stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Box Office Mojo

| Box Office Mojo |
| --- | --- |

Verkkosivusto:  boxofficemojo.com
Kaupallinen:  Kyllä
Tyyppi:  Elokuva
Rekisteröinti:  Ei pakollinen
Omistaja:  IMDb (Amazon.com)
Kehittäjä:  Brandon Gray
Avattu:  1999
Nykyinen tila:  aktiivinen
Box Office Mojo on verkkosivusto, joka seuraa elokuvien lipputuloja. Brandon Gray aloitti sivuston pitämisen 7. elokuuta 1998. Vuonna 2008 IMDb (Amazon.comin alaisuudessa) osti Box Office Mojo -verkkosivuston.
Aiheesta muualla

Box Office Mojo (englanniksi)
Brunhilde

G. Bussiere: Brunhilde.
Brunhilde (myös Brynhild tai Brynhildr) on skandinaavisessa ja germaanisessa mytologiassa esiintyvä henkilöhahmo.
Skandinaavisessa mytologiassa hän on kilpineito ja valkyria, joka on Volsunga-saagan ja muutamien Edda-runojen päähenkilö. Joissakin taruissa Brunhilde on valkyria, jonka Odin vaivuttaa uneen rangaistukseksi tottelemattomuudesta. Sankari Sigurd herättää kuitenkin hänet.
Nibelungein laulussa hän on voimakas naissoturi, jonka Siegfried voittaa valepuvussa, esiintyen Burgundin kuningas Guntherina. Myöhemmin Brunhilde menee naimisiin Guntherin kanssa. Brunhilde kostaa julmasti saatuaan selville, että hänet onkin voittanut Siegfried.
Richard Wagnerin Nibelungin sormus -oopperasarjassa Brunhilde esiintyy nimellä Brünnhilde. Hän on valkyria ja ylijumala Wotanin tytär sekä Siegfriedin rakastettu.
Mytologian Brunhilden yhtenä esikuvana on saattanut toimia Austrasian kuningatar Brunhilde (noin 534–613), alun perin visigoottiprinsessa, joka meni naimisiin merovingikuningas Sigebert I:n kanssa.
Boxcar Willie

Lecil Travis Martin, taiteilijanimeltään Boxcar Willie (1. syyskuuta 1931 – 12. huhtikuuta 1999) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin laulaja.
Willie syntyi Teksasissa ja liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin 1949. Hän tapasi tulevan vaimonsa Lloenen Idahossa 1962. Pari sai sittemmin neljä lasta. Willie osallistui Kalifornian San Joséssa kykyjenetsintäshow'hon, jossa hän käytti ensimmäistä kertaa taiteilijanimeään.
Willie ryhtyi päätoimiseksi muusikoksi 1976 jätettyään ilmavoimat. Hänen toinen albuminsa King of the Road oli Englannissa menestys ja nousi listojen viidennelle sijalle.
Boxcar Willien uran kohokohtia olivat vuonna 1981 Grand Ole Opryn jäsenyys sekä vuonna 1984 "lupaavimman uuden artistin" palkinto Country Music Awards (CMA) toimesta.
Williellä todettiin vuonna 1996 leukemia, johon hän menehtyi Bransonissa, Missourissa 1999.
Albumit

Boxcar Willie (1976)
Daddy Was A Railroad Man (1978)
Boxcar Willie Sings Hank Williams And Jimmie Rodgers (1979)
Take Me Home (1980)
Greatest Hits – Boxcar Willie (1980)
King of the Road (1981)
Last Train to Heaven featuring Lee Gentry (1982)
Best of Boxcar, Vol. 1 (1982)
...Not the Man I Used to Be (1983)
Boxcar Willie (1986)
Live At Wembley (1988)
Best Loved Favorites (1988)
Pure Country Magic (1991)
Truck Driving Favorites (1991)
Rocky Box: Rockabily (With The Skeletons) (1993)
The Spirit of America (1994)
Achy Breaky Heart (1996)
American Songs – The Very Best of Johnny Cash & Boxcar Willie (2004)
Monacon katedraali

| Monacon katedraali Cathédrale Notre-Dame-Immaculée |
| --- | --- |

Sijainti:  Monaco
Koordinaatit:  43°43′49″N, 7°25′22″E
Kirkkokunta:  roomalaiskatolinen
Rakentamisvuosi:  1875
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Altarpiece of St Nicolas - Ludovico Brea, 1500
Monacon katedraali (ransk. Cathédrale de Monaco) eli Pyhän Nikolauksen katedraali on katedraali Monaco-Villessä, Monacossa. Se on valmistunut vuonna 1875, ja se rakennettiin La Turbien valkoisesta kivestä. Alttari on tehty Carraran marmorista. Katedraalin paikalla on ennen sijainnut 1200-luvulta peräisin ollut kirkko. Katedraaliin on haudattu muun muassa ruhtinatar Grace ja ruhtinas Rainier III.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Brunhilde Hendrix

