stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turun Messukeskus

| Turun Messukeskus |
| --- | --- |
Sijainti:  Artukainen, Turku, Suomi
Koordinaatit:  60°27′15″N 22°11′04″E﻿ / ﻿60.4542°N 22.1844°E﻿ / 60.4542; 22.1844
Rakennustyyppi:  Kongressikeskus
Valmistumisvuosi:  1989
 fiTurun Messukeskus 
  
Turun Messukeskus (ruots. Åbo Mässcentrum) on Turussa, Artukaisten kaupunginosassa sijaitseva messukeskus. Se valmistui vuonna 1989. Messuyhtiö on perustettu vuonna 1987. Aikaisemmin se järjesti tapahtumia osuuskuntana. Messukeskuksella on käytössä kolme suurta näyttelyhallia, joissa tilaa on  yhteensä 12 000 m2. Lisäksi vuonna 2018 uusittu aulatila ja kokoustilat, joita on 5 kpl. Talossa on myös auditorio, jonka kapasiteetti on 500 henkilöä.
Turun Messukeskus on yksi Messu- ja tapahtumajärjestäjät ry perustajajäsenistä.
Liiketoimintaan kuuluvat omien messutapahtumien  ohella tilojen vuokraus ulkopuolisille tapahtumajärjestäjien tapahtumiin ja tilaisuuksiin, kokoustilojen vuokraus. Messukeskus vuokraa kalustoa ja messutekniikkaa, suunnittelee näytteluykokonaisuuksia, rakentaa messuosastoja  omassa talossa sekä muualla oleviin tapahtumiin. Messukeskuksen toiminnasta vastaa Turun Messukeskus Oy, jonka pääomistaja on Turun kauppakamari. Muita merkittäviä omistajia ovat Turun kaupunki ja ProAgria Farma.
Turun Messukeskuksen toimitusjohtajina ovat toimineet; Tuomas Kyttä, Hannele Wolf-Mannila, Juhani Leppä ja Marja Pekkanen.
Tilat

Turun Messukeskus järjestää suurtapahtumia, vuokraa tiloja, sekä rakentaa ja suunnittelee messuosastoja. Messukeskuksessa on viisi kokoustilaa, auditorio sekä suuri parketilla varustettu ravintolasali, joka toimii myös tarvittaessa kokous- ja juhlatilana. Aula- ja kokoustilat on uudistettu 2018. Pysäköintitilaa messukeskuksella on käytössä noin 3000 autolle, ulkotilat ovat myös vuokrattavissa tapahtumiin.
Tapahtumia

Turun Messukeskuksessa järjestettyjä tapahtumia ovat mm.:
Turun Kirjamessut
Maata näkyvissä -festarit -nuorisotapahtuma
RekryExpo
Turun Talouspäivät: Säästä & Sijoita (Arkistoitu – Internet Archive)
Rakenna & Sisusta (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun Ruoka- ja Viinimessut
Venexpo
Navigate (Arkistoitu – Internet Archive)
Osaava Nainen (Arkistoitu – Internet Archive)
Caravan Show[vanhentunut linkki]
Turun Taide- ja Antiikkimessut (Arkistoitu – Internet Archive)
Piha & Puutarha (Arkistoitu – Internet Archive)
Mökki & Meri (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Turun Messukeskuksen sivusto
Turun Palloseuran SM-liigakausi 2016–2017

Turun Palloseuran SM-liigakausi 2016–2017 oli TPS:n järjestyksessään 70. pääsarjakausi. Kausi alkoi TPS:n osalta 16. syyskuuta 2016 kotiottelulla Oulun Kärppiä vastaan ja päättyi 13. maaliskuuta 2017 kotiottelulla Porin Ässiä vastaan. Joukkueen päävalmentajana jatkoi edelliseltä kaudelta tuttu Ari-Pekka Selin.
Runkosarja

