stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vientianen kuningaskunta
Historia

Nykyisen Laosin alueella oli muodostunut 1300-luvulla Lan Xangin kuningaskunta, eli miljoonien elefanttien maa. Kuningaskunta muodostui useista keskushallinnon alaisista vasallivaltioista. Maan kuningas Xetthathirat siirsi maansa pääkaupungin Luang Prabangista Vientianeeseen (laoksi Viang Chan) vuonna 1560. 1700-luvun alussa Lan Xang hajosi kolmeen erilliseen kuningaskuntaan. Pohjoisessa sijaitsivat Vientiane ja Luang Prabang, kun taas Champassak muodostui entisen valtakunnan eteläosiin. Vientianen kuninkaaksi nousi vietnamilaisten tukema Sai Ong Hue. Vuonna 1778 kuningas Taksinin johtama Siam teki sotaretken Vientianeen. Vientianen kuninkaiden vallan symboli Smaragdi-Buddha ryöstettiin ja vietiin Siamiin. Veistosta säilytetään edelleen Bangkokin Wat Phra Kaewissa. Vientianesta tuli Siamin vasallivaltio. Siamilaisten sotaretkeä johtaneesta kenraali Chakrista tuli sittemmin Siamia hallinneen Chakri-dynastian ensimmäinen kuningas Rama I.
Kuningas Nanthasen onnistui yhdistää valtakaudellaan 1700-luvun lopussa valtaansa Luang Prabangin kuningaskunnan vuonna 1792. Siamilaiset alkoivat kuitenkin epäillä häntä yhteistyöstä burmalaisten kanssa ja hänet kutsuttiin Bangkokiin. Kuningas kuoli ennen syytösten selvittämistä ja hänen jälkeensä kuningaskuntaa hallitsi hänen veljensä Inthavong. 1800-luvun puolella Vientianea hallitsi Siamin alaisuudessa kuningas Chao Anou eli Anuvong. Hänen poikansa oli puolestaan nimitetty Champassakin kuninkaaksi. Anuvong tavoitteli maansa itsenäisyyttä Siamista ja suunnitteli ilmeisesti myös kolmen erillisen lao-kuningaskunnan yhdistämistä. Hän teki Siamiin epäonnistuneen sotaretken, jonka jälkeen siamilaiset valloittivat jälleen Vientianen vuonna 1827. Vientianen kuninkaallinen perhe vangittiin ja kuningaskunta liitettiin suoraan Siamiin vuonna 1828. Anuvongin itse onnistui paeta Vietnamiin. Vietnamin Huếssa Anuvong sai tukea Annamin keisari Minh Mạngilta. Tuen turvin Anuvong teki jälleen sotaretken, tällä kertaa menettämäänsä Vientianea kohti. Sotaretki päättyi kuitenkin jälleen epäonnistumiseen hänen sotilaidensa karattua. Tällä kertaa Anuvong joutui pakenemaan pieneen Xieng Khouangin kuningaskuntaan, jonka kuningas Chao Noi päätti luovuttaa hänet siamilaisille. Vientianen viimeinen kuningas kuoli vankeudessa vuonna 1835. Hänen pojastaan tuli kuitenkin myöhemmin vietnamilaisten vasallihallitsija Xieng Khouangissa.
Vientianen kuninkaat

Sai Ong Hue (1707–1735)
Ong Long (1735–1760)
Siribunnyasan (1760–1781)
Nanthasen (1781–1794)
Inthavong (1795–1804)
Anuvong (1803–1828)
Smaragdi-Buddha oli Vientianen kuninkaiden vallan symboli. Alun perin veistos oli peräisin Lannasta ja nykyisin veistos on Bangkokin Wat Phra Kaewn temppelissä, jossa sitä pidetään puolestaan Thaimaan kuninkaiden vallan symbolina.
Vihreä puolue (Irlanti)

