stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paavali VI
Paavina vuosina 1963–1978 > Kanta perhesuunnitteluun ja ehkäisyyn

Paavi veti konsiilin käsittelystä asian, jossa päätettiin kirkon kantaa perhesuunnitteluun ja ehkäisyyn. Edellinen paavi oli jo antanut sen valmistelun tutkijaryhmälleen, jonka mukaan perhesuunnittelu sallittaisiin ja ehkäisy jätettäisiin puolisoiden oman harkinnan varaan. Näin myös tapahtui, sillä maaliskuussa 1967 julkaistussa kiertokirjeessään "Populorum Progressio" Paavali VI varovasti hyväksyi viranomaisten toimet väestönkasvun säätelemiseksi "edellyttäen, että ne ovat sopusoinnussa moraalilain kanssa" ja samoin vanhempien oman vastuun lapsimääräänsä nähden kirjoittaen: "Vanhempien asia on myös asian täysin tuntien päättää lastensa lukumäärästä ottaen huomioon velvollisuutensa Jumalaa, itseään, jo maailmaan saattamiaan lapsia ja sitä yhteisöä kohtaan, johon he kuuluvat." Paavali VI julkaisi vuonna 1968 kiertokirjeen Humane vitae, jossa vahvistettiin aikaisempi kanta, että "sellainen aviollinen yhteys, joka ei tapahdu suvunjatkamistarkoituksessa, on luonnonlain vastainen ja epäsiveellinen".
Paavali VI otti perhesuunnitteluun kehitysmaissa olevia neuvonantajiaan tiukemman kannan. Ehkäisyvälineiden käytön lisäksi Paavali VI tuomitsi myös abortin. Paavin asettamien katolisen kirkon ihanteiden poikkeavuuden tavallisen kansan käyttäytymisestä on katsottu heikentäneen katolisen kirkon arvovaltaa sekä myös aiheuttaneen ihmisten vieraantumista kirkosta.
Paavillinen kiertokirje Humanae vitae aiheutti suuremman kuohunnan kuin yksikään toinen kiertokirja Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen jälkeen. Kiertokirjeessään Paavali VI kielsi kaikki menetelmät syntyvyyden säännöstelemiseksi keinotekoisesti. Paavi torjuu kiertokirjeessä jokaisen toimen, "joka joko ennen aviollista yhtymistä, sen aikana tai sen johtaessa luonnollisiin seurauksiinsa pyrkii estämään elämän syntymisen, joko siihen tavoitteena pyrkien tai sitä välikappaleena johonkin muuhun käyttäen."
Paavina vuosina 1963–1978 > Kiistoja kirkossa

Paavali VI:n pontifikaatin aikana katolinen kirkko oli murrosvaiheessa. Vatikaanin toinen kirkolliskokous oli tehnyt päätöksiä kirkon uudistamisesta, mutta päätöksien saattaminen voimaan kesti aikaa. Paikoin uudistukset pyrittiin saattamaan voimaan varsin nopeasti.
Katolisen kirkolla oli sisäisiäkin ongelmia. Esimerkkinä kirkon sisällä tapahtuvasta kuohunnasta voidaan pitää Alankomaiden katolista kirkkoa, joka vielä 1950-luvulle tultaessa oli pysynyt selkeästi uskollisena Roomassa olevalle kirkkojohdolle. Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen jälkeen Alankomaissa tapahtui kuitenkin kehitystä, jonka seurauksena julkaistiin Hollantilainen katekismus. Kyseiseen kirjaan oli liitetty muun muassa raamatuntutkimuksen tuloksia ja muuta uudempaa teologiaa. Lisäksi Alankomaiden katolisessa kirkossa kirkkojen yhtenäisyyteen ja jumalanpalvelukseen liittyvissä käytännöissä ei enää noudatettu täysin katolisen kirkon virallista linjaa.
Katolisessa kirkossa heräsi myös kysymys seurakuntapappien selibaattisäännöstä, jonka käsittelyn Paavali VI oli vetänyt pois Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen asialistalta. Läntisessä ja keskisessä Euroopassa kärsittiin pulaa papeista, ja pappiskokelaiden määrä oli selvässä laskussa. Syynä oli katolisen kirkon selibaattisääntö, joka ei houkuttanut monia nuoria liittymään kirkon palvelukseen.
Katolisen kirkon sisällä kiisteltiin lisäksi kirkolliskokouksen uudistamasta jumalanpalvelusjärjestyksestä. Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen jälkeen perustettiin erilaisia vanhaa latinankielistä messua puoltavia ryhmiä. Näiden ryhmien mukaan messujen pitäminen kansankielellä "protestantisoi" katolista kirkkoa. Tavallisienkin seurakuntalaisten joukossa muutokset saivat aikaan epävarmuutta, vaikkakin jotkin seurakunnat ottivat innolla vastaan uuden käytännön.
Paavina vuosina 1963–1978 > Viimeiset vuodet ja kuolema