Turun Palloseura sijoittui runkosarjassa toiseksi saaden 13 pistettä ykköstä Tampereen Tapparaa vähemmän ja 2 pistettä kolmanneksi sijoittunutta Kalevan Palloa enemmän. Seura teki 167 maalia, mikä oli koko liigassa kolmanneksi eniten ja päästi 123 maalia, vähiten koko liigassa. TPS voitti varsinaisella peliajalla tasan puolet kaikista otteluistaan, yhteensä 30. Seuran hyökkääjä Jasper Lindsten voitti koko SM-liigan plus/miinustilaston lukemallaan +28.
Pudotuspelit

Pudotuspeleissä seura hävisi Helsingin HIFK:lle neljännesfinaalisarjan voitoin 2–4.
Jääkiekon SM-liiga 2016–2017
HIFK • HPK • Ilves • Jukurit • JYP • KalPa • KooKoo • Kärpät • Lukko • Pelicans • SaiPa • Sport • Tappara • TPS • Ässät
Turun Palloseuran SM-liigakausi 2015–2016

Turun Palloseuran SM-liigakausi 2015–2016 oli TPS:n järjestyksessään 69. pääsarjakausi. Kausi alkoi TPS:n osalta 12. syyskuuta 2015 kotiottelulla Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan ja päättyi 10. maaliskuuta 2016 vierasottelulla Porin Ässiä vastaan. Edellisen kauden lopussa valmentanut Jarno Pikkarainen vaihtui KHL:n Barys Astanasta tulleeseen Ari-Pekka Seliniin.
Runkosarja

TPS sijoittui runkosarjassa seitsemänneksi saaden neljä pistettä kuudenneksi sijoittunutta Rauman Lukkoa vähemmän. Seura oli Kalevan Pallon kanssa tasapisteissä, mutta voitot (TPS 23, KalPa 21) ratkaisivat asian Palloseuran hyväksi. Turun Palloseura teki runkosarjassa 150 maalia, lukema oli liigan kahdeksanneksi paras, ja päästi 152 maalia joka oli liigan kahdeksanneksi eniten. Seuran paras pistemies Tomi Kallio ylsi pistepörssissä kymmenen parhaan joukkoon.
Pudotuspelit

Pudotuspelien Villi kortti-kierroksella Palloseura kohtasi Vaasan Sportin. TPS voitti sarjan kummatkin ottelut. Neljännesfinaali Oulun Kärppiä vastaan alkoi Palloseuran kannalta lupaavasti, kun joukkue voitti ensimmäisen ottelun Kalle Kaijomaan jatkoerämaalilla. Seuraava peli päättyi murskaavasti 1-6 ja seuraava 0-3. Sarjan lopputulos oli 2-4 Kärpille.
Turun kesäyliopisto

| Turun kesäyliopisto |
| --- | --- |
 engl. Turku Summer University 
Motto:  Kaikille avointa kaikkina vuodenaikoina
Perustettu:  1936
Tyyppi:  kesäyliopisto
Osoite:  Sirkkalankatu 4, 20520 Turku
Sivusto:  www.turunkesayliopisto.fi
Turun kesäyliopisto (engl. Turku Summer University) on Turun alueella toimiva, Turun Aikuiskoulutussäätiön ylläpitämä, vapaan sivistystyön oppilaitos. Laki vapaasta sivistystyöstä 1998/632 määrittelee kesäyliopistot alueellisen koulutustarjonnan oppilaitoksiksi, joiden toiminnassa painottuvat korkeakouluopetus sekä alueen muihin osaamis- ja sivistystarpeisiin vastaaminen ottaen huomioon myös korkeakoulutettu väestö.
Turun kesäyliopisto järjestää laadukasta ja korkeatasoista aikuiskoulutusta, johon voi osallistua elämän eri vaiheissa, ilman pohjakoulutus-, ikä- tai muita vaatimuksia ja pääsääntöisesti ilman erillistä hakumenettelyä. Koulutukset ovat pääsääntöisesti sivutoimisia opintoja ja ne painottuvat ilta-aikoihin.
Koulutustarjonta monipuolistaa ja täydentää alueen muiden oppilaitosten tarjontaa sekä koulutusten sisältöjen että järjestämisajankohtien osalta. Turun kesäyliopiston koulutustarjonnassa on mm. avointa yliopisto- ja ammattikorkeakouluopetusta, työelämän täydennyskoulutusta, kielikursseja, lukion kertauskursseja ja abikursseja, tilauskoulutusta yrityksille ja organisaatioille, harrastekursseja ja yleissivistävää koulutusta.
Turun kesäyliopiston päämääränä on olla alueellisesti tunnettu ja tunnustettu korkeatasoisen koulutuksen tuottaja, aktiivinen ja yhteistyökykyinen vaikuttaja, ennakoiva ja uudistuva sekä taloudellisesti vakaa koulutuksen järjestäjä. Toiminnassa tärkeitä asioita ovat vastuullisuus ja luotettavuus, palveluhenkisyys sekä opiskelumahdollisuuksien tarjoaminen kaikille.
Historia

