stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ningaloon rannikko

| Ningaloon rannikko |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Australia  22°33′45″S, 113°48′37″E
Tyyppi:  luonto
Kriteerit:  (vii)(x)
Tunnusnumero:  1369
Valintahistoria
Valintavuosi:  2011
 
Ningaloon rannikko on luonnonsuojelualue Australian länsirannikolla, Intian valtameren rannalla. Siihen kuuluu pitkä koralliriutta lähellä rantaa, sekä karstialue mantereen puolella. Alue on Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 2011.
Ningaloon ranta on valashaiden vuotuinen kokoontumispaikka. Riutalla on tavattu yli 700 kalalajia, 650 nilviäislajia ja 600 äyriäislajia.
Vesi on kaivertanut karstimaahan luolien ja maanalaisten purojen verkoston, jossa elää monia harvinaisia eläinlajeja.
Ningaloon riutta seurailee rantaviivaa 290 km matkan.
Vuonna 2020 IUCN arvioi, että mailmanperintökohteen tila on hyvä, mutta huolenaiheita on. Korallien vaaleneminen vesien lämmitessä vuonna 2011 vahingoitti riuttaa, mutta jostain syystä se kärsi vuoden 2016 vaalenemisesta vähemmän kuin monet lähiseudun riutat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ningaloon rannikko Wikimedia Commonsissa
Guide to Ningaloo Reef Tourism Australia
Unescon maailmanperintökohteet Australiassa
Australian itä-keskiosien sademetsien suojelualueet
Fossiilialueet: Naracoorte ja Riversleigh
Australian rangaistussiirtolat
Fraser Island
Iso Valliriutta
Greater Blue Mountains -alue
Heard ja McDonaldinsaaret
Kakadu
Lord Howe
Macquariensaari
Ningaloo
Purnululu
Royal Exhibition Building
Carlton Gardens
Shark Bay
Sydneyn oopperatalo
Tasmanian erämaat
Uluru-Kata Tjuta
Queenslandin tropiikki
Willandran järvialue
NBA-kausi 2002–2003

NBA-kausi 2002–2003 oli NBA-liigan 57. kausi. Runkosarja käynnistyi 29. lokakuuta 2002 ja päättyi 16. huhtikuuta 2003. Pudotuspelit päättyivät 15. kesäkuuta 2003 San Antonio Spursin voitettua New Jersey Netsin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–2.
Tapahtumia

New Orleans Hornets muutti Charlottesta New Orleansiin. Näin Carolinan osavaltiot olivat ilman NBA-joukkuetta aina kauteen 2004–2005 saakka, jolloin Charlotte Bobcats liittyi liigaan.
Tähdistöottelu pelattiin Atlantassa. Lännen joukkue voitti kahden jatkoajan jälkeen 155–145 ja ottelun parhaana pelaajana palkittiin Kevin Garnett.
Michael Jordan lopetti uransa kolmannen ja viimeisen kerran. Hän pelasi viimeisen ottelunsa 16. huhtikuuta 2003 Philadelphiassa.
NBA otti käyttöön uuden videotarkastussäännön, jonka avulla tuomarit voivat tarkastaa jaksojen tai hyökkäysajan lopussa tehdyt korit. Korilevyyn sekä toimitsijapöytään asennettiin kirkkaat punaiset valot helpottamaan videoiden tarkastusta.
Pudotuspelien ensimmäinen kierros pelattiin ensimmäistä kertaa paras seitsemästä -systeemillä. Aiemmin käytössä oli paras viidestä -pelitapa.
7. tammikuuta 2003 Kobe Bryant teki 45 pistettä ottelussa Seattlea vastaan. Hän heitti 12 kolmen pisteen koria, joista yhdeksän olivat peräkkäisiä. 12 onnistunutta kolmosta yhdessä ottelussa on NBA:n uusi ennätys, jota Donyell Marshall myöhemmin sivusi.
Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Runkosarja > Pelaajatilastot

