stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aimé Césaire

| Aimé Césaire |
| --- | --- |
 Aimé Césaire vuonna 2003.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. kesäkuuta 1913 Basse-Pointe, Martinique
Kuollut: 17. huhtikuuta 2008 (94 vuotta) Fort-de-France, Martinique
Kansalaisuus:  ranskalainen
Ammatti:  kirjailija, runoilija
Puoliso:  Suzanne Roussi
Kirjailija
Äidinkieli: ranskan kieli
Kirjallinen suuntaus: Négritude
Esikoisteos:  Cahier d’un retour au pays natal (1939)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aimé-Fernand-David Césaire (26. kesäkuuta 1913 Basse-Pointe, Martinique – 17. huhtikuuta 2008 Fort-de-France, Martinique) oli afromartiniquelainen ranskalainen runoilija, kirjailija ja poliitikko.
Césaire syntyi Fort-de-Francessa Martiniquen saarella ja muutti vuonna 1931 Pariisiin kouluun.
Yhteiskunnallinen toiminta

Césaire oli yhdessä senegalilaisen Léopold Sédar Senghorin ja guayanalaisen Léon-Gontran Damasin kanssa luomassa värillisten ympäri maailmaa yhdistävää, kirjallisia ja poliittisia pyrkimyksiä ajavaa, négritude-aattetta.
Césaire meni vuonna 1937 naimisiin opiskelutoverinsa Suzanne Roussin kanssa. Pari muutti pienen poikansa kanssa Martiniquelle vuonna 1939. Césaire ystävystyi surrealistirunoilija André Bretonin kanssa, joka vietti tulevat sotavuodet hänen kotisaarellaan.
Césairen palattua kotisaarelle hänet nimitettiin 1945 Fort-de-Francen pormestariksi ja Ranskan kansalliskokouksen jäseneksi Ranskan kommunistipuolueen tuella[lähde? ]. Hän erosi 1956 kommunistipuolueesta ja perusti 1960 Martiniquelaisen edistyspuolueen (Parti Progressiste Martiniquais), PPM). Vuonna 2006 hän kieltäytyi tapaamasta Nicolas Sarkozya, koska Sarkozyn Union pour un Mouvement Populaire -puolue oli tukenut lakia, jonka mukaan Ranskan toiminta siirtomaa-aikana tulee esittää koulujen historianopetuksessa Ranskan kannalta myönteisessä valossa.
Kirjallinen toiminta

Césaire perusti 1932 Léopold Sédar Senghorin ja Léon Gontran Damas'n kanssa L'Étudiant noir -lehden, jossa hän käytti ensimmäisenä termiä négritude, joka korosti mustan identiteetin merkitystä. Hän oli myös Présence africaine -julkaisusarjan perustajia. Hän oli alun pitäenkin Senghoria ja Damas'ta radikaalimpi, mikä näkyi hänen merkittävimmästä runokokoelmastaan Cahier d'un retour au pays natal (1943). Sillä oli merkittävä vaikutus toisen maailmansodan jälkeisen sukupolven mustaan älymystöön kuvatessaan Martiniqueen kohdistuneista vääryyksisitä. Myöhemmin hän suuntautui surrealismiin. Hän kuvaa taistelua siirtomaavaltaa vastaan näytelmätrilogiassa Et les chiens se taisaient (1956), La tragédie du roi Christophe (1963) ja Une saison au Congo (1967).
Runokokoelmien ohella Césaire julkaisi muun muassa draamaa ja poliittisen teoksen Discours sur le colonialisme (1953).
Karin Tuominen on suomentanut Césairen runon "Synnyinseudulle paluun vihko" ("Cahier d'un retour au pays natal", 1939)
Runoteokset

Cahier d’un retour au pays natal, 1939
Armes miraculeuses, 1946
Soleil cou coupé, 1948
Corps perdu, 1950
Ferrements, 1960
Cadastre, 1961
Moi, laminaire, 1982
Aika (täsmennyssivu)

