stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
MacAnkan klaani
Klaanin jäseniä > Lauha MacAnkka

Lauha MacAnkka, o.s. Lapasorsa (engl. Downy O'Drake) on Roope Ankan äiti ja siten siis Aku Ankan isoäiti. Hän kuolee 57-vuotiaana vuonna 1897, eli hän syntyi noin vuonna 1840. Don Rosan tarinassa Klondiken keisari Roope saa tietää asiasta kirjeen perusteella ollessaan vankina S. Petkunterän jokilaivalla.
Lauha MacAnkka näyttäytyy myös tarinassa Ankantaan miljardööri (joissain suomennoksissa Ankkapurhan miljardööri), jolloin hän esiintyy haamuna ja tapaa juuri kuolleen miehensä Fergus MacAnkan. Myös Aku "tapaa" isoäitinsä, tosin vain Roopen unessa. Tapaus kerrotaan tarinassa Unelmoiden läpi elämän.
Klaanin jäseniä > Kalle MacAnkka

Kalle MacAnkka (sukupuun suomennoksessa virheellisesti Kalle Ankanpää; engl. Dingus McDuck) on Fergus, Jake ja Angus MacAnkan isä, Roope Ankan isoisä ja Aku Ankan isoisoisä. Barksin tarinassa Vaskervillen koira Roope mainitsee Akulle ja ankanpojille isoisänsä olleen mainari, ja Rosan tarinassa Klaaninsa viimeinen Fergus kertoo saman asian nuorelle Roopelle. Muuten Kalle ei ole kertaakaan esiintynyt sarjassa.
Klaanin jäseniä > Joonas MacAnkka

Joonas MacAnkka (engl. Quagmire McDuck) on Kalle MacAnkan veli, täten siis Roope Ankan isosetä. Hänet mainitaan muutamaan otteeseen Carl Barksin Perintönauris-tarinassa, muutoin hän ei ole koskaan sarjakuvissa esiintynyt. Hänet voi nähdä ainoastaan Don Rosan laatimassa sukupuussa. Perintönauriissa Roope kuvailee isosetänsä olleen jopa Roopeakin paljon pihimpi ja ettei hänen tiedetty lahjoittaneen mihinkään tai kenellekään rahaa viittä senttiä enempää.
Klaanin jäseniä > Malcolm MacAnkka

Malcolm MacAnkka (engl. Malcolm McDuck) on hahmo, jonka loi Carl Barks. Hahmo teki ensiesiintymisensä Barksin tarinassa Matka menneisyyteen. Myös Don Rosa käytti hahmoa joissain tarinoissaan sivuhenkilönä; yksi tällainen tarina oli sarjaan Roope Ankan elämä ja teot kuulunut Ankkapurhan uusi valtias, jossa Roope Ankka tapaa taivaassa Malcolm MacAnkan samoin kuin monet muut esi-isänsä. Hän on siis Roope Ankan esi-isä.
Malcolm MacAnkka syntyi vuonna 1530. Myöhemmin hän liittyi laivastoon ja purjehti vuodet 1563–1564 Karibianmerellä. Hän kuoli laivansa upotessa erään perunanryöstöretken yhteydessä. Perunat olivat hänen intohimonsa.
Klaanin jäseniä > Julius "Vaahtopää" MacAnkka

