stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naši
Historia > Hajaannus, alasajo

Vuoden 2008 alussa Našin toimintaa alettiin organisoida uudelleen. Sille muodostettiin viisi alueosastoa aikaisemman noin 50 osaston sijaan. Uutistoimisto RIA Novostin poliittisen kommentaattorin Dmitri Shusharinin mukaan "uudelleenjärjestelyssä" oli käytännössä kyse järjestön toiminnan jäädyttämisestä.
Venäläisen politiikan tutkijan Stanislav Belkovskin mukaan "Presidentti Vladimir Putin ei ollut tyytyväinen siihen, miten Naši hoiti asioita, he aiheuttivat jännitteitä lännen kanssa. Dmitri Medvedev asettuu lännen ystäväksi, eikä aggressiivinen kansallinen isänmaallinen tuki sovi tuohon kuvaan."
Vuonna 2008 järjestö oli hajonnut ryhmiin Naši-2.0, Teräs, Kaikki talot, Naša Voitto.lähde? Vuonna 2009 alussa Našin rahoitus oli tyrehtynyt ja toiminta sekä julkisuusarvo hiipumassa, vaikka sen varjolla yhä yritettiin nostattaa muun muassa Viron vastaista henkeä Suomessa.
Surkovin asema Kremlissä heikkeni 2011, kun Sergei Ivanovista tuli presidentin kansliapäällikkö. Vuonna 2012 puhuttiin järjestön lakkauttamisesta ja jatkamisesta erilaisella organisaatiolla. Samana vuonna perustettiin parlamenttipuolue "Nokkela Venäjä". Muiden Kremliä tukevien kansalaisjärjestöjen merkitys kasvoi seuraavina vuosina Našin ohi.lähde?
Historia > StopHam

Našin jäsenet perustivat vuonna 2010 liikenne- ja pysäköintirikkomuksia vastaan taistelevan StopHam-järjestön (СтопХам, "Häiriköinti seis"). Järjestö laajeni vuosina 2010-2012 pienestä Moskovan järjestöstä valtakunnalliseksi. Kreml rahoitti tätäkin järjestöä, vaikka se oli olevinaan itsenäinen. Järjestöä johti Dmitri Tšugunov. Järjestö liimaa suuria tarroja väärin pysäköityihin autoihin. Tarroissa lukee "en piittaa kenestäkään, pysäköin minne haluan". Järjestö myös julkaisi paljon YouTube-videoita rikkomusten tekijöistä. StopHam liimasi tarrojaan myös korkeiden virkamiesten autoihin. Eräässä tapauksessa Tšetšenian lähettilään vaimon Madina Mingajevan auto pysäköitiin väärin. Syntyi tappelu Mingajevaa puolustavien ja Stopham-aktivistien välille. StopHam lähetti tappeluvideon YouTubeen. Seurannut skandaali ajoi Tamerlan Mingajevan pois virastaan. Järjestölle nousi vastajärjestö StopStopHam. Surkov lähti Kremlistä, ja muutenkin hallituksen politiikka muuttui. Surkovin tilalle noussut Volodin pyrki rauhoittamaan kaikkea poliittista aktivismia, myös hallitusta puoltavaa. Niinpä vuonna 2016 järjestön rahoitus päättyi mutta järjestö jatkoi silti toimintaansa.
Tunnustus Venäjän poliittiselta johdolta

Sanomalehti Moscow Timesin julkaiseman artikkelin mukaan presidentti Vladimir Putin tapasi 56 Naši-järjestön jäsentä Zavidovon asunnollaan 26.7.2006. Venäjän Television Ykköskanava näytti Putinin nuorten keskellä kertomassa haluavansa heiltä luovuutta enemmän kuin mukautuvaisuutta. "Olen varma, että jos te ette byrokratisoidu, jos ajattelette luovasti, voitte silloin auttaa – – yhteiskuntaa ja hallitusta", sanoi Putin Interfaxin raportin mukaan. "Ilman epäilystäkään voitte auttaa maan tilannetta. Luotan siihen hyvin paljon ja olen varma, että näin tapahtuu", hän sanoi.
Seliger-leirit

Tunnettuja našien järjestämiä tapahtumia ovat Seliger-leirit. Näitä voi verrata neuvostoajan valtapuolueen nuorisojärjestön, kommunistisen Komsomolin kesäleireihin. Leirin tehtävänä on nuorsion poliittinen kasvatus. Leireillä naši-nuoria on valmennettu ideologisesti ja taidollisesti "vihollisten" ja "meikäläisten" tunnistamiseen. Leireihin osallistujat esittelevät usein erilaisia valtiota edistäviä ajatuksia, jotka voivat olla liikeideoita tai uusia propagandamenetelmiälähde?.
Nuoria on koulutettu myös vihamielisten tahojen lamauttamiseen esimerkiksi informaatiosodankäynnin menetelmiä käyttäen. Leireillä vierailee myös alueen poliittisia johtajia. Valtakunnallisella kesäleirillä vierailee tavallisesti valtiojohtoa presidentistä lähtien.
Sittemmin Kremlin rahoittama "Putin-nuorten kesäleiri" on yrittänyt uudistaa julkisuuskuvaansa. Leirin keskusteluihin on kutsuttu myös oppositiota edustavia aktivisteja.
Suhtautuminen ulkomailla

