stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo televisiosarjan Power Rangers Jungle Fury jaksoista
Aiheesta muualla

Power Rangers Jungle Furyn jaksot IMDb:ssä (englanniksi).
Power Rangers Jungle Fury (Arkistoitu – Internet Archive) RangerCentral.comissa (englanniksi)
Power Rangers
| --- | --- |
Luojat:  Jack Olesker • Haim Saban
TV-sarjat:  Mighty Morphin • Alien Rangers • Zeo • Turbo • In Space • Lost Galaxy • Lightspeed Rescue • Time Force • Wild Force • Ninja Storm • Dino Thunder • Space Patrol Delta • Mystic Force • Operation Overdrive • Jungle Fury • RPM • Samurai & Super Samurai • Megaforce
Elokuvat:  Power Rangers (1995) • Power Rangers turbovaihteella • Power Rangers (2017)
Videopelit:  Mighty Morphin Power Rangers • The Movie • Fighting Edition • Battle Racers • Zeo Versus The Machine Empire • Lightspeed Rescue • Time Force • Wild Force • Ninja Storm • Dino Thunder • SPD • Super Legends • Samurai • Super Samurai • Megaforce • Mighty Morphin Power Rangers: Mega Battle
Albumit:  A Rock Adventure • Original Soundtrack Album • Original Motion Picture Score • Original Motion Picture Soundtrack • Songs from the TV Series
Rangerien tittelit:  Punainen • Keltainen • Sininen • Musta • Vaaleanpunainen • Vihreä • Valkoinen
M/S AIDAmar

| M/S AIDAmar |
| --- | --- |
 M/S AIDAmar saapumassa Tallinnan satamaan elokuussa 2013.
Tyyppi:  risteilyalus
Lippuvaltio:   Italia
Kotipaikka:  Genova
IMO-numero:  9490052
MMSI-numero:  247312900
Tunnuskirjaimet:  ICSJ13
Omistaja:  AIDA Cruises
Rakennustelakka:  Meyer Werft, Papenburg, Saksa
Rakennusnumero:  S.690
Tilattu:  13. joulukuuta 2007
Vesillelasku:  1. huhtikuuta 2012
Luovutettu:  3. toukokuuta 2012
Tekniset tiedot
Pituus:  253,3 m
Leveys:  32,2 m
Syväys:  7,3 m
Bruttovetoisuus (GT):  71 304
Koneteho:  36 000 kW
Nopeus:  21 kn
Hyttipaikkoja:  2 500 henkilölle
Hyttejä:  1 096
Matkustajia:  2 686
Miehistö:  620
Sisaralukset:  M/S AIDAbella M/S AIDAblu M/S AIDAdiva M/S AIDAluna M/S AIDAsol M/S AIDAstella
Lähteet:  
M/S AIDAmar on saksalais-amerikkalaisen AIDA Cruises -varustamon Sphinx-luokan risteilyalus. Laiva rakennettiin Saksan Papenburgissa Meyer Werftin telakalla vuonna 2012. Aluksen pituus on 253,3 metriä, leveys 32,2 metriä ja suurin syväys 7,3 metriä. Laivan koneet tuottavat 36 000 kilowatin tehon ja 21 solmun enimmäisnopeuden.
AIDAmarin sisaralukset ovat AIDAbella, AIDAblu, AIDAdiva, AIDAluna, AIDAsol ja AIDAstella.
Käyttöhistoria

AIDAmar ja sen sisaralus AIDAsol tilattiin 3. joulukuuta 2007. AIDAmar on kuudes seitsemästä rakennetusta Sphinx-luokan risteilijästä. Alus laskettiin vesille 1. huhtikuuta 2012, ja se toimitettiin omistajalleen 3. toukokuuta samana vuonna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta M/S AIDAmar Wikimedia Commonsissa
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1990–1991

