stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yrjö Sirola
Elämänvaiheet > Ura Neuvosto-Venäjällä

Sirola oli mukana perustamassa Suomen Kommunistista Puoluetta Moskovassa elokuussa 1918. Hän oli SKP:n alkuaikoina sen nimellinen puheenjohtaja, ja Otto Wille Kuusisen ohella toinen puolueen ”sieluista” kuolemaansa asti. Puolueen sisäisissä valtakamppailuissa hän oli loppuun asti Kuusisen tukija ensin Eino Rahjan ja sittemmin myös puolueen puheenjohtajan Kullervo Mannerin jyrkempää linjaa vastaan. Vuosina 1922–1926 Sirola työskenteli Leningradissa Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston opettajana, lukuvuoden 1925–1926 myös sen rehtorina.
Sirola oli vuosina 1926–1928 ja 1931–1936 Kommunistisen internationaalin (Komintern) palveluksessa. Hän kuului sen ylimpään päätöksentekoelimeen eli toimeenpanevaan komiteaan (IKKI), jossa hän vastasi järjestön yhteyksistä Skandinaviaan ja Amerikkaan. Hän kävi välillä Ruotsissa hoitamassa Kominternin asioita. Vuosina 1928–1931 Sirola oli Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan kansanvalistusasiain komissaarina. Hän auttoi toteuttamaan Neuvosto-Karjalassa Vladimir Leninin suosittelemaa kansallisuuspolitiikkaa (korenizatsiya). Sirola oli huolissaan Neuvosto-Karjalaan asettuneen suomalaisen emigranttiväestön eristäytyneisyydestä, sillä suomalaiset integroituivat huonosti osaksi Neuvostoliittoa odottaessaan vain uutta vallankumousta Suomessa. Sirola näki tämän erääksi vaaraksi. Myöhemmin Neuvosto-Karjalan johdossa olleita suomalaisia Edvard Gyllingiä ja Kustaa Roviota syytettiinkin rikollisesta nationalismista.
1930-luvun alussa Sirola työskenteli ulkomaisia kommunisteja maanalaiseen työhön kouluttaneen Moskovan Lenin-koulun suomalaisen sektorin johtajana. Koska koulua kävivät noina vuosina kymmenet sittemmin SKP:n johtoasemiin kohonneet henkilöt, sai Sirola kuolemansa jälkeen puolueen omassa historiankirjoituksessa lisänimen ”SKP:n kaaderien isä”.
Elämänvaiheet > Viimeiset vuodet

Sirolan viimeisiä vuosia leimasi SKP:n johdossa ankaraksi kiihtynyt valtataisto, jota alkoi sävyttää etenevä Stalinin terrori. Pettureiden ja vihollisten etsintä sai alkusysäyksen NKP:n Leningradin puoluesihteerin Sergei Kirovin tultua salamurhatuksi vuonna 1934, jolloin Sirola kirjoitti artikkelin ”Vihollinen hurjistuu”. Kuusinen pani kirjallisesti lahjakkaan Sirolan kirjoittamaan ideologisia hyökkäyksiä, joiden tuella Manner syöstiin samana vuonna SKP:n johdosta. Sirola piti Mannerin ideologisia virheitä vakavina. Manner tuomittiin vuonna 1935 kymmeneksi vuodeksi vankileirille.
Sirola muuttui viimeisinä vuosinaan itseään kohtaan äärimmäisen kriittiseksi. Hän oli kirjoittanut aiemmin itsekritiikistä: ”Jos on virheellistä käsitystä, tai vaikka suuntaakin, niin tuleehan oikaistuksi keskustelussa... Sillä jos virheellinen... vivahduskin, jää oikaisematta, niin pyrkii se uusiutumaan ja voi kasvaa syrjäsuunnaksi”. Vuonna 1934 hän siirtyi Lenin-koulun suomalaisen sektorin rehtorin paikalta saman osaston professoriksi. Hän kirjoitti päiväkirjaansa: ”opettajan tehtävä on edelleen rakkain työni”. Tutkija Joni Krekolan mukaan Sirolaa yritettiin siirtää varhaiseläkkeelle, mutta äkillinen luonnollinen kuolema pelasti hänet tältä kohtalolta. Hän sai aivohalvauksen kesken oppitunnin maaliskuussa 1936 ja kuoli sairaalassa aivoverenvuotoon 59-vuotiaana. Sirola sai sankarin hautajaiset ja tuli Kuusisen tavoin SKP:ssä kunnioituksen ja ylistyksen kohteeksi.
Sirola testamenttasi paperinsa ja kirjastonsa Suomen Vallankumouksen Tutkijakunnalle. Pääosa niistä päätyi myöhemmin Kominternin arkistoon ja osa SKP:n arkistoon.
Kirjalliset työt, käännökset ja Kalevala-tutkimus

