stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Conciergerie

Conciergerie pohjoisesta Seinen yli nähtynä.
Tour de l’Horloge -kellotorni seinäkelloineen.
Conciergerie on entinen palatsi ja vankila, joka sijaitsee Pariisin keskustassa Île de la Citén saarella. Se on osa Pariisin oikeuspalatsia (Palais de Justice de Paris), ja sitä käytetään edelleen oikeustalona. Ranskan vallankumouksen aikaan Conciergeriessa oli tuhansia teloitusta odottaneita poliittisia vankeja.
Conciergerien koillisnurkassa on 1300-luvulla rakennettu kellotorni (Tour de l’Horloge), jonka yhteydessä sijaitsee Pariisin ensimmäinen ja vanhin julkinen kello.
Historia > Keskiajalla: kuninkaan kaupunkipalatsi

Roomalaiset valtasivat Île de la Citén myöhäisantiikin aikana. Myöhemmin saaren länsiosa oli merovingihallitsijoiden palatsin paikka, ja 900–1300-luvulla se oli Ranskan kuninkaiden palatsi, palais de la Cité. Ludvig IX:n (1226–1270) ja Filip IV:n (1284–1314) aikaan palatsia laajennettiin ja vahvistettiin.
Ludvig IX rakennutti Sainte-Chapellen kappelin, ja Filip IV toteutti julkisivun torneineen joen puolelle ja suuren hallin (Grande-Salle). Kumpikin on hyvä esimerkki Ranskan sen ajan uskonnollisesta ja maallisesta arkkitehtuurista. Sainte-Chapelle, joka rakennettiin Ranskan kuninkaalliseen tyyliin, pystytettiin ristiretkiltä tuodun orjantappurakruunun paikaksi ja palvelemaan kuninkaallisena kappelina. Suuri halli oli yksi suurimmista Euroopassa, ja sen alempi kerros, La salle des gardes, oli 209 jalkaa pitkä, 90 jalkaa leveä ja 28 jalkaa korkea. Sitä käytettiin palatsissa työskennelleiden 2 000 hengen ruokasalina. Sitä lämmitettiin neljällä suurella takalla ja valaistiin monella ikkunalla, jotka on nyt tukittu. Sitä käytettiin myös kuninkaallisiin juhla-aterioihin ja oikeusistuntoihin. Viereistä huonetta käytettiin etuhuoneena suureen halliin suoraan yläpuolella, jossa kuningas piti parlamentin kokouksia (Lit de justice).
Aikaisimmat Valois-dynastian kuninkaat jatkoivat palatsin kehittämistä 1300-luvulla, mutta kuningasperhe hylkäsi palatsin vuonna 1358 muuttaen joen toiselle puolelle Louvreen. Palatsi jatkoi hallinnollisten toimien palvelemista. Vuonna 1391 rakennus muutettiin vankilaksi. Sen vankeina oli tavallisia rikollisia ja poliittisia vankeja. Kuten muilla sen ajan rikollisilla, rangaistukset riippuivat hyvin paljon heidän varallisuudestaan, asemastaan ja suhteistaan. Rikkaimmat tai vaikutusvaltaisimmat vangit saivat yleensä oman sellin, jossa oli sänky, pöytä ja kirjoitusvälineet. Hieman köyhemmillä vangeilla oli varaa maksaa yksinkertaisesti sisustetuista selleistä (pistoles), joissa oli kova sänky ja ehkä pöytä. Köyhimmät, joista käytettiin nimitystä pailleux, suljettiin pimeisiin, kosteisiin ja tuholaisten saastuttamiin selleihin (oubliettes, kirjaimellisesti 'unohdettu paikka'). Nimen mukaisesti heidät jätettiin sinne kuolemaan olosuhteissa, jotka mahdollistivat ruton ja muiden vankilan epähygieenisissä olosuhteissa yleisten tautien leviämisen.
Rakennus sai nimensä siitä, että ollessaan osa kuninkaan palatsia se oli palatsin ylivartijan eli conciergen alainen. Vankilaksi muuttamisen jälkeen myös vankilanjohtajasta käytettiin samaa nimeä. Conciergeriessä oli vankina ja kidutettavana muun muassa kuningas Henrik IV:n murhaaja François Ravaillac.
Historia > Conciergerie ja Ranskan suuri vallankumous

