stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Unto Eskelinen
Toimitustöitä

Viärällä puolella lasija: valittuja juttuja Savon sanomista ; kielellinen asu Unto Eskelinen ; piirrokset Veikko Lötjönen. Kustannuskiila, Kuopio 1985
Harjannostajaeset: valittuja juttuja Savon sanomista ; sutkausten viimeistelijä Unto Eskelinen ; piirrokset Veikko Lötjönen. Kustannuskiila, Kuopio 1986
Päläpätystä: valittuja juttuja Savon sanomista ; sutkaukset muotoilleet "Hako" Ollikainen, Olavi Sormunen ja Unto Eskelinen ; piirrokset Tauno Gröndahl ja Veikko Lötjönen. Savon sanomat, Kuopio 1987
Penska matkassa: valittuja paloja Savon sanomista ; toimittanut Unto Eskelinen. Savon sanomat, Kuopio 1988
Pittuutta piisoo: valittuja juttuja Savon sanomista ; kielellisen asun viimeistellyt Unto Eskelinen ; piirrokset Veikko Lötjönen. Savon sanomat, Kuopio 1989
Omat katiskat kahtomata: valittuja juttuja Savon sanomista ; toimittanut Unto Eskelinen ; piirrokset Veikko Lötjönen. Savon sanomat, Kuopio 1990
Turpopuhuja: valittuja juttuja Savon sanomista ; lopulliseen kieliasuun saattanut Unto Eskelinen ; piirrokset Veikko Lötjönen. Savon sanomat, Kuopio 1991
Vakkoeluva: valittuja juttuja Savon sanomista ; tekstin muokannut Unto Eskelinen ; piirrokset Veikko Lötjönen. Savon sanomat, Kuopio 1991
Urve Lippus

Urve Lippus (5. maaliskuuta 1950 Tartto, Viro – 13. toukokuuta 2015 Tallinna, Viro) oli virolainen musiikkitieteilijä, Viron musiikki- ja teatteriakatemian professori ja Viron itsenäisyyden ajan musiikinhistorian tutkimuksen kantava voima.
Lippus suoritti musiikkitieteen diplomin Tallinnan konservatoriossa vuonna 1975 ja Moskovassa 1985 Tšaikovski-konservatoriossa taiteen tutkimuksen kandidaatin tutkinnon musiikkitieteessä. Väitöskirja valmistui Helsingin yliopistossa 1995, ja sen aiheena oli itämerensuomalaisten kansojen runolaulun lineaarinen ajattelu. Hänet nimitettiin 1995 Viron musiikkiakatemian musiikkitieteen professoriksi.
Lippus kuoli tulipalossa kotonaan Tallinnassa.
Trey Thompkins

| Trey Thompkins |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Howard Samuel Thompkins III
Syntynyt: 29. toukokuuta 1990 (ikä 34) Lithonia, Georgia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Lempinimi:  Trey
Pelipaikka:  iso laitahyökkääjä
Pituus:  208 senttimetriä
Paino:  111 kilogrammaa
Nyk. joukkue:  Real Madrid
Sarja:  Liga ACB
NBA-varaus:  37. varaus 2011 (Los Angeles Clippers)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2008-2011:  Georgia
Seurajoukkueet
2011-2013 2014-2015 2015-:  Los Angeles Clippers Nižni Novgorod Real Madrid
Aiheesta muualla
FIBA
Howard Samuel "Trey" Thompkins III (s. 29. toukokuuta 1990 Lithonia, Georgia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa Espanjan Liga ACB:ssa pelaavaa Real Madridia. Pelipaikaltaan 208-senttinen ja 111-kiloinen Thompkins on iso laitahyökkääjä.
Ura > Seurajoukkueura

Georgian yliopiston Bulldogs-joukkueessa yliopistokoripalloa vuosina 2008-2011 pelannut Thompkins varattiin NBA:han vuonna 2011 numerolla 37 Los Angeles Clippersin toimesta. Kaudella 2011-2012 hän pelasi NBA:ssa 24 ottelua tehden yhteensä 57 pistettä. Maaliskuussa 2013 Thompkins ja Clippers purkivat sopimuksensa.
Elokuussa 2014 Thompkins siirtyi Venäjän VTB United-liigan BK Nižni Novgorodiin. Hän debytoi kaudella 2014-2015 Euroliigassa pelaten siinä 23 ottelua. Elokuussa 2015 Thompkins siirtyi Espanjan Liga ACB:n Real Madridiin.
Ura > Maajoukkueura