Aika voi viitata johonkin seuraavista:
aika, fysiikan suure ja filosofinen käsite
Aika, suomalainen 1907–1922 ilmestynyt kulttuurilehti
Aika, suomalainen 1970–1972 ilmestynyt aikakauslehti, nykyisen Kanava-lehden edeltäjä
Aika, Kanadan Sointulassa ilmestynyt lehti
Aika, porilainen rockyhtye
Aika, Aki Sirkesalon albumi
Neiti Aika, täsmällisen kellonajan ilmoituspalvelu Suomessa
Aikakone-yhtyeen vuosina 2001-2003 käyttämä nimi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Aika”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aleksandr Dolgušin

| Mitalit> Maa:  Neuvostoliitto.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Neuvostoliitto.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Neuvostoliitto.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:  Neuvostoliitto> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | München 1972 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | México 1968 | joukkuekilpailu |  |
Aleksandr Ivanovitš Dolgušin (ven. Александр Иванович Долгушин; 7. maaliskuuta 1946 Moskova – 17. huhtikuuta 2006 Moskova) oli Neuvostoliittoa edustanut vesipalloilija. Hän kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä ja oli lisäksi mukana saamassa hopeaa vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa. Hän kilpaili vielä vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa, mutta jäi joukkueineen kahdeksannelle sijalle.
Dolgušin oli mukana voittamassa lajinsa maailmanmestaruutta vuonna 1975 ja voitti joukkueineen myös kaksi Euroopan-mestaruutta (1966, 1970).
Abja-Paluoja

| Abja-Paluoja |
| --- | --- |

 Abja-Paluoja
 Koordinaatit: 58°07′33″N, 25°21′31″E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Viljandimaa
Kunta:  Mulgin kunta
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  epäitsenäinen kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,49 km²
Väkiluku (2015):  1 061
 – Väestötiheys:  236 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.abja.ee (viroksi), (englanniksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Abja-Paluoja (saks. Abia-Palloja) on epäitsenäinen kaupunki ja entinen kaupunki Virossa, Viljandimaan maakunnassa, Mulgin kunnassa. Se on kunnan ja koko Mulgimaan keskuspaikka. Abja-Paluojan pinta-ala on 4,49 km². Sen väkiluku oli vuoden 2015 alussa 1 061.
Historiaa

Abja-Paluojan kaupunki yhdistyi Abjan kuntaan 11.6.1998 muodostaen uuden Abjan kunnan. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Abjan, Karksin ja Hallisten kunnat sekä Mõisakülan kaupunki yhdistyivät 24.10.2017 muodostaen uuden Mulgin kunnan.
Väestö

Vuonna 2011 Abja-Paluojan epäitsenäisessä kaupungissa oli 1 084 asukasta, joista 1 023 (94,4 %) oli virolaisia, 33 (3,0 %) venäläisiä ja 27 (2,5 %) muita kansallisuuksia.
Kuuluisia abjapaluojalaisia

Toomas Hendrik Ilves, Viron presidentti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abja-Paluoja Wikimedia Commonsissa
Aino Mantsas

| Aino Mantsas |
| --- | --- |
 Mantsas vuonna 1942. Kuva: Pauli Jänis.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. marraskuuta 1922 Helsinki, Suomi
Kuollut: 24. tammikuuta 1979 (56 vuotta) Helsinki, Suomi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Matti Kassila
Lapset:  Taavi Kassila
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Aino Mantsas (oik. Aino Kassila, o.s. Mantsas; 29. marraskuuta 1922 Helsinki – 24. tammikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli muun muassa Helsingin Kansanteatterissa sekä teki mieleenpainuvat sivuroolit Komisario Palmu -elokuvissa. Hän oli vuodesta 1948 naimisissa ohjaaja Matti Kassilan kanssa. Liitosta syntyi neljä lasta, joista tunnetuin lienee ohjaaja Taavi Kassila. Mantsas asetti perheensä usein ammattilaisuransa edelle.
Ura

Mantsas aloitti näyttelijänuransa Kuopion ja Lahden teattereissa, joista hän siirtyi Helsingin Kansanteatteriin. Kansanteatterissa Mantsaksen suuriin rooleihin kuului muun muassa nimiosa Jean-Paul Sartren näytelmässä Kunniallinen portto syksyllä 1948. Hänen teatteriuransa kääntyi laskuun Glory Leppäsen johtajakaudella. Naiset riitaantuivat heti Leppäsen aloitettua johtajantyönsä. Mantsas sai ainoastaan pieniä rooleja ja lopulta sanoi itsensä irti. 1950-luvun puolessa välissä hän oli kiinnitettynä Porin Teatteriin, jonka johtajana Matti Kassila tuolloin toimi. Porissa Mantsas näytteli muun muassa nimiosan Jean Anouilh’n näytelmässä Antigone. Porista Mantsas palasi melko pian puolisonsa mukana Helsinkiin. Mantsas näytteli kaikkiaan yhdeksässä elokuvassa, tunnetuimpia lienevät hänen roolinsa kolmessa mustavalkoisessa Komisario Palmu -elokuvassa 1960-luvun alussa. Mantsaksen elokuvatöihin kuuluvat niin ikään sivuosat Kassilan ohjaamissa klassikkoelokuvissa Radio tekee murron, Hilmanpäivät sekä Syntipukki. Hän suunnitteli myös puvustuksia ja lavastuksia muutamiin elokuviin.
Kuolema

