Työpaikkakiusaaminen
Työpaikkakiusaamisen määrittelyä

Käytännöissä yllä mainittu määritelmä ei riitä, vaan on määriteltävä se alue, jolla puolustuskyvyttömäksi määritelty työntekijä kokee kiusaamista. Vähintään yksi seuraavista häiriöistä on silloin esillä:
Työskentelyssä tarvittavan tiedon välitykseen liittyvä eristäminen kyseenalaisin perustein.
Työskentelemisen fyysisen turvallisuuden horjuttaminen.
Työskentelypaikkaan, työvälineistöön, työn tekemiseen, palkkaan tai urakehitykseen kohdistuva häiritseminen.
Seksuaaliseen koskemattomuuteen, vammaisuuteen tai muuhun ihmisarvoon liittyvä loukkaus.
Puolustuskyvyttömän tarkka määrittely on vaikeaa, sillä vaikka erimielisyys on ahdistavaa, se ei tarkoita henkistä väkivaltaa. Työtilanteiden muuttuminen voi sinällään olla ahdistavaa ilman henkistä väkivaltaa, ja kyseisiä häiriöitä voi syntyä myös vahingossa.
Jokaiseen lähtökohtatarkennuksen kohtaan liittyy toteuttamismuotoja, jotka jäsentyvät seuraaviin pääluokkiin:
Syrjintä jättämällä kuuntelematta, pannaan jokin päätösasiakirja etenemään ilman sovittua allekirjoitusta, näennäisesti tai näkymättömästi erilaisin hymähtelyin ja ilmein haitataan vuorovaikutusta tai muuta sellaista.
Työn kuvan yksipuolistaminen niin, että erimielisyystilanteessa käytetään kyseenalaisesti menetelmää "tämä ei sinulle kuulu", jätetään kertomatta olennainen, ohipuhutaan, sälytetään ammattitaitoa väheksyviä tehtäviä tai muuta sellaista.
Mustamaalaaminen vääristelemällä, puhumalla perättömästi, "savustamalla" tai muulla sellaisella tavalla.
Uhkailu suullisesti tai kirjallisesti, ovien läimäyttely tai muuta sellaista.
Töiden vähentäminen hylkäämällä kyseenalaisesti määrärahoja, vähennetään työssä onnistumisen mahdollisuuksia sälyttämällä liikaa töitä tai muuta sellaista.
Vallan väärinkäyttö, seksuaalinen häirintä, identiteetin tai uskonnonvapauden häirintä, viivyttely väärin perustein tai muuta sellaista.
Psyykkinen työkunnon, mielenterveyden tai lainkuuliaisuuden kyseenalaistaminen vähäisin perustein.
Toimenpiteitä vaativa työpaikkakiusaamisen määrittely vaatii vielä seuraavia tarkennuksia:
Kiusaaminen kestää yli puoli vuotta niin, että keskimäärin kerran viikossa ilmenee jokin kyseisenlainen kokemus.
Uhrina olemisen sellainen problematiikka, jossa häpeään joutuminen ja entistä pahemmaksi tulemisen pelko on otettu määrittelyssä huomioon. Myös sellaiset vaikeasti määriteltävät asiat, kuten vainoharhaisuus, maanisuus, syntipukiksi leimautuminen ja poliittinen ajojahti kuuluvat tähän kohtaan.
Työpaikkakiusaaminen on työturvallisuuslain 18§ ja 28§ tarkoittamaa häirintää, joka kohteen on todistettava. Todisteiden kerääminen on kuitenkin usein kohteelle ylivoimaista väsymyksen tai työtovereiden arkuuden vuoksi. Jotenkin tämäkin on otettava huomioon.
Rakenteellinen ja organisatorinen henkinen väkivalta ovat syytekijöitä. Ne eivät kuulu henkisen väkivallan määritelmään. On myös otettava huomioon, että organisaatioille on myönnetty niin sanottuja esivallan oikeuksia tuottaa henkistä väkivaltaa huomautusten ja  kurinpitorangaistusten muodossa.
Työpaikkakiusaamisen syyt ovat sidoksissa koko työyhteisön ilmapiiriin. Työpaikoilla vallitseva kiire, johtamisen epäjohdonmukaisuus, palautteen annon puutteellisuus sekä selkeitten tavoitteiden puuttuminen ovat merkittäviä työpaikkakiusaamiselle altistavia tekijöitä. Työpaikkakiusaamisen katsotaan aiheuttavan vuosittain myös kansantaloudellisia menetyksiä sairauspoissaolojen ja varhaiseläkkeelle jäämisten muodossa. Ulkopuolinen apu tilanteiden selvittämiseen on usein suositeltava vaihtoehto, koska liian usein työpaikan sisäiset selvitykset ovat puolueellisia.