Thompkins voitti Yhdysvaltain alle 19-vuotiaiden maajoukkueen kanssa ikäluokan MM-kultaa vuonna 2009 Uudesta-Seelannista.
Saavutukset > Maajoukkuetasolla

Yhdysvallat
Alle 19-vuotiaiden MM-kilpailut: kultaa (2009)
Urša Bogataj

| Urša Bogataj |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1995 (ikä 29) Ljubljana, Slovenia
Mäkihyppääjä
Seura:  SSK Costella Ilirija
Maailmancup
Kaudet:  2011-
Voitot:  3
Palkintokorokkeella:  14
 Tietolaatikko päivitetty 11. joulukuuta 2022 
| Mitalit> Maa:   Slovenia.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Slovenia.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Slovenia.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Slovenia> Mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Peking 2022 | normaalimäki |  |
|  Kultaa | Peking 2022 | sekajoukkuemäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oberstdorf 2021 | joukkuemäki |  |
Urša Bogataj (s. 7. maaliskuuta 1995 Ljubljana) on slovenialainen mäkihyppääjä ja olympiavoittaja. Hän edustaa SSK Costella Ilirija -seuraa.
Bogataj saavutti nuorten talviolympialaisissa 2012 hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa. Nuorten MM-kilpailujen joukkuemäessä hän sai kultaa 2013, hopeaa 2014 ja pronssia 2012. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli neljäs 2015, viides 2013 ja kuudes 2014.
Aikuisten MM-kilpailuissa Bogataj sijoittui 17:nneksi Val di Fiemmessä 2013. Seefeldissä 2019 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksas sekä naisten joukkuemäessä ja sekajoukkuemäessä neljäs. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa joukkuemäessä sekä oli suurmäessä yhdestoista ja normaalimäessä kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 Bogataj voitti kultaa sekä normaalimäessä että sekajoukkuemäessä.
Bogataj sijoittui 20:nneksi ensimmäisessä maailmancupin kilpailussaan Lillehammerissa joulukuussa 2011. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Schonach im Schwarzwaldissa tammikuussa 2013. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs kaudella 2017–2018. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Ljubnossa helmikuussa 2019. Viikkoa myöhemmin hän sijoittui kolmanneksi Oberstdorfissa. Kaudella 2021–2022 hän oli toinen Nižni Tagilissa ja Ljubnossa sekä kolmas Lillehammerissa, Klingenthalissa ja Ramsaussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Hinzenbachissa helmikuussa 2022. Loppukauden aikana hän oli kahdesti kolmas Lillehammerissa, kerran toinen Oslossa ja voitti kahdesti Oberhofissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas. Joulukuussa 2022 hän oli Titisee-Neustadtissa kolmas.
Thomas Elfgren

Thomas Elfgren (s. 1954) on suomalainen poliisi ja keskusrikospoliisin rikosylikomisario. Hän on tullut tunnetuksi psykologisen profiloinnin asiantuntijana, järjestäytyneen rikollisuuden torjuntayksikön päällikkönä sekä sotarikos- ja joukkotuhontatapausten tutkinnanjohtajana.
Ura

Tunnettuja Elfgrenin johdolla tutkittuja ja ratkaistuja rikostapauksia ovat olleet esimerkiksi:
Hirsalan piiritystilanne 1994
Pernajan Isnäsin murhatapaus syyskuussa 1995
Ruandalaispastori Francois Bazaramban joukkotuhontasyyte ja -tuomio 2010
Vihdin poliisimurha 2016
Sierraleonelaisen Gibril Massaquoin sotarikos-, murha- ja raiskaussyytteet 2020 (oikeuskäsittely kesken)
Eflgren on työskennellyt myös Haagin sotarikostuomioistuimen palveluksessa entisen Jugoslavian alueella tutkintaryhmän johtajana sekä rajavartiolaitoksen kouluttajana järjestäytyneen rikollisuuden ihmissalakuljetus- ja ihmiskaupan torjuntakysymyksissä.
Elfgren on suosittu asiantuntija ja kouluttaja muun muassa väkivaltarikollisten profiloinnissa ja rikostorjunnan erityismenetelmissä. Hän toimi asiantuntijana televisiosarjassa Kylmäverisesti sinun sekä rikosdokumentissa Ei vanhene koskaan Yle TV2.
Hän on kirjoittanut yhdessä Ritva Juntusen ja Kati Norpan kanssa kirjan Nuorten Lakikirja.
Poliittinen toiminta ja näkemykset

