stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän lähestymislennot
Norja ja Yhdistynyt kuningaskunta

25. lokakuuta 2007 yöllä norjalaiset F-16-hävittäjät tunnistivat Tupolev Tu-95:n lentävän Nordkappin ohi Britteinsaarten suuntaan. Paluumatkalla norjalaiset havaitsivat kello 11 aikaan Tupolev Tu-160:n Bodøn länsipuolella, jotka olivat lentäneet lähelle Alankomaiden ilmatilaa.
16. lokakuuta 2007 Norja lähetti kaksi F-16-hävittäjää Bodøn lentotukikohdasta tunnistamaan ja valvomaan kahden Tupolev Tu-160:n lentoa. Norjalaiskoneet seurasivat lentoa etelään ja palasivat 45 minuutin päästä tukikohtaansa. Tupolevit jatkoivat lentoaan Skotlannin suuntaan, missä niitä tunnistamaan oli lähetetty Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien Tornado-hävittäjiä. Saman päivän aamuna Pohjois-Norjan komentokeskuksen portin edustalle oli jätetty 15 kilon paketti, joka löytyi kello 07:30. Pommiepäilyn vuoksi paketti vietiin jalkapallokentälle purkamista varten.
28. syyskuuta 2007 kaksi Tupolev Tu-22M -pommikonetta lensi Norjan rannikkoa pitkin Lofoottien ja Vestfjordenin päin muuttaen kurssinsa mantereen suuntaan. Siihen mennessä vuoden 2007 aikana norjalaiset olivat nousseet 29 kertaa tunnistuslennoille.
14. syyskuuta 2007 kello 6 Norja lähetti hävittäjiä tunnistamaan Skotlannin länsipuolella lentäneen Tupolev Tu-160:n.
6. syyskuuta 2007 kello kuuden jälkeen lähetettiin Bodøn keskuslentoasemalta neljä F-16-hävittäjiä tunnistamaan kansainvälisessä ilmatilassa lentäviä koneita, jotka havaittiin kahdeksaksi Tupolev Tu-95:ksi. Koneet olivat tavanomaisessa harjoittelussa Barentsinmeren, Pohjanmeren ja Atlantilla. Kello 12 aikaan kansainvälisessä ilmatilassa havaittiin koneita uudelleen. Myös Yhdistynyt kuningaskunta lähetti neljä Panavia Tornado F3 -hävittäjää ilmaan. Koneet lähestyivät Yhdistyneen kuningaskunnan 12 mailin ilmatilan rajaa, kuten aikaisemminkin, mutta ensimmäistä kertaa kahdeksan pareittain lentävän koneen voimalla. Britannia lähetti ilmaan myös AWACS-tutkavalvontakoneen ja VC10-ilmatankkauskoneen pitääkseen tarvittaessa Tornadot jatkuvasti ilmassa.
Elokuussa 2007 kaksi Tupolev Tu-22M -lentokonetta lensi pitkin Norjan länsirannikkoa etelään käätyen yht'äkkiä itään kohti Bodøn lentotukikohtaa. Norja lähetti hävittäjät tunnistamaan. Norjalaislentäjien ottamien valokuvien mukaan Tupolevit oli varustettu risteilyohjuksin.
17. heinäkuuta 2007 kansainvälisessä ilmatilassa lensi norjalaisarvioiden mukaan 13–14 venäläistä pommikonetta, minkä seurauksena Norja lähetti kahdeksan hävittäjää valvomaan kymmenen tunnin ajaksi lentoja kello 3:sta alkaen.
19. heinäkuuta 2007 noin kello 1 aikaan aamuyöstä kaksi Tupolev Tu-95MS -lentokonetta lensi kansainvälisessä ilmatilassa Stavangerin ja Aberdeenin läheisyydessä. Norja ja Yhdistynyt kuningaskunta lähettivät torjuntahävittäjiä tunnistamaan ja valvomaan lentokoneita. Tuntien kuluttua Tupolev Tu-95MS:ien paluusta kaksi Tupolev Tu-160 -lentokonetta havaittiin Barentsin merellä lentämässä länttä kohti Finnmarkin rannikon läheisyydessä. Norja lähetti jälleen F-16:t tunnistamaan ja valvomaan lentoa.
16. heinäkuuta 2007 Norja lähetti hävittäjät tunnistamaan Tupolev Tu-95:ia Pohjanmerelle.
Yhdysvallat

