stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Italian Grand Prix 1988
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 51 | 1:17:39.744 | 3 | 9 |
| 2 | 27 |  Michele Alboreto | Ferrari | 51 | + 0.502 | 4 | 6 |
| 3 | 18 |  Eddie Cheever | Arrows-Megatron | 51 | + 35.532 | 5 | 4 |
| 4 | 17 |  Derek Warwick | Arrows-Megatron | 51 | + 36.114 | 6 | 3 |
| 5 | 16 |  Ivan Capelli | March-Judd | 51 | + 52.522 | 11 | 2 |
| 6 | 20 |  Thierry Boutsen | Benetton-Ford | 51 | + 59.878 | 8 | 1 |
| 7 | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Judd | 51 | + 1:14.743 | 10 |   |
| 8 | 15 |  Mauricio Gugelmin | March-Judd | 51 | + 1:32.566 | 13 |   |
| 9 | 19 |  Alessandro Nannini | Benetton-Ford | 50 | + 1 krs. | 9 |   |
| 10 | 12 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 49 | Kolari | 1 |   |
| 11 | 5 |  Jean-Louis Schlesser | Williams-Judd | 49 | + 2 krs. | 22 |   |
| 12 | 4 |  Julian Bailey | Tyrrell-Ford | 49 | + 2 krs. | 26 |   |
| 13 | 25 |  René Arnoux | Ligier-Judd | 49 | + 2 krs. | 24 |   |
| Kesk. | 11 |  Alain Prost | McLaren-Honda | 34 | Moottori | 2 |   |
| Kesk. | 30 |  Philippe Alliot | Larrousse-Ford | 33 | Moottori | 20 |   |
| Kesk. | 14 |  Philippe Streiff | AGS-Ford | 31 | Kytkin | 23 |   |
| Kesk. | 10 |  Bernd Schneider | Zakspeed | 28 | Moottori | 15 |   |
| Kesk. | 22 |  Andrea de Cesaris | Rial-Ford | 27 | Runko | 18 |   |
| Kesk. | 9 |  Piercarlo Ghinzani | Zakspeed | 25 | Moottori | 16 |   |
| Kesk. | 36 |  Alex Caffi | Dallara-Ford | 24 | Moottori | 21 |   |
| Kesk. | 29 |  Yannick Dalmas | Larrousse-Ford | 17 | Jäähdytin | 25 |   |
| Kesk. | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 15 | Moottori | 14 |   |
| Kesk. | 2 |  Satoru Nakajima | Lotus-Honda | 14 | Moottori | 12 |   |
| Kesk. | 24 |  Luis Pérez Sala | Minardi-Ford | 12 | Vaihdelaatikko | 19 |   |
| Kesk. | 1 |  Nelson Piquet | Lotus-Honda | 11 | Kytkin | 7 |   |
| Kesk. | 21 |  Nicola Larini | Osella | 2 | Moottori | 17 |   |
| DNQ | 3 |  Jonathan Palmer | Tyrrell-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 26 |  Stefan Johansson | Ligier-Judd |   |   |   |   |
| DNQ | 31 |  Gabriele Tarquini | Coloni-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 33 |  Stefano Modena | Euro Brun-Ford |   |   |   |   |
Lähde:
Muuta

Paalupaikka: Ayrton Senna – 1:25.974
Nopein kierros: Michele Alboreto – 1:29.070 kierroksella 44
Ole Andreas Lilloe-Olsen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ole Andreas Lilloe-Olsen |  Ole Andreas Lilloe-Olsen |  Ole Andreas Lilloe-Olsen |  |
Maa:   Norja
Miesten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | 100 m hirvi,  parilaukaukset |  |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | 100 m hirvi,   kertalaukaukset (joukkue) |  |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | 100 m hirvi,   parilaukaukset (joukkue) |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | 100 m hirvi,  parilaukaukset |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | 100 m hirvi,   kertalaukaukset (joukkue) |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | 100 m hirvi,   parilaukaukset (joukkue) |  |
Ole Andreas Lilloe-Olsen (28. huhtikuuta 1883 Oslo – 30. huhtikuuta 1940 Oslo) oli norjalainen ampuja ja olympiavoittaja. Lilloe-Olsen on Norjan kaikkien aikojen menestynein urheilija kesäolympialaisissa. Hän voitti kuusi olympiamitalia, joista viisi oli kultaisia ja yksi hopeinen. Hän voitti kaikki mitalinsa 100 metrin hirviammunnasta ja sen eri variaatioista.
Nuoria haaveita

