stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
George Gabriel Stokes
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Gabriel Stokes Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  Photographers' Identities 
Henkilöt:  Irlanti  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Västerbottenin museo

| Västerbottenin museo |
| --- | --- |
 Västerbottenin museo maaliskuussa 2014.
Tyyppi:  lääninmuseo
Sijainti:  Uumaja, Ruotsi
Perustettu:  1886
Johtaja:  Ulrica Grubbström
Kotisivut:  www.vbm.se
Koordinaatit:  63°49′44″N, 20°17′19″E
 fiVästerbottenin museo 
    
Västerbottenin museo on Uumajan lääninmuseo, joka vastaa Västerbottenin läänin kulttuurihistoriasta. Museo käsittää myös Gammlian ulkoilmamuseon sekä esimerkiksi Kalastus- ja Merenkäyntimuseon. Alueella on myös esillä saamelaisasumuksia. Museo toimii koko Västerbottenin läänin alueella eri toiminta-alueilla, lähinnä arkeologisella alalla. Museo tuottaa neljännesvuosittain Västerbotten-lehteä Västerbottenin läänin piirin yhdistykselle. Museossa vierailee vuosittain 230 000 kävijää.
Ulkoilmamuseo saamelaisasumuksineen

Gammlian ulkoilmamuseo on osa Västerbottenin museota. Ulkoilmamuseossa on kokoelma historiallisia rakennuksia ja siellä järjestetään aktiviteettia, joka esittelee millaiselta Västerbotten näytti historiallisina aikoinaan. Rakennukset, jotka ovat Gammliassa on koottu yhteen läänin eri paikoista; sisältäen kirkon, kartanon, tuulimyllyn, 1800-luvun maalaistalon, koulun, seppäkaupan ja lukuisia saamelaisasumuksia. Kesäaikaan Ruotsin kansalliset eläimet hevosineen, lehmineen, lampaineen, sikoineen ja kanoineen ovat esillä ulkoilmamuseossa. Päivittäisiin aktiviteetteihin kuuluu voin kirnuaminen, rieskan leipominen ja erilaiset käsityöt. Maatilat ovat auki kesäkuun puolivälistä myöhään elokuuhun, sekä vuosittaisen joulumarketin aikaan. Ulkoalue on aina auki vierailijoille.
Historia

Museo sai alkunsa vuonna 1882 perustetun Westerbottens läns Fornminnesföreningin päätöksestä, joka vuoden 1886 kokouksessaan päätti, että yhdistys jaettaisiin kahteen osastoon; pohjoiseen Skellefteåan ja eteläiseen Uumajan, ja että muinaismuistojen museo perustettaisiin Uumajaan. Aluksi tämä sijaitsi Ullbersgskan kiinteistössä, joka on nykyään Thorin kiinteistö Storgatanilla. Eteläisen osaston esinekokoelma tuhoutui kokonaan Uumajan suuressa tulipalossa 25. kesäkuuta 1888.
Vuonna 1901 museo muutti uudelleenrakennettuun oppikouluun. Kokoelman lisäännyttyä museo siirtyi satamassa sijaitsevaan suureen varastorakennukseen vuonna 1911. Vuonna 1919 perustettu paikkakunnan historiallinen yhteisö, rakensi alusta lähtien museorakennusta Gammlian alueelle. Rakennus valmistui vuonna 1939.
Vuosien 1921 ja 1990 aikana useita vanhempia rakennuksia Västerbottenin läänistä siirrettiin alueelle. Alkuperäinen suunnitelma oli olla maatila läänin pohjoisosasta sekä etelästä, mutta kalliiden kustannusten vuoksi päätettiin koota joitakin rakennuksia pohjoisesta Västerbottenista ja joitakin eteläisestä Västerbottenista yhdeksi maatilaksi.
Vuonna 1928 hiihtomuseo perustettiin mäkihyppytorniin Fiskartorpetin virkistysalueella Norra Djurgårdenissa, Tukholmassa. Vuonna 1963 kokoelmat siirrettiin kuitenkin Ruotsin hiihtomuseoon Uumajaan. Yksi museon esineistä on maailman vanhin suksi.
Västerbottenin museon päärakennuksen on suunnitellut arkkitehti Bengt Romare ja se rakennettiin vuonna 1943.
Jälkeenpäin museota on laajennettu useaan otteeseen ja yksi suurimmista laajennuksista tehtiin vuonna 1981, jonka jälkeen oli mahdollista siirtää Kuvamuseo (Uumajan yliopiston nykytaiteen museo) sen sisään. Vuonna 2012 Kuvamuseo siirtyi uuteen rakennukseen Uumajan yliopiston taidekampukselle ja Västerbottenin museon oli näin ollen mahdollista laajentaa omia tilojaan.
Museon logo sisältää kopion pronssisesta linkistä tuhat vuotta vanhasta saamelaishaudasta Vargvikenissä, Vindeljoen vieressä.
Aiheesta muualla