| Vihreä puolue> Green Party Comhaontas Glas |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1981
Johto:   Eamon Ryan 
Ideologia:  vihreä liike
Poliittinen kirjo:  keskusta-vasemmisto
Dáil Éireann:  2 / 158
Seanad Éireann:  1 / 60
Euroopan parlamentti:  2 / 11
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan vihreä puolue – Global Greens
Kotisivu:  greenparty.ie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihreä puolue (engl. Green Party, iiriksi Comhaontas Glas) on irlantilainen ympäristöpuolue. Vihreä puolue perustettiin 1981 ja puolue sai ensimmäisen kunnallisvaltuutettunsa 1985 ja parlamenttiedustajan 1989. Vuosina 2007–2011 Vihreä puolue oli Irlannin hallituksessa.
Vihreät kuului vuodesta 2007 Fianna Fáilin johtamaan hallituskoalitioon. Se oli tyytymätön talouskriisin hoitamiseen, ja tammikuussa 2011 puolue ilmoitti lähtevänsä hallituksesta ja vaati uusia vaaleja. Uudet vaalit järjestettiin helmikuussa 2011, ja vihreät menettivät kaikki kuusi alahuoneen (Dáil Éireann) paikkaansa. Huhtikuussa 2011 pidettyjen ylähuoneen (Seanad Éireann) vaalien jälkeen sillä ei ollut yhtään edustajaa Irlannin parlamentissa. Jo vuoden 2009 paikallisvaaleissa puolue oli menettänyt aluevaltuustoissa 15 paikkaa 18:sta.
Helmikuussa 2016 järjestetyissä parlamenttivaaleissa vihreät tekivät paluun Dáiliin puolueen saadessa noin kolmen prosentin ääniosuudella kaksi edustajanpaikkaa. Dáiliin nousivat puoluejohtaja Eamon Ryanin lisäksi puolueen varajohtaja Catherine Martin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vihreä puolue (Irlanti) Wikimedia Commonsissa
Veijalainen

Veijalainen on suomalainen sukunimi.
Veijalaisia

Anna Veijalainen (s. 1973), tanssitaiteilija ja koreografi
Jari Veijalainen, Jyväskylän yliopiston ohjelmistotuotannon professori
Markku Veijalainen (s. 1947), radio- ja lehtitoimittaja
Osmo Veijalainen (s. 1949), jääkiekkoilija
Pertti Veijalainen (s. 1955), elokuvaohjaaja ja -tuottaja
Vesa Veijalainen (s. 1942), näyttelijä
Veijalainen entisenä nimenä

Anne Benjaminsen, o.s. Veijalainen (s. 1964), hiihtosuunnistaja
Liisa Peltola, ent. Veijalainen (s. 1951), suunnistaja ja maailmanmestari
Veijalaisia fiktiossa

Toni Veijalainen, hahmo televisiosarjassa Salatut elämät
Petri Veijalainen, hahmo televisiosarjassa Salatut elämät
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Veijalainen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Viikatekipuaja

| Viikatekipuaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kipuajat Dendrocolaptidae
Suku::  Drymornis
Laji::  bridgesii
Kaksiosainen nimi
 Drymornis bridgesii  (Eyton, 1849) 
Katso myös
   Viikatekipuaja Wikispeciesissä   Viikatekipuaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viikatekipuaja (Drymornis bridgesii) on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Viikatekipuajaa tavataan Etelä-Amerikassa Etelä-Boliviasta ja Paraguayasta Argentiinan keskiosiin ja Uruguayhyn. Lajia on kuvattu harvinaisesta melko yleiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Victorine-Louise Meurent

| Victorine-Louise Meurent |
| --- | --- |
 Victorine-Louise Meurent, kuva ehkä vuodelta 1862.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. helmikuuta 1844 Pariisi, Ranska
Kuollut: 17. maaliskuuta 1927 (83 vuotta) Colombes, Ranska
Victorine-Louise Meurent (18. helmikuuta 1844, Pariisi, Ranska – 17. maaliskuuta 1927 Colombes, Ranska), sukunimi joskus myös muodossa Meurant, oli ranskalainen taidemaalari. Vaikka moni pitää Meurentia lähinnä Édouard Manet’n rakastajattarena ja mallina, hänellä oli kuitenkin oma merkittävä ura taidemaalarina ja hän piti useita omia näyttelyitä. Lisäksi hän soitti viulua ja opetti viulunsoittoa.
Victorine-Louise Meurent, Palmusunnuntai, 1880-luku, Musée Municipal d'Art et d'Histoire de Colombes.
Elämänvaiheita

