
Hyvistä katsojamääristä huolimatta Iron Sky aiheutti lopulta tuottajilleen miljoonaluokan tappiot ja ajoi Blind Spot Picturesin taloudellisiin vaikeuksiin. Elokuvan tuottajan Tero Kaukomaan mukaan tappiot johtuivat pitkälti siitä, että elokuva vuosi aikaisin internetin laittomille lataussivustoille ja ettei elokuvaa pystytty tarjoamaan lainkaan netin laillisissa palveluissa. Iron Sky on tuottanut maailmalla noin kahdeksan miljoonaa dollaria, josta Suomen osuus on noin kaksi miljoonaa dollaria.
Vastaanotto > Palkinnot

Vuonna 2013 Iron Sky voitti audiovisuaalisen alan Hulda-vientipalkinnon, jonka myönsi elokuva- ja televisioalan vientiorganisaatio Favex (nykyisin Audiovisual Finland).
Jatko-osat

Elokuva jatko-osa Iron Sky: The Coming Race sai ensi-iltansa 16. tammikuuta 2019. Pääosin kiinalaisyleisölle suunnattu toinen jatko-osa Iron Sky: The Ark suunniteltiin julkaistavaksi vuonna 2019.
Elokuvien tuotantoyhtiö Iron Sky Universe Oy:stä jätettiin konkurssihakemus lokakuussa 2020 maksuvaikeuksien takia.
Aiheesta muualla

Elokuvan kotisivut. (englanniksi)
Iron Sky Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Iron Sky Elonet. (suomeksi)
Määttä, Sakari: Iron Sky (2012). Elitisti, 2012.
Haut-Rhin

Haut-Rhin oli Ranskan departementti numero 68. Se sijaitsi maan itärajalla, Alsacen hallintoalueella, Saksan ja Sveitsin rajalla, Reinjoen varrella. Departementin nimi merkitseekin Ylä-Reiniä.
Departementin pinta-ala oli 3 525 neliökilometriä, ja vuonna 2011 siellä oli 753 056 asukasta. Departementti oli jaettu kuuteen arrondissementtiin, 31 kantoniin ja 377 kuntaan. Pääkaupunki oli Colmar.
Haut-Rhin ja Bas-Rhin yhdistyivät 1. tammikuuta 2021 Collectivité européenne d’Alsace -nimiseksi alueeksi.
Historia

Haut-Rhin on yksi Ranskan vallankumouksen ajoilta periytyvistä 83 departementista. Se muodostettiin vuonna 1790 Alsacen provinssin eteläosasta. Vuonna 1871 departementti liitettiin Saksan keisarikuntaan osana Elsass-Lothringenia nimellä Bezirk Oberelsaß. Tällöin siitä myös erotettiin Ranskalle jäänyt Belfortin alue, josta myöhemmin muodostettiin erillinen Territoire de Belfort -niminen departementti. Ensimmäisen maailmansodan päättymisestä lähtien departementti on jälleen kuulunut Ranskalle lukuun ottamatta toisen maailmansodan saksalaismiehitystä.
1. tammikuuta 2015 lakkautettiin kaksi arrondissementtia Haut-Rhinin departementissa; Guebwiller ja Ribeauvillé. Ne liitettiin Thannin ja Colmarin arrondissementteihin, jolloin muodostettiin uudet arrondissementit Thann-Guebwiller ja Colmar-Ribeauvillé.
Elinkeinoelämä

Haut-Rhin on yksi Ranskan rikkaimmista departementeista. Peugeot'n tehtaat sijaitsevat Mulhousessa. Alueella on vähemmän työttömyyttä kuin muualla Ranskassa. Monet departementin asukkaat käyvät myös Sveitsin puolella töissä.
Haut-Rhinin matkailun vetonaulana on talviurheilu, erityisesti laskettelu (11 keskusta) ja murtomaahiihto. Departementin matkailukohteita ovat myös Mulhousen eläintarha ja automuseo. Haut-Rhin on myös tunnettua viinialuetta. Departementista on kolme kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Eguisheim, Hunawihr ja Riquewihr.
Hermann Schalow

