stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Norja Eurovision laulukilpailussa
Sijoitukset ja pistejärjestelmät > Nykyinen pistejärjestelmä

Vuodesta 1975 käytössä ollut suomalaisen viihdepäällikkö Heikki Seppälän ideoima äänestyskäytäntö:
Jokaisesta osallistujavaltiosta annetaan ääniä 10 parhaimmalle esitykselle.
Parhaalle esitykselle annetaan 12 pistettä, toiselle 10 pistettä ja seuraaville pisteet 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1.
Vuodesta 2006 lähtien, pisteiden jaon nopeuttamiseksi, pisteiden lukija on kertonut vain kolme suurinta pistettä (pisteet 8, 10, 12), kun pienemmät pisteet (1-7) ilmestyvät ruutuun suoraan.
| Vuosi | Laulu | Artisti(t) | Sijoitus | Pisteet | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 | Touch My Life (With Summer) | Ellen Nikolaysen | 18 | 11 | Nykyinen pisteenlaskumenetelmä käyttöön |
| 1976 | Mata Hari | Anne Karine Strøm | 18 | 7 | Viimeinen sija |
| 1977 | Casanova | Anita Skorgan | 14 | 18 |  |
| 1978 | Mil Etter Mil | Jahn Teigen | 20 | 0 | Viimeinen sija; ei pisteitä |
| 1979 | Oliver | Anita Skorgan | 11 | 57 |  |
| 1980 | Sámiid Ædnan | Sverre Kjelsberg & Mattis Hætta | 16 | 15 |  |
| 1981 | Aldri I Livet | Finn Kalvik | 20 | 0 | Viimeinen sija; ei pisteitä |
| 1982 | Adieu | Jahn Teigen & Anita Skorgan | 12 | 40 |  |
| 1983 | Do Re Mi | Jahn Teigen | 9 | 53 |  |
| 1984 | Lenge Leve Livet | Dollie de Luxe | 17 | 29 |  |
| 1985 | La det swinge | Bobbysocks | 1 | 123 | Voittaja |
| 1986 | Romeo | Ketil Stokkan | 12 | 44 |  |
| 1987 | Mitt Liv | Kate Gulbrandsen | 9 | 65 |  |
| 1988 | For Vår Jord | Karoline Krüger | 5 | 88 |  |
| 1989 | Venners Nærhet | Britt Synnøve | 17 | 30 |  |
| 1990 | Brandenburger Tor | Ketil Stokkan | 21 | 8 | Viimeinen sija |
| 1991 | Mrs. Thompson | Just 4 Fun | 17 | 14 |  |
| 1992 | Visjoner | Merethe Trøan | 18 | 23 |  |
| 1993 | Alle mine tankar | Silje Vige | 5 | 120 |  |
| 1994 | Duett | Elisabeth Andreassen & Jan Werner Danielsen | 6 | 76 |  |
| 1995 | Nocturne | Secret Garden | 1 | 148 | Voittaja |
| 1996 | I evighet | Elisabeth Andreassen | 2 | 114 |  |
| 1997 | San Francisco | Tor Endresen | 24 | 0 | Viimeinen sija; ei pisteitä |
| 1998 | Alltid Sommer | Lars Fredriksen | 8 | 79 |  |
| 1999 | Living My Life Without You | Stig Van Eijk | 14 | 35 |  |
| 2000 | My Heart Goes Boom | Charmed | 11 | 57 |  |
| 2001 | On My Own | Haldor Lægreid | 22 | 3 | Viimeinen sija |
| 2003 | I'm Not Afraid To Move On | Jostein Hasselgård | 4 | 123 |  |
Sijoitukset ja pistejärjestelmät > Kaksivaiheinen loppukilpailu

