stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emil Liljeblad
Yksityiselämä

Emil Liljeblad oli naimisissa vuodesta 1904 opettaja Alma Helena Kestilän kanssa. Kestilä oli tullut Ambomaalle vuonna 1902.
Liljeblad oli ilmeisesti luonteeltaan kiivas, ja lähetystyössä hän oli usein napit vastakkain Ambomaan lähetystyön esimiehen Martti Rautasen kanssa. Yhdessä muun muassa Anna Gladin kanssa Liljeblad edusti nuorempaa lähettipolvea, joka arvosti esimerkiksi maallisemman kouluopetuksen antamista ambolaisille oppilaille. Liljebladin sanotaan myös olleen ensimmäisen maailmansodan aikana englantilaismielinen, kun monet muut Ambomaan lähetystyöntekijät, kuten Rautanen, olivat saksalaismielisiä.
Julkaisut

Ruskealan 100-vuotias kirkko vuonna 1934. Sortavala, 1934.
Liljebladin folklorekokoelman pohjalta laadittuja teoksia

Aarni, Teddy (1982): The Kalunga Concept in Ovambo Religion from 1870 onwards. Stockholm: Tukholman yliopisto.
Hiltunen, Maija (1986): Witchcraft and Sorcery in Ovambo. Helsinki: Suomen antropologinen seura.
Hiltunen, Maija (1993): Good Magic in Ovamboland. Helsinki: Suomen antropologinen seura.
Kuusi, Matti (1970): Ovambo proverbs with African parallels.
Kuusi, Matti (1974): Ovambo riddles.
Saarelma-Maunumaa, Minna (2003): Edhina Ekogidho: Names As Links: The Encounter Between African And European Anthroponymic Systems Among The Ambo People In Namibia. Electronic doctoral thesis, Department of Finnish, University of Helsinki.
Salokoski, Märta (2002): Ritual regicide versus succession strife: on divine kingship as an order creating element in the political life of two Owambo kingdom. Helsinki: Helsingin yliopisto.
Salokoski, Märta (2006): How Kings are Made, How Kingship Changes: A Study of Ritual and Ritual Change in Pre-colonial and Colonial Owamboland. Helsinki: Helsingin yliopisto.
SMS Frauenlob (1853)

| SMS Frauenlob |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Lübke, Wolgast
Kölinlasku:  1849
Laskettu vesille:  1853
Poistui palveluskäytöstä:  haaksirikkoutunut 2. syyskuuta 1860
Tekniset tiedot
Uppouma:  275 t
Pituus:  27,66 m (vesiraja) 32,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,1 m
Syväys:  2,61 - 3,23 m
Miehistöä:  50-60
Aseistus
Aseistus:  1 x 30 naulan tykki 9 x 24 naulan tykkiä
SMS Frauenlob oli Preussin laivaston kaksimastoinen kuunari. Aluksen rahoituksesta vastasivat pääosin naiset, jotka keräsivät vapaaehtoisvoimin varat siihen.
Valmistus

Frauenlobin ja sen sisaraluksen SMS Helan valmistivat laivanrakennusmestarit Klawitter ja Lübke alankomaalaisen kuunarin Schorpioon piirustusten mukaan. Köli laskettiin vuonna 1849. Alus laskettiin vesille vuonna 1853. Alus tuhoutui pyörremyrskyssä 2. syyskuuta 1860 Japanin rannikolla Yokohaman edustalla.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:SMS Frauenlob (1853)
Käännös suomeksi
Marinkylä (Kotka)

Marinkylän kylämaisemaa
Marinkylä (ruots. Marby) on Kotkassa sijaitseva kylä, joka kuului aiemmin Kymin kuntaan. Kylän nimen alkuosa tulee oletettavasti sanasta mar, joka tarkoittaa matalaa lahtea.
Historia

Vuodesta 1627 Marinkylä oli osa Jacob Duwallin hallitsemaa säteriä, johon kuului myös useita lähiympäristön kyliä. Vuosisadan loppuun mennessä suurin osa noista kylistä, Marinkylä mukaan luettuna, palautui Ruotsin kruunulle Suuressa reduktiossa.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1977

Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1977 järjestettiin Lillehammerissa, Norjassa.
Miehet > 10 kilometriä

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Aleksandr Tihonov | 32.47,8 |
| 2 |  | Nikolai Kruglov | 33.45,1 |
| 3 |  | Aleksandr Ušakov | 34.12,4 |
Miehet > 20 kilometriä

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Heikki Ikola | 1.10.51,8 |
| 2 |  | Sigleif Johansen | 1.11.16,3 |
| 3 |  | Aleksandr Tihonov | 1.11.18,1 |
Miehet > 4 × 7,5 kilometrin viesti

| Sija | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Aleksandr Jelizarov, Aleksandr Ušakov, Nikolai Kruglov, Aleksandr Tihonov | 1.48.10,8 |
| 2 |  | Erkki Antila, Raimo Seppänen, Simo Halonen, Heikki Ikola | 1.49.55,9 |
| 3 |  | Manfred Beer, Klaus Siebert, Frank Ullrich, Manfred Geyer | 1.50.52,5 |
Mitalitaulukko > Miehet

| Sija | Maa |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Neuvostoliitto | 2 | 1 | 2 |
| 2. |  Suomi | 1 | 1 | 0 |
| 3. |  Norja | 0 | 1 | 0 |
| 4. |  Itä-Saksa | 0 | 0 | 1 |
Henrik Sedin

| Henrik Sedin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. syyskuuta 1980 (ikä 44) Örnsköldsvik, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Hank, Hank the Tank
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1997–2018
Seurat:  Modo Hockey (SEL)   Vancouver Canucks (NHL)
NHL-varaus:  3. varaus, 1999 Vancouver Canucks
Hockey Hall of Fame
 2022 
Lars Henrik Sedin (s. 26. syyskuuta 1980 Örnsköldsvik, Ruotsi) on ruotsalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edusti koko 17-vuotisen NHL-uransa Vancouver Canucksia. Samassa joukkueessa pelasi myös hänen identtinen kaksoisveljensä Daniel Sedin.
Ura > Elitserien

Sedin aloitti ammattilaisuransa örnsköldsvikiläisseura Modossa, jossa pelasi myös juniorina (ennen siirtymistä Modon junioreihin hän pelasi Järveds IF:ssä). Hänen ensimmäinen kautensa Ruotsin jääkiekon pääsarjassa Elitserienissä oli kausi 1997–1998, jolla hän keräsi vielä vaatimattomat viisi tehopistettä, yhden maalin ja neljä syöttöpistettä 39:ssa runkosarjaottelussa. Kahdella seuraavalla kaudella hänen pistemääränsä kasvoivat huomattavasti: kaudella 1998–1999 Sedin oli toiseksi eniten pisteitä tehnyt Modo-pelaaja (yhdessä Samuel Påhlssonin kanssa) kaksoisveljensä Danielin jälkeen tehtyään 34 tehopistettä, 12 maalia ja 22 syöttöpistettä, 49:ssä runkosarjaottelussa. 1999–2000 hän oli joukkueensa paras pistemies tehtyään 50:ssä runkosarjaottelussa 47 tehopistettä, yhdeksän maalia ja 38 syöttöpistettä. Elitserienin pistepörssissä hän oli kaudella 1999–2000 jaetulla kuudennella sijalla ja syöttöpörssissä sijalla kaksi. Kauden 1998–1999 päätteeksi Henrik ja Daniel Sedin saivat Ruotsin vuoden jääkiekkoilijan palkinnon Guldpuckenin.
Elitserienin loppuotteluissa Sedin on pelannut kahdesti, vuosina 1999 ja 2000. Kevään 1999 pudotuspeleissä, joissa Modo hävisi mestaruuden Brynäsille, hän teki kymmenen tehopistettä, kaksi maalia ja kahdeksan syöttöpistettä 13:ssa ottelussa ja vuoden 2000 pudotuspeleissä, joissa Modo hävisi mestaruuden Djurgårdenille, 14 tehopistettä, viisi maalia ja yhdeksän syöttöpistettä, niin ikään 13:ssa ottelussa.
NHL-kauden 2004–2005 peruunnuttua työsulun vuoksi molemmat Sedinit palasivat vuodeksi Modoon. Henrik Sedin oli tuolla kaudella joukkueen kolmanneksi paras pistemies Mattias Weinhandlin ja Peter Forsbergin jälkeen tehtyään runkosarjassa 36 tehopistettä, 14 maalia ja 22 syöttöpistettä 44:ssä ottelussa. Pudotuspeleissä hän teki neljä tehopistettä, maalin ja kolme syöttöpistettä kuudessa ottelussa. Yhteensä hän on pelannut neljällä Elitserien-kaudella 182 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 122 tehopistettä, 36 maalia ja 86 syöttöpistettä, ja 39 pudotuspeliottelua, joissa hän on tehnyt 28 tehopistettä, kahdeksan maalia ja 20 syöttöpistettä.
Ura > NHL

