stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Douglas Robinson (tutkija)
Elämä

Douglas Jack Robinson syntyi Indianan osavaltiossa mutta asui 13-vuotiaaksi asti Los Angelesin La Habra Heights -alueella; kesällä 1968 hänen perheensä muutti Washingtonin osavaltioon, missä hän kirjoitti vuonna 1971 ylioppilaaksi. Hän tuli YFU:n vaihto-oppilaana Suomeen, missä hän asui ensin kesän Kiikassa, sitten 11 kuukautta Kajaanissa. Kahden USA:ssa vietetyn opiskeluvuoden jälkeen hän palasi vuonna 1974 Suomeen, tällä kertaa Jyväskylän yliopistoon, missä hän suoritti vuonna 1975 englantilaisesta filologiasta, vertailevasta kirjallisuudesta ja Suomen ja vertailevasta etnologiasta HK:n, vuonna 1977 FK:n ja 1980 FL:n. Vuosina 1975–1981 hän työskenteli Jyväskylän yliopiston englannin kielen ap. lehtorina. Väiteltyään vuonna 1983 University of Washingtonissa tohtoriksi, hän palasi Suomeen Tampereen yliopistoon, jossa hän oli ensin 1983–1987 Amerikan kielen ja kirjallisuuden vt. apulaisprofessorina, sitten, saatuaan 1987 ensimmäisenä ulkomaalaisena vakinaisen nimityksen apulaisprofessuuriin, vuonna 1987–1989 suomi-englanti kääntämisen teorian ja käytännön vt. apulaisprofessuurina.
Vuonna 1989 hän palasi kotimaahansa Mississipin yliopiston englannin laitoksen apulaisprofessoriksi, missä virassa (vuonna 1999 professoriksi) hän toimi vuoteen 2010 asti. Sinä aikana hän hoiti myös vierailevia virkoja: keväällä 1999 Iowan yliopistossa (MFA:n vt. vetäjänä, talvella 1999–2000 Vicin yliopistossa käännöstieteen Fulbrighterina ja 2005–2006 Voronetšin valtiollisessa yliopistossa käännöstieteen Fulbrighterina).
Vuonna 2010 hänet nimitettiin Lingnanin yliopiston englannin laitoksen johtajaksi ja samalla Tong Tin Sun -oppituoliin, ja vuonna 2012 Hongkongin Baptistisen yliopiston humanistisen tiedekunnan dekaaniksi. Vuonna 2015–2020 Robinson toimi HKBU:ssa englannin oppituolin haltijana; vuonna 2020 hän siirtyi HKBU:ssa kääntämisen emeritus-professoriksi ja CUHK Shenzhenin kääntämisen ja tulkkaamisen professoriksi.
Tutkimus > Alueet

Robinson tutkii inhimillistä viestintää eri aloilla: käännöstieteessä, kirjallisuusteoriassa, kieliteoriassa, sukupuoliteoriassa, kirjoitusteoriassa, retoriikassa ja mielenfilosofiassa. Hän on julkaissut suomesta englanninnoksia, suomennetun suomentajasta kertovan romaanin (Pentinpeijaiset) ja useita oppikirjoja, alkaen Suomessa 1970-luvun lopulla, myöhemmin kääntämisen, lingvistisen pragmatiikan ja ainekirjoittamisen opiskelijoille. V. 1989 hän yhdessä Ilkka Rekiaron kanssa kirjoitti Suomi-englanti-suomi -sanakirjan, 25 000 hakusanaa kumpaankin suuntaan.
Tutkimus > Ajattelu

