stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tyrnävän kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tyrnävän kirkko Wikimedia Commonsissa
Tyrnävän kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Tyrnävän seurakunta (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Pohjois-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Oulu:  Haukipudas  Karjasilta  Kastelli  Kiiminki  Maikkulan kappeli  Nasaretin pyhän perheen kirkko  Oulujoki  Oulunsalo  Pateniemi  Pyhän Andreaan kirkko  Pyhän Kolminaisuuden katedraali  Pyhän Luukkaan kappeli  Pyhän Tuomaan kirkko  Tuira  Tuomiokirkko  Turkansaari  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Muut kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Hailuodon vanha kirkko  Himanka  Ii  Kalajoki  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kempele)  Kempeleen vanha kirkko  Kestilä  Kuivaniemi  Käylän rajaseutukirkko  Pyhän Ristin kirkko (Kuusamo)  Kylmälänkylän kappeli  Kärsämäki  Kärsämäen paanukirkko  Liminka  Lumijoki  Maakalla  Merijärvi  Muhos  Nivala  Olkkola  Oulainen  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pudasjärvi  Pulkkila  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ylivieska)  Pyhän Matteuksen kappeli  Pyhäntä  Raahe  Rantakylän kappeli  Rantsila  Rautio  Reisjärvi  Revonlahti  Saloinen  Sarakylän kappeli  Sievi  Siikajoki  Säräisniemi  Taivalkoski  Temmes  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Vihanti  Ylivieskan vanha kirkko 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Tyrnävän kirkko (Q10707726)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Tyrnävä
sijainti: Tyrnävän kirkonkylä
katuosoite: Kirkkotie 2, 91800 Tyrnävä
koordinaatit: 64°45′49″N 25°39′16″E﻿ / ﻿64.7636°N 25.6544°E﻿ / 64.7636; 25.6544
Työmies–Eteenpäin

Lehden logo 1980-luvun lopulta.
Työmies–Eteenpäin oli Wisconsinin Superiorissa vuosina 1950–1998 ilmestynyt amerikansuomalainen kommunistinen sanomalehti.
Työmies–Eteenpäin syntyi, kun New Yorkin osavaltion Yonkersissa julkaistu Eteenpäin yhdistettiin Superiorissa ilmestyneeseen Työmieheen. Lehden kustantajana toimi Työmies Society. Päätoimittajana työskenteli aluksi G. M. Wästilä, vuosina 1972–1975 Frank Walli ja vuodesta 1975 lähtien Timo Poropudas. International Workers’ Orderin ja sen suomalaisen järjestön lakkauttamisen jälkeen Työmies–Eteenpäin toimi amerikansuomalaisten kommunistien tärkeimpänä yhdyssiteenä.
Päivälehtenä aloittaneen julkaisun levikki oli aluksi noin 4 000 kappaletta. 1970-luvulla sen levikki laski alle puoleen ja ilmestymistiheys yhteen kertaan viikossa. 1990-luvulla Työmies–Eteenpäin ilmestyi enää vain kerran kuukaudessa. Vuonna 1986 sen rinnalle perustettiin englanninkielinen The Finnish American Reporter, joka jatkaa toimintaansa poliittisesti sitoutumattomana julkaisuna.
Työn Valta (SKDL:n lehti)

Työn Valta oli Hämeenlinnassa ja Lahdessa vuosina 1945–1950 ilmestynyt kansandemokraattinen sanomalehti.
SKDL:n Etelä-Hämeen piirin äänenkannattajana toiminut Työn Valta ilmestyi aluksi Hämeenlinnassa, kunnes kesällä 1947 Lahteen perustettiin oma kirjapaino. Samalla aluksi kerran, vuonna 1946 kahdesti ja sittemmin kolmesti viikossa ilmestynyt lehti muutettiin kuusipäiväiseksi. Taloudellisten vaikeuksien takia se supistui jo seuraavana vuonna viisipäiväiseksi ja vuonna 1949 jälleen kolmipäiväiseksi. Noin 5 000 kappaleen painoksena levinnyt lehti lopetettiin vuoden 1950 lopussa. Sen päätoimittajina työskentelivät Harald Toivola (1945–1946), Rudolf Parviainen (1946), Juho Mäkelä (1946–1947), Sulo Kivinen (1947–1949) ja Kauko Järvinen (1949–1950).
Tyyppi 42 -hävittäjä

| Type 42 |
| --- | --- |
 Tyypin 42 hävittäjä HMS Coventry.