Elfgren pyrki eduskuntaan Uudenmaan vaalipiiristä RKP:n listalta eduskuntavaaleissa 2011, mutta ei tullut valituksi. Hän sai 542 ääntä. Kunnallisvaaleissa 2012 Elfgren valittiin 81 äänellä Sipoon kunnanvaltuustoon. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa eikä tullut 639 äänellä valituksi eduskuntaan Uudenmaan vaalipiiristä. Vuoden 2017 kuntavaaleissa hänet valittiin Sipoon valtuustoon 165:llä äänellä.
Vuoden 2023 vaaleissa Elfgren vaihtoi puoluetta ja oli Uudeltamaalta Vihreän liiton kansanedustajehdokkaana.
Rasmus ry palkitsi Elfgrenin vuonna 2014 rasisminvastaisella Global Family Award -palkinnolla. Elfgren oli Rasmus ry:n hallituksen jäsen vuonna 2015.
Elfgrenin mielestä kannabiksen käyttörikoksesta seuraavat rekisterimerkinnät tulisi poistaa.
Yksityiselämä

Tutkiessaan ruandalaisen pastorin Francois Bazaramban joukkotuhontasyytteitä hän vietti tutkinnanjohtajana Ruandassa viisi vuotta. Ruandassa ollessaanmilloin? Elfgren adoptoi kuusi paikallista nuorta. Hän on neljän lapsen isoisä.
Aiheesta muualla

Thomas Elfgrenin blogi Uudessa Suomessa
Torre Sacyr Vallehermoso

| Torre Sacyr Vallehermoso |
| --- | --- |
 Torre Sacyr Vallehermoso 13. elokuuta 2008
Tiedot
Sijainti:  Madrid, Espanja
Rakennettu:  2004–2008
Tila:  valmis
Tekniset tiedot
Kerroksia:  52
Korkeus
Antenni:  236 m
 SkyscraperPage.com 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Torre Sacyr Vallehermoso on  vuonna 2008 valmistunut 52-kerroksinen ja 236 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka sijaitsee Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Torni on Espanjan kolmanneksi korkein rakennus.
Torre Sacyr Vallehermoso on yksi Cuatro Torres Business Area -yrityspuiston neljästä rakennuksesta. Sen ovat suunnitelleet Carlos Rubio Carvajal ja Enrique Álvarez-Sala Walter. Rakentamisesta vastaavana yrityksenä toimii Sacyr Sau. Rakennuksessa on hotelli ja toimistotiloja, ja se on valmistettu kokonaisuudessaan betonista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Torre Sacyr Vallehermoso Wikimedia Commonsissa
Torsten Westerlund

Karl Torsten Westerlund (27. heinäkuuta 1888 Oulu – 6. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hänelle myönnettiin 1948 vuorineuvoksen arvonimi.
Westerlund tuli ylioppilaaksi 1906 ja suoritti diplomi-insinööritutkinnon Hannoverin teknillisessä korkeakoulussa 1912. Hän oli sitten assistenttina kyseisessä korkeakoulussa ja vuosina 1913–1914 Ab Karlstad Mekaniska Verkstadin insinöörinä Ruotsissa. Suomeen palattuaan Westerlund oli Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n palveluksessa konepajan insinöörinä ja vuosina 1919–1924 konepajan teknillisenä johtajana. Hän oli Suomen Gummitehtaan apulaisjohtajana 1925–1930 ja toimitusjohtajana 1930–1958. Hän toimi myös Nokian ja Suomen Kaapelitehtaan johtokunnissa 1930-luvulta alkaen.
Hänen isänsä oli musiikkikaupan perustaja R. E. Westerlund. Hänen poikansa oli Suomen Kaapelitehdas Oy:n ja vuodesta 1967 Oy Nokia Ab:n toimitusjohtaja Björn Westerlund.
Tero Järvenpää

