stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joseph Campbell

Joseph Campbell ja  Jonathan Young.
Joseph Campbell (26. maaliskuuta 1904 – 30. lokakuuta 1987) oli yhdysvaltalainen professori ja kirjailija, joka tunnetaan parhaiten työstään mytologian ja vertailevan uskontotieteen alueilla.
Campbellin tunnetuin kirja Sankarin tuhannet kasvot (The Hero With a Thousand Faces, 1949, suomennettu 1990) käsittelee eri kulttuureissa toistuvaa sankarin matkan teemaa eli niin sanottua monomyyttiä. Hänen neliosainen teossarjansa The Masks of God käsittelee mytologiaa eri puolilla maailmaa. Campbell työskenteli Bill Moyersin kanssa tehdessään PBS:n sarjaa The Power of Myth. He myös julkaisivat sarjaan pohjautuneen samannimisen kirjan.
Campbellin mielestä uskonnolliset symbolit tulisi tulkita mytologisiksi kuviksi eikä historiallisiksi faktoiksi, jolloin symboleissa voidaan nähdä syvempiä merkityksiä. Campbellin mukaan "monomyytti" on myyttinen peruskertomus, joka toistuu eri kulttuureissa erilaisina variaatioina, mutta kuitenkin perustaltaan samana. Ajatus monomyytistä muistuttaa jonkin verran Jungin teoriaa arkkityypeistä.
Campbellillä on ollut suuri vaikutus tieteiskirjallisuuteen, fantasiakirjallisuuteen ja tieteiselokuviin. George Lucas on kertonut, että Tähtien sodan perusideat perustuivat Campbellin teosten esittämiin ajatuksiin. Käsikirjoittaja Christopher Vogler on kirjoittanut Campbellin teorioita soveltavan teoksen The Writer's Journey: Mythic Structure For Writers, joka puolestaan on vaikuttanut useiden elokuvien käsikirjoituksiin, mm. Leijonakuninkaaseen ja Matrix-elokuvasarjaan.
Campbellin kriitikoihin kuuluvat mm. Robert Segal, joka on kirjoittanut esseen "The Romantic Appeal of Joseph Campbell", sekä kulttuurikriitikko Camille Paglia, joka syyttää Campbellia "imelyydestä ja huonosta tutkimustyöstä" ja harhaanjohtavasta vaikutuksesta yhdysvaltalaiseen feminismiin.
Suomennettu tuotanto

Campbell, Joseph: Sankarin tuhannet kasvot. (The Hero with a Thousand Faces, 1949). Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-10789-5.
Eduard Bernstein

| Eduard Bernstein |
| --- | --- |
 Bernstein vuonna 1895
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. tammikuuta 1850 Berliini, Preussin kuningaskunta
Kuollut: 18. joulukuuta 1932 (82 vuotta) Berliini, Preussin vapaavaltio, Weimarin tasavalta
Ammatti:  teoreetikko, poliitikko
Poliitikko
Puolue:  Saksan sosiaalidemokraattinen puolue (SPD)
Eduard Bernstein (6. tammikuuta 1850 Berliini – 18. joulukuuta 1932 Berliini) oli saksalainen sosiaalidemokraattinen teoreetikko ja poliitikko. Hän oli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) jäsen ja häntä pidetään usein revisionismin isänä.
Vaikutus Suomessa

Bernsteiniä on pidetty merkittävänä myös suomalaiselle sosiaalidemokraattiselle ajattelulle. Suomessa Bernstein muistetaan erityisesti presidentti Mauno Koiviston takia, joka luonnehti itseään ”bernsteinlaiseksi sosialistiksi”. Samoilla sanoilla on itseään kuvaillut myös Erkki Tuomioja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eduard Bernstein Wikimedia Commonsissa
Työväenliikkeen kirjasto: Bernstein, Eduard (suomeksi, ruotsiksi, englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
Antti Alanen

| Antti Alanen |
| --- | --- |
 Antti Alanen elokuussa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1955 (ikä 69) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  elokuvatutkija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Antti Arvi Tapani Alanen (s. 10. huhtikuuta 1955 Helsinki) on suomalainen elokuva-ammattilainen.
Ura