Elokuussa 2007 kaksi Tupolev Tu-95MS:ää lensi Blagoveschenskistä Kaukoidästä lensi lähelle Yhdysvaltain tukikohtaa Guamissa. Yhdysvaltalaisten tietojen mukaan koneet eivät tulleet sataa mailia lähemmäs yhdysvaltalaisia lentokoneita eikä kolmeasataa mailia lähemmäs Yhdysvaltain laivaston aluksia.
Park Yeon-mi

| Park Yeon-mi  박연미 |
| --- | --- |
 Park Oslon rauhanfoorumilla vuonna 2018
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. lokakuuta 1993 (ikä 31)  Hyesan, Pohjois-Korea
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen
Ammatti:  ihmisoikeusaktivisti, mediapersoona
Lapset:  1
Muut tiedot
Aktiivisena:  2009–
Koulutus: Columbian yliopisto (B.A.)
Merkittävät teokset: In Order to Live (2015)
 Nimikirjoitus
Park Yeon-mi (kor. 박연미, Bak Yeon-mi, s. 4. lokakuuta 1993) on pohjoiskorealaissyntyinen amerikkalainen loikkari, aktivisti ja mediapersoona. Hän on arvostellut kovasanaisesti Pohjois-Korean johtoa, mikä on kiinnittänyt maan hallinnon huomion. Yhdysvalloissa Park on saavuttanut huomiota kristilliskonservatiivisena poliittisena keskustelijana.
Tausta

Park syntyi vuonna 1993 Hyesanin kaupungissa lähellä Kiinan rajaa. Hän kertoi nähneensä rajan yli Kiinaan, josta näkyvät valot saivat hänet miettimään pakoa. Parkin isä tuomittiin työleirille jäätyään kiinni muun muassa sokerin, riisin ja myöhemmin kuparin salakuljetuksesta.
Park kertoo nähneensä yhdeksänvuotiaana elokuvan Titanic ja tajunneensa, että Pohjois-Korean yhteiskuntajärjestelmä on vääristynyt.
Nuoruudessaan Park joutui sairaalaan vatsakipujen takia. Hän kertoi, että äidin piti lahjoa sairaalan henkilökunta, ostaa penisilliiniä pimeiltä markkinoilta ja kuinka sairaalassa kierrätettiin neuloja eikä käytetty puudutusta. Lääkärit päätyivät poistamaan Parkin umpilisäkkeen, vaikka diagnoosista ei ollut täyttä varmuutta. Kuolleiden potilaiden ruumiit kasautuivat sairaalan ja läheisten ulkovessojen väliin. Myös tämä kokemus sai Parkin miettimään pakoa Pohjois-Koreasta.
Tausta > Pako Pohjois-Koreasta

Park pakeni äitinsä kanssa 2007. Ihmissalakuljettajat tarjoutuivat myymään Parkin ja tämän äidin Kiinaan. Parkin kertomuksen mukaan hänen äitinsä hinta oli 65 dollaria kun taas Park itse myytiin yli 200 dollarilla. Myös Parkin isä päätyi ihmissalakuljettajien mukana Kiinaan, mutta kuoli Parkin ollessa 14.
Vietettyään kolme vuotta Kiinassa Park ja hänen äitinsä päätyivät korealaisten lähetyssaarnaajien opastamana Mongoliaan, josta heidät lennätettiin Etelä-Koreaan vuonna 2009. Etelä-Korean lain mukaan Park sai välittömästi maahan saavuttuaan Etelä-Korean kansalaisuuden. Elämä Etelä-Koreassa oli kuitenkin hankalaa, sillä pohjoiskorealaiset loikkarit kohtaavat systemaattista syrjintää.
Parkin sisko Eunmi pakeni Pohjois-Koreasta, mutta muutama päivä aikaisemmin. Eunmin pakomatka oli myös onnistunut ja sisarukset tapasivat toisensa myöhemmin Etelä-Koreassa.
Ura aktivistina