Conciergeriella oli epämiellyttävä maine jo ennen kuin siitä Ranskan vallankumouksen verisimpänä aikana tuli kansainvälisesti tunnettu ”giljotiinin eteisenä”. Siellä oli enimmillään 1 200 vankia. Vallankumoustuomioistuin toimi suuressa hallissa vuosina 1793–1795 ja tuomitsi kuolemaan 2 600 vankia. Sen säännöt olivat hyvin yksinkertaiset. Vain kaksi päätöstä oli mahdollista: toteaminen syyttömäksi tai kuolemantuomio, yleensä jälkimmäinen. Tunnetuimpiin vankeihin ja uhreihin kuuluivat kuningatar Maria Antoinette, runoilija André Chénier, Charlotte Corday, Madame Élisabeth, Madame du Barry ja girondistit. Matkalla teloituspaikalle uhrit kulkivat Salle Saint-Louis’n kautta, mistä se sai nimen Salle des Perdus, ”Tuomittujen huone”.
Historia > Myöhempi käyttö

1800-luvulla Conciergerien käyttöä vankilana jatkettiin arvokkaille vangeille, joista huomattavimpana tuleva Napoleon III. Maria Antoinetten sellistä tehtiin hänen muistolleen omistettu kappeli. Conciergerielle ja oikeuspalatsille tehtiin 1800-luvun puolivälissä suuri kunnostus, joka muutti niiden ulkoasua huomattavasti. Vaikka rakennus näyttää keskiaikaiselta linnoitukselta, ulkoasu on todellisuudessa vuodelta 1858.
Conciergerie avattiin yleisölle vuonna 1914 historiallisena muistomerkkinä. Se on nykyisin suosittu matkailukohde, vaikka vain suhteellisen pieni osa siitä on yleisölle avoin. Suurinta osaa käytetään edelleen oikeussalina.
1400-luvun ranskalaisen rukouskirjan ja kalenterin Les Très Riches Heures du Duc de Berryn kuvitusta kesäkuun kohdalla. Taustalla Conciergerie kuninkaallisena palatsina.
Heikki Hietanen (raviohjastaja)

Heikki Hietanen (s. 29. toukokuuta 1965 Laihia) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Vähässäkyrössä. Hänen isänsä Markku Hietanen ja veljensä Hannu Hietanen ovat myös raviohjastajia. Hänellä on A-ajolupa sekä D-valmentajalisenssi. Vuoden 2010 loppuun mennessä hän on ohjastanut lähes 14 000 ravilähtöä, joista hän on voittanut yli 1 450 lähtöä ja palkintorahoja yli 2,5 miljoonaa euroa.
Haruna-luokka

| Haruna-luokka |
| --- | --- |
 JDS Haruna Pearl Harborissa Havaijilla

Tekniset tiedot
Uppouma:  4 700 t (standardi) 6 300 t (kuormattu)
Pituus:  153,0 m
Leveys:  17,5 m
Syväys:  5,1 m
Koneteho:  2 × turbiinimoottoria 70 000 shp
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  340
Aseistus
Meritorjunta:  3 × helikopteria 2 × 5"/54 tykkiä 1 × ASROC-sukellusveneentorjuntajärjestelmä 6 × 12,75" Mk 32 sukellusveneentorjuntatorpedoa
Haruna-luokka oli Japanin meri-itsepuolustusvoimain kahden helikopterihävittäjän muodostama alusluokka.
Suunnittelu