Hermann Schalow (1852 Berliini – 1925 Berliini) oli saksalainen pankkiiri ja amatööriornitologi.
Hermann Schalow
Schalowin oppi-isä oli Jean Louis Cabanis ja hän työskenteli Anton Reichenowin kanssa. Schalow toimi Saksan lintutieteellisen yhdistyksen varapuheenjohtajana 1894–1907 ja puheenjohtajana 1907–1921.
Schalowin teoksia ovat Die Musophagidae (1886), Beiträge zur Vogelfauna der Mark Brandenburg (1919)ja Die Vögel der Arktis (1905). Schalow nimesi linnuista idänlepakkokiitäjän (Neafrapus boehmi), ornitologi Richard Böhmin kunniaksi.
Hult

Hult on muiden muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Bertil Hult (s. 1941), ruotsalainen yritysjohtaja
Fanny Hult (o. s. Nylander, 1861–1945), suomalainen päätoimittaja ja kotitaloustoiminnan uranuurtaja
Johan Hult, HV71:n toimitusjohtaja
Juhani Hult (1933–2015), suomalainen maantieteilijä, Joensuun yliopiston maantieteen professori
Mikko Hult (1915–1993), suomalainen pienviljelijä, SDP:n ja TPSL:n kansanedustaja
Niklas Hult (s. 1990), ruotsalainen jalkapalloilija
Oskari Hult (s. 2004), suomalainen jääkiekkoilija
Ragnar Hult (1857–1899), suomalainen maantieteilijä ja kasvitieteilijä.
Hult on myös paikannimi:
Hult, taajama Alen kunnassa Ruotsissa
Hult, taajama Eksjön kunnassa Ruotsissa
Hult, taajama Mörbylångan kunnassa Ruotsissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hult”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hermann Schlegel

Hermann Schlegel.
Hermann Schlegel (10. kesäkuuta 1804, Altenburg – 17. tammikuuta 1884, Leiden) oli saksalainen lintutieteilijä.
Schlegelin isä oli keltavaluri ja keräsi perhosia, ja myös poika kiinnostui luonnonhistoriasta. Hiirihaukan pesän löytäminen ja Christian Ludwig Brehmin tapaaminen saivat hänet innostumaan linnuista.
Schlegel työskenteli aluksi isänsä pajassa mutta kyllästyi siihen nopeasti. Hän matkusti Wieniin 1824, jonka yliopistossa hän kävi luonnontieteen luennoilla. Brehmin suosituskirje Joseph Nattererille avasi hänelle viran Luonnonhistoriallisessa museossa. Vuosi saapumisensa jälkeen museon johtaja esitteli hänet Coenraad Jacob Temminckille, Leidenin luonnonhistoriallisen museon johtajalle, joka etsiskeli assistenttia.
Aluksi Schlegel työskenteli pääasiassa matelijakokoelman parissa, mutta sittemmin hän pääsi tutustumaan myös muihin luonnontieteen aloihin. Tarkoituksena oli lähettää Schlegel Jaavalle osalliseksi tutkimusretkikuntaa, mutta Temminckin seuraajan Heinrich Boien äkillinen kuolema kariutti tämän hankkeen. Näihin aikoihin Schlegel tutustui Philipp Franz von Sieboldiin, ja heistä tuli ystävykset. He toimittivat yhdessä Fauna Japonican (1845-1850).
Temminckin kuoltua vuoden 1858 alussa Schlegel peri hänen paikkansa Leidenin museonjohtajana. Hän ehti toimia Temminckin alaisena 33 vuoden ajan. Schlegel oli erityisen kiinnostunut Kaakkois-Aasiasta ja lähetti poikansa Gustaafin Kiinaan keräämään lintuja. Gustaaf kuitenkin huomasi, että Robert Swinhoe oli jo ehtinyt ennen häntä. 1859 Schlegel lähetti Heinrich Agathon Bernsteinin Uuteen-Guineaan keräämään lintuja. Bernsteinin kuoltua 1865 häntä seurasi Hermann von Rosenberg.
Schlegel palkkasi apulaisekseen nuoren Otto Finschin. Samoihin aikoihin hän alkoi julkaista tieteellistä aikakauslehteä, Notes from the Leyden Museum, samoin laajaa 14-osaista teosta Muséum d'histoire naturelle des Pays-Bas (1862-1880). Hän palkkasi 3 merkittävää taiteilijaa (John Gerrard Keulemans, Joseph Smit ja Joseph Wolf) kuvittamaan julkaisujaan.
Schlegelin elämän loppuvaiheet olivat vaikeat. Hänen vaimonsa kuoli 1864, Finsch muutti Bremenin luonnonhistorialliseen museoon ja British Museumin kokoelmat saattoivat Leidenin varjoon.
Schlegel nimesi, yhdessä Temminckin kanssa, amurinuunilinnun (Phylloscopus coronatus).
Harmonia (EP)

