stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
IV: The Requiem for the Art of Death

| IV: The Requiem for the Art of Death Immortal Souls |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 5.–16. heinäkuuta 2010
 Julkaistu: 7. lokakuuta 2011
 Tuottaja(t): Aki & Esa Särkioja, Juha Kronqvist
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 52.47
 Levy-yhtiö:  Dark Balance  Facedown Records
Immortal Soulsin muut julkaisut
| Wintereich 2007 | IV: The Requiem for the Art of Death 2011 | Wintermetal 2015 |
IV: The Requiem for the Art of Death on suomalaisen melodisen death metal -yhtye Immortal Soulsin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 7. lokakuuta 2011 levymerkillä Dark Balance.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Aki & Esa Särkioja sekä Juha Kronqvist.
Art of Death Act I: Soulbells – 0.42 (instrumentaali)
Evil Believer – 4.02
Nuclear Winter – 4.03
I Wept – 4.22
Absolution – 4.15
Art of Death Act II: The Last Journey – 0.57 (instrumentaali)
Reek of Rotting Rye – 6.23
Last Day on Earth – 5.30
Hypnotic Atrocity – 4.50
Thought of Desolation – 3.59
One Last Withering Rose – 4.50
Art of Death Act III: The Requiem of the Funeral Eve – 8.54
Kokoonpano

Aki Särkioja – laulu, bassokitara
Marko Pekkarinen – kitara
Esa Särkioja – kitarat
Juha Kronqvist – rummut
Samu Oittinen – äänittäjä, miksaaja
Minerva Pappi – masteroija
Eliran Kantor – grafiikka
Arvostelut

Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Albumi IV: The Requiem for the Art of Death Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
IV: The Requiem for the Art of Death discogs.com -sivustolla
Les Gray

| Les Gray |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Thomas Leslie Gray
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1946 Carshalton, Britannia
Kuollut: 21. helmikuuta 2004 (57 vuotta) Portugali
Kansalaisuus:  britti
Puoliso:  Caroline Gray
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  glam rock 
Soittimet:  laulu, trumpetti
Yhtyeet:  The Mourners, Mud, Les Gray’s Mud
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Thomas Leslie ”Les” Gray (9. huhtikuuta 1946 Carshalton, Britannia – 21. helmikuuta 2004 Portugali) oli brittiläinen laulaja ja Mud-yhtyeen solisti. Mudin hajoamisen jälkeen hän johti kuolemaansa asti omaa Les Gray’s Mud -kokoonpanoaan.
Kouluaikoinaan Gray soitti trumpettia jazzyhtyeessä. Pian sen jälkeen hän perusti nuoremman veljensä kanssa skiffle-yhtyeen The Mourners. Yhtyeestä tuli myöhemmin Mud, ja se voitti vuonna 1966 Search for Sound -kilpailun. Mud saavutti 1970-luvulla kotimaassaan Britanniassa yhteensä 14 top 20 -singleä. Gray myös julkaisi vuonna 1977 soolosinglen ”A Groovy Kind of Love”, joka ylsi Britanniassa sijalle 32.
Gray kuoli sydänkohtaukseen Portugalissa 57-vuotiaana. Hän oli sairastanut pitkään myös syöpää.
Larry Fink

| Larry Fink |
| --- | --- |
 Larry Fink vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. marraskuuta 1952 (ikä 71) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Titteli:  BlackRockin hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja
Puoliso:  Lori Weider
Lapset:  3
Muut tiedot
Koulutus: Kalifornian yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Laurence Douglas Fink (s. 2. marraskuuta 1952) on yhdysvaltalainen liikemies. Hän on maailman suurimman varainhoitoyhtiö BlackRockin perustaja, hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja.
Huhtikuussa 2024 Finkin nettovarallisuuden arvioitiin olevan 1,2 miljardia dollaria. Fink kuuluu myös maailman talousfoorumin hallitukseen.
Lasse Lehtonen (oikeusneuvos)

Lasse Oskari Johannes Lehtonen (25. kesäkuuta 1920 Siuntio – 7. joulukuuta 2003 Espoo) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos 1978–1990.
Liekki-patsas

