stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kultainen pesäpallomaila
Palkinnon saajat > 2005

Vuoden 2005 palkinnon sai pitkän linjan punk-muusikko Miika Söderholm, joka on Ypö-Viis -yhtyeen kautta koko suomalaisen punkin uranuurtajia ja teki ramopunkkia ennen kuin koko käsitettä oli keksitty. Ypö-Viis oli innoittajana esimerkiksi Luonteri Surfille, jonka väki innostui Ayshire-levyjen kautta julkaisemaan Ypö-Viiden tuotantoa ja innosti Söderholmin taas ramopunkin pariin ja perustamaan Pojat-yhtyeen. Pojat on yksi kolmesta kotimaisen ramopunkin peruspylväästä yhdessä Luonteri Surfin ja Ne Luumäet -yhtyeen kanssa. Ilman Ypö-Viiden pohjatyötä ja tätä myöhempää yhtyekolmikkoa ei ehkä koko kotimaista ramopunkkia olisi olemassa Suomessa ainakaan nykyisessä muodossaan. Ypö-Viiden ja Poikien lisäksi hän on soittanut myös kokoonpanoissa Ne Luupojat Surf, Debbie ja Surfpoika Rex.
Söderholmin ansioluetteloa täydentää vielä muun muassa se, että hän on ramopunkkisen kansallislaulun, "Mä uskon meihin" -kappaleen toinen tekijä ja hänen käsialaansa on myös muun muassa punk-klassikko "Energia on A ja O".
Palkinnon saajat > 2006

Vuoden 2006 palkinnon sai radiotoimittaja Njassa, joka on työssään Radio Helsingissä tuonut kiitettävästi esille ramopunk-yhtyeitä sekä soittamalla näiden musiikkia ja arvioimalla levyjä, että kutsumalla yhtyeitä haastatteluihin. Näin hän on esitellyt ramopunkkia suurelle yleisölle ja nostanut esille soittoluetteloiden ulkopuolista musiikkia.
Palkinnon saajat > 2009

Vuoden 2009 palkinto luovutettiin 6.3.09 Ramopunk.comin 7-vuotissyntymäpäiväbileissä tamperelaiselle Vastavirta-klubille. Palkinnon vastaanotti Vastavirran puolesta klubin puuhamies, keikkavastaava ja baarimikko Piitse.
Palkinnon saajat > 2011

Vuoden 2011 palkinto luovutettiin 9.3.12 Ramopunk.comin 10-vuotissyntymäpäiväbileissä Yy kaa koo nee: Ramopunk! -kirjan kirjoittaja Jari "Jeke" Marjalalle.
Palkinnon saajat > 2012

Vuoden 2012 palkinto luovutettiin 10.3.12 Ramopunk.comin 10-vuotissyntymäpäiväbileissä yhdelle suomalaisen ramopunkin tienraivaajista Harri "Heko" Montoselle, jonka ansioluetteloon kuuluvat Ne Luumäet, Ne Luupojat Surf, Rehtorit, Surfpoika Rex, Converse-kerho, Ramoviisut, monet sävellykset muille bändeille, monen levyhankkeen taustapiruna toimiminen ja ramopunk-tapahtumien juontaminen lukuisien sivupersooniensa kanssa.
Palkinnon saajat > 2016

Vuoden 2016 palkinto jaettiin poikkeuksellisesti vasta vuonna 2017, Woimasointu -levy-yhtiölle .
Palkinnon saajat > 2017

Vuoden 2017 palkinto jaettiin Luonteri Surf -yhteyeelle .
Palkinnon saajat > 2018

Vuoden 2018 palkinto jaettiin kaksi kertaa!
Ensimmäinen palkinto jaettiin 28.9.2018 Elämä on Punk -tapahtumassa Häiriköt-yhtyeelle.
Toinen palkinto jaettiin 29.9.2018 Elämä on Punk -tapahtumassa Minna ja Rami Walleniukselle.
Palkinnon saajat > 2019

