stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turunlampi

| Turunlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°18′50″N, 27°03′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäveden valuma-alue (14.97)
Laskuoja:  oja Herajärveen 
Järvinumero:  14.978.1.061
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  85,8 m  
Pituus:  320 m  
Leveys:  230 m  
Rantaviiva:  0,908 km  
Pinta-ala:  4,879 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiTurunlampi 
Turunlampi  on Etelä-Savossa Mäntyharjulla  Kokkosenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 320 metriä pitkä, 230 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Pyhäveden valuma-alueella (14.97), jonka Tainaveden valuma-alueeseen (14.978) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 85,8 metriä mpy.
Valter Carrijo

Valter Carrijo (s. 22. tammikuuta 1934 Uberlândia) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli salvatoriaani 2. helmikuuta 1954, ja hän sai pappisvihkimyksensä 8. joulukuuta 1961. Hänet nimitettiin Brejon koadjuuttoripiispaksi 18. tammikuuta 1989, ja piispaksi vihkiminen seurasi 15. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paulo Eduardo Andrade Ponte, jota avustivat Mário Teixeira Gurgel ja Roberto Pinarello de Almeida.
25. syyskuuta 1991 Carrijosta tuli Brejon piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 5. toukokuuta 2010.
Valeri Kikta

Kikta vuonna 2020
Valeri Grigorjevitš Kikta (ven. Валерий Григорьевич Кикта; s. 22. lokakuuta 1941 Vladimirovka, Donets, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen taidemusiikin säveltäjä. Kikta opiskeli musiikkia Moskovan konservatoriossa Semjon Bogatyrjovin ja Tihon Hrennikovin johdolla, ja Dmitri Šostakovitš suositteli häntä jatko-opiskelijaksi.
Kiktan tuotantoon sisältyy baletteja, orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksia, urku- ja kuorosävellyksiä. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu sarja Kiovan Sofiankirkon freskot (1973) harpulle ja orkesterille.
Aiheesta muualla

Кикта, Валерий Григорьевич.  Московская государственная консерватория.
Valmari Toikka

Valmari Toikka vuonna 1932.
Volmari "Valmari" Toikka (27. joulukuuta 1902 Vehkalahti – 21. joulukuuta 1990 Vehkalahti) oli suomalainen maastohiihtäjä.
Toikka edusti Suomea Lake Placidin talviolympialaisissa 1932 sijoittuen 18 kilometrillä seitsemänneksi ajalla 1.27.51. Pronssimitalisti Veli Saarisesta Toikka jäi noin kaksi ja puoli minuuttia. Salpausselän kisoissa hän voitti 10 kilometriä 1931 ja 50 kilometriä 1934. Lisäksi hän oli kolmas 50 kilometrillä 1933.
Tomás de Torquemada

| Tomás de Torquemada |
| --- | --- |
 Suurinkvisiittori Tomás de Torquemada.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1420 Torquemada, Valladolid, Kastilia
Kuollut: 16. syyskuuta 1498 (77–78 vuotta) Ávila, Kastilia
Kansalaisuus:  Espanja
Ammatti:  dominikaanimunkki
Tomás de Torquemada (lat. Thomas de Turrecremata, 1420 Torquemada, Valladolid, Kastilia – 16. syyskuuta 1498 Ávila, Kastilia) oli espanjalainen dominikaanimunkki ja Espanjan inkvisition ensimmäinen suurinkvisiittori kuningas Ferdinand Katolilaisen alaisuudessa. Nykyisin Torquemada on kiistelty hahmo Espanjan ja katolisen kirkon historiassa, ja hänen nimensä on liitetty julmuuteen ja fanatismiin uskon palveluksessa. Kronikoitsija Sebastián de Olmedo kirjoitti hänestä: ”kerettiläisten vasara, Espanjan valo, maansa pelastaja, kunnia veljeskunnalleen” (esp. ”el martillo de los herejes, la luz de España, el salvador de su país, el honor de su orden”).[lähde? ]
Elämä > Varhaiset vuodet

