stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Evangelical Presbyterian Church

| Evangelical Presbyterian Church |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  protestantismi
Teologia:  reformoidut kirkot
Hallinto:  presbyteerinen
Yhteistyötahoja:  National Association of Evangelicals
Toiminta-alue:   Yhdysvallat
Päätoimipaikka:  Livonia, Michigan
Perustettu:  1981
Julkaisut:  The Globe
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Evangelical Presbyterian Church (lyh. EPC, suom. Evankelinen presbyteerikirkko) on yhdysvaltalainen presbyteerinen kirkkokunta. Kirkkokunnan juuret ovat sisällissodassa vuonna 1861 eteläiseen ja pohjoiseen jakautuneiden presbyteerien yhdistymisessä. Evankelinen presbyteerikirkko perustettiin kun amerikkalaisten presbyteerien kaksi suurta haaraa valmistautuivat yhdistymään. Evankelinen presbyteerikirkko muodostettiin konservatiivien toimesta, jotka hylkäsivät emokirkkojen teologisen liberalisoitumisen.
Aiheesta muuualla

Kirkkokunnan verkkosivusto (englanniksi)
Seili (albumi)

| Seili Jenni Vartiainen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2009–2010
 Julkaistu: 31. maaliskuuta 2010  (digi / rajoitettu CD)  14. huhtikuuta 2010 (CD)  14. tammikuuta 2011 (LP)
 Formaatti: CD / LP / digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Jukka Immonen
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 36.44
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.    Midprice: 1.
Jenni Vartiaisen muut julkaisut
| Ihmisten edessä 2007 | Seili 2010 | Terra 2013 |
Seili on Jenni Vartiaisen toinen sooloalbumi. Se julkaistiin virallisesti 14. huhtikuuta 2010 sekä tätä ennen digitaalisesti ja rajoitettuna ennakkopainoksena 31. maaliskuuta. Albumia on myyty multiplatinalevyn verran, virallisten tilastojen mukaan noin 152 000 kappaletta ja se on noussut 15 Suomen kaikkien aikojen myydyimmän albumin joukkoon.
Vuonna 2011 Seili palkittiin Vuoden albumin Emma-palkinnolla.
Taustaa

Kappaleiden tekemiseen osallistuivat Jenni Vartiaisen itsensä lisäksi Jukka Immonen, Teemu Brunila, Mariska ja Paula Vesala. Seili-albumilla Vartiainen on osallistunut aiempaa enemmän eri instrumenttien soittamiseen ja muun muassa avausraita ”Koti” on hänen itse pianolla soittamansa ja sovittamansa. Mariskan sanoitukset ovat tuoneet esiin Vartiaisen synkempää puolta, kun taas Brunilan tekstit ovat positiivisempia. Vartiainen otti vaikutteita kappaleiden soundiin lauluista, joita hän oli valinnut nuoruudessaan luisteluohjelmiinsa. Kansien sisätekstit ovat Vartiaisen omaa käsialaa, niin kuin ensimmäisellä Ihmisten edessä -albumillakin. Albumin kannen on suunnitellut yhdessä Vartiaisen kanssa Janne Uotila, ja kannen kuvan on ottanut Juha Mustonen.
Albumin nimeksi otettu Seili on Turun saaristossa sijaitseva saari, jonne leprapotilaita lähetettiin 1600-luvulta 1800-luvulle eristyksiin ja sen jälkeen mielisairaita. Vartiaisen mukaan nimi tarkoittaa vertauskuvallisesti ”matkaa tuntemattomaan saareen, pakenemista arjesta musiikin maailmaan”. Albumin toinen kappale ”Seili” on Mariskan sanoittama ja Vartiaisen ja Immosen säveltämä.
Julkaisu

