stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pasi Viheraho
Toiminta > Pasiradio

Viherahon juontaman nettiradion, Pasiradion, ensimmäinen lähetys kuultiin Viherahon kotistudiosta Hollolasta huhtikuussa 2007. Lähetys, johon kuuntelijat saattoivat myös soittaa, pidettiin sittemmin joka perjantai-ilta. Pasiradio joutui ainakin vuonna 2008 toistuvasti palvelunestohyökkäysten kohteeksi, mistä Viheraho teki rikosilmoituksen. Vuoteen 2013 mennessä kuitenkin vain viisi lähetystä jäi toteuttamatta aikataulun mukaisesti.
Pasiradio on vieraillut vuosien varrella muun muassa Lahden Rautatiepäivillä, Sexhibition-messuilla ja Tubeconissa. Syksyllä 2012 Pasiradio kiersi ympäri Suomea asuntovaunuun rakennetun liikkuvan studionsa kanssa. Kesällä 2015 Pasiradio aloitti ULA-lähetykset ja sen ohjelmisto laajeni ympärivuorokautiseksi. Tammikuussa 2017 Pasiradiolle myönnettiin kolmen kuukauden taajuusluvat kolmella eri taajuudella Lahden ja Kouvolan alueilla.
Pasiradion menestyksestä huolimatta Viheraho on kertonut, että ei ole kiinnostunut palkallisesta työstä radioalalla työkyvyttömyyseläkkeensä vuoksi.
Toiminta > Muuten julkisuudessa

Viheraho esiintyi vuonna 1990 Yle TV1:n lyhytdokumentissa Musta Ikaros, ja hän on esiintynyt myös Karpolla on asiaa -ohjelmassa vuonna 1995. Viheraho on ollut useissa televisiohaastatteluissa, kuten MTV3:n Kymmenen uutisten loppukevennyksessä vuonna 2001, sekä seuraamassa Matti Nykäsen vapautumista vankilasta vuonna 2005. Lisäksi Viheraho on ollut mukana Ylen Suomi Ilmiö -ohjelmassa 9. heinäkuuta 2005 ja esiintynyt vuonna 2013 Ylen dokumentissa Tubettajat – Kiertoradan kansalaiset. Viheraho palkittiin vuoden 2014 Tubeconin yleisöäänestyksessä elämäntyöpalkinnolla.
Viherahon henkilöllisyydellä on tehty suuri määrä aiheettomia tilauksia ja varauksia, joiden kustannukset ovat kasaantuneet hänelle. Lisäksi hän on kohdannut perusteettomia ilmoituksia eläin- ja lastensuojelusta, sekä erilaisia laittomia uhkauksia. Hän on kertonut, että identiteettivarkauksien osasyynä on se, että hän vahingossa näytti eräässä videossaan lomakkeen, jossa näkyi hänen henkilötunnuksensa.
Politiikka

Viheraho ottaa videoillaan usein kriittisesti kantaa politiikkaan ja yhteiskunnallisiin asioihin. Hän on ollut kahdesti kuntavaaliehdokkaana. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa hän oli SDP:n ehdokkaana Hollolassa ja sai 34 ääntä tulematta valituksi. Vuoden 2017 kuntavaaleissa hän oli mukana Sitoutumattoman Rehellisen Ryhmän ehdokkaana Lahdessa. Hän sai 340 ääntä, mutta ei tullut valituksi.
Toukokuussa 2022 Viheraho kertoi liittyneensä Suomen Kansa Ensin -puolueeseen ja pyrkineensä kansanedustajaksi vuoden 2023 eduskuntavaaleissa. Hän sai Hämeen vaalipiiristä 512 ääntä, eikä tullut valituksi.
Yksityiselämä

