stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toni Sailer
Tunnustukset

Saileria pidetään Itävallan historian merkittävimpiin kuuluvana urheilijana, ja hänet valittiin vuonna 1999 Itävallan 1900-luvun parhaimmaksi miesurheilijaksi. Itävaltalainen urheiluhistorioitsija Rudolf Müllner on nähnyt Sailerin menestyksen jopa Itävallan herkän toisen maailmansodan jälkeisen kansallisen identiteetin vahvistajana. Hän todisti, että kovalla työllä ja päämäärätietoisuudella pystyi saavuttamaan vaikeuksista huolimatta menestystä.
Itävallan vuosisadan miesurheilija -tittelin lisäksi Sailer on saanut urastaan monia muitakin tunnustuksia. Kansainvälinen olympiakomitea palkitsi hänet 1985 Olympic Order -kunniamerkillä. Vuonna 2000 Kitzbühelin kaupunki nimitti hänet kunniakansalaiseksi ja Kitzbüheler Ski Club kunniajäsenekseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toni Sailer Wikimedia Commonsissa
Toni Sailer Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Toni Sailer Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Miesten pujottelun olympiavoittajat
Miesten suurpujottelun olympiavoittajat
Miesten syöksylaskun olympiavoittajat
Toni Sailer vuoden 1956 olympialaisten syöksylaskussa.
Toni Sailer vuonna 1998.
Toni Sailer kolmen olympiakultamitalinsa kanssa.
Matthew Pollock

Matthew Pollock vuonna 2017.
Matthew "Matt" Pollock (s. 26. huhtikuuta 1990) on yhdysvaltalainen lentopalloilija, joka edustaa Sveitsin pääsarjassa pelaavaa Volley Näfelsiä. Pelipaikaltaan 208 senttimetriä pitkä Pollock on keskitorjuja.
Suomessa Pollock pelasi vuodet 2012-2015. Vuonna 2012 hän liittyi Team Lakkapään eli Perungan Poikien vahvuuteen. PerPossa Pollock pelasi kahden kauden ajan, ennen kuin siirtyi kaudeksi 2014-2015 hallitsevaan Mestaruusliigan mestariin Vammalan Lentopalloon. VaLePassa Pollock pelasi numerolla 5. Kesällä 2015 Pollock siirtyi Sveitsin pääsarjan Volley Näfelsin riveihin.
Pollock ylettyy maksimissaan 355 senttimetrin korkeuteen. VaLePassa hänen kummiyrityksenään toimi Maa- ja vesirakennus Timo Kiri. Vuonna 2011 Pollock kutsuttiin Yhdysvaltain leiriryhmään vuoden 2011 kesäuniversiadeja varten. Lopulliseen joukkueeseen Pollock ei kuitenkaan päässyt.
Marianpuisto

Marianpuisto voi viitata ainakin seuraaviin kohteisiin:
Marianpuisto, puisto Lahdessa
Marianpuisto, puisto Tampereella
Marianpuisto, puisto Vaasassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Marianpuisto”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Totuus ja oikeus

Totuus ja oikeus on virolaisen A. H. Tammsaaren vuosina 1926–1933 julkaisema viisiosainen romaanisarja, jota pidetään yhtenä tärkeimmistä virolaisen kirjallisuuden klassikoista. Se on virolaisten perusteksti, jonka tapahtumat ja henkilöt on tunnettava. Sarjan osat ovat Maan lupaus (1926), Koulutie (1929), Surmatulet (1931), Kuolemantanssi (1932) ja  Kotiinpaluu (1933). Tammsaare itse kuvaili, että Totuuden ja oikeuden ensimmäinen osa kuvaa ihmisen kamppailua maan, toinen osa Jumalan, kolmas osa yhteiskunnan, neljäs oman itsen ja elämänonnen hankinnan kanssa, viides ja viimeinen alistumista. Tammsaare tähdensi, että romaanisarja yrittää tavoittaa ihmiskunnan yleisen kehitystarinan.
Sarjan osat ja juoni > Maan lupaus