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tero Järvenpää Osakassa 2007. |  Tero Järvenpää Osakassa 2007. |  Tero Järvenpää Osakassa 2007. |  |
Maa:   Suomi
Miesten yleisurheilu
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Hopeaa | Izmir 2005 | keihäänheitto |  |
Tero Mikael Järvenpää (s. 2. lokakuuta 1984 Tampere) on suomalainen kilpauransa päättänyt keihäänheittäjä. Järvenpään ennätys on 86,68 metriä heinäkuulta 2008. Seuratasolla Järvenpää edusti Tampereen Pyrintöä, aiemmin Parkanon Urheilijoita. Häntä valmensi isä Pentti Järvenpää.
Ura

Nuorena Järvenpää harrasti monia yleisurheilulajeja. Hän kilpaili pituushypyssä, kuulantyönnössä, kiekonheitossa, moukarinheitossa, pallonheitossa, sekä kolmi- ja viisiottelussa. Keihäänheittoon hän keskittyi 16-vuotiaana.
Järvenpää sai pronssia Debrecenin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2001 heitettyään 700 gramman keihästä 68,85. Läpimurtona kansalliselle huipulle voidaan pitää pronssia Kalevan kisoissa 2003 tuloksella 80,43. Samana vuonna hän sai hopeaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella tuloksella 73,66. Kalevan kisoissa 2004 hän sai pronssia heitettyään 78,79. Ensimmäisessä aikuisten maaottelussaan Göteborgissa 2005 hän sijoittui toiseksi.
Järvenpää sai SM-hopeaa 2006 mutta karsiutui Göteborgin EM-kilpailuissa loppukilpailusta. Lappeenrannan Kalevan kisoissa 2007 hän heitti Tero Pitkämäen jälkeen hopealle tuloksella 81,01.  Tulos ylitti sentillä Osakan MM-kisojen A-rajan ja Järvenpää valittiin MM-kisajoukkueeseen kolmanneksi keihäsmieheksi. Osakassa hän oli finaalin kahdeksas tuloksella 82,10 ollen samalla Suomen MM-joukkueen toiseksi paras urheilija keihäskultaa tuoneen Tero Pitkämäen jälkeen.
Järvenpää sijoittui kesällä 2008 Kultaisen liigan kilpailuissa toiseksi Oslossa ja Roomassa sekä kolmanneksi Berliinissä ja Zürichissä. Kalevan kisoissa hän voitti ensimmäisen aikuisten Suomen-mestaruutensa tuloksella 86,68. Pekingin olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 83,95. Pronssimitalissa Järvenpää oli kiinni viimeiselle kierrokselle saakka, jolloin Ainārs Kovals ohitti hänet. Myöhemmin samana kesänä Järvenpää voitti maaottelun keihäskilpailun Helsingissä ja sijoittui viidenneksi IAAF:n yleisurheilufinalissa. Kaudella 2009 hän jäi Kalevan kisoissa kahdeksanneksi. Berliinin MM-kilpailuissa hän oli yhdestoista. Kalevan kisoissa 2010 hän oli kuudes ja 2011 toinen.
Järvenpää ilmoitti uransa lopettamisesta kesällä 2015. Hän oli kilpaillut viimeksi vuonna 2012.
Muuta

Järvenpään isosisko Satu sai nuorten EM-hopeaa kiekonheitossa 1997.
Järvenpään sukujuuret ulottuvat Etelä-Pohjanmaalle, Isojoelle, josta hänen isänsä on kotoisin. Äiti on Parkanosta kotoisin, ja molemmilla vanhemmilla on urheilutaustaa. Tero oli kilpaurallaan 187 senttimetriä pitkä ja painoi 91 kilogrammaa. Hän opiskeli konetekniikkaa Tampereen teknillisessä yliopistossa ja teki vuonna 2015 diplomityön aiheesta "Uuden toimintatavan kehittäminen elintarvikekontaktiin tarkoitettujen liimojen vaatimustenmukaisuuden osoittamiseksi".
Saavutukset

Alle 18-vuotiaiden MM-pronssi 2001
Alle 20-vuotiaiden EM-hopea 2003
Sotilaiden MM-pronssi 2003
Universiadien hopea 2005
Kesäolympialaisten neljäs 2008
MM-kilpailuissa kahdeksas 2007
Suomen mestari 2008, SM-hopeaa 2006, 2007 ja 2011, SM-pronssia 2003 ja 2004
IAAF-rankingin 15. sija 2005
Parhaat tulokset

