stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leopold von Sacher-Masoch

| Leopold von Sacher-Masoch |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1836 Lemberg, Itävallan keisarikunta
Kuollut: 9. maaliskuuta 1895 (59 vuotta) Lindheim, Saksan keisarikunta
Kirjailija
Salanimi: Charlotte Arand ja Zoë von Rodenbach 
Tuotannon kieli: saksa
Pääteokset:  Venus turkiksissa (1869)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Leopold Ritter von Sacher-Masoch (27. tammikuuta 1836 Lemberg, Itävallan keisarikunta – 9. maaliskuuta 1895 Lindheim, Saksan keisarikunta) oli itävaltalainen kirjailija. Hänen teoksensa käsittelivät usein naisille alistumisesta nauttimista, minkä seurauksena tutkija Richard von Krafft-Ebing otti vuonna 1886 käyttöön termin masokismi, joka tarkoittaa kivusta tai nöyryytyksestä nauttimista. Sacher-Masochin tunnetuin teos on Venus turkiksissa (1869), joka on osin omaelämäkerrallinen kuvaus naisen orjaksi lupautuvasta miehestä. Kirja kuvailee myös päähenkilönsä turkisfetissiä.
Sacher-Masoch kärsi elämänsä viimeisinä vuosina mielenterveysongelmista ja kuoli mielisairaalassa vuonna 1895 tai huhujen mukaan vasta 1905.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leopold von Sacher-Masoch Wikimedia Commonsissa
Tontti, Jarkko: Ikuisesti lykätty nautinto. Parnasso 2/2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Blangoua

| Blangoua |
| --- | --- |
 Blangoua
 Koordinaatit: 12°46′26″N, 14°33′9″E 
Valtio:  Kamerun
Alue:  Extrême-Nord
Departementti:  Logone-et-Chari
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  630 km²
Väkiluku (2005):  50 400
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Blangoua on kunta ja sen keskustaajama Extrême-Nordin alueen Logone-et-Charin departementissa Kamerunissa. Se sijaitsee Charijoen varrella 125 kilometriä departementin keskuksesta Kousserista luoteeseen. Kunnassa on 50 400 ja taajamassa 17 200 asukasta (vuonna 2005, väestönlaskenta)
Maantiede

Blangouan kunnan pinta-ala on 630 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Goulfeyn ja lännessä Darakin kuntiin, pohjoisessa Tšadjärveen ja idässä Tšadin tasavaltaan. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Luonnonvarainen kasvillisuus on savannia. Vesistöihin kuuluvat myös Chouahara- ja Taffafjoet.
Asutus

Vuonna 1993 perustettuun kuntaan kuuluu 38 kylää, jotka sijaitsevat etupäässä Charin ja Tšadjärven rannalla. Keskustaajaman lisäksi toinen suurempi keskus on Kofia.
Asukkaat ovat kotokoja, baggaroita, kanureja, hausoja, musgumeja, masoja, jukuneja, kanembuja ja bororoja. Yhteisesti käytetty kieli on tšadinarabia. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.
Talous ja palvelut

Seudun pääelinkeinot ovat maatalous, kalastus ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, hirssi, riisi, pavut, peruna, maniokki ja vihannekset. Tärkein vientituote on tuore ja savustettu kala. Palveluihin kuuluvat alakoulut, ammattikoulu ja kaksi terveyskeskusta.
Matkailu

Seudun nähtävyyksiä ovat Tšadjärvi, kotokokalastajat ja Blangouan tori. Käynti Tšadjärvellä onnistuu helpommin N’Djamenan kautta.
Kristinusko Oregonissa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Oregonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2014 väestötutkimuksen mukaan kristinusko on Oregonin suurin uskonto. 61 prosenttia Oregonin väestöstä kuuluu kristillisiin kirkkoihin.
Tunnustuskunnat