Paavin viimeisiä vuosia varjostivat hänen ystävänsä entisen pääministerin Aldo Moron toukokuussa 1978 tapahtunut kidnappaus ja murha, jonka takana oli Punaiset prikaatit. Moron hautajaisissa Paavali VI esiintyi viimeisen kerran julkisuudessa.
Paavi Paavali VI kuoli 6. elokuuta 1978 kolme tuntia illalla saamansa sydänkohtauksen jälkeen. Paavi itse esitti pyynnön, jonka mukaan hänen hautajaistensa tuli olla yksinkertaiset, eikä hänen haudalleen tullut joidenkin muiden paavien tavoin asettaa monumenttia. Paavali VI:n kuolinpaikka oli Castel Gandolfo, jossa sijaitsee paavin kesäpalatsi.
Paavin matkat

Paavali VI vieraili viidessä maanosassa ja oli siihen mennessä eniten matkustanut paavi kautta aikain saaden lisänimen "pyhiinvaeltajapaavi". Paavali VI kuuluu nykyäänkin eniten matkoja tehneiden paavien joukkoon, ja hän olikin ensimmäinen kaikilla viidellä mantereella vieraillut paavi.
Paavali VI vieraili pontifikaattinsa aikana muun muassa Israelissa, Intiassa, Italiassa, Yhdysvalloissa, Portugalissa, Turkissa, Kolumbiassa, Sveitsissä, Ugandassa, Pakistanissa, Filippineillä ja Australiassa. Matkojensa aikana paavi osallistui useisiin erilaisiin kokouksiin ja tapahtumiin, esimerkiksi kansalliseen eukaristiaa käsittelevään konferenssiin Italiassa. Lisäksi paavi tapasi matkoillaan useita valtionpäämiehiä.
Paavali VI jatkoi edeltäjiensä tavoin avaraa linjaa. Hän teki matkoja kaikkiin maanosiin ja osallistui YK:n yleiskokouksiin. Vuonna 1965 hän yhdessä Konstantinopolin patriarkka Athenagoran kanssa kumosi vuonna 1054 langetetut molemminpuoliset pannajulistukset.
Vuonna 1970 paavi yritettiin murhata Manilan kansainvälisellä lentokentällä, Filippiineillä. Epäonnistunut murhaaja oli bolivialainen surrealistinen taidemaalari Benjamín Mendoza y Amor Flores, joka yritti puukottaa paavia.
Paavali VI:n perintö paavinistuimelle