Antti Alanen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1973 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi vuonna 1979 Tampereen yliopistosta. Hän suoritti jatko-opintoja Freie Universität Berlinissä vuosina 1982–1986 ja Los Angelesissa vuosina 1995–1996.
Vuodesta 1975 Alanen on kirjoittanut lehtiin elokuvista, televisiosta ja videoista. Hän on kirjoittanut muun muassa teoksen Musta peili: Kauhuelokuvan kehitys Prahan ylioppilaasta Poltergeistiin (1985) yhdessä veljensä Asko Alasen kanssa. Hän on tehnyt myös useita käännöksiä. Alanen sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 1993.
Alanen työskenteli Suomen elokuva-arkiston eli nykyisen Kansallisen audiovisuaalisen instituutin esitystoiminnan ohjelmistonsuunnitteljana vuodesta 1985 huhtikuuhun 2023. Vuosina 2001–2023 hän toimi elokuva-arkistojen kansainvälisen liiton (FIAF) esitystoimintakomissiossa (PACC), myös puheenjohtajana 2006–2011. Hän johti Valtion elokuvatarkastamoa vuosina 1996–1998. Vuodesta 2019 hän on ollut Suomen elokuvasäätiön hallituksen jäsen.
Antti Alasen isä oli professori Aulis Alanen.
Julkaisuja > Kirjoja

Alanen, Antti (toim.): Elokuva ja psyyke 5: Lapsi oudossa maailmassa. Helsinki: Minerva, 2019. ISBN 978-952-312-795-1
Bagh, Peter von: Elokuvan almanakka: 69 katsetta vuosisadan historiaan.  Toim.: Antti Alanen. E-kirja, Kansalliskirjasto 2018. ISBN 978-951-51-4165-1
Antti Alanen (toim.): Peter von Bagh: Elokuvan muisti. Helsinki: Kansalliskirjasto, 2018. ISBN 978-951-51-4338-9
Paksuniemi, Petteri & Alanen, Antti: Peter von Baghin elokuvakirjasto. Helsinki: Kansalliskirjasto, 2018. Verkkojulkaisu.
Alanen, Antti (toim.): Elokuva ja psyyke 4: Näyttelijän paradoksi. Helsinki: Minerva, 2016. ISBN 978-952-312-337-3
Alanen, Antti & Möller, Olaf (toim.): Citizen Peter.  Helsinki:  Like, 2015.  ISBN 978-952-01-1266-0
Alanen, Antti (toim.): Elokuva ja psyyke 3: Tarinan lumous.  (Perustuu Suomen psykoanalyyttisen yhdistyksen, Helsingin psykoterapiaseuran ja Suomen elokuva-arkiston Helsingissä järjestämiin symposiumeihin)  Helsinki:  Minerva, 2012.  ISBN 978-952-492-614-0
Alanen, Antti (toim.): Elokuva ja psyyke 2: Rakkaus ja tuho.  (Perustuu osittain Suomen psykoanalyyttisen yhdistyksen, Helsingin psykoterapiaseuran ja Suomen elokuva-arkiston vuosina 2007 ja 2009 Helsingissä järjestämiin symposiumiumeihin)  Helsinki:  Minerva, 2010.  ISBN 978-952-492-389-7
Alanen, Antti (toim.): Elokuva ja psyyke: Verhon takana.  (Perustuu Suomen psykoanalyyttisen yhdistyksen, Helsingin psykoterapiaseuran ja Suomen elokuva-arkiston vuonna 2006 Helsingissä järjestämään symposiumiin)  Helsinki: Jyväskylä:  Minerva, 2007.  ISBN 978-952-492-105-3
Elokuvantekijät.  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 978-951-1-20533-3
Suomalainen musiikkivideografia.  Helsinki:  Edita, 2004.  ISBN 951-37-4257-1
Mitä Missä Milloin Elokuvaopas: Pitkät elokuvat.  (Mitä-missä-milloin: Kansalaisen tietokirjat)  Helsingissä:  Otava, 1995 (uudistettu laitos 2005).  ISBN 951-1-12642-3
Sähköiset unet: Musiikkivideot – Miten taiteesta tuli pop.  Helsinki:  VAPK-kustannus, 1992.  ISBN 951-37-0837-3
Alanen, Antti & Alanen, Asko: Musta peili: Kauhuelokuvan kehitys Prahan ylioppilaasta Poltergeistiin.  (Suomen elokuva-arkisto A6)  Helsinki:  Suomen elokuva-arkisto: Valtion painatuskeskus, 1985.  ISBN 951-859-914-9
Marilyn: Alaston naamio: Marilyn Monroen elokuvat.  Helsinki:  Suomen elokuva-arkisto, 1982 (uudistettu painos 1996).  ISBN 951-859-284-5
Alanen, Antti & Haapala, Pertti: Työväenluokan synty Tampereella.  (Tampereen yliopiston sosiologian ja sosiaalipsykologian laitoksen tutkimuksia 37)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1979.  ISBN 951-44-0912-4
Julkaisuja > Artikkeleita

