stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muinaisen ikilehden ritarikunta

Muinaisen ikilehden ritarikunta (engl. Order of the Most Ancient Welwitschia mirabilis) on Namibian korkein kunnianosoitus. Ritarikunta perustettiin vuonna 1995 presidentti Sam Nujoman julistuksella. Kunnianosoitusta jaetaan maan presidenteille sekä muiden maiden valtionpäämiehille.
ritarikunnan nauha
Minka

| Minka |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  11. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Vilhelmiina
Infobox OKNimi-testi OK: 
Minka on naisen etunimi. Sen on alun perin puolalainen variantti Vilhelmiinasta, joka on ”lujatahtoista kypäränkantajaa” merkitsevän Vilhelmin sisarnimi. Suomessa Minka-nimeä annettiin jonkin verran jo 1900-luvun puolivälissä, ja se on selvästi yleistynyt vuosituhannen vaihteen jälkeen. Vuoden 2019 loppuun mennessä se oli annettu noin 880 henkilölle. Vuodesta 2020 lähtien Minkan nimipäivä on 11. huhtikuuta.
Tunnettuja nimenkantajia

Minka (s. 1970), yhdysvaltalainen eteläkorealaissyntyinen malli, esiintyjä ja näyttelijä
Minka Kelly (s. 1980), yhdysvaltalainen näyttelijä
Minka Kuustonen (s. 1985), suomalainen näyttelijä
Bilitis – tyttö ja unelma

| Bilitis – tyttö ja unelma> Bilitis |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Hamilton
Käsikirjoittaja:  Catherine Breillat Jean-Louis Roncornoi
Perustuu:  Bilitisin laulut (Pierre Louÿs, 1894)
Tuottaja:  Sylvio Tabet
Säveltäjä:  Francis Lai
Kuvaaja:  Bernard Daillencourt
Leikkaaja:  Henri Colpi Michel Valio
Lavastaja:  Eric Simon
Pääosat:  Patti D’Arbanville Mona Kristensen Bernard Giraudeau Gilles Kohler Mathieu Carrière
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Films 21 MIP Mars International Productions Ectafilms
Levittäjä:  O. Y. Kinosto (Suomessa)
Ensi-ilta:  1977
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bilitis – tyttö ja unelma on David Hamiltonin ohjaama ranskalainen eroottinen draamaelokuva vuodelta 1977. Romantiikkaa ja softcore-pornografiaa yhdistelevä elokuva kertoo 1930-luvun Ranskassa elävästä teini-ikäisestä Bilitis-tytöstä, joka viettää kesää vanhemman avioparin luona ja kokee seksuaalisen heräämisen.
Bilitis perustuu ranskalaisen kirjailijan Pierre Louÿsin Bilitisin lauluihin. Elokuva oli brittiläissyntyisen Hamiltonin ensimmäinen ohjaustyö, mutta hän oli jo aiemmin saavuttanut arvostusta alastonkuvillaan. Runsaasti alastomuutta ja naisten välisiä rakkauskohtauksia sisältävä elokuva oli huomattava menestys taide-elokuvien harrastajien parissa. Kehuja sai erityisesti Francis Lain ääniraita. Myöhemmät arvostelut ovat olleet pääasiassa keskinkertaisia tai kielteisiä, joskin elokuvan pehmeää kuvamaailmaa on kehuttu.
Juoni

Seitsemäntoistavuotias Bilitis käy sisäoppilaitosta. Hän ihastuu valokuvaaja Lucasiin muttei uskalla ryhtyä suhteeseen. Koulun päätyttyä hän lähtee au pairiksi nuoren avioparin Melissan ja Pierren luokse. Avioliitto on hajoamaisillaan ja Pierre raiskaa vaimoaan säännöllisesti. Bilitis ihailee Melissan naisellisuutta ja kauneutta ja aloittaa lesbosuhteen, jonka Melissa myöhemmin päättää. Kun Pierre lähtee rakastajattarensa kanssa Monte Carloon, alkaa Bilitis etsiskellä Melissalle sopivaa rakastajaa, jonka lopulta löytää Lucasista. Elokuvan lopussa molemmat ihastuksensa menettänyt Bilitis palaa sisäoppilaitokseen ja muistelee haikeana kulunutta kesää.
Muutamissa kohtauksissa Bilitis lukee ääneen Louÿsin alkuperäisteoksesta otettuja runoja. Ne esitetään hahmon omina, elämäkerrallisina teksteinä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Patti D’Arbanville  | … |  Bilitis   |
|  Mona Kristensen  | … |  Melissa   |
|  Bernard Giraudeau  | … |  Lucas   |
|  Gilles Kohler  | … |  Pierre   |
|  Mathieu Carrière  | … |  Nikias   |
Taustaa