Liekkipatsas on isonvihan muistomerkki Pyhäjoen Yppärissä.
Tekstit laatoissa: ”1716 Isonvihan kärsimysten muistoksi” ja ”1937 kansalaiset pystyttivät patsaan”.
Oskari Jauhiaisen suunnitteleman patsaan rakennustyö alkoi huhtikuun 20. päivänä 1937 ja päättyi vähän yli kuukautta myöhemmin juhannuksena. Jauhiaisella oli apuna itse patsaan pystyttämisessä vain Kalle Jauhiainen, mutta yppäriläiset auttoivat muuten vedättämällä talkoilla paikalle tarvittavat raaka-aineet: kiven, hiekan, soran ynnä muut. Jalusta sekä risti ja miekka patsaan keskellä olevassa syvennyksessä on muurattu kivestä. Risti ja miekka on tehty monivärisistä, punertavista, harmaista ja valkoisista kivinokareista. Patsaan kahdessa kuparilevyssä lukee: ”1716. Isovihan kärsimysten muistoksi” ja ”1937. Kansalaiset pystyttivät patsaan”. Tekstit kaiversi Aarne Rounioja.
Hiri-motu

| Hiri-motu |
| --- | --- |
Oma nimi:  hiri motu
Muu nimi:  Police Motu
Tiedot
Alue:   Papua-Uusi-Guinea
Virallinen kieli:   Papua-Uusi-Guinea
Puhujia:  120 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen aakkosto
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  kreolikieli
Kieliryhmä:  motun kreolit
Kielikoodit
ISO 639-1:  ho
ISO 639-2:  hmo
ISO 639-3:  hmo
 Ohje 
Hiri-motu on yksi Papua-Uuden-Guinean virallisista kielistä yhdessä englannin ja tok-pisinin rinnalla. Vain harva puhuu hiri-motua äidinkielenään, mutta toisena kielenään sitä puhuu noin 120 000 ihmistä (1992). Kielellä on kaksi murretta, austronesialainen ja papualainen, joista jälkimmäinen on vakiintuneempi ja laajemmassa käytössä. Suurin osa puhujista kuuluu vanhempaan väestöön ja puhuu hiri motua toisena kielenä.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu on käännetty hiri-motuksi 1964.
Historia

Hiri-motu on myös tunnettu nimellä "poliisi-motu". Nimityksen taustalla on se, että 1800-luvun päättyessä Port Moresbyn poliisikokelaat käyttivät kieltä keskenään. Poliiseja rekrytoitiin Papua-Uuden-Guinean lisäksi myös mm. Salomonsaarilta.
Kielen luokittelusta ei ole yksimielisyyttä. Yhtäältä sitä pidetään pidgin- ja/tai kreolikielenä, toisaalta vain motun kielen helpotettuna muotona, jonka perusteella hiri-motu kuuluisi austronesialaisiin kieliin. Kielen katsotaan olevan motun kieleen pohjautuva pidgin, joskin kielten fonologia ja kielioppi poikkeavat toisistaan siinä määrin, että ne eivät ole keskenään ymmärrettäviä. Lisäksi kielessä on vaikutteita englannista, tok-pisinistä ja polynesialaisista kielistä.
Aikoinaan hiri-motu oli tärkeä osa papualaisten omaa identiteettiä ja aatetta jonka mukaan Papua kuuluu papualaisille. Tok-pisin sen sijaan yhdistettiin perinteisesti pohjoisessa, aiemmin Saksan Uudessa-Guineassa, puhuviin henkilöihin. Tok-pisinin puhujia muutti yhä enenevissä määrin Port Moresbyyn Papua-Uuden-Guinean itsenäistymisen jälkeen, mikä vähitellen syrjäytti kielen hiri-motun.
Fonologia > Konsonantit

Hiri-motussa on 14 konsonanttia. Soinnilliset ja soinnittomat konsonantit on erotettu |-viivalla.
|  | Labiaali | Alveolaari | Velaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiili | p | b | t | d | k | g |  |
| Frikatiivi | v | s |  | h |
| Nasaali | m | n |  |  |
| Tremulantti |  | l |  |  |
| Lateraali |  | r |  |  |
| Puolikonsonantti | w |  |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

