stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Donna (nimi)

| Donna |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Madonna
Infobox OKNimi-testi OK: 
Donna on naisen etunimi. Se tarkoittaa italiassa ’naista’ tai ’rouvaa’. Nimi on lyhentymä etunimestä Madonna, jossa alkuosan merkitys on ’minun’. Madonna-nimitys viittaa Neitsyt Mariaan.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Donna on joulukuuhun 2024 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 150–160 naisella. Nimeä ei ole otettu almanakkaan, mutta se on päässyt mukaan koirien (12. tammikuuta), kissojen (8. helmikuuta) ja hevosten (8. helmikuuta) nimipäiväluetteloihin.
Tunnettuja Donnia

Donna Arima (1934–2020), suomalainen iskelmä- ja jazzlaulaja
Donna Brown (s. 1955), kanadalainen oopperalaulaja
Donna De Varona (s. 1947), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Donna D’Errico (s. 1968), yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä
Donna Fraser (s. 1972), brittiläinen pikajuoksija
Donna Gurr (s. 1955), kanadalainen uimari ja olympiamitalisti
Donna Haraway (s. 1944), yhdysvaltalainen tekniikan tutkija ja feminismin teoreetikko
Donna-Marie Hartley (1955–2013), brittiläinen pikajuoksija ja olympiavoittaja
Donna Karan (s. 1948), yhdysvaltalainen muotisuunnittelija
Donna Leon (s. 1942), yhdysvaltalainen kirjailija
Donna Lewis (s. 1973), walesilainen laulaja
Donna Mills (s. 1940), yhdysvaltalainen näyttelijä
Donna Quinn-Brown (s. 1963), australialainen koripalloilija
Donna Reed (1921–1986), yhdysvaltalainen näyttelijä
Donna Simpson (s. 1967), yhdysvaltalainen, maailman lihavimpiin kuuluva henkilö
Donna Strickland (s. 1959), kanadalainen Nobel-palkittu fyysikko
Donna Summer (1948−2012), yhdysvaltalainen laulaja
Donna Tartt (s. 1963), yhdysvaltalainen kirjailija
Donna Vekić (s. 1996), kroatialainen tennispelaaja
Donna Weinbrecht (s. 1965), yhdysvaltalainen freestylehiihtäjä ja olympiavoittaja
Donna Wilkes (s. 1959), yhdysvaltalainen näyttelijä
Donna Williams (1963–2017), australialainen kirjailija, luennoitsija ja laulaja-lauluntekijä
Kuvitteellisia Donnia

Donna Paukku, päähenkilö samannimisessä televisiosarjassa
Donna Troy, Ihmetyttö, supersankaritar DC Comicsin sarjakuvissa
Eino Leinon rintakuva

Eino Leinon rintakuva on Sofia Saaren vuonna 2021 tekemä muistomerkki nuoresta noin 20-vuotiaasta kirjailija Eino Leinosta. Näköisveistos sijaitsee Eino Leino -talon pihassa Kajaanissa. Saari kertoo pyrkineensä tuomaan teoksessa esille nuoren Leinon persoonaa: "Rakkaus, runoilijan kutsumus ja toisaalta häivähdys yhteiskunnallista ajattelua siinä hetkessä, näkemystä. Hymyilevä Apollo." Teoksesta on tehty kaksi valosta, toinen lahjoitettavaksi Roomaan Italiaan.
Ukonlintu ja virvaliekki

Ukonlintu ja virvaliekki (Eino Leino -patsas) on Jouko Toiviaisen vuonna 1978 tekemä veistos Paltamossa Eino Leino -puistossa Kiehimäjoen rannassa. Veistos pystytettiin Paltamossa syntyneen kirjailija Eino Leinon 100-vuotissyntymävuoden kunniaksi.
Veistoksen nimi juontuu Leinon runosta kokoelmassa Helkavirsiä 2. Toiviainen on kuvannut abstraktissa veistoksessa Leinon luomisvoimaa ja työtä. Veistoksen juurella on Leinon muotokuva ja jalustassa on säe Väinämöisen laulusta:
Maria Saksi-Coburg-Gotha