Tekniset tiedot
Uppouma:  3 850 t (normaali) 4 350 t (kuormattu)
Pituus:  125 m
Leveys:  14 m
Syväys:  5,8 m
Koneteho:  2 x Olympus TM3B -kaasuturbiinia 50 000 hv 2 x Tyne RMIA -kaasuturbiinia 8 000 hv
Nopeus:  30/18 solmua
Miehistöä:  299-312
Aseistus
Meritorjunta:  1 x 4,5"/L55 Mk8 -tykki 1 x helikopteri 6 x 12,75" torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 x Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 1 x GWS30 Sea Dart -ilmatorjuntaohjusjärjestelmä
Tyyppi 42 oli sekä Britannian kuninkaallisessa laivastossa että Argentiinan laivastossa käytössä ollut ohjushävittäjäluokka. Luokka suunniteltiin 1960-luvun lopulla laivasto-osastojen ilmatorjuntaan ja kaikkiaan neljätoista alusta valmistettiin kolmena eri sarjana. Kuninkaallinen laivasto poisti viimeisen luokan aluksista palveluksesta kesäkuussa 2013 ja kuuden tyypin 45 -hävittäjän korvatessa alukset. Argentiinan laivasto osti kaksi alusta, jotka vastaavat sarjan yksi aluksia. Argentiinan laivaston aluksista toinen on edelleen palveluksessa.
Luokan alukset osallistuivat Falklandin sotaan, jossa niistä HMS Sheffield ja HMS Coventry upposivat.
Alukset