Sairastuttuaan rintasyöpään Mantsas kieltäytyi leikkauksesta ja päätti turvautua luontaishoitoihin. Hän ei halunnut viettää viimeisiä hetkiään sairaalassa ja kuoli kotonaan 24. tammikuuta 1979. Hän kieltäytyi hautauksesta ja muistotilaisuudesta, joihin hänen poikansa saivat hänet kuitenkin suostuteltua. Hänen tuhkansa siroteltiin niin sanottuun ”muistojen puistoon”. Kirjassaan Mustaa ja valkoista Matti Kassila luonnehtii Aino Mantsasta ”lahjakkaaksi, poikkeukselliseksi ihmiseksi, jonka oli vaikea sopeutua ympäröivään maailmaan.” Taiteellisen rehellisyyden suhteen Mantsas oli ehdottoman tinkimätön.
Mantsas on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Aiheesta muualla

Aino Mantsas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Aijā

|  Aijā |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Sudden Lights
Levy-yhtiö:  Omakustanne
Kesto:  3:01
Julkaistu:  27. tammikuuta 2023
Säveltäjä(t):  Andrejs Reinis Zitmanis Kārlis Matīss Zitmanis Kārlis Vārtiņš Mārtiņš Matīss Zemītis
Euroviisutiedot
Vuosi:  2023
Maa:  Latvia
Kieli:  englanti, latvia
Sijoitus semifinaalissa:  11.
Pisteet semifinaalissa:  34
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
Aikajärjestys
 ◄ ”Eat Your Salad” (2022) 
 ”Hollow” (2024) ► 
Aijā (suom. Tule, jo) on latvialaisen indie rock -yhtyeen Sudden Lightsin kappale. Yhtye edusti Latviaa Eurovision laulukilpailussa 2023 Liverpoolissa voitettuaan Latvian euroviisukarsinnan Supernova 2023. Kappale kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui yhdenneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Aleksandr Doluhanjan

Aleksandr Pavlovitš Doluhanjan (ven. Александр Павлович Долуханян; 1. kesäkuuta 1910 Tbilisi – 15. tammikuuta 1968) oli neuvostoliittolainen pianisti, säveltäjä ja shakinpelaaja.
Doluhanjan syntyi juristin ja pianistin perheeseen. Ensimmäisen sävellyksensä hän teki 5-vuotiaana. Hän valmistui Tbilisin konservatorion pianoluokalta vuonna 1928 ja opiskeli myöhemmin Leningradin sekä Moskovan konservatorioissa. 1930-luvulla Doluhanjan osallistui shakkiturnauksiin, ja kahdesti (1938, 1939) hän oli Armenian sosialistisen neuvostotasavallan shakkimestari. Vuosina 1937–1939 Doluhanjan työskenteli Jerevanin konservatorion pianonsoiton opettajana ja kamariyhtyeen johtajana. Samanaikaisesti hän esiintyi filharmonisen orkesterin solistina.
Toisessa maailmansodassa Doluhanjan soitti etulinjan konserttiprikaateissa. Sodan jälkeen hän työskenteli pianistina ja säveltäjänä. Sävellystuotannossa pääpaino on lauluilla, joihin lukeutuvat isänmaalliset ja sotilaalliset laulut. Klassikon asemaan nousi "U nas v podrazdelenii". Doluhanjan sävelsi myös muun muassa konserton pianolle sekä operetin Konkurs krasoti. Hän sai vuonna 1958 Armenian sosialistisen neuvostotasavallan kunniataiteilijan arvon. Vuonna 1968 auto-onnettomuudessa kuollut Doluhanjan haudattiin Moskovan Novodevitšin hautausmaalle.
Albrunsola

