stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joonialainen pylväsjärjestelmä
Historia

Joonialainen pylväsjärjestelmä kehittyi Vähässä-Aasiassa kreikkalaisen maailman itäosissa suunnilleen samoihin aikoihin läntisillä alueilla kehittyneen doorilaisen pylväsjärjestelmän kanssa. Joonialaiselle tyylille ominainen kapiteeli eli pylväänpää sai mahdollisesti alkunsa puiseen pylvääseen tehdystä kaiverretusta koristelusta. Doorilaisen tyylin tavoin myös joonialaisen kapiteelin esikuva vaikuttaa esiintyvän jo mykeneläisessä arkkitehtuurissa. Tyyli on mahdollisesti saanut vaikutteita lisäksi Egyptistä, Mesopotamiasta, Syyriasta ja Kyprokselta. Sen edeltäjänä on joskus pidetty aiolialaista tyyliä, jota on siksi kutsuttu myös protojoonialaiseksi tyyliksi. On kuitenkin mahdollista, että aiolialainen ja joonialainen tyyli ovat kehittyneet yhteisistä esikuvista toisistaan riippumatta. Joonialainen tyyli on saanut nimensä Joonian alueesta Vähän-Aasian länsirannikolla.
Joonialainen tyyli esiintyy pitkälle kehittyneenä jo 500-luvulla eaa. Efesoksen Artemiin temppelissä ja Samoksen Heraionissa, jotka olivat suurikokoisia dipteraalitemppeleitä. Ateenassa tyyliä käytettiin muun muassa Athene Niken temppelissä ja Erekhtheionissa Akropoliilla. Sitä käytettiin myös doorilaisten rakennusten sisätiloissa esimerkiksi Parthenonissa ja useissa stoissa eli pylväshalleissa, sekä julkisivun ylemmissä kerroksissa esimerkiksi Attaloksen stoassa.
Joonialaista tyyliä käytettiin myös roomalaisessa arkkitehtuurissa. Roomalaiset kehittivät myös  kompositapylväsjärjestelmän, jonka kapiteelissa yhdistyvät joonialaisen ja korinttilaisen kapiteelin piirteet.
Ominaisuudet

Joonialainen järjestelmä on doorilaista järjestelmää kevyempi ja koristeellisempi. Pylväs on doorilaista hoikempi, ja sen varren uurteet eli kanneluurit ovat syvempiä kuin doorilaisessa pylväässä. Pylvään baasissa eli jalustassa on kovera koururengas skotia ja kupera vannikka, torus. Baasin alla voi olla plintti. Joonialainen kapiteeli koostuu ohuesta ekinus-laatasta ja voluutista, joka kiertyy kahdeksi rullamaiseksi heliksiksi. Niiden välissä on kyma eli lehtinauhakoristeaihe. Pylväät kannattelevat kolmesta sileäpintaisesta palkista eli fasciasta muodostuvaa arkkitraavia. Päätykolmio ja krepidoma ovat samanlaiset kuin doorilaisessa järjestelmässä.
Joonialaiset temppelit ovat doorilaisia temppeleitä huomattavasti sirompia, mistä hyvänä esimerkkinä toimii muun muassa Athene Niken temppeli. Joonialaistyylisessä arkkitehtuurissa sovellettiin joskus myös vapaampia pohjakaavoja kuin doorilaisissa temppeleissä, esimerkkinä Erekhtheion.
Joonialainen kapiteeli.
Kapiteeli Magnesian Artemis Leukofryenen temppelistä.
Yksityiskohta Erekhtheionista.
Esimerkkejä

Tunnettuja esimerkkejä joonialaisen tyylin käytöstä ovat muun muassa:
Esimerkkejä > Antiikin aikana