| Nuoria haaveita> Spetters |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul Verhoeven
Käsikirjoittaja:  Gerard Soeteman Jan Wolkers (kreditoimaton)
Tuottaja:  Joop van den Ende
Säveltäjä:  Ton Scherpenzeel Kayak
Kuvaaja:  Jost Vacano
Leikkaaja:  Ine Schenkkan
Pukusuunnittelija:  Yan Tax
Pääosat:  Hans van Tongeren Renée Soutendijk Toon Agterberg Maarten Spanjer Marianne Boyer Jeroen Krabbé Rutger Hauer
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Alankomaat
Levittäjä:  The Samuel Goldwyn Company Netflix
Ensi-ilta:  25. helmikuuta 1980
Kesto:  120 minuuttia
Alkuperäiskieli:  hollanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuoria haaveita (holl. Spetters) on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut alankomaalainen eroottinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Paul Verhoeven. Elokuva seuraa joukkoa nuoria motocrossia rakastavia miehiä, joiden elämä muuttuu, kun he tapaavat nuoren viettelijättären, Fientjen.
Nuoria haaveita aiheutti polemiikkia johtuen siitä, miten Verhoeven kuvaa homoja, kristittyjä, poliisia ja lehdistöä elokuvassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hans van Tongeren  | … |  Rien   |
|  Renée Soutendijk  | … |  Fientje   |
|  Toon Agterberg  | … |  Eef   |
|  Maarten Spanjer  | … |  Hans   |
|  Marianne Boyer  | … |  Maya   |
|  Peter Tuinman  | … |  Jaap   |
|  Saskia van Basten-Batenburg  | … |  Truus   |
|  Yvonne Valkenburg  | … |  Annette   |
|  Ab Abspoel  | … |  Rienin isä   |
|  Rudi Falkenhagen  | … |  hansin isä   |
|  Hans Veerman  | … |  Eefin isä   |
|  Ben Aerden  | … |  vanha homoseksuaali   |
|  Kitty Courbois  | … |  tohtori   |
|  Margot Keune  | … |  mopotyttö   |
|  Jonna Koster  | … |  Gerritin vaimo   |
|  Gees Linnebank  | … |  homoseksuaali   |
|  Hugo Metsers  | … |  Helvetin enkeli   |
|  Peter Oosthoek  | … |  pappi   |
|  Jeroen Krabbé  | … |  Frans Henkhof   |
|  Rutger Hauer  | … |  Gerrit Witkamp   |
|  Bruni Heinke  | … |  äiti autossa   |
|  Herman Vinck  | … |  kuski   |
Aiheesta muualla

Nuoria haaveita Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Nuoria haaveita Elonet.
Nuoria haaveita AllMoviessa. (englanniksi)
Im Dong-Hyun