| Kategoria | Pelaaja | Joukkue | Tilasto |
| --- | --- | --- | --- |
| Pisteitä per ottelu | Tracy McGrady | Orlando Magic | 32,1 |
| Levypalloja per ottelu | Ben Wallace | Detroit Pistons | 15,4 |
| Syöttöjä per ottelu | Jason Kidd | New Jersey Nets | 8,9 |
| Riistoja per ottelu | Allen Iverson | Philadelphia 76ers | 2,7 |
| Torjuntoja per ottelu | Theo Ratliff | Atlanta Hawks | 3,2 |
| Pelitilanneheittojen tarkkuus | Eddy Curry | Chicago Bulls | 58,5 % |
| Vapaaheittojen tarkkuus | Allan Houston | New York Knicks | 91,9 % |
| Kolmen pisteen heittojen tarkkuus | Bruce Bowen | San Antonio Spurs | 44,1 % |
Palkitut pelaajat

Arvokkain pelaaja (MVP): Tim Duncan, San Antonio Spurs
Vuoden tulokas: Amar’e Stoudemire, Phoenix Suns
Vuoden puolustuspelaaja: Ben Wallace, Detroit Pistons
Paras kuudes pelaaja: Bobby Jackson, Sacramento Kings
Kehittynein pelaaja: Gilbert Arenas, Golden State Warriors
Vuoden valmentaja: Gregg Popovich, San Antonio Spurs
Finaalien MVP: Tim Duncan, San Antonio Spurs
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NBA-kausi 2002–2003 Wikimedia Commonsissa
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Mustafa al-Nahhas

| Mustafa al-Nahhas |
| --- | --- |

Egyptin pääministeri
 1928, 1930, 1936–1937, 1942–1944 ja 1950–1952  
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1879 Samannud, Egypti
Kuollut: 23. elokuuta 1965 Aleksandria, Egypti
Tiedot
Puolue:  Wafd
 Nimikirjoitus
Mustafa al-Nahhas (arab. مصطفى النحاس‎, Musṭafā an-Naḥḥās; 15. kesäkuuta 1879 – 23. elokuuta 1965) oli Egyptin pääministeri ja Wafd-puolueen johtaja. Nahhas liittyi tuolloin Egyptin itsenäisyyttä ajaneeseen Sa’d Zaghlulin perustamaan Wafd-ryhmään vuonna 1919. Muodollisen itsenäisyyden jälkeen 1922 Wafd johti useampaan otteeseen Egyptin hallituksia, mutta kilpaili vallasta kuninkaan kanssa. Nahhasista tuli puolueen johtaja Zaghlulin kuoltua vuonna 1927. Hän oli maan pääministeri lyhyitä jaksoja viisi kertaa vuosina 1928, 1930, 1936–1937, 1942–1944 ja 1950–1952. Wafd menetti suosiotaan al-Nahhasin johtamana esimerkiksi, koska se päätyi tekemään yhteistyötä brittien kanssa. Vapaat upseerit syöksivät vallasta Egyptin monarkian vuonna 1952, ja Wafd kiellettiin maan muiden puolueiden mukana vuonna 1953. Nahhas pidätettiin, ja hän eli vuoteen 1960 saakka kotiarestissa Kairossa, eikä hän enää myöhemmin osallistunut maan politiikkaan. Nahhas oli kuitenkin lopulta suosittu hahmo, ja hänen hautajaisiinsa vuonna 1965 osallistui suuri määrä egyptiläisiä.
Elämäkerta > Nuoruus

Mustafa al-Nahhas syntyi 15. kesäkuuta 1879 egyptiläisessä Samannudin kaupungissa. Hänen perheensä oli talonpoikaistaustainen ja köyhä. Nahhas opiskeli lakia khdeiivisellä lakikoululla (nykyisin osa Kairon yliopistoa) valmistuen vuonna 1900. Opintojensa jälkeen al-Nahhas alkoi harjoittaa lakia al-Mansurassa. Vuonna 1914 hänet nimitettiin tuomariksi oikeusistuimeen Tantassa.
Elämäkerta > Poliittinen ura

