stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hippias (laajempi dialogi)
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plato: Hippias Maior. Teoksessa Burnet, J. (toim.): Opera, Volume III: Theages, Charmides, Laches, Lysis, Euthydemus, Protagoras, Gorgias, Meno, Hippias Maior, Hippias Minor, Io, Menexenus. Oxford Classical Texts.  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145424  Kreikankielinen alkuteksti.
Plato: Greater Hippias. Teoksessa Plato’s Works.  (Volume IV: Cratylus. Parmenides. Greater Hippias. Lesser Hippias. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99185-0  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla > Teos

Plato: Greater Hippias. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Woodruff, Paul: Plato's Shorter Ethical Works: Hippias Major The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Platonin teokset
| --- | --- |
Varhaisvaihe:  Sokrateen puolustuspuhe · Kharmides · Kriton · Euthyfron · Alkibiades I · Laajempi Hippias · Lyhyempi Hippias · Ion · Lakhes · Lysis
Keskivaihe:  Kratylos · Euthydemos · Gorgias · Meneksenos · Menon · Faidon · Protagoras · Pidot · Faidros · Valtio · Parmenides · Theaitetos
Myöhäisvaihe:  Kleitofon · Timaios · Kritias · Sofisti · Valtiomies · Filebos · Lait
Mahdollisesti epäperäiset ja epäperäiset:  Aksiokhos · Alkibiades II · Demodokos · Hipparkhos · Epigrammit · Epinomis · Eryksias · Hyveestä · Kilpailijat · Kirjeet · Minos · Määritelmiä · Oikeamielisyydestä · Sisyfos · Theages
Hirsjärvi (järvi Somerolla)

| Hirsjärvi |
| --- | --- |
 Hirsjärveä Ihamäen kylässä Somerolla.
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Somero
Koordinaatit:  60°36′00″N, 23°36′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Paimionjoki
Järvinumero:  27.041.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  81,2 m 
Rantaviiva:  22,2 km 
Pinta-ala:  2,522 km² 
Tilavuus:  0,014 km³ 
Keskisyvyys:  5,75 m 
Suurin syvyys:  30,43 m 
Valuma-alue:  227,29 km² 
 fiHirsjärvi 
Hirsjärveä Hirsjärven kylässä.
Hirsjärvi on Paimionjoen vesistöön kuuluva järvi Somerolla.
Vesistösuhteet

Hirsjärvi on osa pitkistä ja kapeista järvistä muodostuvaa Paimionjoen yläjuoksun järviketjua, joka seuraa Someron alueella 16 kilometrin matkalla kartalla viivasuorana näkyvää kallioperän murrosta. Ennen Somerniemen kuntaliitosta 1977 Hirsjärvi oli Someron suurin järvi. Paimionjoen vesistöalueen ja nykyisen Someron järvistä se on toiseksi suurin.
Hirsjärven pinta-ala on 236 hehtaaria ja suurin syvyys 30 metriä. Korkeus merenpinnasta on koko järviketjulla 81,2 metriä. Hirsjärveen laskevat idästä Paimionjoen vesistön lähdejärvi, nykyisen Someron ja Paimionjoen vesistön suurin järvi Painio ja pohjoisesta Pajulanjoki eli Virkaanjoki. Näiden kanssa Hirsjärven koko valuma-alue on hieman alle 228 km². Lännessä Hirsjärvi laskee Someronjoeksi nimitettyä Paimionjoen jokiosuutta pitkin Someron Kirkkojärveen.
Järven tila

