stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Psykiatrinen sairaala
Hoitomuotoja > Suljettu osasto

Suljetulla osastolla potilaan eräitä perusoikeuksia voidaan rajoittaa sen verran kuin mielenterveyslaki antaa luvan. Liikkumisvapautta rajoitetaan, sillä osaston ovet ovat aina lukittuja. Potilas voidaan eristää esimerkiksi sitomalla hänet lepositeisiin, jos hän käyttäytyy uhkaavasti itseään tai ympäristöään kohtaan. Liikkumisoikeus voidaan myös sallia esimerkiksi vain kolmesti päivässä tietyn minuuttimäärän verran.
Yhteydenpitoa sairaalan ulkopuolelle voidaan rajoittaa tai kieltää määräajaksi kokonaan. Omaisuus voidaan takavarikoida, jos epäillään, että potilas hukkaa sen tai käyttää rahojaan holtittomasti. Matkapuhelin voidaan ottaa pois. Mielipiteenvapautta ei saa rajoittaa. Rajoituksia tulee purkaa sitä mukaa kuin potilaan vointi sen sallii ja niistä on tehtävä tarkat kirjalliset merkinnät potilaan papereihin.
Psykiatrisen sairaalan suljetun osaston päiväohjelma muodostuu tyypillisesti television katselusta, lehtien ja kirjojen lueskelusta, kortinpeluusta ja  kuntosalilla käynnistä. Lisäksi potilailla saattaa olla mahdollisuus askarrella ja osallistua ohjattuihin harrasteryhmiin. Liikuntamahdollisuudet ovat usein puutteelliset ja liikunta voi pahimmillaan jäädä 15 minuutin ulkoiluun omahoitajan kanssa. Kaikkia potilaita ei päästetä ulos.
Hoitomuotoja > Intensiivinen ryhmäkuntoutus

Intensiivinen ryhmäkuntoutus tapahtuu ryhmäkuntoutusosastolla ja siihen sisältyy paljon ryhmäkeskusteluja. Intensiivisen ryhmäkuntoutusjakson tavoitteena voi olla esimerkiksi tunteiden vapaampi kokeminen, joustavampi suhtautuminen itseen ja muihin, mielekkyyden ja ilon löytäminen sekä rutiinien muuttaminen omaa hyvinvointia parantaviksi.
Intensiivistä ryhmäkuntoutusta ei enää järjestetä kovinkaan paljoa. Intensiiviset ryhmämuotoiset kuntoutusosastot on esimerkiksi Helsingissä yhtä lukuun ottamatta lopetettu ja muutettu löyhäksi avohoidoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Psykiatrinen sairaala Wikimedia Commonsissa
Viracocha

Viracocha.
Apu Qun Tiqsi Wiraqutra, joka tunnetaan usein lyhyemmällä nimellä Viracocha, oli inkojen mytologiassa yksi  tärkeimmistä jumalista. Viracocha oli maailman luoja sekä myrskyn ja auringon jumala. Myöhemmin inkat tosin korottivat Intin auringon jumalaksi Viracochan sijaan.
Alun perin Viracochaa palvoivat Perussa asuneet inkojen edeltäjät. Sittemmin myös inkat omaksuivat Viracochan jumalakseen. Viracochan uskottiin luoneen auringon ja kuun Titicaca-järvellä. Legendojen mukaan Viracocha loi sen jälkeen maan ja taivaan ja vaelsi sitten halki maan opettaen ihmisille sivistystä. Mantassa jumala lähti ylittämään Tyyntämerta, mutta lupasi palaavansa takaisin jonakin päivänä. Joskus Viracocha kuvattiin vanhana parrakkaana miehenä, jolla oli pitkä viitta ja sauva. Partaa pidettiin merenjumalien tunnusmerkkinä.
Viracochan palvonta on hyvin vanhaa perua, ja hän saattaa olla muinainen itkevä jumala, jota esittävä veistos on Titicaca-järven lähellä olevalla Tiwanakun raunioilla. Viracocha on luultavasti liitetty inkojen jumalten joukkoon melko myöhään, ilmeisesti vasta inkahallitsija Viracocha Incan ollessa vallassa. Tähän viittaa myös se, että hallitsija otti jumalan nimen. Inkat uskoivat, että Viracocha vetäytyi maailmasta ja jätti maailman valvomisen ja ylläpidon muille jumalille, jotka hän oli luonut. Ylimystö palvoi Viracochaa ahkerasti, etenkin vaikeina aikoina. Cuscon pääpyhäkössä oli kaikkia inkojen jumalia esittävät kultaiset patsaat. Kuvausten mukaan Viracochan patsas oli niistä merkittävin, ja se oli pienen pojan kokoinen. Patsaan oikea käsi oli koholla ja muut sormet nyrkissä, mutta peukalo ja etusormi suorina.
Kyllikki Villa

