stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Kutomatyöväen Liitto
Historia > 1945–1949

Keväällä 1945 pidetyssä edustajakokouksessa SKL siirtyi kommunistien ja kansandemokraattien kannattajien hallintaan selvällä enemmistöllä. Sekä puheenjohtaja että sihteeri valittiin vasemmistoryhmästä, jolloin sosialidemokraatit kieltäytyivät muista paikoista liittohallinnossa. SAK:n välitettyä riitaa sosialidemokraatit palasivat ja saivat osuutensa mukaiset edustajat. Vuonna 1945 SKL:ään kuului 13 622 jäsentä ja 44 osastoa.
Kevään 1948 edustajakokouksessa vasemmisto varmisti enemmistönsä hylkäämällä kolmen sosialidemokraatin valtakirjat, mitä perusteltiin alanvaihdosta kuluneen ajan lyhyydellä. SDP:n kannattajat marssivat tämän jälkeen ulos kokouksesta. Liitto sai menettelytavoista moitteet SAK:lta. Alan työntekijät jakautuivat kilpaileviin leireihin.
Syksyllä 1948 SAK käsitteli SKL:n aloitteesta Turun verkatehtaan niisittäjien korpilakkoa, jolla pyrittiin parantamaan palkkoja suhteessa kutojiin. Niisittäjiä vastustanut SKL sai SAK:n työvaliokunnan yksimielisen tuen. Vuonna 1948 liittoon kuului 13 656 jäsentä.
SKL oli 1940-luvun lopussa mukana kommunistijohtoisten liittojen yhteisissä kampanjoissa ja niiden valmisteluissa. Syksyllä 1949 SKL ei kuitenkaan osallistunut – muiden liittojen erottamisiin johtaneeseen – lakkoliikkeeseen. Liitto järjesti asiasta jäsenäänestyksen, jossa lakkoa ei kannatettu.
Lokakuussa 1949 SKL:stä irtautui sosialidemokraattien johtama Suomen Tekstiililaitosmiesten Liitto. STL perustettiin ilman SAK:n sosialidemokraattisen ryhmän myötävaikutusta ja liitto pääsi keskusliiton jäseneksi vasta SKL:n ja SAK:n välien viilennyttyä 1952.
Historia > Erottaminen SAK:sta

Sosialidemokraatit valittivat vuoden 1948 edustajakokouksesta. Hovioikeus asettui valittajien puolelle ja mitätöi päätökset, mutta tuomio ei ollut lainvoimainen vielä seuraavan kokouksen aikaan 1951. Kommunistit saivat edustajavaaleissa selvän enemmistön. Vähemmistöryhmä marssi jälleen ulos kokouksesta vedoten koollekutsujien epäselvään asemaan, joten sosialidemokraatteja ei valittu liittohallintoon. Korkein oikeus vahvisti alempien oikeusasteiden päätökset marraskuussa 1951. Kutomaliitto arvosteli SAK:n johtoa ja SDP:tä jyrkin sanankääntein vuosina 1950–1951. Liiton mukaan SAK:n politiikka alensi sen jäsenten elintasoa ja sosialidemokraatit asettuivat siten työnantajien puolelle. Joulukuussa 1951 SAK:n työvaliokunta päätti alkaa tutkia SKL:n asenneongelmaa.
SDP:n kannattajat aloittivat rinnakkaistoiminnan liitossa loppuvuonna 1951. Osa SKL:n pienistä osastoista erosi ja liittyi maaliskuussa 1952 muodostettuun Kutomatyöväen neuvottelukuntaan (valtuuskuntaan), mutta suurimmat jäivät SKL:ään. Oikeusministeriön Yhdistysrekisteritoimisto hyväksyi SKL:n vuoden 1951 liittokokouksen valinnat 9. huhtikuuta 1952. Puheenjohtajaksi kokouksessa valitun Matti Sunellin mukaan sosialidemokraattien vuosia jatkunut ”valhepropaganda” laittomuuksista sai siten ”nolon lopun”.
SAK:n valtuusto erotti SKL:n 25. toukokuuta 1952 äänin 65–30 KO:n ratkaisuun viitaten. Neuvottelukunta muodosti Kutoma- ja Neuletyöväen Liiton (KNL), joka hyväksyttiin SAK:hon elokuussa. KNL perusti kilpailevat osastot SKL-enemmistöisille työpaikoille. SKL menetti työehtosopimuksensa työnantajien ryhdyttyä sopimaan KNL:n kanssa. KNL jäi kuitenkin jäsenmäärältään SKL:ää pienemmäksi. SKL:ään kuului 13 076 jäsentä vuonna 1951. SAK:n jäsenmäärä väheni erottamisen myötä lähes kymmenellä tuhannella. Toukokuuhun 1952 mennessä SKL:stä oli liiton mukaan eronnut noin 2 000 jäsentä. KNL ilmoitti tuolloin jäsenmääräkseen 2 900.
Historia > Villit vuodet ja lakkauttaminen

