stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut

| Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut> Fågelguiden – Europas och Medelhavsområdets fåglar i fält |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Lars Svensson, Peter J. Grant
Kuvittaja:  Killian Mullarney, Dan Zetterström
Kieli:  ruotsi
Genre:  lintuopas
Kustantaja:  Albert Bonniers förlag
Julkaistu:  1999
Sivumäärä:  400
ISBN:  91-34-51038-9
Suomennos
Suomentaja:  Hannu Jännes, Pekka J. Nikander
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1999, korjattu laitos 2010, päivitetty painos 2015
Sivumäärä:  400
ISBN:  978-951-1-21351-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut (ruotsinkielinen alkuteos Fågelguiden – Europas och Medelhavsområdets fåglar i fält) on lintujen tunnistamiseen tarkoitettu tietokirja. Sen ovat kirjoittaneet ruotsalainen Lars Svensson ja englantilainen Peter J. Grant, sekä kuvittaneet irlantilainen Killian Mullarney ja ruotsalainen Dan Zetterström. Yhdysvaltalainen Larry McQueen on maalannut sivujen 362–365 amerikkalaiset lajit.
Kirja esittelee kaikki Euroopan, Välimeren alueen ja Pohjois-Afrikan linnut sekä lajit, joita tavataan suurimmassa osassa Lähi-itää. Kirja esittelee yhteensä 850 lintulajia joista 750 seikkaperäisesti. Linnut esitetään kaikissa puvuissa (sukupuoli, ikä, vuodenaika ja elinympäristö). Kirja on pehmeäkantinen maasto-opas ja siitä on myös tehty isompi kovakantinen versio Suuri Lintukirja – Euroopan ja Välimeren alueen linnut.
Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut -kirjaa pidetään yleisesti yhtenä parhaista lintukirjoista nimenomaan sen yksityiskohtaisesti tehtyjen kuvataulujen ansiosta.
Kirjan teko

Svensson, joka oli jo vuonna 1965 lähettänyt luonnoskuvia englantilaiselle kustantamolle ja tullut hylätyksi, tapasi Grantin ja Mullarneyn vuonna 1982 Ruotsissa ja sai heidät mukaan tekemään kirjaa. Alusta alkaen hankkeessa oli mukana ruotsalainen kirjakustantamo Bonnier ja englantilainen HarperCollins. Peter Grant ehti vain luonnostella kuikkien-lokkilintujen lajikuvaukset ennen kuolemaansa vuonna 1990. Myöhemmin kirjan tekoon tuli mukaan Zetterstöm, joka maalasi kuvatauluja. Alun perin kirjan piti valmistua 3–4 vuodessa, mutta koska tekijät tavoittelivat täydellisyyttä se veikin aikaa lähes 15 vuotta.
Suomalainen laitos

Kirjan ovat suomentaneet ja Suomen oloihin mukauttaneet Hannu Jännes ja Pekka J. Nikander. Käännöstyössä on seurattu tarkasti alkuperäistä tekstiä, mutta tilanpuutteen vuoksi osa siitä on jouduttu karsimaan, kuitenkaan kirjan käyttökelpoisuutta määritysoppaana vähentämättä. Lajikuvausten esiintymistunnukset on vaihdettu Suomen oloon sopiviksi. Ne perustuvat Suomen pesimälinnuston osalta teokseen Muuttuva pesimälinnusto ja harvinaisuuksien osalta BirdLife Suomen ja Suomen Lintutieteellisen Yhdistyksen ylläpitämään rariteettikomitean julkaisemiin havaintoihin sekä Suomen Linnusto -kirjaan. Myös elinympäristökuvauksia on täydennetty Suomen oloihin sopivimmiksi.
Vuonna 2010 kirjasta ilmestyi uusi korjattu laitos. Uudessa versiossa on vanhaan verrattuna muun muassa lähes neljännes uusia kuvia ja tekstejä. Lisäksi monet lajit on jaettu omiksi lajeikseen. Uuden laitoksen ISBN on 978-951-1-21351-2.
Vuonna 2015 kirjasta ilmestyi uusi päivitetty painos. Tietoja on tarkistettu, levinneisyyskarttoja päivitetty ja lajien tieteellisiä nimiä on ajantasaistettu. Joitain alalajeja on jaettu omiksi lajeikseen viimeisimpien taksonomisten tulkintojen mukaan. Sivumäärä 440. Päivitetyn painoksen ISBN on 978-951-1-29509-9.
Vuonna 2023 kirjasta ilmestyi 3. laitos, jonka sivumäärä 474.
Limingan museoalue

