stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paavit 1800-luvulta nykypäivään
Johannes Paavali I

Johannes Paavali I (syntymänimeltään Albino Luciani) oli katolisen kirkon johtaja eli paavi 34 päivän ajan vuonna 1978.
Nykyään paavi muistetaan pääosin hänen lyhyestä pontifikaatistaan ja yllättävästä kuolemastaan. Johannes Paavali I:n paavinkausi olikin paaviuden historian lyhin sitten vuonna 1605 hallinneen paavi Leo XI:n. Vain hiukan yli kuukauden kestänyt pontifikaatti synnytti useita erilaisia salaliittoteorioita, joista osan mukaan paavi olisi murhattu.
Ihmisten keskuudessa Johannes Paavali I:stä käytettiin nimeä "hymyilevä paavi" (The Smiling Pope). Yllättävän ja pikaisen kuolemansa takia hän jäi suuren yleisön tietouteen vain inhimillisenä ja ystävällisenä miehenä, mitä hänelle annettu lempinimi kuvastaa.
Johannes Paavali II

Vuoden 1978 toisessa konklaavissa Johannes Paavali I:n seuraajaksi valittiin puolalainen Karol Wojtyla, joka otti paavilliseksi nimekseen Johannes Paavali II:n.
Opillisesti Johannes Paavali II oli enemmän säilyttäjä kuin uudistaja. Huolimatta ulkoisista paineista hän pitäytyi kristinuskon perinteisessä tulkinnassa. Paavin politiikka oli yhdistelmä edistyksellistä suhtautumista sosiaalisiin uudistuksiin ja äärikonservatiivista moraalioppia. Paavi vastusti leppymättä naispappeutta, ehkäisyä, homoseksuaalisuutta, geenimanipulaatiota, vapautuksen teologiaa, aborttia, eutanasiaa, pappien avio-oikeutta, transsukupuolisia, Irakin sotaa ja kuolemanrangaistusta. Hän kannatti radikaaleja toimia köyhyyden poistamiseksi, muun muassa köyhien maiden velkojen anteeksiantamista. Hän yritti saada maininnan kristinuskosta EU:n perustuslakiin. Kristinuskon nykysuunnalle tyypillisesti suuri osa paavin ja eurooppalaisen maallisen maailman ristiriidoista koski seksuaalimoraaliin liittyviä kysymyksiä.
Voimakkaalla ja näkyvällä esiintymisellään paavi sai paljon medianäkyvyyttä maailmassa ja pitkän virkakautensa aikana hänestä tuli tärkeä moraalivaikuttaja. Paavin merkitys kommunismin luhistumiseen itäisessä Euroopassa ja varsinkin Puolassa oli erityisen suuri. Moraalisen vaikutuksensa lisäksi paavi vaikutti kommunismin luhistumiseen muun muassa tukemalla salaisesti Solidaarisuusliikettä.
Johannes Paavali II pitkä kausi päättyi tämän kuolemaan 2. huhtikuuta 2005. Vatikaanin virkamiehet ovat alkaneet kutsua paavia tämän kuoleman jälkeen Johannes Paavali Suureksi. Vain kolmesta aiemmasta paavista on käytetty tätä nimeä, heidät kaikki julistettiin myöhemmin pyhimyksiksi. Vatikaani perustelee nimen käyttöä sillä, että paavi uudisti instituution perusteellisesti tekemällä paavista maailmanlaajuisen vaikuttajan samalla, kun hän piti kiinni kirkon perusarvoista. Kriitikoiden mielestä paavi ei kyennyt vastaamaan nykyajan haasteisiin, ei ryhtynyt välttämättömiin uudistuksiin ja ei siksi ansaitse tulla kutsutuksi suureksi. Nimen yleistyminen käyttöön riippuu kuitenkin tavallisesta kansasta. Tällä hetkellä yleistymisestä ei ole näyttöä.
Benedictus XVI

