stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
North American P-51 Mustang
Mustangin vikoja

Alkuvaiheessa pitkät lennot suurissa korkeuksissa paljastivat teknisiä vikoja. Niitä olivat jäähdytys- ja öljyvuodot sekä lentäjän happijärjestelmän heikkoudet pitkäaikaisessa käytössä. Eniten lentäjiä suututtivat aseiden syöttöhäiriöt ja jumiutumiset. Aseet toimivat kunnolla vain vaakalennossa. Ohuen siiven vuoksi aseita oli kallistettu 30 astetta. Se muutti patruunavyön kulkua, jolloin g-voimat aiheuttivat patruunan juuttumisen vyöhön. Ongelma ratkesi, kun eräs mekaanikko asensi Mustangiin B-26 Marauder -pommikoneen patruunansyötön sähkömoottorit. D-versiossa siipeä paksunnettiin aseasennuksen parantamiseksi, mikä ratkaisi ongelman lopullisesti. Toinen lentäjien mielestä suurin ongelma oli huono näkyvyys taakse. Supermarine Spitfire -hävittäjästä kopioitu raamiton ns. Malcolm-kuomu paransi tilannetta.
P-82 (F-82) Twin Mustang

Pääartikkeli: P-82 Twin Mustang
North American P/F-82 Twin Mustang oli B-29-pommikoneiden pitkänmatkan saattohävittäjäksi tarkoitettu raskas hävittäjä ja viimeinen USAAF:n tilaama mäntämoottorihävittäjä. Se teki ensilentonsa 6. heinäkuuta 1945 ja oli palveluskäytössä vuodesta 1946 vuoteen 1954. Konetta rakennettiin 270 kappaletta. Koneen rakenne muistuttaa erehdyttävästi kahta P-51H Mustangin runkoa (tosiasiassa Allison-moottori oli paljon Packardia suurempi ja tarvitsi enemmän tilaa), jotka oli yhdistetty välisiivellä ja pyrstöllä toisiinsa. YP-82-prototyypissä sekä P-82B-, E- ja H- malleissa konetta voi ohjata molemmista ohjaamoista. P-82C-, D-, F- ja G-yöhävittäjäversioissa, jotka oli varustettu välisiiven alle kiinnitetyllä tutkalla, lentäjä oli vasemmassa ohjaamossa ja oikeassa tutkaoperaattori.
Twin Mustangeja ei ehditty käyttää toisessa maailmansodassa, mutta niitä käytettiin Korean sodassa, jossa ne saivat tililleen neljä pudotusta ja tuhosivat 16 viholliskonetta kentilleen.
Lento-ominaisuuksista

Koneen instrumentteihin oli helppo tutustua, sillä ne muistuttivat valmistajan AT-6-jatkokoulutuskoneen vastaavia. P-51D Mustang oli tosin jopa hyvin koulutettujen amerikkalaislentäjien mielestä hankalahko lentää. Useat lentäjät kuvaavat sitä lento-ominaisuuksiltaan ”anteeksiantamattomaksi”. Syynä tähän oli pääasiassa potkurin suuri vääntömomentti, joka aiheutti jatkuvan tarpeen sivuperäsimen käyttöön oikealla jalalla koneella liikehdittäessä. Tämä ominaisuus korostui hitaissa nopeuksissa, kuten laskussa, ja toisaalta taitolentoliikkeissä. Nousussa lentäjillä oli tapana lentää välittömästi irtoamisen jälkeen hetki suoraan vauhdin keräämiseksi taatakseen ohjainten riittävän tehon ennen suurten moottoritehoasetusten käyttöä.
Saattotehtävissä Mustangeihin lisättiin pudotettavat lisäpolttoainesäiliöt riittävän toimintasäteen saavuttamiseksi. Mikäli saattohävittäjät joutuivat viholliskosketukseen suunniteltua aikaisemmin oli lisäpolttoainesäiliöistä luovuttava ennen niiden tyhjenemistä, mikä puolestaan lyhensi koneen jäljellä olevaa lentoaikaa. Tästä syystä Mustangin toimintasäteen pidentämiseksi suunniteltiin siihen B-versiosta alkaen ylimääräinen, ohjaamon taakse sijoitettu 85 gallonan (322 litraa) lisäpolttoainesäiliö. Täynnä ollessaan se muutti koneen painopistettä tehden siitä kömpelön ja aiheuttaen taipumuksen lattakierteeseen. Ohjeena olikin käyttää tämä polttoaine ensin. Fw 190 D-9 ja Ta 152 C/H, joka oli suurten korkeuksien muunnos,  olivat erityisesti nousunopeudeltaan parempia kuin P 51 D, mutta myös syöksykyky ja kiihtyvyys olivat samanveroisia. Yhdysvaltain sotasaaliskoneena koelentämä japanilainen Nakajima Ki-84 Hayate voitti P-51 D:n sekä nousunopeudessa, kaarto-ominaisuuksissa että käsittelyn helppoudessa. Viimeisessä tuotantomallissa eli H-mallissa tunnetut virheet oli poistettu ja huippunopeus oli lähes 100 km/h aiempaa parempi (P-51H-mallia käytettiin vain Yhdysvalloissa.)
Lento-ominaisuuksista > Tekniset tiedot (P-51D)