Anhava, Martti & Klapuri, Tintti & Pylsy, Mika (toim.): Mitä Tolstoi todella sanoi. Helsinki: Siltala, 2021. ISBN 978-952-234-811-1 (Antti Alanen: "Leo Tolstoi ja elokuva.)"
Ekholm, Kai & Repo, Yrjö (toim): Lukemisen aika. Helsinki: Siltala, 2021. ISBN 978-952-234-962-0. (Antti Alanen: "Amazon.")
Ekholm, Kai: Jörn Donnerin kirjasto. Helsinki: Donner Productions Oy, 2021. ISBN 978-952-94-5643-7. (Antti Alanen: "Jörn Donnerin elokuvakirjasto.)
Anhava, Martti & Huttunen, Tomi & Pesonen, Pekka (toim.): Dostojevski : kiistaton ja kiistelty. Helsinki: Siltala, 2017. ISBN 978-952-234-430-4. (Antti Alanen: "Dostojevski ja elokuva.)"
Klimpel, Paul (toim.): Bewegte Bilder – starres Recht? Berlin Verlag, 2011. ISBN 978-3-82709-000-3. (Antti Alanen: "Fair Use.")
Laine, Kimmo & Seitajärvi, Juha (toim.): Valkoiset ruusut: Hannu Lemisen & Helena Karan elämä ja elokuvat. Helsinki: SKS, 2008. ISBN 978-952-222-001-1. (Antti Alanen: "Soita minulle, Helena!")
Salla Tykkä: Cave, Salla Tykkä: Zoo. Amsterdam: Museum Het Domein, 2006. ISBN 90-75883-36-6. (Antti Alanen: "Lucid Dreams: The Films of Salla Tykkä.")
Richard Abel: Encyclopedia of Early Cinema. Abingdon / New York: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9. (Antti Alanen: artikkelit suomalaisesta elokuvasta.)
Kimmo Laine, Matti Lukkarila, Juha Seitajärvi (toim.): Valentin Vaala. Helsinki: SKS, 2004. ISBN 951-746-562-9. (Antti Alanen: "Nuoren Vaalan kansainvälisiä vaikutteita.")
Drössler, Stefan (toim.): The Unknown Orson Welles. München: Filmmuseum München & Belleville Verlag, 2004. (Antti Alanen: "Filming The Trial: The Interview as an Art Form.")
Arnold, Frank (toim.): Experimente in Hollywood. Steven Soderbergh und seine Filme. Mainz: Bender Verlag, 2003. (Antti Alanen: "Sinn fürs Spiel – Yes 9012Live.")
Toiviainen, Sakari: Tulio: levottoman veren antologia. Helsinki: SKS, 2002. ISBN 951-746-089-9. (Antti Alanen: "Tulio ja Linnankoski.")
Suomen kansallisfilmografia 1-12: useita artikkeleita 1991-2005.
Julkaisuja > Suomennoksia