Väestötutkimuksen mukaan suurin kristinuskon suuntaus on protestantismi: evankelista protestantismia tunnustaa 29 prosenttia väestöstä. Päälinjan protestantismia tunnustaa 13 prosenttia väestöstä. Mustaan kirkkoon kuuluu noin prosentti väestöstä.
Katoliseen kirkkoon kuuluu 12 prosenttia väestöstä.
Yhdysvalloissa kristillisiin kirkkoihin lasketaan kuuluvaksi myös mormonit ja Jehovan todistajat. Mormoneihin kuuluu 4 prosenttia väestöstä ja Jehovan todistajiin alle prosentti väestöstä.
| Yhteisö | Perinne | Perhe | Seurakunnat | Kannattajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Katolinen kirkko Yhdysvalloissa | Katolinen kirkko | Katoliset kirkot | 204 | 480 618 |
| Tunnustuskuntiin kuulumattomat seurakunnat | Evankelikalismi | Muut | 706 | 280 548 |
| Eteläinen baptistikonventio | Evankelikalismi | Baptismi | 1 781 | 775 607 |
| Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko | Myöhempien aikojen pyhät | Mormonismi | 309 | 153 540 |
| Jehovan todistajat | Jehovan todistajat | Adventismi | 222 | 56 210 |
| Assemblies of God USA | Evankelikalismi | Helluntaiherätys | 211 | 45 505 |
| Seitsemännen päivän adventistit | Evankelikalismi | Adventismi | 155 | 41 151 |
Jonathan Swift

| Jonathan Swift |
| --- | --- |
 Yksityiskohta Jonathan Swiftiä esittävästä maalauksesta
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1667 Dublin, Irlanti
Kuollut: 19. lokakuuta 1745 Dublin, Irlanti
Kansalaisuus:  irlantilainen
Ammatti:  pappi, kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Isaac Bickerstaff
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti, ”latino-anglicus”
Aikakausi:  valistus
Tyylilajit:  satiiri, ironia
Aiheet:  kulttuuri, uskonto, politiikka, Irlanti
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jonathan Swift (30. marraskuuta 1667 – 19. lokakuuta 1745) oli angloirlantilainen valistusajan kirjailija ja runoilija sekä anglikaanipappi. Hänet muistetaan kaikista parhaiten satiirisista allegorioistaan Gulliverin retket (1726) ja Tynnyritarina (1704). Swift tunnetaan lähinnä laajasta, noin 150 teosta käsittävästä proosatuotannostaan, mutta hän ehti myös kirjoittaa noin 280 runoa. Swift julkaisi useat teoksensa anonyyminä tai salanimen takaa.
Hänen käyttämänsä teräväkielinen satiiri paheksutti monia aikalaisialähde?.
Elämä > Nuoruus

Swift syntyi Dublinissa vuonna 1667. Hänen juristi-isänsä, nimeltään myös Jonathan Swift, kuoli seitsemän kuukautta ennen ainoan poikansa syntymää. Perheeseen kuului äiti Abigail Swift ja pikkuveljeään pari vuotta vanhempi Jane. Leskeksi jääneellä Abigaililla ei ollut varaa elättää perhettään, joten he joutuivat muuttamaan Jonathan Swift vanhemman Godwin-veljen hoteisiin. Ennen Jonathanin ensimmäistä syntymäpäivää hänen äitinsä muutti takaisin kotitaloonsa Leicesteriin ja jätti poikansa ulkopuolisen hoitajan kontolle. Hoitaja joutui vuonna 1669 muuttamaan Swiftin kanssa sairastuneen sukulaisensa luokse Whitehaveniin, jossa he elivät kolme seuraavaa vuotta. Swift muisteli myöhemmin tuota aikaa lämmöllä ja mainitsi hoitajansa ansiosta oppineensa jo 3-vuotiaana lukemaan ”minkä tahansa Raamatun kohdan”.
Swiftin Godwin-setä otti pojan takaisin Dubliniin ja maksoi hänen opintonsa Kilkennyn alkeiskoulussa vuosina 1673–1682 sekä Dublinin Trinity Collegessa. Helmikuussa 1686 Swift sai kandidaatin tutkintonsa suoritettua rimaa hipoen (speciali gratia). Hän suoriutui parhaiten klassisissa kielissä, latinassa ja kreikassa, mutta muissa aineissa hänen tuloksensa jäivät vaatimattomammiksi. Asiakirjoista on myös selvinnyt, ettei Swift ollut mikään mallioppilas. Hän rikkoi toistuvasti koulun sääntöjä, kuten jättämällä työt tekemättä ja viihtymällä paremmin kaupungilla kuin koulunpenkillä. Hän aloitti maisterin tutkinnon Trinity Collegessa ennen muuttoaan mainion vallankumouksen sävyttämään Englantiin vuonna 1689. Tutkinto valmistui Oxfordin yliopiston Hart Hallista vuonna 1692. Englannissa ollessaan hän käväisi tapaamassa äitiään ja päätyi lopulta Moor Parkiin valtiomies Willian Templen avustajaksi.
Elämä > Moor Park