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Im Dong-Hyun vuoden 2012 kesäolympialaisissa. |  Im Dong-Hyun vuoden 2012 kesäolympialaisissa. |  Im Dong-Hyun vuoden 2012 kesäolympialaisissa. |  |
Maa:   Etelä-Korea
Miesten jousiammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | New York 2003 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Leipzig 2007 | henkilökohtainen |  |
|  Kultaa | Leipzig 2007 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Ulsan 2009 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Torino 2011 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Torino 2011 | sekajoukkueet |  |
|  Hopeaa | New York 2003 | henkilökohtainen |  |
|  Hopeaa | Ulsan 2009 | henkilökohtainen |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa |  Busan 2002 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa |  Doha 2006 | henkilökohtainen |  |
|  Kultaa | Doha 2006 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa |  Kanton 2010 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Busan 2002 | henkilökohtainen |  |
Im Dong-Hyun (kor. 임 동현, s. 12. toukokuuta 1985 Chungju) on eteläkorealainen jousiampuja. Hän on olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän on virallisesti sokea, sillä hän näkee vasemmalla silmällään vain 10 % ja oikealla silmällään 20 % normaalitasoon verrattuna.
Im kuului miesten joukkuekilpailun olympiakultaa voittaneeseen Etelä-Korean joukkueeseen Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008. Lontoossa 2012 hän teki alkukarsinnassa maailmanennätyksen 699 pistettä. Joukkuekilpailussa Etelä-Korea jäi pronssille. Joukkueessa ampuivat Imin lisäksi Kim Bub-Min ja Oh Jin-Hyek. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli Ateenassa kuudes ja Pekingissä ja Lontoossa yhdeksäs.
Im on voittanut tauluammunnan henkilökohtaisen kilpailun maailmanmestaruuden Leipzigissa 2007, saanut hopeaa New Yorkissa 2003 ja Ulsanissa 2009 sekä sijoittunut neljänneksi Torinossa 2011. Kaikissa näissä kilpailuissa hän voitti myös miesten joukkuekilpailun maailmanmestaruuden, Torinossa 2011 lisäksi sekajoukkueiden MM-kultaa..
Im on voittanut Aasian kisoissa henkilökohtaisessa kilpailussa kultaa Dohassa 2006 ja pronssia Busanissa 2002. Joukkuekilpailun Etelä-Korea voitti Busanissa 2002, Dohassa 2006 ja Kantonissa 2010. Hän on voittanut henkilökohtaisen kilpailun Aasian-mestaruuskilpailuissa New Delhissä 2005 ja universiadeissa Shenzhenissä 2011. Hän on voittanut lisäksi maailmancupin kilpailuja.
Italian Grand Prix 1989