Robinsonin tutkimustyön kaksi punaista lankaa aina The Translator’s Turnista (1991) lähtien ovat somaattisuus and performatiivisuus — toisin sanoen inhimillisen viestinnän ja muun interaktion sosiaalinen karkeasäätö sekä "sisäisesti tunnettuna" (somatiikka) että "ulkoisesti näytettynä" (performatiivisuus). Uusissa töissään hän on alkanut teoretisoida "ikoosia" somaattisen vakuuttelu-/uskottavuuttelu-prosessin kautta tapahtuvana kollektiivisten mielipiteiden todentumisena ja "ekoosia" yhteisön hyväksitulemisena tai hyvän yhteisölliseksitulemisena.
Kolmas kiintopiste on hänen ajattelussaan uskonnon vaikutus sosiokulttuuriseen historiaan ja ylipäänsä länsimaiseen sosiaaliseen interaktioon, alkaen hänen v. 1983 väitöskirjastaan, joka käsitteli apokalyptiikkaa Yhdysvaltain kirjallisuudessa, myöhemmin kristinuskon historia, henkiolentojen kanavointi sekä muinaiskreikkalaiset ja -roomalaiset mysteeriuskonnot. Viime aikoina hän on tutkinut retoriikan syväekologiaa kiinalaisessa kungfutselaisuudessa, etenkin Mengzissä.
Tutkimus > Valitut julkaisut

Google Scholarin sitaatit
Tutkimus > Valitut julkaisut > Monografiat

John Barth’s Giles Goat-Boy: A Study. Jyväskylän yliopisto, 1980.
American Apocalypses: The Image of the End of the World in American Literature. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1985.
The Translator’s Turn. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1991.
Ring Lardner and the Other. New York: Oxford University Press, 1992.
No Less a Man: Masculist Art in a Feminist Age. Bowling Green, OH: Bowling Green State University Popular Press, 1994.
Translation and Taboo. DeKalb: Northern Illinois University Press, 1996.
Translation and Empire: Postcolonial Approaches Explained. Sarjassa Translation Theories Explored (Arkistoitu – Internet Archive). Manchester: St. Jerome Publishing, 1997.
What Is Translation? Centrifugal Theories, Critical Interventions. Kent, OH: Kent State University Press, 1997.
Who Translates? Translator Subjectivities Beyond Reason. Albany: SUNY Press, 2001.
Performative Linguistics: Speaking and Translating as Doing Things With Words. London: Routledge, 2003.
Estrangement and the Somatics of Literature: Tolstoy, Shklovsky, Brecht. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2008.
Translation and the Problem of Sway. Amsterdam ja Philadelphia: John Benjamins, 2011.
First-Year Writing and the Somatic Exchange. New York: Hampton, 2012.
Feeling Extended: Sociality as Extended Body-Becoming-Mind. Cambridge, MA: MIT Press, 2013.
Schleiermacher's Icoses: Social Ecologies of the Different Methods of Translating. Bucharest, Romania: Zeta Books, 2013
Displacement and the Somatics of Postcolonial Culture. Columbus: Ohio State University Press, 2013.
The Dao of Translation: An East-West Dialogue. London and Singapore: Routledge, 2015.
The Deep Ecology of Rhetoric in Mencius and Aristotle. Albany: SUNY Press, 2016.
Semiotranslating Peirce. Tartu, Estonia: University of Tartu Press, 2016.
Exorcising Translation: Towards an Intercivilizational Turn. New York: Bloomsbury, 2017.
Critical Translation Studies. London and Singapore: Routledge, 2017.
Aleksis Kivi and/as World Literature. Leiden and Boston: Brill, 2017.
Translationality: Essays in the Translational-Medical Humanities. London and Singapore: Routledge, 2017.
Transgender, Translation, Translingual Address. New York: Bloomsbury Academic, 2019.
Priming Translation: Social, Affective, and Cognitive Factors. London and New York: Routledge, forthcoming 2021.
Tutkimus > Valitut julkaisut > Anthologia

Western Translation Theory from Herodotus to Nietzsche. Manchester, UK: St. Jerome, 1997. Revised paperback edition, 2002. Reprint, Routledge, 2015.
Tutkimus > Valitut julkaisut > Esseekokoelma

The Pushing-Hands of Translation and its Theory: In Memoriam Martha Cheung, 1953-2013. London and Singapore: Routledge, 2016.
Tutkimus > Valitut julkaisut > Oppikirjat