Seili julkaistiin digitaalisesti ja rajoitettuna fyysisenä ennakkopainoksena 31. maaliskuuta 2010, mutta kauppoihin levy ilmestyi virallisesti vasta 14. huhtikuuta.  Albumi julkaistiin myös rajoitettuna vinyylipainoksena 14. tammikuuta 2011 osana Levyale-kampanjaa. Painos myytiin loppuun alle viikossa. Musiikkivideot julkaistiin kappaleista ”En haluu kuolla tänä yönä” (ohjaus Miikka Lommi), ”Nettiin” (ohjaus Misko Iho), ”Missä muruseni on” (ohjaus Mikko Harma) ja ”Eikö kukaan voi meitä pelastaa?” (ohjaus Jukka Immonen, Jenni Vartiainen).lähde?
Albumilta julkaistiin kuusi singleä. Ensimmäisenä 1. helmikuuta 2010 julkaistu ”En haluu kuolla tänä yönä” teki Music Control -radiolistan ennätyksen nousemalla julkaisuviikollaan sijalle 7, ja se nousi saman listan ykkössijalle kolmannella listaviikollaan. Levyn toisena singlenä julkaistiin kappale ”Nettiin”. Kolmas single oli ”Missä muruseni on”, neljäs ”Duran Duran” ja viides ”Eikö kukaan voi meitä pelastaa”. Viimeisin ”Minä ja hän” julkaistiin lähes kaksi vuotta albumin julkaisun jälkeen.
Vastaanotto

Seili sai hyvän vastaanoton niin arvostelijoilta kuin yleisöltä. Vartiainen keräsi palkinnot vuoden 2010 Emma-gaalassa kategorioissa Vuoden albumi, Vuoden biisi (”En haluu kuolla tänä yönä”), Vuoden myydyin albumi, Vuoden pop-/rockalbumi, Vuoden live-esiintyjä ja Vuoden naissolisti. Lisäksi ”Missä muruseni on” sai yleisöäänestyksessä Vuoden musiikkivideon Emman. Albumin kansi valittiin keväällä 2012 yleisöäänestyksessä Suomen kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi levynkanneksi Roadrunnerin jälkeen. Seililtä julkaistuja kolmea singleä ”En haluu kuolla tänä yönä”, ”Missä muruseni on” ja ”Duran Duran” on myyty yli kultalevyrajan, yli 5 000 kappaletta.
Vastaanotto > Arvostelut

MTV3: ()
Soundi: ()
Stara: ()
Dome: ()
Vastaanotto > Listamenestys

Huhtikuussa 2010 digitaalisen julkaisunsa jälkeen Seili nousi Suomen albumilistalla ykköseksi. Vähitellen albumin sijoitus laski seitsemännelle sijalle saman vuoden elokuuhun mentäessä, minkä jälkeen sijoitus vaihteli neljännen ja seitsemännen sijan välissä. Seili ylsi takaisin ykkössijalle lokakuussa ja pysyi kärkikolmikossa 23 viikkoa vuoden 2011 maaliskuun alkuun. Albumi pysyi kaikkiaan 15 viikkoa listaykkösenä, 58 viikkoa kymmenen kärjessä ja itse listalla yhteensä 62 peräkkäistä viikkoa eli yli vuoden. Seili palasi listalle heinäkuussa 2011 sijalle 17 ja edelleen sijalle kaksi, minkä jälkeen se putosi listalta. Seili oli vuoden 2010 ostetuin albumi ja myi multiplatinaa.
Kappaleet

Koti – 01.23 (säv. T. Brunila, sov. J Vartiainen)
Seili – 04.48 (säv. J. Vartiainen, J. Immonen, san. Mariska)
En haluu kuolla tänä yönä – 03.45 (säv. J. Vartiainen, J. Immonen, san. Mariska)
Nettiin – 03.36 (säv.  ja san. T. Brunila)
Missä muruseni on – 03.42 (säv.  J. Vartiainen, J. Immonen, san. Mariska)
Duran Duran – 03.53 (säv.  ja san. T. Brunila)
Minä ja hän – 04.28 (säv.  J. Vartiainen, J. Immonen ja H. Korkeamäki san. Mariska)
Kiittämätön – 03.18 (säv.  J. Vartiainen, J. Immonen, san. J. Vartiainen, P. Vesala)
Eikö kukaan voi meitä pelastaa? – 03.37 (säv. J. Vartiainen, J. Immonen ja P. Sarin, san. J. Vartiainen, P. Vesala)
Halvalla – 04.16 (säv. ja san. T. Brunila)
Norjalais-tanskalainen evankelinen vapaakirkko

