stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sojuz 9

Sojuz 9 oli Neuvostoliiton Sojuz-ohjelman lento. Se toteutettiin 1.–19. kesäkuuta 1970. Lento oli sen ajan pisin, 17 vuorokautta, 16 tuntia ja 59 minuuttia.
Lennon tarkoituksena oli tutkia ihmisen kestokykyä pitkäaikaisilla avaruuslennoilla. Sojuz 9:n kaksi kosmonauttia, Andrijan Nikolajev ja Vitali Sevastjanov toteuttivat lennon aikana kuntoharjoitusohjelmaa. Fyysisen kunnon säilyttämisen lisäksi he suorittivat säätilan tarkkailua ja valokuvausta.
Sojuz 9. Neuvostoliittolainen postimerkki vuodelta 1970.
Sojuz 4

Sojuz 4 oli Neuvostoliiton Sojuz-ohjelman lento. Kosmonautti Vladimir Šatalov aloitti yksinään avaruuslennon Sojuz 4:llä 14. tammikuuta 1969. Alus telakoitui maata kiertävällä radalla Sojuz 5:n kanssa.
Telakoituminen kesti 4 tuntia ja 35 minuuttia. Sojuz 5:ssä oli alun alkaen kolmen hengen miehistö, kosmonautit Boris Volynov, Aleksei Jelisejev ja Jevgeni Hrunov. Telakoitumisen yhteydessä kosmonautit Jelisejev ja Hrunov siirtyivät Sojuz 5 -aluksesta Sojuz 4 -alukseen. Neuvostoliittolaiset kutsuivat kahden miehitetyn avaruusaluksen muodostamaa rakennelmaa keinotekoiseksi avaruuslaboratorioksi. Kosmonautit Šatalov, Jelisejev ja Hrunov palasivat maanpinnalle Sojuz 4:llä 17. tammikuuta 1969, kun taas kosmonautti Volynov palasi yksinään Sojuz 5:llä 18. tammikuuta 1969. Näin neuvostoliittolaiset olivat suorittaneet ensimmäisen avaruusalusten miesvaihdot avaruudessa.
Seppo Murto

Seppo Toivo Ilmari Murto (s. 13. tammikuuta 1955) on suomalainen kuoronjohtaja, kapellimestari ja eläkkeelle jäänyt Helsingin tuomiokirkkoseurakunnan kanttori–urkuri.
Seppo Murto suoritti urkujensoiton diplomin Sibelius-Akatemiassa 1980 ja piti ensikonserttinsa Helsingissä seuraavana vuonna. Kuoronjohdon diplomin hän suoritti vuonna 1983. Murto on ollut Sulasolin sekakuoroliiton taiteellinen johtaja vuosina 1985–1991 ja toiminut Suomen kuoronjohtajat ry:n puheenjohtajana sen perustamisesta 1989 vuoteen 1996 asti.
Murto on ollut Dominante-kuoron taiteellinen johtaja vuodesta 1981. Hän on toiminut myös Suomen Laulun (1984–1988), Akateemisen Laulun (1994–2000) ja Viva Voxin (1995 alkaen) taiteellisena johtajana. Vuoden 2003 alussa Seppo Murto oli mukana perustamassa uutta kuoroa, joka sai nimekseen Kamarikuoro Murtosointu. Murto työskenteli turkulaisen Chorus Cathedralis Aboensiksen taiteellisena johtajana 2006–2008.
Murto on vieraillut Tapiola Sinfoniettan sekä Lahden, Kuopion ja Vantaan kaupunginorkesterien kapellimestarina sekä Pohjois-Saksan radiokuoron johtajana. Hän toimi KuoroEspoo-festivaalin taiteellisena johtajana vuosina 1992–2004. Varsinaisena työnään Murto on toiminut Helsingin tuomiokirkkoseurakunnan kanttori–urkurina vuodesta 1985. Hän jäi työstään eläkkeelle kesällä 2019.
Hän myös opettaa kuoronjohtoa, urkujensoittoa ja liturgista soittoa Sibelius-Akatemiassa.
Seppo Murrolle on myönnetty seuraavat huomionosoitukset: Director musices -arvonimi 1986, Teknillisen Korkeakoulun Ylioppilaskunnan myöntämä Teekkari h. c. -arvonimi teekkarilakin käyttöoikeuden kera 1990, Suomen kuoronjohtajayhdistyksen valitsema vuoden kuoronjohtaja 2001, Espoon kaupungin myöntämä Espoo-mitali 2004 sekä Teknillisen korkeakoulun mitali 2007. Vuonna 2013 Murto valittiin vuoden kanttoriksi
Sinitilapia