| Kyllikki Villa |
| --- | --- |
 Kyllikki Villa Helsingin kirjamessuilla vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. syyskuuta 1923 Helsinki
Kuollut: 27. helmikuuta 2010 (86 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  kirjailija ja suomentaja
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Ei, ei matkavakuutusta minulle  (1976)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kyllikki Villa (o.s. Wehanen, 12. syyskuuta 1923 Helsinki – 27. helmikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen maailmanmatkaaja, suomentaja ja kirjailija. Hän kävi Kajaanin yhteislyseota seitsemän luokkaa, minkä jälkeen hän 17-vuotiaana siirtyi aluksi toimistolotaksi Suomussalmelle ja sieltä Tuusulaan lottaopistoon. Sota keskeytti opinnot, ja Villa sai komennuksen kenttälotaksi Tiiksjärven ilmavalvontakeskukseen.
Avioeron jälkeen hän kiersi maailmaa rahtilaivoilla aluksi tyttärensä Saara Villan kanssa. Hän teki ensimmäisen merimatkansa Portugaliin 42-vuotiaana, jolloin hän oli 4-vuotiaan Saara-tytön yksinhuoltaja. Tytär oli mukana rahtilaivamatkoilla 12-vuotiaaksi asti.  Myös Saara valitsi myöhemmin kääntäjän ammatin.
Matkoillaan Kyllikki Villa teki suomennoksia sekä kirjoitti omia kirjoja.  Hän on suomentanut muun muassa Märta Tikkasen, Mikael Enckellin ja Bo Carpelanin teoksia. Valtion kääntäjäpalkinnon hän sai vuonna 1984 ja Svenska litteratursällskapetin palkinnon vuonna 1987.
Vanhan rouvan lokikirjan hän saneli nauhalle erään rahtilaivamatkansa aikana. Leena Virtanen kirjoitti Helsingin Sanomien nekrologissa, että Vanhan rouvan lokikirjasta ”tuli hitti, tai ehkä nyt voisi jo sanoa klassikko”. Teos oli Villan läpimurto suuren yleisön tietoisuuteen.Tämä Liken kustantama teos palkittiin Vuoden 2004 Matkakirjana. Villa sai samana vuonna myös Vuoden Valopillkku -palkinnon.
Suomennoksia

Anne Brontë: Wildfell Hallin asukas (1971)
Alexandre Dumas nuorempi: Kamelianainen (1954)
Mikael Enckell: Missä Jumala on? (2000)
Marilyn French: Naistenhuone (1979)
Olle Hedberg: Nukke tanssii, kello lyö (1959)
Carl Larsson: Maalla (1966)
Claude Laydu: Nille-Nallen onkimatka (1966)
Astrid Lindgren: Matti ja kesä (1969)
August Strindberg: Mustat liput (1973)
Hjalmar Söderberg: Tohtori Glas (2006)
Märta Tikkanen: Yötäpäivää (1972)
Palkinnot

Valtion kääntäjäpalkinto 1984
Svenska litteratursällkapetin palkinto 1987
valtion ylimääräinen taiteilijaeläke 1987
Yleisradion Vuoden Valopilkku 2004
Vuoden matkailukirja 2004
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Kyllikki Villa Wikisitaateissa
Kyllikki Villan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Kyllikki Villa Like Kustantamon esittelyssä[vanhentunut linkki]
YLE Elävä arkisto: Kyllikki Villa
Pitkänen, Milla: Vanhan rouvan lokikirja. Laivan hytti elinympäristönä Kyllikki Villan matkapäiväkirjassa. Siirtolaisuus, 2011, 38. vsk, nro 4, s. 41–48.  Siirtolaisuusinstituutti. ISSN 1799-6406  Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Vilnohirsk

| Vilnohirsk Вільногірськ |
| --- | --- |
 Vilnohirskin rautatieasema.
 lippu:  vaakuna
 Vilnohirsk
 Koordinaatit: 48.4764°N, 34.0113°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Dnipropetrovskin alue
Piiri:  Kamjansken piiri
Perustettu:  1956
Kaupungiksi:  1964
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  10 km²
Väkiluku (2021)  ():  22 458 as.
 