Moor Parkissa hänen tehtäviinsä kuului luotsata kahdeksanvuotiasta Esther Johnsonia (”Stella”) hänen opinnoissaan. Swift ei ehtinyt palvella Templeä kuin puoli vuotta, kun ensimmäiset Ménièren taudin oireet alkoivat vaivata. Ménièren tauti on sisäkorvan tauti, joka aiheuttaa kovaa päänsärkyä, huimausta, pahoinvointia ja lopulta kuuroutumisen. Tautia ei tunnettu vielä Swiftin elinaikana ja Swift kuvitteli sen johtuvan liiallisesta hedelmien syönnistä. Swift meni lääkäriin vuonna 1690, missä häntä neuvottiin muuttamaan takaisin kotiseudulleen potemaan tautia ja Swift noudatti neuvoa. Pian Swift ymmärsi, ettei tästä ollut apua ja haki seuraavana vuonna uudelleen töitä Templeltä, tällä kertaa vakituista. Temple pestasi hänet ja lupasi auttaa häntä pääsemään papiksi anglikaanikirkkoon. Swift asui Moor Parkissa ja pääsi tutustumaan Templen sisäpiiriin.
Moor Parkin aikoina Swift luki ahkerasti ja varhaisimmat hänen kirjoittamansa runot ovat peräisin tältä ajalta. Varhaisin runo on Oodi kuninkaalle ja varhaisin julkaistu runo on Oodi Ateena-seuralle. Swift muutti Irlantiin saatuaan Templen lupauksen mukaisesti anglikaanikirkon diakonin paikan lokakuussa 1694 ja jo seuraavana vuonna hänet vihittiin papiksi. Swiftin unelmat latistuivat nopeasti kun hänet sijoitettiin vähäpätöiseen Kilroorin seurakuntaan, jonka kirkko oli jätetty korjaamatta ja entinen pappi oli laimin lyönyt seurakuntaa, että ihmiset olivat alkaneet kääntyä presbyteereiksi. Raastavan vuoden jälkeen Swift muutti kutsusta takaisin Templen luokse. Hän asettui Moor Parkiin toukokuussa 1696, jolloin on myös päivätty Jane Waringille lähetetty kosintakirje, ja alkoi kirjoittaa Templen muistelmia. Stellan ja Swiftin suhteesta on liikkunut runsaasti huhuja. Joidenkin mukaan he olisivat menneet vuonna 1716 naimisiin. Heidän suhteensa jäi kuitenkin platoniselle tasolla, mutta Stella oli joka tapauksessa Swiftin läheisin henkilö hänen kuolemaansa saakka.
Swift pysyi Moor Parkissa elokuuhun vuonna 1699 asti. Temple oli kuollut puoli vuotta aiemmin tammikuussa. Tänä aikana Swift kirjoitti antiikin ja uuden ajan kirjallisuutta vertailevan satiirin Kirjojen taistelu, joka julkaistiin 1704, sekä Tynnyritarinaa. Kirjojen taistelussa näkyy kuinka Swift puolustaa Templen antiikki-myönteisyyttä Richard Bentleyn ja William Wottonin kritiikkiä vastaan. Tynnyritarinan kirkkoon kohdistuneen satiirimuotoisen kritiikin on sanottu loukanneen kuningatar Annaa ja kyseenalaistaneen Swiftin uskollisuuden kirkkoa kohtaan niin, että se esti Swiftin papiksi vihkimisen Englannissa.
Elämä > Kuolema

