stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
3-metyylibutanaali
Aiheesta muualla

3-metyylibutanaalin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Isovalerylaldehyde (englanniksi)
Human Metabolome Database: Iso-Valeraldehyde (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 3-Methylbutanal (englanniksi)
ChemBlink: Isovaleraldehyde (englanniksi)
Inchem: 3-Methylbutanal CAS N°:590-86-3 (pdf) (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - isovaleraldehyde (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - isovaleraldehyde (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Olli Helenius

| Olli Helenius> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, säveltäjä
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  iskelmä, pop, kansanmusiikki, gospel
Soittimet:  laulu, kitara, rummut
Levy-yhtiöt:  Sony Music (2013–2015), Matara Entertainment (2015–2016), ODMusic (2017–)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Olli Helenius on suomalainen laulaja–lauluntekijä ja muusikko. Hän on toiminut muun muassa rumpalina, laulajana ja tuottajana kymmenillä levyillä. Helenius on valmistunut Oulunkylän Pop Jazz Konservatoriosta.
Helenius aloitti muusikonuransa 1986 toimien Focus-nimisen yhtyeen rumpalina puoli vuotta. Sen jälkeen hän perusti kavereidensa kanssa yhtyeen nimeltä Heaven up, joka julkaisi pitkäsoiton 1990. Yhtye lopetti toimintansa 1992, vaikka myöhemmin keikkaili vielä jonkin aikaa re-union hengessä.
Olli Helenius perusti veljensä Harri Heleniuksen kanssa vuonna 1992 yhtyeen Bass'n Helen, jossa hän soitti vuoteen 2002 saakka. Samoihin aikoihin hän perusti hard-rock-yhtyeen L-60°, joka julkaisi 3 pitkäsoittoa ja keikkaili pääsääntöisesti ulkomailla. 2009 Helenius perusti L-60°:n pohjalta yhtyeen Fivestar Prophet, joka on julkaissut yhden pitkäsoiton. Vuosina 1998–2012 Helenius soitti rumpuja Juha Tapion yhtyeessä, minkä lisäksi hän on toiminut myös Pekka Laukkarisen taustayhtyeen rumpalina.
Helenius on tehnyt pitkään musiikkia myös suomigospelin parissa ja julkaissut soolouransa aikana musiikkia viiden albumin verran.
Kevät-talvella 2012 Helenius solmi levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Ensimmäinen single oli "Nyt ja aina", toinen single "Eri suuntiin".
Heleniuksen albumi Nyt ja aina ilmestyi 25. tammikuuta 2013.
Vuosina 2016–2019 Helenius julkaisi useita singlejä, ensin Matara Entertainmentin kautta ja sitten oman levymerkin ODMusicin kautta. Singleistä "Risteyksessä" ja "Kuuntele mun sydäntä" sisältyivät saman levymerkin kautta julkaistulle albumille Auki joka julkaistiin elokuussa 2019.
Diskografia > L-60°

2003 L-60° self titled
2006 Feel nothing
2009 Scream
Diskografia > Silent Praise

2017 Hope
Diskografia > Sooloura > Albumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista  |
| --- | --- | --- |
| Siesta |  Julkaistu: 1999  Levy-yhtiö: Medusa Production  Formaatti: CD | — |
| Nyt |  Julkaistu: 2001  Levy-yhtiö: Medusa Production  Formaatti: CD | — |
| Aikalisä |  Julkaistu: 2008  Levy-yhtiö: Prisma / Aikamedia  Formaatti: CD | — |
| Kulkea kuin vapaa |  Julkaistu: 2010  Levy-yhtiö: Maanalainen Levykauppa  Formaatti: CD / Digitaalinen | — |
| Nyt ja aina |  Julkaistu: 25. tammikuuta 2013  Levy-yhtiö: RCA / Sony Music  Formaatti: CD / Digitaalinen | 12 |
| Matkalla |  Julkaistu: 20. maaliskuuta 2015  Levy-yhtiö: RCA / Sony Music  Formaatti: CD / Digitaalinen | — |
| Auki |  Julkaistu: 16. elokuuta 2019  Levy-yhtiö: ODMusic  Formaatti: Digitaalinen | — |
| Elämän jälkiä |  Julkaistu: 2024  Levy-yhtiö: ODMusic  Formaatti: Digitaalinen | — |
Diskografia > Sooloura > Singlet