Nahhas alkoi tuomarin töidensä ohella kiinnostua politiikasta. Erityisesti hänet herätti brittien vastainen liikehdintä vuonna 1919. Nahhas liittyi Sa'd Zaghlulin perustamaan Wafd-ryhmittymään. Samalla hänet erotettiin tuomarin virastaan. Zaghlulin perustama Wafd eli suomeksi delegaatio ajoi Egyptin itsenäisyyttä sitä tuolloin protektoraattina hallitsevista briteistä. Britit pyrkivät tukahduttamaan liikettä asettamalla Zaghlulin maanpakoon. Myös al-Nahhas päätyi maanpakoon Seychelleille, jossa hän vietti vuodet 1921–1923. Britit taipuivat kuitenkin tunnustamaan Egyptin itsenäisyyden 28. helmikuuta 1922. Itsenäisyys oli muodollinen brittien säilyttäessä useita erityisoikeuksia maan asioihin sekaantumisessa, mutta se oli silti huomattava voitto itsenäisyysliikkeelle. Egyptille laadittiin vuonna 1923 siirtymäkauden perustuslaki, jonka perusteella al-Nahhasista tuli edustajahuoneen jäsen Samannudista. Ensimmäiset parlamenttivaalit pidettiin tammikuussa 1924, ja nyt puolueeksi järjestäytynyt Wafd voitti vaalit ylivoimaisella äänisaaliilla. Nahhasista tuli Egyptin viestintäministeri. Egyptin politiikkaa leimasi kuitenkin kilpailu parlamentin ja kuninkaan välillä. Fuad I käytti usein oikeuttaan hajottaa parlamentti.
Elämäkerta > Wafdin johdossa

Wafdin perustaja Zaghlul kuoli vuonna 1927. Zaghlul oli ollut puolueen merkkihahmo, eikä hänen kuollessaan ollut toista vastaavan arvovallan omaavaa henkilöä hänen tilalleen. Nahhasista tuli Zaghlulin seuraaja, mutta hän ei ollut hahmona lainkaan yhtä suosittu. Häntä pidettiin persoonana melko harmaana. Wafd alkoi menettää pitkään hallitsemaansa asemaa Egyptin kansallismielisen liikkeen johdossa. Nahhas oli joka tapauksessa lyhyitä jaksoja Egyptin pääministeri viiteen otteeseen vuosina 1928, 1930, 1936–1937, 1942–1944 ja 1950–1952. Hän toimi myös useamman kerran hallituksiensa sisäministerinä. Toisen maailmansodan aikana britit alkoivat epäillä uutta kuningasta Faruqia saksalaismyönteisyydestä. Heille Wafdista muodostui turvallisempana koettu yhteistyötaho Egyptissä, vaikka puolueesta ei erityisesti pidettykään. Sillä oletettiin virheellisesti olevan edelleen myös laajaa kansan tukea, mikä takaisi Egyptin tuen sotaponnistelujen aikana. Vuonna 1942 britit toteuttivat Abadainin palatsin piirityksen, jonka aikana kuningas pakotettiin hyväksymään al-Nahhasin johtama Wafd-hallitus. Aikaisemmin itsenäisyyspuolueena profiloituneesta Wafdista tuli toisaalta kansan silmissä nyt brittien sätkynukke.
Maailmansodan jälkeen Egypti koki valtavia sosiaalisia ongelmia. Sotateollisuuden lakkaaminen johti lisääntyvään työttömyyteen samalla, kun elinkustannukset kasvoivat. Ulkopolitiikassa kärsittiin tappio Israelin itsenäisyyssodassa. Tyytymättömyyden noustessa Wafdin tilalle kasvoi marxismin ja islamismin kannatus. Wafd palasi viimeisen kerran valtaan vuonna 1950. Nahhas yritti vielä palauttaa puolueensa suosiota brittiläisvastaisemmilla toimilla. Brittien kanssa vuonna 1936 solmittu brittien oikeuksia Egyptissä koskenut sopimus mitätöitiin. Nahhas lakkautti myös Sudanin asemaa koskeneen vuoden 1899 sopimuksen. Oikeutta mielipiteenilmaisuun laajennettiin. Toimista huolimatta tyytymättömyyden aiheuttama levottomuus lähti pian al-Nahhasin käsistä. Britit hallitsivat edelleen Suezin kanavavyöhykettä. Tammikuussa 1952 egyptiläiset sissit hyökkäsivät brittiläiseen varuskuntaan Tall al-Kabirissa. Isku johti brittien vastatoimiin, mitkä puolestaan aiheuttivat Mustan lauantain mellakat Kairossa. Kuningas Faruq antoi pääministeri al-Nahhasille poikkeusoikeudet tilanteen rauhoittamiseksi, mutta tässä ei heti onnistuttu. Pääministeri ja kuningas syyttelivät tilanteesta toisiaan. Kuningas erotti al-Nahhasin tehtävistään päivän mellakoiden syttymisen jälkeen.
Elämäkerta > Egyptin vallankumous

