stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Burn Notice

| Burn Notice |
| --- | --- |

Tyyli:  toiminta, draama
Kestoaika:  noin 42 minuuttia
Luoja(t):  Matt Nix
Pääosissa:   Jeffrey Donovan  Gabrielle Anwar  Bruce Campbell  Sharon Gless  Coby Bell 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   USA Network    MTV3
Esitetty:  28. kesäkuuta 2007 –  12. syyskuuta 2013
Tuotantokausia:  7
Jaksoja:  111 (+1 elokuva)
Tuotanto
Tuottaja(t):   Terry Miller  Jeffrey Donovan  Ben Watkins  Craig Siebels 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Alfredo Barrios Jr.  Matt Nix  Mikkel Bondesen  Craig S. O'Neill 
Ohjaaja(t):   Stephen Surjik  Jeremiah S. Chechik  Dennie Gordon  Renny Harlin 
Käsikirjoittaja(t):   Ben Watkins  Rashad Raisani  Michael Horowitz 
Säveltäjä(t):  John Dickson Toby Chu
Tuotantoyhtiö(t):   Flying Glass of Milk Productions  Fox Television Studios  Fuse Entertainment 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Ohjaaja Tim Matheson, näyttelijä Bruce Campbell, luoja Matt Nix ja käsikirjoittaja Alfredo Barrios Jr vuoden 2010 Comic-Conissa.
Burn Notice on yhdysvaltalainen Matt Nixin luoma toimintasarja. Sen pääosissa näyttelevät Jeffrey Donovan, Gabrielle Anwar, Bruce Campbell ja Sharon Gless.
Yhdysvalloissa sarjaa esitettiin USA Networkin kanavalla vuosina 2007–2013 ja Suomessa MTV3-kanavalla vuodesta 2010 eteenpäin.
Burn Notice on saanut muun muassa neljä Primetime Emmy -ehdokkuutta.
Juoni

Tiedustelupalvelun salaisena agenttina toiminut Michael Westen hylätään kesken operaation. Vaikeuksien kautta hän onnistuu palaamaan Miamiin ja yrittää vanhojen tuttavien avustuksella selvittää miksi hänet petettiin ja kenen toimesta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jeffrey Donovan  | … |  Michael Westen   |
|  Gabrielle Anwar  | … |  Fiona Glenanne   |
|  Bruce Campbell  | … |  Sam Axe   |
|  Sharon Gless  | … |  Madeline Westen   |
|  Coby Bell  | … |  Jesse Porter   |
Tuotanto

Sarjaa kuvattiin Miamissa. Fox Television Studio vuokrasi kuvauksia varten alueen Miamin kaupungilta 240 000 dollarin vuosihinnalla. Viimeisen kauden ajaksi vuokra nostettiin 450 000 dollariin, jotta se kattaa alueelle pystytettyjen rakennuksien tuhoamiskustannukset.
Tuotanto > Esittäminen

Sarjan ensimmäinen esitys oli Yhdysvalloissa 28. kesäkuuta 2007 USA Network -kanavalla ja Suomessa sarja alkoi MTV3:lla 25. tammikuuta 2010.
Muissa medioissa

Ajallisesti ennen televisiosarjan tapahtumia sijoittuva Burn Notice: The Fall of Sam Axe keskittyy Sam Axen Navy SEAL -uran loppuhetkille. Sen ensiesitys oli Yhdysvalloissa 17. huhtikuuta 2011.
New American Library (Signet Booksin nimellä) on julkaissut viisi Burn Notice -romaania. The Fix (2008), The End Game (2009), The Giveaway (2010), The Reformed (2011) ja The Bad Beat (2011) on kaikki Tod Goldbergin kirjoittamia.
Aiheesta muualla

Burn Notice USA Networkin sivustolla (englanniksi)
Burn Notice Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Carl Reiner