 vilnogirsk-rada.gov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vilnohirsk (ukr. Вільногірськ; ven. Вольногорск, Volnogorsk) on kaivos- ja teollisuuskaupunki Ukrainan Dnipropetrovskin alueen Kamjansken piirissä. Vilnohirsk sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Samotkanjoen yläjuoksulla, noin 65 kilometriä piirikeskus Kamjansken keskustasta länteen ja 100 kilometriä aluekeskus Dniprosta länteen. Kaupungissa on Dnipron ja Kiovan välisen rautatien rautatieasema.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Vilnohirskin väkiluvuksi 22 458 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 kaupungin väkiluku oli 23 782. Tuolloin 85,8 prosenttia asukkaista oli ukrainalaisia, 12,7 prosenttia venäläisiä, 1 prosentti armenialaisia ja 0,8 prosenttia valkovenäläisiä sekä monia muita kansalaisuuksia.
Zaporižžjan sitšin aikakaudella kasakkajoukkojen reitti kulki paikkakunnan kautta; esimerkiksi vuonna 1648 hetmani Bohdan H’melnytskyin armeijan joukot kulkivat taisteluun tätä kautta.
Vilnohirsk on perustettu 1956 (toisen lähteen mukaan nimetty 1958) työläisten asutustaajamaksi, kaupungin aseman se sai 1964. Se on teollisuuskaupunki, jossa valmistetaan muun muassa lasia, vahvistettuja betonituotteita, tiiliä ja purkitettuja elintarvikkeita. Maaperässä on harvinaisten, Ukrainan taloudelle tärkeiden metallien esiintymiä. Kaupungissa toimiikin kaivos- ja metallikombinaatti, joka tuottaa muun muassa titaanimalmia.
Vilnohirsk on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Kamjansken piiriin; tätä ennen se kuulunut aiempaan Verh’nodniprovskin piiriin  ja ollut sitten suoraan Dnipropetrovskin alueen alainen, alueellisesti merkittävä kaupunki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vilnohirsk Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Vinka-alkaloidit

Vinka-alkaloidit ovat mitoosin estäjiä, joita käytetään syöpälääkkeinä. Alun perin vinkristiiniä ja vinblastiinia saatiin ruusukatara-kasvista (Catharanthus roseus, ent. Vinca rosea), mutta niistä on kehitetty kliiniseen käyttöön paremmin soveltuvia johdoksia. Käytössä olevia aineita ovat edellisten ohella vindesiini, vinorelbiini ja vinfluniini.
Vinka-alkaloidit sitoutuvat solunjakautumisessa tarvittavan sukkularihmaston tubuliini-proteiiniin ja pysäyttävät solun jakautumisen metafaasivaiheeseen. Tämä estää kasvaimen kasvua. Kuten syöpälääkkeet yleensäkin, vaikutuksia tulee myös normaaleihin kudoksiin, ja haittavaikutuksina todetaan mm. luuytimen verisolujen muodostumisen estymistä ja hermostovaurioita.
Vinka-alkaloideja käytetään etenkin leukemioiden, lymfoomien ja myeloomien hoitoon, mutta myös eräiden kiinteiden kasvaimien kuten keuhko-, munuais- ja rintasyövän hoitoon. Niitä annetaan laskimoon injektioina tai infuusioina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Finto.fi: Vinka-alkaloidit
Chemoth.com: Vinca Alkaloids (englanniksi)
Villikkala (Orimattila)

