stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fauni (elokuva)

| Fauni> Il fauno |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Febo Mari
Käsikirjoittaja:  Febo Mari
Kuvaaja:  Giuseppe Vitrotti
Pääosat:  Febo Mari, Nietta Mordeglia, Helena Makowska, Vasco Creti
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Ambrosio Film
Ensi-ilta:  6. joulukuuta 1917 (Italia) 1. syyskuuta 1919 (Suomi)
Kesto:  1385/1325 metriä (72 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Il fauno.
Fauni (ital. Il fauno) on vuonna 1917 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Febo Marin ohjaaman symbolistisen fantasian pääosia esittävät ohjaajan lisäksi Nietta Mordeglia, Helena Makowska ja Vasco Creti.
Juoni

Kuvanveistäjä jättää mallinsa ateljeehensa ja lähtee kasinolle pelaamaan. Yöllä kuvanveistäjän faunipatsas herää eloon ja tyttö rakastuu fauniin. Seuraavana päivänä kuvanveistäjä myy patsaan rikkaalle ruhtinattarelle. Patsas putoaa kuormasta ja herää jälleen henkiin. Fauni ja tyttö karkaavat yhdessä romanttiseen paratiisiinsa. Metsästäjä ampuu faunin, joka muuttuu taas patsaaksi. Tyttö anoo turhaan patsasta takaisin ruhtinattarelta. Lopussa tyttö herää ja huomaa kaiken olleen vain unta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Febo Mari  | … |  Fauni/Taru   |
|  Nietta Mordeglia  | … |  Uskollisuus   |
|  Helena Makowska  | … |  Nainen   |
|  Vasco Creti  | … |  Taide   |
|  Oreste Bilancia  | … |  Kavaluus   |
|  Ernesto Vaser  | … |  ajuri   |
|  Fernando Ribacchi  | … |     |
|  Giuseppe Pierozzi  | … |  peluri   |
Tuotanto ja vastaanotto

Ambrosio Filmin tuottama Fauni on kunnianhimoinen symbolistinen pygmalionfantasia, jonka teemana on estetisoitu rakkaus ja erotiikka. Elokuvan vaikutus perustuu pitkälti sen taidokkaaseen valaistukseen ja väritykseen.
Aikalaiskriitikko piti Faunia taiteellisena ja hienostuneena, mutta tarinaltaan tylsänä ja elottomana ja yleisön makuun liian hitaana ja raskaana. Myöhemmin sitä on kuvattu ”herkäksi, hienovaraiseksi ja kauniisti toteutetuksi elokuvaksi, jonka tunnelmassa on jotain syvästi lumoavaa”. Faunilla on sanottu olleen suuri vaikutus eurooppalaiseen elokuvaan, ja ranskalaiskriitikko Louis Delluc piti sitä yhtenä mielenkiintoisimmista esimerkeistä ”italialaisen avantgarden symbolistisesta impressionismista.
Faunia esitettiin Suomessa syksyllä 1919. Lehtimainoksissa sitä kuvattiin ”kauniiksi satunäytelmäksi” ja ”suuremmoiseksi mestariteokseksi”. Suomessa elokuvan pituudeksi ilmoitettiin 1550 metriä.
Restaurointi

Fauni on restauroitu Belgian elokuva-arkistossa vuonna 1994. Restaurointi perustuu Torinon elokuvamuseossa ja Suomen elokuva-arkistossa säilyneisiin kopioihin, joista jälkimmäinen on sittemmin luovutettu Friulin elokuva-arkistolle. Alkuperäisestä 1385 metrin pituudesta on jäljellä 1325 metriä.
Aiheesta muualla