Nahhas matkusti erottamisensa jälkeen Eurooppaan. Tilanteen kärjistyminen Egyptissä jatkui. Lopulta yöllä 23. heinäkuuta joukko niin sanottuja vapaita upseereja teki verettömän vallankaappauksen. Kuningas pakeni muutaman päivän kuluttua maasta. Al-Nahhas matkusti vallankaappauksen jälkeen takaisin Egyptiin. Hän tapasi vapaiden upseerien johtajat Gamal Abdel Nasserin ja Muhammad Nadžibin sopiakseen mahdollisesta vallanjaosta. Vapaat upseerit eivät kuitenkaan myöntyneet al-Nahhasin vaatimiin oikeuksiin. Syyskuussa 1952 vapaat upseerit antoivat poliittisille puolueille käskyn erottaa johtonsa. Nahhas ei totellut käskyä, mutta Wafd-puolue jakautui. Tammikuussa 1953 annettiin edelleen määräys kaikkien puolueiden lakkauttamisesta. Nahhas ja hänen vaimonsa pidätettiin. Nahhas sai syytteet korruptiosta ja vaimo markkinoiden väärinkäytöstä puuvillakaupalla Aleksandriassa. Molemmat asetettiin kotiarestiin huvilallaan Kairossa vuosina 1954–1960 ja he menettivät samalla poliittiset oikeutensa. Nahhas ei enää myöhemmin osallistunut maan poliittiseen elämään.
Nahhas kuoli Aleksandriassa 23. elokuuta 1965. Häntä pidettiin kuollessaan suhteellisen suosittuna hahmona. Hänen hautajaisistaan tuli maan johdolle epämieluisen suuri tapahtuma.
Nahhas valokuvassa vuodelta 1890.
Mustafa al-Nahhas puhuu Egyptin parlamentille ja kuningas Faruqille 1930-luvulla.
Napoleon Louis Bonaparte

Napoleon Louis Bonaparte (1804-1831)
Napoléon Louis Bonaparte (11. lokakuuta 1804 – 17. maaliskuuta 1831) oli Hollannin kuningas vajaan kahden viikon ajan heinäkuussa 1810 nimellä Ludvig II. Hän oli kuningas Ludvig I:n ja kuningatar Hortensen poika. Hänen isänsä oli Ranskan keisarin Napoleon I:n nuorempi veli, joka hallitsi Hollantia vuosina 1806–1810. Hänen äitinsä oli Napoléonin ensimmäisen vaimon Josephine de Beauharnais’n tytär. Hänen nuoremmasta veljestään Louis-Napoléonista tuli Ranskan keisari nimellä Napoleon III.
Taustaa