Stalinin kuoltua maaliskuussa 1953 liiton henkilökunta esitti surunvalittelun, jonka mukaan maailman työtätekevät olivat ”oppineet rakastamaan Stalinia ihmiskunnan parhaiden pyrkimysten suurena ja viisaana johtajana”.
Helmikuussa 1952 liitto järjesti Porissa naisten päivät, jotka keräsivät noin 100 osanottajaa. Maaliskuussa 1954 liiton nuorisojaosto järjesti Tampereella noin 120 nuorta koonneet maatakäsittävät kutomonuorten neuvottelupäivät.
SKL kuului Maailman ammattiyhdistysten liittoon (MAL) ja sen Kutoma- ja vaatetusalan tuotantojaostoon. SKL:llä oli edustaja tuotantojaoston hallinnollisessa komiteassa. SKL:n vuoden 1955 edustajakokoukseen saapui kansainvälisiä vieraita Neuvostoliitosta, Puolasta, DDR:stä ja Ruotsista.
SKL:n työttömyyskassa joutui lopettamaan toimintansa suurtyöttömyyden vallitessa 1957. Kassan kohtalo vahvisti kommunistien tukea pakolliselle työttömyysvakuutukselle.
Vuonna 1959 SKL ja KNL neuvottelivat yhdistymisestä, mutta KNL vaati SKL:ää lakkautettavaksi ennen jäsenten siirtymistä, joten asiasta ei päästy yhteisymmärrykseen. Keväällä 1960 SKP vaati SAK:ssa edelleen SKL:n päästämistä keskusliittoon.
KNL ja Suomen Vaatetustyöläisten Liitto erosivat SAK:sta sosialidemokraattien sisäisen riitelyn seurauksena, jolloin SAK päätti muodostaa alalle uuden liiton. Tekstiilityöväen Liitto perustettiin syyskuussa 1960, ja siihen liittyi myös SKL:n jäsenistö. Kommunistit syrjäytettiin liiton valmisteluista ja se oli perustettaessa rantaslaisten sosialidemokraattien johtama. Tekstiililiittoon kerääntyi pian enemmän jäseniä kuin SAJ:n kahteen kilpailijaan. Liittyminen ei sujunut kaikkialla ongelmitta. Lapinniemen Puuvillatehtaalla (os. 7) ja Tampereen Pellavatehtaalla (os. 3) kommunistit eivät päässeet tekstiililiiton osastoihin vielä keväällä 1961. SKL piti 17. sääntömääräisen edustajakokouksensa kesäkuussa 1963.
Puheenjohtajat

Alfred Vuolle 1906–1909
K. Tainio 1909–1913
Alfred Vuolle 1914–1918
J. Ahonen 1918–1919
F. Niininen 1919
Johan (Juho, Jussi) Tunturi 1919–1922
Kustaa Salo 1922–1930
J. A. Niemi 1930–19xx
Matti Sunell 1951–196x
Sihteerit

Kaarlo Hellman 1906–1910
Vihtori Kanto 1910–1913
August Lindell 1913–1917
Vihtori Kanto 1918–1928
Toivo Alavirta 1918
Toivo Linna 1920
Santtu Vuorio 1928–1929
Lauri Mikkonen 1929–1930
K. V. Syrjänen 1930–19xx
Emil Huunonen 1938–1943
Martti Salminen 19xx–196x
Jooseppi Lampinen 196x–196x
Kirjallisuus

Tapio Bergholm: Sopimusyhteiskunnan synty I. Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliitto 1944–1956.  Otava, 2005.  ISBN 951-1-20418-1.
Tapio Bergholm: Sopimusyhteiskunnan synty II. Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliitto 1956–1969.  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21744-2.
K. V. Syrjänen: Suomen Kutomateollisuustyöväen Liitto 1906–1931.  Tampereen Työväen Kirjapaino:  SKL (ei mainittu), 1931.
Aiheesta muualla

