stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karen Blixen

| Karen von Blixen-Finecke |
| --- | --- |
 Karen Blixen Kastrupin lentoasemalla 1957.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Karen Christence von Blixen-Finecke
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1885 Rungsted, Tanska
Kuollut: 7. syyskuuta 1962 (77 vuotta) Rungsted
Ammatti:  kirjailija
Puoliso:  Bror von Blixen-Finecke (1914–1925)
Kirjailija
Salanimi: Isak Dinesen, Pierre Andrézel
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: englanti, tanska
Aikakausi:  1905–
Pääteokset:  Eurooppalaisena Afrikassa (1937)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Karen Blixen vuonna 1959.
Karen Christence von Blixen-Finecke (o.s. Dinesen; 17. huhtikuuta 1885 – 7. syyskuuta 1962) oli tanskalainen kirjailija, joka kirjoitti teoksia sekä tanskaksi että englanniksi. Erityisesti englanninkielisessä maailmassa hänet tunnetaan hyvin myös kirjailijanimellä Isak Dinesen.
Ennen Afrikkaan lähtöä Blixen opiskeli maalausta Kööpenhaminassa ja Pariisissa. Blixen avioitui vuonna 1914 ruotsalaisen paroni Bror von Blixen-Finecken kanssa [lähde? ] ja viljeli kahvia plantaasilla Brittiläisessä Itä-Afrikassa (nykyinen Kenia) Nairobissa. Siellä asuessaan hän sai mieheltään kuppataudin, josta ei parantunut koskaan. Blixen erosi miehestään vuonna 1925. [lähde? ] Hän asui Afrikassa vuoteen 1931 saakka, jolloin plantaasi jouduttiin myymään taloudellisista syistä ja hän palasi Tanskaan. Hän ei palannut Afrikkaan enää koskaan, vaan asui loppuelämänsä Kööpenhaminassa sukutilalla.
Blixen oli julkaissut novelleja salanimellä Osceola tanskalaisissa aikakauslehdissä jo vuodesta 1905, ja palattuaan Tanskaan hän alkoi kirjoittaa romaaneja. Saadakseen ne varmemmin läpi kustantajalta hän otti käyttöön miehisen salanimen Isak Dinesen. Hän kirjoitti nimellä Isak Dinesen yhdeksän teosta, joista tunnetuin on vuonna 1937 julkaistu Eurooppalaisena Afrikassa.
Blixen tunnetaan erityisesti novellituotannostaan. Hänen loistavat tarinankertojankykynsä käyvät ilmi jo varhaisessa novellikokoelmassa Seitsemän salaperäistä tarinaa (1934). Blixen ei saanut milloinkaan Nobelin kirjallisuuspalkintoa, mutta Ernest Hemingway totesi eräässä haastattelussa oman palkintonsa vuonna 1954 saatuaan, että esimerkiksi Blixen olisi ansainnut sen häntä paremmin.
Museo

Blixenin kahviplantaasin päärakennus on Kenian kansallismuseon omistama museo. Tanskan hallitus osti sen 1950-luvulla ja lahjoitti sen Kenialle maan itsenäistyttyä vuonna 1963. Rakennus muutettiin museoksi sen jälkeen, kun Blixenin muistelmiin perustuva vuoden 1985 elokuva Minun Afrikkani palautti hänen tarinansa ihmisten mieliin. Elokuvan ulkokohtaukset on kuvattu museon puutarhassa, mutta sisäkohtaukset muualla. Museossa on jäljellä vain muutamia alkuperäisiä huonekaluja, koska kirjailija myi ja lahjoitti pois irtaimiston Afrikasta lähtiessään, mutta joitakin muita hänelle kuuluneita esineitä on saatu myöhemmin takaisin. Suurin osa nykyisistä huonekaluista on elokuvan tuottajien lahjoittamia. Museossa vierailee kuukausittain 2 000–4 000 kävijää. Myös Blixenin koti Tanskassa toimii nykyään museona.
Kirjailijan vaikutus nykyään