| Sinitilapia |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Labroidei
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Tilapia
Laji::  guinasana
Kaksiosainen nimi
 Tilapia guinasana  Trewavas, 1936 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinitilapia (Tilapia guinasana) on äärimmäisen uhanalainen kalalaji.
Ulkonäkö ja koko

Sinitilapia kasvaa noin 14 cm pitkäksi. Eri yksilöiden väri vaihtelee lähes mustasta siniseen ja vaaleanpunaiseen.
Levinneisyys

Sinitilapia on endeeminen laji Namibiassa. Se elää villinä Guineasjärvellä, lisäksi joitakin yksilöitä on istutettu Otijkotojärveen ja joihinkin lampiin ja tekoaltaisiin.
Sojuz 40

Sojuz 40 oli viimeinen miehitetty Neuvostoliiton Sojuz-lento ja Saljut 6 -avaruusasemalle.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 14. toukokuuta 1981 ja paluu noin 8 vuorokautta myöhemmin, 22. toukokuuta 1981. Lennon radiokutsu oli Dnepr (Днепр).
Miehistö

Leonid Popov
Dumitru Prunariu, Romania
Sojuz TM-7

Sojuz TM-7 oli neuvostoliittolainen miehitetty avaruuslento Mir-avaruusasemalle. Avaruusalus laukaistiin Baikonurin kosmodromilta 26. marraskuuta 1988 ja se laskeutui maahan 27. huhtikuuta 1989.
Miehistö

Laukaistiin avaruusasemalle
Aleksandr Volkov
Sergei Krikaljov
Jean-Loup Chrétien - Ranska, ei ESAn vaan CNESin kosmonauttina. Ranskan ensimmäinen EVA-operaatio tapahtui tällä lennolla.
Laskeutuivat
Aleksandr Volkov
Sergei Krikaljov
Valeri Poljakov
Scan Rail

Scan Rail on mahdollisuus matkustaa junilla Skandinaviassa ja Suomessa. Scan Rail -passeja on kahden tyyppisiä: 21 päivän passi, joka oikeuttaa 21 päivän matkustamisen Scan Rail -maissa, mutta vain kolmen päivän matkustamiseen passin ostomaassa ja Scan Rail Flexi -passi, joka on voimassa 15 päivää ja joista passin omistaja voi käyttää junilla matkusteluun viisi vapaavalintaista päivää. Lisäksi Scan Rail -passi oikeuttaa alennuksiin monista bussi- ja lauttamatkoista. ScanRail-lipun myynti lakkasi 31. joulukuuta 2007 ja se korvautui Interrail-lipulla.
Hinnat

Scan Rail -passin hinta määräytyy passin tyypin ja sen omistajan iän mukaan.
|  | Lapset (4-11 v) | Nuoret (12-25 v) | Aikuiset (26-59 v) | Seniorit (60+ v) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 päivää | 185 EUR | 258 EUR | 370 EUR | 325 EUR |
| Scan Rail Flexi (5/15 päivää) | 119 EUR | 165 EUR | 238 EUR | 210 EUR |
Aiheesta muualla

VR:n Scan Rail -sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Virallinen Scan Rail -sivusto
ScanRail.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Sojuz TM-6

Soyuz TM-6 oli neuvostoliittolainen miehitetty avaruuslento Mir-avaruusasemalle. Avaruusalus laukaistiin Baikonurin kosmodromilta 29. elokuuta 1988 ja se laskeutui maahan 21. joulukuuta 1988.
Miehistö

Laukaistiin avaruusasemalle
Vladimir Ljahov
Valeri Poljakov
Abdul Ahad Mohmand (Afganistan)
Laskeutuivat maahan
Vladimir Titov
Musa Manarov
Jean-Loup Chrétien (Ranska)
Sojuz TM-3