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | 4 × 100 m |  |
Brunhilde Hendrix (2. elokuuta 1938 Langenzenn – 28. marraskuuta 1995 Ansbach) oli saksalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän edusti seuratasolla 1. FC Nürnbergiä.
Hendrix voitti maansa mestaruuden 100 metrillä vuonna 1957 ja 200 metrillä vuonna 1960. Hän osallistui olympialaisiin kerran, Roomassa 1960, jolloin hän kilpaili 100 metrillä ja 4 × 100 metrin viestissä. Hendrix pääsi 100 metrin henkilökohtaisella matkalla välieriin saakka ja oli voittamassa hopeaa maansa pikaviestijoukkueessa. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli 11,6 sekuntia, jonka hän juoksi vuonna 1960.
Sekä Brunhilden isä Fritz että äiti Marie olivat olympiatason yleisurheilijoita.
Brunetto Latini

Livres dou Tresor
Brunetto Latini (noin 1210 Firenze, Firenzen tasavalta – 1294) (latinaksi Burnectus Latinus, italiaksi myös Burnecto Latino) oli italialainen kirjailija, filosofi ja Dante Alighierin opettaja.
Latini osallistui guelfien vallankumoukseen vuonna 1250. Hän toimi firenzeläisten lähettiläänä Alfons X:n hovissa ja oli jonkin aikaa karkotettuna Ranskaan. Hän kirjoitti siellä pääteoksensa, ranskankielisen ensyklopedian. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös Jumalaisen näytelmän edeltäjä Tesoretto. Hän esiintyy myös Danten helvetissä ikuisessa tulisateessa sodomiittien joukossa. Ranskassa ollessaan hän kirjoitti Tesoretton ja proosan Li Livres dou Trésor. Hän myös käänsi italiaksi teoksen Rettorica.
Bomba (hahmo)

Bomba on päähahmo yhdysvaltalaisen Roy Rockwoodin Tarzan-tyylisiä viidakkopojan seikkailuja sisältävässä kirjasarjassa ja kirjojen pohjalta tehdyissä elokuvissa.
Kirjasarjasta on suomennettu ilmeisesti vain Bomba vieraassa viidakossa (Vaasa Oy, 1973). Roy Rockwood oli yhdysvaltalaisen Stratemeyer Syndicate -kustantamon käyttämä nimimerkki, jonka takana oli kustantamon omistaja Edward Stratemeyer. Hän kirjoitti ja kustansi 1920-luvulla Bomba-sarjan lisäksi monia muitakin poikien seikkailukirjoja.
Kirjoja tunnetumpia Suomessa ovat vuosina 1949–1955 tuotetut Ford Beeben ohjaamat ja kirjojen tarinoihin pohjautuvat elokuvat, jossa nuorukaisikäistä viidakkopoika Bombaa näyttelee Johnny Sheffield. Kaikki sarjan 12 elokuvaa esitettiin 1950-luvulla myös Suomessa. Elokuvien markkinoinnissa ratsastettiin Sheffieldin maineella tämän näyteltyä Tarzanin poikaa Johnny Weissmullerin tähdittämissä Tarzan-elokuvissa vuosikymmen aiemmin. Monien elokuvien suomenkielisissä nimissä Bombaa kutsutaankin ”Tarzanin pojaksi”, vaikka elokuvasarjoilla on yhteistä vain aihepiiri ja tyylilaji.
Elokuvat