Aluksilla oli runsas sukellusveneidentorjunta-aseistus, mutta heikohko ilma- ja meritorjuntakyky. Sea Sparrow -järjestelmä asennettiin modernisoinnin yhteydessä hangaarin katolle. Lisäksi aluksille asennettiin Phalanx CIWS ja harhamaalin heittimet.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Status |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| JDS Haruna | Mitsubishi, Nagasaki | 25. helmikuuta 1977 | 18. syyskuuta 1978 | 17. maaliskuuta 1980 | poistettu palveluksesta 25. maaliskuuta 2015 |
| JDS Hiei | Ishikawajima-Harima, Tokio | 1977 | 20. syyskuuta 1979 | 27. maaliskuuta 1981 | poistettu palveluksesta 22. maaliskuuta 2017 |
Helge Dahlman

| Helge Dahlman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1924 Helsinki
Kuollut: 19. helmikuuta 1979 (54 vuotta)
Taiteilija
Palkinnot
 Pro Finlandia 1964 
Helge William Dahlman (20. huhtikuuta 1924 Helsinki – 19. helmikuuta 1979) oli suomalainen taidemaalari.
Dahlmanin vanhemmat olivat taidetakoja, seppä Karl Ivar Dahlman ja Olga o.s. Stenberg. Dahlman osallistui jo 15-vuotiaana vapaaehtoisena talvisotaan ja 17-vuotiaana jatkosotaan. Jatkosodan alkuvaiheissa Dahlman haavoittui menettäen vasemman kätensä. Sodan aikana hän oli toipilaana Sveitsissä taidemesenaatti Hélène de Mandrot’n luona.
Dahlman kävi Suomen Taideakatemian koulun 1943–1945. Dahlman asui opettajavaimonsa kanssa ensin Kittilässä, sitten Uimaharjulla ja 1949–1955 Vihdissä Oravalan kartanossa. Dahlman itse piti Vihdin vuosiaan taiteellisesti kaikkein parhaimpina ja tuotteliaimpina. Lokakuun ryhmään jonkin aikaa kuulunut Dahlman aloitti 1940-luvulla ekspressionistisena maalarina mutta siirtyi sitten 1950-luvulla vähitellen pointillismin kautta lähemmäs realismia. 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa taiteilijat Helge Dahlman ja Pentti Melanen maalasivat lukuisia ikoneita valtion tuella eri puolelle Suomea rakennettuihin ortodoksisiin kirkkoihin ja rukoushuoneisiin.
Teoksia

Sota.  1946–1948
Kevät, seinämaalaus, Pohja-yhtymä, Helsinki
Alttari-ikoni ja ikonostaasi, Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko, Sotkamo 1961
Palkinnot

I palkinto dukaattikilpailussa 1947
II palkinto valtion taidekilpailussa 1950
I palkinto valtion taidekilpailussa 1957
Pro Finlandia 1964
Pyhän Karitsan ritarikunnan I luokan kunniamerkki 1960
Valtion taiteilijaeläke 1971
Aiheesta muualla

Maija Tanninen-Mattila: / Dahlman, Helge (1924–1979) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Harungana

| Harungana |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Kuismakasvit Hypericaceae
Suku::  Harungana  Lam. (1796)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harungana on trooppisessa Afrikassa esiintyvä kuismakasvisuku. Siihen kuuluu kolme lajia, jotka ovat puita tai pensaita. Niillä on kukintona runsas- ja pienikukkaiset viuhkot ja hedelmänä luumarja.
Lajit

