stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marjut Rolig
Aiheesta muualla

Marjut Rolig Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Marjut Rolig Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Ylen Elävä arkisto: Marjut hiihti olympiakultaa
Naisten viiden kilometrin hiihdon olympiavoittajat
| n k Suomen vuoden naisurheilija |
| --- | --- |
Liiton valitsemat:  1949: Kerttu Pehkonen  1950: Sylvi Saimo  1951: Eevi Huttunen  1952: Sylvi Saimo  1953: Eevi Huttunen  1954: Siiri Rantanen  1955: Mirja Hietamies  1956: Siiri Rantanen  1957: Iiris Sihvonen  1958: Siiri Rantanen  1959: Siiri Rantanen  1960: Eevi Huttunen  1961: Mirja Lehtonen  1962: Maire Rautakoski  1963: Mirja Lehtonen  1964: Kaija Mustonen  1965: Maire Lindholm  1966: Eila Pyrhönen  1967: Eija Krogerus  1968: Kaija Mustonen  1969: Marjatta Kajosmaa  1970: Marjatta Kajosmaa  1971: Marjatta Kajosmaa  1972: Marjatta Kajosmaa  1973: Mona-Lisa Pursiainen  1974: Riitta Salin  1975: Helena Takalo  1976: Helena Takalo  1977: Lea Hilokoski  1978: Helena Takalo  1979: Outi Borgenström  1980: Hilkka Riihivuori  1981: Hilkka Riihivuori  1982: Hilkka Riihivuori  1983: Tiina Lillak  1984: Marja-Liisa Kirvesniemi  1985: Marja-Liisa Kirvesniemi  1986: Marjo Matikainen  1987: Marjo Matikainen  1988: Marjo Matikainen  1989: Marjo Matikainen  1990: Päivi Alafrantti  1991: Marja-Liisa Kirvesniemi  1992: Marjut Lukkarinen  1993: Sari Essayah  1994: Sari Essayah  1995: Sari Laine  1996: Heli Rantanen  1997: Raija Koskinen  1998: Satu Pusila  1999: Tuuli Matinsalo  2000: Pia Sundstedt  2001: Pirjo Manninen  2002: Heli Koivula  2003: Hanna-Maria Seppälä  2004: Tanja Poutiainen  2005: Tanja Poutiainen  2006: Tanja Poutiainen  2007: Virpi Kuitunen  2008: Satu Mäkelä-Nummela  2009: Aino-Kaisa Saarinen
Mieskuoro Huutajat

Mieskuoro Huutajat esiintymässä vuonna 2006.
Mieskuoro Huutajat on Petri Sirviön johtama huutava mieskuoro, jonka kotipaikka on Oulussa.
Historia

Kuoro perustettiin vuonna 1987 Oulussa. Idea oli pukea noin 20 miehen joukko mustiin pukuihin, valkoisiin kauluspaitoihin ja mustiin kumisiin kravatteihin. Kuoro alkoi harjoitella tunnetuimpia suomalaisia lauluja ja hymnejä. Kuoron ensiesiintyminen  oli itsenäisyyspäivänä 1987, jolloin isänmaallisia lauluja ja marsseja sisältänyt lyhyeksi ja intensiiviseksi kuvailtu esitys huipentui Maamme-lauluun. Kuoron vahvuus kohosi pian noin 30 henkeen.
Huutajat on esiintynyt usein ulkomailla esimerkiksi erilaisissa taidetapahtumissa ja muun muassa vuoden 1994 yleisurheilun EM-kisojen avajaisissa Karita Mattilan kanssa.
Diskografia

Pohjoinen kotimaamme (EP, 1988, EMI)
Six National Anthems (EP, 1990, Poko)
H.Y.V.Ä (EP, 1994, Bad Vugum)
10th Anniversary Concert (CD, 1998, Bad Vugum)
H.Y.V.Ä (CD, 2001, P-Vine, PCD-23116)
Elokuva