Julius "Vaahtopää" MacAnkka (engl. Hugh "Seafoam" McDuck) on Kalle MacAnkan isoisoisä. Kalle MacAnkka taas on Roope Ankan isoisä.
Juliuksen ensiesiintyminen tapahtui tarinassa Roope-setä joutuu maksamaan vanhan velan, jonka on piirtänyt ja käsikirjoittanut Carl Barks. Tarinassa selviää, että Aatami Luikuri -niminen huijari teki sopimuksen Juliuksen kanssa piparjuurilastin kuljettamisesta. Julius oli nimittäin kerännyt omaisuutensa purjehtimalla Länsi-Intian kauppareittejä Kultahanhi-laivallaan. Aatami Luikuri upotti Juliuksen aluksen ja Juliuksen oli pakko luovuttaa tälle koko omaisuutensa. Juliuksen onnistui pitää vain kultahampaat suussaan ja perintökello taskussaan. Myöhemmin hänen kultahampaistaan oli Roopelle hyötyä tarinassa Kuparikukkulan kuningas (The Raider of the Copper Hill). Juliuksen kello on mahdollisesti sama kuin Roopen omistama Barksin tarinassa Perintönauris.
Julius esiintyy neljän ruudun verran tarinassa Klaaninsa viimeinen (The Last of the Clan McDuck). Hänet nähdään myös saman Roope Ankan elämä ja teot -sarjan viidennessä luvussa Ankkapurhan uusi valtias (The New Laird of Castle McDuck), missä hänellä on kymmenen puhekuplaa.
Klaanin jäseniä > Jake MacAnkka

Jake MacAnkka (engl. Jake McDuck) on Don Rosan sukupuun mukaan Roope Ankan setä, Fergus MacAnkan veli ja Kalle Ankanpään poika. Jake mainittiin ensimmäisen kerran tarinassa Aku Ankka pelastaa Tyhjälän joulun. Jakella ei koskaan ole ollut isoa roolia yhdessäkään tarinassa. Hän esiintyy ainoastaan sivuhahmona.
Jaken nykyisestä olinpaikasta ei tiedetä mitään, eikä siitä, onko hän kuollut vai ei. Voisi olettaa, että hän on jo kuollut, mutta muutama asia kyseenalaistaa tämän:
MacAnkkojen sukulinnan, Ankkapurhan linnan, hautausmaalla ei näytä olevan Jaken hautaa. Fergus ja Lauha MacAnkan haudat ovat uusia ja kiiltäviä, vanhat haudat taas kivisiä ja harmaita. Fergusin ja Lauhan haudat ovat ainoat kiiltävät, eli uudet.
Tarinassa Aku Ankka pelastaa Tyhjälän joulun Aku naamioituu Jakeksi ja saapuu Roopen toimistoon. Roope ei epäile mitään, joten voisi olettaa Jaken olevan vielä hengissä tai ainakaan Roope ei tiedä tämän mahdollisesta kuolemasta.
Klaanin jäseniä > Sir Mahakas MacAnkka

Sir Mahakas MacAnkka (engl. Sir Roast McDuck) esiintyy ainoastaan Don Rosan tarinakokoelmassa Roope Ankan elämä ja teot. Tarinassa Klaaninsa viimeinen (The Last of the Clan McDuck) itse Sir Mahakasta ei nähdä, mutta hänen puhekuplansa ja haarniskansa kylläkin. Tarinassa Ankkapurhan linnan uusi valtias (The New Laird of Castle McDuck) nähdään itse hahmokin. Sir Mahakas (kuten myös Sir Rahakas) kuitenkin mainitaan jo Carl Barksin varhaisessa tarinassa "Vanhan linnan salaisuus'.
Sir Mahakas syntyi 1159 ja kuoli ylensyöntiin vuonna 1205 ryöstöretkellään kuninkaan ruokakellariin.
Klaanin jäseniä > Sir Rahakas MacAnkka

Sir Rahakas MacAnkka (engl. Sir Eider McDuck) esiintyy Don Rosan tarinakokoelman Roope Ankan elämä ja teot ensimmäisessä luvussa Klaaninsa viimeinen (The Last of the Clan McDuck) ja viidennessä luvussa Ankkapurhan uusi valtias (The New Laird of Castle Mcduck), mutta hänet mainitaan jo Carl Barksin varhaisessa tarinassa Vanhan linnan salaisuus, kuten Sir Mahakaskin.
Sir Rahakas kaatui saksien piirityksessä vuonna 946. Hänen omat joukkonsa hylkäsivät tämän, koska hän maksoi miehilleen surkean vähän palkkaa (tarkemmin sanottuna 30 kuparirahaa tunnilta koko "revohkalle"), eli saman verran mitä Roope maksaa nykyään Akulle.
Klaanin jäseniä > Angus "Hiidenkirnu" MacAnkka