Kun vuonna 2003 kiinnostus Eurovision laulukilpailua kohtaan lisääntyi, EBU:ssa päätettiin muuttaa laulukilpailun rakennetta seuraavanlaiseksi:
Kilpailu muutettiin vuonna 2004 kaksiosaiseksi.
Semifinaali ja finaali käytiin kahtena eri päivänä.
Laulukilpailuun voi osallistua korkeintaan 40 valtiota.
Pistejärjestelmä pysyi ennallaan.
Kansainvälisessä finaalissa suora finaalipaikka on:
Viime vuonna 10 parhaiten menestyneellä valtiolla.
Suurimmilla laulukilpailun rahoittajamailla: Saksalla, Ranskalla, Espanjalla ja Isolla-Britannialla.
Ne valtiot, jotka eivät päässeet suoraan finaaliin, kilpailevat finaalipaikasta semifinaalissa. 10 parhaiten menestynyttä valtiota semifinaalissa pääsevät finaaliin. Semifinaalissa ei kerrota kunkin valtion saamia pistemääriä vaan ne paljastetaan vasta finaalin jälkeen. Semifinaalista finaaliin selvinneet ilmoitetaan satunnaisessa järjestyksessä.
| Vuosi | Laulu | Artisti(t) | Finaali | Pisteet | Semifinaali | Pisteet | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | High | Knut Anders Sørum | 24 | 3 | - | - | Suora finaalipaikka; edellisvuonna kymmenen parhaan joukossa; viimeinen sija |
| 2005 | In My Dreams | Wig Wam | 9 | 125 | 6 | 164 |  |
| 2006 | Alvedansen | Christine Guldbrandsen | 14 | 36 | - | - | Suora finaalipaikka; edellisvuonna kymmenen parhaan joukossa |
| 2007 | Ven a bailar conmigo | Guri Schanke | - | - | 18 | 48 | Esitys ei läpäissyt semifinaalia |
Sijoitukset ja pistejärjestelmät > Kaksi semifinaalia

Koska kiinnostus Eurovision laulukilpailuun vain jatkoi kasvamistaan, päätettiin ottaa käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä:
Neljä suurinta rahoittajamaata ovat automaattisesti finaalissa.
Edellisen vuoden voittaja on suoraan finaalissa.
Kaikki muut valtiot taistelevat finaalipaikasta kaksiosaisessa semifinaalissa. Kummastakin semifinaalista jatkoon pääsee yhteensä 20 maata.
| Vuosi | Laulu | Artisti(t) | Finaali | Pisteet | Semifinaali | Pisteet | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Hold On Be Strong | Maria Haukaas Storeng | 5 | 182 | 4 | 106 | Kaksiosainen semifinaali käyttöön |
| 2009 | Fairytale | Alexander Rybak | 1 | 387 | 1 | 201 | Voittaja |
| 2010 | My Heart Is Yours | Didrik Solli-Tangen | 20 | 35 | - | - | Suora finaalipaikka edellisen vuoden voiton ansiosta |
| 2011 | Haba Haba | Stella Mwangi | - | - | 17 | 30 | Esitys ei läpäissyt semifinaalia. |
| 2012 | Stay | Tooji | 26 | 7 | 10 | 45 | Viimeinen sija finaalissa. Semifinaalissa jaettu kymmenes sija, Norja sai pisteitä useammalta maalta kuin ensimmäinen karsiutuja Bulgaria. |
| 2013 | I Feed You My Love | Margaret Berger | 4 | 191 | 3 | 120 |  |
| 2014 | Silent Storm | Carl Espen | 8 | 88 | 6 | 77 |  |
| 2015 | A Monster Like Me | Mørland & Debrah Scarlett | 8 | 102 | 4 | 123 |  |
| 2016 | Icebreaker | Agnete | - | - | 13 | 63 | Esitys ei läpäissyt semifinaalia. |
| 2017 | Grab the Moment | JOWST feat. Aleksander Walmann | 10 | 158 | 5 | 189 |  |
| 2018 | That’s How You Write a Song | Alexander Rybak | 15 | 144 | 1 | 266 |  |
| 2019 | Spirit in the Sky | KEiiNO | 6 | 331 | 7 | 210 | Esitys sai finaalissa eniten yleisöpisteitä. |
| 2020 | Attention | Ulrikke | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. |
| 2021 | Fallen Angel | TIX | 18 | 75 | 10 | 115 |  |
| 2022 | Give That Wolf a Banana | Subwoolfer | 10 | 182 | 6 | 177 |  |
| 2023 | Queen of Kings | Alessandra | 5 | 268 | 6 | 102 |  |
| 2024 | Ulveham | Gåte | 26 | 16 | 10 | 43 | Viimeinen sija finaalissa. |
1970 Norja boikotoi kisoja yhdessä muiden Pohjoismaiden kanssa vuoden 1969 tasapelin johdosta.
2002 Norja ulkona kisoista aiemman huonon menestyksen johdosta.
2020 Norja ei voinut osallistua kilpailuun, sillä se peruttiin koronaviruspandemian takia.
Norjan äänestyshistoria (vuodesta 1975 lähtien) > Norjan saamat pisteet

Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. Norja ei osallistunut kilpailuun vuonna 2002. Norja ei päässyt kilpailun finaaleihin vuosina 2007, 2011 ja 2016.
Kapellimestarit

Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Norjan kapellimestarit 1960–1998
| Vuosi | Nimi |  |  |
| 1960 | Øivind Bergh |  |  |
| 1961 | Øivind Bergh |  |  |
| 1962 | Øivind Bergh |  |  |
| 1963 | Øivind Bergh |  |  |
| 1964 | Karsten Andersen |  |  |
| 1965 | Øivind Bergh |  |  |
| 1966 | Øivind Bergh |  |  |
| 1967 | Øivind Bergh |  |  |
| 1968 | Øivind Bergh |  |  |
| 1969 | Øivind Bergh |  |  |
| 1971 | Arne Bendiksen |  |  |
| 1972 | Carsten Klouman |  |  |
| 1973 | Carsten Klouman |  |  |
| 1974 | Frode Thingnæs |  |  |
| 1975 | Carsten Klouman |  |  |
| 1976 | Frode Thingnæs |  |  |
| 1977 | Carsten Klouman |  |  |
| 1978 | Carsten Klouman |  |  |
| 1979 | Sigurd Jansen |  |  |
| 1980 | Sigurd Jansen |  |  |
| 1981 | Sigurd Jansen |  |  |
| 1982 | Sigurd Jansen |  |  |
| 1983 | Sigurd Jansen |  |  |
| 1984 | Sigurd Jansen |  |  |
| 1985 | Terje Fjærn |  |  |
| 1986 | Egil Monn-Iversen |  |  |
| 1987 | Terje Fjærn |  |  |
| 1988 | Arild Stav |  |  |
| 1989 | Pete Knutsen |  |  |
| 1990 | Pete Knutsen |  |  |
| 1991 | Pete Knutsen |  |  |
| 1992 | Rolf Løvland |  |  |
| 1993 | Rolf Løvland |  |  |
| 1994 | Pete Knutsen |  |  |
| 1995 | Geir Langslet |  |  |
| 1996 | Frode Thingnæs |  |  |
| 1997 | Geir Langslet |  |  |
| 1998 | Geir Langslet |  |  |
Aiheesta muualla

Norjan äänestyshistoria (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset:  Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Moldova · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset:  Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset:  Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset:  Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku:  1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku:  1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku:  1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku:  1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku:  1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku:  2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku:  2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku:  2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–:  Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–:  Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–:  Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–:  Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–:  Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–:  Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–:  Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–:  Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Suppupaarmat