Vuoden 2022 palkinto luovutettiin 22.9.2019 Elämä on Punk -tapahtumassa Himanes-yhtyeelle.
Palkinnon saajat > 2022

Vuoden 2022 palkinto luovutettiin 9.9.2022 Elämä on Punk -tapahtumassa Jukka Junttilalle. Perustelut olivat: "Levymoguli jo vuodesta 1986. Pienlehden perustaja, tietokirjailija, sinkkuintoilija ja tietovisaniekka. Ainutlaatuisen punkmuseon luoja. Helvetin mukava jätkä."
Palkinnon saajat > 2023

Vuoden 2023 palkinto luovutettiin x.x.2023 Elämä on Punk -tapahtumassa Jane Hertellille.
Palkinnon saajat > 2024

Vuoden 2024 palkinto luovutettiin 20.9.24 Elämä on Punk -tapahtumassa  radiotoimittaja Miika Turuselle. Tuomari Hartza Miettinen perustelu palkintoa seuraavasti: "Kultainen pesäpallomaila luovutetaan tällä kertaa uuden sukupolven edustajalle. Palkinnon saaja on ihastuttavalla tavalla haastanut legendaarisen Rauman Kimmon eniten punkkeikoilla käyvänä henkilönä. Nuoresta iästään huolimatta hän on ehtinyt vakuuttaa punkyleisön hienoilla radiolähetyksillään, omalla aktiivisuudellaan genren sisällä, DJ-keikoillaan ja olemalla yksinkertaisesti kaikkien kaveri.” (ks. Kultainen Pesäpallomaila 2024 -palkintotilaisuus)
Palkinnon myöntäneet tuomarit > 2004

Erkko Salonen Häiriköt-yhtyeestä ja Hannu Jokinen Woimasointu -levy-yhtiöstä.
Palkinnon myöntäneet tuomarit > 2005

Kirjailija Leena Lehtolainen ja Ramopunk.com -sivujen ylläpitäjä M!ka Vesterinen
Palkinnon myöntäneet tuomarit > 2006

Kirjailija Leena Lehtolainen ja Kimmo Liskomäki Kimmo Liskomäen Pitkät Kalsarit -yhtyeestä.
Palkinnon myöntäneet tuomarit > 2009

Suomen ahkerin keikoilla käyvä ramopunkkari Kimmo “Rauman Kimmo” Aaltonen ja ex-festivaalipromoottori Harri “Hartza” Miettinen.
Palkinnon myöntäneet tuomarit > 2011

Kirjailija Leena Lehtolainen ja Ramopunk.com -sivujen ylläpitäjä M!ka Vesterinen, Woimasointu-levy-yhtiön Hannu Jokinen ja ex-festivaalipromoottori Harri “Hartza” Miettinen.
Palkinnon myöntäneet tuomarit > 2012

Kirjailija Leena Lehtolainen ja Ramopunk.com -sivujen ylläpitäjä M!ka Vesterinen, Woimasointu-levy-yhtiön Hannu Jokinen ja ex-festivaalipromoottori Harri “Hartza” Miettinen.
Palkinnon myöntäneet tuomarit > 2016

Kirjailija Leena Lehtolainen ja Ramopunk.com -sivujen ylläpitäjä M!ka Vesterinen  ja ex-festivaalipromoottori Harri “Hartza” Miettinen.
Palkinnon myöntäneet tuomarit > 2017

Kirjailija Leena Lehtolainen ja Ramopunk.com -sivujen ylläpitäjä M!ka Vesterinen  ja ex-festivaalipromoottori Harri “Hartza” Miettinen.
Palkinnon myöntäneet tuomarit > 2022

Kirjailija Leena Lehtolainen ja Ramopunk.com -sivujen ylläpitäjä M!ka Vesterinen  ja ex-festivaalipromoottori Harri “Hartza” Miettinen.
Palkinnon myöntäneet tuomarit > 2024