Västerbottenin museon kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: sv:Västerbottens museum & en:Västerbottens museum
Juhannusjuhlat Gammlian ulkoilmamuseossa vuonna 2007.
Käännös suomeksi
Antonio Stradivari

Edgar Bundyn romantisoitu tulkinta Antonio Stradivarin työpajasta. Maalaus vuodelta 1893.
Antonio Stradivari (n. 1644 Cremona Milanon herttuakunta – 18. joulukuuta 1737 Cremona) oli italialainen viulujen ja muiden jousisoittimien rakentaja. Stradivarin tekemien soittimien nimenä käytetään usein hänen nimensä latinankielistä muotoa Stradivarius.
Stradivari oli Nicolò Amatin oppilas noin vuodesta 1666 lähtien, minkä jälkeen hän perusti oman verstaansa Cremonaan työskennellen poikiensa Francescon (1671–1743) ja Omobonon (1679–1742) kanssa.
Jousisoitinten lisäksi Stradivarin pajassa valmistettiin harppuja, luuttuja, kitaroita ja mandoliineja, joista vain harvat ovat säilyneet. Vuoden 1680 jälkeen hän keskittyi viulunrakennukseen. Hän siirtyi pois Amati-tyylistä ja kehitti noin vuonna 1690 oman, ääneltään täyteläisemmän mallinsa. Arvostetuin Stradivarius-viulu on vuonna 1716 valmistunut Messias. Stradivarin viulurakennus asetti mittapuun myöhemmälle viulunrakennukselle. Hän myös kehitti nykyviulun tallan rakenteen ja hänen aikanaan viulun mittasuhteet kehittyivät nykyiselleen, matalammaksi rungoksi, joka antoi voimakkaamman äänen kuin aikaisemmat mallit. Hänen viulunrakennuksensa tuotannon ja laadun huippukausi oli vuosina 1700–1720. Hän rakensi yhteensä noin 1 100 soitinta, joista kaikki eivät ole säilyneet nykypäiviin saakka.
Stradivarius Palacio Realissa, Madridissa
Hr. Ms. Stier

| Hr>  Ms. Stier |
| --- | --- |
 Stierin sisaralus Hr. Ms. Schorpioen.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Laird, Son and Company, Birkenhead
Laskettu vesille:  5. huhtikuuta 1868
Palveluskäyttöön:  1868
Poistui palveluskäytöstä:  1906
Loppuvaihe:  romutettu 1930
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 087 t
Pituus:  59,65 m
Leveys:  11,9 m
Syväys:  5,1 m
Koneteho:  2 225 ihp
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  136
Aseistus
Aseistus:  2 × Armstrong 9" MLR tykkiä
Hr. Ms. Stier oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Schorpioen-luokan monitori.
Valmistus

Alus tilattiin Englannista Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä. Alus laskettiin vesille 5. huhtikuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1906 ja alusluettelosta kaksi vuotta myöhemmin. Se palautettiin palvelukseen majoitusaluksena 1. huhtikuuta 1909. Alus myytiin romutettavaksi 1930.
Käännös suomeksi
Strategikon

| Strategikon> Στρατηγικόν |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Maurikios (?)
Kieli:  kreikka (Bysantin)
Genre:  sodankäynnin opas
Julkaistu:  500–600-luku
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Strategikon (kreik. Στρατηγικόν) on bysanttilainen 500-luvun lopulla tai 600-luvun alussa kirjoitettu sodankäyntiä koskeva teos, jonka kirjoittajaksi on epäilty keisari Maurikiosta. Teos oli tarkoitettu oppaaksi komentavalle upseerille ja se oli kirjoitettu kielellä, jota hän saattoi ymmärtää. Teos kirjoitettiin luultavasti Maurikioksen valtakauden lopulla (vuoden 592 jälkeen) tai keisari Fokaksen aikana (ennen vuotta 610). Strategikon koostuu 12 kirjasta, jotka käsittelevät Bysantin armeijan käyttämiä erilaisia taktiikoita.
Sverre Strandli