Romanian kruununprinsessa Maria Saksi-Coburg-Gotha vuonna 1908
Ferdinand I:n ja Maria avioliittonsa solmimisen jälkeen vuonna 1893
Maria Saksi-Coburg-Gotha (Marie Alexandra Victoria, myös Romanian Maria ja Edinburghin Maria); (29. lokakuuta 1875 Kent, Yhdistynyt kuningaskunta – 18. heinäkuuta 1938 Sinaia, Romania) oli englantilainen prinsessa, Romanian viimeinen kuningatar ja kuningas Ferdinand I:n puoliso.
Suku

Marie Alexandra Victoria syntyi Britannian kuningasperheeseen ja hänen arvonimensä oli Edinburghin prinsessa. Hänen isänsä oli Edinburghin herttua, vuodesta 1893 Saksi-Coburg-Gothan herttua Alfred, joka oli kuningatar Viktorian ja prinssi Albertin toiseksi vanhin poika ja äitinsä suuriruhtinatar Maria Aleksandrovna Romanova, joka oli keisari Aleksanteri II:n ja keisarinna Maria Aleksandrovnan kolmanneksi vanhin lapsi. Hänellä oli neljä sisarusta, joista Victoria Melita avioitui suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš Romanovin kanssa.
Avioliitto ja jälkeläiset

Osa Marien omaisista vieroksui tulevaa kaukaista sekä epävarmaa hallituspaikkaa, jossa seuraelämä ja sivistys olisi vähäistä. Kun pariskunta oli virallisesti kihloissa, Marien isoäiti kuningatar Viktoria kirjoitti toiselle lapsenlapselleen, Hessenin ja Reinin prinsessa Victorialle, että "[Ferdinand] on mukava ja vanhemmat ovat viehättäviä – mutta maa on hyvin epävarma ja Bukarestin seurapiirien moraalittomuus on melkoisen kauheaa. Tietysti avioliitto viivästyy, koska Missy täyttää 17 vasta lokakuun lopussa!"
Maria avioitui Romanian saksalaissyntyisen kruununprinssi Ferdinandin kanssa 10. tammikuuta 1893 tämän kotipaikassa Sigmaringenin linnassa kolmessa eri vihkiseremoniassa: yksi siviili-, yksi katolinen (Ferdinandin uskonto) ja yksi anglikaaninen seremonia.
Heille syntyi kuusi lasta:
Romanian kuningas Karol II (15. lokakuuta 1893 – 4. huhtikuuta 1953), avioitui (1) 1918 Ioana Maria Valentina "Zizi" Lambrinon (1898–1953) kanssa; poika Mircea Gregor Carol Lambrino, avioliitto mitätöitiin; avioitui (2) 1921 Kreikan ja Tanskan prinsessa Helenan (1896–1982 kanssa); poika Romanian kuningas Mikael I; avioitui (3) 1947 Elena "Magda" Lupescun (k. 1977) kanssa, ei jälkeläisiä
Kreikan kuningatar Elisabeth (12. lokakuuta 1894 – 15. marraskuuta 1956), avioitui 1921 Kreikan kuningas Yrjö II:n (1890–1947) kanssa, avioero 1935, ei jälkeläisiä
Jugoslavian kuningatar Maria (6. tammikuuta 1900 – 22. kesäkuuta 1961), avioitui 1922 Jugoslavian kuningas Aleksanteri I:n (1888–1934) kanssa; kolme lasta, joista yksi Jugoslavian kuningas Pietari II
Prinssi Nikolai (18. elokuuta 1903 – 9. kesäkuuta 1978) avioitui (1) 1931 Ioana Dolettin (1902/9–1963) kanssa, ei jälkeläisiä; avioitui (2) 1967 Thereza Lisboa Figueira de Mellon (1913–1997) kanssa, ei jälkeläisiä
Prinsessa Ileana (5. tammikuuta 1909 – 21. tammikuuta 1991), avioitui (1) 1931 Itävalta-Toscanan arkkiherttua Antonin (1901–1987) kanssa; kuusi lasta; avioitui (2) 1953 tohtori Stefan Issarescun (1906–2002) kanssa, ei jälkeläisiä
Prinssi Mircea (3. tammikuuta 1913 – 2. marraskuuta 1916) kuoli kolmivuotiaana
Kuningatar