With Diana Webster, Liisa Elonen, Leena Kirveskari, Seppo Tella, and Thelma Wiik. Jet Set 9. Helsinki: Otava, 1982.
With Vesa Häggblom: The Light Fantastic. Helsinki: Otava, 1983.
Becoming a Translator: An Accelerated Course. London and New York: Routledge, 1997. Second ed., 2003. Third ed., 2012. Fourth ed., 2020.
Introducing Performative Pragmatics. London and New York: Routledge, 2006.
With Svetlana Ilinskaya: Writing as Drama. Custom-published by McGraw–Hill Learning Solutions for the University of Mississippi, 2007–2010.
Lifewriting as Drama. An e-textbook adapted from Writing as Drama for the iPad, 2011.
Tutkimus > Valitut julkaisut > Valitut käännökset suomesta

Yrjö Varpio, The History of Finnish Literary Criticism, 1808–1918 (Suomalaisen kirjallisuudentutkimuksen historia, 1808–1918). Tampere: Hermes, 1990.
Aleksis Kivi, Heath Cobblers (Nummisuutarit) and Kullervo (Kullervo). St. Cloud, MN: North Star Press of St. Cloud, 1993.
Maaria Koskiluoma, Tottering House (Huojuva talo, 1983, Maria Jotunin Huojuva talo-romaanin näyttämösovitus). Esitetty Frank Theatre|Frank Theatressa (Arkistoitu – Internet Archive), Minneapolis, MN, March–April 1994.
Elina Hirvonen, When I Forgot (Että hän muistaisi saman). UK:n laitos, Lontoo: Portobello Books, 2007. USA:n laitos, Portland: Tin House, 2009.
Arto Paasilinna, A Charming Little Mass Suicide (Hurmaava joukkoitsemurha). Porvoo: WSOY.
Tuomas Kyrö, Griped (Mielensäpahoittaja). Porvoo: WSOY.
Aleksis Kivi, The Brothers Seven (Arkistoitu – Internet Archive) (Seitsemän veljestä). Bucharest: Zeta Books, 2017.
Mia Kankimäki, The Women I Think About At Night (Naiset joita ajattelen öisin). New York: Simon & Schuster, 2020.
Volter Kilpi, Gulliver's Voyage to Phantomimia (Arkistoitu – Internet Archive) (Gulliverin matka Fantomimian mantereelle, 1944). Bucharest: Zeta Books, 2020.
Tutkimus > Valitut julkaisut > Romaani

Pentinpeijaiset. Suomentanut Kimmo Lilja Robinsonin englanninkielisestä alkutekstistä (“Saarikoski’s Spirits”). Helsinki: Avain, 2007.
Tutkimus > Valitut julkaisut > Sanakirja

Ilkka Rekiaro, Douglas Robinson: Suomi/englanti/suomi-sanakirja. Jyväskylä: Gummerus, 1989–.
Aiheesta muualla

Haastattelu: Compilation and Translation Review (Arkistoitu – Internet Archive)
Ote Elina Hirvosen toisesta romaanista Kauimpana kuolemasta Robinsonin englannintamana ("Farthest From Death")
Haastattelu: Spanish Language Gateway (Arkistoitu – Internet Archive)
Google Scholarin sitaatit
Amazon.comin "Douglas Robinson Page"
Douglas Robinson HKBU:ssa (Arkistoitu – Internet Archive)
Lingnan Universityn virkaanastujaisluento, 2011
Linked-in: profiili
Facebookin ammattisivu
Kirja-arvostelu: When I Forgot
Kirja-arvostelu: Bonnie MacDougall, Translation Zones in Modern China
"Rhythm as Knowledge-Translation, Knowledge as Rhythm-Translation" (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirja-arvostelu:  Becoming a Translatorin v. 2012 kolmas laitos
Pentti Kivimäki

Pentti Kivimäki kesäkuussa 2023.
Pentti Johannes Kivimäki (s. 18. maaliskuuta 1941 Ilmajoki) on suomalainen pesäpalloilija.
Kivimäki voitti Ilmajoen Kisailijoiden joukkueessa Suomen-mestaruuden vuosina 1961 ja 1962. Hän pelasi neljä kertaa  Itä–Länsi-ottelussa ja neljä kertaa Liitto–Lehdistö-ottelussa.
Kivimäki työskenteli kansa- ja peruskoulunopettajana, muun muassa Ilmajoella Herralan koulun johtajana.
Per Olav Wiken

| Mitalit> Maa:   Norja.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Miesten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | México 1968 | Star |  |
Per Olav Wiken (23. maaliskuuta 1937 Oslo, Norja – 14. tammikuuta 2011 Puerto de la Duquesa, Málaga, Espanja) oli norjalainen purjehtija. Hän sai vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa hopeaa Star-luokassa Peder Lunde nuoremman kanssa.
Dina (Raamattu)