| Nimi | Julkaistu | Listasijoitukset> Single-lista  | Listasijoitukset> Lataus-lista  | Listasijoitukset> Radio- lista   | Levy |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "Nyt ja aina" | 2012 | — | — | 9 | Nyt ja aina |
| "Eri suuntiin" | 2012 | — | — | — | Nyt ja aina |
| "Luota vaan" | 2012 | — | — | 33 | Nyt ja aina |
| "Sytytät mut" | 2013 | — | — | — | Nyt ja aina |
| "Tanssimalla" | 2014 | — | — | 74 | Matkalla |
| "Seitsemän oikeaa" | 2014 | — | — | — | Matkalla |
| "Sä olet minun" | 2015 | — | — | — | Matkalla |
| "Matkalla" | 2015 | — | — | 43 | Matkalla |
| "Jos menet pois" | 2016 | — | — | — |                |
| "Tahdon" | 2016 | — | — | — |                |
| "Kaipaan jotain" | 2016 | — | — | — |                |
| "Onni" | 2016 | — | — | — |                |
| "Töölö" | 2016 | — | — | — |                |
| "Kaksi kiveä" | 2017 | — | — | — |                |
| "Valot päälle" | 2017 | — | — | — |                |
| "Anna vähän aikaa" | 2018 | — | — | — |                |
| "Risteyksessä" | 2019 |  |  |  | Auki |
| "Kuuntele mun sydäntä" | 2019 |  |  |  | Auki |
| "Minuun voit luottaa" | 2020 |  |  |  |  |
| "Mietin sua" | 2020 |  |  |  | Elämän jälkiä |
| "Syy" | 2022 |  |  |  | Elämän jälkiä |
| "Valmis sut kohtaamaan" | 2022 |  |  |  | Elämän jälkiä |
| "Juhlat voi alkaa" | 2023 |  |  |  | Elämän jälkiä |
| "Perjantai" | 2023 |  |  |  | Elämän jälkiä |
| "Arvoton" | 2023 |  |  |  | Elämän jälkiä |
| "Älä vaienna kipua" | 2024 |  |  |  | Elämän jälkiä |
| "SOS" | 2024 |  |  |  | Elämän jälkiä |
| "Vajoan" | 2024 |  |  |  | Elämän jälkiä |
| "Sielun kielet" | 2024 |  |  |  | Elämän jälkiä |
Listasijoitukset Suomen viralliselta singlelistalta (Single Top 20), Suomen virallinen latauslista (Top 30) ja Suomen Radiolista (Music Control / Radiomonitor) (Radio Top 100).
Itä-Häme

