stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirsi Pimiä

Kirsi Pimiä vuonna 2023.
Kirsi Pimiä (s. 1963 Valkeakoski) on suomalainen oikeustieteen kandidaatti ja varatuomari, joka toimi yhdenvertaisuusvaltuutettuna 15. toukokuuta 2015 alkaneella viisivuotiskaudella. Hän toimi sisäministeriön kansliapäällikkönä 2/2020 - 1/2025. Kansliapäälliköiden kausi kestää viisi vuotta. Pimiän nimitystä kansliapäälliköksi on pidetty poliittisena virkanimityksenä.
Pimiä valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1992. Pimiä on toiminut erityisasiantuntijana Suomen pysyvässä edustustossa EU:ssa (2001–2003), valiokuntaneuvoksena (2003–2007, 2009–2011, 2015) sekä EU-asioiden yksikön päällikkönä valtioneuvoston kansliassa (2012–2013). Vuosina 2013–2014 Pimiä toimi oikeusministeriössä demokratia-, kieli- ja perusoikeusasioiden yksikön johtajana.
Pimiä on myös toiminut oikeusministeri Tuija Braxin erityisavustajana (2007–2008) sekä vihreiden eduskuntaryhmän juristina.
Vantaan Pallo-70

Vantaan Pallo-70 (VanPa) oli vuonna 1970 perustettu vantaalainen jalkapalloseura, joka lopetti toimintansa vuonna 1994. Viimeisenä kautenaan joukkue keskeytti sarjan II-divisioonassa neljän pelatun ottelun jälkeen. Seura ajatui konkurssiin kesäkuussa 1994. Silloisen rahastonhoitaja Matti Sillforsin syynä tähän oli entisten pelaajien hoitamattomat palkkiot, joita nämä vaativat maksettaviksi.
Vantaan Pallo pelasi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla I-divisioonassa vuosina 1988–1990 ja 1992. II-divisioonassa se pelasi yhteensä kolmen kauden ajan. Työväen Urheiluliiton mestaruusturnauksen TUL Cupin VanPa voitti 1992.
Vuonna 1995 perustettiin Länsi-Vantaalle uusi jalkapalloseura Team Vanpa.
Entisiä pelaajia ja valmentajia

Leonid Burjak
Juha Dahllund
Reima Kokko
Endre Kolár
Lasse Mattila
Jyrki Nieminen
Mika Lehkosuo
Erkka V. Lehtola
Aki Riihilahti
Jurijs Ševlakovs
Keinutien ala-aste

| Keinutien ala-aste |
| --- | --- |
 Keinutien koulun julkisivua pihan puolella.
Sijainti:  Keinutie 13, Kontula, Helsinki
Koordinaatit:  60°14′06″N, 025°04′15″E
Rehtori:  Maria Kokkonen
Keinutien ala-asteen koulu (tai Keinutien koulu) on peruskoulu Kontulassa Itä-Helsingissä.Lukuvuonna 2019–2020 on luokkia 33 ja oppilaita noin 600. Koulun rehtorina toimii Maria Kokkonen.
Joulukuussa 1973 suomenkielisten kansakoulujen johtokunta hyväksyi Keinutien ala-asteen rakennussuunnitelman, jossa koulu mitoitettiin 20 oppilasryhmälle eli 600 oppilaalle. Lisäksi varattiin tilat kouluterveydenhoitajalle, koululaisten päiväkodille, yleiselle hammashoitolalle ja kirjastolle. Maaliskuussa 1974 kaupunginvaltuusto hyväksyi rakennusohjelman. Rakennuttajana toimi Helsingin kaupungin rakennusvirasto. Koulu valmistui 29. kesäkuuta 1978 ja koulutyö aloitettiin saman vuoden syyslukukaudella. Osa opettajista Vesalan ala-asteelta siirtyi työskentelemään Keinutien kouluun.
Koulun ensimmäisenä rehtorina toimi Rauno Tarkkala vuoteen 1991 asti. Tämän jälkeen rehtorina toimi Jaakko Junkkila vuoteen 2002 asti, minkä jälkeen Timo Mustonen ryhtyi johtamaan koulua. Hammashoito- ja päiväkotitiloja ei enää ole.
Lukuvuonna 2015–2016 Keinutien koulussa oli oppilaita 245 ja Nallin sivukoulussa Kivikossa 110 ja remontin aikaisessa väistötiloissa Vesalassa 215. Keinutien ala-asteen koulussa on Helsingin kaupungista kaikista eniten suomen toisena kielenä opiskelevia oppilaita, noin 58 % oppilasmäärästä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keinutien ala-aste Wikimedia Commonsissa
Talouskasvun teoria

