stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amoksisilliini

| --- | --- |


Amoksisilliini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
7-[2-amino-2-(4-hydroksifenyyli)-asetyyli]amino-3,3-dimetyyli-6-okso-2-tia-5-atsabisyklo[3.2.0]heptaani-4-karboksyylihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 26787-78-0
ATC-koodi: J01CA04
PubChem CID: 33613
DrugBank: APRD00248
Kemialliset tiedot
Kaava: C16H19N3O5S 
Moolimassa: 365,4 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 95 % oraalisesti
Metabolia: vähemmän kuin 30 % biotransformoituu maksassa
Puoliintumisaika: 61,3 minuuttia
Ekskreetio: renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  A(AU) 
Reseptiluokitus:  POM (UK)  
Antotapa: Oraalinen, intravenoosinen
Amoxin 500 mg -lääkepakkaus
Amoksisilliini on beetalaktaami­ryhmään kuuluva antibiootti, joka luokitellaan penisilliinin puolisynteettisiin johdannaisiin aminopenisilliineihin. Amoksisilliinin teho perustuu muiden beetalaktaamien tavoin bakteerin soluseinän rakentamisessa tarvittavan peptidoglykaanin synteesin estoon. Amoksisilliinin kemiallinen kaava on C16H19N3O5S, moolimassa 365,4 g/mol ja CAS-numero 26787-78-0.
Käyttö

Amoksisilliinia käytetään penisilliinin tavoin hoitamaan monien grampositiivisten bakteerien aiheuttamia infektioita. Se tehoaa lisäksi penisilliiniä paremmin gramnegatiivisia sauvabakteereita kuten Haemophilus influenzaeta vastaan. Amoksisilliini on yleensä tehokas myös Salmonella-, Shigella-, E. coli- ja Listeria-bakteereihin. Amoksisilliinia valmistetaan myös yhdistettynä beetalaktamaasientsyymin estäjään klavulaanihappoon, jolloin yhdistelmävalmisteen vaikutuskirjo on laajempi.
Amoksisilliinilla hoidetaan muun muassa välikorvantulehdusta, poskiontelontulehdusta, keuhkoputkentulehdusta, virtsatieinfektioita ja joitakin sukupuolitauteja.
Amoksisilliinille resistentit bakteerit

Staphylococcus aureus- ja Moraxella catarrhalis -kannoista yli 90 % on resistenttejä, n. kolmannes Shigella-kannoista, 20 % H. Influenzae -kannoista, 25 % virtsan E. coli -kannoista ja suuri osa ulkomaista alkuperää olevista salmonelloista. Luonnostaan resistenttejä ovat Bacteroides fragilis, klebsiellat, indolipositiiviset proteukset, Serratia, Citrobacter ja Pseudomonas.
Haittavaikutukset

Yleisimmät amoksisilliinin aiheuttamat haittavaikutukset ovat ihottuma, ripuli, pahoinvointi ja vatsakivut. Lääkkeellä hoidetuista henkilöistä 1–4 prosenttia saa allergisen reaktion, joka voi ilmetä kutinana, nokkosrokkona tai angioödeemana. Harvinaisia haittavaikutuksia ovat luuydinlama, anafylaktinen reaktio ja maksa- tai munuaisvauriot.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Terveysportti, metatesaurus: Amoksisilliini
Human Metabolome Database (HMDB): Amoxicillin (englanniksi)
KEGG: Amoxicillin (englanniksi)
ChemBlink: Amoxicillin (englanniksi)
Mihail Aizenberg

Mihail Aizenberg vuonna 2012.
Mihail Natanovitš Aizenberg (ven. Михаил Натанович Айзенберг); (23. kesäkuuta 1948 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen runoilija ja esseisti.
Suku ja koulutus

Mihail Aizenberg valmistui Moskovan arkkitehtuuri-instituutista ja työskenteli arkkitehtina ja restauroijana. Hän työskenteli opettajana Venäjän valtion humanistisen yliopiston Nykytaiteen koulussa, jossa hän johti O.G.I. runokirjasarja projektia, joka oli yksi runonjulkaisun pääprojekteista vuosina 1990–2000.
Kirjallinen ura