| Nimi> Batch 1 | Telakka> Batch 1 | Kölinlasku> Batch 1 | Vesille> Batch 1 | Valmis> Batch 1 | Kohtalo> Batch 1 | Batch 1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Sheffield | Vickers Armstrong, Barrow-in-Furness | 15. tammikuuta 1970 | 10. kesäkuuta 1971 | 16. helmikuuta 1975 | upotettu 10. toukokuuta 1982 Falklandin sodassa |  |
| HMS Birmingham | Cammell Laird, Birkenhead | 28. maaliskuuta 1972 | 30. heinäkuuta 1973 | 3. joulukuuta 1976 | palveluksesta 12. marraskuuta 1999 romutettavaksi 20. lokakuuta 2000 |  |
| HMS Cardiff | Vickers Armstrong | 6. marraskuuta 1972 | 22. helmikuuta 1974 | 24. syyskuuta 1979 | palveluksesta 14. heinäkuuta 2005 romutettu marraskuussa 2008 |  |
| HMS Coventry | Cammell Laird | 29. tammikuuta 1973 | 21. kesäkuuta 1974 | 20. lokakuuta 1978 | upotettu 26. toukokuuta 1982 Falklandin sodassa |  |
| HMS Newcastle | Swan Hunter, Tyne and Wear | 21. helmikuuta 1973 | 24. huhtikuuta 1975 | 23. maaliskuuta 1978 | palveluksesta 1. helmikuuta 2005 romutettu marraskuussa 2008 |  |
| HMS Glasgow | Swan Hunter | 16. huhtikuuta 1974 | 14. huhtikuuta 1976 | 24. toukokuuta 1979 | palveluksesta 1. helmikuuta 2005 romutettu joulukuussa 2008 |  |
Batch 2
| HMS Exeter | Swan Hunter | 22. heinäkuuta 1976 | 25. huhtikuuta 1978 | 19. syyskuuta 1980 | palveluksesta 27. toukokuuta 2009 romutettu syyskuussa 2011 |  |
| HMS Southampton | Vosper Thornycroft | 21. lokakuuta 1976 | 29. tammikuuta 1979 | 31. lokakuuta 1981 | palveluksesta 12. helmikuuta 2009 romutettu lokakuussa 2011 |  |
| HMS Nottingham | Vosper Thornycroft | 6. helmikuuta 1978 | 18. helmikuuta 1980 | 14. huhtikuuta 1983 | palveluksesta 11. helmikuuta 2010 romutettu lokakuussa 2011 |  |
| HMS Liverpool | Cammell Laird | 5. heinäkuuta 1978 | 25. syyskuuta 1980 | 9. heinäkuuta 1982 | palveluksesta 30. maaliskuuta 2012 odottaa romutusta |  |
Batch 3
| HMS Manchester | Vickers | 19. toukokuuta 1978 | 27. marraskuuta 1980 | 16. joulukuuta 1982 | palveluksesta 24. helmikuuta 2011 odottaa romutusta |  |
| HMS Gloucester | Vosper Thornycroft | 25. lokakuuta 1979 | 2. marraskuuta 1982 | 11. syyskuuta 1985 | palveluksesta 30. kesäkuuta 2011 odottaa romutusta |  |
| HMS York | Swan Hunter | 18. tammikuuta 1980 | 21. kesäkuuta 1982 | 9. elokuuta 1985 | palveluksesta 27. syyskuuta 2012 odottaa romutusta |  |
| HMS Edinburgh | Cammell Laird | 8. syyskuuta 1980 | 14. huhtikuuta 1983 | 17. joulukuuta 1985 | palveluksesta 6. kesäkuuta 2013 odottaa romutusta |  |
Typografia

Varhainen esimerkki typografisesta suunnittelusta. Sivu Francesco Colonnan Hypnerotomachia Poliphilista, jonka painoi Aldus Manutius Venetsiassa vuonna 1499.
Typografia (kreik. τύπος ’muoto’ + γραφή ’kirjoitus’) on tekstin ja kirjainten asettelua, jonka tarkoituksena on helpottaa viestin perillemenoa antamalla tekstille oikeanlainen visuaalinen muoto. Typografian tekijää sanotaan typografiksi ja erityisesti kirjainten suunnitteluun erikoistunutta sanotaan kirjainsuunnittelijaksi.
Typografiaan kuuluu muun muassa kirjaintyypin valinnat, kirjainkoko, tekstin väri, rivin pituus ja tasaus, riviväli, orpo- ja leskirivit, sanavälit, merkkivälit, palstavälit, sisennykset, otsikointityyli, anfangit ja tekstin korostukset. Myös typografisen merkistön käyttö (kuten oikeanlaisten numerojen ja murtolukujen, ligatuurien, lainausmerkkien tai viivojen valitseminen) kuuluu typografiaan.
Typografiaan voidaan lukea kuuluvaksi lisäksi kirjaintyyppien suunnittelu, joskin vain harvat typografit suunnittelevat kirjaintyyppejä. Laajasti ymmärrettynä typografiaan katsotaan kuuluvaksi myös painotuotteen paperin valinta.
Typografian historia > Typografian alusta keskiaikaan