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sverre Strandli |  Sverre Strandli |  Sverre Strandli |  |
Miesten yleisurheilu
Maa:   Norja
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bryssel 1950 | Moukarinheitto |  |
|  Hopeaa | Bern 1954 | Moukarinheitto |  |
Sverre Strandli (30. syyskuuta 1925 Brandval – 4. maaliskuuta 1985) oli norjalainen moukarinheittäjä. Strandli voitti urallaan sekä kultaa (1950) että hopeaa (1954) EM-kisoissa. Hän myös piti hallussaan miesten moukarinheiton maailmanennätystä lähes kaksi vuotta. Strandli valittiin Norjan vuoden urheilijaksi vuosina 1950 ja 1953.
Olympialaisissa Strandli kilpaili kolme kertaa: vuonna 1952 Helsingissä hän sijoittui seitsemänneksi. Neljä vuotta myöhemmin Melbournessa hän sijoittui kahdeksanneksi. Roomassa 1960 Strandli oli lopputuloksissa yhdestoista. Roomassa hän oli Norjan lipunkantajana.
Stereonäkö

Stereonäkö (kreik. stereopsis) on kyky havaita visuaalisesti rakenteiden kolmiulotteisuus, mikä mahdollistaa suhteellisten etäisyyksien arvioimisen. Eliömaailmassa luonnollisesti kehittynyt ominaisuus voidaan toteuttaa koneellisesti tietotekniikassa.  Stereonäössä hyödynnetään binokulaarisia syvyysvihjeitä eli se on eräänlaista syvyysnäköä. Biologinen havainnointi toteutuu käyttämällä vähintään kahta silmää ja tekninen vähintään kahta kameraa. Valohavaitsimien välinen etäisyys, niiden resoluutio ja kulmaerotuskyky vaikuttavat stereonäön toimintasäteeseen. Sen ulkopuolelle jäävien piirteiden välisestä etäisyydestä ei selviä stereonäöllä muuta kuin että ne ovat tiettyä etäisyyttä kauempana.
Monokulaaristen syvyysvihjeiden hyödyntäminen esimerkiksi valokuvaa tarkkaillessa ei ole stereonäön tyyppistä syvyysnäköä.
Stereonäön toiminta vaatii, että mitattavissa pinnoissa tai valonlähteen projisoimassa kuviossa on riittävästi yksityiskohtia, jotka voi tunnistaa samoiksi eri kuvakulmista.
Tietojenkäsittelyn osat > Pisteentunnistin

Pisteentunnistusalgoritmi tai sama ominaisuus eliössä antaa tunnistaa eri kulmista nähdyn tai kuvatun pisteen samaksi eli liittää kohteen pisteen pikseleihin.
Tietojenkäsittelyn osat > Kulmamittaus

Tietokone voi tehdä oikean laskun trigonometristen kaavojen avulla.
Tulos

Stereonäön avulla muodostetaan eräänlainen syvyyskartta kahden näkymän perusteella. Syvyyskartan resoluutio on murto-osa kummankin lähteenä olleen kuvan resoluutiosta. Ohjelmistossa tai eliössä voi olla mutkikkaita, olennaisuutta selvittäviä ominaisuuksia. Syvyyskartan tekeminen vain kuva-alan osasta niiden avulla säästää aikaa.
Kuutiomainen rakenne normaalissa kuvassa
Syvyyskartta: Lähempänä on tummempaa
Syvyyskartta: Lähempänä "linssin" etupuolella olevaa polttotasoa on tummempaa.
Muita vastaavia > Parallaksi