Victorine-Louise Meurent syntyi työväenluokkaiseen perheeseen eikä hänen lapsuus- ja nuoruusvuosistaan tiedetä kovinkaan paljoa. Hänen isänsä työskenteli luultavasti kaivertajana, ja hänen äitinsä piti pientä pesulaa
Meurent tapasi Manet’n luultavasti vuonna 1862 jolloin alkoi poseerata Manet’n mallina. Missä ja miten he tapasivat on tuntematonta. Meurent oli mallina Manet’n kuuluisimmissa maalauksissa: "Aamiainen ruohikolla" sekä "Olympia". Molemmissa hän on vahva nainen, jonka katse haastaa katselijan. Hän ei ole idealistinen tai mytologinen hahmo, ja kriitikot huomauttivat, että hänen vartalonsa ei ollut täydellinen. Kaikkiaan hän oli mallina yhdeksässä Manet’n maalauksessa. Manet’n lähipiiri piti myös Meurentia töiden merkittävänä tekijänä, sillä hänen persoonallisuutensa vaikutti siihen, millaisia maalauksista tuli.
Sekä "Aamiainen ruohikolla" että Meurent itse kohtasivat vastustusta ja vihaa. 1800-luvun taiteessa sai esittää naisen alastomana, jos kyseessä oli mytologinen tai historiallinen hahmo. Vuonna 1863 kun "Aamiainen ruohikolla" oli ensi kertaa näytteillä, sitä yritettiin vahingoittaa lyömällä sitä kävelykepeillä ja naisia ja lapsia kiellettiin näkemästä sitä. Meurentin väitettiin olevan sekä alkoholisti että prostituoitu.
Meurentin väitetään 1870-luvun alussa käyneen Yhdysvalloissa, todennäköisesti etsimässä sopimusta taidevälittäjien kanssa. Vuonna 1875 hän osallistui Académie Julianin iltaopetukseen, ja hänen töitään oli esillä Pariisin salongissa vuosina 1876, 1879, 1885 ja 1904. Hänet nimitettiin Société des Artistes Françaisin jäseneksi vuonna 1903.
Vaikka Meurent koki urallaan menestystä, hän joutui käymään sen eteen kovan kamppailun. Hän ei saanut kunnon koulutusta, koska naisten sallittiin osallistua taideopetukseen vasta 1860-luvulla. Meurent eli itsenäistä elämää: hänellä oli suhde belgialaisen taiteilijan, Alfred Stevensin kanssa, mutta he eivät asuneet yhdessä. Talousvaikeuksiin Meurent joutui 1880-luvulla ja kirjoitti Manet’n leskelle, saisiko jotain avustusta, mutta leski ei vastannut kirjeeseen.
Elämänsä kaksikymmentä viimeistä vuotta Meurent asui pianonsoitonopettaja Marie Dufourin kanssa.
Aiheesta muualla

http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k61587066/f17.image.r=Victorine%20Louise%20Meurent.langEN
Veia paisjärv

| Veia paisjärv |
| --- | --- |
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Jõgevamaa
Kunnat:  Mustveen kunta
Koordinaatit:  58°43′59″N, 26°47′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Kullavere jõen valuma-alue
Järveen tulevat joet:  Kullavere jõgi
Laskujoki:  Kullavere jõgi 
Järvinumero:  VEE2055700
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  43 m  mpy. 
Pituus:  0,45 km  
Leveys:  0,11 km  
Rantaviiva:  0,198 km  
Pinta-ala:  0,24 ha  
Valuma-alue:  137 km²
Saaria:  ei saaria 
 fiVeia paisjärv 
Veia paisjärv (myös Oolejärv) on Virossa Jõgevamaalla Mustveen kunnan Veian kylässä sijaitseva pieni padottu järviallas.
Maantietoa

Patojärvi on 450 metriä pitkä, 110 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,24 hehtaaria. Se on joen soistuneessa uomassa sijaitseva lampimainen uoman osa, joka on muodostunut pohjapadon taakse. Se sijaitsee Veian kylän itäpuolella ja padon ylittää kylätie.
Vesistösuhteita