Fauni Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Walter Kaaden

Walter Kaaden
Walter Kaaden (1. syyskuuta 1919 – 3. maaliskuuta 1996) oli saksalainen insinööri ja kaksitahtimoottorin kehittäjä. Vastoin yleistä väärinkäsitystä, Walter Kaaden ei työskennellyt Wernher von Braunin (V2) alaisuudessa ollessaan lyhyen aikaa Peenemündessa, eikä hänellä ole ollut V1:kään, eli lentävän pommin kanssa mitään tekemistä. Kaaden jatkoi samassa tehtävässä missä oli ollut jo Berliinin aikoina, eli kehitteli Herbert A. Wagnerin alaisuudessa Henschel Hs 293 radio ohjattavaa rakettikäyttöistä ohjusta. Myöhemmin hän työskenteli DDR:ssä MZ-moottoripyörien parissa. Kaadenin uran merkittävimpiä keksintöjä oli tarkkojen tutkimusten perusteella kehitetty, huomattavasti tehoa parantava paisuntakammio , jollaisen hän suunnitteli tehtaan kilpapyörille. Tehtaan kilpa-ajajan Ernst Degnerin loikattua 1961 länteen Kaadenin salaisuudet vuotivat Suzukille . Walter Kaadenin työ palkittiin kahdesti valtionpalkinnolla, 1958 Vaterländische Verdienstorden -arvonimellä ja 1965 Verdienter Techniker des Volkes -palkinnolla.
Orchard Park

| Orchard Park |
| --- | --- |

 Orchard Parkin sijainti Erie Countyn piirikunnassa ja New Yorkin osavaltiossa
 Koordinaatit: 42°46′N, 78°44′W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  New York
Metropolialue:  Buffalo–Niagara Falls
Piirikunta:  Erie
Hallinto:  
 – Pormestari:  Patrick J. Keem
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  99,76 km²
 – Maa:  99,55 km²
 – Josta vettä:  0,21 km² 
Väkiluku (2010)  ():  29 054
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
Postinumero:  14127
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Orchard Park on kaupunki Erien piirikunnassa, New Yorkin osavaltion länsiosassa. Se on Buffalon esikaupunkialue. Vuoden 2010 väestölaskennassa sen väkiluku oli 29 054. Kaupungissa sijaitsee New Era Field, joka on NFL:ssä pelaavan Buffalo Billsin kotistadion.
Highmark Stadium

| Highmark Stadium |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Orchard Park, New York
Koordinaatit:  42.774°N, 78.787°W
Rakennustyöt aloitettu:  4. huhtikuuta 1972
Avattu:  17. elokuuta 1973
Remontoitu:  1998, 2013
Kenttä:  A-Turf Titan 50
Aiemmat nimet:  Rich Stadium   Ralph Wilson Stadium   New Era Field   Bills Stadium
Käyttäjät
 Buffalo Bills 
Katsojakapasiteetti
 71 608 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Highmark Stadium on stadion Orchard Parkissa, joka on osa Buffalon esikaupunkialuetta. Se on NFL-seura Buffalo Billsin kotistadion.
Stadionin rakennustyöt aloitettiin 4. huhtikuuta 1972 ja avajaiset pidettiin 17. elokuuta 1973. Stadionin alkuperäinen nimi oli Rich Stadium. Stadion nimettiin Ralph Wilson Stadiumiksi vuonna 1998. Stadion sai nimen New Era Field paikallisen vaatealan yrityksen New Eran mukaan vuonna 2016. Vuosina 2020–2021 stadionin nimi oli Bills Stadium. Maaliskuussa 2021 stadion sai nykyisen nimensä Highmark Stadium.
Clemenceau-juttu

| Clemenceau-juttu> Il processo Clémenceau |
| --- | --- |
 Francesca Bertini.
Ohjaaja:  Alfredo De Antoni
Käsikirjoittaja:  Alfredo De Antoni, Giuseppe Paolo Pacchierotti
Perustuu:  Alexandre Dumas nuoremman romaaniin L’affaire Clémenceau (1866)
Kuvaaja:  Alberto Carta
Tuotantosuunnittelija:  Alfredo Manzi
Lavastaja:  Alfredo Manzi
Pääosat:  Francesca Bertini, Gustavo Serena
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Caesar Film
Ensi-ilta:  13. ja 20. heinäkuuta 1917 (Italia) 10. maaliskuuta 1919 (Suomi)
Kesto:  2433/2150 metriä (107 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Clemenceau-juttu (ital. Il processo Clémenceau, alaotsikoltaan Syytetyn muistiinpanoja) on vuonna 1917 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Alexandre Dumas nuoremman romaaniin perustuvan draaman on ohjannut Alfredo De Antoni. Sen pääosia esittävät elokuvadiiva Francesca Bertini ja Gustavo Serena.
Juoni