Suvun lajit ovat:
hehkumehupuu (Harungana madagascariensis Lam. ex Poir.) – Esiintyy Afrikan keskiosassa ja Madagaskarissa. Lajia hyödynnetään usein tavoin, varsinkin rohto- ja värikasvina.
Harungana montana Spirlet – Esiintyy Kongossa. Vaarantunut laji.
Harungana rubescens (Oliv.) Byng & Christenh. – Esiintyy Keski-Afrikassa, Nigeriasta Keski-Afrikan tasavaltaan ja Kongoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harungana Wikimedia Commonsissa
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Harungana
Harry Chapin

| Harry Chapin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. joulukuuta 1942
Kuollut: 16. heinäkuuta 1981 (38 vuotta)
Ammatti:  Muusikko, säveltäjä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1964–1981
Tyylilajit:  folk, folk rock
Soittimet:  Laulu, kitara, piano, huuliharppu
Levy-yhtiöt:  Elektra Records Boardwalk Records Sequel Records DCC Compact Classics Chapin Productions
Palkinnot
 Kongressin kultamitali 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Harry Forster Chapin ['tʃeɪpɪn] (7. joulukuuta 1942 New York – 16. heinäkuuta 1981 Jericho, New York) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän oli Grammy-palkintoehdokkaana vuoden 1972 parhaana tulokkaana ja vuoden 1975 singlehitistään “Cat’s in the Cradle”. Hän teki myös merkittävää humanitaarista työtä ja sai tästä hyvästä postuumisti Yhdysvaltain Kongressin kultamitalin 7. joulukuuta 1987. Nuoruudessaan hän sai Oscar-ehdokkuuden tekemästään urheiludokumentista. Tony-palkintoehdokkuus tuli vuonna 1975 Broadway-musikaalista The Night That Made America Famous.
Chapin tuli tunnetuksi balladin tai novellin kaltaisista lauluistaan, jotka kertoivat koskettavia tarinoita erilaisista ihmisistä ja inhimillisistä tilanteista, kuten katolle kiipeävästä sala-ampujasta (laulussa ”Sniper”), entisen tyttöystävänsä kyytiin ottavasta taksinkuljettajasta (”Taxi”) tai kirjeenvaihtoystävänsä ensi kerran luokseen saavasta maaseudun miehestä (”Mail Order Annie”). Joidenkin kriitikoiden mielestä laulut kuitenkin muistuttivat sentimentaalista musiikkiteatterityyliä.
Elämä ja ura

Harry Chapin oli toinen big band -rumpali Jim Chapinin ja Elspeth Chapinin neljästä lapsesta. Vanhemmat erosivat vuonna 1950. Hän valmistui Brooklyn Technical High Schoolista 1960 ja opiskeli sen jälkeen Yhdysvaltain ilmavoimien akatemiassa sekä Cornellin yliopistossa, josta hän kuitenkin lähti valmistumatta. Alun perin hän aloitteli uraa dokumenttielokuvien tekijänä, ja saavutti vuonna 1968 parhaan dokumentin Oscar-palkintoehdokkuuden käsikirjoittamallaan ja ohjaamallaan nyrkkeilydokumentilla Legendary Champions. High school -vuosinaan Chapin lauloi Brooklyn Heightsin poikakuorossa ja myöhemmin soitti kitaraa, banjoa ja trumpettia isänsä ja veljiensä Stephenin ja Tomin yhteisessä yhtyeessä.
Chapin äänitti varhaisen albumin veljiensä Tomin ja Steven kanssa. Hänen ensialbuminsa Heads and Tales ilmestyi vuonna 1972, ja siltä julkaistu single "Taxi" nousi Billboardin listan 24. sijalle ja säilyi sadan myydyimmän joukossa yli kuusi kuukautta. Chapinin ainoaksi listaykköshitiksi jäi "Cat's in the Cradle", joka sisältyi artistin neljännelle studiolevylle Verities & Balderdash (1974). ”Cat’s in the Cradlesta” on esittänyt oman versionsa Ugly Kid Joe. Chapinin Broadway-musikaali The Night That Made America Famous oli vuonna 1975 Tony-palkintoehdokkaana.
Chapinilla oli aviopuoliso Sandran kanssa kaksi yhteistä lasta, Jennifer "Jen" ja Joshua. Sandralla oli myös kolme lasta edellisestä avioliitosta. Ollessaan ajamassa hyväntekeväisyyskonserttiin Chapin kuoli liikenneonnettomuudessa, jonka uskotaan aiheutuneen sydänkohtauksesta.
Chapin oli tunnettu hyväntekeväisyystyöstään etenkin maailman nälkäongelman parissa. Chapinin kuolinvuonna 1981 Music Business Association perusti musiikkialan filantroopeille myönnettävän muistopalkinnon The Harry Chapin Memorial Humanitarian Award, jonka ovat saaneet muun muassa Bob Geldof 1985, Michael Jackson 1994, Bonnie Raitt 2005, Jackson Browne 2008 ja Paula Abdul 2017. Vuonna 1987 Chapinille myönnettiin postuumisti kongressin kultamitali ansioistaan hyväntekijänä. Harry Chapinin säätiö tukee yhdysvaltalaisia voittoa tuottamattomia hankkeita, jotka liittyvät kasvatukseen, koulutukseen, maatalouteen ja ympäristönsuojeluun.
Chapinin elämäkerta Taxi: The Harry Chapin Story julkaistiin vuosi hänen kuolemansa jälkeen. Vuonna 1990 julkaistiin albumi Harry Chapin Tribute, jolla tunnetut populaarimuusikot kuten Bruce Springsteen ja Pete Seeger esittävät Chapinin lauluja. Albumi on koottu vuonna 1987 pidetystä Chapinin muistokonsertista New Yorkin Carnegie Hallissa.
Suomennoksia