Park nousi julkisuuteen vuonna 2014, kun hän piti tunteikkaan puheen Oslon rauhanfoorumilla ja One Young World Summit -tapahtumassa Dublinissa.
Vuonna 2015 julkaistiin Parkin kirjoittama kirja In Order to Live: A North Korean Girl's Journey to Freedom, jossa hän kertoo lapsuudestaan Pohjois-Koreassa ja pakomatkastaan. Park sai Yhdysvaltoihin muuttaessaan ns. 01-viisumin, joka myönnetään vain erityislaatuisille hakijoille. Parkin kohdalla perusteena oli hänen kirjoittamansa kirja ja ylipäänsä työ aktivistina. Myöhemmin hänelle myönnettiin green card ja Yhdysvaltain kansalaisuus. Tämän myötä hän myös menetti Etelä-Korean kansalaisuutensa, koska maa sallii kaksoiskansalaisuuden vain yli 65-vuotiaille.
Park on kutsunut omaa sukupolveaan "mustan pörssin sukupolveksi", joka altistuu hitaasti, mutta varmasti ulkomaisille vaikutteille mm. salakuljetettujen elokuvien kautta.
Pohjois-Korean viranomaiset eivät ole katsoneet hyvällä Parkin työtä aktivistina, ja ovat kutsuneet häntä "myrkkysieneksi" ja "ihmisoikeuspropagandan sätkynukeksi". Park itse on ottanut nämä lähinnä kohteliaisuutena ja kertonut olevansa tyytyväinen, että Kim Jong-un pelkää häntä.
Parkin kertomuksia on kyseenalaistettu myös Yhdysvalloissa osittain niiden sisältämien runsaiden epäjohdonmukaisuuksien ja todistettavasti väärien väittämien vuoksi, osittain koska Park usein käyttää tarinoitaan ottaakseen kantaa vastustamiinsa amerikkalaisiin poliittisiin teemoihin kuten woke-ideologiaan, cancel-kulttuuriin tai transsukupuolisuuteen. Park on myös väittänyt valheellisesti tulleensa Black Lives Matter -mielenosoittajien pahoinpitelemäksi.
Yksityiselämä

Park oli naimisissa amerikkalaisen miehen kanssa, mutta pari erosi. Liitosta syntyi vuonna 2018 yksi lapsi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Park Yeon-min YouTube-kanava
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Reisjärven kristillinen opisto

| Reisjärven kristillinen opisto |
| --- | --- |

Sijainti:  Reisjärvi
Koordinaatit:  63.636902°N, 25.051047°E
Tyyppi:  kristillinen kansanopisto
Perustettu:  1955
Sitoutuneisuus:  Vanhoillislestadiolaisuus
Rehtori:  Valtteri Laitila
Aiheesta muualla
Sivusto
Reisjärven kristillisen opisto on kristillinen kansanopisto Reisjärvellä. Sen koulutus perustuu vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen kristillisiin arvoihin. Uskontokasvatus ja -opetus pohjaa Raamattuun ja evankelis-luterilaisen kirkon tunnustukseen. Koulutuksen painoalueita ovat yleissivistävät ja yhteiskunnalliset aineet.
Toiminta

Opiston painopistealueita ovat:
kansainvälisyys
kristilliset elämänarvot ja elämäntaidot
käden taidot, luova toiminta ja teknologia
luonto- ja erätaidot
sosiaaliset taidot
vammaisuus ja monenlaisuus
yleissivistävät opinnot
Reisjärven kristillinen opisto on perustettu vuonna 1955. Perusoppijakson opiskelijamäärä oli lukuvuonna 2019–2020 143 opiskelijaa. Lukuvuodelle 2020–2021 opiskelijoita valittiin 153.lähde? Opisto järjestää myös viikonloppu- ja kesäkursseja.
Toiminta > Opistoseurat