Paavali VI itse ilmoitti heti paaviksi tultuaan tärkeimmän tehtävänsä olevan Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen saattaminen loppuun. Lisäksi ensimmäisessä puheessaan paavina Paavali VI vakuutti Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen jatkavan Johannes XXIII:n aloittamaa työtä kirkon uudistamiseksi. Tässä tavoitteessa Paavali VI onnistui, sillä hän saattoi kirkolliskokouksen loppuun neljän istuntokauden jälkeen. Paavali VI:n tapa pyrkiä hyväksymään kaikki kirkolliskokouksen asiakirjat mahdollisimman suuren enemmistön turvin aikaansai sen, että ainoastaan kolmea kirkolliskokouksen hyväksymää asiakirjaa vastusti lopullisessa äänestyksessä yli viisikymmentä henkilöä.
Paavali VI:n paavillisista opetuksista kiertokirje Humanae vitae muodostui erityisen tärkeäksi. Ehkäisyn, perhesuunnittelun ja abortin kieltäminen vastoin paavin neuvonantajien suosituksia herätti paljon keskustelua ja kiistaa, eikä tämä kiista ole vieläkään laantunut. Esimerkiksi edesmennyt paavi Johannes Paavali II teroitti vuonna 1980 Paavali VI:n kiertokirjeen kieltoa perhesuunnittelusta ja syntyvyyden säännöstelemisestä keinotekoisin tavoin.
Jo paaviksi tullessaan Paavali VI vetosi kristillisiin kirkkoihin keskinäisen anteeksiannon saavuttamiseksi:
»Sikäli, kun meissä on jotain syytä tähän eroon, pyydämme Jumalalta nöyrästi anteeksiantoa, ja pyydämme anteeksi myös veljiltä, jos he tuntevat kärsineensä meiltä vääryyttä. Mitä meihin tulee, olemme valmiit antamaan anteeksi katoliselle kirkolle aiheutetut vääryydet ja unohtamaan sen tuskan, joka on sitä vaivannut pitkällisten kiistojen ja erojen vuoksi»
Pitäessään ensimmäistä puhettaan paavina Paavali VI myös lausui sydämellisen tervehdyksen muiden kuin katolisen kirkon delegaateille. Hänen pontifikaattinsa aikana katolisen kirkon suhteet muihin kristillisiin kirkkoihin lämpenivät. Paavi esimerkiksi tapasi useita kertoja ortodoksiseen kirkkoon kuuluvan Konstantinopolin patriarkan. Samoin paavi muun muassa vieraili pontifikaattinsa aikana Kirkkojen maailmanneuvoston päämajassa sekä osallistui tapaamiseen Canterburyn arkkipiispan kanssa.
Paavali VI myös jatkoi joidenkin edeltäjiensä ja varsinkin Johannes XXIII:n tapaan paaviuden lähentymistä modernin maailman kanssa. Hän esimerkiksi poisti käytöstä vuonna 1910 Pius X:n ollessa paavina käyttöönotetun antimodernistivalan. Vala vaati ylempiin pappisvirkoihin pyrkijöitä muun muassa vannomaan, että he hyväksyvät kaikki katolisen kirkon opetusviran eli paavin säätämät asiat, että kirkko on Pietarin ja hänen seuraajiensa varaan rakennettu ja että Jumalan olemassaolo voidaan varmasti tuntea ja myös todistaa.
Kritiikkiä

Johtaessaan katolista kirkkoa läpi Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen, Paavali VI sai osakseen myös kritiikkiä erilaisilta ryhmiltä. Esimerkiksi hänen suhtautumisensa radikaaleimpiin uudistajiin ja vanhoillisimpiin konservatiiveihin aiheutti sen, että hän ei ollut kovin pidetty kummallakaan taholla.
Paavali VI:n päätös vetää seurakuntapappien selibaattivaatimuksen käsittely pois kirkolliskokouksen asialistalta ja puolustaa selibaattisääntöä kiertokirjeessä Sacerdotalis caelibatus ei myöskään ollut kaikkien mieleen. Seurakuntapappien selibaattisäännön oikeutusta teologisin perustein epäiltiinkin useilla tahoilla, sillä yksikään periaatteellinen teologinen syy ei puolusta sitä.
Myös Humanae vitae -kiertokirje herätti vastustusta. Kritiikki kiertokirjettä kohtaan jakaantui pääosin kahteen erilaiseen näkökohtaan: kiistaan kirkollisesta sukupuolimoraalista ja kiistaan paavin auktoriteetin käytöstä kiistassa. Essenissä järjestetyillä katolisilla kirkkopäivillä vuonna 1968 käsiteltiin muun muassa paavin auktoriteetinkäyttöä. Kirkkopäivillä selvisi, että seurakunnan jäsenet vastustivat paavin auktoriteetinkäyttöä, jossa tavallisia uskovaisia ei kuunneltu. Huomattavaa on kuitenkin se, ettei itse paaviutta tai paavin opetusvirkaa kirkossa kyseenalaistettu.
Isabella Katolilainen

| Isabella Katolilainen |
| --- | --- |
 Isabella I Espanjan kuningatar, tuntematon taiteilija n. 1490
Kastilian kuningatar
Valtakausi:  11. joulukuuta 1474 – 26. marraskuuta 1504
Kruunajaiset:  13. joulukuuta 1474
Edeltäjä:  Henrik IV
Seuraaja:  Johanna
Aragonian kuningatar
Valtakausi:  20. tammikuuta 1479 – 26. marraskuuta 1504
Edeltäjä:  Juana Enríquez
Seuraaja:  Germaine de Foix