Angus "Hiidenkirnu" MacAnkka (engl. Angus "Pothole" McDuck) on Roope Ankan setä, Fergus MacAnkan veli ja Kalle McAnkan poika. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Carl Barksin tarinassa Uponneet jokilaivat. Tarinassa hänen nimekseen mainittiin Pothole McDuck, mutta Don Rosan mielestä "Pothole" (suom. "Hiidenkirnu") ei kuulostanut kovinkaan skottilaiselta, joten Rosa ilmoitti tarinakokoelmassaan Roope Ankan elämä ja teot hahmon nimeksi Angus "Hiidenkirnu" McAnkka, jolloin nimestä "Pothole" tuli vain lempinimi hahmolle.
Roope Ankan elämä ja teot -sarjan toisessa osassa Mississipin mestari (The Master of the Mississippi) Angus voittaa itselleen jokilaivan pokeripelistä Alvari Karjun kanssa. Hän lähtee etsimään Drennan Whyte -nimisen laivan aarretta ja palkkaa samalla nuoren Roopen ja Petteri Pelottoman laivalleen. Alvari Karju saa vihiä aarteesta ja lähtee perään. Angus saa aarteen, mutta joutuu luovuttamaan sen valtiolle. Myöhemmin Angus myy jokilaivansa Roopelle ja viettää eläkepäivänsä tehden romaaneja (lehtinä), joissa hän liioittelee voimiaan ja urotekojaan.
Angus esiintyy myös tarinoissa Uponneet jokilaivat ja Hämäyksen hurrikaani. Anguksen valokuva näkyy myös tarinassa Ankkapalatsin erakko.
Klaanin jäseniä > Matilda MacAnkka

Matilda MacAnkka (engl. Matilda McDuck) on Roope Ankan pikkusiskoista vanhempi. Matildan nimi esiintyi Carl Barksin tekemässä Aku Ankan sukupuussa, mutta Aku Ankka -piirtäjä Don Rosa on käyttänyt Matildaa myös omissa tarinoissaan, kuten Roope Ankan elämä ja teot -sarjakuvakirjassaan.
Matilda MacAnkka syntyi Glasgow'ssa vuonna 1871. Toisin kuin Roope ja hänen toinen siskonsa, Hortensia MacAnkka, Matilda on hyvin rauhallinen. Don Rosan mukaan Matilda meni naimisiin Taavi Ankan kanssa, sillä Taavi ei voisi olla muilla tavoilla Akun sukulainen. Don Rosan mukaan Matilda hylkäsi Roopen 1930 ja palasi MacAnkkojen vanhaan sukulinnaan. Matilda oli vielä elossa vuonna 1955 ja kuoli joskus tämän jälkeen. Don Rosan tarinassa Kirje kotoa Roope kohtaa Matildan 25 vuotta sen jälkeen, kun hän oli viimeksi tavannut hänet.
Matildalla on yleensä hatussaan kukka, josta putoaa alas joka ruudussa yksi terälehti.
Klaanin jäseniä > Hortensia MacAnkka