Hector on tehnyt Chapinin humoristisesta laulusta "Six String Orchestra" suomenkielisen coverversion "Monofilharmoonikko". Se julkaistiin singlenä ja vuoden 1977 albumilla H.E.C..
Mika ja Turkka Mali julkaisivat vuonna 1992 Chapinin lauluihin perustuvan albumin Näin käy haaveiden.
Diskografia

Chapin Music! (1966, Rock-Land Records)
Heads & Tales (1972, Elektra)
Sniper and Other Love Songs (1972, Elektra)
Short Stories (1973, Elektra)
Verities & Balderdash (1974, Elektra)
Portrait Gallery (1975, Elektra)
Greatest Stories Live (Double Album, 1976, Elektra)
On the Road to Kingdom Come (1976, Elektra)
Dance Band on the Titanic (Double Album, 1977, Elektra)
Living Room Suite (1978, Elektra)
Legends of the Lost and Found (Double Album, 1979, Elektra)
Sequel (1980, Boardwalk Records)
Anthology of Harry Chapin (1985, Elektra)
Remember When the Music (1987, Dunhill Compact Classics)
The Gold Medal Collection (1988, Elektra)
The Last Protest Singer (1988, Dunhill Compact Classics)
Harry Chapin Tribute (1990, Relativity Records)
The Bottom Line Encore Collection (1998, Bottom Line / Koch)
Story of a Life (1999, Elektra)
Storyteller (1999, BOA Records)
Onwards and Upwards (2000, Harry Chapin Foundation)
VH1 Behind the Music: The Harry Chapin Collection (2001, Elektra)
The Essentials (2002, Elektra)
Classics (2003, Warner Special Products)
Heads and Tales / Sniper and Other Love Songs (2004, Elektra. )
Introducing... Harry Chapin (2006, Rhino Records)
Bottom Line Archive Series: Live 1981 (2015, The Bottom Line Record Company)
The Singles A's & B's (2019, Wounded Bird Records)
Daman ja Diu

