stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Meredith Baxter

| Meredith Baxter |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1947 Kalifornia, Yhdysvallat
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Elyse Keaton televisiosarjassa Perhe on paras
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Meredith Ann Baxter (s. 21. kesäkuuta 1947 Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Televisiosarjassa Perhe on paras hän esitti perheen äitiä Elyse Keatonia, josta roolista hän oli kaksi kertaa ehdokkaana Emmy-palkinnon saajaksi.
Baxterilla oli toinen päärooli vuonna 1972 tehdyssä tilannekomediasarjassa Bridget Loves Bernie. Baxter avioitui vastanäyttelijänsä David Birneyn kanssa 1974. Liitosta syntyi viisi lasta, ennen kuin se päättyi eroon 1990-luvun alkupuolella. Baxterilla on lisäksi kaksi lasta aikaisemmasta avioliitostaan.
Marronirapu

| Marronirapu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Kymmenjalkaiset Decapoda
Alalahko::  Pleocyemata
Osalahko::  Pitkäpyrstöiset ravut Astacidea
Yläheimo::  Parastacoidea
Heimo::  Etelänravut Parastacidae
Suku::  Cherax
Laji::   tenuimanus
Kaksiosainen nimi
 Cherax tenuimanus  Smith, 1912 
Katso myös
   Marronirapu Wikispeciesissä   Marronirapu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Marronirapu (Cherax tenuimanus) on etelänrapujen heimoon kuuluva sisävesien äyriäislaji, joka elää kapealla kaistalla Lounais-Australiassa. Ravun maku muistuttaa hummeria, muttei ole yhtä suolainen. Vuonna 1996 rapua kasvatettiin Australiassa noin 30 tonnia, ja sillä oli luksustuotteen luonne[lähde? ].
Aiheesta muualla

Kasvatus (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Marron
Käännös suomeksi
Mark Sandrich

| Mark Sandrich> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Mark Rex Goldstein
Syntynyt: 26. lokakuuta 1900 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 4. maaliskuuta 1945 (44 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Mark Sandrich (26. lokakuuta 1900 New York, New York – 4. maaliskuuta 1945 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän opiskeli insinööritieteitä Columbian yliopistossa ja päätyi elokuva-alalle sattumalta autettuaan elokuvaohjaajaa vieraillessaan kuvauksissa tapaamassa ystäväänsä. Sandrich aloitti rekvisiitan parissa ja vuonna 1927 hän alkoi ohjaamaan lyhytkomedioita. Sandrich ohjasi seuraavana vuonna ensimmäisen pitkän elokuvansa, mutta palasi pian lyhytelokuvien pariin, joiden joukkoon kuuluu muun muassa Oscar-palkittu So This Is Harris! (1932), jonka jälkeen hän siirtyi taas ohjaamaan kokoillan elokuvia. 1930-luvulla Sandrich ohjasi joukon Fred Astairen ja Ginger Rogersin musikaaleja, kuten Continental – hupainen avioero (1934) ja Top Hat (1935).
Sandrich siirtyi RKO:lta Paramountille vuonna 1940. Hänen merkittävimpiin Paramountille ohjaamiinsa elokuviin kuuluu vuonna 1942 valmistunut Ravintola Vapaa-aika, jonka päärooleissa näyttelivät Fred Astaire ja Bing Crosby. Sandrich kuoli yllättäen sydänkohtaukseen vuonna 1945 elokuvan Blue Skies esituotantovaiheessa. Blue Skiesin oli tarkoitus olla jatko-osa Ravintola Vapaa-ajalle. Sandrich toimi Directors Guild of American puheenjohtajana 1943–1944.
Valikoitu filmografia

