stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Småland
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
VisitSweden - Ruotsin matkailun virallinen verkkosivusto – Småland ja Öölanti (Arkistoitu – Internet Archive)
Visit Småland - virallinen matkailusivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Ruotsin maakunnat |
| --- | --- | --- |
| Götanmaa |  Blekinge  Bohuslän  Dalsland  Gotlanti  Halland  Itä-Götanmaa  Länsi-Götanmaa  Skåne  Småland  Öölanti  |  |
| Sveanmaa |  Närke  Södermanland  Taalainmaa  Uplanti  Värmlanti  Västmanland  |  |
| Norlanti |  Gästrikland  Hälsingland  Härjedalen  Jämtland  Lappi  Medelpad  Norrbotten  Västerbotten  Ångermanland  |  |
| n k Smålandin "pienet maat" (små land) ja kihlakunnat |
| --- | --- | --- |
| Aspeland | Aspelandin kihlakunta |  |
| Finnveden | Sunnerbon kihlakunta • Västbon kihlakunta • Östbon kihlakunta |  |
| Handbörd | Handbördin kihlakunta • Strandan kihlakunta |  |
| Kinda | Kindan kihlakunta • Ydren kihlakunta (kuuluneet Itä-Götanmaan maakuntaan ja lääniin vuoden 1634 lääniuudistuksesta lähtien) |  |
| Möre | Norra Mören kihlakunta • Södra Mören kihlakunta |  |
| Njudung | Itäinen kihlakunta • Läntinen kihlakunta |  |
| Sevede | Seveden kihlakunta • Tunalänin kihlakunta |  |
| Tjust | Norra Tjustin kihlakunta • Södra Tjustin kihlakunta |  |
| Vedbo | Norra Vedbon kihlakunta • Södra Vedbon kihlakunta |  |
| Värend | Allbon kihlakunta • Kinnevaldin kihlakunta • Kongan kihlakunta • Norrvidingen kihlakunta • Uppvidingen kihlakunta |  |
| Muut "pienet maat" | Mon kihlakunta (kuului keskiajalla Länsi-Götanmaahan) • Tvetan kihlakunta • Vistan kihlakunta |  |
Väinö Heikkinen

Väinö Alfred Heikkinen (23. joulukuuta 1896 Hyrynsalmi – 2. huhtikuuta 1941) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Johan Alfred Heikkinen (Hallan Ukko) ja Lici Sund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Helmi Saima Irene Hirvelän kanssa. Pari erosi vuonna 1935. Saksassa Heikkinen käytti peitenimeä Sund.
Opinnot ja jääkäriaika

Heikkinen kävi kansakoulun ja Seppälän maanviljelyskoulun vuonna 1913.
Heikkinen toimi jääkäriliikkeen etappitehtävissä Suomen itäisellä etapilla kunnes liittyi varsin myöhäisessä vaiheessa vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 28. helmikuuta 1917, josta hänet siirrettiin 12. kesäkuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. komppaniaan, josta käsin hän osallistui Polangenissa vuonna 1917 järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota

Heikkinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Raudussa ja rajaseudulla.
Heimosodat