Seksuaalinen initiaatio oli ennen 1970-lukua lähinnä eksploitaatio- ja pornoelokuvien aihe. Vuosikymmenen mittaan alettiin kuitenkin tehdä seksuaalista itsetutkiskelua käsitteleviä, pornografiaa ja psykologista melodraamaa yhdisteleviä elokuvia. Just Jaeckinin Emmanuelle (1974) oli lajityypin perusteos, jota seurasi sarja O:n tarinan (1975) ja Bilitisin kaltaisia softcore-elokuvia. Niissä rohkea seksuaalisuus yhdistyi kauniiseen kuvaukseen, rauhalliseen tunnelmointiin, unenomaiseen musiikkiin ja taide-elokuvasta ammentaviin kerrontaratkaisuihin. Kovista pornoelokuvista ne erosivat korkeampien tuotantoarvojensa ansiosta sekä myös siinä, että yhdyntää ei näytetty. Eroottisten draamojen tekninen laatu ja hienovarainen tyyli antoivat niille varsinaisia pornoelokuvia laajemman valtavirran näkyvyyden ja hyväksynnän.
Ennen elokuvaohjaajaksi siirtymistään Hamilton oli valokuvaaja. Hän oli erikoistunut romanttisiin otoksiin, jotka kuvasivat kauniita teinityttöjä ja nuoria naisia. Hamiltonin valokuville oli ominaista luonnollisuuden korostaminen, kuten synteettisten materiaalien, vahvan meikin ja näyttävien kampausten välttäminen. Mallit olivat usein alastomia tai käyttivät maalaiselämään viittaavia vaatteita. Kuvat olivat intiimejä mutteivät pornografisia. Hamilton teki myös mainoksia ja otti kuvia Voguen kaltaisille muotilehdille. Hän oli alallaan sangen arvostettu.
Kuvaukset ja julkaisu

Bilitisissä Hamilton siirsi valokuviensa teemat elokuvaan. Pääosan esittäjä Patti D’Arbanville oli tunnettu 26-vuotias näyttelijätär. Melissan näyttelijä Mona Kristensen oli todellisuudessa vain vuotta vanhempi. Ääniraidan teki suosittu ranskalainen elokuvasäveltäjä Francis Lai. Käsikirjoituksen laati ranskalainen Catherine Breillat, joka oli saavuttanut menestystä eroottisilla romaaneillaan. Bilitis oli Breillat’n ensimmäinen julkaistu elokuva.
Bilitis perustuu Pierre Louÿsin lesbolaisuutta käsittelevään runokokoelmaan Bilitisin laulut (1894). Monien kohtausten asettelu on jäljitelty suoraan Willy Poganyn kirjaan tekemästä kuvituksesta. Elokuva on kuvattu sumealla tarkennuksella, mikä tekee kuvasta pehmeän. Myöhemmissä elokuvissaan Hamilton jatkoi Bilitisissä hyödyntämiensä aiheiden ja menetelmien parissa. Tällaisia olivat esimerkiksi pehmeä visuaalinen ilme sekä teini-ikäisten naisten seksuaalisuuteen keskittyvä juoni.
Bilitisin Ranskan-ensi-ilta oli 16. maaliskuuta 1977. Samana vuonna julkaistiin kahvipöytäkirja, jossa oli elokuvasta poimittuja pysäytyskuvia. Britanniassa elokuva julkaistiin vain aikuisille tarkoitetulla ikärajalla X. Teatteriversio oli leikkaamaton, mutta vuoden 1987 videokasettijulkaisusta poistettiin 25 sekuntia. Poistetussa kohtauksessa Pierre pakottaa Melissan anaaliseksiin. Uudemmat DVD-julkaisut ovat leikkaamattomia.
Suomessa Bilitisin ensi-ilta oli 14. lokakuuta 1977, ja sitä levitti O. Y. Kinosto. Valtion elokuvatarkastamo määräsi ikärajaksi 18. Pornografisuudestaan huolimatta elokuva säästyi leikkauksilta.
Teemat