Swiftin poteman Ménièren taudin oireet pahenivat vuodesta 1738 alkaen. Häntä pyörrytti ja hän alkoi unohdella asioita ja tuntea ahdistusta. Oireet hankaloittivat Swiftin kirjoittamista ja työtä tuomiokirkossa. Lopulta Swiftin serkku Martha Whiteway otti hänen asiansa hoidettavakseen. Swiftin Whitewaylle vuonna 1740 lähettämä kirje kuvaa, kuinka hän tunsi olonsa sietämättömäksi ja aavisteli jäljellä olevien päivien olevan surkeita ja vähälukuisia. Vuonna 1742 St. Patrickin tuomiokirkon pastori Francis Wilson, jota on syytetty Swiftin pahoinpitelemisestä ja omaisuuden varastamisesta, arvioitutti Swiftin tilan erillisellä Mielisairauden komissiolla. He totesivat Swiftistä, että tämän ”muisti ja mieli ovat rappeutuneet” ja hän on ”kyvytön hoitamaan tehtäviään”. Swift jätti työnsä tuomiokirkossa samana vuonna.
Swift kuoli vuonna 1745 ja hänet haudattiin omaan tuomiokirkkoonsa Stellan viereen. Jäljelle jääneen omaisuutensa Swift testamenttasi hyväntekeväisyydelle mielisairaiden parantolan rakennustöiden kulujen kattamiseksi.
Tuotannosta > Gulliverin retket

Gulliverin matkat (tai retket) on neljään osaan jaettu allegorinen kertomus merimiehestä, joka joutuu sattuman ohjastamana kummallisiin maihin. Romaani oli alun alkaen suunnattu aikuisväestölle satiiriksi hallitsijoista ja koko ihmiskunnasta, mutta selkeytensä ja mielikuvituksellisen kerronnan ansiosta se on saanut mainetta runsaasti luettuna lastenkirjana. Tyyliltään teos edustaa valistusajalle tyypillistä matkaromaania, vaikka se onkin myös tulkittavissa satiiriksi koko pikareskiromaanikirjallisuutta vastaan.
Tuotannosta > Kirjojen taistelu

Vuonna 1704 julkaistu ja sittemmin (1710) osaksi Tynnyritarinaa liitetty Kirjojen taistelu on satiirinen allegoria, jonka teema perustuu vuonna 1690 alkaneeseen kulttuurihistorialliseen taisteluun modernien ja antiikin auktoriteettien paremmuudesta. Kiista alkoi Swiftin työnantajan ja ystävän William Templen julkaisemasta Of Ancient and Modern Learning, joka puolustaa antiikkia ja väheksyy moderneja ajattelijoita. Ranskassa vastaava sanaharkka oli alkanut jo 30 vuotta aiemmin.
Swift otti kiistaan osaa asettumalla Templen tapaan antiikin oppineiden taakse. Kirjojen taistelun tarina alkaa kaksihuippuiselta Parnassos-vuorelta, jonne Antiikit ovat perustaneet ensimmäisenä komean asutuksen vuoren korkeimmalle huipulle. Myöhemmin saapuneet Modernit perustivat oman asutuksen matalammalle huipulle. He joutuivat tyytymään kehnoon sijaintiin, sillä Antiikkien asutus peittivät heidän näkymiään, etenkin idän suuntaan. Siksi Modernit lähettivät uhkakirjeen, jossa he vaativat Antiikkeja muuttamaan alarinteelle ja he tulisivat ja kaivaisivat vuoren rinteet sopivalle korkeudelle, tai muuten he aloittaisivat sodan. Antiikit vastasivat kirjeeseen, etteivät he ymmärtäneet vaatimuksia, sillä he olivat paikalla ensimmäisinä eikä huipun korkeus ollut millään tavalla heidän vikansa. Kaiken lisäksi Antiikit huomauttivat vuoren huipun olevan lujaa kiveä, johon isketty lujakin lapio menisi varrestaan poikki. Niinpä Antiikit pyysivät Moderneja kohottamaan omaa asuinsijaa korkeammalle, toisten keinotekoisen pakottamisen sijaan. Erimielisyydet leimahtivat sodaksi, jossa ei mustetta säästelty. Kertoja huomauttaa, että muste on vahvin ase, jota oppinut voi koskaan käyttää.
Taistelun lopputulos jää lopulta hämäräksi, kun Swift siirtyy kertomaan St. James's Libraryn perjantaisia tapahtumia. Kirjat ovat eroteltu antiikin ja modernien auktoriteettien kirjoittamiin, jotteivät ne alkaisi sanaharkkaan. Epähuomiossa kirjat kuitenkin pääsevät sekoittumaan niin, että Descartes joutuu Aristoteleen viereen, Platon Hobbesin ja niin edelleen. Siitä alkaa kehkeytyä taistelu kirjojen välille, kunnes huomio siirtyy kirjaston suurimman ikkunan kulmassa elävään hämähäkkiin (modernit) ja sen verkkoon kiinnittyneeseen mehiläiseen (antiikki).
Tuotannosta > Suomennokset