Sisällissodan jälkeen hänet komennettiin 23. kesäkuuta 1918 eversti Malmin (myöhemmin jääkärikapteeni Toivo Kuisman) retkikuntaan. Retkikunnassa hän toimi 1. komppanian päällikkönä ja samalla esikuntapäällikkönä ja otti osaa taisteluihin Uhtualla ja Jyvälahdella sekä Vuokkiniemessä. Sotaretkeltä palattuaan hän toimi retkikunnan jäännösten komentajana (Lapin ryhmän 1. pataljoonan alaisena) 1. tammikuuta 1919 saakka. Sekä edellä mainituista joukoista muodostetun niin sanotun Karjalan retkikunnan harjoitusjoukon johtajana ja näiden toimien ohella hän toimi myös Kuopion maalaiskunnan suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Sotaisaa luontoaan hän pääsi toteuttamaan kun hän liittyi 1. huhtikuuta 1919 Karjalaan hyökänneeseen Aunuksen retkikuntaan) ja toimi aluksi retkikunnassa 4. pataljoonan 2. komppanian päällikkönä ja myöhemmin 2. rykmentin 1. pataljoonan komentajana. Hän otti osaa retkikunnalla taisteluihin Veskelyksessä, Matrossassa, Polovinassa, Suollusmäellä, Salmenniskassa ja Säämäjärvellä. Hän toimi vähän aikaa täydennyspataljoonan komentajana Sortavalassa, josta hän siirtyi 15. syyskuuta 1919 Pohjois-Inkerin rykmenttiin ja toimi siellä muun muassa esikuntapäällikkönä ja osallistui taisteluihin Kirjasalossa, Lempaalassa, missä hän haavoittui ja Miikkulaisissa. Seuraava sotaretki jolle hän osallistui oli Vienan-Karjalan sotaretki vuosina  1921–1922, missä hän toimi Vienan rykmentin komentajana ja otti osaa taisteluihin Kokkosalmella, Sohjanansuulla, Käpälissä, Akkasessa, Ohtassa, Pistojärvellä ja Tiirossa. Sotaretkeltä palattuaan hän toimi retken jälkeen muodostetun Karjalan taistelukoulun johtajana Hyrynsalmella 30. huhtikuuta 1922 saakka.
Myöhemmät vaiheet

Virtain suojeluskunnan paikallispäällikkönä hän toimi 20. tammikuuta 1920 – 30. kesäkuuta 1921 välisen ajan ja Jyväskylän suojeluskuntapiirin 1. alueen päällikkönä 1. heinäkuuta – 15. syyskuuta 1921 välisen ajan. Kajaanin suojeluskuntapiirin aseupseeriksi hänet määrättiin 1. toukokuuta 1922 alkaen, josta hänet siirrettiin 1. sotilasohjaajaksi 15. maaliskuuta 1924, missä tehtävässä oli 15. kesäkuuta 1924 saakka. Suojeluskuntatoimiensa jälkeen hän siirtyi puutavara-alalla Kiehimäelle ja Kajaaniin vuosiksi 1924–1932, jonka jälkeen hän toimi tilapäistöissä. Talvisotaan Heikkinen osallistui Hyrynsalmen suojeluskunnan tehtävissä sotilaiden huollon ohjaajana. Hänet on haudattu Hyrynsalmelle.
Värväreitä ja etappimiehiä: vasemmalta ylhäältä: jääkärimajuri Kurt Wallenius (käytti nimeä Aarne Pursiainen), kapteeni Urho Sihvonen (Oravapoika), majuri Lennart Oesch (Johansson), vänrikki Väinö Sutinen (Blomberg), kapteeni Erkki Viitasalo (Torniaisen Ville), kapteeni Tauno Ilmoniemi (Möttönen) ja vänrikki Eino Koivisto (Aho); keskirivissä: kapteeni Friedel Jacobsson (metsänhoitaja Borg), maisteri H. Stenberg, vääpeli Väinö Heikkinen (Hallan Väinö) ja tohtori Valter Sivén, alarivissä: kapteeni Aarne Salminen (Virén), vääpeli Savolainen ja Vääpeli Vilkman. Kuva: Tukholma tammikuu 1917
Ed Heinemann

Ed Heinemann
Edward Henry Heinemann (14. maaliskuuta 1908 – 26. marraskuuta 1991) oli yhdysvaltalaisen McDonnell Douglasin lentokonetehtaan sotilaslentokoneiden pääsuunnittelija 1930-luvulta 1970-luvun alkuun.
Elämäkerta