Totuus ja oikeus -romaanin ensimmäinen osa Maan lupaus alkaa 1870-luvulla. Mäen Andres on juuri ostanut  Vargamäen tilan ja saapuu sinne vaimoineen. Maatila on vielä täysin raivaamaton ja kaikki on aloitettava aivan alusta; suo ojitettava, pellot raivattava ja rakennukset rakennettava alusta alkaen. Näin teos on samankaltainen kuin Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla. Taustalla on tilanne, jossa virolaiset on juuri vapautettu maaorjuudesta ja tilojen ostaminen on tullut mahdolliseksi. Yritteliäisyys ja raivaajahenki elävät nousukauttaan. Samalla sivistyneistö aloittaa kansallisen herättämisen ja kansalaisaktivismia alkaa esiintyä jo syrjäkylissäkin.
Työ uudistilalla on ankaraa ja melko ilotonta raatamista. Viljelijän työ on luonnon kiertokulun noudattamista, mutta vähitellen Andres kartuttaa omaisuuttaan. Mäen Andres on vakava ja totinen mies, mutta naapurinaan hänellä on iloisempi supliikkimies Orun Pearu, jonka kanssa tulee väkisinkin riitaa. Sekä Mäen Andres että Orun Pearu ovat niitä hahmoja, joihin Virossa tavataan verrata julkisuuden henkilöitä.
Virolaisen korvenraivaajan elämästä suomalainen lukija löytää paljon tuttua, kuten vihamielisen ja kitsaan luonnon. Arkielämään liittyy kuitenkin suomalaiselle vieraita piirteitä muun muassa rakennuskulttuurista ja siitä, että kylän keskuksena on olutkrouvi. Andres ja Orun Pearu puivat riitansa pitäjänoikeudessa, ei käräjillä.
Maan lupauksen rakenne kuljettaa aikaa välillä pitkin hyppäyksin, välillä pysähdytään tuokiokuviin. Sävyiltään se on välillä kansankomediaa, välillä ollaan jylhän synkissä sävyissä. Toisinaan kuvaillaan luontoa runollisesti ja kerran kuvataan julmaa eläinrääkkäystä. Teokseen on vaikuttanut Raamatun Vanha Testamentti. Alussa on paratiisimainen tila, johon ihmiset saapuvat. Viattomuus särkyy ja ihmiset kokevat syyllisyyttä. Orun Pearu on kiusaaja, Mari tutkii hyvän ja pahan tiedon puuta, Mökin-Madis on profeetta, jonka suusta kuulee totuuden. Linnut ja käärme saavat osansa huomiosta. Andres sulkeutuu lukemaan Raamatustaan kertomusta hurskaasta Jobista. Andreksen elämä täyttyy kivien raivaamisella, suon ojittamisella ja peltojen viljelyllä, hän haluaa työlleen siunauksen. Lopussa Andreksen poika Indrek lähtee kaupunkiin opiskelemaan. Hän on myös teoksen seuraavien osien päähenkilö.
Teoksen tapahtumapaikan,Vargamäen, esikuva oli Tammsaaren oma lapsuuskoti Albussa. Paikka on nykyään museona.
Sarjan osat ja juoni > Koulutie