Sirola kirjoitti useita kirjoja, erityisesti yhteiskunnallisia ja poliittisia teoksia. Hän suomensi muun muassa August Strindbergiä ja Karl Kautskya. Sirola oli erityisesti mukana kehittämässä työväenjärjestöjen opinto- ja valistustoimintaa.
Sirola oli harrasti suomalaisen kansanrunouden tutkimusta jo nuorena. Hänen nuoruutensa suurin aihetta käsittelevä artikkeli oli ”Keitä olivat Kalevalan sankarit?”. Sirola jatkoi Kalevalan tutkimusta Neuvosto-Karjalassa. Hänen aloitteestana perustettiin Karjalan tasavallan kanteleorkesteri. Sirola oli kiinnostunut Kalevalasta sekä muiden maiden kansanrunoudesta myös marxilaisen historiallisen materialismin näkökulmasta ja julkaisi aiheesta muun muassa artikkelit ”Pieni näyte Eddasta” ja ”Näyte venäläisestä kansanrunoudesta”. Hän piti puheen Kalevalan satavuotisjuhlassa Petroskoissa 1935. Hänen tutkimuksistaan julkaistiin kirjanen Kalevala, työtätekevien kulttuuriperintö.
Perhe

Sirolan ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1903 kudonnanopettaja Amanda ”Mandi” Sirola, o.s. Sundell. Heidän ainoa lapsensa Aimo kuoli 10-vuotiaana pian Amerikasta paluun jälkeen joulukuussa 1913. Mandi Sirola osallistui sisällissodan aikana ja sen jälkeen poliittiseen toimintaan miehensä rinnalla, mutta palasi 1920-luvun alkupuolella Suomeen ja katkaisi yhteydenpidon Yrjöön. Heidän avioliittonsa katsottiin päättyneeksi 1929. Sirola nai 1930-luvulla syntyjään suomenruotsalaisen Disa (Elsa) Milanovan (o.s. Engeström), joka oli aiemmin ollut naimisissa punaupseeri Eyolf Mattssonin kanssa.
Muistaminen

Sirolan mukaan nimettiin sotien jälkeen perustettu Yrjö Sirolan Säätiö. Se ylläpiti vuosina 1946–1994 Sirola-opistoksi nimettyä kansanopistoa, jossa koulutettiin suomalaisia kommunisteja puoluetyöhön. Säätiö toimii yhä, mutta opisto on lakkautettu.
Yrjö Sirolan Säätiö toi Sirolan tuhkauurnan marraskuussa 1957 Suomeen, ja se haudattiin Malmin hautausmaalle Helsinkiin, kortteliin 23-9-123, jossa sijaitsi valmiiksi myös vuonna 1918 ”vakaumuksensa puolesta kaatuneiden” (punaisten) muistomerkki. Vuonna 1961 Sirolan haudalle pystytettiin SKP:n kustannuksella taiteilija Tapio Tapiovaaran suunnittelema hautapaasi. Sen viereisestä haudasta tehtiin SKP:n johtohenkilöiden yhteishauta, johon ensimmäisenä haudattu Yrjö Enne – entinen Sirolan oppilas – oli itse saanut yllättävän sairauskohtauksen ja kuollut Sirolan hautamuistomerkin paljastustilaisuudesta kotiin palatessaan.
Teoksia