So This Is Harris! (1932)
Continental – hupainen avioero (The Gay Divorcee, 1934)
Top Hat (1935)
Laivasto tanssii (Follow the Fleet, 1936)
Ravintola Vapaa-aika (Holiday Inn, 1942)
Mere lapsed

|  Mere lapsed> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Koit Toome
Säveltäjä(t):  Maria Rahula Tomi Rahula
Sanoittaja(t):  Peeter Pruuli
Euroviisutiedot
Vuosi:  1998
Maa:  Viro
Kieli:  viro
Sijoitus:  12.
Pisteet:  36
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Heiki Vahar
Mere lapsed on Koit Toomen esittämä kappale, jolla hän edusti Viroa vuoden 1998 Eurovision laulukilpailussa Ison-Britannian Birminghamissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa kahdenneksitoista 36 pisteellä.
Madarit

| Madarit |
| --- | --- |
 Calotropis gigantea
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Oleanterikasvit Apocynaceae
Suku::  Madarit Calotropis  R.Br.
Katso myös
   Madarit Wikispeciesissä   Madarit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sodomanmadari (Calotropis procera)
Madarit (Calotropis) on oleanterikasvien heimoon kuuluva suku.
Ulkonäkö ja koko

Madarit ovat pystykasvuisia, harmahtavia pensaita. Lehdet ovat vastakkaisia, leveitä ja lähes ruodittomia. Viuhkokukinnot sijaitsevat varressa lehtihangan ulkopuolella tai terminaalisesti ja ovat sarjamaisia ja pitkäperäisiä. Verhiössä on tyvirauhasia. Teriö on maljamainen tai lähes ratasmainen; sen liuskat eivät kosketa toisiaan tai ovat limittäin oikealle. Teriöliuskoja on viisi, ja ne kiinnittyvät siitintukkuun (gynostegium). Heteenpalhot ovat kasvaneet yhteen, ja ponsien lisäkkeet ovat taipuneet sisäänpäin. Siitintukussa on kaksi pitkänomaista ja riippuvaa polliniota eli pölymyhkyä. Vartalot ovat pitkiä, luotti hieman kovera. Tuppilohedelmät ovat munanmuotoisia, lähes pallomaisia tai pitkänomaisen keihäsmäisiä, ja hedelmäseinän keskikerros (mesokarppi) on laajentunut rakkomaiseksi.
Levinneisyys

Madarit kasvavat Pohjois-Afrikassa, Arabiassa ja trooppisessa Aasiassa.
Luokittelu

Madarilajeja on kolme.
Lajit:
Calotropis acia Buch.-Ham.
Calotropis gigantea (L.) Dryand.
Calotropis procera (Aiton) Dryand. – sodomanmadari
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Calotropis
Suomen Lajitietokeskus: Madarit – Calotropis
Merlene Frazer

| Merlene Frazer> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. joulukuuta 1973 (ikä 50) Falmouth, Jamaika
Yleisurheilija
Pituus:  174 cm
Paino:  62 kg
Laji:  pikajuoksu
Ennätykset:  100 metrin juoksu: 11,20 (1995) 400 metrin juoksu: 51,18 (1996)
| Mitalit> Maa:   Jamaika.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Jamaika.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Jamaika.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Jamaika> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 4 × 100 m:n viesti |  |
| MM-kisat  | MM-kisat  | MM-kisat  |  |
|  Pronssia | Sevilla 1999 | 200 m |  |
|  Pronssia | Sevilla 1999 | 4 x 100 m |  |
|  Pronssia | Edmonton 2001 | 4 x 100 m |  |
Merlene Frazer (s. 27. joulukuuta 1973 Falmouth) on jamaikalainen aktiiviuransa päättänyt pikajuoksija. Hän oli mukana vuoden 2000 kesäolympialaisissa hopeaa voittaneessa Jamaikan pikaviestijoukkueessa alku- ja välieräjuoksuissa. Olympiadebyyttinsä Frazer teki vuoden 1996 kesäolympialaisissa, joissa hän osallistui 400 metrin juoksuun sekä pitkään viesiin. 400 metrillä hän selvisi välieriin saakka, pitkässä viestissä Jamaikan sijoitus oli neljäs.
MM-kilpailuista Frazer on saavuttanut kolme mitalia. Sevillassa 1999 hän voitti pronssia 200 metrin juoksussa sekä pikaviestissä, ja seuraavissa kisoissa Edmontonissa 2001 hän oli mukana pronssia saavuttaneessa pikaviestijoukkueessa.
Manuel Ferrara

Manuel Ferrara
Manuel Ferrara (s. 1. marraskuuta 1975) on ranskalainen pornonäyttelijä. Hän syntyi Gagnyssä, aloitti uransa vuonna 1997 ja on tähän mennessä esiintynyt sadoissa elokuvissa. Hän meni tammikuussa 2005 naimisiin pornonäyttelijä Dana Vespolin kanssa.
Ferraralle on myönnetty useita XRCO- ja AVN-palkintoja. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Angelica Costellon ja Katsunin kanssa.
Aiheesta muualla