Elokuvatutkija Tanya Krzywinskan (2006) mukaan Bilitisin monitahoisena teemana on seksuaalisen identiteetin löytäminen initiaation kautta. Elokuvassa on viitteitä 1970-luvun kehityksestä, jossa seksuaalisuus kaupallistui ja naiset alettiin enenevässä määrin nähdä seksiä käsittelevien elokuvien potentiaalisena kohdeyleisönä. Initiaatio-kertomuksen kautta nainen esitettiin seksuaalisen objektin sijaan aktiivisena toimijana, joka tiedosti omat tarpeensa eikä sitoutunut yksiavioiseen suhteeseen. Bilitisin kaltaiset elokuvat tulee Krzywinskan tulkita eräänlaisina itseapuoppaina, jotka kannustivat naisia löytämään oletettavasti tukahdutetun seksuaalisen potentiaalinsa.
Alison Darrenin mukaan Hamilton ei pidä lesbolaisuutta kypsänä seksuaalisuutena vaan kuvaa sen viattomien nuorten siirtymävaiheena aikuiseen heteroseksuaaliseen rakkauteen.
Vastaanotto

| Kriitikoiden vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Kriitikoiden vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Adult Movies Kent Smith: 
AllMovie Clarke Fountain: 
CGiii Anderson Cutler: 
SBS Simon Foster: 
The Spinning Image Graeme Clark:
Vastaanotto > Aikalaisvastaanotto

Bilitis – tyttö ja unelma oli ilmestyessään huomattava menestys taide-elokuvien harrastajien parissa, ja sitä pidettiin merkittävänä brittiläis–ranskalaisena yhteistuotantona. Tähän vaikutti Hamiltonin valokuvaajana saavuttama maine alastomuuden ja naisten seksuaalisuuden kuvaajana. Elokuva menestyi myös nuorten parissa, ja sen julisteesta tuli 70-luvun lopulla suosittu teinien huoneita koristava sisustuselementti. Hamiltonin siirtymää valokuvaajasta ohjaajaksi voidaan siten pitää menestyksenä. Vuonna 1978 aikakauslehti Photo juhlisti hänen kymmenvuotista uraansa 34-sivuisella artikkelilla, joka kuvaili Hamiltonia ”tähdeksi” ja hänen uraansa ”riemuvoitoksi”. Bilitis pysyi kaapelikanavien ja taide-elokuviin erikoistuneiden teatterien ohjelmistossa vielä 1980-luvun puolellakin.
Bilitisin aikalaisarviossa Varietyn Gene Moskowitz kirjoitti Hamiltonin olevan kiinnostuneempi hienostuneista sommitelmista ja naiskauneuden tallentamisesta kuin sujuvasta kerronnasta tai hahmojensa psykologian tutkimisesta. Espanjalaisen El País -lehden arviossa Jesús Fernández Santos kuvaili elokuvaa kitschiksi, joka on kuin ”samppanjamainos ilman pulloa”. Kent Smithin aikuisviihteeseen keskittyvä hakuteos Adult Movies (1982) kehui erityisesti Bilitisin tuotantoarvoja. Myös roolitus, näyttelijäntyö ja ohjaus ovat hyvällä tasolla. Seksikohtaukset ovat kiihkeitä mutta tyyliteltyjä ja tyytyvät näyttämisen sijaan vihjaamaan. Vähemmän onnistunut on käsikirjoitus: ”Elokuva yrittää kuvata Bilitisin aikuistumista vilpittömästi, mutta lopputulos on usein mahtipontinen.”
Vastaanotto > Myöhemmät arviot