Hortensia MacAnkka (engl. Hortense McDuck) on Roopen Ankan nuorempi sisar ja Aku Ankan äiti. Vaikka ei olisi tietoinenkaan siitä, että Hortensia on Akun äiti, sen voisi melkein arvata, koska molemmilla on yhtä tulinen temperamentti.
Kun Roope lähti Amerikkaan 1880, Hortensia oli vasta untuvikko. Juuri ennen kuin Roope lähti matkaan, Hortensia sanoi ensimmäiset selvät sanansa: Glxblt! Hei, Rrpe!
Hortensia pääsi mukaan kuvaan täydellä teholla vasta vuonna 1902, jolloin hän muutti Roopen ja isosiskonsa Matilda McAnkan kanssa Amerikkaan, tarkemmin sanottuna Calisotan osavaltioon, pieneen kylään, jota kutsuttiin Ankkalinnaksi. Melkein heti saavuttuaan Ankkalinnaan Hortensia kohtasi Aaron Ankan, josta tuli hänen puolisonsa ja sitä kautta Akun isä.
1909 Hortensia ja Matilda lähtivät ilkeäksi muuttuneen Roopen kanssa maailmalle, mutta saivat todella pettyä tähän "uuteen" Roopeen. Siskokset palasivat pian takaisin Ankkalinnaan ja Roope jatkoi maailmoilla matkaamista yksin.
Viimeksi Hortensiasta kuultiin 1930, jolloin Roope palasi edellä mainitulta maailmanmatkaltaan. Aku ja hänen siskonsa Della (Tupun, Hupun ja Lupun äiti) olivat jo syntyneet. Roopen tympeyden johdosta Hortensia, Aaron, Matilda, Aku ja Della lähtivät Ankkalinnasta eikä Hortensiasta ole kuultu mitään sen jälkeen.
Matilda esiintyi uudestaan Don Rosan tarinassa Kirje kotoa (julkaistu Aku Ankka -lehden numeroissa 9–11 2004).
Klaanin jäseniä > Muita klaaniin kuuluvia

Sir Rikhard Ankanmieli, esiintynyt myös nimellä Sir Kääkkä (engl. Sir Quackly McDuck; 1010–1057): kuollut, muurasi itsensä linnan muuriin, koska halusi suojella aarrettaan. Carl Barksin tarinassa "Vanhan linnan salaisuus" Roope, Aku ja Tupu, Hupu ja Lupu lähtevät linnaan etsimään aarretta ja kohtaavat Ankanmielen haamun, joka on suuttunut heille. Haamu on piirretty kyseisessä tarinassa näkymättömänä ja vain Ankanmielen luurangon varjo näkyy seinällä (tarinan lopussa selvisi, että haamu oli huijausta). Don Rosan tarinoissa taas haamu on Ankanmielen oikea hahmo.
Sir Ohrapää MacAnkka (engl. Sir Swamphole McDuck; 1190–1260): kuollut, muurasi vankityrmät umpeen, koska niiden ylläpito kävi liian kalliiksi (tunnelit ja kammiot voitiin rakentaa temppeliherrojen aarteen piilottamiseksi). Hänen luurankonsa on haarniskan sisällä Ankkapurhan linnassa.
Ritari Kananjalka (engl. Sir Stuft McDuck; 1110–1175): kuollut, hänen johtajuutensa alaisena MacAnkan klaani rikastui ja kukoisti erittäin hyvin.
Sir Simon MacAnkka (engl. Sir Simon McDuck; 1437–1509) : kuollut, Temppeliherrain rahastonhoitaja. Kuoli ruttoon.
Potcrack MacAnkka (engl. Potcrack McDuck: kuollut, keksi höyrykäyttöisen säkkipillin 1767. Oletetusti joko Kallen ja Joonaksen isä tai isoisä.
Sir Murdoch MacAnkka (engl. Sir Murdoch McDuck): kuollut, mainitaan kaupitelleen vuonna 1066 jalkajousia Englannille, kun normannit hyökkäsivät maahan.
Sir Viekas MacAnkka (engl. Sir Slye McDuck): kuollut, hänen vakoilunsa avulla kuningas Malcolm II voitti anglit.
Sir Aku MacAnkka, tunnettu myös nimellä Musta Aku (engl. Sir "Black Donald" McDuck):kuollut, klaanin uusi toivo vuonna 1440, keksi muun muassa golfin. Tunnettiin hyvin ärhäkästä temperamentistaan.
Lordi Locksley MacAnkka (engl. Locksley McDuck): kuollut, liittyi Rosvoaja Royn jengiin palauttaakseen klaanille sen kunnian, mutta lopulta joutui luovuttamaan ryöstämänsä rahat Robin Hoodille.
Verneri MacAnkka (engl. Douglas McDuck): Roopen pikkuserkku.
Huomioitavaa