Tähtitieteessä ja astrometriassa yksi tapa mitata tähden etäisyyttä on ollut mitata tähden näennäinen paikka puolen vuoden välein eli Maan radan eri puolilta. Tästä johdettava kulma on niin sanottu parallaksi, jonka perusteella etäisyyden voi laskea. Parallaksin mittaus onkin tavallaan kaikkein suurinta stereonäköä. Esimerkiksi Hipparcos-satelliitti mittasi parallakseja.
MV Stirling Castle

| Stirling Castle |
| --- | --- |
 Stirling Castle
Tyyppi:  matkustaja-alus
Lippuvaltio:  
Kotipaikka:  Southampton
Omistaja:  Union-Castle Line
Rakennustelakka:  Harland and Wolff, Belfast, Pohjois-Irlanti
Vesillelasku:  heinäkuu 1935
Neitsytmatka:  7. helmikuuta 1936
Tekniset tiedot
Pituus:  221 m
Leveys:  25 m
Bruttovetoisuus (GT):  25 554
Koneisto:  2 kaksivaihe meridieseliä, kaksi potkuria
Nopeus:  37 km/h
Nopeus:  20 kn
Hyttejä:  783
MV Stirling Castle oli Union-Castle Line -laivayhtiön valtameriristeilijä. Se palveli sotavuosia lukuun ottamatta reitillä Southampton–Kapkaupunki aina 1960-luvulle saakka. Jo elokuussa 1936 alus rikkoi reitin aiemman vuodelta 1896 peräisin olleen nopeusennätyksen 14 päivää, 18 tuntia, 57 minuuttia: uudeksi ennätykseksi kirjattiin 13 päivää ja 9 tuntia.
Rakentaminen

Aluksen tilattiin Harland and Wolffin Belfastin telakalta, ja se laskettiin vesille heinäkuussa 1935. Alus suoritti neitsytmatkansa 7. helmikuuta 1936 alkaen, matka alkoi Southamptonin satamasta.
Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan aikana Stirling Castle palveli joukkojenkuljetusaluksena. Alus lähti 1. marraskuuta 1940 Liverpoolista saattueen WS4A kommodorialuksena. Alukselle oli kuormattu 3. Panssariprikaatin esikunta, 3. ja 4. panssarirykmentti sekä prikaatijoukkoja. 13. marraskuuta eli vuorokautta ennen Freetowniin saapumista alus ilmoitti polttoainetarpeekseen 1 950 tonnia. Se oli 14. marraskuuta kello 17.04 ankkuroituna sukellusveneverkon suojassa Freetownin laiturissa S8 ja alus jatkoi saattueen mukana matkaansa iltapäivällä 17. marraskuuta. Saattue saapui 3. joulukuuta Durbaniin, josta se jatkoi matkaansa kaksi päivää myöhemmin. Se kulki 8. joulukuuta Mosambikin kanavassa ja läpäisi Adenin lahden suun 18. joulukuuta. Suez saavutettiin 22. joulukuuta iltapäivällä ja Port Tewfik seuraavana päivänä. Aluksella olleet joukot siirrettiin maihin Suezin ankkuripaikalla jouluaattona.
Stirling castle lähti paluumatkalle 1. tammikuuta 1941 osana saattuetta WS4A, johon kuuluivat sen lisäksi Highland Monarch sekä Blue Funnel Linen Memnon ja egyptiläinen Zamzam. Saattajina oli risteilijä HMS Caledon, hävittäjä HMS Kandahar sekä kaksi sluuppia. Aluksen määränpäänä oli Durban, jossa se siirrettiin telakalle. Alus lähti Kapkaupungista 26. tammikuuta Clydeen, jonne se saapui 15. helmikuuta. Luotsin noustua alukseen se ajoi tiheässä sumussa matalikolle tarttuen mutaan Toward Pointin pohjoispuolella. Hinaajat saivat aluksen irti vielä samana päivänä. Alus makasi ankkurissa kuukauden, jona aikana sen saamat lievät vauriot korjattiin.
Alus lähti 24. maaliskuuta saattueen WS7 mukana Clydestä. Se oli saattueessa varakommodorin aluksena. Alus jäi jo ensimmäisenä yönä Strathairdin yliajamaksi, jolloin kumpikin alus vaurioitui pahoin. Päälleajaneen aluksen keulan vauriot estivät matkan jatkamisen, mutta Stirling Castlen kapteeni päätti jatkaa matkaa saamistaan vaurioista huolimatta. Alus saapui 4. huhtikuuta saattueen mukana Freetowniin, josta matkaa jatkettiin 7. huhtikuuta. Saattue jakaantui 16. huhtikuuta 30 merimailia ennen Kapkaupunkia, jolloin osa meni Kapkaupunkiin ja Stirling Castlen johtama toinen osa jatkoi matkaansa Durbaniin. Saattue saapui kolme päivää myöhemmin Durbaniin, jossa aluksella olleet joukot siirrettiin muihin aluksiin ja se siirrettiin vaurioiden korjaamiseksi telakalle. Alus vapautui telakalta 26. huhtikuuta aloittaen matkan Melbourneen, jonne se saapui neljätoista päivää myöhemmin. Alukselle kuormattiin yhdeksän seuraavaa päivää pakastettua lihaa ja muita elintarvikkeita kotimaahan kuljetettavaksi. Alus teki kotimatkansa kulkien Panaman kanavan kautta Halifaxiin, jossa se liitettiin saattueeseen TC11. Alus saapui saattueen mukana Clydeen 30. kesäkuuta.
Alus oli mukana kuljettamassa joukkoja lisäksi ainakin saattueissa WS10, WS15, WS20, WS24, KMF15, WS31 ja CM45. Se muutettiin takaisin risteilyalukseksi 1946. Alus romutettiin Japanissa vuonna 1966.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:MV Stirling Castle
Käännös suomeksi
Stora Bodö