| Daman ja Diu> Intian osavaltiot ja territoriot |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Intia
Osavaltioksi:  30. toukokuuta 1987
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Daman
Pinta-ala:  111 km²
Väkiluku (2011):  243 247
 – väestötiheys:  2 191 as./km²
Kielet:  gudžarati, marathi englanti[lähde? ]
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  IN-DD
Daman ja Diu (port. Damão e Diu) oli Intian liittoterritorio, joka sijaitsi Intian länsirannikolla, Gujaratin osavaltion ympäröiminä. Se oli aiemmin kuulunut Portugalille, mutta vuodesta 1974 alkaen myös Portugali tunnusti sen kuuluvan Intian hallintoon. Sen pinta-ala oli 111 neliökilometriä. Asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 243 247, joista 191 173 asui Damanissa ja 52 074 Diussa. Gudžarati ja marathi ovat Daman ja Diun viralliset kielet[lähde? ].
Daman on enklaavi Gujaratin rannikolla, Diu on saari Gujaratin edustalla.
Vuonna 2020 Dadra ja Nagar Haveli sekä Daman ja Diu yhdistyivät uudeksi territorioksi nimeltä Dadra ja Nagar Haveli ja Daman ja Diu.
Hogenskild Bielke

Vapaaherra Hogenskild Bielke (1538-1605).
Hogenskild Bielke (1538–1605) oli ruotsalainen valtaneuvos. Hänen vanhempansa olivat valtaneuvos Nils Pietarinpoika Bielke (Nils Pedersson (Bielke)) ja Suomesta kotoisin oleva Anna Hogenskild. Hänellä oli Suomesta omistuksessaan tiloja ja hän sai tuomarin- ja laamanninvirkoja. Kun sota syttyi 1563 Eerik XIV:n ja Juhana-herttuan välille, hän tarjosi Eerikin puolesta sovintoa. Hän tavoitteli johdonmukaisesti valtaa suurylimystölle, ja oli Juhanan valtakauden lopulla epäsuosiossa. Hän yritti toimia välittäjänä myös Sigismundin ja Kaarle-herttuan riidassa, mutta herttuan voitettua hän joutui vuonna 1600 syytetyksi Linköpingin valtiopäivillä, jossa hänen veljensä Ture mestattiin ja Klaus sai armahduksen. Bielke jäi ensin vankeuteen mutta hänet kuitenkin mestattiin 1605 uusien todisteiden perusteella. Hän oli sivistynyt ja häneltä jäi laaja kirja- ja käsikirjoituskokoelma, joka on merkityksellinen myös Suomen kannalta.
Aiheesta muualla

Svenskt biografiskt lexikon
Chrysler Europe

| Chrysler Europe |
| --- | --- |

Perustettu:  1967
Lakkautettu:  1979
Kotipaikka:   Whitley, Coventry  Poissy
Toiminta-alue:  Eurooppa
Toimiala:  autoteollisuus
Emoyhtiö:  Chrysler
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Chrysler Europe oli yhdysvaltalaisen Chryslerin eurooppalainen osasto, joka toimi vuosina 1967–1979. Siihen kuuluivat ranskalainen autonvalmistaja Simca, brittiläinen Rootes Group ja espanjalainen Barreiros. Talousvaikeuksiin joutunut Chrysler myi eurooppalaisen osastonsa ranskalaiselle PSA-konsernille vuonna 1978 nimellisellä yhden dollarin hinnalla.
Historia