Kirjailija Leena Lehtolainen ja Ramopunk.com -sivujen ylläpitäjä M!ka Vesterinen  ja ex-festivaalipromoottori Harri “Hartza” Miettinen. Tilaisuudessa Leena Lehtolainen ilmoitti luovuttavansa paikan ns. nuoremmille, uudeksi tuomariksi nimettiin Irina Exposito.
Lähdeluettelo

Kultainen pesäpallomaila -nettisivut
https://www.punkmuseo.fi/ramopunk/
https://viihdeuutinen.net/kultainen-pesapallomaila-vastavirta-klubille
Aiheesta muualla

(Arkistoitu – Internet Archive) Kultainen pesäpallomaila, ramopunkin vuosittainen palkinto]. Ei päivityksiä vuoden 2007 jälkeen.
Ramopunk.com, laaja ramopunk-aiheinen nettisivusto.
↑  Punksivusto jatkojuhlii tänä viikonloppuna neljän bändin voimin Savon Sanomat.  4.5.2012. Viitattu 29.12.2024.
↑  Kultainen Pesäpallomaila Vastavirta-klubille. | Viihdeuutinen.net viihdeuutinen.net. Viitattu 29.12.2024.
1 2  Luonteri Surf sai kultaisen pesäpallomailan työstään ramopunkin hyväksi Länsi-Savo.  6.3.2017. Viitattu 29.12.2024.
↑  Himanesille Kultainen pesäpallomaila – Haukivuoren Seutu haukivuorenseutu.fi. Viitattu 29.12.2024.
↑   ”Kultainen pesäpallomaila 2024 Miika Turuselle!”. Tapio Keihänen (käsikirjoitus). 2024-09-21.
Kalevala (korvetti)

Venäjän laivaston alukset vasemmalta alkaen Rynda, Bogatyr ja Kalevala San Franciscon satamassa vuonna 1863.
Kalevala (ven. «Калевала») oli Suomen meriekipaasin käyttöön Turussa vuonna 1858 valmistunut viidentoista tykin potkurikorvetti. Alus palveli vuosina 1860–1865 Venäjän Tyynenmeren laivastossa.
Valmistus

Alus rakennettiin Suomen senaatin osoittamin varoin. Laivanrakennusmestari Carl Johan Fredrik Jörgensen suunnittelema 1 500 tonnin alus rakennettiin kontra-amiraali Johan Eberhard von Schantzin johdolla.
Alus laskettiin vesille 2. heinäkuuta 1858. Aluksen hinnaksi tuli 342 804 hopearuplaa. Joulukuussa 1858 Suomen sotakomissariaatti palkkasi alukselle koneenkäyttäjiä ja lämmittäjiä, maaliskuussa 1859 taas pyydettiin tarjouksia ruokatarvikkeista miehistölle. Alkukesästä 1859 aluksen höyrykoneita koekäytettiin Kronstadtin vesillä. Aluksen päällikkönä oli Otto Carpelan. Aluksen vanhimpana upseerina oli Paul Karl Toppelius (myöh. kontra-amiraali). Vielä keväällä 1860 alukselle palkattiin koneenkäyttäjiä purjehduskaudelle 1860.
Palvelus

