stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dikson (taajama)
Historiaa

Venäläislähteiden mukaan pomoreita saapui seudulle ilmeisesti 1600-luvun alkupuolella. 1700-luvulla paikkakunnalle annettiin oma nimi. Vuonna 1875 Adolf Erik Nordenskiöld purjehti Diksoniin ensi kerran ja vuonna 1878 hän nimesi saaren uudelleen Koillisväylän purjehduksellaan retkikuntiensa rahoittajan, ruotsalaisen suurliikemiehen Oskar Dicksonin (1823−1897) mukaan.
Dikson syntyi 1915 saarelle perustetun arktisen radiolähetinaseman ympärille. Vuodesta 1916 siellä on sijainnut radioteitse havaintonsa välittänyt hydrometeorologinen asema, joka laajeni 1930-luvulla radioluotausasemaksi ja geofysikaaliseksi observatorioksi. Myös sataman rakennustyöt ajoittuivat 1930-luvulle. Vuonna 1935 mantereen puolelle rakennettiin Diksonin satama osana Pohjoisen meritien eli Koillisväylän hyödyntämiseen tähdännyttä hanketta (Glavsewmorput). Vuonna 1956 Dikson sai kaupunkityyppisen taajaman aseman. Diksonin satama toimii nykyäänkin eräänä huoltoreittinä seudulle ja sitä pidetään yllä eräänä Koillisväylän satamista.
Historiaa > Seudun 2020-luvun kaivoshankkeet ja niiden liikenne

Noin 40 kilometriä Diksonin taajaman eteläpuolelle on 2020-luvulla rakenteilla suuri maakaasun ja -öljyn lastaussatama Buhta Sever, jonka kautta erityisesti Rosneft Vostok Oil -tytäryrityksineen pyrkii laivaamaan laajoilta Jenisein alajuoksun varren kaasu- ja öljykentiltä porattavia kaivannaisia. Diksonin kautta tapahtuvaa liikennettä lisää myös toinen rakenteilla oleva mittava kaivoshanke. Taajamasta 110 kilometriä kaakkoon sijaitsee Syradasain (Syradasaiskojen) hiiliesiintymä, jonne työkierron työntekijät lennätetään ainakin kaivosalueen rakennustöiden alkuvaiheessa Diksonin lentoaseman kautta, josta matka jatkuu helikoptereilla tai autoilla. Hiilikaivoksen tarpeisiin on rakenteilla Diksonin satamaan kuuluva Jenisein terminaali, jonka ensimmäinen vaihe on suunniteltu otettavaksi  käyttöön 2024. Päätös suunnitellusta, hiilikaivosaluetta palvelevan Taimyrin lentoaseman rakentamisesta tehdään myöhemmin.
Aiheesta muualla

Autonomisen piirikunnan sivuston sivu taajamasta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (taimyr24.ru)
Крещение на Диксоне (venäjäksi) (vokrugsveta.com)
Diksonin epävirallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Ilmastotilastoja (venäjäksi) (pogodaiklimat.ru)
Climatological Information for Dikson Island, Russia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (hko.gov.hk)
Neuvostoliiton postimerkki Diksonin taajaman kunniaksi (1965)
Diksonin taajaman sijainti Diksoninsaarella ja mantereella
Laja

Maisemaa Lajan alueella.
Laja eli antiikin Trakonitis on suuri laavakenttä Syyrian eteläosassa. Seutu on osa historiallista Hawranin aluetta.
Maantiede

Laja on Syyrian suurin geologisesti tuore laavakenttä. Se sijaitsee maan eteläosassa ja on osa Hawranin historiallsita aluetta. Laavakentän pinta-ala on noin 900 km² ja se on muodoltaan kolmiomainen. Kolmion "kärki" on lähellä Burrakia noin 50 kilometriä Damaskoksesta kaakkoon ja sen kanta Izran ja Šahbhan välillä on pituudeltaan noin 45 kilometriä.
Alue on tasankoa, mutta tasangolta ylös nousee tulivuorten kartioita. Osa niistä yltää yli 1 000 metrin korkeudelle merenpinnasta ja korkein huippu 1 159 metrin korkeudella sijaitsee Šabhan länsipuolella. Muuten seudun keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 600–700 metriä. Seudulla on painanteita, jotka paikallisesti tunnetaan nimellä ka. Ne lienevät syntyneet tulivuorten kaasupurkauksista. Painanteen voivat olla useita satoja metrejä leveitä ja vapaita muuten vallallaan olevasta kivikosta, mikä on mahdollsitanut myös paikoittan maanviljelyä.
Historia