Blixenin tuotantoa on elokuvattu melko vähän, etupäässä televisiolle. Kaksi tunnetuinta laajakangaselokuvaa ovat kumpikin 1980-luvulta. Sydney Pollackin elämäkertaelokuva Minun Afrikkani (1985) perustuu Blixenin muistelmateoksiin ja kirjeenvaihtoon sekä hänestä kirjoitettuihin elämäkertoihin. Se keskittyy kirjailijan Afrikan-vuosiin. Gabriel Axelin elokuva Ranskalainen illallinen (1987) pohjautuu Blixenin vuodelta 1950 peräisin olevaan novelliin ”Babetten pidot”, joka on ilmestynyt kokoelmassa Kohtalotarinoita.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Blixenin kuvan yhden Boeing 787-9 -koneen ja yhden Boeing 737-800 -koneen pyrstöön.
Nairobissa on kirjailijan mukaan nimetty kaupunginosa, katuja, ravintoloita ja vuosittainen maratonkilpailu.
Valikoitu bibliografia

Eurooppalaisena Afrikassa (1937)
Kirjallisuutta

Thurman, Judith: Karen Blixen. Tarinankertojan elämä.  Suomentanut Kilpi, Mikko. Porvoo:  WSOY, 1985.  ISBN 951-01270-6-X.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karen Blixen Wikimedia Commonsissa
Kotisivut (englanniksi)
Ruotsalainen, Nelli: Valkoinen nainen voimaantuu – mutta mikä on hinta? Nuori Voima.  19.6.2019.
Norwegianin Boeing 737, jonka pyrstöön on maalattu Blixenin kuva.
Mustamiekka

Mustamiekka (Darksword) on Margaret Weisin ja Tracy Hickmanin yhdessä kirjoittama neliosainen kirjasarja, joka sijoittuu maagiseen paikkaan nimeltä Merilon. Sarjan viimeisen osan Mustamiekan perintö Margaret Weis kirjoitti yksin ilman Tracy Hickmania. Mustamiekan on kustantanut Kustannus Oy Jalava.
Mustamiekka-sarjan kirjat ovat:
1. kirja: Mustamiekan taonta, Suom. Satu Hlinovsky, 2001. (Forging the Darksword, 1988.)
2. kirja: Mustamiekan tuomio, Suom. Satu Hlinovsky, 2002. (Doom of the Darksword, 1988.)
3. kirja: Mustamiekan voitto, Suom. Satu Hlinovsky, 2002. (Triumph of the Darksword, 1988.)
4. kirja: Mustamiekan perintö, Suom. Satu Hlinovsky, 2003. (Legacy of the Darksword, 1997.)
Mustakari (Martinniemi)

Mustakari
Väylänhoitotukikohta Mustakarissa.
| --- | --- |
Sijainti:  65°12.6′N, 025°16.9′E, Oulu Pohjois-Pohjanmaa Suomi
Merialue:  Perämeri
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mustakari on saari Perämerellä, Kiiminkijokisuiston pohjoisrannalla Oulun Haukiputaalla Martinniemen kaupunginosassa Pohjois-Pohjanmaalla. Se sijaitsee Kurtinhaudan lahden suulla Laitakarin saaren ja entisen Martinniemen sahan alueen eteläpuolella. Saareen johtaa aallonmurtajana toimiva pengertie Kurtinhaudan kalasatamasta.
Mustakarissa sijaitsee vanha Merenkulkulaitoksen Mustakarin 1950–luvulla rakennettu luotsiasema. Syksyllä 2012 luotsiasemalle muutti Merenkulkulaitoksen omistaman Meritaito Oy:n Perämeren väylänhoitotukikohta.  Saaren rantoja kiertää polku, ja sen eteläisellä rannalla on muutamia kesäasuntoja.
Moyamban piirikunta

Moyamban piirikunta (engl. Moyamba district) on yksi neljästä Sierra Leonen Eteläisen maakunnan piirikunnasta, aluehallinnon toisen tason alueesta. Sen pinta-ala on 6 902 neliökilometriä. Piirikunta rajautuu lännessä Atlantin valtamereen. Luoteessa naapurina on Läntisen alueen maaseudun, pohjoisessa Port Lokon ja Tonkoilin sekä idässä Bon piirikunnat. Moyamban piirikunnan hallintokeskus on Moyamban kaupunki (11 485 as. vuonna 2004). Muita kaupunkeja piirikunnassa ovat Mano, Njala, Rotifunk, Shenge ja Taiama.
Piirikunnan väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 167 425 as. (1963),  188 745 as. (1974), 250 514 as. (1985), 260 910 as. (2004) ja 318 064 asukasta (VL2015). Vuonna 2015 Bon piirikunnassa asui 4,5 prosenttia Sierra Leonen väestöstä. Etnisesti väestön pääosan (60 %) muodostavat mendet ja lisäksi piirikunnassa on sherbroja, temnejä ja lokoja. Piirikunnassa on timantti- ja kultakaivoksia, harjoitetaan maanviljelyä ja hoidetaan öljypalmuviljelmiä.
Päällikkökunnat