Napoleon Louisin vanhempi veli Napoléon Charles kuoli nelivuotiaana vuonna 1807, jolloin Napoleon Louisista tuli Hollannin kruununperillinen. Veljen kuolema teki Napoleon Louisista myös keisari Napoleon I:n toiseksi vanhimman veljenpojan. Koska tällä ei ollut tuolloin laillisia jälkeläisiä, hän oli setänsä todennäköinen seuraaja. Napoleon Louis kuitenkin menetti tämän oletetun aseman 20. maaliskuuta 1811, kun hänen setänsä toinen vaimo Marie Louise synnytti pojan, Napoléon François Joseph Charles Bonaparten eli Napoleon II:n, jota kutsuttiin Rooman kuninkaaksi ja myöhemmin Reichstadtin herttuaksi.
Vuonna 1809 Napoleon I nimitti hänet Bergin suurherttuaksi, jonka arvonimen hän piti vuoteen 1813 asti.
Ludvig I Hollantilainen luopui 1. heinäkuuta 1810 valtaistuimestaan ​​Napoleon Louisin hyväksi. Napoleon Louis hallitsi Hollantia yhdeksän päivän ajan, kunnes Ranskan armeija valtasi maan heinäkuussa 1810. Hänet tunnettiin tuon lyhyen ajan Hollannin kuninkaana Lodewijk II:na.
Kun Napoleon I syrjäytettiin vuonna 1815 Waterloon taistelun jälkeen, Bourbonin suku palautettiin Ranskan valtaistuimelle. Napoleon Louis lähti maanpakoon, mutta Bonapartet eivät koskaan hylänneet ajatusta Napoleonin vallan palauttamisesta.
23. heinäkuuta 1826 Napoleon Louis meni naimisiin serkkunsa Charlotten kanssa, joka oli Napoléon I:n vanhimman veljen Joseph Bonaparten tytär. Hän ja hänen nuorempi veljensä Louis-Napoléon Bonaparte asettuivat Italiaan, missä he kannattavat liberaalia politiikkaa ja liittyivät Carbonari-järjestöön, joka vastusti Itävallan herruutta ​​Pohjois-Italiassa.
Tuhkarokosta kärsinyt Napoleon Louis kuoli Forlìssa 17. maaliskuuta 1831 paetessaan Italiasta paavin ja Itävallan joukkojen ryhdyttyä tukahduttamaan vallankumouksellista toimintaa. Lopulta Napoleonin valtakunnan palautti Napoleon Louisin nuorempi veli Charles-Louis, josta tuli Napoléon III vuonna 1852.
Napoleon Louis on haudattu Saint-Leu-La-Foretiin, Île-de-Franceen.
Käännös suomeksi
Nils Gyldenstolpe (vapaaherra)

Nils Gyldenstolpe.
Nils Gyldenstolpe (5. marraskuuta 1642 Turku – 4. toukokuuta 1709 Tukholma), vapaaherra ja kreivi, oli Ruotsin kuninkaan hovin palveluksessa ja menestynyt diplomaatti.
Nils Gyldenstolpen isä oli Turun akatemian rehtori Mikael Wexionius, aateloituna Gyldenstolpe (1650). Hänen äitinsä oli Susanna Crucimontana (1617–1669), joka oli Algutsbodan kirkkoherran, maisteri Nicolaus Svenonis Crucimontanuksen ja Magdalena Gripin tytär.
Nils Gyldenstolpe oli Knivstan pitäjän Noorin kreivi, Segerstan vapaaherra ja Lidingsnäsin, Raision Jaakkolan ja Paraisten Atun herra. Hän toimi lukuisissa Ruotsin kruunun viroissa muun muassa tuomarina, lähetystösihteerinä Kööpenhaminassa, lähettiläänä Haagissa, hovikanslerina, valtiopäivämiehenä, kansliapresidenttinä ja Lundin akatemian kanslerina.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Christina Wärnschöld (1653–1672), toinen Margareta Ehrensteen (1659 Helsingør – 1721 Tukholma). Margareta Ehrensteenin kanssa heille syntyi ainakin neljä poikaa: Edvard Gyldenstolpe (1679–1709), Carl Adolf Gyldenstolpe (1681–1709), Gustaf Gyldenstolpe (kuoli lapsena) ja Ulrik Nils Gyldenstolpe (1689–1768). Hänen kaksi poikaansa kuoli Pultavan taistelussa hieman ennen isänsä kuolemaa.
Nedecon