Viheraho asuu Lahden Uudessakylässä, joka sijaitsi ennen vuoden 2016 kuntaliitosta Nastolan kunnan alueella. Hän muutti sinne vuonna 2012 naapurikunnasta Hollolasta.
Viheraho meni naisystävänsä kanssa kihloihin vuoden 2019 marraskuussa. Parilla on kaksi lasta. Viheraho ilmoitti Facebook-tilillään syyskuussa 2020, että hän on eronnut kihlatustaan.
Viheraholla oli vuosina 1993–2005 narttukoira nimeltä Lady, jonka jälkeen hän hankki uroskoiran nimeltä Rontti (2006–2018). Molemmat koirat olivat rodultaan afgaaninvinttikoiria. Rontti-koira oli tullut tunnetuksi miehen YouTube-kanavalla, ja koiran kuoleman johdosta Viheraho julkaisi tunnin pituisen muistovideon. Viheraho on sen jälkeen hankkinut kaksi uutta koiraa yhdessä naisystävänsä kanssa.
Viheraho ilmoitti YouTube-kanavallaan 13. kesäkuuta 2023 sairastuneensa eturauhassyöpään. Hän sai sädehoitoa sairautensa hoitamiseksi. 14. joulukuuta 2023 julkaistussa videossa hän kertoi, että syöpähoitojen jälkeen hänen PSA-arvonsa olivat palautuneet normaalille tasolle, ja että ensimmäinen seurantakäynti olisi vuoden 2024 puolella.
Aiheesta muualla

Pasi Viherahon kotisivut
Viherahon keskustelufoorumi
Pasiradion logo
Bardian taistelu

Bardian taistelu oli kolmipäiväinen taistelu, joka oli osa operaatio Compassia, ensimmäistä liittoutuneiden suuroperaatiota Pohjois-Afrikassa toisessa maailmansodassa. Taistelu käytiin Bardiassa, Libyassa 3.–5. tammikuuta 1941. Taistelu oli sodan ensimmäinen, johon Australian maavoimat osallistuivat, ensimmäinen jota johti australialainen kenraali sekä ensimmäinen australialaisen esikunnan suunnittelema.
Taistelu

Kenraalimajuri Iven Mackayn komentama Australian 6. jalkaväkidivisioona hyökkäsi lujasti varustettuun Italian maavoimien tukikohtaan Bardiaan. Hyökkääjien tukena oli ilmavoimat sekä merivoimien ja maavoimien tykistöä. Australian 16. jalkaväkiprikaati hyökkäsi aamunkoitteessa lännestä, missä puolustus tiedettiin heikoimmaksi. Pioneerit räjäyttivät piikkilankaesteisiin reiän sekä täyttivät ja sortivat hyökkäysvaunujen torjuntaan tehdyt kaivannot, mikä mahdollisti jalkaväen ja niitä tukeneiden 23 brittiläisen 7. panssarivaunurykmentin Matilda Mk II -panssarivaunujen sisäänpääsyn linnoitukseen sekä lopulta vallata sen. Hyökkääjät ottivat kaikkiaan 8 000 sotavankia.
Hyökkäyksen toisessa vaiheessa Australian 17. jalkaväkiprikaati laajensi läpimurtoa sekä eteni aina italialaisten toiselle puolustusvyöhykkeelle. Seuraavana päivänä 16. jalkaväkiprikaati valtasi Bardian kaupungin halkaisten linnoituksen kahtia ottaen tuhansia vankeja. Puolustajilla oli nyt hallussaan vain pohjoisosat ja eteläisin kärki linnoituksesta. Kolmantena päivänä Australian 19. jalkaväkiprikaati eteni Bardiasta etelään tykistön ja Matilda-panssarivaunujen tukemana. Prikaatin eteneminen mahdollisti myös 17. prikaatin etenemisen ja molempien prikaatien yhteistoiminta tuhosi eteläisen osan puolustuksen. Hieman myöhemmin pohjoisosan puolustajat antautuivat 16. prikaatille sekä brittiläiselle 7. panssaridivisioonalle. Liittoutuneet saivat kaikkiaan noin 36 000 sotavankia.
Seuraukset

Bardian valloitus mahdollisti liittoutuneille etenemisen Libyaan sekä lopulta lähes koko Kyrenaikan valtauksen. Toisaalta Libyan valtaus pakotti Saksan lähettämään joukkoja liittolaisensa tueksi ja Pohjois-Afrikan rintaman jatkumisen.
Sotavangeiksi jääneitä italialaisia sotilaita.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Bardia
Käännös suomeksi
Kerenin taistelu

