stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herodotos
Elämä > Historiateoksen kirjoittaminen ja matkat

Ateenassa oleskellessaan Herodotos vaikuttaa lukeneen julki osia suuresta historiallisesta teoksestaan. Ennen kuin hän saattoi käydä työhön sen saattamiseksi valmiiksi, hänen oli kuitenkin täytynyt suorittaa sitä edellyttävät pitkälliset esityöt ja tutkimusmatkat. Viimeksi mainitut, jotka ovat voineet täyttää runsaan osan hänen elämästään, hän teki eri aikoina. Arvellaan, että laajimmat matkansa Herodotos teki viimeisinä viitenätoista tai kymmenenä elinvuotenaan. Hänen loppuikänsä lienee kulunut aineiston järjestämiseen ja sommitteluun; ja vaikkakaan, kuten jotkut ovat olettaneet, tekijän aikomus ei olisi ollut jatkaa kertomustaan kauemmas siitä ajankohdasta, johon teos nykyisessä muodossaan päättyy, on ilmeisesti kuitenkin kuolema kohdannut hänet, ennen kuin hän oli saanut teoksensa lopullisesti viimeistellyksi.
Antiikin aikaiset lähteet eivät kerro Herodotoksen matkoista, joten kaikki tiedot niistä perustuvat hänen omiin viittauksiinsa. Oman kertomansa mukaan hän muun muassa teki matkan Tyrokseen varta vasten päästäkseen selville sikäläisen Herakleen kultin iästä, sekä kävi Arabian rajoilla saakka nähdäkseen omin silmin sielläpäin asustavat siivekkäät käärmeet. Hän kävi Olbian kaupungissa Mustanmeren pohjoisrannalla ja matkasi etelässä Niiliä pitkin aina Elefantinen saarelle saakka. Aasiassa hän oli käynyt Ekbatanassa asti ja lännessä Sisiliassa. Näiden äärimmäisten paikkojen väliset maat ja meret hän oli vaeltanut ja purjehtinut ristiin rastiin: omasta näkemästään hän tunsi Etu-Aasian vanhat sivistysmaat, Vähän-Aasian sekä Syyrian rannikon; hän oli kiertänyt Mustanmeren ääreiset seudut ja tutkinut Egyptin muistomerkit; myös Kyreneä ja osaa Libyaa hän vaikuttaa käyneen omin silmin katsomassa. Euroopassa hän tunsi Traakian, Makedonian ja Epeiroksen, ja varsinaisessa Kreikassa hän oli omin silmin nähnyt useimmat huomattavat paikat. Siitä, missä järjestyksessä kaikki nämä matkat olisi suoritettu, on kuitenkin olemassa vain arveluita.
Mainittuja laajoja matkoja helpotti se, että ne tehtiin suureksi osaksi silloisen Persian valtakunnan rajojen sisäpuolella, jolloin Herodotos saattoi käyttää hyväkseen kuningas Dareioksen perustamaa postitiejärjestelmää. Tästä huolimatta senaikaisella matkustajalla oli voitettavanaan monenlaisia vastuksia ja kestettävänään sekä vaikeuksia että vaaroja, joista Herodotos ei kuitenkaan sanallakaan mainitse. Suuria vaikeuksia Herodotoksen tutkimuksille tuotti hänen vaillinainen vieraiden kielten taitonsa, sillä kreikkalaisia siirtolaisia ja kauppamatkustajia, joiden puoleen hän ensi sijassa kysellessään kääntyi, ei ollut joka paikassa tarjolla, ei myöskään aina edes hänen äidinkieltään taitavia muukalaisia.
Historiateos