Reiner, 2012
Carl Reiner (20. maaliskuuta 1922 Bronx, New York – 29. kesäkuuta 2020 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko sekä komediallisiin elokuviin erikoistunut ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän voitti uransa aikana yhdeksän Emmy-palkintoa.
Juutalaistaustainen Reiner syntyi New Yorkin Bronxissa ja opiskeli ulkoasiainhallintoa Georgetownin yliopistossa. Hän palveli toisessa maailmansodassa Tyynenmeren viihdytysjoukkojen teatterissa, jota johti Shakespeare-näyttelijä Maurice Evans.
Reiner tunnetaan musikaaleista, televisiosta ja elokuvista. Hänelle myönnettiin vuonna 1999 Amerikkalaisen huumorin Mark Twain -palkinto, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Hänen julkaisemiensa kirjojen joukkoon lukeutuu muistelmateos My Anecdotal Life: A Memoir vuodelta 2004. Hänen vuonna 1958 julkaisemasta omaelämäkerrallisesta romaanista Enter Laughing sovitti Joe Stein menestyksekkään Broadway-näytelmän. Reinerin omien elämänvaiheiden pohjalta syntyi myös 1960-luvun menestynyt sitcom-sarja The Dick Van Dyke Show, joka teki Van Dykesta ja hänen vastanäyttelijästään Mary Tyler Mooresta suuria tähtiä.
Reiner kuuluu Television Academy Hall of Fameen. Hän oli vuodesta 1944 alkaen naimisissa Estelle Reinerin kanssa. Heillä on kolme lasta, joista vanhin on elokuvaohjaaja Rob Reiner. Estelle Reiner kuoli 94-vuotiaana 2008. Carl Reiner kuoli 98-vuotiaana kotonaan Beverly Hillsissä 29. kesäkuuta 2020.
Elokuvia > Ohjaajana, käsikirjoittajana tai tuottajana

Kaikki alkoi saippuasta (The Thrill of It All, 1963, käsikirjoitus yhdessä Larry Gelbartin kanssa)
Älkää tappako taiteilijaa (The Art of Love, 1965, käsikirjoitus)
Enter Laughing (1967, käsikirjoitus ja tuotanto yhdessä Joseph Steinin kanssa, ohjaus)
The Comic (1969, tuotanto, käsikirjoitus ja ohjaus)
Poikamiehen painajaiset (Where's Poppa?, 1970, ohjaus)
2000 vuotta vanha mies (The 2000 Year Old Man, 1974, käsikirjoitus yhdessä Mel Brooksin kanssa)
Minä suurin (The One and Only, 1977, ohjaus)
Luoja lippalakissa (Oh, God!, 1977, ohjaus)
Superhulttio (The Jerk, 1979, ohjaus)
Kuollut mies ei palttoota kaipaa (Dead Men Don't Wear Plaid, 1982, käsikirjoitus yhdessä George Gipen ja Steve Martinin kanssa, ohjaus)
Tohtorin aivovaimo (The Man with Two Brains, 1983, käsikirjoitus yhdessä George Gipen ja Steve Martinin kanssa, ohjaus)
Paripeli (All of Me, 1984, ohjaus)
Summer Rental – pakkoloma (Summer Rental, 1985, ohjaus)
Bert Rigby, hulluko olet! (Bert Rigby, You’re a Fool, 1989, käsikirjoitus ja ohjaus)
Summer School (1987, ohjaus)
Vaarallinen syrjähyppy (Sibling Rivalry, 1990, ohjaus)
Fatal Instinct (1993, ohjaus)
Janottaako vanha suola? (That Old Feeling, 1997, ohjaus)
Elokuvia > Näyttelijänä