Norjalais-tanskalainen evankelinen vapaakirkko (engl. Norwegian-Danish Evangelical Free Church) oli vuosina 1884–1950 Yhdysvalloissa toiminut vapaakirkkokunta. Kirkko oli yksi Evangelical Free Church of American edeltäjistä.
Historia

Norjalaiset maahanmuuttajat perustivat vuonna 1884 seurakuntia Bostonin ja Tacoman alueella yhteistyösssä American Congregational Churchin kanssa. Ensimmäinen norjalais-tanskalainen seurakunta järjestäytiyi Tacomassa 12. tammikuuta 1884 ja se tunnettiin nimellä Scandianvian Free Congregational Church. Toinen seurakunta oli Bostonin norjalainen evankelinen vapaaseurakunta, joka perustettiin tammikuussa 1885.
Kirkon varhaiset papit kuten R. A. Jernberg, P. C. Trandberg ja Marcus Whitman Montgomery olivat tulleet kongregationaliseen Chicagon teologiseen seminaariin opettajiksi ja alumeniksi. Norjalaiset hyödynsivät yhteyksiään Fredrik Fransonin ja P. P. Waldenströmin pohjoismaisiin herätysliikkeisiin kehittääkseeen seurakuntiaan ja raamattukoulutustaan. Norjalaiset järjestäytyivät virallisesti kirkkokunnaksi vuonna 1912.
Norjalais-tanskalainen evankelinen vapaakirkko yhdistyi ruotsalaisen evankelisen vapaakirkon kanssa Evangelical Free Church of America-kirkkokunnaksi.
Veikkausliiga

| Veikkausliiga |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Veikkausliigan kausi 2025 

Laji:  jalkapallo
Maa(t):   Suomi
Perustettu:  1990
Toimitusjohtaja:  Timo Marjamaa
Motto:  Tunnusta väriä
Joukkueita:  12
Hallitseva mestari:  KuPS
Eniten mestaruuksia:  HJK (17)
Sarjataso:  1.
Alempi taso:  Ykkösliiga
TV:  Ruutu+ (kaikki ottelut), Yle (6-7 ottelua)
Aiheesta muualla
Sivusto
Veikkausliiga on Suomen jalkapallon korkein sarjataso. Veikkausliigassa pelaa 12 joukkuetta. Sarjaan nousemista ja putoamista ohjaa Suomen jalkapallon sarjajärjestelmä. Sarjakaudet pelataan yleensä huhti-marraskuun välisenä aikana. Kukin joukkue pelaa kahdentoista joukkueen kaksinkertaisen runkosarjan, jonka jälkeen kuusi parhaiten sijoittunutta pelaa kaksinkertaisen mestaruussarjan ja jälkimmäiset kuusi joukkuetta yksinkertaisen karsintasarjan. Sarjan voittaja saa paikan UEFA:n Mestarien liigan karsintaan ja toiseksi sekä kolmanneksi sijoittuneet saavat paikan Konferenssiliigaan. Sarjassa viimeiseksi sijoittunut joukkue putoaa Ykkösliigaan ja toiseksi viimeinen karsii paikasta Ykkösliigan nousukarsinnan voittaneen joukkueen kanssa.
Veikkausliiga muodostettiin vuonna 1990 seurajohtoiseksi pääsarjaksi ja se on tunnettu vuodesta 1992 sen pääsponsorin, Veikkauksen, mukaisesti. Veikkausliiga on seurojen hallinnoima organisaatio, joka hallinnoi miesten jalkapalloilun pääsarjaa ja sen kaupallisia oikeuksia. Suomen Palloliitto vastaa sarjan lisenssijärjestelmästä, erotuomariasioista sekä kurinpitoasioista. Veikkausliigan toimitusjohtajana on marraskuusta 2010 lähtien toiminut Timo Marjamaa ja hallituksen puheenjohtajana marraskuusta 2020 lähtien Kaarlo Kankkunen.
Veikkausliiga on kesälajien suosituin palloilusarja ja Suomen toiseksi suosituin palloilusarja jääkiekon SM-liigan jälkeen. Veikkausliigan yleisökeskiarvo on ollut viime vuosina nousussa ja kaudella 2024 yleisökeskiarvo oli noin 3 000 katsojaa ottelua kohden. Veikkausliigan televisiointi-oikeudet ovat Nelonen Medialla ainakin vuoteen 2027 saakka, joka lähettää kaikki ottelut Ruutu-palvelussa. Yle Urheilu näyttää kanavillaan vähintään 6–7 ottelua kaudessa.
Veikkausliigassa on pelannut sarjan perustamisen jälkeen 43 jalkapalloseuraa. Sarjan 35. kautena mestaruuden on voittanut useimmiten Helsingin Jalkapalloklubi (17 kertaa). HJK:n lisäksi mestaruuden on voittanut kymmenen seuraa: Haka (5), Tampere United (3), FC Jazz (2), Kuopion Palloseura (2), FC Kuusysi (1), TPV (1), MyPa (1), FC Inter Turku (1), Seinäjoen Jalkapallokerho (1) ja IFK Mariehamn (1). Ainoastaan HJK on pelannut jokaisella Veikkausliiga-kaudella. Veikkausliiga sijoittuu vuosina 2024–2025 UEFA:n maapisterankingissa eurooppalaisten sarjojen keskinäisessä vertailussa sijalle 38.
Historia > Sarjan perustaminen (1990–1991)