Roope Ankan englanninkielinen nimi on Scrooge McDuck. Suomessa McDuck (eli MacAnkka) on jätetty pois ja tilalle on tullut vain Ankka.
Roope Ankan isoisä on suomennettu Kalle Ankanpääksi, vaikka Don Rosan alkuperäisessä sukupuussa hänen nimekseen mainitaan Dingus McDuck, eli todellisuudessa hänkin on ehta MacAnkka.
Muita

Don Rosa halusi sijoittaa Taavi Ankan Matildan mieheksi, mutta Egmont ei antanut lupaa tähän. Don Rosa ei saisi käyttää Taavia tarinoissaan, sillä tämä katsotaan "virallisesti kuolleeksi". Silti Rosa piirsi kaksi kertaa Taavin, hänen takaraivonsa vilahtaa yhdessä ruudussa tarinassa Kaikkein mieluisin lahja ja hän kurkistaa ikkunasta tarinassa "Ankkalinnan pillipiipari".
Myös muut piirtäjät ovat lisäilleet Roopelle sukulaisia. Tunnetuin heistä lienee William Van Hornin luoma Unkka T. Kumiankka, jota väitetään Roopen velipuoleksi isänsä Fergusin puolelta. Silloin myös hän olisi (ainakin alkujaan) MacAnkka. Aku Ankka -lehdessä on myös esitelty Roopen veljenä Teodor Ankka, joka olisi myös MacAnkkain klaania.
Don Rosan sukupuu perustuu Carl Barksin muistiinpanoihin ja sukupuun luonnostelmaan. Siksi se on sukupuista suosituin ja laajimmin hyväksytty. Teodor Ankka ja Unkka T. Kumiankka eivät ole Barksin luonnostelmassa (eihän Barks niitä keksinytkään), joten heitä ei välttämättä kannata pitää vakavasti MacAnkkoina.
Aiheesta muualla

Kokoelma sukutauluja monista maista (indeksi englanniksi)
Paljon tietoa MacAnkoista ja Rosan luomista hahmoista, joita hän ei ole ikinä piirtänyt puhtaaksi (englanniksi)
Kyproksen museo

| Kyproksen museo Κυπριακό Μουσείο |
| --- | --- |
 Kyproksen museo.
Tyyppi:  arkeologinen museo
Sijainti:  Mouseíou 1, Nikosia, Kypros
Perustettu:  1882
Koordinaatit:  35°10′18″N, 33°21′21″E
 fiKyproksen museo 
   
Kyproksen museo (kreik. Κυπριακό Μουσείο, Kypriakó Mouseío) on arkeologinen museo Nikosian kaupungissa Kyproksella. Se on maan suurin ja tärkein arkeologinen museo ja esittelee löytöjä eri puolilta saarta esihistorialliselta ajalta varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle saakka.
Historia ja rakennus