| Limingan museoalue |
| --- | --- |
 Limingan museoalue. Rakennus oikealla on Muistokoti Aappola. Sen takaa näkyy Vilho Lampi -museo.
Tyyppi:  museo
Sijainti:  Rantatie  91900 Liminka
Perustettu:  Muistokoti Aappola 1917  Vilho Lampi -museo 1972
Johtaja:  Muistokoti Aappola ja Limingan kotiseutumuseo: Raija Palsa  Vilho Lampi -museo: Matti Lampi
Kotisivut:  Limingan kunta: Liminka – Kulttuurikohteet ja nähtävyydet
Koordinaatit:  64°48′13″N, 025°24′11″E
 fiLimingan museoalue 
    
Limingan museoalue on Limingan keskustaajamassa vanhassa Limingassa Liminganjokivarressa Rantatiellä sijaitseva alue, johon kuuluvat oopperalaulaja Abraham Ojanperän muistoa kunnioittava Muistokoti Aappola, Limingan kotiseutumuseo sekä taidemaalari Vilho Lammen tuotantoa ja esineistöä esittelevä Vilho Lampi -museo. Limingan museoalue kuuluu Liminganjokivarren maisemakokonaisuuteen, joka on luokiteltu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Museoalue on avoinna kesäisin tiistaista sunnuntaihin kello 12–18, ja se on maanantaisin ja juhannusaattona suljettu.
Muistokoti Aappola ja Limingan kotiseutumuseo > Muistokoti Aappola

Muistokoti Aappola on aikansa johtavan suomalaisen laulutaiteilijan ja pedagogin Abraham Ojanperän (1856–1916) entinen huvila ja koti, joka nykyään toimii osana museoaluetta. Ojanperä rakennutti sen taiteilijahuvilakseen vuonna 1912. Aappolassa on esillä keskeinen osa kuuluisan liminkalaisen laulajan jäämistöstä.
Rakennus päätyi Ojanperän haltuun hänen sisareltaan Anna Ojanperältä, ja Ojanperä rakennutti vuosina 1908–1910 talon kansakoulun puoleiseen osaan jatkoksi huvilamaisen kaksikerroksisen jatkon parvekkeineen. Tässä yhteydessä talon nimi muutettiin Aappolaksi. Nykyisin Limingan kunnan hallinnassa oleva museo otettiin käyttöön vuonna 1917. Aappolan pihapiiriin kuuluvat renkitupa ja aitta.
Ojanperä vietti Aappolassa paljon lomiaan ja elämänsä loppukuukaudet. Hänen tiedetään lauleskelleen huvilansa parvekkeelta naisille serenadeja. Muistokodissa on esillä myös Eetu Iston maalaama Ojanperän öljyvärimuotokuva. Maalaus valmistui vuonna 1905.
Muistokoti Aappola ja Limingan kotiseutumuseo > Limingan kotiseutumuseo

Limingan kotiseutumuseo on kulttuurihistoriallinen paikallismuseo, jonka rakennuksiin on koottu alueen historiaan liittyvää esineistöä, josta pääosa on maatalousesineistöä. Kotiseutumuseoon kuuluvat muun muassa kalastus- ja maitotalousaitat, jyvämakasiini ja Limingan 500-vuotisjuhliin vuodeksi 1977 rakennettu perinnehalli, johon on koottu maatalouskoneita sekä työ- ja ajokaluja. Alueelle siirretyn entisen pitäjän lainamakasiinin ja aitan lisäksi alueeseen kuuluu vanha tuulimylly.
Limingan kunnan omistuksessa olevien Muistokoti Aappolan ja Limingan kotiseutumuseon toiminnasta vastaa nuoriso- ja kulttuurisihteeri Raija Palsa.
Vilho Lampi -museo > Historiaa ja museon kokoelmat