Aizenbergin teoksia on julkaistu 1970-luvulta lähtien ulkomailla ja Venäjällä vuodesta 1989 alkaen. Hän on kirjoittanut kymmenen runokirjaa ja neljä esseekirjaa. Hän on voittanut arvostetun Andrei Belyi -palkinnon vuonna 2003, Znamia (ven. Знамя) -lehden palkinnon, Strelets (ven. Стрелец) -lehden palkinnon, Novyi mir -kirjallisuuslehden Antologia-runopalkinnon vuonna 2008 ja 'Moskovan tili'/kreivipalkinto (ven. Московский счёт) palkinnon vuonna 2017 parhaasta vuonna 2016 julkaistusta runoteoksesta.
Aizenbergin artikkelit venäläisen runouden avainhenkilöistä 1900-luvun jälkipuoliskolla (Joseph Brodsky, Vsevolod Nekrasov ja Jevgeni Haritonov) ovat merkittäviä analyysitarkkuutensa ansiosta ja sekä halusta sovittaa yksittäiset kirjailijat kulttuurikentän laajaan kontekstiin.
Hänen runokokoelmansa V Meter ot Nas (ven. В метре от нас, Metrin päässä meistä) julkaistiin vuonna 2004. Aizenberg osallistui ja kirjoitti johdannon antologiaan Out the Grip of Strange Thoughts vuonna 1999 ja on julkaissut valikoiman runoja Say Thank You vuonna 2007.
Aizenbergin runoja on käännetty englanniksi, ranskaksi, saksaksi, ruotsiksi, italiaksi, puolaksi ja slovakiksi; artikkeleita ja esseitä on käännetty englanniksi, saksaksi, italiaksi, ranskaksi, puolaksi ja latviaksi. Aizenberg asuu ja työskentelee Moskovassa. Hän on maineensa vakiinnuttanut merkittävä venäläinen nykyrunoilija.
Maaliskuussa 2014 hän ilmaisi useiden muiden tieteen ja kulttuurin toimijoiden kanssa erimielisyytensä Venäjän viranomaisten Krimin politiikkaan,
Teoksia

'Runoja' (Стихи), 1993
'Alueen välimerkit': Runoja (Пунктуация местности: Стихи), 1995
Alternative Chronicles of Russian Poetry: Essays by Mikhail Aizenberg (Russian Studies in Literature, Vol. 32, NO 2). Toimittaja ja esipuhe Michael Makin. University of Michigan, USA,1996
'Katsaus freelance-taiteilijaan': Artikkeli (Взгляд на свободного художника: Статьи), 1997
'Punaisen portin tuolla puolen': Runoja 1997-1999 (За Красными воротами: Стихи 1997—1999 гг.), 2000
'Muut ja entiset asiat' (Другие и прежние вещи), 2000
'Metrin päässä meistä' (В метре от нас), 2004
'Perusteltu läsnäolo': Artikkeli (Оправданное присутствие: Статьи), 2005
'Ohjaustulosteet' (Контрольные отпечатки), 2007
'Hajallaan oleva massa' (Рассеянная масса), 2008
'Kesäaika' (Переход на летнее время), 2008
'Sano talvi' (Скажешь зима), 2017
'Katso muurahaisia' (Посмотри на муравьев), 2020
Time Machine. Roman Diary -essee, Znamia-lehti 2009, Nro 4
Mistakes in the Travel Guide, 2013
Rome Coincided with Our Perception of Rome, toim. Claudia Scandura, 2010
Kirjallisuutta

Goralik, Linor. Частные лица: биографии поэтов, рассказанные ими самими. (Yksilöt: Runoilijoiden elämäkerrat itsensä kertomina). Moskova: Новое издательство (Uusi kustantamo), 2013. Ss. 11-43. ISBN 9785983791695 (venäjäksi)
Aiheesta muualla