Piirteitä siveyskäsitteiden kehityksestä: Letourneau – Ellen Keyn mukaan. Lentokirjasia työväestölle 6. Helsinki 1905.
Kansa valvo kalleintasi! Eeduskunta-uudistus ja suurlakko: ohjeita. Sosialidemokratinen puolue Suomessa. Puoluehallinnon lentokirjasia n:o 1. Helsinki 1906.
Mitä odotat uudelta eduskunnalta? Sosialidemokratisen puolueen vaaliohjelma ja muutamia mietteitä sen johdosta. Suomen sosialidemokratinen puolue: Puoluetoimikunnan lentokirjasia n:o 12. Helsinki 1906.
Sosialidemokratinen puolue Suomessa: tilastollisia tietoja puolueeseen kuuluneista yhdistyksistä v. 1905 ja luettelo tammi–toukokuulla v. 1906 puolueeseen liittyneistä työväenyhdistyksistä sekä tilastollisia tietoja ammatillisesta järjestymisestä Suomessa. Sosialidemokratinen puolue, Helsinki 1906.
Suomen sosialidemokratisen puolueen ohjelma lyhyillä selityksillä varustettuna sekä liitteenä eri maitten sosialistisia puolueohjelmia. Puoluetoimikunta, Helsinki 1906.
Kansalaisvapaudet vaarassa: Niitä vaaleissa turvaamaan! Sosialidemokratisia vaalijulkaisuja n:o 15. Sos.-dem. eduskuntaryhmä, Helsinki 1908
Karl Marx: elämäkerrallisia kuvauksia W. Liebknechtin mukaan. Työväen sanomalehti-o.y., Helsinki 1908.
”Mitä sosialismi ei voi?” Vaalivalheita vastaan. Sosialidemokratisia vaalijulkaisuja n:o 11. Sos.-dem. eduskuntaryhmä, Helsinki 1908.
Mitä sosialistinen ohjelma sisältää. Sosialidemokratisia vaalijulkaisuja n:o 12. Sos.-dem. eduskuntaryhmä, Helsinki 1908.
Perustuslaillisten lankeemus: Sosialistien epäluottamuslause senaatille. Mikkelin Työväen sanomalehti- ja kirjapaino-osuuskunta, Mikkeli 1908.
Suomen köyhälistö luokkataistelussa: Lyhyt yleiskatsaus. Sosialidemokratisia vaalijulkaisuja n:o 10. Sos.-dem. eduskuntaryhmä, Helsinki 1908.
Vapautuksen tiellä: kirjoitelmia. Vihtori Kosonen, Helsinki 1908.
”Isänmaa on vaarassa. – Aseisiin!” puhe, suomalaisille puna-armeijalaisille Moskovassa heinäkuulla 1918. Suomalaisten kommunistien sarjajulkaisu n:o 16. Suom. kommunistisen puolueen keskuskomitea, Pietari 1918.
Kunnia lokakuun vallankumouksen sankareille! Puhe Pietarin suomalaisten työläisten vallankumousjuhlassa 8 p:nä marrask. 1918. Suomalaisten kommunistien sarjajulkaisu n:o 23. Suom. kommunistisen puolueen keskuskomitea, Pietari 1918.
Kapitalismia kukistamaan: Kommunistisilla agitaattorikursseilla Pietarissa 29 p. marraskuuta 1918 pidetty luento. Suomalaisten kommunistien sarjajulkaisu n:o 39. Suom. kommunistisen puolueen keskuskomitea, Pietari 1919.
Kirje suomalaiselle sosialidemokraatille. Suom. kommunistinen puolue 1919.
Työväen Venäjältä: Kirjotelmia. V. K. P:n suom. järjestöjen keskus-toimisto, Pietari 1920.
Suomen työväen tulikoe. Kirjoittaneet O. V. Kuusinen ja Yrjö Sirola. Amerikan suomalaiset sosialistiset kustannusliikkeet 1923.
Vapauttaako uskonto. V. K. P:n suom. jaoston keskus-toimisto, Pietari 1923.
Lenin ja Suomen kysymys. Työväenjärjestöjen tiedonantaja A. Niemistö, Helsinki 1928.
Kalevala: Työtätekevien kulttuuriperintö. Yrjö Sirolan selostus Karjalan neuvostokirjailijain liiton Kalevala-kokouksessa helmikuun 26 päivänä 1935. Kirja, Petroskoi 1935.
Toimitteita