Itä-Hämeen sijainti Suomessa tummanpunaisella, Hämeen historiallinen maakunta korostettu vaaleanpunaisella
Itä-Häme on historiallisen Hämeen itäosa Päijät-Hämeessä, Etelä-Savossa ja Keski-Suomessa. Alueen kuntia ovat:
Heinola
Hartola
Sysmä
Joutsa
Luhanka
Entisiä kuntia ovat:
Heinolan maalaiskunta, liitetty Heinolan kaupunkiin vuonna 1997
Leivonmäki, liitetty Joutsaan vuonna 2008
Pertunmaa, liitetty Mäntyharjuun vuonna 2025
Itä-Hämeen kunnista Heinola on väkiluvultaan selvästi suurin ja se on myös alueen ainoa kaupunki.
Ennen Keski-Suomen läänin perustamista kaikki Itä-Hämeen alueen kunnat kuuluivat Mikkelin lääniin. Keski-Suomen lääni perustettiin vuonna 1960, jolloin siihen liitettiin Mikkelin läänistä Joutsan, Leivonmäen ja Luhangan kunnat. Muut Itä-Hämeen kunnat jäivät osaksi Mikkelin lääniä. Heinola, Hartola ja Sysmä siirrettiin silloisesta Mikkelin vaalipiiristä (aiemmin Mikkelin läänin vaalipiiri, nykyään Etelä-Savon vaalipiiri) Hämeen vaalipiiriin vuoden 2003 eduskuntavaaleissa. Pertunmaa jäi osaksi Etelä-Savon vaalipiiriä ja Keski-Suomen lääniin kuuluneet kunnat pysyivät Keski-Suomen vaalipiirissä. Nykyisessä maakuntajaossa Joutsa (siihen liitetty Leivonmäki mukaan lukien) ja Luhanka kuuluvat Keski-Suomeen, Heinola (ja entinen Heinolan maalaiskunta), Hartola ja Sysmä Päijät-Hämeeseen ja Pertunmaa Etelä-Savoon.
Itä-Hämeen kunnat tekevät yhteistyötä muun muassa Heinolassa toimivan yhdistyksen, Itä-Hämeen Liiton puitteissa. Se on tehnyt edunvalvontatyötä esimerkiksi valtatie 4:n peruskorjauksen vauhdittamisessa. Eri maakuntien alueella sijaitsevat kunnat suuntautuvat virallisiin keskuksiinsa: Sysmä ja Hartola Lahteen, Luhanka ja Joutsa Jyväskylään sekä Pertunmaa Mikkeliin.
Itä-Häme tunnetaan yhtenä sahdin valmistusalueista. Alueella ilmestyy myös sanomalehti Itä-Häme, joka toimitetaan Heinolassa ja painetaan Lahdessa. Alueella sijaitsee myös Leivonmäen kansallispuisto.
Salmiakki

Ruotsalaisia salmiakkimakeisia.
Fazerin Ässä Mix -salmiakkia
Salmiakki on ammoniumkloridilla eli salmiakilla maustettu lakritsimakeinen. Maultaan salmiakki on samaan aikaan sekä makea että suolainen. Salmiakkia syödään lähinnä Pohjoismaissa, Pohjois-Saksassa ja Alankomaissa. Syynä tähän on historioitsijoiden mukaan Alankomaiden tiiviit kauppasuhteet Pohjoismaihin satoja vuosia sitten. Pohjoismaiset tuotteet ja tottumukset vakiintuivat osaksi alankomaalaista elämäntyyliä. Muualla maailmassa salmiakkimakeisia ei juurikaan myydä. Yhdysvalloissa salmiakki tunnetaan ”pohjoismaisena erikoisuutena”, ja sitä myyvät siellä ainoastaan pohjoismaisiin tuotteisiin erikoistuneet erikoisliikkeet. Salmiakkimakeisten suolaisen maun aiheuttaa ammoniumkloridi eli salmiakki. Ammoniumkloridi on väriltään valkoista, mutta se värjätään mustaksi lääkehiilen avulla. Makeistehtaiden testeissä on todettu mustan salmiakin olevan enemmän koemaistajien mieleen.lähde?
Alkuperä