Mihail Aizenbegin elämäkerta, bibliografia (venäjäksi)
Mihail Aizenbergin elämäkerta ja bibliografia (venäjäksi)
Mihail Aizenberg, lyhyt elämäkerta ja runo (venäjäksi)
Kuvia Mihail Aizenbergista (venäjäksi)
Mihail Aizenbergin haastattelu RUNYweb.com portaalissa 2023 (venäjäksi)
Mihail Aizenbergin haastattelu Arzamas Žurnal-verkkolehdessä 2020 (venäjäksi)
Mihail Aizenbergin teoksia (venäjäksi)
Mihail Aizenbergin runo Say Thank You luettuna ulkoilmassa, Tik Tokissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Vela (satelliitti)

Vela oli yhdysvaltalainen maapallolla tapahtuvia ydinräjäytyksiä tarkkailevien valvontasatelliittien sarja. Niiden päätehtäviin kuului valvoa mm. Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välille solmittua osittaista ydinkoekieltoa (Partial Test Ban Treaty) vuonna 1963. Satelliittien nimi on espanjaa ja tarkoittaa "tarkkailijaa".
Vela-5A/B satelliitit A ja B testitilassa.
Taustaa

Satelliittiohjelma alkoi nimellä Vela Hotel vuonna 1959 osana Vela-ohjelmaa. Sen hallinnasta vastasi Yhdysvaltain puolustushallinnon (Department of Defense) Advanced Research Projects Agency ja satelliittien toteuttamisen hoiti TRW Inc. Ensimmäiset Vela-satelliitit laukaistiin avaruuteen 17. lokakuuta 1963. Atlas-kantoraketti vei tuolloin Maata kiertävälle radalle kaksi Vela-satelliittia. Seuraavat kaksi satelliittia laukaistiin avaruuteen heinäkuussa 1964. Tämän jälkeen laukaistiin vielä kaksi satelliittia heinäkuussa 1965 eli ensimmäisen sukupolven Vela-ohjelmaan kuului kaikkiaan kuusi satelliittia.
Satelliittien toinen sukupolvi Advanced Vela syntyi vuonna 1967. Tähän kuului jälleen kuusi satelliittia, jotka laukaistiin avaruuteen vuosina 1967, 1969 ja 1970.
Satelliitin toiminta

Ensimmäisissä Vela-satelliiteissa oli 12 röntgenilmaisinta ja 18 neutroni-ilmaisinta tai gamma-detektoria. Vuonna 1965 laukaistuissa satelliiteissa oli mukana myös optinen tunnistin. Mittalaitteiden sähköteho oli 90 W. Advanced Vela -satelliiteissa oli pii-ilmaisimet röntgensäteilyn mittaamiseen. Ne tarkkailivat lisäksi Auringon aktiivisuutta, maapallon ukkosmyrskyjä sekä avaruuden röntgen- ja gammasäteilyn lähteitä. Vela-satelliitit mittasivat ensimmäisinä gammapurkauksia avaruudessa. Satelliittien sähköteho oli 120 W.
Vela-satelliitit laukaistiin hyvin etäisille kiertoradoille noin 102 000 km:n korkeuteen, jossa Maapallon säteilyvyöhykkeet eivät enää häirinneet niiden mittauksia. Vela-satelliitit olivat myös hyvin pitkäikäisiä, sillä niiden toimintaikä oli jopa 7-15 vuotta.
Advanced Vela -sarjan satelliitit olivat kooltaan 1,42 x 1,17 metriä ja niiden massa oli 231 kg.
Etelä-Atlantin välähdys

Vela-satelliitti havaitsi signaalin 22. syyskuuta 1979, joka vastasi ilmakehässä tehtyä ydinräjähdystä. Tämän arveltiin tuolloin olleen Etelä-Afrikan ydinkoe. Myöhemmin on myös epäilty kyseessä olleen Israelin ydinasetesti.
Nykyaika

Nykyisin vastaavaa valvontatehtävää tekevät Defense Support Program (DSP) satelliitit ja 1980-luvun lopusta alkaen myös GPS-satelliittien kuljettamat mittalaitteet. Valvontaohjelman nimi on 
nykyisin Integrated Operational Nuclear Detection System (IONDS).
Aiheesta muualla