Kymmenen vuotta: Suomen työväenpuolueen muistoja ja ennätyksiä. Toimittanut Yrjö Sirola. Työväen sanomalehti, Helsinki 1909.
Zimmervald-vasemmisto: Lehtisiä Kommunistisen internatsionalen esihistoriasta. Suomalaisten kommunistien sarjajulkaisu 61. Suom. kommunistisen puolueen keskuskomitea, Pietari 1919.
Suomen työväen vallankumous 1918: Arviota ja itsekritiikkiä. Julkaistu 10-vuotismuiston johdosta. Toimittanut Suomen vallankumouksen tutkijakunta, vastaava toimittaja Yrjö Sirola. Kirja, Leningrad 1928.
Suomennoksia

August Strindberg: Hyvän ja pahan tiedon puu: kuvauksia katolisuuden loppuajoilta Ruotsissa. Yrjö Weilin, Kotka 1903-
August Bebel: Nainen ja yhteiskunnallinen kysymys. Reino Drockila, Kotka 1904. — 2. painos nimellä Nainen ja sosialismi. Kyminlaakson työväen sanomalehti- ja kirjapaino-osuuskunta, Kotka 1907–1908. (2. painoksen näköispainos Sos.dem. naisten keskusliitto, Helsinki 1976.)
Pienen sotilaskaupungin elämästä: Aikamme kuvaus. Kirjoittanut Luutnantti Bilze. Suomentanut Y[rjö] S[irola]. O. Lindeman, Turku 1904.
Jakob Hansen: Taistelu olemassa olosta. Tanskasta suomentanut Y. S. Otto Lindeman, Tampere 1904.
Ernst Däumig: Kevätjuhla: Yhteiskunnallinen näytelmä kolmessa näytöksessä. Työväen näytelmäkirjasto n:o 11. Kansan lehti, Tampere 1905.
Enrico Ferri: Sosialismi ja uuden ajan tiede. Reino Drockila, Oulu 1905.
Max Nordau: Taloudellinen valhe. M. V. Vuolukka, Tampere 1906.
Paul Lafargue: Kristillinen rakkaus historiallisten tosiasiain valossa. Työväen sanomalehti, Helsinki 1907.
Lausuttavia runoja 4. Suomensi ja sepitti Y. S. Työväen sanomalehti, Helsinki 1907.
August Strindberg: Toteutuneita unelmia: Neljä kertomusta. Yrjö Weilin, Helsinki 1907.
Väriä ja viivoja: Verner von Heidenstamin, Oscar Levertinin y. m. novelleja. Suomensi Yrjö Sirola. K. Kaatra, Tampere 1907, Isak Julin, Tampere 1912.
Karl Kautsky: Ranskan vallankumousajan luokkavastakohdat 1789. Työväen sanomalehti-o.y., Helsinki 1908.
O. Dalkvist: Tukkihuijarien jaloissa: Kuvauksia työväen elämästä murrosaikana Pohjois-Ruotsissa. Työväen sanomalehti-o.y., Helsinki 1908.
Karl af Geijerstam: Luonnontieteet maailmankatsomuksen muodostajina. Lyhennellen suomentanut Yrjö Sirola. Savon työväen sanomalehti-osuuskunta, Kuopio 1910.
Wilhelm Liebknecht: Valtiopetos ja vallankumous. Visa, Porvoo 1910.
Ferdinand Lassalle: Perustuslakien olemus: Kaksi esitelmää. Savon työväen sanomalehti-osuuskunta, Kuopio 1911.
Vallankumous- ja taantumusaikoina: Friedrich Engelsin ja Karl Marxin kirjoitelmia. Suomentanut ja Engelsin elämäkerralla varustanut Yrjö Sirola. Savon työväen sanomalehti- ja kirjapaino-osuuskunta, Kuopio 1911.
Josef Dietzgen: Sosialidemokratisia siveyskäsitteitä. Savon Työväen Sanomalehti- ja Kirjapaino-Osuuskunta, Kuopio 1912. (2. painos 1919.)
Joukkoliike ja vallankumous: Karl Kautskyn ja Anton Pannekoekin väittely uudesta taktiikasta. Työmies kustannusyhtiö, Hancock, Michigan 1913.
Frank Norris: Syvänne: kuvauksia Chicagon pörssipiireistä. Lyhennellen suomentanut Yrjö Sirola. Viipurin työväen sanomalehti- ja kirjapaino osuuskunta, Viipuri 1914.
Upton Sinclair: Rahanvaihtajat. Tampereen työväen sanomalehti, Tampere 1915.
V. I. Lenin: Kirjotuksia uskonnosta. Kirja, Leningrad 1925.
Koronkiskurit: Otteita Martti Lutherin kirjoituksista. Koonnut Karl Marx. Suomentanut Yrjö Sirola. Työväenjärjestöjen tiedonantaja, Helsinki 1925.
Karl Marx: Työpalkka, hinta ja voitto. Kirja, Leningrad 1933.
Kirjallisuutta