Venäjä laajensi alueitaan Kaukoidässä vuoden 1858 Aigunin ja vuoden 1860 Pekingin sopimuksilla. Vuonna 1860 alus siirrettiin odottamatta Venäjän Tyynenmeren laivastoon Nikolajevsk-na-Amureen. Kapteeni Carpelan siirrettiin Suomen 1. meriekipaasista 14. meriekipaasiin. Pitkä siirtopurjehdus alkoi Kronstadtista 18. lokakuuta 1860. Kontra-amiraali Andrei Alexandrovitš Popovin johtaman eskaaderiin kuuluivat myös korvetit Bogatyr (ven. «Богатырь») ja Rynda (ven. «Рында») sekä kaksi klipperiä, Porissa valmistunut Abrek (ven. «Абрек») sekä sen mallialus, Englannista hankittu Gaidamak (ven. «Гайдамак»). Ainakin yhden venäläislähteen mukaan Kalevalan kapteenina toimi myös Tyynellämerellä Carpelan. Muiden lähteiden mukaan kapteenina toimi Vladimir Davydov (ven. В. Ф. Давыдов) ja vuodesta 1863 Fedor Želtuhin (Федор Николаевич Желтухин).
Kesäkuussa 1861, vuosi Vladivostokin ensimmäisen sotilasleirin perustamisen jälkeen, Kalevalan miehistö paikallisten sotilaiden kanssa pystytti tulevan kaupungin ensimmäisen kirkon.
Palvelus > Yhdysvaltain sisällissota

Ensimmäisen laivastovierailunsa San Franciscoon Kalevala ("Calevala") teki 14. marraskuuta 1861 alkaen. Laiva oli satamassa vielä jouluna 1861, kun upseereille lahjoitettiin Yhdysvaltain lippu. Tapaninpäivän jälkeisenä päivänä laivan upseerien kunniaksi järjestettiin juhlaillallinen vasta avatussa Platt's Hall -konserttisalissa.
Vuosina 1863–1864, Yhdysvaltain sisällissodassa Kalevala purjehti korvettien Bogatyr, Rynda ja Novik (ven. «Новик») kanssa Vladivostokin kautta Yhdysvaltain länsirannikolle puolustamaan aluetta Britannian hyökkäyksen varalta. Kontra-amiraali A. A. Popovin johtama kuuden aluksen osasto saapui San Franciscoon lokakuussa 1863. Osastossa palveli kolme suomalaissyntyistä upseeria, muun muassa sittemmin Venäjän meriministerinä toiminut Teodor Avellan. Upseeriluettelosta löytyvät myös suomalaisnimet Enqvist ja Etholén (amerikkalaisittain kaksoistranslitteroituna "Etolin", katso Etolin Island). Toinen kontra-amiraali Stepan Lesovskin johtama laivasto-osasto purjehti New Yorkiin.
Osaston oleskellessa San Franciscossa syttyi kaupungissa laaja tulipalo, joka 23. lokakuuta tuhosi täydellisesti California- ja Sacramento-katujen rajoittaman korttelin kaupungin liikekeskustassa aiheuttaen 300 000 dollarin vahingot. Neljäsataa venäläistä merimiestä osallistui sammutustöihin yhdessä kaupungin palokunnan kanssa. Kuusi merimiestä kuoli palossa saaminsa vammoihin, kun taas palokunta säilyi tappioitta. Kaupungin asukkaat palkitsivat kultamitallein palovammoja saaneita merimiehiä. Erityistä kiitosta sai muun muassa luutnantti Etholén. Alusten 35 upseerin kunniaksi järjestettiin 17. lokakuuta 1863 illallisvastaanotto. Kaupunkilaisilta perittiin illalliskortista siihen aikaan tähtitieteellinen sadan dollarin hinta. Tarjoilut olivat niin mahtailevat, että The San Francisco Chronicle lehti ihmetteli niitä vielä 50 vuotta myöhemmin.
Osasto lähti paluumatkalle Venäjälle elokuussa 1864 ja palasi Itämerelle Kronstadtiin vuonna 1865. Venäjän laivaston alusrekisteristä Kalevala poistettiin vuonna 1872.
Alus kirjallisuudessa