Joseph Alois Ratzinger valittiin 2005 konklaavissa Johannes Paavali II:n seuraajaksi neljän äänestyskerran jälkeen. Kardinaalina Ratzingeria pidettiin katolisen kirkon konservatiivisen siiven johtohahmona, joka on korostanut opin puhtautta, vastustaa ehkäisyä, tuomitsee homoseksuaalisuuden, naispappeuden ja radikaalifeminismin sekä vastustaa keskustelua pappien selibaatin poistamisesta. Lisäksi Ratzinger uskonopin kongregaation johtajana oli myös osavastuullinen Vatikaanin kielteiseen suhtautumiseen vapautuksen teologiaa kohtaan. Hänen näkemyksensä mukaan katolinen kirkko on ainoa oikea kirkko ja kardinaalikaudella hänen suhtautumisensa viime aikoina alkaneeseen uskontojen lähentymiseen ja vuoropuheluun oli hyvin jyrkkä. Ihmisenä häntä pidetään kuitenkin miellyttävänä, älykkäänä, pohdiskelevana, uutterana ja kohteliaana sekä hieman ujona verrattuna muuten vahvaan maineeseensa. Monissa suhteissa Benedictus XVI näyttää paavina lieventäneen näkemyksiään aikaisempaan verrattuna.
Ennen paaviksi tuloaan Benedictus XVI toimi yli 20 vuotta edeltäjänsä paavi Johannes Paavali II:n lähimpänä neuvonantajana. Häntä on kutsuttu "opilliseksi portinvartijaksi", mutta toisaalta myös jyrkemmin "Jumalan rottweileriksi" tai "Panssarikardinaaliksi" (Der Panzerkardinal).
Paavin syyskuussa 2006 pitämä puhe, jossa hän lainasi erästä Bysantin keisarin lausuntoa, herätti suuresti kohua muslimimaissa. Vasta mediakohun rauhoituttua selvisi paavin puuttuneen aivan oikeisiin asioihin ja kuukauden kuluttua puheesta paavi oli saanut 38 eri muslimioppineelta vastauksen puheeseensa, jossa nämä myönsivät paavin olleen oikeassa tämän sanoessa Koraanin kieltävän uskoon pakottamisen.
Johannes Paavali II:n linjana oli lähentää eri uskontoja keskenään. Tähän politiikkaan kuului se, ettei paavi ottaisi puheeksi eri uskontojen ongelmia. Benedictus XVI vaatikin todellista vuoropuhelua eri uskontokuntien kanssa, jotta näiden väliset riidat saataisiin selvitetyksi.
Benedictus kuoli 31. joulukuuta 2022.
Franciscus