Kutomatyöläinen-lehdet 1914–1929 (Kansalliskirjasto)
Virginian kansalliskaarti

| Virginian kansalliskaarti |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1607–
Valtio:   Yhdysvallat
Osa joukkoa:   Yhdysvaltain kansalliskaarti
Komentajat
Nykyinen komentaja:   Glenn Youngkin
Virginian kansalliskaarti (engl. Virginia National Guard) on Virginian osavaltion toimiva Yhdysvaltain kansalliskaartin alainen kaarti. Kansalliskaarti jäljittää alkuperänsä aina vuoteen 1607 asti, jolloin perustettiin puolisotilaalliset joukot Jamestownin siirtokunnan suojelemiseksi.
Mikäli Yhdysvaltain presidentti ei ole erikseen ottanut komentoa, kansalliskaartia komentaa Virginian kuvernööri.
Kansalliskaartin vahvuus on 7200 sotilasta, 1200 lentosotamiestä, 300 puolustusjoukkojen sotilasta sekä 400 muuta henkilöä, jotka ovat joko siviilejä tai liittovaltion palveluksessa.
Vuonna 2021 Yhdysvaltain kongressitalon valtauksen yhteydessä Virginian kansalliskaarti lähetti epämääräisen määrän kaartilaisia rauhoittamaan tilanteen. Myös Marylandin ja Columbian liittopiirin kansalliskaartit lähettivät joukkoja.
Virginian kansalliskaarti myöntää seuraavia ansiomerkkejä:
Virginia National Guard Commendation Medal
Virginia National Guard Emergency Service Ribbon
Virginia National Guard Homeland Defense Ribbon
Virginia National Guard Legion of Merit
Virginia National Guard Perfect Attendance Ribbon
Virginia National Guard 3-year Service Ribbon
Virginia National Guard Strength Maintenance Ribbon
Aiheesta muualla

Kansalliskaartin verkkosivut (englanniksi)
Voyoucratie

| Voyoucratie LIM |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 22. marraskuuta 2010
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: Rap
 Kesto: 78.14
 Levy-yhtiö: Tous Illicites Production
LIM muut julkaisut
| Illicite Raï 2010 | Voyoucratie 2010 |   |
Voyoucratie on LIM:nin neljäs sooloalbumi, joka julkaistiin 22. marraskuuta 2010. Levyllä vierailivat Zeler, Webba, Mister You ja m.e.h.
Kappaleet

Intro: paix aux bandits – 1.38
A quand ce braco – 4.53
Voyoucratie – 4.01
On vit une triste epoque – 4.45
Etre mine – 3.57
A croire – 3.26  (feat. Zeler)
Faut qu’on nique tout – 3.36
C’est dur – 3.17
Chaud – 3.51
Le mal, le bien – 4.42
Moi je sais – 3.40
On est tous des artistes – 4.01
Rien de pire – 3.34  (feat. Zeler)
On veut tous reussir – 4.22
Partir d’ici – 3.50
Dans ma tete – 3.14
Dans la meme merde – 3.26
Du pont de sevres a brooklyn – 3.46  (feat. Webba)
Pouvoir – 3.40
Comment t’expliquer – 4.09  (feat. Mister You, m.e.h)
J’ai trop de haine moi – 2.26
Listasijoitukset

| Vuosi | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 2010 |  Les Charts | 16 |
| 2010 |  Ultratop 50 | 98 |
Viherrevonhäntä