Kerenin taistelu oli liittoutuneiden ja Italian välinen taistelu, joka käytiin toisessa maailmansodassa osana Itä-Afrikan hallinnasta käytyä sotaa 5. helmikuuta – 1. huhtikuuta 1941. Kerenin kaupunki, joka sijaitsee Eritreassa, silloisessa Italian siirtomaassa, oli vuonna 1941 strategisesti merkittävä sekä italialaisille että liittoutuneille. Kerenin kautta kulkevat tie ja rautatie yhteydet liittivät toisiinsa Eritrean pääkaupungin Asmaran ja rannikkokaupunki Massawan, jotka kumpikin antautuivat taistelun ratkettua.
Taustaa

Eritrea, joka oli Italian siirtomaana vuodesta 1885 alkaen, oli ollut kahden Etiopiaan tehdyn hyökkäyksen lähtöalueena. Jälkimmäisessä vuonna 1935 aloitetussa hyökkäyksessä Italia valloitti Etiopian ja liitti sen osaksi Italian Itä-Afrikkaa.
Italian julistettua sodan 10. kesäkuuta 1940 Benito Mussolini määräsi joukkonsa hyökkäämään, minkä seurauksena ne valtasivat Brittiläisen Somalimaan sekä Sudanin ja Kenian rannikkokaupunkeja. Britit keskittivät Archibald Wavellin komentoon Itä-Afrikkaan helmikuun alkuun mennessä 1941 Sudaniin kaksi ja Keniaan kolme divisioonaa. Sudaniin sijoitetut kenraaliluutnantti William Plattin johtamat joukot hyökkäsivät 18. tammikuuta Kassalan kautta Eritreaan ja ne olivat vallanneet 1. helmikuuta Agordatin, joka on noin 160 kilometriä Kassalasta itään. Intian 4. jalkaväkidivisioonan eversti Frank Messervyn tiedustelu- ja taisteluosasto (Gazelleforce) aloitti 30. tammikuuta Kereniin vetäytyvien italialaisjoukkojen takaa-ajon.
Kerenissä ei ollut kenttälinnoitteita tai muitakaan puolustusrakenteita, mutta sen ympäristö oli vaikeakulkuista vuoristoa muodostaen luontaisen linnoituksen. Ylänkö mahdollisti lisäksi loistavan näkymän tykistön tulenjohtajille kaikille lähestymisreiteille. Kapeaa sola, jonka läpi tie ja rautatie Agordatista Kereniin kulkivat, hallitsi Zeban ja Falestoh-vuoret.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Keren
Taistelualueen kartta (ei mittakaavassa)
Käännös suomeksi
Oilon

| Oilon Group Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  One degree better
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1961
Toimitusjohtaja:  Tero Tulokas 
Puheenjohtaja:  Kjell Forsén 
Kotipaikka:  Lahti
Toimiala:  Energiateknologia
Tuotteet:  polttimet, polttojärjestelmät, maalämpöpumput,teollisuuslämpöpumput ja – kylmälaitokset
Tytäryhtiöt:  Oilon Oy  Suomen lämpöpumpputekniikka Oy  Oilon Technology Oy  Kiinteistö Oy Oilon  Oilon US Inc.  Oilon Gmbh  Oilon Burners Wuxi Ltd.  Oilon China Ltd.  Oilon Brasil Energia Ltd.
Omistaja:  Leiwon suku
Kotisivu:  https://oilon.com/
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oilon on energia- ja ympäristöteknologiaan keskittynyt lahtelainen perheyritys.  Yhtiö valmistaa polttotekniikkaa kaasumaisille- ja nestemäisille polttoaineille sekä lämpöpumppuja.
Oilonilla on tehtaita Suomessa, Kiinassa ja Yhdysvalloissa sekä myyntikonttorit Brasiliassa ja Saksassa.
Historia > 1961–1999