Vaimonsa murhasta syytetty Pierre Clémenceau kirjoittaa vankilassa muistelmiaan. Hän kertoo rakastumisestaan kreivitär Iza Dubronowskaan, joka tätinsä vaikutuksesta unelmoi ylellisestä elämästä ja rikkauksista. Täti vie Izan Puolaan, jossa tämä rakastuu nuoreen ruhtinas Sergeihin. Ruhtinas karkotetaan Kaukasiaan ja Iza joutuu tätinsä kanssa maaseudun köyhyyteen. Sillä välin Pierrestä on tullut kuuluisa kuvanveistäjä ja hän kutsuu Izan Pariisiin, jossa he menevät naimisiin. Pian sinne saapuu myös Sergei, ja Izasta tulee hänen rakastajatterensa. Vietettyään viimeisen yön vaimonsa kanssa Pierre surmaa hänet.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Francesca Bertini  | … |  Iza Dobronowska   |
|  Gustavo Serena  | … |  Pierre Clémenceau   |
|  Alfredo De Antoni  | … |  Costantino Ritz   |
|  Lido Manetti  | … |  ruhtinas Sergei Stolikin   |
|  Nella Montagna  | … |  kreivitär Matilde   |
|  Vittorio De Sica  | … |     |
|  Antonio Cruicci  | … |     |
Tuotanto ja vastaanotto

Roomalaisen Caesar Film tuottama Clemenceau-juttu jakautui alun perin kahteen erilliseen jaksoon, ”Iza lapsena” ja ”Iza naisena”. Sensuuri poisti elokuvan lopusta kohdan, jossa Pierre iskee vaimoaan tikarilla. Vittorio De Sica nähdään ensimmäisessä elokuvaroolissaan nuorena kuvanveistäjänä.
Francesca Bertini oli Clemenceau-jutun aikaan uransa huipulla. Elokuvan ensi-ilta keräsi niin paljon halukkaita katsojia, että paikalla tarvittiin poliisin osanottoa. Aikalaiskriitikot kiittivät elokuvan näyttämöllepanoa ja kuvausta, mutta kiinnittivät huomiota Bertinin maneereihin. Nykykatsojalle Clemenceau-juttu näyttäytyy pitkänä, raskaana ja vaikeasti tulkittavana. Suomessa sitä esitettiin keväällä 1919.
Restaurointi

Valencian ja Zaragozan elokuva-arkistoissa säilynyt Clemenceau-juttu on restauroitu Bolognan elokuva-arkistossa vuonna 1993. Alkuperäisestä 2433 metrin pituudesta on jäljellä 2150 metriä. Elokuva on nähtävissä Bolognan arkiston sivustolla.
Aiheesta muualla