Reisjärven kristillinen opisto järjestää vuosittain elokuussa opistoseurat. Opistoseurat ovat pienemmässä mittakaavassa toteutetut vanhoillislestadiolaisten suviseurat.
Rehtorit

1955-1961: Lauri Impiö
1961–1997: Aarno Haho
1997–2019: Mikko Kinnunen
2019– Valtteri Laitila
Aiheesta muualla

Reisjärven kristillinen opisto
| n k Vanhoillislestadiolaisuus |
| --- | --- |
Järjestöt:  Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys Rauhanyhdistys  Sveriges Fridsföreningars Centralorganisation  Laestadian Lutheran Church  Eesti Luterlik Rahuühendus 
Suurimmat rauhanyhdistykset:  Oulun rauhanyhdistys  Alajärven rauhanyhdistys  Espoon rauhanyhdistys  Helsingin rauhanyhdistys  Jyväskylän rauhanyhdistys  Kajaanin rauhanyhdistys  Kiimingin rauhanyhdistys  Kokkolan seudun rauhanyhdistys  Kuopion ja ympäristön rauhanyhdistys  Nivalan rauhanyhdistys  Rovaniemen rauhanyhdistys  Sievin rauhanyhdistys  Tampereen rauhanyhdistys  Turun rauhanyhdistys  Ylivieskan rauhanyhdistys 
Henkilöt:  Aittakumpu  Alaranta  Hautamäki  Havas  Impiö  H. Jussila  O. Jussila  Juntunen  Kaarivaara  Kinnunen  Koukkari  Leinonen  Lepistö  Mäntylä  Reinikainen  Ryselin  Saari  Savela  Taskila  Viljanen  Voittonen 
Koulutus ja media:  Jämsän kristillinen kansanopisto  Ranuan kristillinen kansanopisto  Reisjärven kristillinen opisto  Lasten polku  Päivämies  The Shepherd’s Voice  Siionin kevät  Siionin Lähetyslehti  Suviseuraradio  The Voice of Zion 
Kulttuuri ja tapahtumat:  Juhannusseurat  Maakunnalliset kesäseurat  Opistoseurat  Suviseurat  Seurakalenteri  Raamattuluokka  Siionin laulut  Sions Sånger och Psalmer  Songs and Hymns of Zion 
| n k Suomen kristilliset opistot |
| --- | --- |
Ev. Lut. kirkko:  STEP-koulutus Jaakkiman kristillinen opisto  Kristliga Folkhögskolan i Nykarleby  Lapuan kristillinen opisto  Partaharju  Seurakuntaopisto 
Lestadiolaisuus:  Kalajoen Kristillinen Opisto  Jämsän kristillinen kansanopisto  Ranuan kristillinen kansanopisto  Reisjärven kristillinen opisto 
Herännäisyys:  Kainuun opisto  Jyväskylän kristillinen opisto  Lapuan kristillinen opisto  Lieksan kristillinen opisto  Linnasmäen opisto  Portaanpään kristillinen opisto  Raudaskylän Kristillinen Opisto  Valkealan opisto 
Evankelisuus:  Evangeliska folkhögskolan i Svenskfinland  Helsingin Evankelinen Opisto  Karkun evankelinen opisto  Karstulan evankelinen opisto  Kauhajoen evankelinen opisto  Kiteen evankelinen kansanopisto  Loimaan evankelinen kansanopisto  Muurlan Opisto  Perheniemen evankelinen opisto 
Viides herätysliike:  Kansanlähetysopisto  Savonlinnan kansanopisto  Suomen Raamattuopisto 
Muut:  Eurajoen kristillinen opisto  Fria kristliga folkhögskolan  Iso Kirja  Suomen teologinen opisto  Valamon opisto 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2 
Taiteenala:  MusicBrainz
AS Roma