Herodotoksen Historiateos käsittelee Vähän-Aasian ja Kreikan välisiä ikivanhoja ristiriitoja, jotka puhkeavat persialaissodiksi. Herodotos aloittaa teoksen Kroisoksen ja Kyyros II:n valtaannoususta noin vuonna 560 eaa. ja lopettaa sen persialaissotien loppuun vuoteen 479 eaa. Teos jakaantuu yhdeksään kirjaan. Ensimmäinen käsittelee muun muassa Kreikan ja Lyydian historiaa ennen Kyyroksen aikaa, jolloin Persia äkillisesti nousi suurvallaksi. Toinen kirja käsittelee Egyptiä, sen maantiedettä, tapoja ja historiaa. Egypti oli Persian ekspansion seuraava kohde. Kyyroksen poika Kambyses II oli tuon ekspansion johtaja. Kolmannessa kirjassa jatketaan Kambyseen vallanpidon kuvaamista ja kerrotaan muun muassa hänen epäonnistuneesta yrityksestään valloittaa Etiopia. Kirjassa kerrotaan myös häntä seuranneesta Persian kuninkaasta Dareioksesta.
Neljäs kirja kuvaa Dareioksen epäonnistunutta yritystä nujertaa skyytit. Siinä kerrotaan myös Persian ekspansiosta Pohjois-Afrikkaan. Viidennessä kirjassa jatketaan kertomalla Persian laajentumisesta Pohjois-Kreikkaan ja Etelä-Balkanille. Jälleen kerrotaan myös epäonnistumisista, esimerkiksi Joonian kapinasta eli joonialaisten kreikkalaisten yrityksestä vapautua persialaisten ylivallasta. Kuudennesta kirjasta yhdeksänteen kirjaan Herodotos kirjoittaa persialaisten kostosta kreikkalaisille, jotka olivat puuttuneet Persian asioihin. Muun muassa Marathonin taistelu vuonna 490 eaa. niin kuin Thermopylain ja Salamiin taistelut on kuvattu näissä kirjoissa. Teos päättyy Plataiain taisteluun ja Sestoksen valtaukseen vuonna 479 eaa., joihin Persian yritys Kreikan valloittamiseksi päättyi lopullisesti.
Jo aiemmin mainittiin, että kuolema näyttää estäneen Herodotosta saamasta teostaan lopullisesti valmiiksi. Sitä niin ikään jo mainittua teoriaa, jonka mukaan teos olisi alun perin ollut suunniteltu jatkettavaksi pidemmälle kuin mihin se nyt päättyy, on perusteltu muun muassa sillä, että tekijä eräissä kohdin ilmoittaa palaavansa myöhemmin johonkin kysymykseen, mutta jättääkin lupauksensa täyttämättä. Näkemyksen tueksi on vedottu myös teoksen katkonaiselta vaikuttavaan loppuun. Herodotokselta on selvästi jäänyt teoksen viimeistely suorittamatta, mutta tästä huolimatta ei ole riittävää syytä pitää teosta varsinaisesti keskeneräisenä. Sestoksen valloitus ei tosin lopettanut kreikkalaisten ja persialaisten välistä sotaa, mutta oli kuitenkin tavallaan käänteentekevä, koska sen jälkeen kreikkalaisten puolustussota muuttui hyökkäyssodaksi. Näin voidaan hyvinkin ajatella, että tekijä olisi alun perinkin päättänyt lopettaa teoksensa kyseiseen tapahtumaan.
Mitään määrättyä nimitystä ei Herodotoksen Historiateoksella alun perin ollut, vaan se oli luultavasti vain tunnettu nimellä ”Historiat” (Historiai). Toinen, kirjallisuudessa usein esiintyvä nimitys ”Muusat” (Runottaret) johtuu siitä, että aleksandrialaiset oppineet jakoivat teoksen myöhemmin yhdeksään kirjaan.
Historiateos > Herodotos historioitsijana > Suhde edeltäjiin