Mika Ronkainen ohjasi kuorosta dokumenttielokuvan Huutajat – Screaming Men (2003), josta tuli yksi kaikkien aikojen laajimmin levinneistä suomalaisdokumenteista. Elokuva esitettiin yli sadalla kansainvälisellä elokuvafestivaalilla, muun muassa ensimmäisenä suomalaiselokuvana Sundance-elokuvafestivaaleilla Yhdysvalloissa. Elokuva oli teatterilevityksessä Suomen lisäksi Britanniassa ja Puolassa, ja se on esitetty useiden Euroopan maiden lisäksi Yhdysvaltain televisiossa.
Aiheesta muualla

Mieskuoro Huutajien virallinen kotisivu
Huutajat – Screaming Men -elokuvan virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Musiikin ja säveltäjien Oulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Mieskuoro Huutajat Ylen Elävässä arkistossa
BBC: Huutajat Choir: Performers on the power in shouting
Phillips “Shouting Men”
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Robbe

| Robbe |
| --- | --- |
 Robbe tammikuussa 2023
Henkilötiedot
Syntynyt: 2001
Ammatti:  DJ, remixaaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Robbe
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2019-
Tyylilajit:  EDM Elektroninen tanssimusiikki, tekno
   [ ohje ]  
Robin Björkskog, paremmin tunnettu taiteilijanimeltään Robbe (s. 2001 Espoo) on suomalainen elektronisen tanssimusiikin tuottaja ja DJ. Hän lukeutuu Suomen kymmenen Spotifyssa kuunnelluimman elektronisen tanssimusiikin artistien joukkoon runsaalla 1,1 miljoonalla kuukausittaisella kuuntelijallaan. Hänen tuottamiaan kappaleita on kuunneltu eri digitaalissa palveluissa suomalaiseksi artistiksi poikkeuksellisen paljon, yhteensä yli 1,5 miljardia kertaa.lähde?
Robben musiikki on erityisen suosittua Saksassa, Yhdysvalloissa, Brasiliassa ja Keski-Euroopassa ylipäätään.
Robben tunnetuimpia kappaleita ovat Mirrors, Tik Tok ja I Want It That Way. Kaiken kaikkiaan hän on julkaissut vuodesta 2019 alkaen Spotifyssa yhteensä yli sata kappaletta monille eri levy-yhtiöille, kuten Sony Music, Warner Music, Spinnin Records, Kontor Records, Bounce & Bass ja ChillYourMind.
Robben tyylilajeina ovat tekno sekä sen alalajit hypertechno, mainstage techno ja hard techno. Hän on esiintynyt monilla festivaaleilla ympäri Euroopan, kuten Triple Treat (Latvia) ja Family First Event (Espanja)
Vuonna 2024 Robbe esiintyi mm. Weekend Festivalilla. Samana vuonna hän liittyi osaksi maamme suurinta elektronisen musiikin kollektiivia, Luxoniaa.
Asumisoikeusasunto (Ruotsi)