Associazione Sportiva Roma, lyhennettynä usein AS Roma tai Roma (BIT: ASR) on italialainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on maan pääkaupunki Rooma. Joukkueesta yleisimmin käytetty lempinimi Keltapunaiset (ital. Giallorossi) viittaa sen tunnusväreihin – kristinuskossa Jumalaa tai paavia symboloivaan kullankeltaiseen sekä keisarillista arvokkuutta kuvastavaan purppuranpunaiseen. Muita seurasta käytettyjä lempinimiä ovat Taikuus (ital. La Magica tai A Maggica) sekä Sudet (ital. I Lupi), joka viittaa logossakin esiintyvään roomalaisen mytologian naarassuteen.
AS Roma on pelannut kautta 1951–1952 lukuun ottamatta koko historiansa maan ylimmällä sarjatasolla Serie A:ssa. Italian mestaruuden se on voittanut kolmesti, Italian cupin yhdeksän kertaa ja Italian supercupin kaksi kertaa. Lisäksi seura voitti Messucupin keväällä 1961.
Historia > Seuran synty

Associazione Sportiva Roma perustettiin 22. heinäkuuta 1927 yhdistämällä kolme pääkaupungin pientä seuraa: S.S. Alba-Audace Roma, Roman F.C. ja Fortitudo-Pro Roma S.G.S.. Myös SS Lazio haluttiin mukaan fuusioon, mutta seuran johto ei suostunut edes neuvottelemaan asiasta, sillä alueen suurimpana joukkueena sillä olisi ollut eniten hävittävää yhdistymisessä. Seuraliitoksen taustalla oli kansallisessa fasistipuolueessa vaikuttaneen Italo Foschin toive vahvemmasta roomalaisseurasta. Foschin tarkoituksena oli rakentaa Rooman nimeä kantava joukkue, joka kykenisi haastamaan Italian jalkapalloa hallinneet pohjoisitalialaiset seurat. Joukkueen roomalaista imagoa korostettiin entisestään valjastamalla sen käyttöön Rooman kaupungin tunnusvärit, keisarillinen purppura ja kristinuskoa symboloiva kullankeltainen. Uuden seuran ensimmäisenä kotikenttänä toimi Motovelodromo Appio, jonka kuitenkin korvasi Campo Testaccio pari vuotta seuran perustamisen jälkeen.
Historia > Ensimmäiset vuodet

Vuonna 1928 seuran ensiaskelia puheenjohtajana tarkkaillut Italo Foschi siirtyi sivuun, ja tehtävän otti vastaan Renato Sacerdoti. Sacerdoti onnistui yhdessä seuran ensimmäisen päävalmentajan, englantilaisen William Garbuttin kanssa rakentamaan Romalle varsin vakuuttavan pelaajarungon. Keskikentällä luutivat Fulvio Bernardini sekä maailmanmestaruuden vuonna 1934 voittanut Attilio Ferraris. Maalinteosta vastasi puolestaan Roman paidassa kaikkiaan 103 osumaa uransa aikana viimeistellyt Rodolfo Volk. 8. joulukuuta 1929 Volk viimeisteli ottelun ainoan maalin historian ensimmäisessä Rooman derbyssä SS Laziota vastaan.
Keväällä 1931 Roma oli jo matkalla historiansa ensimmäiseen Italian mestaruuteen, mutta Juventus jäi lopulta neljän pisteen päähän. Rodolfo Volk puolestaan voitti seuran historian ensimmäisen kansallisen maalikuninkuuden 30 osumallaan. Samalla kaudella Roman riveissä pelasi ensimmäistä kertaa myös maalivahti Guido Masetti, jonka ura keltapunaisissa kesti 338 ottelun verran. Syksyllä 1933 Rodolfo Volk myytiin fanien vastustuksesta huolimatta ulos, mutta puheenjohtaja Sacerdoti löysi paikkaajiksi ”kolme argentiinalaista muskettisoturia”, Enrico Guaitan, Andrea Stagnaron ja Alessandro Scopellin.
Historia > Sensin valtakausi