Typografia kehittyi, kun ihmisten täytyi ilmaista asioita ilman satoja tai tuhansia merkkejä ja kuvia. 1 500 vuotta ennen ajanlaskun alkua foinikialaiset kehittivät aakkoston, joka sisälsi 20 merkkiä. Englannin kielen sana alphabet 'aakkosto' juontaa juurensa kreikan aakkoston kahden ensimmäisen kirjaimen alfan (α) ja beetan (β) nimestä. Vuonna 800 ennen ajanlaskun alkua kreikkalaiset olivat ottaneet käyttöön 20 kirjainta foinikialaisten aakkostosta sekä muokanneet kirjainten muotoa ja ääntämistä.
Italian niemimaalla ensin etruskit ja sittemmin roomalaiset ottivat käyttöön kreikkalaisten aakkoston, muuttivat kirjainten muotoa sekä lisäsivät kirjaimet G, Y ja Z. Pian nämä latinalaiset aakkoset levisivät Eurooppaan, Vähään-Aasiaan ja Pohjois-Afrikkaan.
150 vuotta ennen ajanlaskun alkua oli pergamentti korvannut papyruksen kirjoituspintana. Tämä mahdollisti kirjoitetun tiedon paremman säilymisen, sillä pergamenttiin voitiin kirjoittaa molemmille puolille ja asiakirja voitiin taittaa sen rikkoontumatta. Paperi kehitettiin noin vuonna 150 Kiinassa.
Ensimmäisellä vuosituhannella roomalaiset numerot, jotka olivat käytössä Euroopassa, sisälsivät seitsemän roomalaista merkkiä. Arabialaiset numerot kehitettiin Intiassa 1 500 – 2 000 vuotta sitten. Noin vuonna 1000 ne sekä paperinvalmistustaito levisivät Eurooppaan. Numeroiden käyttö omaksuttiin nopeasti kauppiaiden ja tiedemiesten keskuudessa, sillä ne mahdollistivat esimerkiksi desimaalien käytön.
Esi-seemiläinen kirjain.
Foinikialainen kirjain.
Rooman keisari Claudiuksen kirjainuudistuksen kirjaimia.
Numeron 2 kehitys intialaisista arabialaisiin.
Typografian historia > Kirjapainotaito

Vuonna 1436 Johann Gutenberg kehitti ensimmäisen kirjapainon, joka perustui viininteossa käytettyyn viininpuristimeen. Samalla hän kehitti musteen, joka oli tarpeeksi vahvaa kiinnittymään metalliin. Vuonna 1455 Gutenberg valmisti 42-rivisen Raamatun, joka oli ensimmäinen nykyaikainen painate. Gutenberg vaikutti gotiikan aikakaudella ja siksi hänen käyttämänsä maailman ensimmäiset metallikirjasimet perustuivatkin tuon aikakauden taivaita kohden kurottaviin korkeisiin ja tiheisiin, päistään murtuneisiin tekstuuran ja fraktuuran kirjoitusmuotoihin.
Saksassa gotiikan vaikutus jatkui pitkään, ja niinpä Suomessakin, joka oli sen voimakkaassa vaikutuspiirissä, painettiin pitkään fraktuurakirjasimilla. Muualla Euroopassa palattiin renessanssin hengessä antiikin henkevyyteen ja valoon. Niinpä tuon ajan huomattavin kirjainmuotoilija Claude Garamond leikkasi vuonna 1540 selvän ja tasapainoisen kirjasimen Garamondin, josta on tullut klassikko.
1500-luvun alussa Euroopassa oli tuhat kirjapainoa 240 kaupungissa.
Fraktuurakirjaimia kirjassa vuodelta 1598.
Fraktuurakirjaimia kyltissä.
Typografi Claude Garamond (1480–1561).
Garamond-kirjasin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Typografia Wikimedia Commonsissa
Typografia
| --- | --- |
Typografit ja kirjainmuotoilijat:   Jonathan Barnbrook  Saul Bass  Ed Benguiat  Morris Fuller Benton  Neville Brody  Frederic Goudy  Claude Garamond  Eric Gill  Tomi Haaparanta  Nicolas Jenson  Edward Johnston  Donald Knuth  Rudolf Koch  Sami Kortemäki  Zuzana Ličko  William Morris  Stanley Morison  Jan Tschichold  Carol Twombly  Wolfgang Weingart  Hermann Zapf  Gudrun Zapf-von Hesse 
Kirjaintyylit ja -lajit:   Anfangi  Antiikva  Arial  Baskerville  ITC New Baskerville  Calibri  Comic Sans  Egyptienne  Fraktuura  Garamond  Gill Sans  Helvetica  Palatino  Times Roman  Unsiaali  Verdana 
Merkit:   Alduksen lehti ❦  Asteriski *  Ät-merkki @  Englannin punta £  Ampersandi &  Jokerimerkki  Kappaleen merkki ¶  Luetelmamerkki  Luettelo matemaattisista merkeistä  Plus-miinusmerkki ±  Promille ‰  Prosentti %  Pykälämerkki §  Risti †  Ristikkomerkki #  Rub el Hizb ۞  Tekijänoikeusmerkki ©  Tilde ~  Valuuttamerkki ¤  Yläpuolinen indeksointipilkku 
Suuntaukset:   Amerikan uusi aalto  Dekonstruktivismi  Postmodernismi  Sveitsiläinen tyyli 
Muut aiheet:   Aakkoslaji  CamelCase  Glyyfi  Goottilaiset kirjaintyypit  Kapiteeli  Kirjain  Kirjaintyyppi  Kursiivi  Ligatuuri  Logo  Lorem ipsum  Orpo- ja leskirivit  Painokirjaimet  Sans-serif  Serif  TrueType  Web Open Font Format  X-korkeus  Yliviivaus  Ylleviivaus  Ylä- ja alaindeksi
Tyyppi ja token