Sedin sai NHL-varauksen, kun Vancouver Canucks varasi hänet varaustilaisuuden 1999 ensimmäisen kierroksen kolmantena pelaajana. Canucks oli hankkinut itselleen myös ensimmäisen kierroksen toisen varausvuoron, jolla se varasi hänen veljensä.
Daniel ja Henrik Sedin aloittivat NHL-uransa syksyllä 2000. Tulokaskaudellaan Henrik Sedin teki 82:ssa runkosarjaottelussa 29 tehopistettä, yhdeksän maalia ja 20 syöttöpistettä, sijoittuen tulokkaiden pistepörssissä kolmanneksitoista.  Seuraavilla kolmella runkosarjakaudella hän teki pisteitä tasaiseen tahtiin, 2001–2002 36 tehopistettä, 16 maalia ja 20 syöttöpistettä, 2002–2003 39 tehopistettä, kahdeksan maalia ja 31 syöttöpistettä, ja 2003–2004 42 tehopistettä, 11 maalia ja 31 syöttöpistettä. Ensimmäisellä NHL-kaudellaan hän sijoittui joukkueensa sisäisessä pistepörssissä kymmenenneksi, toisella kuudenneksi, kolmannella seitsemänneksi ja neljännellä viidenneksi.
NHL:n työsulun 2004–2005 jälkeen Sedin on ollut Vancouver Canucksin tehokkaimpia hyökkääjiä. Kaudella 2005–2006, jolla hän muodosti tehokkaan ketjun veljensä Danielin ja Anson Carterin kanssa, hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies maanmiehensä Markus Näslundin jälkeen tehtyään 82:ssa runkosarjaottelussa 75 tehopistettä, 18 maalia ja 57 syöttöpistettä. Lisäksi hän oli joukkueen sisäisen syöttöpörssin kärkinimi. Kaudella 2006–2007 hän oli toistamiseen Canucksin toiseksi paras pistemies: hän teki 81 tehopistettä, 10 maalia ja 71 syöttöpistettä. Hänen edelleen joukkueen sisäisessä pistepörssissä sijoittui Daniel Sedin 84:llä tehopisteellään. NHL:n syöttöpörssissä Henrik Sedin sijoittui Sidney Crosbyn, Joe Thorntonin ja Marc Savardin jälkeen neljänneksi. Myöhempinä vuosina hän on ollut Canucksin paras pistemies kausina 2007–2008, 2009–2010, 2011–2012 ja 2012–2013.
Kaudella 2009–2010 Sedin voitti koko NHL:n runkosarjan pistepörssin tehtyään 112 tehopistettä, 29 maalia ja 83 syöttöpistettä, 82:ssa ottelussa. Hänet palkittiin näin Art Ross Trophylla. Lisäksi hänet palkittiin kauden päätteeksi liigan arvokkaimman pelaajan palkinnolla Hart Memorial Trophylla ja nimettiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hänet nimettiin ykköstähdistöön myös kauden 2010–2011 päätteeksi, jolloin siihen äänestettiin myös hänen veljensä. Vancouver Canucks ylsi kaudella 2010–2011 NHL:n loppuotteluihin pelaamaan Stanley Cupin voitosta, mutta Boston Bruins vei mestaruuden voitoin 4–3. Sedin teki vuoden 2011 pudotuspeleissä 22 tehopistettä, kolme maalia ja 19 syöttöpistettä 25:ssa ottelussa ja voitti pudotuspelien syöttöpörssin sekä sijoittui pistepörssissä toiseksi David Krejčín jälkeen.
Sedin nimettiin lokakuussa 2010 Vancouver Canucksin kapteeniksi. Helmikuussa 2013 hän ohitti Markus Näslundin seuran historian eniten pisteitä tehneenä pelaajana tehtyään NHL-uransa 757. pisteen, syötön Alexandre Burrowsin tekemään maaliin ottelussa Dallas Starsia vastaan. Helmikuussa 2020 Vancouver Canuks jäädytti Henrik ja Daniel Sedinin pelinumerot.
Ura > Maajoukkue