Syntynyt:  22. huhtikuuta 1451 Madrigal de las Altas Torres, Espanja
Kuollut:  26. marraskuuta 1504 (53 vuotta) Medina del Campo, Espanja
Puoliso:  Ferdinand Katolilainen
Lapset:  Isabella Aragonialainen Asturian prinssi Juan Johanna Mielipuoli Maria Aragonialainen Katariina Aragonialainen
Suku:  Trastámara
Isä:  Juhana II
Äiti:  Isabella Portugalilainen
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Nimikirjoitus:  
"Ferdinand ja Isabella, Kastilian ja Aragonian hallitsijat"
Isabella Katolilainen (Ysabel, nykyespanjaksi: Isabel La Católica, Isabel I de Castilla), (22. huhtikuuta 1451 Madrigal de las Altas Torres, Ávila, Kastilia – 26. marraskuuta 1504 Medina del Campo, Valladolid, Kastilia) oli Kastilian kuningatar vuodesta 1474. Hänen solmimansa avioliitto Aragonian Ferdinand II:n kanssa merkitsi Espanjan syntyä. Vuodesta 1479 hän alkoi käyttää Espanjan kuningattaren arvonimeä. Espanjaksi Isabellaa ja Ferdinandia nimitetään yhdessä myös nimityksellä Los Reyes Católicos.
Isabella I Kastilian kuningatar, kuva käsikirjoituksessa Rimado de la Conquista de Granada, Pedro Marcuello 1482
Lapsuus ja nuoruus

Isabellan vanhemmat olivat Kastilian Juhana II ja tämän toinen vaimo Portugalin prinsessa Isabella. Juhana II:n kuoltua ennenaikaisesti vuonna 1454 Kastilian kuninkuuden peri kolmivuotiaan Isabellan vanhin velipuoli Henrik IV. Aikalaiskronikoitsijat haukkuivat Henrikiä huonoksi kuninkaaksi ja vielä huonommaksi ihmiseksi, saamattomaksi ja peräänantavaksi. Kruununperijänä oli hänen tyttärensä Johanna (s. 1462), jonka huhuttiin olevan aatelismies Beltrán de la Cuevan tytär, ja siksi tyttö sai pilkkanimen la Beltraneja.
Isabella vietti lapsuutensa Arévalon linnassa äitinsä ja nuoremman veljensä Alfonson kanssa. Hän sai läheisen Ávilan papeilta opetusta retoriikassa, filosofiassa, runoudessa ja musiikissa. Kun Isabella oli kolmetoistavuotias, hänet ja hänen veljensä kutsuttiin Madridiin hoviin saamaan ”säädyllinen kasvatus”. Kutsun syyksi on arveltu pikemminkin sitä, että kuningas halusi pitää sisaruksiaan silmällä siltä varalta, että aatelisto tukisi heidän valtaannousuaan.
Kun Henrik julisti tyttärensä Johannan kruununperijäksi, aatelisto nousikin kapinaan ja julisti kuninkaaksi prinssi Alfonson. Tämän kuoltua vuonna 1468 aateli tarjosi kuninkuutta Isabellalle. 17-vuotias Isabella oli kasvanut ankaran moraaliseksi ja vastusti hovin juonittelua ja korruptiota, joten hän kieltäytyi ja vaati aatelisia tunnustamaan Henrikin lailliseksi kuninkaaksi ja myöntämään itselleen vain kruununperimysoikeudet. Henrik ja aateliset suostuivat tähän, ja rauha palasi valtakuntaan.
Avioliitto ja valtaannousu