Tyyppi on ontologiassa eräs olevan kategoria. Esimerkiksi ihminen on eräs olioiden tyyppi. Tyypin yksityistä esiintymää kutsutaan englanninkielisellä nimellä token.
Tyypin ja tokenin ero tehdään olioiden tai ilmiöiden yleisten tyyppiesiintymien (tyyppi) ja yksityisten, konkreettisten esiintymien (token) erottamiseksi. Esimerkiksi kysyttäessä, kuinka monta eri numeroa on lukujonossa 2200999, oikeita vastauksia on kaksi. Jos lasketaan merkkitokenit (merkkien esiintymät), eri numeroita on seitsemän. Jos lasketaan merkkityypit, oikea vastaus on kolme.
Tyypin ja tokenin erottelua on sovellettu useilla filosofian aloilla, muun muassa mielenfilosofiassa ja taiteenfilosofiassa. Mielenfilosofiassa erottelua on käytetty identiteettiteorian ja muiden fysikalististen tietoisuusteorioiden selventämisessä. Klassinen identiteettiteoria eli tyyppi-identiteettiteoria samastaa mielen tilojen tyypit neuraalisten tilojen tyyppeihin, eli jokainen mentaalinen ominaisuus on samalla jokin fysikaalinen ominaisuus, kun taas esiintymäidentiteettiteoria (esimerkiksi Donald Davidsonin anomaalinen monismi) katsoo, että jokainen mentaalinen ominaisuus toteutuu jossain fyysisessä oliossa.
Tyyppi–token-termiparin esitteli Charles S. Peirce vuonna 1906 (Prolegomena to an Apology for Pragmaticism). Vuonna 1908 hän siirtyi käyttämään seuraavia nimityksiä:
type ("tyyppi", "malli") → famisign ("tuttumerkki")
token ("näyte") → actisign ("läsnämerkki").
Aiheesta muualla