Heinemann syntyi Saginaw'ssa, Michiganissa. Perhe muutti Kaliforniaan pojan ollessa nuori. Heinemannilla ei ollut juuri teknisen piirtäjän koulutusta enempää ja kouliintui lentokoneiden suunnittelijaksi työssään. Hän aloitti piirtäjänä Douglas Aircraft-yhtiössä vuonna 1926, mutta joutui työttömäksi yhtiön talousvaikeuksien vuoksi vuonna 1927. Hän teki lyhyitä jaksoja eri yhtiöissä:  International Aircraft, Moreland Aircraft ja Northrop Corporation. Sitten Heinemann palautui Douglasille, kun tämä osti Northropin. Heinemann nousi Douglasin pääinsinööriksi vuonna 1936. Hän jatkoi yhtiössä vuoteen 1960, jolloin siirtyi Guidance Technology-yhtiöön ja sieltä vuonna 1962 General Dynamicsille yhtiön tekniseksi johtajaksi, "Corporate Vice President of Engineering". Hän valvoi tässä roolissa F-16-hävittäjän kehittelyä.  Hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1973.
Lentokoneet

Hän suunnitteli Douglasilla yli 20 sotilaslentokonetta pääasiassa Yhdysvaltain laivastolle (US Navy, USN):
SBD Dauntless  syöksypommittaja
A-20 Havoc rynnäkkökone
A-26 Invader  rynnäkkökone
A-1 Skyraider  rynnäkkökone
A-3 Skywarrior pommikone
A-4 Skyhawk  rynnäkkökone, kevyt pommituskone
F3D Skyknight yöhävittäjä
F4D Skyray hävittäjä
Douglas Skyrocket ja Douglas Skystreak koekone
Heinemannin ensimmäinen kone oli Moreland M-1 Trainer vuonna 1929.
Aiheesta muualla

Heinemann biography at Skyhawk Association homepage (Arkistoitu – Internet Archive)
The Illustrated Encyclopedia of Aircraft (Part Work 1982-1985).  Orbis Publishing, 1985.
Edward H. Heinemann and Rosario Rausa, "Ed Heinemann - Combat Aircraft Designer", ISBN 0-87021-797-6
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Australia 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Heimosoturi

Heimosotureita mahdollisesti Aunuksen retkellä vuosina 1919–1920.
Heimosoturi oli Suomen heimosotiin vuosina 1918–1921 osaa ottanut vapaaehtoinen sotilas. Heimosoturit olivat useasti alun perin Saksassa koulutettuja jääkäreitä, heimoaktivisteja, Suomen armeijan sotilaita tai suojeluskuntalaisia. Useasti heimosoturiksi alkoi tavallinen koululainen, mutta yleensä ylioppilas. Myös moni tavallinen heimoveljellisesti, kansallismielisesti ja isänmaallisesti ajatteleva siviili ryhtyi heimosoturiksi. Moni aikanaan Suomen itsenäisyyden puolesta taistellut aktivisti jatkoi itsenäisyyden saavuttamisen jälkeen taistelussa heimokansojen vapauden puolesta. Sisällissodan jälkeen moni valkoisissa joukoissa palvellut halusi jatkaa taisteluaan Suomen lähialueilla venäläisiä bolševikkeja vastaan. Esimerkiksi Itä-Karjalassa Suomen sisällissota jatkui vielä kaksi vuotta varsinaisen päättymisensä jälkeen. Näin ollen monesta vapaussoturista tuli myöhemmin heimosoturi.
Ideologia

Valkoisen armeijan kenraali Mannerheimin sisällissodan aikana antamalla julistusmaiselle päiväkäskyllä, joka tunnetaan nimellä Miekkavala, oli tärkeä osa heimosoturien ideologiassa. Miekkavalassa Vienan Karjalassa asuvien veljien pelastaminen bolševismilta yhdistyi tavoitteeseen luoda sotilaallisin keinoin nuoresta Suomesta mahtava suuri Suomi. Heimosoturilta odotettiin tietynlaista vakaumusta, maailmankatsomusta ja idealismia, koska heimosoturi oli tavallaan ideologinen sotilas. Heimosoturillisuus määriteltiin sen mukaan, kuinka vankka sotilas oli heimoaatteelliselta vakaumukseltaan ja kuinka moneen heimosotaan sekä heimoveljelliseen liikkeeseen hän oli ottanut osaa.kenen mukaan? Pelkkä palkkasotilaan asenne tai vain seikkailunhalu eivät riittäneet heimosoturiksi.
Kansallisuudet