Sojuz TM-3 oli Neuvostoliiton lähettämä kolmas miehistö Mir-avaruusasemalle. Avaruusalus laukaistiin Baikonurin kosmodromilta 22. heinäkuuta 1987 ja se laskeutui maahan 29. joulukuuta 1987. Alus kuljetti avaruuteen Syyrian ensimmäisen avaruuslentäjän.
Miehistö

Laukaistiin avaruuteen
Aleksandr Viktorenko
Aleksandr Aleksandrov
Muhammad Faris (Syyria)
Laskeutuivat
Juri Romanenko
Aleksandr Aleksandrov
Anatoli Levtšenko
Sinitaskuravut

| Sinitaskuravut |
| --- | --- |
 Portunus pelagicus
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Kymmenjalkaiset Decapoda
Osalahko::  Taskuravut Brachyura
Heimo::  Sinitaskuravut Portunidae  Rafinesque, 1815 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinitaskuravut (Portunidae) eli uimataskuravut on taskurapujen heimo, johon kuuluvia lajeja esiintyy maailman kaikilla merialueilla. Erityisen suuri lajien kirjo on Intian valtameressä ja Tyynenmeren länsiosissa. Niitä kalastetaan paljon esimerkiksi Australiassa, jossa ne ovat taloudellisesti merkittävin taskurapujen ryhmä.
Sinitaskuravut ovat taitavia uimareita ja aggressiivisia saalistajia. Uimisessa niitä auttavat takimmaisen raajaparin päissä sijaitsevat litteät levyt. Saalistuksessa on puolestaan hyötyä voimakkaista, sahalaitaisista saksista, joissa on terävät kärjet sekä piikkejä.
Suvut

Portunidae-heimon rajauksesta on erilaisia käytäntöjä. Jotkut tutkijat pitävät Carcinidae-, Catoptridae- ja Macropipidae-ryhmien taskurapuja erillisinä heimoina, toiset taas katsovat ne laajemmin määritellyn Portunidae-heimon alaheimoiksi. Alla suvut on lueteltu alaheimoittain tämä laajemman rajauksen mukaan.
Caphyra Guérin, 1832
Coelocarcinus Edmondson, 1930
Lissocarcinus Adams & White, 1849
Carcinus Leach, 1814
Echinolatus Davie & Crosnier, 2006
Portumnus Leach, 1814
Xaiva MacLeay, 1838
Carupa Dana, 1851
Catoptrus A. Milne-Edwards, 1870
Libystes A. Milne-Edwards, 1867
Richerellus Manning & Felder, 1989
Euphylax Stimpson, 1860
Podophthalmus Lamarck, 1801
Bathynectes Stimpson, 1871
Benthochascon Alcock & Anderson, 1899
Brusinia Števčić, 1991
Coenophthalmus A. Milne-Edwards, 1879
Liocarcinus Stimpson, 1871
Macropipus Prestandrea, 1833
Necora Holthuis, 1987
Nectocarcinus A. Milne-Edwards, 1860
Ovalipes Rathbun, 1898a
Parathranites Miers, 1886
Polybius Leach, 1820
Raymanninus Ng, 2000
Arenaeus Dana, 1851
Atoportunus Ng & Takeda, 2003
Callinectes Stimpson, 1860
Carupella Lenz in Lenz & Strunck, 1914
Cronius Stimpson, 1860
Laleonectes Manning & Chace, 1990
Lupella Rathbun, 1897
Lupocyclus Adams & White, 1849
Portunus Weber, 1795
Sanquerus Manning, 1989
Scylla De Haan, 1833
Charybdis De Haan, 1833
Gonioinfradens Leene, 1938
Thalamita Latreille, 1829
Thalamitoides A. Milne-Edwards, 1869 s
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sinitaskuravut Wikimedia Commonsissa
Shō Shōken