Bergman, Mats & Paavola, Sami (toim.): Type / token  Commens Dictionary of Peirce's Terms (englanniksi)
Wetzel, Linda: Types and Tokens The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Type (metaphysics)
Käännös suomeksi
Työ (1927–1930)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Työ oli Viipurissa vuosina 1927–1930 ilmestynyt kommunistinen sanomalehti.
Etelä-Karjalan kommunistien maakuntalehtenä ilmestyneen Työn sisältö oli paljolti sama kuin tamperelaisessa Työväen Lehdessä ja suuntauksen päälehdessä Työväenjärjestöjen Tiedonantajassa. Jälkimmäisen ollessa lakkautettuna se muutettiin päälehteä muistuttavaksi ja jaettiin sen tilaajille. Virallisina julkaisijoina toimivat yksityishenkilöt, joiden takana oli helsinkiläinen Oy Työ. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät Huvi Luotonen (1927), Martti Koivisto (1927) ja Aleksanteri Huhtala (1928–1930). Viranomaiset lakkauttivat Työn kesäkuussa 1930 yhdessä muiden äärivasemmiston lehtien kanssa.
Aiheesta muualla

Työ digitoituna kansalliskirjastossa
Antti Tyrväinen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ampumahiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ampumahiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten ampumahiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Squaw Valley | 20 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Hämeenlinna 1962 | 20 km |  |
|  Hopeaa | Seefeld 1963 | 20 km |  |
|  Pronssia | Elverum 1965 | 20 km |  |
Miesten ammunta
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1963 | vapaakiv. polviasento |  |
|  Pronssia | Oslo 1963 | vapaakiv. 3x40 ls |  |
Antti Eerikki Tyrväinen (5. marraskuuta 1933 Ylöjärvi – 13. lokakuuta 2013 Tampere) oli suomalainen ampumahiihtäjä, ampuja ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiahopeaa Squaw Valleyn kisoissa 1960 20 km:n matkalla. Innsbruckissa 1964 hän oli samalla matkalla 13:s. Sotilaspartiohiihtoa lukuun ottamatta Tyrväinen on ensimmäinen suomalainen ampumahiihdon olympiamitalisti.
Ammatiltaan Tyrväinen oli upseeri. Päällystöliitto valitsi hänet kolmasti vuoden urheilijaksi (1960, 1962 ja 1963). Opetusministeriö myönsi Tyrväiselle vuonna 2004 Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon.
Tyrväinen kuoli nopeasti edenneeseen sairauteen Tampereella 13. lokakuuta 2013. Hän oli kuollessaan 79-vuotias.
Saavutuksia

Ampumahiihto
Olympialaiset
Squaw Valley 1960: hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa
MM-kilpailut
Uumaja 1961: kultaa joukkuekilpailussa (epävirallinen laji), 5. sija henkilökohtaisessa kilpailussa
Hämeenlinna 1962: hopeaa henkilökohtaisessa ja joukkuekilpailussa (epävirallinen laji)
Seefeld 1963: hopeaa henkilökohtaisessa ja joukkuekilpailussa (epävirallinen laji)
Elverum 1965: pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa
Ammunta
EM-kilpailut
1963 Oslo vapaakivääri 300 m 3×40 laukausta pronssia, polviasennossa toinen
Aiheesta muualla

Antti Tyrväinen Bio, Stats and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)
Antti Tyrväisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Työnjako

Työnjako on yhteiskunnan organisoitumisen ulottuvuus, jossa eri ihmiset tekevät keskenään erilaisia töitä.
Hierarkkinen työnjako tarkoittaa töiden ja niiden tekijöiden asettamista järjestykseen arvon perusteella. Hierarkkisen työnjaon selitysten perusmallien mukaan hierarkiat johtuvat joko:
ihmisten välisistä eroista
tehtävien ja työsuoritusten välisistä eroista
työmarkkinoista, jossa ihmiset ja työ sopivat yhteen.
Tekninen työnjako on viety äärimmilleen taylorismissa ja se on ollut vallitseva työn organisoitumisen muoto 1900-luvun ajan. Teknisen työnjaon yleistymiseen on vaikuttanut sekä tekninen kehitys (liukuhihnatyö) että ideat kuten byrokraattinen organisaatiomalli. 1960- ja 1970-luvulta lähtien tekninen kehitys, robotiikka ja työvoimapula on toisaalta taas vähentäneet teknistä työnjakoa ja johtanut työn rikastamiseen. Uutta aikakautta kutsutaan post-fordismiksi.
Työ (1921)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Työ oli Viipurissa vuonna 1921 ilmestynyt Suomen sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti.
Lehti ilmestyi säännöllisesti vain neljän viikon ajan lokakuussa 1921. Sen päätoimittajina työskentelivät Viljo Nokireki (näytenumero), Matti Peräkylä ja S. Kutvonen. Kuudesti viikossa ilmestynyt Työ jäljitteli ulkoasultaan samannimistä vanhan työväenliikkeen lehteä. Lehtihanke osoittautui taloudellisesti täysin epäonnistuneeksi.
Aiheesta muualla