Veia paisjärv kuuluu Kullavere jõen valuma-alueeseen, sillä se on joen läpivirtausjärvi. Lampi on niin pieni, ettei siihen tule muualta muita ojia ja siksi lammen pinta-alaltaan 137 neliökilometrinen valuma-alue johtuu yksinomaan Kullavere jõesta. Kullavere jõgi laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Huomautuksia

1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
Valkoisen hiekan kansa

| Valkoisen hiekan kansa: Liiviläisten historiaa ja kulttuuria |
| --- | --- |
Kirjailija:  Edgar Vaalgamaa
Kuvittaja:  Edgar Vaalgamaa ja Valda Šuvcāne
Genre:  Tietokirja
Kustantaja:  Atena
Julkaistu:  2001
Sivumäärä:  198
ISBN:  951-796-235-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Valkoisen hiekan kansa: Liiviläisten historiaa ja kulttuuria on Edgar Vaalgamaan kirjoittama liiviläisten historiaa ja kulttuuria käsittelevä kirja, joka ilmestyi vuonna 2001. Teos käsittelee liiviläisten menneisyyttä esihistoriasta alkaen, mutta keskittyy 1900-luvun historiaan ja erityisesti Vaalgamaan omiin muistelmiin tuolta ajalta. Kirjan jälkisanat on kirjoittanut Valda Šuvcāne, joka kertoo kirjassa liiviläisten neuvostoajan jälkeisistä vaiheista.
Kirja sai Lauri Jäntin säätiön erityismaininnan vuonna 2002. Kirjan kirjoittaja Edgar Vaalgamaa kuoli vuonna 2003 eli kaksi vuotta kirjan julkaisun jälkeen.
Valkeinen (Ähtäri)

| Valkeinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°34′48″N, 24°11′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ähtärinjärven alue (35.43)
Laskupuro:  Jatapuro 
Järvinumero:  35.432.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  168,7 m  
Rantaviiva:  5,446 km  
Pinta-ala:  1,4529 km²  
Tilavuus:  0,00438524 km³  
Keskisyvyys:  3,02 m  
Suurin syvyys:  6,9 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkeinen 
Valkeinen  on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Ähtärin kirkosta viiden kilometrin päässä koillisessa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 145 hehtaaria eli 1,5 neliökilometriä. Se on 2,1 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Sen järvenselkä on avoin ja saareton. Sen rannat ovat alavaa kangasmaastoa, jossa ei ole mainittavia mäkiä. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 4,4 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0044 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,0 metriä ja suurin syvyys on 6,9 metriä. Syvin kohta sijaitsee aivan keskellä järveä.
Järven rantaviivan pituus on 5,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata paitsi kolmessa kohtaa, missä peltomaat ulottuvat järven rantaan. Järven ympäristön haja-asutus muodostuu kahdeksasta taloudesta, joista kolme on maatiloja. Asutus muodostavat Soidinperän, Valkeisperän ja Reijon. Rannoille on rakennettu 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 17281 tai 7091.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Hankaveden–Väliveden alueeseen (35.432) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 168,7 metriä mpy. Järvi saa pääosan vedestään omasta lähiympäristöstään, missä metsiin ja Kylkisuolle on kaivettu kuivatusojia. Vaikka Niemisjoki virtaa läheltä ohi, ei järvi laske siihen vaan se laskee Peurakankaan muodostaman 1,5 kilometriä leveän kannaksen yli Väliveteen Jatapuroa pitkin. laskuojalle tulee pudotusta 15,2 metriä.
Veriseerumi

Näyteputki sentrifugoinnin jälkeen. Keltainen osa on seerumia. Tumma osa on hyytymistekijöitä ja verisoluja sisältävää sakkaa.
Veriseerumi tai vain seerumi on veren kirkas nestemäinen osa, josta puuttuvat verisolut ja pääosa hyytymistekijöistä, kuten fibrinogeeni.
Seerumia saadaan, kun veren annetaan hyytyä täydellisesti. Sitten verisolut ja hyytymistekijöitä sisältävä hyytymä lingotaan sentrifuugilla sakaksi. Sakka on näyteastiassa nesteen eli veriseerumin pohjalla. Seerumi erotetaan sakasta. Seerumista voidaan esimerkiksi mitata joidenkin aineiden pitoisuuksia. Niiden poiketessa normaalipitoisuuksista eli viitearvoista, voidaan henkilöllä ehkä todeta jokin sairaus. Kokeita voidaan tehdä myös veriplasmalle, joka on muuten sama asia kuin seerumi, mutta plasman ei anneta hyytyä, eli siinä ovat hyytymistekijät tallella.
Koostumus