Tomás de Torquemada syntyi vuonna 1420 Torquemadassa Valladolidin maakunnassa Espanjan pohjoisosassa. Hänen kotikylänsä nimi oli peräisin latinan kielen sanoista turris cremata eli ”palanut torni”, niinpä hänet tunnetaan myös latinankielisellä nimellä Thomas de Turrecremata. Hänen aikalaisensa, espanjalainen kirjailija Hernando del Pulgar, on kertonut Torquemadan esi-isän Alvar Fernández de Torquemadan vaimon olleen converso eli katolilaiseksi kastettu espanjanjuutalainen.[lähde? ]
Torquemada varttui Valladolidissa, ryhtyi setänsä kardinaali Juan de Torquemadan tavoin dominikaanimunkiksi ja omistautui paavin ja katolisen kirkon palvelemiselle. Hän työskenteli vuodesta 1452 lähtien Segovian Pyhän ristin luostarissa. Torquemada nimitettiin vuonna 1460 luostarin prioriksi, mutta hän erosi virasta vapaaehtoisesti 22 vuotta myöhemmin 1460.[lähde? ]
Torquemada oli nuoren prinsessa Isabellan rippi-isä, mistä hän hyötyi suuresti myöhemmässä elämässään. Kun Isabella avioitui serkkunsa Ferdinand Katolilaisen kanssa vuonna 1469 ja hänet kruunattiin kuningattareksi 1474, Torquemada nousi uuden kuningasparin neuvonantajaksi. Kastilian ja Aragonian yhdistymisen jälkeen Torquemada hankki kuningattaren tuen tehtävässä valvoa katolisten oppien levittämistä uudessa valtakunnassa.[lähde? ]
Elämä > Suurinkvisiittori

Paavi Sixtus IV nimitti vuonna 1482 Torquemadan jo 1478 perustetun Espanjan inkvisition neuvoston johtajaksi, ja seuraavana vuonna 1483 hän otti suurinkvisiittorin arvonimen. Torquemada ilmoittautui paavi Sixtus IV:n edustajaksi, ja inkvisition toiminta rajoittui aluksi heidän pyhään toimistoonsa Segoviassa. Kuningas Ferdinand kuitenkin laillisti hänen toimivaltansa Kastiliassa ja Leónissa, ja myöhemmin toimivalta laajentui myös Aragoniaan, Kataloniaan, Valenciaan ja Mallorcaan. Jokainen espanjalainen yli 12-vuotias tyttö ja 14-vuotias poika oli vastuussa inkvisitiolle, ja tuhansittain kerettiläisyydestä epäiltyjä kuulusteltiin järjestelmällisesti, kidutettiin ja poltettiin roviolla. Inkvisition uhreihin kuului harhaoppisuudesta syytettyjen ohella myös noituudesta, sodomiasta, polygamiasta, haureudesta, rienauksesta, koronkiskonnasta ja muista rikoksista tuomittuja. 1800-luvun alkupuolella historioitsija Juan Antonio Llorente kirjoitti, että Torquemada olisi ollut vastuussa yli 10 000 ihmisen polttamisesta roviolla. Nykyhistorioitsijoiden mukaan inkvisitio määräsi noin 2 000 ihmisen kuoleman autodafeessa. Torquemada oli pelätty hahmo 1400-luvun loppupuolen Espanjassa, ja tarinoiden mukaan hän liikkui ympärillään 50 ratsuväen ja 250 jalkaväen sotilasta.[lähde? ]
Inkvisiittori Pedro de Arbués murhattiin 1485 Zaragozassa, ja Torquemada keksi syyttää teosta kerettiläisiä ja salajuutalaisia. Inkvisitio tutki vuonna 1491 Torquemadan johdolla La Guardian pyhän lapsen tapausta, jossa juutalaisia syytettiin todennäköisesti valheellisesti siitä, että he olisivat murhanneet ja syöneet kristityn pikkulapsen. Torquemada oli vakuuttunut siitä, että juutalaiset ja muslimit olivat oman uskontonsa ja kulttuurinsa takia vakava uhka Espanjalle ja katoliselle seurakunnalle, joten hän julisti heidät katolisen kirkon vihollisiksi ja aloitti molempien väestöryhmien järjestelmälliset vainot. Hänen määräyksestään Talmudeja ja arabiankielisiä kirjoituksia poltettiin kirjarovioilla, ja kirjarovioilla paloi poroksi myös eräitä historiallisesti korvaamattomia tekstejä juutalaisten ja maurien historiasta Espanjassa ennen 1400-luvun alkua. Torquemada kuulusteli inkvisition pidättämiä juutalaisia ja salli heille mahdollisuuden kääntyä katolisuuteen vannomalla uskollisuudenvalan paaville. Ferdinand ja Isabella määräsivät 31. maaliskuuta 1492 Espanjan kaikki juutalaiset karkotettaviksi koko valtakunnasta, ja Torquemada oli yksi lakiesityksen tärkeimmistä kannattajista.[lähde? ]
Elämä > Viimeiset vuodet