Anderson, Lindsay: John Ford (About John Ford). Helsinki: VAPK-kustannus, 1990. ISBN 951-37-0252-9
Wood, Robin: Hollywood Vietnamista Reaganiin (Hollywood from Vietnam to Reagan). Helsinki: Valtion painatuskeskus, 1989. ISBN 951-861-597-7
Tarkovski, Andrei: Vangittu aika (Zapetšatljonnaja vremja). Helsinki: Love Kirjat, 1989. Suomentaneet Risto Mäenpää ja Velipekka Makkonen. Toimittanut Antti Alanen. ISBN 951-8978-04-2
Naremore, James: Orson Wellesin maaginen maailma (The Magic World of Orson Welles). Helsinki: Valtion painatuskeskus, 1987. ISBN 951-860-400-2
Benjamin, Walter: Silmä väkijoukossa: huomioita eräistä motiiveista Baudelairen tuotannossa (Über einige Motive bei Baudelaire). Helsinki: Odessa, 1986. ISBN 951-9178-17-1
Simmel, Georg: Muodin filosofia (Die Mode). Helsinki: Odessa, 1986. ISBN 951-9178-16-3
Aiheesta muualla

Antti Alanen: Film Diary -blogi (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle
Bulawayo

| Bulawayo |
| --- | --- |

 Bulawayo
 Koordinaatit: 20°10′12″S, 28°34′48″E 
Valtio:   Zimbabwe
Väkiluku (2002):  676 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bulawayon kaupungintalo
Bulawayo on kaupunki Pohjois- ja Etelä-Matabelemaan provinssien välisellä rajalla Zimbabwessa. Se on 676 000 asukkaallaan (2002) valtion toiseksi suurin kaupunki (pääkaupungin Hararen jälkeen) ja Matabelemaan suurin. Nykyisin se on oma, provinsseihin rinnastettava aluehallintoalueensa. Suur-Bulawayossa on yli miljoona asukasta. Se sijaitsee noin 440 kilometrin päässä Hararesta.
Bulawayo sijaitsee ylänköalueella lähellä Sambesin ja Limpopon välistä vedenjakajaseutua. Khamin rauniokaupunki sijaitsee Bulawayon liepeillä. Matobon kukkuloiden kansallispuistoon on alle tunnin ajomatka.
Vuonna 1896 avattu Bulawayon yleinen kirjasto (Bulawayo Public Library) on Zimbabwen vanhin julkinen kirjasto. Kaupungissa on myös kansalliskirjaston asemassa oleva, vuonna 1945 perustettu  National Free Library of Zimbabwe.
Historia

Bulawayoa ympäröivä Matabelemaa on saanut nimensä ndebelekansan vanhasta eurooppalaisesta nimestä. Britit valloittivat alueen ensimmäisessä matabelesodassa. Lähinnä puuvahvisteisista savimajoista rakennettu kaupunki tuhoutui lähes täysin, kun kuningas Lobengulan joukot räjäyttivät ammusvarastonsa, jotta se ei jäisi hyökkääjien käsiin.
Toisessa matabelesodassa ndebelet piirittivät kaupungin maaliskuussa 1896. Piiritys rikkoutui kuukauden päästä brittien joukkojen saapuessa paikalle Salisburysta ja Fort Victoriasta 300 mailin päästä.
Vuosina 1983--84 Zimbabwen armeija terrorisoi Matabelemaata, josta oli muodostunut Robert Mugaben hallinnon vastustuksen keskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bulawayo Wikimedia Commonsissa
Zimbabwen provinssit
Bulawayo
Harare
Manicaland
Mashonaland Central
Mashonaland East
Mashonaland West
Masvingo
Matabeleland North
Matabeleland South
Midlands
Matilde Capuis

Matilde Capuis 1930-luvulla
Matilde Capuis (1. tammikuuta 1913 Napoli – 31. tammikuuta 2017 Torino) oli italialainen säveltäjä ja pianisti. Hän opiskeli Venetsiassa sekä Firenzessä ja osallistui Accademia Chigianan mestarikursseille Sienassa. Hän muodosti esiintyjänä duon sellisti U. A. Scabian kanssa. Hän tuli useaan otteeseen palkituksi omilla sävellyksillään, muun muassa naissäveltäjien kansainvälisessä Rubinstein-kilpailussa Buenos Airesissa 1962. Capuisin teosten joukossa ovat sinfonia g-mollissa, Leggenda per la Notte di Natale jousille, viulusonaatti g-mollissa, sellosonaatti c-mollissa ja Fiaba Armoniosa pianolle. Hän sävelsi myös paljon lauluja.
Capuis toimi vuodesta 1969 sävellyksen ja musiikin teorian professorina Torinon Giuseppe Verdi -konservatoriossa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1983.
Apilakehrääjä

