stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Călărași (piirikunta)
Kaupungit ja kunnat > Kunnat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alexandru Odobescu  Belciugatele  Borcea  Căscioarele  Chirnogi  Chiselet  Ciocănești  Curcani  Cuza Vodă  Dichiseni  Dor Mărunt  Dorobanțu  Dragalina  Dragoș Vodă  Frăsinet |  Frumușani  Fundeni  Grădiștea  Gurbănești  Ileana  Independența  Jegălia  Lehliu  Luica  Lupșanu  Mânăstirea  Mitreni  Modelu  Nana  Nicolae Bălcescu |  Perișoru  Plătărești  Radovanu  Roseți  Sărulești  Sohatu  Spanțov  Șoldanu  Ștefan cel Mare  Ștefan Vodă  Tămădău Mare  Ulmeni  Ulmu  Unirea  Valea Argovei |
Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 285 050 asukasta ja sen väestötiheys oli 64 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 95 %, romaneja 4 %.
| Vuosi | Piirikunnan väestönkasvu |
| --- | --- |
1948: 287 722
1956:  318 573
1966:  337 261
1977:  338 807
1992:  338 804
2002:  324 617
2011:  285 050
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Călăraşin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Piirikunnan viralliset internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive) (romaniaksi)
Romanian piirikunnat
Alba
Arad
Argeș
Bacău
Bihor
Bistrița-Năsăud
Botoșani
Brașov
Brăila
Buzău
Caraș-Severin
Călărași
Cluj
Constanța
Covasna
Dâmbovița
Dolj
Galați
Giurgiu
Gorj
Harghita
Hunedoara
Ialomița
Iași
Ilfov
Maramureș
Mehedinți
Mureș
Neamț
Olt
Prahova
Satu Mare
Sălaj
Sibiu
Suceava
Teleorman
Timiș
Tulcea
Vaslui
Vâlcea
Vrancea
John McClelland

John McClelland (1805 – 1875 tai 1883) oli brittiläinen lääketieteen tohtori ja luonnontutkija.
McClelland työskenteli Englannin Itä-Intian kauppakomppaniassa. Vuonna 1836 hänet lähetettiin Intian Assamiin tutkimaan teen kasvatusta ja mahdollisuuksia perustaa hiilikaivoksia. Hän tutki myös Intian metsävaroja, ja hänen raporttiensa pohjalta perustettiin Intian metsäosasto (Forest Department). Vuosina 1846–1847 McClelland toimi Acharya Jagadish Chandra Bose Botanical Garden eli Kalkuttan kasvitieteellisen puutarhan johtajana. Hän toimi Calcutta Journal of Natural Historyn toimittajana 1841–1847.
McClelland tutki myös kaloja ja lintuja, ja hänen nimeämiään uusia lajeja ovat muun muassa liuskepittakerttunen ja harmaapyrstötimali (Heterophasia gracilis). Hänen kunniaksen on nimetty vuoriviiribulbuli (Ixos mcclellandii).
Käännös suomeksi
Jouko Koskinen

Jouko Väinö Kalervo Koskinen (s. 23. maaliskuuta 1941 Tampere) on suomalainen arkkitehti, joka on toiminut muun muassa Taideteollisen korkeakoulun rehtorina 1972–1978, Libyan Garyounis-yliopiston professorina ja arkkitehtuuriosaston johtajana 1978–1982 ja vuodesta 1986 tiedekeskus Heurekan eri johtotehtävissä.
Koskinen valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1968. Hän työskenteli alan toimistoissa jo 1960-luvun alusta alkaen, muun muassa Kulutusosuuskuntien Keskusliiton arkkitehtiosastolla, Asuntosäätiössä sekä Risto Mäkitalon, Kauko Tiihosen ja Bengt Lundstenin toimistoissa.
Valmistuttuaan 1968 Jouko Koskinen toimi koulussaan assistenttina ja rakennusopin opettajana ja sitten Taideteollisen oppilaitoksen tuntiopettajana ja lehtorina, kunnes hänet valittiin rehtoriksi 1972 ja koulun nimeksi tuli pian Taideteollinen korkeakoulu. Valtioneuvosto ei jatkanut taistolaiseksi leimatun, mutta puolueisiin kuulumattoman Koskisen virkakautta vuonna 1978, ja hän siirtyi Libyaan arkkitehtuurin professoriksi. Hän solmi ammatillisia suhteita myös Puolaan, Tšekkoslovakiaan ja Kuubaan.
Vuonna 1986 Jouko Koskinen valittiin rakenteilla olleen Tiedekeskus Heurekan taiteelliseksi johtajaksi. Yhdessä Mikko Myllykosken kanssa hän sai 1997 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Koskinen toimi Heurekassa eri tehtävänimikkeillä 2010-luvulle saakka.
Jouko Korpivaara