Italian Grand Prix 1989 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 10. syyskuuta 1989 Monzan radalla Italiassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden neljäs. Paalupaikan aika-ajoissa vallannut Ayrton Senna joutui keskeyttämään moottoriongelmien takia. Muut palkintosijat menivät Gerhard Bergerille ja Thierry Boutsenille.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 |  Alain Prost | McLaren-Honda | 53 | 1:19.27,550 | 4 | 9 |
| 2 | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 53 | + 7,326 | 2 | 6 |
| 3 | 5 |  Thierry Boutsen | Williams-Renault | 53 | + 14,975 | 6 | 4 |
| 4 | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 53 | + 38,722 | 5 | 3 |
| 5 | 4 |  Jean Alesi | Tyrrell-Ford | 52 | + 1 krs. | 10 | 2 |
| 6 | 7 |  Martin Brundle | Brabham-Judd | 52 | + 1 krs. | 12 | 1 |
| 7 | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 52 | + 1 krs. | 15 |   |
| 8 | 24 |  Luis Perez-Sala | Minardi-Ford | 51 | + 2 krs. | 26 |   |
| 9 | 25 |  René Arnoux | Ligier-Ford | 51 | + 2 krs. | 23 |   |
| 10 | 12 |  Satoru Nakajima | Lotus-Judd | 51 | Jousitus | 19 |   |
| 11 | 21 |  Alex Caffi | Dallara-Ford | 47 | Moottori | 20 |   |
| Kesk. | 22 |  Andrea de Cesaris | Dallara-Ford | 45 | Moottori | 17 |   |
| Kesk. | 1 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 44 | Moottori | 1 |   |
| Kesk. | 27 |  Nigel Mansell | Ferrari | 41 | Vaihdelaatikko | 3 |   |
| Kesk. | 37 |  Bertrand Gachot | Onyx-Ford | 38 | Jäähdytin | 22 |   |
| Kesk. | 19 |  Alessandro Nannini | Benetton-Ford | 33 | Jarrut | 8 |   |
| Kesk. | 16 |  Ivan Capelli | March-Judd | 30 | Moottori | 18 |   |
| Kesk. | 26 |  Olivier Grouillard | Ligier-Ford | 30 | Pakoputki | 21 |   |
| Kesk. | 11 |  Nelson Piquet | Lotus-Judd | 23 | Ulosajo | 11 |   |
| Kesk. | 3 |  Jonathan Palmer | Tyrrell-Ford | 18 | Moottori | 14 |   |
| Kesk. | 9 |  Derek Warwick | Arrows-Ford | 18 | Polttoainejärjestelmä | 16 |   |
| Kesk. | 17 |  Nicola Larini | Osella-Ford | 16 | Vaihdelaatikko | 24 |   |
| Kesk. | 29 |  Michele Alboreto | Larrousse-Lamborghini | 14 | Sähköt | 13 |   |
| Kesk. | 15 |  Mauricio Gugelmin | March-Judd | 14 | Kaasutin | 25 |   |
| Kesk. | 30 |  Philippe Alliot | Larrousse-Lamborghini | 1 | Ulosajo | 7 |   |
| Kesk. | 20 |  Emanuele Pirro | Benetton-Ford | 0 | Voimansiirto | 9 |   |
| DNQ | 8 |  Stefano Modena | Brabham-Judd |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 10 |  Eddie Cheever | Arrows-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 38 |  Christian Danner | Rial-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 39 |  Pierre-Henri Raphanel | Rial-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNPQ | 36 |  Stefan Johansson | Onyx-Ford |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 40 |  Gabriele Tarquini | AGS-Ford |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 31 |  Roberto Moreno | Coloni-Ford |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 18 |  Piercarlo Ghinzani | Osella-Ford |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 34 |  Bernd Schneider | Zakspeed-Yamaha |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 35 |  Aguri Suzuki | Zakspeed-Yamaha |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 33 |  Oscar Larrauri | EuroBrun-Judd |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 41 |  Yannick Dalmas | AGS-Ford |   | Esikarsiutui |   |   |
| DNPQ | 32 |  Enrico Bertaggia | Coloni-Ford |   | Esikarsiutui |   |   |
Muuta

Paalupaikka: Ayrton Senna – 1.23,720
Nopein kierros: Alain Prost – 1.28,107 (kierroksella 44)
Historian 40. Italian Grand Prix
McLaren varmisti viidennen valmistajien mestaruutensa ja saavutti 1500 MM-pisteen rajan
Prost juhlisti kaudeksi 1990 kirjoitettua Ferrari-sopimustaan ottamalla italialaisfanit huomioon voittoseremoniassa. Hän pudotti pokaalin korokkeelta yleisön sekaan, jossa se purettiin fanien keskuudessa matkamuistoiksi. Tallipäällikkö Ron Dennis oli tapauksesta vihainen Prostille ja pudotti valmistajien pokaalin tämän jalkoihin, koska McLaren-kuljettajien sopimuksen mukaan palkinnot kuuluivat tallille ja olivat merkkinä tallin suorituskyvystä.
New Morning