NASA/JPL Vela Quick Look (Arkistoitu – Internet Archive)
NASA: Vela 5A
Vela Satellites
Vela
Advanced Vela
Laokoon-ryhmä

| Laokoon-ryhmä |
| --- | --- |

Nimi:  Laokoon-ryhmä
Toinen nimi:  Laokoon ja hänen poikansa
Tekijä:  Hagesandros, Athenodoros ja Polydoros
Valmistumisvuosi:  n. 27 eaa.–68 jaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  patsas
Materiaali:  marmori
Korkeus:  208 cm
Leveys:  163 cm
Syvyys:  112 cm
Sijainti:  Vatikaanin museot, Vatikaani
Koordinaatit:  41°53′N 12°30′E﻿ / ﻿41.89°N 12.5°E﻿ / 41.89; 12.5
Laokoon-ryhmä eli Laokoon ja hänen poikansa on roomalainen monumentaaliveistos noin ajalta 27 eaa.–68 jaa. Pliniuksen mukaan veistoksen ovat tehneet ródoslaiset kuvanveistäjät Hagesandros, Athenodoros ja Polydoros. Veistos kuvaa, kuinka merikäärmeet kuristavat hengiltä troijalaisen papin Laokoonin ja hänen poikansa. Vuonna 1506 löytynyt veistos on erittäin tunnettu. Siitä on tehty runsaasti reproduktiokaiverruksia ja se on ollut monien maalausten aiheena. Se on innoittanut myös teoreetikkoja.
Tapahtuma kuvataan Vergiliuksen runoelmassa Aeneis. Vergiliuksen mukaan Laokoon varoitti päästämästä kreikkalaisten puuhevosta kaupungin muurien sisälle. Kun Laokoon oli uhraamassa härkää Poseidonille, merestä nousi kaksi käärmettä. Ne kiertyivät kuolettavasti Laokoonin ja hänen poikiensa ympärille.
Laokoon-ryhmä jalustoineen Vatikaanin museossa.
Laokoonilla oli erityistä merkitystä roomalaisille, jotka katsoivat polveutuvansa troijalaisista. Veistoksen hahmot symboloivat inhimillistä urheutta, joka taisteli pahansuopia yliluonnollisia voimia vastaan.
Useimmat Rooman keisariajan marmoriveistoksista olivat kopioita kreikkalaisista veistoksista, eikä useinkaan ole mahdollista tietää, kuinka uskollisia kopioita ne ovat. Kuitenkin monet tuon ajan marmoriveistokset enemmän jäljittelivät varhaisempia tyylejä kuin kopioivat. Myös Laokoon-ryhmä lienee jossain määrin jäljittelyä, samoin kuin Belvederen Apollo.
Laokoon-ryhmän innoitus on peräisin hellenistisestä taiteesta. Hahmot muistuttavat Pergamonin alttarin reliefifriisin veistoksia, joissa on samankaltaisia lihaksikkaita, ponnistelevia ihmishahmoja ja vääristyneitä ilmeitä. Laokoon-ryhmää pidettiinkin pitkään jonkin Zeuksen reliefin aikaisen kadonneen veistoksen kopiona. Sperlongasta Rooman läheltä on kuitenkin löydetty samansuuntaisia ja samojen veistäjien signeeraamia veistosryhmiä. Veistokset oli tehty keisari Tiberiuksen pitosalina käyttämää luolaa varten.
Veistoksen toteutus on hellenistisiä veistoksia mahtipontisempaa ja sensaatiota tavoittelevampaa, ja sen henki on kaukana Aeneiksen arvokkuudesta ja hillitystä vakavuudesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laokoon-ryhmä Wikimedia Commonsissa
Verkkosivu Laokoon-ryhmästä (Arkistoitu – Internet Archive)
Ajan lyhyempi historia