Nedecon oli Jesse Jokisen perustama it-konsultointiyritys. Yhtiö yhdistyi Meniren osakkuusyhtiö Enderon kanssa 2000. Yhtiön osakkeella käytiin kauppaa Helsingin pörssin NM-listalla.
Neda Soltan

Neda Soltanin hauta vuonna 2009.
Hauta vuonna 2011
Neda Salehi Agha-Soltan (pers. ‏ندا آقاسلطان‎; 1982 Teheran, Iran – 20. kesäkuuta 2009 Teheran, Iran) oli vuoden 2009 Iranin vuoden 2009 presidentinvaalien tulosten vastaisessa Teheranin mielenosoituksessa surmansa saanut nuori nainen. Uutistoimistot kertoivat Ali Khamenein joukkojen Basijin miliisin ampuneen hänet. Lyhyt video naisen kuolemasta levisi ympäri maailman, ja vain muutamassa tunnissa hänen kuolemansa jälkeen Iranin protestoijat nimesivät hänet "Vapauden enkeliksi".
Paikalla oli ollut Nedan musiikinopettaja, joka huusi naisen kuolinhetkellä "Neda, älä pelkää. Neda pysy vierelläni. Pysy vierelläni!" 
Nedan viimeiset sanat olivat "Minua polttaa. Minua polttaa."
Hänet haudattiin 21.6.2009 Teheranin Behesht Zahra -hautausmaalle.
Nedan videosta ja kuvista muodostui saman tien Iranin vastarinnan symboli.
Neda Soltan oli perheen keskimmäinen lapsi sekä perheen ainoa tytär. Nedan isä toimii siviili-virkamiehenä. Neda Soltan opiskeli aikaisemmin islamilaista filosofiaa Azadin yliopistossa Teheranissa, mutta oli siirtymässä matkailualan opintojen pariin. Hän ei ollut poliittinen aktivisti, mutta oli lähtenyt seuraamaan mielenosoitusta harmistuttuaan presidentinvaalien tuloksesta. Neda ei ollut välittänyt ystäviensä varoituksista olla menemättä mielenosoitukseen.
Iranin viralliset tiedotusvälineet pyrkivät hillitsemään aiheen julkista käsittelyä, ja hautajaiset oli viranomaisten määräyksestä vietettävä poikkeuksellisen hillitysti ilman suruliputusta ja muistojuhlaa.
Napoleon Wesander

Karl Napoleon Emil Wesander (4. huhtikuuta 1858 Turku – 23. tammikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja muistelmakirjailija.
Napoleon Wesanderin vanhemmat olivat kirjakauppias Karl Emil Ferdinand Wesander (1833-1899) ja Helena Juliana Bäck. Emil Wesander perusti vuonna 1883 kirjakaupan Tampereelle Kauppakatu 15:ta. Kirjakauppa oli toinen kaupungissa. Napoleon Wesander kävi Turussa teknisen reaalikoulun ja opiskeli sitten liikealaa Saksassa.
Wesander tuli 20-vuotiaana Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n palvelukseen konttoristiksi. Hän toimi yhtiössä sitten prokuristina ja konttoripäällikkönä kunnes hänestä 1902 yhtiön isännöitsijä ja 1906 toimitusjohtajan apulainen. Hän oli vuodesta 1913 alkaen yhtiön konttorin johtajana ja oli yhtiön palveluksessa yli 50 vuotta aina vuoteen 1932 saakka.
Wesander perusti yhdessä tamperelaisten liikemiesten K. Hjorthin ja K.
W. Helanderin kanssa Suomen ensimmäisen vaneritehtaan Karkun Kiuralan kylään vuonna 1893. Wiikarin Oy:n tehdas lopetti toimintansa syyskuussa 1899 yhtiön tehtyä konkurssin. Yhtiöllä oli oma Alku-niminen höyryvene ja kolme proomua joilla kuljetettiin valmiita tuotteita, raaka-aineita ja matkustajia vaneritehtaan ja Siuron rautatieaseman välillä vuosina 1894–1899.
Wesander kirjoitti muistelmateoksen Levnadsminnen, joka ilmestyi vuonna 1936.
Teoksia