Manuel Ferrara Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Merle Frohms

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Merle Frohms vuonna 2022. |  Merle Frohms vuonna 2022. |  Merle Frohms vuonna 2022. |  |
Maa:   Saksa
Naisten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Pariisi 2024 | Jalkapallo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Englanti 2022 | Jalkapallo |  |
Merle Frohms (s. 28. tammikuuta 1995) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa syyskuun 2022 puoliväliin mennessä 34 maaottelua.
Frohms pelasi EM-kilpailuissa 2022 Saksan kaikki kuusi ottelua ja saavutti hopeaa Englannille loppuottelussa kärsityn jatkoaikatappion jälkeen.
Frohms on kesästä 2020 edustanut kotimaassaan Eintracht Frankfurtia. Hänen aiempia seurojaan ovat VfL Wolfsburg ja SC Freiburg.
Marrs

Marrs voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Henkilöt

Elijah P. Marrs (1840–1910), yhdysvaltalainen pappi ja kansalaisoikeustaistelija
Jim Marrs (1943–2017), yhdysvaltalainen kirjailija ja salaliittoteoreetikko
Texe Marrs (1944–2019), yhdysvaltalainen kirjailija ja salaliittoteoreetikko
Muut

M|A|R|R|S, brittiläinen elektronisen musiikin yhtye
Manifesto (albumi)

| Manifesto Roxy Music |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1978–1979
 Julkaistu: 1. maaliskuuta 1979
 Tuottaja(t): Roxy Music
 Tyylilaji: poprock uusi aalto disko
 Kesto: 42.33
 Levy-yhtiö: E.G. Records, Polydor Records
Listasijoitukset
  7. (kesäkuu 1979)   23. (toukokuu 1979)
Roxy Musicin muut julkaisut
| Siren 1975 | Manifesto 1979 | Flesh + Blood 1980 |
Manifesto on Roxy Musicin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 1979.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on kirjoittanut Bryan Ferry ellei toisin mainita.
A-puoli
Manifesto – 5.29 (säv. Ferry, Phil Manzanera)
Trash – 2.14 (säv. Ferry, Manzanera)
Angel Eyes – 3.32 (säv. Ferry, Andy Mackay)
Still Falls the Rain – 4.13 (säv. Ferry, Manzanera)
Stronger Through the Years – 6.16
B-puoli
Ain't That So – 5.39
My Little Girl – 3.17 (säv. Ferry, Manzanera)
Dance Away – 4.20
Cry, Cry, Cry – 2.55
Spin Me Around – 5.15
Kokoonpano

Bryan Ferry – laulu, kosketinsoittimet, huuliharppu
Andy Mackay – saksofoni, oboe
Phil Manzanera – sähkökitara
Paul Thompson – rummut
Alan Spenner – basso
Gary Tibbs – basso
Paul Carrack – kosketinsoittimet
Käännös suomeksi
Manuel Fernández y González

| Manuel Fernández y González |
| --- | --- |
 Manuel Fernández y González
Henkilötiedot
Syntynyt: 1830
Kuollut: 1888 (57–58 vuotta)
Kansalaisuus:  Espanja
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: espanja
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Manuel Fernández y González (1830–1888) oli espanjalainen runoilija, romaanin- ja näytelmänkirjoittaja.
Fernández y Gonzálezin kirjoittamat näytelmät ovat osaksi farssityylisiä, osaksi murhenäytelmiä, aiheiltaan enimmäkseen kansallisia. Tunnetuimmat niistä ovat Luchar contra el sino (1848), El Cid (1858), Un duelo a tiempo (1859), Padre y rey (1860), Don Luis Osorio (1863), Aventuras imperiales (1864). Historiallisista romaaneista puuttuu usein tarkemmin luonteenerittely, mutta sisällöllisesti ne ovat kohauttavia ja siksi aikanaan suosittuja. Merkittävimpiä niistä ovat Don Juán Tenorio (1851), Los siete infantes de Lara (1862), La virgen de la Palma (1867), El montero de Espinosa (1869), Taros y Cañas (1885). Lyyrikkona hän julkaisi runokokoelmat Poesias ja Poesias varias (1858).
Manuel de la Revillan mukaan hänestä olisi voinut tulla Espanjan Walter Scott, mutta hänestä tuli sen sijaan Pierre Alexis Ponson du Terrail. Toisen lähteen mukaan Revilla olisi sanonut, että Fernández y González olisi voinut olla Alexandre Dumas'n kilpailija mutta hänestä tuli tuskin muuta kuin Espanjan Ponson du Terrail.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manuel Fernández y González Wikimedia Commonsissa
Malcolm McLaren