Isabella oli sopinut velipuolensa Henrik IV:n ja aateliston kanssa, ettei hän solmi avioliittoa ilman kuninkaan suostumusta. Kuningas taas lupasi olla pakottamatta häntä tahtonsa vastaiseen liittoon. Isabellan ympärillä alkoi kuitenkin pyöriä kosijoita, joihin kuuluivat Ranskan kuninkaan Ludvig XII:n veli Berryn herttua, Aragonian prinssi Ferdinand ja iäkäs Portugalin kuningas Alfonso V, jota Henrik suositteli saadakseen puolestaan oman tyttärensä Kastilian valtaistuimelle.
Isabella valitsi sulhaseksi vuonna 1469 serkkunsa, Aragonian Ferdinand II:n taaten näin Aragonian tuen vaatimukselleen Kastilian valtaistuimeen. Henrik vihastui ja määräsi sisarpuolensa valvottavaksi, jotta avioliittoa ei solmittaisi. Isabella juoni kuitenkin Toledon arkkipiispan ja aatelisten kanssa ja sai heiltä ja useilta kaupungeilta tuen avioliittohankkeelleen.
Syyskuussa 1469 Ferdinand allekirjoitti avioliittosopimuksen, jossa sovittiin muun muassa, että Ferdinand asuisi Kastiliassa eikä poistuisi sieltä ilman Isabellan lupaa tai kävisi sotia ilman Isabellan suostumusta, mutta jatkaisi maurien vastaista sotaa. Julkiset säädökset saisivat lainvoiman, kun Isabella ja Ferdinand olisivat kumpikin lisänneet niihin allekirjoituksensa. Koska kuninkaan joukot valvoivat teitä, Ferdinand matkusti salaa muuliajuriksi naamioituneena Burgo de Osmaan, jossa Isabella oleskeli. Häät järjestettiin väärennetyn paavillisen avioliittoluvan turvin 18. lokakuuta 1469 Valladolidissa.
Paavi antoi anteeksi luvattoman avioliiton, ja kun Henrik kuoli 11. joulukuuta 1474, Isabella sai syrjäytettyä veljensä tyttären prinsessa Johannan tukijat. Kruunajaiset järjestettiin kahden päivän kuluttua ilman kuningasta, mistä Ferdinand loukkaantui syvästi. Välitystuomioistuin vahvisti avioliittosopimuksen vähäisin muutoksin. Ferdinand sai kirjoittaa nimensä ensimmäisenä yhdessä allekirjoitettaviin papereihin, ja metallirahoihin tuli lyödä molempien kuvat. Isabella tunnusti Ferdinandin Kastilian kuninkaaksi, mutta tämä sai tosiasiassa tyytyä prinssipuolison rooliin Isabellan johtaessa valtakuntaa. Alaikäinen Johanna julistettiin kilpailevaksi hallitsijaksi enonsa, Portugalin kuningas Alfonso V:n tuella vuonna 1475, ja he myös kihlautuivat keskenään. Tämä johti Kastilian perimyssotaan, joka päättyi Isabellan kannattajien voittoon vuonna 1479.
Ferdinandin perittyä Aragonian valtakuntia hallittiin yhdessä. Valtakuntien lakien mukaan Ferdinand sai puolisona arvonimen Kastilian kuningas, mutta Isabella ei ollut virallisesti Aragonian kuningatar.
Espanjan mahtiaseman luominen

Isabella oli taitava hallitsija, joka vahvisti Espanjan keskusvaltaa alistamalla maakunnat ja uskonnolliset ritarikunnat johtoonsa. Hallintotyö oli hänelle mieluista, ja hän valitsi avustajansa heidän kykyjensä eikä aatelisarvonsa mukaan. Hänen jälkimainettaan huonontaa sen, että hän harjoitti valtakunnassaan laajaa etnistä ja uskonnollista vainoa. Juutalaiset pakotettiin muuttamaan maasta tai kääntymään (conversos) kristinuskoon. Katolisetkaan eivät olleet turvassa vainoilta, sillä kaikki poikkeamat katolisesta opista olivat rangaistavia.
Kastilian kuninkaiden ainoana perillisenä Isabella jatkoi maurien vastaista sotaa. Vuonna 1492 kukistettiin viimeinen islaminuskoisten maurien linnoitus, Granadan kuningaskunta, jolloin niemimaan takaisinvaltaus saatiin päätökseen. Ferdinand perusti Espanjan inkvisition, joka vainosi maureja ja juutalaisia. Sallimalla inkvisition toiminnan Isabella myöntyi köyhimmän kansanosan tahtoon ja toivoi yhdistävänsä kansan yhteiseen uskoon. Valencialainen paavi Aleksanteri VI antoi heille näistä saavutuksista kunnianimen Katoliset Majesteetit, Katoliset kuninkaat, Katolilaiset monarkit (Reyes Católicos).
Espanja kävi Isabellan valtakauden alussa viisivuotisen sodan Portugalia vastaan. Portugali tuki vallantavoittelija Johannaa Espanjan hallitsijaksi. Sota päättyi vuonna 1479. Vuonna 1482 kuningaspari aloitti hyökkäyssodan maurivaltiota, Nasrid-suvun hallitsemaa Granadan kuningaskuntaa vastaan. Yhteinen vihollinen yhdisti henkisesti Espanjan kristittyjä heimoja. Kymmenen vuoden taistelujen jälkeen emiiri Boabdil antautui tammikuussa 1492.
Valtakaudellaan Isabella myönsi Kristoffer Kolumbukselle varat tämän matkaa varten, ja niin löytyi Amerikan manner. Tordesillasin sopimuksella vuonna 1494 Espanja ja Portugali jakoivat vielä löytymättömät maat keskenään, jolloin Amerikkojen valloitus tuli niiden yksinoikeudeksi, ja sen seurauksena kastilian kieli eli espanja on nykyisin neljänneksi puhutuin maailmassa. Omistauduttuaan vakavasti latinan opinnoille Isabella perusti hoviin koulun Kastilian aatelin pojille ja Valladolidiin uuden yliopistokollegion nimeltä Santa Cruz. Hän myönsi myös saksalaiselle kirjanpainajalle Dierck Maertensille verovapauden taiteensa harjoittamiseen. Isabellan kuollessa noin puolet kaupunkien miehistä oli lukutaitoisia ja maassa oli painettu tuhatkunta kirjaa. Latinisti ja grammaatikko Antonio de Nebrija esitteli kuningattarelle vuonna 1492 ensimmäisen espanjan kieliopin.lähde?
Perhe ja kruununperimys