Chryslerilla ei ollut vahvaa jalansijaa Euroopassa, toisin kuin kilpailevalla General Motorsilla, joka omisti saksalaisen Opelin ja brittiläisen Vauxhallin. Vuonna 1958 Chrysler osti Fordilta 15 prosenttia ranskalaisen Simcan osakkeista. Omistusosuus kasvoi 63 prosenttiin vuonna 1963, kun Chrysler osti Fiatin osuuden Simcasta. Samana vuonna Chrysler hankki lisäksi 35 prosenttia espanjalaisesta Barreirosista, josta tuli kokonaan osa Chrysler Europea vuonna 1969.
Chrysler oli vuonna 1962 epäonnistunut aikeissaan ostaa osuus brittiläisestä Leyland Motorsista, mutta vuonna 1964 se puolestaan osti 30 prosentin osuuden Rootes Groupista. Chrysler osti yhtiön kokonaan itselleen vuonna 1967. Rootesista tuli vuonna 1970 muodollisesti Chrysler (UK) Ltd. ja Simcasta Chrysler (France). Rootesin valmistama Hillman-merkki lakkautettiin vuonna 1976, jonka jälkeen sen malleista tuli Chryslereita.
Vuonna 1978 Chrysler Europe myytiin nimellisellä yhden dollarin hinnalla ranskalaiselle PSA-konsernille. Uusi omistaja lopetti Simca-merkin käytön ja muutti sen entiset mallit Talbot-merkkisiksi, samoin kuin aiemmin Chrysler-merkillä myydyt mallit. Chrysler säilytti oikeudet Avenger-malliin, jonka valmistuksen PSA-konserni lopetti vuonna 1981. Chrysler kuitenkin jatkoi mallin valmistusta Etelä-Amerikassa.
Mallit

Chrysler 180 (1970–1979, tämän jälkeen Talbot-merkkisenä vuoteen 1982 saakka)
Chrysler Alpine / Simca 1307 (1975–1979, tämän jälkeen Talbot-merkkisenä vuoteen 1986 saakka)
Chrysler Avenger (1976–1979, tämän jälkeen Talbot-merkkisenä vuoteen 1981 saakka, Chrysler myös jatkoi valmistusta Etelä-Amerikassa)
Chrysler Horizon (1978–1979, tämän jälkeen Talbot-merkkisenä vuoteen 1987 saakka)
Chrysler Hunter (1976–1979)
Chrysler Sunbeam (1977–1979, tämän jälkeen Talbot-merkkisenä vuoteen 1981 saakka)
Cramo

| Cramo Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: CRA1V
Markkina-arvo:   879,1 milj. € (31.12.2017)
Perustettu:  1953
Toimitusjohtaja:  Leif Gustafsson
Puheenjohtaja:  Veli-Matti Reinikkala
Kotipaikka:  Vantaa, Suomi
Toiminta-alue:  Pohjois- ja Keski-Eurooppa, Venäjä
Toimiala:  kone- ja laitevuokraus
Tuotteet:  vuokraus, työmaapalvelut
Liikevaihto:   729,5 milj. € (2017)
Liikevoitto:   117,3 milj. € (2017)
Tilikauden tulos:   84,2 milj. € (2017)
Henkilöstö:   2 583 (keskim. 2017)
Kotisivu:  www.cramogroup.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Cramo Oyj (vuoteen 2006 Rakentajain Konevuokraamo Oyj) on vuonna 1953 perustettu suomalainen, rakennuskoneiden ja -laitteiden vuokraamiseen keskittynyt yritys.
Marraskuussa 2019 hollantilainen Boels ilmoitti ostavansa Cramon.
Historia