Your Show of Shows (tv-ohjelma, 1950–1954)
Caesar`s Hour (tv-sarja, 1954–1957)
The Sid Caesar Show (tv-sarja, 1958)
Hankala huvimaja (The Gazebo, 1959)
Hyttynen lähtee Havaijille (Gidget Goes Hawaiian, 1961)
Mieletön, mieletön maailma (It’s a Mad, Mad, Mad, Mad World, 1963)
Venäläiset tulevat, venäläiset tulevat (The Russians Are Coming, the Russians Are Coming, 1966)
The Dick Van Dyke Show (tv-sarja, 1961–1966)
2000 vuotta vanha mies (The 2000 Year Old Man, 1974)
Good Heavens (tv-sarja, 1976)
Luoja lippalakissa (Oh, God!, 1977)
The End (1978)
Free Country (tv-sarja, 1978)
Superhulttio (The Jerk, 1979)
Kuollut mies ei palttoota kaipaa (Dead Men Don't Wear Plaid, 1982)
The Spirit of ’76 (1990)
Hulluna sinuun (Mad About You, tv-sarja, 1995)
The Right To Remain Silent (tv-elokuva, 1996)
Beverly Hillsin bimbot (Slums of Beverly Hills, 1998)
Kukkulan kuningas (King of the Hill, tv-sarja 1997–2000)
Ocean's Eleven - korkeat panokset (Ocean's Eleven, 2001)
The Bernie Mac Show (tv-sarja, 2002)
Ally McBeal (tv-sarja, 2002)
Crossing Jordan (tv-elokuva, 2002)
Ocean's Twelve (2004)
Ocean's Thirteen (2007)
House (House M.D., tv-sarja 2008)
Miehen puolikkaat (Two and a Half Men, tv-sarja 2009–2014)
Dumbbells (2014)
Family Guy (tv-sarja, 2016)
Aiheesta muualla

Carl Reiner Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Carl Reiner Elonetissä.
Carl Reinerin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Chi-Chin maanjäristys

Maanjäristyksen vaurioittama tekoallas
Chi-Chin maanjäristys (kiin. 集集大地震, jíjí dàdìzhèn), joka tunnetaan myös nimellä 921 maanjäristys, tapahtui 21. syyskuuta 1999 kello 1.47 paikallista aikaa Keski-Taiwanissa. Järistys oli voimakkuudeltaan 7,3 Richterin asteikolla. Sen episentrumi sijaitsi noin 12,5 km länteen Sun Moon järvestä.
Vahinkojen laajuus

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kiinan kansallisen paloviranomaisen mukaan maanjäristyksen aiheuttamat vahingot olivat:
2 415 ihmistä kuoli
11 441 ihmistä loukkaantui vakavasti
9,2 miljardin dollarin aineelliset vahingot
44 338 rakennusta tuhoutui kokonaan
41 336 rakennusta vaurioutui.
Jälkijäristykset ravistelivat Taiwania koko yön ajan.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:1999 Chi-Chi earthquake
Käännös suomeksi
Constantin Ion Parhon