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Henrik Sedin talviolympialaisissa 2014.  |  Henrik Sedin talviolympialaisissa 2014.  |  Henrik Sedin talviolympialaisissa 2014.  |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Torino 2006 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ruotsi & Suomi 2013 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Norja 1999 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Saksa 2001 | jääkiekko |  |
Sedin on edustanut Ruotsia viisissä aikuisten jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa (1999, 2000, 2001, 2005 ja 2013) ja ollut voittamassa kerran kultaa (2013) sekä kahdesti pronssia (1999 ja 2001). Hän tuli mestaruusvuoden 2013 joukkueeseen kesken turnauksen ja teki neljässä ottelussa yhdeksän tehopistettä, neljä maalia ja viisi syöttöpistettä. Maalein 5–1 päättyneessä loppuottelussa Sveitsiä vastaan hän teki kolme tehopistettä, kaksi maalia ja syöttöpisteen. Hänet valittiin maailmanmestaruuskilpailujen 2013 tähdistökentälliseen.
Sedin on pelannut myös kaksissa talviolympialaisissa, Torinossa 2006, joissa Ruotsi voitti kultaa, ja Vancouverissa 2010. Hän teki vuoden 2006 talviolympialaisten jääkiekkoturnauksessa kahdeksassa ottelussa kolme maalia ja antoi yhden maaliin johtaneen syötön. Olympialaisten ja maailmanmestaruuskilpailujen lisäksi hän on edustanut maataan myös vuoden 2004 jääkiekon maailmancupissa.
Yksityiselämä

Henrik Sedin on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Johannan kanssa kaksi lasta, vuosina 2006 ja 2010 syntyneet pojat. Henrik ja Daniel Sedin ovat innokkaita raviurheilun harrastajia ja hevosenomistajia. Heidän toistaiseksi menestynein hevosensa on Robert Berghin valmentama vuoden 2013 Elitloppet-voittaja Nahar.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Henrik Sedin Jatkoaika.comissa (Internet Archive)
Henrik Sedin Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
Henrik Sedin The Internet Hockey Databasessa (englanniksi) Viitattu
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ulf Dahlén | Guldpucken 1999 (yhdessä Daniel Sedinin kanssa) | Seuraaja: Mikael Johansson |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jevgeni Malkin | Art Ross Trophyn voittaja 2010 | Seuraaja: Daniel Sedin |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Aleksandr Ovetškin | Hart Memorial Trophyn voittaja 2010 | Seuraaja: Corey Perry |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Nicklas Bäckström | Viking Awardin voittaja 2010 | Seuraaja: Daniel Sedin |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Henrik Zetterberg Nick Foligno | King Clancy Memorial Trophyn voittaja 2016 2018 (yhdessä Daniel Sedinin kanssa) | Seuraaja: – |
Brasiliansurutyranni

| Brasiliansurutyranni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Surutyrannit Knipolegus
Laji::  nigerrimus
Kaksiosainen nimi
 Knipolegus nigerrimus  (Vieillot, 1818) 

