stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaktuspöllö
Ravinto

Kaktuspöllö syö pääasiassa hyönteisiä, ja se valitsee asuinalueensa sen mukaan, että niitä esiintyy siellä. Agavet ja ocotillot ovat hyviä ruokapaikkoja, sillä yöperhoset ja monet muut hyönteiset nukkuvat niiden kukissa. Kaktuspöllöt syövät skorpioneja ja onnistuvat jotenkin poistamaan niiden piikin. Usein niiden näkee saalistavan lentäviä hyönteisiä, jolloin ne lentävät samaan tapaan kuin tyrannit hämärän laskeuduttua.
Alalajit

M. w. Idonea, on Teksasin eteläisimmistä osista Meksikoon ulottuvalla alueella asustava alalaji, samoin M. w. sanfordi Baja Californiassa ja M. w. graysoni Socorron saarella Baja Californian eteläkärjessä. Se laji on todennäköisesti hävinnyt 1900-luvulla, ehkä noin 1970.
Alalajit:
Micrathene whitneyi graysoni Ridgway, 1886
Micrathene whitneyi idonea (Ridgway, 1914)
Micrathene whitneyi sanfordi (Ridgway, 1914)
Micrathene whitneyi whitneyi (J. G. Cooper, 1861)
Aiheesta muualla

Kaktuspöllö (Micrathene whitneyi) BirdLife International Data Zone. (englanniksi)
Elf Owl photo-High Res, & Article Fireflyforest.net
Elf Owl photo gallery VIREO
Elf Owl Photographs (Arkistoitu – Internet Archive) South Dakota Birds and Birding
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Micrathene whitneyi:  Wikidata: Q926291  Wikispecies: Micrathene whitneyi  ABA: elfowl  ADW: Micrathene_whitneyi  Avibase: D74BA9655224E5AE  BirdLife: 22689325  BOLD: 16823  BOW: elfowl  CoL: 42R43  eBird: elfowl  EURING: 7550  GBIF: 2497430  GNAB: elf-owl  iNaturalist: 20379  IRMNG: 10197143  ITIS: 177912  IUCN: 22689325  NatureServe: 2.106556  NCBI: 57441  Neotropical: elfowl  Observation.org: 72238  Open Tree of Life: 254541  Species+: 6572  Xeno-canto: Micrathene-whitneyi 
Athene whitneyi:  Wikidata: Q109578033  CoL: 5W7C9  GBIF: 9763506  ITIS: 1063581
Kalliotorasammal

| Kalliotorasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Kynsisammalten lahko Dicranales
Heimo::  Kärpänsammalten heimo Rhabdoweisiaceae
Suku::  Torasammalet Cynodontium
Laji::  tenellum
Kaksiosainen nimi
 Cynodontium tenellum  (Schimp.) Limpr. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalliotorasammal (Cynodontium tenellum) on lehtisammallaji kärpänsammalten heimossa (Rhabdoweisiaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon havumetsäalue ja vuoristot. Suomessa lajia esiintyy yleisenä ja koko maan alueella. Se kasvaa kallioilla, louhikoissa ja tunturikankailla.
Kalliotorasammal kasvaa pienemmäksi kuin samanlaisilla paikoilla kasvava kyhmytorasammal (Cynodontium strumiferum), joka on kahdesta neljään senttimetriä korkea.
Aiheesta muualla

Kalliotorasammal Cynodontium tenellum Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö.
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Cynodontium tenellum:  Wikidata: Q11869487  BioLib: 90776  CoL: 339R8  EoL: 925166  EPPO: QYNTE  EUNIS: 197389  FNA: 250075581  GBIF: 2675178  iNaturalist: 161414  IRMNG: 10687986  ITIS: 547694  NatureServe: 2.127431  NBN: NHMSYS0000309729  NCBI: 2184353  Observation.org: 160920  Open Tree of Life: 3861672  Plant List: tro-35159353  PLANTS: CYTE13  Tropicos: 35159353  WFO: wfo-0001181732  Laji.fi: MX.43516 
Cynodontium polycarpum var. tenellum:  Wikidata: Q38275861  GBIF: 8296421  ITIS: 1136636  Tropicos: 35159329  WFO: wfo-0001181717
Eino Kalervo