Aarniometsän poika (Bomba, the Jungle Boy, 1949)
Viidakon musta pantteri (Bomba on Panther Island, 1949)
Bomba ja kätketty kaupunki (Bomba and the Hidden City, 1950)
Bomba ja kadonnut tulivuori (The Lost Volcano, 1950)
Tarzanin pojan seikkailut (Bomba and the Elephant Stampede, 1951)
Viidakon nuori Tarzan (Bomba and the Lion Hunters, 1951)
Bomba – Tarzanin poika (African Treasure, 1952)
Tarzanin poika ja viidakkotyttö (Bomba and the Jungle Girl, 1952)
Viidakon rummut (Safari Drums, 1953)
Tarzanin pojan kosto (The Golden Idol, 1954)
Tarzanin poika ja tappajaleopardi (Killer Leopard, 1954)
Bomba, viidakon valtias (Lord of the Jungle, 1955)
Bruni

Bruni on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Carla Bruni (s. 1967), ranskalais-italialainen lauluntekijä, laulaja ja malli
Gianmaria Bruni (s. 1981), italialainen autourheilija
Leonardo Bruni (noin 1370–1444), italialainen humanisti ja historioitsija, Firenzen kansleri
Loïc Bruni (s. 1994), ranskalainen alamäkiajaja ja maastopyöräilijä
Valeria Bruni Tedeschi (s. 1964), italialais-ranskalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja elokuvakäsikirjoittaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Boris Gyllenbögel

Karl Volter Boris Gyllenbögel (30. maaliskuuta 1884 Kauhajoki – 22. kesäkuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen eversti, diplomaatti ja rehtori.
Gyllenbögelin vanhemmat olivat nimismies Karl Natanael Gyllenbögel (1859–1926) ja Alma Maria Rosenlund (1864–1941).
Gyllenbögel kävi Haminan kadettikoulun sekä Pietarin tykistöopiston ja Pietarin sota-akatemian. Hän palveli Venäjällä muun muassa keisari Nikolai II:n esikuntaupseerina sekä sotilastehtävissä Latviassa ja Liettuassa. Everstiksi Venäjän armeijassa ylennyt Gyllenbögel oli lyhyen aikaa Uudenmaan läänin kuvernöörinä vuonna 1917 mutta hän erosi virasta heinäkuussa 1917 kieltäydyttyään hajottamasta eduskuntaa Venäjän väliaikaisen hallituksen määräyksestä. Suomen sisällissodan jälkeen Gyllenbögel nimitettiin huhtikuussa 1918 Viaporin vankileirin ensimmäiseksi komendantiksi, mutta hän oli tehtävässä vain kymmenisen päivää, sillä hänen asennettaan punavankien kollektiiviseen rankaisemiseen pidettiin liian torjuvana. Gyllenbögel nimitettiin Suomen asiainhoitajaksi Puolaan vuonna 1919, ja hän toimi sitten Suomen ensimmäisenä lähettiläänä Varsovassa 1920–1921. Tämän jälkeen Gyllenbögel oli Suomen asiainhoitajana Moskovassa mutta hän joutui palaamaan Suomeen vuonna 1922 neuvostohallituksen vaatimuksesta ja hänen tilalleen Moskovaan nimitettiin Antti Hackzell.
Diplomaattiuransa jälkeen Gyllenbögel toimi sitten professori Yrjö Jahnssonin ja kouluneuvos Hilma Jahnssonin perustaman Helsingin suomalaisen yksityislyseon rehtorina 1924–1938 ja opetti koulussa kieliä. Koulu sai Gyllenbögelin mukaan kutsumanimen ”Jylla” ja tämä lempinimi on säilynyt ja sen seuraajilla nykypäiviin saakka. Koulu toimii nykyisin Espoonlahden koulun ja Espoonlahden lukion nimillä.
Gyllenbögelin nuorempi veli Evald Alfons Rafael Gyllenbögel (s. 1889) oli lähetystöneuvos joka toimi muun muassa Suomen edustajana Kansainliitossa ja vuodesta 1932 ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkönä.
Teoksia