Seurojen johtaman jalkapallosarjan perustamista pohdittiin ensimmäisen kerran 1970-luvun lopulta lähtien. Sarjan esikuvana toimi menestyksekkääksi osoittautunut jääkiekon SM-liiga. Sarjahanke konkretisoitui 20. maaliskuuta 1989 kun Suomen Palloliiton ja SM-seurat ry:n välillä kirjoitettiin sopimus Jalkapalloliiga ry:n perustamisesta.
Sarja aloitti toimintansa kaudella 1990 nimellä Futisliiga. Uuden sarjan myötä sarjaan tulivat mukaan runkosarjan jälkeen pelattavat pudotuspelit. Sarjan kaksiosaisessa loppuottelusarjassa pelasivat 1980-luvulta tutut kestomenestyjät Helsingin Jalkapalloklubi ja Lahden FC Kuusysi, jotka vuorottelivat mestareina seuraavina vuosina. HJK voitti ensimmäisen liigamestaruuden ja seuraavana vuonna oli puolestaan Kuusysin vuoro. Kauden 1992 päätteeksi voittaja oli jälleen HJK.
Historia > Muotoutuminen Veikkausliigaksi (1992–2000)

Kauden 1991 jälkeen sarjan pääsponsoriksi tuli Veikkaus, jonka nimi on tästä lähtien ollut osa suomalaisen miesten jalkapallon pääsarjaa. HJK:n rinnalle 1990-luvun merkkitekijöiksi nousivat porilainen FC Jazz ja anjalankoskelainen MyPa. MyPa nousi Veikkausliigaan kaudeksi 1992, jolloin seuraa tähdittivät valmentaja Harri Kampman sekä tulevat suomalaisen jalkapalloilun ikonit Jari Litmanen ja Sami Hyypiä.
Brasilialaistähdillä vahvistunut FC Jazz voitti mestaruudet vuosina 1993 ja 1996. Porilaisten mestaruusvuosien väliin mahtui TPV:n yllätysmestaruus vuonna 1994 ja FC Hakan mestaruus vuonna 1995. Kaikkina näinä neljänä vuotena hopeaa otti MyPa. Erityisesti TPV:n voittoa on pidetty sensaatiomaisena ja osoituksena henkisen valmennuksen merkityksestä, sillä seuran pelaajamateriaalia pidettiin varsin tavanomaisena, minkä lisäksi seura oli menettänyt edellisen kauden kaksi suurinta pelaajansa paikalliskilpailijalleen. Kausien 1995 ja 1996 päätteeksi hallitseva mestari putosi Ykköseen. Näin kävi sekä TPV:lle ja yllättäen myös Hakalle, vaikka joukkueessa pelasivat sarjan parhaimmistoon kuuluvat Valeri Popovitš ja Oleg Ivanov.