Eino Valdemar Kalervo ent. Hyttinen (23. toukokuuta 1891 - 11. lokakuuta 1965) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra Paavo Hyttinen ja Hilma Vilhelmiina Kaivos. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Margareta Tikkasen kanssa, josta hän Armeijasta hän erosi vuonna 1935 ja avioitui uudelleen vuonna 1936 Rauha Alina Lundenin kanssa.
Opinnot

Kalervo kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1913 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1913–1915 ja lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1923–1924 sekä suoritti alemman oikeustutkinnon vuonna 1924. Tykistöupseerien täydennyskurssin hän suoritti vuosina 1921–1922. Kalervo osallistui Helsingin Ilmasuojelukeskuksen läntisessä lohkoryhmässä suojeluvalvojakurssille vuonna 1944.
Jääkärikausi

Kalervo liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Kalervo saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin joukkueenjohtajaksi 2. Krenatöörirykmentin 3. Seinäjoen pataljoonan 2. komppaniaan. Komppanian päälliköksi hänet nimitettiin 18. maaliskuuta 1918. Kalervo osallistui sisällissodan taisteluihin Länkipohjassa, Orivedellä, Vääksyn-Kangasalan akselilla, Moisiossa, Lempäälässä ja Vesilahdella sekä rykmentin etenemiseen Valkeakosken, Hauhon, Tuuloksen ja Lammin kautta Koskelle. Kalervo haavoittui taistelussa Moisiolla 24. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Kalervo toimi sisällissodan jälkeen päällikkönä Viipurin vartiopataljoonan 2. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 17. heinäkuuta 1918 Sortavalan rajavartioryhmän 2. pataljoonaan ja 5. kesäkuuta 1919 alkaen Viipurin paikallispataljoonaan, missä hän toimi kuormastokomennuskunnan päällikkönä ja myöhemmin pataljoonan adjutanttina sekä majoitusmestarina. Omien töidensä ohella hän hoiti myös 25. heinäkuuta 1919 lähtien Viipurin komendanttiviraston adjutantin tehtäviä. Viipurin paikallispataljoonasta hänet siirrettiin 21. kesäkuuta 1920 Rannikkotykistörykmentti 2:een, missä hän toimi aluksi 10. patterissa jaosjohtajana ja myöhemmin patterinpäällikkönä eri pattereissa. Armeijasta Kallio erosi 25. elokuuta 1922 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön 1. marraskuuta 1922 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Vanajan suojeluskuntaan, mistä hänet siirrettiin Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin 2. sotilasohjaajaksi 1. kesäkuuta 1923. Suojeluskunnista hän erosi 1. syyskuuta 1923, mutta määrättiin Suupohjan kutsuntatoimiston sihteeriksi 1. elokuuta 1924 ja apulaispiiripäälliköksi 1. syyskuuta 1925. Edellä mainituista tehtävistä hän erosi 13. tammikuuta 1928, jonka jälkeen työskenteli monilla eri aloilla, kunnes vuonna 1935 hän sai ylimääräisen viran Asutushallituksesta.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Kalervo osallistui komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 65:ssä, josta hänet lomautettiin sairauden takia. Välirauhan aikana hän palasi virkaansa, jota hän hoiti nyt Maatalousministeriössä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Helsingin suojeluskuntapiirin esikuntaan, josta hänet kotiutettiin jo ensimmäisenä sotavuonna ja määrättiin Maatalousministeriön käyttöön. Sotien jälkeen hänet nimitettiin Maatalousministeriön arkistonhoitajaksi. Eläkkeelle hän siirtyi vuonna 1948 ja jatkoi sen jälkeen yksityisiä liiketoimiaan Helsingissä. Hänet haudattiin Loimaalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 25. kesäkuuta 1918  Luutnantti 25. helmikuuta 1920 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Kalkkituhatjalkainen