Hirsjärven valuma-alueella on laajoja enimmäkseen savipohjaisia peltoaukeita etenkin järven pohjoisrannalla, Pajulanjoen varsilla ja myös Painion ja siihen laskevien Hossinojan ja Mättäänojan valuma-alueilla. Tämän takia järven vesi on ruskeaa, savisameaa ja runsasravinteista. Järven itäpäässä ja etelärannalla on myös harjualueita osana Paimionjoen yläjuoksun murroslaaksoa seuraavaa harjujaksoa, ja järven suuri vesitilavuus on estänyt hapen määrän laskua alle kalojen toimeentulorajan järvessä huolimatta ravinnekuormituksesta. Järven kaloissa on kuitenkin esiintynyt bakteeritauteja kuten läikkätautia merkkinä liiallisen ravinnepitoisuuden aiheuttamasta stressistä Käyttökelpoisuusluokaltaan Hirsjärvi on ollut välttävä.
Kalasto

Kalalajeista järvessä, kuten muissakin Paimionjoen yläjuoksun järviketjun järvissä, on esiintynyt runsaasti tai ainakin kohtalaisesti ahventa, haukea, kiiskeä, kuoretta, lahnaa, madetta, pasuria, salakkaa ja särkeä. Hyvin runsaita ovat olleet lahna, pasuri ja särki, mikä on tyypillistä rehevissä vesissä. Harvinaisempia ovat ruutana, sorva, sulkava, turpa, kivennuoliainen ja kivisimppu. Arvokkain kala on kuha, jota on tullut Painiojärven istutuksista. Täplärapuja esiintyy harvakseltaan.
Kulttuuriympäristö

Hirsjärven rannoilla sijaitsevat Someron Hirsjärven, Kivisojan ja Ihamäen kylät sekä Hirsjärven, Seeterin ja Vanhalan kartanot Hirsjärven kylässä ja Hovilan kartano Ihamäen kylässä. Länsipäässä järven rantaan ulottuvat myös Someron Harjun ja Lammin ja itäpäässä Somerniemen Palikaisten kylien alueet. Kartanoista aikoinaan Munck-suvulle kuuluneen Hirsjärven kartanon hyvin säilynyt miljöö on historiallisesti ja maisemallisesti erittäin merkittävä, Hirsjärven Seeteri ja Vanhala maisemallisesti ja historiallisesti merkittäviä ja Ihamäen Hovila maisemallisesti ja kulttuurihistoriallisesti merkittävä. Kaksi ensinmainittua on merkitty myös seutukaavaan suojelukohteiksi, ja suojelukohteita ovat myös Seeterin syytinkiasumukseksi 1800 luvulla erotettu maisemallisesti ja rakennushistoriallisesti merkittävä Viikin huvila ja Palikaisten kartanosta erotettu Österkullan huvila järven itäpäässä. Talonpoikaistaloista järven ympärillä maisemallisesti ja paikallishistoriallisesti merkittäviä ovat Ihamäen vanhassa kyläkeskuksessa sijaitsevat Lampo ja Nikula.
Alueen nähtävyyksistä järven rantaan sijoittuu Palikaisten Österkullassa sijaitseva Jääkärilehto ja järven etelärannalla luonnonkauniilla paikalla sijaitsee Hovimäen leirintäalue.
Hispania

Hispania oli roomalaisten nimitys Iberian niemimaalle eli nykyisten Espanjan ja Portugalin alueelle.
Historia > Roomalainen kausi