Asumisoikeusasunto eli ruotsiksi bostadsrätt (suomennetaan joskus myös omistusoikeusasunto) on ruotsalainen asumismuoto. Se on luonteeltaan varsin lähellä Suomen asunto-osakeyhtiötä, kun taas Suomen asumisoikeusjärjestelmä on lähempänä vuokra-asumista.
Taloyhtiötä hallitsee asumisoikeusyhdistys (bostadsrättsförening). Taloa rakennettaessa otettu laina on yhdistyksen nimissä, ja asukkaat lyhentävät sitä vastikkeissaan. Lainan lyhentyessä vastike pienentyy, talossa tehdyt remontit taas nostavat vastiketta, koska niiden rahoittamiseen otetaan uutta lainaa. Yksittäinen yhdistyksen jäsen ei voi maksaa omaa velkaosuutta pois, vaan yhdistys päättää maksusuunnitelmasta.
Uuden asumisoikeusasunnon hankkimishinta on pieni verrattuna esimerkiksi Suomen omistusasuntojen velattomaan hintaan, vastike taas yleensä korkeampi, koska vastike sisältää sekä hoito- että rahoituselementin (vrt. hoitovastike ja rahoitusvastike). Vanhoissa asunnoissa yhdistyksen nimissä oleva velkamäärä vaihtelee, ja kaikkein vanhimmat asumisoikeusyhtiöt voivat olla myös täysin yhdistysvelattomia.
Bostadsrätt-asumisoikeuden voi myydä vapailla markkinoilla ja hinta on ostajan ja myyjän keskenään sopima, eikä mitenkään säädelty. Hinnat ilmoitetaan myyntihintoina, joten asuntojen hinnat vaihtelevat voimakkaasti yhdistyslainan määrän mukaan. Asumisoikeusasunnon antamista vuokralle on rajoitettu, ja se vaatii esimerkiksi asumisoikeusyhdistyksen luvan ja tulee olla luonteeltaan määräaikaista.
Rem Murray

| Rem Murray> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. lokakuuta 1972 (ikä 52) Stratford, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–2012
Seurat:  Cape Breton Oilers (AHL),   Edmonton Oilers (NHL),   New York Rangers (NHL),   Nashville Predators (NHL),   Houston Aeros (AHL)   HIFK (SML)   HC TWK Innsbruck (ÖEL/ÖNL)   Val Pusteria (Serie A
NHL-varaus:  135. varaus, 1992 Los Angeles Kings
Raymond "Rem" Murray  (s. 9. lokakuuta 1972, Stratford, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan 560 NHL:n runkosarjaottelua kolmessa eri joukkueessa. Lisäksi hän pelasi Suomessa, Itävallassa ja Italiassa.
Murray pelasi vuodet 1996–2004 NHL:ssä Edmonton Oilersissa, New York Rangersissa ja Nashville Predatorsissa. Kausi 1998–1999, jolloin Murray pelasi Edmontonissa, on miehen NHL-uran paras. Hän teki 78 pelissä 21 maalia ja antoi 18 maaliin johtanutta syöttöä. Murray joutui lopettamaan uransa vuonna 2005, kun hänellä diagnisoitiin harvinainen niskaongelma (yksi dystonian muodoista). Murray kuitenkin palasi kaudeksi 2005–2006, mutta ei onnistunut saamaan pelipaikkaa Detroit Red Wingsistä koeajalla. Hän pelasikin lähes koko kauden AHL-liigan Houston Aerosissa, kunnes sai loppukaudesta pelipaikan Edmontonista.
Kaudeksi 2006–2007 Murray siirtyi Eurooppaan ja HIFK:hon. Murray oli koko SM-liigan parhaita puolustavia hyökkääjiä tehden myös tehot 20+26. Hän ja HIFK sopivat runkosarjan jälkeen jatkosopimuksen myös kaudeksi 2007–2008. Kahden HIFK-kauden jälkeen Murray siirtyi Innsbruckiin Itävallan pääsarjaan.
Murray pelasi kauden Innsbruckissa ja siirtyi sen jälkeen Italian pääsarjan HC Pustertal-Val Pusteriaan. Hän palasi Itävallan kakkosarjaan tippuneeseen Innsbruckiin pelattuaan yhden kauden Val Pusteriassa. Innsbruck voitti kaudella 2011–2012 kakkossarjan, ja Murray oli sarjan paras maalintekijä. Kauden jälkeen hän kuitenkin ilmoitti lopettavansa uransa, ja hänen pelinumeronsa jäädytettiin harjoitusottelussa ennen kauden 2012–2013 alkua.
Maikkula