Ferdinand nousi Romanian valtaistuimelle vuonna 1914 ja Maria otti tarmokkaasti osaa hallitusasioihin. Hallituskauden alku tuli olemaan ensimmäisen maailmansodan sävyttämää, mutta liittyminen sotaan ympärysvaltojen puolelle elokuussa 1916 toi Romanialle sodan loppuvaiheessa suuret lisäalueet.
Ferdinand kuoli suolistosyöpään 61-vuotiaana vuonna 1927 ja Marian vaikutusmahdollisuudet pienenivät lähes olemattomiin. Seuraavat Romanian kuninkaat eivät kuitenkaan avioituneet, joten Maria jäi maan viimeiseksi kuningattareksi. Marian pojan Carol II:n puoliso prinsessa Helenan titteli vuosina 1940-1947 oli kuningataräiti.
Kuningataräiti Maria kuoli 62-vuotiaana maksakirroosiin heinäkuussa 1938 Pelișorin linnassa, Sinaiassa. Hänet on haudattu Curtea de Argeșin luostarin katedraaliin Argeșin maakuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maria Saksi-Coburg-Gotha Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola 2  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  Musée d'Orsay 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Pukkilan seurakunta

| Pukkilan seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Pukkilan kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta
Rovastikunta:  Porvoon rovastikunta
Pääkirkko:  Pukkilan kirkko
Perustettu:  1896
Kirkollisvero:  1,85 %
Kirkkoherra:  Hannu Pöntinen
Pukkilan seurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pukkilan seurakunta oli vuosina 1896–2024 toiminut seurakunta Uudellamaalla, Pukkilan kunnassa. Seurakunta kuului Helsingin hiippakunnassa Porvoon rovastikuntaan. Kirkkoherrana viimeinen kirkkoherra oli Hannu Pöntinen. Vuonna 2018 seurakunnassa oli 1 373 jäsentä.
Pukkilan evankelis-luterilaisen seurakunnan nykyisen kolmannen kirkon eteisessä on museoesineistä koostuvat näyttely.
Vuoden 2025 alussa Pukkilan seurakunta yhdistyi Askolan seurakunnan kanssa uudeksi Askolan–Pukkilan seurakunnaksi.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Pukkilan seurakunnan kirkkoherroina:
1900–1909: Johan Ivar Wallenius
1910–1923: Adolf Werner Kyrö
1923–1932: Toivo Emil Aaltio
1932–1962: Verner Anselm Urhonen
1962–1964: Urho Poikolainen
1965–1971: Eero Pietola
1972–1976: Veikko Pentikäinen
1976–: Pentti Anttila
–2024: Hannu Pöntinen
Pukkilan kirkko

| Pukkilan kirkko>  |
| --- | --- |
 Pukkilan kirkko vuonna 2014
Sijainti:  Keskustie 25, Pukkila
Koordinaatit:  60°38′49.3″N, 025°35′05.6″E
Seurakunta:  Askolan–Pukkilan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1814
Suunnittelija:  Mats Åkergren
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  n. 600
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Pukkilan kirkko on kuuluisan kirkonrakentajan Mats Åkergrenin rakentama 1814. Porvoonjokilaaksossa sijaitsevan Pukkilan toinen kirkko seisoo pienellä mäellä. Puukirkko on muodoltaan erivartinen, sisäviisteinen ristikirkko. Pääsisäänkäynnin yläpuolella kohoaa tapulimainen kellotorni, jonka kellot ovat 1700-luvulta. Runkohuoneen ristikeskusta koristaa kattoratsastaja.
Kirkon muutoskorjauksissa alkuperäinen asu on osin kadonnut. Ensimmäinen peruskorjaus tehtiin 1885. Nykyinen kiinteä sisustus ja sisäasu ovat pääosin 1914 Ilmari Launiksen johdolla tehdystä korjauksesta. Barokkityylinen saarnatuoli vuodelta 1689 on siirretty Pukkilan ensimmäisestä kirkosta. Ensimmäiset urut Pukkilan kirkkoon saatiin 1901. Nykyiset urut ovat vuodelta 1991 ja niissä on 17 äänikertaa, 2 sormiota sekä jalkio.
Kirkkoa ympäröi hautausmaa. Kirkon lähellä on kaksi vanhaa pitäjänmakasiinia, joista toisessa, 1837 rakennetussa, on kotiseutumuseo. Viereisen, 1780-luvulla rakennetun pappilan nykyasu on vuodelta 1842.
Pukkilan kirkko vuonna 2015
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pukkilan kirkko Wikimedia Commonsissa
Pukkilan kirkko
Pukkilan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Pukkila
| --- | --- |
Kylät:  Kantele  Kirkonkylä  Savijoki  Syvänoja  Torppi 
Järvet ja joet sekä voimalaitospadot:  Kanteleenjärvi  Naarkoski  Syvänojan ylikoski 
Rakennukset ja rakennelmat sekä muistomerkit:  Koivulinna  Pukkilan kirkko 
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Varpaisjärven kirkko