Hannibal värväsi Hispaniasta sotilaita toisessa puunilaissodassa. Hispanian ensimmäiset alueet tulivat Rooman tasavallan alaisuuteen sodan myötä. Näistä alueista tehtiin Hispania citeriorin ja Hispania ulteriorin provinssit vuonna 197 eaa.
Karthagolaisvallan vaihtuminen alueella roomalaisvallaksi sai aikaan paljon kapinoita paikallisen iberialaisen väestön keskuudessa. Ajan kuluessa Hispanian kummankin provinssin alue laajeni, ja lopulta Rooma sai koko Hispanian alueen valtaansa Augustuksen aikana 20-luvulla eaa. Tämän jälkeen Hispania ulterior jaettiin kahteen provinssiin, jotka olivat Hispania Baetica ja Lusitania. Hispania citeriorin nimeksi tuli puolestaan Hispania Tarraconensis. Myöhäisroomalaisella kaudella alue jaettiin useampaan provinssiin, jotka kuuluivat Hispanian diokeesiin.
Näin provinssijaossa tapahtui Hispaniassa ajan kuluessa seuraavat muutokset:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Länsi-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania Baetica | Baetica | Baetica | (Andalusia) |
| Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania Lusitania | Lusitania | Lusitania | (Portugali) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Tarraconensis | Tarraconensis | (Espanja pohjoinen) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Tarraconensis | Insulae Baleares | (Baleaarit) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Carthaginensis | Carthaginensis | (Espanja kaakkoinen) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Gallaecia | Gallaecia | (Galicia) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hispania Wikimedia Commonsissa
Espanjan historia
Esihistoriallinen Iberia
Hispania
Keskiaika
Visigoottien valtakunta
Galician kuningaskunta
Bysanttilaiskausi
Al-Andalus
Reconquista
Habsburgien Espanja
Valistuksen aika
Ensimmäinen tasavalta
Restauraatio
Toinen tasavalta
Sisällissota 1936–1939
Francon valtakausi
Siirtyminen demokratiaan
Vuodesta 1975 nykypäivään
Kultaa tai kunniaa (albumi)

| Kultaa tai kunniaa Jukka Kuoppamäki |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Microvox-studio, Lahti, 1973
 Julkaistu: 1973
 Formaatti: LP, MC
 Tuottaja(t): Jukka Kuoppamäki
 Tyylilaji: iskelmä, pop, rock
 Levy-yhtiö: Satsanga Records
Listasijoitukset
  Suomi: 29. (joulukuu 1973)
Jukka Kuoppamäen muut julkaisut
| Blau und Weiß 1973 | Kultaa tai kunniaa 1973 | Lapsuuteni lumijoulu 1973 |
Kultaa tai kunniaa on Jukka Kuoppamäen vuonna 1973 julkaistu albumi. Kuoppamäki voitti albumin nimikappaleella vuoden 1973 Syksyn sävel -iskelmäkilpailun. Kappaleesta muodostui myös Kuoppamäen ainoa listaykkönen singlelistalla. Itse albumi pääsi sijalle 29 ja myi kultalevyyn oikeuttavan määrän, yli 25 000 kappaletta.
Nimikappaleen lisäksi albumilta ei noussut muita suuria hittejä. Kuoppamäki esitti kappaleet ”Pieni laulu vapaudesta” ja ”Siskot, veljet” Sopotin laulufestivaaleilla 1973, ja omien sanojensa mukaan yleisö piti kappaleista niin paljon, että hänet kutsuttiin lavalle kaikkiaan yhdeksän kertaa. ”Muukalaisessa” Jukan veli Mikko Kuoppamäki soittaa bongorummun asemassa näyteikkunanuken muovijalkaa, joka lojui studion nurkassa. Kappaleessa ”Maailma muutu ei” Jukka Kuoppamäki laulaa puhelimen luuriin. Tämä oli äänittäjä Pekka Nurmikallion idea. Lopussa kuuluvan fraasin ”Puhutaanko vielä?” esittää Nurmikallion äiti Bertta.
Kappaleet

Sävellykset ja sanoitukset Jukka Kuoppamäki
Sovitukset Kari Hillo
A-puoli
Kultaa tai kunniaa – 2.58
Joonatan – 2.42
Minä katson maailmaa – 2.07
Muukalainen – 2.54
Nainen joka laillas rakastaa – 3.52
Pois sua antanut mä koskaan oisi en – 2.57
B-puoli
Pieni laulu vapaudesta – 3.02
Allende – 4.09
Punainen kuu – 2.19
Kun ilta tummuu – 2.52
Maailma muutu ei – 2.38
Siskot, veljet – 2.34
Kokoonpano