| Suppupaarmat |
| --- | --- |
 Suppupaarma (Haematopota pluvialis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Ylälahko::  Neoptera
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera
Heimo::  Paarmat Tabanidae
Alaheimo::  Tabaninae
Suku::  Suppupaarmat Haematopota  Meigen, 1803
Katso myös
   Suppupaarmat Wikispeciesissä   Suppupaarmat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suppupaarmat (Haematopota) on paarmoihin kuuluva kärpässuku. Suvun tunnetuin edustaja Suomessa on suppupaarma (Haematopota pluvialis). Suvun lajeja tavataan kaikkialla maailmassa lukuun ottamatta Etelä-Amerikkaa, Australaasiaa ja arktisia alueita. Ne ovat harvinaisia myös Pohjois-Amerikassa. Eri lajit muistuttavat suuresti toisiaan.
Suppupaarmat ovat hoikkia, keskikokoisia kärpäsiä, joiden perusväri on harmaa tai harmaanruskea. Silmien pohjaväri on tumma ja niissä erottuu värikkäitä vaakasuuntaisia raitoja, jotka muodostavat siksak-kuvion. Pää on ylhäältä katsottuna voimakkaasti kolmiomainen. Tuntosarvet ovat melko lyhyet. Tuntosarven uloin jaoke on suora ja siinä on vain kolme kärkisegmenttiä. Siivet ovat kokonaan tummanharmaan kirjavat. Lepoasennossa siivet ovat tiukasti vartalonmyötäisenä, mikä tekee ryhmän tunnistamisesta helppoa. Lentävät äänettömästi. Monista muista paarmoista poiketen suvun lajit ovat aktiivisia ja purevat myös pilvisellä säällä. Vain naaraat imevät verta, koiraat elävät kukkien medellä.
Lajit Suomessa

Suomessa on tavattu kolme suppupaarmalajia, jotka H. pluvialista lukuun ottamatta ovat varsin harvinaisia.
H. crassicornis
H. pluvialis – suppupaarma
H. subsylindrica
Aiheesta muualla

Funet: Haematopota
ITIS: Haematopota (englanniksi)
Encyclopedia of Life: Haematopota (englanniksi)
ZipcodeZoo: Haematopota (englanniksi)
Svetlana Pospelova

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Svetlana Pospelova Dohassa 2010 |  Svetlana Pospelova Dohassa 2010 |  Svetlana Pospelova Dohassa 2010 |  |
Maa:  Venäjä
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 2005 | 4×400 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Doha 2010 | 4×400 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Göteborg 2006 | 4×400 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Madrid 2005 | 400 m |  |
Svetlana Pospelova (ven. Светлана Поспелова, s. 24. joulukuuta 1979) on venäläinen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Pospelova osallistui 1998 yleisurheilun nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Hän koki saman kohtalon myös Sydneyn olympialaisissa 2000. Vuonna 2003 Pospelova voitti Euroopan cupin ajalla 50,85. Hän oli samana vuonna Pariisin MM-kisoissa kahdeksas sekä IAAF:n yleisurheilufinaalissa myös kahdeksas. Pospelova voitti 2005 sisäratojen Euroopan-mestaruuden 400 metrillä. Hän oli Helsingin MM-kisoissa samalla matkalla neljäs ajalla 50,11 ja mukana voittamassa maailmanmestaruutta Venäjän joukkueessa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli seitsemäs. Vuonna 2006 Pospelova voitti Euroopan cupin superliigan. Göteborgin EM-kisoissa hän oli henkilökohtaisella matkalla seitsemäs sekä viestissä mukana EM-kultaa voittaneessa joukkueessa. Hän voitti 2006 myös Venäjän mestaruuden 400 metrin juoksussa.
Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän voitti hopeaa 4×400 metrin viestissä.
Ennätykset

100 metrin juoksu: 11,32 (2005)
200 metrin juoksu: 22,39 (2005)
400 metrin juoksu: 49,80 (2005)
Suomen Etelä-Amerikan linja