| Varpaisjärven kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Lapinlahti
Koordinaatit:  63°21′27″N, 027°45′23″E
Seurakunta:  Lapinlahden–Varpaisjärven seurakunta
Rakentamisvuosi:  1904
Suunnittelija:  Josef Stenbäck
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  1100
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Varpaisjärven kirkko päädystä kuvattuna.
Varpaisjärven kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema kirkko Varpaisjärven taajamassa Lapinlahdella. Harmaagraniittinen kirkko on rakennettu 1904. Kirkossa on tiiliholveja.
Muodoltaan kirkko on toisvartinen tornillinen ristikirkko. Kirkon päädyissä on pyöreät, jugendille tyypilliset paraabelikaariset puoliympyrän muotoiset ikkunat. Kansallisromantiikkaan viittaa taas epäsymmetrinen pohjakaava sekä kotimaasta saatu rakennusmateriaali.
Takaosassa kirkkosalia on urkulehteri. Urut ovat Kangasalan urkutehtaan 1936 rakentamat 19+3-äänikertaiset kaksisormioiset pneumaattiset urut. Istumapaikkoja on 1 100 ja pinta-alaa 390 neliömetriä. Varpaisjärven kirkko on toiseksi suurin Josef Stenbäckin suunnittelemista, Suomessa sijaitsevista  luonnonkivikirkoista (suurin on Nilsiän kirkko).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varpaisjärven kirkko Wikimedia Commonsissa
Varpaisjärven kirkko
Varpaisjärven kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Pyhän Mikaelin kirkko (Q14827498)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Lapinlahti
sijainti: Varpaisjärven kirkonkylä
katuosoite: Kauppatie 12, 73200 Varpaisjärvi
koordinaatit: 63°21′27″N 27°45′23″E﻿ / ﻿63.35762°N 27.75629°E﻿ / 63.35762; 27.75629
Pauli Salonen (sanoittaja)