| Ajan lyhyempi historia> A Briefer History of Time |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen Hawking Leonard Mlodinow
Kansitaiteilija:  Glen Edelstein
Kieli:  englanti
Genre:  tähtitiede
Julkaistu:  2005
Suomennos
Suomentaja:  Arja Hokkanen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  sid.
ISBN:  978-951-0-33523-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ajan lyhyempi historia (engl. A Briefer History of Time) on Stephen Hawkingin ja yhdysvaltalaisen fyysikon Leonard Mlodinown kirjoittama, vuonna 2005 julkaistu tietokirja. Se on päivitys ja tiivistys Hawkingin vuonna 1988 ilmestyneestä kirjasta Ajan lyhyt historia. Ajan lyhyemmässä historiassa alkuperäisen teoksen keskeistä sisältöä on laajennettu, mutta samalla kirjan pituus ja helppolukuisuus ovat säilyneet. Teoksen sisältöä on päivitetty vastaamaan tieteen uudempia käsityksiä, ja teoksen nimestä huolimatta muutamia aiheita on myös laajennettu. Teos on siis lyhyempi historia, sillä kirjasta on jätetty pois jonkin verran teknistä sisältöä. Sisältöä on myös päivitetty liittämällä siihen uusia teorioita ja havaintoja. Ajan lyhyemmässä historiassa kerrotaan edistysaskelista kohti täydellistä, kaikki fysiikan voimat yhdistävää teoriaa. Havaintojen osalta kirja sisältää tärkeää uutta tietoa, kuten kosmista taustasäteilyä, joita mittasivat COBE-satelliititi sekä Hubble-avaruusteleskooppi.lähde?
Kirjallisuutta

Hawking, Stephen W.: Ajan lyhyt historia: Alkuräjähdyksestä mustiin aukkoihin. (A brief history of time, 1988.) Alkusanat: Carl Sagan. Suom. Risto Varteva. 8. painos 1999. Helsinki: WSOY, 1988. ISBN 951-0-15092-4.
Hawking, Stephen W.: Ajan lyhyt historia. (The illustrated A brief history of time, 1996.) Tarkistettu ja täydennetty, kuvitettu laitos. Suom. Risto Varteva. 5. painos 2005. Helsinki: WSOY, 2000. ISBN 951-0-19440-9.
Bengt Anderberg

| Bengt Anderberg |
| --- | --- |
 Bengt Anderberg lukee omia runojaan vuonna 1955.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1920 Göteborg, Ruotsi
Kuollut: joulukuu 4 (-14–-13 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  En kväll om våren
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Bengt Anderberg (17. huhtikuuta 1920 Göteborg, Ruotsi – 24. syyskuuta 2008) oli ruotsalainen kirjailija, kääntäjä ja kriitikko.
Ura

Anderbergin esikoisteos oli novellikokoelma En kväll om våren (1945). Häntä pidettiin tyylitaiturina vaikkakin hän oli muuten kiistelty hahmo. Hän kirjoitti myös näytelmiä ja kuunnelmia.
Romaani Kain (1948) sai osakseen suurta huomiota. Anderberg kuvaa teoksessa omaa aikaansa ja vastustaa modernisoitumista ja aikakauden sotaisaa henkeä. Samanlaisia näkemyksiä hän esittää myös novelleissa ja runoissa.
Anderberg oli Ruotsin tuotteliaimpia näytelmien kääntäjiä. Hän asui pitkään Bornholmissa, ja hänellä oli siten läheiset suhteet Tanskaan, mikä näkyi runsaana tanskalaisten näytelmien kääntämisenä. Lisäksi hän käänsi klassikkoja. Useimpia ei ole julkaistu painettuna, vaan ne ovat säilössä teattereissa. Hän teki käännöksissä omaperäisiä ratkaisuja, kuten käänsi uudesta Hamletin klassiset sanat, jotka ovat aiemmin kuuluneet ruotsiksi ”Att vara eller icke vara”, mutta Anderbergin käännöksessä ne kuuluvat ”Att leva eller inte leva”. Ruotsalainen kirjallisuudentutkija Per Arne Tjäder antaa muutokselle suuren tulkinnallisen merkityksen:
»Sanojen ”vara” ja ”leva” välinen ero voi näyttää pieneltä mutta on tärkeä. Ensimmäinen viittaa kysymyksen, miksi ihminen on olemassa, yleisemmän tason filosofiseen pohdiskeluun. Anderbergin versio saa meidät sitä vastoin ajattelemaan konkreettisia pohdiskeluja sen suhteen, mikä on elämän lähtökohta, mitä sen suhteen voi ja tulee tehdä.»
Palkinnot ja tunnustukset