Miehistö: yksi
Pituus: 9,83 m
Kärkiväli: 11,28 m
Korkeus: 2,64 m
Siipien pinta-ala: 21,65 m²
Tyhjäpaino: 3 232 kg
Lentoonlähtöpaino: 5 488 kg
Moottori: Packard Packard-Merlin V-1650-7 V-12 mäntämoottori 1 695 hv (1 264 kW)
Varhaisemmat Allison- ja Merlin-moottoriset versiot erottaa ulkoisesti ahtimen ilmanoton sijainnista. Allison-moottorille se on nokan yläosassa ja Merlin-moottorille alaosassa välittömästi potkurin takana.
Mustang kulutti vähiten polttoainetta Yhdysvaltojen Euroopassa käyttämistä yleisimmistä hävittäjätyypeistä. P 51 B:n kulutus oli 256 litraa tunnissa.
Lento-ominaisuuksista > Tekniset tiedot (P-51D) > Suorituskyky

Maksiminopeus: 703 km/h
Nousunopeus: 1 060 m/min
Lentomatka: 2 655 km
Lakikorkeus: 12 770 m
Lento-ominaisuuksista > Tekniset tiedot (P-51D) > Aseistus

6 × 12,7 mm Browning konekivääriä
Pommikuorma: 2 x 453 kg pommeja
Raketit: 6-10 127 mm H.V.A.R -rakettia
Tuotantoversiot

P-51A, 310 rakennettu Inglewoodissa, Kaliforniassa
P-51B, 650 rakennettu Inglewoodissa
P-51C, 3 750 rakennettu Dallasissa, Teksasissa teknisesti identtinen B- version kanssa
P-51D/K, 6 502 rakennettu Inglewoodissa, 1 454 Dallasissa. Kaikkiaan 7 956 kappaletta.
P-51H, 555 rakennettu Inglewoodissa
Kokonaisvalmistusmäärä: 15 675 kappaletta
Britannian ilmavoimien palveluksessa B ja C versioiden nimitys oli Mustang III. Supermarine Spitfire -tyyppinen kuomu otettiin käyttöön
juuri Britannian ilmavoimien Mustang III:ssa näkyvyyden parantamiseksi ja josta yhdysvaltalaiset omaksuivat sen.
D/K version vastine oli Mustang IV. Niiden kuplakuomu kopioitiin Hawker Typhoon -tyypistä.
Aiheesta muualla

http://www.airandspacemagazine.com/ASM/Mag/Index/1999/JJ/mtgm.html
http://www.swissmustangs.ch/index2.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.fourthfightergroup.com/resource/gentile.html (Arkistoitu – Internet Archive) Tämä sivusto sisältää kuvan Domenic "Don" Gentilestä koneineen sekä muuta tietoa hänestä.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
XP-82 Twin Mustang
North American F-82B
P-51D
Keisarinpeukalo