Stora Bodö
| --- | --- |
Sijainti:  60°6′50.71″N, 24°44′29.13″E, Espoo Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti, Itämeri
Pinta-ala:  0,17 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Stora Bodö on saari Espoon Suvisaariston itäosassa. Sen pinta-ala on noin 17 hehtaaria. Sen pohjoisosassa sijaitsee rakennushistoriallisesti arvokas puuhuvila 1800-luvulta. Stora Bodö kuului aiemmin Moisön tilaan, jolta seppämestari Adolf Edbom osti sen 1860-luvulla.
Stora Bodön pohjoispuolella sijaitsee Lilla Bodö, josta on maantieyhteys Suvisaariston pääsaariin. Stora Bodön ja Lilla Bodön välissä on kapea Bodö sund -niminen salmi. Stora Bodön lounaispuolella sijaitsevia luotoja kutsutaan nimellä  Morgonpinorna. Sen eteläpuolella puolestaan sijaitsee pieni kalliorantainen Bodökobben.
Stora Bodön itärannalla on laaja kallioalue; etelässä, lounaassa ja luoteessa on rantaniittyä. Länsiosassa on loivapiirteinen, metsittynyt kallioharjanne. Saaren puusto on lähinnä kuusikkoista sekametsää, kilpikaarnaisia mäntyjä on jonkin verran.
Valtioneuvos Frithiof Flodin osti Stora Bodön vuonna 1877. Saaren pohjoisosassa oli jo pieni asuintalo, jonka Flodin laajensi huvilakseen. Siitä tuli aikakauden tyylin mukaisesti koristeellinen. Huvila sai myös tornin, joka muistuttaa läheisen Tallholmin saarella sijaitsevan Nannelan villan tornia. Huvilakokonaisuuteen kuuluu vanhoja puurakenteisia talousrakennuksia ja pieni laivalaituri.
Aiheesta muualla

Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Stora Bodö, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset and Daylength
Stora Bodö - Lilla Bodö, 450400 (Arkistoitu – Internet Archive)
Sttinfo.fi: Huvila meren rannalla
Vuohi

| Vuohi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Vuohet Caprinae
Suku::  Capra
Laji::  Besoaarivuohi aegagrus
Alalaji::  hircus
Kolmiosainen nimi
 Capra aegagrus hircus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Vuohi Wikispeciesissä   Vuohi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vuohi eli kesyvuohi (Capra hircus tai Capra aegagrus hircus) on märehtivä sorkkaeläin. Siitä saadaan maitoa ja lihaa.
Anatomia