Benedictus XVI ilmoitti yllättäen alkuvuodesta 2013 jättävänsä Rooman piispan tehtävät. Ero astui voimaan 28. helmikuuta 2013 kello 20 alkaen. Paavin eroaminen on harvinaista, edellinen virastaan luopunut paavi oli vuonna 1415 eronnut Gregorius XII. Benedictuksen seuraajaksi valittiin 13. maaliskuuta 2013 jesuiittataustainen argentiinalainen kardinaali Jorge Mario Bergoglio, joka otti nimekseen Franciscus. Hän on paavina sekä ensimmäinen jesuiitta ja eteläamerikkalainen että ensimmäinen ei-eurooppalainen 700-luvulla eläneen Gregorius III:n jälkeen.
Jorge Mario Bergoglio syntyi 17. joulukuuta 1936 Buenos Airesissa viisilapsiseen perheeseen. Bergoglion vanhemmat olivat alun perin kotoisin Italiasta, josta he pakenivat Mussolinin johtamien fasistien kasvanutta vaikutusvaltaa. Bergoglio vihittiin papiksi vuonna 1969, Buenos Airesin arkkipiispa hänestä tuli 1998 ja vuonna 2001 hänet luotiin kardinaaliksi. Bergoglion kerrotaan saaneen huomattavan osuuden äänistä jo vuoden 2005 konklaavissa, mutta katolisen kirkon johtaja hänestä tuli paavi Benedictuksen eroilmoituksen jälkeen vuonna 2013. Hän otti nimekseen Franciscus, köyhien ja luonnon suojelupyhimyksenä tunnetun Franciscus Assisilaisen mukaan.
Franciscus oli jo ennen pontifikkaattiaan tunnettu yhteiskunnan hylkiöiden ja köyhien auttajana. Kun hänet nimitettiin kardinaaliksi, hän sai satoja argentiinalaisia antamaan lentolippuihin tarkoitetut rahansa köyhille sen sijaan, että olisivat matkustaneet Roomaan juhlistamaan nimitystä. Vuonna 2001 hän muun muassa kävi AIDS-potilaiden hoitokodissa ja suuteli ja pesi heidän jalkojaan kiirastorstai-perinteen mukaisesti. Paaviksi valintansa jälkeen Franciscus herätti laajaa huomiota korvaamalla kiirastorstain messuun perinteisesti kuuluvan 12 katolisen papin jalkojen pesun vierailemalla roomalaisessa Casal del Marmon nuorisovankilassa ja pesemällä 12 nuorisovangin jalat. Jalkojen pesu symboloi Jeesuksen opetuslapsilleen suorittamaa jalkojenpesua ja Franciscuksen teko kohahdutti katolisen kirkon traditionalisteja erityisesti siksi, koska vankien joukossa oli kaksi tyttöä, joista toinen oli lisäksi muslimi.  Franciscus on rikkonut perinteisiä normeja myös esiintymällä edeltäjiään sovinnollisemmin homoseksuaalisuutta kohtaan. Heinäkuussa 2013 paavi antoi lausunnon, jossa hän totesi mm., että "Jos joku on homo ja etsii Jumalaa hyvällä tahdolla, mikä minä olen häntä tuomitsemaan". Franciscus on myös peräänkuuluttanut naisille näkyvämpää roolia kirkossa, joskaan perinteisen katolisen opin mukaisesti hän ei kannata naispappeutta tai homoavioliittoja.
Kirjallisuutta

Jussi Hanska: Kristuksen sijaiset maan päällä?  SKS, 2005.  ISBN 951-746-719-2
Pius IX valtaistuimellaan ihmisten kumartaessa häntä.
Gregorius XVI, jonka aikana Kirkkovaltio tuli tunnetuksi Euroopan takapajulana.
Leo XII, joka muun muassa lopetti isorokkorokotukset Kirkkovaltiossa ja sulki Rooman juutalaiset ghettoon.
Leo XIII, joka otti paaviuden ensimmäiset askeleet modernisoituvan maailman uudelleenarviointiin.
Pius VII.
Gregorius XVI.
Pius IX.
Kolikkoja, joihin on kuvattu paavi Pius IX. Ennen Kirkkovaltion loppua 1870 paavi oli ollut myös itsenäisen valtion valtionpäämies, mutta Kirkkovaltion menettämisen jälkeen paavius alkoi kehittyä hengellisempään suuntaan.
Pius X.
Benedictus XV.
Pius XI.
Länsiliittoutuneiden joukkoja audienssilla paavi Pius XII:n luona.
Johannes XXIII.
Paavali VI.
Johannes Paavali I.
Johannes Paavali II.
Benedictus XVI.
Paavi Franciscus Pietarinkirkon aukiolla toukokuussa 2013.
Kihniön seurakunta

| Kihniön seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Kihniön kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Tampereen hiippakunta
Rovastikunta:  Hämeenkyrön rovastikunta
Pääkirkko:  Kihniön kirkko
Jäsenmäärä:  1 271 (2022)
– Osuus asukkaista:  71,6 %
Kirkollisvero:  1,90 %
Kirkkoherra:  Samu Turunen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kihniön seurakunta on seurakunta Pirkanmaalla, Kihniön kunnassa. Seurakunta kuuluu Tampereen hiippakunnassa Hämeenkyrön rovastikuntaan. Kirkkoherran virkaa hoitaa Samu Turunen. Vuonna 2018 seurakunnassa oli 1 424 jäsentä.
Jonathan Gilbert