Järjestö ei ole Länsi-Euroopassa tai varsinkaan 1990-luvun alussa Neuvostoliitosta itsenäistyneiden maiden keskuudessa kovin suosittu. Muun muassa Viro on luokitellut Naši-järjestön laittomaksi maan rajojen sisäpuolella.lähde? Vastustusta on aiheuttanut varsinkin našien kovaotteinen toiminta ja kampanjointi monia entisen Neuvostoliiton maita vastaan. Muun muassa našien historiakäsitykset Neuvostoliitosta tai toisesta maailmansodasta poikkeavat huomattavasti länsimaiden käsityksistä. Kummeksuntaa on länsimaissa herättänyt se, että Naši-järjestö käyttää internetosoitteessaan maatunnusta SU (Soviet Union), Venäjän tavanomaisen maatunnuksen RU (Russia) sijasta.lähde?
Kampanjat ja mielenosoitukset > Ison-Britannian Moskovan-suurlähettiläs

Naši käynnisti joulukuussa 2006 kampanjan Ison-Britannian Moskovan-suurlähettilästä Tony Brentonia vastaan. Našilaiset muun muassa kantoivat suurlähettilään kuvia, joissa oli teksti "loser" (häviäjä) ja keskeyttivät hänen julkisen puheensa. Britannian viranomaiset arvelivat BBC:n julkaiseman artikkelin mukaan kampanjan olleen kosto siitä, että lähettiläs osallistui Venäjän opposition järjestämään konferenssiin Pietarissa heinäkuussa 2006.
Kampanjat ja mielenosoitukset > Viron patsaskiista

Viron patsaskiistassa oli kyse erimielisyydestä Tallinnan Pronssisoturin merkityksestä ja siirrosta maan etnisten virolaisen sekä vironvenäläisten välillä. Hallitus päätyi siirron kannalle keväällä 2007. Kiista laajeni Viron ja Venäjän valtioiden väliseksilähde?.
Naši piiritti Viron Moskovan suurlähetystöä Tallinnan Pronssisoturi-kysymyksen vuoksi 27. huhtikuuta – 4. toukokuuta 2007 välisenä aikana. Liikkeen liittokomissaari vaati Viron Moskovan suurlähetystön siirtämistä toiselle paikalle. Protestoijat yrittivät käydä Viron suurlähettilään kimppuun monta kertaa. he repivät 1. toukokuuta Viron lipun alas.
Saartoon osallistuivat myös Mestnye, Yhtenäisen Venäjän Nuori Kaarti (Molodaja Gvardija) sekä Rossija Molodaja. Seitsemän päivän kuluttua Naši ilmoitti lopettavansa suurlähetystön saarron.
Kampanjat ja mielenosoitukset > Palvelunestohyökkäykset

Moskovan mellakoiden jälkeen alkoi virolaisten nettisivujen häirintä. Kohteina olivat niin virastojen kuin eri medioidenkin nettisivut. Ajoittain häirintä yltyi niin pahaksi, että ulkomaiset yhteydet katkaistiin. Viro syytti asiasta Venäjää. Venäjä kielsi osuutensa. Vuonna 2009 Našin komissaari Konstantin Goloskokov kertoi hänen ja kumppaninsa käynnistäneen palvelunestohyökkäykset Viron hallinnon ja median verkkosivustoja vastaan.
Kampanjat ja mielenosoitukset > Halloween-mielenosoitus

2. marraskuuta 2008 Našin kannattajat osoittivat mieltään Halloween-tunnuksin Yhdysvaltain Moskovan-suurlähetystön edessä Moskovassa. Kurpitsoihin oli merkitty väitetysti Yhdysvaltain politiikan vuoksi henkensä menettäneiden ihmisten nimiä.
Kampanjat ja mielenosoitukset > Oppositiota vastaan

Naši hyökkäsi oikeustoimin ja erilaisin protestein Venäjän opposition tiedotusvälineitä vastaan. Näitä olivat Kommersant ja Novaja Gazeta. Helmikuussa 2009 Anna Bukovskaja väitti julkisesti johtavansa ryhmää, joka vakoili kansallisbolševikkeja, Jablokoa ja Yhdistynyttä siviilirintamaa. Liike osallistui vuoden 2011 hallituksen vastaisen protestoinnin vastamielenosoituksiin.
Kampanjat ja mielenosoitukset > Naši Suomessa