| Kalkkituhatjalkainen> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 
 
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Tuhatjalkaiset Myriapoda
Luokka::  Kaksoisjalkaiset Diplopoda
Lahko::  Julida
Heimo::  Julidae
Suku::  Julus
Laji::  scanicus
Kaksiosainen nimi
 Julus scanicus  Lohmander, 1925 
Synonyymit
 Iulus scanicus 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalkkituhatjalkainen (Julus scanicus) on vaaleanharmahtava kaksoisjalkainen. Suomessa se on vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa arvioitu vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö

Melko pienikokoinen tuhatjalkainen. Koiraan pituus on 16–18 mm ja leveys 1,4–1,6 mm, kun naaraat voivat saavuttaa 20 mm pituuden ja 1,9–2,1 mm leveyden. Ruumis on muodostuu koiraalla 42–44 ja naaraalla 43–45 jaokkeesta. Väriltään eläin on selkäpuolelta harmaanruskea ja väri vaalenee kyljillä vatsapuolta kohti, mutta satunnaisesti tavataan myös tummempia yksilöitä. Lisäksi keskellä selkää on tumma pitkittäisviiru ja kyljissä näkyy tummien rauhasten muodostama pisterivi. Raajapareja on koiraalla 73–79 ja naaraalla 75–83 kappaletta. Tarkka lajinmääritys vaatii etummaisten raajaparien ja takaruumiin kärkiosan yksityiskohtien tarkastelua.
Levinneisyys

Kalkkituhatjalkaista tavataan itäisessä Keski-Euroopassa, Tanskassa sekä aivan eteläisimmässä Ruotsissa. Suomessa lajilla on ainoastaan yksi tunnettu esiintymispaikka entisessä kalkkilouhoksessa Kemiönsaaressa.
Elinympäristö ja elintavat

Kalkkituhatjalkaisen tyypillinen elinympäristö on kostea- tai jopa märkäpohjainen lehtimetsä, usein lammen tai suon reunalla. Joskus sitä tavataan kuitenkin myös kuivemmilla metsänreunoilla. Yleensä laji vaikuttaa välttelevän kulttuuriympäristöjä. Eläimet viihtyvät karikkeen joukossa tai lahojen kantojen alla.
Heikki Kaljunen

| Heikki Kaljunen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1893 Sortavalan mlk
Kuollut: kadonnut 1938 (44–45 vuotta) Neuvostoliitto
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1917–1918
Komentajuudet:  Terijoen punakaarti
Taistelut ja sodat:  Suomen sisällissota
Heikki Herman Kaljunen (2. heinäkuuta 1893 Sortavalan mlk – kadonnut 1938 Neuvostoliitto) oli suomalainen satulaseppä ja harrastelijanäyttelijä, joka toimi Suomen sisällissodassa punakaartin Keski-kannaksen rintaman ylipäällikkönä.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Heikki Kaljunen syntyi Sortavalan maalaiskunnan Riekkalan saaressa sijainneessa Loplolan kylässä. Hänen isänsä oli loinen Antti Kaljunen (1854–1917) ja äiti oli piika Maria Heikintytär Seppänen (1867–1916). Perheeseen syntyi yhteensä 14 lasta, joista seitsemän kuoli jo parin vuoden ikään mennessä. Heikki Kaljusen veljistä Kaarlo (1898–1967) oli sisällissodassa Viipurin punakaartin komppanianpäällikkö.
Vuosisadan vaihteen jälkeen perhe muutti Sortavalan kaupungin puolelle Vakkosalmeen. Kaljunen kävi aluksi seurakunnan järjestämää kiertokoulua ja sen jälkeen Sortavalan seminaarin mallikoulua vuosina 1903–1905.
Venäläisten asiakirjojen mukaan Kaljunen liittyi jo vuonna 1907 14-vuotiaana Suomen sosiaalidemokraattiseen puolueeseen.  Hän muutti vuonna 1913 Sortavalan kaupunkiin, missä hän opetteli verhoilijan ja satulasepän ammatit. Kaljunen oli ryhdikäs 180-senttinen nuorukainen, joka kuului Sortavalan Sisun voimistelujoukkueeseen ja esiintyi Sortavalan nuorisoseuran harrastelijanäyttelijänä. Hänet otettiin mukaan myös kiertelevään sirkusseurueeseen, koska hän oli erinomainen tarkka-ampuja.
Elämä > Sisällissota