Totuuden ja oikeuden toinen osa Koulutie sijoittuu rehtori Mauruksen lukioon Tarttoon.  Teoksen päähenkilönä on edellisen osan päähenkilön, Mäen Andreksen poika, Indrek. Teoksen muut henkilöt ovat koululaisia, opettajia ja kaupungin muita asukkaita. Osa sen henkilöistä on hyvin erikoisia, osa traagisia. Koulupoikien kepposissa lentää hiki ja veri. Koulussa opiskellaan venäjäksi ja myös osa oppilaista on peräisin Venäjältä. Rehtori Maurus on alkujaan pappi, mutta Baltian saksalainen aateli on estänyt häneltä pappisviran saamisen kansallismielisyyden takia; niinpä Maurus on ryhtynyt koulunpitäjäksi. Kirjan tapahtumat osuvat 1890-luvun jälkipuolelle. Koulun interiöörit ja ihmiset esitellään nopean luonnosmaisesti, mutta sen henkinen ympäristö kuvataan tarkasti. Omia näkemyksiään Tammsaare esittelee välillä hassujen oppilaiden, juoppojen venäläisten tai kovia kokeneiden Baltian saksalaisten puheissa. Muutenkaan henkilöt eivät ole mitenkään siloteltuja: henkilöt ovat resuisia ja he istuvat kapakassa vodkaryyppyjen ja suolakurkkujen parissa. Terävimmin hän kuitenkin suomii virolaisten omia kansallisia pyrintöjä.
Teoksesta käy ilmi Tammsaaren kirkonvastainen asenne. Hänen mielestään kirkko oli pölyttynyt ja jäykistynyt organisaatio. Uskonnon sijasta Indrek taistelee itsensä Jumalan kanssa ja aivan lopussa Indrekille tapahtuu todellinen ihme.
Teoksen taustalla näkyy 1890-luvun Viro. Maassa eletään orastaneen kansallisen nousun sijasta venäläistämiskautta. Tartto tunnetaan nimellä Jurjev. Maaseudulla ponnistellaan irti feodaalisuudesta ja takapajuisuudesta, kaupungeissa väitellään loputtomasti Euroopan aatesuuntauksista, perustetaan tehtaita ja elinolot paranevat. Kuitenkin siinä kuvataan vielä sääty-yhteiskuntaa: Indrekin koulun naapurissa käsityöläismestarin leski vajoaa pyykkäriksi.
Kirjailija käsittelee teoksessa myös saksalaistumista. Jos 1800-luvun Virossa halusi nousta yhteiskunnassa, piti ottaa saksalainen nimi ja opetella saksan kieli. Tämä näkyy Indrekin ihastuksen, Ramilda-neidin hahmossa. Saksalaistuneista virolaisista käytettiin nimeä ”kadakasaks”, katajasaksalainen. He ärsyttivät ja askarruttivat kirjailijaa.
Virossa yleinen kouluromaanin laajityyppi puuttuu suomalaisesta kirjallisuudesta lähes täysin. Koulutiellä-teoksen lukion esikuvana oli tarttolainen Treffnerin lukio, jota Tammsaare kävi 1898–1903. Lukio näytteli merkittävää osaa Viron kansallisessa heräämisessä.
Sarjan osat ja juoni > Kuolemantanssi

Totuuden ja oikeuden neljäs osa, Kuolemantanssi ilmestyi vuonna 1932. Ajallisesti siinä hypätään 1920-luvulle, ensimmäinen maailmansota on muuttanut ihmisten elämän ja Viro on itsenäinen tasavalta.
Indrek Paas on ollut Karinin kanssa naimisissa kymmenen vuotta. Heillä on kaksi tytärtä ja kolmas lapsi, poika, on kuollut. Hetken hurmassa solmittu avioliitto on muuttunut keskinäisen syyttelyn ja ymmärtämättömyyden aiheuttamaksi painajaiseksi.
Suomalainen Maria Jotuni kirjoitti samoihin aikoihin sijoittuvan avioliittoromaaninsa Huojuva talo. Siinä mies on syyllinen perheen vaikeuksiin. Tammsaaren romaanissa asiat ovat toisin, syyllinen on vaimo. Karin on lapsellinen, häilyväinen ja mustasukkainen. Indrek säilyttää kaikissa riidoissa malttinsa ja yrittää elää oman totuutensa ja oikeutensa mukaan. Toisaalta Karinin tempoilussa voi nähdä myös oikeudettoman ihmisen nousun peräämään oikeuksiaan, hän on sentään perijätär ja perheen kotitalon omistaja. Toisaalta hän jotenkin aina päätyy pohdinnoissaan syyttämään Indrekiä kaikesta kurjasta, mitä hänen elämässään on. Riitelyyn kyllästynyt Indrek päättää muuttaa takaisin Vargamäelle. Virossa on vuosien varrella paljonkin pohdittu sitä, miten paljon Tammsaare on käyttänyt romaaninsa aineistona omaa suhdettaan puolisoonsa Kätheen.
Tammsaaren pilkka osuu 1920-luvun Viron uuden liikemiespolven nousukasmaisuuteen. Autojen takapenkit sopivat miesten ja naisten kohtaamisille, puhelin pitää ihmiset jatkuvassa valmiudessa. Funktionalistista tyyliä edustavia valkoisia, tasakattoisia uudistaloja, joita voi edelleen ihailla Tallinnan Nõmmen kaupunginosassa, Tammsaare kuvaa lumipalatseiksi. Naiset tarkkailevat omaa ja toistensa ulkomuotoa ja miehet innostuvat urheilusta, yhteistä molemmille on nuoruuden palvonta. Rouvat viihtyvät kahviloissa ja heidän sivistyksensä ohuus selviää viimeistään silloin, kun rouvat puhuvat loitsimisesta ja rukoilusta sairaan lapsen parantamisessa. Tammsaare vihjaa happamasti, että modernisaatio on tuhonnut naisten äidinvaiston ja tilalle on tullut palvelijoiden määräily sekä narsistinen usko seurapiirilääkäreiden hemmotteluihin.
Onnen löytäminen osoittautuu mahdottomuudeksi tässä Tammsaaren teoksessa. Indrekin ote asioista kirpoaa ja hän havaitsee kamppailunsa toivottomuuden. Onni pakenee, mutta voiko ihminen pysyä omana itsenään?
Sarjan osat ja juoni > Kotiinpaluu