| Constantin Ion Parhon |
| --- | --- |

Romanian kansantasavallan kansalliskokouksen puhemiestön puheenjohtaja (=presidentti)
 13. huhtikuuta 1948 – 12. kesäkuuta 1952  
Edeltäjä:  Kuningas Mikael I
Seuraaja:  Petru Groza
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1874  Câmpulung, Romania
Kuollut: 9. elokuuta 1969 (94 vuotta)  Bukarest, Romania
Ammatti:  neuropsykologi, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Romanian kommunistinen puolue
 Nimikirjoitus
Constantin Ion Parhon (15. lokakuuta 1874 Câmpulung – 9. elokuuta 1969 Bukarest) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian kansantasavallan ensimmäisenä valtionpäämiehenä eli kansalliskokouksen puhemiestön puheenjohtajana vuosina 1948–1952. Hän kuului kommunistiseen puolueeseen. Siviiliammatiltaan Parhon oli neuropsykologi.
Constantin Ion Parhon opiskeli lääketiedettä Bukarestin yliopistossa vuosina 1893-1900 ja saavutti vuonna 1900 lääketieteen tohtorin arvon. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Bukarestin ulkopuolella. Vuosina 1913-1933 hän työskenteli Iasin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa ja Bukarestin ylopistossa. Vuonna 1939 hänestä tuli Romanian akatemian täysjäsen. Vuonna 1946 kuningas Mikael perusti endokrinologian instituutin nimellä "CI Parhon".
Parhonin polittinen suuntautuminen kommunismiin alkoi jo vuonna 1919. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa 1944 oli mukana protestoimassa Romanian liittoutumista natsi-Saksan sotaponnisteluihin. Vuodesta 1946 lähtien hän toimi Romanian parlamentin jäsenenä aina vuoteen 1961 asti.
Vuoden 1947 lopulla syntyneen Romanian kansantasavallan väliaikaisen komitea puheenjohtajisto, jonka jäseneksi tri Ion Parhon (toinen oikealta) myös valittiin toimi valtionpämiestä vastaavassa tehtävässä perustuslain hyväksymiseen asti. Sen jälkeen Ion Parhon toimi kansantasavallan valtionpäämiehenä kesäkuuhun 1952.
Romanian kansantasavaenä kesäkuhun 1952lan julistamisen jälkeen 30. joulukuuta 1947 Constantin Ion Parhon valittiin Romanian kansantasavallan väliaikaisen komitean puheenjohtajiston puheenjohtajaksi 30. joulukuuta 1947 - 13. huhtikuuta 1948. Romanian kansantasavallan perustuslaki hyväksyttiin 13. huhtikuuta 1948, jonka jälkeen Constantin Ion Parhon valittiin kansalliskokouksen puheenmiehistön puheenjohtajaksi, joka vastasi kansandemokratiassa valtionpäämiehen roolia tosiasiallisen vallan ollessa kuitenkin kommunistipuolueella. Ion Parhon toimi tehtävässä 2. kesäkuuta 1952 asti. Tällöin hän luopui poliittisesta toiminnasta keskittyen sen jälkeen tieteelliseen työhön.
Hän oli Neuvostoliiton, Bulgarian ja Itä-Saksan akatemioiden, Unkarin tiedeakatemian sekä useiden ulkomaisten tiedeseurojen kunniajäsen. Vuonna 1948 hänelle myönnettiin Prahan yliopiston kunniatohtorin arvo. Vuonna 1959 hänelle myönnettin Neuvostoliitossa Leninin kunniamerkki.
Constantin Ion Parhon kuoli 9. elokuuta 1969 Bukarestissa 94 vuoden iässä. Hänet haudattiin Bukarestin Vapaudenpuistoon (alunperin Carol-puisto) "Kansan vapauden ja isänmaan, sosialismin sankarien monumentin" pyöreään saliin, mutta vuoden 1989 vallankumouksen jälkeen hänet haudattiin uudelleen toiselle bukarestilaishautausmaalle.
CatCat

| CatCat |
| --- | --- |
 CatCat Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtumassa 2017. Kuvassa vasemmalla Virpi ja oikealla Katja Kätkä.
Tiedot
Toiminnassa:  1991–
Tyylilaji:  dance, pop, iskelmä
Kotipaikka:  Jyväskylä
Laulukieli:  suomi, englanti
Jäsenet:  Katja Kätkä   Virpi Kätkä  
Levy-yhtiö:  Fazer Finnlevy, 1992–   Snap Records, 1994–1995   Online Records, 2001   Poptori, 2002–  
Infobox OKNimi-testi OK: 
CatCat on suomalainen naisduo, jonka muodostavat sisarukset Katja (s. 1972) ja Virpi Kätkä (s. 1969). Duon ensimmäinen studioalbumi julkaistiin vuonna 1992. CatCat edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa vuonna 1994 kappaleella "Bye Bye Baby", joka sijoittui sijalle 22. Duo jatkoi esiintymisiään 2000-luvulla, kun 1990-luvun musiikki tuli muotiin.
CatCat esiintymässä Tammerfestillä 22. heinäkuuta 2017.
Yhtyeen nimi CatCat on englannin kielen kirjoitusasun mukainen muunnos laulajien sukunimen monikosta Kätkät.
Albumit