Suomen Etelä-Amerikan linja (AL) oli vuonna 1926 perustettu suomalainen purjehdusosuuskunta, jonka jäseniä olivat Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö (FÅA), Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy ja Höyrylaiva Osakeyhtiö Bore. Nimensä mukaisesti se hoiti rahtiliikennettä Suomen ja muiden Euroopan maiden satamien sekä Etelä-Amerikan satamien välillä. 1950-luvun alussa osuuskunta muuttui osakeyhtiöksi nimeltä Oy Suomen Etelä-Amerikan Linja – Finland–Sydamerika Linjen Ab, jonka FÅA osti vuonna 1965. Toiminta päättyi 1985.. Merenkulkijoiden keskuudessa yhtiö tunnettiin "aaellänä", koska alusten savupiipuissa oli sinisellä pohjalla valkoiset kirjaimet AL.
1920-luvun alussa Suomen ja Etelä-Amerikan satamien välillä ei ollut suoraa meriyhteyttä. Pitkä etäisyys olisi vaatinut suurta laivojen lukumäärää ja lisäksi laivojen tuli kyetä kulkemaan talvisin jäissä Itämerellä sekä omata jäähdytyslaitteet jotta niillä voitiin tuoda hedelmiä ja naudanlihaa Argentiinasta ja Brasiliasta. Yksittäiset varustamot eivät halunneet ryhtyä näin suuriin investointeihin ja niinpä perustettiin varustamo-osuuskunta.
Suomen Etelä-Amerikan linjan liikennöinti oli vielä 1930-luvun alussa tappiollista mutta kuljetukset alkoivat kasvaa ja toiminta muuttui kannattavaksi kun 1930 aloitettiin kahvin kuljetus Suomeen ja taloustilanne muutenkin parani. Vuonna 1939 aloitettiin appelsiinien ja grapehedelmien tuonti Brasiliasta Suomeen sen jälkeen kun linjalle oli saatu uudet laivat jäähdytyskoneistoineen. Matka Santoksesta Suomeen kesti 21 vuorokautta ja ensimmäinen lähetys saapui Suomeen toukokuussa 1939. Talvisota ja jatkosota keskeyttivät linjan liikenteen, välirauhan aikana linjan Suomen päätesatamana oli Petsamon Liinahamari. Sodan jälkeen liikenne alkoi uudelleen 1945 ja helmikuussa 1946 Etelä-Amerikan linjan S/S Herakles toi ensimmäisen sotien jälkeisen kahvilastin Suomeen.
1960-luvun alussa Argentiinan ja Brasilian poliittiset ja talousongelmat sekä Brasilian omaksuma protektionistinen merenkulkupolitiikka vaikeuttivat rahtien saantia ja tekivät linjan toiminnasta kannattamatonta. Osakkaina olleet Bore-varustamo ja Oceanfart myivät osuutensa linjasta FÅA:lle ja linjasta tuli Suomen Höyrylaiva Oy:n tytäryhtiö. Linjan kannattavuus heikkeni edelleen ja lopullisesti sen toiminta päättyi 1976.
Historiaa

Vuonna 1926 perustettu Suomen Etelä-Amerikan linja jatkoi vuosikymmen aiemmin 1916 perustetun Ab Finland-Amerika Linjen Oy -varustamon työtä. Sen  perustajia olivat olleet muun muassa Victor Ek, G. W. Snellman ja Erik Tötterman. Sen laiva Mercator upposi saksalaisen sukellusveneen torpedoimana Englannin kanaalissa 13. lokakuuta 1916. FÅA osti varustamon 1922, ja M/S Navigator -niminen alus siirrettiin osaksi Suomen Etelä-Amerikan linjan toimintaa.
Suomen Etelä-Amerikan linjan liikennöinnin aloitti M/S Equator  Hangosta toukokuussa 1926 kohti Rio de Janeiroa. Pian liikenteeseen saatiin myös M/S Mercator, Navigator ja Boren höyrylaivat S/S Orient ja S/S Bore VIII.
Suomen Etelä-Amerikan linjan myöhempiä aluksia olivat Aconcagua, Actinia, Angra, Anja (Tropic Star), Arabia (Fernbank), Araguaya, Arica, Asynja, Atalaya, Atlanta, Aurora ja Aymara. Linjalla liikennöi lyhyen aikaa myös 1939 valmistunut Suomen kauppalaivaston suurin alus M/S Bore X.
Kirjallisuutta