Villikkala on kylä Orimattilan kaupungin Artjärven pitäjän alueella Päijät-Hämeessä. Kylä sijaitsee Villikkalanjärven länsi- ja pohjoispuolella lähellä Artjärven kirkonkylää.
Villikkalan asukkaat pyrkivät pitämään kylän elävänä kylätoiminnalla. Päijät-Hämeen kylät, Päijät-Hämeen liitto ja Hämeen työvoima- ja elinkeinokeskus valitsivat Villikkalan vuonna 2006 kymmenenneksi Päijät-Hämeen vuoden kyläksi.
"Villikkalanjärven joet" on EU-projekti, jossa pyritään kehittämään Villikkalanjärven jokienselvennä tilaa.
Villikkalan asutuksen arvellaan tulleen Hollolan suunnalta. Vuonna 1926 kylälle perustettiin kansakoulu, joka lakkautettiin vuonna 1971. Villikkalassa oli posti ja toinenselvennä kaupoista vuoteen 2000. Osuuskauppa Hämeenmaa perusti Salen 1992 Salmelaan. Myös Porlammilla ollut Osuuskauppa Hämeenmaan myymälä lakkautettiin, minkä jälkeen siellä jatkoi Tarmo-kauppa, joka on suljettu.
Villikkalassa on kulttuurihistoriallisiksi kohteiksi luokitellut Rasinmäen rinteet ja Villikkalan mylly.
Lähteitä

Mäkelä, Hannu (toim.): Ajan kans' sano Askela : Villikkalan kyläkirja : Artjärven Villikkalan nuorisoseuran historiikki 1902-2002 sekä muuta totta ja vähän taruakin kylästä ja kyläläisistä. Villikkalan nuorisoseura 2002. ISBN 952-91-4384-2.
Aiheesta muualla

Villikkalan verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Historia - Villikkala (Arkistoitu – Internet Archive) (Itä-Uudenmaan kyläportaali)
Villikkalan Sammalkoski koki muutoksen (Etelä-Suomen Sanomat 25.11.2005)[vanhentunut linkki]
Yhteishenki kukoistaa vuoden kylässä Villikkalassa(Etelä-Suomen Sanomat 12.5.2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
Oikeat ihmiset ja tekemisen meininki (Etelä-Suomen Sanomat 13.5.2006)[vanhentunut linkki]
Artjärvi
| --- | --- |
Kylät:  Artjärvi  Hietana  Heivataja  Hiitelä  Kilosela  Kinttula  Majakylä  Pitkäkylä  Ratula  Salmela  Suurikylä  Villikkala  Vuorenmäki 
Järvet:  Pyhäjärvi  Säyhtee  Villikkalanjärvi 
Rakennukset ja rakennelmat:  Artjärven kirkko  Päällikön talo  Tähtikallion havainto- ja koulutuskeskus 
Yhteisöt:  Artjärven Ahjo  Artjärven kappeliseurakunta  Artjärven kotiseutuyhdistys  Artjärven vapaapalokunta  Hiitelä-seura
Pultavan alue

| Pultavan alue Полтавська область |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Pultavan alueen sijainti Ukrainan kartalla
 Koordinaatit: 49.5896°N, 34.5513°E 
Valtio:   Ukraina
Perustettu:  22. syyskuuta 1937
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Pultava
 – suurin kaupunki:  Pultava (283 402 as.)
Pinta-ala  ():  28 748 km² (6.)
Väkiluku (2021)  ():  1 371 529 (12.)
Kielet:  ukraina (virallinen)
BKT (2011):  52 252 milj. UAH (eli 5,0740 mrd. EUR tai 4,0 % Ukrainan BKT:stä)
 – asukasta kohti:  35 246 UAH, noin 3 423 EUR (eli 124 % Ukrainan keskiarvotasosta)
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
Symbolit:  
 – lippu:  Pultavan alueen lippu
 – vaakuna:  Pultavan alueen vaakuna
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:   BI, HI
 – ISO 3166:  UA-53
 
adm-pl.gov.ua
Pultavan alue (ukr. Полтавська область, Poltavska oblast) on hallinnollinen alue Keski-Ukrainassa. Sen pääkaupunki on Pultava. Maakunnan pinta-ala on 28 748 km² ja väkiluku vuoden 2021 alussa noin 1 371 529. Väestöstä 62,6 % asui kaupungeissa tai kaupunkimaisissa taajamissa.
Pultavan alue rajoittuu lännessä Tšerkasyn ja Kiovan alueisiin, pohjoisessa Tšernihivin ja Sumyn alueisiin ja idässä Harkovan alueeseen. Etelänaapurina ovat Dnipropetrovskin ja Kirovohradin alueet. Pultavan alueen lounaisraja kulkee osin Dneprjoen ja siihen padottujen Krementšukin ja Kamjansken tekojärvien (aiemmin Dniprodzeržynskin tekojärvi) kautta.
Pultavan alue on perustettu vuonna 1937 silloisen Ukrainan SNT:n osaksi. Aluehallinnon toisella tasolla Pultavan alue jakautuu neljään piiriin.
Hallinnollinen jako