Clemenceau-juttu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kaerla

| Kaerla |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Kaerla korostettuna.  Turun kaupunginosat
Kaupunki:  Turku
Suuralue:  Runosmäki-Raunistula ja Länsikeskus
Pinta-ala:  ? km² 
Väkiluku:  2 187 (2007)
Väestötiheys:  ? as./km²
Työpaikkoja:  ? kpl ?  (?)
Osa-alueet:  ?
Kaerla on Turun kaupunginosa, joka sijaitsee keskustasta pohjoiseen, tiheästi rakennetun Runosmäen vieressä. Alue kuuluu Runosmäki-Raunistulan ja pieniltä osin Länsikeskuksen suuralueisiin. Kaerla on suurimmaksi osaksi omakotialuetta, mutta kaupunginosan laidoilla on kerrostaloja Nättinummen I- ja II-alueilla sekä Pallissa. Kaerlassa sijaitsee Impivaaran liikuntakeskus ja siihen kuuluva Impivaaran uimahalli, joka valmistuessaan vuonna 1975 oli isoin lajiaan Pohjoismaissa, ja se on edelleen Suomen suurin uimahalli allaspinta-alaltaan. Vuonna 2007 alueen väkiluku oli 2 187.
Kaupunginosassa sijaitsee Nunnavuori-niminen kallioalue, jonka korkeus on 64 metriä merenpinnan yläpuolella.
Alueella sijaitsee myöhäisrautakautinen Mullin kalmistoalue, jolla on suoritettu koekaivaus 2002 ja kasvistonkartoitus 1992.
Kerrostalo Kaerlan Savonkedonkadulla.
Ensimmäinen Kernstownin taistelu

Ensimmäinen Kernstownin taistelu (engl. First Battle of Kernstown) oli 23. maaliskuuta 1862 Virginiassa käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Taistelussa olivat vastakkain Unionin eversti Nathan Kimballin 8 500 – 9 000 ja Konfederaation kenraalimajuri Thomas ”Stonewall” Jacksonin 3 500 – 3 800 miehen vahvuiset armeijat. Taistelu oli Jacksonin Shenandoahin laaksoon suuntautuneen sotaretken ensimmäinen taistelu sekä ainoa, jonka Jackson hävisi.
Taistelu alkoi, kun Unionin joukkojen vahvuuden aliarvioinut Jackson hyökkäsi Kimballin joukkojen kimppuun Kernstownissa. Taistelu päättyi lopulta Jacksonin perääntymiseen, kun Kimball pystyi miesylivoimansa turvin lyömään tämän. Kernstowissa Jackson koki sotilasuransa ainoan hävityn taistelun. Vaikka se päättyikin Konfederaation perääntymiseen, siitä oli kuitenkin sille hyötyä, sillä se pelästytti Unionin sotilasjohdon ja sai sen sitomaan taistelun jälkeen tarpeettoman paljon resursseja Shenandoahin laaksoon.
Taustaa

Ennen taistelua Thomas Jackson toimi Konfederaation Valleyn sotilaspiirin komentajana. Hänen tehtävänään oli estää Unionin joukkoja siirtymästä laaksoa pitkin itään, jossa ne olisivat voineet tukea Unionin kenraali George McClellanin johtamaa Peninsulan sotaretkeä Konfederaation pääkaupunkia Richmondia vastaan. Jackson päätti Robert E. Leen ehdotuksesta hyökätä Shenandoahin laaksoon aiheuttaakseen sekaannusta Unionin joukoissa. Joukkojen läpikulkupaikan lisäksi Shenandoahin laakso oli merkittävä kummallekin osapuollelle, koska laakson maaperä oli hedelmällistä ja siellä tuotettiin merkittävä osa Konfederaation armeijan käyttämästä viljasta. Esimerkiksi vuonna 1860 noin 19 % kaikesta Virginiassa kasvatetusta viljasta kasvatettiin Shenandoahin laaksossa
Jacksonin alaisuudessa toiminut ratsuväkijoukkojen komentaja eversti Turner Ashby kohtasi iltapäivällä 22. maaliskuuta Winchesterin eteläpuolella Unionin prikaatikenraali James Shieldsin johtaman divisioonan joukkoja. Syntyneissä pienissä yhteenotoissa kenraali Shields haavoittui saatuaan osuman käsivarteensa. Shieldsin kanssa käydyn yhteenoton sekä alueen siviileiltä kerätyn tiedustelutiedon vuoksi Ashby uskoi, että Unionin joukot olivat poistumassa Shenandoahin laaksosta ja että Unionilla olisi enää hyvin vähän joukkoja laaksossa. Ashby ilmoitti Jacksonille, että Unionilla oli Winchesterin lähistöllä oli enää neljä rykmenttiä ja yhdestä kahteen tykistöpatteria. Ashby oli kuitenkin väärässä, sillä todellisuudessa Unionilla oli edelleen huomattavasti Jacksonia enemmän sotilaita laaksossa. Kenraalimajuri Jackson kuitenkin luotti Ashbyn antamaan tietoon ja päätti sen vuoksi aloittaa hyökkäyksen Shieldsin joukkoja vastaan. Jackson ajatteli, että hän voisi taistelun voittamalla estää Unionin joukkoja siirtymästä laaksoa pitkin George McClellanin tueksi Peninsulan sotaretkelle.
Jacksonin lisäksi myös Unionin joukot ennustivat väärin vihollisensa tulevan toiminnan. Kerstownin taistelua edeltäneenä yönä Unionin joukot olivat saaneet vangiksi Konfederaation ratsuväkeen kuuluneen sotilaan, joka kertoi kuulustelijoilleen Ashbyn aliarvioineen pahasti Unionin joukkojen vahvuuden alueella. Tästä huolimatta Shieldsin joukot eivät kuitenkaan tehneet mitään valmisteluja siltä varalta, että Jackson päättäisi tämän tiedon valossa hyökätä seuraavana päivänä heidän kimppuunsa.
Taisteluun osallistuneet joukot > Unioni