| Malcom McLaren |
| --- | --- |
 Malcom McLaren vuonna 2009
Henkilötiedot
Muut nimet:  Malcolm Robert Andrew McLaren
Syntynyt: 22. tammikuuta 1946
Kuollut: 8. huhtikuuta 2010
Ammatti:  manageri, liikemies, tuottaja, laulaja
Lapset:  Joe Carre
Aiheesta muualla
Kotisivu
Malcolm Robert Andrew McLaren (22. tammikuuta 1946 – 8. huhtikuuta 2010) oli englantilainen laulaja ja liikemies sekä Sex Pistolsin ja New York Dollsin manageri. 1970-luvulla hän ja naisystävänsä Vivienne Westwood vaikuttivat punkin nousuun pukeutumisen muoti-ilmiöksi. Omalla muusikonurallaan hän julkaisi useita albumeja.
Elämä

Malcom McLaren syntyi Lontoossa tammikuussa 1946 Peter ja Emily McLarenin toisena poikana. Hänen äitinsä Emily, jonka häikäilemättömät uskottomuudet saivat Peterin jättämään perheen, oli itsekeskeinen eikä kovin kiinnostunut lapsistaan. Tämän seurauksena Malcolm kasvoi  isoäitinsä Rosen huomassa. Rose opetti Malcolmia kotona seitsemänvuotiaaksi asti, ennen kuin lähetti hänet juutalaiseen kouluun, jossa häntä nuhdeltiin ”villistä käytöksestä”.
Teini-iässä hän kiinnostui muodista ja ajelehti eri taidekoulujen välillä. Hän oli vähällä suorittaa alemman korkeakoulututkinnon Goldsmiths’ Collegessa (nykyinen Goldsmiths, University of London). Hän kiinnostui myös anarkistisesta Kansainväliset situationistit -liikkeestä, joka oli joukko avantgardisteja, intellektuelleja ja poliittisia teoreetikkoja, jotka olivat aktiivisia 1950-luvun lopulta 1970-luvun alkuun saakka.
Vielä ollessaan taidekoulussa McLaren alkoi seurustella taiteilija ja muotisuunnittelija Vivienne Westwoodin kanssa, joka oli muutaman vuoden häntä vanhempi ja jolla oli aiemmasta avioliitosta syntynyt pieni poika.  McLaren ja Westwood perustivat vaatekaupan King’s Roadille Lontoon Chelsea-alueelle. Vuosien varrella kauppa koki monia inkarnaatioita, kantaen erilaisia nimiä — Let It Rock, Too Fast to Live Too Young to Die, SEX ja Seditionaries. Nämä kaksi suunnittelija-yrittäjää erikoistuivat aggressiiviseen anti-muotiin.
1970-luvun alussa Malcom McLaren matkusti New Yorkiin tarkoituksenaan ostaa vaatteita omaan kauppaansa myytäväksi. Matkalla hän ystävystyi New York Dolls -yhtyeen kanssa ja toimi muutamien viikkojen ajan sen managerina. Palattuaan takaisin Lontooseen hän päätti ryhtyä kauppansa ympärillä pyörivän Sex Pistols-yhtyeen manageriksi. McLarenin ja Westowoodin kaupasta tuli englantilaisen punk-liikkeen ja etenkin Sex Pistols -yhtyeen ponnahduslauta.
McLaren onnistui saamaan useilta levy-yhtiöiltä rahaa Sex Pistolsille. McLaren ei kuitenkaan jakanut näitä varoja kunnolla yhtyeen jäsenten kesken, mikä johti myöhempiin oikeusjuttuihin.
Sex Pistolsin jälkeen McLaren yritti luoda uraa tuottajana erilaisissa elokuva-, televisio- ja radiohankkeissa. Hän toimi hetken aikaa myös Adam & the Antsin managerina. Tammikuussa 1980, McLaren oli perustamassa Bow Wow Wow -yhtyettä ja hän värväsi siihen laulajaksi tuolloin 13-vuotiaan Annabella Luwinin. McLaren teki myös itse sooloalbumeja kuten Duck Rock (1983) ja Waltz Darling (1989) sekä Paris (1994).
Hän pyrki myös Lontoon pormestariksi vuonna 2000.
McLaren kuoli vatsasyöpään vuonna 2010. Hänet haudattiin Sid Viciousin ”My Way” -kappaleen sävelten soidessa.
Yksityiselämä