Kun Torquemadan maine levisi Euroopassa, paavi Sixtus IV katui Torquemadan nimitystä suurinkvisiittoriksi ja sanoi, että inkvisition epäoikeudenmukaisesti vangitsemat ja kiduttamat kerettiläisyydestä syytetyt olivat saapuneet Pyhän istuimen luokse ankaruutta pakoon ja vannomaan puhdasoppisuuttaan. Vuoden 1494 uusi paavi Aleksanteri VI nimitti Torquemadan assistenteiksi neljä inkvisiittoria, jotka olivat saaneet salaa paavilta määräykset hillitä suurinkvisiittoria tuomitsemasta kerettiläisiä.[lähde? ]
Torquemada kuoli 16. syyskuuta 1498 kuppaan, jota hän oli sairastanut useita vuosia.
Aiheesta muualla

Enciclopedia Católica: Torquemada, Tomás de. (espanjaksi)
Valeri Kubasov

| Valeri Nikolajevitš Kubasov |
| --- | --- |
 Valeri Kubasov (1974).
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. tammikuuta 1935  Vjazniki, Neuvostoliitto
Kuollut: 19. helmikuuta 2014 (79 vuotta)  Moskova, Venäjä
Ura
Tyyppi:  Avaruuslennolle osallistuja
Eläköityminen:  1993
 Nimikirjoitus
Lennot

Sojuz 6:  Sojuz 6
 
 :  Sojuz 19
 
:  Sojuz 36
 
Kubasov (toinen vasemmalta), neuvostoliittolaisessa postimerkissä 1975.
Valeri Nikolajevitš Kubasov (ven. Валерий Николаевич Кубасов, 7. tammikuuta 1935 Vjazniki – 19. helmikuuta 2014 Moskova) oli neuvostoliittolainen kosmonautti. Hän lensi lentoinsinöörinä Sojuz 6- ja Sojuz 19 -lennoilla ja oli Interkosmos-ohjelman Sojuz 36 -lennon päällikkö. Hän osallistui Mir-avaruusaseman suunnitteluun. Hän siirtyi kosmonauttitehtävistä eläkkeelle maaliskuussa 1993. Hän oli sen jälkeen Energija-yhtiön varajohtajia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valeri Kubasov Wikimedia Commonsissa
spacefacts.de: elämäkerta (englanniksi)
Encyclopedia Astronautica: elämäkerta (englanniksi)
Valter Birsa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 7. elokuuta 1986 
Syntymäpaikka: Šempeter pri Gorici, Jugoslavia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 184 cm
Seura
Seura: Cagliari
Pelinumero: 14
Junioriseurat
1991–2003: Bilje
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2003–2004  2004–2006  2006–2009  2009  2009–2011  2011–2013  2012–2013  2013–2015  2014–2015  2015–2019  2019– | NK Primorje  ND Gorica  FC Sochaux  → AJ Auxerre  AJ Auxerre  Genoa  → Torino  Milan  → Chievo Chievo Cagliari | 1 (0)  61 (26)  66 (8)  15 (1)  68 (8)  9 (0)  17 (2)  15 (2)  35 (0)  122 (18)  17 (0) |
Maajoukkue
| 2004–2006   2006– |  Slovenia U-21    Slovenia | 8 (5)   90 (7) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. kesäkuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24. kesäkuuta 2020.
Valter Birsa (7. elokuuta 1986 Šempeter pri Gorici, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa italialaista Cagliaria. Aiemmin hän on Italiassa pelannut Genoan, Torinon, AC Milanin ja Chievo Veronan joukkueissa sekä Ranskassa Sochauxin ja Auxerren joukkueissa. Birsa valittiin vuonna 2006 maansa parhaaksi jalkapalloilijaksi. Hän on pelannut Slovenian maajoukkueessa 90 ottelua, joissa hän on tehnyt seitsemän maalia. Seuratasolla hän on ollut mukana voittamassa Slovenian liigan kahdesti sekä Ranskan cupin kerran.
Valeri Korzun

