Jean-Baptiste Prevost de Sansac
Elämäkerta > Mustanmeren laivasto

Vuonna 1802 Aleksanteri I ylensi Traversayn täysamiraaliksi ja nimitti hänet Mustanmeren laivaston ylipäälliköksi ja Khersonin alueen kuvernööriksi. Mustanmeren laivastoa, jonka pääjoukko sijaitsi Korfun saarella, johtivat amiraalit Fjodor Ušakov ja Dmitri Senjavin, ja Traversayn tehtävänä oli varustaa Korfun laivastoa.
Osana Venäjän ja Turkin sotaa (1806–1812) venäläiset piirittivät ja tuhosivat Traversayn johdolla turkkilaisen Anapan huhtikuussa 1807. Neljän linja-aluksen joukko amiraali Pustoshkinin komennossa ampui mereltä, ja venäläinen jalkaväki tuhosi linnoituksen maan tasalle.
Heinäkuussa 1809 Traversay sai käskyn siirtää Mustanmeren laivaston komento herttua de Richelieulle ja amiraali Yazykoville ja palata Pietariin mahdollisimman pian korvaamaan merivoimien ministeri, amiraali Pavel Tšitšagov.
Vuosina 1809–1812 Traversay keskittyi laivanrakennuksen ja rannikkopuolustuksen parantamiseen Itämerellä. Hän organisoi uudelleen Itämeren laivaston rakenteen (yli 32 000 miestä) ja loi pysyvien rykmentin kokoisten yksiköiden järjestelmän (l ven. флотские экипажи ), joka toimitti työvoimaa aluksille ja maavoimille. Tämä järjestelmä osoittautui hyväksi vuoden 1812 sodassa ja sitä seuranneissa taisteluissa Napoleonia vastaan ja säilyi Romanovien kaatumiseen asti.
Napoleonin sotien lopussa Venäjän talous oli raunioina. Tämän seurauksena Itämeren laivastolla ei ollut varaa jatkuviin harjoituksiin avomerellä. Traversay joutui rajoittamaan laivaston harjoitukset Suomenlahden matalaan ja kapeaan itäosaan.
Vuosina 1815–1821 Traversay sponsoroi pitkän matkan tutkimusmatkoja arktisille ja Etelämantereen vesille. Ensimmäinen (1815–1818), Otto von Kotzebuen johtama, tutki Tyyntä valtamerta Kamtšatkasta Sandwichsaarille. Toinen (1819–1821), Lazarevin ja Bellingshausenin johtama, kiersi Etelämantereen rannikon ja löysi ja nimesi Traversayn saaret matkalla. Kolmas, joka lanseerattiin myös vuonna 1819, Anjoun, Gleb Šišmarjovin ja Wrangelin johtamana, kulki Beringin salmen läpi ja tutki Alaskan ja Venäjän arktista rannikkoa saavuttaen 76° 15′ pohjoista leveyttä. Traversaylle tarjottiin osuutta Russian-American Companysta, joka hyötyi näistä tutkimusmatkoista, mutta hän kieltäytyi. Hän kieltäytyi myös Venäjän valtakunnan prinssin (knyaz) tittelistä uskoen, että harvinainen markiisin arvonimi on parempi hänen jälkeläisilleen.
Vuonna 1821, toisen vaimonsa kuoleman jälkeen, ikääntyvä Traversay yritti ensimmäisen kerran vetäytyä tehtävistään. Tsaari Aleksanteri ei päästänyt häntä menemään, mutta palkitsi Traversayn Pyhän Andreaksen ritarikunnan arvonimellä. Aleksanteri antoi myös Traversayn muuttaa kaupungista maaseutuasuntoonsa Romanshchinaan (Lugan lähellä, 120 kilometriä Pietarista) ja johtaa laivaston operaatioita sieltä. Seuraavien seitsemän vuoden ajan merivoimien ministeriö toimi kaukana laivastotukikohdasta. Aleksanteri itse vieraili säännöllisesti Romanshchinassa, viimeisen kerran syyskuussa 1825, neljä viikkoa ennen tsaarin kuolemaa Taganrogissa.
Nikolai I:n hallituskauden kolmen ensimmäisen vuoden aikana Traversay jatkoi Itämeren laivaston uudelleenrakentamista vuoden 1824 tuhoisan tulvan jälkeen siirtäen tehtävänsä vähitellen nuoremmille upseereille. Vuonna 1828 Traversay jäi lopulta eläkkeelle ja sai 4. luokan Pyhän Yrjön ritarikunnan kunniapalkinnon. Hän kuoli Romanschinassa vuonna 1831.