| Keisarinpeukalo |
| --- | --- |
Pääosissa:  Sami Aaltonen, Tarja Smura
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  31. elokuuta 1993 –
Jaksoja:  14
Sisältömerkintä:  nuorten keskusteluohjelma
Tuotanto
Tuottaja(t):  Olof Qvickström, Orvo Kontio
Ohjaaja(t):  Risto Vuorensola, Tapio Puhakainen
Käsikirjoittaja(t):  Risto Vuorensola
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Keisarinpeukalo (alaotsikkona Kansantribuuni) oli Yle TV1 -kanavan syksyllä 1993 esitetty nuorten ajankohtaissarja, jossa kokeiltiin vuorovaikutteista televisiotoimintaa ja kuvapuhelimen käyttöä. Ohjelmaa juonsivat Sami Aaltonen ja Tarja Smura. Ennakkotiedoissa Keisarinpeukalon sanottiin olevan ”interaktiivinen näköpuhelinohjelma, jossa keskustellaan suorassa lähetyksessä ihmisten kanssa ympäri Suomea kiperistä aiheista”.
Sarjan ensimmäisessä suorassa lähetyksessä kuvapuhelin saatiin toimimaan vasta ohjelman lopulla, jolloin sitä ei enää voitu käyttää varsinaiseen keskusteluun illan aiheesta: pitäisikö Suomeen ottaa lisää pakolaisia vai ei. Studioon oli asiasta Tarja Smuran kanssa keskustelemaan kutsuttu uusnatsi Pekka Siitoin. Ohjelman vuorovaikutteisuus toteutui puhelinäänestyksenä.
Jaksot

Lähde:
Pitäisikö pakolaisia ottaa lisää Suomeen? Studiovieraana uusnatsi Pekka Siitoin. (31.8.1993)
Pitäisikö miedot huumeet vapauttaa? Studiovieraana Suomen kannabisyhdistyksen Timo Larmela. Puhelinäänestyksen tulos oli 31 prosenttia puolesta, 69 vastaan. (7.9.1993)
Pitäisikö Suomeen lisätä ydinvoimaa? (14.9.1993)
Pitäisikö eduskunta lopettaa? (21.9.1993)
Pitäisikö bordellit laillistaa? (28.9.1993)
Homoparien laillistaminen. (5.10.1993)
Hevimusiikin vaarallisuus. Studioasiantuntijana musiikkiterapian dosentti Kimmo Lehtonen. (12.10.1993)
Naisten soveltuvuus armeijaan. (19.10.1993)
Pitäisikö rattijuopoilta ottaa autot pois? (26.10.1993)
Homeopatia (luontaislääketiede). (2.11.1993)
Kuolemantuomio. (9.11.1993)
Pitäisikö Kauko Juhantalo erottaa eduskunnasta valtakunnanoikeuden langettaman tuomion vuoksi? (16.11.1993)
Eläkkeet. (23.11.1993)
Dopingin salliminen. (30.11.1993)
Electronic Entertainment Expo 2009

| Electronic Entertainment Expo 2009 |
| --- | --- |

Ajankohta:  2. – 4. kesäkuuta 2009
Tapahtumapaikka:  Los Angeles Convention Center
Paikkakunta:  Los Angeles
Järjestäjä:  Electronic Entertainment Expo
Kotisivut
Electronic Entertainment Expo 2009 (lyhyesti E3 2009) oli Electronic Entertainment Expon järjestämä tapahtuma 2. – 4. kesäkuuta 2009. Tapahtuma järjestettiin Los Angelesissä ja se oli järjestyksessään viidestoista pidetty E3-tapahtuma. Tapahtuman kohokohdiksi muodostuivat Microsoftin Project Natal ja Sonyn PlayStation Move.
Näyttelyjako