| Valeri Grigorjevitš Korzun |
| --- | --- |
 Valeri Korzun
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1953 (ikä 71)  Krasnyi Sulin, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Ammatti:  sotilaslentäjä
Ura
Tyyppi:  Avaruuslennolle osallistuja
Aika avaruudessa:  381 vuorokautta
Valittu avaruuslentäjäksi:  1987
Eläköityminen:  2003
Lennot

:  Sojuz TM-24
 
:  STS-111
 
:  STS-113
 
Valeri Korzun ja painottomuudessa leijuvia elintarvikkeita ISS-avaruusasemalla.
Valeri Grigorjevitš Korzun (ven. Валерий Григорьевич Корзун, s. 5. maaliskuuta 1953 Krasnyi Sulinissa, Neuvostoliitossa) on venäläinen kosmonautti.
Korzun päätti lentäjäkoulutuksensa vuonna 1974. Hän toimi sotilaslentäjänä ja komensi laskuvarjojääkärien kuljetuslentolaivuetta. Hän pääsi kosmonauttikoulutukseen vuonna 1987.
Syyskuusta 1989 alkaen hän kuului eri Mir-lentojen varamiehistöihin. Hän lensi 17. elokuuta 1996 ranskalais-venäläisellä Sojuz TM-24-lennolla palaten maaliskuussa 1997.
Hän oli ISS-aseman kolmannen miehistön varamiehistössä ja lensi 5. miehistössä STS-111-lennolla asemalle kesäkuussa 2002 palaten 7. joulukuuta 2002 STS-113-lennolla.
Hän oli kaikkiaan 381 vuorokautta avaruudessa.
Korzun erosi palveluksesta syyskuussa 2003 ja on sen jälkeen toiminut koulutuskeskuksen johtajana.
Valeri on naimisissa Jelenan kanssa ja perheessä on Nikita-niminen poika.
Aiheesta muualla

Spacefacts.de (saksaksi)
Vaellusnopeus

Vaellusnopeus on keskimääräinen nopeus, jolla hiukkanen (yleensä elektroni) liikkuu sähkökentän vaikutuksesta sähkövirrassa.
Vaellusnopeus voidaan laskea seuraavasta kaavasta:
Johtaminen

Aloitamme sähkövirran määrittelevästä kaavasta:
Varaus ΔQ voidaan esittää hiukkasten lukumäärän ja yksittäisen hiukkasen varauksen tulona.  Hiukkasten lukumäärä saadaan kertomalla elektronitiheys (n) tarkasteltavan johtimen tilavuudella (V). Edelleen johtimen tilavuus (V) on sama kuin sen poikkipinta-alan (A) ja pituuden (Δx) tulo. Johtimen pituus eli hiukkasten kulkema matka taas voidaan ilmoittaa niiden nopeuden ja ajan avulla:
Sijoitetaan tämä alkuperäiseen sähkövirran kaavaan ja ratkaistaan nopeus:
Esimerkki