Jotta Herodotoksen Historiateoksen merkitystä voi arvioida on muistettava, millaista kreikkalainen historiankirjoitus oli ennen Herodotosta. Kreikkalaiset alkoivat vasta verrattain myöhään merkitä muistiin huomattavia tapauksia. Tähän oli monia syitä, mutta kenties tärkein oli heidän vilkas mielikuvituksensa, joka verhosi verrattain tuoreetkin tapaukset ennen pitkää runon ja myytin pukuun. Tämän vuoksi runous, ja lähinnä ns. genealoginen (sukutieto-) eepos, edusti pitkään tavallaan kreikkalaisten historiallista tietämystä ja tyydytti heidän historiallista tarvettaan.
Varsinainen suorasanainen historiankirjoitus syntyi vasta 500-luvulla eaa. puolivälissä Jooniassa. Se liittyi toisaalta jo mainittuun eeppiseen runouteen, toisaalta erinäisiin luetteloihin, jotka koskivat esimerkiksi  Olympian kisojen voittajia, vuotuisia virkamiehiä yms. Se esitti koruttomassa muodossa, usein kronikkatyyliin, hallitsevien sukujen syntyperän, heimojen heerosten vaiheet, kaupunkien perustamismyytit yms. tekemättä varsinaista eroa todellisuuden ja tarun välillä.
Kun kreikkalaisten näköpiiri kaupan ja merenkulun johdosta avautui, alettiin kertoa myös vieraista maista ja kansoista. Huomattavin tämän suunnan edustajista, ns. logografeista, oli miletoslainen Hekataios, joka toimi 500-luvun eaa. lopulla. Hän oli säilyneistä katkelmista päätellen koonnut tietonsa ainakin osaksi matkustelemalla, ja käytti niitä jo jossakin määrin kriittisesti. Hän on myös ensimmäinen historiankirjoittaja, joka on koettanut selittää mahdottomilta tuntuvia taruja tai muuntaa niitä järkiperäisemmiksi.
Hekataioksen tärkein seuraaja oli häntä vähän nuorempi Herodotos, joka on saanut edeltäjästään paljon vaikutteita, vaikka usein vastustaakin tämän käsityksiä. Hänkin on tavallaan logografeja, koska hän osaksi käsittelee samoja aiheita kuin nämä. Hän teki kuitenkin monilla tavoin uraauurtavaa työtä. Siinä missä muut esittivät helleenien ja barbaarien vaiheita ja oloja toisistaan riippumatta, otti Herodotos tavoitteekseen kuvata maailmanhistorian yhtenäisessä teoksessa, joka käsittää varsinaisesti noin 240 vuoden ajan, mutta johon hän on yrittänyt sovittaa myös tuntemiensa kansojen varhaisemmat vaiheet. Toiseksi, hän on liittänyt nämä asiat toisiinsa tietyn, johtavan ajatuksensa sekä oman eettisen maailmankatsomuksensa mukaisesti. Kolmas seikka, joiden perusteella Herodotoksen teos eroaa logografien teoksista, on se, että Herodotos esitti historiansa taiteellisessa muodossa, proosakirjallisuutena.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Herodotos: Historiateos. 1–2.  ((Historíai.) Suomentanut ja esipuheella varustanut Edvard Rein. 4. painos (1. painos 1907). Laatukirjat)  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-17869-1
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Baragwanath, Emily – Bakker, Mathieu de (toim.): Myth, Truth & Narrative in Herodotus.  Oxford:  Oxford University Press, 2012.  ISBN 978-0-19-969397-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herodotos Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia Herodotoksen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  3  Vatikaani 2  3  4 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Herodotos. Veistos Wienissä Itävallan parlamenttitalon edustalla.
Ennallistus Herodotoksen oikumenen eli asutun maailman kartasta noin vuodelta 450 eaa.
Herodotoksen Historiateoksen kansilehti vuodelta 1781.
Herodotoksen rintakuva, Palazzo Massimo alle Terme, Rooma.
Herodotoksen patsas Bodrumissa.
Scream (elokuva)