Gulliverin retket.  (Travels into Several Remote Nations of the World. In Four Parts. By Lemuel Gulliver, First a Surgeon, and then a Captain of Several Ships, 1726.) Suomentanut J. A. Hollo. 4. painos (1. painos 1926)  Helsinki:  Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1447-3
Vaatimaton ehdotus, joka estäisi Irlannin lapsia olemasta taakaksi vanhemmilleen tai maalleen.  ((A Modest Proposal for Preventing the Children of Poor People From Being a Burthen to Their Parents or Country, and for Making Them Beneficial to the Publick, 1729.) Suomentanut Timo Siivonen)  Jyväskylä:  JULPU, 1998.  ISBN 951-39-0197-1
Irlantilaisia pamfletteja.  (Toimittanut ja suomentanut Jyrki Vainonen)  Helsinki:  Loki-kirjat, 1998.  ISBN 952-9646-62-3
Tynnyritarina, sekä Kirjojen taistelu ja Kirjoitelma hengen mekaanisesta toiminnasta.  ((A Tale of a Tub: To which is added The Battle of the Books and the Mechanical Operation of the Spirit, 1704.) Suomentanut Jyrki Vainonen)  Helsinki:  Loki-kirjat, 2004.  ISBN 951-825-020-0
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Jonathan Swiftin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Swiftin teos A Modest Proposal vapaana äänikirjana LibriVoxista (http://librivox.org/) (englanniksi)
Jonathan Swift Resource (englanniksi)
Alastair Sweeny: Gulliver's Travels Deciphered (englanniksi)
Lahtinen, Mikko: Valistuksesta ja Swiftistä. niin & näin 1/2000, 42–45.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Alankomaat  Irlanti  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Swift vastaanottaa Irlannin kiitoksen tässä vuoden 1735 koottujen teosten nimiölehdessä
Lilliputin kartta Jonathan Swiftin teoksessa Lemuel Gulliver's travels into several remote nations of the world (1726).
Tynnyritarinan nimiölehti (1704)
Sidiki Dembélé

Sidiki Dembélé (20. maaliskuuta 1921 San – 26. marraskuuta 1983 Bamako) oli malilainen kirjailija.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Dembélé kävi alakoulun Sanissa, yläkoulun Bamakossa ja William Ponty -koulun Dakarissa. Hän palveli toisen maailmansodan aikana armeijassa ja työskenteli sen jälkeen posti- ja lennätinlaitoksen virkailijana. Dembélé osallistui Rassemblement démocratique africain -puolueen perustamiseen ja toimitti sen Réveil-lehteä vuosina 1946–1954. Hän oli Ranskan Länsi-Afrikan posti- ja lennätintyöntekijöiden liiton pääsihteeri vuosina 1948–1954 ja Norsunluurannikon posti- ja lennätintyöntekijöiden liiton sekä ”autonomisten ammattiliittojen keskusjärjestön” pääsihteeri vuosina 1954–1959.
Dembélé nimitettiin Malin liittovaltion tiedotus- ja yleisradiojohtajaksi vuonna 1960. Liittovaltion hajottua hänestä tuli Malin radion johtaja. Vuosina 1967–1968 Dembélé toimi maan tiedotus- ja yleisradiolaitoksen pääjohtajana ja sen jälkeen posti- ja lennätinlaitoksen päätarkastajana.
Dembélén pääteos on afrikkalaista sivistyneistöä kriittisesti kuvaava romaani Les Inutiles (1960), joka sai Norsunluurannikon kirjallisuuspalkinnon. Hän on kirjoittanut myös muutamia näytelmiä ja kuunnelman.
Aïcha Fofana