Talouskasvun teoriassa pyritään ymmärtämään ja selittämään taloudellista kasvua ja siihen vaikuttavia tekijöitä. Taloudellinen kasvu tarkoittaa prosessia, jossa kansakunnan vauraus kasvaa lisääntyneen kokonaistuotannon ansiosta. Kokonaistuotanto tarkoittaa kansakunnan tai yhteisön tuottamien tavaroiden ja palvelujen määrää ja laatua.
Yhteisön vaurastuminen on ollut taloustieteilijöiden kiinnostuksen kohteena jo parin sadan vuoden ajan. Tässä suhteessa taloudellisen kasvun käsite on suhteellisen uusi ja liittyy kasvun kvantitatiiviseen tutkimukseen kansakunnan tasolla. Kasvun kvantitatiivinen tutkimus tuli mahdolliseksi, kun kansantalouden tilinpitojärjestelmät olivat kehittyneet riittävästi. Tämä kehitys tapahtui Yhdysvalloissa 1940-luvulla lähinnä suuren laman kokemuksista syntyneessä kehitysohjelmassa. Simon Kuznets oli ukrainalaissyntyinen taloustieteilijä, jonka johtama työryhmä loi kansantuotteen käsitteen 1940-luvun alussa. Hänet palkittiin taloustieteen Nobelilla v. 1971. Sir Richard Stone palkittiin Nobelilla v. 1984 perustavanlaatuisesta panoksesta kansantalouden tilinpitojärjestelmän kehittämiseksi.
Adam Smith
Adam Smith

Vaikka kasvun kvantitatiivinen tutkimus käynnistyikin vasta toisen maailmansodan jälkeen, on talouden tutkimus tuottanut nykypäiviin kestävää kontribuutiota jo 1700-luvun lopulta. Adam Smithin (1723–1790) piti yhteisön hyvinvoinnin pohjana työtä ja vaati taloudelliselle toiminnalle suurta vapautta. Smithin mukaan markkinamekanismi on se vapaan ja hajautetun taloudellisen toiminnan ”näkymätön käsi”, joka saa aikaan järjestyksen ja tehokkuuden. Smithin johtopäätökset työnjaosta ja tuottavuudesta ovat edelleenkin päteviä selitettäessä taloudellista kasvua. Smith osoitti mittauksiinsa perustuen, että nuppineulojen valmistaminen sopivalla työnjaolla oli 200 kertaa tuottavampaa kuin ilman työnjakoa, eli yksi henkilö olisi suorittanut kaikki työvaiheet. Eräässä Smithin tutkimukseen kuuluneessa tehtaassa valmistettiin 4800 nuppineulaa päivässä per henkilö. Kaksi sataa vuotta myöhemmin vastaava tuotantomäärä on 800 000, eli tuottavuus on 167-kertainen Smithin aikoihin verrattuna. Tuottavuuden vuosikasvuksi kahden vuosisadan aikana saadaan 2,6 %, jota voidaan pitää melko normaalina tuottavuuden kasvuna teollisuudessa.
Ricardon ja Malthusin pessimismi