Vuonna 1961 konepajaksi perustettu Oilon Oy aloitti toimintansa Helsingin Maunulassa, mutta muutti jos samana vuonna Lahteen. Yhtiön perustajia olivat Urho Lehto, Sirkka Lehto, Jorma Manssila, Juhani Paatelainen ja Keijo Oilio. Urho Lehto toimi yhtiön toimitusjohtajana. Hyvin pian myös diplomi-insinööri Ossi Leiwosta tuli yhtiön osa-omistaja ja tekninen asiantuntija. Yrityksen ensimmäisiä tuotteita olivat raskasöljypolttimet.
Yhtiö aloitti viennin vuonna 1964 Neuvostoliitosta, seuraavia vientimaita olivat Ruotsi, Tanska, Norja ja Saksa.
Vuonna 1974 Ossi Leiwo aloitti yhtiön toimitusjohtajana ja koko yritys siirtyi Leiwon suvun omistukseen.
Vuonna 1989 Oilon Oy:n emoyhtiö Oy Oilon trading Ltd osti Bade Wuttenbergissä sijainneen Hofamat Hoffmann GmbH:n öljy- ja kaasupoltintehtaan yhdessä saksalaisen edustajansa kanssa. Tehdas työllisti 60 henkilöä. Hofamat myytiin Kiinaan vuonna 1999.
1990-luvulla Oilon alkoi kansainvälistyä ja siirtyä öljystä ympäristöystävällisempään energia- ja ympäristötekniikkaan. Vuonna 1993 Kiinassa tehtiin ensimmäinen edustussopimus. Vuonna 1995 Oilon avasi Lahdessa uuden kehityskeskuksen, jonka laboratorioissa voitiin testata öljyllä ja kaasulla tomivia suuria teollisuus- ja voimalaitospolttimia ja omakotitalopolttimia. Yhtiön liikevaihdosta yli puolet tuli viennistä. Vuonna 1997 Ossi Leiwon seuraajanana aloitti aiemmin varatoimitusjohtajana toiminut Eero Pekkola. Kiinaan perustettiin oma myyntiyhtiö.
Historia > 2000–2009

Toukokuussa 2002 Suomeen perustettiin maalämpöpumppuihin keskittynyt tytäryhtiö, Geopro Systems Oy. Samana kevää Oilon avasi Wuxiin tehtaan toimittuaan Kiinan markkinoilla vuosikymmenen ajan, jossa alettiin valmistaa polttimia. Wux valittiin esimerksi paikkakunnalla olevien konepaja-alalle koulutettujen ihmisten määrän sekä alueella toimivalta Metsolta saatujen suositusten perusteella
Vuonna 2005 Oilon oli ainoa teollisuuspolttimia Pohjoismaissa valmistava yritys. Seuraavana vuonna viennin osuus tuotannosta oli 60 prosenttia. Yhtiöllä oli 230 työntekijää, joista 40 oli Kiinassa.
Vuonna 2007 Lahden tuotekehityskeskusta laajennettiin kolmen miljoonan euron investoinnilla. Seuraavana vuonna Hollolaan perustettiin Oilon Home Oy, joka valmisti pientaloihin suunnattuja lämmitysjärjestelmiä ja neuvoi laiteasentajia vanhojen järjestelmien rinnalle tuotavien täydentävien laitteiden toiminnassa. Vuonna 2009 Ossi Leiwo jätti paikkansa hallituksen puheenjohtajana tyttärelleen Päivi Leiwolle. joka oli toiminut yhtiön asianajajana.
Historia > 2010–2018