Nikosian ensimmäinen arkeologinen museo perustettiin yksityisenä vuonna 1882. Se muutettiin julkiseksi museoksi 1900-luvun alkupuolella. Nykyinen museorakennus rakennettiin vuosina 1908–1924. Se edustaa uusklassista arkkitehtuuria ja sijaitsee lähellä Nikosian vanhaakaupunkia ja Kyproksen edustajainhuoneen rakennusta. Museorakennuksessa on 14 näyttelysalia ja lisäksi toimisto-, säilytys- ja työpajatiloja sekä kirjasto.
Museo on käynyt liian pieneksi sen varastoissa oleville arkeologisille löydöille, joista vain pieni osa voi olla näytteillä, ja uusi museo on suunnitteilla. Arkkitehtuurikilpailu uudesta museorakennuksesta järjestettiin vuonna 2017.
Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä neoliittiselta kaudelta roomalaisen kauden lopulle, toisin sanoen noin ajalta 7000 eaa.–395 jaa. Museoesineet on järjestetty saleihin aikakausien ja teemojen mukaisesti. Sali I esittelee Kyproksen neoliittista ja kalkoliittista kautta. Tunnetuimpia esineitä on kalkoliittinen niin kutsuttu Pomóksen idoli noin vuodelta 3000 eaa. Sali II esittelee pronssikautta ja sali III keramiikan kehitystä keskiseltä pronssikaudelta aina roomalaiselle kaudelle saakka. Salissa IV on arkaaisen kauden savifiguriineja Agía Eirínin pyhäköstä. Sali V esittelee egyptiläisiä ja assyrialaisia vaikutteita Kyproksen klassisen kauden kuvanveistossa ja sali VI hellenistisen ja roomalaisen kauden veistoksia, merkittävimpänä suurikokoinen keisari Septimius Severusta esittävä pronssipatsas.
Salin VII teemana on Kyprokselle mainetta antanut kupari erilaisten pronssiesineiden kautta, mukaan lukien pronssiastiat, aseet, työkalut ja rituaaliesineet. Kokoelmiin kuuluu myös muun muassa rahoja, sinettejä, koruja ja lasiesineitä. Salit VIII ja IX esittelevät hautoja, hautakiviä, sarkofageja ja muita hautalöytöjä. Salin X teemana ovat Kyproksen muinaiset kirjoitusjärjestelmät kyproslais-minolainen kirjoitus ja kyproslainen kirjoitus sekä siirtyminen kreikkalaisen kirjaimiston käyttöön.
Sali XI esittelee Salamiin kuningashautojen löytöjä, kuten hautahuonekaluja ja pronssikattiloita. Sali XII on vaihtuvien näyttelyiden käytössä. Salissa XIII ovat Salamiin gymnasionista löydetyt veistokset, ja salissa XIV on savifiguriineja varhaiselta pronssikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka.
Pomóksen idoli, n. 3000 eaa.
Pronssikautisen haudan (2000–1600 eaa.) rekonstruktio.
Mykeneläinen krateeri, 1300-luku eaa.
Sarvekas jumala Égkomista, 1100-luku eaa.
Astia kyprogeometriselta kaudelta I, n. 1050–950 eaa.
Arkaainen amfora, n. 750–600 eaa.
Terra­kotta­figuriineja Agía Eirínistä, 600/500-luku eaa.
Sfinksi Tamassoksesta, 500-luku eaa.
Hopliitin hautakivi, n. 400 eaa.
Veistoksia Salamiin gymnasionista, 100-luku.
Septimius Severuksen pronssipatsas, 100/200-luku.
Aseistettu Afrodite Pafoksen Theseuksen huvilasta, 100/200-luku.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyproksen museo Wikimedia Commonsissa
Kyproksen museo.
Kvarkki

| Kvarkki |
| --- | --- |

Rakenne:  alkeishiukkanen
Perhe:  fermioni
Vuorovaikutus:  gravitaatio,   heikko vuorovaikutus,   vahva vuorovaikutus,   sähkömagneettinen vuorovaikutus
Löydetty teoreettisesti:  1964, Murray Gell-Mann ja George Zweig
Sähkövaraus:  u, c, t: +2/3 e   d, s, b: –1/3 e
Värivaraus:  punainen, sininen tai vihreä
Spin:  1/2
Neutronin kvarkkirakenne: kaksi alaskvarkkia (engl. down quark, d-quark) ja yksi ylöskvarkki (engl. up quark, u-quark)
Hiukkasfysiikassa kvarkit ovat alkeishiukkasia, joita ei täten voida jakaa enää pienempiin hiukkasiin. Kvarkit muodostavat hadroneja, joista yleisesti tunnetuimmat ovat nukleonit eli protoni ja neutroni. Kvarkkien olemassaolo postuloitiin ensimmäisen kerran vuonna 1964, kun Murray Gell-Mann ja George Zweig ehdottivat, että hadronit ovat pienempien alkeishiukkasten yhdistelmiä. He kutsuivat näitä hiukkasia kvarkeiksi.
Vaikka kvarkit keksittiin alun perin teoreettisista syistä selittämään löydettyjen hadronien ominaisuuksia, joiden mukaan ne voitiin jakaa ryhmiin, niin kaikki kvarkit on sittemmin havaittu hiukkas­kiihdyttimissä. Huippukvarkki (engl. top quark) löydettiin viimeisenä 23. huhtikuuta 1994.
Kvarkit vuorovaikuttavat vahvan vuorovaikutuksen kautta. Tätä luonnehtiva varaus on värivaraus. Ydinvoimat, joilla protonit ja neutronit ovat sitoutuneet toisiinsa atomi­ytimissä, ovat kvarkkeja toisiinsa sitovan värivoiman jäännösvoimia. Matemaattisesti erikoista on, että kvarkkien sähkövaraus ei ole alkeisvarauksen monikerta, vaan alkeisvarauksen murto-osa. Jokaista kvarkkityypiä kohden on olemassa vastaava antikvarkki, jolla on vastakkainen kvanttiluku kuin sitä vastaavalla kvarkilla.
Nimet