Jouko Korpivaara (1967)
Jouko Juhani Korpivaara (16. lokakuuta 1920 Helsinki – 3. lokakuuta 2000 Lhasa, Tiibet) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Korpivaaran vanhemmat olivat kauppaneuvos Juhani Korpivaara ja Aune Heleena Niemistö ja puoliso vuodesta 1944 Anna-Liisa Stavenhagen. Kauppaneuvos Paavo Korpivaara oli Jouko Korpivaaran veli. Jouko Korpivaara lopetti keskikoulun käynnin 1933 ja tuli töihin isänsä johtamaan Korpivaara-yritykseen. Vuonna 1937 hän meni Saksaan opiskelemaan insinööriksi, mutta sota keskeytti opinnot 1939. Sotien jälkeen 1945 Korpivaara valmistui kuitenkin insinööriksi Tukholmassa.
Korpivaarasta tuli 1946 Korpivaara-yhtiön tuotantotoiminnan osastopäällikkö ja 1948 yrityksen maatalouskoneiden maahantuontia varten perustaman erillisen Farming-yhtiön myyntipäällikkö. Vuonna 1954 hänestä tuli Farmingin toimitusjohtaja ja Korpivaara-yhtiön hallituksen jäsen ja vuonna 1961 Korpivaara-yhtiön teknillinen johtaja. Hänen vastuullaan oli muun muassa yrityksen harjoittama  teollisuustoiminta. Farming-yhtiön toimitusjohtaja Korpivaara oli vuoteen 1962, Kone-Dieselin 1960–1974 ja Hydorin 1966–1974 sekä Korpivaara-yhtiön hallituksen jäsen vuoteen 1979.
Kauniaisissa asuessaan Korpivaara osalistui kunnallispolitiikkaan, toimien kauppalanvaltuustossa 1954–1961. Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1973. Korpivaara hankki liike-elämän jätettyään Linnan kartanon Keimolasta ja kunnostutti ja otti sen asunnokseen. Hän harrasti muun muassa historiallisia höyrylaivoja ja avomeripurjehdusta. Sotilasarvoltaan Korpivaara oli reservin kapteeni.
Jalmari Leväaho

Jalmari Volmari Leväaho (vuoteen 1929 Levänen, 18. joulukuuta 1884 Pietari – 3. tammikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän oli ainoa sisällissodan aikana punaisten hallintoon osallistunut lakimies. Sodan loppuvaiheessa Leväaho pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän eli maanpaossa vuoteen 1928 saakka.
Elämä

