Ahvenanmaan miehitys
Ruotsin miehitys

Sisällissota laajeni Ahvenanmaalle punaisten karkotettua 7. helmikuuta Uudestakaupungista sinne kokoontuneista Vakka-Suomen suojeluskuntalaisista (valkoiset) koostuvat joukot. Häädetyt joukot suuntasivat jään yli kohti Ahvenanmaata, jonne he saapuivat 10. helmikuuta. Kapteeni Johan Fabrituksen johtama 460 suojeluskuntalaisen ryhmä ahdisteli saarille sijoitettuja venäläisiä, muun muassa vallaten Prästön lennätinaseman 14. helmikuuta. He ottivat vangeiksi parikymmentä venäläistä, joita vastarinnan sijaan kiinnosti vain lähestyvä kotiuttaminen.
Samaan aikaan Ruotsin hallitus lähetti Ahvenanmaalle laivasto-osaston, johon kuuluivat jäänmurtaja Isbrytaren I, panssarilaiva HMS Thorin sekä kuljetusalus SS Runeberg. Mukana oli pieni sotilasosasto, joka tarkoituksena oli suojella paikallisia asukkaita venäläisen sotaväen ja suomalaisten muodostamalta uhalta. Ruotsalaiset rantautuivat Eckeröön 15. helmikuuta, mistä rohkaistuneena suomalaiset valkoiset ottivat venäläisiltä haltuunsa Boxön ja Saggön linnoitukset kuvitellessaan ruotsalaisten saapuneen heidän avukseen. Ruotsalaiset alkoivatkin käydä Maarianhaminassa neuvotteluja venäläisten ja valkoisten kanssa. Neuvottelut kuitenkin katkesivat kahden päivän kuluttua, kun Turun seudun punaiset päättivät lähteä venäläisten avuksi ja lähettivät Ahvenanmaalle 17. helmikuuta jäänmurtaja Murtajalla 150 punakaartilaista. Samana päivänä käydyssä taistelussa valkoiset valtasivat Godbyn venäläisiltä, jotka onnistuivat pitämään hallussaan Jomalan kylän ja Sålisin linnoituksen. Kahden päivän kuluttua venäläiset ja punaiset yrittivät vielä tuloksetta vallata Godbytä takaisin.
Tilanteen kehityttyä avoimeksi taisteluksi päättivät ruotsalaiset puuttua asioihin esittämällä valkoisille väärennetyn ylipäällikkö C. G. E. Mannerheimin nimissä laaditun käskyn vetäytymisestä saarilta. Mannerheim olisi kuitenkin vetäytymisen sijaan halunnut Ahvenanmaalla olleiden valkoisten miehittävän koko saariston ja sen jälkeen alkavan valmistautua hyökkäykseen kohti punaisten hallussa ollutta Turkua. Tätä varten oli Tukholmassa Alexis Gripenbergin johdolla varustettu aselaiva, jonka Ruotsin viranomaiset kuitenkin pysäyttivät jo satamaan. Koska Ahvenanmaan valkoisilla ei ollut tietoa Mannerheimin todellisesta määräyksestä, poistuivat he saarilta 20. helmikuuta. Asioiden oikean laidan pian selvittyä Suomen senaatti esitti Ruotsin hallitukselle jyrkän vastalauseen ja Alexis Gripenberg valisti Tukholmassa Ruotsin lehdistöä maan hallituksen petollisesta menettelystä. Painostuksen alla Ruotsin hallitus joutui julkisesti vakuuttamaan, ettei tarkoituksena ollut ottaa Ahvenanmaata pysyvästi haltuun.
19. helmikuuta Ahvenanmaalle saapui Ruotsista myös Vaxholmin rannikkotykistörykmentin komppania sekä vuorokautta myöhemmin amiraali Carl August Ehrensvärdin komentamat panssarilaivat HMS Sverige ja HMS Oscar II, joiden tarkoituksena oli tehostaa venäläisille esitettyjä vaatimuksia saarilta poistumisesta. Venäläisillä ei ollut kiinnostusta ryhtyä taisteluihin ruotsalaisia vastaan, ja niinpä heidän poliittinen edustajansa Vatslav Vorovski sopi 22. helmikuuta venäläisten jättävän Ahvenanmaan ruotsalaisille. Venäjän Itämeren laivastoa tuolloin hallinnut organisaatio Tsentrobalt antoi virallisen määräyksen vetäytymisestä seuraavana päivänä. Koko Ahvenanmaa siirtyi lopullisesti Ruotsin haltuun, kun Götan henkikaartin 500 miehen pataljoona nousi Eckerössä maihin 24. helmikuuta ja miehitti Maarianhaminan 2. maaliskuuta. Jäänmurtaja Murtaja puolestaan vei 300 venäläistä ja suomalaiset punakaartilaiset Turkuun.