Laja tunnettiin antiikin kaudella nimellä Trakonitis, joka käsitti tosin myös al-Safan alueen Lajan itäpuolella. Ensimmäisellä vuosituhannella eaa. alueen eteläosissa vaikuttivat heprealaiset ja pohjoisessa aramealaiset. Alueella ei vielä ollut suurempaa taloudellista merkitystä. Toisella vuosisadalla eaa. alueesta tuli osa Seleukidien valtakuntaa. Se oli myös rajamaata etelän nabatealaisten ja luoteen iturealaisten välillä. Vuonna 24 eaa. alue liitettiin roomalaisten alaisen Herodesin valtakuntaan. Trakonitisin paimentolaisuutta harjoittaneet asukkaat muodostivat ongelmia Herodesille. Alueen kautta kulki kauppareitti Damaskoksesta etelään ja juutalainen puhiinvaellustreitti Babyloniasta Jerusalemiin. Herodes perusti paikallisten hillitsemiseksi Bathyran kaupungin. Sen tarkkaa sijaintipaikkaa ei enää tunneta. Alkujaan karjoineen luolissa ja muiden luonnonmuodostelmien suojissa asuneet trakonitislaiset omaksuivat myöhemmin paikalleen asettuneen elämäntavan.
Ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. 300-luvulle jaa. Lajan alueelle syntyi useita asutuskeskuksia, joihin rakennettiin roomalaisia teattereja, temppelejä ja kolonnadeja. Näiden uusien keskuksien joukossa oli esimerkiksi Filippolis eli nykyinen Šahbha. Seudun poikki rakenenttiin myös luoteesta kaakkoon kulkeva roomalainen maantie, joka yhdisti seudun teihin muualla Syyriassa. Lajan asutus oli runsaimmillaan Bysnatin valtakunnan kaudella 300-luvulta 600-luvulle jaa. Seudun nykyistä nimeä alkoivat käyttää arabimaantieteilijät keskiajalla.
Osmanien kaudella Laja tunnettiin kapinallisten ja rikollisten piilottelupaikkana. Seudun väestö alkoi pienentyä keskiajan jälkeen epäselvästä syystä. Asutus oli käytännössä kadonnut 1600-lukuun mennessä, lukuunottamatta jitakin pieniä kristittyjä asutuskeskuksia alueen rajamailla. 1700- ja 1800-luvulla alueen itä- ja eteläosiin saapui druuseja Libanonista. 1800-luvulla pohjois- ja länsiosiin asettui puolestaan beduiineja. Keskushallinnon valta alueella oli käytännössä vain muodollista. Vasta ensimmäisen maailmansodan jälkeen Syyriaan saapuneet ranskalaiset vakiinnuttivat keskushallinnon otteen seudusta.
Väestö

Lajan asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja, druuseja, sekä pääasiassa kreikkalaiskatolisia kristittyjä.
Asutus Lajassa on keskittynyt etenkin sen reunamille. Sen sisäalueella on muutamia asuttuja paikkoja lähinnä tulivuorten purkausten muodostamilla painanteilla, joissa on mahdollista myös harjoittaa viljelyä. Alueella on lähteitä ja pohjavettä, joiden vedet ovat kuitenkin huvenneet ajan kanssa.
Laja Encyclopedia Britannican kartalla vuodelta 1903.
Tommi Musturi

Tommi Musturi Akateemisessa Kirjakaupassa Helsingissä Taiteiden yönä 2011.
Jokiaiheinen Laurea-muraali, Vantaa (2017).
Tommi Musturi (s. 1975 Juupajoki) on suomalainen sarjakuvantekijä ja kuvataiteilija. Hänet on palkittu Puupää-hatulla vuonna 2011.
Hänen suunnittelemiaan julkisia taideteoksia on esimerkiksi Laurea-ammattikorkeakoulun Vantaan Tikkurilan kampuksen pohjoisseinään (Ratatie 22) maalattu joki-aiheinen seinämaalaus.
Aiheesta muualla