Unionilla oli taistelussa käytössään yhteensä 8 500 – 9 000 miestä sekä 24 tykkiä. Näistä joukoista noin kolme neljäsosaa osallistui lopulta itse taisteluun.
| Komentaja | Prikaati (suluissa komentaja) | Rykmentti (tai vastaava) |
| --- | --- | --- |
|        prkenr. James Shields (haavoittui 22. maaliskuuta)   ev. Nathan Kimball (22. maaliskuuta eteenpäin) | 1. prikaati (ev. Nathan Kimball) |  14. Indiana  8. Ohio  67. Ohio  84. Pennsylvania |
|        prkenr. James Shields (haavoittui 22. maaliskuuta)   ev. Nathan Kimball (22. maaliskuuta eteenpäin) | 2. prikaati (ev. Jeremiah C. Sullivan) |  5. Ohio  13. Indiana  39. Illinois  62. Ohio |
|        prkenr. James Shields (haavoittui 22. maaliskuuta)   ev. Nathan Kimball (22. maaliskuuta eteenpäin) | 3. prikaati (ev. Erastus B. Tyler) |  7. Indiana  7. Ohio  29. Ohio  110. Pennsylvania  1. Länsi-Virginia |
|        prkenr. James Shields (haavoittui 22. maaliskuuta)   ev. Nathan Kimball (22. maaliskuuta eteenpäin) | Ratsuväki (ev. Thornton F. Brodhead) |  1. Michigan (pataljoona)  1. Ohio (A & D)  1. Squad Pennsylvania  1. Länsi-Virginia (pataljoona)  Independent companies Maryland |
|        prkenr. James Shields (haavoittui 22. maaliskuuta)   ev. Nathan Kimball (22. maaliskuuta eteenpäin) | Tykistö (evl. Philip Daum) |  1. Ohio, patteri H  1. Ohio, patteri L  4. USA, patteri E  Länsi-Virginian tykistö, patteri A  Länsi-Virginian tykistö, patteri B |
Taisteluun osallistuneet joukot > Konfederaatio