| Maikkula |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Maikkula korostettuna.
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Maikkulan suuralue
Kaupunginosa nro:  24
Väkiluku:  3 478  31.12.2023
Työpaikkoja:  829 kpl   (31.12.2011)
Osa-alueet:  Kontionkangas, Maikkula, Patamäki, Talonpojankangas
Postinumero(t):  90240
Maikkulanraittia kesällä 2007.
Maikkula on Oulun kaupunginosa ja Maikkulan suuralueen keskus. Se sijaitsee Oulujoen etelärannalla, joen ja valtatien 22 välisellä alueella, noin 6–7 kilometrin päässä keskustan kaakkoispuolella. Kaupunginosassa on noin 3 700 asukasta. Maikkulan osa-alueita ovat Kontionkangas, Talonpojankangas ja Patamäki. Kaupunginosassa sijaitsee Maikkulan kartano.
Maikkula on kehittynyt mäntykangasharjulle lähelle jokea, ja kasvanut nykyiseen mittaansa 1980- ja 1990-lukujen aikana. Maikkulan keskus sijaitsee alueen länsiosassa, ja aluetta hallitsevat matalat kerrostalot sekä omakotitalot ja Valion Maikkulan yksikkö.
Historia

Maikkula oli ennen maatalousvaltainen haja-asutusalue, mutta nykyään asutus on tiheää. Vuonna 2004 Maikkulan länsiosasta erotettiin Knuutilankankaan ja Knuutilanrannan alueet uudeksi Knuutilan kaupunginosaksi.
Palvelut

Peruspalvelut sijaitsevat Maikkulan keskustassa. Maikkulan monitoimitalon vieressä toimii Sale (ennen Spar Maikkula) ja Maikkulan apteekki. Maikkulanraitin varrella sijaitsee Maikkulan kappeli sekä Maikkulan koulu. Haarasuontien varressa toimii Neste sekä Oulun Baari.
Liikenne

Maikkulasta on suora tieyhteys seututietä 815 pitkin Oulun lentoasemalle Oulunsalon. Oulun ja Kajaanin välinen valtatie 22 sijaitsee kaupunginosan etelälaidalla asutuskeskuksen välittömässä läheisyydessä.
Alueen tärkeimmät kokoojakadut ovat Kangaskontiontie sekä Kajaanintie (vanha valtatie), jotka toimivat myös joukkoliikenneväylinä. Maikkulasta on vaihdoton linja-autoyhteys kaupungin keskustaan ja edelleen pohjoisiin kaupunginosiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maikkula Wikimedia Commonsissa
Oulun kaupunginosat ja suuralueet
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Suuralueet | Kaupunginosat |  |
| 1. Keskusta | I Pokkinen • II Vaara • III Vanhatulli • IV Hollihaka • V Leveri • Myllytulli • Intiö • Raksila |  |
| 2. Höyhtyä | Höyhtyä • Karjasilta • Lintula • Mäntylä • Nokela |  |
| 3. Oulunsuu | Kontinkangas • Oulunsuu • Peltola • Värttö |  |
| 4. Kaukovainio | Hiironen • Kaukovainio |  |
| 5. Nuottasaari | Limingantulli • Nuottasaari • Äimärautio |  |
| 6. Kaakkuri | Kaakkuri • Kiviniemi • Metsokangas • Perävainio |  |
| 7. Maikkula | Hangaskangas • Heikkilänkangas • Iinatti • Juurusoja • Knuutila • Maikkula • Madekoski • Pikkarala |  |
| 8. Tuira | Hietasaari • Koskikeskus • Pikisaari • Toppilansaari • Tuira • Vihreäsaari |  |
| 9. Puolivälinkangas | Isko • Puolivälinkangas • Pyykösjärvi • Takalaanila • Välivainio |  |
| 10. Koskela | Alppila • Koskela • Taskila • Toppila |  |
| 11. Pateniemi | Rajakylä • Pateniemi • Herukka |  |
| 12. Kaijonharju | Kaijonharju • Kuivasjärvi • Liikanen • Linnanmaa • Ritaharju |  |
| 13. Myllyoja | Haapalehto • Hintta • Kirkkokangas • Kynsilehto • Laanila • Myllyoja • Parkkisenkangas |  |
| 14. Sanginsuu | Lapinkangas • Sanginjoki • Sanginsuu • Ulkosanki |  |
| 15. Korvensuora | Heikinharju • Korvenkylä • Korvensuora • Rusko • Ruskonselkä • Saviharju • Talvikangas |  |
| 16. Ylikiiminki | Jolos • Nuoritta • Vepsä • Vesala • Vuotto • Ylikiiminki |  |
| 17. Hiukkavaara | Haukkasuo • Hiukkavaara • Kivikkokangas · Niiles • Puolukkakangas • Saarela • Vanha Hiukkavaara |  |
| 20. Haukipudas | Haukipudas • Jokikylä • Martinniemi |  |
| 21. Kello | Kalimenkylä • Kello |  |
| 30. Kiiminki | Alakylä • Hannus • Huttukylä • Kiiminki |  |
| 31. Jääli | Jäälinkylä • Välikylä |  |
| 40. Oulunsalo | Kylänpuoli • Oulunsalo • Salonpää |  |
| 50. Yli-Ii | Pahkala • Tannila • Yli-Ii |  |
Koolhoven F.K.52