Athene Niken temppeli, Ateena.
Erekhtheion, Ateena.
Filippeion, Olympia.
Portunuksen temppeli, Rooma.
Saturnuksen temppeli, Rooma.
Abaton eli Enkoimeterion, Epidauros
Afroditen temppeli, Epidauros
Apollonin Poros-temppeli, Delos
Apollonin temppeli, Didyma
Artemiin temppeli, Delos
Artemiin temppeli, Efesos
Artemis Agroteran temppeli, Ateena
Artemis Leukofryenen temppeli, Magnesia
Ateenalaisten stoa, Delfoi
Athenen temppeli, Miletos
Athenen temppeli, Sunion
Athene Niken temppeli, Ateenan Akropolis
Athene Poliaan temppeli, Priene
Attaloksen stoa, Ateenan Agora (yläkerta)
Basilika-stoa, Efesos
Demeterin temppeli, Naksos (doorilaista muistuttavilla kapiteeleilla)
Dionen temppeli (vanhempi), Dodona
Dionen temppeli (uudempi), Dodona
Dionysoksen pyhäkkö, Naksos
Dionysoksen temppeli, Knidos
Dionysoksen temppeli, Pergamon
Erekhtheion, Ateenan Akropolis
Filippeion, Olympia
Heraion, Samos
Isiksen pyhäkkö, Dion
Itäinen propylon, Roomalainen agora, Ateena
Joonialainen stoa, Miletos
Kalabaktepen temppeli, Miletos
Knidoksen stoa, Knidos
Knidoslaisten aarrekammio, Delfoi
Massalialaisten aarrekammio, Delfoi
Naksoslaisten stoa, Delos
Nereidimuistomerkki, Ksanthos
Pompeion, Kerameikos, Ateena
Portunuksen temppeli, Rooma
Rhodoslainen peristyyli, Efesos
Rooman ja Augustuksen temppeli, Ateenan Akropolis
Saturnuksen temppeli, Forum Romanum, Rooma
Sifnoslaisten aarrekammio, Delfoi
Temppeli D, Metapontion
Themiksen temppeli, Dodona
Zeus Sosipoliin temppeli, Magnesia
Esimerkkejä > Nykyaikana

Helsingin yliopiston päärakennus, Helsinki
Presidentinlinna, Helsinki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta joonialainen pylväsjärjestelmä Wikimedia Commonsissa
Dianamarakatti

| Dianamarakatti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Heimo::  Häntäapinat Cercopithecidae
Suku::  Cercopithecus
Laji::  diana
Kaksiosainen nimi
 Cercopithecus diana  (Linnaeus, 1758) 
 Dianamarakatin ja Cercopithecus roloway -lajin levinneisyys
Katso myös
   Dianamarakatti Wikispeciesissä   Dianamarakatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Dianamarakatti eli valkopartamarakatti (Cercopithecus diana) on afrikkalainen marakattilaji.
Lajin uudeksi nimeksi on ehdotettu valkopartamarakattia, jota myös Suomen Lajitietokeskus suosittelee käyttämään.
Ulkonäkö ja koko

Dianamarakatin rintapuoli on kermanvalkea, kyljet, raajat ja selkä tummanharmaat, ja alaselkä punertavanruskea. Kasvot ovat tummat ja niitä kiertää kermanvalkea parta. Lantiossa on kaksi valkeaa juovaa. Dianamarakatin vartalo on 40–55 cm pitkä, häntä lisää siihen 50–75 cm. Aikuinen naaras painaa noin neljä kiloa, koiras jopa seitsemän kiloa.
Levinneisyys

Dianamarakatteja elää Länsi-Afrikassa Guinean lounaisosasta Norsunluurannikon eteläosiin Sassandrajoelle asti. Sademetsien tuhoaminen on kaventanut lajin elinaluetta rannikkoseuduille, ja laji kärsii metsästyksestä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto arvioi sen vuonna 2019 erittäin uhanalaiseksi.
Elintavat

Dianamarakatit elävät puissa 14–50 jäsenen perheryhminä, joihin kuuluu yksi aikuinen koiras ja naaraita sekä keskenkasvuisia alle kolmivuotiaita poikasia. Ne ovat aktiivisia päiväsaikaan, liikkuvat kaikissa lehvästön kerroksissa mutta tulevat harvoin maan pinnalle.  Ne nukkuvat ylimmillä oksilla. Kotkat, leopardit ja simpanssit saalistavat marakatteja, jotka ovat kehittäneet eri varoitushuudon eri petolajeja varten.
Aiheesta muualla