Malcom McLarenilla oli suhde muotisuunnittelija Vivienne Westwoodin kanssa. Suhde päättyi vuonna 1980. Heidän poikansa on Joseph Corré.
McLarenilla oli suhde myös malli/näyttelijä Lauren Huttonin kanssa, ja he asuivat yhdessä Hollywoodissa useita vuosia. Hutton päätti suhteen 1980-luvun lopulla. McLaren oli myöhemmin kihloissa muotiagentti Eugena Melián kanssa. 1990-luvun lopulla McLaren aloitti suhteen kirjailija Young Kimin kanssa, jonka kanssa Malcom McLaren oli kuolemaansa saakka.
Aiheesta muualla

Malcolm McLarenin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Malcolm McLarenin sivusto (englanniksi)
McLarenin hautakivi
Michael Morhaime

| Michael Morhaime |
| --- | --- |
 Morhaime vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1966
Ammatti:  pelisuunnittelija
Pelisuunnittelija
Pelitalot:  Blizzard Entertainment
Michael ”Mike” Morhaime (s. 1966) on yhdysvaltalainen videopelien kehittäjä ja yrittäjä. Hän on yksi Blizzard Entertainmentin perustajista ja toimi yhtiön presidenttinä vuoteen 2018 asti. Hän on myös Triangle Fraternityn opiskelija, ja suorittanut kandidaatin tutkintonsa vuonna 1990 UCLA:ssa.
Morhaime esiintyy animaatiosarja South Parkin jaksossa Make Love, Not Warcraft, jossa käsitellään mm. MMORPG-peliä World of Warcraft, vuonna 2008 Morhaime palkittiin Blizzardin suosituimman pelin World of Warcraftin luomisesta teknologian ja insinööritieteen Emmy-palkinnolla. Morhaime on ainut Don Daglowin ja John Carmackin ohella, joka on palkittu sekä teknologian ja insinööritieteen Emmy-palkinnolla, mutta myös AIAS:lla.
Morhaime pelaa pokeria, ja vuonna 2006 sijoittui toiseksi DICE:n järjestämässä kuuluisuuksien pokeriturnauksessa.
M/S Stena Superfast VII

| M/S Stena Superfast VII |
| --- | --- |
 M/S Stena Superfast VII, 2011.
Tyyppi:  Ropax
Lippuvaltio:   Iso-Britannia
Kotipaikka:  Belfast
IMO-numero:  9198941
MMSI-numero:  235089435
Tunnuskirjaimet:  2EZR3
Aiemmat nimet:  2001–2011: Superfast VII
Omistaja:  Baltic SF VII Ltd. (Tallink)
Aiemmat omistajat:  2001–2006: Superfast Ferries 2006– Baltic SF VII Ltd. (Tallink)
Rakennustelakka:  Howaldtswerke-Deutsche Weft AG, Kiel, Saksa
Rakennusnumero:  357
Vesillelasku:  18. marraskuuta 2000
Luovutettu:  8. toukokuuta 2001
Tekniset tiedot
Pituus:  203,3 m
Leveys:  25 m
Syväys:  6,6 m
Bruttovetoisuus (GT):  30 285
Koneisto:  4 × Wärtsilä-Sulzer 12ZAV40S diesel
Koneteho:  46000 kW
Nopeus:  53,52 km/h
Nopeus:  28,9 kn
Hyttejä:  626
Lastikapasiteetti:  1 891 m
Lähteet:  
M/S Stena Superfast VII (IMO 9198941) on virolaiseen Tallink Groupiin kuuluvan Baltic SF VII Ltd:n omistama ropax-alus. Alus on rakennettu vuonna 2001 Kielissä, Saksassa. Kuollutta painoa aluksella on 5 915 tonnia, ja jääluokitus on 1A Super, eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alukseen mahtuu kerrallaan noin 110 henkilöautoa ja noin 110 rekkaa. Stena Superfast VII on rekisteröity Ison-Britannian lipun alle, ja sen kotipaikka on Belfast. Stena Line on operoinut aluksella vuodesta 2011.
Stena Superfast VII:n sisaraluksia ovat M/S Atlantic Vision, M/S Stena Superfast VIII ja M/S Moliere.
Käyttöhistoria