Turun kesäyliopisto on perustettu vuonna 1936 ja se on yksi Suomen vanhimmista kesäyliopistoista. Yksityinen Turun yliopiston kansansivistystoimikunta perusti Turun kesäyliopiston vuonna 1936 jatkamaan jo vuonna 1922 aloitettua kesäopetusta. Vuonna 1999 kesäyliopistoista tuli vapaan sivistystyön oppilaitoksia ja Turun kesäyliopiston ylläpitäjäksi ryhtyi Turun Aikuiskoulutussäätiö. 1980-luvulta alkaen Turun kesäyliopiston toiminta on ollut ympärivuotista.
Aiheesta muualla

Turun kesäyliopisto
Suomen kesäyliopistot
Marko Hietala

| Marko Hietala |
| --- | --- |
 Marko Hietala vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Marko Tapani Hietala
Syntynyt: 14. tammikuuta 1966 (ikä 59)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Marko Hietala Marco Hietala
Aktiivisena:  1982–
Tyylilajit:  metallimusiikki
Soittimet:  bassokitara, laulu
Yhtyeet:  Tarot, Nightwish, Sinergy, Northern Kings, Sapattivuosi, Raskasta joulua
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Marko Tapani ”Marco” Hietala (s. 14. tammikuuta 1966 Tervo) on suomalainen muusikko, Tarot-metalliyhtyeen perustaja, bassokitaristi ja laulaja. Hänet tunnetaan Nightwishin entisenä pitkäaikaisena jäsenenä (2002–2021). Hän on laulanut myös Sapattivuosi- ja Northern Kings -yhtyeissä ja Raskasta joulua -projektissa. Hän perusti 1980-luvulla veljensä kanssa Tarot-yhtyeen. Hietala tunnettiin Tarotin alkuajoista lähtien taiteilijanimellä Marco Hietala, mutta toukokuussa 2019 ilmestyneen sooloalbuminsa yhteydessä hän otti käyttöön syntymänimensä Marko, jota hän käyttää jatkossa kaikissa projekteissaan.
Levytykset

Soolotuotanto
Mustan sydämen rovio (2019)
Roses from the Deep (2025)
Nightwish
Century Child (2002)
Once (2004)
Dark Passion Play (2007)
Imaginaerum (2011)
Endless Forms Most Beautiful (2015)
Human. :II: Nature. (2020)
Tarot
Northern Kings
Reborn (2007)
Rethroned (2008)
Sapattivuosi
Ihmisen merkki (2009)
Sinergy
To Hell and Back (2000)
Suicide by My Side (2002)
Raskasta joulua
Raskasta Joulua – 2004
Raskaampaa joulua – 2006
Raskasta Joulua – 2013
Ragnarok Juletide – 2014
Raskasta Joulua 2 – 2014
Tulkoon joulu – akustisesti – 2015
Raskasta joulua IV – 2017
Viides adventti – 2022
Conquest
Worlds Apart – 1999
Slave to the Power: The Iron Maiden Tribute – 2000 (kappaleella "The Evil That Men Do")
Yhteistyöt ja projektit > Studiossa