Lodenius, Erik (1976): Suomen Etelä-Amerikan linja 1926–1976.
Pietikäinen, Matti: ”Lastilinjaliikennettä siniristilipun alla”, Navis Fennica. Suomen merenkulun historia, osa 2: Höyryveneistä uiviin loistohotelleihin, s. 152–153.  WSOY, 1994.
Pietikäinen, Matti: ”Valtamerilinjaliikenteen uusi nousu, kukoistus ja loppu”, Navis Fennica. Suomen merenkulun historia, osa 2: Höyryveneistä uiviin loistohotelleihin, s. 215–220.  WSOY, 1994.
Sverdrupinsaaret

| Sverdrupinsaaret |
| --- | --- |
 NASAn Landsat-satelliitin kuva Sverdrupin saarista  Vasemmalta oikealle: Ellef Ringnesin saari, Amund Ringnesin saari ja Axel Heibergin saari.
Maantiede
Muut nimet:  Sverdrup Islands
Sijainti:  82°0′N, 95°0′W
Merialue:  Pohjoinen jäämeri
Suurin saari:  Axel Heibergin saari
Pinta-ala:  59 728 km²  km²
Valtio
Valtio:  Kanada
Territorio:  Nunavut
Sverdrupinsaaret on saariryhmä pohjoisessa Kanadassa, Nunavutin territoriossa. Saaret ovat osa Kuningatar Elisabethin saariryhmää pohjoisella jäämerellä. saariryhmä sijaitsee länteen Ellesmersaarelta.
Ryhmän suurimmat saaret ovat Ellef Ringnesin saari, Amund Ringnesin saari ja Axel Heibergin saari, lisäksi alueeseen kuuluu lukuisia pienempiä saaria ja vesistöalueita. Alue on asumatonta, mutta Ellef Ringnesin saarella toimi vuosien 1948–1978 aikana miehitetty Isachsen-sääasema. Vuonna 1989 paikalle pystytettiin satelliittilinkillä varustettu automatisoitu sääasema.
Saaret kartoitti ja nimesi norjalainen tutkimusmatkailija Otto Sverdrup matkallaan Fram-laivallaan vuosina 1898–1902. Huolimatta saarilla olleista Inuiteista hän valloitti saaret nimesi ne Norjan omaisuudeksi. Norjan valtio ei osoittanut kiinnostusta aluevaltauksesta ennen vuotta 1928, jolloin se käytti saaria pelinappulana neuvotteluissa Britannian kanssa omistusoikeudesta muihin arktisen alueen saariin, kuten Jan Mayen ja Bouvet’nsaari. 11. marraskuuta 1930 Norja tunnusti Sverdrupinsaaret Kanadan omaisuudeksi. Vastaavasti 19. marraskuuta 1930 Britannia tunnusti Jan Mayen saaren Norjan omaisuudeksi.
Street Fighter Alpha

| Street Fighter Alpha |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Capcom
Julkaisija:  Capcom
Suunnittelija:  Noritaka Funamizu Haruo Murata Hideaki Itsuno
Säveltäjä:  Naoshi Mizuta
Pelisarja:  Street Fighter
Julkaistu:  KolikkopeliJP 5. kesäkuuta 1995NA 27. kesäkuuta 1995 PlayStationJP 29. joulukuuta 1995NA tammikuu 1996 Sega SaturnJP 26. tammikuuta 1996NA helmikuu 1996 Game Boy ColorNA 29. helmikuuta 2000JP 30. maaliskuuta 2001
Lajityyppi:  tappelupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  kolikkopeli, Game Boy Color, PlayStation, Sega Saturn
Jakelumuoto:  Suoraan videolle julkaisu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Street Fighter Alpha: Warrior's Dreams (jap. ストリートファイター ゼロ, Sutorīto Faitā Zero) on Capcomin kehittämä ja julkaisema taistelupeli, joka on julkaistu kolikkopelinä vuonna 1995. Peli on osa Street Fighter -pelisarjan universumia. Japanissa peli tunnetaan nimellä Street Fighter ZERO (Sutorīto Faitā ZERO). Pelien tarina sijoittuu ensimmäisen Street Fighter -pelin ja Street Fighter II:n välille.
Hahmot