Arkive.org (Arkistoitu – Internet Archive) - kuvia ja videoita
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Cercopithecus diana:  Wikidata: Q724362  Wikispecies: Cercopithecus diana  ADW: Cercopithecus_diana  ARKive: cercopithecus-diana  BOLD: 647707  CoL: 5XKC5  ECOS: 21  EoL: 323971  GBIF: 5219576  iNaturalist: 43478  IRMNG: 10218791  ITIS: 572999  IUCN: 4245  MDD: 1000567  MSW: 12100460  NCBI: 36224  Observation.org: 82324  Open Tree of Life: 203187  Paleobiology Database: 232429  Paleobiology Database: 232429  Species+: 10615  Xeno-canto: Cercopithecus-diana 
Simia diana:  Wikidata: Q122188941  GBIF: 6142049  ZooBank: 12C12620-CE16-47EF-B7B6-898E8B2BBF9F
Axel Mauritz Stolpe

Axel Mauritz Stolpe (21. syyskuuta 1854 Sipoo – 27. lokakuuta 1892 Tukholma) oli suomalainen juristi ja Loviisan pormestari.
Stolpen vanhemmat olivat kauppias Gustaf Stolpe ja Karolina Gustava Wikström. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1873 ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1880. Stolpe sai varatuomarin arvon 1884.
Stolpe oli Loviisan pormestarina vuodesta 1885 alkaen.
Stolpe oli naimisissa vuodesta 1884 Maria Simolinin kanssa.
Ante Budimir

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ante Budimir vuonna 2015 |  Ante Budimir vuonna 2015 |  Ante Budimir vuonna 2015 |  |
Maa:   Kroatia
Miesten jalkapallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Qatar 2022 |  |  |
Ante Budimir (s. 22. heinäkuuta 1991 Zenica, Bosnia ja Hertsegovinan ST, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä ja pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Osasunaa. Hän on pelannut myös Italian Serie A:ssa.
Budimir pelasi juniorina kotimaansa lisäksi vähän aikaa Itävallassa. Kroatian pääsarjassa hän edusti Inter Zaprešićia ja Lokomotiva Zagrebia kunnes siirtyi elokuussa 2014 Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaan St. Pauliin. Seuraavaksi hän pelasi Italian Serie B:ssä ja Serie A:ssa Crotonen sekä Serie A:ssa Sampdorian joukkueissa. Hän pelasi Serie A:ssa kahdella kaudella yhteensä 33 ottelua ja teki niissä kuusi maalia, jotka kaikki Crotonen pelaajana.
Budimir siirtyi tammikuussa 2019 Espanjaan Mallorcan joukkueeseen, aluksi lainasopimuksella. Kaudella 2019–2020 hän pelasi pääsarjassa piipahtaneen Mallorcan joukkueessa 35 liigaottelua ja teki niissä 13 maalia, millä hän oli joukkueensa paras ja koko liigan kahdeksanneksi paras maalintekijä. Seuraavalla kaudella hän jatkoi pääsarjatasolla Osasunassa, jossa hän pelasi 30 liigaottelua ja teki niissä 11 maalia ollen jälleen joukkueensa paras maalintekijä. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 28 liigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi 31 liigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 33 liigaottelua ja teki niissä 17 maalia, millä hän oli liigan viidenneksi paras maalintekijä.
Budimir nousi Kroatian maajoukkueeseen syksyllä 2020 ja pelasi ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Sveitsiä vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pääsi neljännesvälierässä Espanjaa vastaan vaihdosta kentälle 79. minuutille, minkä jälkeen Kroatia nousi 1–3-tappioasemasta tasoihin ja pääsi jatkoajalle, jossa Espanja kuitenkin teki kaksi voiton varmistanutta maalia. MM-kilpailuissa 2022 Budimir tuli vaihdosta kentälle neljännesvälieräottelussa Japania vastaan 62. minuutilla (mutta palasi vaihtoon jatkoajan puolivälissä) ja puolivälieräottelussa Brasiliaa vastaan 110. minuutilla. Budimir on kesäkuun 4. päivään 2024 mennessä pelannut 20 maaottelua, joissa hän on ollut kymmenen kertaa avauskokoonpanossa. Ensimmäisen maalinsa hän teki kolmannessa maaottelussaan marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Turkkia vastaan ja toisen marraskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Armeniaa vastaan.
Theodor Lilius