Koolhoven FK-52
Koolhoven F.K. 52 oli kaksitasoinen ja -paikkainen, yksimoottorinen tiedustelu- ja hävittäjäkone, jonka hollantilainen Koolhoven-lentokonetehdas kehitti 1930-luvulla.
Kehitys

N.V. Koolhoven Vliegtuigen suunnitteli Frederick Koolhovenin johdolla 1930-luvun puolessa välissä kaksipaikkaisen koneen, joka oli suunniteltu pommikoneiden suojaustehtäviin. Lentokoneiden nopean kehityksen johdosta F.K.52:n suorituskyky ehti muuttua riittämättömäksi jo suunnitteluvaiheessa. Koneen prototyyppi lensi ensilentonsa 9. helmikuuta 1937.
Tehdas pani alulle omalla riskillään viiden koneen esisarjan, joka ei ehtinyt valmistua ennen kuin prototyyppi tuhoutui elokuussa 1937. Kahdessa koneessa oli 840 hv:n Bristol Mercury VIII -tähtimoottori ja kolmessa ilmeisesti saman tehoinen Wright Cyclone GR-1820-3. Kone ei mennyt kaupaksi. Alankomaat tilasi ilmavoimilleen 36 konetta ilmeisesti samoihin tehtäviin, joissa sillä oli Fokker C.V- ja Fokker C.X -koneita. Viisi esisarjan konetta valmistui, mutta Alankomaiden ilmavoimien tilaamat eivät. Viidestä valmistuneesta kaksi päätyi Suomen ilmavoimille ja loput kolme tuhottiin kentälle Saksan hyökättyä Alankomaihin keväällä 1940.
Hankinta Suomeen

Carl Gustav von Rosen, jonka isä Eric von Rosen lahjoitti Suomen ilmavoimille sen ensimmäisen koneen vuonna 1918, ilmoittautui vapaaehtoiseksi talvisotaan joulukuussa 1939. Hänet lähetettiin Alankomaihin avustamaan Merivartiolaitoksen Koolhooven F.K.49 -koneen siirtoa Suomeen jo joulukuussa 1939. Koneessa oli ongelmia ja siirtolento peruuntui. Samalla matkalla von Rosen etsi Suomen ilmavoimille koneita ja löysi muun muassa kaksi Koolhoven F.K.52 -konetta ja yhden Douglas DC-2 -koneen. Von Rosen hankki tarvittavat varat Ruotsista ja osti koneet. Erään version mukaan F.K.52:t tulivat DC-2:n kylkiäisenä ja yllätyksenä von Rosenillekin.
Koneet lennettiin Alankomaista Ruotsiin tammikuun 1940 puolivälissä. Saksalaiset hävittäjät yrittivät tavoittaa muodostelman siinä kuitenkaan onnistumatta. Välivaiheiden kautta suomalaiset lentäjät noutivat F.K.52 -koneet Suomeen 18. tammikuuta 1940.
Käyttö Suomessa