David Ricardo (1772–1823) ja Thomas Malthus (1766–1834) taloustieteiden klassisen koulukunnan tunnetuimmat edustajat esittivät pessimistisen kuvan tuotannon kasvun mahdollisuuksista. He tekivät päätelmänsä pääasiassa maataloustuotannon pohjalta ja päätyivät arvioon, että annetun maa-alan vähenevien tuottojen takia tuotannon kasvu ennen pitkää pysähtyy. Kun elintarvikkeita on tuotettava yhä enemmän kasvavan väestön elättämiseksi, maan rajatuotos alenee ja elintarvikkeiden hinnat kohoavat. Tämän takia voitot supistuvat ja niin myös investointien määrä vähenee ja sen seurauksena kasvu hiipuu. Klassikkojen ennustus ei toteutunut. Kasvu on jatkunut pari sataa vuotta samoilla seuduilla, joilla teollistuminen käynnistyi. Selitys löytyy työn ja pääoman lisääntymisestä ja teknisestä kehityksestä, jonka vaikutuksia tuottavuuteen klassikot eivät pystyneet ymmärtämään.(Pekkarinen & Sutela 2000, 148). Ricardo ja Malthus joutuivat tekemään ennusteensa rajatuottojen käyttäytymisestä päättelyn avulla, koska kvantitatiivista aineistoa ja menetelmiä ei ollut käytettävissä.
Malthus on tunnettu väestöteoriastaan, jonka mukaan väestö pyrkii lisääntymään nopeammin kuin elintarviketuotanto ja siksi väestön elintaso ei voi nousta ellei säännöstellä väestön lisäystä. Tästä teoriasta on syntynyt väestöpoliittinen oppi, malthusianismi, joka hyväksyy Malthusin väestöteorian ja tahtoo ehkäistä väestön kasvua.
Marxin lisäarvoteoria

Teknisen kehityksen vaikutusta tuotantoprosessiin ja tästä johtuvia sosiaalisia vaikutuksia pohti ensimmäisenä perusteellisesti Karl Marx (1818–1883). Marx teki johtopäätöksensä mikrotalouden havainnoista. Marxilaisen talousteorian perustana on lisäarvoteoria, jonka mukaan arvon lähteenä kapitalistisessa tuotannossa on työ. Tuotteiden arvo määräytyy sen mukaan, kuinka paljon työpanosta tarvitaan tuotteiden tuottamiseen. Koska työpanos kykenee luomaan tuottajalle suuremman arvon kuin mitä tuottaja maksaa työpanokselle palkkoina, syntyy työvoiman arvon ja työntekijöiden luoman kokonaisarvon välinen ero eli lisäarvo. Tämä lisäarvo on marxilaisen talousteorian mukaan kapitalistisessa järjestelmässä riiston kohde, koska työntekijä saa vain osakorvauksen luomastaan lisäarvosta. Tälle ajattelulle Marx rakensi poliittisen ohjelmansa. Voidaan kuitenkin todeta, että Marxin tunnistama ilmiö, lisäarvo, on taloudellisen hyvinvoinnin lähde kapitalistisessa talousjärjestelmässä, kun se vain tulkitaan markkinataloudessa toteutuvien mekanismien mukaisesti.
Alfred Marshall

Alfred Marshallin (1842–1924) tunnetuimpia ajatuksia on kasvavien tuottojen mahdollisuus. Pääoman lisäämiseen liitettyjen vähenevien tuottojen vastapainona ovat sisäiset ja ulkoiset kasvavat tuotot. Sisäisiä kasvavia tuottoja voi syntyä yrityksen sisällä tuotantovälineiden uusista yhdistelmistä. Ulkoisia kasvavia tuottoja voi syntyä, kun toimialan yritykset keskenään yhdistelevät ja saattavat vuorovaikutukseen tuotantovälineitään uudella tavalla. Marshall tunnisti aineettoman pääoman merkityksen tuotannossa korostaessaan taitojen(skills) ja tietämyksen(knowledge) merkitystä kasvun ja kasvavien tuottojen lähteinä. Marshallin havainnot ovat saaneet uusimmassa kasvuteoriassa hyväksynnän ja tarkennuksen. Kasvavien tuottojen toteutuminen selitetään aineettoman pääoman eli taitotiedon helpon ja halvan leviämisen perusteella. Samoin taitotieto eli henkinen pääoma todetaan tärkeäksi taloudellisen kasvun lähteeksi.
Joseph Schumpeter