| Viherrevonhäntä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Revonhäntäkasvit Amaranthaceae
Alaheimo::  Amaranthoideae
Suku::  Revonhännät Amaranthus
Laji::  retroflexus
Kaksiosainen nimi
 Amaranthus retroflexus  L. 
Katso myös
   Viherrevonhäntä Wikispeciesissä   Viherrevonhäntä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viherrevonhäntä (Amaranthus retroflexus) on Pohjois-Amerikasta lähtöisin oleva revonhäntälaji, joka on levinnyt tulokkaana laajalti ympäri maapallon, myös Eurooppaan.
Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen viherrevonhäntä kasvaa 10–150 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on pysty, vankka ja haaraton tai lyhythaarainen. Varren yläosa on tiheästi villakarvainen. Lehdet ovat 6–12 cm pitkiä, ehyitä, ehytlaitaisia ja ovat varressa kierteisesti. Ne ovat otakärkisiä, lyhytsuippuisia, ainakin aivan kärjestä tylppiä ja vaihtelevat muodoltaan puikeista vinoneliömäisiin. Väriltään ne ovat vaaleanvihreitä, päältä karvattomia ja alta lehtisuonista karvaisia.
Viherrevonhännän yksineuvoiset, 2–3 millimetriä pitkät, säteittäiset kukat sijaitsevat pitkässä, lehdettömässä latvakukinnossa. Kukinto on lyhyt, vankkahaarainen ja väriltään valkoisenvihreä tai joskus hieman punertava. Osakukinnot ovat tavallisesti enintään 5 senttimetriä pitkiä, tukevia, suoria, pystyjä tai yläviistoisia sekä kauttaaltaan myös emikukkaisia. Kukkien esilehdet ovat 1–2 kertaa emikukkien kehälehtien pituisia ja lähes pystyjä. Esilehtien kalvolaita on vähitellen kapeneva ja lähes otamaiseen kärkeen ulottuva. Emikukkien kehälehtiä on viisi kappaletta. Kehälehdet vaihtelevat nauhamaisista lusikkamaisiin ja ne ovat pyöreä- tai tylppäkärkisiä, lyhytotaisia ja sijaitsevat vain hieman limittäin. Suomessa viherrevonhäntä kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmänä on pähkylämäinen, kansiluomainen kota.
Levinneisyys

Viherrevonhäntä on lähtöisin Pohjois-Amerikasta, jossa sitä kasvaa mantereen keski- ja itäosissa Pohjois-Meksikosta Etelä-Kanadaan. Mantereen kaakkois-, pohjois- ja länsiosissa laji on satunnainen tai puuttuu kokonaan. Viherrevonhäntä on levinnyt ihmisen mukana hyvin laajalle. Euroopassa laji on levinnyt koko mantereelle lukuun ottamatta Britteinsaaria, Islantia ja mantereen pohjoisosia. Aasian puolella levinneisyysalue jatkuu Etelä- ja Keski-Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Lisäksi sitä tavataan paikoitellen muun muassa Turkissa, Israelissa, Iranissa, Kiinassa, Venäjän Kaukoidässä ja Japanissa. Afrikassa viherrevonhäntää kasvaa Välimeren rannikolla Marokosta Libyaan sekä paikoitellen Keski- ja Etelä-Afrikassa. Laji on levinnyt myös Etelä-Amerikkaan ja Oseaniaan. Suomessa viherrevonhäntä on satunnainen uustulokas, jota on tavattu Etelä-Lappia myöten. Eniten havaintoja lajista on Etelä- ja Keski-Suomesta.
Elinympäristö

Suomessa viherrevonhäntää voi tavata lastaus- ja kaatopaikoilla, ratapihoilla, joutomailla ja lintujenruokintapaikoilla. Laji leviää nykyisin varsinkin lintujen ruokintaan tarkoitettujen auringonkukansiementen mukana.
Käyttö

Viherrevonhäntää käytetään myös ihmisravinnoksi.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Viherrevonhännän levinneisyys Suomessa.
Viherrevonhännän kukinto.
Viju Khote

| Viju Khote |
| --- | --- |
 Viju Khote vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1941 Bombay, Bombay, Brittiläinen Intia
Kuollut: 30. syyskuuta 2019 (77 vuotta) Mumbai, Maharashtra, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1964–2019
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Viju Khote (hindiksi विजू खोटे, Vijū Khoṭe; 17. joulukuuta 1941 Bombay – 30. syyskuuta 2019 Mumbai) oli intialainen näyttelijä, joka työskenteli yli 300 hindin- ja marathinkielisessä elokuvassa sekä teatterissa ja televisiossa. Hänet tunnettiin parhaiten rooleistaan Kaaliana elokuvassa Sholay (1975) ja Robertina elokuvassa Andaz Apna Apna (1994).
Khote kuoli elinten vajaatoimintaan 77-vuotiaana kotonaan Mumbaissa.
Valikoitu filmografia