2000-luvun kritiikeissä Bilitis – tyttö ja unelma on saanut pääasiassa kielteisiä ja keskinkertaisia arvioita. HLBT-elokuviin keskittyvä tietokanta CGiii kommentoi elokuvan olevan ”pehmeästi kuvattua pehmeää pornoa erinomaisella musiikilla – tyypillistä Hamiltonia”.
Alison Darren kirjoittaa Lesbian Film Guidessa Hamiltonin kerronnan muistuttavan elokuvan sijaan sarjaa toisiinsa liitettyjä valokuvia. Lesbolaisuutta kuvataan hyvällä maulla ja Patti D’Arbanville on pääosassa ”varsin hyvä”. SBS:n Simon Foster kuvailee Bilitisiä pehmopornon ja taide-elokuvan yhdistelmäksi; taiteen kohdalla hän tosin käyttää lainausmerkkejä. Elokuva ei ole kestänyt aikaa ja on merkittävä ainoastaan tabuaiheen poikkeuksellisen julkean käsittelyn vuoksi. Foster arvelee, että viipyilevät otokset alastomista teinitytöistä johtaisivat nykyään kohuun. AllMovie-sivuston Clarke Fountainin mukaan Bilitis ei varsinaisesti pääse tutkiskelemaan seksuaalisuuttaan vaan jumiutuu ”eräänlaiseen aistillisuuden aaltoon”. Time Outin mukaan Bilitis on ”uuvuttavan aistikasta hömppää”. Alkuperäisteoksen eroottinen henki on suurimmalta osin siirtynyt elokuvaan, ja naisparin näyttelijät tekevät tehokasta ja itsevarmaa työtä. Vahvuudet eivät kuitenkaan riitä pelastamaan elokuvaa Hamiltonin teennäiseltä tyyliltä.
Film Fanatic -sivuston mukaan Bilitis on sarja kasvukertomuksiksi naamioituja seksiseikkailuja. Elokuvassa on monia pornografialle ominaisia kliseitä, kuten nuoren tytön seksuaalinen herääminen, rakastajaa etsivä seksuaalisesti turhautunut nainen sekä juonen kannalta epäolennaiset naisten väliset seksikohtaukset. Juoni on naurettava ja tylsä, eivätkä teinihahmojen täysi-ikäiset näyttelijät ole rooleissaan uskottavia. Bernard Daillencourtin pehmeä kuvaus on kuitenkin kaunista katsottavaa. The Spinning Image -sivuston Graeme Clarkin mukaan Bilitisin kaltainen elokuva otettiin 70-luvulla vakavasti, mutta nykynäkökulmasta sen teinityttöjä kohtaan osoittama kiinnostus tuntuu karmivalta ja saa Hamiltonin vaikuttamaan ”vanhalta likaiselta äijältä”. Näyttelijät ovat huonoja, tempo hidas, käsikirjoitus kehno ja Francis Lain ääniraita imelä.
Ääniraita

| Bilitis Francis Lai |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Studio Davout
 Julkaistu: 1977
 Tuottaja(t): Claude Ermelin
 Tyylilaji: elokuvamusiikki, nykymusiikki, jazz–funk, easy listening
 Kesto: 36.46
 Levy-yhtiö: Warner Brothers Records
Bilitisin ääniraita ilmestyi tuoreeltaan aukeavakantisena vinyylilevynä. Sisäkansiin on painettu Hamiltonin otos alastomasta Bilitisistä ja Pierre Louÿsin runo L’arbre (”Puu”). Tyylillisesti ääniraita edustaa syntetisaattorilla, akustisella kitaralla ja jousisoittimilla esitettyä kepeää ja romanttista popmusiikkia.
Ääniraita oli vuonna 1978 ehdolla parhaan musiikin César-palkinnon saajaksi, mutta ei voittanut. Elaine Paige julkaisi tunnusmusiikista lauletun version vuonna 1981 ilmestyneellä toisella sooloalbumillaan ja vuotta myöhemmin myös singlenä. Kappaleen nimeksi tuli ”The Second Time (Theme from Bilitis)” ja sen sanoitukset kertovat rakkaudesta vailla ehtoja tai ennakkosuunnitelmia. Sanoitusten kirjoittajaksi on merkitty Tim Rice.
Myöhemmissä kritiikeissä ääniraita on saanut vaihtelevia arvioita. AllMusic-sivustolla Thom Jurek sanoo ”ylitunteellisen elokuvamusiikin kuninkaan Francis Lain olevan elementissään säveltäessään musiikin David Hamiltonin kammottavaan filmiversioon Pierre Louÿsin kauniin runollisesta romaanista”. Ääniraita yrittää ”kutoa ’täydellisen’ miljöön kahdelle nuorelle rakastavaiselle, jotka tekevät sitä mitä nuoret rakastavaiset tekevät”, mutta lopputulos on pinnallinen, koominen ja ennalta-arvattava. Jurek kutsuu ääniraitaa ”kahden huttumestarin” yhteistyön hedelmäksi ja antaa arvosanaksi puolitoista tähteä viidestä.
| --- | --- |
 A-puoli ”Bilitis – Générique” – 3.20  ”Promenade” – 3.40  ”Les 2 nudites” – 2.20  ”Spring Time Ballet” – 2.26  ”L’arbre” – 1.10  ”I Need a Man” – 5.14 :  B-puoli ”Melissa” – 4.35   ”La campagne” – 1.07  ”Scene d’amour” – 3.45  ”Rainbow” – 4.30  ”Bilitis – Generique de fin” – 4.40
Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 2012

Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2012 Italian Piombinossa 12.–16. syyskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Mitalistit

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Miehet
| 5 km |  Kirill Abrosimov | 54.47,1 |  Andreas Waschburger | 54.59,4 |  Luca Ferretti | 55.06,6 |
| 10 km |  Kirill Abrosimov | 1.57.46,8 |  Andreas Waschburger | 1.57.48,2 |  Nicola Bolzonello | 1.57.54,0 |
| 25 km |  Petăr Stoitšev | 5.04.02,3 |  Arseni Lavrentjev | 5.04.05,4 |  Axel Reymond | 5.04.06,3 |
Naiset
| 5 km |  Rachele Bruni | 1.00.56.9 |  Kalliópi Araoúzou | 1.01.53,5 |  Jana Pechanová | 1.01.57,8 |
| 10 km |  Martina Grimaldi | 2.12.23,3 |  Angela Maurer | 2.12.24,7 |  Jana Pechanová | 2.12.26,1 |
| 25 km |  Alice Franco | 5.31.21,9 |  Margarita Domínguez | 5.31.26,3 |  Martina Grimaldi | 5.31.34,6 |
Sekajoukkueet
| 5 km joukkuekilpailu |  Italia Simone Ercoli Luca Ferretti Rachele Bruni | 59.04,2 |  Kreikka Giórgos Arniakós Mários Kalafátis Kalliópi Araoúzou | 59.57,1 |  Saksa Thomas Lurz Andreas Waschburger Angela Maurer | 1.00.42,5 |
Mitalitaulukko

Isäntämaa
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Italia | 4 | 0 | 3 | 7 |
| 2 |  Venäjä | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 3 |  Bulgaria | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 |  Saksa | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 5 |  Kreikka | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 6 |  Espanja | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 |  Portugali | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 |  Tšekki | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 9 |  Ranska | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 7 | 7 | 7 | 21 |
Muret-le-Château

Muret-le-Châteaun kylää
Muret-le-Château on kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 272 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Muret-le-Châteauin pinta-ala on 15 neliökilometriä.
Monitoimitalo Monikko

| Monitoimitalo Monikko |
| --- | --- |

Osoite:  Kuntotie 7, 01800, Klaukkala
Sijainti:  Klaukkalan urheilualue, Nurmijärvi
Valmistumisvuosi:  2017
Suunnittelija:  Linja Arkkitehdit
Rakennuttaja:  Nurmijärven kunta
Urakoitsija:  Skanska
Omistaja:  Nurmijärven kunta
Käyttäjä:  Nurmijärven kunta, Nurmijärven tanssiopisto, Nurmijärven musiikkiopisto
Kerrosluku:  2
Bruttoala:  noin 5 000 m2
Kerrosala:  noin 3 600 m2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Monikko on vuonna 2017 valmistunut Nurmijärven Klaukkalan urheilualueella sijaitseva monitoimitalo. Monikossa on nuorisotila Kertsi, aulakahvila ja urheilualuetta palvelevat pukuhuoneet. Monikon rakentaminen maksoi 13,5 miljoonaa euroa.
Salissa on teleskooppikatsomoselvennä, jossa on 332 istuinta ja tilaa 100 irtotuolia varten. Seisomapaikkoja katsomo sisäänvedettynä on 600. Noin kolmasosa Monikosta on vuokrattu taiteen perusopetuksen oppilaitosten eli Nurmijärven musiikkiopiston, Nurmijärven tanssiopiston ja Nurmijärven opiston käyttöön.
Monikon käytävää.
Tapahtumia