Ensimmäisenä modernina kasvuteoreetikkona pidetty itävaltalainen Joseph Schumpeter (1883–1950) korosti yrittäjyyden laadun merkitystä kasvua selittävänä tekijänä. Hänen mukaansa yrittäjyyden laadusta riippuu kuinka yritys onnistuu kehittämään uusia tuotteita ja tuotantotekniikoita, jotka ovat yrityksen menestyksen määrääviä tekijöitä. Taloudellisen kasvun perusmekanismi on yritysten välinen innovaatioihin perustuva kilpailu, joka tähtää yritysten voittojen ja yrittäjien varallisuuden kasvattamiseen. Uudet innovaatiot saavat markkinat epätasapainoon ja palkitsevat menestyneet nopealla kasvulla ja monopolivoitoilla.
Schumpeterin mukaan ”luova tuho” (saksaksi ”schöpferische Zerstörung ja englanniksi ”creative destruction”) on selitys kapitalismin elinvoimaisuuteen. Tämän ajattelun mukaan markkinatalous on jatkuvassa muutoksessa tarjoten siten jatkuvasti uusia markkinoita ja mahdollisuuksia yrityksille. Yritykset reagoivat tähän etsimällä jatkuvasti uusia panosten yhdistelmiä tavoitteena sellaiset tuoteominaisuudet, jotka varmistavat menestyksen yritykselle. Vastaavasti kilpailukykynsä menettäneet tuotteet ja tuotantoyksiköt karsiutuvat markkinoilta. Luovaa tuhoa esiintyy lähinnä tuotantoyksiköiden sisällä ja niiden kesken. Yrityksiä saneerataan, toiset menevät konkurssiin, toiset menestyvät. Schumpeterin mukaan kasvuun ja monopolivoittoihin johtavia innovaatioita ovat uudet tuotteet, tuotantomenetelmät, markkina-alueet, materiaalilähteet ja organisaation toimintamuodot.(Schumpeter 1912) Schumpeterin ajatukset kasvusta jäivät kuitenkin mallintamatta. Hänen kirjoituksensa olivat teoreettisia, hypoteettisia ja osin vaikeasti tulkittaviakin. Niiden mallintamisessa, matemaattisesta mallintamisesta puhumattakaan, ei päästy edes alkuun.
Sosiaalinen pääoma kasvun lähteenä

Uusimpana teemana kasvuteoreettisessa keskustelussa on sosiaalisen pääoman vaikutus taloudelliseen kasvuun. Sosiaalinen pääoma tarkoittaa vakiintuneita yhteisön tapoja ja toimintajärjestelmiä eli yhteisön tapakulttuuria. Pelkistäen voidaan sanoa, että se tarkoittaa yhteiskunnan toimivuutta tuotannon kannalta eli kaikkia niitä yhteiskunnan toimintatapoja, jotka auttavat tai haittaavat tuotannollista toimintaa.
Tapakulttuuri muodostuu muodollisista säännöistä kuten lainsäädännöstä ja kirjallisesta sopimuskäytännöstä sekä epämuodollisesta ihmisten välisistä toimintatavoista. Sosiaalisen pääoman aineksia ovat selkeät omistussuhteet, luottamus lupausten pitämiseen ja yhteiskunnan pelisäännöt. Hyvin toimiva yhteiskunta on toiminnan luotettavaa sujumista alhaisin kustannuksin. Sosiaalisen pääoman tuotto on siis mukana minkä tahansa tuotannon tuloslaskelmassa - aineettomana. Sen määrää tai laatua ei voi mitata rahassa tai missään muussakaan yksikössä. Tästä syystä näyttääkin erittäin vaikealta ellei mahdottomalta osoittaa laskelmin sosiaalisen pääoman vaikutus tuotannon tulokseen ja kansantalouden kasvuun. Karkea, mutta suhteellisen hyvin kuvaava sosiaalista pääomaa indikoiva mittari on korruption laatu ja laajuus. Esimerkiksi pohjoismaissa korruptiota esiintyy vähän kertoen siitä, että taloudellisessa toiminnassa voidaan luottaa normaaleihin markkinamekanismeihin ja - tapoihin.
David Ricardo
Alfred Marshall
Markku Haussila