Salmiakin nimi on peräisin muinaisilta kreikkalaisilta, jotka löysivät ammoniumkloridia Ammonin temppelin läheltä ja antoivat sille nimeksi sal ammoniacus, "Ammonin suola". Tästä on johdettu sana salmiakki latinan ja hollannin kautta muun muassa suomen kieleen.
Tietokirjailija Jukka Annala arvioi salmiakkimakeisten syntyneen apteekkien valmistamasta yskänlääkkeestä. On epäselvää, milloin lakritsia ja ammoniumkloridia alettiin yhdistää salmiakiksi, mutta 1930-luvulla salmiakkia tuotettiin jo Suomessa, Norjassa ja Alankomaissa makeiseksi. Salmiakkia myytiin useiden vuosikymmenten ajan apteekeissa yskänlääkkeenä. Yskänlääkkeenä myytävän salmiakin ammoniumkloridipitoisuus oli tavallisesti korkeampi kuin makeisena myytävällä salmiakilla. Apteekkien salmiakki oli salmiakkijauhetta, jota syötiin kaatamalla kämmenelle ja nuolemalla siitä. Vähitellen salmiakin myyntiä apteekeissa on vähennetty, koska tätä syöntitapaa pidettiin epähygieenisenä. Apteekeista voi ostaa yhä irtotavarana Haganolin ”Apteekin Salmiakkia”, joka on vinoneliön muotoisina pastilleina. Vinoneliötä sanotaan toisinaan salmiakiksi tai salmiakkikuvioksi.
Käyttö

Salmiakkia on käytetty mausteena useissa eri tuotteissa, kuten alkoholijuomissa (mm. salmiakkikoskenkorva), jäätelöissä, virvoitusjuomissa ja jopa lihavalmisteissa.
Tunnettuja salmiakkituotemerkkejä ovat muun muassa Dracula, Lakrisal, Merkkari, Tyrkisk Peber (Turkinpippuri), Sisu, Super salmiakki, Aakkoset, Pantteri, Halvan salmiakki sekä Tsaukki taukki. Salmiakkeja myydään eri muodoissa: pastilleina, karkkeina pusseissa, juomina, jauheina, purkkana ja jäätelönä.
Lainsäädäntö

Aiemmin elintarvikelainsäädännön mukaan salmiakin ammoniumkloridipitoisuus ei saanut ylittää seitsemää prosenttia. Sittemmin tämä rajoitus on kumottu, ja markkinoille onkin tullut suurempia määriä ammoniumkloridia sisältäviä salmiakkilajeja. Runsas ja säännöllinen salmiakkimakeisten ja -valmisteiden nauttiminen voi kohottaa verenpainetta. Elintarviketurvallisuusviraston ylitarkastaja Taina Raution mukaan tämä vaikutus ei kuitenkaan johdu ammoniumkloridista vaan lakritsiuutteesta, jota käytetään usein salmiakin maustamisessa.
Keväällä 2012 Euroopan unioni yritti kieltää salmiakin sen sisältämän suuren ammoniumkloridin määrän vuoksi; esityksessä ammoniumkloridin määrä olisi rajattu kolmeen grammaan kilossa, salmiakissa määrä on 70 g/kg. Esitys peruttiin lokakuussa 2012.
Vaikutukset terveyteen

Terveyden ja hyvinvoinnin laitos THL antoi 22. tammikuuta 2016 suosituksen, että odottavien äitien ei olisi syytä syödä salmiakkia ja lakritsia. Syynä ovat uudet tiedot, joiden mukaan salmiakin ja lakritsin sisältämä lakritsiuute saattaa olla haitallista sikiölle. Tutkimuksissa on havaittu mahdollinen yhteys raskaudenaikaisen runsaan lakritsinsyönnin ja lasten tarkkaavaisuushäiriöiden kanssa.
Salmiakin sisältämä glykyrritsiini voi aiheuttaa veren kaliumpitoisuuden laskua, mikä voi kohottaa verenpainetta ja aiheuttaa sykehäiriöitä.
Kirjallisuutta