| Harmonia Nicole |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 2001
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: alternative metal
 Kesto: 18.22
 Levy-yhtiö: Biotech
Nicolen muut julkaisut
| Lahja 2000 | Harmonia 2001 | Odotus 2002 |
Harmonia on alternative metal -yhtye Nicolen EP-levy. Se julkaistiin tammikuussa 2001 levymerkillä Biotech Records.
Kappaleet

Pysähdy – 4.21
Sammuvatko tähdetkin – 3.53
Minuutin hiljaisuus – 3.39
Yön aamu – 3.49
Viet sen pois – 2.40
Kokoonpano

Ilkka Laitala – laulu, kitara
Olli Ketola – kitara
Iiro Rantanen – basso
Ville Sahakangas – rummut
Otto Seppelin – levylautaset
+
Marko Tetri – äänittäjä, miksaaja, masteroija
Aiheesta muualla

Albumi Harmonia (EP) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Harmonia discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Nicole
| --- | --- |
Albumit:   Odotus  Suljetut ajatukset  Sivu syyttömistä  Tuomittujen joukkoon  Hävityksen huoneet 
EP:t:   Demo  Kun päivästä tulee yö  Lahja  Harmonia 
Singlet:   ”Ikuista”  ”Valve”  ”Horros”  ”Illuusio”  ”Saturaatio” 
DVD:t:   120 minuuttia  Tasavalta  X 
Musiikkivideot:   Lahja  Pysähdy  Valve  Kaaos  Suunta  Suljetut ajatukset  8442  Harha
Suursnautseri

| Suursnautseri |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Saksa
Määrä:  Suomessa rekisteröity 6 038
Rodun syntyaika:  1800-luvun puoliväli
Alkuperäinen käyttö:  karjanajo, vahtikoira
Nykyinen käyttö:  seura-, vahti- ja harrastuskoira
Elinikä:  12–15 vuotta
Muita nimityksiä:  riiseni, Riesenschnauzer, Giant Schnauzer, schnauzer geant, schnauzer gigante, suuršnautser, venäläinen karhusnautseri[lähde? ]
FCI-luokitus:  ryhmä 2 Pinserin ja snautserin tyyppiset, molossikoirat ja sveitsinpaimenkoirat alaryhmä 1.2 Pinserit ja snautserit: Snautserit #181
Ulkonäkö
Paino:  35–47 kg
Säkäkorkeus:  60–70 cm
Väritys:  musta, pippuri ja suola tai musta-hopea
Suursnautseri (saks. Riesenschnauzer) on suuri ja voimakas saksalainen snautsereihin kuuluva koirarotu. Suursnautserin rohkeus, rauhallisuus ja luotettavuus ovat tehneet siitä suositun palvelus- ja käyttökoiran. Lisäksi se sopii harrastus- ja seurakoiraksi.
Ulkonäkö