Leväahon vanhemmat olivat junailija Sakari Levänen ja Karoliina Palén. Leväaho kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1905 ja opiskeli lakitidettä Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon 1915. Leväaho toimi asianajajana ja Viipurin maalaiskunnan kunnansihteerinä 1915–1917. Joulukuussa 1917 hänestä tuli Viipurin hovioikeuden auskultantti. Askeettiset elämäntavat omaksunut Leväaho oli vegetaristi ja harrasti teosofiaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Leväaho vastusti Venäjän hallituksen määräämiä sotatilalakeja ja joutui vankilaan joulukuussa 1916. Leväaho vapautui maaliskuun vallankumouksen jälkeen 1917 ja vältti karkotuksen Siperiaan. Samana vuonna aikaisemmin nuorsuomalaisiin kuulunut Leväaho liittyi sosialidemokraattien jäseneksi.
Leväaho kuului jo syksyllä 1917 Hiekan kaupunginosaan perustetun työväen järjestyskaartin esikuntaan. Sisällissodan aikana Leväaho oli Viipurin läänin siviilihallinnosta vastanneen Viipurin lääninvaltuuskunnan jäsen. Hän toimi sihteerinä ja hoiti oikeudellisia asioita. Viipurin taistelun aikana 25. huhtikuuta Leväaho pakeni Neuvosto-Venäjälle. Kaksi päivää myöhemmin Leväaho osallistui Pietarissa vallankumoushallinnon viimeiseen kokoukseen, jossa oli mukana kansanvaltuuskunnan ja Viipurin lääninvaltuuskunnan jäseniä. Pitkässä puheessaan Leväaho totesi sodan jatkamisen hyödyttömäksi ja ehdotti rauhan solmimista ympärysvaltojen diplomaattien välityksellä.
Leväaho oleskeli maanpakolaisena Venäjällä kymmenen vuotta. Hän työskenteli muun muassa opettajana Pietarin suomenkielisessä koulussa. Koettuaan Stalinin valtaannousun uhaksi Leväaho päätti palata Suomeen vuonna 1928. Hänen puolisonsa ja kaksi Leningradissa syntynyttä poikaa omasivat Suomen passin, joten he pääsivät rajan yli laillisesti, mutta Leväaho ylitti Rajajoen salaa. Suomessa Leväaho joutui Etsivän Keskuspoliisin kuulusteluihin ja häneltä evättiin mahdollisuus päästä valtion virkoihin. Leväaho asettui Helsinkiin ja perusti oikeusapua tarjonneen Työväen Asianajotoimiston. Sotavuosina hän toimi Helsingissä väestönsuojelutehtävissä. Vuonna 1949 Leväaho suoritti Helsingin yliopistossa Lainopin kandidaatin tutkinnon ja toimi asianajajana omassa toimistossan aina vuoteen 1974 saakka.
Perhe

Leväahon puoliso oli Pietarin Suomalainen Yhteiskoulun johtajana toiminut Alma Sofia Aholainen (1896–1992), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1923. Pietarissa syntynyt Alma Aholainen oli asunut myös Kajaanissa, jossa hänen koulutovereihinsa kuului muun muassa Urho Kekkonen. Pariskunnalla oli kolme poikaa, joista anarkistina tunnettu Veikko Leväaho ja urheilutoimittaja Kauko-Aatos Leväaho syntyivät Leningradissa. Suomeen muutettuaan perhe otti vuonna 1929 sukunimekseen Leväaho, joka oli yhdistelmä puolisoiden sukunimistä. Kolmas poika on tiedotuspäällikkö Tapio Leväaho, joka syntyi Helsingissä vuonna 1930. Alma Leväaho työskenteli myöhemmin Helsingin kaupungin palveluksessa konttoristina.
Vuonna 2008 ilmestyi Raili Mikkasen historiallinen romaani Unelmien varjot, joka kertoo Jalmari ja Alma Leväahon vaiheista.
Kirjallisuutta

Mikkanen, Raili: Unelmien varjot : romaani Viipurin ja Pietarin suomalaiskohtaloista 1905–1928.  Helsinki:  Minerva, 2008.  ISBN 978-952-49212-4-4.
Jouko Korhonen