| Albrunsola |
| --- | --- |
 Albrunsola. Italia vasemmalla, Sveitsi oikealla.
Korkeus:  2 409 m
Sijainti:  Piemonte, Italia / Valais, Sveitsi
Vuoristo:  Lepontiset Alpit
Koordinaatit:  46°22′17″N, 8°17′42″E
 Albrunsola
Albrunsola (saks. Albrunpass, ital. Passo d’Arbola tai Bocchetta d’Arbola) on alppisola, joka yhdistää Italian ja Sveitsin. Tarkemmin sanottuna se yhdistää Sveitsin Valais’n kantonissa sijaitsevan Binnin kunnan Italian Piemontessa sijaitsevaan Bacenon kuntaan. Sen korkein kohta on 2 409 metrin korkeudessa meren pinnasta. Solassa ei ole tietä.
Albrunin sola sijaitsee Lepontisilla Alpeilla Simplonsolan ja Sankt Gotthardin solan välillä.
Aiheesta muualla

il passo d'Arbola o Albrunpas Viestoriche.net. Viitattu 8.7.2018 (italiaksi) . Kuvia.
Albrunpass Images, Stock Photos & Vectors Shutterstock. Viitattu 8.7.2018. Kuvia.
Ablaatio

Jäätikkö abloituu.
Ablaatio tarkoittaa jonkin materiaalin haihtumista tai sulamista. Termiä käytetään etenkin glasiologiassa, avaruustutkimuksessa, fysiikassa ja lääketieteessä.
Glasiologia ja geomorfologia

Glasiologiassa seurataan jäätiköiden ablaatiota eli sitä, kuinka jää sulaa ja haihtuu jäätiköiltä. Viime aikoina kiihtynyt ablaatio on huolestuttanut tutkijoita. Geomorfologiassa ablaatiomoreeniksi eli pintamoreeniksi nimitetään jäätikön sulaessa sen pinnalle rikastunutta, löyhää ja raekoostumukseltaan vaihtelevaa moreeniainesta.
Avaruustutkimus

Avaruustutkimuksessa pyritään estämään eri aineiden ablaatio, kun ne palaavat Maan ilmakehään. Tämä on elintärkeää esimerkiksi astronauteille, jottei heidän sukkulansa tuhoutuisi matkalla.
Lääketiede

Ablaatiolla tarkoitetaan lääketieteessä kudoksen poistamista tai tuhoamista niin, että tuhottu kudos jää elimistöön. Tällöin sen poistaa immuunipuolustus. Esimerkkinä ablaatiosta lääketieteen saralla käytetään yleisesti katetriablaatiota, jossa kudosta tuhotaan joko kryostaatin avulla jäädyttämällä tai hehkuvan kuuman vastuslangan avulla. Tätä operaatiota käytetään muun muassa sydämen ylimääräisten johtoratojen katkaisuun ja vuotavan maha- tai pohjukaissuolihaavan kauterisaatioon.
Biologia

Biologiassa ablaatiota tarkastellaan solutasolla. Kun jokin solu sulkee jonkin geenin, kyseessä on ablaatio.
Käännös suomeksi
Aika (aikakauslehti)

Aika oli Helsingissä 1907–1922 ilmestynyt kulttuurialan aikakauslehti. Sen päätoimittajana toimi Gunnar Suolahti 1907–1912 ja V. A. Koskenniemi 1913–1922. Aika yhdistyi Valvojan kanssa ja ne ilmestyivät vuoden 1923 alusta lähtien Valvoja-Aika-nimisenä aikakauslehtenä. Vuodesta 1944 lähtien lehden nimenä oli taas Valvoja.
Vuonna 1904 perustetusta Raatajasta kehittynyt Aika puhutteli nuoria ihmisiä ja oli vanhasuomalaisuuden kirjallinen suunnannäyttäjä. Aika kilpaili liberaalin nuorsuomalaista ajattelua edustaneen Valvojan kanssa aikakauden vilkkaassa kulttuurielämässä. Suomen itsenäisyyden ajan myötä vanha puoluejako siirtyi menneeksi tapahtumaksi, jolloin molemmat aikakauslehdet voitiin yhdistää uudeksi julkaisuksi, josta kehittyi edeltäjiään akateemisempien ajatusten levittäjä.
Kun Valvoja myöhemmin yhdistyi Suomalaisen Suomen kanssa, oli lehden nimenä vuosina 1970–1972 jälleen Aika, mutta vuonna 1973 sen nimeksi tuli Kanava.
Alarik Tawaststjerna