Suursnautserille tunnusomaisia ovat kuono-osan karkea parta ja silmiä varjostavat tuuheat kulmakarvat. Sen säkäkorkeus on noin 60–70 senttimetriä ja paino 35–47 kilogrammaa. Karkea, jäykkä ja tiheä karvapeite on väriltään puhdas musta, pippuri ja suola tai musta-hopea. Pippuri ja suola -värisillä on tumma, värisävyyn sopiva naamio; se on suhteellisen harvinainen väritys. Musta-hopea tuli puolestaan viralliseksi väritykseksi vasta 1.7.2021. Liian vaaleat merkit päässä, rinnassa tai raajoissa eivät ole toivottuja.
Musta
Pippuri ja suola
Musta-hopea
Luonne ja käyttäytyminen

Tunnusomaisia luonteenpiirteitä ovat peloton kamppailunhalu yhdistettynä rauhallisuuteen ja harkitsevaisuuteen sekä lahjomattomaan uskollisuuteen. Hyvin kehittyneet aistit, älykkyys, oppivaisuus, voimakkuus, kestävyys, nopeus, säänkestävyys ja sairauksien vastustuskyky tekevät suursnautserista kestävän kovaankin käyttöön. Suursnautseri on valpas, peloton, kamppailunhaluinen ja lujahermoinen koira, jolla on runsaasti temperamenttia ja vilpitöntä palveluintoa. Se kiintyy erittäin tiukasti yhteen ihmiseen (tai perheeseen), jolle se osoittaa rajatonta uskollisuutta, mutta ei kuitenkaan koskaan alistu ”tohvelisankarin” asemaan, vaan haluaa nauttia omistajan taholta arvostusta. Suursnautseri saattaa ajoittain heittäytyä varsin itsepäiseksikin.
Uros, jonka on oltava suurempi ja voimakkaampi, on varttuneessa iässä järkevämpi ja vakavampi. Se on ryhdikkäämpi ja halukkaampi kamppailuun kuin narttu. Narttu on mukautuvaisempi ja helpompi tottumattomalle käsiteltäväksi, mutta toisaalta jonkin verran oikukas.
Alkuperä

Suursnautseri jalostettiin snautserin kookkaammaksi muunnokseksi Baijerin Alpeilla noin 1800-luvun puolivälissä, ja sen kehittämiseen uskotaan käytetyn tanskandoggia ja muita kookkaita rotuja. Alun alkaen sitä käytettiin Etelä-Saksassa karjanajoon, minkä lisäksi farmarit, kauppiaat ja majatalonisännät käyttivät sitä vahtikoirana. Junayhteyksien kehittymisen myötä työskentely karjan kanssa tuli tarpeettomaksi, ja suursnautsereita alettiin sen sijaan käyttää poliisi- ja armeijakoirina. 1800-1900-lukujen vaihteessa paikalliset kasvattajat huomasivat rodun erinomaisen luonteen ja työominaisuudet, ja rotukirjaa alettiin pitää vuonna 1913. Palveluskoiraoikeudet suursnautseri sai Saksassa vuonna 1925.
Käyttö

Suursnautseri on monipuolinen harrastuskoira. Se on osoittanut ainutlaatuisen kestävyytensä, sitkeytensä ja nopeutensa jälki-, viesti-, haku-, suojelu-, ipo- sekä etsintäkokeessa. Suursnautsereilla on harrastettu perinteisten palveluskoiralajien lisäksi mm. agilityä, vesipelastusta, vetohiihtoa ja koirajuoksua. Se on myös väsymätön kaveri lenkkipoluilla, hiihtoladuilla tai kesällä uintiretkillä.
Hoito

Suursnautserin karkean turkin hoito vie aikaa. Se on trimmattava (nypittävä) noin kaksi kertaa vuodessa ja näiden kertojen välillä se on siistittävä. Tuuhean parran hoito muodostaa tärkeän osan suursnautserin hygieniasta. Parta on pidettävä kuivana ja puhtaana sekä kauniisti muotoiltuna. Oikein hoidettuna suursnautserista ei koskaan lähde karvaa, sen turkki on vettä ja likaa hylkivä ja pysyy helposti puhtaana.
Terveys