Aïcha Aminata Laïla Fofana (1957 Bamako – 16. elokuuta 2003 Bamako) oli malilainen kirjailija.
Aïcha Fofana syntyi Malin terveys- ja sosiaaliministerinä toimineen Bénitiéni Fofanan perheeseen. Lukion jälkeen hän opiskeli kieliä Sorbonnessa, Mannheimin yliopistossa ja Oxfordissa. Fofana työskenteli ranskan ja saksan kääntäjänä ja tulkkina ja julkaisi ensimmäisen romaaninsa Mariage on copie vuonna 1994. Hänet tunnettiin myös aktiivisena naisasianaisena ja ihmisoikeuksien puolustajana.
Blueskaava

Blueskaava on bluesissa ja sitä uudemmassa populaarimusiikissa suosittu 12-tahtinen sointukulku.
Ennen kuin blueskaavalla alettiin 1920-luvulta lähtien viittaamaan 12-tahtiseen kaavaan, joka oli noussut bluesin kaavoista suosituimmaksi, bluesissa oli käytetty myös 8- ja 16-tahtisia kaavoja. Blueskaavasta tuli 1930-luvulla jazzin ja boogie woogien peruskaava. 1930- ja 1940-luvuilla moni rhythm and blues -kappalekin käytti sitä, ja 1950-luvulla blueskaava oli käytössä monessa rock and roll -kappaleessa. Seuraavien vuosikymmenten rockmusiikissakin sitä on toisinaan käytetty, mutta harvemmin kuin ennen.
Blueskaavassa on 12 tahtia, joista jokaisessa on neljä iskua. Kaava perustuu sointujen I, IV ja V sointukulkuun. Esimerkiksi A-duurin vastaavat soinnut A, D ja E voivat olla esimerkiksi järjestyksessä AAAA DDAA EDAA.
Blueskaavan 12 tahtia jaetaan kolmeen fraasiin, jolloin jokaisessa fraasissa on neljä tahtia. Laulaja toistaa ensimmäisen fraasin melodian ja sanat (säkeen) toisessa fraasissa, joskin melodia tavallisesti muuntuu hieman. Kolmannessa fraasissa on eri sanat ja melodia. Yhden säkeistön kaava on siis A-A-B. On yleistä, että kunkin fraasin lauluosuus kattaa vain kaksi ensimmäistä tahtia, ja kaksi viimeistä tahtia ovat instrumentaalisia.
Blueskaavaa käyttävässä kappaleessa on useita säkeistöjä, jotka kaikki noudattavat samaa kaavaa.
Blueskaavasta on useita muunnelmia. Joskus muunnellaan sointuja, joskus melodia- tai sanoitusrakennetta.
J. Karjalainen on kappaleessaan ”Blueskaava” (albumilla Yö kun saapuu Helsinkiin, 1982) kuvaillut blueskaavaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Blueskaava Wikimedia Commonsissa
Ernst Bloch

Ernst Bloch
Ernst Bloch (8. heinäkuuta 1885 – 4. elokuuta 1977) oli saksalainen marxilainen filosofi, joka toimi professorina Leipzigissa vuosina 1948–1957. Blochin tuotanto oli keskeinen vaikuttaja vuoden 1968 opiskelijaliikehdinnässä ja vapautuksen teologiassa. Häntä pidetään Jürgen Moltmannin Toivon teologia -teoksen keskeisenä innoittajana. Hän vieraili vuonna 1966 Jyväskylän kesä -tapahtumassa Kalevi Kivistön kutsusta.
Bloch ajatteli, että tekniikan kehityksen myötä taide voi vapautua monista menneisyyden jäänteistä ja tavoista. Taide voi muuttua sisäisen vapauden itseilmaisuksi ei-esittävän, abstraktin taiteen kautta.
Teoksia

Atheismus im Christentum (1968)
Geist der Utopie (1918)
Erbschaft dieser Zeit (1935)
Experimentum Mundi (1975)
Naturrecht und menschliche Würde
Das Prinzip Hoffnung (1959)
Subjekt-Objekt, Erläuterungen zu Hegel
Spuren (1930)
Thomas Münzer als Theologe der Revolution
Tübinger Einleitung in die Philosophie (1963)
Kirjallisuutta