Valta AS Roman johdossa on vaihtunut varsin tiuhaan sen historian aikana. Vuosina 1993–2008 puheenjohtajana toiminut Francesco Sensi on sen historian pitkäaikaisin puheenjohtaja. Francesco ”Franco” Sensin aikakaudella seuran talous heikentyi huomattavasti raskaiden velkojen takia, mutta Sensi pelasti myös kerta toisensa jälkeen seuran konkurssin partaalta tarvittaessa vaikka omilla rahoillaan.
Suureksi seuraksi AS Roma on menestynyt jokseenkin vaatimattomasti. Se on voittanut historiansa aikana kolme Scudettoa eli Italian mestaruutta. Ensimmäisen se saavutti toisen maailmansodan aikana vuosina 1941–1942, toisen kaudella 1982–1983 ja viimeisimmän vuosituhannen alussa kaudella 2000–2001. Italian cupin AS Roma on voittanut yhdeksän kertaa, joista viimeisimmän kaudella 2007-2008. AS Roma on pelannut yhtä kautta (1951–1952) lukuun ottamatta aina Serie A:ssa. Paras menestys eurokentillä tuli toisen mestaruuden jälkeen kaudella 1983–1984, kun AS Roma selvisi Euroopan cupin (Mestarien liigan edeltäjä) finaaliin, mutta hävisi mestaruuden Liverpool FC:lle rangaistuspotkukilpailussa.
Kotiottelunsa AS Roma pelaa Rooman Stadio Olimpicolla, kuten myös kaupungin toinen Serie A -joukkue SS Lazio. Joukkueen kapteeni ja sen suurin ikoni on Francesco Totti, joka on syntyjään roomalainen. Totti on pelannut koko uransa AS Romassa.
AS Roma oli lähellä päästä välieriin vuoden 2006–2007 Mestarien liigassa. Ensimmäisessä puolivälieräottelussa se voitti 2–1 Manchester Unitedin kotonaan. Toisesta ottelusta odotettiin tiukkaa peliä, mutta Manchester United vei pelin lopulta 7–1, joka oli mestarien liigan puolivälieräotteluiden suurinumeroisin voitto kautta aikojen. Näin välieräpaikka jäi saavuttamatta.
Kauden 2006–2007 lopussa AS Roma voitti historiansa kahdeksannen Italian cupin, kun se kaatoi finaalissa Interin yhteismaalein 7–4. Francesco Totti voitti Italian Serie A:n maalikuninkuuden 26 maalilla ja Euroopan kauden parhaan maalintekijän tittelin. Elokuussa 2007 AS Roma voitti Italian supercupin finaalissa Interin Daniele De Rossin maalilla 1–0.
Historia > DiBenedetton aikakausi

Huhtikuussa 2011 Sensin perheen omistama Italpetroli myi 67,1 prosenttia AS Roman osakkeista yhdysvaltalaiselle Thomas R. DiBenedettolle ja Unicredit-pankille. Heinäkuussa 2011 Rosella Sensi jätti tehtävänsä Roman puheenjohtajana ja perheen valtakausi seurassa oli ohi. Syyskuussa 2011 DiBenedettosta tuli seuran ensimmäinen ulkomaalainen puheenjohtaja. Uuden omistajan alaisuudessa Romaa valmensi espanjalainen Luis Enrique, jonka piti luotsata seura takaisin mestaruuskantaan. Kausi 2011/12 sujui kuitenkin heikosti ja Enrique sai ankaraa kritiikkiä sekä faneilta että lehdistöltä. Lopulta espanjalainen päätti erota tehtävästään kauden päätteeksi. Kausi päättyi seuran osalta lopulta seitsemänteen sijaan.
Enriquen jälkeen päävalmentajaksi palkattiin kokenut Zdeněk Zeman. Syyskuussa 2012 DiBenedetto jätti puheenjohtajan tehtävät ja hänen seuraajakseen nousi yhdysvaltalainen James Pallotta. Joulukuussa 2012 AS Roma vahvisti rakennuttavansa uuden stadionin Tor di Valleen, Rooman lounaispuolelle. Pelillinen menestys Serie A:ssa oli ailahtelevaa ja viiden perättäisen voitottoman ottelun putki päätti lopulta Zemanin valmennuspestin helmikuun alussa 2013.
Kaudeksi 2013–2014 AS Roman päävalmentajaksi tuli Rudi Garcia. Hänen johdollaan seura voitti kauden kymmenen ensimmäistä liigaotteluaan, mikä on Serie A:n kaikkien aikojen ennätys.
Saavutukset