Heikki Kaljusen mainitaan olleen yksi Terijoen punakaartin perustajista. Kaljusen omin valtuuksin johtama 300 miehen osasto liikkui marras-joulukuussa 1917 Viipurin, Enson, Antrean, Käkisalmen ja Hiitolan seudulla aseita ja aktivisteja etsien. Hän johti jo tammikuussa 1918 punaisten sotaretkiä Karjalassa. Kaljunen toimi punaisten Itäisen rintaman ylipäällikkönä ja piti esikuntaansa Terijoen asemalla. Helmikuussa Kaljunen johti operaatioita, joilla rintamalinja vedettiin Karjalankannaksen keskiosien läpi. Enimmillään hänen komennossaan oli 7000 punakaartilaista. Hän ampui Viipurissa ylioppilas Petter Siilin ja Terijoen asemalla useita sotavankeja sekä myös henkilöitä, joita hän epäili valkoisten hyväksi toimimisesta. Kaljunen teki sisällissodassa yhteensä yhdeksän murhaa. Hän kuulusteli valkoisia sotavankeja revolverilla uhaten ja pelasi heidän kanssaan venäläistä rulettia. Omavaltaisuudet tulivat punakaartin yleisesikunnan tietoon ja sen päällikkö August Wesley antoi 18. helmikuuta Kaljusesta pidätysmääräyksen. Hän oli 10. huhtikuuta Viipurissa mukana valitsemassa punaisten sodanjohdolle sotilasdiktaattoria. Kaljunen pakeni sodan jälkeen panssarijunalla Venäjälle vieden samalla väkisin rajan yli viimeiset punaisten evakuointijunat. Punaisten vetäytymisvaiheessa Kaljusen komennossa olleet joukot pitivät rataa auki. Kaljusen käytävän kautta selvisi Pietariin yli 10 000 punaista pakolaista.
Hän pukeutui sodan aikana huomiota herättävästi venäläisen yleisesikuntaupseerin univormuun, minkä vuoksi valkoiset kutsuivat häntä nimellä ”kenraali Kaljunen”.
Elämä > Neuvostoliitossa