Ihmisen seerumi on pääosin vettä. Desilitrassa ihmisen seerumia on noin 6–8 milligrammaa (mg/dl) proteiineja, joita on satoja erilaisia. Niistä pääosa, 3.5–5 mg/dl, on albumiinia. Seerumissa on monia muitakin aineita, kuten glukoosia (verensokeria), elektrolyyttejä (mm. kalium, kalsium ja natrium) ja hormoneita (mm. kortikotropiini, testosteroni ja D-vitamiinit), joista monille on määritetty viitearvot.
Seerumin edut diagnostiikassa

Kaikkia kokeita ei voida tehdä veriseerumille, eikä kaikkia veriplasmalle. Vaikka jokin koe voitaisiin tehdä kummalla tahansa, voi toisen käyttö olla käytännöllisempää. Plasman ja seerumin lisäksi jotkin mittaukset voidaan tai on pakko tehdä suoraan verestä, kuten verisolujen lukumäärien laskeminen virtaussytometrialla.
| Plasman edut | Seerumin edut |
| --- | --- |
Plasman valmistus on nopeampaa, sillä sitä ei hyydytetä. Seeruminäytteen hyytymistä tulee odottaa vähintään 30 minuuttia ennen sentrifugointia. Hyytymisaikaa voidaan tosin nopeuttaa vain muutamiin minuutteihin lisäämällä seeruminäytteeseen trombiinia tai vastaavia aineita.: Plasmaan lisätyt antikoagulantit voivat häiritä mittausta osin ennakoitavin tai ennalta-arvaamattomin tavoin. Niiden suolat voivat tuoda näytteeseen kationeja, kuten NH4+, Li+, Na+ ja K+. Antikoagulanteissa voi olla myös tuntemattomina epäpuhtauksia juuri niitä aineita, joita on tarkoitus mitata (esim. lyijy ja alumiini). Antikoagulantteina voidaan käyttää kelaattoreita, kuten EDTA:a tai sitraattisuoloja, jotka sitovat itseensä verestä hyytymistä edistäviä kalsiumioneita (katso γ-karboksiglutamiinihappo), mutta myös muita ioneita. Kelaattorit voivat siksi häiritä ioneita vaativien entsyymien pitoisuuden mittausta niiden katalyyttisen aktiivisuuden kautta. EDTA sitoo esimerkiksi sinkkiä estäen siten sinkin kofaktorikseen vaativan alkalisen fosfataasin aktiivisuusmittauksen. Antikoagulantit voivat myös muuttaa verisolujen sisä- ja ulkopuolen välisiä ionipitoisuuksia ennen kuin solut ehditään sentrifugoimaan pois plasmasta.
Plasmaa saadaan saman kokoisesta näytteestä noin 15–20% suurempi tilavuus kuin seerumia, sillä plasmasta ei poisteta tilavuutta lisääviä hyytymistekijöitä.: Antikoagulanttiliuosten lisäyksessä voi sattua mittausvirhe, jolloin niihin tulee tuntematon tilavuus liuosta. Mittaus on tällöin pilalla.
Seerumin valmistukseen vaadittu hyytyminen voi lisätä tai vähentää joidenkin aineiden pitoisuuksia seerumissa, jolloin tulos vääristyy. Solut esimerkiksi kuluttavat hyytymisen aikana glukoosia (verensokeria). Lisäksi hyytymisessä verihiutaleet vapauttavat sisältään muun muassa kaliumia, fosfaatteja ja aspartaattiaminotransferaasia, jolloin niiden pitoisuudet kasvavat.: Seeruminäytteissä on pienemmät valmistuskulut, sillä niihin ei lisätä antikoagulantteja.
: Plasma voi antikoagulanttien lisäyksestä huolimatta muodostaa pieniä hyytymiä, jos antikoagulantti ei sekoitu kunnolla näytteeseen. Tällöin mitattavan näytteen koostumus ei ole tasainen, eikä mittaustulos ole tarkka.
Antiseerumi