Italian pääsarjamestaruudet: 3 (1942, 1983, 2001)
Italian cupin voitot: 9 (1964, 1969, 1980, 1981, 1984, 1986, 1991, 2007, 2008)
Italian supercup: 2 (2001, 2007)
Messucup-voitot (nyk. Eurooppa-liiga): 1 (1961)
Serie B:n mestaruudet: 1 (1952)
Konferenssiliiga-voitot 1 (2022)
Ennätyksiä > Joukkue

Suurin kotivoitto: Roma – US Cremonese 9–0 (13. lokakuuta 1929), Roma – Altay SK 10–1 (7. marraskuuta 1962)
Suurin kotitappio: Roma – AC Torino 0–7 (28. huhtikuuta 1946)
Suurin vierasvoitto: AC Reggiana – Roma 0–7 (11. toukokuuta 1952)
Suurin vierastappio: Ferencváros – Roma 8–0 (22. kesäkuuta 1935)
Ennätyksiä > Pelaajat

Eniten otteluita: Francesco Totti – 785 ottelua
Eniten maaleja: Francesco Totti – 307 maalia
Entisiä pelaajia

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   Aldair   Amedeo Amadei   Carlo Ancelotti   Sergio Andreoli   Abel Balbo   Gabriel Batistuta   Fulvio Bernardini   Aldo Bet   Zbigniew Boniek   Luigi Brunella   Cafu   Vincent Candela   Amedeo Carboni   Amos Cardarelli   Sergio Carpanesi   Antonio Cassano   Marco Cassetti   Toninho Cerezo   Giovanni Cervone   Arturo Chini Luduena   Cristian Chivu   Bruno Conti   Paolo Conti   Franco Cordova   Giulio Corsini |   |   Aristide Coscia   Raffaele Costantino   Fabio Cudicini   Dino Da Costa   Martin Dahlin   Daniele De Rossi   Giancarlo De Sisti   Marco Delvecchio   Stefano Desideri   Agostino Di Bartolomei   Luigi Di Biagio   Doni   Edin Džeko   Émerson   Paulo Falcão   Cesare Fasanelli   Federico Fazio   Attilio Ferraris   Alessandro Florenzi   Daniel Fonseca   Alfio Fontana   Andrea Gadaldi   Manuel Gerolin   Alcides Ghiggia   Giuseppe Giannini |   |   Alberto Ginulfi   Luigi Giuliano   Enrico Guaita   Josep Guardiola   Thomas Häßler   Giacomo Losi   Domenico Maggiora   Mancini   Pedro Manfredini   Kóstas Manolás   Guido Masetti   Philippe Mexès   Vincenzo Montella   Radja Nainggolan   Sebastiano Nela   Gunnar Nordahl   Emidio Oddi   Alberto Orlando   Luciano Panetti   Michelangelo Pantò   Christian Panucci   Franco Peccenini   Simone Perrotta   Paolo Pestrin   Fabio Petruzzi |   |   Giovanni Piacentini   David Pizarro   Miralem Pjanić   Pierino Prati   Roberto Pruzzo   Ubaldo Righetti   Fosco Risorti   Ruggiero Rizzitelli   Francesco Rocca   Elvio Salvori   Walter Samuel   Sergio Santarini   Francesco Scaratti   Giosuè Stucchi   Rodrigo Taddei   Franco Tancredi   Antonio Tempestilli   Damiano Tommasi   Francesco Totti   Arcadio Venturi   Pietro Vierchowod   Rodolfo Volk   Mirko Vučinić   Rudi Völler   Pierre Womé |