Maaliskuussa 1860 Kalevalan miehistöön liittyi amiraali Stanjukovitšin poika, 17-vuotias merikadetti ja tuleva kirjailija Konstantin Stanjukovitš (1843–1903). Nuorempi Stanjukovitš halusi jättää laivaston, mutta isä oli keisarilta erikseen anomalla saanut hänelle paikan "maailmanympäripurjehdukselle". 30 vuotta myöhemmin Stanjukovitš kuvaili matkan tapahtumia omaelämäkerrallisessa kirjassaan Вокруг света на «Коршуне» (Maailman ympäri Koršunilla).
Kalevalan purjehduksesta Tyynellämerellä on kirjoittanut myös laivan upseeri Andrei Karlovitš de Livron. Vuonna 1863 alus kartoitti Vladivostokin ulkopuolista saaristoa. Kalevalan mukaan nimettiin tuolloin lahti, joka on osa Pietari Suuren lahden Posjet-lahtea.. De Livronin mukaan sai nimensä De Livronin saari Rimsky-Korsakovin saaristossa. Kapteeni Želtuhinin mukaan on saanut nimensä Želtuhinin saari.
Kirjallisuutta

Benjamin F. Gilbert: Welcome To The Czar's Fleet, An Incident of Civil War Days in San Francisco. The California History magazine, 1948, 26. vsk, s. 13–19.  San Francisco:  The California Historical Society. (englanniksi)
Gordon Roadarmel (compiled by): Some Dates of 1861. The California History magazine, 1960, 39. vsk, s. 289–308.  San Francisco:  The California Historical Society. (englanniksi)
Lehti, Aarni: Baltian kuvernementtien ja Suomen merkitys Venäjän keisarilliselle laivastolle v. 1856–1914.  7  Sotahistorian laitoksen julkaisusarja 1. Tammisaari:  Maanpuolustuskorkeakoulu, 2003.
Amiraali Popovin ja Venäjän laivaston upseerien kunniaksi San Franciscossa vuonna 1863 järjestetyt juhlaillalliset.
Tomaszów Mazowiecki

| Tomaszów Mazowiecki |
| --- | --- |
 Kauppatori.
 lippu:  vaakuna
 Tomaszów Mazowiecki
 Koordinaatit: 51°31′53″N, 20°00′32″E 
Valtio:   Puola
Voivodikunta:  Łódź
Piirikunta:  Tomaszów
Kunta:  Tomaszów Mazowiecki (kaupunkikunta)
Kaupunkioikeudet:  1830
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Marcin Witko
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  41,3 km²
Korkeus:  179 m
Väkiluku (2019)  (arvio):  61 960
 – Väestötiheys:  1 500,2 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  97-200 - 97-208
Suuntanumero(t):  +48 44
 
 www.tomaszow-maz.pl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tomaszów Mazowiecki on kaupunki ja oma kuntansa Łódźin voivodikunnassa Puolan keskiosassa. Se on Tomaszówin piirikunnan hallintokeskus. Kaupunki sijaitsee noin 60 kilometriä Łódźista kaakkoon. Vuoden 2019 arvion mukaan Tomaszów Mazowieckissä asui 61 960 asukasta. Kaupunki on tunnettu tekstiiliteollisuudestaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tomaszów Mazowiecki Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  IdRef 
Kaupungintalo
Kovjoen vesistö

| Kovjoen vesistö  (Suomen päävesistö: 45) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjanmaa
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Kovjoen vesistö (45)
Vesistöjako:  Kovjoen alaosan alue (45.001), Kovjoen keskiosan alue (45.002), Åvistån valuma-alue (45.003), Träskbäckenin valuma-alue (45.004), Dalasbäckenin valuma-alue (45.005)
Laskujoki:  Kovjoki
Laskupaikka:  Pietarsaari, Luodonjärvi, Perämeri 
Koordinaatit:  63°38′06″N, 22°46′12″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  291,51 km²  
Järvisyys:  0,66 % 
Alueen pituus:  35 km  
Alueen leveys:  13 km  
Pääuoma:  52 km  
Keskiylivirtaama:  20 m³/s  lähde?
Keskivirtaama:  2,4 m³/s  lähde?
Keskialivirtaama:  0,1 m³/s  lähde?
 fiJoki laskee Perämereen LuodonjärviLuodonjärvessä Pietarsaaressa. 
Kovjoen vesistö (vesistöaluetunnus 45) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Kovjoki laskee ensin Luodonjärveen ja sielät sitten Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 291,51 neliökilometriä ja sen järvisyys on 0,66 %. Valuma-alue on Luodonjärven rannasta mitattuna 326 neliökilometrin suuruinen . Vesistöalueen alarajana on Varsinaisen Perämeren vesistöalue (99), joka siis laskee Perämereen.
Yleistä > Vesistön sijainti