Markku Haussila (s. 1986) on suomalainen näyttelijä, tanssija ja laulaja.
Haussila on valmistunut tanssijaksi Suomen Kansallisoopperan Balettioppilaitoksesta. Vuosina 2006 ja 2007 Haussila edusti Suomea jazztanssin maailmanmestaruuskilpailuissa Bostonissa ja New Yorkissa voittaen kultaa molempina vuosina. Lisäksi New Yorkissa hän voitti kultaa modernin tanssin sarjassa. Haussila on tehnyt koreografioita useille tunnetuille suomalaisille artisteille, muun muassa Anna Abreulle, Antti Tuiskulle ja Laura Voutilaiselle sekä luistelija Kiira Korvelle.
Vuonna 2010 Haussila oli mukana Dance-tanssikilpailussa, pääsi finaaliin ja sijoittui kolmanneksi. Haussila on esiintynyt useissa musikaaleissa ja on tunnettu useiden suomalaisten artistien taustajoukoista. Vuonna 2012 Lahden kaupunginteatteri kiinnitti Haussilan yhdeksi talon näyttelijöistä.
Markku-liitto valitsi vuonna 2011 Haussilan 15. "vuoden Markuksi". Suomen Näyttelijäliitto valitsi Haussilan Vuoden teatterinäyttelijäksi 2021.
Kesällä 2015 Haussila julkaisi ensisinglensä "Ei mennä" nimellä Markku.
Teatteri

Saturday night fever (2004 Uusi iloinen teatteri) – Ensemble/Joey(understudy)
Spin the musical (2005–2006 Ruotsalainen teatteri) – Ensemble/Kameramannen
Musikaali Cats (2007–2008 Lahden kaupunginteatteri) – Mungojerrie
High School Musical on Stage! (2008 Helsingin kaupunginteatteri) – Chad Danforth/Zeke Baylor
Kivat piipussa (2009 Uusi iloinen teatteri) – Ensemble
Juutupen Rapinat (2010 Uusi iloinen teatteri) – Ensemble
Wicked (2010 Helsingin kaupunginteatteri – Ensemble/Boq(understudy)
Ilon kautta (2011 Uusi iloinen teatteri) – Ensemble
Lainahöyhenissä (2011 Helsingin kaupunginteatteri) – Jacob
Ilon Palasia (2012 Uusi iloinen teatteri) – Ensemble
Hair (2012 Lahden kaupunginteatteri) – Ensemble/Robin
Niskavuoren naiset (2013 Lahden kaupunginteatteri) – Ensemble/Apteekkari/Pehtoori
Unelmanuoret (2013 Lahden kaupunginteatteri) – Kössi
Five Guys Named Moe (2013 Samppalinnan kesäteatteri) – Little Moe
West Side Story (2013 Lahden kaupunginteatteri) – Tony
Kissa Kuumalla Katolla (2013 Lahden kaupunginteatteri)  Skipper/Sonny/Dr. Baugh
Kun tyttö on hyvä (2014 Lahden kaupunginteatteri)  Johtaja C
Mamma Mia (2014 Svenskateatern) Chili (Pepper orig.)
Tanssi