Kaudella 1997 Suomen mestaruuden voittanut HJK selviytyi vuonna 1998 ensimmäisenä suomalaisseurana Mestarien liigaan. HJK pelasi Mestarien liigassa Benficaa, Kaiserslauternia ja PSV Eindhovenia vastaan. Joukkueessa pelasivat muun muassa Valioliigaan myöhemmin siirtyneet Mikael Forssell ja Aki Riihilahti. Kotimaassa valtikan otti kuitenkin FC Haka. Haka palkkasi valmentajakseen Keith Armstrongin ja nousi kaudeksi 1998 takaisin pääsarjaan voittaen tämän jälkeen kolme mestaruutta putkeen vuosina 1998–2000. Tähän ei yksikään seura aiemmin ollut pystynyt. MyPa puolestaan otti kolme peräkkäistä pronssia vuosina 1999–2001.
Eräs 1990-luvun lopun puhutumpia tapauksia oli helsinkiläisen lähiöseuran PK-35:n nousu Pasi Rautiaisen valmentamana neljän kauden aikana Kolmosesta Veikkausliigaan kaudeksi 1998. Syksyllä 1998 liikemies Hjallis Harkimo osti joukkueen, joka nimettiin uudelleen FC Jokereiksi. Samalla Harkimo aloitti Töölön jalkapallostadionin suunnittelun ja rakentamisen. Jokereiden tähtijoukkue putosi kuitenkin pääsarjasta kauden 2001 päätteeksi ja vuonna 2003 seura päätyi HJK:n omistukseen.
Historia > Tamperelaisten menestyskausi (2001–2007)

2000-luvun alussa merkittävä kehitysaskel oli Veikkausliigan ja Suomen Palloliiton välisen työnjaon selkiyttäminen vuonna 2001. Uuden sopimuksen mukaisesti seurojen hallinnoima Veikkausliiga sai oikeuden neuvotella itsenäisesti markkinointi- ja televisiointioikeuksista. Palloliiton vastuulle puolestaan jäi sarjajärjestelmän ja seurojen osallistumisoikeuden hallinnointi. 2000-luvun alussa Veikkausliigan merkkitekijäksi nousi Tampereen Ilveksen ja TPV:n fuusiona syntynyt Tampere United. Tamperelaisseura voitti vuosien 2001–2007 välisenä aikana Suomen mestaruudet vuosina 2001, 2006 ja 2007 sekä yhteensä kuusi SM-mitalia.
Tamperelaisten mestaruusvuosien väliin mahtui HJK:n tuplamestaruus Keith Armstrongin valmentamana kausilla 2002 ja 2003. Armstrongin entinen seura Haka palasi mestariksi ja vuonna 2005 MyPa saavutti viimein mestaruuden edellisinä vuosina voittamansa kahdeksan mitalin huipennnukseksi. Kaudella 2005 Veikkausliigan ympärillä kuohui erityisesti AC Allianssin talousvaikeuksien johdosta. Seuran omistajaksi tullut belgialais-kiinalainen liikemiesryhmä osoittautui vedonlyöntihuijareiksi. Seuran valmentaja ja ulkomaalaispelaajat järjestivät tahallisen tappion Hakaa vastaan heinäkuussa 2005. Seuran ympärille kehittynyt vyyhti johti lopulta seuran sulkemiseen pois sarjasta tammikuussa 2006.
Historia > Helsinkiläisten kultakausi (2008-2014)