Dinan raiskauksesta kertova maalaus.
Dina (hepr. ‏דִּינָה‎) on Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa Lean ja Jaakobin ainoa tytär. Raamatussa Dina joutuu Sikemin hallitsijan pojan raiskaamaksi, mikä johtaa lopulta siihen, että Jaakobin pojat Simeon ja Leevi hyökkäävät kaupunkiin ja tappavat kaupungin kaikki miehet.
Ensimmäisellä vuosisadalla elänyt Josephus kertoo Diinasta teoksessaan Ioudaike archaiologia. Hänen kuvauksensa tapahtumista poikkeaa merkittävästi Raamatun kertomuksesta. Josephus kertoo muun muassa, että kaksi veljestä tappoivat miehet, kun nämä olivat humalassa juhlissa.
Per Olof Hallman

Per Olof Hallman
Per Olof Hallman (16. toukokuuta 1869 Ödeshög – 18. heinäkuuta 1941 Tukholma) oli ruotsalainen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija.
Hallman opiskeli Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa Tukholmassa vuosina 1887–1990 ja Kuninkaallisessa taideakatemiassa vuosina 1890–1993. Hänestä tuli Tukholman kaupungin rakennuslautakunnan virkamies vuonna 1894 ja lautakunnan vakinainen arkkitehti vuonna 1902. Vuonna 1897 Hallman nimitettiin kaupunkisuunnittelun dosentiksi kuninkaalliseen teknilliseen korkeakouluun ja vuonna 1906 arkkitehdiksi yli-intendentin konttoriin. Vuonna 1913 Hallman nousi Tukholman apulaiskaupunginarkkitehdiksi ja vuosina 1921–1927 hän toimi kaupungin kaupunkisuunnittelukonttorin päällikkönä.
Hallman oli erikoistunut kaupunkisuunnitteluun ja oli alansa modernien ja progressiivisten aatteiden puolestapuhuja. Vuonna 1901 hän voitti yhdessä Fredrik Sundbärgin kanssa uudesta göteborgilaisesta kaupunginosasta Johannebergista järjestetyn suunnittelukilpailun ensimmäisen palkinnon. Göteborgin lisäksi Hallman suunnitteli alueita useisiin muihinkin ruotsalaisiin kaupunkeihin, huomattavimpana Tukholmaan. Tukholmassa Hallman oli suunnittelemassa muun muassa Lärkstadenin, Helgalundenin, Röda bergenin, Eriksbergin, Blecktornsparkenin, Gamla Enskeden ja Aspuddenin alueita.
Hallman toimi palkintotuomarina muun muassa Helsingissä, Tampereella ja Trollhättanissa järjestetyissä suunnittelukilpailuissa. Kaupunkisuunnittelun lisäksi hän suunnitteli rakennuksia.
Dina

Dina tai DINA voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Dina, naisen etunimi
Dina, Vanhan testamentin henkilö
Dina, vuosina 2006–2015 toiminut suomalainen televisiokanava
Dina, norjalainen elokuva vuodelta 2002
DINA, Dirección de Inteligencia Nacional, chileläinen salainen poliisi
Dina, juotikassuku, nykyään osa Erpobdella-sukua.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Dina”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Otepää

| Otepää |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Otepää
 Koordinaatit: 58°03′26″N, 26°29′54″E 
Valtio:  Viro
Maakunta:  Valgamaa
Kunta:  Otepään kunta
Kaupunkioikeudet:  1936–1999
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  epäitsenäinen kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,46 km²
Väkiluku (1.1.2015):  1 901
 – Väestötiheys:  426,2 as./km²
 