Kummajaisten karnevaali (Freak show) 2003 STOA
Kilpailumenestys

Jazz dance world championships duo adult 1st place 2007(IDO)
Modern dance world championships solo adult male 1st place 2007 (IDO)
Jazz dance world championships duo adult 1st place 2006 (IDO)
Showtanssi aikuiset SM-1 2007, 2006, 2005 (FDO)
Tšekin koruna

| Tšekin koruna |
| --- | --- |

ISO 4217 -koodi:  CZK
Keskuspankki:  Tšekin kansallispankki
Symboli:  Kč
Käyttäjät:   Tšekki
Inflaatio:  0,4 %, 2015
Jaettava yksikkö:  haléř
Tšekin koruna eli Tšekin kruunu on Tšekin rahayksikkö. Se jakaantuu 100 haléřiin. Rahan kansainvälinen valuuttatunnus on CZK.
Kolikot

| 1993-> Kuva | 1993-> Arvo | 1993-> Halkaisija | 1993-> Paksuus | 1993-> Paino | 1993-> Koostumus | 1993-> Syrjä | 1993-> Liikkeelle- lasku | 1993-> Poistettu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 10 h | 15,5 mm | 1,7 mm | 0,6 g | 99% alumiini 1% magnesium | Sileä | 1993 | 2003 |
|  | 20 h | 17 mm | 1,7 mm | 0,74 g | 99% alumiini 1% magnesium | Hiottu | 1993 | 2003 |
|  | 50 h | 19 mm | 1,7 mm | 0,9 g | 99% alumiini 1% magnesium | Sileä | 1993 | 2008 |
|  | 1 Kč | 20 mm | 1,85 mm | 3,6 g | Nikkeli- päällystetty  teräs | Hiottu | 1993 | Käytössä |
|  | 2 Kč | 21,5 mm, 11-kulmainen | 1,85 mm | 3,7 g | Nikkeli- päällystetty  teräs | Sileä | 1993 | Käytössä |
|  | 5 Kč | 23 mm | 1,85 mm | 4,8 g | Nikkeli- päällystetty  teräs | Sileä | 1993 | Käytössä |
|  | 10 Kč | 24,5 mm | 2,55 mm | 7,62 g | Kupari-  päällystetty  teräs | Hiottu | 1993 | Käytössä |
|  | 20 Kč | 26 mm, 13- kulmainen | 2,55 mm | 8,43 g | Kupari-  päällystetty  teräs | Sileä | 1993 | Käytössä |
|  | 50 Kč | 27,5 mm keskiö: 17 mm | 2,55 mm | 9,7 g | Kehä: Kupari- päällystetty  teräs  Keskiö: Messinki-päällystetty  teräs | Sileä | 1993 | Käytössä |
Setelit

| Arvo | Etupuoli | Kääntöpuoli | Mitat  (mm) | Liikkeelle- lasku |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 |  |  | 140 ×  69 | 1995 |
| 200 |  |  | 146 ×  69 | 1996 |
| 500 |  |  | 152 ×  9 | 1995 |
| 1 000 |  |  | 158 ×  74 | 1996 |
| 2 000 |  |  | 164 ×  74 | 1996 |
| 5 000 |  |  | 170 ×  74 | 1999 |
Korean tasavallan presidentti