Heimosoturit eivät olleet välttämättä vain suomalaisia. Suomen suomalaisten lisäksi heimosoturit olivat kansallisuudeltaan karjalaisia, virolaisia ja Inkerin suomalaisia. Näiden suurimpien kansallisuusryhmien lisäksi oli muitakin eri suomensukuisten kansojen edustajia. Heimosoturi ei välttämättä kuitenkaan ollut suomensukuinen, nimittäin heimosodissa palveli muun muassa ruotsalaisia. Ruotsalaisista heimosotureista lienee tunnetuin Martin Ekström, joka sittemmin loi uraa Suomen armeijassa ja Suojeluskunnassa. Lisäksi heimosotureina taisteli sellasia sotilaita, jotka olivat sukujuureltansa suomalaisia ja tunsivat Suomen ja sen heimokansojen asiat omikseen. Tällainen tunnettu heimosoturi oli eräs inkeriläisten kansannousun johtajista Yrjö (Georg) Elfvengren, joka oli puoliksi kaukasialainen ja puoliksi suomalainen. Kaiken lisäksi hän oli tavoiltaan venäläistynyt.
Heimosotakokemuksen merkitys

Heimosotiin osallistuneita heimosotureita oli aikanaan noin 9 000 miestä. Osa heimosotien veteraaneista pettyi Suomen tasavaltaan, joka solmi Neuvosto-Venäjän kanssa Tarton rauhansopimuksen vuonna 1920 ja pyrki olojen normalisoimiseen. He katsoivat Suomen pettäneen heimokansojen asian ja pitivät rauhansopimusta häpeällisenä. Pettymys johti Bobi Sivénin kohdalla protestiksi tehtyyn itsemurhaan. Hänestä tuli vuonna 1922 perustetun Akateemisen Karjala-Seuran marttyyri.
Sadat heimosoturit työllistyivät myöhemmin puolustusvoimiin. Puolustusvoimissa järjestettiin muistitietokeräys ja jokaisen heimosotaveteraanin tuli kirjauttaa muistonsa. Sotamuistoja myös julkaistiin kirjoina, joissa sotatapahtumia, operaatioiden yksityiskohtia, toiminnan poliittisia taustoja ja epäonnistumisen syitä eriteltiin.
Heimosotaretkien muistoa vaalittiin 1920–30-luvuilla julkaisemalla muistelmia aikakauslehdissä, esimerkiksi Hakkapeliitassa ja Rintamamiehessä. Pohjan Poikien rykmentin veteraanit perustivat heimosotakokemuksen perintöä vaalivan muistoyhdistyksen vuonna 1931. Heimosoturiaktiivit perustivat vuonna 1933 heimosoturien veteraanijärjestöksi yli 4 000-jäsenisen Suomen Heimosoturien Liiton, joka julkaisi omaa aikakauslehteä Heimosoturi. Suomen Heimosoturien Liitto lakkautettiin lokakuussa 1944 Moskovan välirauhansopimuksen 21. artiklan tulkinnan nojalla Neuvostoliitolle vihamielisenä järjestönä.
Suomalainen ja karjalainen heimosoturi taistelevat rinnakkain venäläisiä vastaan itäkarjalaisten kansannousussa, Tsolmon taistelussa Vienassa vuonna 1921.
Aarre Heinonen