Kotisivut.
Tommi Musturi Kirjasampo.fi:ssä
Jarkko Sikiö: Psykedeelinen väripommi. Kvaak.fi 27.9.2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Someone Somewhere

| Someone Somewhere |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Hannu Aukia Jaakko Manninen
Käsikirjoittaja:  Hannu Aukia Jaakko Manninen Miska Kajanus Juha Ilmari Laine
Tuottaja:  Hannu Aukia Jaakko Manninen Miska Kajanus Juha Ilmari Laine Mohamed El Manasterly Nic Izzi Miika J. Norvanto  Joni Koukku
Säveltäjä:  Veikki Virkajärvi Vertti Virkajärvi
Kuvaaja:  Hannu Aukia
Leikkaaja:  Hannu Aukia Mohamed El Manasterly Vertti Virkajärvi Hannu Aukia Omar El-Deeb
Pääosat:  Milla Puolakanaho Miska Kajanus Alexis Kerouac
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi USA
Tuotantoyhtiö:  No-Office Films
Ensi-ilta:  8. marraskuuta, 2019
Kesto:  82 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Someone Somewhere on Hannu Aukian ja Jaakko Mannisen ohjaama suomalais-yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 2019.
Elokuvassa Suomessa asuva Milla lähtee Hollywoodiin tavoittelemaan unelmaansa elokuvamaailmassa. Pian hän huomaa ettei kaikki siellä ole sellaista kun hän oli kuvitellut ja kohtaa Hollywoodin karun puolen johon kuuluu muun muassa kodittomuutta, mutta löytää myös ystävyyttä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Milla Puolakanaho  | … |  Milla Nurmi   |
|  Miska Kajanus  | … |  Miska   |
|  Alexis Kerouac  | … |  Alexis   |
|  Corsica Wilson  | … |  Cora   |
|  Kentrell Newton  | … |  Kentrell   |
|  Arlene Parness  | … |  Arlene   |
|  Sarah Jacobs  | … |  Sarah   |
|  Casey Kramer  | … |  Casey Alexander   |
Lähde:
Guinness

Guinness-olutta.
Guinness on Diageon valmistamaa dry-stout-olutta. Guinness on maailman tunnetuin stout-tyyppinen olutlähde?.  Olutta on valmistettu St. James's Gatessa, Dublinissa, Irlannissa vuodesta 1759 lähtien. Nykyään Guinnessia valmistetaan myös kymmenissä muissa maissa. Guinness valmistetaan ohrasta, humalasta, vedestä ja hiivasta.
Guinnessin historiaa

Vuonna 1759 Arthur Guinness ryhtyi valmistamaan stout-tyyppistä olutta Dublinissa kummisedältään saamansa perinnön turvin.
Vuonna 1770 Guinness ryhtyi kilpailemaan englantilaisten olutpanimoiden kanssa ja loi stout-porteriksi kutsutun oluen. Vuonna 1820 Guinness-olut muokkautui nykyiseen muotoonsa.
1800-luvun lopulla Arthur Guinness Son & Co listautui Lontoon pörssiin ollessaan maailman suurin oluen valmistaja.
Guinnessin suuren kysynnän johdosta panimolla alettiin suunnittelemaan oluen myyntiä kaupoissa. Haasteena oli oluen tölkittäminen ilman, että sen koostumus muuttuisi. Guinnessia käytetään hiilidioksidin sijaan typpeä, joka saa aikaan Guinnessille ominaisen koostumuksen ja vaahdon. 1980-luvulla kehiteltiin pingispalloa muistuttava typpikapseli, joka tölkin aukaisun yhteydessä päästää typen oluen sekaan. Keksinnöllä Guinness voitti Englannin kuningatar Elisabethin myöntämän palkinnon vuonna 1991.
Vuonna 1997 Arthur Guinness Son & Co yhdistyi muutamien muiden alkoholijuomien valmistajien kanssa muodostaen Diageo-yhtiön.
Loppuvuodesta 2024 uutisoitiin Guinnessin suosion räjähdysmäisestä kasvusta, jonka johdosta tuotanto ei ole pystynyt vastaamaan kysyntään tarpeeksi nopeasti. Tämä on johtanut paikoin jopa rajoituksiin, olutta ei ole toimitettu niin paljoa kuin on tilattu.
Muita saman omistajan valmistuttamia juomia