Theodor Verner Lilius (19. toukokuuta 1864 Toholampi – 20. marraskuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen juristi, kruununvouti ja Jyväskylän pormestari.
Theodor Liliuksen vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Viktor Fredrik Lilius ja Fredrika Matilda Stoore. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta lyseosta 1884 ja suoritti Helsingin yliopistossa  yleisen oikeustutkinnon vuonna 1889. Lilius sai varatuomarin arvon 1892.
Lilius oli Jyväskylän piirin nimismiehenä 1894–1902, Jyväskylän pormestarina 1902–1914 ja sen jälkeen Laukaan kihlakunnan kruununvoutina vuodesta 1914 alkaen. Hän kuoli marraskuussa 1924 Helsingin kirurgisessa sairaalassa.
Theodor Lilius oli naimisissa vuodesta 1909 Amanda (Ada) Otteliana Mansneruksen kanssa.
Apostoliset isät

Apostolisiksi isiksi kutsutaan ensimmäisiä, ensimmäisellä ja toisella vuosisadalla eläneitä, kirkkoisiä eli kristillisen alkukirkon opettajia. Nimitystä käytettiin 1600-luvulta alkaen kirjoittajista, joiden ajateltiin tunteneen osan apostoleista. Apostoliset isät nähtiin täten apostoleiden välittöminä seuraajina ja oppilaina. Näin he toimivat ikään kuin linkkinä Jeesuksen tunteneiden apostolien, ja myöhempien sukupolvien kristillisten kirjoittajien ja oikeaoppisuuden puolustajien eli myöhempien kirkkoisien välillä. Heidän kirjoituksiaan ei kuitenkaan enää otettu mukaan Uuden testamentin kirjojen kaanoniin, ainakaan katolisen, ortodoksisen tai protestanttisen kirkon lopulta hyväksymässä muodossa.
Määritelmä

Apostoliset isät erottuvat aikakauden muista kristillisistä kirjoittajista siinä, että heidän opetuksensa ja teologiansa lukeutuvat paavalilaiseen kristillisyyteen, josta tuli sittemmin kristinuskon valtavirta. Nikaian ensimmäisen kirkolliskokouksen (vuonna 325) jälkeen nikealaisesta kristillisyydestä, jota apostoli Paavalin tulkinnat hallitsivat, tuli kristinuskon päähaaran virallinen tulkinta. Vastakkaiset tulkinnat julistettiin harhaopeiksi. Monet varhaiset tekstit jäivät näin pois kirkollisesta käytöstä ja osin niitä jopa tuhottiin.
Kaikki apostolisten isien opetukset eivät ole nykyisessä katsannossa oikeaoppisia pienimpiä yksityiskohtia myöten. Heidän kirjoituksensa toimivat kuitenkin tärkeänä todistusaineistona varhaiskristillisyydestä ja kristinuskon oppihistoriasta.
Määritelmä > Nimityksen alkuperä

Termi ”apostolinen isä” tuli yleiseen käyttöön 1600-luvulla. Catholic Encyclopedian mukaan termi on peräisin Jean Baptiste Cotelierin vuonna 1672 julkaisemasta teoksesta SS. Patrum qui temporibus apostolicis floruerunt opera (Apostolisena aikana vaikuttaneiden pyhien isien työt), jonka L. J. Ittig lyhensi myöhemmin nimelle Bibliotheca Patrum Apostolicorum teosten vuoden 1699 painoksessaan. Termiä on siitä lähtien käytetty laajalti erityisesti katolisessa kirkossa. Muut perinteet eivät tee juurikaan eroa apostolisten isien ja muiden kirkkoisien välille. Erityisesti protestanttisessa perinteessä nimitystä käytetään ja apostolisten isien kirjoituksia luetaan harvemmin.
Määritelmä > Nimityksen vastustus