Sholay (1975)
Shaan (1980)
Karma (1986)
Nagina (1986)
Qayamat Se Qayamat Tak (1988)
King Uncle (1993)
Andaz Apna Apna (1994)
Pukar (2000)
Lajja (2001)
Indian (2001)
Salaam-e-Ishq (2007)
Ajab Prem Ki Ghazab Kahani (2009)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viju Khote Wikimedia Commonsissa
Viherpuukäärme

| Viherpuukäärme |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Tarhakäärmeet Colubridae
Alaheimo::  Ahaetuliinae
Suku::  Dendrelaphis
Laji::  punctulatus
Kaksiosainen nimi
 Dendrelaphis punctulatus  (Gray, 1826) 
Synonyymit
 Ahaetulla punctulatus (Gray, 1826)  Dendrelaphis punctulata (Gray, 1826)  Dendrophis bilorealis Macleay, 1884  Dendrophis gracilis Macleay, 1875  Dendrophis prasinus Girard, 1858  Dendrophis punctulatus (Gray, 1826)  Elaps lewisii Gray, 1841  Leptophis punctulatus Gray, 1826 
Katso myös
   Viherpuukäärme Wikispeciesissä   Viherpuukäärme Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viherpuukäärme (Dendrelaphis punctulatus) on tarhakäärmeiden heimoon kuuluva käärmelaji.
Ulkonäkö ja koko

Viherpuukäärmellä on hoikka, virtaviivainen ruumis ja pitkä, hyvin ohut häntä. Sen pää on hieman ruumista leveämpi ja sillä on suuret, pyöreäpupilliset silmät. Se on täysikasvuisena tavallisesti noin 0,9–1,5 metriä pitkä, mutta suurimmat yksilöt voivat kasvaa kaksimetrisiksi. Viherpuukäärmeen väri vaihtelee sijainnista riippuen. Selkäpuoli on väriltään oliivinvihreän, kirkkaanvihreän, harmaan, ruskean, mustan, sinisen ja keltaisen välillä. Sillä on useimmiten keltainen tai kermanvärinen vatsapuoli ja kirkkaankeltainen kaula. Nahka on suomujen välissä vaaleansininen, ja se näkyy erityisesti käärmeen nieltyä suuren saaliin ja sen puolustautuessa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Viherpuukäärmettä tavataan Australian pohjois- ja itäosien rannikolta ja sen lähialueilta. Se on yleisin maan harvoista tarhakäärmeistä. Uudesta-Guineasta ja sen läheisiltä saarilta tavattuja yksilöitä pidetään nykyään eri lajeihin kuuluvana. Viherpuukäärme elää sekä kuivissa että kosteissa elinympäristöissä, kuten avoimissa metsissä, sademetsissä, maaseudulla ja esikaupunkien puutarhoissa. Se viihtyy yhtä lailla ruohomailla kuin metsissä.
Elintavat

Viherpuukäärme on nopea kiipeilijä, joka viettää suurimman osan ajastaan puissa ja pensaissa. Se tarttuu kiinni oksista kiertämällä piiskamaisen häntänsä niiden ympärille. Viherpuukäärme on terävänäköinen ja pääasiassa aktiivinen päivällä. Se ottaa usein aurinkoa aamuisin ja pakenee häirittynä nopeasti suojaan. Viherpuukäärme viettää yönsä puunkoloissa, kallionhalkeamissa, kapeissa luolissa tai hylätyissä rakennuksissa. Talvella käärmeet kokoontuvat ryhmiin pysyäkseen lämpiminä.
Häirittynä viherpuukäärme voi päästää kloaakistaan epämiellyttävän hajun. Se saattaa myös nousta ylös ja pullistaa kurkkunsa ja ruumiinsa etuosan, jolloin sen suomujen välissä oleva vaaleansininen nahka näkyy. Saalistajan pelästyessä käärme pääsee luikertelemaan pakoon. Tarvittaessa käärme myös puree, vaikkei sillä olekaan myrkkyhampaita tai myrkkyä.
Elintavat > Ravinto

Viherpuukäärme etsii ravintonsa maasta ja matalasta aluskasvillisuudesta. Se on aktiivinen peto, joka tutkii päällään lehtiä ja löysää maaperää haistaakseen saaliinsa, jonka se nielee elävänä. Viherpuukäärmeen pääasiallista ravintoa ovat sammakot, mutta se syö myös gekkoja, skinkkejä ja muita liskoja. Lisäksi sen on joskus havaittu syövän matelijoiden munia, pieniä nisäkkäitä, rannalle ajautuneita nuijapäitä ja kalaa.
Elintavat > Lisääntyminen