 Otepään kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Otepään kirkko
Otepää (aik. suom. Ohdonpää, saks. Odenpäh) on epäitsenäinen kaupunki ja entinen kaupunki Etelä-Virossa. Se on Otepään kunnan keskuspaikka, jossa asuu noin 1 900 asukasta. Otepään epäitsenäisen kaupungin pinta-ala on 4,5 km² ja asukastiheys vuoden 2015 alussa 426,2 asukasta neliökilometrillä.
Otepään nimi tarkoittaa otson eli karhun päätä. Otepäätä nimitetään Viron talvipääkaupungiksi.
Historia

Otepää oli itsenäinen kaupunki vuodesta 1936 vuoteen 1999, jolloin kaupunki yhdistyi Pühajärven kunnan kanssa Otepään kunnaksi. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa vanha Otepään kunta ja Sangasten kunta sekä iso osa Paluperan ja Pukan kunnista yhdistettiin uudeksi Otepään kunnaksi.
Väestö

Vuonna 2011 Otepään epäitsenäisessä kaupungissa oli 1 953 asukasta, joista 1 911 (97,8 %) oli virolaisia, 24 (1,2 %) venäläisiä ja 15 (0,8 %) muita kansallisuuksia.
Urheilu

Otepään kaakkoispuolella parin kilometrin päässä on talviurheilukeskus, joka tunnetaan muun muassa kansainvälisen hiihdon maailmancupin osakilpailuiden järjestäjänä. Talviurheilukeskuksessa voi myös lasketella.
Talous

Otepään länsipuolella, pari kilometriä keskustasta, on UPM-Kymmene Oyj:n vaneritehdas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otepää Wikimedia Commonsissa
Parenkyymisolukko

Parenkyymisolukko eli tylppysolukko on kasvien elävää perussolukkoa. Ruohovartisten kasvien soluista suurin osa on parenkyymisolukkoa. Parenkyymisolukkoa on tavallisesti joka puolella kasvia, niin juurissa, varsissa kuin lehdissäkin. Juurissa parenkyymisolukkoa on muun muassa juuren kuori, varsissa johtojänteiden ympärillä ja lehdissä mesofyllissä. Yleistetysti parenkyymisolukkoa on kaikki se kasvin elävä solukko, joka ei kuulu muihin solukkotyyppeihin.
Parenkyymisolukon soluilla voi olla erilaisia tehtäviä sijainnistaan riippuen. Lehdissä oleva parenkyymisolukko sekä ruohovartisilla kasveilla myös suuri osa varren parenkyymisolukon soluista on tavallisesti yhteyttävää solukkoa. Yhteyttävää parenkyymisolukkoa kutsutaan klorenkyymiksi. Parenkyymisolukon soluihin voidaan myös varastoida aineita tai ne voivat antaa tukea tai pitää osaltaan kasvia pystyssä, kuten tukisolukonkin (kollenkyymin ja sklerenkyymin) solut, jotka ovat myös muodostuneet parenkyymisolukon soluista. Lisäksi tuuletussolukko eli aerenkyymi on muodostunut parenkyymisolukosta. Parenkyymisolukon solut eivät yleensä muodostuttuaan enää jakaudu, vaikka säilyttävätkin jakautumiskykynsä.
Kuvia

Johtoparenkyymiä 40x
Johtoparenkyymiä 100x
Johtoparenkyymiä 400x
Johtoparenkyymiä 400x
Johtoparenkyymiä 400x
Otepään kunta

| Otepään kunta (Otepää vald) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Otepää sijaitsee Etelä-Virossa.
 Koordinaatit: 58°1′N, 26°20′E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Valgamaa
Otepään, Paluperän, Pukan ja Sangasten yhdistyminen:  21.10.2017
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta  (vir. vald)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  520,21 km²
Väkiluku (1.1.2018):  6 637
 – Väestötiheys:  13 as./km²
 
 www.otepaa.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Otepään kunta sijaitsee Etelä-Virossa Valgamaan maakunnassa.
Sijainti

Kunta sijaitsee nelisenkymmentä kilometriä Tartosta lounaaseen rajoittuen pohjoisessa Elvan, Nõon ja Kambjan kuntiin, idässä Kanepiin, etelässä Antslaan ja Valgaan sekä lännessä Tõrvaan..
Hallinto