Jonathan Gilbert vuonna 2024.
Jonathan Gilbert (s. 10. heinäkuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten NBC:n tuottamasta televisiosarjasta Pieni talo preerialla, jossa hän näytteli Willie Olesonia vuosina 1974–1983.
Näyttelijät Barbara Crane (o.s. Cowan) ja Paul Gilbert ovat Gilbertin adoptiovanhempia. Hänen sisarensa ovat näyttelijä Melissa Gilbert, joka esitti Laura Ingallsia Pienessä talossa preerialla, sekä näyttelijä Sara Gilbert.
Jonathan Gilbert on yksi kuudesta näyttelijästä, jotka esiintyivät Pieni talo preerialla -sarjassa alusta loppuun saakka, lukuun ottamatta pilottielokuvaa. Muut viisi ovat Michael Landon, Melissa Gilbert, Richard Bull, Kevin Hagen ja Dabbs Greer.
Sarjan päätyttyä Gilbert valmistui Hamilton Collegesta sekä myöhemmin Bernard M. Baruch College's Zicklin School of Businessistä. Hän on työskennellyt myös pörssivälittäjänä New Yorkissa.
Aiheesta muualla

Jonathan Gilbert Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Lisa Jakub

Lisa Jakub
Lisa Jakub (s. 27. joulukuuta 1978 Toronto) on kanadalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa jo lapsena ja on myöhemmin esiintynyt muiden muassa elokuvissa Langenneet enkelit (1998), Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä (1993) ja Independence Day – Maailmojen sota (1996).
Aiheesta muualla

Lisa Jakub Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet
Rooman kansallinen keskuskirjasto

| Rooman kansallinen keskuskirjasto> Biblioteca Nazionale Centrale di Roma |
| --- | --- |
 Rooman kansallisen keskuskirjastokirjaston rakennus.
Osoite:  Viale Castro Pretorio 105, 00185 Rooma, Italia
Sijainti:  Rooma, Italia
Valmistumisvuosi:  1975
Suunnittelija:  arkkitehdit Massimo Castellazzi, Tullio Dell'Anese ja Annibale Vitellozzi
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rooman kansallinen keskuskirjasto (ital. Biblioteca Nazionale Centrale di Roma, engl. National Central Library of Rome) on  Italian pääkaupungissa Roomassa toimiva Italian kansalliskirjasto. 
Se on perustettu vuonna 1876.
Kirjaston nykyisen, 31. tammikuuta 1975 avatun kirjastorakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Massimo Castellazzi, Tullio Dell'Anese ja Annibale Vitellozzi.
Italiassa on ainakin kahdeksan kansalliskirjastoksi kutsuttua kirjastoa. Näistä keskeisimpiä ovat Rooman kansallisen keskuskirjaston ohella Firenzen kansallinen keskuskirjasto ja Napolissa sijaitseva Vittorio Emanuele III:n kansalliskirjasto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rooman kansallinen keskuskirjasto Wikimedia Commonsissa
Biblioteca Nazionale Centrale - Roma (video, kesto 6 min 26 s) (italiaksi) (youtube.com)
Biblioteca nazionale centrale di Roma: Archivio digitale (italiaksi) (bnc.roma.sbn.it)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 2 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia 2  Kreikka  Kroatia  Puola  Portugali 2  3  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  ISIL  Trove 
Muut:  RISM  IdRef
Uskonpuhdistus Sveitsissä

Uskonpuhdistus Sveitsissä merkitsee uskonpuhdistusliikkeen historiaa Sveitsin alueella. Sen tärkeimpiä henkilöitä olivat Ulrich Zwingli ja Jean Calvin. Heidän toimintansa johti käytännössä reformoidun kirkon syntyyn.
Taustaa

Uskonpuhdistus oli 1500-luvulla Länsi-Euroopassa alkanut liike, joka pyrki oikaisemaan katolisen kirkon opissa näkemiään epäkohtia. Uskonpuhdistuksen taustalla oli jo kauan jatkunut paaviuden alennustila sekä levinnyt turmeltuneisuus kirkon piirissä.
Uskonpuhdistuksen aloittajana pidetään yleisesti saksalaista augustinolaismunkki Martti Lutheria. Lutherin anekauppaa vastaan suuntautuneet 95 teesiä aloittivat levitessään laajan liikkeen, joka myöhemmin sai uusia muotoja. Lutherin kanssa erimieliset teologit liittyivät osin mukaan uskonpuhdistukseen, minkä seurauksena katolisesta kirkosta erkaantuneiden kirkkojen opitkin poikkesivat toisistaan. Yksi näistä teologeista oli sveitsiläinen Ulrich Zwingli, joka ei jakanut Lutherin ajatuksia, mutta vastusti katolisessa kirkossa vallitsevaa tilannetta.
Zwingli