Aarre Heinonen (31. heinäkuuta 1906 Lahti – 28. tammikuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja professori. Hän opiskeli Viipurin musiikkiopistossa 1929–1931, Helsingin konservatoriossa eli nykyisessä Sibelius-akatemiassa 1931, Helsingin yliopiston piirustussalilla Väinö Blomstedtin johdolla 1931–1933 ja Antwerpenin kuninkaallisessa taideakatemiassa (Nationaal Hoger lnstituut en Koninklijke Academie voor Schone Kunsten) 1935–1936 sekä teki opintomatkoja muun muassa Pariisiin ja Roomaan.
Heinonen toimi ABC-piirustuskoulun opettajana 1937–1941 sekä Suomen taideakatemian koulussa opettajana ja rehtorina 1941–1956. Lisäksi hän toimi musiikki- ja kuvataidekriitikkona. Vaikka ennen taideopintojaan Heinonen oli valmistunut Helsingin yliopistosta farmaseutiksi vuonna 1925 ja suorittanut myös musiikinopettajan tutkinnon, hän oli 1950-luvun alussa kansainvälisesti huomatuin suomalainen kuvataiteilija, sillä hän oli valinnut maalaamisen elämäntyökseen. Näyttelyitä Heinonen piti vuodesta 1928 alkaen Suomessa ja ulkomailla; viimeisin oli Helsingissä Galleria BE'19:ssä joulukuussa 2002. Kuollessaan Heinonen oli 96-vuotias.
Heinoselle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1970. Hän oli myös Tanskan kuninkaallisen taideakatemian kunniajäsen. Hänen teoksiaan on Ateneumin taidemuseossa, Amos Andersonin taidemuseossa, Ranskan ja Venäjän valtioiden kokoelmissa sekä Antwerpenin, Lundin, Varsovan, Łódźin ja Budapestin sekä useiden Suomen kaupunkien taidemuseoissa. Heinosen vanhemmat olivat maalarimestari Hugo Heinonen (1884–1931) ja Sievä Heinonen o.s. Heikkilä (1883–1963); perheen muut lapset olivat urheilijana parhaiten tunnettu Mauno Heinonen (1911–1940) ja palohälytysmestari Tauno Heinonen (1920–2002). Aarre Heinonen oli naimisissa kirjailija Tuomi Elmgren-Heinosen kanssa. Heillä oli kolme lasta: Marja Suna (muotisuunnittelija), Reijo E. Heinonen (teologian professori) ja Pilvi Heinonen-Boesen (sellisti).
Kirjallisuutta

Heinonen, Reijo ym. (toim.): Aarre Heinonen: Eurooppalainen taiteilija ja taiteen lähettiläs. Lahden taidemuseon julkaisuja, uusi sarja, nro 2/2006. Lahti: Lahden taidemuseo, 2006. ISBN 951-849-607-2. ISSN 1795-9608
Aiheesta muualla

Pilvi Heinosen ylläpitämä Aarre Heinosen kotisivu.
Aarre Heinonen Kansallisgallerian kokoelmissa
Heinonen, Aarre. Kirjav@ – Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta.
Heinonen, Aarre hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Aarre Heinonen : Käynti Riian museoissa, Helsingin Sanomat, 06.01.1935, nro 5, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pillerinpyörittäjästä taidemaalariksi. Taiteilija Aarre Heinonen on myös apteekkimies, musiikinopettaja ja pesäpallon pelaaja, Seura, 10.08.1938, nro 32, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Barbara Heinonen

Barbara Carita Heinonen (o.s. Fredriksson; s. 1968 Parainen) on Maarianhaminan entinen kaupunginjohtaja. Hän toimi kaupunginjohtajana vuosina 2015–2021. Heinosen puolue on RKP (Suomen ruotsalainen kansanpuolue). Ennen kaupunginjohtajuuttaan hän toimi Paraisten kaupunginvaltuuston ja -hallituksen puheenjohtajana sekä useissa luottamustehtävissä muun muassa Suomen Kuntaliitossa, Varsinais-Suomen liitossa. Heinonen on koulutukseltaan juristi ja kauppatieteiden maisteri.
Yksityiselämä