| Apilakehrääjä |
| --- | --- |
 koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Karvakehrääjämäiset Lasiocampoidea
Heimo::  Karvakehrääjät Lasiocampidae
Alaheimo::  Lasiocampinae
Suku::  Tammikehrääjät Lasiocampa
Laji::  trifolii
Kaksiosainen nimi
 Lasiocampa trifolii  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Katso myös
   Apilakehrääjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apilakehrääjä (Lasiocampa trifolii) on rannikkoseutujen kookas yöperhonen. Suomessa sitä tapaa lähinnä Lounaissaaristossa.
Koko ja ulkonäkö

Apilakehrääjä on jokseenkin kookas ja tukevarakenteinen, ruskea perhoslaji. Etusiivet ovat värimuodosta riippuen joko vaalean harmaanruskeat tai voimakkaan ruosteenruskeat. Molemmilla värimuodoilla siiven poikki kulkee selvä, kellertävä poikkiviiru, jonka sisäreuna on tummanruskealla varjostunut. Lisäksi sisempi poikkiviiru erottuu himmeänä lähellä siiven tyveä. Siiven keskellä on valkoinen, selvästi tummareunainen keskitäplä. Takasiivet ovat yksivärisen ruskeat, joko kokonaan ilman kuviointia tai niiden poikkiviiru erottuu hyvin huonosti. Naaras on huomattavasti koirasta kookkaampi ja rotevampi, mutta monista sukulaislajeistaan poiketen apilakehrääjän sukupuolilla ei ole eroa värityksessään. Siipiväli koiraalla 37–48 mm ja naaraalla 43–61 mm.
Toukka muistuttaa paljon tammikehrääjän (Lasiocampa quercus) tai heinähukan (Macrothylacia rubi) toukkaa.
♂
♀
Levinneisyys ja lentoaika

Apilakehrääjä elää paikoittaisena Pohjois-Afrikassa, Välimeren ympäristössä, suuressa osassa Keski-Eurooppaa mukaan lukien Alpit, Baltiassa ja idässä Venäjän eteläosien poikki Baikalille ja Jakutiaan. Suomessa apilakehrääjää tapaa suhteellisen yleisenä Ahvenanmaalla, Lounaissaaristossa ja aivan rannikkoa pitkin Hankoniemelle saakka. Hangosta itään se on varsin harvinainen. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinäkuun lopulta elokuun puoliväliin.
Elinympäristö ja elintavat

Apilakehrääjä viihtyy kuivilla ja avoimilla, hiekkapohjaisilla paikoilla, mistä syystä se on leimallisesti rannikkoseutujen laji, jonka levinneisyys sisämaassakin seuraa usein suurten vesistöjen rantoja. Sitä tavataan vain harvoin varsinaisen elinympäristönsä ulkopuolella. Perhonen aloittaa lennon yleensä aikaisin illalla, koiraat joskus jo iltapäivällä. Lento tapahtuu nopeasti lähellä maanpintaa. Koiraat lentävät mielellään valojen luokse, mutta naaraita tapaa valolla harvoin.
Parittelu tapahtuu illalla ja kestää noin 10–15 minuuttia. Muniminen alkaa heti parittelun päätyttyä. Naaras munii 150–250 munaa, jotka se pudottaa maahan lennosta tai kasvilla istuen. Munat talvehtivat. Toukat ovat enimmäkseen yöaktiivisia ja piilottelevat päivisin. Ennen auringonlaskua ne kiipeävät kuitenkin usein lämmittelemään paisteessa. Toukka on täysikasvuinen kesä-heinäkuun vaihteessa ja koteloituu lähelle maanpintaa tai heti maanpinnan alle kovan, ruskean, toukkakarvoilla suojatun kotelokopan sisään.
Ravintokasvi