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1990-1991 pelattiin kahdeksan joukkueen runkosarja, josta 6 parasta jatkoi loppusarjaan muiden joutuessa karsintaan.
Miesten SM-sarja > Runkosarja

| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Raision Loimu | 14 | 11 | 3 | 34 | 18 | 22 |
| 2 | Tampereen Isku-Volley | 14 | 10 | 4 | 35 | 15 | 20 |
| 3 | KuPS-Volley | 14 | 9 | 5 | 31 | 19 | 18 |
| 4 | Poliisien Palloseura | 14 | 8 | 6 | 30 | 22 | 16 |
| 5 | Varkauden Tarmo | 14 | 8 | 6 | 28 | 25 | 16 |
| 6 | Etelä-Kuopion Ilves | 14 | 5 | 9 | 22 | 30 | 10 |
| 7 | Vammalan Lentopallo | 14 | 5 | 9 | 22 | 33 | 10 |
| 8 | Hesa | 14 | 0 | 14 | 2 | 42 |   0 |
Miesten SM-sarja > Jatkosarja

Jatkosarjaan annettiin lähtöpisteitä runkosarjan perusteella 6-4-3-2-1-0.
| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Tampereen Isku-Volley | 10 | 8 | 2 | 26 | 14 | 4 | 20 |
| 2 | Raision Loimu | 10 | 6 | 4 | 24 | 15 | 6 | 18 |
| 3 | Varkauden Tarmo | 10 | 8 | 2 | 27 | 14 | 1 | 17 |
| 4 | KuPS-Volley | 10 | 5 | 5 | 21 | 18 | 3 | 13 |
| 5 | Poliisien Palloseura | 10 | 2 | 8 | 10 | 26 | 2 |   6 |
| 6 | Etelä-Kuopion Ilves | 10 | 1 | 9 | 6 | 27 | 0 |   2 |
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit

| Välierät  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Tampereen Isku-Volley | KuPS-Volley | 1–3 | 0-3 , 1-3 , 3-1 , 0-3 |
|  | Raision Loimu | Varkauden Tarmo | 1–3 | 2-3 , 0-3 , 3-1 , 0-3 |
Voittajat loppuotteluun, hävinneet pronssiotteluun
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Loppuottelut

| Varkauden Tarmo – KuPS-Volley  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Tarmo | KuPS | 0–3 |  |
|  | KuPS | Tarmo | 3–0 |  |
|  | Tarmo | KuPS | 3–2 |  |
|  | KuPS | Tarmo | 3–0 |  |
KuPS-Volley Suomen mestari voitoin 3-1.
Mestarit: Sami Harjula, Matti Juntura, Henrik Kosonen, Vesa Mäntysalo, Timo Parkkali, Jarkko Partanen, Jari Salokangas, Thomas Svenlin, Mihail Trifonov, Harri Vänni. Valmentaja: Timo Hoivala.
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Pronssiottelut

| Tampereen Isku-Volley – Raision Loimu  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Isku-Volley | Loimu | 3–1 |  |
|  | Loimu | Isku-Volley | 1–3 |  |
Isku-Volleylle SM-pronssia voitoin 2-0.
Miesten SM-sarja > Sarjakarsinta

| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Oulun Etta | 14 | 11 | 3 | 36 | 16 | 0 | 22 |
| 2 | Vammalan Lentopallo | 14 | 10 | 4 | 34 | 19 | 2 | 22 |
| 3 | Lahden Kimmo | 14 | 9 | 5 | 33 | 20 | 2 | 20 |
| 4 | Seinäjoen Maila-Jussit | 14 | 8 | 6 | 24 | 25 | 2 | 18 |
| 5 | Salon Viesti | 14 | 7 | 7 | 23 | 23 | 1 | 15 |
| 6 | Kalevan Lentopallo | 14 | 6 | 8 | 24 | 27 | 0 | 12 |
| 7 | Pieksämäen NMKY | 14 | 3 | 11 | 15 | 35 | 1 |   7 |
| 8 | Hesa | 14 | 2 | 12 | 13 | 37 | 2 |   6 |
Vammalan Lentopallo säilyi SM-sarjassa, johon myös Etta nousi. Hesa putosi ykkössarjaan.
M/S Ahtela