Työ digitoituna kansalliskirjastossa
Tyriksen seisake

Tyriksen seisake (lyh. Tys) oli seisake Rantaradalla. Se sijaitsi Solbergin kylässä Inkoon itälaidalla noin 11 kilometrin päässä Inkoon rautatieasemasta.
Seisake avattiin 15. helmikuuta 1945 Porkkalan vuokra-alueen takia. Se toimi useimpien Karjaalta tulleiden junien pääteasemana vuoteen 1956 asti. Vuonna 1950 seisakkeelle rakennettiin pieni toimistorakennus ja 90 metriä pitkä pistoraide, jonka jälkeen Tyriksestä tuli henkilöliikenteen seisake ja tavaraliikenteen vaihde. Tavaraliikenne lopetettiin kuitenkin jo 1. tammikuuta 1958.
Seisakkeen vieressä ollut tasoristeys korvattiin maantien ylikulkusillalla 1989. Tyriksen matkustajaliikenne lopetettiin 31. toukokuuta 1992 alkaen, ja seisake lakkautettiin virallisesti 1. tammikuuta 1993.
Aiheesta muualla

vaunut.org: Kuva Tyriksen seisakkeelta
| n k Perustiedot Wikidatassa: Tyriksen seisake (Q11898973)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rautatieasema
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kirkkonummi
Tuulomajoki

| Tuulomajoki |
| --- | --- |

Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Murmanskin alue
Piiri:  Kuolan piiri
Kunnat:  Kuolan piiri
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Tuulomajoen vesistö
Pinta-ala:  21 140 km² 
Pääuoman pituus:  360 km 
Pääuoman osuudet:  Tuulomajoki ←Luttojoki
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Ylä-Tuuloman tekojärvi
Laskupaikka:  Kuola, Kuolanvuono, Barentsinmeri
 :  68.8439°N, 32.9130°E
Esteet:  Ala-Tuuloman voimalaitos, Ylä-Tuuloman voimalaitos
Taajamat:  Murmaši, Kuola
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  48 m  mpy.
Laskukorkeus:  0 m  mpy.
Korkeusero:  48 m
Pituus:  64 km 
Kaltevuus:  0,75 m/km
Keskivirtaama:  241 m³/s (MQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Tuulomajoen vesistöalue keltaisella, keskellä Ylä-Tuuloman tekojärvi
Tuulomajoki (ven. Туло́ма, Tuloma, koltansaameksi Tuållâmjokk, pohjoissaameksi Doallánjohka) on Barentsinmereen laskeva joki Murmanskin alueen länsiosassa Venäjällä.
Joen kulku

Joki on 64 kilometriä pitkä . Se alkaa Ylä-Tuuloman tekojärvestä kapeana jokena, joka alkaa pian levenemään johtuen alajuoksulla sijaitsevasta voimalaitoksesta. Voimalan pato nostaa joen vedenpintaa niin paljon, että joen jokilaakso on täyttynyt ja muodostaa melko leveän ja suvantomaisen joen. Se virtaa näin lähes koko matkan koilliseen päin ja patoallas päättyy Murmašissa voimalaitokseen. Vesi putoaa siinä 18 metriä ja joki jatkaa sen jälkeen luonnontilaisena vielä 10 kilometriä Kuolan kaupunkiin. Täältä alkaa Kuolanvuono, joka aukeaa 50 kilometrin päässä Barentsinmereen.
Yläjuoksun erämaaosuus
Joen alajuoksua
Kaarisilta Kuolassa
Vesivoimalaitoksia