Annala, Jukka: Salmiakki.  Helsinki:  Nemo, 2001.  ISBN 952-5180-27-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen salmiakkiyhdistys.
Natsumi Tsunoda

| Mitalit> Maa:   Japani.Naisten judo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Naisten judo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Naisten judo. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Naisten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2024 | sekajoukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 2021 | 48 kg |  |
|  Kultaa | Taškent 2022 | 48 kg |  |
|  Kultaa | Doha 2023 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Budapest 2017 | 52 kg |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Jakarta 2018 | 52 kg |  |
|  Kultaa | Hangzhou 2023 | 48 kg |  |
Natsumi Tsunoda (jap. 角田夏実, Tsunoda Natsumi, s. 6. elokuuta 1992) on japanilainen judon olympiavoittaja, kolminkertainen maailmanmestari ja kaksinkertainen Aasian kisojen voittaja. Hän kilpaili 52 kilogramman painoluokassa loppuvuoteen 2019, jolloin siirtyi sarjaan 48 kg.
Tsunoda saavutti Budapestin MM-kilpailuissa 2017 hopeaa 52 kilogramman sarjassa hävittyään loppuottelussa japanilaiselle Ai Shishimelle. Hän voitti samassa painoluokassa kultaa Jakartan Aasian kisoissa 2018. Hän voitti 48-kiloisten maailmanmestaruuden Budapestissa 2021 kukistettuaan loppuottelussa maannaisensa Wakana Kogan. Hän uusi maailmanmestaruutensa Taškentissa 2022, jossa voitti loppuottelussa Saksan Katharina Menzin. Hän voitti kolmannen peräkkäisen maailmanmestaruuden 48 kilogramman painoluokassa Dohassa 2023 kukistettuaan finaalissa ranskalaisen Shirine Bouklin. Hän voitti samana vuonna kultaa Hangzhoun Aasian kisoissa.
Tsunoda voitti Pariisin olympialaisissa 2024 kultaa 48 kilogramman sarjassa. Hän kukisti välierässä ruotsalaisen Tara Babulfathin ja loppuottelussa Mongolian Bavuudorjiin Baasankhüün. Sekajoukkuekilpailussa Tsunoda kuului hopeaa saaneeseen Japanin joukkueeseen.
Tsunoda on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa yhdeksän turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja kolme kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kolme Japanin-mestaruutta.
Pertunmaan vaakuna

Pertunmaan vaakuna (1965–2024)
Pertunmaan kunnanvaakuna oli Pertunmaan kunnan tunnus, ja se on saanut aiheensa entisaikojen kaskiviljelystä.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultainen liekki, jossa musta tähkä.” Vaakunan on suunnitellut Tapio Vallioja, ja Pertunmaan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 14. huhtikuuta 1965. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 1. heinäkuuta samana vuonna.
Pertunmaan liityttyä Mäntyharjun kuntaan vuonna 2025 vaakuna jäi kotiseutuvaakunaksi.
Matti Aaltonen (arkkitehti)

Irma ja Matti Aaltosen suunnittelema Hailuodon kirkko.
Matti Johannes Aaltonen (21. maaliskuuta 1921 Helsinki – 25. syyskuuta 1978 Oulu) oli suomalainen arkkitehti, professori ja kuvanveistäjä.
Elämä ja ura