Piirteitä Puolan Vaasojen historiasta : esitelmä Helsingin Suomalais-puolalaisen yhdistyksen juhlassa Puolan itsenäisyyspäivänä 11.11.1935. Helsinki 1935
Sotilaana ja diplomaattina Itä-Euroopassa. Entisen Moskovan-lähettilään muistelmia. Tammi 1946
Aiheesta muualla

https://1565044.168.directo.fi/@Bin/772c82fcec48999c5743bbd0d840a9f4/1640951917/application/pdf/120001/Gyllenb%c3%b6gel%20Suomi-Puola%202009-2010.pdf
Mino (Gifu)

| Mino (美濃市) |
| --- | --- |
 Minon vanhaakaupunkia
 lippu:  symboli
 Minon sijainti Gifun prefektuurissa
 Mino
 Koordinaatit: 35°32′41″N, 136°54′27″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Tōkai
Prefektuuri:  Gifun prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  117,01 km²
Väkiluku (03/2020):  20 357
 – Väestötiheys:  174,0 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Vaahtera
 – Kukka:  Japaninaprikoosi
 
 http://www.city.mino.gifu.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mino (jap. 美濃市, Mino-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Gifun prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Nagarajoen varrella. Kaupungin keskustasta ylävirtaan Nagarajokeen liittyy sen sivujoki Itadori. Minossa on 20 357 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 117,01 neliökilometriä.
Minon seutu tunnetaan etenkin Mino-washin eli Minon japaninpaperin valmistuksesta. Minon kaupunki kehittyi 1600-luvun alusta lähtien jokisatamana, japaninpaperin kauppapaikkana ja linnanaluskaupunkina Kanamori-klaanin hallinnassa. Se tunnettiin alun perin nimellä Kōzuchi, kunnes se vaihtoi nimensä Minoksi paperilaadun mukaan vuonna 1911. Kaupunkioikeudet Minolle myönnettiin laajan kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1954. Warabin alueen paperinvalmistustaito on lisätty valtion merkittävän aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon ja vuonna 2014 myös Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Paperinvalmistuksen lisäksi Minoon on syntynyt muun muassa terien valmistusta ja koneteollisuutta.
Minon historiallinen vanhakaupunki, jonka talot on varustettu valkoisin udatsu-palomuurein, on suojeltu. Se on suosittu vierailukohde, jossa järjestetään vuosittain Minon japaninpaperiin keskittynyt taidefestivaali. Vanhassakaupungissa sijaitseva Osaka-suvun historiallinen asuintalo on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Kaupunki tunnetaan myös Oyada-jinjan šintolaisen pyhäkön Hinkoko-matsuri-festivaalista. Minoa palvelee Nagaragawa-rautatien Etsumi-nan-linja.
Kuvia

Minon silta ja Oguravuori
Raishō-jin temppeli
Mino vuoden 1982 ilmakuvassa
Suhara-jinjan japaninsypressipuut
Mino-shin rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mino Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Bomba (energiajuoma)

BOMBA energy on itävaltalaisvalmisteinen vitaminoitu energiajuoma, jonka piristävä vaikutus perustuu muiden energiajuomien tavoin kofeiiniin ja tauriiniin. Juoma on erikoisesti pakattu 250 millilitran lasipulloon, jossa on vanhanaikainen repäisykorkki. Pullo muistuttaa käsikranaattia. Maku on hyvin paljon muiden vastaavien energiajuomien kaltainen. Bomban kofeiinipitoisuus on 32 milligrammaa 100 millilitraa kohden eli runsaat 70 milligrammaa pullossa.
Tuotteet

Bomba Yellow
Bomba Blue
Bomba Red
Bomba Black
Bomba Green
Bomba Purple
Aiheesta muualla

Bomba Energyn kotisivut (englanniksi)
Muistitietotutkijoiden verkosto

Muistitietotutkijoiden verkosto FOHN on suomalainen muistitietotutkimuksen tutkijaverkosto. Verkosto tekee tunnetuksi muistitiedon tutkimusta ja se toimii kansainvälisissä tutkijaverkostoissa järjestäen kotimaisia ja kansainvälisiä tutkijatapaamisia. FOHN on IOHA:n eli International Oral History Associationin jäsen.
Akateeminen keskustelu muistitiedosta alkoi Suomessa 1980-luvulla, mutta muistitiedon keräämistä on alettu tekemään 1960-luvulta alkaen. Joukko akateemisia muistitiedon tutkijoita käynnisti FOHN-verkoston toiminnan 2000-luvun alkuvuosina. Verkostoon kuuluu kulttuurintutkijoita ja historioitsijoita eri yliopistoista.
Mitsubishi Pajero