Alarik Axel Tawaststjerna (12. joulukuuta 1873 Helsinki – 2. kesäkuuta 1922 Kauniainen) oli suomalainen arkkitehti.
Tawaststjernan vanhemmat olivat kenraalimajuri Frithiof Alarik Tawaststjerna (1824–1896) ja Josefina Maria Laurell (1838–1904). Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1892 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1897 ja filosofian maisteriksi 1900. Arkkitehdiksi Tawaststjerna valmistui Polyteknillisestä opistosta 1903.
Tawaststjerna oli muinaistieteellisen toimikunnan amanuenssina ja arkkitehtina 1911–1922. Hän toimi myös praktisoivana arkkitehtina Helsingissä ja oli Arkkitehti-lehden päätoimittajana 1917–1919.
Alarik Tawaststjerna oli naimisissa vuodesta 1903 filosofian maisteri Svea Ingmanin kanssa.
Rakennuksia

Villa Reire, Pohjoinen Suotie 3, Kauniainen 1910, yhdessä Werner von Hausenin kanssa
Jollas-Östergårdin päärakennus. Poikasaartentie, Laajasalo, Helsinki 1919
Kirjallista tuotantoa

Kansanomaisia rakennustapoja ja koristemuotoja Karjalasta kahden puolen rajaa ; keränneet Uno Ullberg, Alarik Tavaststjerna, Jalmari Kekkonen ; selittävän tekstin kirjoittanut ja keräilytyön painokuntoon järjestänyt Jalmari Kekkonen. Suomen muinaismuistoyhdistys, Helsinki 1929
Ajatusrikoksia – kierrätysmateriaalia 2001–2007

| Ajatusrikoksia Steen1 |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 2001–2007
 Julkaistu: 18. heinäkuuta 2007
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: rap
 Kesto: 78.41
 Levy-yhtiö: Monsp Records
Seppo Lampelan muut julkaisut
| Valkoinen jänis 2007 | Ajatusrikoksia 2007 | Runoja kontrollihuoneesta 2009 |
Ajatusrikoksia – kierrätysmateriaalia 2001–2007 on rap-artisti Seppo Lampelan Steen1-nimellä julkaisema kokoelmalevy. Albumi on koottu Steenin kahdesta EP:stä, singleistä sekä Steen1:n vierailuista muiden artistien levyiltä. Kappale ”Terapiaa” on samplattu Ice Cuben kappaleesta ”Ghetto Vet”. Albumin julkaisi Monsp Records heinäkuussa 2007.
Kappaleet

Teille kaikille – 4.04 (mukana Julma-Henri) (biitti Puukko-Allu)
Marssi – 3.49 (mukana Iso H & Redrama)
Sydän – 3.39
Ajat on kovat – 7.21 (mukana Diami, Asa, Jontti & Shaka, Ville Kalliosta, Pyhimys, Heikki Kuula, Pikkupiru & Akli Käärme)
Bängeri – 4.50 (mukana Ville Kalliosta, Syöpä & Sampsa Nuotio)
Stikkaa lamppuun eldis – 4.23 (mukana Ville Kalliosta & Sampsa Nuotio)
Ilmestyskirja – 3.03
Tästä sä flippaat – 2.28
Varoitus – 4.54 (mukana Jontti)
Terapiaa – 2.37
Things Crumble (Taipan Circle) – 4.15
Ei ruokaa, ei aseita – 4.17 (mukana Akli Käärme)
Valkoinen jänis – 3.38
Samaa uudestaan – 3.15 (mukana Saimaa)
Se tunne, jolla ei ole nimeä – 3.36
Yhtenä iltana humalassa – 4.13 (mukana Illi)
Ladiladidida (Taipan Circle) – 3.56
Katkase sähköt – 2.17 (biitti DJPP)
Viimeinen hidas – 4.12 (mukana Kaucas)
Iltasatu – 4.03
Arvostelut

Desibeli.net:
Noise.fi:
Rumba: ristiriitainen
Tuoreet Platat:
Akseli Hemminki

Akseli Hemminki (s. 27. heinäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen syöpätautien ja sädehoidon erikoislääkäri, professori ja bioalan yrittäjä.
Koulutus