Tammikuun lopussa vuonna 1523 järjestettiin Zürichissä uskonnollinen keskustelu alueen papiston keskuudessa. Mukana keskustelussa oli Ulrich Zwingli, sveitsiläinen kirkkoherra ja teologi. Kokouksessa hän esitteli oppiaan "yksin Kristuksen evankeliumista" uskon ainoana lähteenä. Samaten Zwingli katsoi, että evankeliumi päti myös, vaikkei kirkko sitä vahvistaisikaan. Hänestä tuli lähivuosina sveitsiläisen ja eteläsaksalaisen uskonpuhdistusliikkeen kärkihahmo.
Zwinglin linja oli muita uskonpuhdistajia radikaalimpi. Tämä suututti esimerkiksi Lutherin, joka kuvasi Zwinglin olevan "epäkristillinen". Tärkeä syy tähän viileään suhtautumiseen oli se, että Zwingli näki ehtoollisen ainoastaan symbolisena.
Jo vuonna 1519 Zwingli oli kohonnut Sveitsin tärkeimmäksi papiksi. Taustallaan hänellä oli humanistinen ajattelutapa, johon hän oli tutustunut muun muassa Erasmus Rotterdamilaisen kirjoitusten kautta. Päästessään kirkkoherraksi Zürichin Grossmünsteriin Zwingli oli saanut virkansa ehdoksi vaatimuksen, jonka mukaan hänen saarnojensa tuli perustua Raamattuun. Zwingli suostui, ja vähitellen hän alkoi myös uudistaa kirkkoa poistamalla siitä tavat, joita ei voitu perustella Raamatulla.
Zwingli piti kirkossa tapahtuvia muutoksia liian hitaina. Vuoden 1523 keskustelun seurauksena Zürichin kaupungin raati salli Zwinglin ja muiden pappien jatkaa saarnojaan, minkä lisäksi se itse alkoi toimeenpanna joitain uudistuksia. 1520-luvun puolivaiheilla kirkkojen pyhäinjäännökset ja kuvat kiellettiin, luostarilaitostoiminta lopetettiin kuten tehtiin myös latinalaiselle messulle. Vieläkin radikaalimpia toimia vaatineet erosivat uudesta yhteisöstä ja perustivat erilaisia "kasteenuusijoiden" yhteisöjä.
Zwinglin toiminta ei rajoittunut pelkästään teologiseen työhön. Hän halusi myös koko Sveitsin asettuvan reformaatio-ohjelmansa kannattajaksi. Idea ei saanut vastakaikua kaikkialla. Toinen ongelma oli, että sveitsiläinen uskonpuhdistus oli monissa kysymyksissä eri linjalla Lutherin kannattajien kanssa. Vuonna 1529 ongelma yritettiin ratkaista Marburgin uskontokeskustelun avulla, missä Lutherin ja Zwinglin kannattajien ristiriitoja yritettiin selvitellä. Pääaiheena oli ehtoolliskysymys, mutta siitäkään ei saavutettu yksimielisyyttä. Luther näki ehtoollisen asettamisen Jumalan lupauksena, kun taas Zwingli piti sitä ainoastaan symbolisena. Käytännössä kiistojen ratkaisemattomuus erotti orastamassa olevat protestanttisen kirkon ja reformoidun kirkon toisistaan.
Kun Zwingli ei saanut aikaan yksimielisyyttä protestanttien välillä, yritti hän saada ainakin Sveitsin aatteidensa taakse. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi hän ei poissulkenut edes sotilaallista toimintaa. Sveitsin uskonpuhdistusliikkeen kannattajat ryhtyivät sotaan katolilaisia kantoneja vastaan. Sotapappina toiminut Zwingli menetti henkensä sodan uhrina vuonna 1531. Kaatumisensa jälkeen hänen ruumiinsa paloiteltiin neljään osaan ja poltettiin. Sota itse päättyi katolilaisten voittoon ja heikensi Sveitsin uskonpuhdistusliikkeen voimakkuutta.
Calvin

