Ruotsin historia
1900-luku > Ruotsi maailmansotien välisenä aikana

Kiista Ahvenanmaan omistuksesta kärjistyi lähes sodaksi Suomen kanssa, jolloin Ruotsi siirsi sen Pariisin rauhankonferenssiin ja edelleen Kansainliiton käsiteltäväksi. Kansainliitto ratkaisi 24. kesäkuuta 1921 omistuksen Suomen hyväksi, samalla Ahvenanmaa demilitarisoitiin, ja se sai itsehallinon osana Suomea. Ruotsissa huokaistiin helpotuksesta, kun Tukholmaa vastaan suunnattu ladattu pistooli venäläisenä sotilastukikohtana poistui.
Ruotsin kunnallista äänioikeutta laajennettiin vuonna 1918 ja naiset saivat valtiollisen äänioikeuden vuonna 1919. Maailmansotien välisenä aikana Ruotsin hallituksen johtoasema oli vuoroin sosialidemokraateilla, vapaamielisellä kansanpuolueella ja oikeistolla. Ruotsin ensimmäinen sosialidemokraattinen pääministeri oli Hjalmar Branting, joka johti hallitusta maaliskuusta 1920 saman vuoden lokakuuhun sekä uudelleen vuosina 1921–1923 ja 1924–1925.
Vuonna 1921 Uppsalaan perustettiin valtiopäivä-äänestyksellä maailman ensimmäinen rotubiologinen instituutti ja sen ensimmäiseksi professoriksi nimitettiin Herman Lundborg. Instituutin tarkoituksena oli pitää maa mahdollisimman rotupuhtaana jatkossakin. Ruotsalaisten katsottiin edustavan omaa rotuansa ja olevan rotupuhtaita, jota tuli suojata ulkoisilta ja sisäisiltä uhilta.
Taloudessa 1920-luku oli kasvun aikaa. Ulkopoliittisesti ruotsalaiset kokivat olevansa ensimmäisen maailmansodan jälkeen turvatussa tilanteessa, koska Saksa ja Venäjä oli lyöty. Kansainliittoon Ruotsi liittyi vuonna 1920, ja vuonna 1925 puolustusmenoja päätettiin supistaa. Suuri lama nosti työttömyyttä 1930-luvun alussa, ja leikkaukset palkkoihin johtivat työtaisteluihin. Vuoden 1932 valtiopäivävaaleissa menestyivät sosiaalidemokraatit ja maanviljelijöiden puolue. Pääministeriksi nousi Per Albin Hansson. Talouskriisi voitettiin sen jälkeen, kun sosiaalidemokraatit ja maanviljelijöiden puolue olivat päässeet yhteisymmärrykseen käytettävistä keinoista. Valtiovarainministeri Ernst Wigforssin keväällä 1933 esittelemä kriisiohjelma oli ensimmäinen johdonmukainen yritys soveltaa Maynard Keynesin ajatuksia käytännön politiikkaan. Vuoteen 1936 mennessä palkat olivat palanneet entiselle tasolleen.
Ruotsiin syntyi 1930-luvulla useita äärioikeistolaisia liikkeitä. Monet ruotsalaiset tunsivat sympatiaa Saksan kansallissosialismia kohtaan. Suurimmat sanomalehdet olivat selkeästi saksalaismielisiä. Merkittävimmät kulttuurivaikutteet olivat tulleet jo 1800-luvulta lähtien Saksasta. Siitä huolimatta natsien kannatus ei noussut kovin korkeaksi, Ruotsin Kansallissosialistisella Puolueella oli enimmillään 30 000 jäsentä, eikä se onnistunut saamaan edustajiaan valtiopäiville. Äärivasemmistoon kuulunut Ruotsin Kommunistinen Puolue sai edustajia parlamenttiin, mutta sitä ei ole koskaan otettu mukaan hallitukseen. Toisin kuin useissa muissa maissa, Ruotsissa kommunistien toiminta oli 1920- ja 1930-luvuilla sallittu.
Adolf Hitlerin valtaannousu Saksassa aiheutti Ruotsissa tarpeen arvioida uudelleen puolustuspolitiikkaa ja vahvistaa maan puolustusta, mikä tapahtui vuonna 1936. Ulkopolitiikassaan Ruotsi oli puolueeton yhdessä muiden Skandinavian maiden, Alankomaiden, Belgian ja Sveitsin kanssa. Ruotsin ja Suomen yhteinen suunnitelma Ahvenanmaan puolustamiseksi mahdollisen sodan aikana kariutui kesällä 1939 Neuvostoliiton vastustukseen.