| M/S Ahtela |
| --- | --- |
 Ahtela Suomenlahdella matkalla Tallinnasta kohti Helsinkiä.
Tyyppi:  Rahtilaiva
Lippuvaltio:  Suomi
Kotipaikka:  Rauma
IMO-numero:  8911736
MMSI-numero:  230217000
Tunnuskirjaimet:  OJDL
Aiemmat nimet:  1991–1997: Ahtela 1997–2008: Finnoak 2008– Ahtela
Omistaja:  Hollming Oy
Aiemmat omistajat:  1991– Rederi AB Gustav Erikson 1997–2007 Laivanisännistöyhtiö Ahtela 2007– Hollming Oy
Rakennustelakka:  Brodogradiliste "Sava", Mačvanska Mitrovica, Serbia ja Fosen Mekaniske Verksted, Fevag, Norja
Rakennusnumero:  305 (Serbiassa) ja 46 (Norjassa)
Luovutettu:  1991
Tekniset tiedot
Pituus:  139,5 m
Leveys:  19 m
Syväys:  6,16 m
Bruttovetoisuus:  7 953 brt
Koneisto:  1 × Wärtsilä-Vasa 16V32D diesel
Koneteho:  5 920 kW
Nopeus:  30,56 km/h
Nopeus:  16,5 kn
Lastikapasiteetti:  1 278 m
Lähteet:  
M/S Ahtela (IMO 8911736) on suomalaisen Hollming Oy:n omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Aluksen rakentaminen on aloitettu vuonna 1991 Mačvanska Mitrovicassa, Serbiassa ja loppuun työt on saatettu norjalaisella Fosen Mekaniske Verksted -telakalla. Kuollutta painoa Ahtelalla on 6 701 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Rauma.
Ahtelan sisaraluksia ovat M/S Birka Shipper, M/S Birka Exporter, M/S Birka Transporter, M/S Aknoul ja M/S Amber.
Käyttöhistoria

Vuonna 1991 alus luovutettiin raumalaisen Rederi AB Gustav Eriksonin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Rauma. Tuolloin aluksen nimi oli Ahtela. Samana vuonna Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella Suomen ja Euroopan välillä. Joulukuusta 1995 lähtien, seuraavan vuoden tammikuuhun saakka Ahtela oli vuokrattuna Tor Linen Rotterdamin ja Imminghamin väliseen liikenteeseen. Maaliskuussa 1996 suomalainen Finncarriers vuokrasi aluksen reitille Helsinki–Lyypekki–Århus.
Tammikuussa 1997 alus rekisteröitiin Laivanisännistöyhtiö Ahtelan omistukseen ja nimettiin Finnoakiksi. 11. tammikuuta 1998 Finnoak siirtyi reitille Helsinki–Hamina–Antwerpen–Felixstowe. Vuonna 1998 alusta lisäksi pidennettiin 17 metrillä. Pidennyksen jälkeen Finnoak liikennöi useita vuosia Suomen ja Puolan välisessä liikenteessä ja vuoden 2007 Finnlinesin palveluksessa reitillä Helsinki–Kööpenhamina–Oslo–Halmstad–Malmö..
11. syyskuuta 2007 alus siirtyi Hollming Oy:n omistukseen. Kotisatama säilyi Raumana. Maaliskuussa 2008 alus sai jälleen nimen Ahtela ja siirtyi myöhemmin keväällä suomalais-virolaisen Navirailin Helsingin Sompasaaren ja Viron Muugan väliseen liikenteeseen. Kun Vuosaaren satama avattiin marraskuussa 2008, siirtyi Ahtela liikennöimään sinne.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Ahtela (ruotsiksi)
Navirail
Marjalavat

| Marjalavat |
| --- | --- |
 Verkkomarjalavan (Helwingia japonica) epifyllinen kukinto.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Aquifoliales
Heimo::  Marjalapakasvit Helwingiaceae
Suku::  Marjalavat Helwingia  Willd.
Katso myös
   Marjalavat Wikispeciesissä   Marjalavat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Marjalavat (Helwingia) on omaan heimoonsa marjalapakasveihin (Helwingiaceae) kuuluva kasvisuku, jossa on kolme lajia. Lajit ovat kotoisin Himalajalta Japaniin ulottuvalta alueelta.
Tuntomerkit