Shō Shōken (syntymänimi Umigami, tunnettu myös nimellä Haneji Wōji Chōshū 1617–1675) oli Ryūkyū-kuningaskunnan sessei, korkea virkamies sekä oppinut. Hän oli virassa kahden myöhemmän Shō-dynastian kuninkaan Shō Shitsun ja Shō Tein aikana vuodesta 1666 kuolemaansa 1675 asti. Hän edisti poliittisia uudistuksia luodakseen kuningaskuntaan vaurautta ja arvostusta Kiinan ja Japanin suuntaan. Hän oli myös ensimmäinen ryūkyūlainen historioitsija. Hän vastusti ylimystön leveätä elämäntapaa, jonka oli katsoi olevan syynä yleiseen köyhyyteen 1700-luvulla. Toisaalta han kirjoitti suotuisasti Satsuman provinssin daimiosta, joka piti saaria läänityksinään. Shō kannatti voimakkaasti kungfutselaisuutta, mutta työskenteli myös noro-uskoisten papittarien parissa suhtautuen hyväksyvästi vanhaan paikalliseen uskontoon.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Shō Shōken
Siniviikunakaijat

| Siniviikunakaijat |
| --- | --- |
 Viikunakaija (Cyclopsitta diophthalma)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Siniviikunakaijat Cyclopsitta  Reichenbach, 1850
Synonyymit
 Opopsitta 
Katso myös
   Siniviikunakaijat Wikispeciesissä   Siniviikunakaijat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siniviikunakaijat (Cyclopsitta) ovat kaijojen heimoon kuuluva lintusuku.
Lajit

Naamioviikunakaija (Cyclopsitta nigrifrons)
Oranssiviikunakaija (Cyclopsitta gulielmitertii)
Täpläviikunakaija (Cyclopsitta melanogenia)
Viikunakaija (Cyclopsitta diophthalma)
Jotkut lähteet tunnustavat lisäksi lajin C. amabilis. Kaikkia nykyisiä lajeja pidettiin aiemmin oranssiviikunakaijan alalajeina.
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 3., uudistettu painos (2018)
Sopimuspalokunta

Pitäjänmäen VPK:n asema Helsingissä.
Sopimuspalokunta on palokuntayhdistys (VPK), palokuntayhteisö jossa jäsenillä on työsopimus pelastuslaitoksen kanssa (HSPK) ja tehdaspalokunta tai sotilaspalokunta, joka on tehnyt alueellisen pelastuslaitoksen kanssa palokuntasopimuksen. Palokuntasopimuksessa palokunta sitoutuu tarjoamaan erikseen sovittuja henkilöstö- ja kalustoresursseja käytettäväksi pelastustoimen tehtäviin määrättyä korvausta vastaan. Sopimuksessa määritellään yleensä myös toimintavalmiusajat ja toiminnasta saatava korvaus.
Sopimuspalokutatoiminnan valtakunnallisena edistäjänä toimii Suomen Sopimuspalokuntien Liitto.
Shinji Kagawa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 17. maaliskuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka:  Kōbe, Hyōgo, Japani
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 senttimetriä
Paino: 63 kilogrammaa
Seura
Seura:  Cerezo Osaka
Pelinumero: 8
Junioriseurat
2001–2005:  FC Miyagi
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2010 |  Cerezo Osaka | 125 | (55) |
| 2010–2012 |  Borussia Dortmund | 49 | (21) |
| 2012–2014 |  Manchester United | 38 | (6) |
| 2014–2019 |  Borussia Dortmund | 99 | (20) |
| 2019 | →  Beşiktaş (laina) | 14 | (4) |
| 2019–2020 |  Real Zaragoza | 31 | (4) |
| 2021–2022 |  PAOK | 6 | (0) |
| 2022–2023 |  Sint-Truiden | 18 | (2) |
| 2023– |  Cerezo Osaka | 33 | (2) |
Maajoukkue
| 2006–2008 |  Japani U19 | 4 | (0) |
| 2007 |  Japani U20 | 2 | (0) |
| 2008 |  Japani U23 | 3 | (0) |
| 2008–2019 |  Japani | 97 | (31) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. joulukuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. joulukuuta 2023.
Shinji Kagawa (jap. 香川 真司, Kagawa Shinji; s. 17. maaliskuuta 1989) on japanilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Japanin J1 Leaguen Cerezo Osakaa. Hän on aiemmin urallaan edustanut Euroopassa muun muassa Borussia Dortmundia ja Manchester Unitedia.
Seurajoukkueura