1530-luvulla uskonpuhdistus oli jo levinnyt laajalti. Vuonna 1536 julkaistiin uskonpuhdistaja Jean Calvinin pääteos Institutio Religions Christianae (suom. Kristinuskon opetus). Tämän jälkeen Calvin alkoi saavuttaa laajaa kuuluisuutta. Pian hän alkoi jatkaa 1531 menehtyneen Ulrich Zwinglin työtä Sveitsin kirkon uudistamiseksi.
Vuonna 1536 Calvin pysähtyi Geneven kaupunkiin. Siellä häntä pyydettiin uudistamaan kaupunkia uskonpuhdistuksen periaatteiden mukaisesti. Calvinin laatima kirjoitus Artikkeli kirkon järjestämiseksi aloitti kalvinismin. Voimakkailla toimillaan Calvin loi asteittain reformoitua kirkkoa selkeästi omaksi linjakseen. Joinain vuosina hänen työnsä kärsi vastustuksen vuoksi, mutta vähitellen työ alkoi tuottaa tuloksia. Oltuaan jonkin aikaa pakolaisena Genevestä Calvin pääsi palaamaan vuonna 1541. Tapauksen jälkeen Calvin suunnitteli Genevelle ankaran kirkkojärjestyksen. Kirkkokurin säilymistä valvoi konsistori, ja rikkomuksista saattoi saada jopa kuolemantuomion. Vuonna 1559 perustettu Geneven korkeakoulu levitti opiskelijoiden kautta reformaatiota yhä laajemmalle.
Calvinin toiminta vaikutti ratkaisevasti reformoidun kirkon kehittymiseen. Geneveen luotu kirkkojärjestys levisi laajalle saaden paljon kannatusta. Piispoja ei lainkaan ollut Calvinin järjestelmässä, vaan seurakunnan toimijat olivat pastoreita, opettajia, diakoneja ja "siveellisyystuomareina" toimivia vanhimpia. Pastorien ja vanhimpien muodostama konsistori valvoi siveellisen järjestyksen säilymistä. Se saattoi syyttää esimerkiksi kiroilijoita, juomareita, tappelupukareita, tanssijoita ja piirileikkien ohjaajia. Valvontaelimen eteen saattoi joutua myös, ellei ymmärtänyt uskoa tarpeeksi hyvin. Tosin tällöin rangaistuksetkin olivat lieviä.
Merkittävä piirre reformoidussa kirkossa oli myös se, että siitä kehitettiin valtiosta riippumaton. Luterilaisen näkemyksen mukaan kuuliaisuus valtiota kohtaan oli kristityn velvollisuus, kun taas kalvinistit saattoivat sallia myös vastarinnan esivaltaa kohtaan. Teologisesti reformoituun kirkkoon liittyy myös ajatus ennaltamääräämisopista. Sen mukaan toiset ihmiset on jo ennalta määrätty pelastukseen ja toiset kadotukseen. Ajatus herätti vastustusta myös reformoidun kirkon omien teologien keskuudessa, vaikka Calvin katsoi voivansa perustella opin suoraan Raamatulla. Ennaltamääräämisoppiin liittyy myös korkea uskonnollinen työmoraali, joka muodostui merkittäväksi tekijäksi kalvinistilaissiirtolaisten lähdettyä Amerikkaan.
Ulrich Zwingli kuvattuna puuleikkaukseseen.
Jean Calvin.
Tommi Turunen

| Tommi Turunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. tammikuuta 1970 Savonlinna, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  179 cm
Paino:  82 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–2007
Tommi Turunen (s. 13. tammikuuta 1970 Savonlinna) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigassa 608 runkosarjaottelua ja 39 pudotuspeliä.
Pelaajaura