Konfederaatiolla oli taistelussa käytössään yhteensä noin 3 500 – 3 800 miestä sekä 27 tykkiä. Joukoista valtaosa osallistui myös varsinaiseen taisteluun.
| Komentaja | Prikaati (suluissa komentaja) | Rykmentti (tai vastaava) |
| --- | --- | --- |
|        kenmr. Thomas J. Jackson | Garnettin prikaati       (prkenr. Richard B. Garnett) |  2. Virginia  4. Virginia  5. Virginia  27. Virginia  33. Virginia  Rockbridgen patteri  Länsi-Augustan patteri  Carpenter's Virginia -patteri |
|        kenmr. Thomas J. Jackson |  Burksin prikaati       (ev. Jesse S. Burks) |  21. Virginia  42. Virginia  48. Virginia  1. Virginia (irlantilaispataljoona)  Pleasant's Virginia -patteri |
|        kenmr. Thomas J. Jackson | Fulkersonin prikaati       (ev. Samuel V. Fulkerson) |  23. Virginia  37. Virginia  Danvillen tykistö |
|        kenmr. Thomas J. Jackson | Ratsuväki       (ev. Turner Ashby) |  7. Virginia  Chew's Virginia -patteri |
1 2 3 4 5  Ei osallistunut taisteluun
Seuraukset

Ensimmäinen Kernstownin taistelu oli Unionille taktinen voitto. Taistelua pidetään myös yleensä Jacksonin koko sotilasuran ainoana hävittynä taisteluna.
Kernstownin taistelu muodostui kuitenkin myöhemmin Konfederaatin strategiseksi voitoksi. Unionin kenraalimajuri Shields, joka ei itse osallistunut taisteluun, ilmoitti taistelun jälkeen esimiehilleen, että Jackson oli hyökännyt hänen divisioonansa kimppuun vähintään 15 000 miehen vahvuisella joukolla, mikä oli noin neljä kertaa joukon todellista kokoa enemmän. Tämä aiheutti pelkoa Unionin johdossa, minkä vuoksi presidentti Abraham Lincoln määräsi Nathaniel Prentice Banksin ja Irvin McDowellin joukot vahvistamaan Shenandoahin laakson puolustusta. Unionilla oli tämän seurauksena noin 20 000 – 35 000 miestä vähemmän puolustamassa pääkaupunki Washingtonia ja tukemassa Peninsulan sotaretkea. Peninsulan sotaretkeä johtanut George McClellan itse arvioi myöhemmin, että jos hän olisi saanut pitää omat vahvistusjoukkonsa, niin hän olisi kyennyt valtaamaan Richmondin jo keväällä 1862. Pohjoisvaltiot saivat Richmondin lopulta haltuunsa vasta aivan sisällissodan viimeisinä päivinä huhtikuussa 1865.
Unionin puolella Nathan Kimball ylennettiin pian taistelun jälkeen prikaatikenraaliksi. Konfederaation puolella Jackson syytti tappiostaan erityisesti prikaatikenraali Garnettia, joka oli aloittanut vetäytymisen ennen pimeää. Garnettin prikaatissa palvelleet upseerit kuitenkin puolustivat voimakkaasti Garnettin vetäytymispäätöstä ja myös myöhemmissä arvioissa päätöstä on pidetty oikeana. Garnettin tilalle prikaatin komentajaksi nousi Charles Sidney Winder.
Pian taistelun jälkeen Jacksonin joukot vetäytyivät Shenandoahin laaksoa pitkin Swift Run Gapiin, jossa kenraalimajuri Richard Ewellin divisioona liittyi Jacksonin joukkoihin. Shenandoahin laakson seuraava suuri taistelu käytiin 8. toukokuuta, kun Ewellin miehillä vahvistetut Jacksonin joukot löivät kenraalimajuri Robert Milroyn joukot McDowellin taistelussa.
Taistelun kulku
Pritchard Hill, yksi taistelupaikoista, vuonna 2009.
Osmanien hallitsijasuku