Kauden 2008 päätteeksi Veikkausliigaan saatiin kokonaan uusi mitalikolmikko, kun turkulainen FC Inter voitti mestaruuden, pari vuotta aikaisemmin liigaan noussut espoolainen FC Honka otti hopeaa ja FC Lahti otti pronssia. Erityisesti Hongasta suunniteltiin pääkaupunkiseudulla vastavoimaa HJK:lle sekä pelillisesti että ilmiönä. Vaikka Honka voittikin vielä hopeaa kausilla 2009 ja 2013, alkoi vuonna 2009 kuitenkin HJK:n ennätykselliseksi muodostunut kuuden kultamitalin putki. Vuoden 2011 liigamestaruuden HJK voitti vielä kaikkien aikojen suurimmalla marginaalilla, 24 pisteen erolla.
Seurojen talousvaikeudet aiheuttivat kuitenkin jälleen ongelmia pääsarjassa. Vuonna 2011 Wilson Raj Perumalin ympärille kehittyi laaja Veikkausliigaa koskenut sopupelitutkimus. Ottelufiksariksi paljastunut Perumal oli tehnyt satojentuhansien eurojen sijoituksen Tampere Unitediin, minkä lisäksi tutkimus koski myös Rovaniemen Palloseuraa. Keskusrikospoliisin tutkimuksen seurauksena useat RoPS:n afrikkalaispelaajat vangittiin sekä tuomittiin rangaistuksiin ja Tampere United suljettiin pois sarjasta. Talousvaikeuksiin ajautuivat myös FC Honka, joka luopui sarjapiakasta kauden 2014 jälkeen ja MyPA, jonka rahoitus hiipui kun seuraa tukenut Myllykoski-yhtiö myytiin UPM:lle. MyPa:n liigalisenssi evättiin tammikuussa 2015.
Historia > Ammattimaisten olosuhteiden aika (2015–)

Kaudella 2015 Suomen mestarien listaan lisättiin uusi nimi. Ensimmäisellä liigakaudellaan 2014 hopealle yltänyt Seinäjoen Jalkapallokerho kirkasti mitalinsa kultaiseksi Simo Valakarin johtamana. SJK:n menestys käynnisti Veikkausliigassa myös uusien stadionhankkeiden kauden. Ensimmäisen uudet stadionit rakentuivat pohjalaismaakuntiin: Seinäjoelle rakentui vuonna 2016 paikallisten yrittäjien voimin uusi jalkapallostadion, jota seurasi samana vuonna Vaasan uusi Hietalahden jalkapallostadion. Stadionsuunnitelmia syntyi pian myös Kokkolassa, Pietarsaaressa, Kuopiossa, Oulussa, Lahdessa ja Espoossa. Seuraavana uusista stadioneista toteutui Tampereen Tammelan stadion, joka avattiin vuonna 2024. Pietarsaaren Project Liv Arena valmistuu kesällä 2025.
Seuraavalla kaudella Veikkausliigan mestariksi nousi niin ikään ensikertalainen, sarjassa kaudesta 2005 pelannut ahvenanmaalainen IFK Mariehamn. Maarianhaminalaisten mestaruutta pidettiin suurena altavastaajan tekemänä yllätyksenä, joka huomioitiin laajasti myös maailmalla. Seinäjoen ja Maarianhaminan jälkeen HJK palasi Mika Lehkosuon johtamana mestaruuskantaan tuplamestaruudellaan vuosina 2017–2018. Kaudesta 2017 lähtien kahdeksan perättäistä mitalia ottanut Kuopion Palloseura nousi HJK:n haastajaksi ja voitti mestaruuden vuonna 2019 Jani Honkavaaran johtamana.
Kaudella 2020 Veikkausliigaan vaikutti kansainvälinen koronapandemia, jonka vuoksi sarjakausi aloitettiin poikkeuksellisesti vasta heinäkuussa. 2020-luvun alkupuolta sarjaa on hallinnut HJK, joka voitti neljä mestaruutta putkeen vuosina 2020–2023. HJK:n suurimpana haastajana on ollut KuPS, joka kauden 2020 pronssin jälkeen nousi kolme kertaa peräkkäin hopealle kausilla 2021–2023 ja mestaruuteen vuonna 2024.
Sarjajärjestelmä