| New Morning Bob Dylan |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kesä-syyskuussa 1970 Studiot E ja B Columbia Studio Building 49 East 52nd Street New York
 Julkaistu: 19. lokakuuta 1970
 Tyylilaji: folk rock, country rock, country
 Kesto: 35.21
 Levy-yhtiö: Columbia
Listasijoitukset
  1.
Bob Dylanin muut julkaisut
| Self Portrait 1970 | New Morning 1970 | Bob Dylan’s Greatest Hits Vol. II 1971 |
New Morning on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Bob Dylanin 11. studioalbumi. Se julkaistiin 19. lokakuuta 1970.
New Morning julkaistiin vain neljä kuukautta kriitikoiden mielipiteitä jakaneen Self Portrait -albumin jälkeen. Lyhyempi New Morning sai paljon lämpimämmän vastaanoton niin faneilta kuin kriitikoiltakin. Dylanin tuttu nasaalinen ääni teki albumilla paluun. Vaikka hänellä oli hieman nasaalinen sävy äänessään ”Alberta #1” -kappaleessa Self Potraitilla, New Morning oli ensimmäinen kokonainen albumi Dylanin tutulla äänellä sitten John Wesley Hardingin vuonna 1967; Dylan oli käyttänyt country-tyyppistä sävyä äänessään sen julkaisusta lähtien. Jälkeenpäin ajateltuna albumia pidetään yhtenä Dylanin vähäsuosioisista julkaisuista, etenkin vuonna 1975 julkaistun Blood of the Tracksin jälkeen, jota usein pidetään hänen tosiasiallisena pinnallepaluuna.
Albumi saavutti seitsemännen listasijoituksen Yhdysvalloissa myyden nopeasti kultaa sekä oli Dylanin kuudes ja viimeinen ensimmäisen sijan saavuttanut albumi Yhdistyneessä kuningaskunnassa aina vuonna 2009 julkaistuun Together Through Life -albumiin asti. Albumin menestynein kappale myyntimääriä katsoessa on todennäköisesti ”If Not for You”, jonka myös George Harrison nauhoitti. Harrison oli soittanut kitaraa eräällä kappaleen versiolla, jota ei kuitenkaan julkaistu kuin vasta vuonna 1991 albumilla Bootleg Series Volume 2. Se oli myös kansainvälinen menestys Olivia Newton-Johnille vuonna 1971. Myös Bryan Ferry sisällytti kappaleen Dylanesque-albumilleen.
Vastaanotto

Kriitikot olivat nopeita kehuessaan New Morningia sen julkaisun alla. Ralph Gleasonin Rolling Stone -lehdelle tekemä arvostelu kuvasi vallinneita tunteita julistaen: "WE’VE GOT DYLAN BACK AGAIN." (Olemme saaneet Dylanin takaisin.) Vain muutamat kriitikot sijoittivat albumin Dylanin 1960-luvun mestariteosten rinnalle, mutta sitä pidettiin merkittävänä parannuksena edeltäjäänsä nähden. Sillä Self Potraitin julkaisusta oli kulunut vain neljä kuukautta, monet kriitikot eivät voineet vastustaa albumien vertailua keskenään. "Mikäli mietitte, kuinka ehdoton omakuva oli, täältä saapuu sen peilikuva neljä kuukautta myöhemmin", Robert Christgau kirjoitti, ennen kuin antoi albumille arvosanaksi A-.
Kun New Morning lähestyi valmistumistaan, Dylan ja hänen managerinsa, Albert Grossman, purkivat liikesuhteensa 17. kesäkuuta 1970. Grossman säilytti tiettyjä oikeuksia aikaisemmista sopimuksista, mukaan lukien rojaltit hänen hallinnan alla tehdyistä teoksista, mutta heidän julkaisuyhtiönsä, Big Sky Music, tultiin korvaamaan Ram’s Horn Musicilla ennen vuoden 1971 loppua, mikä merkitsi kaiken yhteisomistuksen loppumista julkaisun saralla. Dylan tuli saamaan täyden hallinnan omasta urastaan ja musiikinjulkaisustaan. Toinen kiivas sopimusneuvottelu odotti vuonna 1972 CBS:n kanssa. Dylanin uran hiljaisin aikakausi kesti kyseisten neuvottelujen loppumiseen asti.
Kappaleet

If Not for You – 2.39
Day of the Locusts – 3.57
Time Passes Slowly – 2.33
Went to See the Gypsy – 2.49
Winterlude – 2.21
If Dogs Run Free – 3.37
New Morning – 3.56
Sign on the Windows – 3.39
One More Weekend – 3.09
The Man in Me – 3.17
Three Angels – 2.07
Father of Night – 1.27
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:New Morning
Käännös suomeksi
Ivan Tatomirović