Akseli Hemminki valmistui 17-vuotiaana kuuden laudaturin ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta. Reserviupseerikoulun pioneerilinjan käytyään hän valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi vuonna 1994 ja lisensiaatiksi 1999. Opiskelun ohessa tehty väitöskirja hyväksyttiin kunniamaininnalla jo vuotta aiemmin ja se valittiin tiedekunnan parhaaksi. Syöpäbiologian dosentiksi Hemminki nimitettiin 2002 ja 2007 hän valmistui syöpätautien ja sädehoidon erikoislääkäriksi.
Tutkimus ja ura

Akseli Hemminki vietti vuodet 2000–2002 University of Alabama at Birminghamissa ensin post doc -tutkijana ja sitten apulaisprofessorina erityisaiheenaan translationaalinen eli kliinisiin sovelluksiin tähtäävä syövän geeniterapia. Palattuaan Helsinkiin hän perusti Cancer Gene Therapy Group tutkimusryhmän ja vuodet 2007–2013 hän toimi K. Albin Johansson tutkimusprofessorina. Hemminki nimitettiin Jane ja Aatos Erkon säätiön rahoittamaan viisivuotiseen syöpätautien professorin tehtävään 1. helmikuuta 2015 alkaen. Heinäkuusta 2017 Hemminki on toiminut Helsingin Yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan syöpätautien professorina.
Tutkimustyönsä ohella Hemminki on toiminut yleislääkärinä 1998–1999, sairaalalääkärinä 2003–2007 ja erikoislääkärinä tai osastonylilääkärinä 2007 alkaen HUS:ssa ja Docrates-sairaalassa.
Hemmingin tutkimus on keskittynyt syövän immunoterapiaan ja erityisesti onkolyyttisiin viruksiin, joita tutkimusryhmä on muokannut tavoitteenaan kehittää niistä uusi lääke syöpätauteihin joihin ei tällä hetkellä ole tarjolla parantavaa hoitoa. Ryhmän keskeinen havainto liittyi virusten kykyyn herättää immuunivaste kasvainta kohtaan, ja sittemmin viruksia on muokattu tavoitteena syövän T-soluterapian mahdollistaminen yleisten kiinteiden kasvaimien hoidossa. 
Kliinisten tutkimusten pystyttämiseksi Hemminki on perustanut kaksi bioalan yritystä: 2008 Oncos Therapeutics (nykyään Targovax ASA) ja 2013 TILT Biotherapeutics. Oncos teki Pohjois-Euroopan ensimmäisen kliinisen tutkimuksen onkolyyttisellä viruksella, ja yhdistyi myöhemmin norjalaisen Targovax-bioteknologiayrityksen kanssa. Kumpikin yritys on selvittänyt start up -vaiheen ja stabiloitunut nuoreksi kasvuyritykseksi. Hemmingin suunnittelemilla syöpälääkkeillä on hoidettu yli 300 syöpäpotilasta.
Albrekt Rohkea

Albrekt Rohkea, tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva.
Albrekt Rohkea (saks. Albrecht der Beherzte, myös Albrekt Animosus; 27. tai 31. heinäkuuta 1443 Grimma – 12. syyskuuta 1500 Emden) oli Meissenin rajakreivi (nimellä Albrekt III) ja Saksin herttua vuosina 1485–1500. Hänestä polveutuu Wettinin hallitsijasuvun albertilainen haara.
Albrekt oli Saksin vaaliruhtinaan Fredrik II:n nuorempi poika. Hän oli lapsena vuonna 1455 yhdessä veljensä Ernstin kanssa niin sanotun ”Saksin prinssiryöstön” (Prinzenraub) uhreina. Fredrik II:n kuoltua vuonna 1464 Ernst ja Albrekt hallitsivat valtakuntaa yhdessä, mutta Ernst sai vanhempana vaaliruhtinaan arvon. Perittyään pojattomana kuolleelta sedältään Thüringenin alueen vuonna 1485 veljekset jakoivat valtakunnan niin sanotussa Leipzigin jaossa, jossa Albrektille jäi Wettinien historiallinen läänitys Meissenin rajakreivikunta. Jaon seurauksena Albrektista sai alkunsa Wettinien albertilainen haara ja Ernstistä ernestiläinen haara.
Albrekt toimi myöhemmin useilla sotaretkillä keisarillisten joukkojen päällikkönä ja sai Pyhän saksalais-roomalaisen kerisarikunnan marsalkan arvon. Hän toimi vuosina 1488–1493 Alankomaiden käskynhaltijana ja sai vuonna 1498 perinnöllisen Friisinmaan käskynhaltijan viran.
Albrektin puolisona oli vuodesta 1464 Böömin kuninkaan Georg Podiebradin tytär Zedena. Heidän pojistaan Yrjö Parrakas ja Henrik Hurskas olivat molemmat myöhemmin Saksin herttuoina. Albrekt pyrki huonolla menestyksellä Böömin kuninkaaksi appensa kuoltua vuonna 1471.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albrekt Rohkea Wikimedia Commonsissa
Albrekt Karhu