Min bokföring. Tekijä, Jakobstad 1932, suomeksi nimellä Kirjanpitoni. Tekijä, Pietarsaari 1932
Levnadsminnen. Söderström, Helsingfors 1936
Mötley Crüen diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Mötley Crüe vuonna 2012, vasemmalta: Vince Neil, Nikki Sixx, Tommy Lee (etualalla) ja Mick Mars.
Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 9 |  |
| ↙Livealbumit | 3 |  |
| ↙Kokoelmat | 7 |  |
| ↙EP:t | 3 |  |
| ↙Singlet | 35 |  |
| ↙Videot | 10 |  |
| ↙Musiikkivideot | 31 |  |
| ↙Soundtrackit | 1 |  |
| ↙Cover- ja tribuuttialbumit | 1 |  |
| ↙Boksit | 2 |  |
Mötley Crüe on vuonna 1981 Los Angelesissa perustettu yhdysvaltalainen rockyhtye, jonka kokoonpanon muodostavat laulaja Vince Neil, basisti ja perustajajäsen Nikki Sixx, kitaristi Mick Mars sekä rumpali ja perustajajäsen Tommy Lee. Yhtye on myynyt maailmanlaajuisesti yli sata miljoonaa levyä, ja sen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Live Wire”, ”Shout at the Devil”, ”Home Sweet Home”, ”Girls, Girls, Girls”, ”Dr. Feelgood” ja ”Kickstart My Heart”. Hard rockia ja heavy metalia yhdistelevän musiikkinsa lisäksi Mötley Crüe tuli 1980-luvulla tunnetuksi hedonistisesta ja pahennustakin herättäneestä rock and roll -elämäntyylistään.
Uransa aikana Mötley Crüe julkaisi yhdeksän studioalbumia, joista ensimmäisenä vuonna 1981 esikoisalbuminsa Too Fast for Love omalla Leathür Records -levymerkillään. Albumin saavuttaman suosion myötä yhtye teki levytyssopimuksen Elektra Recordsin kanssa, ja teki läpimurtonsa vuonna 1983 albumillaan Shout at the Devil. 1980-luvulla yhtye julkaisi vielä kolme studioalbumia, joista jokainen nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistan kymmenen parhaan joukkoon. Kaupallisesti menestyneimmän ja toisinaan myös parhaana pidetyn albuminsa Dr. Feelgood yhtye julkaisi vuonna 1989. 1990- ja 2000-lukujen aikana yhtye julkaisi yhteensä neljä studioalbumia, joista vuoden 2008 Saints of Los Angeles jäi yhtyeen uran viimeiseksi.
Mötley Crüe on levyttänyt myös kolme livealbumia, ja yhtyeen tuotantoa on koostettu myös yhteensä seitsemälle eri kokoelma-albumille ja kahdelle kokoelmaboksille. Tämän lisäksi yhtye on tehnyt urallaan kolme EP-levyä. Yhtyeen kappaleista 30 on julkaistu singlenä ja 31 musiikkivideona. VHS-, LaserDisc-, DVD- ja Blu-ray-formaateissa saatavilla olevia video- tai konserttitallenteita yhtye julkaisi urallaan yhdeksän.
Yhtye teki uransa viimeisen kiertueen vuosina 2014–2015. Vuonna 2018 se kokoontui vielä yhteen levyttämään uusia kappaleita elämäkertaelokuvansa The Dirt – Törkytehdas soundtrackille. Laulaja Vince Neil on sanonut yhtyeen jatkavan uusien kappaleiden levyttämistä ja julkaisua mahdollisesti myös tulevaisuudessa, mutta basisti Nikki Sixxin mukaan yhtye ei aio enää jatkaa yhdessä esiintymistä.
Diskografia > Studioalbumit