| Korean tasavallan presidentti |
| --- | --- |
 대한민국 대통령
 
 
 Nykyinen Yoon Suk-yeol 10. toukokuuta 2022 lähtien
Virka-asunto:  Sininen talo
Kauden pituus:  5 vuotta (ei valittavissa uudelleen)
Perustettu:  24. heinäkuuta 1948
Ensimmäinen:  Syngman Rhee
Kotisivut:  president.go.kr
Korean tasavallan presidentti (hangul: 대한민국 대통령; hanja: 大韓民國 大統領; uudistettu latinisaatio: Daehan Minguk Daetongnyeong) on Etelä-Korean perustuslain mukaisesti kansalliskokouksen puheenjohtaja, asevoimien ylipäällikkö ja Etelä-Korean valtionpäämies.
Vuoden 1987 perustuslaissa ja uudistetussa presidentinvaalilaissa säädetään, että presidentti valitaan suorilla kansanvaaleilla. Presidentti valitaan suoraan viiden vuoden toimikaudeksi ilman mahdollisuutta uudelleenvalintaan. Jos presidentin virka on vapaana, seuraaja on valittava 60 päivän kuluessa, jona aikana presidentin sijaisena toimii pääministeri tai muu hallituksen jäsen laissa määritellyssä ensisijaisuusjärjestyksessä.
Presidentiksi valittavan henkilön tulee täyttää seuraavat ehdot:
vähintään 40-vuotias vaalipäivään mennessä
on vaalikelpoinen parlamenttivaaleissa (väh. 25-vuotias Etelä-Korean kansalainen)
Presidentin asuinpaikka on Cheong Wa Dae ("Sininen talo") ja hänet on vapautettu rikosoikeudellisesta vastuusta poislukien kapina ja maanpetos.
Nykyisenä presidenttinä toimii entinen valtakunnansyyttäjä Yoon Suk-yeol, joka astui virkaan 10. toukokuuta 2022. Hän voitti vuoden 2022 presidentinvaalit saatuaan 48,6 % annetuista äänistä.
Galleria

Presidentin käyttämä lippu
Sinininen talo, presidentin virka-asunto
Presidentti Park Geun-hye saapuu Pekingiin. Taustalla Etelä-Korean presidentin käyttämä lentokone, Code One.
Luettelo Anne Frankiin liittyvistä henkilöistä

Anne Frank oli holokaustin aikana kuollut juutalaistyttö. Tähän luetteloon on koottu hänen perheenjäseniään, ystäviään ja perhettä sodan aikana auttaneita henkilöitä. Suurimmalla osalla heistä oli Nuoren tytön päiväkirjassa salanimet.
Perhe > Otto Frank

Otto Frank syntyi 12. toukokuuta 1889. Otto ja Edith Frank menivät naimisiin toukokuussa 1925 ja tuolloin he asuivat Frankfurtissa. Otto oli asunut myös New Yorkissa ja Amsterdamissa sekä opiskellut taidehistoriaa Heidelbergin yliopistossa. Hänellä oli kaksi veljeä ja yksi sisko. Hän meni vuonna 1950 naimisiin Elfiriede "Fritzi" Geiringer-Markowitzin kanssa. Fritzi oli selvinnyt Auschwitzista, mutta menettänyt poikansa ja miehensä Mauthausenissa. Myös Otto oli ollut Auschwitzissä. Otto Frank kuoli 1980 Sveitsissä.
Perhe > Edith Frank

Annen äiti Edith Holländer-Frank syntyi 16. tammikuuta 1900. Hänelläkin oli kaksi veljeä ja yksi sisko. Edith Frank kuoli 6. tammikuuta 1945 Auschwitz-Birkenaun sairasosastolla vain vähän ennen leirin vapauttamista.
Perhe > Margot Frank

Annen sisar Margot Frank oli syntynyt 16. helmikuuta 1926. Margot haaveili pääsevänsä aikuisena sairaanhoitajaksi Palestiinaan. Hänellä oli silmälasit, ruskeat silmät ja hiukset. Amsterdamissa hän kävi tavallista koulua, toisin kuin Anne, joka oli Montessori-koulussa. Sittemmin kun juutalaisten elämää oli alettu rajoittaa toisen maailmansodan lähestyessä, molemmat tytöt siirtyivät juutalaiseen kouluun. Margot Frank kuoli maaliskuussa 1945 Bergen-Belsenissä, tarkkaa päivää ei tiedetä. Kuolinsyynä olivat erilaiset taudit.
Muut piilossaolijat > Van Pelsin perhe