Jukka Kuoppamäki – laulu
Kari Hillo – sähkökitara, akustinen kitara, taustalaulu
Matti Juva – bassokitara, taustalaulu
Pertti Burman – rummut
Tapio Leppä – urut, kosketinsoittimet
Mikko Kuoppamäki – lyömäsoittimet
Kokoonpano > Muut levyn tekoon osallistuneet

Äänitys: Pekka Nurmikallio (Microvox)
Kannen suunnittelu: Mikael
Tuottaja: Jukka Kuoppamäki / Satsanga Records
Kustantaja: JKC Music
Hispania (diokeesi)

| Hispania Dioecesis Hispaniarum> Rooman diokeesi |
| --- | --- |

 Hispanian diokeesin alue.
Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Gallia
Nykyinen valtio/alue:  Espanja, Marokko, Portugali
Perustettu:  n. 293
Hispania (lat. Dioecesis Hispaniarum/Hispaniae) oli Rooman valtakunnan diokeesi, joka käsitti Pyreneiden niemimaan, toisin sanoen nykyisen Espanjan ja Portugalin alueet, sekä osan Mauretaniasta Pohjois-Afrikassa.
Diokeesi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin, ja se oli näin yksi alkuperäisestä 12 diokeesista. Se kuului Gallian prefektuuriin. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 diokeesi oli muun Gallian prefektuurin tavoin osa Länsi-Roomaa. Diokeesin provinssit olivat samat koko sen historian ajan.
Provinssit

Diokeesi jakaantui seuraaviin provinsseihin:
| Provinssit> n. vuosina 293–395 | Provinssit> n. vuodesta 395 |
| --- | --- |
Baetica
Carthaginensis
Gallaecia
Lusitania
Mauretania Tingitana
Tarraconensis
Tarraconensis: Insulae Baleares
Selitykset:
↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.
↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hispanian diokeesi Wikimedia Commonsissa
Rooman diokeesit
| --- | --- |
n. 293–395:  Africa · Asiana · Britannia · Gallia · Hispania · Italia · Moesia · Oriens · Pannonia · Pontica · Thracia · Viennensis
n. 395–:  Aegyptus · Africa · Asiana · Britannia · Dacia · Gallia · Hispania · Italia annonaria · Italia suburbicaria · Macedonia · Oriens · Pannonia · Pontica · Septem provinciae · Thracia
Kultainen talja

Iason tuo kultaisen taljan Peliaalle, ja Nike on valmiina seppelöimään hänet. Kuvitusta apulialaisessa punakuviotekniikalla koristellussa kalykskrateerissa, n. 340–330 eaa. Louvre.
Kultainen talja (m.kreik. Χρυσόμαλλον δέρας, Khrysomallon deras) on tarunomainen oinaan talja, jonka Iason löysi argonauttien kanssa kreikkalaisen tarun mukaan Kolkhiista. Friksos ja Helle olivat paenneet taljan selässä Kolkhikseen. Talja kuului tarun mukaan eräälle kreikkalaisten jumalista, ja sitä vartioi lohikäärme, joka ei koskaan ummistanut silmiään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kultainen talja Wikimedia Commonsissa
Hippokrateen vala

| Vala> Ὅρκος |
| --- | --- |
 Katkelma Hippokrateen valan sisältävästä papyruskäsikirjoituksesta 200-luvulta. Papyrus Oxyrhynchus 2547. Wellcome Library, Lontoo, MS. 5754.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Hippokrates(?)
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  lääketieteen etiikka
Julkaistu:  n. 400 eaa.(?)
Suomennos
Suomentaja:  Marke Ahonen
Kustantaja:  Duodecim
Julkaistu:  2021
ISBN:  978-952-360-227-4
Sarja: Corpus Hippocraticum
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hippokrateen vala tai vain Vala (m.kreik. Ὅρκος, Horkos; lat. Jusjurandum) on antiikin Kreikasta periytyvä vala, joka on tarkoitettu lääkärin ammattiin ryhtyville henkilöille. Vala liitetään ”lääketieteen isänä” tunnetun Hippokrateen nimeen, ja on osa tämän nimiin laitettujen teosten kokoelmaa Corpus Hippocraticum.
Historia