Kasvit ovat ainavihantia pensaita tai pieniä puita. Lehden yläpinnalla on siihen kiinni kasvanut kukinto. Korvakkeet ovat pienet ja ripsuiset. Kukissa on vain yksi kehälehtikiehkura, sikiäin on kehänpäällinen, ja hedelmä on luumarja.
Marjalavat ovat tavallisesti ainavihantia. Kasveissa on flavoneja ja iridoideja. Varressa on syysoluja, jotka muodostavat kuituja, ja piijyväsiä. Tavallisesti kasvia peittää vahainen pintakelmu eli kutikula, mutta se voi puuttuakin. Kasvit ovat kaksikotisia, hede- ja emikukat sijaitsevat eri kasviyksilöissä. Kukat sijaitsevat viuhkomaisissa rykelmissä, ja niissä on yksikiehkurainen kehä, jossa on kolmesta viiteen kehälehteä, joiden kärjet ovat enemmän tai vähemmän taipuneet. Hedekukissa ei ole näkyvissä emiön jäänteitä eikä emikukissa joutoheteitä. Ensin mainituissa on heteiden välissä mettä erittävä pohjuskehrä. Sikiäin on yhdislehtinen, tavallisesti neljän, joskus kahden tai kolmen, emilehden muodostama. Siemenaihe on apotrooppinen (taipunut poispäin sikiäimen keskustasta), sen varsi ja kalvo ovat paksuja. Siemenkuori on ohut ja endospermi on heikosti kirjava. Kromosomiluku on n = 19.
Luokittelu

Takhtajan (1997) sisällytti Helwingiales-lahkon ylälahkoon Aralianae, ja Cronquist (1981) vei suvun kanukkakasvien (Cornaceae) heimoon. Nyt heimoa pidetään orjanlaakerikasvien (Aquifoliaceae) sukulaisena.
Suvussa on kolme tai neljä lajia:
Helwingia chinensis Batalin
Helwingia himalaica Hook.f. & Thomson ex C.B.Clarke
Helwingia japonica (Thunb.) F.Dietr. – verkkomarjalapa
Helwingia omeiensis (W.P.Fang) H.Hara & S.Kuros.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Marjalavat – Helwingia
Madison Grant

Madison Grant.
Madison Grant (19. marraskuuta 1865 – 30. toukokuuta 1937) oli yhdysvaltalainen lakimies, historioitsija ja antropologi, joka tunnetaan etenkin eugeniikan ja luonnonsuojelun alalla tekemästään työstä. Eugeenikkona Grant edusti niin sanottua tieteellistä rasismia ja ajoi maahanmuuttolakien tiukentamista Yhdysvalloissa.
Luonnonsuojelijana Grant on saanut kiitosta useiden uhanlaisten lajien pelastajana sekä suojelu- ja hyväntekeväisyysjärjestöjen perustajana.
Teoksia

The Passing of the Great Race: Or, The Racial Basis of European History.  New York:  Charles Scribner’s Sons, 1916.  Teoksen verkkoversio.
Marvin Bagley

| Marvin Bagley |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Marvin Bagley III
Syntynyt: 14. maaliskuuta 1999 (ikä 25)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Laitahyökkääjä
Nyk. joukkue:   Sacramento Kings
Sarja:  NBA
NBA-varaus:  2. varaus, 2018 Sacramento Kings
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2017–2018:   Duke University
Seurajoukkueet
2018–:   Sacramento Kings
Marvin Bagley III (s. 14. maaliskuuta 1999) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka pelaa laitahyökkääjänä. Hän edustaa NBA-liigassa pelaavaa Sacramento Kingsiä.
Bagley pelasi kauden 2017–2018 Duke Universityn joukkueessa. Sacramento Kings varasi hänet NBA:han toisella vuorolla vuoden 2018 varaustilaisuudessa.
Ensimmäisellä NBA-kaudellaan 2018–2019 Bagley pelasi 62 runkosarjaottelua, keskimäärin 25,3 minuuttia. Hän teki 14,9 pistettä ja otti 7,6 levypalloa ottelua kohden. Hänet valittiin tulokkaiden ykköstähdistökentälliseen.
Marvin Bracy