Amorphis
Far from the Sun (2003) – tuottaja
Eclipse (2006) – tuottaja
Silent Waters (2007) – tuottaja
Skyforger (2009) – tuottaja
The Beginning of Times (2011) – tuottaja
Warmath
Gehenna (1990) – tuottaja
Damnation Play (1991) – tuottaja
Yksityiselämä

Hietalalla on kaksi poikaa ja tytär. Seiska-lehden mukaan Hietala muutti vuonna 2010 Kuopion asuntomessualueelle samana vuonna valmistuneeseen taloon. Hän lopetti alkoholin käytön kokonaan vuonna 2010.
Hietala jätti toukokuussa 2016 avioerohakemuksen Pohjois-Savon käräjäoikeuteen. Elokuussa 2018 hän meni naimisiin Camilla Cavalcantin kanssa.  Avioparilla on asunto Espanjassa.
Kirjallisuutta

Timo Kangasluoma, Marco Hietala – Ruostumaton Docendo 2017 ISBN 9789522914040
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marko Hietala Wikimedia Commonsissa
Marco Hietalan esittely Tarotin sivustolla
Marko Hietala Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Marko Hietala lauluntekijänä - Kansalliskirjaston Finna
| n k Nightwish |
| --- | --- |
 Tuomas Holopainen  Kai Hahto  Emppu Vuorinen  Floor Jansen  Troy Donockley  Jukka Koskinen   Entiset jäsenet: Tarja Turunen  Sami Vänskä  Anette Olzon  Jukka Nevalainen  Marko Hietala 
Studioalbumit:  Angels Fall First  Oceanborn  Wishmaster  Century Child  Once  Dark Passion Play  Imaginaerum  Endless Forms Most Beautiful  Human. :II: Nature.  Yesterwynde 
Livealbumit:  From Wishes to Eternity  End of an Era  Made in Hong Kong (And in Various Other Places)  Showtime, Storytime  Vehicle of Spirit  Decades: Live in Buenos Aires 
Kokoelmat:  Wishmastour 2000  Tales from the Elvenpath  Bestwishes  Highest Hopes  The Sound of Nightwish Reborn  Lokikirja  Walking in the Air – The Greatest Ballads  Decades 
EP:t:  Sleeping Sun  Over the Hills and Far Away 
Singlet:  ”The Carpenter”  ”Sacrament of Wilderness”  ”Walking in the Air”  ”Sleeping Sun”  ”The Kinslayer”  ”Sleepwalker”  ”Deep Silent Complete”  ”Ever Dream”  ”Bless the Child”  ”Nemo”  ”Wish I Had an Angel”  ”Kuolema tekee taiteilijan”  ”The Siren”  ”Sleeping Sun”  ”Eva”  ”Amaranth”  ”Erämaan viimeinen”  ”Bye Bye Beautiful”  ”The Islander”  ”Storytime”  ”The Crow, the Owl and the Dove”  ”Élan”  ”Endless Forms Most Beautiful”  ”Alpenglow”  ”My Walden”  ”Noise”  ”Harvest”  ”Perfume of the Timeless”  ”The Day of...”  ”An Ocean of Strange Islands”  ”Lanternlight” 
Kirjat:  Nightwish Songbook  Nightwish  Dark Passion Gallery  Nightwish - Imaginaerum 1642 päivää  Nightwish - We Were Here 
Videot ja televisio:  From Wishes to Eternity  End of Innocence  End of an Era  Imaginaerum  To Nightwish with Love  Showtime, Storytime  Vehicle of Spirit  Decades: Live in Buenos Aires 
Muuta:  Diskografia  Luettelo kappaleista 
Tarot
|  Pecu Cinnari  Marco Hietala  Zachary Hietala  Tommi ”Tuple” Salmela  Janne Tolsa  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Spell of Iron  Follow Me into Madness  To Live Forever  Stigmata  For the Glory of Nothing  Suffer Our Pleasures  Crows Fly Black  Gravity of Light  The Spell of Iron MMXI 
Livealbumit:  To Live Again  Undead Indeed 
Kokoelmat:  Shining Black 
Singlet:  ”Wings of Darkness”  ”Love’s Not Made for My Kind”  ”Rose on the Grave”  ”Angels of Pain”  ”As One”  ”Warhead”  ”The Punishment”  ”Undead Son, Mama”  ”You”  ”I Walk Forever” 
Sinergy
|  Kimberly Goss  Alexi Laiho  Roope Latvala  Lauri Porra  Janne Parviainen >  Marco Hietala  Tonmi Lillman  Jesper Strömblad  Sharlee D'Angelo  Ronny Milianowicz  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Beware the Heavens  To Hell and Back  Suicide by My Side 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana
Lapinpaimenkoira

| Lapinpaimenkoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Suomi
Määrä:  Jäljellä suomessa ja muualla maailmassa
Rodun syntyaika:  1940-luku
Alkuperäinen käyttö:  seurakoira
Nykyinen käyttö:  Seurakoira
Elinikä:  16
Muita nimityksiä:  kukonharjunkoira, Cockhill's Finnish Lapphound
FCI-luokitus:  Ryhmä 5
Ulkonäkö
Väritys:  musta
Lapinpaimenkoira eli kukonharjunkoira on jäljellä oleva  suomalainen koirarotu. Nimestään huolimatta se ei ollut kotoisin Lapista, vaan Etelä-Suomesta.
Ulkonäkö

Lapinpaimenkoira oli suomenlapinkoiraa hieman kookkaampi ja pitkäkarvaisempi, yleensä väriltään kokomusta, ja osa senaikaisista ulkomuototuomareista "tunnisti" sen valokuvan perusteella belgianpaimenkoira groenendaeliksi.
Alkuperä

1930-luvulla lappalaisia poropaimenkoiria – lähinnä suomenlapinkoiria – vietiin Etelä-Suomeen, missä niitä risteytettiin pitkäkarvaisen karjalankarhukoiran kanssa. Tarkemmin eriteltyinä kantakoirista yksi oli lappalainen porokoira, yksi venäläinen ostjakkikoira ja yksi pitkäkarvainen karjalankarhukoira, ja myöhemmin jalostukseen käytettiin vielä jonkin verran aitoja poroa paimentavia koiria. Näin syntyi uusi rotu nimeltä kukonharjunkoira, joka rekisteröitiin vuonna 1945 lapinpaimenkoirana ja joka sai virallisen rotumääritelmän vuonna 1946. Pian myös suomenlapinkoiria ja lapinporokoiria alettiin rekisteröidä saman nimen alle, minkä vuoksi kaikki kolme alkoivat risteytyä keskenään.
Vuonna 1967 Suomen Kennelliitto muutti rodun nimen pelkäksi lapinkoiraksi, koska kukonharjutyyppisillä koirilla ei ollut mitään tekemistä paimennuksen kanssa. Samana vuonna se myös päätti avata oman rekisterinsä lyhytkarvaisille menesjärveläistyyppisille koirille, joita alettiin kutsua lapinporokoiriksi erotuksena lapinkoirista. Kukonharju-variaatio alkoi harvinaistua sen jälkeen, kun vuonna 1971 rekisteriin päätettiin ottaa myös poropaimentaustaisia lapinkoiria, niin kutsuttuja paimensukuisia lapinkoiria. 1980-luvun alussa syntyivät viimeiset miltei puhdasrotuiset kukonharju-linjan koirat. Kukonharjunkoiraa löytyy kuitenkin nykyistenkin suomenlapinkoirien taustalta, ja aina vuoteen 1975 asti lapinkoirilla noudatettiin kukonharjulaisen tyypin rotumääritelmää. Suomenlapinkoirien nykylinjoissa vaikuttaa kolme kukonharjutyypin yksilöä: vuonna 1968 syntynyt Muru, vuonna 1974 syntynyt Jermu sekä vuonna 1975 syntynyt Aapan Taika (puoliksi kukonharjulainen).
Alkuperä > Etymologia