Jouko Korhonen (25. joulukuuta 1921 Haukipudas – 14. heinäkuuta 2023 Oulu) oli suomalainen kaukopartiomies. Ennen kuolemaansa 101-vuotiaana hän oli yksi viimeisimmistä elossa olleista Suomen sotien kaukopartiomiehistä.
Korhonen hakeutui kaukopartiojoukkoihin syksyllä 1943 ja ilmoittautui erillisessä pataljoonassa 4 osasto Vehniäiseen, jota komensi Johannes Vehniäinen. Joukot siirtyivät vuodenvaihteessa 1943–1944 Vaaženista ja Uslangasta Paloniemeen Kuhmoon. Korhonen oli maaliskuussa 1944 mukana jatkosodan suurimmassa kaukopartioiden yhteisiskussa Suopassalmeen, Suopasvaaraan ja Jyskyjärvelle. Hän haavoittui jalkaan sadan kilometrin päässä vihollislinjoista maaliskuussa 1944.
Korhonen taisteli vänrikkinä, mutta sai myöhemmin ylennyksen yliluutnantiksi. Rauhan aikana hän kouluttautui ja loi uran metsänhoitajana. Korhosella oli kahdeksan sisarusta. Hän sai neljä lasta. Hän kuoli polkupyöräonnettomuudessa loukkaantumisen seurauksena heinäkuussa 2023.
Janusz Grabiański

Kokoelma Kauneimmat eläinsadut (1961) sisältää mm. Jakob ja Wilhelm Grimmin sadun "Kettu ja hanhet", joka pohjautuu saksalaiseen kansan­satuun. Ensimmäisellä sivulla on Grabiańskin akvarelli.
Janusz Grabiański (27. heinäkuuta 1929 Szamotuły, Puola – 20. lokakuuta 1976 Varsova) oli puolalainen kuvittaja ja graafikko, joka teki erityisesti lastenkirjojen kuvituksia.
Grabiański opiskeli Krakovan kuvataideakatemiassa vuosina 1950–1951 ja siirtyi sitten Varsovan kuvataideakatemiaan vuosiksi 1952–1955. Vuodesta 1958 alkaen kuolemaansa saakka hän kuvitti itävaltalaiselle Ueberreuter-kustantamolle.
Grabiańskin kuvitukset olivat usein kokosivun täyttäviä piirustuksia ja värikkäitä akvarelleja. Hän kuvitti lukuisten tunnettujen kirjailijoiden teoksia: Charles Perrault, Hans Christian Andersen, Mark Twain, Grimmin veljekset ja Enid Blyton. Grabiańskin kuvittamia kirjoja on julkaistu Itävallan lisäksi muissakin maissa käännöksinä; suomeksi julkaistiin 1960–1970-luvulla kymmenen teosta.
Grabiańskin kirjoja palkittiin useilla puolalaisilla ja kansainvälisillä palkinnoilla. Hänen tuotantoaan esiteltiin Rovaniemen taidemuseon näyttelyssä ”Satumaista – Janusz Grabiańskin satukuvituksia” 21.9.2018–9.1.2019, johon työt oli saatu lesken Joanna Grabiańskan kokoelmasta.
Suomennetut Grabiańskin kuvittamat teokset

Kauneimmat eläinsadut. (Das große Buch der Tiermärchen.) Suomentaneet L. Aro ym. Helsinki, WSOY 1960.
Andersen, Hans Christian: Andersenin satukirja. Suomentanut Maila Talvio (tarkistettu suomennos). Helsinki, WSOY 1971.
Kissat. Suomentaneet Mikko Kilpi ja Panu Pekkanen. Helsinki, WSOY 1973.
Hauffin sadut. (Märchen.) Kirjoittanut Wilhelm Hauff. Suomentanut Kaarina Helakisa. Helsinki, WSOY 1973.
Hevoset. Suomentaneet Mikko Kilpi ja Panu Pekkanen. Helsinki, WSOY 1973.
Koirat. Suomentaneet Mikko Kilpi ja Panu Pekkanen. Helsinki, WSOY 1973.
Tuhannenyhden yön satukirja. Suomentanut Eeva-Liisa Manner. Helsinki, WSOY 1973.
Villieläimet. Suomentaneet Mikko Kilpi ja Panu Pekkanen. Helsinki, WSOY 1975.
Linnut. Suomentaneet Mikko Kilpi ja Panu Pekkanen. Helsinki, WSOY 1975.
Iloiset laulajat. (Grabianskis Stadtmusikanten.) Kertonut Franz Martin. Suomentanut Panu Pekkanen. Helsinki, WSOY 1979.
Jonas Forssell