Matti Aaltosen vanhemmat olivat akateemikko Wäinö Aaltonen ja laulaja Aino A. Pietiläinen. Matti oli heidän esikoisensa. Matti Aaltonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1939 Kallion yhteiskoulusta. Hän opiskeli arkkitehdiksi Teknillisessä korkeakoulussa ja valmistui vuonna 1952. Matti Aaltonen avioitui vuonna 1945 Irma Väisäsen kanssa. Pariskunta perusti oman arkkitehtitoimiston, joka toimi vuosina 1954–1972. Vuodesta 1972 Matti Aaltosella oli uusi arkkitehtitoimisto yhdessä toisen vaimonsa, arkkitehti Terttu Tenhusen kanssa. Ero Irma Aaltosesta astui virallisesti voimaan 1973. Matti Aaltonen toimi lyhyitä kausia Teknillisen korkeakoulun opettajana sekä vuodesta 1962 Oulun yliopiston arkkitehtiosaston vt. professorina ja vuodesta 1965 kuolemaansa asti varsinaisena professorina. Hän toimi myös yliopiston asemakaavaopin laitoksen esimiehenä. Hän kuului Oulun kaupunkisuunnittelutoimikuntaan ja oli Oulun seutukaavatoimikunnan puheenjohtajana 1972–1975.
Matti Aaltonen avusti 1940- ja 1950-luvuilla isäänsä Wäinö Aaltosta useiden muistomerkkien suunnittelussa. Matti ja Irma Aaltosen suunnittelemia muistomerkkejä ovat esimerkiksi panssarirykmentin muistomerkki Parolassa (1959), Oskari Tokoin muistomerkki Kannuksessa (1967) sekä Karstulan kirkon (1957), Petäjäveden kirkon (1953) ja Reposaaren (1952) sankarihautamuistomerkit. Toimisto suunnitteli myös esimerkiksi Helsingin juutalaisen seurakunnan koulun ja seurakuntatalon (1961), modernin Hailuodon kotakirkon (1972) ja Turussa sijaitsevan Wäinö Aaltosen museon (1967). Myöhemmin Aaltonen myös toimi museon intendenttinä. Matti ja Terttu Aaltosen yhteistä tuotantoa on muun muassa runoilija Aaro Hellaakosken muistomerkki (1976) Oulussa. Matti Aaltonen suunnitteli myös asemakaavat Espoon Karakallioon sekä Oulun Koskelaan ja Tuiraan.
Valokuvia muistomerkistä

Reposaaren sankarimuistomerkki, yhdessä Irma Aaltosen kanssa, 1951, Pori.
Petäjäveden sankarimuistomerkki, yhdessä Irma Aaltosen kanssa, 1954, Petäjävesi.
Hyvästijättö, Metsäkansan sankarihautausmaan muistomerkki, yhdessä Jaakko Veuron kanssa, toteutus Aukusti Veuron aiheen pohjalta, 1956, Valkeakoski.
Sankarimuistomerkki ”Suru”, 1957, Karstula.
Gösta Serlachiuksen muistomerkki, yhdessä Wäinö Aaltosen kanssa, 1958, Mänttä-Vilppula.
Läpi tulen, yhdessä Wäinö Aaltosen kanssa, 1958 (1957), Kouvola.
Panssarimuistomerkki, 1959, Hattula.
R. R. Eklundin muistokivi, yhdessä Wäinö Aaltosen kanssa, 1962, Uusikaarlepyy.
Toivo Pekkasen hautamuistomerkki, yhdessä Wäinö Aaltosen kanssa, 1962, Kotka.
Utajärven seurakunta

| Utajärven seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Utajärven kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Rovastikunta:  Limingan rovastikunta
Pääkirkko:  Utajärven kirkko
Perustettu:  1899
Jäsenmäärä:  2 171 (2021)
– Osuus asukkaista:  84,5 %
Kirkollisvero:  1,95 %
Kirkkoherra:  Heikki Nissinen
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Utajärven seurakunta oli vuosina 1899–2024 Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla toiminut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuului Oulun hiippakuntaan ja Limingan rovastikuntaan.
Utajärven seurakunta perustettiin Muhoksen seurakuntaan kuuluneena rukoushuonekuntana vuonna 1688. Vuonna 1762 se muutettiin kappeliseurakunnaksi ja vuonna 1899 itsenäiseksi seurakunnaksi.
Utajärven seurakunta liitettiin Muhoksen seurakuntaan vuoden 2025 alussa yhdessä Vaalan seurakunnan kanssa.
Herätysliikkeet

Utajärven seurakunta kuuluu muun Pohjois-Pohjanmaan tavoin vanhoillislestadiolaisuuden keskeisimpään kannatusalueeseen. Utajärven alue on Oulun ympäristön tavoin liikkeen voimakasta yhtenäisen kannatuksen aluetta. Utajärven alueella sekä vanhoillislestadiolaisten kannattajamäärä että suhteellinen osuus paikkakunnan väestöstä on korkea.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Utajärven seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Kirkkoherrat