Paikallisten muusikkojen vuonna 2013 perustama Nurmijärven musikantit ry järjestää Monikossa vuosittain syksyisin Syksy Soi! -kulttuurifestivaalin konsertteja. Syksy Soi! -konserteissa Monikossa paikallisten muusikkojen kanssa on esiintynyt muun muassa Pekka Kuusisto, Olli Mustonen ja Iiro Rantala.
Monikossa on esiintynyt myös stand up -ryhmä All Female Panel, Benjamin Peltonen ja Nikke Ankara ja monia muita artisteja. Vuonna 2017 järjestettiin Ultimate-ysäribileet, Waldo’s Peoplen Marko Reijosen 50-vuotissyntymäpäivän kunniaksi.
Minna Nikkanen

| Minna Nikkanen |
| --- | --- |
 Nikkanen 22-vuotiaiden SM-kisoissa Porissa 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1988 (ikä 36)  Somero, Suomi
Uran tiedot
Pituus:  169 cm
Laji:  Seiväshyppy
Seura:  Someron Esa
Valmentaja:  Jarno Koivunen
Saavutukset
Ennätykset:  Ulkona: 460 cm   Hallissa: 461 cm
 Tietolaatikko päivitetty 8. maaliskuuta 2017 
Minna Marianne Nikkanen (myöh. Alitalo, s. 9. huhtikuuta 1988 Somero) on suomalainen seiväshyppääjä, joka edusti vuonna 2019 päättyneellä urallaan Someron Esaa. Häntä valmensi Jarno Koivunen.
Hänellä on nimissään Suomen ikäkausiennätys ulkoradoilla 13-vuotiaiden sarjassa (361).
Tuloksia ja saavutuksia arvokisoissa

Osakan MM-kilpailujen 2007 karsinnan 19:s SE-tuloksella 435 cm
Torinon sisäratojen EM-kilpailujen 2009 karsinnan 10:s tuloksella 435 cm
Berliinin MM-kilpailujen 2009 karsinnan 20:s tuloksella 440 cm
Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 yhdeksäs tuloksella 435 cm
Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 neljäs SE-tuloksella 460 cm
Helsingin EM-kilpailuissa 2012 karsinnan 19:s tuloksella 425 cm
Lontoon olympialaisissa 2012 karsinnan 26:s tuloksella 425 cm
Göteborgin sisäratojen EM-kilpailujen 2013 karsinnan 13:s tuloksella 436 cm
Zürichin EM-kilpailuissa 2014 seitsemäs tuloksella 435 cm
Pekingin MM-kilpailujen 2015 kymmenes tuloksella 460 cm
Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 yhdeksäs tuloksella 445 cm
Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 karsinnan 13:s tuloksella 455 cm
Belgradin sisäratojen EM-kilpailujen 2017 kuudes tuloksella 455
Lontoon MM-kilpailujen 2017 karsinnan 20:s tuloksella 420 cm
Berliinin EM-kilpailuissa 2018 karsinnan 13:s tuloksella 435 cm
Alle 20-vuotiaiden EM-kulta 2007
Alle 23-vuotiaiden EM-hopea 2009
Kalevan kisat
SM-kultaa 2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017
SM-hopeaa 2008, 2018
SM-pronssia 2003, 2004
Halli-SM
SM-kultaa 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016
SM-hopeaa 2008, 2018, 2019
Miinaharava (peli)

Miinaharava-peli käynnissä Windowsissa.
Linux Gnome Mines
Linux KMines
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Miinaharava (engl. Minesweeper) on Robert Donnerin vuonna 1989 tekemä yksinpelattava älypeli. Peli on tehty usealle alustalle ja se tuli suuren yleisön tietoisuuteen 1992, kun se tuli Microsoftin Windows-käyttöjärjestelmään 3.1 alkaen.
Pelilauta

Miinaharavassa käytössä on pelilauta, jonka kaikki ruudut ovat alussa paljastamattomia. Laudalla on piilossa miinoja, joiden paikat tulee merkitä lipuilla. Windowsin Miinaharavassa
helpolla vaikeustasolla laudan koko on 9 x 9 ruutua ja miinoja on 10.
keskivaikealla vaikeustasolla laudan koko on 16 x 16 ruutua ja miinoja on 40.
vaikealla vaikeustasolla laudan koko on 30 x 16 ruutua ja miinoja on 99.
Lisäksi on käytössä kustomoitu vaikeustaso, jossa laudan koon ja miinojen määrän saa itse päättää.
Säännöt