Jonas Forssell (s. 1957 Tukholma) on ruotsalainen säveltäjä.
Forssell opiskeli sävellystä ja instrumentaatiota Hans Eklundin ja Arne Mellnäsin johdolla Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1979–1982 sekä jazzia ja sovittamista Bengt-Arne Wallinin johdolla. Forssell itse soittaa puupuhaltimia, ensisijaisesti klarinettia ja baritonisaksofonia. Hän teki läpimurtonsa säveltäjänä oopperallaan Riket är ditt (1991), joka toi hänelle Svenska Dagbladetin oopperapalkinnon ja saksalaisen Wolf Ebermann -palkinnon. Vuonna 1988 häneltä tilattiin ensimmäisenä modernina säveltäjänä musiikkidraama Drottningholmin hoviteatterille ja sen barokkiorkesterille. Kesällä 1999 kantaesitettiin hänen oopperansa Trädgården, joka perustuu Magnus Florinin romaaniin ja jonka Financial Times nimesi yhdeksi vuoden kuudesta parhaasta oopperatuotannosta.
Forssell toimi vuosina 1996–1998 Norlannin oopperan taiteellisena johtajana Uumajassa. Vuosina 2005–2011 hänellä oli täysiaikainen residenssi Malmön oopperassa, jota varten hän sävelsi kolme oopperaa. Muihin teoksiin kuuluu basettiklarinetille ja orkesterille sävelletty konsertto In the Beginning, jonka kantaesitti Staffan Mårtensson ja joka on myös levytetty Phono Suecia -levymerkillä.
Syyskuussa 2010 Forssell aloitti väitöskirjan valmistelun Tukholman oopperakorkeakoulussa. Työ valmistui vuonna 2015.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi), (ruotsiksi)
Jousimiehen epäsäännöllinen kääpiögalaksi

Jousimiehen epäsäännöllinen kääpiögalaksi
Jousimiehen epäsäännöllinen kääpiögalaksi eli SagDIG (Sagittarius Dwarf Irregular Galaxy) on kääpiögalaksi Jousimiehen tähdistössä. Sen etäisyys Maasta on 3,4 miljoonaa valovuotta. Se löydettiin 13. kesäkuuta 1977 Schmidt-teleskoopilla. SagDIGin uskotaan kuuluvan Paikalliseen ryhmään.
Jousisekstetto

Jousisekstetto on kuudelle jousisoittimelle sävelletty kamarimusiikkiteos. Sen esittävä yhtye on jousisekstetti. Jousisekstetissä soittaa tavallisesti kaksi viulistia, kaksi alttoviulistia ja kaksi sellistiä. Tavalliseen jousikvartettoon on siis lisätty yksi alttoviulu ja yksi sello.
Jousisekstetti ei ole yhtä yleinen kokoonpano kuin jousikvartetti. Jousisekstettoja ovat silti sävelletty lukuisia. Säveltäjien joukossa ovat Luigi Boccherini, Antonín Dvořák, Johannes Brahms, Pjotr Tšaikovski (Firenzen muistoja op. 70), Arnold Schönberg (Verklärte Nacht op. 4), Louis Spohr, Aleksandr Borodin, Nikolai Rimski-Korsakov, Eduard Franck, Frank Bridge, Erich Wolfgang Korngold, Louis Glass ja Charles Wuorinen.
Jalmari Laurikkala

| Jalmari Laurikkala |
| --- | --- |
 Jalmari Laurikkala 1925. Inkerin kirkon konsistorin esimies (piispa)
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. joulukuuta 1882 Pyhäranta
Kuollut: 19. marraskuuta 1957 (74 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirkkoherra sekä Inkerin kirkon konsistorin esimies (piispaa vastaava)
Arvonimi: rovasti
Vanhemmat:  Juho Laurikkala ja Maria Siirilä
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Saimi Laurikkala o.s. Pouru, k. 1955
Lapset:  Inkeri (1910 –1988) ja Aarre (1915 –1965)
Muut tiedot
Aktiivisena:  1909-1957
Tunnustukset:  Muotokuva Boråsin Carolin seurakuntataloon 1957. Muotokuva lahjoitettiin Pietariin Pyhän Marian kirkkoon 2002.
Ylioppilas Jalmari Laurikkala 1905.
Jalmari ja Saimi Laurikkala nuorina.
Jalmari, Aarre, Inkeri ja Saimi Rääpyvässä 1926.
Inkerin suomalaisen ev. lut. kirkon konsistori 1920-luvulla.
Rippilapsia Leningradissa 1933.
Selim Jalmari Laurikkala (29. joulukuuta 1882 Pyhäranta – 19. marraskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen pappi, kirkkoherra, konsistorin esimies, jossa tehtävässä hän johti Inkerin evankelis-luterilaista kirkkoa 1924–1937.
Aiheesta muualla