Piirikunta on jaettu paikallishallintoa varten 14 päällikkökuntaan (engl. chiefdom), jotka ovat:
| Päällikkökunta | Väkiluku (VL2015) | Hallinnollinen  keskus |
| --- | --- | --- |
| Bagruwa (Bagruna) | &&&&&&&&&&027499.&&&&0027 499 | Sembehun |
| Bumpeh (Bumpe) | &&&&&&&&&&037469.&&&&0037 469 | Rotifunk |
| Dasse | &&&&&&&&&&013265.&&&&0013 265 | Mano |
| Fakunya | &&&&&&&&&&027605.&&&&0027 605 | Gandohun |
| Kagboro | &&&&&&&&&&034808.&&&&0034 808 | Shenge |
| Kaiyamba | &&&&&&&&&&025770.&&&&0025 770 | Moyamba |
| Kamajei | &&&&&&&&&&010126.&&&&0010 126 | Senehun |
| Kongbora | &&&&&&&&&&010307.&&&&0010 307 | Bauya |
| Kori (Fori) | &&&&&&&&&&030510.&&&&0030 510 | Taiama |
| Kowa | &&&&&&&&&&&09732.&&&&009 732 | Njama |
| Lower Banta (Banta) | &&&&&&&&&&037194.&&&&0037 194 | Gbangbantoke (Gbangbatok) |
| Ribbi | &&&&&&&&&&033082.&&&&0033 082 | Bradford |
| Timdale | &&&&&&&&&&010240.&&&&0010 240 | Bomotoke |
| Upper Banta | &&&&&&&&&&010457.&&&&0010 457 | Mokelle |
Mustakari (Haukipudas)

Mustakari
| --- | --- |
Sijainti:  65°4.6′N, 025°16.3′E, Haukipudas Oulun lääni, Pohjois-Pohjanmaa Suomi
Vesialue:  Pultavanlahti
Merialue:  Perämeri
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mustakari on saari Haukiputaan kunnassa Perämerellä. Saari sijaitsee Virpiniemen eteläpuolisellä merialueella Kellon Kraaselin ja Kotakarin välisellä alueella. Lähimmät muut saaret ovat Pitkäriisi idässä, Pikkuletto etelässä, Munakari lännessä ja Eeranletto luoteessa. Saari on asumaton, ja siellä on vain muutamia kesäasuntoja.
Mustakaulajänis

| Mustakaulajänis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Jäniseläimet Lagomorpha
Heimo::  Jänikset Leporidae
Suku::  Jänikset Lepus
Laji::  nigricollis
Kaksiosainen nimi
 Lepus nigricollis  F. Cuvier, 1823 

Katso myös
   Mustakaulajänis Wikispeciesissä   Mustakaulajänis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustakaulajänis (Lepus nigricollis) on jäniseläimiin kuuluva nisäkäslaji.
Sitä tavataan luonnovaraisena Intiassa, Bangladeshissa, Nepalissa, Sri Lankassa ja Pakistanissa. Ihminen on vienyt sen läheisille saarille (Mauritius, Réunion ja Seychellit). On kiistanalaista, miten laji on päässyt Indonesian Jaavalle.
Mustakaulajänis on saanut nimensä niskaa pitkin kulkeavasta mustasta raidasta. Muuten eläin on harmaanruskea.
Mecklenburg-Vorpommern (F218)