86,68 (1) Tampere 27.7.2008
86,49 (2) Oslo 6.6.2008
86,45 (3) Zürich 29.8.2008
85,89 (3) Kuortane 25.5.2008
84,95 (4) Doha 12.5.2006
84,53 (2) Rooma 11.7.2008
84,53 (1) Helsinki 30.8.2008
84,43 (1) Daegu 25.9.2008
84,35 (2q1) Osaka 31.8.2007
84,27 (5) Oslo 2.6.2006
Kausien parhaat heitot

2003 80,43 Helsinki 11.8.
2004 80,13 Joensuu 6.6.
2005 84,05 Göteborg 28.8.
2006 84,95 Doha 12.5.
2007 84,35 Osaka 31.8.
2008 86,68 Tampere 27.7.
2009 82,65 Pihtipudas 28.6.
2010 83,81 Lapinlahti 18.7.
2011 80,10 Turku 7.8.
2012 68,60 Tampere 10.6.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
YLE Elävä arkisto: Keihäskomeetta Tero Järvenpää[vanhentunut linkki]
Torsten Tikanvaara

Karl Torsten Tikanvaara (vuoteen 1936 Wikman; 21. kesäkuuta 1909 Pietarsaari – 26. huhtikuuta 1993) oli suomalainen diplomaatti ja varatuomari. Hän oli Genevessä YK:ssa pysyvä edustaja 1955–1959, ulkoasiainministeriön hallinnollisen osasto päällikkö 1959–1961, kaupallinen edustaja Kölnissä 1961–1964 ja suurlähettiläs Kanadassa Ottawassa 1964–1967 sekä Caracasissa ja Limassa 1967–1976.
Tve2

| Tve2 |
| --- | --- |
 OTSO2-sarjan pienveturi Suomen Rautatiemuseossa Hyvinkäällä.
Perustiedot
Tyyppi:  pienveturi
Liikennöitsijä:  Valtionrautatiet
Valmistaja:  Saalasti
Lukumäärä:  8
Valmistusvuodet:  1962–1964
Numerointi:  441–448
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  45 km/h  (20 km/h vetureilla441 ja448)
Paino:  26,6 t  (28,0 t vetureilla441 ja448)
Pituus:  7 150 mm
Pyörästön pituus:  3 100 mm
Suurin akselipaino:  13,3 t (14 t vetureilla 441 ja 448) t
Pyörän halkaisija:  960 mm
Moottori:  Deutz F12L-714
Moottorin teho:  175 hv
Tve2 on Valtionrautateiden antama tyyppimerkintä pienveturille, joita insinööritoimisto Saalasti toimitti Valtionrautateille vuosina 1962–1964. Vetureita valmistettiin Turengin sokeritehtaalla kaikkiaan 8 kappaletta. Ne olivat valmistajan mallia OTSO2 ja OTSO2/VR.
Historia

Kun Tve1-vetureiden teho osoittautui riittämättömäksi joillain liikennepaikoilla, päätti Valtionrautatiet hankkia Insinööritoimisto Saalastilta seitsemän vastaavaa, mutta tehokkaampaa pienveturia. Näistä yksi oli valmistajan mallia OTSO2, joita se oli toimittanut joillekin teollisuuslaitoksille. Loput kuusi veturia olivat valmistajan mallia OTSO2/VR. Veturit toimitettiin vuoden 1964 aikana.
Vuonna 1976 Valtionrautatiet hankki vielä yhden käytetyn OTSO2-veturin, joka oli aikaisemmin ollut käytössä Oy Kaukas Ab:n käytössä Lappeenrannassa. Oston yhteydessä sitä paranneltiin mm. hytin osalta.
Tekniikka

Tve2-veturit olivat rakenteeltaan ja mitoiltaan lähes täysin samanlaisia kuin Tve1-veturit. Suurimmat erot olivat Tve2-sarjan suurempi paino ja tehokkaampi Deutzin 175 hv:n ilmajäähdytteinen dieselmoottori. Veturit 441 ja 448, jotka ovat sarjan ainoat OTSO2-tyyppiset veturit, eroavat muista lähinnä vaihteistoltaan. Se antaa niille suurimmaksi nopeudeksi vain 20 km/h, kun se muilla on 45 km/h. Joidenkin vetureiden kyljissä oli tosin myöhemmin ilmoitettu suurimmaksi nopeudeksi 50 km/h.
Käyttö