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Marvin Bracy Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014. |  Marvin Bracy Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014. |  Marvin Bracy Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Eugene 2022 | 100 m |  |
|  Hopeaa | Eugene 2022 | 4 × 100 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Sopot 2014 | 60 m |  |
|  Pronssia | Belgrad 2022 | 60 m |  |
Marvin Bracy-Williams (s. 15. joulukuuta 1993 Orlando) on yhdysvaltalainen pikajuoksun MM-mitalisti.
Bracy juoksi alkuerissä Yhdysvaltojen joukkueessa, joka voitti 4 × 100 metrin viestin alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Monctonissa 2010. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan-mestaruuden 100 metrillä ja 4 × 100 metrin viestissä 2011. Hän saavutti Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 hopeaa 60 metrillä ajalla 6,51. Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hän oli samassa lajissa seitsemäs. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 100 metrin välierissä. Hän juoksi alkuerissä Yhdysvaltojen joukkueessa, joka voitti 4 × 100 metrin viestissä kultaa IAAF World Relays -kilpailuissa 2017.
Bracy saavutti Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 pronssia 60 metrillä ennätysajallaan 6,44. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän sai 100 metrillä hopeaa ajalla 9,88. Lisäksi hän juoksi ankkuriosuuden Yhdysvaltojen hopeajoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä.
Bracy on voittanut Yhdysvaltojen-mestaruuden hallissa 60 metrillä 2014, 2015, 2016, 2020. 100 metrin ennätyksensä 9,85 hän on juossut Miramarissa kesäkuussa 2021 ja Eugenessa kesäkuussa 2022.
Madison Brengle

| Madison Brengle |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1990 (ikä 34)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Tennispelaaja
Pituus:  168 cm
Paino:  60 kg
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  4 337 333 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  35. (4.5.2015)
Voitot/tappiot:  544–413
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  4. kierros (2015)
Ranskan avoimet:  2. kierros (2017)
Wimbledon:  3. kierros (2017)
Yhdysvaltain avoimet:  3. kierros (2015)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  86. (8.5.2017)
Voitot/tappiot:  127–191
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Madison Brengle (s. 3. huhtikuuta 1990 Dover, Delaware) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 35 toukokuussa 2015. Hän on voittanut urallaan kahdeksan ITF-turnausta kaksinpelissä.
Brengle oli junioreiden maailmanlistalla parhaimmillaan neljäntenä elokuussa 2007.
Aiheesta muualla

Madison Brengle WTA:n sivuilla (englanniksi)
Madison Brengle ITF:n sivuilla (englanniksi)
Marvin Breckinridge Patterson

| Marvin Breckinridge Patterson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1905 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 11. joulukuuta 2002 Washington (DC)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  toimittaja, valokuvaaja
Vanhemmat:  John C. Breckinridge Isabella Goodrich Breckinridge
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Jefferson Patterson
Mary Marvin Breckinridge Patterson (1905 New York, New York – 11. joulukuuta 2002 Washington DC) oli yhdysvaltalainen toimittaja, valokuvajournalisti ja elokuvaaja. Häntä kutsuttiin yleisesti toisella etunimellään Marvin.
Breckinridgen isä oli John C. Breckinridge, jonka isä oli varapresidenttinä toiminut John C. Breckinridge. Breckinridgen äiti oli Isabella Goodrich Breckinridge, jonka isä oli tehtailija B. F. Goodrich.  Breckinridgen ensimmäinen elokuva oli vuonna 1930 valmistunut The Forgotten Frontier, joka kertoi Kentuckyn vuoristoalueella toimivan Frontier Nursing Service -sairaanhoitopalvelun toiminnasta. Breckinrige matkusteli paljon, ja hänen matkoillaan ottamiaan valokuvia julkaisivat muun muassa National Geographic, Look, Life ja Harper’s Bazaar.
Toisen maailmansodan syttyessä CBS:n Edward R. Murrow palkkasi Breckinridgen kirjeenvaihtajaksi. Vuonna 1940 hän avioitui diplomaatti Jefferson Pattersonin kanssa, joka myöhemmin toimi muun muassa Yhdysvaltain Uruguayn suurlähettiläänä. Breckinridge erosi CBS:n palveluksesta avioiduttuaan. Hän halusi jatkaa edelleen valokuvajournalismin parissa, mutta Yhdysvaltain ulkoministeriö esti hänen kuviensa julkaisun, koska se olisi saattanut vaikeuttaa hänen tuolloin Berliinissä asemapaikkaansa pitäneen aviomiehensä työtä. Breckinridge yritti epävirallisesti dokumentoida elämää sotavankileireillä, mutta se kaatui saksalaisten viranomaisten vastustukseen. Tämän jälkeen hän toimi muun muassa muiden diplomaattien vaimojen opastajana.
Aviomiehensä kuoltua vuonna 1977, Breckinridge istui muun muassa Frontier Nursing Servicen, Textile Museumin, Yhdysvaltain kansallisorkesterin ja Meridian House Internationalin johtokunnissa. Vuonna 1983 hän lahjoitti Marylandin osavaltiolle maatilansa, jonka alueelta on tehty arkeologisia löytöjä. Tila tunnetaan nykyään nimellä Jefferson Patterson Park and Museum. Breckinridge kuoli vuonna 2002.
Luettelo Louhisaaren kartanon omistajista