| Mecklenburg-Vorpommern |
| --- | --- |
 Mecklenburg-Vorpommern

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bremer Vulcan
Kölinlasku:  23. marraskuuta 1993
Laskettu vesille:  23. helmikuuta 1995
Palveluskäyttöön:  1. joulukuuta 1996
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 900 t
Pituus:  138,9 m
Leveys:  16,7 m
Syväys:  6,8 m
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  200+20 hengen lentomiehistö
Aseistus
Aseistus:  1 x OTO Melara 76 mm/62 Mk75 2 x Mauser BK-27 27 mm revolveri-tykkiä 1 x Mk41 Mod 3  VLS -ohjusjärjestelmä 2 x Mk49 ohjusjärjestelmä, 21 x RAM 4 x MM38 Exocet 4 x 324 mm torpedoputkea 2 x Sea Lynx Mk.88A -helikopteria
Mecklenburg-Vorpommern (runkonumero F218) on Saksan laivaston vuonna 1996 palvelukseenotettu Brandenburg-luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Blohm + Vossin, Thyssen Nordseewerken ja HDW:n yhteenliittymältä. Sen valmistuspaikaksi valittiin Bremer Vulcanin telakka, jossa köli laskettiin 23. marraskuuta 1993. Alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1995 ja otettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1996.
Palvelus

Alus on palveluksessa.
MustRead

| MustRead |
| --- | --- |

Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
MustRead on suomalainen maksullinen digimedia, joka käsittelee politiikkaa ja yhteiskuntaa. Lokakuussa 2017 julkaisutoimintansa aloittaneen MustReadin pääasiallinen kohderyhmä ovat Suomen keskeisimmät päättäjät ja vaikuttajat sekä muut yhteiskunnallisista asioista kiinnostuneet henkilöt. Median missio on, "että Suomi tekisi maailman parhaat päätökset".
MustReadin ansaintamalli perustuu kaupallisiin yhteistyösisältöihin ja tilauksiin. Lehdellä on sekä yksityis- että institutionaalisia tilaajia. Kaupalliset yhteistyösisällöt tarkoittavat maksettuja artikkeleita, jotka tehdään yhteistyössä asiakkaiden kanssa. Lehden verkkosivuilla kaupallinen aineisto erotetaan journalistisesta aineistosta Julkisen sanan neuvoston lausuman mukaisesti maininnalla "kaupallinen yhteistyö + yrityksen nimi”. Kaupallisia yhteistyösisältöjä ja journalismia tekevät MustReadissa eri henkilöt[lähde? ].
MustReadin perustivat syksyllä 2017 kymmenkunta suomalaista journalistia, tutkijaa, ekonomistia ja liikkeenjohdon ammattilaista. Päätoimittajaksi valittiin Heidi Hammarsten. Vuosina 2018–2022 päätoimittajana työskenteli Anne Moilanen. Perustajajoukkoon kuului useita mediasta tunnettuja henkilöitä, kuten Turun yliopiston politiikan tutkija Erkka Railo, ajatuspaja Liberan johdosta MustReadiin siirtynyt ekonomisti Heikki Pursiainen ja muun muassa Ylen toimittajana ollut Anne Moilanen.
MustRead on tekijöidensä omistama. Mediaa kustantaa Toinen Aatos Oy. Sen osakkaina oli alkuvaiheessa kahdeksan työntekijää. Työntekijöitä oli perustettaessa yhteensä 11. Lehti julkaisee uutta sisältöä päivittäin. Toimitus sijaitsee Helsingissä.[lähde? ]
Julkaisun ansaintamallia on arvostellut ainakin Syksy Räsänen[lähde? ]. Syksyllä 2021 avattu MustRead Akatemia julkaisee lukijoille ilmaisia juttuja.
Helsingin yliopisto ja viisi muuta yliopistoa on tehnyt sopimuksen MustRead Akatemian kanssa, ja ne kannustavat tutkijoita kirjoittamaan sinne. MustRead on pyytänyt tutkijoita kirjoittamaan ilmaiseksi. Lisäksi yliopisto tukee julkaisua salatulla summalla.
MustRead on poliittisesti sitoutumaton ja Julkisen sanan neuvoston (JSN) jäsen.
Aiheesta muualla