| Scream |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Wes Craven
Käsikirjoittaja:  Kevin Williamson
Tuottaja:  Cathy Konrad Cary Woods
Säveltäjä:  Marco Beltrami
Kuvaaja:  Mark Irwin
Leikkaaja:  Patrick Lussier
Pääosat:  David Arquette Neve Campbell Courteney Cox Matthew Lillard Rose McGowan Skeet Ulrich Drew Barrymore
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Dimension Films Woods Entertainment
Levittäjä:  Dimension Films
Ensi-ilta:   20. joulukuuta 1996  26. huhtikuuta 1997
Kesto:  111 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  14 miljoonaa $
Tuotto:  173 046 663 $
Seuraaja:  Scream 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Scream on Wes Cravenin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka valmistui vuonna 1996, ja josta tuli nopeasti kuuluisa kulttielokuva. Scream on slasher-kauhun tunnetuimpia teoksia ja osin myös parodia lajityypistä. Pääosin sama tuotantoryhmä on tehnyt elokuvalle kolme jatko-osaa, Scream 2 (1997), Scream 3 (2000) ja Scream 4 (2011). Elokuva oli myös tuottoisimpia slasher-kauhuelokuvia, kunnes Halloween julkaistiin vuonna 2018.
Juoni

Idyllisessä amerikkalaisessa pikkukaupungissa Woodsborossa murhataan raa'asti kaksi paikallista lukiolaista, Casey Becker (Drew Barrymore) ja Steven Orth (Kevin Patrick Walls). Noin vuosi aiemmin samalla paikkakunnalla Sidney Prescottin (Neve Campbell) äiti, Maureen (Lynn McRee), raiskattiin ja murhattiin. Maureenin murhasta Sidneyn todistuksen perusteella tuomitun Cotton Wearyn (Liev Schreiber) syyllisyys alkaa vaikuttaa epävarmalta, koska murhaajan pukua myytiin monissa eri liikkeissä. Murhaaja hyökkää seuraavaksi Sidneyn kimppuun mutta epäonnistuu yrityksessään. Sidneyn poikaystävä Billy Loomis (Skeet Ulrich) pidätetään murhaajaksi epäiltynä, mutta hänet vapautetaan puhelintietojen perusteella ja epäillyksi nousee Sidneyn isä Neil (Lawrence Hecht).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Skeet Ulrich   | … |   Billy Loomis   |
|  Neve Campbell   | … |   Sidney Prescott   |
|  Rose McGowan   | … |   Tatum Riley   |
|  David Arquette   | … |   Dwight "Dewey" Riley   |
|  Courteney Cox   | … |   Gale Weathers   |
|  Matthew Lillard   | … |   Stuart "Stu" Macher   |
|  Jamie Kennedy   | … |   Randy Meeks   |
|  Drew Barrymore   | … |   Casey Becker   |
|  Liev Schreiber   | … |   Cotton Weary   |
|  Henry Winkler   | … |  rehtori Arthur Himbry   |
|  W. Earl Brown   | … |   Kenneth "Kenny" Jones   |
Ichiko Kamichika

| Ichiko Kamichika (jap>  神近市子) |
| --- | --- |
 Ichiko Kamichika vuonna 1956
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1888 Nagasaki
Kuollut: 1. elokuuta 1981 (93 vuotta)
Ammatti:  poliitikko, parlamentaarikko, toimittaja, kirjailija, kääntäjä, kriitikko
Ichiko Kamichika (jap. 神近市子, 6. kesäkuuta 1888 Nagasakin prefektuuri – 1. elokuuta 1981 Tokio) oli japanilainen feministi, joka toimi pitkän uransa aikana, kirjailijana, toimittajana, poliitikkona, kansanedustajana, kääntäjänä ja kriitikkona. Politiikasta Kamichika jäi syrjään vasta vuonna 1969.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ichiko Kamichika Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii
Jun’ichirō Tanizaki