Alalajit
 K. n. hoflingi  K. n. nigerrimus 
Katso myös
   Brasiliansurutyranni Wikispeciesissä   Brasiliansurutyranni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Brasiliansurutyranni (Knipolegus nigerrimus) on Brasiliassa endeemisenä tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan brasiliansurutyranni on noin 18 cm. Koiras on väriltään kauttaaltaan sinertävän musta, lukuun ottamatta lennossa näkyviä valkoisia sulkia. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta, mutta naaraan kurkussa on kastanjanruskeita viiruja. Lajin pääalella on pieni töyhtö ja silmän iiris on väriltään punainen. Ulkonäöltään brasiliansurutyranni muistuttaa sininokkatyrannia, jolla ei kuitenkaan ole siivissä valkoista väriä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Brasiliansurutyrannia tavataan Brasilian itäosista Alagoasin ja Bahian osavaltioista sekä Minas Geraisin osavaltiosta etelään Rio Grande do Suliin. Linnun elinympäristöä ovat ruohikkoiset ja kivikkoiset alueet lähellä metsien tai pensaikkojen läheisyydessä. Laji liikkuu pareittain ja etsii ruokansa maanpinnan läheisyydestä. Brasiliansurutyrannin elinympäristöt sijaitsevat yleensä 700–2 700 metrin korkeudella merenpinnasta.
Terttu Lyytikäinen

| Terttu Lyytikäinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Terttu Birgitta Castrén
Syntynyt: 30. syyskuuta 1916 Matarenki, Ruotsi
Kuollut: 7. lokakuuta 2000 Helsinki
Titteli:  Miss Suomi 1935                    Miss Kuopio 1935
Puoliso:  Paavo Edvard Castrén
Lapset:  4
Muut tiedot
Edeltäjä:  Anna-Liisa Fahler
Seuraaja:  Irma Streng
Terttu Birgitta Castrén (o.s. Lyytikäinen 30. syyskuuta 1916 Matarenki, Norrbotten, Ruotsi – 7. lokakuuta 2000 Helsinki) oli vuoden 1935 Miss Suomi. Lyytikäinen valittiin vuonna 1935 Miss Kuopioksi, ja hän pääsi näin osallistumaan Miss Suomi -kilpailuun Helsingissä. Voitostaan hän sai palkinnoksi matkan Brysseliin Miss Maailma -kisoihin.
Valinta Miss Suomeksi

Terttu Lyytikäinen sai yllättäen puhelimella tiedon valinnastaan silloisen kotikaupunkinsa Miss Kuopioksi. Valinta oli tehty valokuvien perusteella. Seuraavana päivänä hänet kukitettiin täpötäydellä Väinölänniemen kasinolla. Kukituksen jälkeen hänelle tarjottiin matkaa Helsinkiin Miss Suomi -kilpailuun. Se järjestettiin Munkkiniemen Golf kasinolla. Lyytikäinen voitti kilpailun ja perintöprinsessaksi valittiin Eeva Silvonen. Kilpailijoita oli kahdeksan.
Matka Belgiaan Brysseliin Antwerpenin kautta tapahtui rahtilaivalla kovassa myrskyssä, josta syystä perille tultiin kaksi päivää myöhässä. Miss Maailma -kilpailun voitti Miss Egypti. Siihen aikaan maailman politiikka oli voimakkaassa muutoksen tilassa. Siitä osoituksena oli mm. omat osallistujat Neuvostoliitolla ja Venäjän keisarikunnan emigranteilla.
Perhe ja yksityiselämä