Alus laskettiin vesille 18. marraskuuta 2000, ja 8. toukokuuta 2001 se luovutettiin kreikkalaisen Superfast Ferries -varustamon omistukseen, joka rekisteröi aluksen nimellä Superfast VII Kreikan lipun alle. Kotipaikaksi tuli kreikkalainen satamakaupunki Pireus. Alus lähti 9. toukokuuta 2001 telakalta Kielistä ennen määräaikaishuoltoa, ensin skotlantilaiseen Rosythin kaupunkiin ja sitten Rostockin kautta Helsinkiin, Suomeen. Suomi osoittautui paremmaksi, ja sen jälkeen, 17. toukokuuta, alus alkoi liikennöidä Hangon ja Rostockin välillä.
Käyttöhistoria > Pohjakosketus

Superfast VII oli matkalla 12. marraskuuta 2004 Rostockista Hankoon. Aluksella oli 140 matkustajaa sekä lastina henkilöautoja, rekkoja ja trailereita. Luotsi saapui alukselle Gustavsvärnin ja Russarön välillä kello 19.05, ja Hangon sataman ulkopuoliselle kääntöpaikalle alus saapui kello 19.14. Kääntöpaikalla aluksen oikealle sivulle kiinnitettiin hinaajat Iso-Pukki ja Ajax. Luotsi ja aluksen päällikkö suunnittelivat peruuttavansa aluksen satamaan hinaajien ollessa valmiina työntämään laiva laituriin ja tuulen puhaltaessa keulasta.
Käyttöhistoria > Pohjakosketus > Onnettomuus tapahtuu

Hinaajat joutuivat työntämään alusta etelään samalla, kun alus peruutti kohti satamaan, koska se oli joutunut kääntöpaikalla väylän pohjoispuolelle. Hinaajien työntämisestä ja peruutusliikkestä johtuen alus ajautui nyt väylän eteläpuolelle. Päällikön mukaan myös tuuli oli ollut syynä eteläpuolelle ajautumiseen. Peruutusta kohti satamaa jatkettiin, vaikka alusta ei saatu takaisin väylälle päällikön ponnisteluista huolimatta. Keulassa olevaa hinaajaa pyydettiin siirtymään laivan vasemmalle puolelle, koska aluksen perä oli lähellä aallonmurtajaa. Siirtyminen ei onnistunut aluksen ollessa niin lähellä aallonmurtajaa, ettei siellä olisi ollut matalasta vedestä johtuen hinaajalle tilaa.
Pohjakosketuksen Superfast VII sai kello 19.24 Hangon aallonmurtajan kärjessä, josta se kuitenkin pääsi omin avuin laituriin saakka. Pohjakosketuksessa ei aiheutunut alukselle vakavuusongelmia eikä uppoamisvaaraa.
Käyttöhistoria > Pohjakosketus > Onnettomuuden syyt

Vahvin taustatekijä onnettomuudessa oli Superfast Ferries -varustamon puutteellinen turvallisuusjohtamisjärjestelmän ohjeistus. Tämän vuoksi aluksella oli komentosiltayhteistyön puutetta. Lisäksi navigointilaitteita ei käytetty riittävästi. Ohjeistuksessa ei myöskään mainittu satamaohjailua myrskyllä. Juuri tämä puute johti tuulen vaikutuksen puutteelliseen arviointiin. Superfast VII saapui 14. marraskuuta Turun Korjaustelakalle Naantaliin. Liikenteeseen alus palasi 27. päivänä.
Käyttöhistoria > Virolaiseen omistukseen

