Luettelo jääkäreistä S
S > Lauri Vihtori Salonen

(27. joulukuuta 1895 Pirkkala – 31. heinäkuuta 1973) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat seppä Juho Edvard Salonen ja Matilda Sofia Mustelin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Kristiina Valkeapään kanssa, josta häb erosi vuonna 1953 ja avioitui uudelleen vuonna 1954 Hanna Rakel Salosen kanssa. Salonen kävi viisi luokkaa Tampereella reaalilyseota sekä yhden vuoden Tampereella teknillistä opistoa. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 22. syyskuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 13. lokakuuta 1917. Myöhemmin hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Salonen saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana Vaasaan. Suomensisällissotaan hänet komennettiin ensin Kenttälennätinkouluun Mikkeliin, josta hänet siirrettiin 29. maaliskuuta 1918 alkaen 1. jääkärirykmenttiin, jossa hän toimi rykmentin puhelinpäällikkönä. Salonen otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Suomen valkoisen kaartin esikuntaan ja edelleen 4. heinäkuuta 1918 alkaen kipinälennätinosastoon. Suomen valkoisesta kaartista hän oli komennuksella 12. heinäkuuta – 10. elokuuta 1918 välisen ajan opettajana tiedonantokursseilla, josta hänet siirrettiin 18. elokuuta 1918 alkaen puhelinjoukkueenjohtajaksi 1. Divisioonaan. Armeijasta Salonen erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Juvan suojeluskuntaan. Juvalta hän siirtyi Lapin rajavartioston palvelukseen vääpeliksi Petsamon komppaniaan 1. toukokuuta 1920 ja oli yhdysupseerin tehtävissä 1. lokakuuta 1921 – 18. elokuuta 1923 välisen ajan. Rajavartiolaitoksesta hän erosi ja siirtyi asentajaksi Kokkolan kaupungin sähkölaitokselle 1. kesäkuuta 1925, josta hän siirtyi edelleen asentajaksi Oulun kaupungin sähkölaitokselle 24. elokuuta 1927 ja oli sen palveluksessa 28. kesäkuuta 1928 saakka. Oulusta hän siirtyi 1. tammikuuta 1933 alkaen työnjohtajaksi Puolustusministeriön sähkölaboratorioon, jonka jälkeen hän työskenteli urakoitsijana, liikemiehenä ja sähköasentajana eri liikkeissä.
Jatkosotaan Salonen osallistui aluksi Puolustusministeriön sähkölaboratoriossa, josta hänet siirrettiin myöhemmin työnjohtajaksi Helsingin Laivastoasemalle ja edelleen vuonna 1942 ylityönjohtajaksi Ilmavalvonnan esikuntaan Ilmatorjuntaosaston valonheitinkorjaamolle, missä tehtävässä hän palveli sodan loppuun saakka.
Sotien jälkeen hän palveli edelleen samassa tehtävässä vuoteen 1945 saakka, jolloin hänet siirrettiin Valtion Lentokonetehtaalle Santahaminan osastoon ja edelleen Valtion sähköpajan Santahaminan osastoon, missä hän palveli vuoteen 1949 saakka, jona vuonna hänet siirrettiin ylityönjohtajaksi Puolustusministeriön Santahaminan tehtaalle. Vuonna 1954 hänet nimitettiin Santahaminan tehtaan toimitusjohtajaksi ja palveli tehdasta vuoteen 1957 saakka. Vammaskosken tehtaan johtajaksi hänet nimitettiin vuonna 1958 ja hoiti samalla sähköasennuksia eri liikkeissä sekä omaa yritystään. Salonen teki opintomatkan Yhdysvaltoihin vuonna 1952. Hänet haudattiin Lahteen. Ylennykset: Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli kesällä 1918. Kunniamerkit:  Suomen Leijonan ansioristi,  Vapaudenmitali 1. lk. (1918 ja 1942),  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.