Suursnautsereilla esiintyy perinnöllisinä sairauksina lonkkanivelen kasvuhäiriötä, jonkin verran silmäsairauksia (lähinnä PHTVL/PHPV eli persistent hyperplastic tunica vasculosa lentis / persistent hyperplastic primary vitreous eli sikiöaikaisen verisuonijäänteen aiheuttama silmän kehityshäiriö) sekä kilpirauhasen vajaatoimintaa. Vuonna 2005 tehdyssä terveystutkimuksessa todettiin suursnautsereiden olevan tapaturma-alttiita ja niillä esiintyy perinnöllisten sairauksien lisäksi virtsatietulehduksia ja syöpää. Suursnautsereiden keski-ikä on noin kahdeksan vuotta. Suursnautseri kuuluu Suomen Kennelliiton Perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelmaan PEVISAan. Suursnautserilla on lonkkakuvauspakko ja rekisteröinnin alaraja on lonkkakuvauslausunto C. Myös molempien vanhempien silmät on tutkittava ennen pennuttamista. Nämä säännöt ovat voimassa 31.12.2008 asti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Suursnautserikerho
Kennelliiton rotumääritelmä (pdf)
Hermesianaks Kyproslainen

| Hermesianaks Kyproslainen> Ἐρμησιάναξ ὁ Κυπριώτης.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. vuosisata jaa.? Kypros
Kuollut: ?
Ammatti:  historioitsija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  antiikki
Pääteokset:  Fryygian historia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hermesianaks Kyproslainen (m.kreik. Ἐρμησιάναξ ὁ Κυπριώτης, Hermēsianaks ho Kypriōtēs, lat. Hermesianax Cyprius; n. 1. vuosisata/100-luku jaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija, joka oli kotoisin Kyprokselta. Hänen tiedetään kirjoittaneen ainakin teoksen Fryygian historia (Φρυγιακά, Frygiaka), jota Pseudo-Plutarkhos lainaa.
Hulluuden highway (kappale)

| ”Hulluuden highway” Haloo Helsinki! |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Hulluuden highway
 Julkaistu: 27. tammikuuta 2017
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 04.15
 Levy-yhtiö: Ratas Music
Listasijoitukset
 Suomen virallinen lista: • Latauslista: 1. • Singlelista: 2. • Striimatuimmat: 2. • Radiosoittolista: 3.
Haloo Helsinki! -yhtyeen muut singlet
| ”Rakas” 2016 | ”Hulluuden highway” 2017 |   |
Hulluuden highway on Haloo Helsinki! -yhtyeen 27. tammikuuta 2017 julkaisema single. Se julkaistiin myöhemmin yhtyeen samannimisellä albumilla. Se nousi suoraan latauslistan ensimmäiselle sijalle, jolla se oli kolme viikkoa. Radiosoittolistalla single nousi ensimmäisellä viikolla sijalle 41 ja kävi parhaimmillaan sijalla 3. Singlelistalla ”Hulluuden highway” oli julkaisuviikollaan toisena. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi ja kuvasi Herra Ylppö.
”Hulluuden highway” oli vuoden 2017 soitetuin kotimainen kappale radiossa, televisiossa ja keikoilla. Sitä soitettiin yhteensä yli 12 300 kertaa.
Hermesianaks Kolofonlainen (runoilija)