Pietarissa Kaljunen liittyi puna-armeijaan ja taisteli sairaalasta päästyään Venäjän sisällissodan rintamilla. Kaljunen komennettiin Kormilovkaan lähelle Omskia. Siellä hän joutui 25 päivän ajaksi kapinoivien tšekkoslovakialaisten joukkojen pidättämäksi. Vapauduttuaan Kaljunen matkusti Kirgisiaan, missä hän työskenteli jonkin aikaa hevosvaljaiden korjaajana. Kirgisiassa Kaljunen joutui amiraali Aleksander Koltšakin joukkojen vangiksi ja tuomittiin ammuttavaksi. Tuomiota kuitenkin muutettiin ja Kaljunen jäi panttivangiksi Tjukalinskin kaupunkiin. Kun puna-armeija syksyllä 1919 valtasi Tjukalinskin, Kaljunen ja muut vangit vapautettiin. Vapauduttuaan Kaljunen komensi Semipalatinskissa Karl Marxin mukaan nimettyä joukko-osastoa.
Vuonna 1920 Kaljunen otti Neuvosto-Venäjän kansalaisuuden ja liittyi bolševikkipuolueeseen. Samana vuonna hänet siirrettiin  Omskiin, missä hän komensi turvallisuuspalvelu Tšekan erityisosastoa. Vuonna 1921 Kaljunen nimitettiin urheilujoukkojen ohjaajaksi puna-armeijan liikuntakouluun, joka sijaitsi Moskovassa. Vuonna 1922 Kaljunen sai komennuksen Saksaan urheilukongressiedustajaksi. Palattuaan Saksasta Kaljunen nimitettiin Sportinventar -nimisen valtion urheiluvälinetehtaan johtajaksi. Hän oli itse kunnostanut vanhan tehdasrakennuksen entisten punakaartilaisten avulla ja toimi suksia ja suksivoiteita puna-armeijalle valmistaneen tehtaan johtajana vuoden 1937 loppuun saakka. Vuonna 1933 oli solminut neuvostoavion Edla Montosen kanssa.
Arvo ”Poika” Tuominen kertoo muistelmateoksessaan Kremlin kellot Kaljusesta kokonaisen luvun ("Heikki Kaljusen kalaasit") verran. Kalaaseissaan Kaljunen kestitsi suomalaista puolueväkeä. Tuomisen mukaan Kaljunen oli niin kova kerskumaan, että joutui tuon tuostakin vaikeuksiin NKVD:n kanssa: tosikot poliisimiehet kun eivät löytäneet mistään vahvistuksia salakuuntelussa selville saamilleen kerskajutuille – ja Kaljunen vietiin jälleen Lubjankaan, josta Otto Wille Kuusinen sitten sai hänet hankkia ulos.
Kaljunen vangittiin Stalinin puhdistuksissa 14.1.1938 Moskovassa. Häntä säilytettiin Taganskin vankilassa ja syytettiin osallisuudesta porvarillis-kansallisen järjestön toimintaan sekä kansalliskiihkoisen toiminnan ja tuholaistoiminnan harjoittamisesta. Hän sai 15 vuoden aiheettoman tuomion keväällä 1938. Tämän jälkeen hänen vaiheistaan ei ole tietoa. Kaljunen rehabilitoitiin Moskovan sotilaspiirin sotaoikeuden päätöksellä 13.9.1956.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heikki Kaljunen Wikimedia Commonsissa
Kaljunen, Rahja & kumpp. Muistelmia Suomen punapakolaisten ja heidän johtajiensa oloista ja edesottamuksista Venäjällä v. 1918-37, Hakkapeliitta, 06.09.1938, nro 36, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kalori

Kalori (tunnus cal) on vanha energian yksikkö, jonka nimi tulee latinan sanasta calor ”lämpö”. Sitä on käytetty lämpöenergian yksikkönä, mutta nykyään se on virallisesti poistettu käytöstä, sillä SI-järjestelmässä joulea käytetään kaikkien energianmuotojen yksikkönä. Käytännössä kaloria käytetään kuitenkin edelleen usein ilmoittamaan, kuinka paljon energiaa syntyy elimistön polttaessa tiettyjä ruoka-aineita.
Alkuperäisen määritelmän mukaan yksi kalori on lämpömäärä, joka kasvattaa yhden vesigramman lämpötilaa yhdellä celsiusasteella normaalipaineessa. Kalorin suuruus riippuu siten hieman veden alkulämpötilasta. Eräässä kalorin määritelmässä gramma vettä lämmitetään 14,5 °C:sta 15,5 °C:seen. Tällöin 1 kalori on 4,1855 joulea. Jotta kalorin ja joulen suhde ei riippuisi mahdollisista epätarkkuuksista, määriteltiin vuonna 1956, että 1 kalori on tarkalleen 4,1868 joulea.
Sekä suomen että englannin yleiskielessä puhutaan tavallisesti vain kaloreista vaikka tarkoitettaisiin kilokaloreita. USA:ssa elintarvikkeiden ravintoarvoilmoituksissa käytetään kalori-sanaa, vaikka energian määrän lukuarvo on ilmaistu kilokaloreina. Euroopan unionin alueella ravintoarvoilmoituksissa ei saa käyttää kalori-sanaa, vaan energian määrä tulee aina ilmoittaa sekä kilojouleina että kilokaloreina käyttäen kJ- ja kcal-tunnuksia.
Aiheesta muualla