Selim Laurikkalan elämäkerta Kansallisbiografiassa
Jim Benton

Jim Benton (s. 31. lokakuuta 1960) on yhdysvaltalainen kirjailija ja kuvittaja. Hän on tunnettu muun muassa Rakas nuija päiväkirjani (engl. Dear Dumb Diary) ja It's Happy Bunny -kirjasarjoistaan.
Kirjasarjat > Dear Dumb Diary

(suom. Rakas nuija päiväkirjani)
Let's Pretend This Never Happened (suom. Tästä ei sitten puhuta.)
My Pants Are Haunted (suom. Syytän kaikesta housujani.)
Am I The Princess or the Frog? (Suom. Sammakoillakin on tunteet.)
Never Do Anything, Ever (suom. Varo lieroja hyväntekijöitä.)
Can Adults Become Human? (suom. Ovatko aikuiset ihmisiä?)
The Problem With Here Is That It's Where I'm From (suom. Miksen ole muualta?)
Never Underestimate Your Dumbness (suom. Nerous on yliarvostettua)
It's Not My Fault I Know Everything (suom. Minä nyt vain tiedän kaiken!)
That's What Friends Aren't For (suom. Onko ystävistä mihinkään?)
The Worst Things In Life Are Also Free
Okay, So Maybe I Do Have Superpowers (suom. Rakas nuija päiväkirjani, minullako supervoimia?)
A Triplke Scoop of Rage with Giggle Sprinkles
Me! (Just Like You, Only Better) (suom. Vaatimattomuus ei kaunista)
School. Hasn't This Gone on Long Enough? (suom. Koulu, eikö se ikinä lopu?)
The Super-Nice Are Super-Annoying (suom. Hyvät tavat ärsyttävät)
Nobody's Perfect. I'm As Close As It Gets.
What I Don't Know Might Hurt Me
Kirjasarjat > It's Happy Bunny

Love Bites
Life. Get One.
What's Your Sign?
The Good, the Bad, and the Bunny
Kirjasarjat > Franny K. Stein, Mad Scientist

Lunch Walks Among Us
Attack of the 50-Ft. Cupid
The Invisible Fran
The Fran That Time Forgot
Frantastic Voyage
The Fran With Four Brains
The Frandidate
Aiheesta muualla