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 11. tammikuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Belgrad, Jugoslavia
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 184 cm
Junioriseurat
2004–2008: Punainen tähti
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005 | → FK Voždovac (laina) | 3 | (0) |
| 2005 | → FK Srem (laina) | 2 | (0) |
| 2007–2008 | → FK Sopot (laina) | 23 | (1) |
| 2008–2011 | FK Srem | 88 | (3) |
| 2012–2015 | FK Sarajevo | 105 | (3) |
| 2016 | HJK | 23 | (0) |
| 2017 | RoPS | 7 | (0) |
| 2018 | IFK Maarianhamina | 0 | (0) |
| 2019 | Inter Zaprešić | 28 | (0) |
| 2020-2022 | Žalgiris | 58 | (4) |
| Yhteensä | Yhteensä | 251 | (7) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. 12. 2022.
Ivan Tatomirović (serb. Иван Татомировић, s. 11. tammikuuta 1989 Belgrad, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Maarianhaminaa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Tatomirović on Belgradin Punaisen tähden kasvatti. Hän siirtyi seuran junioreista kaudeksi 2008–2009 Serbian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen FK Sremin riveihin. Tatomirović edusti joukkuetta kolmen ja puolen vuoden ajan ennen siirtymistään Bosnian pääsarjaan ja FK Sarajevoon talvella 2012. Hän vakiinnutti heti paikkansa avauskokoonpanossa ja oli mukana voittamassa Bosnian cup-mestaruutta kaudella 2013–2014 ja Bosnian mestaruutta 2014–2015. Tatomirović toimi myös joukkueensa kapteenina. Joulukuussa 2015 hänen sopimuksensa Sarajevon kanssa purettiin yhteisymmärryksessä.
Helmikuussa 2016 Tatomirović solmi yksivuotisen sopimuksen vuoden jatko-optiolla Veikkausliigassa pelaavan Helsingin Jalkapalloklubin kanssa.
Saavutukset

Liettuan mestaruus 2020, 2021, 2022
Liettuan Cup-mestaruus 2021, 2022
Liettuan supercup 2022
Bosnian mestaruus 2014–2015
Bosnian cup-mestaruus 2013–2014
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Tatomirović Wikimedia Commonsissa
Imaami pyörtyi

Imaami pyörtyi
Imaami pyörtyi (turk. imambayıldı) on turkkilainen ruokalaji. Se koostuu halkaistuista ja kypsennetyistä munakoisoista, joiden täytteinä käytetään muun muassa sipulia ja tomaattimurskaa. Ruokalaji on varsin öljyinen. Siitä on kehitetty monia eri versioita.
Imaami pyörtyi -ruokalajin on väitetty saaneen nimensä imaamin pyörtymisestä tämän kuultua, kuinka paljon kallista oliiviöljyä ruoan valmistuksessa oli käytetty. Vastaava ruokalaji, jonka ainesosana käytetään lisäksi lihaa, on nimeltään karnıyarık.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Imaami pyörtyi Wikimedia Commonsissa
ORP Horodyszcze

| ORP Horodyszcze |
| --- | --- |
 ORP Horodyszcze vuonna 1939.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Gdanskin telakka
Kölinlasku:  1920
Laskettu vesille:  30. huhtikuuta 1920
Palveluskäyttöön:  1921
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 1. lokakuuta 1939
Tekniset tiedot
Uppouma:  110-112,5 t
Pituus:  34,5 m
Leveys:  5,5 m
Syväys:  0,8 m
Koneteho:  180-200 hp
Nopeus:  10 solmua
Miehistöä:  44
Aseistus
Aseistus:  2 x 105 mm haupitsia 5 x 13,2 mm konekivääriä
ORP Horodyszcze oli Puolan laivaston Warszawa-luokan jokimonitori toisen maailmansodan alussa ennen uppoamistaan.
Valmistus

Alus tilattiin tammikuussa 1920 kolmen sisaraluksensa kanssa Gdanskin telakalta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna. Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta nimellä ORP Horodyszcze ja otettiin palvelukseen 1921.
Palvelus