Rahkonen, Keijo & Sironen, Esa (toim.): Ernst Bloch: Utopia, luonto, uskonto: Johdatusta Ernst Blochin ajatteluun.  (Osa kirjoituksista käännöksiä, suomennokset Raija Sironen, Keijo Rahkonen)  Helsinki:  Kansan sivistystyön liitto, 1985.  ISBN 951-9225-97-8
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Mathematics Genealogy Project 
Taiteenala:  LexM  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
Moussa Konaté (kirjailija)

Moussa Konaté (1951 Kita – 30. marraskuuta 2013 Limoges) oli malilainen kirjailija.
Opettajana sekä Le Figuier ja Edition Jamana -kustantamojen johtajana työskennellyt Konaté kuvaa teoksissaan kriittisesti nyky-Malin jokapäiväistä elämää. Hän oli myös yksi harvoista afrikkalaisista kirjailijoista, joka pystyi elättämään itsensä jännityskertomuksilla. Konaté sai Ranskan akatemian Hervé Deluen -palkinnon vuonna 2011.
Bloop

Ääninäyte
16-kertaiseksi nopeutettu Bloop.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Hydrofonin tuottama spektrogrammi, jossa Bloop erottuu selkeästi.
Bloop on erityisen matalataajuuksinen ääni, jonka yhdysvaltalainen NOAA-organisaatio havaitsi useita kertoja laitteillaan veden alla kesällä vuonna 1997. NOAA:n mukaan ääni johtuu Etelämantereen mannerjäätikön järistyksistä ja jäävuorten lohkeamisesta lauttajäästä.lähde?
Ääntä havaittiin laitteilla, jotka oli suunniteltu alun perin Neuvostoliiton sukellusveneiden havaitsemiseen. Ääni on havaittu useista eri paikoista, mutta joka kerta sen lähde on ollut samalla alueella Etelä-Amerikan lounaisrannikon tuntumassa, hieman Antarktiksesta pohjoiseen. Ääni havaittiin useilla havaintolaitteilla hyvin kaukaakin lähtöpaikastaan, jopa 5 000 kilometrin päästä.
Aiheesta muualla

ääninäyte NOAA:n nettisivuilla
Tuning in to a deep sea monster (Arkistoitu – Internet Archive) CNN 13.6.2002
"Bloop"  NOAA Vents Program for Acoustic Monitoring.
Bloop Watch (Arkistoitu – Internet Archive)
Álki Zéi

| Álki Zéi> Αγγελική ”Άλκη” Ζέη.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Angelikí Zéi
Syntynyt: 1925 Ateena
Kuollut: 27. helmikuuta 2020
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.alkizei.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Angelikí ”Álki” Zéi (kreik. Αγγελική ”Άλκη” Ζέη, 1925 Ateena – 27. helmikuuta 2020) oli kreikkalainen romaanikirjailija. Hän syntyi kreetalaisen isän ja sámoslaisen äidin tyttäreksi.
Zéi asui lapsuutensa ensi vuodet Sámoksella. Hän opiskeli filosofiaa Ateenan yliopistossa ja lähti myöhemmin Moskovaan.
Zéin kirjalliseen tuotantoon kuuluu muun muassa Tämä on sotaa, Petros, joka käsittelee toista maailmansotaa 10-vuotiaan Pétroksen silmin.
Suomennetut teokset

Villikissa katsoo lasin takaa.  ((Το καπλάνι της βιτρίνας, To kapláni tis vitrínas, 1963.) Englanninkielisestä laitoksesta Wildcat under glass suomentanut Marikki Makkonen. Nuorten toivekirjasto 190)  WSOY, 1969 (4. painos 1995).
Tämä on sotaa, Petros.  ((Ο μεγάλος περίπατος του Πέτρου, O megálos perípatos tou Pétrou, 1971.) Edward Fentonin englanninkielisestä käännöksestä suomentanut Marikki Makkonen. Nuorten toivekirjasto 208)  WSOY, 1973.  ISBN 951-0-05910-2