Indrek saapuu yön pimeydessä lapsuuskotiinsa Vargamäelle. Lehdet ovat leimanneet hänet murhamieheksi. Indrek asettuu asumaan isänsä Andreksen kanssa pikkumökkiin, minne isä on vetäytynyt viettämään vanhuudenpäiviään. Tilaa viljelee tytär yhdessä miehensä kanssa. Varsinaiselta ammatiltaan Andreksen vävy on puuseppä ja suhtautuu maanviljelyyn liiketoimena. Andrekselle se oli maahengen täyttämää kamppailua vihamielistä luontoa vastaan.
Indrek ryhtyy työhön, jota kutsuu pakkotyöksi. Hän ryhtyy kaivamaan auki umpeen päässeitä ojia läheiseltä suolta. Hän haluaa saada ruumiillisesta työstä maaseudulla mielenrauhaa jonka menetti kaupunkielämän ja epäonnistuneen, riitaisan avioliiton myötä. Ojia kaivaessaan hän päättää elvyttää isänsä haaveen läheisen joen perkaamisesta. Jos suot olisi kunnolla ojitetut ja joki perattu, maa kuivuisi ja saataisiin entistä suuremmat sadot, on ollut isän ajatuksena.
Isä Andres viettää vanhuuttaa pohtien ihmisen osaa ja Jumalaa. Naapurin isäntä, vanha riitakumppani Orun Pearu on myös luopunut isännyydestä ja viettää vanhuuttaan tekemällä kummallisia kaavailuja siitä kenelle tila kuuluisi testamentata, jotta hänen oma verensä säilyisi Vargamäellä. Orun Pearun pojanpoika Eedi on vammautunut onnettomuudessa eikä hänestä ole isännäksi. Vanhat isännät, jotka nuoruudessaan kiistelivät kovasti ja kiusasivat toisiaan muun muassa ojia täyttämällä, pohtivat sovintoa. Mentiinkö voiman tunnossa riitelyssä ja lakituvassa käynneissä kuitenkin liian pitkälle?
Kesärenki Ott ja kaupungista piikomaan tullut, Indrekin entinen lastenhoitaja, Tiina aiheuttavat Vargamäellä hämmennystä ja ikäviä tilanteita. Ott on urheilullinen nuorimies johon tytöt ja nuoret naiset ihastuvat. Tytöt kadehtivat Tiinan kaupunkilaista olemusta ja kaikki pojat aina Orun Eediä myöden ihastuvat häneen, mutta kehen Tiina on oikeasti rakastunut ja mitä hän tekee Vargamäellä? Nuorten suhteet ajautuvat lopulta umpikujaan ja aiheuttavat tragedian.
Romaanin taustalla näkyy Viron maaseudun vähittäinen nykyaikaistuminen. Ihmiset lukevat sanomalehtiä ja keskustelevat niiden kirjoituksista, nuoret harrastavat urheilua, poliisi ja pappi liikkuvat autolla. Puhutaan itsenäistyneen Viron politiikasta, siitä mikä puolue on vallassa Toompealla.
Teoksen lopussa Andres näkee haaveensa toteutuvan, joen perkaaminen aloitetaan. Toteutuuko vanhuksen elämässä viimein totuus ja oikeus? Indrekille selviää, että Tiina on koko ajan ollut rakastunut häneen, sillä juuri Tiina on se tyttö, jolle Indrek Koulutiessä teki aidon ihmeen. Indrek lähtee yhdessä Tiinan kanssa muualle lapsuusmaisemistaan. Onko Indrekin levoton elämä viimein saanut rauhan? Romaani ei vastaa kumpaankaan kysymykseen, vaan jättää lukijansa miettimään niitä.
Suomennokset