Veikkausliigassa on kaudella 2024 12 joukkuetta. Liigassa ottelun voitosta saa kolme pistettä ja tasapelistä yhden pisteen.
Liigan mestari pääsee Mestarien liigan karsintojen toiselle karsintakierrokselle. Toiseksi sijoittunut ja eurolopputurnauksen voittanut joukkue pääsevät Konferenssiliigan karsintojen ensimmäiselle karsintakierrokselle. Liigan viimeiseksi sijoittunut joukkue tippuu Ykkösliigaan ja toiseksi viimeiseksi sijoittunut karsii liigapaikasta Ykkösliigan nousukarsinnan voittanutta joukkuetta vastaan kaksiosaisessa liigakarsinnassa.
Osallistuvilta seuroilta vaaditaan muun muassa taloudellisia edellytyksiä sekä olosuhdeohjelman pykälien täyttämistä liigalisenssin myöntämiseksi.
Mikäli sarjan päätyttyä joukkueet ovat tasoissa, paremmuuden ratkaisee:
a) Maaliero eli tehtyjen ja päästettyjen maalien erotus.
b) Tehtyjen maalien lukumäärä.
c) Kaikkien a) ja b) kohdan soveltamisen jälkeen jäljellä olevien tasapisteisiin päätyneiden joukkueiden keskinäisten ottelujen 1) pisteet, 2) maaliero, 3) tehdyt maalit.
d) Jos c-kohdan soveltamisen jälkeen kahden tai useamman joukkueen kesken ei sijoitusta voida määritellä, ratkaisee näiden joukkueiden keskinäinen ottelu tai ottelut.
e) Arpa.
Sarjajärjestelmä > Runkosarja

Joukkueet pelaavat kaksinkertaisen (yksi ottelu jokaista joukkuetta vastaan koti- ja vieraskentällä) runkosarjan. Runkosarja kestää huhtikuusta syyskuuhun.
Sarjajärjestelmä > Mestaruus- ja haastajasarjat

Runkosarjassa kuusi parhaiten sijoittunutta joukkuetta pelaavat yksinkertaisen (yksi ottelu jokaista joukkuetta vastaan koti- tai vieraskentällä) mestaruussarjan. Kuusi heikoiten sijoittunutta joukkuetta taas pelaavat yksinkertaisen haastajasarjan. Mestaruus- ja haastajasarjat pelataan syys-lokakuussa.
Mestaruussarjan ensimmäiseksi sijoittunut joukkue on Veikkausliigan mestari. Haastajasarjan viimeiseksi jäänyt joukkue tippuu Ykkösliigaan.
Hallinto

Liigaa hallinnoi Jalkapalloliiga ry, jonka hallituksen puheenjohtajana on marraskuusta 2020 lähtien toiminut Kaarlo Kankkunen. Hallituksessa istuu yksi jäsen kustakin liigaseurasta. Liigan toimitusjohtaja on Timo Marjamaa. Liigan toimisto sijaitsee Helsingissä Töölön jalkapallostadionin tiloissa. Alempien sarjatasojen toiminnasta vastaa Palloliitto ja sen piirit.
Liigalla on päätäntävalta muun muassa markkinointi- ja televisiointisopimuksistaan. Sarjajärjestelmän hyväksyy Palloliitto liigan esityksestä (sopimus vuodelta 2001). Seurojen liigalisenssien myöntämisestä päättää liigahallituksen ja Palloliiton liittohallituksen yhteinen liigalisenssikomitea.
Palloliitto ja Veikkausliiga allekirjoittivat 24. joulukuuta 2015 kausia 2016–2020 koskevan sopimuksen jalkapallon ylimmän sarjatason (Veikkausliiga) järjestämisestä. Sopimuksen sisältö on Palloliiton ja Veikkausliigan asettamien työryhmien esitysten mukainen.
Liiga on eurooppalaisten jalkapallon ammattilaisliigojen yhteistyöjärjestön European Leaguesin jäsen.
Hallinto > Puheenjohtajat

Kari Kontuniemi 1989–1991
Matti Pelttari 1991–1996
Olli Rehn 1996–1997
Ari Lahti 1997–2001
Jussi Sarvikas 2001–2005
Hannu Rautiainen 2005–2010
Lasse Lehtinen 2010–2017
Matti Apunen 2017–2020
Kaarlo Kankkunen 2020–
Hallinto > Toimitusjohtajat