Valtion lentokonetehdas asensi tammi-helmikuussa 1940 F.K.52-koneisiin muun muassa pomminripustimet kahdelle 50–100 kilon lentopommille, happilaitteet, radiot, valopistoolikotelot ja kameran kiinnikkeet sekä teki pieniä korjauksia ja maalasi koneet. Koneet luovutettiin helmikuun loppupuolella Malmilla toimineelle Lentolaivue 36:lle. Koneilla tehtiin tiedustelu- ja maataistelulentoja muun muassa Kotkan ja Virolahden alueella.  Neuvostoliiton hyökättyä 6. maaliskuuta 1940 Suursaaresta ja Lavansaaresta Kotkan Haapasaarta kohti F.K.52 -koneilla tehtiin tiedustelu- ja maataistelulentoja jäätä pitkin hyökkääviä joukkoja vastaan. Koska koneissa ei ollut ripustimia pienille pommeille, niitä heitettiin tähystämöstä joukkojen niskaan.
Välirauhan aikana konetta käytettiin muun muassa konekivääriammunnan sekä syöksy- ja liukupommituksen harjoitteluun. Koneisiin asennettiin ripustimet 12,5–25 kilon pommeille sekä ohjaajan selkäpanssarit. Jatkosodan alussa elokuussa 1941 toinen koneista (KO-130) lähetettiin pudottamaan lentolehtisiä Hangon vuokra-alueelle. Lennolla kone harhautui etelään ja syöksyi metsään 70 kilometriä Tallinnasta etelään. Molemmat lentäjät kuolivat maahansyöksyssä. Metsäveljet hautasivat ruumiit ja polttivat koneen.
Toinen koneista (KO-129) luovutettiin syyskuussa 1941 Lentolaivue 16:lle, joka lensi koneella vain vähän. Esimerkiksi koko kesän 1942 kone seisoi Äänislinnan lentokentän laidalla. Kerrotaan, että koneeseen pesi kirjosieppo, jonka annettiin rauhassa opettaa poikasensa lentokykyiseksi ennen kuin kone siirrettiin Ilmasotakoululle Kauhavalle harjoituskoneeksi syyskuussa 1942. Kone tuhoutui tyyppilennolla helmikuussa 1943. Koolhoven F.K.52 -koneesta ei pidetty. Ainakin koneen laskuominaisuudet olivat epänormaalit ja koneissa oli muitakin esisarjan koneelle tyypillisiä vikoja, muun muassa jarrujen säätämisessä ja suksien asennuksessa oli ongelmia. Koneita kutsuttiin ”kolhoveneiksi”. Kone oli kuitenkin suhteellisen ketterä ja sillä lennettiin taitolentoakin. Koneiden kokonaislentoaika Suomen ilmavoimissa oli noin 470 tuntia.
Tekniset tiedot > Rakenne

Koneen eturunko oli kankaalla päällystettyä metalliputkirakennetta ja takarunko vanerilla päällystettyä puurakennetta. Puurakenteinen siipi oli päällystetty kokonaan vanerilla.
Tekniset tiedot > Yleiset ominaisuudet

Moottori: Bristol Mercury VIII -tähtimoottori, 9 sylinteriä. Lentoonlähtöteho 725 hv, suurin jatkuva teho 825 hv ja suurin hetkellinen teho 840 hv 4 270 metrin korkeudessa.
Kärkiväli: 9,8 m
Pituus: 8,3 m
Korkeus: 3,3 m
Siipipinta-ala: 28,4 m2
Tyhjäpaino: 1 725 kg
Lentopaino: 2 500 kg
Polttoainesäiliö: 605 litraa
Tekniset tiedot > Suoritusarvot