Totuus ja oikeus -romaanisarjan osat Maan lupaus, Koulutie, Surmatulet, Kuolemantanssi sekä Kotiinpaluu on suomeksi kääntänyt Juhani Salokannel, ja ne on julkaistu vuosina 2002–2013. Vuosina 1932 ja 1935 ilmestyivät Totuuden ja oikeuden ensimmäinen ja viimeinen osa suomeksi Erkki Reijosen suomentamina. Vaikka tuolloin elettiin heimohengen aikaa, saivat kirjat melko heikon myyntimenestyksen. Mika Waltari ja Lauri Viljanen arvostelivat ne ja totesivat Tammsaaren olevan eurooppalaista tasoa olevan kirjailijan ja kertojan.
Marvellous Machinery

| Marvellous Machinery> Thomas & Friends: Marvellous Machinery |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Joey So  Ian Cherry 
Käsikirjoittaja:  Chris Renshaw
Tuottaja:   Ian McCue  Tracy Baldgon 
Valmistustiedot
Tuotantoyhtiö:   Jam Filled Toronto  Mattel Television 
Ensi-ilta:  2020
Kesto:  65 min
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Marvellous Machinery (engl. Thomas & Friends: Marvellous Machinery) on suoraan videolle julkaistu brittiläinen animaatioelokuva vuodelta 2020, joka perustuu televisiosarjaan Tuomas Veturi. Elokuvan tietokoneanimaation on tehnyt Jam Filled Toronto.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Laura Beaumont   | … |  Jules de Jongh   |
|  Teresa Gallagher   | … |  Bob Golding   |
|  Mike Grady   | … |  Yvonne Grundy   |
|  John Hasler   | … |  William Hope   |
|  Siu-see Hung   | … |  Paul Larson   |
|  Joseph May   | … |  Matt McCooey   |
|  Colin McFarlane   | … |  Rachael Louise Miller   |
|  Dominique Moore   | … |  Nigel Pilkington   |
|  Rob Rackstraw   | … |  Christopher Ragland   |
|  Nicola Stapleton   | … |  Joe Swash   |
|  Keith Wickham   | … |  Matt Wilkinson   |
Martti Talja

Martti Talja SuomiAreena-tapahtumassa vuonna 2015.
Martti Talja (s. 29. heinäkuuta 1951 Lahti) on Karjalan Liiton puheenjohtaja 2023-26.
Talja on suomalainen lääkäri ja vuosina 2015-2019 kansanedustajana toiminut poliitikko.
Talja on urologian erikoislääkäri ja kirurgi. Hän on toiminut Päijät-Hämeen keskussairaalan johtajana, ja hänelle on myönnetty professorin arvonimi.
Talja valittiin eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa ja hän toimi keskustan kansanedustajana Hämeen vaalipiiristä vuosina 2015–2019.  Eduskuntavaaleissa 2019 Talja oli ehdolla mutta ei tullut valituksi eduskuntaan.
| Martti Taljan henkilökohtaiset äänimäärät eduskuntavaaleissa> vaalivuosi | Martti Taljan henkilökohtaiset äänimäärät eduskuntavaaleissa> äänimäärä | Martti Taljan henkilökohtaiset äänimäärät eduskuntavaaleissa>  | Martti Taljan henkilökohtaiset äänimäärät eduskuntavaaleissa>  | Martti Taljan henkilökohtaiset äänimäärät eduskuntavaaleissa>  | Martti Taljan henkilökohtaiset äänimäärät eduskuntavaaleissa>  | Martti Taljan henkilökohtaiset äänimäärät eduskuntavaaleissa>  | Martti Taljan henkilökohtaiset äänimäärät eduskuntavaaleissa>  | Martti Taljan henkilökohtaiset äänimäärät eduskuntavaaleissa>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | 3 941 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2019 | 2 933 |  |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

.aspx Martti Talja Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
http://www.marttitalja.fi/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Marco Motta

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 14. toukokuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Merate, Italia
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 184 senttimetriä
Junioriseurat
: Atalanta
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2005 2005–2009 2007–2008 2009 2009–2010 2010–2011 2010–2011 2011– | Atalanta Udinese → Torino (laina) → Roma (laina) Roma Udinese  → Juventus (laina) Juventus → Catania (laina) | 19 (0) 36 (1) 24 (1) 13 (0) 16 (0) 0 (0) 22 (0) 0 (0) 13 (0) |
Maajoukkue
| 2005–2009 2010– | Italia U-21 Italia | 31 (1) 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16. toukokuuta 2012.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. syyskuuta 2010.
Marco Motta (s. 14. toukokuuta 1986 Merate, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka on pelannut kotimaansa lisäksi Englannissa, Espanjassa ja viimeksi Kyproksella.
Ura > Seuraura