Boklotterietin kääntäjästipendi useita kertoja
Sveriges Författarfonds premium till personer för belöning av litterär förtjänst 1986
Elsa Thulin -palkinto 1998
Suomennetut teokset

Rakkaus. 1 (Kärlek), suom. S. Heikkilä, Tukholma: Obelisk 1966
Rakkaus. 2 (Kärlek), suom. S. Heikkilä, Tukholma: Obelisk 1966
Rakkaus. 3 (Kärlek), suom. S. Heikkilä, Tukholma: Obelisk 1966
Rakkaus. 4 (Kärlek), suom. S. Heikkilä, Tukholma: Obelisk 1967
Satu pienen pienestä pojasta (Sagan om den lille lille pojken) Leena Järvenpää, Helsinki: Lasten parhaat kirjat 1993 ISBN 951-567-091-8
Satu pienen pienestä tytöstä (Sagan om den lilla, lilla flickan) Leena Järvenpää, Helsinki: Lasten parhaat kirjat 1994 ISBN 951-567-106-X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bengt Anderberg Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Pirkkoliisa Ahponen

| Pirkkoliisa Ahponen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. lokakuuta 1943 Vesanto
Kuollut: 31. elokuuta 2024 (80 vuotta) Joensuu
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  yhteiskuntapolitiikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Jyväskylän yliopisto (YTK 1978), Joensuun korkeakoulu (FL 1983), Joensuun yliopisto (YTT 1991)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Pirkkoliisa Ahponen (o.s. Pulkkinen; 2. lokakuuta 1943 Vesanto – 31. elokuuta 2024 Joensuu) oli Itä-Suomen yliopiston yhteiskuntapolitiikan professori.
Ahponen tuli ylioppilaaksi Valtion iltaoppikoulusta (1967). Hän suoritti yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon Jyväskylän yliopistossa 1978, filosofian lisensiaatin tutkinnon Joensuun korkeakoulussa 1983 ja yhteiskuntatieteiden tohtorin tutkinnon Joensuun yliopistossa 1991. Ahposen suomenkielinen väitöskirjatyö (1991) oli otsikoitu Kulttuuripolitiikka ja sen representaatiot : tutkimus ylevän maallistumisesta. Hän oli Jyväskylän yliopiston dosentti vuodesta 1995 lähtien.
Kulttuuripolitiikan ja elämäntavan tutkija

Pirkkoliisa Ahponen toimi vuodesta 1977 tutkimussihteerin ja tutkijan tehtävissä Suomen Akatemian rahoittamassa ja J. P. Roosin johtamassa elämäntapatutkimuksessa (työnantajana Suomen Akatemia 1977–1980, ja Joensuun korkeakoulu, myöhemmin Joensuun yliopisto 1981–1990). Yhteiskuntapolitiikan lehtorin (–1990) ja apulaisprofessorin (1991–1993) virkojen hoitamisen jälkeen hänet nimitettiin Joensuun yliopiston yhteiskuntapolitiikan professoriksi 1993, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 2011. Hän toimi Yhteiskuntatieteiden tiedekunnan varadekaanina (1995–2001) ja laitosjohtajana (2003–2006).
Ahposen väitöskirja ja sen jälkeinen tuotanto suuntautui erityisesti kulttuuripolitiikkaan postmodernissa yhteiskunnassa.
Ahponen toimi Janus-aikakauskirjan päätoimittajana 2002–2004. Hän osallistui aktiivisesti International Sociological Associationin (ISA) toimintaan, jossa hän toimi vieraantumisteorian ja -tutkimuksen tutkimuskomitean sihteerinä 1998–2002 ja hallituksen jäsenenä. ISA on kansainvälinen sosiologinen järjestö, johon kuuluu sekä henkilöjäseniä että ja kansallisia sosiologisia järjestöjä. Se pyrkii edistämään sosiologista tietämystä kaikkialla maailmassa muun muassa kehittämällä henkilökohtaisia kontakteja sosiologien välillä.
Teoksia