Yrityksen perustivat 1953 rakennusmestarien yhdistykset ja niitä lähellä oleva vakuutusyhtiö Louhi. Yrityksen alkuvaiheessa oli myrskyä, sillä petosten vuoksi sen johtajia jouduttiin erottamaan. Kun Louhi päätyi Pohjolan omistukseen, myös Rakentajain Konevuokraamo joutui sen hoiviin. 1990-luvulla alaa hallitseva RK ja sen kilpailija A-Rakennusmies (nyk. Ramirent) tekivät useita yrityksiä hintasopimuksiin, jotka eivät kuitenkaan pitäneet.
Yritys on perinteisesti toiminut erityisesti Suomessa. Vuodesta 2000 lähtien liiketoiminta on kasvanut yritysostojen myötä myös ulkomaille, aluksi Venäjän, Viron ja Puolan suuntaan. Vuoden 2006 alussa ruotsalainen Cramo liitettiin Rakentajain Konevuokraamon tytäryhtiöksi. Tämä nosti yrityksen liikevaihdon viisinkertaiseksi yli 400 miljoonaan euroon. Samalla henkilöstömäärä konsernissa kasvoi vajaasta 600:sta yli 1600 henkilöön. Samalla yhtiön toiminta laajeni Ruotsin, Norjan, Tanskan, Alankomaiden, Latvian ja Liettuan vuokrausmarkkinoille.
Rakentajain Konevuokraamo muutti nimekseen Cramo Oyj 24. marraskuuta 2006, kun ylimääräinen yhtiökokous 20. marraskuuta oli hyväksynyt yhtiön hallituksen esityksen.
Vuonna 2012 Parmaco osti Cramon siirtokelpoisten tilojen valmistusliiketoiminnan ja asiakasohjautuvien siirtokelpoisten tilojen vuokrausliiketoiminnan.
Cramon hallitus hyväksyi helmikuussa 2019 suunnitelman konsernin siirtokelpoiset tilat -liiketoiminnan erittäymisestä uuteen Adapteo-yhtiöön, joka listattaisiin Tukholman pörssiin. Jakautumisessa Cramolle jäisi puolestaan konsernin kone- ja laitevuokrausliiketoiminta. Jakautuminen pantiin täytäntöön 30. kesäkuuta 2019.
Liiketoiminta

Cramon vuokrauskalusto kattaa yli 150 000 rakentamisen käyttöön tarkoitettua konetta ja laitetta. Lisäksi Cramo tarjoaa enenevässä määrin niin sanottuja työmaapalveluja. Tällä tarkoitetaan, että yritys toimittaa rakennustyömaan urakoitsijalle laitteiden sijaan niitä laajempia rajattuja osaurakoita. Esimerkkejä ovat vaikka työmaan sähköistys ja suojaus säätä vastaan tai rakentamisen kuivaustyöt tai betonilattioiden hionnat.
Cramo on alansa markkinajohtaja Suomessa, Ruotsissa ja Virossa.[lähde? ] Viime vuosien yrityskauppojen myötä Cramo on kasvanut alansa viiden merkittävimmän toimijan joukkoon Euroopassa.
Aiheesta muualla

Cramo Suomi
Cramo Group (englanniksi, suomeksi)
Cramon pääkonttori sijaitsee Vantaalla, Åbyntie 6, 01730 Vantaa.
Daisy (äänikirjastandardi)

Daisy-kuuntelulaite ja äänikirja
DAISY (Digital Accessible Information System) on kansainvälinen saavutettava julkaisustandardi, jonka mukaisesti tuotetaan elektronisia äänikirjoja näkövammaisten ja muiden lukemisesteisten käyttöön.
Daisy koostuu äänitiedostoista, jotka sisältävät luetun tekstin, sekä niitä hierarkkisesti jäsentävästä XML-pohjaisesta kuvauskielestä, joka lisäksi linkittää niihin tekstimuotoista dataa. Kuvauskieli on standardisoitu vuonna 2005
Verrattuna kasettikirjoihin DAISY helpottaa sisällön selaamista, mikä on ollut aiemmin ongelma esimerkiksi hakuteoksissa.
Useat näkövammaisten ja lukemisesteisten kirjastot ovat alkaneet tuottaa ja lainata Daisy-kirjoja 2000-luvun puolivälistä alkaen. Niitä voidaan käyttää erityisesti tätä varten suunnitelluilla laitteilla tai tietokoneohjelmilla. Pelkän äänen saa kuuluville millä tahansa laitteella, joka pystyy toistamaan MP3-tiedostomuotoa, esimerkiksi matkapuhelimilla tai MP3-soittimilla.
Daisy-kirjoja voidaan jakaa esimerkiksi CD- tai DVD-levyillä, muistikorteilla tai Internetin välityksellä.
Aiheesta muualla

Suomen Daisy-konsortio (Arkistoitu – Internet Archive)
DAISY Consortium