Kagawa aloitti jalkapalloharrastuksen ensimmäisinä kouluvuosinaan. Hän siirtyi 17-vuotiaana FC Miyagin juniorijoukkueesta ammattilaisseura Cerezo Osakaan. Kaudella 2007 hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa joukkueen avauskokoonpanossa. Joukkue ei onnistunut nousemaan seuraavaksi kaudeksi 2008 maan korkeimmalla sarjatasolle, vaan jäi sarjassa sijalle 5.
23. elokuuta 2010 Kagawa teki ensiesiintymisensä uudessa seurassaan saksalaisessa Borussia Dortmundissa. Ensimmäiset maalinsa joukkueessa hän teki Eurooppa-liigan karsinnoissa azerbaidžanilaista Karabahia vastaan. Bundesliigassa hänen ensimmäinen maalinsa syntyi ottelussa Wolfsburgia vastaan. Paikallisottelussa Schalkea vastaan, joka tunnetaan paremmin nimellä "Revierderby", Kagawa teki kaksi maalia, kun dortmundilaisseura otti komean 1–3-vierasvoiton.
Kesäkuussa 2012 ilmoitettiin Kagawan hyväksyneen Manchester Unitedin tekemän tarjouksen. Siirto vahvistetaan, kun hän on läpäissyt lääkärintarkastuksen ja saanut työluvan.. 22. kesäkuuta 2012 siirto sai vahvistuksen. Syksyllä 2014 Kagawa palasi kuitenkin takaisin Dortmundin riveihin.
Maajoukkueura

Kagawa teki ensiesiintymisensä Japanin maajoukkueessa 24. toukokuuta 2008 ystävyysottelussa Norsunluurannikkoa vastaan, jonka Japani voitti lopulta 1–0. Entinen maajoukkueen päävalmentaja Takeshi Okada ei valinnut häntä vuoden 2010 MM-kilpailuihin.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2008 | 6 | 1 |
| 2009 | 4 | 1 |
| 2010 | 7 | 1 |
| 2011 | 11 | 6 |
| 2012 | 9 | 3 |
| 2013 | 16 | 4 |
| 2014 | 10 | 3 |
| 2015 | 14 | 4 |
| 2016 | 7 | 4 |
| 2017 | 5 | 2 |
| 2018 | 6 | 2 |
| 2019 | 2 | 0 |
| Yhteensä | 97 | 31 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shinji Kagawa Wikimedia Commonsissa
Kagawan tilastot Soccerway -sivustolla (englanniksi)
National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Kesäolympialaiset 2008
1 Nishikawa |
2 Hosogai |
3 Yoshida |
4 Mizumoto |
5 Nagatomo |
6 Morishige |
7 Uchida |
8 K. Honda |
9 Toyoda |
10 Kajiyama |
11 Okazaki |
12 Taniguchi |
13 Yasuda |
14 Kagawa |
15 Morimoto |
16 T. Honda |
17 Lee |
18 Yamamoto |
Valmentaja Sorimachi
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2011
1 Kawashima |
2 Inoha |
3 Iwamasa |
4 Konno |
5 Nagatomo |
6 Uchida |
7 Endo |
8 Matsui |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Maeda |
12 Moriwaki |
13 Hosogai |
14 Fujimoto |
15 T. Honda |
16 Kashiwagi |
17 Hasebe |
18 K. Honda |
19 Lee |
20 Nagata |
21 Nishikawa |
22 Yoshida |
23 Gonda |
Valmentaja Zaccheroni
Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2013
1 Kawashima |
2 Inoha |
3 G. Sakai |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Uchida |
7 Endō |
8 Kiyotake |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Havenaar |
12 Nishikawa |
13 Hosogai |
14 Nakamura |
15 Konno |
16 Kurihara |
17 Hasebe |
18 Maeda |
19 Inui |
20 Takahashi |
21 H. Sakai |
22 Yoshida |
23 Gonda |
Valmentaja Zaccheroni
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Kawashima |
2 Uchida |
3 G. Sakai |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Morishige |
7 Endō |
8 Kiyotake |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Kakitani |
12 Nishikawa |
13 Ōkubo |
14 Aoyama |
15 Konno |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōsako |
19 Inoha |
20 Saitō |
21 H. Sakai |
22 Yoshida |
23 Gonda |
Valmentaja Zaccheroni
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2015
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Ōta |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Morishige |
7 Endō |
8 Kiyotake |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Toyoda |
12 Nishikawa |
13 Kobayashi |
14 Mutō |
15 Konno |
16 Shiotani |
17 Hasebe |
18 Inui |
19 Shōji |
20 Shibasaki |
21 Sakai |
22 Yoshida |
23 Higashiguchi |
Valmentaja Aguirre
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Shōji |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Usami |
12 Higashiguchi |
13 Mutō |
14 Inui |
15 Ōsako |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōshima |
19 H. Sakai |
20 Makino |
21 G. Sakai |
22 Yoshida |
23 Nakamura |
Valmentaja Nishino
Solomon R. Guggenheim