Maalta kaupunkiin ja pientilalta tehtaaseen: Tehdastyöläisten elämäntavan muutos. (WSOY, 1983) (yhdessä Marja Järvelän kanssa) ISBN 951-0-11806-0.
Kulttuuripolitiikka ja sen representaatiot: Tutkimus ylevän maallistumisesta.  (Väitöskirja: Joensuun yliopisto. Joensuun yliopiston yhteiskuntatieteellisiä julkaisuja n:o 13)  Joensuu:  Joensuun yliopisto, 1991.  ISBN 951-696-962-3
Riskikirja: Uhat, mahdollisuudet ja asiantuntijuus epävarmuuden yhteiskunnassa. (Minerva, 1997) (toim.)
Tearing Down the Curtain, Opening Gates: Northern Boundaries in Change. (Minerva, 2000) (toim. yhdessä Pirkko Jukuraisen kanssa)
Kulttuurin pesäpaikka: Yhteiskunnallisia lähestymistapoja kulttuuriteoriaan.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-22579-7
Construction of Cultural Policy. (Minerva, 2004) (toim. yhdessä Anita Kankaan kanssa)
Aktsjabrski

| Aktsjabrski, Oktjabrski (Акцябрскі, Октябрьский) |
| --- | --- |
 Aktsjabrski, Oktjabrski
 Koordinaatit: 52°38′06″N, 28°52′54″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Homelin alue
Korkeus:  noin 125–150 m
Väkiluku (10/2009):  7 367 (15 989 piiri)
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 www.oktiabrskiy.gomel-region.by 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aktsjabrski (valkoven. Акцябрскі) eli Oktjabrski (ven. Октябрьский) on pieni 7 367 asukkaan  kaupunkimainen taajama ja 15 989 asukkaan maaseutuvaltaisen hallintopiirin keskus Homelin alueen pohjoisosissa Valko-Venäjällä. Taajaman kautta kulkee rautatie ja kantatie P34 (Asipovitšy–Hlusk–Aktsjabrski–Kalinkavitšy).
Aiheesta muualla

Lyhyt kuvaus taajamasta ja piiristä (englanniksi) (BYcity.org)
Октябрьский - Lyhyesti kaupunkimaisesta taajamasta (venäjäksi) (dorogiby.info)
Keskustan kartta (venäjäksi) (BYcity.org)
WikiMapia karttalinkki kaupunkimaiseen taajamaan, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaista topografiakarttaa alueesta (venäjäksi)
Kuvia piirin rakennuksista (venäjäksi)
Harvey Fletcher

| Harvey Fletcher |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1884 Provo, Utah
Kuollut: 23. heinäkuuta 1981 (96 vuotta)
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Robert Andrews Millikan
Tutkimusalue:  psykoakustiikka
Harvey Fletcher (11. syyskuuta 1884 – 23. heinäkuuta 1981) oli yhdysvaltalainen puheen ja kuulon ominaisuuksien tutkija, joka kehitti vakioäänekkyyskäyrästöä (Fletcher–Munson käyrästöä), äänekkyysasteikkoa ja äänekkyyden summaamista. Hän väitteli 1911.
Kansainvälisiä palkintoja ja tunnustuksia

Acoustical Society of American (ASA) kunnia fellow (1949)
American Otological Societyn (AOS) kunniajäsen
Audio Engineering Societyn (AES) kunniajäsen
American Academy of Motion Picturesin Progress Medal Award
postuumisti Technical Grammy Award (2016)
Teokset

Fletcher, Harvey: Speech and Hearing in Communication, D. Van Nostrand, 1953.
Aiheesta muualla

Wilden A. Munsonin artikkelit Acoustical Society of American (ASA) sivulla. asa.scitation.org. Viitattu 22.6.2020.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  zbMATH 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Aitotäpläperhoset

| Aitotäpläperhoset |
| --- | --- |
 Nirhoilvehtijä (Symbrenthia hippoclus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Aitotäpläperhoset Nymphalinae  Rafinesque, 1815
Katso myös
   Aitotäpläperhoset Wikispeciesissä   Aitotäpläperhoset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aitotäpläperhoset (Nymphalinae) on täpläperhosiin kuuluva, levinneisyydeltään kosmopoliittinen, vajaa 500 perhoslajia kattava päiväperhosten alaheimo.