Tavallisimmin sähkönjohtimet tehdään kuparilangasta. Koska kuparin tiheys on 8,94 g/cm³ = 8940 kg/m³ ja atomipaino on 63,546 g/mol, kuutiosenttimetrissä kuparia on 8,94 / 63,546 = 0,1406855 moolia. Koska yhdessä moolissa kuparia on 6,022·1023 atomia (Avogadron vakio), on kuutiosenttimetrissä kuparia 6,022×1023 × 0,1406855 = 8,5·1022 ja kuutiometrissä 8,5·1028 atomia. Koska kuparissa on yksi johtavuuselektroni atomia kohti, on kuparin elektronitiheys n = 8,5·1028/m³ eli kuparissa on 8,5·1028 johtavuuselektronia kuutiometriä kohti.
Alla olevaan taulukkoon on laskettu eri metallien elektronitiheyksiä.
Oletetaan, että kuparijohtimessa kulkee kolmen ampeerin virta ja että poikkileikkaukseltaan ympyrän muotoisen johtimen paksuus on 1 mm, jolloin ympyrän säteeksi saadaan 0,0005 m. Silloin sen poikkipinta-ala on 7,85·10−7 m2.  Elektronin varaus on -1,602·10-19 C. Niiden vaellusnopeus voidaan siis laskea seuraavasti:
v={I \over nAq}
v={3A \over {\big (}{{8,5\times 10^{28}{1 \over m^{3}}}{\big )}\times {\big (}{7,85\times 10^{-7}m^{2}}{\big )}\times {\big (}{-1,6\times 10^{-19}C}{\big )}}}
v={-0,00028}{\text{ m/s}}\,\!
Niinpä elektronien vaellusnopeus tässä johtimessa on noin 0,00029 m/s tai suunnilleen yksi metri tunnissa.
Vertailun vuoksi voidaan todeta, että huoneenlämmössä elektronien Fermi-nopeus, jota voidaan pitää niiden keskimääräisenä nopeutena satunnaiseen suuntaan, kun sähkövirtaa ei ole, on noin 1570 km/s
Jos johtimessa kulkee vaihtovirta, elektronin vaellusnopeuden suunta muuttuu joka kerta kun virran suuntakin vaihtuu. Jos yllä olevassa esimerkissä onkin kyseessä vaihtovirta, jonka taajuus on 50 Hz, myös vaellusnopeus ajan funktiona on sinikäyrän muotoinen, ja elektornit liikkuvat edestakaisin alkuperäisen paikkansa molemmin puolin amplitudilla:
A=(1/2F)(2{\sqrt {2}}/\pi )|v|=2,6\times 10^{-6}{\text{m}}
| Aine | Tiheys (g cm-3) | Moolimassa (g mol-1) | Johtavuuselektronitiheys (m-3) |
| --- | --- | --- | --- |
| Rauta | 7.874 | 55.845 | 8.491*1028 |
| Kupari | 8.940 | 63.546 | 8.472*1028 |
| Alumiini | 2.700 | 26.981 | 6.026*1028 |
| Kulta | 19.300 | 196.967 | 5.901*1028 |
| Hopea | 10.490 | 107.868 | 5.856*1028 |
Valuuttapako

Valuuttapako jostain valuutasta tarkoittaa, että siitä tulee runsas ylitarjonta. Tämä pudottaa sen valuutan hintaa (valuuttakurssia).
Kun jonkin valuutan arvon oletetaan putoavan esimerkiksi maan heikon talouspolitiikan vuoksi, ihmiset haluavat ehtiä vaihtaa sitä ensimmäisenä turvallisempiin valuuttoihin ennen kuin sen hinta ehtii pudota paljon. Tätä kutsutaan valuuttapaoksi.
Valuuttapaot johtuvat yleensä valtion holtittomasta talouspolitiikasta tai holtittomasta luotonannosta. Tämän huomaavat yleensä ensimmäisenä kotimaiset toimijat, ja he aloittavat valuuttapaon. Ulkomaalaiset huomaavat yleensä vasta myöhemmin luopua kyseisestä valuutasta eivätkä siis ole valuuttakriisin käynnistäjiä.
Valuuttapakoja myös tarvitaan ehkäisemään tulevaa holtitonta talouspolitiikkaa ja holtitonta luotonantoa.
Uto (Kumamoto)

| Uto (宇土市) |
| --- | --- |
 Misumi-linjan juna Ariakenmeren rannalla
 lippu:  Symboli
 Uton sijainti Kumamoton prefektuurissa
 Uto
 Koordinaatit: 32°41′14″N, 130°39′31″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kyūshū
Prefektuuri:  Kumamoton prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  74,30 km²
Väkiluku (08/2019):  37 133
 – Väestötiheys:  499,8 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Osmanthus fragrans var. aurantiacus
 – Kukka:  Jalohortensia
 – Lintu:  Japaninrilli
 