Viherpuukäärmeet parittelevat kesäkuukausina. Naaras munii kerralla 3–16 munaa, jotka kuoriutuvat usein helmi- tai maaliskuussa. Vastakuoriutuneet poikaset ovat kuonosta peräaukkoon mitattuina noin 24-senttisiä.
Viherpuukäärme etsimässä saalista suonreunalla.
Viherpuukäärme kiipeilemässä puutarhassa.
Valkohuulilehtisammakon napannut viherpuukäärme.
Venäjän Kaukoidän ja arktisen alueen kehitysministeriö

| Venäjän Kaukoidän ja arktisen alueen kehitysministeriö Министерство Российской Федерации по развитию Дальнего Востока и Арктики |
| --- | --- |

 Ministeriön toimistorakennus Habarovskissa.
Perustettu:  2012
Sijainti:  Moskova
Valtio:  Venäjä
Ministeri:  Aleksei Tšekunkov
Aiheesta muualla
Sivusto
Venäjän Kaukoidän ja arktisen alueen kehitysministeriö (ven. Министерство Российской Федерации по развитию Дальнего Востока и Арктики, Ministerstvo Rossijskoi Federatsii po razvitiju Dalnego Vostoka i Arktiki) on Venäjän federaation ministeriö.
Ministerit

2012–2013: Viktor Išajev
2013–2018: Aleksandr Galuška
2018–2020: Aleksandr Kozlov
2020– Aleksei Tšekunkov
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venäjän Kaukoidän ja arktisen alueen kehitysministeriö Wikimedia Commonsissa
Vuoden 2008 isku Abu Kamaliin

Vuoden 2008 isku Abu Kamaliin oli CIA:n upseerien Syyriassa helikoptereilla 26. lokakuuta 2008 suorittama puolisotilaallinen isku. Syyrian hallitus kutsui tapahtumaa ”rikolliseksi ja terroristiseksi” hyökkäykseksi maan suvereeniteettiä kohtaan väittäen, että raportoidut kahdeksan kuolonuhria olivat siviileitä. Nimeämätön Yhdysvaltain sotilaslähde kuitenkin väittää, että kohde oli ulkomaisten taistelijoiden verkostoa, jotka matkustivat Syyrian läpi liittyäkseen Yhdysvaltain johtamaan Halukkaiden koalition ja Irakin hallinnon vastaiseen Irakin vastarintaan.
Vittangin piiri

| Vittangin piiri |
| --- | --- |
 Vittangin kirkko
 fiVittangin piiri 
 67°40′34″N, 21°38′53″E 
Valtio:   Ruotsi
Maakunta:  Lappi
Lääni:  Norrbottenin lääni
Kunta:  Kiirunan kunta
Piirikoodi:  324023
Väestö
Väkiluku (2022):  1 758 
Vittangin piiri (ruots. Vittangi distrikt) sijaitsee Kiirunan kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on 1 758  (31. joulukuuta 2022).
Aiheesta muualla

SCB Regina Web Map (Näyttää piirin rajat karttapalvelussa) Statistiska centralbyrån. (ruotsiksi)
Kiirunan kunnan piirit
Vozroždenije

| Vozroždenije Arkona |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : lokakuu 2003 – helmikuu 2004, CDM Records studio
 Julkaistu: 20. huhtikuuta 2004
 Tuottaja(t): Masha "Scream" Sergei "Lazar"
 Tyylilaji: folk metal
 Kesto: 58.33
 Levy-yhtiö: Sound Age Production
Arkonan muut julkaisut
|   | Vozroždenije 2004 | Lepta 2004 |
Vozroždenije (ven. Возрождение) on venäläisen folk metal -yhtyeen Arkonan ensimmäinen täyspitkä albumi, joka julkaistiin 20. huhtikuuta 2004.
Kappaleet