Pauli Salonen Leningradissa 1971
Pauli Tapio Salonen (12. kesäkuuta 1923 Heinola – 1987 Helsinkilähde?) oli sanoittaja ja Suomen Kommunistisen Puolueen tiedotussihteeri. Päätoimensa ohella hän teki paljon laulutekstejä.
Salonen toimi SKP:n tiedotuksessa muun muassa Ville Pessin alaisena. Kahtiajakautuneessa puolueessa hän edusti enemmistöläistä (saarislaista) siipeä. 1980-luvulla hän oli Yhteistyön Kirjapainon henkilöstöpäällikkönä .
Sanoittajana Salonen erikoistui neuvostoliittolaisiin lauluihin vaikka ei osannut venäjää. Suorasanaiset käännökset hänelle teki Riitta Suhonen, ja Salonen kirjoitti niiden pohjalta suomenkieliset laulutekstit .Yksi ensimmäisiä oli ”Rakastan sinua, elämä” (Я люблю тебя, жизнь, säv. Eduard Kolmanovski). Sen levytti Georg Ots 1962, mutta varsinaiseen suosioon se nousi Kauko Käyhkön laulamana seuraavana vuonna. Tätä seurasivat  muun muassa ”Ilta Volgalla” (Сормовская лирическая, säv. Boris Mokrousov), jonka levytti  Georg Ots 1962, myöhemmin Jaakko Ryhänen, ”Moskovan valot” (Московские окна, säv. Tihon Hrennikov), jonka levytti ensin Reijo Taipale 1965, myöhemmin Georg Ots, sekä ”Mä mistä löytäisin sen laulun” (А где мне взять такую песню, säv. Grigori Ponomarenko), jonka levytti Merja Rantamäki 1975.
Salonen toimi vuodesta 1965 alkaen yhtenä Toivo Kärjen tärkeimmistä sanoittajista. Yhteistyön tuloksena syntyivät muiden ohessa ”Miksi puhelin ei soi”  (Umberto Marcato 1965), ”Tallinnan laulu”  (Esko Rahkonen 1966), ”Kaupungin illassa yksin”  (Paula Koivuniemi 1969), ”Rantaa riittää”  (Finn Trio 1969), "Leningrad" (Tapio Rautavaara / Georg Ots 1972), ”Koitere, Karjalan helmi” (Pasi Kaunisto 1972), ”Heila Heinolasta” (Tapio Rautavaara 1974), ”Villit linnut” (Stemma-kuoro 1982), ”Jospa kertoa voisin sen” (Teuvo Oinas 1987), Kärjen eläessä kaikkiaan 44 levytettyä tekstiä. Kärjen kuoltua 1992 niitä on levytetty vielä useita, esimerkkeinä  ”Metsä on ystäväsi”  (Pentti Koskimaa 2018), ”Kulje metsään” (Mia Leivo 2019) ja ”Olin siellä kerran minäkin” (Raimo Salo 2021), ja jäämistössä on vielä levyttämätöntä materiaalia.
Muita kuin Kärjen säveltämiä Salosen sanoittamia suomalaisia kappaleita ovat muun muassa ”Tien tarina” (Marion Rung 1963, säv. Eino Hurme), ”Yksinäinen pihlaja”  (Tamara Lund 1965, säv. Jaakko Borg) ja ”Viimeinen savotta” (Pentti Kumpulainen 1981, säv. Ilpo Mäkelä).
Salosen sanoitustuotanto on ollut hajallaan eri artistien albumeilla, mutta Finnlevy julkaisi vuonna 1977 LP-levyn "Rantaa riittää - Pauli Salosen lauluja vuosien varrelta". Levyn takakansitekstissä M.O. Kanerva kirjoittaa: "Eräässä mielessä tätä levyä voidaan pitää harvinaisuutena. Sitä ei ole omistettu esiintyvälle taiteilijalle, kuten yleensä on tapana tehdä. Tällä kertaa oman levynsä saa taustavoima. Se on omistettu sanoittajalle - Pauli Saloselle"
1970-luvun alkupuolella Salonen ja Kärki tekivät yhdessä useita matkoja silloiseen Neuvosto-Karjalaan. Salosen Neuvostoliitto-yhteyksien ansiosta he onnistuivat käymään alueilla, joille ei normaalisti ollut pääsyä.
Nirvanpirtti

| Nirvanpirtti |
| --- | --- |
Osoite:  Piilinkatu 11
Sijainti:  Koivistonkylä, Tampere
Valmistumisvuosi:  1950
Purkuvuosi:  1980-luvun loppu
Suunnittelija:  Erkki Mäkelä
Rakennuttaja:  Nirvanlinna Oy
Runkorakenne:  lauta
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosluku:  1
Kerrosala:  186 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nirvanpirtti oli Tampereen Koivistonkylän kaupunginosassa sijainnut työväentalo.
Historiaa

Nirvanpirtin rakensi vuonna 1950 Nirvanlinna Oy. Talo rakennettiin talkoilla. Nirvanlinna Oy:n suurimpia osakkeenomistajia olivat Suomi–Neuvostoliitto-Seuran Koivistonkylän osasto (25 %) ja Suomen Kommunistisen Puolueen Koivistonkylän osasto (20 %). Lisäksi omistajina oli 20 muuta järjestöä ja yli 120 yksityishenkilöä, joista useimmat omistivat yhden osakkeen. Vuonna 1986 yhtiö myi tontin vuokraoikeuksineen, ja toiminta talolla loppui. Paikalle rakennettiin asuintaloja vuonna 1990.
Rakennus