Näyttelyalueet jaettiin E3 2009 -tapahtumassa kolmeen eri osaan, ensimmäiseen kerrokseen, West Halliin ja South Halliin.
Näyttelyalueista West Hallissa kuuluisista videopeliyhtiöistä näyttelynsä suoritti Nintendo ja Sony Computer Entertainment, niiden rinnalla näyttelynsä suoritti siellä Activision, Bethesda, Capcom, THQ ja Atlus. Siellä sijaitsi myös GameSpotin mediatilat. South Hallissa oli eniten näyttelijöitä, porukan suurimman yhtiön Microsoftin lisäksi siellä näyttelivät osansa Square Enix, Koei, Ubisoft, Namco Bandai, Warner Bros., Disney, Eidos, MTV Games, EA, Sega ja Konami. Siellä myös G4:n media kuvasi suuren osan asioistaan. Ensimmäisessä kerroksessa näyteltiin pääosin muutamien yhtiöiden ennakkonäyttelyjä, mutta siellä kuitenkin LucasArts ja Majesco pitivät myös omat näyttelynsä.
Näytetyt pelit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Xbox 360 Alan Wake  Crackdown 2  Banjo-Kazooie: Nuts & Bolts  Forza Motorsport 3  Halo: Reach  Call of Duty: Modern Warfare 2 (myös PlayStation 2:lle ja Windowsille)  Halo 3 ODST  Left 4 Dead 2 (myös Windowsille)  Perfect Dark (Xbox Live Arcade)  Shadow Complex (Xbox Live Arcade)  Project Natal  Facebook Xbox Livessä  Twitter Xbox Livessä  Last.fm Xbox Livessä  |  Wii Metroid: Other M  New Super Mario Bros. Wii  Super Mario Galaxy 2  Wii Fit Plus  Wii Sports Resort  Wii Vitality Sensor Nintendo DS Golden Sun DS  The Legend of Zelda: Spirit Tracks  Mario & Luigi: Bowser’s Inside Story  Scribblenauts  Kingdom Hearts 358/2 Days Windows Mafia II  APB  Star Wars: The Old Republic  |  PlayStation 3 Agent  Final Fantasy XIV  The Last Guardian  ModNation Racers  MAG  Heavy Rain  Assassin’s Creed II (myös Xbox 360:lle ja Windowsille)  Ratchet & Clank: A Crack in Time  White Knight Chronicles  Gran Turismo 5  God of War III  Uncharted 2: Among Thieves  PlayStation Move  50 uutta PSOne klassikkoa PlayStation Portable PlayStation Portable Go  Gran Turismo Mobile  Metal Gear Solid: Peace Walker  Resident Evil Portable  Jak and Daxter: The Lost Frontier  |  Capcom Tatsunoko vs. Capcom: Ultimate All Stars (Wii) Electronic Arts Crysis 2 (Windows, PlayStation 3, Xbox 360) Konami Metal Gear Solid: Rising (Windows, PlayStation 3, Xbox 360)  Castlevania: Lords of Shadow (PlayStation 3, Xbox 360) MTV Games The Beatles: Rock Band (PlayStation 3, Wii, Xbox 360) Square Enix Front Mission Evolved (Windows, PlayStation 3, Xbox 360)  Nier (PlayStation 3, Xbox 360)  Supreme Commander 2 (Windows, Xbox 360) THQ WWE Smackdown vs. Raw 2010 (Windows, PlayStation 3, Xbox 360, Nintendo DS, PlayStation 3, Wii, PlayStation Portable, kännykkälaitteet)  |
Näyttelijät

Tässä näkyy lueteltuna kaikki yhtiöt jotka näyttelivät jotakin tapahtuman aikana, Atari ei ollut mukana, koska sen piti alun perin näytellä, mutta se vetäytyikin pois tapahtumasta viime minuuteilla.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  2K Games  Activision  Atlus  Bungie Studios  Bethesda  Blizzard  Capcom  Codemasters  |  Disney  Eidos  EA  Ignition  Koei  Konami  LucasArts  Microsoft  |  MTV Games  Namco Bandai  Nintendo  Paradox  Rockstar  Sega  SNK Playmore  Sony  |  Square Enix  Tecmo  THQ  Ubisoft  Warner Bros.  Valve  |
Palkinnot