Hippokrateen vala on ollut tunnetuin Hippokrateen nimeen yhdistetty kirjoitus. Se on perinteisesti ajoitettu noin vuoteen 400 eaa. Sen kirjoittajaa ei kuitenkaan tunneta, ja joidenkin näkemysten mukaan se olisi vasta hellenistiseltä kaudelta ja peräisin muista yhteyksistä. Valaan ei viitata muissa hippokraattisen korpuksen teksteissä, ja monet siinä esitetyistä periaatteista ovat suoraan ristiriidassa korpuksen muiden teosten esittämien periaatteiden kanssa. Vala esimerkiksi kieltää lääkäriä tekemästä leikkauksia, jotka muutoin kuuluivat hippokraattiseen lääketieteeseen. Lisäksi on huomautettu, ettei vala edes välttämättä kuvaa antiikin lääketieteen yleisiä näkemyksiä. Nykyisin katsotaan usein, että teksti olisi peräisin pythagoralaisista piireistä. Sen kirjoittajat ovat ehkä halunneet uudistaa lääketieteen etiikkaa, ja sen sisältö on liitetty koulukunnan esoteerisiin eettisiin näkemyksiin.
Vala ei välttämättä ollut antiikin aikana pitkään aikaan kovin yleisessä käytössä, vaan sitä käyttivät ehkä jonkun tietyn koulukunnan tai ammattikillan lääkärit. Ajan kuluessa se tuli laajempaan käyttöön. Varhaisin viittaus valan sisältöön on keisari Claudiuksen henkilääkärinä toimineella Scribonius Larguksella ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Varhaisin tunnettu kokonainen versio valan tekstistä ajoittuu noin vuoteen 300 jaa.
Myöhemmin valaa on käytetty laajalti lääkärien ammattieettisenä ohjenuorana. 1700-luvulta lähtien sitä on käytetty paljon lääketieteen opiskelijoiden valmistujaisissa sekä Euroopassa että Yhdysvalloissa. Tätä varten siitä on tehty useita erilaisia nykyaikaan sovitettuja versioita. Niiden lisäksi sen perilliseksi voidaan nähdä myös vuonna 1948 laadittu Geneven julistus. Suomessa Hippokrateen valaa ei enää nykyisin vannota, mutta sen sijaan vuonna 1997 on otettu vapaaehtoisena käyttöön lääkärinvala, jonka valmistuvat lääkärit voivat vannoa. Se perustuu Hippokrateen valaan ja Geneven julistukseen.
Sisältö