Terttu Lyytikäisen isä oli jääkäriliikkeen aktivisti Viljo Abel Lyytikäinen. Äiti oli Ester Elviira os. Kulmala. Terttu syntyi Matarengin kylässä Ruotsin Ylitorniossa, Norrbottenissa, jonne isä oli vienyt perheensä turvaan keisarillisen Venäjän salaiselta poliisilta. Lapsia syntyi kaikkiaan yhdeksän, joista Terttu oli toiseksi vanhin. Hän kävi seitsemän luokkaa oppikoulua ja opiskeli sen jälkeen sairaanhoitajaksi Pielavedellä ja työskenteli kunnanlääkärin avustajana.
Lyytikäinen ei käyttänyt huulipunaa eikä meikkejä vaan halusi olla luonnollisen kaunis, sillä ehostus oli hänen mielestään ns. huonon tytön merkki. Miss Suomi -voiton jälkeen hän siirtyi Suomi-Filmiin töihin. Hän teki elokuvissa pieniä avustajan rooleja ja teki työtä myös filmilaboratoriossa. Sen jälkeen hän työskenteli Kansallis-Osake-Pankissa.
Lyytikäinen oli Tervakosken kirkon alttaritaulun mallina 1937 (teoksen signeerausvuosi). Taulun aihe on "Marian ilmestys". Sen maalasi taiteilija Georges von Swetlik. Maalauksen lahjoitti vuorineuvos Gösta Serlachius.
Lyytikäinen meni naimisiin vuonna 1938 Paavo Edvard Castrénin kanssa. Pari sai neljä lasta vuosina 1939–1947. Terttu Castrén jäi leskeksi vuonna 1977 liki 40 avioliittovuoden jälkeen. Hän kuoli 7. lokakuuta 2000. Hänet on haudattu Helsinkiin miehensä viereen Hietaniemen hautausmaalle. Sukuhaudan paikka on alue 2, kortteli 1, rivi 6.
Miss Suomen kukitus oli harvinainen tapahtuma vuonna 1935.
Uskonto Kongon demokraattisessa tasavallassa

Uskontokuntiin kuuluminen Kongon demokraattisessa tasavallassa (2014)
Katolinen kirkko (29.9%)
Protestantismi (26.7%)
Muu kristinusko (36.5%)
Kimbangulaisuus (2.8%)
Islam (1.3%)
Muut (1.2%)
Uskonnottomat (1.6%)
Tämä artikkeli käsittelee Kongon demokraattisen tasavallan uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä. Kongon demokraattisen tasavallan suurin uskonto on kristinusko. 93,1 prosenttia väestöstä kuuluu kristillisiin kirkkokuntiin. Suurimmat uskonnolliset vähemmistöt ovat islam ja kimbangulaisuus.
Kristinusko

Suurin osa maan väestöstä on kristittyjä. Suurimmat kristilliset kirkkokunnat ovat roomalaiskatolisuus ja protestantismi sekä muut kristilliset kirkkokunnat. Pienempiä kristillisiä tai kristillisperäisiä ryhmiä ovat Jehovan todistajat, mormonit ja ortodoksikristityt. Kristityt elävät eri puolilla maata ja ovat laajasti edustettuina myös suurissa kaupungeissa.
Muut uskonnot

Suurimmat vähemmistöuskonnot Kongon demokraattisessa tasavallassa ovat islam ja kimbangulaisuus. Loput väestöstä harjoittavat yleensä perinteisiä alkuperäiskansojen uskontoja. Muslimit ovat keskittyneet pääasiassa Manieman, Orientalen ja Kinshasan maakuntiin. Etnisen hengellis-poliittisen liikkeen Bundu dia Kongon (BDK) jäsenet asuvat pääosin Keski-Kongossa, vaikkakaan BDK ei ole yrittänyt saada tunnustusta uskonnolliseksi järjestöksi.
Katolinen katedraali Lubumbashissa.
Norsunluurannikko

Norsunluurannikon tasavalta (ransk. République de Côte d’Ivoire) eli Norsunluurannikko tai ransk.   Côte d’Ivoire  [kot divwaʁ] (ohje) on yli 20 miljoonan asukkaan valtio Länsi-Afrikassa. Sen rajanaapureita ovat lännessä Liberia ja Guinea, pohjoisessa Mali ja Burkina Faso sekä idässä Ghana. Maan virallinen pääkaupunki on vuodesta 1983 ollut Yamoussoukro, mutta hallinto on käytännössä yhä keskittynyt suurimpaan kaupunkiin Abidjaniin.
Nimi