CatCat (Finnlevy, 1992)
Bye Bye Baby (Snap, 1994)
Kynttilöiden syttyessä (Snap, 1994) (uusintajulkaisu 2000-luvulla)
Enkeli (Snap, 1995)
Yö ja päivä (Online Records, 2001)
Parhaat (Poptori, 2002, kokoelma)
Hitit (Poptori, 2004, kokoelma)
CatCat 20 vuotta – Juhlalevy (Poptori, 2012, kokoelma)
Kukat kauniit (Poptori, 2015 albumi)
CatCat 25v (Poptori, 2017 albumi)
Hittikimara (Poptori, 2019, kokoelma)
Tanssijoina esiintyivät James Black ja Charles E.Salter
Aiheesta muualla

CatCat: Bye Bye Baby Suomen karsintaesitys (Ylen Elävä arkisto)
Brandon Teena

| Brandon Teena> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. joulukuuta 1972 Lincoln, Nebraska
Kuollut: 31. joulukuuta 1993 (21 vuotta) Humboldt, Nebraska
Brandon Teena (12. joulukuuta 1972 Lincoln, Nebraska – 31. joulukuuta 1993) oli yhdysvaltalainen transmies. Hänet raiskattiin ja murhattiin, jolloin hänestä tuli eräs Yhdysvaltain tunnetuimmista 1990-luvun viharikosten uhreista. Elokuva Boys Don't Cry perustuu Teenan tarinaan.
Lapsuus

Brandon Teena varttui Lincolnissa Nebraskassa, perheensä mukaan hyvin poikamaisena tyttönä. Kun Teena oli vielä alaikäinen, hänen miespuolinen sukulaisensa hyväksikäytti häntä ja hänen sisartaan Tammya seksuaalisesti. Heidän äitinsä JoAnn Brandonin mukaan he hakeutuivat terapiaan vuonna 1991.
Teena alkoi identifioitua mieheksi lukiossa ja tapaili tyttöjä, mutta piti syntymässä määritellyn sukupuolensa salassa. Äiti ei hyväksynyt Teenan miehistä identiteettiä vaan kutsui tätä yhä tyttärekseen. Teena väitti usein olevansa intersukupuolinen, mutta tämä on myöhemmin todettu vääräksi tiedoksi.
Lapsuus > Falls City, Nebraska

Vuonna 1993, jouduttuaan ongelmiin lain kanssa, Teena muutti Falls Cityyn, Richardsonin piirikuntaan, jossa hän esiintyi nuorena miehenä. Hän tutustui useisiin paikallisiin asukkaisiin ja ystävystyi heidän kanssaan. Muutettuaan yhteen silloisen tyttöystävänsä Lisa Lambertin kanssa hän alkoi tapailla erästä Lambertin ystävää, Lana Tisdeliä ja tutustui aiemmista rikoksista tuomittuihin John Lotteriin sekä Marvin "Tom" Nisseniin. Nissen oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta. Tisdel ja Lotter, jotka olivat lapsuudenystäviä, olivat tapailleet useita vuosia aiemmin. Eräs toinen mies, Phillip DeVine, alkoi tapailla Tisdelin nuorempaa siskoa sekä ystävystyi Teenan kanssa.
Joulukuun 19. päivänä 1993 Teena pidätettiin alkoholin hallussapidon ja sekkiväärennösten takia. Tisdel maksoi hänen takuunsa. Koska Teena oli viety vankilan naistenosastolle, Tisdel sai tietää tämän transsukupuolisuudesta. Teenan pidätys julkaistiin paikallislehdessä hänen syntymänimellään. Näin hänen tuttavansa saivat myös tietää Teenan syntymässä määritellystä sukupuolesta.
Lapsuus > Raiskaus