Jim Benton - J.K. Benton Design Studio and Benton Arts
Jonas Forsslund

Jonas Forsslundin muotokuva.
Forsslundin maalaus Naisen muotokuva.
Jonas Forsslund (1754 Forsin pitäjä, Jämtland – 9. maaliskuuta 1809 Tukholma) oli ruotsalainen muotokuvamaalari ja kuvanveistäjä.
Forsslundilla oli taiteellisia taipumuksia, ja työskennellessään Uppsalassa kauppa-apulaisena hän vapaahetkinään teki pastellimaalauksia. Hänen töitään näytettiin Kaarle-herttualle tämän vieraillessa kaupungissa, ja nuori maalari pääsi tämän suojelukseen.
Forsslund muutti Tukholmaan ja meni oppilaaksi Kuninkaalliseen taidekorkeakouluun ja sai samaan aikaan yksityisopetusta hovi-intendentti Gustaf Lundbergilta.
Vuonna 1794 hänet kutsuttiin Kuninkaalliseen taideakatemian jäseneksi, ja vuonna 1800 hänet nimitettiin professoriksi.
Jonas Forsslundin pronssinen Carl von Linnén muotokuva vuodelta 1807 Luonnontieteellisessä museossa Helsingissä.
Hänen merkittävimpiä teoksiaan ovat suurehko maalaus, joka esittää Kustaa III:ta ja tämän puolisoa Sofia Magdalenaa sekä heidän poikaansa; toinen samanlainen maalaus, joka esittää Kustaa IV Aadolfia ja kuningatar Fredrika Doroteaa ja on nykyisin Gripsholmin linnassa; kolmas Neiti Piper ripottelee kukkia sisarensa haudalle. Lisäksi hän teki useita muotokuvia ja pastellitöitä.
Myöhemmin Forsslund teki myös veistoksia, ja häneltä on olemassa Carl von Linnétä esittävä pronssinen rintakuva, joka on nykyisin Helsingissä Eläinmuseossa. Veistos on tiettävästi ostettu aikoinaan Turun akatemiaan.
Lisäksi hän teki medaljonkeja kipsistä ja biskvistä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Svenskt biografiskt lexikon (ruotsiksi)
Jonas Furrer

Jonas Furrer
Jonas Furrer (3. maaliskuuta 1805 Winterthur, Zürich − 25. heinäkuuta 1861 Bad Ragaz, Sankt Gallen) oli eräs modernin Sveitsin perustajista. Hänet valittiin 16. marraskuuta 1848 maan ensimmäisen liittoneuvoston jäseneksi. Liittopresidenttinä Furrer oli vuosina 1848−1849, 1852, 1855, 1858. Liittoneuvostossa hänellä oli oikeus- ja sisäministerin salkku.
Aiheesta muualla

Furrerin profiili liittoneuvoston sivuilla
Sveitsin liittopresidentit
Furrer | Druey | Munzinger | Furrer | Naeff | Frey-Herosé | Furrer | Stämpfli | Fornerod | Furrer | Stämpfli | Frey-Herosé | Knüsel | Stämpfli | Fornerod | Dubs | Schenk | Knüsel | Fornerod | Dubs | Welti | Dubs | Schenk | Welti | Cérésole | Schenk | Scherer | Welti | Heer | Schenk | Hammer | Welti | Anderwert | Droz | Welti | Bavier | Ruchonnet | Welti | Schenk | Deucher | Droz | Hertenstein | Hammer | Ruchonnet | Welti | Hauser | Schenk | Frey | Zemp | Lachenal | Deucher | Ruffy Müller | Hauser | Brenner | Zemp | Deucher | Comtesse | Ruchet | Forrer | Müller | Brenner | Deucher | Comtesse | Ruchet | Forrer | Müller | Hoffmann | Motta | Decoppet | Schultess | Calonder | Ador | Motta | Schultess | Haab | Scheuer | Chuard | Musy | Häberlin | Motta | Schultess | Haab | Musy | Häberlin | Motta | Schultess | Pilet-Golaz | Minger | Meyer | Motta | Baumann | Etter | Pilet-Golaz | Wetter | Etter | E. Celio | Stampfli | von Steiger | Kobelt | Etter | E. Celio | Nobs | Petitpierre | von Steiger | Kobelt | Etter | Rubattel | Petitpierre | Feldmann | Streuli | Holenstein | Chaudet | Petitpierre | Wahlen | Chaudet | Spühler | von Moos | Tschudi | Schaffner | Bonvin | Spühler | von Moos | Tschudi | Gnägi | N. Celio | Bonvin | Brugger | Graber | Gnägi | Furgler | Ritschard | Hürlimann | Chevallaz | Furgler | Honegger | Aubert | Schlumpf | Furgler | Egli | Aubert | Stich | Delamuraz | Koller  | Cotti | Felber | Ogi | Stich | Villiger | Delamuraz | Koller | Cotti | Dreifuss | Ogi | Leuenberger | Villiger | Couchepin | Deiss | Schmid | Leuenberger | Calmy-Rey | Couchepin | Merz | Leuthard | Calmy-Rey | Widmer-Schlumpf | Maurer | Burkhalter | Sommaruga |  Schneider-Ammann | Leuthard | Berset | Maurer | Sommaruga
Jussi Reunamäki