Motta aloitti seurauransa Serie B:ssä pelaavassa Atalantassa, jossa hän pelasi 19 ottelua. Kaudet 2005-2009 hän pelasi Udinesessa, ja oli vuonna 2007-2008 lainalla Torinon joukkueessa. Vuonna 2009 hän siirtyi AS Romaan ja sieltä takaisin Udineseen. Vuonna 2011 Juventus osti hänet seuraan pysyvällä siirrolla. Kauden 2012 Motta pelasi lainalla Cataniassa.
Ura > Maajoukkueura

Vuosina 2005–2009 Motta pelasi Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Pekingin olympialaisissa hän pelasi kuudessa ottelussa. Italian maajoukkueessa Motta pelasi ensimmäisen ottelunsa elokuussa 2010.
Margaret Berger

| Margaret Berger |
| --- | --- |
 Margaret Berger vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. lokakuuta 1985 (ikä 38) Trondheim, Norja
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2004–
Tyylilajit:  pop, synthpop
Levy-yhtiöt:  Sony BMG
Aiheesta muualla
margaretberger.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Margaret Berger (s. 11. lokakuuta 1985 Trondheim, Norja) on norjalainen poplaulaja. Hän edusti Norjaa vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”I Feed You My Love” ja sijoittui neljänneksi.
Diskografia > Albumit

Chameleon (2004)
Pretty Scary Silver Fairy (2006)
Diskografia > Singlet

”Samantha” (2006)
”Will You Remember Me Tomorrow?” (2006)
”Robot Song” (2007)
”I Feed You My Love” (2013)
Margaret Bonds

Margaret Bonds
Margaret Jeanette Allison Bonds (alun perin Majors; 3. maaliskuuta 1913 Chicago, Illinois – 26. huhtikuuta 1972 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen pianisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hänen ohjelmistoonsa ja tuotantoonsa kuului klassista musiikkia, negrospirituaalisovituksia ja populaarimusiikkia. Hän oli yksi ensimmäisistä afroamerikkalaisista säveltäjistä, jotka saivat Yhdysvalloissa maanlaajuista tunnustusta.
Elämä ja ura

Bondsin äiti oli ammattimuusikko Estella C. Bonds ja isä lääkäri, aktivisti Monroe Majors. Vanhemmat erosivat tyttären ensimmäisten elinvuosien aikana, minkä jälkeen Bonds asui äitinsä luona ja käytti tämän sukunimeä. Varhaisimman musiikkikasvatuksen hän sai äidiltään, joka soitti urkuja. Bonds sai lapsena opetusta myös Coleridge-Taylor Music Schoolissa, sittemmin Florence Pricelta ja William L. Dawsonilta. Ensimmäisen sävellyksensä hän sai valmiiksi 5-vuotiaana. Vuonna 1929 Bonds pääsi Northwestern Universityyn, jossa hän sai opiskella, mutta ei asua tai käyttää vapaasti tiloja. Näinä vuosina hän tiettävästi altistui ensimmäisen kerran suoraan rasismille. Hän sai musiikissa kandidaatin arvon vuonna 1933 ja maisterin arvon vuonna 1934. Vuonna 1932 Bondsille myönnettiin Rodman Wanamaker -palkinto laulustaan "Sea Ghost". Lisäksi hän sai Rosenwald-stipendin. Vuonna 1933 Bonds esiintyi pianistina Chicagon sinfoniaorkesterin historian ensimmäisenä mustana solistina.
Vuonna 1936 Bonds perusti Chicagoon lahjakkaille afroamerikkalaisille lapsille suunnatun Allied Arts Academy -oppilaitoksen. Hän muutti vuonna 1939 New Yorkiin. Siellä hän meni pian naimisiin Lawrence Richardsonin kanssa ja aloitti opiskelun Juilliard Graduate Schoolissa. Bondsia opettivat siellä Roy Harris ja Robert Starer. Hän sai myös pianonsoiton opetusta Djane Lavoie-Herziltä. Bonds oli 1930-luvulta lähtien runoilija Langston Hughesin läheinen ystävä ja yhteistyökumppani.
Bonds liittyi nuorena National Association of Negro Musiciansiin ja toimi myöhemmin afroamerikkalaisten oikeuksia ajaneessa kansalaisoikeusliikkeessä. Hän myös perusti The Margaret Bonds Chamber Music Societyn, jonka tarkoitus oli mustien säveltäjien tekemän musiikin kaanonin hahmottelu. Bondsin oppilaiden joukossa oli Ned Rorem.
Langston Hughesin kuolema vuonna 1967 vaikutti Bondsiin syvästi samoin kuin hänen äitinsä kuolema vuonna 1957. Hughesin kuoltua Bonds muutti Los Angelesiin. Masennusjaksot saivat hänet käyttämään haitallisesti alkoholia. Bonds kuoli sydäninfarktiin ja tuli haudatuksi äitinsä viereen Chicagoon. Pari kuukautta kuoleman jälkeen Los Angelesin filharmonikot esittivät Zubin Mehtan johdolla neljä osaa Bondsin teoksesta Credo kuorolle ja orkesterille W. E. B. Du Boisin sanoihin.
Tuotanto