| Hermesianaks Kolofonlainen> Ἐρμησιάναξ ὁ Κολοφώνιος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 300-luku eaa. Kolofon
Kuollut: ennen 302 eaa.
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka (klassinen)
Aikakausi:  klassinen kausi
Tyylilajit:  elegiarunous
Pääteokset:  Leontion
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hermesianaks Kolofonlainen (m.kreik. Ἐρμησιάναξ ὁ Κολοφώνιος, Hermēsianaks ho Kolofōnios, lat. Hermesianax Colophonius; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen elegiarunoilija, joka oli kotoisin Kolofonista. Hän eli Filippos II:n ja Aleksanteri Suuren aikana ja vaikuttaa kuolleen ennen kuin Lysimakhos tuhosi Kolofonin vuonna 302 eaa.
Hermesianaks oli runoilija Filetaan oppilas ja ystävä. Hänen pääteoksensa oli kolme kirjaa käsittänyt elegiarunoelma Leontion (Λεόντιον), jonka hän omisti rakastajattarelleen Leontionille. Athenaios lainaa pitkälti sen kolmatta kirjaa. Runoelmaa lainaavat myös Pausanias, Parthenios ja Antoninus Liberalis.
Eräästä toisesta Pausaniaalla olevasta lainauksesta tiedetään, että Hermesianaks kirjoitti myös elegian kentauri Eurytionista. Ei ole varmuutta siitä, oliko Nikandroksen skoliastin mainitsema Hermesianaks, joka kirjoitti runon nimeltä Persika (Περσικά), sama vai joku toinen, nuorempi Hermesianaks.
Runoilija Hermesianaksia ei tule sekoittaa samannimiseen urheilija Hermesianaks Kolofonlaiseen.
Heksakosaani

Heksakosaanin rakenne
Heksakosaani eli n-heksakosaani (C26H54) on 26-hiilinen suoraketjuinen   alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan  kiinteää, värittömän  kiteistä ainetta. Heksakosaanin rakennekaava on CH3(CH2)24CH3, moolimassa 366,718  g/mol, sulamispiste 56,09 °C, kiehumispiste 415 °C, tiheys 0,8032 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3),  taitekerroin 1,4497 ja CAS-numero 630-01-3. Heksakosaani ei käytännössä liukene veteen, mutta liukenee hyvin bentseeniin, kloroformiin ja ligroiiniin.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
| C25 | C26 | C27 |
| --- | --- | --- |
| Pentakosaani | Heksakosaani | Heptakosaani |
Aiheesta muualla

PubChem: Hexacosane (englanniksi)
ChemBlink: Hexacosane (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Hexacosane (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Hexacosane (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Hexacosane (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - 26Hy (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - 26Hy (englanniksi)
Hallituskatu (Pori)

Hallituskatua ja Porin raatihuone.
Hallituskatu on Porin keskustan ruutukaava-alueen pohjoisosassa itä–länsi-suuntaisena kulkeva katu. Noin kilometrin mittainen katu alkaa idässä Linnansillan edustalla olevasta kiertoliittymästä ja kulkee halki historiallisten Kivi-Porin kortteleiden. Kokemäenjoen rannassa se kohtaa Etelärantakadun kaartuen loivasti kohti etelää ja ruutukaava-aluetta lännessä rajaavaa Vapaudenkatua.
Historia

Hallituskatu on yksi Porin vanhimmista kaduista. Samalla paikalla on ollut Porin kahdelle ensimmäiselle kirkolle johtanut katu jo ilmeisesti kaupungin perustamisesta lähtien. Nykyisen katualueen pohjoisreunassa kulkeva kapea katu esiintyy myös vanhimmassa paikalla tehtyihin mittauksiin perustuvassa kaupunkikartassa, jonka piirsi maanmittari Olof Mört vuonna 1696. Täsmälleen nykyiselle paikalleen katu siirtyi vuoden 1801 kesäkuussa roihunneen kaupunkipalon jälkeen.
Historia > Kadun entiset nimet

Vanhimmissa kartoissa Porin kaduilla ei ole lainkaan nimiä. Hallituskadun paikkeilla kulkeva katu on ensimmäistä kertaa nimetty Isaac Tillbergin vuonna 1799 piirtämään karttaan, jonne se on merkitty nimellä Öfre Slotts gatan eli Ylempi Linnankatu. Kaupungin tuhonneen palon jälkeen vuonna 1801 valmistuneessa kartassa kadun nimeksi on vaihtunut Drottnings gatan eli Kuningattarenkatu.
Vuoden 1852 suurpalon myötä Georg Theodor von Chiewitz laati uuden asemakaavan, jossa kaikkien katujen nimet oli vaihdettu Ruotsin vallan aikaisista venäläistyylisiksi. Kuningattarenkadusta oli tullut Alexandran katu Venäjän keisarinnan Aleksandra Fjodorovnan mukaan. Nykyisen nimensä Hallituskatu sai vuonna 1928, kun Porin vanhoja kadunnimiä suomalaistettiin. Nimi annettiin kadun varrella sijainneiden kaupungin tärkeimpien hallintorakennusten johdosta.
Rakennuskanta