Koljada – 6.56 (Коляда)
Maslenitsa – 2.51 (Масленица)
K domu Svaroga – 5.21 (К дому Сварога)
Vozroždenije – 6.05 (Возрождение)
Tšernyje vorony – 4.15 (Черные вороны)
Rus – 6.34 (Русь)
Brate slavjane – 4.53 (Брате славяне)
Solntsevorot – 3.37 (Солнцеворот)
Pod metšami... – 5.12 (Под мечами...)
Po zverinym tropam... – 3.37 (По звериным тропам...)
Založnyi – 4.10 (Заложный)
Zov predkov – 5.02 (Зов предков)
Kokoonpano

Maria (Maša) Arkhipova – laulu, kosketinsoittimet
Alexei "Lesyar" Agafonov – laulu (kappaleet 3, 4 & 9)
Sergei "Lazar" – kitara
Ruslan "Kniaz" – basso
Vlad "Artist" – rummut
Aiheesta muualla

Albumi Vozroždenije Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Viktor Bergman

Karl Viktor Bergman (31. maaliskuuta 1857 Porvoo – 3. lokakuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen kivenhakkaajamestari sekä liikemies ja valtiopäivämies.
Bergmanin vanhemmat olivat kivenhakkaajamestari Johan Gustaf Bergman ja Maria Lovisa Nikander. Bergman johti isänsä kiviliikettä tämän kuoleman jälkeen, vuodesta 1877, ja otti sen nimiinsä äitinsä kuoleman jälkeen 1880. Hänellä oli useita luottamustoimia käsityöaloilla, kunnallisella alalla ja kansalaistoiminnassa. Hän oli vapaapalokunta-aktiivi sekä tunnettu purjehtija ja metsästäjä. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen Bergman oli 1897–1905 ja  porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1904–1905.
Viraalivideo

Viraalivideo (Viral video) on internetissä leviävä video, joka leviää sosiaalisen median, verkkosivustojen ja sähköpostin välityksellä. Yleensä, vaikkakaan ei aina, videolle on tyypillistä sen humoristinen sisältö.
Viraalivideoita

Dumb Ways to Die on Metro Trains Melbournen mainoskampanja, jonka tehtävä on kertoa, että junia pitää varoa.
Star Wars kid on vuonna 1988 syntynyt koululainen, josta levisi toukokuussa 2003 internetissä filminpätkä pojasta leikkimässä Tähtien sodan Darth Maul -hahmoa. Koululaisen riehuminen ”valosapelilla” herätti huvitusta ja videota arvioitiin katsotun 900 miljoonaa kertaa vuoteen 2006 mennessä.
Aiheesta muualla

Kony 2012-ilmiö rakennettiin taitavasti Yle Uutiset 11.3.2012
Vintaja

| Vintaja |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Pihtipudas
Koordinaatit:  63°21′27″N, 25°35′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Koliman alue (14.47)
Laskujoki:  ei laskuojaa
Järvinumero:  14.472.1.026
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  115,8 m  
Pituus:  204 m  
Leveys:  93 m  
Rantaviiva:  0,522 km  
Pinta-ala:  1,488 ha   
Tilavuus:  0.000057 km³  
Keskisyvyys:  3,8 m  
Suurin syvyys:  9,6 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiVintaja 
Vintaja on Keski-Suomessa Pihtiputaalla Variskylä lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Vintaja on 200 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 0,06 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 3,8 metriä ja suurin syvyys on 9,6 metriä. Järven rantaviivan pituus on 500 metriä. Se on ollut viileästä vedestään huolimatta suosittu uimapaikka, koska sijaitsee muutaman kymmenen metrin päässä nelostiestä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Koliman alueella (14.47), jonka Koliman lähi-alueeseen (14.472) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 115,8 metriä mpy.
Virtain kirkko

| Virtain kirkko |
| --- | --- |
 Virtain kirkko
Sijainti:  Rantatie 9, Virrat
Koordinaatit:  62°14′17″N, 023°46′04″E
Seurakunta:  Virtain seurakunta
Rakentamisvuosi:  1774, tapuli 1776
Suunnittelija:  Antti Hakola
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Virtain kirkko on puinen pohjalainen paanukattoinen ristikirkko Virroilla. Sekä kirkon että kirkkoon käytävällä yhdistetyn tapulin rakensi Antti Hakola. Kirkon rakennustyöt ajoittuivat vuosille 1773–1774 ja pohjalainen renessanssitapuli valmistui pari vuotta myöhemmin 1776.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Virtain kirkko Wikimedia Commonsissa
Virtain kirkko