Vokaaleja on 5. Vokaalit [ɔ] ja [ɛ] merkitään ⟨o⟩ ja ⟨e⟩.
|  | Etu | Taka |
| --- | --- | --- |
| Suppea | i | u |
| Puoliväljä | ɛ | ɔ |
Väljä: a
Lähde:
Kielioppi ja sanasto

Kieliopiltaan hiri motu muistuttaa hyvin paljon tok-pisinia, mutta erojakin löytyy: hiri motun sanajärjestys on vapaampi kuin tok-pisinin. Lisäksi hiri motussa käytetään enemmän postpositioita.
Numeraalit 1–10 hiri-motuksi:
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ta | rua | toi | hani | ima | tauratoi | hitu | taurahani | taurahani-ta | gwauta |
Lasse Leppä

Lasse Leppä (s. 1983) toimii Keski-Suomen hyvinvointialueen konsernipalveluiden toimialajohtajana. Aluehallitus valitsi Lepän tehtävään 11. lokakuuta 2022 järjestetyssä kokouksessa. Hän on toiminut aikaisemmin Jyväskylän kaupungin talous- ja strategiajohtajana, kehitysjohtajana, laskentapäällikkönä, vt. talousjohtajana sekä Laukaan kunnan talousjohtajana. Koulutukseltaan Leppä on kauppatieteiden maisteri.
Lepän Pro gradu -työ "Osaaminen, osaamisen johtaminen ja strateginen ajattelukyky osana kunnan toiminnan tuloksellisuuden arviointia: tapaus: Jyväskylän kaupungin Nuorisoasiainkeskus" hyväksyttiin Jyväskylän yliopiston taloustieteiden tiedekunnassa vuonna 2007.
Leo II

Leo II
Leo II eli Flavius Leo Augustus (467 – 10. marraskuuta 474) oli Itä-Rooman keisari vuonna 474. Hänen isänsä oli Zenon ja hänen äitinsä oli keisari Leo I:n tytär Ariadne.
Leo I:n lähimpänä sukulaisena hänestä tuli keisari vuonna 474. Zenon hallitsi valtakuntaa poikansa ollessa vielä alaikäinen. Kun Leo kuoli vain kymmenen kuukautta sen jälkeen kun hänestä oli tullut keisari, seurasi Zenon häntä keisarina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leo II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Leo I | Bysantin keisari | Seuraaja: Zenon |
Lehtokuusama

| Lehtokuusama |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Kuusamakasvit Caprifoliaceae
Suku::  Kuusamat Lonicera
Laji::  xylosteum
Kaksiosainen nimi
 Lonicera xylosteum  L. 
Katso myös
   Lehtokuusama Wikispeciesissä   Lehtokuusama Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehtokuusama (Lonicera xylosteum) on puuvartinen pensas, joka kuuluu kuusamakasvien heimoon.
Lehtokuusama on matala pensas, joka kasvaa 1,5–2 metriä korkeaksi. Oksat harittavat ja kasvavat vastakkain, kuori on vaaleanharmaa. Oksat ovat onttoja. Lehdet muistuttavat korpipaatsaman lehtiä, mutta ovat harmahtavia ja karvaisia sekä kasvavat vastakkain. Kukat ovat vaaleankeltaisia. Marjat ovat punaisia ja myrkyllisiä sekä kasvavat pareittain ja ovat tyvestä yhteenkasvaneita. Kasvi kukkii kesäkuulla. Marjat ovat kirkkaanpunaisia ja melko pieniä.
Suomessa lehtokuusama esiintyy yleisenä Etelä-Hämeen, Uudenmaan ja Satakunnan alueilla. Keski-Suomessa sitä esiintyy melko yleisesti Kuopion lehtokeskuksen seudulla, mutta Pohjanmaalla harvinaisena. Pohjoisimmat luontaiset lehtokuusamat esiintyvät Lapissa Tervolassa. Se vaatii ravinteikkaan kasvupaikan ja kasvaa lehdoissa. Koristepensaanakin se on melko tavallinen. Se on muiden kuusamien tapaan myrkyllinen laji, mutta sitä on käytetty lääkekasvina.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Lehtokuusama – Lonicera xylosteum
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lehtokuusama (Lonicera xylosteum)
Luontoportti: Lehtokuusama (Lonicera xylosteum)
United States Department of Agriculture (USDA): Lonicera xylosteum (englanniksi)
Lehtokäenrieska