Tallink Groupiin kuuluva SF VII Ltd. osti aluksen 21. maaliskuuta 2006, ja liputti sen Viron lipun alle. Luovutus uusille omistajille tapahtui 10. huhtikuuta. Myöhemmin saman kuukauden aikana alus aloitti liikennöinnin linjalla Rostock–Paldiski–Hanko. Kesäkuussa alus kuitenkin palautettiin takaisin Rostock–Hanko-reitille. Alus siirtyi vuoden 2007 alussa reitille Helsingin Länsisatama–Rostock. Aluksen liikennöinti Länsisatamasta jatkui vuoden 2008 loppuun asti, minkä jälkeen se siirtyi Vuosaaren satamaan.
Vuonna 2011 Superfast VII ja sisaralus Superfast VIII vuokrattiin Stena Linen liikenteeseen Irlanninmerelle. Alus rekisteröitiin Britannian lipun alle nimellä Stena Superfast VII. Alusta uudistettiin telakalla Puolassa, ja se liikennöi reitillä Belfast–Cairnryan.
Aiheesta muualla

The ferry site – M/F Superfast VII (englanniksi)
Fakta om Fartyg – M/S Superfast VII (ruotsiksi)
M/S Superfast VII:n keula
Manifesto of Arch Enemy

| Manifesto of Arch Enemy Arch Enemy |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 2005–2008
 Julkaistu: 27. helmikuuta 2009
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 44.48
 Levy-yhtiö: Century Media
Arch Enemyn muut julkaisut
| Tyrants of the Rising Sun 2008 | Manifesto of Arch Enemy 2009 | The Root of All Evil 2009 |
Manifesto of Arch Enemy on Arch Enemyn kokoelma-albumi, joka julkaistiin 27. helmikuuta 2009 levymerkillä Century Media Records.
Kappaleet

Nemesis – 04.12
We Will Rise – 04.07
Revolution Begins – 04.11
Ravenous – 04.06
Blood on Your Hands – 05.27 (live)
My Apocalypse – 05.26
Dead Eyes See No Future – 04.14
Burning Angel – 04.17
I Will Live Again – 03.32
Taking Back My Soul – 05.16 (live)
Aiheesta muualla

Manifesto of Arch Enemy Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Manifesto of Arch Enemy Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Merda d’artista

Piero Manzoni, Merda d'artista, 1961.
Merda d’artista (suom. Taiteilijan paska) on italialaisen taiteilijan Piero Manzonin teos. Manzoni otti teoksessaan vaikutteita Marcel Duchampin readymade-taiteesta.
Manzoni keräsi vuonna 1961 ulosteensa 90 numeroituun tölkkiin, joista jokainen sisältää 30 grammaa ulostetta. Manzoni myi ulosteensa sen painon arvona kullassa. Tuolloin tölkillisen arvo oli noin 37 dollaria. Vuonna 1991, jolloin tölkkiä vastaavan kultamäärän arvo oli noin 395 dollaria, Sotheby’s myi yhden tölkeistä huutokaupassa 67 000 dollarilla. Suurin tölkistä sittemmin maksettu hinta on vuodelta 2016, jolloin tölkki numero 69 myytiin taidehuutokaupassa Milanossa 275 000 eurolla.
Internetissä on kiertänyt huhuja, joiden mukaan osa tai jopa puolet tölkeistä olisi vuosien varrella vuotanut tai räjähtänyt. Vain harva tölkeistä on kuitenkin vahvistetusti avattu. Tunnetuin tapaus on ranskalaistaiteilija Bernard Bazilelle kuulunut tölkki. Bazile raotti oman tölkkinsä kantta vuonna 1989 ja esitteli sitä taideteoksena nimellä Boite ouverte de Piero Manzoni (suom. Avattu Piero Manzonin tölkki). Tölkin sisältä paljastui tuntematon, kääritty esine, mutta koska Bazile avasi tölkkiään vain hieman raolleen, sen sisältöä ei ole voitu tutkia tarkemmin.
Aiheesta muualla

Merda d’Artista, or, You Call That Shit Art? (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tate-galleria osti Merda d’artista -tölkkejä (englanniksi)