| Jun’ichirō Tanizaki |
| --- | --- |
 Jun’ichirō Tanizaki (vasemmalla) 1908.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1886
Kuollut: 1965
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jun’ichirō Tanizaki (1886–1965) oli japanilainen kirjailija. Hänen teoksensa käsittelevät usein eroottisia pakkomielteitä. Tanizakin pääteos Makiokan sisarukset (1943–48) kertoo neljästä yläluokkalaisesta sisaruksesta toisen maailmansodan lähestyessä.
Uransa alkuvaiheissa Tanizaki kirjoitti niin näytelmiä, elokuvakäsikirjoituksia kuin romaaneja ja novellejakin. Monet aiheet olivat omaelämäkerrallisia, ja niissä esiintyi kohtalokas nainen.
Vuoden 1923 Tokion-Jokohaman maanjäristyksen jälkeen Tanizaki muutti Kiotoon. Tokion vanhojen rakennusten tuhoutuminen herätti Tanizakissa kansallisromanttisia tunteita. Hän käänsi otteita Genjin tarinasta nykykielelle. Uransa keskivaiheilla Tanizaki käänsi japaniksi myös keskeistä länsimaista nykykirjallisuutta japaniksi, kuten Oscar Wilden ja Thomas Hardyn teoksia.
Tanizakin viimeiset teokset käsittelevät vanhojen ihmisten seksuaalisuutta.
Suomennettuja teoksia

Naomi (1924)
Kukin makunsa mukaan.  ((Tade kuu mushi, 1929.) Suom. Yrjö Kivimies. Suomennettu englannin- ja ranskankielisten käännösten pohjalta)  Helsinki:  Tammi, 1959.
Varjojen ylistys.  ((Inei raisan, 1933.) Suomennos: Jyrki Siukonen. Suomennettu englanninkielisestä ja saksankielisestä laitoksesta)  Helsinki:  Taide, 1997.  ISBN 951-608-026-X
Makiokan sisarukset.  ((Sasameyuki, 1943–48.) Suom. Kai Nieminen)  Helsinki:  Tammi, 1991.  ISBN 951-30-6169-8
Avain.  ((Kagi, 1956.) Suom. Tuomas Anhava. Suomennettu englanninkielisestä käännöksestä)  Helsinki:  Tammi, 1961.
Unien silta.  ((Seven Japanese Tales, 1963.) Suom. Kai Kaila. Suomennettu englanninkielisestä käännöksestä)  Helsinki:  Tammi, 1966.
Conn Iggulden

| Conn Iggulden> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1971
Kansalaisuus:  brittiläinen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aikakausi:  2003–
Tyylilajit:  historiallinen romaani
Esikoisteos:  Rooman portit (2003)
Aiheesta muualla
conniggulden.com (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Conn Iggulden (s. 1971) on historiallisia romaaneja kirjoittava brittiläinen kirjailija.
Opinnot ja opettajan ura

Iggulden kävi St.Martinsin koulua Northwoodissa, josta siirtyi Merchant Taylors'in kouluun. Hän opiskeli englantia Lontoon yliopistossa, minkä jälkeen hän opetti englantia seitsemän vuotta St. Gregoryn katolisessa koulussa Lontoossa.
Kirjailijanura

Iggulden jätti opettamisen kirjoittaakseen ensimmäisen romaaninsa Keisari: Rooman portit. Saatuaan Keisari-sarjansa päätökseen Iggulden alkoi työstää Valloittaja-sarjaa, joka kertoo mongolialaisista sotaherroista Tšingis-kaanista ja Ögödei-kaanista. Igguldenin kolmas sarja kertoo Ruusujen sodasta, neljäs sarja sijoittuu fantasiamaailmaan ja viides Kreikkaan.
Teokset

Kaikkien Igguldenin romaanien suomentaja on Ilkka Rekiaro.
Teokset > Keisari-sarja

Rooman portit.  (The Gates of Rome, 2003)  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19108-X
Kuninkaiden kuolema.  (The Death of Kings, 2004)  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19121-7
Miekkojen kenttä.  (The Field of Swords, 2004)  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19886-6
Sodan jumalat.  (The Gods of War, 2005)  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-22631-4
Jumalten veri.  (The Blood of the Gods, 2013)  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-27083-6
Teokset > Valloittaja-sarja