Luettelo Louhisaaren kartanon omistajista käsittää luettelon Askaisten Louhisaaren kartanon omistajista.
Louhisaaren arvellaan kuuluneen alueella sydänkeskiajalla sijainneeseen suurempaan maanomistuskokonaisuuteen, johon Louhisaaren lisäksi arvellaan kuuluneen Askainen, Autuinen ja Ahtinen. Maaomaisuuden arvellaan hajonneen perinnönjakojen myötä.
Fleming-suku

Elin Nilsdotter
Magnus Klasson (kuollut 1450 jälkeen), Tanskasta Suomeen tulleen Suomen laamannina toimineen Klaus Flemingin poika, joka sai Louhisaaren hallintaansa vaimonsa Elinin perintöosuutena
Edellisen poika Herman Magnusson (kuollut viim. 1490)
Edellisen poika Per Hermansson (k. 1519/1520), Maskun kihlakunnantuomari
Edellisen poika Herman Fleming (k. 1583) (Herman Persson), hovijunkkari
Edellisen poika Lars Hermansson (k. 1601/1602)
Edellisen poika Claes Larsson till Villnäs (1592-1644), amiraali
Vapaaherrallinen Fleming af Liebelitz

Edellisen poika Herman Klasson Fleming af Liebelitz, rakennutti Louhisaaren kartanon ja Askaisten kirkon kirkon 1650-luvun puolivälissä.
Edellisen poika Carl Gustaf Hermansson af Liebelitz (1662-1687), nuorena kuollut henkivartiorykmentin luutnantti
Hänen jälkeensä Louhisaari oli pitkään jakamattomana laamanni Herman Hermansson af Liebelitzin (1654-1718) ja Claes Hermansson af Liebelitzin (1648-1687) perikunnan kesken.
Claes Hermanssonin poika Herman Claesson af Liebelitz (1676-1729), kamariherra
Edellisen sisar Anna Claesdotter af Liebelitz (1682-1738), joka lunasti veljensä velat
Edellisten serkku Claes Hermansson af Liebelitz (1685-1766), ruukinomistaja ja upseeri
Edellisen poika Herman Claesson af Liebelitz (1734-1789), hovijunkkari, velkaantui, minkä vuoksi perikunta joutui myymään Louhisaaren pois suvun omistuksesta
Flemingien jälkeen kartanon omistivat:
Carl Fredrik von Knorring, everstiluutnantti, osti 1791 Louhisaaren, korjautti ja modernisoi ja myi voitolla eteenpäin
Hans Henrik Kijk, ruukinpatruuna
Mannerheim-suku

vapaaherra Carl Erik Mannerheim
edellisen vaimo Vendla Sofia Mannerheim
edellisten poika Carl Gustaf Mannerheim
edellisen vaimo Eva Vilhelmina Mannerheim
edellisten poika Carl Robert Mannerheim, Louhisaaren omistajaksi vuonna 1863. Carl Gustaf Emil Mannerheimin isä.
edellisen sisar Vilhelmina Mannerheim (1836-1905), joka lunasti Louhisaaren Aurora Karamzinilta lainatuilla rahoilla. Hän muutti Ruotsiin Mannerheim-suvun jouduttua poliittisesti epävarmaan tilanteeseen ja myi Louhisaaren
Myöhemmät omistajat