Kovjoen vesistöalue sijaitsee Lappajärven luoteispuolella lähellä merenrantaa. Sillä on karkeasti suorakaiteen muotoinen valuma-alue, johon sisältyy pohjoisessa osa Pietarsaaren keskustaajamasta. Kovjoen alajuoksun osuudet kuuluvat sekä Uuteenkaarlepyyhyn että Pedersöreen. Joki mutkittelee kuntarajan yli toistuvasti ja pääuoma alkaa kuntarajan tuntumassa sijaitsevasta Kauhajärvsjönistä. Valuma-alue levittäytyy kummankin kunnan alueelle, mutta pysyy siellä. Kovjoen vesistöalue rajautuu idässä Purmonjoen vesistöalueeseen (46), etelässä Lapuanjoen vesistöalueeseen (44), sekä rannikon lähellä lännessä ja pohjoisessa Perämeren rannikkoalueeseen (84). Alajuoksulla viimeinen kanava laskee Luodonjärveen, joka on merestä järveksi patoamalla muodostettu tekojärvi. Luodonjärvi kuuluu jo Varsinaisen Perämeren vesistöalueeseen (99).
Yleistä > Vesistöalueen jako

Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Kovjoen alaosan alue (45.001) → Sandsundsfjärden → Luodonjärvi → Perämeri
Dalasbäckenin valuma-alue (45.005)
Kovjoen keskiosan alue (45.002)
Åvistån valuma-alue (45.003)
Träskbäckenin valuma-alue (45.004)
Yleistä > Vesistöalueen maankäyttö

Vesistöalueen määnkäyttö on seuraavanlaista. Valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 77,5 %, maatalousalueita 13 %, kosteikkoja ja soita on 6 % ja rakennettuja alueita on 3 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 0,5 %. Metsä- ja suoalueita leimaavat tiheä ojitus, jolla maanpohjaa kuivataan. Talven lumet sulaavat ojiin ja aiheuttavat nopeasti leviäviä tulvia. Vesistöalueen asutus muodostuu Pedersören ja Uudenkaarlepyyn asukkaista, joita oli vuonna 2009 18 291 ja vuoden 2025 ennusteessa 20 076 asukasta.
Yleistä > Virtaamia

Kovjoen virtaamia ei ole mitattu erikseen ja tässä esitetäänkin vain limnologien Kruunupyynjoen vuoden 2019 virtaamista suhteuttamalla lasketut virtaama-arviot (kuvaaja). Vuoden keskivirtaamaksi saatiin 2,4 kuutiometriä sekunnissa (MQ, m³/s), keskiylivirtaamaksi 20 m³/s (MHQ) ja keskialivirtaamaksi 0,1 m³/s (MNQ). Oheisessa kuvaajassa on vuoden 2019 kuukausittaiset keskivirtaamat. Vuosi 2019 ei ole sikäli normaali, että talvella virtaamat ovat lumettomuudesta johtuen varsin suuret kun taas edellisenä vuonna oli paljon lunta. Kevättulva alkoi maaliskuun lopulla ja se oli huhtikuussa ja vielä toukokuussakin varsin raju. Vuoden 2019 syksyllä oli kuvaajan perusteella voimakkaita tulvia.
Yleistä > Vesistöalueen koskia