Tve2-veturit olivat käytössä pääasiassa konepajoilla ja varikoilla sekä sellaisilla liikennepaikoilla, joille Tve1:n teho ei ollut riittävä. Kaikki VR:n käytössä olleet veturit on hylätty viimeistään 1990-luvulla. Viimeinen VR:n käytössä ollut Tve2 työskenteli Pohjankurussa. Nykyään vetureita on museoituina ainakin Hyvinkäällä ja Porvoossa.
Tve3

| Tve3 |
| --- | --- |
 Tve3-vaihtoveturi Haapamäellä museoituna
Perustiedot
Tyyppi:  dieselvaihtoveturi
Liikennöitsijä:  Valtionrautatiet
Valmistaja:  Valmet
Lukumäärä:  41
Valmistusvuodet:  1953–1960
Numerointi:  451–487, 491–495
Lempinimi:  Veivari, Voivoi
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  30 km/h
Paino:  40 t
Pituus:  7 650 mm
Pyörästön pituus:  2 600 mm
Suurin akselipaino:  13,3 t
Pyörän halkaisija:  960 mm  (uutena)
Moottori:  GM 12107
Moottorin teho:  260 kW
Tve3 oli Valtionrautateiden antama tyyppimerkintä Valmetin vuosina 1953–1960 valmistamille vaihtovetureille. Alun perin veturit saivat tyyppimerkinnän Vv13. Tyyppimerkintä Tve3 tuli käyttöön vuonna 1972.
Historia

Vuonna 1952 Valtionrautatiet tilasi Valmetilta kaksi keskiraskaaseen vaihtotyöhön soveltuvaa veturia. Ne olivat tyyppiä Move51h, jota Valmet oli toimittanut useille teollisuuslaitoksille. Veturit osoittautuivat tehtäväänsä hyvin soveltuviksi, ja niitä tilattiin lisää useassa erässä. Viimeiset veturit valmistuivat vuonna 1960. Nämä veturit saivat aluksi tyyppimerkinnän Vv13.
Vertaillakseen hydraulista ja mekaanista voimansiirtoa, tilasi Valtionrautatiet vuonna 1953 viisi mekaanisella voimansiirrolla varustettua veturia tyyppiä Move51m. Hydraulinen voimansiirto osoittautui kuitenkin käytössä edullisemmaksi, eikä Move51m-sarjaa tilattu enää lisää. Mekaanisella voimansiirrolla varustetut veturit saivat aluksi tyyppimerkinnän Vv14, mutta vuonna 1960 sekä Vv13- että Vv14-veturit saivat yhteisen sarjamerkinnän Tve3.
Veturit olivat käytössä eri puolilla rataverkkoa keskiraskaassa vaihtotyössä. Move51m-sarjan veturi olivat käytössä pääosin Haminassa. Veturit syrjäyttivät aiemmat Vk-, Sk- ja Tk1–2-sarjojen höyryveturit. Vetureiden pienestä huippunopeudesta johtuen niitä käytettiin linja-ajossa vain lyhyillä matkoilla.
Tekniikka

Veturin runko oli hitsattu teräslevyistä. Painon lisäämiseksi on sen päätypalkeissa lisäpainot. Ohjaamo sijaitsi veturin takaosassa, ja sen edessä oli konesuoja. Vanhemmat veturit poikkeavat ulkonäöltään uudemmista, sillä veturista 468 alkaen hytti- ja konehuonerakennetta muutettiin. Helpoiten nämä erottaa konesuojasta; vanhemmissa vetureissa konesuojan etuosa oli viisto (tästä juontuu nimitys silitysrauta), kun taas uudemmissa se oli pystysuora. Vetureista osa maalattiin alun perin vihreiksi, mutta sittemmin niitä maalattiin normaaleihin Valtionrautateiden punakeltaisiin väreihin.
Veturissa oli 350 hevosvoiman kaksitahtinen GM-kaksoisdieselmoottori. Move51h-sarjan veturit oli varustettu hydraulisella ja Move51m-sarjan veturit mekaanisella voimansiirrolla. Voima välitettiin vaihteistosta veturin takaosassa sijaitsevalle sokkoakselille, josta edelleen kytkintankojen välityksellä pyöriin. Vetureiden suurin nopeus oli 30–35 km/h. Vetureissa oli Westinghousen ilmajarru sekä mekaaninen käsijarru.
Hylkäys