Tässä näkyy lista niistä peleistä jotka saivat palkinnon Parhaasta näyttelystä.
1UP – Uncharted 2: Among Thieves
Game Critics Awards – Uncharted 2: Among Thieves
GameSpot – Scribblenauts
GameSpy – Scribblenauts
GameTrailers – God of War III
X-Play – Uncharted 2: Among Thieves
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Electronic Entertainment Expo 2009 Wikimedia Commonsissa
Caroline von Brandenburg-Ansbach

| Kuningatar Caroline |
| --- | --- |
 Kuningatar Caroline, Michael Dahl n. 1730
Englannin, Skotlannin ja Irlannin kuningatar
Valtakausi:  11. kesäkuuta 1727 – 20. marraskuuta 1737
Kruunajaiset:  11. lokakuuta 1727
Edeltäjä:  Anne Hyde, Maria Modenalainen
Seuraaja:  Charlotte

Syntynyt:  Wilhelmine Charlotte Karoline 1. maaliskuuta 1683 Residenz Ansbach, Ansbach,, Brandenburg-Ansbachin markkreivikunta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut:  20. marraskuuta 1737 St Jamesin palatsi, Lontoo, Ison-Britannian kuningaskunta
Hautapaikka:  Westminster Abbey, Lontoo, Ison-Britannian kuningaskunta
Puoliso:  Yrjö II
Lapset:  Fredrik, Anne, Amelia, Caroline, George William, William, Mary, Louisa
Suku:  Hohenzollern
Isä:  Johann Friedrich
Äiti:  Eleonore Erdmuthe Luise
Nimikirjoitus:  
Wilhelmina Charlotte Caroline von Brandenburg-Ansbach (1. maaliskuuta 1683 Ansbach, Brandenburg-Ansbachin markkreivikunta – 20. marraskuuta 1737 St Jamesin palatsi, Lontoo, Ison-Britannian kuningaskunta) oli saksalainen prinsessa, josta tuli Yrjö II:n puolisona Englannin kuningatar. Hän oli kaunis ja älykäs, ja hänellä oli paljon vaikutusvaltaa miehensä toimintaan.
Walesin prinsessa Caroline virallisessa asussa, Godfrey Kneller 1716
Suku

Caroline menetti isänsä Brandenburg-Ansbachin maakreivi Johann Friedrichin (1654–1686) kolmivuotiaana ja äitinsä Saksi-Eisenachin prinsessa Eleonore Erdmuthe Luisen (1662–1696) 14-vuotiaana. Hän oli vanhin kolmesta lapsesta. Nuorempi veli kuoli lapsena, ja nuorimmasta veljestä Wilhelm Friedrichistä (1686–1723) tuli seuraava Brandenburg-Ansbachin maakreivi, joka avioitui Württembergin herttuattaren Christiane Charlotten kanssa.
Orvoksi jäätyään prinsessa Caroline asui Preussin kuningas Fredrik I:n vapaamielisessä hovissa ja ystävystyi tämän ensimmäisen puolison, valistushenkisen ja sivistyneen kuningatar Sophie Charlotten kanssa. Häntä pidettiin Euroopan kauneimpana prinsessana, mutta kolme avioliittosuunnitelmaa tyrehtyivät. Hän antoi rukkaset tulevalle keisari Kaarle VI:lle.
Avioliitto

Lopulta hän avioitui Georg Augustin kanssa vuonna 1705. Tämä oli Hannoverin vaaliruhtinaan kruununperijä ja kolmas Englannin kruununperimysjärjestyksessä. Muutettuaan pysyvästi Englantiin vuonna 1714 hänestä tuli Walesin prinsessa ja Englannin hovielämän keskeinen nainen, koska kuningas Yrjö I oli eronnut vuonna 1694 puolisostaan Sophia Dorotheasta ja vanginnut tämän eikä tuonut tätä Lontooseen.
Caroline ja George asettuivat Lontooseen, mutta jättivät seitsenvuotiaan poikansa Frederickin Saksaan edustamaan isoisäänsä. He opettelivat englannin kieltä ja yrittivät ymmärtää maan tapoja ja politiikkaa, toisin kuin saksalaismielinen Yrjö I. Isän ja pojan välille syntyi niin suuria näkemyseroja, että Walesin prinssi piti omaa hoviaan. Kiista meni välillä niin pahaksi, että kuningas esti poikaansa ja miniäänsä tapaamasta näiden omia lapsia.
Caroline oli miestään älykkäämpi ja osasi ohjailla tätä taitavasti. Hän sieti myös tämän rakastajattaria. Vuonna 1727 Carolinen puolisosta tuli kuningas Yrjö II. Useaan otteeseen kun kuningas oli Hannoverissa, Caroline toimi täysivaltaisena sijaishallitsijana Lontoossa kuukausien ajan.
Taiteiden ja tieteiden suosija