Heinonen on naimisissa ja neljän lapsen äiti. Hän harrastaa kestävyysurheilua, ja hän on osallistunut Ironman-kilpailuihin.
Barbara Heinonen oli ehdokkaana vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Ura ja luottamustehtäviä

Oikeusministeriö, kihlakaunnanvouti 2009–2014, hallintovouti 2014–2015
Puolustusministeriö, ministerin erityisavustaja 2002–2003
Maarianhaminan kaupunki, kaupunginjohtaja 2015–2021
Paraisten kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 2009–2012
Paraisten kaupunginhallituksen puheenjohtaja 2001–2008
Kaupunginvaltuutettu 1997–2012
Paraisten ympäristölautakunta, varajäsen 1997–1998, jäsen 1999–2000
Rakennuslupajaosto 1997–2000
Suomen kuntaliiton ruotsinkielinen neuvottelukunta 2001–2004, varajäsen 2005–2008
Varsinais-Suomen maakuntavaltuusto 2001–2012
Varsinais-Suomen aluepelastuslautakunta, varajäsen 2002–2004, jäsen 2005–2012
Turun seudun jätehuolto Oy, hallitus varajäsen 2003–2015
Turunmaan kuntakokous, 2001–2002
Turunmaan Seutu ry, hallitus 2002–2004
Paraisten Vesi Oy, hallituksen varapuheenjohtaja 2005–2016
Archipelagia Golf Ab Oy, hallitus 2007–2012
Rotary 2005 -2016, presidentti 2014–2015
Åbolands Folkhögskola, hallituksen jäsen 2010- ja puheenjohtaja 2015–
Turun Osuuskauppa, hallintoneuvosto 2003–2016
Paraisten Puhelin Oy, hallintoneuvosto 2004–2016, puheenjohtaja 2013–2016
Lähi-Tapiola Sydkusten – Etelärannikko, hallintoneuvosto, puheenjohtaja 2013–2016
Ålands Ömsesidiga, keskinäinen vakuutusyhtiö, hallintoneuvosto 2016–
Itämerisäätiö 2016–
Bärkraft, Ahvenanmaan maakunnan kestävän kehityksen neuvosto, jäsen 2016–
RKP:n Turunmaan piirin puheenjohtaja 2006–2007
Jäätteenmäen hallitus, hallitusneuvottelut 2003
Kustaa Heikkilä

Kustaa Emanuel Heikkilä
Kustaa Emanuel Heikkilä (5. toukokuuta 1893 Alahärmä – 11. maaliskuuta 1977) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Kustaa Heikkilä ja Maria Lahti. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Lenny Erika Erikssonin kanssa.
Opinnot

Heikkilä kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Viipurin reaalikoulussa vuosina 1925–1926. Hän suoritti Kenttätykistön kapitulanttikoulun vuosina 1923–1924 ja Reserviupseerikoulun vuonna 1926.
Jääkärikausi