Nimitys lapinpaimenkoira tulee siitä, että rodun esi-isät tulivat Lapista. 1950–1970-lukujen aikana Kukonharjun kennel oli yksi merkittävimmistä kasvattajista, minkä vuoksi alettiin käyttää nimitystä kukonharjunkoira.
Terveys

Lapinpaimenkoiran sanottiin olleen sisäsiittoinen, minkä vuoksi se kärsi erinäisistä terveysongelmista.
Turun VPK

Turun VPK:n talo, Brankku. Pääsisäänkäynnin edessä Erik Julinin rintakuva (1948, 2012), Walter Runeberg.
Turun VPK on Turussa toimiva Suomen vanhin vapaaehtoinen palokunta ja Pohjoismaiden vanhin yhä toiminnassa oleva vapaaehtoinen palokunta. Sen perustamiskokous pidettiin 28. elokuuta 1838 Kupittaanpuiston kaivosalissa, ja palokunta suoritti ensimmäisen sammutustehtävänsä  29. toukokuuta 1840.
Nykyisin Turun VPK toimii Varsinais-Suomen pelastuslaitoksen sopimuspalokuntana. Vuoden 1998 lopussa vapaapalokunnan jäsenmäärä oli 216 henkeä.
Toimitalo, Turun VPK:n talo, sijaitsee Turun keskustassa Eerikinkadun ja Eskelinkadun kulmassa.
Kalusto

RVS161 pelastusyksikkö
RVS1612 sammutusauto
RVS163 säiliöauto
RVS167 miehistöauto
Entiset ajoneuvot

Turun VPK hankki ensimmäisen paloautonsa vuonna 1924 ja vuonna 1925 Turun VPK hankki kolme Ford-merkkistä autoa sekä hinattavan moottoriruiskun. Vuonna 1933 se hankki Packard-merkkisen avomallisen henkilöauton, joka muutettiin 1938 umpikoriseksi. Vuonna 1936 hankittiin Chevrolet-merkkinen kuorma-auto. Sotavuosina VPK sai Chevrolet-kuorma-auton läänin palokuntaliitolta, joka oli saanut sen lahjoituksena Ruotsista. Vuonna 1954 VPK hankki ensimmäisen varsinaisen sammutusauton Vanajan, ja vuonna 1958 Dodge Power Wagonin. 1968 ja 1970 käyttöön hankittiin kaksi Internationalin sammutusautoa, joista luovuttiin vuonna 2000. Vuodesta 2004 vuoteen 2012 VPK:lla oli käytössä Varsinais-Suomen Aluepelastuslaitoksen Volvo F6 -sammutusauto, tunnukseltaan T62.
Aiheesta muualla

Turun VPK:n kotisivu
Kuikkula

Asiakirja Nummen ja Pappilan kylien isojaosta.
Kuikkula (joissakin asiakirjoissa Kuikula) on yksi Nummen ryhmäkylän kantatiloista.
Historia

Kuikkulan tila on perimätiedon mukaan 1500-luvulta. Ensimmäiset säilyneet kirjalliset dokumentit Kuikkulasta ovat isojaon ajalta. Nummen alueen isojako suoritettiin 1787.
Kuikkulan tila mainitaan Suomen maatilat -tietokirjassa vuodelta 1932.
"Kuikkala ja Alitalo, 1 km Turusta. Omistajat v:sta 1898 Frans ja Hulda (o. s. Heinonen) Rinne. Ollut isännän suvulla 52 v. Erotettu n. 20 tonttimaata. Pinta-ala 106 ha, josta puutarhaa 0,2, peltoa 42, luonnonniittyä 3, metsämaata 60 ja joutomaata 0,8 ha. Rakennukset tasaisten savimultapeltojen päässä, kirkon vieressä, taajan asutuksen keskellä. Päärakennus (6 huon.) puusta, yli 100 v. vanha. Karjakartano, jossa 30 lehmän navetta ja 5 hevosen talli, rakennettu sementtitiilistä 1925; siinä on vesijohto (sähköpumppu) ja automaattiset juomakupit. Viljelyskiertoja 2: A, 2 kevätviljaa, 2 heinää, juurikasvit; B. kesanto, syysvilja, 3 heinää, laidun, 3 kevätviljaa. V. 1929 oli rukiilla 5 ha, kauralla 14, ohralla 2,2, sekaviljalla 2, perunalla 1,6, rehujuurikasveilla 1,5, heinällä 6,2, laitumena 4,5 ja kesantona 5 ha. Kotieläimiä: 7 hevosta, 24 lehmää, 1 sonni, 8 sikaa ja 40 kanaa. Siat SY-rotua. Turkuun myydään viljaa, maitoa, lihaa, munia, perunoita ja rehuja. Hoidettu havumetsä, josta myyty saha- ja polttopuita. Sähkövalo ja -voima Maarian Sähkö Oy:ltä. Kotitarvemylly, katkaisusirkkeli ja osuus traktoriin"
Historia > Asukkaita/omistajia