Jouluaaton 1993 juhlissa Nissen ja Lotter tarttuivat Teenaan ja pakottivat tämän laskemaan housunsa todistaakseen Tisdelille, että hän oli nainen. Tisdel katsoi vasta pakotettuna, eikä silloinkaan sanonut mitään. Tämän jälkeen Lotter ja Nissen kävivät Teenan kimppuun ja pakottivat hänet autoon. He ajoivat teollisuusalueelle, jossa he pahoinpitelivät ja raiskasivat hänet. Raiskauksen jälkeen kaikki kolme palasivat Nissenin kotiin.
Teena pakeni Nissenin talosta kiipeämällä ulos kylpyhuoneen ikkunasta ja suuntasi Tisdelin asunnolle. Tisdel sai suostuteltua hänet menemään poliisin luo, vaikka Nissen ja Lotter olivat vannottaneet tätä pysymään vaiti.
Teena meni ensiapuklinikalle, jossa häneltä kerättiin todisteita raiskauksesta. Nämä näytteet katosivat myöhemmin. Šeriffi Charles B. Laux kuulusteli Teenaa raiskauksesta. Hän oli erityisen kiinnostunut tämän transsukupuolisuudesta, jopa niinkin paljon että Teena piti monia kysymyksiä töykeinä ja tarpeettomina ja kieltäytyi vastaamasta.
Nissen ja Lotter saivat tietää asiasta ja alkoivat etsiä Teenaa. He kuitenkin epäonnistuivat, ja kolme päivää myöhemmin hekin joutuivat poliisin kuulusteltavaksi. Laux ei pidättänyt heitä huolimatta kummankin rikostaustasta. Syyte hylättiin todisteiden puutteessa.
Lapsuus > Kuolema

Poliisikuulusteluissa Lotter kielsi edes koskeneensa Teenaan, kun taas Nissen syytti Lotteria raiskauksesta ja sanoi itse vain katsoneensa sivusta. Miehet jatkoivat Teenan etsimistä, ja hän palasi asumaan Lisa Lambertin luo.
Lotter varasti aseen naapuriltaan, jonka jälkeen he menivät Tisdelin asunnolle. Tisdel kertoi, että Teena ei ollut hänen asunnollaan, mutta hänen äitinsä paljasti kaksikolle Teenan piileskelevän Lambertin kotona.
Nissen ja Lotter murtautuivat Lambertin asuntoon ja löysivät Lambertin sängystä. He vaativat saada kuulla missä Teena on. Lambert kieltäytyi, jolloin Nissen lähti etsimään Teenaa ja löysi tämän sängyn alta. Miehet kysyivät Lambertilta oliko talossa muita, ja tämä kertoi miesystävänsä Phillip DeVinen asuvan hänen kanssaan. He ampuivat tämän, kuten myös Teenan ja Lambertin.
Miehet pakenivat murhien jälkeen, mutta heidät pidätettiin ja heitä syytettiin murhasta pian tämän jälkeen.
Lapsuus > Oikeudenkäynti ja tuomiot

Nissen syytti Lotteria rikoksesta. Myöhemmin, lievemmän tuomion houkuttelemana, hän tunnusti avunannon murhaan sekä raiskauksen. Hän todisti Lotteria vastaan ja sai elinkautistuomion. Lotter kiisti Nissenin todistuksen, mutta hänen väitteensä kumottiin. Valamiehistö totesi Lotterin syylliseksi murhaan, ja hän sai kuolemantuomion. Kumpikin valitti tuomiosta, ja heidän valituksensa ovat tällä hetkellä tarkastettavana.
20. syyskuuta 2007 Nissen luopui todistuksestaan Lotteria vastaan. Hän väitti, että ampui Teenan yksin eikä Lotter ollut asiassa mukana. Lotter on käyttänyt tätä uutta lausuntoa hyödykseen valittaessaan tuomiostaan.
Lapsuus > Seuraukset