Caroline tuki monia valistusajan tieteilijöitä ja taiteilijoita, kuten Voltairea, John Gayta ja Georg Friedrich Händeliä – Händel sävelsi hymnin hänen hautajaisiaan varten. Hän oli yhteydessä myös Gottfried Leibnizin, Isaac Newtonin ja Hans Sloanen kanssa. Papiston vastustuksesta huolimatta Caroline antoi lääkärien rokottaa kolme lastaan isorokkoa vastaan. Hänestä tuli rokotusten puolestapuhuja.
Jälkeläiset

Carolinelle syntyi puolisonsa Yrjön kanssa 18 vuoden aikana kahdeksan lasta, joista suurin osa eli aikuiseksi asti. Lisäksi Carolinella on kaksi keskenmenoa, ja yksi poika syntyi kuolleena.
Vanhin poika oli Walesin prinssi Fredrik, joka kuoli isänsä valtakauden aikana vuonna 1751. Hänen vanhimmasta pojastaan Yrjöstä tuli Walesin prinssi, ja hän peri isoisältään kruunun vuonna 1760. Caroline on vanhimman poikansa kautta muuan muassa Elisabet II:n ja Hannover-suvun nykyisen päämiehen Ernst Augustin (s. 1954) esiäiti.
Hänen tyttärensä avioituivat Tanskan kuningashuoneeseen sekä merkittäviin hollantilaisiin ja saksalaisiin aatelissukuihin. Koska hän on vanhimman poikansa kautta kuningatar Viktorian esiäiti, hänen jälkeläisiään ovat monet Euroopan hallitsijat ja ruhtinaat.
Anne avioitui Oranian prinssi Vilhelm IV:n kanssa, minkä vuoksi hän on Alankomaiden nykyisen kuninkaan ja tämän kuuden edeltäjän (kolmen kuninkaan ja kolmen kuningattaren) esiäiti. Tyttärensä Annen kautta hän on myös Luxemburgin suurherttuan esiäiti ja tyttärensä Maryn kautta Belgian kuninkaan esiäiti.
Fredrik, Walesin prinssi (31. tammikuuta 1707 – 31. maaliskuuta 1751) avioitui 1736 Saksi-Gothan prinsessan Augustan kanssa; heillä oli jälkeläisiä, joista yksi oli tuleva Yrjö III
Anne, Princess Royal (2. marraskuuta 1709 – 12. tammikuuta 1759) avioitui 1734 Oranian prinssi Vilhelm IV:n kanssa; heillä oli jälkeläisiä
Prinsessa Amelia (10. kesäkuuta 1711 – 31. lokakuuta 1786) naimaton, ei jälkeläisiä
Prinsessa Caroline (10. kesäkuuta 1713 – 28. joulukuuta 1757) naimaton, ei jälkeläisiä
Kuolleena syntynyt poika (20. marraskuuta 1716)
Prinssi George William (13. marraskuuta 1717 – 17. helmikuuta 1718) kuoli alle kolmikuisena
Keskenmeno 1718
Prinssi William, Cumberlandin herttua (26. huhtikuuta 1721 – 31. lokakuuta 1765) naimaton, ei jälkeläisiä
Prinsessa Mary (5. maaliskuuta 1723 – 14. tammikuuta 1772) avioitui 1740 Hessen-Kasselin maakreivi Friedrich II:n kanssa, heillä oli jälkeläisiä
Prinsessa Louisa (18. joulukuuta 1724 – 19. joulukuuta 1751) avioitui 1743 Tanskan ja Norjan kuningas Fredrik V:n kanssa; heillä oli jälkeläisiä, kuten Kristian VII ja Ruotsin kuningatar Sofia Magdalena
Keskenmeno heinäkuu 1725
Kuningatar Caroline, Jacopo Amigoni 1735.
Kuningatar Caroline von Ansbach, Joseph Highmore 1735
Kunigatar Carolinen ja Yrjö II:n seitsemän aikuiseksi elänyttä lasta n. 1724
Mihna