Baileys Irish Cream
Kilkenny (olut)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guinness Wikimedia Commonsissa
Quinness Hartwallin sivuilla
Klassikko-olut: Guinness Draught, Juomaposti
Mielenkiintoisia faktoja Guinness-oluesta
Severyn Nalyvaiko

Severyn Nalyvaiko (n. 1560–1597) oli ukrainalainen kasakkahetmani ja myöhemmin kansantarinoiden sankari.
Nalyvaiko oli kasakkojen päällikkö 1500-luvulla Ostrogista Volyniasta, jossa hänen vanhempi veljensä oli ruhtinas Konstantin Konstantinovitšin pappi. Nalyvaiko oli alunperin puolalaisten puolella zaporožilaisia ​​vastaan, mutta isänsä murhan jälkeen hän siirtyi kasakkojen luo ja hänestä tuli Puolan aateliston ja katolisen kirkon armoton vihollinen. Tuhottuaan Mohilevin hän vaati Puola-Liettuan kuningas Sigismund Vaasaa myöntämään maata kasakoille Bugin ja Dnestrin välissä. Kuninkaan oli kutsuttava puolalaiset joukot Moldaviasta tukahduttamaan kasvava kapina. Kruununhetmani Zolkiewicz onnistui sulkemaan kasakat Lubnoon vuonna 1596, ja kun heidän välilleen syntyi erimielisyyttä, Nalyvaiko luovutettiin viholliselle ja vietiin Varsovaan, missä hänet mestattiin.
Lintuinfluenssa Vol.1

| Lintuinfluenssa Vol> 1 Lapinlahden Linnut |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1985–1994, 2006
 Julkaistu: 27. syyskuuta 2006
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: huumorimusiikki huumorirock
 Levy-yhtiö: EMI
Lapinlahden Lintujen muut julkaisut
| Pienvikaisten paratiisi 2005 | Lintuinfluenssa Vol.1 2006 | Lintuinfluenssa Vol.2 2006 |
Lintuinfluenssa Vol.1 on Lapinlahden Lintujen järjestyksessään kymmenes kokoelmalevy. Se sisältää yhtyeen tunnetuimmat kappaleet vuosilta 1985–1994 sekä kaksi uutta kappaletta: singlenä julkaistu "Keski-ikä on syvältä" ja "Perunatorin tyttö".
Findance-sivuston aikalaisarviossa Ari-Pekka Kankaanpää kiittää Lintuinfluenssaa onnistuneeksi kokoelmaksi: ”1983 tämä alkoi, ja toivottavasti ei vielä pitkään aikaan pääty, vaikka suomalainen huumori tuntuu elävän murrostilanteessa, jossa ei tapahdu mitään veret seisauttavaa”. Hän antaa albumille arvosanaksi yhdeksän pistettä kymmenestä.
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Keski-ikä on syvältä – 3.55  Perunatorin tyttö – 3.40  Lipputangon nuppi – 2.41  Ojasta noustaan – 3.31  Kyllä elämä on ihanaa – 2.42  Tero ja minä – 1.39  Ihmistä kiusataan – 3.51  Miksei asioista puhuta – 2.59  Sain satiaiset – 2.32  Sateet tulevat – 4.48  Tapasin naisen – 3.19  Heti mulle kaikki tänne nyt – 3.14  Tavallinen jörndonner – 4.03  Pikkumiesten laulu – 3.01  Rakas, ukulele soi – 3.46  Tenukeppi – 2.55  Kuppilan tango – 3.29  Saako niin tehdä – 2.51 :  CD 2 Aino kirjoittaa – 3.28  Elämä janottaa – 3.57  Se ei käy – 3.17  Tuoli kaatuu – 2.30  Älä pure mun ananasta – 2.33  Aimon virsi – 3.24  Ruma – 2.44  Sedät jaksaa heilua – 2.41  Vihtaasi on kustu – 3.26  Älä viskaa mua pihalle – 3.19  Helppoa elämää – 3.20  Paina kaasua Morgan – 4.24  Se tekee gutaa – 2.32  Sä teet mut hulluksi – 2.59  Vanha suomalaisten poikain vitutuslaulu – 1.27  Kalliossa – 2.51  Köyhän taivas – 3.36  Siittiöt (Siitosen veljekset) – 2.40
Aiheesta muualla