Suurimpia vuohirotuja ovat muun muassa beetal ja angoravuohi, jotka voivat kasvaa yli 100 kilogramman painoisiksi. Länsiafrikkalainen kääpiövuohi jää alle 25 kilogramman painoiseksi. Suomenvuohi painaa keskimäärin 40–70 kilogrammaa. Koiraat ovat suurempia kuin naaraat.
Eri vuohiroduilla on erityyppiset ja eripituiset sarvet. Koirailla on suuremmat sarvet kuin naarailla. Sarvet lähtevät otsaluusta ja taipuvat taaksepäin.
Vuohen hampaisto on kolmiosainen: neljä paria leikkaavia etuhampaita alaleuassa sekä kummassakin leuassa kolme paria välihampaita ja kolme paria jauhavia takahampaita. Vuohen notkean ylähuulen jakaa kahteen osaan ura, joka auttaa sitä nyhtämään ruohoa maanrajasta.
Näkö on vuohen tärkein aisti. Vuohella on laaja näkökenttä, mutta aivan taakseen se ei näe. Vuohi erottaa liikkeen hyvin, mutta sen syvyysnäköalue on vain 20–60 astetta. Vuohet ovat myös likinäköisiä ja värinäöltään vain dikromaattisia. Vuohella on myös erinomainen kuulo ja laaja kuuloalue. Myös vuohen haju- ja makuaisti sekä tuntoaisti ovat erinomaiset.
Vuohella on suorakulmaiset ja vaakasuuntaiset pupillit, joista on suurta hyötyä lajille sen laiduntaessa vuoristossa tai hankalassa maastossa. Pupillin koon muuttuessa pystysuunnassa silmä sopeutuu valon muutoksiin, pitäen samalla pupillin leveänä. Tämän ansiosta silmä on herkkä, mutta sen syvätarkkuus horisontin suunnassa on parempi.
Vuohella on hyvin kiipeilemiseen soveltuvat sorkat.
Naarasvuohen utareessa on kaksi nänniä, joilla kummallakin on oma itsenäinen maitorauhasensa.
Vuohet ja lampaat ovat lähisukulaisia. Ne pystyvät risteytymään, mutta niiden jälkeläiset eivät ole lisääntymiskykyisiä, koska vuohella ja lampaalla on eri määrä kromosomeja. Jotkin lammasrodut ovat hyvin vuohimaisia ulkonäöltään. Lampaat ja vuohet erottaa parhaiten siitä, että vuohen häntä on aina lyhyt eikä roiku alaspäin, kuten lampaan häntä. Lisäksi lampaalla ei ole koskaan partaa, kuten useimmilla vuohiroduilla on. Luonteeltaan vuohet ovat aktiivisempia ja itsenäisempiä kuin lampaat.
Ravinto

Vuohi on märehtijä, joten se syö samoja rehuja kuin lehmä ja lammas. Tärkeimmät rehut ovat kuivattu tai säilötty heinä, laidun ja vilja, joita täydennetään valkuais- ja kivennäisrehuilla. Kerput eli kuivatut lehtiniput ovat vuohien herkkua, samoin juurekset, vihannekset ja hedelmät. Kutun ravinnontarve lisääntyy lypsymäärän myötä, samoin kuin lehmällä. Vedentarve vuohella on 4–15 litraa vuorokaudessa tuotosvaiheesta riippuen. Merisuolaa tai nuolukivi on oltava aina tarjolla.
Vuohen voi alkukantaisena ja jalostamattomana eläimenä ruokkia myös täysin kotovaraisesti, ilman teollisia rehuja. Silloin eläimen ruokavalio on suunniteltava tarkoin riittävän monipuoliseksi. Siihen voi kuulua heinän ja veden lisäksi erilaiset kotipuutarhan tuotteet, kuten porkkanat, lantut, omenat ja mehunkeitosta ylijäävä mäski. Havunoksat tarjoavat etenkin talvella tarpeellisia vitamiineja. Nuorten lehtipuiden kuorista vuohet saavat kivennäisiä, jäkälissä on varteenotettava määrä hiilihydraatteja ja hivenaineita. Vuohet syövät mielellään myös sieniä, metsämarjoja ja varpukasveja. Merileväjauhe on luonnollinen tapa täydentää kivennäisten saantia, ruokintakalkkia voi tarjoilla ainakin lypsävälle kutulle.
Luonne

Vuohet ovat laumaeläimiä ja pysyttelevät toistensa seurassa. Vuohilaumaan voi muodostua pieniä ryhmiä. Yksinäinen vuohi stressaantuu voimakkaasti. Vuohilaumassa on tiukka arvojärjestys. Ylimpänä on yleensä vanha naaras. Parittelukauden aikana korkea-arvoisin uros astuu kaikki lauman naaraat. Arvojärjestykseen liittyvät riidat ovat laumassa yleensä harvinaisia. Usein riita johtuu uuden vuohen liittymisestä laumaan.
Jotkin urosvuohet saattavat käyttäytyä aggressiivisesti ihmisiä kohtaan ja puskea, jos ne pitävät ihmistä laumansa alempiarvoisena jäsenenä. Tällaista käyttäytymistä ehkäistään opettamalla nuorille vuohille oikea arvojärjestys. Uhittelevan vuohen voi karkottaa esimerkiksi vesisuihkulla naamaan.
Vuohet ovat älykkäitä, uteliaita, leikkisiä ja oppivaisia, ja niitä on helppo kouluttaa.
Elämänvaiheet