Tasankojen susi.  (Wolf of the Plains, 2007)  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-21735-0
Nuolten herrat.  (Lords of the Bow, 2007)  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-21736-7
Kunnian kentät.  (Bones of the Hills, 2008)  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-23643-6
Hopeinen valtakunta.  (Empire of silver, 2008)  Otava, 2011.  ISBN 978-951-1-23644-3
Veljessota.  (Conqueror, 2011)  Otava, 2012.  ISBN 978-951-1-26126-1
Teokset > Ruusujen sota -sarja

Myrskylintu (Stormbird, 2013)
Kolmen liitto (Trinity, 2014)
Veren perintö (Bloodline, 2015)
Korpin kannus (Ravenspur, 2016)
Teokset > Suolan valtakunta -sarja

Darien (Darien, 2017)
Shiang (Shiang, 2018)
Miekan mahti (The Sword Saint, 2019)
Teokset > Ateenalaiset-sarja

Ateenan portit (The Gates of Athens, 2020)
Suojelija (Protector, 2021)
Teokset > Muut teokset

Vaarallinen kirja: Vain pojille (The Dangerous Book for Boys, 2006), valittiin vuoden kirjaksi 2007 British Book Awardsissa.
Blackwater (2006)
Tollins: Explosive Tales for Children (2009)
How to Blow Up Tollins (Lizzy Duncanin kanssa) (2010)
Quantum of Tweed – The Man with the Nissan Micra (2012)
Dunstan (2017)
Spartan haukka (The Falcon of Sparta, 2018)
Aiheesta muualla

Conn Igguldenin kotisivu. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Douglas Coupland

Douglas Coupland lukee Eleanor Rigbyä (2005)
Douglas Coupland (s. 30. joulukuuta 1961) on kanadalainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten esikoiskirjastaan Tuntematon sukupolvi (Generation X: Tales for an Accelerated Culture ), joka levitti käsitteen x-sukupolvi laajempaan tietoisuuteen.
Couplandin teoksissa toistuvia teemoja ovat ongelmallinen suhde ikääntymiseen ja aikuistumiseen, ironia sekä intohimoinen kiinnostus kuluttamiseen ja massaviihteeseen. Eräs toistuva teema Couplandin teoksissa on maailmanloppu eri muodoissaan.
Teokset

Tuntematon sukupolvi: Tarinoita kiihtyvästä kulttuurista.  ((Generation X: Tales for an accelerated culture, 1991.) Suom. Marja-Liisa Tirkkonen)  Art House, 1992.  ISBN 951-884-079-2
Shampoo Planet (1992)
Jumalan jälkeen.  ((Life after God, 1994.) Suom. Riku Korhonen)  Sammakko, 2008.  ISBN 978-952-483-058-4
Micro-orjat  (Microserfs, 1995)
Girlfriend in a Coma (1998)
Miss Wyoming (2000)
All Families Are Psychotic: A Novel (2001)
God Hates Japan (2001)
Hei Nostradamus! (Hey Nostradamus!, 2003)
Eleanor Rigby (2004) (suom. 2007)
JPod (2006)
The Gum Thief (2007)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Giacomo da Vignola

Arkkitehtuurin viisi sääntöä, kaiverruskuvitusta Vignolan teoksesta Regola delle cinque ordini d'architettura.
Vignolan suunnittelema Il Gesù -kirkko Roomassa. Barokkifasadi Giacomo della Portan muotoilema.
Giacomo Barozzi da Vignola (1507 – 1573) oli italialainen arkkitehti ja teoreetikko, joka kirjoitti tunnetun teoksen pylväsjärjestelmistä (1562). Hänestä kerrotaan Giorgio Vasarin Taiteilijaelämäkerroissa. Vignola oli yksi tärkeimmistä manierismin arkkitehdeista 1500-luvun Italiassa. Hän oli myös yksi kolmesta arkkitehdista, jotka levittivät Italian renessanssin perinnön muualle Eurooppaan. Muut kaksi olivat Sebastiano Serlio ja Andrea Palladio.
Vignola suunnitteli Villa Farnesen Caprarolaan ja paavin kesäasunnon Villa di Papa Giulion Roomaan. Hänellä oli suuri vaikutus barokin arkkitehtuuriin. Erityisesti hänen suunnittelemansa Rooman Il Gesù -kirkon (1568-84) tilan ja fasadin jäsentelyllä oli merkitystä myöhemmän arkkitehtuurikäsityksen muotoutumisessa.
Vignola haudattiin Pantheoniin Roomaan.
Vignolan suunnittelutöitä