EMI: Lapinlahden Linnut: Lintuinfluenssa Vol.1
Lapinlahden Linnut
| --- | --- |
Studioalbumit:  Lapinlahden Linnut  Jep (1986)  Vihreä gorilla (1987)  Lauluja Nuppilasta (1988)  Elämä janottaa (1989)  Tähdet kertovat (1990)  Grrr! (1992)  Köyhän taivas (1994)  Tyttö huutaa hii! (1995)  Kansandances (1997)  Iso muna (1999)  Kolmas jalka haudassa (2003)  Pienvikaisten paratiisi (2005)  Etiäppäin (2007) 
Kokoelmat:  Parhaat (1988)  Ei oikotietä sankaruuteen 1983–1989 (1990)  Sulkasatoa osa I (1994)  Sulkasatoa osa II (1995)  Höyhenet pöllyää! 90-luvun parhaat (2000)  Sedät jaksaa heilua (2001)  Kaikkien aikojen parhaat (2002)  Loputon lento (2002)  Suomihuiput (2003)  Lintuinfluenssa Vol.1 (2006)  Lintuinfluenssa Vol.2 (2006)  Parhaat bongaukset 1 (2013)  Parhaat bongaukset 2 (2013)  Sketsejä radiossa (2013) 
Radio-ohjelmat:  Radio Top One (1985)  Kahdentoista lyönnit (1986)  Lapinlahden Lintujen tieteellinen koe (1999–2002)  Lapinlahden Lintujen joulukalenteri (2004) 
TV-ohjelmat:  Kyllä elämä on ihanaa (1987)  Seitsemän kuolemansyntiä (1988)  Maailman kahdeksan ihmettä (1990)  Kuudesti laukeava (1992)  Lapinlahden Linnut Show (1993)  Lapinlahden Linnut! (1995)  Muuttuuko ihminen (2006) 
DVD-boksit:  Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki (2006)  Lennossa 1983–2008 (2008) 
Katso myös:  Diskografia  Luettelo kappaleista  EVVK
Giuliano Cesarini

Giuliano Cesarini (1398–1444), oli roomalainen kardinaali.
Cesarini kuului vanhaan ja arvostettuun, mutta köyhtyneeseen roomalaiseen sukuun ja herätti kuurian huomion humanistina ja oikeustieteen opettajana Padovassa. Hänen ystäviään olivat Nicolaus Cusanus, Dominico Capranica ja Gregor Heimburg. Paavi Martinus V teki hänestä kardinaalin vuonna 1426 ja Eugenius IV ylensi hänet Frascatin kardinaalipiispaksi. Hänen laintuntemuksensa ja diplomaatin kykynsä tekivät hänet soveliaaksi hienovaraisuutta vaativiin tehtäviin. Hussilaiskysymys uskottiin hänelle ja hän saapui Böömiin ristiretkeläisarmeijan kanssa, mutta armeija lyötiin vuonna 1431 ja kardinaali pakeni häpeällisesti. Vuosina 1431–1438 hän toimi Baselin kirkolliskokouksen puheenjohtajana huomattavalla taidolla. Hän esiintyi ensin konsiliaristisen teorian kannattajana, mutta kirkolliskokouksen edetessä siirtyi yhä enemmän paavi Eugenius IV:n puolelle. Vuosina 1438 ja 1439 hänellä oli merkittävä osuus Ferraran ja Firenzen kirkolliskokouksen unionidekreetissä. Pian sen jälkeen hän meni Unkariin sovittelemaan kruununperimyskiistoja ja yllyttämään kuningas Vladislavia sotaan turkkilaisia ​​vastaan. Hän onnistui, ja sota syttyi vuonna 1443, mutta Vladislav lyötiin ja surmattiin Varnassa 10. marraskuuta 1444, ja Cesarini myös menehtyi yrittäessään paeta; hänet todennäköisesti murhattiin ja ryöstettiin hänen yrittäessään ylittää Tonavan.
Doniyah Cliney