Toukka on polyfagi, joka syö monien ruohovartisten kasvien lisäksi myös joidenkin puuvartisten kasvien lehtiä.
Aiheesta muualla

kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q261017  Wikispecies: Lasiocampa trifolii  AfroMoths: LASITRIF  BioLib: 51100  BOLD: 155617  CoL: 6NYHP  EPPO: LASCTR  Fauna Europaea: 443542  Fauna Europaea (new): 53121eb2-2d20-4fef-9c47-8bcc40a875d8  GBIF: 1734704  iNaturalist: 335607  IRMNG: 10334074  LepIndex: 73335  LoB: 4055  MaBENA: LasiocTrifol  NBN: NHMSYS0000503016  NCBI: 515219  Observation.org: 8335  Open Tree of Life: 466781  Laji.fi: MX.61415
CAC Boomerang

| CAC Boomerang |
| --- | --- |
 Australian kuninkaallisten ilmavoimien 5. laivueen Commonwealth (CAC) Boomerang.
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Australia
Valmistaja:  Commonwealth Aircraft Corporation
Ensilento:  toukokuu 1942
Valmistusmäärä:  yli 200 
Valmistusvuodet:  1942–1945
Lentokuntoiseksi entisöity CA-13 Boomerang.
CAC Boomerang on toisen maailmansodan aikainen Commonwealth Aircraft Corporationin Australiassa valmistama hävittäjälentokone. Se oli jatkokehitetty North American NA-33 -koulutuskoneesta. CAC Wirraway -harjoitushävittäjä oli tämän tyypin suora edeltäjä.
Japani oli Tyynenmeren sodassa eristämässä Australian kokonaan, minkä takia Australiassa käynnistettiin pikaisesti oman hävittäjäkoneen tuotantoon tähtäävä projekti, jossa onnistuttiinkin suhteellisen hyvin.
Australian kuninkaallisille ilmavoimille valmistettiin Mk I ja Mk II tuotantosarjoina noin 200 lentokonetta. Boomerangia pidettiin tulivoimaisena, kestävänä ja ketteränä hävittäjänä. Nopeudessa se hävisi jonkin verran Mitsubishi Zerolle. Huippunopeus oli 491 km/h, lakikorkeus 10 365 metriä ja enimmäislentomatka 2 575 kilometriä.
CAC valmisti koneen Twin Wasp -tyyppiset tähtimoottorit amerikkalaisen alkuperäisvalmistaja Pratt & Whitneyn lisenssillä. Moottorin teho oli 1 200 hevosvoimaa.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&07.07700007,77 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&010.097000010,97 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.09200002,92 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02437.&&&&002 437 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Pratt & Whitney R-1830-S3C4G Twin Wasp -tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0895.&&&&00895 kW (0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero.0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero1 200 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0491.&&&&00491 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02575.&&&&002 575 km
Aseistus
2 × 20 mm tykit (CAC/Hispano)
4 × 7,7 mm konekivääriä siivissä
227 kg pommeja ulkoisesti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta CAC Boomerang Wikimedia Commonsissa
Dino Campana

| Dino Campana |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1885 Marradi, Firenze, Italia
Kuollut: 1932 (46–47 vuotta) Castel Pulci, Firenze, Italia
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
Aiheesta muualla
www.dinocampana.it
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Dino Campana (1885 Marradi, Firenze, Italia – 1932 Castel Pulci, Firenze, Italia) oli italialainen runoilija. Campana keskeytti opinnot mielenterveysongelmien vuoksi ja matkusteli Euroopassa ja Etelä-Amerikassa. Hän palasi Italiaan 1914 ja julkaisi ainoan teoksensa Canti orfici, joka sisältää sekä runoja että proosaa. Sitä pidetään modernin italialaisen lyriikan uranuurtajana. Viimeiset 14 elinvuottaan hän vietti mielisairaalassa.
Suomennettuja runoja