| Lehtokäenrieska |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Liliales
Heimo::  Liljakasvit Liliaceae
Alaheimo::  Lilioideae
Suku::  Käenrieskat Gagea
Laji::  spathacea
Kaksiosainen nimi
 Gagea spathacea  (Hayne) Salisb. 
Katso myös
   Lehtokäenrieska Wikispeciesissä   Lehtokäenrieska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehtokäenrieska (Gagea spathacea) on liljakasvien (Liliaceae) heimoon, käenrieskojen (Gagea) sukuun kuuluva kasvilaji. Lehtokäenrieska muistuttaa pikkukäenrieskaa (Gagea minima).
Lehtokäenrieska on monivuotinen ja kalju ruohovartinen kasvi, joka voi kasvaa enintään noin 20 cm korkeaksi. Sen tyveltä kasvaa kaksi kapeaa lehteä ja varresta yksi leveämpi lehti. Kukkia kehittyy varsiin yhdestä kolmeen kappaletta ja laji kukkii toukokuussa.
Lehtokäenrieska kasvaa lehtimetsissä ravinteikkailla kasvupaikoilla. Sitä tavataan lähinnä vain Euroopassa Saksassa, Puolassa ja Tanskassa, mutta paikoitellen muuallakin.
Aiheesta muualla

Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Gagea spathacea (englanniksi)
Lietveden silta

| Lietveden silta |
| --- | --- |
 Kantatie 62 kääntyy siltaa kohti koillisen eli Puumalan suunnasta.
Ajokaistoja:  2
Ylittää:  Lietvesi, Saimaa
Sijainti:  Puumala
Ylläpitäjä:  Väylävirasto
Siltatyyppi:  Palkkisilta
Pisin jänneväli:  112 m
Pituus:  288 m
Leveys:  8,5 m
Alituskorkeus:  12 m
Avattu liikenteelle:  1985
 Lietveden silta
Koordinaatit:  61°33′06″N, 27°57′44″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Lietveden silta on silta Puumalassa Etelä-Savossa. Siltaa pitkin kantatie 62 ylittää Saimaan Lietveden. Sillan alta kulkee pienempi syväväylä Puumalasta Anttolan kautta Mikkeliin. Silta on osa Lietveden maisematietä.
Silta on valmistunut vuonna 1985 ja se korvasi samalla paikalla olleen lossin. Sillan alituskorkeus on 12 metriä ja sen tyyppi on palkkisilta. Sillan pituus on noin 288 metriä.
Lietveden sillan eteläpäässä on näköalapaikka sekä kesäkahvila ja jäätelökioski.
Lindströminpihvi

Lindströminpihvejä pannulla paistumassa.
Lindströminpihvi on ruotsalaislähtöinen ruokalaji. Se valmistetaan samasta mureketaikinasta, josta valmistetaan muun muassa lihapullat, mutta taikinaan lisätään punajuurta ja enemmän sipulia kuin tavallisessa jauhelihamassassa.
Ruokalajin syntyhistoriaan on olemassa kaksi tarinaa: Toinen tarina kertoo, että ruokalajin keksi tukholmalainen Maria Kristiina Lindström 1800-luvulla Regeringsgatanilla Tukholmassa. Hän valmisti mureketaikinan, josta valmisti pihvejä. Hän lisäsi taikinaan punajuurta, joka toi makua ja väriä. Toinen tarina kertoo pietarilaissyntyisestä suomalaisesta luutnantista Henrik Lindströmistä. Hän oli vuonna 1862 istunut ravintolassa ja pyytänyt tarjoilijaa tuomaan seurueelle raa’asta sisäpaistista tehdyn pihvin, joka sisältäisi hienonnettua sipulia, kaprista ja punajuurta.
Lasse Lenkkeri