Keväällä 2010 Oilonin tehtaan viereen avattiin uusiutuvan energian tutkimuskeskus Energon.  Oilonilla oli noin 300 työntekijää. Se oli alkanut valmistaa perinteisten öljypolttimien lisäksi myös vähäpäästöisiä polttoratkaisuja sekä hybridijärjestelmiä, joissa käytettiin useita toisiaan täydentäviä energiamuotoja. Kotitalouksille toimitettiin maalämpöpumppuja, ilma-vesilämpöpumppuja, aurinkokeräimiä sekä bioöljyillä, biokaasuilla ja pelleteillä toimivia polttimia. Liikevaihto oli 44,5 miljoonaa euroa, josta pienkattiloihin tarkoitettujen polttimien osuus kymmenen prosenttia. Yhtiö myi suuria teollisuuden polttimia muun muassa Aasiaan ja Venäjälle.
Elokuussa 2011 Oilon osti Kokkolasta teollisuuslämpöpumppuihin ja teollisuuskylmätekniikkaan erikoistuneen Oy Scancool Ab:n. 65 henkilöä Kokkolassa, Tuusulassa, Pietarsaaressa, Seinäjoella ja Lappeenrannassa työllistänyt yhtiö jatkoi toimintaansa omalla nimellään Oilonin tytäryhtiönä. Koko konserni työllisti 350 henkilöä..
Vuonna 2012 Oilon perusti Brasilian Campinakseen myynti- ja huoltoyksikön. Seuraavana vuonna Oilon kutsuttiin Pekingiin keskustelemaan viranomaisten kanssa tulevista päästötavoitteista. Paikalliset poliitikot halusivat vähentää kaukolämmöntuotannon typpidioksidipäästöt alle kolmannekseen kahdessa vuodessa hyötysuhteen pienenemättä. Oilon kehitti tilanteeseen sopivan uuden tuotteen. Sen tuotekehitykseen kului yli neljä miljoonaa euroa, josta kolmannes oli Tekes-tukea.
Syyskuussa 2014 Thomasvillessä, Yhdysvaltojen Georgiassa, aloitti uusi tytäryritys Oilon US, joka alkoi myydä kaasu- ja öljypolttimia sekä niiden huoltoa ja varaosapalveluita.
Vuonna 2017 Eero Pekkolan seuraajana toimitusjohtajana aloitti varatoimitusjohtaja Tero Tulokas. Seuraavana vuonna avattiin tehdas Venäjällä.
Historia > 2019–

Vuonna 2019 Oilon osti kilpailijansa, lapualaisen Lämpöässä-brändillä lämpöpumppuja valmistaneen Suomen Lämpöpumpputekniikka Oy:n. Maalämpöpumppujen valmistus keskitettiin Lapualle, jossa Suomen Lämpöpumpputekniikka on toiminut vuodesta 1983 ja työllistää noin 40 henkilöä. Yrityksen tuotteita ovat olleet Lämpöässä Vsi-, Vmi-, Esi-, Emi- ja Eli-maalämpöpumput kaikenlaisiin kiinteistöihin, ÄssäCooling-viilennysyksiköt rakennus- ja maatalouskäyttöön sekä isompien kiinteistöjen valmiina toimitettavat maalämpökeskukset. Yrityskaupan jälkeen Lämpöässä-tavaramerkki jäi pois käytöstä ja myös Lapualla valmistettavat lämpöpumput markkinoidaan nyt Oilon-nimisinä.
Vuonna 2020 Oilonin hallituksen puheenjohtajaksi valittiin Vaisala Oyj:n toimitusjohtaja Kjell Forsén.
Vuonna 2021 Oilon kertoi toimittavansa lämpöpumppuja Dalianiin Kiinaan, jonne rakennettiin yhtä maailman suurimmista akkupuistoista. Oilonin pumppuja käytetään hukkalämmön jäähdyttämiseen, ennen kuin siitä tuotetaan kaukolämpöä. Oilonin tehtaat muuttivat suurempiin tehdastiloihin niin USA:ssa kuin Kokkolassa.
Vuonna 2022 Energon siirtyi täysin Oilonin omistukseen, ja muuttui samalla tuotekehitys-​ ja koulutuskeskus Innoksi. Samana vuonna Oilon voitti sekä The Heat Pump Award -​palkinnon DecarBuilding-​​sarjassa että kestävän kehityksen palkinnon lämpöpumppuprojektista. Science Based Targets -aloite hyväksyi ja varmensi Oilonin tavoitteet ilmaston lämpenemisen rajoittamiseksi 1,5 asteeseen Pariisin ilmastosopimuksen mukaisesti. Oilon vetäytyi Venäjän markkinoilta. Oilonin logo koki uudistuksen.
Tammikuussa 2025 Oilon kertoi harkitsevansa kiinteistöjen lämpöpumppujen valmistuksen lopettamista, koska ei ole saanut sitä kannattavaksi nousseiden korkojen, laskeneiden energianhintojen ja rakennusalan laman kurimuksessa. Toiminta edustaa noin kymmentä prosenttia Oilonin liikevaihdosta. Yritys ilmoitti aloittavansa muutosneuvottelut, jotka saattavat johtaa suurimmillaan 47 henkilön irtisanomiseen tai työsuhteen ehtojen olennaisiin muutoksiin.
Organisaatio