1608-1629 Thomas Perss
1629-1650 Clemet Thomass
1650-1669 Paul Perss
1670-1687 Henric Bertilss
1687-1720 Jöran Henricss Kuikkula
1720-1730 Anders Jöranss Kuikkula /Brita
1731-1737 Johan Simonss
1737- ?      Jacob Mattss/Maria Andersd Kuikkula
1755-1775 Michel Johanss Kuikkula
1786-1800 Johan Michelss Kuikkula
1800-1829 Henric Åkerberg [kauppias Heikosta]
1829- ?       Anders Nyman [kauppias]
1840-1844 Christian Blanqvist [kirkkoherra]
1844-1877 Concordia Christiansd Blanqvist
1844-1877 Edla Christiansd Blanqvist
1877-1879 Johan August Kajander [räätälimestari]/ Eva Christina Bang
1879-1897 Gustaf Henricss/Johanna Carlsd
1897-1939  Frans Alfred Kustaanp Rinne/Hulda Maria(o.s.Heinonen)
1939-1979? Frans Urpo Rinne
1979-?         Turun Ylioppilaskyläsäätiö
? - 2016       Turun kaupunki
2016 -          Yksityinen omistaja
Merirosvolippu

Stereotyyppinen merirosvolippu: pääkallo, jonka alla sääriluut ristikkäin
Merirosvolippu tai pääkallolippu on perinteinen eurooppalaisten ja amerikkalaisten merirosvojen käyttämä tunnus. Nykyään tyypillisenä merirosvolippuna pidetään mustapohjaista kangasta, jossa on valkoinen pääkallo ja sen alapuolella valkoiset sääriluut ristikkäin.
Alkuperä

Merirosvot käyttivät aikoinaan myös punaisia lippuja, joita pelättiin yhtä paljon tai jopa enemmän kuin mustia lippuja. Punalipun alkuperä lienee englantilaisten kaappareiden käyttämässä Britannian Red Ensign -merenkulkulipussa. Lipun käyttö englantilaisilla kaapparilaivoilla oli Amiraliteetin vaatimus vuodelta 1694. Kun sota espanjalaisia vastaan päättyi 1714, useat kaapparit ryhtivät merirosvoiksi, ja jotkin heistä säilyttivät verta symboloivan punalipun.lähde? Kerrotaan, että mustaa merirosvolippua pelkäävät merimiehet rukoilivat, etteivät koskaan joutuisi näkemään punalippua merirosvolaivalla, sillä punalipulla oli vain yksi tarkoitus: hävinneet tapettaisiin viimeiseen mieheen, armoa ei pyydettäisi eikä annettaisi.
Rooman valtakunnan aikoina pääkalloja ja ihmisruumiin pitkiä luita pidettiin esillä katakombeissa, luostareissa, kirkoissa, kryptissa ja hautausmailla. Jalkojen ja käsivarsien luut sekä pääkallo ovat ihmisruumiin kestävimpiä luita, ja kestävät pitkään ruumiin lahoamisen jälkeenkin. Luut asetettiin esille kunnioituksesta vainajaa kohtaan. Myöhemmin pääkallo ja ristikkäiset luut kuvattiin kaiverruksissa ja patsaissa edellä mainituissa paikoissa, muistutuksena ihmisten kuolevaisuudesta. Ne toimivat myös varoituksena turhamaisuuden synnistä. Pääkallosta ja ristikkäisistä luista on tullut yleinen kuoleman symboli.
Merirosvolipun käyttö