Koska Teena ei ollut saanut hormonikorvaushoitoa eikä hänelle ollut tehty leikkaushoitoja, mediassa häntä on joskus pidetty lesbona. Jotkut kuitenkin kertoivat Teenan suunnitelleen hoitoja.
Äiti JoAnn Brandon haastoi Richardsonin piirikunnan ja Charles Lauxin oikeuteen tämän epäonnistumisesta murhan estämisessä ja epäsuorasta syyllisyydestä siihen. Hän voitti oikeudenkäynnin ja sai 80 000 dollaria korvauksena. Oikeuden tuomari Orville Coady vähensi summasta 85 prosenttia perusteenaan Nissenin ja Lotterin vastuu, sekä yhdellä prosentilla äidin osasyyllisyydestä. Tällä perusteella maksettavaksi jäi 17 360,97 dollaria. Vuonna 2001 Nebraskan ylioikeus kumosi tämän päätöksen ja määräsi maksettavaksi täydet 80 000 dollaria henkisestä kärsimyksestä sekä 6 223,20 dollaria hautajaiskuluja. 11. lokakuuta 2001 sama tuomari lisäsi summaan vielä 12 000 dollaria.
Šeriffi Laux sai kritiikkiä asenteestaan Teenaa kohtaan – hän oli eräässä vaiheessa viitannut tähän sanalla "se".
Vuonna 1999 Teenasta tuli aihe Oscar-palkitulle elokuvalle Boys Don't Cry, jossa Teenan roolissa nähtiin Hilary Swank sekä Tisdelinä Chloë Sevigny. Ennen ensi-iltaa Tisdel haastoi elokuvan tuottajat oikeuteen nimensä ja olemuksensa luvattomasta käytöstä. Hän väitti, että elokuva antaa ymmärtää hänen olleen "laiska, hutsahtava käärme" sekä ns. roskaväkeä. Hän väitti myös, että elokuva antaa katsojille kuvan, että hän olisi jatkanut Teenan tapailua saatuaan tietää tämän syntymässä määritellystä sukupuolesta.
Teenan kohtalon herättämiä kysymyksiä tutkii myös dokumenttielokuva The Brandon Teena Story. Molemmat elokuvat tuovat esiin amerikkalaisen yhteiskunnan suvaitsemattomuutta poikkeavaa seksuaalisuutta kohtaan ja kysyvät, miksi se, että hän halusi elää miehenä, oli tärkeämpää ja vaarallisempaa kuin se, että hänen turvallisuutensa oli uhattuna suvaitsemattomassa yhteisössä.
Teenan hautakiveen on kaiverrettu Teenan syntymänimi sekä kirjoitus "tytär, sisar ja ystävä".
Vuonna 2006 brittiläinen duo Pet Shop Boys julkaisi laulun nimeltä "Girls Don't Cry", joka kertoo Teenasta.
Aiheesta muualla

Brandon Teena BBC:n sivuilla (englanniksi)
John Lotter Oliviero Toscanin kuvassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Boys Don't Cry Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Teenan hauta Find A Grave-sivustolla (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Brandon Teena
Käännös suomeksi
Coppa Titano

| Coppa Titano |
| --- | --- |
Laji:  Jalkapallo
Maa(t):   San Marino
Perustettu:  1937
Joukkueita:  15
Hallitseva mestari:  SP Tre Penne (2016–17)
Eniten mestaruuksia:  AC Libertas (11)
Coppa Titano on vuosittainen jalkapallokilpailu San Marinossa. Ensimmäisen kerran Coppa Titanossa kilpailtiin vuonna 1937. Menestynein seura on AC Libertas 11 mestaruudellaan.
Britannic (elokuva)

| Britannic |
| --- | --- |
 Britannic-elokuvan DVD-julkaisu.
Ohjaaja:  Brian Trenchard-Smith
Käsikirjoittaja:  Brian Trenchard-Smith
Tuottaja:  Paul Colichman
Säveltäjä:  Alan Parker
Kuvaaja:  Ivan Strasburg
Leikkaaja:  Rob Kobrin
Pääosat:  Edward Atterton,  Amanda Ryan,  Jacqueline Bisset
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat,  Iso-Britannia
Tuotantoyhtiö:  Regent Entertainment
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  20. kesäkuuta 2000
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  englanti, saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Britannic on vuonna 2000 valmistunut draamaromanttinen tv-elokuva. Se kertoo RMS Titanicin varjoon jääneestä sisaraluksesta HMHS Britannicista.
Juoni