Isabellan ja Ferdinandille syntyi seitsemän lasta, joista viisi eli aikuisikään asti:
Isabella Aragonialainen (1470–1498), avioitui 1. Portugalin prinssi Afonson kanssa, ei jälkeläisiä; avioitui 2. Portugalin kuningas Emanuel I:n kanssa, poika Miguel de la Paz (1489–1500).
ennenaikaisesti syntynyt poika (31. toukokuuta 1475)
Juan Asturian ruhtinas (1478–1497), avioitui Margareeta Itävaltalaisen, tulevan keisari Maksimilian I:n tyttären kanssa, kuoli 19-vuotiaana ilman perillistä. Nuori vaimo synnytti puoli vuotta myöhemmin kuolleena syntyneen tyttären.
Johanna Kastilialainen (1479–1555), avioitui Burgundin herttua Filip Komean kanssa ja heillä oli kuusi lasta
Maria Aragonialainen (1482–1517), avioitui Portugalin kuningas Emanuel I:n, sisarensa lesken kanssa, heillä oli kymmenen lasta
kuolleena syntynyt tytär, Marian kaksoissisar (1. heinäkuuta 1482)
Katariina Aragonialainen (1485–1536), avioitui ensin Walesin prinssi Arthurin kanssa; toinen puoliso edellisen veli, Englannin kuningas Henrik VIII, heille syntyi kuusi lasta, joista tytär Maria I eli aikuiseksi
Kruunun peri Johanna Kastilialainen, Isabellan ja Ferdinandin toiseksi vanhin tytär, joka oli avioitunut Habsburg-sukuisen, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan Maksimilian I:n pojan, Filip Komean kanssa. Todellista valtaa käytti aviomies Filip kuolemaansa vuoteen 1506 asti. Mielenvikaisena pidetty Johanna suljettiin Tordesillasin linnaan vuonna 1509, jossa hän pysyi 35 vuotta kuolemaansa asti. Vuoteen 1516 saakka valtaa käytti Johannan isä Ferdinand Katolilainen.
Sen jälkeen valtaa käytti Johannan poika Kaarle V. Ferdinandin ja Isabellan lapsenlapsi, Johannan poika keisari Kaarle V peri Espanjan ja sen alusmaiden lisäksi myös Itävallan ja Alankomaat. Näin syntyi Habsburgien dynastia.
Isabellan kuolema

Isabella Katolilainen kuoli 26. marraskuuta 1504. Hänen ruumiinsa vietiin Granadaan, jossa hän oli saavuttanut suurimman sotilaallisen voittonsa. Vain muutamaa kuukautta ennen kuolemaansa hän määräsi rakennettavaksi entisessä moskeijassa toimineen katedraalin viereen kuninkaallisen kappelin, Capilla Realin. Kun kappeli valmistui vuonna 1521, Isabellan maalliset jäännökset siirrettiin sinne Convento de San Francison luostarista Alhambrasta.
Isabella on haluttu julistaa pyhimykseksi, mutta juutalaisjärjestöt ja liberaaliteologit ovat vastustaneet sitä.
Isabellan ja Ferdinandin hääkuva, tuntematon taiteilija.
Espanjan kuningatar Isabella, n. 1500.
Isabella Espanjan kuningatar, tuntematon taiteilija n. 1470 -1520.
Isabella Espanjan kuningatar, Juan de Flandes 1500-1504.
Funäsdalen