Jukka Suominen 1989–1997
Mika Eskola 1997–2000
Jan Walden 2000–2010
Timo Marjamaa 2010–
Joukkueet kaudella 2025

| Joukkue | Kaupunki | Perustettu | Päävalmentaja | Kapteeni |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| AC Oulu | Oulu | 2002 |  Rauno Ojanen |  Niklas Jokelainen |
| FC Haka | Valkeakoski | 1934 |  Andy Smith |  Niklas Friberg |
| FC Inter | Turku | 1990 |  Vesa Vasara |  Juuso Hämäläinen |
| FC KTP | Kotka | 2000 |  Juha Malinen |  |
| FC Lahti | Lahti | 1996 |  Toni Lindberg |  Mikko Viitikko |
| FF Jaro | Pietarsaari | 1965 |  Niklas Vidjeskog |  Johan Brunell |
| IF Gnistan | Helsinki | 1924 |  Jussi Leppälahti |  Jukka Raitala |
| IFK Mariehamn | Maarianhamina | 1919 |  Bruno Romão |  Robin Sid |
| Ilves | Tampere | 1931 |  Joonas Rantanen |  Otso Virtanen |
| KuPS | Kuopio | 1923 |  Jani Honkavaara |  Petteri Pennanen |
| SJK | Seinäjoki | 2007 |  Toni Lehtinen |  Ville Tikkanen |
| VPS | Vaasa | 1924 |  Jussi Nuorela |  Jesper Engström |
Joukkueet kaudella 2025 > Stadionit kaudella 2025

| Joukkue | Kaupunki | Kotikenttä | Kapasiteetti | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| AC Oulu | Oulu | Raatin stadion | 4 400 |  |
| FC KTP | Kotka | Arto Tolsa Areena | 4 780 |  |
| FC Haka | Valkeakoski | Tehtaan kenttä | 3 516 |  |
| FC Inter | Turku | Veritas Stadion | 9 372 |  |
| FF Jaro | Pietarsaari | Pietarsaaren keskuskenttä | 2 000 |  |
| HJK, IF Gnistan | Helsinki | Töölön jalkapallostadion | 10 770 |  |
| IFK Mariehamn | Maarianhamina | Wiklöf Holding Arena | 1 635 |  |
| Ilves | Tampere | Tammelan stadion | 8 000 |  |
| KuPS | Kuopio | Kuopion keskuskenttä | 5 000 |  |
| SJK | Seinäjoki | OmaSp Stadion | 5 817 |  |
| VPS | Vaasa | Hietalahden jalkapallostadion | 6 009 |  |
Joukkueet kaudella 2025 > Entiset joukkueet

Espoo: FC Honka
Helsinki: Atlantis, FinnPa, HIFK, Jokerit, PK-35, Ponnistus, Viikingit
Hämeenlinna: FC Hämeenlinna
Jyväskylä: JJK
Kemi: PS Kemi
Kokkola: KPV
Kouvola: MYPA
Kotka: FC KTP
Kuusankoski: Kumu
Lahti: Kuusysi, Reipas
Mikkeli: MP
Oulu: OTP, FC Oulu
Pietarsaari: FF Jaro
Pori: FC Jazz (aik. PPT)
Rovaniemi: RoPS
Seinäjoki: TP-Seinäjoki
Tampere: TPV, TamU
Tornio: TP-47
Turku: TPS
Vantaa: Allianssi, PK-35 Vantaa
Mestaruuspatsas

Liigan mestaruuspatsas on naantalilaisen taiteilijan Timo Iivosen suunnittelema ja toteuttama, ja se on ollut käytössä ensimmäisestä liigakaudesta 1990 lähtien. 15 kilogrammaa painava ja 80 senttimetriä korkea patsas esittää kahta jalkapalloilijaa pallontavoittelutilanteessa. Patsas on hitsattu yhteen noin 300 osasta.
2000-luvun alkuun asti patsas tunnettiin nimellä Futura-patsas yhteistyökumppani Nesteen mukaan, mutta sittemmin patsaasta on käytetty vain nimeä Veikkausliigan mestaruuspatsas. Taiteilija Iivonen työskenteli liigan perustamisen aikoihin Naantalin Neste-huoltoasemalla, mitä kautta patsasprojekti tuli hänen toteutettavakseen.