Hippokrateen vala alkaa kuvaamalla lääkärin velvollisuuksia oppilaitaan kohtaan ja oppilaiden velvollisuuksia opettavaa lääkäriä kohtaan. Tämän jälkeen vala vaatii lääkäriä toimimaan aina potilaan eduksi ja pidättäytymään tekemästä vahinkoa. Se vaatii myös lääkäriä elämään itse esimerkillistä elämää sekä ammatissaan että sen ulkopuolella. Vala on kirjoitettu joonialaisella murteella.
Vala kuuluu seuraavasti:
»Minä vannon Apollonin, lääkärin, kautta ja Asklepioksen ja Hygieian ja Panakeian ja kaikkien jumalten ja jumalattarien kautta, kutsumalla heidät todistajiksi, että tulen kykyni ja harkintani mukaan täyttämään tämän valan ja kirjallisen sitoumuksen.
Tulen pitämään vanhempieni arvoisena sitä, joka on opettanut minulle tämän taidon, ja jakamaan hänen kanssaan elatukseni, ja hänen tarvitessaan apua tulen sitä antamaan. Hänen poikiaan olen pitävä veljinäni ja opettava heille, mikäli he niin haluavat, tämän taidon ilman palkkaa ja sopimusta. Opastusta ja luentoja ja kaikkea muuta opetusta olen antava pojilleni ja opettajani pojille sekä niille oppilaille, jotka ovat sitoutuneet kirjallisesti ja valallisesti lääkärilakiin, mutta en kenellekään muulle.
Elintapoja koskevia ohjeita tulen käyttämään sairaiden hyväksi kykyni ja harkintani mukaan: tulen torjumaan kaiken, mikä voi olla vahingoksi ja vääryydeksi. En tule antamaan kenellekään kuolettavaa myrkkyä, vaikka minulta sellaista pyydettäisiin, enkä neuvoa sellaisen valmistamiseen. Enkä tule antamaan naiselle sikiötä tuhoavia aineita.
Puhtaasti ja hurskaasti olen viettävä elämääni ja harjoittava tointani.
En tule leikkaamaan veitsellä, en edes rakkokivistä kärsiviä, vaan luovutan sen tehtävän niille, jotka sellaista tointa harjoittavat.
Niihin taloihin, joissa käyn, menen auttaakseni sairaita, tekemättä tahallisesti mitään vääryyttä ja vahinkoa sekä pidättyen rakkaudesta naisten ja miesten, vapaiden ja orjien kanssa.
Mikäli parannustyössäni tai sen ulkopuolella ihmisten keskuudessa näen tai kuulen sellaista, mitä ei pidä levitettämän, vaikenen ja pidän sitä salaisuutena.
Jos täytän tämän valan enkä riko sitä, sallittakoon minun nauttia sekä elämästä että taidostani kaikkien ihmisten ikuisesti arvostamana. Mutta jollen sitä pidä, vaan teen väärän valan, tapahtukoon päinvastoin.» 
(Suomentanut Heikki Solin)
Valan nykyaikaistetuissa versioissa on yleensä poistettu varsinkin alun viittaukset kreikkalaisiin jumaliin. Lisäksi tekstiä on sovitettu nykyaikaiseen lääketieteeseen, muun muassa poistamalla kielto tehdä leikkauksia.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Hippokrates: Vala. Teoksessa Hippokrates: Valitut teokset, s. 241–248.  (Suomennokset, yleisen johdannon sekä tekstien johdanto-osat laatinut Marke Ahonen)  Helsinki:  Duodecim, 2021.  ISBN 978-952-360-227-4
Hippokrateen vala. (Suomentanut Heikki Solin) Hippokrates - Suomen Lääketieteen Historian Seuran vuosikirja, 1984, 1. vsk, s. 10-11, 12-17.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Hippocrates: The Oath. Teoksessa Hippocrates: Volume I.  (Ancient Medicine. Airs, Waters, Places. Epidemics 1 and 3. The Oath. Precepts. Nutriment. Translated by W. H. S. Jones. Loeb Classical Library 147)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1923.
Heiberg, J. L. (ed.): Hippocratis Iusiurandum.  (Corpus medicorum Graecorum I 1)  Berlin:  Akademie Verlag, 1927.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Miles, Steven H.: The Hippocratic Oath and the Ethics of Medicine.  Oxford University Press, USA, 2005.  ISBN 9780195188202
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hippokrateen vala Wikimedia Commonsissa
Hippocrates: Ὅρκος. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Hippocrates: Jusjurandum (The Oath). Perseus. (englanniksi)
Hippocratic Oath. Useita englanninkielisiä versioita valasta. Dalhousie University. (englanniksi)
Hippokrateen valan bysanttilainen käsikirjoitus 1100-luvulta. Käsikirjoituksessa vala on kirjoitettu ristin muotoon, näin yhdistäen sen kristilliseen ajatusmaailmaan.
Hippokrateen vala muinaiskreikaksi ja latinaksi. Apud Andreae Wecheli heredes, 1595.
Hispaniolantangara

| Hispaniolantangara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hispaniolantangarat Phaenicophilidae
Suku::  Hispaniolantangarat Phaenicophilus
Laji::  palmarum
Kaksiosainen nimi
 Phaenicophilus palmarum  (Linnaeus, 1766) 