Pelaaja klikkaa hiiren vasemmalla näppäimellä paljastamattomia ruutuja: jos ruudussa on miina, se räjähtää ja peli päättyy. Jos ruudussa ei ole miinaa, ruudussa näkyy, monessako ruudun kahdeksasta naapuriruudusta on miina.
Mikäli klikatun ruudun yhdessäkään naapuriruudussa ei ole miinaa, peli paljastaa ensin kaikki siihen yhteydessä olevat ruudut, joiden naapurissa ei myöskään ole miinaa, sekä lisäksi tämän paljastetun alueen reunalla olevat ruudut, joiden naapurissa on miina. Tämä ei helpota mutta nopeuttaa peliä etenkin suurella laudalla, jossa on vähän miinoja, koska "nollaruutuja" ei tarvitse klikkailla yksitellen.
Oikealla näppäimellä pelaaja voi merkitä lipulla paljastamattoman ruudun, jossa päättelee olevan miinan. Kun kaikki miinattomat ruudut on paljastettu, pelaaja on onnistunut ja hänen tuloksensa on käytetty aika.
Muuta

Miinaharavassa onnella on myös osuutensa, sillä joskus pelaaja voi joutua summamutikassa paljastamaan ruudun ilman, että voi päätellä sen miinatilanteesta mitään. Ensimmäinen ruutu on aina paljastettava summassa, mutta Windowsin Miinaharavassa ensimmäisellä klikkauksella ei voi osua miinaan (paitsi Windows 7:n versiossa aloittaessa saman kentän uudestaan). Jos ensimmäisessä ruudussa on miina, Windows XP:n versiossa se siirtyy ensisijaisesti vasempaan ylänurkkaan tai muuhun vapaaseen ruutuun.
Muunnelmia

3D
Online, nonrectangular
hexagonal
triangular
ASCII
no guess
Mustaniskatiira

| Mustaniskatiira |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Lokit Laridae
Alaheimo::  Tiirat Sterninae
Suku::  Tiirat Sterna
Laji::  sumatrana
Kaksiosainen nimi
 Sterna sumatrana  (Raffles, 1822) 
Katso myös
   Mustaniskatiira Wikispeciesissä   Mustaniskatiira Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sterna sumatrana
Mustaniskatiira (Sterna sumatrana) on Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä Oseaniassa elävä tiira. Sen elinympäristö käsittää Intian valtameren saaristot Malediiveiltä Andamaaneille ja Nikobaareille, ja sieltä itään Japanin eteläisille saarille, Filippiineille, Malakan niemimaalle, Indonesiaan, Papua-Uuteen-Guineaan, Australian koillis- ja itäosiin, sekä joillekin Tyynenmeren saarille, mukaan lukien Yap, Marshallsaaret, Ponape ja Mikronesia. Se pesii myös todennäköisesti, tai on ainakin pesinyt, Bangladeshissä, Bengalissa ja Etelä-Myanmarissa. Siitä tunnetaan kaksi alalajia. Stamford Raffles kuvaili lajin holotyypin Sumatralta 1822.
Moraalitalous

Moraalitalous on Ilkka Kauppisen toimittama kirja. Sen on kustantanut Vastapaino. Artikkeleja kirjaan ovat kirjoittaneet Jan Otto Andersson, William J. Booth, Kaj Ilmonen, Vuokko Jarva, Raija Julkunen, Ilkka Kauppinen, Eerik Lagerspetz, Thomas W. Pogge, Andrew Sayer ja Tuomo Takala. Kirja johdattaa lukijan talouden, politiikan ja yhteiskunnan suhteita käsitteleviin peruskysymyksiin.
Moraalinen säätely

Moraalinen säätely tai moraalisäätely tarkoittaa vallanpitäjen tai muiden vaikuttajaryhmien kohdistamaa kasvatusta, valistusta tai propagandaa yhteiskunnallisista arvoista. Pyritään vaikuttamaan ihmisten arvoihin, asenteisiin ja mielipiteisiin, ja siten muokataan jopa ihmisten identiteettiä. Moraalisella säätelyllä pyritään säilyttämään kulttuurin (tilanteessa ja aikakaudella) vallitsevat normaaleiksi määritellyt toimintatavat ja näyttämään ne "ainoina vaihtoehtoina". Samalla toiset kulttuuriset toimintatavat näytetään luonnottomina ja huonoina tai väärinä valintoina.
Moraalisäätelyn käsitettä käyttivät ensimmäisenä Philip Corrigan ja Derek Sayer kirjassaan The Great Arch (1985). He hyödynsivät käsitettä tutkiessaan vallanpitäjien pyrkimystä luoda normalisoivaa sosiaalista järjestystä.