Bonds tapasi vuonna 1936 ensimmäisen kerran Langston Hughesin. Hän oli innoittunut tämän runoudesta jo aiemmin ja sävelsi sitten monia lauluja Hughesin sanoihin. Näihin kuuluivat "The Negro Speaks of Rivers", "Joy" ja "Songs of the Seasons". Lisäksi Bonds sävelsi musiikin Hughesin näytelmään Shakespeare in Harlem (1959). Monia kappaleita Bondsilta tilasi ja esitti sopraano Leontyne Price. Näistä tunnetuimpiin kuuluu "He's Got the Whole World in His Hand" (1962/1963). Sen ovat Pricen lisäksi esittäneet ja levyttäneet muiden muassa Jessye Norman ja Kathleen Battle. Bondsin monipuolisessa tuotannossa on vahvoja jazz- ja bluesvaikutteita. Hänen teoksiaan esittivätkin muiden muassa Glenn Millerin orketseri, Louis Armstrong ja Woody Herman. Iso osa Bondsin tuotannosta on kuitenkin julkaisematonta.
Käytyään Alabaman Montgomeryssa vuonna 1963 Bonds sävelsi seitsenosaisen sävelrunon Montgomery Variations spirituaalin "I Want Jesus to Walk with Me" pohjalta. Tämä teos on omistettu Martin Luther Kingille samoin kuin Bondsin joulukantaatti The Ballad of the Brown King. Usein on levytetty Bondsin kappale "Troubled Water", joka kuuluu pianoteokseen Spiritual Suite.
Mark Aldanov

| Mark Aldanov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1886 Kiova, Venäjä
Kuollut: 1957 (67–68 vuotta) Nizza, Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mark Aldanov, oikea nimi Mark Aleksandrovitš Landau, (ven. Марк Алда́нов, ven. Марк Алекса́ндрович Ланда́у); (1886 Kiova, Venäjä – 1957 Nizza, Ranska) oli venäläinen kirjailija ja kemisti.
Kirjallinen ura

Mark Aldanov aloitti kirjailijana asuessaan vallankumouksen jälkeen Pariisissa. Juutalaissyntyinen Aldanov muutti vuonna 1941 Yhdysvaltoihin, josta palasi Eurooppaan ja asui vuodesta 1947 Nizzassa. Varhaisissa teoksissaan hän käsittelee Ranskan vallankumousta. Monissa romaaneissa hänen aiheenaan on Venäjän lokakuun vallankumous ja emigrantit. Teoksia on käännetty monille kielille, ei kuitenkaan suomeksi.
Hän kirjoitti sekä historiallista proosaa että joitakin nykyaikaan sijoittuvia teoksia. Hän oli koulutukseltaan kemisti, ja luonnontieteellinen maailmakuva tulee esiin myös hänen fiktiossaan: toisin kuin monet emigrantit, Alkanov ei ollut uskonnollinen vaan pikemminkin skeptikko. joka tarkasteli elämää ja siihen kuuluvaa kärsimystä rationaalisesti.
Hän perusti yhdessä Ivan Buninin kanssa Yhdysvaltoihin Novyi žurnal (ven. Новый журнал, Uusi lehti) aikakausjulkaisun vuonna 1942, joka ilmestyy edelleen.
Aldanovia ehdotettiin Nobelin palkinnon saajaksi 13 kertaa, joista ensimmäiset yhdeksän kertaa ehdottajana oli Ivan Bunin.