Suomessa maata kutsutaan Norsunluurannikoksi. Ranskankielistä nimeä Côte d’Ivoire käytetään diplomatiassa. Norsunluurannikon hallituksen vuonna 1985 tekemän päätöksen mukaan maan nimi on kaikilla kielillä Côte d’Ivoire eikä muita kuin ranskankielistä nimeä tulisi käyttää. Ulkomailla tätä ei kuitenkaan usein noudateta ja maahan viitataan usein omakielisillä nimillä. Esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa ranskankielistä nimeä ohjeistetaan käyttämään vain, kun asioidaan Norsunluurannikon itsensä tai kansainvälisten järjestöjen kanssa.
Maantiede

Norsunluurannikko sijaitsee Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Se rajoittuu Liberiaan ja Guineaan lännessä, Maliin ja Burkina Fasoon pohjoisessa, Ghanaan idässä ja Guineanlahteen etelässä. Maan pinta-ala on 322 460 km², josta 318 000 km² on maata ja 4 460 km² vettä. Maa on kooltaan suunnilleen Suomen kokoinen.
Maan korkein kohta on Mount Nimba (1 752 metriä).
Rannikolla on kaksi sadekautta, toinen touko-kesäkuussa, toinen lokakuussa. Maan pohjoisosassa on vain yksi sadekausi, joka alkaa touko- tai kesäkuussa. Rannikolla on sateisempaa kuin sisämaassa. Kuivalla kaudella lähes koko maata riivaa harmattan eli Saharasta puhaltava kuiva tuuli, joka tuo usein pölymyrskyjä. Rannikolla vallitsee lounainen tuuli, ja harmattan ulottuu sinne vain muutamana päivänä vuodessa.
Norsunluurannikolla on kymmenen kansallispuistoa. Taïn kansallispuisto on yksi viimeisistä alueista, joilla kasvaa länsiafrikkalaista trooppista aarniometsää. Se on Unescon maailmanperintökohde sekä itse metsän että sen harvinaisten eläinten, kuten kääpiövirtahepojen ansiosta. Comoén kansallispuisto pääsi puolestaan maailmanperintökohteeksi etenkin harvinaisten kasvilajiensa takia.
Historia > Varhaishistoriasta Ranskan siirtomaaksi

Norsunluurannikon varhaishistoriasta tiedetään hyvin vähän, paitsi että alueella on ollut asutusta jo neoliittisella kaudella. Tällä Afrikan rannikolla on sijainnut monia kuningaskuntia, joista yhdistyi lopulta yksi iso Ašanti ja monia pieniä. Ašanti kaatui 1900-luvun alussa brittien ja ranskalaisten hyökkäyksiin.lähde? Ensimmäiset ranskalaiset lähetyssaarnaajat saapuivat Norsunluurannikolle 1600-luvulla, mutta yhteydet eurooppalaisiin jäivät vähäisiksi merenkululle hankalan rannikon ja asukkaisiin kohdistuneiden epäluulojen takia. Kuitenkin eurooppalaiset kauppiaat ja tutkimusmatkailijat antoivat jo noihin aikoihin alueelle nykyisen nimen tärkeimmän sieltä saadun tuotteen mukaan.
Ranskalainen amiraali Bouet-Williaumez teki vuosina 1843–1844 rannikon kuningaskunnista Ranskan protektoraatteja. Vähitellen ranskalaiset laajensivat valtapiiriään sisämaahan, mutta alistivat maan kokonaan vasta 1915. Norsunluurannikosta tuli Ranskan siirtomaa 1893 ja sittemmin osa Ranskan Länsi-Afrikkaa. Toisen maailmansodan jälkeen Ranskan siirtomaiden asukkaille alettiin myöntää laajempia oikeuksia ja itsehallintoa ja 1958 Norsunluurannikosta tuli autonominen tasavalta. Täyden itsenäisyyden se saavutti 1960.