Salomaa, Erkki: Yrjö Sirola, sosialistinen humanisti.  Helsinki:  Kansankulttuuri, 1966.
Punta Arenas

| Punta Arenas |
| --- | --- |
 Punta Arenas ilmasta
 lippu:  vaakuna
 Punta Arenas
 Koordinaatit: 53°10′0″S, 70°56′0″W 
Valtio:  Chile
Alue:  Magallanes y de la Antártica Chilena
Maakunta:  Magallanes
Perustettu:  18. joulukuuta 1848
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17 846 km²
Korkeus:  34 m
Väkiluku (2015):  128 810
 – Väestötiheys:  7,2 as./km²
Postinumero:  6200000
Suuntanumero(t):  61
 
 www.puntaarenas.cl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Punta Arenas on kaupunki Chilessä. Se on Magallanes y Antártica Chilenan alueen pääkaupunki, joka sijaitsee Magalhãesinsalmella, ja on yksi maailman eteläisimmistä kaupungeista.
Fernão de Magalhães kävi lähellä nykyisen Punta Arenasin aluetta vuonna 1520.lähde? Englantilaiset käyttivät paikasta nimitystä "Sandy Point". Nykyinen nimi kehittyi termistä "Punta Arenosa", joka oli suora espanjannos vanhasta englanninkielisestä nimestä.
Kaupunki perustettiin virallisesti 1800-luvulla.
Punta Arenasin väkiluku on noin 129 000 joten se on kokoluokkansa eteläisin kaupunki ja lisäksi maailman eteläisin mantereella sijaitseva kaupunki. Tulimaan pääsaarella sijaitseva Ushuaia on vielä etelämpänä, mutta on selvästi pienempi, ja Chilen puolella Tulimaan saaristoa olevassa maailman eteläisimmässä asutuskeskuksessa Puerto Williamsissa puolestaan on alle 2000 asukasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Introducing Punta Arenas (Arkistoitu – Internet Archive) Lonely Planet
Bertha Hollantilainen

Hollannin prinsessa, Ranskan kuningatar Bertha, yksityiskohta 1300-luvun käsikirjoituksen miniatyyristä
Bertha Hollantilainen, Berthe Friisiläinen (ransk. Berthe de Hollande, Berthe de Frise); (n. 1055/1058 – 30. heinäkuuta 1093 tai 15. lokakuuta 1094 Montreuil-sur-Mer, Ranskan kuningaskunta) oli hollantilainen prinsessa, josta tuli Filip I:n puolisona Ranskan kuningatar.
Suku

Berthan vanhemmat olivat Hollannin, Itä-Friisian kreivi Floris I (k. 1061) ja Saksin herttuakunnan prinsessa Gertrud von Sachsen (1028–1113), hän oli heidän vanhin tyttärensä. Hänellä oli kuusi sisarusta, joista kolme veljeä astui kirkon palvelukseen sekä viisi sisaruspuolta äitinsä toisesta avioliitosta. Vanhin veli Dietrich V oli Hollannin seuraava kreivi ja vanhin velipuoli Robert II Flanderin kreivi. Sisarpuoli Adela (k. 1115) avioitui Tanskan kuningas Knuut IV Pyhän kanssa ja toisen kerran Apulian herttua Roger Borsan kanssa.
Avioliitto ja jälkeläiset