Vesihallituksen koskiluettelossa pääuomassa ilmoitettiin Bergforsenin pudotukseksi ilmoitettiin 2,5 metriä ja kosken pituudeksi 50 metriä. Koskessa on toiminut saha ja vesimylly. Dalabäckenissä on Klackforsenissa toiminut mylly.
Pääuoma

Kovjoen pääuomalla on monia nimiä sen eri osuuksilla. Luultavasti vanhin käytetty nimitys on ollut Kov å tai Kovjoki. Joki virtaa aikoinaan hyvin soistuneen alueen läpi, joka on nykyään tiheästi ojitettua ja joenvarresta paikoitellen peltomaaksi raivattua. Kovjoen kylän yläpuolella joki virtaa aution, mutta tiheästi ojitetun, suoalueen läpi. Tätä osuutta kutsutaan paikallisesti myös nimellä Långängsån. Yläjuoksulla joki ikään kuin muodostuu usean pienemmän virtaveden yhtyessä toisiinsa. Kohta sijaitsee 44 kilometriä joen suistosta mitattuna. Siellä yhtyvät suurimpina ojina idästä tuleva Träskbäcken ja kaakosta tuleva Åvista å toisiinsa. Tätä voi pitää Kovjoen nimeä kantavan uoman alkukohtana. Åvista å on Kovjoen pääuoman jatke yläjuoksulla, sillä sen valuma-alue on 41 neliökilometriä, kun se Träskbäckenillä on vain 20 neliökilometriä . Åvista å alkaa siellä sijaitsevasta Kauhajärvsjönistä. Alajuoksulla pääuoman nimet ovat historiallisesti uudempia. Maankohoaminen on siirtänyt joen suistoa kauemmaksi luoteeseen päin. Tulvantorjunnan nimissä siellä tehdyt uoman ruoppaukset ja kanavien oikaisut ovat muuttaneet luontaista virtausta. Sundbyn kohdalla jokea kutsutaan myös nimellä Sundbyå ja alempana lähellä pientä Sandsundsfjärdenin järveä sitä kutsutaan nimellä Sundbäcksån. Järven jälkeen on vielä nimetön kanava, jolla Kovjoen pääuoma laskee Luodonjärveen.
Pääuoman sivu-uomia > Kovjoki

Pääuoman alin osuus muodostuu Kovjoesta, jonka sivujoet on kerätty alla näkyvään taulukkoon, ja latvoilla Åvista åsta. Etäisyydet suistosta tarkoittaa etäisyyksiä Luodonjärven rannasta.
| Sivu-uoman nimi   | Pääuoman kohta   | Etäisyys (km *)   | Pituus (km)   | Virtaama MQ (m³/s) | Valuma- alue (km²) | Lähteet     |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Taulukkoon on otettu mukaan Leden, joka ei kuulu vesistöalueeseen.
| Leden | Östensö | 2 |  |  |  | 2,2,2,2,–,– |  |
| Granholmsbäcken | Remsan | 5 |  |  | 13 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| oja Lövössä | Lövö | 6 |  |  | 11 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Myrsbäcken | Sundby | 13 |  |  | 11 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Vannäsröslbäcken | Vannäsback | 19 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Dalasbäcken | Kovjoki | 20 | 25 |  | 90 | 2,2,2,,–,3 |  |
| Träskesbäcken | Kovjoki | 21 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| oja Purmomossenista | Långänsån | 26 |  |  | 9 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| oja Åblandssjönistä | Västerbacka | 34 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| oja Kyrkotmossenista | Västerbacka | 34 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Mörbäcken | Skutas | 35 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Kalibäcken | Sveden | 38 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| oja Rundsjönistä | Markby | 41 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Träskbäcken | Marken | 44 |  |  | 20 | 2,2,2,–,–,3 |  |
Kovjoki alkaa tässä taulukossa Åvist ån ja Träskbäckenin yhtymäkohdasta. Åvist å latvauomineen on 8 kilometriä pitkä. Ne alkavat Kauhajärvsjönistä.
Lähteet: 1 = sivujoen oma artikkeli, 2 = Karttapaikan verkkopalvelu, 3 = katsottu Suomen ympäristökeskuksen VALUE-palvelusta ()
Pääuoman sivu-uomia > Järviä