Antiseerumilla tarkoitetaan veriseerumia, joka sisältää vasta-aineita, jotka kumoavat esimerkiksi jonkin viruksen tai eläimen myrkyn haitallisia vaikutuksia. Antiseerumeita on käytetty lääkkeinä jo 1890-luvulta asti.
Antiseerumeita tuotetaan antamalla jollekin eläimelle ei-tappava määrä esimerkiksi yhtä käärmeen myrkkyä tai monen käärmelajin myrkkyjä. Eläin alkaa myrkkyä saatuaan tuottamaan seerumiinsa myrkyn ainesosiin sitoutuvia vasta-aineita, jotka sitoutumisen kautta estävät myrkyn haitalliset vaikutukset. Eläimen verestä voidaan erottaa tätä antiseerumia. Antiseerumi on monospesifinen tai polyspesifinen riippuen siitä, että tehoaako se vastaavasti yhden vai usean eläinlajin myrkkyä vastaan. Siitä voidaan puhdistaa vasta-aineet erilleen. Nämä voidaan pistää käärmeen pureman ihmisen verenkiertoon, jolloin myrkytys paranee.
Antiseerumien kaltaisten vasta-aineiden seosten sijaan lääketieteessä kuitenkin käytetään monissa tarkoituksissa nykyään yhdenlaisia eli monoklonaalisia vasta-aineita, jotka on usein "humanisoitu" eli tehty rakenteellisesti ihmiskehon vasta-aineiden kaltaisiksi. Tällaisilla vasta-aineilla on pienempi haittavaikutusten riski. Antiseerumien haittavaikutusten oireet taas voivat olla akuutteja tai ilmetä vasta noin 5–14 päivän kuluttua. Jälkimmäisessä kyse on ns. seerumitaudista. Oireet ovat allergisen reaktion kaltaisia ja vaihtelevat kutinasta jopa anafylaksiaan. Antiseerumeita on kuitenkin monoklonaalisia vasta-aineita nopeampaa tuottaa. Antiseerumit ovat myös ainoa käytännöllinen hoitokeino esimerkiksi joidenkin käärmeiden myrkkyihin, joissa voi olla satoja eri myrkkyproteiineja. Proteiineista kuhunkin on käytännössä mahdotonta tuottaa monoklonaalinen vasta-aine, joiden seosta voitaisiin käyttää vastamyrkkynä.
Vladimir Repjev

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | Käsipallo |  |
Vladimir Georgievitš Repjev (ven. Владимир Георгиевич Репьев; 11. heinäkuuta 1956 Rostov-na-Donu – 4. tammikuuta 2009 Moskova) oli Neuvostoliittoa edustanut käsipalloilija ja olympiamitalisti. Hän pelasi seuratasolla SKIF Krasnodaria. Repjev pelasi Moskovan olympialaisissa 1980 yhden ottelun maansa joukkueessa, joka voitti hopeaa.[lähde? ]
Vihreä salmiakki

| Vihreä salmiakki Heikki Kuula |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2006
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Bleakk, Heikki Kuula
 Tyylilaji: rap
 Levy-yhtiö: Yellowmic Records
Heikki Kuulan muut julkaisut
| Wordcup 2006 | Vihreä salmiakki 2006 | PLLP 2008 |
Vihreä salmiakki on rap-artisti Heikki Kuulan ensimmäinen sooloalbumi. Sen julkaisi Yellowmic Records vuonna 2006.
Kappaleet

Sisu – 2.31
Naapuris soi blues – 2.46
Turbo 2=1 – 3.14
Kovaa ku Helsinki peltsi – 2.46
Elämäs on mulletti – 3.04
Alicialle (Skit) – 1.14
Paita puhtaana – 2.46
Moido – 2.49
Jalaton nainen – 3.11
Poltan mun jointin – 2.53
Chiki Lee – 2.20
Tik Tak Boom – 2.27
Eturivin tyttö – 3.51
Näin sun wraittiis – 3.20
Biitit