| Mitsubishi Pajero |
| --- | --- |
 Mitsubishi Pajero Exceed
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani  Portugali
Valmistaja:  Mitsubishi Motors
Valmistusvuodet:  1982–2022
Luokka:  J-segmentti
Tekniset tiedot
Mitat
Massa:  1 520 kg
Mitsubishi Pajero on japanilaisen Mitsubishi Motorsin valmistama iso maastoauto. Amerikassa ja Espanjassa Pajero tunnetaan nimellä Mitsubishi Montero. Joillain markkinoilla käytetään myös nimeä Mitsubishi Shogun. Pajeron ralliversiolla on voitettu useita kertoja Pariisi–Dakar-ralli ja vuoden 2001 jälkeen kaikki Pariisi–Dakar-rallit on voitettu Pajerolla. Pajeron kilpailijoita ovat mm. Nissan Pathfinder ja Toyota Land Cruiser. Pajeron valmistus päättyi kesällä 2022.
Historia

Mitsubishillä on pitkäaikainen kokemus maastoautojen valmistamisesta. Mitsubishi kehitteli vuonna 1934 maailman ensimmäisen dieselkäyttöisen nelivetoisen henkilöauton, joka tunnetaan mallinimellä PX-33. Siinä oli 4,4-litrainen 6-sylinterinen dieselmoottori ja jatkuva neliveto.
Vuonna 1953 Mitsubishi aloitti Mitsubishi Jeep -maastoautojen valmistamisen Jeepin lisenssillä Japanin markkinoille.
Syksyllä 1981 esitelty Pajero oli aikanaan varsin henkilöautomainen maasturi. Pajeroa on sen 25-vuotisen historian aikana valmistettu yli 2,5 miljoonaa kappaletta. Nykyään sitä myydään yli 170 eri maassa.
Amerikassa ja Espanjassa Pajero tunnetaan nimellä Mitsubishi Montero. Joillain markkinoilla (mm. Iso-Britannia) käytetään myös nimeä Mitsubishi Shogun. Amerikassa Pajeroa on myyty myös nimellä Dodge Raider. Vaihtoehtoiset nimet on otettu käyttöön pääasiassa sen takia, että espanjan kielessä sana pajero on itsetyydytyksen harjoittajaa tarkoittava alatyylinen ilmaisu.
Ensimmäinen sukupolvi (1981–1991)

Pajero tuli aluksi markkinoille vain lyhyenä korimallina, ja pitkäakselivälinen Wagon esiteltiin vuonna 1984. Moottori oli Euroopassa joko 2,6-litrainen bensakone tai Galantissakin käytetty 2,3-litrainen turbodiesel. Turbodieselmalli nousi Japanissa muutamassa kuukaudessa eniten myydyksi maasturiksi. Vuonna 1986 diesel kasvoi 2,5-litraiseksi ja vuonna 1989 siihen lisättiin välijäähdytin, ja takaveto-Galantin vaihteisto vaihdettiin huomattavasti kestävämpään Canter-vaihteistoon. Samaan aikaan tuli myyntiin 3,0-litraisella V6-moottorilla varustettu Pajero. Ensimmäisen sukupolven Pajeroa valmistettiin Koreassa vielä vuoteen 2003 asti nimellä Hyundai Galloper.
Ensimmäisissä lyhyissä Pajeroissa oli 21 senttimetrin maavara, 2,35 metrin akseliväli ja pienet korinylitykset, koska korin pituus on alle neljä metriä. Maasturiksi Pajero oli kevyt, omapainoltaan 1 520 kg.
Vuonna 1987 Mitsubishi ja Suomi juhlivat 70-vuotisjuhlia, minkä kunniaksi Mitsubishi toi Suomeen Pajero EXE Finlandia -juhlamallisia autoja hyvin rajoitetun erän. Autojen erikoisvarusteisiin kuuluivat mm. sähkötoimiset ikkunat, laadukas verhoilu, keskuslukitus ja juhlava ulkonäkö sävylaseineen, erikoisvanteineen ja juhlateippauksineen.
Toinen sukupolvi (1991–1999)