Kaikki kristityt eivät kuitenkaan tunnusta näiden kirjoittajien arvovaltaa eivätkä käytä nimitystä ”apostolinen isä”. Erityisesti eräät protestanttiset suuntaukset ovat sitä mieltä, että lännen ja idän kirkot (katolinen ja ortodoksinen kirkko) luopuivat oikeasta opista, ja termiin ”apostolinen isä” sisältyvää auktoriteettia ja oletettua oikeaoppisuutta käytetään pönkittämään oppeja, jotka ensimmäisten vuosisatojen aikana omaksuttiin osaksi kristinuskoa erityisesti hellenistisestä yleiskulttuurista.
Apostolisten isien kirjoitusten joukossa on lähinnä kirjoituksia, jotka tukevat pakanallisuudesta kääntyneiden kristittyjen näkemystä kristinuskosta. Sen sijaan Jerusalemin juutalaiskristittyjen edustamat näkemykset ovat käytännössä katsoen hävinneet ensimmäisten kahden vuosisadan aikana. Paavalilaisen näkemyksen mukaan esimerkiksi kristittyjen ei enää tarvinnut noudattaa juutalaista lakia ja esimerkiksi ympärileikkauttaa itseään, pelkkä kaste riitti. Vastaavasti alkukristillisyyden gnostilaiset (esimerkiksi markionilaiset) näkemykset tulevat apostolisten isien teksteissä ilmi vain arvostelun kohteina.
Apostoliset isät

Apostolisiin isiin luettujen henkilöiden lista on vaihdellut jonkin verran. Se perustuu vahvasti kirkon perinteisiin, vaikka kirjallisuuskriittinen tutkimus onkin todistanut, etteivät kaikki heidän nimiinsä laitetut kirjoitukset ole peräisin toiselta vuosisadalta. Toisaalta uudemmista löydöistä 1880-luvulla löydetty Didakhe on ajoitettu apostolisten isien aikaan.
Merkittävimpänä apostolisiin isiin kuuluvat eräät alkukirkon ensimmäiset piispat. Heidän lisäkseen apostolisiin isiin kuuluu myös henkilöitä, joiden nimiä ei tiedetä, ainoastaan heidän kirjoituksensa ovat tunnettuja.
Alkukirkon piispat:
Pyhä Klemens eli Klemens I, neljäs Rooman piispa eli paavi (k. 97) — hän "oli nähnyt siunatut apostolit (Pietarin ja Paavalin) ja keskustellut heidän kanssaan".
Pyhä Ignatios, Antiokian piispa (k. 107) — hän oli Pietarin toinen seuraaja Antiokian piispan istuimella ja on tässä keskeisessä tehtävässä saattanut hyvin tavata myös muita apostoleja. Yleisesti hyväksytyn perinteen mukaan hän oli evankelista Johanneksen oppilas.
Pyhä Polykarpos, Smyrnan piispa (n. 69/80–155/167) — hänen henkilökohtaisista suhteistaan apostoleihin on kirkossa vahva perinne. Hän oli apostolien neuvoma, ja evankelista Johanneksen oppilas ja aikalainen lähes kaksikymmentä vuotta.
Papias, Hierapoliin piispa
Muita:
Hermas (Hermaan Paimenen kirjoittaja)
Barnabaan kirjeen kirjoittaja
Didakheen kirjoittaja
Joskus myös:
Kodratos Ateenalainen, Ateenan piispa
Apostolisten isien kirjoitukset