Bleakk: 1, 2, 4, 8 ja 12
Heikki Kuula: 2, 3, 5, 6, 7, 9, 11, 12, 13 ja 14
Vladimir Rušailo

| Vladimir Rušailo |
| --- | --- |

Venäjän sisäministeri
 21. toukokuuta 1999–28. maaliskuuta 2001  
Edeltäjä:  Sergei Stepašin
Seuraaja:  Boris Gryzlov
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. heinäkuuta 1953 (ikä 71) Tambov
Vladimir Borisovitš Rušailo (ven. Владимир Борисович Рушайло, s. 28. heinäkuuta 1953 Tambov) on venäläinen poliitikko.
Rušailo oli 1999–2001 Venäjän sisäministeri, 2001–2004 Venäjän federaation turvallisuusneuvoston sihteeri ja Itsenäisten valtioiden yhteisön sihteeristön puheenjohtaja 14. kesäkuuta 2004 – 5. lokakuuta 2007.
Elokuusta 2008 hän on johtanut A. S. Gribojedovin mukaan nimettyä kansainvälisen oikeuden ja talouden instituuttia.
Uefan karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2014

| FIFA World cup 2014 > MM-karsinnat 2014 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Maanosaliitto | MM-karsinnat |  |  |  |
| Aasia | AFC |  |  |  |
| Afrikka | CAF |  |  |  |
| Eurooppa | UEFA |  |  |  |
| Etelä-Amerikka | CONMEBOL |  |  |  |
| Pohjois- ja Keski-Amerikka | CONCACAF |  |  |  |
| Oseania | OFC |  |  |  |
|   ← 2010 |  2018 → |  |  |  |
Vuoden 2014 jalkapallon MM-kilpailujen karsintoihin osallistui Euroopan maanosaliitosta UEFA:sta 53 joukkuetta, jotka kilpailivat kolmestatoista paikasta Brasiliassa pelattavaan lopputurnaukseen.
Karsintasysteemi

Karsinnoissa joukkueet jaettiin yhdeksään lohkoon, joista kahdeksaan kuului kuusi ja yhteen viisi joukkuetta. Lohkon joukkueet kohtasivat toisensa kahdesti, kerran kotona ja kerran vieraissa. Kaikki yhdeksän lohkovoittajaa pääsivät suoraan lopputurnaukseen. Kahdeksan parasta lohkokakkosta pelasivat keskenään kaksoisottelusta koostuvan jatkokarsinnan neljästä muusta paikasta. Lohkokakkosten pistevertailussa kuuden joukkueen lohkojen viimeiseksi jääneitä joukkueita vastaan käytyjä otteluita ei huomioitu.
Karsintasysteemi > Sijoitusten määrittäminen

FIFA on päättänyt kaikille maanosille yhteisestä tavasta ratkaista sijoitukset joukkueitten kesken:
kaikkien otteluiden pisteet
kaikkien otteluitten maaliero
kaikkien otteluitten tehdyt maalit
keskinäiset ottelut
keskinäisten otteluitten maaliero
keskinäisten otteluitten tehdyt maalit
keskinäisten otteluitten vierasotteluissa tehdyt maalit
arpa tai uusintaottelu
Lohkoarvonnat

Joukkueet jaettiin FIFA-rankingin perusteella kuuteen arvontakoriin. Korissa A oli arvontahetkellä rankingin yhdeksän parasta, korissa B seuraavat yhdeksän ja niin edelleen. Korissa F oli kahdeksan rankingiin arvontahetkellä heikoimmin sijoitettua joukkuetta. Jokaisesta korista otettiin yksi joukkue ensimmäisen karsintakierroksen jokaiseen lohkoon. Arvonta suoritettiin Rio de Janeirossa 30. heinäkuuta 2011.
Johtuen valtioiden välisistä konflikteista Armenian ja Azerbaidžanin sekä Venäjän ja Georgian välillä, joukkueet arvottiin siten, että ne eivät voineet joutua keskenään samaan lohkoon. Tosin kaksi ensin mainittua olivat samassa arvontakorissa, eivätkä ne siten olisi edes voineetkaan joutua samaan lohkoon.