| Funäsdalen |
| --- | --- |

 Funäsdalen
 Koordinaatit: 62°32′30″N, 12°33′12″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Jämtlandin lääni
Maakunta:  Härjedalen
Kunta:  Härjedalen
Väkiluku (2021):  1 054
Funäsdalen on taajama Härjedalenin kunnassa Jämtlandin läänissä Härjedalenin  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 054 asukasta vuonna 2021. Lähellä Norjan rajaa sijaitseva Funäsdalen on suosittu turistikohde.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Funäsdalen Wikimedia Commonsissa
Alppila (Oulu)

| Alppila |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Alppila korostettuna.
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Koskelan suuralue
Kaupunginosa nro:  58
Väkiluku:  2 587  31.12.2023
Työpaikkoja:  329 kpl   (31.12.2011)
Osa-alueet:  Alppila
Postinumero(t):  90530
Uudisrakennuksia Alppilassa kesällä 2010
Alppilaa nähtynä Puolivälinkankaan vesitornista.
Alppila on Oulu–Tornio-rautatien varressa sijaitseva Oulun kaupunginosa noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen, Tuiran pohjoispuolella. Koskelan suuralueella sijaitseva lähes kolmionmuotoinen kaupunginosa rajoittuu lännessä Oulun–Tornion rautatiehen, idässä Kemintiehen ja pohjoisessa Tervahovintiehen.
Alppilassa on useita pienteollisuuden verstaita, mutta 1960–70-luvuilla alueelle rakennettiin myös ajan hengen mukaisia asuinkerrostalotorneja. Tulevaisuudessa alueen asuinrakentaminen kehittyy entisestään.
Kaupunginosan nimi sekä kadunnimet Alppitie ja Tirolintie juontuvat saksalaisajoilta. Nimitys johtui Dietlin vuoristodivisioonien alppijääkäreiksi kutsutuista joukoista. Kalevankartano, entinen Tuiran paloasema, rakennettiin alkujaan saksalaisten upseerikerhoksi. Upseerikerho on ainoa rakennus, joka on jäljellä Pikku Berliinistä.
Alppilassa sijaitsee myös Pohjankaleva, kahden tornitalon opiskelija-asuntola. Pohjankaleva rakennettiin hallitusneuvos Matti Kekkosen ja tuomari Kalevi Sassin ideoiden pohjalta mahdollisimman edullisesti niin, että opiskelijoille voitaisiin tarjota mahdollisimman matalavuokraisia asuntoja. Suomen arkkitehtiliitto julisti asuntolan suunnittelukieltoon ja Suomen ylioppilaskuntien liitto leimasi rakennuksen jo etukäteen "slummiksi". SYL myönsi myöhemmin asuntolan täyttävän opiskelija-asumisen edellytykset. Ensimmäinen rakennuksista valmistui syksyllä 1969 ja toinen kesällä 1972. Kun asuntola oli valmis, luovutti tehtävää varten perustettu osakeyhtiö Pohjois-Suomen oppilasasuntolat Oy osakekirjansa Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiölle.
Vuoden 2012 alussa Alppilaan avattiin keilahalli.
Kuvia

Alppilaa.
Tuiran paloasema Alppilassa.
Betonielementtejä valmistavan Rajavillen purettavaa teollisuusaluetta toukokuussa 2008.
Alueen kehitys

Alppilan aluetta alettiin laajentamaan 2000-luvun loppupuolella Alppilan etelälaidassa olevan Rajavillen teollisuusalueen paikalle.
| Alppilan väestönkehitys 2007–2013 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 2007 | 2007 |    | 897 | 897 |
| 2008 | 2008 |    | 907 | 907 |
| 2009 | 2009 |    | 1 182 | 1 182 |
| 2010 | 2010 |    | 1 376 | 1 376 |
| 2011 | 2011 |    | 1 596 | 1 596 |
| 2012 | 2012 |    | 1 825 | 1 825 |
| 2013 | 2013 |    | 2 049 | 2 049 |
Lähde: Oulun kaupungin ikäluokkatilasto kaupunginosittain.