| Doniyah Cliney> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. helmikuuta 1996 (ikä 28) Newark, New Jersey
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Koripalloilija
Aktiivisena:  2014–
Pelipaikka:  laitahyökkääjä, takapelaaja
Pituus:  182 cm
Nyk. joukkue:  Kouvottaret
Sarja:  Naisten Korisliiga
Doniyah Cliney (s. 27. helmikuuta 1996 Newark, New Jersey) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä tai takapelaaja. Hän on pituudeltaan 182-senttimetrinen. Hän edustaa Suomen Korisliigassa Kouvottaria.
Cliney edusti Yhdysvaltain yliopistosarjoissa kausina 2014–2019 Etelä-Carolinan yliopiston Gamecocks-joukkuetta. Hän voitti NCAA:n mestaruuden vuonna 2017. Hän aloitti ammattilaisuransa Portugalissa AD Vagosin joukkueessa kaudella 2019–2020. Hän siirtyi syyskuussa 2020 Suomen Korisliigassa pelaavaan Vimpelin Vetoon. Kauden 2020–2021 aikana hän pelasi kaksi pudotuspeliä mukaan lukien 29 ottelua, joissa hänen ottelukohtaiset keskiarvonsa olivat 17,8 pistettä, 8,9 levypalloa ja 4,8 syöttöä.
Cliney pelasi kauden 2021–2022 Ruotsissa IK Eos Lundin joukkueessa ja kauden 2022–2023 Espanjan kakkostasolla Celta Zorka Recalvi Vigon joukkueessa. Hän aloitti kauden 2023–2024 Islannissa Valur Reykjavíkin joukkueessa mutta palasi Suomeen Kouvottarien joukkueeseen tammikuussa 2024.
Hulmin taistelu

Hulmin taistelu oli Suomen sisällissodan taistelu, joka käytiin Laihialla 27. tammikuuta 1918 suojeluskuntien ja Hulmilla olleen venäläisen ratsuosaston välillä. Kyseessä oli yksi ensimmäisistä sisällissodan taisteluista, joka edelsi suojeluskuntien seuraavana yönä Pohjanmaalla aloittamaa venäläisten varuskuntien valtausta. Taistelua on myös erityisesti Pohjanmaalla pidetty koko sisällissodan alkuna, vaikka samana päivänä Karjalankannaksella tapahtui myös Kämärän taistelu.
Taustaa

Vuoden 1918 alussa Pohjanmaalla oli noin 4 000–5 000 venäläistä sotilasta, jotka oli määrä kotiuttaa vielä kevään aikana. Heidät oli alun perin sijoitettu maakuntaan ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan maihinnousun varalta. Kolme kilometriä Laihian kirkonkylän länsipuolella, Potilan kylässä sijaitseva Hulmin varuskunta oli toiminut vuosina 1883–1902, kunnes se lopetti toimintansa vanhan väen lakkauttamisen myötä. Lokakuussa 1917 Hulmin kasarmille sijoitettiin 70 ukrainalaista ratsumiestä, joiden lisäksi toinen osa eskadroonasta majoittui Vähäänkyröön. Hulmin taistelun aikana heistä kuitenkin oli paikalla vain kolmisenkymmentä.
Valkoisen armeijan päällikkö kenraali C. G. E. Mannerheim oli määrännyt Pohjanmaan varuskunnat riisuttavaksi aseista 28. tammikuuta, jolloin operaation oli määrä alkaa kello 03 sunnuntain ja maanantain välisenä yönä. Laihialla hyökkäys tehtiin kuitenkin jo edellisenä iltana. Yleisesti on luultu, että Laihian suojeluskunta toimi omapäisesti liian aikaisin, mutta todellisuudessa heillä oli Vaasan esikunnasta saatu eversti Martin Wetzerin määräys. Suojeluskuntaa johtanut jääkäri Viljo Laakso oli saanut jo iltapäivällä käskyn riisua Hulmin varuskunta aseista ja sen jälkeen liittyä Vaasan valtaukseen. Tarkoituksena oli käyttää Hulmilta saatavia aseita, koska Vaasassa oli venäläisten iso varuskunta, jonka valtaamiseen arveltiin tarvittavan paljon voimia. Päämajan ohjeessa painotettiin neuvotteluratkaisua, vaikka ukrainalaisten ratsumiesten ei uskottu tekevän vastarintaa.
Taistelu