| Hahmo | Ensiesiintyminen | Kenttä | Ääninäyttelijä |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ryu | Street Fighter | Japani | Katashi Ishizuka |
|  Chun-Li | Street Fighter II | Kiina | Yuko Miyamura |
|  Charlie (Japanissa Nash) | Ensiesiityminen | Itä-USA | Toshiyuki Morikawa |
|  Ken | Street Fighter | Itä-USA | Tetsuya Iwanaga |
|  Guy | Final Fight | Japani | Tetsuya Iwanaga |
|  Birdie | Street Fighter | Italia | Wataru Takagi |
|  Sodom | Final Fight | Länsi-USA | Wataru Takagi |
|  Adon | Street Fighter | Thaimaa | Wataru Takagi |
|  Rose | Ensiesiintyminen | Italia | Yuko Miyamura |
|  Sagat | Street Fighter | Thaimaa | Miki Shinichiro |
|  M. Bison (Japanissa Vega) | Street Fighter II | Länsi-USA | Tomomichi Nishimura |
|  Akuma (Japanissa Gouki) | Super Street Fighter II Turbo | Kiina | Tomomichi Nishimura |
|  Dan | Ensiesiintyminen | Thaimaa | Osamu Hosoi |
Aiheesta muualla

Street Fighter Alpha: Warriors' Dreams MobyGamesissa (englanniksi)
Street Fighter Alpha - Warriors' Dreams Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
Street Fighter
| --- | --- |
Videopelit:   Street Fighter  Street Fighter II Super Street Fighter II  Super Street Fighter II Turbo  Turbo HD Remix  Street Fighter Alpha Alpha 2  Alpha 3  Street Fighter III  Street Fighter IV Super Street Fighter IV  Ultra Street Fighter IV  Street Fighter V  Street Fighter 6 
Spin-off-pelit:   Street Fighter 2010  Street Fighter: The Movie  Street Fighter EX EX2  EX3  Super Puzzle Fighter II Turbo  Super Gem Fighter Mini Mix  Street Fighter Online: Mouse Generation 
Muut pelit:   X-Men vs. Street Fighter  Marvel Super Heroes vs. Street Fighter  Street Fighter X Tekken  Tekken X Street Fighter 
Hahmot:   Akuma  Balrog  Blanka  Cammy  Chun-Li  Dan  Dhalsim  E. Honda  Fei-Long  Guile  Ken  M. Bison  Ryu  Sagat  Sakura  T. Hawk  Vega  Zangief 
Elokuvat:   Street Fighter (1994)  Street Fighter: The Legend of Chun-Li (2009) 
Animaatioelokuvat:   Street Fighter II: The Animated Movie (1994)  Street Fighter Alpha: The Animation (1999)  Street Fighter Alpha: Generations (2005)  Street Fighter IV: The Ties That Bind (2009) 
Televisiosarjat:   Street Fighter II V (1995)  Street Fighter (1995–1997)  Street Fighter: Assassin's Fist (2014) 
Sarjakuvat:   Street Fighter II: Ryu  Street Fighter: Sakura Ganburu!
Sudak

| Судак Sudak |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin linnoitukselta.
 Судак
 Koordinaatit: 44°50.9′N, 34°58.5′E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Krimin autonominen tasavalta
Piiri:  Feodosijan piiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  11,2 km²
Korkeus:  50 m
Väkiluku (2014)  (arvio):  15 532
 – Väestötiheys:  1 386,8 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sudak (ukr. Судак; ven. Судак; kreik. Σουγδαία, Sougdaía; krimintat. Sudaq) on kaupunki Ukrainan eteläosissa Krimin autonomisessa tasavallassa, Mustanmeren pohjoisrannikolla. Vuoden 2014 arvion mukaan siellä asui 15 532 asukasta. Kaupungin asukkaista suurin osa työskentelee terveysmatkailun parissa.
Bysantin valtakunnan keisari Justinianus I rakennutti kaupunkiin linnoituksen. Kaupunkia hallitsi vuosien 1365 ja 1475 välillä Genovan tasavalta, joka rakensi kaupunkiin oman linnoituksensa sekä kirkon. Vuonna 1475 kaupunki joutui osmaanien valtakunnan osaksi, kunnes venäläiset valloittivat sen vuonna 1783.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sudak Wikimedia Commonsissa