Ukrainassa aluehallinnon toista tasoa edustavat piirit (raion).
Hallinnollinen jako > Hallinnollinen jako vuodesta 2020

Ukrainan korkein neuvosto päätti heinäkuussa 2020 supistaa Pultavan alueen piirien lukumäärän neljään. Paikallistasolla asutus keskittyy yhteensä 16 kaupunkiin (joissa on yhteensä viisi kaupunkipiiriä), 16 kaupunkimaiseen taajamaan ja 1 805 kylään.
Pultavan alueen kartta 2020 voimaantulleen piirijaon mukaan. Kartalla esitetään alueen keskeisimpiä kaupunkeja.
Pultavan alueen piirien perustiedot löytyvät oheisesta taulukosta:
| Nimi | Ukrainalainen nimi, kyrillinen | Asukkaita (2021) | Kaupunki- laiset (%, 2021) | Pinta-ala (km²) | Hallintopaikka (as> luku 2021) | Sijainti- kartta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Krementšukin piiri | Кременчуцький район | &&&&&&&&&0392341.&&&&00392 341 | &&&&&&&&&&&&&075.020000075,2 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.6 106,1 | Krementšuk (217 710 as.) |  |
| Lubnyn piiri | Лубенський район | &&&&&&&&&0187538.&&&&00187 538 | &&&&&&&&&&&&&048.030000048,3 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.5 487,8 | Lubny (44 595 as.) |  |
| Myrhorodin piiri | Миргородський район | &&&&&&&&&0201728.&&&&00201 728 | &&&&&&&&&&&&&048.030000048,3 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.6 295,5 | Myrhorod (38 447 as.) |  |
| Pultavan piiri | Полтавський район | &&&&&&&&&0589922.&&&&00589 922 | &&&&&&&&&&&&&063.080000063,8 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.10 858,6 | Pultava (283 402 as.) |  |
Hallinnollinen jako > Hallinnollinen jako vuoteen 2020 saakka

Alueella oli vuoteen 2020 saakka voimassa olleen hallinnollisen jaon mukaan 25 piiriä ja kuusi suoraan aluehallinnon alaisuudessa olevaa strategista kaupunkia tai kaupunkipiiriä. Kaikkiaan kaupunkeja oli 15 ja kaupunkityyppisiä taajamia 21. Alueella oli 1 805 kylää.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dykanka (19 339)  Hadjatš (55 646)  Hlobyne (45 912)  H’orol (35 900)  Hrebinka (23 062)  Karlivka (34 897)  Kobeljaky (43 808)  Kozelštšyna (20 259)  Kotelva (19 909)  |  Krementšuk (40 482)  Loh’vytsja (44 516), keskus Loh’vytsja  Lubny (33 160)  Mašivka (20 026)  Myrhorod (33 465)  Novi Sanžary (35 537)  Oržytsja (24 915)  Pultava (66 753)  |  Pyrjatyn (32 450)  Rešetylivka (26 910)  Semenivka (26 532)  Šyšaky (21 000)  Tšornuh’y (12 004)  Tšutove (23 689)  Velyka Bahatška (25 840)  Zinkiv (36 030)  |
Hadjatš (м. Гадяч, 23 960 as.)
Komsomolskin kaupunkipiiri (54 493 as.), keskuksenaan Horišni Plavni (51 955 as.; 2016 asti Komsomolsk)
Krementšuk (222 325)
Lubny (46 161)
Myrhorod (40 195)
Pultava (291 963)
Pultavan alueen suurimmat taajamat