1899–1909: Erik Pesonen
1910–1920: Juho Anton Heilala
1920–1951: Matti Kauppinen
1953–1971: Mauno Koivuneva
1972–2000: Juhani Karanta
2001–2024: Heikki Nissinen
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
| n k Limingan rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Hailuoto  Kempele  Liminka  Lumijoki  Muhos  Raahe  Siikalatva  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  |  |
| Entiset seurakunnat |  Kestilä  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Pyhäntä  Raahe ja Saloinen  Rantsila  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Siikajoki  Temmes  Vihanti  |  |
Oulun hiippakunta
Tuberkuloosiliiton joulumerkit

Väinö Blomstedtin vuonna 1912 suunnittelema ensimmäinen joulumerkki.
Tuberkuloosiliiton joulumerkit ovat Suomen Tuberkuloosin Vastustamisyhdistyksen vuosina 1912–2001 julkaisemia postimerkin kaltaisia joulutervehdyksiin liimattavia merkkejä, joiden myynnillä kerättiin varoja liiton toimintaan.
Historia

Tuberkuloosiliiton joulumerkkien esikuvana oli Tanskan kuninkaallinen postilaitoksen vuodesta 1904 lähtien julkaisemat joulupostimerkit, joiden myynnistä saadut varat käytettiin vaikeasti sairaiden lasten hoitoon. Suomessa Tuberkuloosin Vastustamisyhdistys julkaisi ensimmäisen joulumerkkinsä vuonna 1912 ja sen jälkeen vuosittain vuosina 1926–2001. Vuonna 1926 merkkien julkaisun aloitteentekijöinä olivat yhdistyksen puheenjohtaja Richard Sievers ja sihteeri professori Severi Savonen. Ensimmäisen joulumerkin hinta oli 50 penniä ja painos kaksi miljoonaa kappaletta. Joullumerkkejä painettiin enimmillään 5–7 miljoonaa kappaletta vuositta. Vuodesta 1927 alkaen joulumerkeissä oli tunnuksena kansainvälisen tuberkuloosin vastustamistyön tunnuksena toimiva punainen kaksoisristi. Merkeillä kerättiin aluksi varoja tubekuloosin vastustamistyöhön ja myöhemmin vastasyntyneille tarkoitettujen joulumerkkikotien ylläpitoon. Joulumerkkikoteja toimi Tampereella 1936–1973, Oulussa 1945–1969 ja Kuopiossa 1954–1964. Lisäksi Pälkäneellä toimi Tampereen joulumerkkikodin sivuosasto 1939–1948.
Tuberkuloosiliiton joulumerkkejä piirsivät muun muassa Väinö Blomstedt, Martta Wendelin, Signe Hammarsten-Jansson ja Erik Bruun. Vaikka Tuberkuloosiliiton joulumerkit eivät ole postimerkkejä, ovat ne suosittuja keräilykohteita filatelistien keskuudessa.
Joulumerkkien ohella 1910–1920-luvuilla julkaistiin ympäri vuoden myynnissä olleita merkkejä, joiden suunnittelusta vastasi muun muassa Akseli Gallen-Kallela.
Catanzaron maakunta