Osmanien hallitsijasuku (turk. Osmanlı Hanedanı) on hallitsijasuku, joka hallitsi Osmanien valtakuntaa koko sen olemassaolon ajan. Se oli islamilaisen maailman pisimpään vallassa ollut dynastia. Euroopassa osmanit tunnettiin myös ottomaaneina. Suku käyttää nykyään sukunimeä Osmanoğlu.
Suvun nimi tulee sen ensimmäisestä hallitsijasta Osman I:stä, joka perusti valtakunnan noin vuonna 1299. Hän kuului tiettävästi kayı-heimoon, jotka olivat oguuseihin kuuluneita turkkilaisia, ja hänen isänsä Ertuğrul hallitsi pientä ruhtinaskuntaa Söğütin kaupungin ympärillä. Osmanien valtakunta valloitti vuonna 1453 Bysantin valtakunnan pääkaupungin Konstantinopolin (nykyinen Istanbul) ja teki siitä oman pääkaupunkinsa. Suvun hallitsijat käyttivät sulttaanin arvoa. He ottivat sen rinnalle myös kalifin eli islamilaisen maailman johtajan arvon valloitettuaan vuonna 1517 mamelukkien hallitseman Egyptin ja samalla Abbasidien kalifaatin.
Osmanien valtakunta menetti suuren osan alueistaan hävittyään ensimmäisen maailmansodan, mikä johti turkkilaisnationalistien käymään itsenäisyyssotaan maailmansodan voittajavaltioita sekä niille antautunutta sulttaania ja tämän hallitusta vastaan. Ankaraan perustettu Turkin kansalliskokous lakkautti sulttaanikunnan 1. marraskuuta 1922. Suvun päämiehen annettiin pitää vielä kalifin arvo, jonka vapaaehtoiseen maanpakoon lähtenyt viimeinen sulttaani Mehmed VI luovutti serkulleen ja kruununperijälleen Abdülmecid II:lle. Uuden Turkin tasavallan johto alkoi pelätä kalifin innoittavan monarkian palauttamiseen tähtääviä juonitteluja, joten myös kalifaatti lakkautettiin 3. maaliskuuta 1924 ja kaikki Osmanien hallitsijasuvun jäsenet karkotettiin Turkista. Lisäksi suvun omaisuus kansallistettiin vuonna 1924 säädetyllä lailla.
Karkotuslakia muutettiin vuosina 1947 ja 1951 siten, että suvun naispuoliset jäsenet saivat oikeuden palata Turkkiin. Laki kumottiin myös miespuolisten jäsenten osalta vuonna 1974. Sukua asuu nykyään sekä Turkissa että muissa maissa. Vanhan perinteen mukaan suvun päämiehenä on edelleen sen vanhin miespuolinen jäsen. Eräät suvun jäsenet ovat vuodesta 2010 vaatineet oikeusteitse sulttaani Abdülhamid II:n henkilökohtaista maaomaisuutta palautettavaksi heille.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2014

Kisojen maskotti Volat
Jääkiekon maailman­mestaruus­kilpailut 2014 järjestettiin Valko-Venäjällä 9.–25. toukokuuta 2014. Kilpailut pidettiin maan pääkaupungissa Minskissä ja mestaruuden voitti Venäjä, joka voitti loppuottelussa Suomen maalein 5–2. Ennen kisoja Minskiin rakennettiin muun muassa toinen jäähalli ja uusia hotelleja, sekä pyrittiin laajentamaan kaupungin lento­kenttää.
Kisoja perusteena käyttäen maassa tehtiin laajoja sijoituksia urheiluhalleihin ja liikenteen sujuvoittamiseksi. Esimerkiksi Valko-Venäjän rautatiekalustoa ja -verkostoa uusittiin, valtateitä paranettiin sekä täysin uudelleenrakennettu Minskin keskuslinja-autoasema otettiin käyttöön.
Valko-Venäjä oli myös alustavasti kertonut viisumivapaudesta kolmen kisaviikon aikana. Kisojen yhteydessä päätettiin vuoden 2018 kisojen järjestäjä. Kisoissa rikottiin jääkiekon maailmanmestaruuskisojen yleisöennätys, joka rikottiin seuraavan vuoden kisoissa. Minskissä oli paikalla hieman yli 640 000 katsojaa.
Erkka Westerlundin valmentaman Suomen joukkueen pelaaminen oli alkusarjassa vaikeaa. Ensin joukkue kärsi tappion Latvialle, sitten Venäjälle. Saksan ja Valko-Venäjän Leijonat onnistui voittamaan varsinaisella peliajalla ja Sveitsin voittomaalikilpailussa. Sen jälkeen Suomi kärsi tiukan tappion Yhdysvalloille ja voitti Kazakstanin vain yhdellä maalilla. Suomen otteita kuvailtiin turnauksen aikana muun muassa katastrofaalisen huonoiksi. Lopulta Suomen eteneminen jatkopeleihin oli kiinni Sveitsin ja Latvian välisestä ottelusta, jonka Sveitsin oli voitettava Suomen jatkoon pääsemiseksi. Leijonat eteni lopulta loppuotteluun asti, jonka maa hävisi. Loppuottelua muisteltiin vielä vuosikymmenen jälkeenkin, sillä tuomarien katsottiin suosineen Venäjää. Silloinen Kansainvälisen jääkiekkoliiton puheenjohtaja René Fasel tuuletti katsomossa Venäjän maaleja yhdessä Venäjän presidentin Vladimir Putinin kanssa.
Arvostelu