Huippunopeus: 380 km/h (valmistajan ilmoituksen mukaan) 4 750 metrissä
Huippunopeus: 308 km/h (valmistajan ilmoituksen mukaan) merenpinnan tasalla
Kohoamisnopeus: 10 m/s pinnassa
Nousuaika: 7 minuuttia 35 sekuntia 4 000 metriin
Lakikorkeus 9 800 m
Lentomatka 1 130 km
Tekniset tiedot > Aseistus

Siivissä 2 kpl vapaasti ampuvaa 7,7 mm Browning -konekivääriä
Taka-ampumossa 7,62 mm L-33/34 -konekivääri
150 kg pommikuorma
Aiheesta muualla

Koolhovenin historia (englanniksi)
1000aircraftphotos: Koolhoven FK-52 (englanniksi)
Zadie Smith

Zadie Smith vuonna 2011.
Zadie Smith (s. 25. lokakuuta 1975 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen kirjailija. Hän on kirjoittanut viisi romaania, joista kaksi ensimmäistä ja neljäs sijoittuvat pääosin hänen synnyinkaupunkiinsa Lontooseen. Romaanit on suomennettu.
Elämäkerta > Lapsuus ja tausta

Zadie Smith syntyi Lontoon luoteisosassa Brentin borough'ssa. Hänen äitinsä oli jamaikalainen ja isä englantilainen. Hänen etunimensä oli alun perin Sadie, mutta hän vaihtoi sen 14-vuotiaana nykyiseen muotoonsa. Smithin äiti varttui Jamaikalla ja muutti Englantiin vuonna 1969. Smithillä on yksi sisarpuoli, yksi velipuoli ja kaksi nuorempaa veljeä. Hänen vanhempansa erosivat, kun hän oli teini-ikäinen.
Smithillä oli lapsuudessaan ja nuoruudessaan useita mielenkiinnon kohteita: lapsena hän harrasti steppausta, teini-iässä hän suunnitteli uraa musikaalinäyttelijänä ja opiskelijana hän ansaitsi rahaa jazz-laulajana ja halusi tulla journalistiksi. Lukeminen ja kirjoittaminen ovat myös aina olleet tärkeässä osassa hänen elämässään.
Elämäkerta > Opinnot ja ura

Smith opiskeli Cambridgen King's Collegessa englanninkielistä kirjallisuutta. Opiskeluaikanaan hän kirjoitti muutamia novelleja, jotka julkaistiin opiskelijoiden kirjoituksista kootuissa kokoelmissa. Eräs kustantaja huomasi hänen lahjakkuutensa ja tarjosi hänelle kustannussopimusta. Smith päätti ottaa yhteyttä kirjallisuusagenttiin ja siitä lähtien häntä on edustanut kansainvälisesti menestyvä Wylie Agency.
Valkoiset hampaat (White Teeth) esiteltiin kustannusmarkkinoille vuonna 1997, vuosia ennen kirjan varsinaista valmistumista. Kirjan julkaisuoikeuksista alkoi kova kilpailu eri kustannusyhtiöiden kesken; oikeudet onnistui lopulta saamaan Hamish Hamilton Ltd.. Teos sai harvinaisen paljon huomiota keskeneräiseksi esikoisromaaniksi. Smith sai teoksen valmiiksi opintojensa viimeisenä vuotena. Kun kirja julkaistiin vuonna 2000, se nousi heti bestselleriksi. Se sai paljon kansainvälistä kiitosta ja toi kirjoittajalleen useita palkintoja, muun muassa Guardian First Book Awardin ja Whitbread First Novel Awardin.
Esikoisromaaninsa menestyksen jälkeen Smith alkoi kirjoittaa toista romaaniaan Nimikirjoitusmies (The Autograph Man). Kirja julkaistiin vuonna 2002 ja menestyi hyvin, mutta ei saanut kriitikoiden keskuudessa yhtä hyviä arvosteluja kuin Smithin ensimmäinen romaani. Toisen romaaninsa julkaisun jälkeen Smith alkoi valmistella esseekokoelmaa The Morality of the Novel, jossa käsitellään valittuja 1900-luvun kirjailijoita moraalifilosofian kautta.
Smith sai vuonna 2005 valmiiksi kolmannen romaaninsa Kauneudesta (On Beauty), joka julkaistiin saman vuoden syyskuussa. Hän voitti kirjalla yli 43 000 euron arvoisen Orange Prize for Fiction-palkinnon kesäkuussa 2006.
Smithin neljäs romaani Risteymiä (NW) kertoo luoteislontoolaisen vuokratalon monikulttuurisista asukkaista. Englanninkielinen nimi tulee postinumeroalueen mukaan. Romaanin tekniikka on tajunnanvirtamainen ja tyyliltään vaihteleva. Se kuvaa luokkaeroja ja siirtolaisuuden eri polvia. Romaani on julkaistu 2013 ja sen on suomentanut Irmeli Ruuska.
Elämäkerta > Yksityiselämä