Avioliiton taustalla oli Berthan isäpuolen, Flanderin kreivi Robert I Friisiläisen sota Filipin kanssa Flanderin hallinnasta. Rauhansopimus sinetöitiin avioliitolla, ja koska Robertin omat tyttäret olivat liian nuoria, hän tarjosi morsiameksi Berthan, joka oli syntynyt hänen puolisonsa Gertrudin ensimmäisestä avioliitosta Hollannin kreivi Floris I:n kanssa.
Bertha ja Filip vihittiin vuonna 1072 ja he erosivat vuonna 1092.
Heille syntyneistä lapsista kaksi eli aikuiseksi asti:
Constance (1078 – 14. syyskuuta 1126), Troyesin kreivitär, avioitui (1) Champagnen kreivi Hugues I:n kanssa noin vuonna 1093-1095/1097, lapsettomaksi jääneen 10 vuotta kestäneen liiton jälkeen avioliitto mitätöitiin Constancen vaatimuksesta vuonna 1104; avioitui (2) vuonna 1106 Antiokian ruhtinas Bohemond I:n kanssa. Heille syntyi kaksi lasta, josta toisesta tuli Antiokian ruhtinas Bohemond II.
Ludvig VI (1. joulukuuta 1081 – 1. elokuuta 1137), Ranskan kuningas; avioitui (1) Lucienne de Rochefortin kanssa; heille syntyi yksi lapsi ja (2) Adèle de Savoie Mauriennen kanssa, heille syntyi kymmenen lasta
Henri (1083), kuoli sylilapsena
Avioeron syynä oli Filipin rakastuminen naimisissa olevaan Anjoun kreivitär Bertrade de Montfortiin (n. 1070–1117). Aviomies purki avioliiton puolisonsa Berthan kanssa, perusteenaan se että tämä oli liian lihava ja nai Bertraden toukokuussa 1092, vaikka tämä oli ollut vuodesta 1089 lähtien naimisissa Anjoun kreivi Fulk IV:n kanssa. Tämä johti paavin edustajan asettamaan erottamiseen kirkon yhteydestä ensimmäisen kerran vuonna 1094 ja uudelleen paavi Urbanus II:n asettamana vuonna 1095, joka samalla kielsi Filipiä osallistumasta ensimmäiselle ristiretkelle. Erottaminen kirkon yhteydestä uusittiin vielä kolmannen kerran vuonna 1101, kunnes Filip teki katumuksen vuonna 1104.
Elämän loppuvaiheet

Lähdettyään frankkien hovista Bertha asettui Ponthieun kreivikuntaan Montreuil-sur-Merin linnaan, jonka hän oli saanut myötäjäisikseen. Hän kuoli 39-vuotiaana lokakuussa 1094 ja tuli haudatuksi tavallisen kansalaisen tapaan, kertoo kronikka Vita Arnulfi.
Bertha Hollantilainen ja puoliso Filip I sekä heidän lapsensa prinsessa Constance ja tuleva Ludvig VI, käsikirjoitus Grandes Chroniques de France 1300-luku
Veitsen valossa

| Veitsen valossa Miljoonasade |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Takomo-studio
 Julkaistu: 8. maaliskuuta 1989
 Tuottaja(t): Janne Louhivuori
 Tyylilaji: poprock
 Kesto: 41.06
 Levy-yhtiö: Kräk!
Miljoonasateen muut julkaisut
| Laukauksia viulukotelossa 1988 | Veitsen valossa 1989 | Vain nopeat elävät 1989 |
Veitsen valossa (KRÄLP 44 / KRÄKCD 44) on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 8. maaliskuuta 1989. Levystä ei ole otettu uusintapainoksia.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Matti Nurro, sanoittanut Heikki Salo ja sovittanut Miljoonasade, ellei toisin mainittu.
Vampyyri – 4.02 (säv. Heikki Salo)
Kadonneet – 2.32 (säv. Salo, sov. Janne Louhivuori & Miljoonasade)
Mayday Mayday – 3.32
Siruja – 3.17 (sov. Louhivuori & Miljoonasade)
Ikävän lukitsema – 3.22
Keltainen metsä – 3.30
Olkinainen – 4.35 (sov. Louhivuori & Miljoonasade)
Yön puolella – 3.41
Stendari – 3.02
Kivipuuteri – 2.56 (sov. Louhivuori & Miljoonasade)
Pataässä – 3.30 (säv. Nurro & Salo, sov. Louhivuori & Miljoonasade)
Runoilija – 2.36 (säv. Salo, sov. Louhivuori & Miljoonasade)
Kokoonpano