Liminkalaisena tunnetun mutta Oulussa syntyneen ja kuolleen, ekspressionistisen taidemaalari Vilho Lammen (1898–1936) tuotantoa ja esineistöä esittelevä Vilho Lampi -museo sijaitsee vuonna 1868 rakennetussa Pohjois-Suomen vanhimmassa kansakoulurakennuksessa, Kivikoulussa, joka muutettiin taidemuseoksi vuonna 1972. Lampi kävi itsekin rakennuksessa kansakoulua hänen perheensä muutettua Oulusta Liminkaan, ja koulun kevätnäyttelyissä hänen töitään saattoi olla näytillä seinän täydeltä.
Vilho Lampi-museon suuren salin pinta-ala on 100 m², ja vaihtuvien näyttelyiden tilojen pinta-ala on 130 m². Museon kokoelmiin kuuluu noin 90 taideteosta, joista taidemaalari Vilho Lammen teoksia on noin 30. Kokoelma koostuu Vilho Lampi -seuran 67 teosta sisältävästä kokoelmasta, Limingan kunnan kuuden teoksen talletuksesta ja Suomen Taiteilijaseuran kahdeksantoista teoksen pysyväistalletuksesta.
Vilho Lampi -museossa on kesäisin esillä vaihtuvia näyttelyitä ja talvisin museon oma kokoelma. Lammen tuotantoa on esitelty museossa useissa nimikkonäyttelyissä, ja myös vaihtuvien kesänäyttelyiden yhteydessä on aina esillä kokoelma Lammen maalauksia ja esineistöä. Talvisin Lammen tuotantoa esitellään tilauksesta ryhmille museon kokoelmien teosten ja diaesitysten välityksellä.
Museon kokoelmiin kuuluvat muun muassa vuonna 1930 valmistunut Lammen herooisen eli sankarikauden teoksiin kuuluva rehvakas ylimielisyyttä ja uhmaa viestivä Pitäjän keisari ja vuoden 1934 pysähtyneisyyttä ja ajattomuutta henkivä Omakuva, joka esiintyy myös Paavo Rintalan vuonna 1959 ilmestyneen Lammen elämästä kertovan ja Lampi-myytin synnyttäneen romaanin Jumala on kauneus kannessa. Vuoden 1934 omakuvaa on pidetty yhtenä Lammen vaikuttavimmista omakuvatutkielmista. Pitäjän keisarin ja vuoden 1934 omakuvan lisäksi kokoelmiin kuuluu muun muassa vuoden 1934 versio suurikokoisesta, taiteilijan viimeiseksi työksi jääneestä kuolemaa käsittelevästä Äidin haudalla -teoksesta.
Vilho Lampi -museota ylläpitää vuonna 1967 perustettu Vilho Lampi -seura ry., ja sitä johtaa Vilho Lampi -seuran puheenjohtaja taidemaalari Matti Lampi. Museon lisäksi rakennuksessa toimii vuonna 1966 toimintansa aloittanut Limingan taidekoulu, ja museossa on järjestetty myös konsertteja.
Museoalueen rakennuksia ja Kivikoulua kunnostettiin vuosina 1999–2000 Lakeuden Kulttuuripolku -projektin puitteissa.
Vilho Lampi -museon ohella Pohjois-Pohjanmaan museoista Oulun taidemuseolla on huomattava kokoelma Vilho Lammen maalauksia, ja museo on perustanut Lammelle omat verkkosivut, joilla esitellään hänen maalauksiaan sekä kerrotaan hänen taiteestaan ja elämästään.
Vilho Lampi -museo > Teoksia museon kokoelmissa

| Nimi | Tekniikka | Valmistumisvuosi | Koko |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuoleva mies (Arkistoitu – Internet Archive) | lyijykynä paperille | 1923 |  |
| Saunassa (Arkistoitu – Internet Archive) | lyijykynä paperille | 1920-luvun alkupuoli |  |
| Viljan puinti (Arkistoitu – Internet Archive) | öljyväri kankaalle | 1924 | 47 × 61,5 cm |
| Tahkooja (Arkistoitu – Internet Archive) | öljyväri kankaalle | 1924 | 67 × 47 cm |
| Viimeinen tuomio (Arkistoitu – Internet Archive) | öljyväri kankaalle | 1924 | 65 × 54 cm |
| Hyvästijättö[vanhentunut linkki] | lyijykynä paperille | 1924 |  |
| Omakuva (Arkistoitu – Internet Archive) | akvarelli | 1926 | 30,5 × 22,5 cm |
| Asetelma (Arkistoitu – Internet Archive) | akvarelli paperille | 1926 | 23 × 31 cm |
| Porkkana-asetelma (Arkistoitu – Internet Archive) | akvarelli paperille | 1927 | 23 × 31 cm |
| Tuulimylly (Arkistoitu – Internet Archive) | öljyväri | 1928 | 60,5 × 66,5 cm |
| Pitäjän keisari | öljyväri vanerille | 1930 | 108 × 104 cm |
| Omakuva (Arkistoitu – Internet Archive) | öljyväri vanerille | 1930 | 36 × 23,5 cm |
| Koukkarin Antti[vanhentunut linkki] | öljyväri vanerille | 1930-luku | 63 × 50,5 cm |
| Ikkuna Pariisista (Arkistoitu – Internet Archive) | öljyväri | 1931 | 61 × 48 cm |
| Matinlauri (Arkistoitu – Internet Archive) | öljyväri | 1931 | 41 × 46,5 cm |
| Pojan kuva (Eeli Kaitera) (Arkistoitu – Internet Archive) | öljyväri | 1934 | 43 × 30 cm |
| Omakuva (Arkistoitu – Internet Archive) | öljyväri vanerille | 1934 | 43 × 65,5 cm |
| Äidin haudalla (Arkistoitu – Internet Archive) | öljyväri vanerille | 1934 |  |
Kirjallisuutta