Smith tapasi pohjoisirlantilaisen kirjailijan Nick Lairdin opiskellessaan Cambridgen yliopistossa ja he menivät naimisiin vuonna 2004. He asuvat Pohjois-Lontoossa.
Teokset > Novellit

Mirrored Box. Julkaistu: The May Anthology of Oxford and Cambridge Short Stories 1995
The Newspaper Man. Julkaistu: The May Anthology of Oxford and Cambridge Short Stories 1996
Mrs. Begum's Son and the Private Tutor. Julkaistu: The May Anthology of Oxford and Cambridge Short Stories 1997
Picnic, Lightning. Julkaistu: The May Anthology of Oxford and Cambridge Short Stories 1997
The Girl With Bangs. Julkaistu: Timothy McSweeney's Quarterly Concern, kuudes numero (2001)
The Trials of Finch. Julkaistu: The New Yorker Winter Fiction Edition 2002
Martha, Martha. Julkaistu: Granta 81: Best of Young British Novelists 2003
Hanwell in Hell. Julkaistu: The New Yorker, 27. syyskuuta 2004
Teokset > Romaanit

Valkoiset hampaat (White Teeth) (2000)
Nimikirjoitusmies (The Autograph Man) (2002)
Kauneudesta (On Beauty) (2005)
Risteymiä (N-W) (2013)
Swing Time (2016)
Teokset > Esseet

Aavistuksia (2021) (Intimations, 2020)
Aiheesta muualla

Radiokeskustelu Smithin romaanista Swing Time, Ylen Kirjakerho (Viitattu 16.9.2017)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Zadie Smith
Käännös suomeksi
Jatulintarha

Finbyn Jatulintarha Nauvossa sijaitsee länsi-luoteeseen viettävällä kalliolla. Jatulintarhan läpimitta on noin 8 metriä.
Jatulintarha on kivien reunustama polku, labyrintti, joka johtaa kuvion ulkoreunalta sen keskelle. Tyypillinen jatulintarha on halkaisijaltaan noin 10 metriä. Jatulintarhoja löytyy eri puolilta Pohjois-Eurooppaa, ja suurin osa niistä on löytynyt Suomesta.
Vanhimpia jatulintarhoja on arveltu jopa pronssikautisiksi. Useimmat niistä ovat kuitenkin historiallisella ajalla tehtyjä, tuoreimmat mahdollisesti vasta 1900-luvulta.
Etymologia

Suomenkielinen nimitys ”jatulintarha” on peräisin Kemin seudulta. Jatuli tarkoittaa jättiläistä, joiden uskottiin asuneen pohjoisessa ennen saamelaisten tuloa. Kansanperinteessä jatulintarhoja on kutsuttu monella muullakin nimellä, kuten Laiskan-Jaakon rinki, Pietarin leikki ja Jerusalem.