Palazzo Bocchi, Bologna 1545
Die Tribuna in San Petronio in Bologna 1547/1548
Palazzo dei Banchi, Bologna 1565–1568
Villa di Papa Giulio, Julius III:n kesäasunto, yhdessä Giorgio Vasarin kanssa 1550–1555
Villa Farnese, Caprarola 1559–1573
Fontana Papacqua, Soriano nel Cimino 1562
Villa Lante, puutarha ja suihkulähteet 1566 alkaen
Il Gesù -jesuiittakirkko, Rooma, 1568-84 (barokkifasadi 1600-luvulta)
Sant’Andrea in Via Flaminia -kirkko, Rooma (ensimmäinen ovaalinmuotoinen kirkko)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giacomo da Vignola Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav 2  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Structurae 2  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
André Brink

| André Brink |
| --- | --- |
 André Brink vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. toukokuuta 1935 Vrede, Etelä-Afrikka
Kuollut: 6. helmikuuta 2015 (79 vuotta)
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti, afrikaans
Kirjallinen suuntaus: Sestigers 
Esikoisteos:  File on a Diplomat (1967)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
André Philippus Brink (29. toukokuuta 1935 Vrede, Etelä-Afrikka – 6. helmikuuta 2015) oli eteläafrikkalainen kirjailija. Hän työskenteli englannin kielen ja kirjallisuuden professorina Kapkaupungin yliopistossa.
Brinkin teoksissa aina 1990-luvulle asti oli selvä poliittinen, rotujen tasa-arvoa puolustava sanoma. Hän alkoi kirjoittamaan 1960-luvulla, jolloin Brink oli ”60-lukulaisten” (Die Sestigers) apartheidia vastustaneiden kirjailijoiden johtohahmo Ingrid Jonkerin ja Breyten Breytenbachin ohella. Vuonna 1973 Etelä-Afrikan hallitus kielsi Brinkin romaanin Katson pimeään. Tämän jälkeen Brink alkoi kirjoittaa afrikaansin lisäksi englanniksi ja sai teoksiaan julki myös ulkomailla.
Apartheidin päättymisen jälkeen Brink käsitteli teoksissaan muun muassa eristäytymistä muusta maailmasta (Pirunlaakso, 1998) ja Afrikan historiaa 1900-luvun alkupuolella (Hiljaisuuden tuolla puolen, 2002). Brink sai useita kirjallisuuspalkintoja, muun muassa Prix Médicis -palkinnon 1980 teoksesta Valkoinen, kuiva kausi (1979). Lisäksi hän oli kolmesti ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Elämä ja ura

Brink valmistui Potchefstroomin yliopistosta englannin ja afrikaansin kielten maisteriksi vuonna 1959 ja teki valmistumisensa jälkeen tutkimustyötä Sorbonnen yliopistossa Ranskassa. Palattuaan Etelä-Afrikkaan Brink sai vuonna 1961 dosentuurin ja sittemmin professuurin Rhodesin yliopistosta Grahamstownista, ja hän opetti siellä yli kolmekymmentä vuotta. Vuosina 1991–2000 hän hoiti englannin kielen ja kirjallisuuden professuuria Kapkaupungin yliopistossa.
Kirjasta Valkoinen, kuiva kausi tehtiin vuonna 1989 elokuva, jossa pääosassa on Marlon Brando.
André Brink kuoli 79-vuotiaana 6. helmikuuta 2015 paluumatkalla Belgiasta, jossa hänelle oli myönnetty Leuvenin katolisen yliopiston kunniatohtorin arvo.
Palkinnot ja tunnustukset

Louvainin yliopiston kunniatohtori 2015.