Kaikki Valtionrautateiden omistamat veturit on hylätty 1990-luvulla, jolloin niiden käyttö oli jo erittäin vähäistä. Joitain vetureita on teollisuuslaitosten käytössä sekä museovetureina.
Urve Palo

| Urve Palo |
| --- | --- |
 Palo toukokuussa 2017
Viron yrittäjyys- ja informaatioteknologiaministeri
 Ratasin I hallitus 23.11.2016–22.8.2018  
Edeltäjä:  Liisa Oviir
Seuraaja:  Rene Tammist
Viron yrittäjyysministeri
 Rõivasin II hallitus 9.4.2015–14.9.2015  
Edeltäjä:  Anne Sulling
Seuraaja:  Liisa Oviir
Viron talous- ja rakenneministeri
 Rõivasin I hallitus 26.3.2014–9.4.2015  
Edeltäjä:  Juhan Parts
Seuraaja:  Kristen Michal
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1972 (ikä 52) Haapsalu
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraattinen puolue
Aiheesta muualla
www.urvepalo.ee
Urve Palo (s. 10. heinäkuuta 1972 Haapsalu) on virolainen poliitikko sosiaalidemokraattisesta puolueesta.
Palo toimi etnisten kysymysten ministerinä Andrus Ansipin toisessa hallituksessa 1. huhtikuuta 2007 alkaen. Hänet ja kaksi muuta sosiaalidemokraattia erotettiin hallituksesta 21. toukokuuta 2009.
Helmikuussa 2014 Andrus Ansip ilmoitti eroavansa pääministerin tehtävistä, minkä seurauksena istuva hallitus hajotettiin. Uusi hallitus muodostettiin reformipuolueen ja sosiaalidemokraattisen puolueen välille, ja se jatkaa vuoden 2015 vaaleihin saakka. Sosiaalidemokraatit ilmoittivat Palon nousevan hallituksen talous- ja rakenneministeriksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urve Palo Wikimedia Commonsissa
Urve Palon kotisivut (viroksi)
Ulrich Boom

Ulrich Boom

Ulrich Boom (s. 25. syyskuuta 1947) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Paul-Werner Scheele vihki hänet 27. heinäkuuta 1983 diakoniksi ja 25. helmikuuta 1984 papiksi Würzburgin hiippakuntaan.
6. joulukuuta 2008 Boom sai nimityksen Würzburgin vihkipiispaksi ja Sullectumin titulaaripiispaksi. Hänet vihittiin piispaksi 25. tammikuuta 2009. Pääkonsekraattorina toimi Friedhelm Hofmann, jota avustivat Scheele ja Helmut Bauer.
Ulrica Lindström

| Mitalit> Maa:  Ruotsi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Ruotsi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Ruotsi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:  Ruotsi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Salt Lake City 2002 | jääkiekko |  |
Annelie Ulrica Lindström (s. 30. maaliskuuta 1979 Örnsköldsvik, Ruotsi) on ruotsalainen maajoukkuetasolla 1990- ja 2000-luvuilla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Hän pelasi Ruotsin naisten jääkiekkomaajoukkueessa olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa 2002 Salt Lake Cityssä, jolloin Ruotsin joukkue saavutti pronssia. MM-kilpailuissa hän edusti maajoukkuettaan Suomessa 1999, Kanadassa 2000 sekä Yhdysvalloissa 2001. Seuratasolla Lindström edusti MODO Hockeytä ja Brynäs IF:tä Ruotsin naisten toiseksi ylimmällä ja ylimmällä jääkiekkosarjatasolla.
Tholos

Tholos (m.kreik. θόλος) on eräistä historiallisista rakennelmista ja rakennuksista käytetty nimitys. Varhaiset tholokset olivat Lähi-idän taloja, joissa kupolikattoiseen osaan vei pitkulainen suorakaiteen muotoinen eteinen. Muinaiskreikkalaiset ja näiden edeltäjät minolaiset ja mykeneläiset rakensivat myöhemmin tholoksia Kreetalle, Kreikkaan ja Etelä-Espanjaan. Näissä kivillä tai maalla peitettyyn hautakupoliin vie suora käytävä. Klassisessa kreikkalaisessa arkkitehtuurissa tholos on tyypillisesti pyöreä temppeli tai muu rakennus.