Katso myös
   Hispaniolantangara Wikispeciesissä   Hispaniolantangara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hispaniolantangara (Phaenicophilus palmarum) eli aiemmalta nimeltään haitintangara on Hispaniolan saarella Haitissa ja Dominikaanisessa tasavallassa tavattava hispaniolantangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Hispaniolantangara on kooltaan noin 18 cm. Hispaniolantangaran päälaki ja naama ovat väriltään mustat. Otsassa sekä silmien ylä- ja alapuolella on valkoiset laikut. Niska on linnulla harmaa. Selkä, siivet ja pyrstö ovat oliivinvihreät. Lajin vatsa on vaaleanharmaa. Nuoret hispaniolantangarat ovat väriltään aikuisia yksilöitä vaaleampia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Hispaniolantangaraa tavataan Hispaniolan ja läheisen Isla Saonan saarelta. Linnun elinympäristöä ovat puolikuivat ja kosteat metsät sekä tiheiköt. Laji on yleisimmillään alankomailla.
Hispaniolantangaran kuppimainen pesä sijaitsee puussa. Naaras munii kahdesta kolmeen valkoista tai vihertävää pilkullista munaa.
Reino Hirvonen

Reino Antero Hirvonen
Reino Antero Hirvonen (14. marraskuuta 1908 Savonlinna – 16. elokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen geofyysikko ja geodeetti, joka toimi Teknillisen korkeakoulun geodesian professorina vuosina 1950–1975. Hänet tunnettiin myös saavutuksistaan matemaattisen ja tähtitieteellisen geodesian alalla.
Henkilöhistoria

Reino Hirvosen vanhemmat olivat tuomiokapitulin vahtimestari Simo Hirvonen ja Venla Emilia Paavolainen ja puoliso vuodesta 1932 Anna Linnea Mansnerus.
Hirvonen kirjoitti ylioppilaaksi 1926, valmistui filosofian kandidaatiksi 1931 ja väitteli tohtoriksi 1934. Hän oli vuodesta 1929 Geodeettinen laitoksen assistentti, vuosina 1933–1938 valtiongeodeetti ja vuodesta 1936 Teknillisen korkeakoulun geodesian lehtori. Hirvonen aloitti työskentelyn V. A. Heiskasen ohjauksessa geoidin gravimetrisen määrittelyn parissa. Hän sai 1950 Teknillisen korkeakoulun geodesian professorin viran Heiskasen luovuttua siitä. Hirvonen seurasi myös tähtitieteen kehitystä toimien 1956–1964 Ursan varapuheenjohtajana.
Hirvonen hoiti 1950-luvulla ajoittain Ohion osavaltionyliopiston geodesian professorin opetustehtäviä ja oli vuonna 1968 Havaijin yliopiston tutkijaprofessorina.
Hirvonen sovelsi ensimmäisenä maailmassa Stokesin kaavaa gravimetriseen geoidilaskuun. Niukasta, vain noin 4 500 pisteen globaalista painovoima-aineistosta huolimatta hän kykeni osoittamaan, että geoidi voi poiketa vertausellipsoidista vain vähän, keskimäärin 50 metriä. Hirvonen osoitti myös, että päiväntasaaja oli ennemmin ellipsin kuin ympyrän muotoinen. Hän julkaisi tutkimuksensa tulokset 1934 väitöskirjassaan The Continental Undulations of the Geoid.
Hirvonen oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen. Hän oli Maanmittaustieteiden seuran puheenjohtaja vuosina 1951–1955 ja aikakauskirja Maanmittauksen päätoimittajana 1952–1976. Lisäksi hän oli Kansan Raamattuseuran säätiön hallituksen puheenjohtaja 1965–1976 ja Suomen Akateemisen Urheiluliiton esimies 1957–1961. Hän harrasti suunnistusta.
Palkinnot

Ohion valtionyliopisto, Kaarina ja Weikko A. Heiskanen -palkinto (1967)