Toisen sukupolven Pajero esiteltiin vuoden 1991 alussa. Ulkomuoto oli hyvin lähellä edeltävää mallia, mutta kulmia oli hieman pyöristetty. Useimmissa malleissa oli Super Select -neliveto, joka yhdisti jatkuvan ja kytkettävän nelivedon etuja. Vuonna 1993 esiteltiin tehokkaampia moottoreita: 3,5-litrainen V6 ja 2,8-litrainen turbodiesel. Syksyllä 1997 mallia uudistettiin ja 3,5-litrainen moottori sai suorasuihkutuksen. Toisen sukupolven Pajero säilyi monissa maissa kolmannen sukupolven rinnalla nimellä Pajero Classic.
Kolmas sukupolvi 1999-2006

Kolmannen sukupolven Pajeroa valmistettiin pitkänä 7-paikkaisena ja lyhyenä mallina 3-ovisena 4- tai 5-paikkaisena (Pajeroa on aiemmin valmistettu myös 2-ovisena 2 matkustajan mallina). Suomeen tuodaan vain pitkää 7-paikkaista mallia.
Kolmas sukupolvi 1999-2006 > Moottorivaihtoehdot

2,5 TD IC 4-sylinterinen turbodiesel, 8-venttiilinen SOHC, ahtoilman välijäähdytys. Suurin teho / moottorin kierrosluku[kW (PS) / rpm] 85 (115) / 4 000. Suurin vääntö / moottorin kierrosluku[N-m (kg-m )/ rpm] 240 (24,5) / 2 000.
3,2 DI-D IC 4-sylinterinen turbodiesel, 16-venttiilinen DOHC, ahtoilman välijäähdytys. Suurin teho / moottorin kierrosluku[kW (PS) / rpm] 118 (160) / 3 800. Suurin vääntö / moottorin kierrosluku[N-m (kg-m )/ rpm] 373 (38,0) / 2 000.
Maantiellä Pajero liikkuu takavetoisena. Kun keli huononee ja tulee liukasta voidaan siirtyä nopeaan nelivetoon alle 100km/h nopeudessa. Pajerossa myös nopean nelivedon voi lukita. Kun mennään kunnon maastoon, laitetaan hidas lukittu neliveto päälle. Silloin auto täytyy pysäyttää kytkemisen ajaksi. Hidas neliveto mahdollistaa suuremman väännön ja tehon jo pienillä nopeuksilla. Elektroninen ajonvakauden- ja pidonhallintajärjestelmä toimii kaikissa olosuhteissa. Pidonhallinta siirtää jarrutustehoa luistaviin ja voimaa pitäviin pyöriin. Jarruassistentti hidastaa maastossa vauhtia alamäessä valvomalla moottorijarrutusta ja pyöräkohtaista jarrupainetta. Pajerossa on taka-akselilla 100 % tasauspyörästön lukko, jonka kuljettaja kytkee kojelaudasta. Tätä lukkoa voidaan käyttää alle 20 km/h nopeudessa.
Kolmannen sukupolven Pajeron kokonaismassa on 2 810 kg ja omamassa 2 135 kg.
Pajero sopii hyvin perävaunun vetoon suuren väännön vuoksi. Sillä saa vetää 750 kg jarrutonta ja 3 300 kg jarrullista peräkärryä.
Neljäs sukupolvi (2006–2022)

Neljännen sukupolven Pajero esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä vuonna 2006. Vaikka kyseessä onkin kokonaan uusi malli, on se kuitenkin helposti tunnistettavissa edellisen korimallin seuraajaksi. Moottorivaihtoehtoja on kaksi: 3,2-litrainen CRD-dieselmoottori (R4) ja 3,8-litrainen MIVEC-bensakone (V6). Tuotanto tapahtuu Gifussa, Japanissa. Toimitukset Eurooppaan alkoivat syyskuussa ja Japaniin sekä Australiaan lokakuussa.
Pajero on voittanut useita testivertailuja ja valittiin mm. vuoden 2007 ja Facelift NT -malli vuoden 2009 parhaaksi maastoautoksi australialaisen 4x4 Magazinen vertailussa. [lähde? ]
Pajeron valmistus päättyi kesällä 2022.
Muita Pajero-nimeä käyttäviä malleja