Lasse Petteri Lenkkeri (s. 8. helmikuuta 1946 Perniö) on suomalainen yrittäjä ja eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.
Lasse Lenkkeri syntyi autoilija Onni Aleksander Lenkkerin ja Kerttu Elsiina Lehtosen perheeseen. Hän avioitui 1969 Marja-Liisa Hovin kanssa. Kansakoulun käynyt Lenkkeri oli Ristiniemi Oy:n palveluksessa vuoteen1970, Toiminimi Lasse Lenkkerin haltija 1970–1996 sekä Haminan Veistosaha Oy:n toimitusjohtaja 1986–1997 ja yhtiön hallituksen puheenjohtaja. Hän on ollut myös Hillon Paketointi Oy:n, Lenkkeri Oy:n, Havesa Timber Oy ja Havesa Components Oy:n hallitusten puheenjohtaja.  Haminan kaupunginvaltuuston jäsen Lenkkeri oli 2001–2004 ja kaupunginhallituksen jäsen 2001–2002. Hänellä on ollut myös muita luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Lenkkeri sai 2006.
Henrik Pontoppidan

| Henrik Pontoppidan |
| --- | --- |
 Henrik Pontoppidan
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. heinäkuuta 1857 Fredericia, Tanska
Kuollut: 21. elokuuta 1943 (86 vuotta) Ordrup, Tanska
Kirjailija
Tuotannon kieli: tanska
Tyylilajit:  realismi
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto (1917) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Henrik Pontoppidan (24. heinäkuuta 1857 Fredericia, Tanska – 21. elokuuta 1943 Ordrup, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto yhdessä maanmiehensä Karl Adolph Gjellerupin kanssa 1917. Pontoppidanin romaanit ja novellit antavat realistisen ja yksityiskohtaisen kuvan tanskalaisesta elämänmenosta vuosisadan vaihteessa.
Pontoppidan syntyi pappissukuun ja kasvoi 16-lapsisessa perheessä yhtenä keskimmäisistä lapsista. Hän kapinoi taustaansa vastaan ja aloitti vuonna 1873 Kööpenhaminassa insinööriopinnot. Vuonna 1879 hän kuitenkin keskeytti opinnot ja ryhtyi opettajaksi.
Kirjailijana

Ensimmäisen kirjansa Pontoppidan julkaisi vuonna 1881. Vuoteen 1890 mennessä hän oli julkaissut toistakymmentä kirjaa, mutta hänen tunnetuimmat teoksensa kuuluvat myöhäistuotantoon.
Teoksissaan Pontoppidan kuvaa aikansa Tanskan yhteiskunnallisia oloja, niin henkisiä kuin taloudellisiakin. Hän pyrkii kuvauksessaan neutraaliuteen, mutta höysteenä on usein terävää ironiaa. Lyhyet kertomukset, kuten Fra hytterne, samoin pienet romaanit Nattevagt (1894) ja Isbjørnen (1887), ovat etenkin luonnonkuvaukseltaan taitavasti kirjoitettuja. Parhaimpiin kuuluu kolmiosainen romaanisarja Det forjsettede land (Muld 1891, suom. Multaa; Det forjættede land, 1892; Dommens dag, 1895), joka kuvaa henkisiä virtauksia ja uskonnollisia kamppailuja maaseudulla, varsinkin grundtvigilaisissa piireissä. Lykke Perissä (1898–1904, suom. Onnen poika) Pontoppidan osoittaa, että ihminen on aina sidoksissa kasvuympäristöönsä.
Henrik Pontoppidanin veli oli pappi ja uskonnollinen kirjailija Morten Pontoppidan.
Suomennetut teokset

Multaa: ajankuvaus, suom. Jakob Pehkonen. Helsinki: Päivälehti 1893. Sarja: Päivälehden novellikokoelma, 3. (Sarjan Det forjsettede land ensimmäinen osa)
Aave, suom. Fanny Johansson, Rauma: Rauman kirjapaino-osakeyhtiö 1896.
Onnen poika 1–2 (Lykke-Per), suom. Katri Ingman-Palola, Helsinki: WSOY 1957
Jääkarhu. Kuvaus. Joensuu 1890. Teos verkossa
Teoksessa: Skandinaviasta: novelli-kirja , suom. Aatto S., WSOY 1884
Kalastuskylä,
Rakkausjuttu
Ihmisten lapset, suom. Juhani Aho. Uusi Kuvalehti 1893: no 25–36. 1894:no 1–12 Lehti verkossa
Neljäs päivä helmikuuta, suom. Eino Leino, kokoelmassa Runot. 4, 1908-1915. Maailman kannel
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrik Pontoppidan Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia Henrik Pontoppidanin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Landsknecht