Marja Junttila: Vilho Lammen elämää ja tuotantoa tunnetuksi – Lampi-museon toimintaa 1972–1979. Taidehistorian proseminaarityö. Taidehistorian laitos, Jyväskylän yliopisto, 1980.
Pertti Pulkkinen: 1980: Vilho Lammen tuotanto. Taidehistorian pro gradu -tutkielma. Taidehistorian laitos, Jyväskylän yliopisto, 1980.
Eeli Aalto: Vilho Lampi, lakeuden maalari : esittelyä ja taustaa, Karisto 1967.
Marja Junttila et al.: Vilho Lampi 1898–1936.  Oulu:ARS Nordica & Kustannus Pohjoinen, 1998.  ISBN 951-749-312-6
Maija-Liisa Näsänen: Abraham Ojanperä – laulajan elämä, Faros-kustannus Oy, 2008. ISBN 978-952-5710-01-4
Aiheesta muualla

Limingan kunta: Liminka – Kulttuurikohteet ja nähtävyydet (Arkistoitu – Internet Archive)
Museot.fi: Aabraham Ojanperän museo (Muistokoti Aappola) (Arkistoitu – Internet Archive)
Museot.fi: Vilho Lampi -museo (Arkistoitu – Internet Archive)
KirjastoVirma: Limingan kulttuuripolku (Arkistoitu – Internet Archive)
KirjastoVirma: Abraham Ojanperä, hänen testamenttinsa ja Aappolansa (Arkistoitu – Internet Archive)
KirjastoVirma: Laulaja Abraham Ojanperän Muistokoti Aappolan historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Museot.fi: Vilho Lampi Museum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Vilho Lampi Museum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Liminka
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Ala-Temmes  Heinijärvi  Kedonperä  Ketunmaa  Lapinkangas  Limingan kirkonkylä  Rantakylä  Tikkaperä  Tupos  Virkkula 
Vesistöt:  Liminganjoki  Liminganjärvi  Temmesjoki  Ängeslevänjoki  Valkiaisjärvi 
Muuta Liminkaan liittyvää:  Escurial  Hannu Krankka  Kirkko  Jäähalli  Liminganlahti  Limingan lakeus  Limingan musiikkiviikot  Liminganportti  Linnukkapatsas  Museoalue  Rantakylän kappeli  Rautatieasema 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Limingan museoalue (Q11875915)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Liminka
koordinaatit: 64°48′13″N 25°24′11″E﻿ / ﻿64.8036°N 25.4031°E﻿ / 64.8036; 25.4031

Abraham Ojanperän vuonna 1912 rakennettu taiteilijahuvila, nykyinen Muistokoti Aappola Liminganjoen rannasta, Vilho Lampi -museon edestä nähtynä. Museo avattiin vuonna 1917.
Vilho Lampi -museo. Museo sijaitsee vuonna 1868  rakennetussa vanhassa Kivikoulussa. Se avattiin vuonna 1972. Museossa on kesäisin oman kokoelman lisäksi esillä vaihtuvia näyttelyitä.
Lammen maalauksissaan usein kuvaamaa Liminganjokivartta museoalueen vieressä. Jokivarressa sijaitsee myös Lammen kotitalo Matinlauri, jonka vintillä Lampi maalasi monet kuuluisat teoksensa.
Vilho Lampi -museon näyttelyyn kuuluva Lammen Omakuva vuodelta 1930.
Ferenc Sánta