Kuttu poikii ensimmäisen kerran noin vuoden ikäisinä. Kutut synnyttävät keväisin yleensä 1–3 kiliä kerralla. Kutun tiineysaika on noin 150 päivää.
Poikimista seuraa herutuskausi. Tällöin kutut lypsävät eniten. Herutuskauden jälkeen maidontuotanto tasaantuu ja syksyä kohti vähenee. Syksyllä kutut astutetaan. Kutut voivat lypsää yhdellä poikimisella useamman vuoden, joten kaikkia kuttuja ei astuteta vuosittain. Ennen poikimista on tunnutuskausi, jolloin kuttuja ei lypsetä lainkaan. Erikoisuutena vuohilla on yksilöitä jotka lypsävät yhdellä poikimisella koko loppuikänsä sekä yksilöt, jotka lypsävät vaikka niitä ei ole edes astutettu. Näiden maidontuotanto ei koskaan ole yhtä runsasta kuin herutuskauden kutuilla.
Vuohen elinikä on noin 10 vuotta, ja vanhimmat voivat elää jopa 20-vuotiaiksi.
Vuohet on määritelty ikäluokkiensa mukaan seuraavasti:
Kili on alle 6 kuukauden ikäinen vuohi.
Nuorvuohi on 6–12 kuukauden ikäinen vuohi.
Vuohi on yli 12 kuukauden ikäinen, ei synnyttänyt naarasvuohi.
Kuttu on synnyttänyt vuohi.
Pukki on yli 12 kuukauden ikäinen urospuolinen vuohi.
Jaottelu

Yleisin tapa jakaa vuohet on erotella ne esiintymisalueensa mukaan seuraavalla tavalla:
Pohjoismaiset vuohet
Jokaisella Pohjoismaalla on oma vuohirotunsa. Norjassa vuohia on enemmän kuin muissa pohjoismaissa yhteensä.
Nuubian ryhmän vuohet
Luppakorvaisia, yleensä sarvettomia. Naama kaareva, raajat solakat.
Turkki voi olla monenlainen valkeasta ruskean tai harmaan kautta punaisenkirjavaan.
Turkki lyhyt ja silkkinen.
Voimakas maidontuotanto.
Alpiinisen ryhmän vuohet
Sarvet pitkät ja kierteiset, alusvilla paksu.
Turkki punainen, ruskea tai harmaa.
Maidon, nahan ja lihan lisäksi saadaan mohairia.
Syyrian ryhmän vuohet
Luppakorvaisia sarvet kierteiset tai puuttuvat.
Turkki tuuhea ja pitkä, musta tai punainen
Runsas maidontuotanto
Kurdien ryhmän vuohet
Kierteiset sarvet
Lyhyet korvat osittain riippuvat
Turkki ohut ja villainen, yleensä musta mutta angoravuohella valkoinen.
Maidontuotanto pieni
Keski-Aasian untuvaryhmän vuohet
Valkoisia tai harmaita.
Alusvillasta saadaan mohairia
Kääpiövuohet
Esiintyvät Afrikassa, Etu-Intiassa, Siperiassa, Tiibetissä ja Arabiassa.
Usein kierteissarvisia ja luppakorvaisia.
Turkki lyhyt, tiheä ja tumma, joskus vaaleita täpliä
Osa hyvin lyhytjalkaisia.
Intian ja muun Etelä- sekä Kaakkois-Aasian vuohet
”käyräsapelisarvisia”, muuten epäyhtenäisiä.
Väri ja karvan laatu vaihtelee suuresti.
Vuohia ryhmitellään myös koon mukaan jolloin jaotus on seuraava:
kääpiövuohet (alle 50 cm)
pienet vuohet (50–65 cm)
suuret vuohet (yli 65 cm)
Jakopohjana voidaan käyttää myös ruumiinpainoa ja ulkonäköä (ruumiin rakenne ja muoto, korvien pituus, sarvien muoto).