Apostolisten isien kirjat ovat joukko kristillisiä kirjoituksia ensimmäisen vuosisadan lopulta ja toisen vuosisadan alkupuolelta.  Monet apostolisten isien kirjoitukset voidaan laskea kuuluviksi apokryfisiin kirjoihin. Suurin osa näistä kirjoituksista oli alun perin kirjoitettu kreikaksi.lähde?
Ensimmäinen Klemensin kirje
Toinen Klemensin kirje (apokryfinen, ei siis Klemensin kirjoittama, mutta silti hyvin varhainen)
Seitsemän Ignatioksen lyhyttä kirjettä (kirjeiden pidemmät muodot ja muut kuin kyseiset seitsemän kirjettä on yleisesti tunnustettu pseudepigrafisiksi)
Ignatioksen kirje efesolaisille
Ignatioksen kirje filadelfialaisille
Ignatioksen kirje magnesialaisille
Ignatioksen kirje roomalaisille
Ignatioksen kirje smyrnalaisille
Ignatioksen kirje tralleslaisille
Ignatioksen kirje Polykarpokselle
Polykarpoksen kirje filippiläisille
Polykarpoksen marttyyrikuolema
Didakhe eli Apostolien opetus
Barnabaan kirje
Hermaan Paimen
Kirje Diognetokselle
Papiaan kirjoitusten katkelmia, jotka ovat säilyneet muiden tekemissä lainauksissa
Kodratos Ateenalaisen kirjoituksen lyhyt katkelma
Apostolisten isien kirjoituksista ainoastaan osa on säilynyt nykypäiviin. Osa on säilynyt ainoastaan viittauksina, kuten lainauksina ja katkelmina, muiden kirjoituksissa tai lyhyinä pergamentti- tai papyruskatkelmina.
Varhaiskristillisistä kirjoituksista apostolisten isien tuotoksiksi ei lueta desposynien kirjoituksia, muita apokryfisiä kirjoja (mukaan lukien apokryfiset evankeliumit), suurinta osaa pseudepigrafisista kirjoituksista, eikä harhaoppisiksi tuomittujen johtohahmojen, kuten Markionin ja Valentinoksen kirjoituksia. Desposynin, Jeesuksen perheen jäljelle jääneiden jäsenten mukaan lukien Jaakob Vanhurskas, kirjoitukset ovat lähes täydellisesti kadonneet. Apokryfiset evankeliumit ja pseudepigrafiset kirjoitukset ovat enimmäkseen myöhempiä tuotoksia, eivätkä ne ole historiallisesti yhtä paikkansapitäviä kuin kanoniset kirjoitukset. Harhaoppisia kirjoittajia koskien suurin osa tiedoista tulee kirkkoisien myöhemmistä kirjoituksista heitä vastaan, ja niiden antama kuva voi olla epätäydellinen tai vääristävä.
Kirjallisuutta

Apostolisten isien kirjat sekä eräitä muita vanhimman kristillisen kirjallisuuden tuotteita Uuden testamentin ulkopuolelta / suomentanut sekä johdannoilla varustanut Osvald Stenroth, 1928
Apostoliset isät.  (Suomentanut Heikki Koskenniemi. 2. uudistettu painos (1. painos 1975). Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 163)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1989.  ISBN 951-9111-75-1
Apostoliset isät.  (Kokoelma varhaiskristillisiä kirjoituksia. Toimittaneet Niko Huttunen, Joona Salminen ja Ulla Tervahauta. Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 290)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 2020.  ISBN 978-952-7272-03-9
Aiheesta muualla

Peterson, John Bertram: The Apostolic Fathers Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Schaff, Philip: The Apostolic Fathers with Justin Martyr and Irenaeus. Edinburgh, 1867.
Pyhä Polykarpos.
Zadok the Priest