Talon suunnitteli Erkki Mäkelä vuonna 1946. Se oli yksikerroksinen, ja sen pinta-ala oli 186 m². Talo rakennettiin laudoista, katto oli huopaa. Sisäkatto ja sisäseinät vuorattiin pahvilla. Talossa oli juhlasali, keittiö, eteinen ja huoneen ja keittiön asunto. Siinä ei ollut vesijohtoa, viemäriä tai wc:tä, ja se oli jo 1980-luvun alussa huonokuntoinen.
Toimintaa työväentalolla

Talolla järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa ja juhlia, ja sitä myös vuokrattiin ulkopuolisille.
Toivakan kirkko

| Toivakan kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Toivakka
Koordinaatit:  62°06′00″N, 026°05′20″E
Seurakunta:  Jyväskylän seurakunta
Rakentamisvuosi:  1882
Suunnittelija:  L. I. Lindqvist
Materiaali:  puu
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Toivakan kirkko on Jyväskylän seurakunnan kirkko Toivakassa.
Päätytornillinen pitkäkirkko rakennettiin arkkitehti L. I. Lindqvistin suunnitelmien mukaan vuosina 1879–1882. Kellotapuli on valmistunut aiemmin vuonna 1871. Tyyliltään kirkko edustaa uusgotiikkaa. Toivakan kirkko sijaitsee Syrjäharjulla, josta sen torni erottuu kirkonkylän halki kulkevalle päätielle.
Kirkko korjattiin 1920-luvulla arkkitehti Alvar Aallon johdolla. Aalto suunnitteli kirkkoon myös kirkkoesineistöä. Aallon käsialaa olivat kirkon katon aiemmat maalaukset, kattokruunu, saarnatuolin koristelu, kaksi takorautaista kynttilänjalkaa, valaisimet ja kynttilät. Lisäksi Alvar Aalto on piirtänyt alttaritaulun yläpuolella olevan lasimaalauksen, joka on edelleen kirkossa nähtävillä. Vuonna 1973 toivakkalainen taiteilija Pellervo Lukumies maalasi kirkon erikoiset kattomaalaukset. Maalauksissa esimerkiksi Jeesus esitetään pukeutuneena muotivaatteisiin. Nykyään poptaiteen ja Raamatun ja Kalevalan pohjalta luodut maalaukset ovat Toivakan matkailuvaltti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toivakan kirkko Wikimedia Commonsissa
Toivakan kirkko
Toivakan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Toivakan kirkon kattomaalauksista (Arkistoitu – Internet Archive). Pirkko Tamminen 2013. PDF. Viitattu 3.1.2014.
Hoikkala, Hannamari: Kun enkeli sai ylleen muotitakin 27.11.2018. Yleisradio Oy. Viitattu 27.11.2018.
Mikkonen, Nadja: Kaikki mahtuvat taivaaseen 14.9.2019. Yleisradio Oy. Viitattu 1.1.2025.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Toivakan kirkko (Q15986524)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Toivakka
sijainti: Toivakan kirkonkylä
katuosoite: Salomonin tie 5, 41660 Toivakka
koordinaatit: 62°06′N 26°05′E﻿ / ﻿62.1°N 26.09°E﻿ / 62.1; 26.09
Panu Patomäki

| Panu Patomäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1949 Heinola, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  Kuvanveistäjä
Panu Pellervo Patomäki (s. 19. maaliskuuta 1949 Heinola) on suomalainen kuvanveistäjä.
Patomäki kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulua vuosina 1970–1973. Hänen debyyttinsä taiteilijana oli Mikkelissä 1972. Hänen veistoksiaan on esillä useissa julkisissa paikoissa. Hänen vanhempansa ovat tilanomistaja Yrjö Patomäki ja Eila Patomäki (o.s. Jaramo). Hänen puolisonsa on Sirpa Patomäki ( o.s. Saarinen) ja heillä on kolme lasta.
Julkiset teokset