Ohessa on lueteltu kaikki Pultavan alueen kaupungit ja yli 7 000 asukkaan kaupunkityyppiset taajamat (ktt) vuoden 2017 alun arvioituine väkilukuineen.
| Taajama | Ukrainaksi | Venäjäksi | Asukkaita 1> 1.2017 |
| --- | --- | --- | --- |
| Pultava | Полтава | Полтава | &&&&&&&&&0291963.&&&&00291 963 |
| Krementšuk | Кременчук | Кременчуг | &&&&&&&&&0222325.&&&&00222 325 |
| Horišni Plavni | Горішні Плавні | Горишние Плавни | &&&&&&&&&&051955.&&&&0051 955 |
| Lubny | Лубни | Лубны | &&&&&&&&&&046161.&&&&0046 161 |
| Myrhorod | Миргород | Миргород | &&&&&&&&&&040195.&&&&0040 195 |
| Hadjatš | Гадяч | Гадяч | &&&&&&&&&&023960.&&&&0023 960 |
| Pyrjatyn | Пирятин | Пирятин | &&&&&&&&&&015558.&&&&0015 558 |
| Karlivka | Карлівка | Карловка | &&&&&&&&&&014858.&&&&0014 858 |
| H’orol | Хорол | Хорол | &&&&&&&&&&013160.&&&&0013 160 |
| Kotelva (ktt) | Котельва | Котельва | &&&&&&&&&&012323.&&&&0012 323 |
| Loh’vytsja | Лохви | Лохвица | &&&&&&&&&&011608.&&&&0011 608 |
| Hrebinka | Гребінка | Гребёнка | &&&&&&&&&&010881.&&&&0010 881 |
| Kobeljaky | Кобеляки | Кобеляки | &&&&&&&&&&&09927.&&&&009 927 |
| Zinkiv | Зіньків | Зеньков | &&&&&&&&&&&09772.&&&&009 772 |
| Hlobyne | Глобине | Глобино | &&&&&&&&&&&09571.&&&&009 571 |
| Rešetylivka (ktt) | Решетилівка | Решетиловка | &&&&&&&&&&&09310.&&&&009 310 |
| Novi Sanžary (ktt) | Нові Санжари | Новые Санжары | &&&&&&&&&&&08336.&&&&008 336 |
| Zavodske | Заводське | Заводское | &&&&&&&&&&&08316.&&&&008 316 |
| Dykanka (ktt) | Диканька | Диканька | &&&&&&&&&&&07730.&&&&007 730 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pultavan alue Wikimedia Commonsissa
Poltava region alkujaan Encyclopedia of Ukraine, vol. 4; uudelleenjulkaisu Internet Encyclopedia of Ukraine, IEU. 1993. Canadian Institute of Ukrainian Studies (CIUS, Univ. of Alberta/Univ. of Toronto), encyclopediaofukraine.com. Viitattu 5.3.2014. (englanniksi)
Invesment passport of Poltava region (2013, pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (mfa.gov.ua)
Pultavan aluehallinnon sivusto (oblast rada) (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (oblrada.pl.ua)
Pultavan alueen kaupunkien hallintojen verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (adm-pl.gov.ua)
Alueen maantiedettä (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (adm-pl.gov.ua)
Alueen historiaa (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (adm-pl.gov.ua)
Alueen teollisuudesta (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (adm-pl.gov.ua)
Alueen liikenteestä (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (adm-pl.gov.ua)
Ukrainan alueellinen jako
| --- | --- |
Alueet:  Dnipropetrovsk  Donetsk  Ivano-Frankivsk  Harkova  Herson  Hmelnytskyi  Kirovohrad  Kiova  Luhansk  Lviv  Mykolajiv  Odessa  Pultava  Rivne  Sumy  Ternopil  Tšerkasy  Tšernihiv  Tšernivtsi  Vinnytsja  Volynia  Taka-Karpatia  Zaporižžja  Žytomyr 
Autonominen tasavalta: Krim
Kaupungit:  Kiova  Sevastopol 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  IdRef
Vinnytsjan joukkomurha

Muistomerkki Neuvostoliiton terrorin uhreille 1937–1938 lähellä Gorkin puistoa Vinnytsjassa.
Vinnytsjan joukkomurha, myös nimellä Vinnytsjan verilöyly, oli NKVD:n suorittama joukkomurha Vinnytsjan kaupungissa Ukrainassa vuosina 1937–1938. Se toteutettiin niin kutsuttujen Stalinin puhdistusten aikana. Vinnytsjan joukkohaudat löydettiin ja tutkittiin osittain vuonna 1943 Saksan miehittäessä Ukrainaa. Saksalaisten saatua tietoonsa Neuvostoliiton suorittamia joukkomurhia Vinnytsjan joukkohaudoista tuli tutkituimpia niistä paikoista, joissa kommunistit harjoittivat terroria Ukrainassa.
Punalevät