Kesällä 1923 alus osallistui sotaharjoituksiin Puckin lahdella. Alus liitettiin keväällä 1926 yhdessä sisaraluksensa ORP Pińskin kanssa Pinskin laivueeseen. Aluksen konehuoneen modernisointi oli luultavasti edelleen kesken toisen maailmansodan alkaessa, jolloin Saksan hyökkäsi Puolaan. Alus osallistui sotatoimiin, kunnes sen miehistö upotti aluksen 1. lokakuuta.
Neuvostojoukot nostivat 6. lokakuuta ja korjasivat aluksen, minkä jälkeen se liitettiin Dneprille sijoitettuun laivueeseen nimellä Babruisk.
Nintendo Research & Development 2

Nintendo Research and Development 2 (R&D2) oli tiimi Nintendon sisällä joka kehitti videopelejä ja oheislaitteita. Ensimmäisellä vuosikymmenellään R&D2 ei kuitenkaan kehittänyt yhtään peliä.
Masayuki Uemura, joka aiemmin työskenteli Sharp Electronicsille, johtama ryhmä kehitti Sharpin valokennoteknologiaa hyödyntävän Nintendo Beam Guns -pelin, joka myi yli miljoona kappaletta.
Kazuhiko Taniguchi otti Uemuran paikan vuonna 2004. R&D2 sulautettiin myöhemmin Nintendon EAD-jaostoon.
Kehitetyt pelit > BS-X: Satellaview (Super Famicom)

BS Sutte Hakkun
Kehitetyt pelit > Nintendo Entertainment System

NES Open Tournament Golf
Kehitetyt pelit > Super Nintendo Entertainment System

Marvelous: Another Treasure Island
Sutte Hakkun
Sutte Hakkun Event Version
Kehitetyt pelit > Game Boy Color

Kirby's Tilt 'n' Tumble
Super Mario Bros. Deluxe
Kehitetyt pelit > Game Boy Advance

Super Mario Advance
Super Mario Advance 2: Super Mario World
Super Mario Advance 3: Yoshi's Island
Super Mario Advance 4: Super Mario Bros. 3
The Legend of Zelda: A Link to the Past the Four Swords
Kehitetyt pelit > Nintendo DS

Jam With The Band
Aiheesta muualla

IGN:n lista R&D2:lle (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Black Sabbath (albumi)

| Black Sabbath Black Sabbath |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 10. marraskuuta 1969 Trident-studiot, Lontoo 17.–18. marraskuuta 1969 Regent Sound -studiot, Lontoo
 Julkaistu:  13. helmikuuta 1970    1. kesäkuuta 1970
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): Rodger Bain
 Tyylilaji: heavy metal, hard rock, blues rock, doom metal
 Kesto: 40.36
 Levy-yhtiö:  Vertigo Records    Warner Bros. Records
Listasijoitukset
  Britannia: 8.   Saksa: 8.   Ranska: 10.   Yhdysvallat 23.
Black Sabbathin muut julkaisut
|   | Black Sabbath 1970 | Paranoid 1970 |
Black Sabbath on samannimisen brittiläisen heavy metal -yhtyeen esikoisalbumi. Se julkaistiin 13. helmikuuta 1970. Albumia pidetään ensimmäisenä "todellisena" heavy metal -albumina ja se sisältää yhtyeen klassikoihin ja tunnetuimpiin kuuluvia kappaleita, kuten nimikappaleen "Black Sabbath", "N.I.B." ja "The Wizard". Vaikkakin albumi sai julkaisunsa aikoihin kovaa kritiikkiä lehdistöltä, nousi yhtye yleisön suosikiksi niin Euroopassa kuin Pohjois-Amerikassakin ja albumi onkin myynyt myöhemmin platinalevyn arvoisesti uudella mantereella.
Albumi äänitettiin yhdessä päivässä keskellä kiertuetta. Musiikin ja kansitaiteen vuoksi yhtye liitettiin niin mustaan magiaan, okkultismiin kuin saatananpalvontaankin. Yhtyeellä itsellään ei ollut mitään tekemistä levyn kannen tai markkinoinnin kanssa. Basisti Geezer Butler on kertonut, että sanoitukset  olivat todellisuudessa varoituksia satanismista.