Jussi Reunamäki (10. joulukuuta 1975 – 29. tammikuuta 2020 Pori) oli suomalainen muusikko ja kosketinsoittaja, joka tunnettiin muun muassa yhtyeistä Elonkorjuu, Eleanoora Rosenholm ja Hustle Fuzz. Lisäksi hän soitti muun muassa Maj Karman, Hurmion ja Jussi Hakulisen albumeilla.
Jouko Alasjärvi

Jouko Armas ”Jokke” Alasjärvi (21. joulukuuta 1944 Helsinki  – 9. syyskuuta 2018 Tuusula) oli suomalainen prikaatikenraali.
Alasjärven vanhemmat olivat liikkeenharjoittajat Armas Alasjärvi ja Maj-Lis Sarjakivi ja puoliso vuodesta 1972 Merja Asp. Alasjärvi tuli ylioppilaaksi Nurmijärven yhteiskoulusta 1966 ja valmistui Kadettikoulusta 1970 ja Sotakorkeakoulusta 1979. Hän toimi  Satakunnan tykistörykmentissä opetusupseerina 1970–1972 ja linjajohtajana 1975–1976, opetusupseerina Reserviupseerikoulussa hän työskenteli 1972–1975, tykistökoulussa 1979–1983 ja taistelukoulussa 1983–1984. Alasjärvi oli pääesikunnan toimistoupseeri 1984–1991 ja koulutusosaston johtaja 1991. Tykistökoulun johtajana hän toimi 1992–1995, uudelleen pääesikunnassa 1995 ja sitten aseosaston päällikkönä puolustusvoimien materiaalilaitoksen esikunnassa 1996–1997.  Tykistön tarkastaja hänestä tuli 1998.
Alasjärvi ylennettiin vänrikiksi 1967, luutnantiksi 1970, yliluutnantiksi 1973, kapteeniksi 1977, majuriksi 1983, everstiluutnantiksi 1990 ja everstiksi 1997. Prikaatikenraaliksi hän yleni kesäkuussa 2002, ollessaan apulaismaavoimapäällikkönä. Sotavarustepäällikkö pääesikunnan materiaaliosastolle Alasjärvestä oli tullut toukokuussa 2001. Jäätyään eläkkeelle hän toimi Tykkimiehet ry:n puheenjohtajana vuosina 2004–2011.
Jogi-karhu

| Jogi-karhu> The Yogi Bear Show |
| --- | --- |

Tyyli:  Piirrossarja
Kestoaika:  24 min
Luoja(t):  William Hanna Joseph Barbera
Pääosissa:  Daws Butler Don Messick
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Syndikointi  Kolmoskanava  Cartoon Network
Esitetty:  30. tammikuuta 1961 – 30. joulukuuta 1961
Jaksoja:  33
Tuotanto
Tuottaja(t):  Howard Hanson
Ohjaaja(t):  William Hanna Joseph Barbera
Käsikirjoittaja(t):  Michael Maltese
Tuotantoyhtiö(t):  Hanna-Barbera
Aiheesta muualla
IMDb 
Jogi-karhu (engl. The Yogi Bear Show) on Hanna-Barberan tuottama yhdysvaltalainen piirrossarja, jota esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa vuonna 1961. Sarjasta tuottettiin yhteensä 35 jaksoa, jotka julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle vuonna 2005.
Juoni

Sarja kertoo kahdesta karhusta Jogista ja Bobosta, jotka asuvat Jellystonen kansallispuistossa. Jogi joutuu usein ongelmiin muun muassa varastellessaan ihmisten eväskoreja ja yrittäessään karata puistosta. Puistonvartija Smith yrittää pysäyttää Jogin ja joskus onnistuu tehtävässään. Jogin kaverina on viisas Bobo-karhu, joka yrittää ohjata Jogin oikealle tielle, mutta Jogi harvoin kuuntelee ystävänsä neuvoja, jonka seurauksena Bobo tyytyy auttamaan kaveriaan tämän kepposissa.