Heikkilä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 3. helmikuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Heikkilä saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä, Kukossa, Kelhossa ja Kämärässä sekä Viipurissa, missä hän haavoittui 28. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Heikkilä siirrettiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Kaartin jääkäripataljoonaan, missä hän toimi koulutusaliupseerina 2. komppaniassa. Koulutusaliupseerin tehtävistä hänet siirrettiin 21. tammikuuta 1919 Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:een ja 1. huhtikuuta 1919 alkaen Keski-Suomen rykmenttiin, missä hän toimi niin ikään koulutusaliupseerina 7. komppaniassa. Armeijasta hän erosi vakinaisesta palveluksesta 30. syyskuuta 1920, mutta astui takaisin palvelukseen jo 1. helmikuuta 1923 ja sijoitettiin Kenttätykistörykmentti l:een, missä hän toimi koulutusaliupseerina 3. patterissa ja myöhemmin viestivaraston hoitajana. Viestivaraston hoitajan tehtävistä hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1928 rehumestariksi Porin rykmenttiin 2. pataljoonaan, josta hänet siirrettiin koko rykmentin rehumestariksi 1. toukokuuta 1934.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Heikkilä osallistui E-kolonnan johtajana Jalkaväkirykmentti 15:ssä ja osallistui talvisodan taisteluihin Summassa. Välirauhan aikana hän toimi komppanianpäällikkönä Jalkaväenkotijoukkojen 1. komppaniassa, josta hänet siirrettiin Jalkaväkirykmentti 14:n II Pataljoonan talousupseeriksi ja edelleen hänet siirrettiin Esikuntakomppanianpäälliköksi 5. Prikaatin II Pataljoonaan, missä hän palveli aina jatkosodan puhkeamiseen saakka. Jatkosodan puhjettua Heikkilä siirrettiin Esikuntakomppaniaan päälliköksi ja hevosupseeriksi Jalkaväkirykmentti 5:n II Pataljoonaan, mistä hänet siirrettiin Varikkojoukkueenjohtajaksi 25. Eläinlääkintäkeskukseen, jossa tehtävässä hän toimi aina sotien päättymiseen saakka. Jatkosodassa hän osallistui taisteluihin Karjalankannaksella ja Maaselän kannaksella. Armeijasta hän erosi vakinaisesta palveluksesta sotien jälkeen ja siirtyi porttivahdiksi Turun kunnallissairaalaan.
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Origo

Origo tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:
origo, koordinaatiston nollapiste
Origo, kirjailija Jouni Lompolon pakinoissaan käyttämä nimimerkki
Origo, Burst-yhtyeen albumi vuodelta 2005
Origo, Jenni Vartiaisen albumi vuodelta 2025
”Origo”, Joci Pápain esittämä laulu Eurovision laulukilpailussa 2017
Origo, sukunimenä:
Paolo Carlo Francesco Origo (1840–1928), italialainen katolinen piispa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Origo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Timo-Erkki Heino

Timo-Erkki Heino (s. 1945) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli pitkään Yleisradiossa ja erikoistui tutkivaan journalismiin, josta hänet on palkittu kolmella Lumilapio-palkinnolla. Hän toimii nykyisin freelancerinä.
Heino on toiminut muun muassa Yle TV1 -kanavan MOT-ohjelman toimittajana ja Ykkösdokumentti-ohjelmapaikan vastaavana tuottajana. Vuonna 1994 hänelle myönnettiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinto Etelä-Afrikkaa käsitelleistä dokumenteistaan.
Heino opiskeli 1960-luvun lopulla valokuvausta Taideteollisen korkeakoulun Kamerataiteen osastolla ja aloitti journalismin Lehtikuvan valokuvaajana 1968. Marras-joulukuussa 2007 Heino piti valokuvanäyttelyn helsinkiläisessä galleria Laterna Magicassa.
Teoksia

Pankkien uhrit : kertomuksia täältä jostakin : työpäiväkirja. Turun yliopisto, 1999. ISBN 951-29-1537-5.
Politics on paper : Finland's South Africa Policy 1945-1991. Nordiska Afrikainstitutet, 1992. ISBN 91-7106-326-9.
Tunnustukset

Lumilapio-palkinto
1997, Pankkilaskun maksajat, TV1
2011, tv-ohjelma Verovapaa vyöhyke, Yle MOT
Aiheesta muualla

Heinon ohjelmia tuloista ja tuloeroista, Yle Elävä arkisto
Heinon dokumentteja pankkikriisistä, Yle Elävä arkisto
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Heinkel

| Heinkel |
| --- | --- |
Perustettu:  1. joulukuuta 1922
Perustaja:  Ernst Heinkel
Toimiala:  lentokoneteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ernst Heinkel Flugzeugwerke A.G. oli saksalainen lentokonetehdas.