Kalifaatin karttaan on merkitty inkvisition toimintaa koskevia tapauksia.
Mihna (arab. محنة خلق القرآن‎, Miḥnat Ḵẖalaq al-Qurʾān "koettelemus Koraanin luomisesta") tarkoittaa kalifi al-Mamunin (813–833) vuonna 833 luomaa inkvisitiota, jonka avulla kalifi yritti vakiinnuttaa asemansa islamin ylimpänä auktoriteettina. Mihna rankaisi kaikkia niitä uskonoppineita, jotka eivät hyväksyneet mu'taziliittien koulukunnan näkemystä islamista. Mu'tazilitiit olivat ensimmäinen tunnettu islamilaisen teologian koulukunta, ja suosi rationaalista ajattelua. Uskonoppineita rangaistiin, vangittiin ja jopa teloitettiin varsinkin elleivät he hyväksyneet mu'taziliittien oppia, jonka mukaan Koraani oli luomisen tulosta.
Kalifien aloittama taistelu uskonoppineiden luokan kanssa johtoasemasta islamin tulkitsijana  päättyi kalifien tappioon. Uskonoppineiden vainoaminen päinvastoin yhtenäisti nousevaa pappisluokkaa ja vahvisti heidän traditioon ankkuroitunutta teologista sanomaansa. Liikkeen marttyyriksi kohosi etenkin Ahmad ibn Hanbal (k. 855).
Kalifi al-Mutawakkil lakkautti mihnan vuonna 848. Mu'taziliittien sijaan ašarilaisuudesta tuli sunni-islamin virallinen oppi, ja käsitys Koraanin luomattomuudesta vakiintui. Kalifin asemaksi jäi olla "uskovaisten komentaja" (amīr al-muʾminīn) ja "Jumalan puolestapuhuja" (Khalifat Allah) ilman itsenäistä teologista päätösvaltaa.
Kalifi al-Mamun ja varhainen ulama

Islamilaisten uskonoppineitten luokka, ulama, oli vasta kehittymässä kalifi al-Mamunin hallituskaudella. Tämä esi-ulama koostui lainoppineista, jotka kehittivät šarialain säädöksiä Koraanin niukkojen säädösten sekä paikallisten tapojen pohjalta. Se joutui ristiriitaan kalifin kanssa, joka pyrki asettumaan  myös uskonnossa ylimmäksi auktoriteetiksi ja päättämään, ketkä olivat valtionuskonnon oikeutettuja edustajia. Ainoastaan ne lainoppineet, jotka hyväksyivät kalifin näkemyksen oikeasta uskosta, saivat toimia qadeina eli uskonnollisina tuomareina. Heiltä oli siten kielletty esiintymästä valtionuskonnon edustajina ja tulkitsemasta sitä. Symboliseksi avainkysymykseksi muodostui se, oli Koraani ikuinen vai luomisen tulosta.
Mutaziliitit

"Jumalan sijaisena" al-Mamun yritti suunnata islamin kehitystä haluamaansa suuntaan. Hän alkoi tukea Iranissa syntynyttä islamin suuntausta, mu'taziliitteja, jotka hyödynsivät Aristoteleen kehittämiä filosofisia välineitä. Fatalismin sijaan nämä korostivat ihmisen vapaata tahtoa ja pitivät Koraania luomisen tuloksena, mikä antoi huomattavaa väljyyttä sen tulkinnalle. Mu'taziliitit olivat kiinnostuneita Aristoteleen logiikasta, ja puolustivat ajatusta, että ihmisellä on vapaa tahto. He katsoivat, että Koraani oli luomisen tulosta ja siksi luvallinen kohde järkiperäiselle tutkimukselle. He ajattelivat, että Jumala oli luonut maailman, jossa vallitsivat syyn ja vaikutuksen lait, ja siksi luonnonilmiöitä voitiin tutkia järjen avulla.
Kysymys Koraanin luomattomuudesta