Oilonin pääkonttori on Lahdessa, samoin kuin tehdas ja tuotekehitys. Suomessa on myös kaksi muuta tehdasta: Lapualla ja Kokkolassa. Oilonin tehtaita on myös Yhdysvalloissa ja Kiinassa.
Vuonna 2021 Oilonin toimitusjohtaja oli Tero Tulokas ja konsernin hallitukseen kuuluivat puheenjohtaja Kjell Forsénin lisäksi varapuheenjohtaja Päivi Leiwo ja Sari Pohjonen, Vesa Pylvänäinen, Celia Svensk ja Mikael Svensk ja Risto Ojantakanen.
Tuotekehitykseen käytetään liikevaihdosta on noin kuusi prosenttia. Tuotekehityksen painopistealueita ovat energiatehokkuuden parantaminen, päästötasojen pienentäminen sekä uudet, uusiutuviin energianlähteisiin perustuvat ratkaisut.
Tuotteet ja markkinat

Yhtiö valmistaa öljy-, kaasu- ja yhdistelmäpolttimia asiakkailleen, jotka toimivat muun muassa voimalaitoksissa, teollisuudessa, ongelmajätteen poltossa, lämpölaitoksissa ja laivoissa. Yritys valmistaa myös kiinteistöjen lämmitykseen sopivia tuotteita, kuten lämpöpumppuja ja polttimia. Lämpöpumpuilla voidaan hyödyntää esimerkiksi teollisuuden jätevesien ja kylmälaitosten lauhdelämmöstä saatavaa hukkalämpöä.
Tuotteet ja markkinat > Esimerkkejä projekteista

Oilon toimitti laitteiston Lillehammerin olympialaisissa käytetylle olympiatulelle vuonna 1994.
Uruguayn pääkaupungissa Montevideossa sijaitseva lentokenttärakennus käyttää Oilon Scancoolin lämpöpumppuja.
Oilon on muuttanut kiinalaisia kivihiilikaukolämpölaitoksia maakaasulla toimiviksi esimerkiksi Pekingissä.
Tunnustuksia

Vuonna 2012 Oilon ja kiinalainen Beijing District Heating Group saivat CleanDesign Award -palkinnon
Vuonna 2016 Oilon voitti Suomalaisen insinöörityöpalkinnon
Welado

| Welado Group Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2017
Liikevaihto:  42,4 Milj. € (2024)
Henkilöstö:  356 (2024)
Tytäryhtiöt:  Welado Oy Welado Design Oy STHK Ab
Kotisivu:  www.welado.fi
Welado Group Oy on suomalaisomisteinen konserni, joka tarjoaa asiakkailleen rakennuttamiseen liittyviä konsulttipalveluita. Suomessa toimivat yritykset Welado Oy ja Welado Design Oy, Ruotsissa STHK Ab.
Welado tarjoaa rakennuttamisen asiantuntijapalveluita rata-, tie-, infra-, kiinteistö-, teollisuus- ja energiahankkeisiin. Projektijohtamisen ja valvonnan lisäksi palveluvalikoimassa on asiantuntijapalveluita muun muassa hankeviestintään, vastuullisuuteen, ympäristöön, turvallisuuteen ja riskienhallintaan.
Welado Design on suunnittelualan yritys, jonka suunnittelijat toimivat rata-, infra- ja energiahankkeissa. Welado Designin vihreän siirtymän tiimi toimii energiahankkeissa YVA-tehtävissä eli ympäristövaikutusten arvioinneissa ja ympäristöselvityksissä esimerkiksi tuulivoima-, aurinkovoima ja biokaasuhankkeissa.
STHK Ab on Ruotsissa toimiva rautateiden digitalisointiin erikoistunut konsultointiyritys, jonka erityisosaamista on ERTMS eli European Rail Traffic Management System.
Heinkel He 111