Laakson johtama Laihian suojeluskunta kokoontui kirkonkylässä sijainneella nuorisoseurantalolla, josta lähtivät liikkeelle maantietä pitkin. Hulmin kasarmin lähestyessä osasto siirtyi Laihianjoen jäälle joenpenkan suojiin. Se saapui perille noin kello 21, jolloin osa suojeluskuntalaisista jäi asemiin jokitörmälle pienemmän ryhmän murtautuessa kasarmin asevarastoon. Suojeluskuntalaiset onnistuivat saamaan haltuunsa venäläisten aseita samaan aikaan kun Laakso ja mukana ollut opettaja Mikko Tuokko neuvottelivat venäläisten kanssa. Varuskunnan upseerit asuivat vajaan kilometrin päässä maanviljelijä Juho Karin talossa, josta ratsuväkiosastoa johtanut puolalainen aatelisupseeri oli pidätetty jo ennen Hulmille tehtyä iskua. Kesken neuvottelujen alkoi ulkoa kuulua laukauksia, jolloin Laakso juoksi ulos ja kehotti suojeluskuntalaisia lopettamaan ampumisen. Venäläiset sotilaat ryntäsivät aseistautuneina kasarmista ulos ja etenivät suojeluskuntalaisia kohti. Suojeluskuntalaisten joukossa oli paljon aseistamattomia miehiä ja osalla ei ollut sotilaskoulutusta, joten he juoksivat pakoon Laihianjoen ylittävän sillan ja nykyisen Hulmin koulun suuntaan. Aseistetut suojelukuntalaiset eivät pystyneet toimimaan sekasortoisessa tilanteessa. Viisi suojeluskuntalaista jäi loukkuun Hulmin sillan alle ja sai surmansa venäläisten luodeista sekä pistimistä.
Kasarmille tehtiin toinen hyökkäys kello 23, kun Laihian suojeluskuntalaiset saivat apuvoimia Isonkyrön suojeluskuntalaisista. Venäläiset ratsumiehet irrottautuivat taistelusta lyhyen laukaustenvaihdon jälkeen ja perääntyivät ratsastaen Vaasaa kohti. He eivät päässeet perille, koska Tuovilan suojeluskunta hälytettiin sulkemaan heidän pakoreittinsä. Suurin osa Tuovilan suojeluskunnan miehistä oli jo lähtenyt valtaamaan Vaasaa, joten ratsumiehiä vastassa oli vain kahdeksan miehen osasto. Tuovilan sillalle ryhmittäytyneet suojeluskuntalaiset ampuivat yhteislaukauksen ratsumiehiä kohti, jolloin kaksi heistä sai surmansa. Muut pääsivät läpi, mutta heitä vastassa oli vähän matkan päässä Mustasaaren meijerin isännän, Evert Båskin, johtama toinen suojeluskuntaosasto. Båskin miehet olivat asemissa maantien varrella Vanhan Vaasan tuntumassa, jossa syntyneessä laukaustenvaihdossa kaatui vielä viisi ratsumiestä, ennen kuin loput 22 ratsumiestä antautuivat.
Suojeluskuntalaiset saivat Hulmin kasarmilta haltuunsa yhteensä 120 kivääriä, 50 000 patruunaa sekä 30 hevosta.
Muistomerkki

Kuvanveistäjä Urho Lamminheimon suunnittelema Hulmin taistelun muistomerkki, jota kutsutaan myös Vapaussodan alkamisen muistomerkiksi, paljastettiin 7. elokuuta 1938. Juhlapuheen piti Matti Similä, ja muita arvovieraita olivat maaherra Jalo Lahdensuo, suojeluskunnan piiripäällikkö Matti Laurila sekä professori Aapeli Saarisalo. Yleisöä paikalla oli 1 500 henkeä. Veistoksen jalustassa on teksti ”Tällä paikalla alottivat Laihian miehet vapaussodan tammikuun 27 päivänä 1918”. Toinen muistomerkki pystytettiin maantien varrelle Vanhan Vaasan tuntumaan, Runsoriin, jo vuonna 1931.
Christian Kåsastul

| Christian Kåsastul |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1997 (ikä 27) Skien, Norja
Kansalaisuus:   Norja
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Kåsa
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  179 cm
Paino:  90 kg
Seura
Seura:  KooKoo
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  48
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  Frisk Asker (Norja) HC Vita Hästen (HA) AIK IF (HA) Greenville Swamp Rabbits (ECHL) Ontario Reign (AHL) HIFK (SML) HC Pustertal (ICEHL) Ilves (SML)
Christian Johansen Kåsastul (s. 9. huhtikuuta 1997 Skien, Norja) on norjalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue KooKoossa. Hän on pelityyliltään puolustava puolustaja. Kåsastul tykkää omien sanojensa mukaan taklata ja pelata kovaa.