Rafael Paasio -reliefi, Turun työväentalo 1976
Suihkukaivoveistos Kesä, Moision sairaala, Mikkeli 1977
Keinu , Mikkeli 1982
Veistos on hankittu Mikkelin läänin 150-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1982. Patsas on sijoitettu Mikkelin virastotalon edustalle ja tunnetaan myös nimellä "Tulevaisuus" ja sen on valtion kustantama taideteos. Silloinen maaherra Uki Voutilainen on patsaan kummi ja nimenantaja. Juhlallisessa paljastustilaisuudessa vierailevana puhujana oli ministeri Kaarina Suonio.
Rafael Paasio -reliefi, Uudenkaupungin työväentalo 1982
Käsinseisonta, Kymenkartanon koulu, Heinola 1983
Lentoon, Reumasäätiön sairaala, Heinola 1983
Liikunnan pyörteissä, Heinolan Säästöpankki 1983
Tasapaino, Suomen Yhdyspankki, Heinola 1984
Eero Lehtosen muistopatsas, Mikkelin urheilupuisto 1984
Kotiseutu, Heinolan Osuuspankki 1985
Puusta, Sysmän Osuuspankki 1985
Liikettä, Juvan virastotalo 1986
Omille siivilleen -reliefi, Moision sairaala, Mikkeli 1991
Urheilu-reliefi, Vierumäen koulu 1994
Työläisäiti, Helsinki 1996
Sopusointu-reliefi, Enso Oy, Heinolan Flutingtehdas 1997
Kuvia julkisista teoksista

Kesä, 1977, Mikkeli.
Rafael Paasio -reliefi, 1981, Uusikaupunki.
Keinu, 1982, Mikkeli.
Liikunnan pyörteissä, 1983, Heinola.
Lentoon, 1983, Heinola.
Käsinseisonta eli Leikkiviä lapsia, 1983, Heinola.
Eero Lehtosen patsas, 1984, Mikkeli.
Liikettä, 1987, Juva.
Omille siivulleen, 1991, Mikkeli.
Työläisäiti, 1996, Helsinki
Valliherra I, 2005, Heinola.
Valliherra II, 2006, Heinola.
Helvi Honka, 2007, Kouvola.
Uittomiehet, 2007, Heinola.
Pertunmaan kirjaston julkisivuteos, 2000-luku, Mäntyharju.
Kustaa Vaasa (täsmennyssivu)

Kustaa Vaasa voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kustaa Vaasa (1496–1560), Ruotsin kuningas
Kustaa Eerikinpoika Vaasa (1568–1607), Ruotsin kruununprinssi
Kustaa, Vaasan prinssi (1799–1877), Ruotsin kruununprinssi
Kustaa Vaasa, Suomessa 1939–1943 ilmestynyt äärioikeistolainen lehti
Kustaa Vaasa (Gustav Vasa), August Strindbergin näytelmä vuodelta 1899
Kustaa Vaasa (Gustaf Wasa), kaksiosainen ruotsalainen mykkäelokuva vuodelta 1928
Kustaa Vaasa, suomalainen televisionäytelmä vuodelta 1969
Kustaa Vaasa, tšekkiläisen Leopold Koželuhin säveltämä ooppera 1800-luvun alusta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kustaa Vaasa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Askolan seurakunta

| Askolan seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Askolan kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta
Rovastikunta:  Porvoon rovastikunta
Pääkirkko:  Askolan kirkko
Perustettu:  1865
Jäsenmäärä:  3 605 (2021)
Kirkollisvero:  1,75 %
Kirkkoherra:  
Askolan seurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Askolan seurakunta oli vuosina 1896–2024 toiminut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka kuului Helsingin hiippakuntaan ja Porvoon rovastikuntaan.
Askolan seurakunta erotettiin Porvoon seurakunnasta kappeliseurakunnaksi vuonna 1639, ja itsenäinen seurakunta siitä tuli vuonna 1896. Askolan kirkko valmistui vuonna 1799.
Askolan seurakunnan jäsenmäärä vuoden 2018 lopussa oli 3 760, mikä oli 75,5 % kunnan asukkaista. Jäsenmäärä oli 2021 vuoden alussa 3 605.
Vuoden 2025 alussa Askolan seurakunta yhdistyi Pukkilan seurakunnan kanssa uudeksi Askolan–Pukkilan seurakunnaksi.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Askolan seurakunnan kirkkoherroina:
1914–1924: E. W. Pakkala
1924–1936: A. E. Paajanen
1936–1962: Lauri Hakalehto
1962: Arvo Lehtinen
1964–1966: Heikki Savola
1967–1973: Tapani Saarinen
1974–: Juhani Soinne