12.11.1916 sairaalalaiva HMHS Britannic lähtee Southamptonista. Laivaan astuu miehistön, sotilaiden ja hoitajien lisäksi rouva Lewis (Jacqueline Bisset) poikansa Williamin (Archie Daves) sekä tyttärensä Sarahin (Eleanor Oakley) kanssa laivaan. Laivaan astuu myös nuori Vera Campbell (Amanda Ryan).
Yöllä Veraa piinaa painajaisuni muistosta Titanicilla. Vera on nukkumassa kun alus törmää jäävuoreen. Vera pääsee ulos aluksesta mutta alus uppoaa.
Britannicin tyyrpuurin puolella oleva saksalainen sukellusvene yrittää kahdesti ampua torpedon laivan kylkeen. Toinen menee kuitenkin täpärästi ohi ja perämies ampuu konekiväärillä toisen. Sotalaiva HMS Victoria tuhoaa veneen miehistöineen.
Laivalla alkaa tapahtua kapinointia, joka johtaa useisiin ampumavälikohtauksiin. Muun muassa kapteeni Bartlettia uhataan aseella.
21.11.1916 kello 8.10 laivan "miehistön jäsen" saksalainen vakooja, ja Veran rakastettu Reynolds, (Edward Atterton) joka on saanut tehtäväkseen upottaa laivan, räjäyttää alkoholipullon tehden laivaan reiän paapuurin puolelle, Veran yrittäessä estää häntä. Rouva Lewisin poika William lähtee pelastamaan Veraa, mutta menettää tajunsa etsiessään tätä. Vera saa tietää Williamin kadonneen. Vera ja Reynolds etsivät uppoavasta laivasta Williamia. Samaan aikaan kapteeni Bartlett (John Rhys-Davies) käynnistää laivan moottorin ja yrittää ajaa laivaa Kéaan 7 mailin päähän, joka nopeuttaa laivan uppoamista. Reynolds ja Vera löytävät Williamin ja herättävät hänet. Samaan aikaan toinen mäntäkoneista räjähti, jolloin Reynolds putoaa tulvivaan alakannen huoneeseen, pystymättä liikkumaan. Vera vie Williamin pelastusveneeseen ja rouva Lewis lapsineen käskee myös Veran veneeseen. Vera kuitenkin päättää mennä pelastamaan ansassa olevaa Reynoldsia. Vera onnistuu vapauttamaan Reynoldsin, mutta kaksikon on myös päästävä ulos laivasta. He menevät pitkin veden vallassa olevia laivan sisätiloja, kunnes pääsevät tuuletusluukusta ulos. Pintaan päästyään Reynolds ja Vera kiipeävät puoliksi vedessä olevaan pelastusveneeseen. Samaan aikaan yksi pelastusvene tuhoutuu matkustajineen jouduttuaan potkureihin. Lähistöllä oleva pelastusvene heittää köyden ja Reynolds työntää Veran köyden varassa veteen. Silloin köydet katkeavat ja Reynolds saa surmansa jouduttuaan potkureihin. Britannic kaatuu kyljelleen ja uppoaa. Sotalaiva HMS Victoria tulee paikalle pelastaen Veran, Lewisin ja kaikki muut eloonjääneet.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Edward Atterton  | … |  Reynolds    |
|  Amanda Ryan  | … |  Vera Campbell    |
|  Jacqueline Bisset  | … |  Rouva Lewis    |
|  Ben Daniels  | … |  Townsend    |
|  John Rhys-Davies  | … |  Kapteeni Bartlett    |
|  Bruce Payne  | … |  Tohtori Baker    |
Aiheesta muualla

Britannic Internet Movie Databasessa (englanniksi)