| Punalevät |
| --- | --- |
 Laurencia-laji
Tieteellinen luokittelu
domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
yläkunta::  Archaeplastida
kunta::  Punalevät Rhodophyta  Thuret 1855 emend. Wettstein 1901
Luokkia
 Florideophyceae  Bangiophyceae  Cyanidiophyceae  Compsopogonophyceae  Porphyridiophyceae  Rhodellophyceae  Stylonematophyceae 
Katso myös
   Punalevät Wikispeciesissä   Punalevät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punalevät (Rhodophyta) ovat suuri ryhmä yleensä monisoluisia merileviä. Lajeja tunnetaan noin 5 000. Ne muodostavat usein pienehköjä pensasmaisia kasvustoja. Useimmat kalsiumkarbonaattia muodostavat korallilevät (Corallinales), jotka ovat tärkeä osa koralliriuttojen muodostumisessa, kuuluvat tähän ryhmään. Punaleviä voidaan käyttää ravintona ja niistä voidaan eristää hyytelöimisaineena käytettävää agaria sekä eri lisäaineita.
Kehityshistoria

Punaleviin johtanut kehityslinja on hyvin vanha, ja sen asema eliöiden luokittelussa on ollut epäselvä. Vanhin punaleväksi määritetty fossiili on löydetty 1,2 miljardin vuoden takaa. Nykyisenkaltaisia punaleviä on elänyt jo kambrikaudella. Punaleviä ei yleensä luokitella varsinaisiksi kasveiksi, mutta ne kuuluvat ilmeisesti samasta kantahaarasta (Archaeplastida) jo ammoin eronneeseen eri kehityslinjaan. Joissakin tutkimuksissa punalevät on kuitenkin luettu kasvikuntaan yhdeksi kolmesta alakuntatason taksonista, muut kaksi ovat vihreät kasvit (Chlorobionta/Chloroplastida/Viridiplantae eli viherlevät ja versokasvit) ja glaukofyytit. Vakiintunutta luokittelukäytäntöä ei tällä hetkellä vielä ole. Myös punalevien sisäinen luokittelu on viime vuosina ollut jatkuvassa muutoksen tilassa, ja eri lähteissä esitetyt luokittelut voivat poiketa toisistaan huomattavasti. Vaikuttaa siltä, että punaleviin johtanut kehityslinja syntyi, kun ilmeisesti amebamainen mitokondriollinen kantaeliö otti soluunsa endosymbionttisia syanobakteereja.
Makrorakenne

Monet punalevät ovat monisoluisia, mutta niillä ei ole kovinkaan erikoistunutta elimistöä tai kudosrakennetta. Monisoluisilla punalevillä on alustaansa kiinnittyvä sekovarsi, joka kasvaa lähinnä kärjistään. Sekovarsi koostuu solukoista, joita hyytelömäiset polysakkaridit sitovat yhteen. Muutama suurikokoisin laji voi kasvaa metrin pituiseksi. Yksisoluiset punalevät elävät yleensä kiinnittyneenä pintoihin planktonin seassa kellumisen sijaan.
Solurakenne

Punalevillä on soluissaan kaksikalvoiset viherhiukkaset, joita nimitetään rodoplasteiksi (vrt. kasveilla kloroplasti). Rodoplasteissa on säilynyt syanobakteereilla tavattava fykobiliini-niminen yhteyttämispigmentti. Fykobiliinien lisäksi rodoplasteissa on klorofylli a:ta ja karotenoideja. Fykobiliinit absorboivat sinistä ja vihreää valoa, mistä johtuen punalevät näyttävät punaisilta. Yhteyttämistuotteena on solulimassa muodostuva floriditärkkelys. Punalevien soluseinä koostuu selluloosasta ja tiheistä, hyytelömäisistä polysakkarideista (agaroosi ja agaropektiini), jotka ovat tärkeimpiä teollisuudessa punalevistä eristettäviä aineita. Jotkut lajit kasaavat lisäksi soluseinäänsä kalsiumkarbonaattia. Solujen välillä on kuoppakytköksiksi (pit plugs) nimitettäviä tulppamaisia rakenteita, joita voidaan käyttää apuna lajintunnistuksessa. Punalevien millään elämänvaiheella ei ole liikkumiseen käytettävää siimaa (flagellia), toisin kuin useimmilla muilla levillä.