Islamin piirissä herännyt kysymys Koraanin luonteesta luotuna tai luomattomana muistuttaa rakenteellisesti kristinuskossa käytyjä kiistoja Kristuksen olemuksesta. Vuonna 827 kalifi oli antanut tukensa opille, että Koraani oli luomisen tulosta. Tämä ajatus kohtasi kuitenkin lisääntyvää vastarintaa vasta kehkeytyvän "proto-ulaman" keskuudessa. Vastauksena al-Mamun teki oppia kannattavista mu'taziliiteistä ainoan hyväksytyn koulukunnan vuonna 833 ja perusti inkvisition vainoamaan toisinajattelijoita. Jotkut ovat nähneet näiden tapahtumien taustalla valtataistelun islamilaista papistoa vastaan, missä kalifi pyrki saamaan arvovaltansa hyväksytyksi uskonasioissa. Vainottujen nimilistan perusteella näyttää myös siltä, että kalifin hyökkäys kohdistui etenkin kehittymässä olevaa sunnisuuntausta vastaan. Al-Mamun oli toisaalta alkanut korostaa šiiojen arvostaman Alin merkitystä Muhammedin tärkeimpänä kumppanina. Nawasin mukaan kalifi ei silti tavoitellut itselleen šiia-imaamien korkeaa auktoriteettia, vaan pikemmin sunni-islamin mukaista asemaa imaamina, joka tulkitsee Jumalan lakia.
Inkvisitio ehti kuulustella satoja uskonoppineita, joista monet kuolivat vankiloissa ja toiset saivat mainetta marttyyriasemallaan. Syntyi marttyyrikertomuksia, kuten tarina al-Wathikista, jonka irti leikattu pää jatkoi Koraanin resitoimista, kunnes se haudattiin. Suurimpaan konfliktiin inkvisitio joutui kuuluisan lainoppineen Ahmad ibn Hanbalin (k. 855) kanssa, jonka mukaan on nimetty yksi sunni-islamin lakikoulukunnista. Hanbali pysyi väitteessä, että Koraania ei luotu vaan se oli ikuinen ja vastasi kaikkiin muihin kysymyksiin ”En tiedä”. Elämäkerran mukaan Hanbali heitettiin tyrmään yli kahdeksi vuodeksi ja ruoskittiin kuulusteluissa tajuttomaksi, mutta lopulta hänet vapautettiin.
Islamologi W. Madelungin mukaan oppi Koraanin luomattomuudesta kehittyi ja vahvistui todellisuudessa vainon seurauksena, kun sitä ennen asiaan oli suhtauduttu avoimena kysymyksenä. Opin varsinaisena isänä voidaan pitää Ibn Hanbalia.
Kiista al-Mamunin jälkeen

Kiista kalifin ja ulaman välillä kesti viisitoista vuotta ja jatkui myös al-Mamunin seuraajien al-Mu'tasimin (833–842) ja al-Wathiqin (842–847) hallitsijakausilla, tosin lievempänä. Ulama voitti kiistan vuonna 848 kun al-Mutawakkil tuli valtaan; tällöin inkivisitio lakkautettiin. Kalifi oli tuossa vaiheessa menettänyt asemiaan turkkilaisille orjasotilailleen, mikä ilmeisesti auttoi papistoa kohentamaan asemiaan. Oikeus islamin ja sen lain tulkitsemiseen jäi papistolle, kun taas kalifin tehtäväksi jäi oikean uskon puolustaminen ja suojelu. Kalifien tuen loppuessa mu'taziliittien vaikutusvalta hiipui, ja koulukunta katosi. Jotkut sen opit kuitenkin jatkoivat elämäänsä nykyaikaan asti islamin eri suuntauksissa, eikä sitä ei koskaan tuomittu harhaopiksi.