Zadok the Priest esitettynä Rod Laver Arenassa, Melbournessa 2005
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Zadok the Priest on Georg Friedrich Händelin säveltämä kruunajaishymni, jonka sanat ovat kuningas Jaakko I:n mukaan nimetystä raamatunkäännöksestä. Se on yksi neljästä hymnistä, jotka Händel sävelsi kuningas Yrjö II:n kruunajaisia varten 1727. Zadok the Priest on siitä lähtien laulettu aina Ison-Britannian, myöhemmin Yhdistyneen kuningaskunnan kruunajaisjumalanpalveluksessa. Se on perinteisesti esitetty hallitsijan voitelun yhteydessä.
Zadok the Priest on sävelletty SSAATBB-kuorolle ja orkesterille, jossa on kaksi oboeta, kaksi fagottia, kolme trumpettia, patarummut, jouset ja continuo. Vaikka kaikki neljä hymniä ovat perinteinen osa Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan kruunajaisia, niiden sanat ovat Händelin valitsemia, mikä tyrmistytti Yrjön kruunajaisiin osallistunutta papistoa. Vaikka teksti pohjautuu Ensimmäisen kuninkaiden kirjan 1. luvun jakeisiin 38–40, jossa kerrotaan Salomonin voitelemisesta Israelin kuninkaaksi, se ei ole suora lainaus vaan vertaus.
Kolme muuta Händelin säveltämää kruunajaishymniä ovat The King Shall Rejoice, My Heart is Inditing ja Let thy Hand be Strengthened.
UEFA:n Mestarien liigan hymni, jota soitetaan liigan TV-lähetysten reportaaseissa ja otteluiden alkuseremonioissa, on sovitettu versio Zadok the Priestistä.
Zadok the Priestin sanat

| Englanniksi | Käännös suomeksi |
| --- | --- |
 Zadok the Priest and Nathan the Prophet anointed Solomon King And all the people rejoic'd, and said: God save the King, long live the King, may the King live for ever! Amen Alleluia!:  Pappi Sadok ja profeetta Natan voitelivat Salomonin kuninkaaksi Ja kaikki kansa riemuitsi, ja sanoi: Jumala suojatkoon kuningasta, eläköön kuningas kauan, voikoon hän elää iäti! Aamen, halleluja!
Stephen Stills

Stephen Stills
Stephen Arthur Stills (s. 3. tammikuuta 1945 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen folk rock -muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Crosby, Stills, Nash (and Young)in ja Buffalo Springfieldin jäsenenä.
Diskografia > Sooloalbumit

Super Sessions (Al Kooperin ja Mike Bloomfieldin kanssa), 1968
Stephen Stills, 1970
Stephen Stills 2, 1971
Manassas, 1972
Down The Road, 1973
Stills Live, 1975
Stills, 1975
Still Stills: The Best of Stephen Stills, 1976
Illegal Stills, 1976
Thoroughfare Gap, 1978
Right By You, 1984
Stills Alone, 1991
Turning Back The Pages, 2003
Man Alive!, 2005
Diskografia > Au Go Go Singersin jäsenenä

Au Go Go Singers, 1964
Diskografia > Buffalo Springfieldin jäsenenä

Buffalo Springfield, 1967
Buffalo Springfield Again, 1967
Last Time Around, 1968
Best of the Buffalo Springfield, 1969
Box Set, 2001
Diskografia > Crosby, Stills, and Nash (and Young)

Crosby, Stills, and Nash, 1969
Déjà Vu (Youngin kanssa), 1970
Four Way Street (Youngin kanssa), 1971
So Far (Youngin kanssa), 1974
CSN, 1977
Replay, 1980
Daylight Again, 1982
Allies, 1983
American Dream (Youngin kanssa), 1988
Live It Up, 1990
CSN (box set), 1991
After The Storm, 1994
Carry On, 1998
Looking Forward (Youngin kanssa), 1999
Greatest Hits, 2005
Diskografia > Stills-Young Band

Long May You Run, 1975
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stephen Stills Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Ana-Maria Crnogorčević

Ana-Maria Crnogorčević vuonna 2017.
Ana-Maria Crnogorčević (s. 3. lokakuuta 1990 Steffisburg) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 175-senttimetrinen. Hän edustaa espanjalaisseura FC Barcelonaa ja on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2009.
Crnogorčević on pelannut ulkomaisissa sarjoissa vuodesta 2009 alkaen. Hän edusti Saksassa Hamburger SV:tä kausina 2009–2011 ja 1. FFC Frankfurtia kausina 2011–2018. Vuosina 2018–2019 hän edusti Yhdysvalloissa Portland Thornsia ja siirtyi sen jälkeen Barcelonaan. Hän on voittanut Mestarien liigan vuosina 2015, 2021 ja 2023.
Crnogorčević on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa ennen MM-kilpailujen 2023 alkua 147 maaottelua ja tehnyt niissä 71 maalia.