Mitsubishi Pajero Sport – Mitsubishi L200 -lava-autoon perustuva 5-ovinen maastoauto.
Mitsubishi Pajero Mini – minikokoinen keicar-Pajero, 660-kuutioisella moottorilla.
Mitsubishi Pajero iO (Euroopassa Pajero Pinin) – täysikokoisen Pajeron ja Pajero Minin väliin kooltaan sijoittuva malli.
Mitsubishi Pajero Junior – Pajero Miniin perustuva, suuremmalla moottorilla varustettu malli.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maahantuojan sivu
Iltasanomien autotesti (Arkistoitu – Internet Archive)
Pajero-sivut
Pajero-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Keskipohjanmaa-lehden autotesti (Arkistoitu – Internet Archive)
Pajero-tietoutta (Arkistoitu – Internet Archive)
Pajero-tietoutta ja keskustelufoorumi (Arkistoitu – Internet Archive)
Mitsubishi Pajero mk1
Mitsubishi Pajero mk2
Mitsubishi Pajero mk3
Mitsubishi Pajero mk4
Become

| Become Seventh Wonder |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : marras–joulukuu 2004
 Studio : Sheepvalley-studio
 Julkaistu: 22. kesäkuuta 2005
 Tuottaja(t): Seventh Wonder
 Tyylilaji: progressiivinen metalli
 Kesto: 51.19
 Levy-yhtiö: Lion Music
Seventh Wonderin muut julkaisut
|   | Become 2005 | Waiting in the Wings 2006 |
Become on progressiivista metallia soittavan Seventh Wonderin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005.
Kappaleet

Day by Day – 03.54
Like Him – 05.30
The Damned – 04.32
Temple in the Storm – 06.17
Blinding My Eyes – 03.50
The Secret – 04.15
What I've Become – 08.41
In the Blink of an Eye – 07.37
Day by Day – 06.25 (orkesteriversio, bonuskappale)
Kokoonpano

Andreas Blomqvist – basso
Andi Kravljaca – laulu
Johan Liefvendahl – kitara
Johnny Sandin – rummut
Andreas Söderin – kosketinsoittimet
Arvostelut

Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Become Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Become Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Mino da Fiesole

| Mino da Fiesole |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1431 Poppi, Toscana
Kuollut: 1484 Firenze
Taiteilija
 Nimikirjoitus
Mino da Fiesole (tai Mino di Giovanni) (1431 Poppi, Toscana – 1484 Firenze) oli italialainen kuvanveistäjä.
Elämä ja ura

Minolla oli omaisuutta Fiesolessa, mistä johtui hänen taiteilijanimensä. Giorgio Vasarin kuvaus hänestä on hyvin epätarkka. Mino oli Desiderio da Settignanon ja Matteo Civitalen ystävä ja työtoveri, ja he olivat suunnilleen samanikäisiä. Minon veistokset ovat merkittäviä viimeistelynsä ja yksityiskohtien hienovaraisuuden sekä hengellisyytensä ja voimakkaan hartautensa vuoksi. Minon varhaisemmista töistä hienoimmat ovat Fiesolen katedraalissa alttaritaulu ja piispa Leonardo Salutatin hauta, jotka on toteutettu ennen vuotta 1466. Firenzen Badiassa on alttaritaulu Madonnasta ja pyhimyksistä ja Bernardo Giugnin (1466) ja rajakreivi Hugon (1481) haudat, jotka on veistetty valkoisesta marmorista, ja niissä on eläväkokoisia makaavia muotokuvia ja enkeleitä. Praton katedraalin saarnatuoli, jonka hän teki yhteistyössä Antonio Rossellinon kanssa ja joka valmistui vuonna 1473, on taitavasti tehty, ja siinä on hienoja pienikokoisia reliefejä. Pian tämän työn valmistumisen jälkeen Mino lähti Roomaan, jossa hän viipyi ilmeisesti noin kuusi vuotta, ja jossa hän toteutti paavi Paavali II:n haudan, Francesco Tornabuonin haudan Santa Maria sopra Minerva -kirkossa ja kauniin pienen marmorisen tabernaakkelin Santa Maria in Trastevere -kirkossa. Hän veisti luultavasti myös useita Santa Maria del Popolon muistomerkkejä, erityisesti piispa Gomielin ja arkkipiispa Roccan muistomerkit. Firenzen Bargellossa on säilynyt joitakin Minon rintakuvia ja reliefejä, jotka ovat täynnä elämää ja ilmaisua, vaikkei niissä olekaan samaa realismia, kuin Verrocchion ja ajan muiden mestarikuvanveistäjien töissä.
Badian alttaritaulu
rajakreivi Hugon hautamerkki
Paavali II
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mino da Fiesole Wikimedia Commonsissa