MustRead
Moláoi

| Moláoi Μολάοι |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Moláoi
 Koordinaatit: 36°48′N, 22°51′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Lakonia
Kunta:  Monemvasiá
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  430501
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  193,167 km²
Väkiluku (2011):  4 980
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  2 534
 – Kaupunki:  2 534
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  230 52
Suuntanumero(t):  27320
Rekisterikilpi:  ΑΚ
 
 www.molaoi.gov.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Moláoi (kreik. Μολάοι) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Monemvasián kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Μολάων, Dimotikí Enótita Moláon) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 4 980 ja varsinaisen Moláoin kaupungin väkiluku 2 534 (vuonna 2011). Moláoi on Monemvasián kunnan kuntakeskus.
Moláoi sijaitsee Monemvasián niemimaan pohjoisosassa ja rajautuu lännessä Välimereen kuuluvaan Lakonianlahteen. Moláoista on matkaa Spártiin 75 kilometriä, Peloponnesoksen alueen pääkaupunkiin Trípoliin 130 km ja Ateenaan puolestaan 336 km. Moláoi oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Monemvasián kuntaan yhdessä Asopóksen, Voiéksen ja Zárakaksen kanssa.
Kunnallisyksikön osat

Moláoin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Elaía | Elaía | 427 |
| Koupiá | Koupiá | 105 |
| Metamórfosi | Metamórfosi | 559 |
| Moláoi | Moláoi | 2 534 |
| Pákia | Pákia | 418 |
| Sykéa | Sykéa | 937 |
Yhteensä: 4 980
Aiheesta muualla

Δήμος Μονεμβασιάς. Δημοτική Ενότητα Μολάων (Arkistoitu – Internet Archive). Moláoin kunnallisyksikön verkkosivut. (kreikaksi)
Moisei Ginzburg

Moisei Ginzburg 1920-luvulla.
Ginzburgin suunnittelema Narkomfinin asuintalo Moskovassa vuonna 2007.
Moisei Jakovlevitš Ginzburg (ven. Моисе́й Я́ковлевич Ги́нзбург, 4. kesäkuuta 1892 Minsk – 7. tammikuuta 1946 Moskova) oli neuvostoliittolainen arkkitehti ja yksi venäläisen konstruktivismin johtohahmoista.
Moisei Ginzburg syntyi arkkitehdin perheeseen. Hän valmistui Milanon taideakatemiasta vuonna 1914 ja Riian polyteknisen instituutin arkkitehtuurin tiedekunnasta vuonna 1917. Vuosina 1917–1921 hän asui Krimillä ja asettui sitten Moskovaan, jossa hän opetti Vhutemasissa ja siviili-insinööri-instituutissa (nykyinen Moskovan teknillinen valtionyliopisto). Ginzburg oli perustamassa nykyarkkitehtien yhdistystä OSA:aa vuonna 1925 ja toimi Sovremennaja arhitektura (”Nykyarkkitehtuuri”) -lehden päätoimittajana vuosina 1926–1930.
Lukuisten artikkeleidensa ja kirjojensa ansiosta Ginzburgista tuli yksi venäläisten konstruktivistien johtajista ja suuntauksen tärkein teoreetikko. Arkkitehtuurin tavoitteena oli hänen mukaansa tuotannon ja arkielämän rationalisointi. Esimerkkejä uudenlaisista yhteisöllistä elämäntapaa luomaan tarkoitetuista asuintaloista ovat Ginzburgin johdolla rakennetut Malaja Bronnaja -kadun (1926) ja Novinski-bulevardin (1928–1930) kommuunitalot Moskovassa. Arkkitehdin muita tämän kauden töitä ovat Mahatškalan neuvostojen talon rakennussuunnitelma (1926) ja hallituksen talo Almatyssä (1930).
Vuonna 1928 Ginzburgista tuli Venäjän SFNT:n rakennuskomitean tyyppiosaston ja vuonna 1929 Venäjän gosplanin asutusosaston johtaja. Vuonna 1930 hän suunnitteli yhdessä Mihail Barštšin kanssa puutarhakaupungin, jonka tavoitteena oli Moskovan asutuksen hajauttaminen. Samaan aikaan hän laati toteuttamatta jääneet Ufan teollisuusalueen ja Krimin etelärannikon rakennussuunnitelmat.
Vuodesta 1934 lähtien Ginzburg johti moniosaisen arkkitehtuurin historiateoksen toimittamista. Vuosina 1935–1937 Kislovodskiin rakennettiin hänen suunnittelemansa Ordžonikidzelle nimetty parantola. Vuonna 1939 hänet valittiin Neuvostoliiton arkkitehtuuriakatemian jäseneksi. Arkkitehdin viimeiset Kislovodskiin ja Oreandaan suunnittelemat parantolat valmistuivat hänen kuolemansa jälkeen.
Teoksia