Euroopan parlamentti painosti Kansainvälistä Jääkiekkoliittoa toukokuussa 2011 viemään Valko-Venäjältä kisojen järjestämisoikeuden. Järjestämisoikeuden perumista kannatti esimerkiksi entinen jääkiekkoilija ja slovakialainen europarlamentikko Peter Šťastný maaliskuussa 2011. Suomalaisista poliitikoista Paavo Arhinmäki ja Antti Kaikkonen kertoivat keväällä 2012 kannattavansa kisojen perumista Valko-Venäjältä maan huonon ihmisoikeustilanteen takia.
Kisojen tuomaritoiminta sai turnauksen aikana myös paljon arvostelua niin pelaajilta kuin katsojiltakin.
Kansainvälistä kohua sai myös aikaan Venäjän päävalmentaja Oļegs Znaroksin tempaus loppuottelussa, jossa hän rikkoi saamaansa toimitsijakieltoa olemalla yhteydessä Venäjän apuvalmentajaan radiopuhelimen välityksellä.
Vaikka kisat saivat osakseen arvostelua, sai kisat myös kiitosta erinomaisen tunnelman ja hyvien järjestelyiden ansiosta.lähde? Kisoissa rikottiinkin kymmenen vuotta vanha yleisöennätys.
Valintaprosessi

| Äänestystulokset   Bern, Sveitsi   8>  toukokuuta 2009 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Maa | Äänestys |  |  |  |  |  |
|  Valko-Venäjä | 75 |  |  |  |  |  |
|  Unkari | 24 |  |  |  |  |  |
|  Latvia | 3 |  |  |  |  |  |
|  Ukraina | 3 |  |  |  |  |  |
Otteluareenat

| Minsk> Minsk-Arena Kapasiteetti: 15 000  (Pääarkkitehti Valeri Kutsko, 2010) | Minsk> Tšižovka-Arena Kapasiteetti:  9 600 |
| --- | --- |

Vuonna 2010 valmistuneen monitoimihalli Minsk-Arenan pääarkkitehtina toimi Valeri Kutsko.
Joukkueet

Lohkot määräytyivät vuoden 2013 maailmanrankingin perusteella. Italia ja Kazakstan nousivat 1. divisioonasta pääsarjaan.
| --- | --- |
 Lohko A  Ruotsi 1.   Tšekki 4.   Kanada 5.   Slovakia 8.   Norja 9.   Tanska 12.   Ranska 13.   Italia 18. :  Lohko B  Suomi 2.   Venäjä 3.   Yhdysvallat 6.   Sveitsi 7.   Saksa 10.   Latvia 11.   Valko-Venäjä 14.   Kazakstan 16.
Alkusarja

Puolivälieriin jatkavat joukkueet kohtasivat vastustajan toisesta lohkosta seuraavasti: A1–B4, A2–B3, B2–A3 ja B1–A4.