Landsknechtit olivat eurooppalaisia (usein kuitenkin saksalaisia) jalkaväen palkkasoturijoukkoja (verrattavissa nihtiin). Pääosin Landsknechtit olivat aseistettuja piikillä, vaikkakin jotkut kokeneemmat (joita kutsuttiin Doppelsöldner-nimellä, toisin sanottuna he ansaitsivat kaksinkertaisesti tavallisen rivimiehen palkan) saivat aseekseen kahden käden miekan (Zweihänder), jolla oli tarkoitus avata vastustajan muodostelma. Alusta alkaen myös tuliaseita oli käytössä, aluksi vähemmän, mutta ajan myötä yhä enemmän (lopuksi noin neljännes). Landsknechtejä käytettiin lähinnä 1500-luvun sodissa, usein konfliktin kummankin puolen riveissä.[lähde? ]
Landsknechtit käyttivät mielellään (liioitellun) kirjavia ja erottuvia vaatteita. Suosiossa oli lierihattu, jossa oli värikkäitä sulkia, sekä erilaiset värilliset hihat.[lähde? ]
Galleria

Daniel Hopfer, Viisi Landsknechtiä, noin 1530, etsaus.
Landsknechtejä hakapyssyineen Pavian taistelussa vuonna 1525 (Bernard van Orley, 1528–1531).
Landsknechtejä kirjassa Geschichte des Kostüms (1905).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Landsknecht Wikimedia Commonsissa
Lindskogin talo

Lindskogin talo on kauppaneuvos Adolph Lindskogin vuonna 1797 rakennuttama rakennus Pietarsaaressa Isonkadun varressa.  Suunnittelijasta ja rakennsmestarista ei ole säilynyt tietoa, mutta muotokieli viittaa Jacob Rijfiin. Suullisen perimätiedon mukaan muurarimestarina toimi Erik Olander. Empiretyylinen siipirakennus purettiin 1980-luvulla.
Lindskogin talo oli ainoa palaneella alueella säilynyt talo, joka kunnostettiin palon jälkeen. Rakennus on Pietarsaaren ensimmäinen muinaismuistolailla suojeltu rakennus 1972.
Leo III

| Leo III |
| --- | --- |
 Leo III Isaurialainen soliduksessa.
Bysantin keisari
Valtakausi:  25. maaliskuuta 717 – 18. kesäkuuta 741
Edeltäjä:  Theodosios III
Seuraaja:  Konstantinos V

Syntynyt:  675 Germanikeia
Kuollut:  18. kesäkuuta 741 Konstantinopoli
Puoliso:  Maria
Lapset:  Konstantinos V Anna Irene Kosmo
Suku:  Isaurialainen
Leo III Isaurialainen (675–741) oli Bysantin keisari vuosina 717–741. Hän oli Isaurialaiseksi tai Syyrialaiseksi kutsutun hallitsijasuvun kantaisä.
Leo, alkuperäiseltä nimeltään Konon, syntyi Germanikeian kaupungissa (nyk. Kahramanmaras, Turkki) silloisessa Syyrian provinssissa, Kommagenessa. Hän eteni sotilasuralla Justinianus II:n aikana, ja Anastasios II nimitti hänet Anatolikonin teeman sotilaskomentajaksi, strategokseksi. Leo kapinoi keisari Theodosios III:a vastaan ja kukisti tämän helposti. 25. maaliskuuta 717 Leo kruunattiin keisariksi Hagia Sofiassa. Hänen vaimonsa Maria kruunattiin keisarinnaksi vuonna 718.
Samana vuonna kun Leosta tuli keisari arabien armeija ja laivasto saapuivat piirittämään Konstantinopolia. Bysanttilaiset voittivat kreikkalaisen tulen ansiosta, ja arabit joutuivat vetäytymään vuonna 718. Tämä oli viimeinen kerta, kun arabit piirittivät pääkaupunkia ja uhkasivat koko valtakunnan olemassaoloa. Vuodesta 726 eteenpäin arabit hyökkäilivät taas Vähään-Aasiaan, mutta Leo löi heidät Akroinonin taistelussa vuonna 740.
Leo pani alulle ns. ikonoklasmin kieltämällä ikonien kunnioittamisen. Leo vainosi myös juutalaisia ja montanolaisia ja pakkokäännytti heitä kristinuskoon.
Leon pojasta Konstantinoksesta oli tehty kruununperillinen jo vuonna 720, ja vuonna 733 hän meni naimisiin kasaarien kaanin tyttären kanssa. Kun Leo kuoli vuonna 741, Konstantinoksesta tuli keisari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leo III Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Theodosios III | Bysantin keisari | Seuraaja: Konstantinos V |
Lindy Boggs