Syksyinen puutarha (Giardino autunnale), suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, Helsinki: WSOY ISBN 951-0-06216-2, WSOY 2004 ISBN 951-0-29121-8 (Runo sisältyy vain antologian vuosien 1974 ja 2004 painokseen)
Unikuva (La Chimera), suom. Elina Vaara, teoksissa: Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 6: Italian kirjallisuuden kultainen kirja ja Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, Helsinki: WSOY 1957 (Runo sisältyy vain antologian vuoden 1957 painokseen)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dino Campana Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Maria Björklund

Maria Björklund (s. 10. lokakuuta 1970) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja animaationtekijä ja -ohjaaja.
Björklund on valmistunut Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2005 taiteen maisteriksi. Tätä ennen Björklund on valmistunut artenomiksi Rovaniemen taide- ja käsiteollisuusoppilaitoksesta, graafisen suunnittelun linjalta vuonna 1994.
Björklundin sarjakuvakirjat ja -lehdet sekä kirjankuvitukset

Kaksin, Helsinki/Arktinen banaani, 1998 46 s.. ISBN 952-9809-16-6
Kala, Helsinki / Asema, 2003. 22 s.  ISBN 951-98800-8-9
Alepa (Vesa Ilmaranta, Johannes Olli ja Jan-Erik Ehrström, kuvitus: Maria Björklund). Helsinki/ Alepa, 2009 114 s.
Kurvisen perheen liikennekirja (Laura Niiranen, Laura Loikkanen, kuvitus: Maria Björklund]. Helsinki, Karttakeskus - Liikenneturva, 2009. 35 s. ISBN 978-951-593-284-6 (sid.)
Kaksin: Rakkautta ilmassa.  Helsinki:  Arktinen banaani, 2011.  ISBN 978-952-5768-58-9
Planeetta Z.  Helsinki:  Like, 2012.  ISBN 978-952-01-0823-6
Madonreikiä.  Helsinki:  Like, 2014.  ISBN 978-952-01-0951-6
Björklundin ohjaamat animaatiot

Dinot sukupuutossa, 50 sek, 2013
Vuosirengas, 6 min 12 s, 2012
Sunday painting, 33 sek, 2012
Blava, 1 min 11 s, 2012.
Kihi-Kuhi, 30 sek luuppi, 2011. Museo- ja galleriateos.
Iris in Space, 1 min 17 s, 2011. Yhdessä Kristiina Puukarin kanssa.
Helsingin kesä, 8 min 13 s, 2011
Avara jääkaappi – Itkuepidemia (tv-sarjan pilotti), 2 min 32 s, 2010. Yhdessä Leena Jääskeläisen ja Aiju Salmisen kanssa.
Talven jälkeen tulee kevät, 1 min 25 s, 2007
Le Kupla pot-pourri de l'automne, 2 min 30 s, 2001. Episodielokuva, muut ohjaajat Jan Andersson, Leena Jääskeläinen, Marko Leinonen ja Laura Palosaari.
Zoo & Zorkka, 6 min, 2000
Kalavale, 1 min 30 s, 1998
Tribal, 2 min 10 s, 1997
Björklundin muita animaatiotöitä

Sofi Oksasen ja Maija Kaunismaan musiikkivideo "Mun vika", 2011
TV-mainos Marlille /Mehukatti, 2006 (hahmojen ja ulkoasun suunnittelu, animointi)
Useita animoituja soittoääniä Nokialle 2006–2009
Niko – Lentäjän poika -animaatioelokuva, 2008 (alustava 2D-hahmosuunnittelu)
Animaatio Heurekan musiikkinäyttelyyn – Länsimaisen taidemusiikin historia (episodit yksi ja kaksi), 2005
Animaatio Gefiluksen Kidius-maitojogurttien sininen tonttu hedelmineen ja marjoineen.
TV-mainoksia Valiolle Pingviini-jäätelö, 2003
Paperinkeräyksen verkkosivujen kuvittaminen, 2003
Aiheesta muualla

Björklundin portfolio Freelancegaafikkojen kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive).
Juha Mäkinen: Planeetta Z (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 1.10.2012.
Harri Römpötti: Outojen otusten ravintoketjut kihisevät (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 27.1.2013.
Jan Wiberg: Madonreikiä ja ulottuvuusaukkoja[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 2.3.2014.