Ritm v arhitekture. Moskva, 1923.
Stil i epoha. Moskva, 1924.
Žilištše. Moskva, 1934.
Kirjallisuutta

Han-Magomedov, S.O. Moisei Ginzburg. Moskva: Arhitektura-S, 2007.
Luettelo kirjasarjojen Eleniumin taru ja Tamulin taru henkilöhahmoista

Tämä on luettelo David Eddingsin kirjasarjojen Eleniumin taru ja Tamulin taru henkilöhahmoista.
Adus

Adus on palkkasoturi jonka alkuperästä ei tiedetä mitään. Hän on kookas, gorillaa piirteiltään muistuttava vähä-älyinen raakalainen, jota arkkipiispa Anniasin palkkaama pandioniluopio Martel käyttää apurinaan.
Adusin hiiviskely on lievästi sanoen vaikeata, koska hän vihaa kylpemistä ja tiedottaa olostaan matkojen päähän löyhkäämällä kilpaa avoimen lantakuopan kanssa. Tästä on hyötyäkin: hän on niin huomiota herättävä, että takaa-ajo ihmisiltä kyselemällä on todella yksinkertaista.
Sparhawk vitsaileekin että kun he lopulta hautaavat Adusin, tämän päälle täytyy ensin kaataa muutama tynnyrillinen vettä - tai muuten maa saattaa työntää mokoman takaisin!
Adus on kuitenkin tarkkasilmäinen, voimakas ja hyvä aseiden käyttäjä sekä vikkelä jaloistaan. Martel sanookin että Adus on eräänlainen kävelevä sotakirves ja hyödyllinen sellaisena.
Adus kuolee Azashin temppelissä surmattuaan juuri Kurikin: Kurikin nuorin poika Talen iskee häntä kapealla tikarilla verkkopanssaripaidan läpi ensin molempiin munuaisiin ja sitten polvitaipeeseen, jolloin mies kaatuu. Talen sieppaa häneltä pudonneen miekan ja Sparhawkin auttamana lävistää isänsä tappajan.
Kalten katkaisee kuolleen Adusin kaulan ja kietoo pään zemokkiviittaan, ja kun he lopulta tapaavat Anniasin ja Martelin, Kalten heittää Adusin pään heidän jalkoihinsa.
Adusin pää ja ruumis jäävät Azashin temppelin raunioihin ilman varsinaista hautausta.
Aldreas

Aldreas oli Elenian kuningas. Aldreasia ei varsinaisesti tavata tarinan aikana: hän on jo kuollut kun varsinainen tarinankulku alkaa, mutta hän näyttelee olennaista osaa tapahtumissa ennen sitä.
Aldreas on heikkoluontoinen mies, joka pelkää vauhkosti suojelijakseen määrättyä ritari Sparhawkia. Erityisesti vanhempi näistä ritareista hallitsee kuningasta totaalisesti.  Kuninkaan seksihullu sisar Arissa yrittää kaikkensa vietelläkseen veljensä - koska janoaa mahdollisimman kieroutuneita nautintoja. Arkkipiispa Annias tukee häntä etsimällä kirkon laista erään unheeseen painuneen ikivanhan lakipykälän, joka sallii sisarusavioliitot.
Ankaran uskovainen ja moraalinen suojelijaritari tekee moiset yritykset tyhjiksi ja suorastaan pakottaa heikon kuninkaan naimisiin Deiranlkuninkaan Oblerin tyttären kanssa - jolloin Arissa saa raivokohtauksen ja karkaa erääseen ilotaloon.Hänet haetaan pois muutaman viikon päästä ja passitetaan erääseen luostariin.
Kun vanha suojelijaritari kuolee ja jättää virkansa pojalleen, kuningas määrää tämän tyttärensä Ehlanan kasvattajaksi - mutta isänsä veroinen teräksinen sotilas kasvattaakin säikystä tyttölapsesta määrätietoisen ja voimakkaan naisen.  Arissan salainen rakastaja, entinen hovikappalainen ja sittemmin pääkaupunki Cimmuran arkkipiispa Annias pakottaa kuninkaan lähettämään Sparhawkin maanpakoon Rendoriin.
Kuningas kuolee sisarensa myrkyttämänä ja Ehlana nousee valtaistuimelle.  Nyt alkaa varsinainen tarina.
Aldreas ilmestyy Sparhawkille kuninkaallisessa hautaholvissa haamuna ja kertoo tälle ratkaisevat tosiasiat edessä olevasta tehtävästä.
Kuningas mainitaan muutaman kerran myöhemmässä juonenkehittelyssä.
Azash