Solomon R. Guggenheim -museo New Yorkissa. Rakennus valmistui vuonna 1959, kymmenen vuotta Solomon R. Guggenheimin kuoleman jälkeen.
Solomon Robert Guggenheim (2. helmikuuta 1861 Philadelphia, Pennsylvania – 3. marraskuuta 1949 Long Island, New York) oli yhdysvaltalainen liikemies sekä taiteenkeräilijä ja Solomon R. Guggenheimin säätiön perustaja.
Guggenheim ansaitsi omaisuutensa juutalaisen Guggenheimin suvun kaivosyhtiöiden perustajana ja johtajana Meksikossa, Chilessä ja Alaskassa 1890- ja 1900-luvuilla. Hän meni naimisiin Rothschildin sukuun kuuluneen Irene Rothschildin kanssa 1895 ja sai tältä innostuksen taiteen keräilyyn. 1920-luvulla hänen kiinnostuksensa suuntautui moderniin taiteeseen saksalaisen taiteilijan Hilla Rebayn vaikutuksesta. Vuonna 1937 Guggenheim perusti Solomon R. Guggenheimin säätiön edistämään abstraktia taidetta ja tukemaan taiteilijoita. Vuonna 1939 hän avasi nykytaiteen taidemuseonsa, joka nimettiin myöhemmin Solomon R. Guggenheim -museoksi, ja vuonna 1959 valmistui New Yorkiin Frank Lloyd Wrightin suunnittelema museorakennus, josta taidekokoelma sai pysyvän sijoituspaikan.
Guggenheim kuoli vuonna 1949. Hänellä oli kolme tytärtä.
Semangit

Semangit on ylätermi, joka tarkoittaa ainakin yhdeksää negriittiryhmää Malakan niemimaalla Malesiassa ja Thaimaassa. Semangeja on arviolta noin 2 000. Semangeista ja muista Malakan niemimaan alkuperäiskansoista käytetään yleisnimitystä orang aslit. Semangit puhuvat aslialaisia kieliä.
Historia

Semangit polveutuvat todennäköisesti metsästäjä-keräilijöistä, jotka saapuivat Malakan niemimaalle 10 000–3 000 vuotta sitten. Maanviljelyksen saavuttua alueelle noin 4 000 vuotta sitten osa näistä varhaisista asukkaista siirtyi maanviljelykseen ja osa jatkoi perinteistä elintapaa. Jälkimmäiset ovat semangien esi-isiä. Semangien ja heidän jälkeen Malesian alueelle saapuneiden malaijien välit lienevät olleen alun perin hyvät osapuolten käydessä kauppaa keskenään. 1800-luvulla malaijit alkoivat kuitenkin orjuuttaa semangeja ja muita alueen alkuperäiskansoja. Orjuuden kielsi vasta vuosisadan lopulla brittiläinen siirtomaahallinto. Malaijan kriisin myötä vuonna 1954 perustettiin alkuperäiskansojen virasto, jonka tarkoituksena oli alun alkaen pitää alkuperäiskansat poissa kommunistien vaikutusvallasta. Sittemmin se on keskittynyt tarjoamaan alkuperäiskansoille esimerkiksi koulutusta ja terveydenhuoltoa. Semangien ja malaijien välit ylipäätänsä eivät ole kovin hyvät, sillä semangit kokevat valtion painostavan heitä kääntymään islamiin. Sen sijaan välit Malesian muihin vähemmistöihin ovat paremmat.
Kulttuuri