Päävalmentajat kautta aikain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|   William Garbutt (1927–1929)   Guido Baccani (1929–1930)   Francis Burgess (1930–1932)   Jonas Baar (1932–1933)   Lajos Kovacs (1933–1934)   Luigi Barbesino (1934–1938)   Guido Ara (1938–1939)   Alfréd Schaffer (1939–1942)   Gesa Kertesz (1942–1943)   Guido Masetti (1943–1945)   Giovanni Degni (1945–1947)   Imre Senkey (1947–1948)   Luigi Brunella (1948–1949)   Fulvio Bernardini (1949–1950)   Adolfo Baloncieri (1950)   Pietro Serantoni (1950)   Guido Masetti (1950–1951)   Giuseppe Viani (1951–1953)   Mario Varglien (1953–1954)   Jesse Carver (1954–1956)   György Sárosi (1956)   Guido Masetti (1956–1957)   Alel Stock (1957–1958)   Gunnar Nordahl (1958–1959)   György Sárosi (1959–1960)   Alfredo Foni (1960–1961)   Luis Carniglia (1961–1963)   Alfredo Foni (1963)   Naim Krieziu (1963)   Luis Mirò (1963–1965)   Juan Carlos Lorenzo (1965–1966) |   |   Oronzo Pugliese (1966–1968)   Helenio Herrera (1968–1970)   Luciano Tessari (1970–1971)   Helenio Herrera (1971–1972)   Tonino Trebiciani (1972–1973)   Manlio Scopigno (1973–1974)   Nils Liedholm (1974–1978)   Gustavo Giagnoni (1978–1979)   Ferruccio Valcareggi (1979–1980)   Nils Liedholm (1980–1984)   Sven-Göran Eriksson (1984–1986)   Angelo Sormani (1986–1988)   Nils Liedholm (1988)   Luciano Spinosi (1988–1989)   Gigi Radice (1989–1990)   Ottavio Bianchi (1990–1992)   Vujadin Boškov (1992–1993)   Carlo Mazzone (1993–1996)   Carlos Bianchi (1996)   Nils Liedholm (1996)   Ezio Sella (1996–1997)   Zdeněk Zeman (1997–1999)   Fabio Capello (1999–2004)   Cesare Prandelli (2004)   Rudi Völler (2004)   Luigi Delneri (2004–2005)   Bruno Conti (2005)   Luciano Spalletti (2005–2009)   Claudio Ranieri (2009–2011)   Vincenzo Montella (2011)   Luis Enrique (2011–2012) |   |   Zdeněk Zeman (2012–2013)   Aurelio Andreazzoli (2013)   Rudi Garcia (2013–2016)   Luciano Spalletti (2016–2017)   Eusebio Di Francesco (2017–2019)   Claudio Ranieri (2019)   Paulo Fonseca (2019–2021)   José Mourinho (2021–2024)   Daniele De Rossi (2024)   Ivan Jurić (2024)   Claudio Ranieri (2024–) |
Puheenjohtajat kautta aikain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Italo Foschi (1927–1928)  Renato Sacerdoti (1928–1934)  Vittorio Scialoja (1934–1935)  Igino Bettini (1935–1941)  Edgardo Bazzini (1941–1943)  Pietro Baldassarre (1943–1949)  Pier Carlo Restagno (1949–1950)  Romolo Vaselli (1950–1951)  Renato Sacerdoti (1951–1958)  Anacleto Gianni (1958–1962) |   |  Francesco Marini-Dettina (1962–1968)  Franco Evangelisti (1965–1968)  Francesco Ranucci (1968–1969)  Alvaro Marchini (1969–1971)  Gaetano Anzalone (1971–1979)  Dino Viola (1979–1991)  Giuseppe Ciarrapico (1991–1993)  Ciro Di Martino (1993)  Francesco Sensi (1993–2008)  Rosella Sensi (2008–2011) |   |  Thomas R. DiBenedetto (2011–2012)  James Pallotta (2012–2020)  Dan Friedkin (2020–) |