Yksiköiden muunnosohjelma
Kalliolitukit

| Kalliolitukit |
| --- | --- |
 Isokalliolitukki (Aethionema grandiflorum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Kalliolitukit Aethionema  W.T.Aiton
Katso myös
   Kalliolitukit Wikispeciesissä   Kalliolitukit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalliolitukit (Aethionema) ovat ristikukkaiskasveihin (heimo Brassicaceae) kuuluvia ruohoja, joita viljellään monivuotisina koristekasveina. Kalliolitukkeja on noin 70 lajia, ja ne ovat yksi- tai monivuotisia ruohoja. Luontainen levinneisyys käsittää pääasiassa Välimerenmaat ja Etu-Aasian. Suvun erikoisuus on se, että useilla lajeilla on kahdenlaisia hedelmiä: monisiemenisiä ja avautuvia lituja sekä yksisiemenisiä ja avautumattomia.
Lajeja

Luettelon lähde:
pikkukalliolitukki (Aethionema armenum)
isokalliolitukki (Aethionema grandiflorum)
Isokalliolitukki (A. grandiflorum) on lajeista isoin ja kasvaa 30 cm:n korkuiseksi. Sen kukat ovat vaalean sinipunertavat. Eräs lajike ('Warley Rose') ei tuota lainkaan siementä, joten sitä on lisättävä kasvullisesti.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Aethionema
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159456  Wikispecies: Aethionema  APDB: 187828  APNI: 149972  CoL: C6424  EoL: 2879761  EPPO: 1AEHG  FNA: 100718  GBIF: 3051033  GRIN: 251  iNaturalist: 183245  IPNI: 30379829-2  IRMNG: 1258797  ITIS: 822973  NBN: NHMSYS0000455628  NCBI: 72656  Open Tree of Life: 453248  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30379829-2  Tropicos: 40033671  WFO: wfo-4000000824
Kalsarikänni

Kalsarikänni on Suomesta lähtöisin oleva juomakulttuurin muoto, jossa alkoholinkäyttäjä viettää aikaa kotona omissa oloissaan alkoholia nauttien, nimensä mukaisesti lähinnä pelkissä alusvaatteissa. Suomen ulkoministeriö julkaisi kalsarikänni-emojin vuonna 2015. Kalsarikänni on nyt sanana jo varsin tunnettu ulkomailla ja etenkin COVID-19-pandemian aikana siitä on hiljattain muodostunut trendi ihmisten sosiaalisen eristäytymisen myötä pitkin maailmaa. Ilmiön suosion myötä myös australialainen olutpanimo Two Birds Brewing on lanseerannut Kalsarikännit-nimisen olutmerkin. Myös alankomaalainen Brouwerij De Prael -panimo ilmoitti 2020 nimenneensä heinäkuun oluensa Kalsarikännit-nimellä.
Kalsarikänneistä on myös vuonna 2018 kirjoitettu kirja Kalsarikänni – Suomalainen opas hyvään elämään, joka käsittelee aiheen syvempää elämänfilosofiaa.
Kirjoja

Rantanen, Miska (kirjoittaja) & Huhtanen, Mari (kuvittaja) & Rantanen, Sameli (valokuvaaja): Kalsarikänni: Suomalainen opas hyvään elämään. Helsinki: S&S, 2018. ISBN 978-951-52-4399-7
Kari Kallonen