Heikki Salo – laulu
Matti Nurro – kitarat
Olli Heikkinen – kosketinsoittimet, taustalaulu
Ari Laaksonen – basso
Jarmo Hovi – rummut, lyömäsoittimet
Kokoonpano > Tuotanto

Juha Laakso – äänittäjä, miksaaja
Janne Louhivuori – tuottaja, miksaaja
Riitta Uusitalo – kansikuva
Jarmo Hovi – kuva
Aiheesta muualla

Veitsen valossa Discogsissa (englanniksi)
Oskari Toivonen, 2018, ”Minä rakensin oljesta naisen” : laululyyrinen tulkinta Miljoonasateen kappaleesta Olkinainen (pro gradu)
Urbania

| Urbania |
| --- | --- |

 Urbania
 Koordinaatit: 43°40′14″N, 12°31′16″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Marche
Maakunta:  Pesaro e Urbino
Pinta-ala:  
 – Maa:  77,53  km²
Korkeus:  273 (min. 221 - maks. 900) m
Väkiluku (2013):  7 126 
 – Väestötiheys:  91  as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Urbania on kunta Italiassa Marchen alueella olevassa Pesaro e Urbinon maakunnassa. Se sijaitsee Metaurojoen varrella. Urbania on keskiaikainen kaupunki, joka tunnettiin vuoteen 1631 saakka nimellä Casteldurante. Silloin se sai uuden nimen paavi Urbanus VIII kunniaksi.
Nähtävyyksiä

Kaupunki on tunnettu keramiikastaan. Urbanian kuuluisin nähtävyys on kuoleman kirkko, Chiesa dei Morti, jossa on esillä 18 muumiota.
Palazzo Ducalessa on museo ja historiallinen kirjasto. Vuonna 1470 valmistuneen palatsin on suunnitellut Francesco Di Giorgio Martini Montefeltron ja Della Roveren suvuille. Lopullisen muotonsa palatsi sai Girolamo Gengan suunnitelmista. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa kaksi Gerhard Kremerin karttapalloa vuosilta 1541 ja 1551.
Nô Pintcha

Lehden etusivu vuodelta 2017.
Nô Pintcha (”Eteenpäin”) on Guinea-Bissaun pääkaupungissa Bissaussa ilmestyvä portugalinkielinen julkisen palvelun sanomalehti.
Valtion tiedotuslaitoksen julkaiseman Nô Pintchan ensimmäinen numero ilmestyi 27. maaliskuuta 1975. Se oli kolme kertaa viikossa ilmestyvä kahdeksansivuinen tabloidi. Lehden levikki oli aluksi 3 500 ja vuotta myöhemmin 5 000 kappaletta. Toimittajat olivat etupäässä nuoria opiskelijoita, joilla ei ollut aikaisempaa journalistikokemusta. He saivat koulutuksensa työn ohessa Portugalin hallituksen lähettämien tai siellä opiskelleiden toimittajien opastamina. Vanhasta ja kuluneesta painokalustosta huolimatta lehdellä oli riittävät toimintaedellytykset ja se levisi myös maaseudulle. Maata hallineen PAIGC:n puoluekokouksen aikana marraskuussa 1977 testattiin päivittäistä ilmestymistä. 1980-luvun alussa lehti kasvoi kymmensivuiseksi ja se julkaisi ajoittain kulttuuri- ja urheiluliitteitä.
Lehden sisältö keskittyi maan ainoan puolueen ja hallituksen toimiin, paikallisuutisiin, valtiovierailuihin ja ideologiseen aineistoon. Kansainväliset uutiset käsittelivät lähinnä Afrikan maiden tapahtumia. Lehdessä julkaistiin myös mielipidekirjoituksia ja se pyrki vähitellen vapautumaan puolueideologian ahtaista kehyksistä. Nô Pintchan lisäksi maassa ilmestyi PAIGC:n kansallisneuvoston, nuorisojärjestön, pioneerien ja armeijan lehtiä.
Lehden toimitukselliset ja tekniset edellytykset heikkenivät 1980-luvun kuluessa. Levikki laski 2 000 kappaleeseen vuonna 1986. Vuonna 1988 ilmestyi vain 21 ja seuraavana vuonna 15 numeroa. Samalla lakkasi säännöllinen uutisointi maaseudun tapahtumista.
Nykyään Nô Pintcha on maan muiden sanomalehtien tapaan pienikokoinen viikkolehti, jonka levikki on noin 500 kappaletta. Sen ongelmia ovat riittämätön rahoitus, johdon ja henkilökunnan vaihtuvuus sekä yksityisten lehtien kilpailu. Toimintakulut saadaan valtiolta ja ilmoituksista. Lehti painetaan kansallisessa painotalossa ja se leviää vain pääkaupunkiin.
Guinea-Bissaun muita sanomalehtiä ovat yksityiset Expresso Bissau, Gazeta de Notícias, Bantabá de Nobas, Última Hora ja O Democrata.
Aiheesta muualla