Hallituskadun varrella sijaitsee suuri määrä historiallisesti ja kaupunkikuvallisesti merkittäviä rakennuksia. Aivan kadun alkupäässä on vuonna 1863 valmistunut Keski-Porin kirkko puistoineen. Kirkkopuistoa vastapäätä Isolinnankadun ja hallituskadun kulmassa on 1892 rakennettu ns. Newanderin talo, joka on Euroopan ensimmäisen naisarkkitehdin Signe Hornborgin suunnittelema.
Kadun keskivaiheilla sijaitsee vuonna 1841 valmistunut Porin raatihuone, joka on yksi harvoista vuoden 1852 kaupunkipalosta säästyneistä rakennuksista. Sen edustalla kadun eteläpuolella on Raatihuoneenpuisto, joka on entinen kauppatori. Puistona se on ollut 1870-luvulta saakka. Raatihuoneenpuiston laidoilla sijaitsee kaksi arvorakennusta, vuonna 1895 valmistunut Junneliuksen palatsi, joka nykyään toimii Porin kaupungintalona sekä 1884 rakennettu Porin Teatteri.
Hallituskadun ja Raatihuoneenpuiston välisellä kivikaiteella on kuvanveistäjä Emil Cedercreutzin vuonna 1938 paljastettu Karhuveistos ja raatihuoneen vieressä puolestaan Sofia Saaren suunnittelema Juhana Herttuan patsas vuodelta 2008.
Teatterin vieressä Hallituskadun eteläpuolella on entinen Porin Oluttehtaan panimokompleksi, joka lopetti toimintansa vuonna 2009. Sen paikalle nousevaan ns. Karhukortteliin on suunniteltu asuntorakentamisen lisäksi erilaisia kulttuuripalveluja.  Alueen uudisrakentaminen alkaa todennäköisesti lähivuosina. Panimoalueen yhteydessä on myös vuonna 1898 valmistunut Porin kaupungin vanha sähkölaitos, joka on nykyään ravintolakäytössä oleva suojeltu rakennus.
Oluttehdasta vastapäätä on 1970-luvun alussa valmistunut Satakunnan Museo. Sen edustalla keskellä nykyistä katua sijaitsivat Porin kaksi ensimmäistä kirkkoa hautausmaineen. Kirkoista uudempi tuhoutui vuoden 1852 palossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hallituskatu Pori-tiedossa
Porin kaupungintalo.
Newanderin talo eli Signelinna.
Merikapteeni Heinen talo (1893).
Porin oluttehdas.
Helena Šikolová

| Helena Balatková> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1949 (ikä 75) Jablonec nad Nisou
Kansalaisuus:   Tšekkoslovakia
Uran tiedot
Pituus:  153 cm
Laji:  maastohiihto
| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Naisten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sapporo 1972 | 5 km |  |
Helena Balatková (o.s. Šikolová, s. 25. maaliskuuta 1949 Jablonec nad Nisou) on tšekkoslovakialainen uransa päättänyt maastohiihtäjä.
Šikolová voitti Tšekkoslovakian mestaruuden 5 kilometrillä vuonna 1970. Saman vuoden MM-kilpailuissa Vysoké Tatryssa hän oli 10 kilometrillä neljäs ja viestissä viides.
Sapporon olympialaisissa 1972 Šikolová hiihti 5 kilometrillä pronssille, 10 kilometrillä seitsemänneksi ja viestissä kuudenneksi.
Šikolován tytär Helena Erbenová on myös hiihtäjä ja on edustanut Tšekkiä arvokilpailuissa. Hiihtäjä Lukáš Bauer on Šikolován vävy.