 https://www.city.uto.kumamoto.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uto (jap. 宇土市, Uto-shi) on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kumamoton prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Ariakenmeren rannikolla Kumamoton suurkaupungin eteläpuolella. Itä–länsisuunnassa pitkänomainen kaupunki käsittää Kumamoton tasangon eteläreunan ja Uton niemimaan pohjoisosan. Utossa on 37 133 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 74,30 neliökilometriä.
Utoon rakennettiin vuonna 1588 Uton linna, joka toimi Japanin sulkeutumista (sakoku) edeltäneen kristityn kulttuurin keskuksena (kirishitan). Edo-kaudella paikkakunta kehittyi Hosokawa-klaanin hallinnassa linnanaluskaupunkina ja kaupan keskuksena. Myöhemmin sinne kehittyi kalkkikiveä hyödyntävää kemianteollisuutta. Maaseutualueilla sen sijaan tuoteaan muun muassa mikan-mandariineja ja meloneita. Kaupunkioikeudet Uto sai kuntaliitoksen myötä vuonna 1958.
Utoa palvelevat JR Kyūshūn Kagoshima-päälinja ja Misumi-linja.
Kuvia

Uton rautatieasema
Ala-aste Utossa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uto Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Töyrilampi (Kannonkoski)

| Töyrilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Kannonkoski
Koordinaatit:  63°02′59″N, 25°16′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44)
Laskupuro:  Töyripuro Luomajärveen 
Järvinumero:  14.441.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  165,5 m  
Pituus:  440 m  
Leveys:  330 m  
Rantaviiva:  1,271 km  
Pinta-ala:  9,834 ha  
Tilavuus:  0,0003669 km³ 
Keskisyvyys:  3,73 m  
Suurin syvyys:  8,1 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiTöyrilampi 
Töyrilampi tai Teerilampi on Keski-Suomessa Kannonkoskella  Vuoskosken lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 440 metriä pitkä, 330 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 9,8 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 366 900 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys on 8,1 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Kivijärven–Vuosjärven alueella (14.44), jonka Vuosjärven alueeseen (14.441) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 165,5 metriä mpy.
Valeri Karpov

| Valeri Karpov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. elokuuta 1971 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kuollut: 10. lokakuuta 2014 (43 vuotta) Tšeljabinsk, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  92 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1988–2005
Seurat:  Metallurg Tšeljabinsk Traktor Tšeljabinsk Mighty Ducks of Anaheim Long Beach Ice Dogs Metallurg Magnitogorsk Lada Toljatti Dinamo Moskova
NHL-varaus:  56. varaus, 1993 Mighty Ducks of Anaheim
| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Saksa 1993 | miehet |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 2002 | miehet |  |
Valeri Jevgenjevitš Karpov (ven. Валерий Евгеньевич Карпов, 5. elokuuta 1971 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 10. lokakuuta 2014 Tšeljabinsk) oli venäläinen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1993.
Karpov pelasi Neuvostoliiton jääkiekkoliigassa ja NHL:ssä. Vuonna 1991 Karpov kuului Neuvostoliiton nuorten MM-hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi jääkiekkoseuroissa Traktor Tšeljabinsk ja HC CSKA Moskova Venäjällä ennen siirtymistään Pohjois-Amerikkaan. Hän pelasi 56 ottelua Mighty Ducks of Anaheim -seurassa vuonna 1993 76 runkosarjaottelya, teki 14 maalia ja 15 syöttöä. Hän palasi Venäjälle vuonna 1997 ja pelasi kolme vuotta Metallurg Magnitogorskissa, HC Lada Togliattissa ja HC Dynamo Moskova -seuroissa. Karpov palasi vuonna 2001 Metallurg Magnitogorskiin, jossa hän pelasi neljä vuotta. Karpov lopetti uransa vuonna 2005.
Karpov kuoli 10. lokakuuta 2014. Hän oli ollut koomassa heinäkuusta 2014 lähtien saatuaan riidan seurauksena pullosta iskun päähänsä ja kaaduttuaan sen seurauksena portaissa.
Aiheesta muualla