Azash on Eleniumin tarussa mainittu miespuolinen vanhempi styrikkijumala joka karkotettiin muiden jumalien keskuudesta. Azash menetti samalla miehuutensa, mikä näkyy hänen kuvissaan/patsaissaan sileäihoisella jalkovälillä.
Azash tuli katkeraksi muille styrikkijumalille, mutta ilman palvojia hänestä ei ollut mihinkään. Nuori lammaspaimen Zemochin Otha oli Azashin ensimmäinen alamainen, joka tarjosi sielunsa tullakseen Zemochin keisariksi. Othan avulla Azash sai uusia palvojia Zemochin asukkaista, mutta palvontamenot olivat vähintäänkin sairaita.
Azashin palvontamenot alkoivat aina valmisteluilla, missä kaikki osanottajat (valvovia ylipappeja lukuun ottamatta) riisuivat itsensä alastomiksi. Tämän jälkeen uhreiksi valitut vangitut ihmiset sidottiin pöytiin tai laitettiin koukuista roikkumaan, jonka jälkeen heistä leikattiin veitsillä pieniä suikaleita kerrallaan palvojien syötäviksi. Mukaan kuuluu tanssia ja ulisevaa laulua, joka jatkuu aina syömisvaiheen jälkeen niin kauan, kunnes palvonnan suorittajtkin nääntyivät kuolemaan.
Azashin loppu oli karmiva: mahtijalokivi Bhelliomia kantava Anakha, ritari Sparhawk, saapui hänen temppeliinsä ja uhkasi murskata jalokiven miekallaan ellei se ja sen sisään vangitut peikkojumalat auttaisi häntä ja sekä kivi että peikkojumalat auttoivat tuhoten Azashin vastaiskut. Aivan viime hetkessä tilanne oli hetken ratkaisematon, mutta ritarikokelas Berit heitti lainaksi haavoittuneelta Bevieriltä saamansa Lochaber-kirveen päin Azashin kuvaa, jolloin tämän sekunnin kestävä hämmennys antoi Sparhawkille tilaisuuden painaa kivi vasten kuvan haavoittunutta osaa ja tuhota Azash kuvansa mukana lopullisesti. Viime kouristuksissaan Azash ojensi pitkät lonkerokäsivartensa siepaten niiden otteisiin sekä Zemochin keisari Othan että entisen Cimmuran arkkipiispa Anniasin, ja väänsi molempia kunnes jäljellä oli enää muodotonta massaa. Pian sen jälkeen hajoaminen eteni myös käsivarsiin ja Azash sortui tomukasaksi - tosin voimanpurkaus joka tästä seurasi oli niin valtava että se hajotti koko temppelin kupolin yksin kappalein, ja jumalanvoiman katoaminen sai koko Zemochin kaupungin luhistumaan nopeasti raunioiksi.
Berit

Berit on nuori aatelismies ja ritarikokelas.  Arvoltaan hän on markiisi eli kuuluu korkeimpaan aatelistoon.
Hän on vaatimaton ja hiljainen nuorimies, joka on jostain syystä erityisen ihastunut tapparaan. Hän joutuu mukaan kuvioihin oikeastaan sattumalta: hän on päähenkilö Sparhawkin kokoinen ja hyvin saman näköinenkin, joten hänet puetaan ritarin haarniskaan ja lähetetään Kurikin saattamana Pandionien pääluostariin Demosiin, jotta sinne määrätty oikea Sparhawk saattoi jäädä Cimmuraan tutkimaan asioita. Tehtävän onnistuminen takasi Beritille pysyvän paikan ryhmässä.
Myöhemmin Berit osoittautuu hyväksi sotilaaksi ja hänestä tuleekin harvinainen ritariharjoittelija kun seurue lähtee kohti Zemochia ottamaan mittaa Azashista ja Othasta.  Lopputaistelussa hän kunnostautuu erityisesti.
Tarujen väliaikana hänet lyödään ritariksi.
Tamulissa hänet muutetaan ulkoisesti Sparhawkin näköiseksi tärkeää tehtävää varten.