| Ferenc Sánta> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1927 Brassó, Transylvania
Kuollut: 2008 (80–81 vuotta) Budapest, Unkari
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: unkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ferenc Sánta (1927 Brassó, Transylvania – 2008 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kirjailija ja kirjastonhoitaja. Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa Téli Virágzás ilmestyi 1956. Hän kertoo siinä lapsuudesta köyhissä oloissa. Myöhemmin aiheena ovat olleet muun muassa talonpoikien ja fasistien väliset suhteet. Hänen pääteoksensa on reportaasiromaani Húsz óra (1964), jossa hän kuvaa moraalisia kysymyksiä unkarilaisen kyläelämän kautta.
Suomennetut teokset

Jumala vaunuissa: kuunnelma (Isten aszekéren), suom. Hannu Launonen, Helsinki: Yleisradio 1979
teoksessa Maailma uutena , suom. ja toim. Hannu Launonen, Helsinki: WSOY 1973 ISBN 951-0-05629-4
Natsit (Nácik)
teoksessa: Miljoona kilometriä Budapestiin: valikoima unkarilaisia novelleja 1909–1986 , suom. ja toim. Hannu Launonen, WSOY 1987 ISBN 951-0-14660-9
Vanha mies ja nuori
Jumala vaunuissa
Saragossan avaus

Saragossan avaus on shakkiavaus, joka alkaa siirrolla
Avauksen nimi tulee espanjalaisesta Zaragozan kaupungista.
Luonteeltaan avaus on passiivinen, se valmistelee d-sotilaan kaksoisaskelta, mutta ei ota muuten keskustaa haltuun. Se myös tukkii kuningatarratsun luonnollisen ruudun, mutta avaa samalla valkean kuningattarelle viistolinjan.
Avaus muuntuu usein käänteiseksi slaavilaiseksi puolustukseksi tai Caro-Kanniksi. Se voi myös muuntua Ponzianin avaukseksi tai sisilialaisen puolustuksen Alapinin muunnelmaksi.
Mustan vastauksiin kuuluvat normaalit Rc6, Rf6, c5, d5 ja e5 sekä f5. Näistä 1...d5 aiheuttaa valkealle hieman ongelmia, sillä valkean on vaikea edetä e-sotilaallaan kaksoisaskelta tekemällä ensin valmisteluja. Valkea voi kuitenkin yrittää jatkoa 2.e4 dxe4 3.Da4+, mutta musta voittaa jatkossa useita tempoja kehittäessään upseereja uhaten samalla valkean kuningatarta.
Vuonna 1922 järjestettiin Saragossan avauksen teematurnaus, jossa pelit alkoivat aina siirrolla 1.c3. Kolme shakinpelaajaa osallistui turnaukseen: Siegbert Tarrasch, Paul Leonhardt ja Jacques Mieses. Tarrasch voitti turnauksen.
Aikateríni Thánou

| Aikateríni Thánou> Αικατερίνη ”Κατερίνα” Θάνου.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. helmikuuta 1975 (ikä 50) Ateena, Kreikka
Kansalaisuus:   Kreikka
Yleisurheilija
Pituus:  165 cm
Paino:  56 kg
Laji:  pikajuoksu
Ennätykset:  100 m: 10,83 (1999)
| Mitalit> Maa:   Kreikka.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kreikka.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kreikka.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Kreikka> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 100 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Edmonton 2001 | 100 m |  |
|  Pronssia | Sevilla 1999 | 100 m |  |
|  Pronssia | Pariisi 2003 | 100 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | München 2002 | 100 m |  |
|  Pronssia | Budapest 1998 | 100 m |  |
Aikateríni ”Katerína” Thánou (kreik. Αικατερίνη ”Κατερίνα” Θάνου, etunimi usein muodossa Ekateríni, s. 1. helmikuuta 1975) on kreikkalainen pikajuoksija.
Thánou voitti hopeaa naisten 100 metrillä vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä. Juoksun voittaneen Marion Jonesin tulos on mitätöity hänen myönnettyään dopingin käytön, mutta KOK on jättänyt kultamitalin uudelleenjakamatta. Vuonna 2002 Thánou voitti 100 metrin Euroopan-mestaruuden Münchenissä.
Kilpailukielto

Vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa Thánou oli yksi kotiyleisön suurimmista mitalitoivoista. Päivää ennen avajaisia Thánou ja hänen harjoituskumppaninsa Konstantínos Kentéris jättivät saapumatta doping-testiin ja joutuivat myöhemmin samana iltana moottoripyöräonnettomuuteen. Molempien väitettiin loukkaantuneen ja joutuneen sairaalahoitoon. Seuranneessa doping-skandaalissa Kentéris ja Thánou ilmoittivat lopulta vetäytyvänsä kilpailuista 18. elokuuta pidetyn Kansainvälisen olympiakomitean kurinpitolautakunnan kuulemisen jälkeen. Heidän valmentajansa Chrístos Tzékos asetettiin toimintakieltoon ja hänen hallustaan löydettiin myöhemmin suuria määriä steroideja ja muita dopingaineita.
Thánoulta ja Kentérikseltä oli jäänyt kesällä 2004 väliin jo kaksi aiempaakin dopingtestiä, ja testivälttelyn seurauksena IAAF asetti heidät väliaikaiseen kilpailukieltoon 22. joulukuuta 2004. Pitkän oikeudenkäynnin jälkeen 26. kesäkuuta 2006 Kreikan urheilun välitystuomioistuimen päätöksen mukaisesti he hyväksyivät dopingsääntöjen rikkomisen. Kilpailukielto päättyi 22. joulukuuta 2006.
Ensimmäisessä kilpailukiellon jälkeisessä kilpailussaan sisäratojen EM-kilpailuissa 2007 Birminghamissa Thánou joutui yleisön buuausten kohteeksi ja sijoittui finaalissa kuudenneksi. Pekingin olympialaisiin 2008 Kansainvälinen olympiakomitea ei antanut Thánoulle kilpailulupaa.
Käännös suomeksi
Sapilasmaa

Sapilasmaan entinen koulurakenmnus heinäkuussa 2007.
Sapilasmaa on kylä Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Se on Sanginkylän pohjoisin kolkka eli lähimpänä Juorkunaa Puolangalle menevän seututien varrella.
Sapilasmaan eli Jokikylän koulun paikasta oli kiistaa 1950-luvun vaihteessa. Jokikylä sijaitsee Kiiminkijoen varressa  Sapilasmaalta linnuntietä muutama kilometri länteen. Alun perin oli tarkoitus rakentaa molempia alueita palveleva koulu. Jatkosodan aikana koulua pidettiinkin tilapäisesti Syrjälän talossa Jokikylässä. Vuonna 1951 ostettiin kuitenkin Metsähallitukselta tontti Puolangantien varrelta Sapilasmaalta ja seuraavana vuonna eli 1952 Sapilasmaalla aloitti 2-opettajainen koulu.
Jokikylältä Sapilasmaalle tehtiin koululaisille pari kilometriä pitkä tieura asumattoman metsäalueen läpi kylien väliin. Se on 2007 pahasti  metsittynyt, koska sitä ei koskaan rakennettu varsinaiseksi maantieksi.
Jokikylän eli Sapilasmaan koulupiiri lakkautettiin jo vuonna 1960 ja liitettiin Sanginkylän koulupiiriin. Koulu ehti siis olla toiminnassa vain kahdeksan vuotta. Kaksiopettajaisessa koulussa oli 1950-luvulla viitisentoista oppilasta. Koulun avaamista edeltäneenä lukuvuonna 1950–51 oppilaita oli kahdeksantoista.
Tauno Sarantola

Tauno Johannes Sarantola (15. elokuuta 1930 Noormarkku – 3. syyskuuta 2006 Helsinki) oli rovasti, joka työskenteli useissa Helsingin seurakunnissa.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin koelyseosta 1950 ja vihittiin papiksi 1956.
Hän työskenteli ylioppilaspappina 1968–1961 ja Kulosaaren seurakunnan vt. kirkkoherrana 1961–1962. Oltuaan muutaman vuoden Meilahden seurakunnassa hänet valittiin 1967 Kulosaaren kirkkoherraksi, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1985. Tämän jälkeen hän toimi Töölön seurakunnan kappalaisena eläkkeelle siirtymiseensä 1992 saakka.
Sarantola muistetaan sanavalmiina ja avarakatseisena. Hänen saarnansa käsittelivät sekä maailman isoja ongelmia että pienen ihmisen vaikeuksia. Kulosaaressa hän sai camillomaisen olemuksensa mukaan lempinimen ”Isä Tauno”.
Hänen pitkäaikainen harrastuksensa oli työskentely kristillisen taiteen parissa. Hän toimi Kristillisen kulttuurin liitossa eri johtotehtävissä 1957–1987. Hänen hallinnollisia kykyjään hyödynnettiin myös muissa kirkon tehtävissä. Hän sai kirkon kulttuuripalkinnon 1999.
Arvid Lindeqvist