Valeri Karpov Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
Valeri Karpov The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Twin Cobra

| Twin Cobra |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Toaplan A.I Company (PC Engine) Micronics (NES) GRC (Mega Drive)
Julkaisija:  JP/EU Taito NA Romstar JP CBS/Sony (NES) NA Sammy (NES) JP Treco (Mega Drive) NA Sega (Mega Drive) BRA Tectoy (Mega Drive)
Jakelija:  Steam, GOG.com, App Store ja Google Play
Taiteilija:  Kōetsu Iwabuchi
Säveltäjä:  Masahiro Yuge Tatsuya Uemura
Pelisarja:  Tiger
Julkaistu:  JP 6. lokakuuta 1987NA marraskuu 1987EU 1988PC Engine 31. maaliskuuta 1989NES tammikuu 1990Sega Mega Drive 1991Sharp X68000 15. tammikuuta 1993FM Towns 10. helmikuuta 1994iOS 12. marraskuuta 2019
Lajityyppi:  shoot ’em up
Pelimuoto:  yksinpeli, kaksinpeli
Alusta:  Android, FM Towns, iOS, kolikkopeli, Nintendo Entertainment System, PC Engine, PlayStation, Sega Mega Drive, X68000
Jakelumuoto:  pelimoduuli, CD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Twin Cobra on Toaplanin kehittämä vuonna 1987 julkaistu kolikkopeli. Peli on ylhäältäpäin kuvattu shoot ’em up, jossa tarkoituksena on ohjata Twin Cobra -nimistä taisteluhelikopteria ja tuhota eteen ilmestyvät sotilaskohteet. Peli on jatko-osa vuonna 1985 julkaistulle kolikkopelille Tiger-Heli. Peli julkaistiin useille kotikonsoleille ja vuonna 1995 se sai jatko-osan Twin Cobra II.
Kuvakaappaus pelin NES-versiosta.
Aiheesta muualla

Twin Cobra MobyGamesissa (englanniksi)
Valuuttariski

Valuuttariskillä tarkoitetaan valuuttojen keskinäisistä arvonmuutoksista johtuvia vaikutuksia yrityksen tulokseen, kassavirtoihin ja taseeseen. Valuuttariskille eli valuuttakurssien muutokselle altistuvat erityisesti sellaiset yritykset, jotka harjoittavat ulkomaankauppaa ja saavat tuloja eri valuutassa, jolloin ulkomaanvaluutan heikentyminen voi viedä tuotteista katteet. Lisäksi valuuttariskit koskevat ulkomaanvaluuttalla tehtyjä sijoituksia. Valuuttariski liittyy myös valuuttamääräisiin lainoihin. Valuuttariskiltä voidaan suojautua monella eri tavalla.
Muskariinireseptorit

Muskariinireseptorit eli mAChR:t ovat ryhmä G-proteiinikytkentäisiä reseptoreita, jotka ovat yleensä kiinni solukalvoissa tai joskus muissa kaksoislipidikalvoissa. mAChR:t ovat asetyylikoliinireseptoreita, sillä niiden luontainen agonisti on asetyylikoliini. Niillä on myös monia ulkosyntyisiä agonisteja ja antagonisteja. Eräs ulkosyntyisistä agonisteista on muskariini, jonka mukaan muskariinireseptorit on myös nimetty, sillä muskariinin tunnistettiin sitoutuvan asetyylikoliinireseptoreista lähinnä vain mAChR:iin asetyylikoliinireseptoritutkimuksen varhaisvaiheissa. Atropiini taas on eräs esimerkki mAChR:ien antagonistista eli antimuskariinista. mAChR:iin vaikuttavia aineita käytetään lääkkeinä ja delirianttityyppisinä päihteinä.
Ihmisillä ja muilla nisäkkäillä on 5 mAChR:ää, joiden nimet ovat M1-, M2-, M3-, M4- ja M5-reseptori. Muissa selkärankaisissa niitä voi olla enemmän tai vähemmän. Kunkin reseptorin toiminto riippuu reseptorityypistä ja sen sijainnista kudoksissa. Nisäkkäillä mAChR:iä on lähes kaikissa kudoksissa. Ihmisissä mAChR:t osallistuvat muun muassa sydämen syketiheyden säätelyyn, verisuonten laajentumiseen tai supistumiseen, kognitiivisiin toimintoihin aivoissa, sädelihasten supistumiseen ja syljen eritykseen.