Hermann van Pels oli Otto Frankin liiketuttava. Hän kuoli Auschwitz-Birkenaussa noin kolme viikkoa saapumisensa jälkeen. Eräänä päivänä hän loukkasi sormensa töissä ja pyysi päästä sairasparakkiin. Kun parakkia myöhemmin tyhjennettiin, Hermann van Pels lähetettiin kaasukammioon.
Auguste van Pels, Hermann van Pelsin vaimo, oli monella keskitysleirillä pidätyksen jälkeen ja kuoli keväällä 1945 ilmeisesti joko matkalla Theresienstadtin ghettoon tai hyvin pian sinne saapumisen jälkeen.
Peter van Pels kuoli Mauthausenin keskitysleirillä 5. toukokuuta 1945.
Muut piilossaolijat > Fritz Pfeffer

Fritz Pfeffer oli ammatiltaan hammaslääkäri. Hän tunsi Miep Giesin ja pääsi sitä kautta piiloon Frankin perheen seuraksi. Hänellä oli vaimo ja poika. Pfeffer kuoli Neuengammen leirissä 20. joulukuuta 1944.
Auttajat

Frankin perheen neljä suojelijaa (Kugler, Kleiman, Bep Voskuijl ja Miep Gies) olivat töissä Otto Frankin yrityksessä. Heille myönnettiin 1973 Yad Vashemin Oikeamielisten komission myöntämät kunniamitalit ja arvo Kansakunnan oikeamieliset. Victor Kugler sai myös nimikkopuun Oikeamielisten puistokäytävään.
Auttajat > Victor Kugler

Victor Kugler oli keskitysleirillä Hollannissa mutta selvisi hengissä ja kuoli  81-vuotiaana Torontossa 16. joulukuuta 1981.
Auttajat > Johannes Kleiman

Johannes Kleiman joutui keskitysleirille Hollantiin, mutta vapautui sieltä terveyssyistä. Hän kuoli vasta 30. tammikuuta 1959 työpöytänsä ääreen 63-vuotiaana.
Auttajat > Bep Voskuijl

Bep Voskuijl oli yrityksessä toimistotyöntekijänä. Hän meni naimisiin keväällä 1946 ja lopetti sen jälkeen työt keskittyen perhe-elämään. Hän kuoli 6. toukokuuta 1983 Amsterdamissa.
Auttajat > Miep ja Jan Gies

Miep Gies oli kotoisin Itävallasta. Hän kuoli 11. tammikuuta 2010. Jan Gies oli Miep Giesin mies. Hän kuoli 26. tammikuuta 1993 Amsterdamissa. Heidän poikansa Paul syntyi 13. heinäkuuta 1950.
Muut > Jacqueline van Maarsen

Jacqueline "Jacque" van Maarsen oli Annen "paras" kaveri siihen aikaan kun Frankin perhe meni piiloon. Myöhemmin päiväkirjassaan Anne katui omaa käytöstään Jacque'ta kohtaan, ja sisällytti myöhemmin tälle jäähyväiskirjeen päiväkirjaansa. Jacquelinen äiti oli kristitty, mikä osaltaan auttoi perhettä saamaan henkilöpapereistaan poistetuksi juutalaista tarkoittavan "J" -kirjaimen. Perhe pystyi näin elämään läpi sodan Amsterdamissa. Myöhemmin Jacqueline meni naimisiin lapsuudenrakastettunsa kanssa. Hän asuu edelleen Amsterdamissa, jossa hän toimii palkittuna kirjansitojana. Hän on kirjoittanut neljä kirjaa ystävyydestään Anne Frankin kanssa.