Kovjoen yhteydessä usein mainittuja Luotojärvi ja Sandsundsfjärden eivät lueta mukaan Kovjoen vesistöalueen vesistöihin. Kun vesistöalueen järvisyys on alle prosentin, niin seuraavat vähälukuiset järvet kuuluvat niihin. Kovjoen alajuoksun läheltä löytyy Degernästräsket (15 ha), jonka laskuoja Myrsbäcken yhtyy Kovjokeen Sundbyssä. Keskijuoksulla sivuojien valuma-alueilta löytyvät esimerkiksi Nåpisjön (21 ha) ja Nevasjön (4 ha). Ne ovat kumpikin suojärviä, joiden lyhyet laskuojat yhtyvät pääuomaan. Suurimman sivujoen Dalasbäckenin valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Hysalträsket (24 ha) ja Brännvattnet (2 ha). Hysalträsket sijaitsee alajuoksulla rautatien varressa Sorvistin lähellä. Brännvattnet sijaitsee Lillkauhan vieressä, mutta se laskee eri kautta Kovjokeen. Träskbäckenin valuma-alueella ovat esimerkiksi Stipiksjön (11 ha) ja Abborrvattnet (10 ha). Ne sijaitsevat Kronoskogenissa tiheään ojitetulla suoalueella. Vesistöalueen latva-alueella eli Åvistån valuma-alueella sijaitsevat uomassa sijaitseva läpivirtausjärvi Lillkauha (11 ha) ja lähdejärvi Kauhajärvsjön (33 ha).
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Kovjoen vesistö[vanhentunut linkki], vesi.fi
Wieluń

| Wieluń |
| --- | --- |
 Kuvakooste Wieluńista.
 lippu:  vaakuna
 Wieluń
 Koordinaatit: 51°13′21″N, 18°34′26″E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Łódź
Piirikunta:  Wieluń
Kunta:  Wieluń
Hallinto:  
 – Pormestari:  Janusz Walenty Antczak
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  16,9 km²
Väkiluku (2019):  22 269
 – Väestötiheys:  1 317,7 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.um.wielun.pl/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wieluń [ˈvjɛluɲ] on kaupunki Łódźin voivodikunnassa Puolan keskiosassa. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 22 269 asukasta.
Kaupungin keskusta saksalaisten pommitusten jälkeen toisessa maailmansodassa 1. syyskuuta 1939.
Kaupunki sai kyseenalaisen kunnian olla toisen maailmansodan ensimmäisen sotatoimen kohde, kun Saksan ilmavoimat pommittivat Wieluńia 1. syyskuuta 1939 klo 04.40. Iltapäivään jatkuneet pommitukset ja niistä syntyneet tulipalot tuhosivat suuren osan kaupungin rakennuksista sekä tappoivat yli tuhat asukasta. Kyseessä oli terroripommitus, sillä Wieluńissa ei ollut tärkeitä sotilaallisia tai strategisia kohteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wieluń Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut
Vegårshei

Vegårshei on kunta Agderin läänissä Norjassa. Vegårshein kunta perustettiin vuonna 1838. Rajat eivät ole muuttuneet perustamisen jälkeen.
Vuoden 2024 alussa kunnassa oli 2 268 asukasta. Kunnan ainoa taajama on hallintokeskus Myra.
Vegårsheissä tärkeitä elinkeinoja ovat maa- ja metsätalous. Teollisuutta on vähän, lähinnä huonekalujen valmistusta.
Kuvia

Vegårshein kirkko
Vegårshein asema Sørlandin radan varrella.