Nô Pintchan sivusto (portugaliksi)
.gw

.gw on Guinea-Bissaun Internet-maatunnus, jota ylläpitää IT & Media University (The Fundacão IT & Media Universidade De Bissau). Tunnus on lyhenne sanoista "Global Web". Tunnukselle ei ole rekisteröintirajoituksia lukuun ottamatta pornografisen materiaalin kieltoa. Tunnus otettiin käyttöön 1997. Teknisestä tuesta vastaa RegistryASP.
Aiheesta muualla

IANA .gw whois
RegistryASP
Rekisteröinti (Arkistoitu – Internet Archive)
Internet-maatunnukset
| --- | --- |
Aktiiviset:   .ac  .ad  .ae  .af  .ag  .ai  .al  .am  .ao  .aq  .ar  .as  .at  .au  .aw  .ax  .az  .ba  .bb  .bd  .be  .bf  .bg  .bh  .bi  .bj  .bm  .bn  .bo  .br  .bs  .bt  .bw  .by  .bz  .ca  .cc  .cd  .cf  .cg  .ch  .ci  .ck  .cl  .cm  .cn  .co  .cr  .cu  .cv  .cx  .cy  .cz  .de  .dj  .dk  .dm  .do  .dz  .ec  .ee  .eg  .er  .es  .et  .eu  .fi  .fj  .fk  .fm  .fo  .fr  .ga  .gd  .ge  .gf  .gg  .gh  .gi  .gl  .gm  .gn  .gp  .gq  .gr  .gs  .gt  .gu  .gw  .gy  .hk  .hm  .hn  .hr  .ht  .hu  .id  .ie  .il  .im  .in  .io  .iq  .ir  .is  .it  .je  .jm  .jo  .jp  .ke  .kg  .kh  .ki  .km  .kn  .kp  .kr  .kw  .ky  .kz  .la  .lb  .lc  .li  .lk  .lr  .ls  .lt  .lu  .lv  .ly  .ma  .mc  .md  .mg  .mh  .mk  .ml  .mm  .mn  .mo  .mp  .mq  .mr  .ms  .mt  .mu  .mv  .mw  .mx  .my  .mz  .na  .nc  .ne  .nf  .ng  .ni  .nl  .no  .np  .nr  .nu  .nz  .om  .pa  .pe  .pf  .pg  .ph  .pk  .pl  .pm  .pn  .pr  .ps  .pt  .pw  .py  .qa  .re  .ro  .ru  .rw  .sa  .sb  .sc  .sd  .se  .sg  .sh  .si  .sk  .sl  .sm  .sn  .sr  .st  .sv  .sy  .sz  .tc  .td  .tf  .tg  .th  .tj  .tk  .tl  .tm  .tn  .to  .tr  .tt  .tv  .tw  .tz  .ua  .ug  .uk  .us  .uy  .uz  .va  .vc  .ve  .vg  .vi  .vn  .vu  .wf  .ws  .ye  .yt  .za  .zm  .zw  .рф
Varatut/osoittamattomat:   .eh  .me  .rs  .um 
Varatut/käyttämättömät:   .bv  .gb  .sj  .so 
Poistumassa:   .su 
Poistetut:   .an  .bu  .cs  .dd  .nato  .tp  .yu  .zr 
Katso myös:  Ylätason verkkotunnukset ja Luettelo Internetin maatunnuksista