Tuulomajokeen on rakennettu kaksi vesivoimalaitosta. Ala-Tuuloman voimalaitos (kapasiteetti 57 megawattia) rakennettiin joen suulle Murmašiin 1930-luvulla. Sen putouskorkeus on 18 metriä, ja se on käytännössä padonnut koko Tuulomajoen yläpuolisen jokiosuuden yhdeksi 60 kilometriä pitkäksi tekoaltaaksi. Ylä-Tuuloman voimalaitos (268 megawattia) rakennettiin 1960-luvulla lähelle Nuorttijärven niskaa, jossa sijaitsee nykyään Ylä-Tuuloman taajama. Voimalan pudotuskorkeus on noin 60 metriä, ja sen yläpuolelle muodostuu Ylä-Tuuloman tekojärvi, joka nosti entisen Nuorttijärven vedenkorkeutta ja laajensi sen järvialaltaan pinta-alan kymmenkertaiseksi (745 neliökilometriä).
Ylä-Tuuloman tekojärvi
Ylä-Tuuloman tekojärvi
Ylä-Tuuloman voimalaitos
Ala-Tuuloman voimalaitos
Luontoarvoja

Tuulomajoki alkoi luonnontilaisena Nuorttijärvestä. Joen koko putouskorkeus luonnontilassa oli 48,3 metriä. Ennen voimalaitosrakentamista luonnontilainen joki oli hyvä lohijoki. Alajuoksulle rakennettu voimala lopetti lohen nousun yläjuoksulle kokonaan. Ala-Tuuloman voimalaitoksen yhteyteen on rakennettu kalatie, joka toimii hyvin. Sen sijaan Nuorttijärven niskalle rakennetun säännöstelypadon Borland-tyyppinen kalahissi on epäkunnossa, jolloin lohi ei nouse valuma-alueella tämän ylemmäksi. Pari kilometriä padon alapuolella Tuulomajokeen lounaasta yhtyvään Petsajokeen nousee merilohi puoliksi kuivuneeseen Patunankönkääseen louhitun kalatien kautta.
Tuulomajoen vesistö

Tuulomajoen valuma-alueen pinta-ala on 21 140 km² (tai 21 500  km² ). Valuma-alueen yläjuoksulta jää 3 285 km² (16 %) Suomen puolelle ja alajuoksulla 17 855 km² (84 %) Venäjän puolelle.
Tuulomajoen keskivirtaama on 241 m³/s (MQ). Valuma-alue voidaan jakaa neljään pieneen vesistöalueeseen: Luttojoen valuma-alueeseen, Nuorttijoen valuma-alueeseen (johon Jaurijoki yhtyy), Petsajoen valuma-alueeseen ja Ala-Tuulomajoen alueeseen. Luttojoen valuma-alueen keskivirtaama on ollut vuosina 1993–2000 22,3 m³/s. Luttojen muita tilastollisia arvoja samalta aikajaksolta ovat 348 m³/s (HQ), 219 m³/s (MHQ), 4,02 m³/s (MNQ) ja 1,76 m³/s (NQ). Joelle nousee toistuvasti kevättulva, joka ei kuitenkaan ole ihmisille vaarallinen. Muiden vesistöalueiden tietoja ei ole käytettävissä.
Huomioita

1 2  Pääuoman yhteispituus on mitattu venäjänkielisestä karttapalvelusta GeoMixer sen tarjoamalla mittaustyökalulla.
1 2  Tieto on luettu venäjänkielisestä wikipedian artikkelista ru:Тулома.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuulomajoki Wikimedia Commonsissa
Energiayhtiö TGC-1: Kolskij-haaraosasto (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi) (tgc1.ru)