| Heinkel He 111 |
| --- | --- |
 Heinkel He 111 K
Tyyppi:  pommikone
Valmistaja:  Heinkel
Heinkel He 111 A

Heinkel He 111 (lempinimeltään Spaten ("lapio")) oli saksalainen, kaksimoottorinen ja yksitasoinen keskiraskas pommikone toisessa maailmansodassa. Koneen ensilento lennettiin 24. helmikuuta 1935. Se esiintyi ensimmäisen kerran taistelukäytössä Espanjan sisällissodassa Condor-legioonan kalustona. Taistelussa Britanniasta kone kantoi päävastuun pommituksista. Konetyyppi oli hidas, joten sillä operoineet laivueet kärsivät suuria tappioita. Koneet siirrettiin vähitellen yöpommituksiin.
Suunnistaja tähystää maastoa He 111:n keulakuomusta. Kuva vuodelta 1942.
He 111 torpedohyökkäyksessä vuonna 1941.
Konetta kuitenkin valmistettiin Saksassa vuoteen 1944. Syynä tähän olivat vaikeudet Heinkel He 111:n seuraajaksi suunnitellun Heinkel He 177:n tuotannossa.lähde? Tuotantoversioiden lisäksi koneesta kehitettiin muun muassa erikoisversio He 111 Z (Zwilling) yhdistämällä kaksi konetta siivistään toisiinsa. Z-versiota käytettiin Messerschmitt Me 321 -jättiläisliitokoneiden hinauksiin. Konetta valmistettiin myös Espanjassa 1950-luvulle. Viime vaiheessa espanjalaistekoiset koneet varustettiin Rolls-Royce Merlin -moottoreilla. Tyyppi tunnettiin Espanjassa nimellä Pedro ja oli käytössä vuoteen 1973.
Heinkel He-111 -tyypit

Lentokonetta valmistettiin pitkään, minkä vuoksi siitä oli useita malliversoita: He-111 V1, He-111 A0, He-111 B1, He-111 D1, He-111 E3, He-111 F4, He-111 P2, He-111 H6, He-111 11 ja He-111 21.
Tekniset tiedot

Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 5
Pituus: &&&&&&&&&&&&&016.040000016,40 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&022.060000022,60 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.04000003,40 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&08680.&&&&008 680 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&014000.&&&&0014 000 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Junkers Jumo 211F -V12-moottoria; &&&&&&&&&&&01007.&&&&001 007 kW (&&&&&&&&&&&01350.&&&&001 350 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0436.&&&&00436 km/h 6 000 metrissä
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01950.&&&&001 950 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&06700.&&&&006 700 m
Aseistus
4–7 × 7,92 mm MG 15 tai MG 81 -konekivääriä
1 × 20 mm MG FF -tykki
1 × 13 mm MG 131 -konekivääri
2500 kg pommeja
Pommitähtäin: Lofte 7D
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.battleofbritain1940.net/0017.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.warbirdalley.com/he111.htm
http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=99
http://acepilots.com/german/he111.html
http://www.richard-seaman.com/Aircraft/AirShows/Frederick2000/He111/index.html
http://www.unrealaircraft.com/hybrid/He111Z.php
Nykyaikainen viisiottelu kesäolympialaisissa 1932