Otepään kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä vanha Otepään kunta ja Sangasten kunta sekä iso osa Paluperan ja Pukan kunnista. Kunnassa on 6 637 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Otepään epäitsenäisestä kaupungista, Pukan ja Sangasten pienkauppaloista (alevik) sekä 52 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Otepää.
Urheilu

Otepään kaupungin lounaispuolella Nüplin kylässä on talviurheilukeskus, joka tunnetaan kansainvälisen hiihdon maailmancupin osakilpailuistaan.
Otepäässä sijaitsee kaksi laskettelukeskusta, Kuutsemäe (8 rinnettä) ja Väike-Munamäe (4 rinnettä).
Talous

Otepään kaupungissa on UPM-Kymmene Oyj:n vaneritehdas.
Liikenne

Valtatie 3 ja rautatie Pärnusta Valgaan kulkevat Otepään kautta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otepään vanha kunta Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otepää Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puka Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palupera Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sangaste Wikimedia Commonsissa
Oulu–Kontiomäki-rata

Oulu–Kontiomäki-rata on Suomen rataverkon osuus Oulun ja Paltamon kunnan Kontiomäen asemien välillä. Rataosan pituus on 166 km ja se on valmistunut vuonna 1930. Rata kulkee seuraillen Oulujokea ja Oulujärven pohjoisrantaa. Valtatie 22 kulkee miltei yhtä matkaa radan kanssa.
Liikenne

Rataosan kautta kulkee suuri osa Kontiomäeltä ja Kajaanista lähtevästä liikenteestä. Myös Kostamuksesta tuleva liikenne ajetaan pääosin Kontiomäen kautta Ouluun ja sieltä edelleen Raaheen ja Kokkolaan. Rataosalla ajetaan 8–10 henkilöjunavuoroa päivittäin.
Rataosalla liikennöidään myös rautamalmipellettijunilla, jotka ovat n. 900 metriä pitkiä, koostuvat kahdesta Sr2- tai Sr3-sähköveturista sekä 60 vaunusta ja painavat jopa 5 600 tonnia. Näin painavien junien jarrutusmatka on yli kilometri. Aiemmin näitä junia vedettiin kolmella Dr16-veturilla, ja sähköistyksen valmistuttua aluksi kolmella Sr2-veturilla.
Nykytilanne

Rataosa on yksiraiteinen, kauko-ohjattu ja sähköistetty. Rataosalla on myös junien automaattinen kulunvalvonta (JKV). Sähköistys otettiin käyttöön 1. joulukuuta 2006, jännite ajolankoihin kytkettiin 1. lokakuuta 2006 ja sähköveturivetoinen koeliikenne alkoi 1. marraskuuta 2006.
Radan suurin sallittu nopeus henkilöliikenteessä on 140 km/h ja tavaraliikenteessä 100 km/h. Ennen sähköistystä henkilöliikenteen suurin sallittu nopeus oli 120 km/h.
Rataosan liikenteenohjaus hoidetaan keskitetysti Oulusta.
Suunnitellut liikennepaikat

Väylävirasto on varannut liikennepaikkanimet Niska, Liminpuro ja Kuusikkoniemi rataosalle suunniteltaville uusille liikennepaikoille. Niskan suunniteltu liikennepaikka sijaitsee rataosuudella Utajärvi–Vaala, ja Liminpuron suunniteltu liikennepaikka rataosuudella Vaala–Kivesjärvi. Edellä mainitut rataosuudet ovat rataosan pisimpiä liikennepaikkavälejä. Niskan ja Liminpuron toimiessa välisuojastuspaikkoina rataosan läpäisykyky lisääntyisi, koska samaan suuntaan kulkevien junien keskinäinen välimatka olisi lyhyempi.
Edellä mainittujen välisuojastuspaikkojen perustaminen on yksi keino lisätä kapasiteettia, sillä rataosalla on käytössä niin kutsuttu asemavälisuojastus. Asemavälisuojastuksella tarkoitetaan sitä, että rataosalla on opastimia ainoastaan liikennepaikoilla, eikä linjaosuuksia ole mitenkään jaettu lyhyempiin suojastusväleihin opastimin. Tällöin liikennepaikkojen välillä voi liikennöidä ainoastaan yksi juna kerrallaan.
Historia