Lindy Boggs
Marie Corinne Morrison Claiborne Boggs eli Lindy Boggs (13. maaliskuuta 1916 Pointe Coupee Parish, Louisiana – 27. heinäkuuta 2013 Chevy Chase, Maryland) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja diplomaatti. Hänen miehensä oli poliitikko Hale Boggs, joka katosi Alaskassa vuonna 1972.
Boggs istui vuosina 1973–1991 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Louisianan 2. vaalipiiristä. Hän toimi vuosina 1997–2001 Bill Clintonin nimittämänä Yhdysvaltain suurlähettiläänä Vatikaanivaltioon.
Boggsin talo kärsi vahinkoja Hurrikaani Katrinan iskettyä New Orleansiin vuonna 2005. Hänelle myönnettiin vuonna 2006 Congressional Distinguished Service Award.
Liski

Liski on karjalainen sukunimi Karjalankannakselta. Liski tulee lainasanasta, joka tarkoittaa kettua. Sukunimen vanhin tunnettu muoto on Liske ja sen kantajana on kirjattu ylös vanhoissa kirkonkirjoissa rälssitalonpoika Canutus "Nuutti" Jöransson Liske, Valkjärvi (n. 1684 - n. 1751).
Liski voi viitata seuraaviin asioihin ja henkilöihin:
Liski, kaupunki Venäjällä
Erkki Liski (1947–2023), tilastotieteen professori Tampereen yliopistossa
Jari Liski, (s. 1967), suomalainen metsätieteilijä ja tutkimusprofessori
Jarno Liski (s. 1984), suomalainen toimittaja ja tietokirjailija
Jussi Liski, suomalainen muusikko
Kaisa Liski, suomalainen kiinteistövälittäjä
Matti Liski, suomalainen taloustieteilijä ja professori
Mia Mironoff, ent. Mia Liski (s. 1967), suomalainen tanssitaiteilija, rehtori, näyttelijä ja kulttuurivaikuttaja
Petri Liski (s. 1965), suomalainen näyttelijä, juontaja ja muusikko
Paavo Liski (1939–2005), suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja -johtaja ja professori
Tommi Liski (s. 1971), suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Liski”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Horten Ho 229

| Horten Ho 229 |
| --- | --- |
 Ho 229 V1 -piirustukset
Tyyppi:  hävittäjä/pommikone
Alkuperämaa:  Saksa
Valmistaja:  Gothaer Waggonfabrik
Suunnittelija:  Hortenin veljekset
Ensilento:  18. joulukuuta 1944
Tila:  ei käytössä
Valmistusmäärä:  3 
Valmistusvuodet:  1944–1945
Muunnelmat:  Horten Ho XVIII Gotha P.60
Horten Ho IX (myös Horten Go 229 ja Gotha Go 229) oli saksalainen toisen maailmansodan lopun kokeellinen suihkulentokone. Kaksi prototyyppiä valmistui vuosien 1944–1945 aikana. Kolmas prototyyppi oli tekeillä. Konetyypistä oli tarkoitus tulla hävittäjä.
Konetyypin suunnittelivat Hortenin veljekset, Walter ja Reimar – ja heistä etenkin viimeksi mainittu. Kaikki Hortenien suunnittelemat koneet olivat lentäviä siipiä.
Mallia kutsutaan myös Gotha Go 229 koska Gothaer Waggonfabrik oli koneiden valmistaja.