Kirjailija Kari Kallonen teoksensa julkaisutilaisuudessa Hotel Kämpissä vuonna 2016.
Kari Kallonen (s. 11. marraskuuta 1960 Tampere) on suomalainen Vanhassa Raumassa asuva tietokirjailija, päätoimittaja ja aikaisemmin myös musiikkituottaja.
Kallonen on kirjoittanut 1997–1999 ilmestyneen kolmiosaisen Lauri Törnin elämäkertasarjan (Leijonamieli, Purppurasydän, Ristiretki) yhdessä Petri Sarjasen kanssa. Hän kuului myös Joint Task Force Full Accounting -osaston suomalais-amerikkalaiseen 56. retkikuntaan, joka löysi ja tutki Törnin helikopterin onnettomuuspaikan Vietnamin viidakossa. Uusimmassa elämäkerrassa Kallonen tarkistaa tutkijoiden aikaisemmin esittämät väitteet ja käy läpi muun muassa korkeimman oikeuden jäsenen Jussi Tapanin analyysin Törnin epätietoisuutta herättäneestä sotilasarvon menetyksestä. Tutkimuksen mukaan Törnille palautui automaattisesti sotilasarvo hänen saatuaan tuomiostaan presidentin armahduksen vuonna 1948.
Tuotantoon kuuluvat lisäksi elämäkerrat salakuljettaja Algoth Niskasta sekä Marskin ritarista ja maailmanmestarista Olavi Alakulpista. Sotahistoriassa hänen erikoisalaansa ovat Suomen ja länsivaltojen väliset suhteet, ja teos suomalaisista sotilaista Vietnamin sodassa sai eri medioissa julkisuutta. Teokseen Tähtilippu talvisodassa sisältyy Kallosen ulkoasiainministeriön arkistosta tekemä kirjelöytö, jossa talvisodan aikainen ulkoministeri Väinö Tanner kirjoittaa Suomen Berliinin-lähetystöön Mannerheimin puolesta viestin, jonka mukaan ylipäällikkö kieltäytyi ottamasta talvisotaan saksalaisia kansallissosialisteja ulkomaisina vapaaehtoisina. Partisaanisota-teoksessa puolestaan onnistuttiin nimeämään Karjalan kansallisarkiston dokumenttien avulla lukuisia suomalaisia, jotka kuuluivat neuvostopartisaaneihin.
Kari Kallonen on erikoistunut myös Ranskan muukalaislegioonassa palvelleiden suomalaisten sotilaiden kohtaloihin ja on kirjoittanut aiheesta ainoan kattavan tietokirjan.  Nykyinen yritysjohtaja Rauno Juhola palveli nuorena legioonalaisena 13. puoliprikaatin riveissä Djiboutissa, kun hän päätyi Operaatio Turkoosin sotilaana komennukselle keskelle Ruandan kansanmurhaa vuonna 1994. Kallonen ja Juhola matkasivat keväällä 2023 takaisin Ruandaan ja seurasivat reittejä, joita suomalainen kulki aikoinaan legioonan partiomatkoilla.
Kallonen pääsi ylioppilaaksi vuonna 1979 Sammon lukiosta ja opiskeli sen jälkeen kauppatieteitä Tampereen yliopistossa. Hän on myös tehnyt University of Northamptonin MBA-koulutukseen liittyvän tutkimuksen suomalaisen digitaalisen median erityisistä mahdollisuuksista. Kallonen aloitti toimittajan uransa Tamperelainen-lehdessä ja työskenteli mainostoimittajana Lehtimiehet-Yhtymän palveluksessa. Vuonna 1991 hän siirtyi Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n palvelukseen – sittemmin Otavamediaan – jossa hän toimi muun muassa Seura-, Hymy- ja Viva-lehdissä toimituspäällikkönä. Vuodesta 2016 Kallonen on työskennellyt uutismedia Päivän Lehden päätoimittajana. Hänen puolisonsa on Vanhan Rauman kirjakauppias Päivi Luosma.
Kallonen on myös säveltänyt ja sanoittanut musiikkia sekä kääntänyt englanniksi kappaleiden sanoituksia. Hänellä on North & South -niminen levy-yhtiö.