Nimitys ”kvarkki” on peräisin James Joycen kryptisestä teoksesta Finnegans Wake:
»Three quarks for Muster Mark! 
Sure he has not got much of a bark
And sure any he has it's all beside the mark.»
Tästä Murray Gell-Mann poimi termin nimeksi keksimilleen, tuolloin vielä hypoteettisille alkeishiukkasille.
Yksittäisten kvarkkityyppien nimet ovat mielivaltaisesti keksittyjä; kvarkkityyppien ominaisuudet eivät millään tavoin vastaa nimitysten käyttöä arkielämässä: ylös (up), alas (down), outo (strange), lumo (charm), pohja (bottom) ja huippu (top). Kahta viimeistä kvarkkia kutsutaan myös nimillä kauneus (beauty) ja totuus (truth). Tarinan mukaan kolme ensimmäisenä löydettyä kvarkkia tunnettiin fyysikoiden keskuudessa alun perin nimillä suklaa, mansikka ja vanilja. Kvarkkilajeista onkin käytetty myös nimitystä maku.
Kvarkeista muodostuvia hiukkasia kutsutaan hadroneiksi, jotka puolestaan voidaan jakaa baryoneihin ja mesoneihin siten, että baryonien spin on puoliluku, mesonien kokonaisluku. Vuonna 2006 erilaisia hadroneja tunnettiin jo satoja, joista useimmat eivät tosin ole vakaita.
Kvanttiluvut

Kvanttiluvut ovat ominaisuuksia, jotka yksilöivät kunkin hiukkasen. Hadroneita luonnehtivista kvanttiluvuista ensimmäisinä tunnettiin spin, isospin ja outous, joiden perusteella hadronit keksittiin jakaa kahdeksan hiukkasen oktetteihin tai kymmenen hiukkasen dekupletteihin, mikä puolestaan johti kvarkkimallin syntyyn. Baryonin muodostaa kolme kvarkkia ja antibaryonin kolme antikvarkkia. Mesonit ja antimesonit puolestaan koostuvat yhdestä kvarkista ja yhdestä antikvarkista.
Myöhemmin, kun kvarkkeja löytyi lisää, saatiin vielä kolme uutta kvanttilukua: lumo, kauneus ja totuus. Tämän lisäksi kvarkeilla on oma spininsä, joka on aina 1/2 sekä baryoniluku, joka on aina 1/3. Kvarkin ja antikvarkin kvanttiluvut ovat toistensa vastalukujalähde?.
Kaikilla kvarkeilla on vielä ylimääräinen kvanttiluku, jota kutsutaan väriksi. Kukin kvarkki voi esiintyä jossakin kolmesta mahdollisesta väristä ja anti­kvarkeilla on toiset kolme mahdollista arvoa, anti­värit. Näillä kvarkkien "väreillä" ei kuitenkaan ole mitään tekemistä arkielämässä väreiksi kutsuttavien optisten ilmiöiden kanssa. Baryoneissa on kaikki eri kvarkkivärit, jolloin ne kumoavat toisensa, mesonissa taas väri ja antiväri. Tämän vuoksi vapaina esiintyvät hadronit ovat aina "värittömiä". Yksittäisen kvarkin väriä ei voida määrittää, sillä väri vaihtuu koko ajanlähde?.
Hiukkasen sähkövarausta, isospiniä ja sen muodostavien kvarkkien kvanttilukuja sitoo yhteen tärkeä Gell-Mannin–Nishijiman kaava:
missä Q on sähkövaraus, I3 isospinin z-komponentti, B baryoniluku, S outous, B' kauneus, C lumo ja T totuus. Kaavalla on suuri merkitys vahvan vuorovaikutuksen välittämissä reaktioissa, sillä kaikki sen suureet ovat tällöin säilyviä.
| Nimi | Varaus | Arvioitu massa (MeV) | Isospin | Outous | Lumo | Kauneus | Totuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ylös (u) | +2/3 | 1,5...4,51 | +1/2 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Alas (d) | –1/3 | 5...8,5 1 | –1/2 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Lumo (c) | +2/3 | 1 000...1 400 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| Outo (s) | –1/3 | 80...155 | 0 | –1 | 0 | 0 | 0 |
| Huippu (t) | +2/3 | 178 000 ± 4 300 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 |
| Pohja (b) | –1/3 | 4 000...4 500 | 0 | 0 | 0 | –1 | 0 |
1. Massojen arviot ovat kiistanalaisia. On ehdotettu että u-kvarkki olisi lähes massaton.
Gluonit ja kvarkkien vankeus