Arvid Mikael Lindeqvist (9. lokakuuta 1891 Karstula – 17. lokakuuta 1971 Joensuu) oli suomalainen (jääkäri)everstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat asioitsija Karl Lindegvist ja Agda Eufrosyne Tommelin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Saima Adelaide Riikosen kanssa.
Opinnot

Hän kävi kansakoulun ja Hämeenlinnan 2-vuotisen ammattikoulun sekä suoritti yksityisesti viidennen luokan Töölön yhteiskoulussa vuonna 1921. Hän suoritti Jääkärialiupseereille järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929.
Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 6. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 21. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin hänen sairautensa takia 12. elokuuta 1917.
Sisällissodan jälkeinen aika

Hän palasi Suomeen sisällissodan loppuvaiheissa 9. toukokuuta 1918 ja astui 13. toukokuuta 1918 aliupseerina armeijan  palvelukseen 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan esikuntaan, josta hänet siirrettiin armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän hoiti mm. I pataljoonan lähettiupseerin tehtäviä ja toimi 1. huhtikuuta 1919 alkaen 3. komppanian vääpelinä. Hänet määrättiin 28. lokakuuta 1920 alkaen Vaasan pataljoonan esikunnan vääpeliksi ja 11. tammikuuta 1921 alkaen pataljoonan taloudenhoitajaksi. Hänet siirrettiin 15. kesäkuuta 1921. Savon jääkärirykmentin 7. komppanian nuoremmaksi upseeriksi ja määrättiin 1. elokuuta 1921 alkaen III pataljoonan adjutantiksi, josta hänet siirrettiin 20. syyskuuta 1924 alkaen 8. komppanian nuoremmaksi upseeriksi ja edelleen 1. syyskuuta 1925 alkaen 4:nnen ja 1. tammikuuta 1926 alkaen 8. komppanian varapäälliköksi. Hän on hoitanut lyhyitä aikoja komppanianpäällikön tehtäviä vuonna 1926 ja 1927 sekä talouspäällikön tehtäviä vuonna 1927. Hänet siirrettiin 16. toukokuuta 1928 Polkupyöräpataljoona 2:een (myöhempi nimi Jääkäripataljoona 2) ja sijoitettiin aliupseerikoulun johtajaksi ja 1. heinäkuuta 1933 alkaen yleisesikuntaupseeriksi. Hän toimi reserviharjoituksiin kutsuttujen reservialiupseerien harjoitusosaston päällikkönä vuosina 1929–1932.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Lindequist osallistui YH:n aikana yleisesikuntaupseerina 3. Prikaatin 3. pataljoonassa, josta hänet siirrettiin Prikaatin 3. pataljoonan komentajaksi. Jalkaväkirykmentti 23:ssa hän osallistui pataljoonan komentajana taisteluihin Taipaleessa, missä haavoittui Koukunniemessä. Välirauhan aikana hän paranteli haavojaan ja oli kirjoilla Jalkaväenkoulutuskeskus 2:ssa ja 6:ssa ja toimi Kuopion komendanttina, kunnes hänet siirrettiin 12. Divisioonan esikunnan osasto 2:n koulutusosaston päälliköksi ja vielä ennen Jatkosodan syttymistä hänet siirrettiin yleisesikuntaupseeriksi 9. Prikaatiin. Jatkosotaan hänet komennettiin 7. Divisioonan esikuntaan, missä hänet sijoitettiin operatiivisen osaston päälliköksi ja osallistui taisteluihin Laatokan Karjalassa, Aunuksella ja Syvärillä. Sodan jo melkein loputtua hänet siirrettiin Vakka-suomen sotilasläänin esikuntaan yleisesikuntaupseeriksi, josta hän erosi vakinaisesta palveluksesta jatkosodan päätyttyä vuonna 1944.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän siirtyi Repola-Viipuri Oy:n (myöh. Rauma-Repola) sosiaalipäälliköksi, missä tehtävässä oli aina vuoteen 1959 saakka.