Ensinäkemältä vaikuttaisi että merirosvolipun nostaminen tai pitäminen esillä pitkän aikaa ennen hyökkäystä olisi turhaa ja varoittanut hyökkäyksen kohteena olevaa alusta. Merirosvolipun käyttö onkin ollut eräänlainen psykologisen sodankäynnin esimuoto. Merirosvon tavoite oli kaapata alus kokonaisena ja kaikkine lasteineen. Maineeltaan verenhimoisena pidetty merirosvokapteeni saattoi jo pelkällä lipullaan pelotella hyökkäyksen kohteena olevan laivan miehistön antautumaan ilman vastarintaa ja ilman ainoatakaan tykinlaukausta.
Merirosvolipun nostaminen liian aikaisin oli myös hyödytöntä. Hyökkäyksen kohteena oleva alus saisi tällöin varoituksen hyvissä ajoin ja voisi yrittää paeta. Myös sotalaivoille oli annettu ohjeet tulittaa vapaasti merirosvolippua käyttäviä aluksia.
Eräs yleisimmistä käytännöistä merirosvojen keskuudessa oli harhauttaa hyökkäyksen kohteena olevan aluksen miehistöä nostamalla joko uhrin kotimaan tai tälle ystävällismielisen valtion lippu, ja sen turvin purjehtia lähelle kaapattavaa alusta. Merirosvolippu nostettiin vasta sitten, kun merirosvoalus oli päässyt riittävän lähelle, eikä vallattava alus enää ehtinyt paeta tai puolustautua.
Myöhempi käyttö

Mustavalkoista merirosvolippua on käytetty myös sotalaivoissa; merisotakirjallisuus kertoo laajalti että monet erityisesti brittiläiset sukellusvenepäälliköt käyttivät pääkallolippua voitonmerkkinään: lippuun ommeltiin upotettujen laivojen ja alas ammuttujen lentokoneiden siluetteja, ristissä olevia tykinputkia tykistöhyökkäysten kunniaksi, kumiveneiden kuvia maihin laskettujen agenttien tai rynnäkköjoukkojen sekä pienoispelastusrenkaita merestä pelastettujen merkeiksi. Tämä lippu liehui aluksen periskooppitukien huipulla satamaan tultaessa menestyksellisten partiomatkojen jälkeen. Amerikkalaiset korvasivat käytännön periskooppiin sidotulla luudalla ja vihollisaluksia kuvaavilla pienoisviireillä. Joillakin aluksilla, muun muassa USS Harderilla (komentajakapteeni Samuel D Delaney), oli omia yksityislippujaan; Harderin lipussa oli vihreällä pohjalla hyppäävä valkea delfiini, joka piteli toisessa evässään punakärkistä torpedoa ja toisessa kuohuvaa oluttuoppia.
Kuninkaallisessa laivastossa merirosvolippu eli Jolly Roger on sukellusveneiden epävirallinen taistelulippu. Perinne alkoi vuonna 1911 amiraali sir Arthur Wilsonin todettua, että "sukellusveneet ovat hyvin epäbrittiläinen ase" ja "kaikki kiinnisaadut sukellusvenemiehet pitäisi hirttää merirosvoina". Kapteeniluutnantti, sittemmin amiraali Max Horton otti tällöin oman veneensä HMS E-9:n tunnukseksi Jolly Rogerin, ja tapa levisi. Tapana on, että brittisukellusvene saa käyttää Jolly Rogeria sen jälkeen, kun alus on palannut kotiin onnistuneelta palvelusmatkaltaan.