Piirros Albrekt Karhun sinetistä.
Albrekt I Karhu (saks. Albrecht der Bär; noin 1100 – 18. marraskuuta 1170) oli Brandenburgin rajakreivikunnan perustaja ja ensimmäinen rajakreivi. Yhtenä keskeisistä henkilöistä hän johti 1100-luvulla saksalaisen asutuksen levittämistä itään (ostsiedlung).
Albrekt Karhun isä oli Askania-sukuinen Ballenstedtin kreivi Otto Rikas, jonka maat Harzvuorten ja Elbejoen välissä hän peri vuonna 1123. Albrekt tuki Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisaria Lothar III:ta tämän sotaretkellä Italiassa vuonna 1132. Kiitoksena tästä keisari antoi hänelle vuonna 1134 Elben itäpuolella sijainneen Nordmarkin rajakreivikunnan. Albrekt laajensi uutta valtakuntaansa osallistumalla useisiin sotaretkiin slaavilaisia vendiheimoja vastaan. Hän teki Havellandin aluetta hallinneen hevellien ruhtinas Pribislavin kanssa sopimuksen, jonka nojalla hän peri Pribislavin valtakunnan tämän kuoltua vuonna 1150. Albrekt alkoi tämän jälkeen käyttää arvonimeä Brandenburgin rajakreivi. Hän jatkoi valloitussotaa vendejä vastaan ja levitti samalla saksalaista asutusta itään houkuttelemalla alueelle uudisasukkaita Friisinmaalta ja Saksista. Myös premonstratenssit ja sisterssiläiset osallistuivat uudismaiden raivaukseen. Albrekt perusti Havelbergin ja Brandenburgin hiippakunnat edistääkseen vendien käännyttämistä kristinuskoon.
Keisari Konrad III antoi vuonna 1138 Albrekt Karhulle Henrik Ylpeältä riistämänsä Saksin herttuakunnan, mutta Albrekt onnistui pitämään sitä hallussaan vain hetken ennen kuin Henrik valloitti pääosan siitä takaisin. Albrekt luopui vaateestaan Saksin herttuakuntaan vuonna 1142, jolloin se annettiin Henrik Ylpeän pojalle Henrik Leijonalle. Äitinsä Eilikan kuoltua samana vuonna Albrekt peri hänen kauttaan osan Billung-suvun maista Saksissa, mutta ei saanut herttuan arvoa. Albrekt oli tämän jälkeen yksi Henrik Leijonan päävastustajista, joskin liittoutui hetkellisesti tämän kanssa slaaviheimojen vastaisilla sotaretkillä.
Albrekt Karhun vanhin poika Otto I peri isänsä kuoltua Brandenburgin rajakreivin arvon. Nuorempi poika Bernhard sai myöhemmin Henrik Leijonalta riistetyn Saksin herttuan arvon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albrekt Karhu Wikimedia Commonsissa
Alisa Kettunen

Alisa Kettunen (s. 5. helmikuuta 2001) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Naisten Salibandyliigassa Porvoon Salibandyseuran joukkueessa kaudesta 2017–2018 alkaen. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuonna 2021 ja saavuttanut SM-hopeaa vuonna 2019. Hän on pelannut liigan runkosarjassa 89 ottelua, joissa hän on tehnyt 23 maalia ja saanut 17 syöttöpistettä. Pudotuspelejä hänellä on ennen kauden 2021–2022 loppuottelusarjaa 37, ja niissä hän on tehnyt seitsemän maalia ja saanut kuusi syöttöpistettä.