Semangeilla ei alun perin ollut kiinteitä asumuksia, vaan he perustivat väliaikaisia leirejä vaihtelevan pituisiksi ajoiksi yhdestä yöstä kuuteen viikkoon. Osa semangeista asuu edelleen tällä tavalla, kun taas osa on asettunut muulle väestölle tyypillisempiin kiinteisiin asumuksiin. Tätä kehitystä on tukenut alkuperäiskansojen virasto, joka on myös pyrkinyt saamaan semangit harjoittamaan maanviljelystä perinteisen metsästys-keräilyn sijaan.
Semangit harjoittavat edelleen perinteistä uskontoaan. Uskonnolliset tavat vaihtelevat eri ryhmien kesken. Uskonnollisia auktoriteetteja tai pyhiä kirjoituksia ei ole. Osa uskonnon piirteistä on kuitenkin samoja eri semangiryhmien ja muiden alueen alkuperäiskansojen kanssa.
Semangimies valokuvassa vuodelta 1906.
Solomon Mutswairo

Solomon Mangwiro Mutswairo (26. huhtikuuta 1924 Rhodesia – marraskuu 2005 Zimbabwe) oli zimbabwelainen kirjailija. Hän julkaisi sekä proosaa että runoutta.
Mutswairo varttui Sambiassa, opiskeli eteläafrikkalaisessa Fort Haren yliopistossa ja suuntautui sitten uralle opettajana. Hän myös kehitti opetushallintoa ja perusti liiton kielen kehityksen tueksi. Vuonna 1960 Mutswairo lähti Yhdysvaltoihin Fulbright-stipendin turvin. Hän sai useita maisterin arvoja ja vuonna 1979 tohtorinarvon Howardin yliopistosta. Heinäkuussa 1981 hän palasi kotimaahansa, joka oli jo itsenäistynyt Zimbabwen nimellä.
Mutswairon Feso (1956/1957; englanniksi 1974) on ensimmäinen šonankielinen romaani. Mutswairo myös kirjoitti sanat Zimbabwen kansallislauluun Simudzai Mureza WeZimbabwe. Teokseensa Tagutapadare: Poems for children (1982) hän keräsi kansanperinteestä šonankielisten lastenlaulujen sanoja.
Sirppiahven

| Sirppiahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Sirppiahvenet  Enoplosidae
Suku::  Enoplosus  Lacepède, 1802
Laji::  armatus
Kaksiosainen nimi
 Enoplosus armatus  (White, 1790) 
Katso myös
   Sirppiahven Wikispeciesissä   Sirppiahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sirppiahven (Enoplosus armatus) on Indonesiassa ja Australiassa tavattava ahvenkaloihin kuuluva kalalaji. Se on ainoa laji sirppiahventen heimossa (Enoplosidae)
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sirppiahven kasvaa 23–50 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan kala on korkea ja litteä. Kalalla on kaksi korkeaa selkäevää, joista takimmainen on sirpinmuotoinen. Selkäevissä on myös myrkyllisiä piikkejä. Vatsaevät ovat sirppiahvenella hyvin kookkaat. Suu on lajilla pieni ja myös hampaat ovat pienikokoiset. Väritykseltään sirppiahven on pohjaväriltään harmaa ja ruumiissa on mustia pystyraitoja tyypillisesti 7 tai 8 kappaletta. Nuoret sirppiahvenet ovat pitkulaisempia ja väritykseltään laikukkaita.
Levinneisyys ja elintavat

Sirppiahvenia tavataan Indonesian rannikon läheisyydessä ja eteläisestä Australiasta. Ne elävät matalissa vesissä korkeintaan noin 100 metrin syvyydessä merenpinnasta. Nuoret kalat voivat elää jokien suistoissa ja aikuiset yksilöt ovat mereisiä. Tyypillistä elinympäristöä ovat koralliriutat ja meriheiniä kasvavat alueet. Sirppiahvenet liikkuvat tyypillisesti kookkaissa parvissa, mutta myös yksitellen ja erityisesti lisääntymisaikaan pareittain. Kutuaika kestää heinäkuulta elokuulle. Lajin ravintoa ovat äyriäiset ja madot.
Sirppiahvenia pidetään toisinaan akvaarioissa, mutta niiden arvo akvaariokaupassa on pientä. Niiden pitäminen akvaarioissa on kuitenkin yleistymässä. Se on myös hyvä ruokakala, mutta ei kaupallisesti kovin merkittävä.