Kvarkit ovat sirontakokeiden perusteella lähes pistemäisiä. Hadronin sisällä niillä on vahva vuorovaikutus, joka välittyy gluonien avulla. Vahva vuorovaikutus on sikäli erikoinen, että se kasvaa etäisyyden suhteessa. Lähellä toisiaan kvarkit voivat liikkua lähes vapaasti, kaukana toisistaan ne ovat hyvin vaikeasti työnnettävissä poispäin toisistaan. Vapaita kvarkkeja ei ole havaittu.
Yli 170 MeV:n lämpötilassa, joka vallitsi kvarkkiepookkina maailmankaikkeuden alkuhetkillä, kvarkit ja gluonit kuitenkin muodostivat kvarkki-gluoniplasmaa, jossa kvarkit olivat vapaita. Samoin oletetaan olevan kvarkkitähdissä.
Kvarkkien ei uskota koskaan esiintyvän yksittäin, vaan aina kahden tai kolmen ryhmissä. Tätä ilmiötä kutsutaan kvarkkien vankeudeksi. Uskomukselle on vahva kokeellinen näyttö, sillä yhdessäkään vuoden 1977 jälkeen suoritetussa kokeessa ei ole havaittu yksittäistä kvarkkia. Sen sijaan tiedetään, että jos vaikkapa mesonista yritetään vetää sen sisältämät kvarkki ja antikvarkki erilleen, tehdään hiukkasten väliseen värivoimakenttään lopulta niin paljon työtä, että kentästä voi materialisoitua uusi kvarkki-antikvarkkipari. Näin kahden erillisen kvarkin sijaan saadaan aikaan energiasta materialisoitunut uusi mesoni.
Kvarkkien vankeuden yksityiskohdat ovat osittain tuntemattomia. Sen aihepiiri on aktiivisen tutkimuksen kohde.
Kirjallisuutta

Gell-Mann, Murray: Kvarkki ja jaguaari: Seikkailuja yksinkertaisessa ja monimutkaisessa.  (Alkuteos: The quark and the jaguar, 1994.)  Suomentanut Ritva ja Tapio Tuomi. Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-20464-1
Hawking, Stephen W.: Ajan lyhyt historia.  ((Alkuteos: The Illustrated A Brief History of Time, 1996.) Tarkistettu ja täydennetty, kuvitettu laitos)  Suomentanut Risto Varteva. Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-19440-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kvarkki Wikimedia Commonsissa
Hiukkaset fysiikassa