| Vuosi | Albumi | Listasijoituksia> US  | Listasijoituksia> AUS  | Listasijoituksia> GER | Listasijoituksia> AUT  | Listasijoituksia> CAN  | Listasijoituksia> FIN  | Listasijoituksia> NOR  | Listasijoituksia> NZ  | Listasijoituksia> SWE  | Listasijoituksia> SWI  | Listasijoituksia> UK  | Sertifikaatio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1981 | Too Fast for Love Alkuperäinen julkaisu: 10. marraskuuta 1981  Levy-yhtiö: Leathür, vuonna 1982 Elektra  Formaatti: LP, CD, C-kasetti | 77 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — |  USA: Platinalevy |
| 1983 | Shout at the Devil Alkuperäinen julkaisu: 26. syyskuuta 1983  Levy-yhtiö: Elektra  Formaatti: LP, CD, C-kasetti | 17 | 85 | — | — | 23 | — | — | — | — | — | — |  US: 4× platinalevy  AUS: Kultalevy  CAN: 3× platinalevy |
| 1985 | Theatre of Pain Alkuperäinen julkaisu: 21. kesäkuuta 1985  Levy-yhtiö: Elektra  LP, CD, C-kasetti | 6 | 7 | 44 | — | 11 | — | — | — | 7 | 25 | 36 |  US: 4× platinalevy  CAN: 3× platinalevy |
| 1987 | Girls, Girls, Girls Alkuperäinen julkaisu: 15. toukokuuta 1987  Levy-yhtiö: Elektra  LP, CD, C-kasetti | 2 | 5 | 46 | — | 4 | — | 8 | 43 | 7 | 13 | 14 |  USA: 4× platinalevy  CAN: 2× platinalevy  UK: Hopealevy |
| 1989 | Dr. Feelgood Alkuperäinen julkaisu: 1. syyskuuta 1989  Levy-yhtiö: Elektra  LP, CD, C-kasetti | 1 | 5 | 21 | — | 7 | — | 7 | 5 | 6 | 7 | 4 |  US: 6× platinalevy  AUS: Platinalevy  CAN: 3× platinalevy  SWI: Kultalevy  UK: Kultalevy |
| 1994 | Mötley Crüe Alkuperäinen jiulkaisu: 15. maaliskuuta 1994  Levy-yhtiö: Elektra  LP, CD, C-kasetti | 7 | 3 | 55 | 25 | 9 | — | — | 28 | 6 | 21 | 17 |  US: Kultalevy |
| 1997 | Generation Swine Alkuperäinen julkaisu: 24. kesäkuuta 1997  Levy-yhtiö: Elektra  CD, C-kasetti | 4 | 34 | — | — | 10 | — | — | — | 18 | — | 80 |  US: Kultalevy |
| 2000 | New Tattoo Alkuperäinen julkaisu: 11. heinäkuuta 2000  Levy-yhtiö: Mötley, Eleven Seven  Format: CD, C-kasetti | 41 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | 176  |  |
| 2008 | Saints of Los Angeles Alkuperäinen julkaisu: 24. kesäkuuta 2008  Label: Mötley, Eleven Seven  Formaatti: LP, CD | 4 | 14 | 88 | 73 | 3 | 6 | 37 | 8 | 5 | 42 | 78 |  CAN: Kultalevy |
"—" merkitsee, ettei julkaisu saavuttanut listasijoitusta.