Catanzaron maakunta (ital. Provincia di Catanzaro) on maakunta Calabrian alueella Italiassa.
Catanzaron maakunnan pinta-ala on 2 415 km2 ja asukasluku noin 360 000. Maakunnan pääkaupunki Catanzaro on myös Calabrian pääkaupunki. Maakunnassa on 80 kuntaa.
Catanzaron maakunta sijaitsee lähellä Italian ”saappaan kärkeä” ja se ulottuu Tyrrhenanmereltä Joonianmerelle, ja etenkin Joonianmeren rannikko hiekkarantoineen on matkailijoiden suosiossa. Vuoden 1992 hallinnonuudistuksessa puolet silloisen Catanzaron maakunnan alueesta erotettiin uusiksi Crotonen ja Vibo Valentian maakunniksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Catanzaron maakunta Wikimedia Commonsissa
| n k Italian alueet sekä maakunnat ja metropolikaupungit |
| --- | --- | --- |
| Abruzzo | Chieti • L’Aquila • Pescara • Teramo |  |
| Apulia | Bari • Barletta-Andria-Trani • Brindisi • Foggia • Lecce • Taranto |  |
| Aostanlaakso | Aoste |  |
| Basilicata | Matera • Potenza |  |
| Calabria | Catanzaro • Cosenza • Crotone • Reggio Calabria • Vibo Valentia |  |
| Campania | Avellino • Benevento • Caserta • Napoli • Salerno |  |
| Emilia-Romagna | Bologna • Ferrara • Forlì-Cesena • Modena • Parma • Piacenza • Ravenna • Reggio Emilia • Rimini |  |
| Friuli-Venezia Giulia | Gorizia • Pordenone • Trieste • Udine |  |
| Latium | Frosinone • Latina • Rieti • Rooma • Viterbo |  |
| Liguria | Genova • Imperia • La Spezia • Savona |  |
| Lombardia | Bergamo • Brescia • Como • Cremona • Lecco • Lodi • Mantova • Milano • Monza • Pavia • Sondrio • Varese |  |
| Marche | Ancona • Ascoli Piceno • Fermo • Macerata • Pesaro e Urbino |  |
| Molise | Campobasso • Isernia |  |
| Piemonte | Alessandria • Asti • Biella • Cuneo • Novara • Torino • Verbano-Cusio-Ossola • Vercelli |  |
| Sardinia | Cagliari • Etelä-Sardinia • Nuoro • Oristano • Sassari |  |
| Sisilia | Agrigento • Caltanissetta • Catania • Enna • Messina • Palermo • Ragusa • Syrakusa • Trapani |  |
| Toscana | Arezzo • Firenze • Grosseto • Livorno • Lucca • Massa-Carrara • Pisa • Pistoia • Prato • Siena |  |
| Trentino-Etelä-Tiroli | Etelä-Tiroli • Trento |  |
| Umbria | Perugia • Terni |  |
| Veneto | Belluno • Padova • Rovigo • Treviso • Venetsia • Verona • Vicenza |  |
Catanzaron maakunta
Albi | Amaroni | Amato | Andali | Argusto | Badolato | Belcastro | Borgia | Botricello | Caraffa di Catanzaro | Cardinale | Carlopoli | Catanzaro | Cenadi | Centrache | Cerva | Chiaravalle Centrale | Cicala | Conflenti | Cortale | Cropani | Curinga | Davoli | Decollatura | Falerna | Feroleto Antico | Fossato Serralta | Gagliato | Gasperina | Gimigliano | Girifalco | Gizzeria | Guardavalle | Isca sullo Ionio | Jacurso | Lamezia Terme | Magisano | Maida | Marcedusa | Marcellinara | Martirano | Martirano Lombardo | Miglierina | Montauro | Montepaone | Motta Santa Lucia | Nocera Terinese | Olivadi | Palermiti | Pentone | Petrizzi | Petronà | Pianopoli | Platania | San Floro | San Mango d’Aquino | San Pietro Apostolo | San Pietro a Maida | San Sostene | San Vito sullo Ionio | Sant’Andrea Apostolo dello Ionio | Santa Caterina dello Ionio | Satriano | Sellia | Sellia Marina | Serrastretta | Sersale | Settingiano | Simeri Crichi | Sorbo San Basile | Soverato | Soveria Mannelli | Soveria Simeri | Squillace | Stalettì | Taverna | Tiriolo | Torre di Ruggiero | Vallefiorita | Zagarise