Oskar Alfred Hannus (1861-1941), talousneuvos. Kunnosti Louhisaarta Kansalaissodan aikaisen ilkivallan vahinkojen korjaamiseksi.
Edellisen tytär Inkeri Huovinen ja tämän puoliso everstiluutnantti Vilho Huovinen
Sydäntautiliitto ja Suomen Syöpäyhdistys, joilta kartano siirtyi Varsinais-Suomen matkailuyhdistyksen kautta Suomen valtiolle
Mamoru Shigemitsu

Mamoru Shigemitsu
Japanilaisten valtuuskunta antautumisseremonian aikana Missourin kannella 2. syyskuuta 1945. Shigemitsu on etualalla kepin kanssa.
Japanin ulkoministeri Mamoru Shigemitsu allekirjoittaa antautumissopimuksen USS Missourin kannella.
Mamoru Shigemitsu (重光 葵, Shigemitsu Mamoru) (29. heinäkuuta 1887 – 26. tammikuuta 1957) oli Japanin ulkoministeri kolmesti, vuosina 1943–1945, 1945 ja 1954–1956. Shigemitsu toimi myös Japanin Neuvostoliiton-suurlähettiläänä.
29. huhtikuuta 1932 Shigemitsu loukkaantui Shanghaissa, Kiinassa, kun Korean itsenäisyysaktivisti Yoon Bong-Gil heitti pommin Shigemitsun seuruetta kohti. Tämän takia Shigemitsu käytti jalkaproteesia ja kävelykeppiä loppuelämänsä ajan.
Shigemitsu allekirjoitti Japanin antautumissopimuksen kenraali Yoshijirō Umezun kanssa 2. syyskuuta 1945 toisen maailmansodan lopussa.
Tokion sotarikosoikeudenkäynnin syytetyt
| --- | --- |
Kuolemaan tuomitut:   Kenji Doihara  Kōki Hirota  Seishirō Itagaki  Heitarō Kimura  Iwane Matsui  Akira Mutō  Hideki Tōjō 
Elinkautiseen vankeuteen tuomitut:   Sadao Araki  Kingorō Hashimoto  Shunroku Hata  Kiichirō Hiranuma  Naoki Hoshino  Okinori Kaya  Kōichi Kido  Kuniaki Koiso  Jirō Minami  Takazumi Oka  Hiroshi Oshima  Kenryō Satō  Shigetarō Shimada  Toshio Shiratori  Teiichi Suzuki  Yoshijirō Umezu 
Määräaikaiseen vankeuteen tuomitut:   Shigenori Tōgō (20 v.)  Mamoru Shigemitsu (7 v.) 
Muut:   Yōsuke Matsuoka  Osami Nagano  Shūmei Ōkawa  1 2  Kuoli oikeudenkäynnin aikana.  ↑  Todettiin mielenvikaiseksi ja vapautettiin.
Löfvenin I hallitus

Stefan Löfvenin vastanimitetty hallitus kuvattuna Tukholman kuninkaanlinnan edustalla 3. lokakuuta 2014
Löfvenin I hallitus (ruots. Regeringen Löfven I) oli Ruotsin hallitus, jonka virkakausi oli 3. lokakuuta 2014 – 21. tammikuuta 2019. Pääministeri Stefan Löfvenin johtama vähemmistöhallitus muodostui sosiaalidemokraateista ja ympäristöpuolueesta.
Aiheesta muualla

Ruotsin hallituksen sivusto (ruotsiksi, englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Reinfeldtin hallitus | Ruotsin hallitus 2014–2019 | Seuraaja: Löfvenin II hallitus |
Lowell Liebermann

Lowell Liebermann (s. 22. helmikuuta 1961 New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. Hän esitti 16-vuotiaana Carnegie Hallissa pianosonaattinsa (op. 1). Hän opiskeli Juilliard School of Musicissa David Diamondin ja Vincent Persichettin johdolla saavuttaen kandidaatin, maisterin ja tohtorin arvot. Hän asuu New Yorkissa.
Liebermannin tuotannossa on piirteitä perinteisestä tonaliteetista ja muodosta, joita kuitenkin yhdistellään seikkailevampiin harmonioihin.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Lowell Liebermann
Käännös suomeksi