Rataosa on valmistunut viidessä osassa seuraavasti:
1926: Paltamo–Kontiomäki–(Vuokatti)
1927: Oulu–Muhos
1928: Muhos–Utajärvi
1929: Utajärvi–Vaala
1930: Vaala–Paltamo
23. toukokuuta 1995 otettiin käyttöön Kontiomäen ohitusraide, jonka avulla Vartiuksen ja Oulun välinen liikenne voidaan ohjata Kontiomäen ohitse, tarvitsematta siirtää vetureita junan päästä toiseen Kontiomäen ratapihalla.
Kuvia

Utajärven asema-alue vuonna 2002.
Malmijuna 5053 (5 200 t) nousee Hangaksen mäkeä Pikkaralassa.
Vaalankurkun rautatiesilta.
Kivesjärven rautatieasema tammikuussa 2008.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oulu–Kontiomäki-rata Wikimedia Commonsissa
Oulun liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikenne:   Oulun liikenne  Oulun seudun liikenne  Potnapekka 
Liikennekeskukset:   Kivisydän  Oritkarin yhdistettyjen kuljetusten terminaali  Oulun lentoasema  Oulun asemakeskus  Oulun rautatieasema  Oulun satama  Pikkaralan rautatieasema  Toppilan rautatieasema  Tuiran rautatieasema 
Oulu kautta kulkevat tiet:   Valtatie 4  Valtatie 20  Valtatie 22  Seututie 815  Seututie 816  Seututie 834  Seututie 836  Seututie 847  Seututie 849  Yhdystie 8300  E8  E75 
Oulun kautta kulkevat rautatiet:   Pohjanmaan rata  Oulu–Tornio-rata  Oulu–Kontiomäki-rata 
Katuja:   Aleksanterinkatu  Isokatu  Kauppurienkatu  Kirkkokatu  Pakkahuoneenkatu  Rantakatu  Rautatienkatu  Saaristonkatu  Torikatu  Uusikatu  Yliopistokatu 
Sillat:   Erkkolan silta  Kiskopolun silta  Joutsensilta  Möljän silta  Rautasilta  Sangin silta  Tuiran sillat 
Muut kaupungin sisäiset tiet:   Hetekyläntie  Joloksentie  Merikoskenkatu  Raitotie  Poikkimaantie  Seututie 833  Seututie 848  Valtatie
Paatsalo (Sysmä)

Paatsalo
| --- | --- |
Sijainti:  Sysmä Päijät-Häme Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  154,7 m 
Pinta-ala:  1,3 km²  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Paatsalo  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä. Se kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.
Maantietoa

Saari on 2,0 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä . Se sijaitsee Virmailanselän itäosassa Rapalanniemen rannikolla. Saaressa on kaksi korkeata mäkeä. Suurin mäki sijaitsee saaren pohjoisosassa, missä se yltää noin 155 metrin korkeuteen merenpinnasta. Saaren eteläosassa sijaitsee pienempi mäki, jonka huippu kohoaa 132,5 metrin korkeuteen. Suurin mäki kohoaakin noin 76 metrin korkeuteen Päijänteestä. Mäkien rinteet ovat kallioista metsämaata ja mäkien väliin jää pieni suoalue. Saaren rannoilla on kolme pientä niemeä. Länsirannassa niemen kainaloon jää pieni Punapäänlahti, josta näkyvät ulapalla sijaitsevat Punapää ja Punapääluoto. Kaksi muuta niemeä työntyvät esille saaren kaakkoisrannasta. Itäinen niemi kurkottaa lähes Vähään Paatsaloon kiinni. Saaren lounaispuolella on parhaimmillaan noin 40 metriä syvää, mutta muualla on yleensä kymmenen metrin molemmin puolin . Saarien välissä sijaitsee neljä pikkusaarta, muitakin saaria ja kolme Hietasaarta. Lähes kilometrin päässä sijaitsevat Kuhjasaaret, joiden väliin on karttoihin merkitty ankkurivyöhyke. Paatsalosta on Rapalanniemen matereelle 1,5 kilometriä matkaa. Saari on autio.
Luontoarvoja

Koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä naapurisaariensa kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).