Nykyaikainen viisiottelu.
Vuoden 1932 kesäolympialaisten nykyaikainen viisiottelu järjestettiin 2. – 6. elokuuta 1932 Los Angelesissa, Yhdysvalloissa. Tämä oli viides kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 25 osanottajaa 10 eri maasta. Tapahtumia oli yksi, joka oli ainoastaan miehille. Osakilpailuja olivat ammunta, uinti, miekkailu, ratsastus ja maastojuoksu.
Koko kilpailun voitti se, joka sai vähiten pisteitä. Kustakin osakilpailusta pisteitä sai sijoituksensa verran. Jos kaksi tai useampi sijoittui samalle sijoitukselle osakilpailussa, laskettiin sijoituksista keskiarvo.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Yksilökilpailu |  Ruotsi Johan Gabriel Oxenstierna |  Ruotsi Bo Lindman |  Yhdysvallat Richard Mayo |
Tulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Urheilija | Maa |  |  |  |  |  |  |  | Pisteet |
| 1. | Johan Gabriel Oxenstierna |  Ruotsi |  | 4 | 14 | 2 | 5 | 7 |  | 32 |
| 2. | Bo Lindman |  Ruotsi |  | 1 | 2,5 | 19 | 9 | 4 |  | 35,5 |
| 3. | Richard Mayo |  Yhdysvallat |  | 2 | 4,5 | 1 | 14 | 17 |  | 38,5 |
| 4. | Sven Alfred Thofelt |  Ruotsi |  | 15 | 1 | 9 | 1 | 13 |  | 39 |
| 5. | Willi Remer |  Saksa |  | 12 | 10 | 4 | 13 | 8 |  | 47 |
| 6. | Conrad Miersch |  Saksa |  | 10 | 10 | 5 | 17 | 6 |  | 48 |
| 7. | Elemér Somfai |  Unkari |  | 20 | 4,5 | 6 | 12 | 10 |  | 52,5 |
| 8. | Charles Percy Dugby Legard |  Yhdistynyt kuningaskunta |  | 6 | 18 | 10 | 18 | 1 |  | 53 |
| 8. | Carlo Simonetti |  Italia |  | 8 | 6 | 3 | 15 | 21 |  | 53 |
| 10. | Ivan Duranthon |  Ranska |  | 7 | 7,5 | 18 | 19 | 3 |  | 54,5 |
| 11. | Brookner Brady |  Yhdysvallat |  | 5 | 12 | 20 | 3 | 16 |  | 56 |
| 12. | Eugenio Pagnini |  Italia |  | 9 | 13 | 21 | 2 | 11,5 |  | 56,5 |
| 13. | Clayton Mansfield |  Yhdysvallat |  | 13 | 7,5 | 16 | 6 | 18 |  | 60,5 |
| 14. | Vernon William Barlow |  Yhdistynyt kuningaskunta |  | 3 | 22 | 14 | 7 | 15 |  | 61 |
| 15. | Jeffrey McDougall |  Yhdistynyt kuningaskunta |  | 24 | 20 | 12 | 4 | 2 |  | 62 |
| 16. | Helmuth Naudé |  Saksa |  | 18 | 10 | 15 | 11 | 9 |  | 63 |
| 16. | Willem Johannes van Rhijn |  Alankomaat |  | 19 | 16 | 13 | 10 | 5 |  | 63 |
| 18. | Tibor Benkő |  Unkari |  | 11 | 15 | 11 | 16 | 11,5 |  | 64,5 |
| 19. | Imre Petneházy |  Unkari |  | 16 | 20 | 7 | 8 | 14 |  | 65 |
| 20. | Francesco Pacini |  Italia |  | 14 | 2,5 | 23 | 23 | 22 |  | 84,5 |
| 21. | Miguel Ortega Casanova |  Meksiko |  | 24 | 20 | 8 | 24 | 19 |  | 95 |
| 22. | Rafael Afonso de Sousa |  Portugali |  | 21 | 23 | 17 | 21 | 20 |  | 102 |
| 23. | Sebastião Freitas Branco de Herédia |  Portugali |  | 22 | 17 | 24 | 20 | 23 |  | 106 |
| 24. | José Morales Mendoza |  Meksiko |  | 17 | 24 | 22 | 22 | 24 |  | 109 |
| – | Humberto Anguiano |  Meksiko |  | DNF | – | – | – | – |  | DNF |