Ensimmäisen edustuspelin Tommi Turunen pelasi SaPKossa 18-vuotiaana kaudella 1988–1989. Ensimmäisen kokonaisen kautensa hän puolestaan aloitti aikuisten tasolla tuolloin 2-divisioonassa pelaneessa SaPKon joukkueessa Savonlinnassa syksyllä 1992. Kaudelle 1993–1994 SaPko nousi 1. divisioonaan, jossa Turunen pelasi kaksi seuraavaa kautta.
Kaudelle 1995–1996 Turunen siirtyi pelaamaan Lukkoon. Raumalla mies pelasi kevääseen 1997 asti, kunnes siirtyi pelaamaan Kiekko-Espoon joukkueeseen. Espoossa Turunen pelasikin vain alkukauden ja siirtyi kesken kauden JyPHT:n joukkueeseen. Tommi Turunen sai pelata kauden loppuun ja vielä seuraavan kauden Jyväskylässä, mutta syksyllä 1999 joukkue vaihtui taas, tällä kertaa suuntana oli Lahti ja siellä Pelicans. Pelicansissa Turunen pelasi lupaavasti ja sai paikan Jokereista 2002–2003 ja 2003–2004.
Kaudella 2004–2005 Turunen pelasi Ilveksessä ja 2005–2006 Turunen palasi Pelicansiin. Seuraavaksi kaudeksi Turunen siirtyi pelaamaan Val Pusteriaan Italiaan, mutta palasi kesken kauden vielä SM-liigaan Ässiin.
Pelaajauran jälkeinen elämä

Turunen tunnettiin jo pelaajaurallaan show-miehenä niin kaukalossa kuin sen ulkopuolella. Uran päättymisen jälkeen Turunen on ollut tuttu näky suomalaisissa seurapiireissä. Miehen hyviin ystäviin lukeutuvat muun muassa formulatähti Kimi Räikkönen ja Sunrise Avenuen solisti Samu Haber.
Turunen on työskennellyt uransa jälkeen Lahden Pelicansissa erinäisissä tehtävissä. Tällä hetkellä mies työskentelee lahtelaisseurassa pelaajatarkkailijana ja asiakkuuspäällikkönä.
Aiheesta muualla

Turusen pelaajakortti Jatkoaika.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Turusen haastattelu SaPKon ikämies-sivustolla[vanhentunut linkki]
Martti Heikura

Arkkitehti Martti Heikura
Heikuran suunnittelema entinen Kauppaoppilaitos Oulussa
Martti Gunnar Heikura (29. heinäkuuta 1909 Oulu – 6. tammikuuta 1963 Oulu) oli suomalainen arkkitehti.
Heikura valmistui ylioppilaaksi Oulun Lyseosta vuonna 1929, jonka jälkeen hän aloitti opinnot Teknillisessä korkeakoulussa. Heikura valmistui arkkitehdiksi 1935. Valmistumisensa jälkeen Heikura työskenteli ensin arkkitehti Gustaf Strandbergin ja sitten arkkitehti Viljo Laitsalmen toimistoissa.
Vuonna 1939 Oulun kaupunkiin perustettiin kaupunginarkkitehdin virka ja Heikura nimitettiin kaupungin ensimmäiseksi kaupunginarkkitehdiksi. Heikura toimi kaupunginarkkitehtina vuodesta 1939 aina kuolemaansa vuoteen 1963 asti. Virkansa ohella Heikura piti myös omaa yhden miehen arkkitehtitoimistoa. Heikuran suunnittelemia kohteita tunnetaan yli 130.
Heikuran panos Oulun kaupunkikuvaan on varsin suuri jälleenrakentamiskauden osalta. Heikuran käsialaa ovat monet 1950-luvun koulurakennukset, mutta oman arkkitehtitoimistonsa puitteissa myös monet yksityisten rakennuttamat asuin- ja liiketalot kaupungin keskustassa. Puukerrostaloja valmistui Karjasillalle, Raksilaan, Tuiraan ja Heinäpäähän.