Viitisentoista Našiin tai sitä lähellä olevaan järjestöön kuuluvaa henkilö sekä pari Suomen islamilaisen puolueen jäsentä osoitti mieltä Helsingissä 23. maaliskuuta 2009 kirjan Kaiken takana oli pelko julkistamistilaisuudessa. Islamilaisen puolueen puheenjohtajan Abdullah Tammen mukaan yhtenä syynä oli Viron muslimiväestö, joka on suurelta osin venäläisiä ja taustaltaan tataareja. Hänen mukaansa Viron muslimiväestö ei saa rakentaa omia moskeijoita ja venäläisten kohtelu yleensä on ala-arvoista ja syrjivää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naši Wikimedia Commonsissa
Järjestön verkkosivut (venäjäksi) (Järjestö käyttää Neuvostoliiton maatunnusta .su (Soviet Union) osoitteessaan, Venäjän .ru:n sijasta.)
Virolainen valtiofasismi järjestön Viron suurlähetystön piiritykseen sisältyvä Našin tiedotuskokonaisuus (venäjäksi)
Naši uhoaa antifasismilla (Helsingin Sanomat)
Nashin lonkerot ovat jo Virossa (Hämeen Sanomat)
Ylen Elävä arkisto: Vladimir Putin - palvonnan kohde ja aikansa elänyt supersankari
Našin sotilaallisen osaston nuoria Smolenskissa vuonna 2011.
Vladimir Putin tapaamassa nuorisojärjestöjä presidentin residenssissä heinäkuussa 2007.
Našin mielenosoitus kirjaseminaaria vastaan sanomatalossa, Helsingissä 2009. Mukana muun muassa Johan Bäckman, Abdullah Tammi ja Leena Hietanen (ei kuvassa).
Islamilainen maailma

Islamilainen maailma, tummanvihreällä merkityissä maissa islam on valtauskontona, vaaleammissa vähemmistöuskona.
Islamilainen maailma tarkoittaa islamilaisen sivilisaation hallitsemaa aluetta. Se ulottuu Pohjois-Afrikasta Kaakkois-Aasiaan ja muodostaa oman kulttuurisen ja geopoliittisen kokonaisuutensa. Islamilainen sivilisaatio on yksi maailman suurista pääkulttuureista, joihin islamilaisen lisäksi on luettu esimerkiksi länsimainen, kiinalainen, japanilainen, ortodoksinen, latinalais-amerikkalainen ja hindulainen sivilisaatio.
Maantieteellisesti ja poliittisesti islamilainen maailma yleensä tarkoittaa yleensä muslimienemmistöisiä maita. Islaminuskoisia on noin 1,4–1,6 miljardia eli noin 20–23 % vuoden 2011 arvion mukaisesta maailman asukasluvusta (6,9 miljardia). Muslimeista noin 62 % elää Aasian ja Tyynenmeren alueella, 20 % Lähi-idässä tai Pohjois-Afrikassa, 15 % Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ja noin 2 % Euroopassa tai Amerikoissa. Islam on maailman nopeimmin kasvava uskonto. Muslimien lukumäärän arvioidaan kasvavan 70 % vuosina 2015–2060. Syynä on muslimien suuri lapsiluku sekä väestön nuoruus verrattuna muihin uskontokuntiin. Muslimien osuus lisääntyy muuttoliikkeen seurauksena myös uusilla alueilla, kuten Euroopassa.
Vuonna 1969 perustettu Islamilainen yhteistyöjärjestö OIC on islamilaisten maiden yhteistyöjärjestö, joka on muun muassa antanut YK:n ihmisoikeusjulistuksen kanssa kilpailevan Kairon julistuksen ihmisoikeuksista. Järjestöön kuuluu 57–58 valtiota. Muslimienemmistöisiä maita on maailmassa hieman vähemmän eli 49. Islaminuskon mukaisesti islamilaisen maailma muodostaa yhtenäisen umman, jonka alkusolun Muhammedin katsotaan perustaneen Medinaan vuonna 622. Käytännössä erimielisyydet ovat aina repineet yhtenäisyyttä. Nykyisin mikään islamilainen maa ei  ole kyennyt asettumaan koko islamilaisen maailman johtoon ja toteuttamaan ihannetta kaikkia muslimeita yhdistävästä kalifaatista. Myös panislamilaisuus ja nationalismi ovat pikemminkin jakaneet kuin yhdistäneet islamilaisia maita.
Islaminusko jakautui jo varhain kahteen haaraan, sunnalaisuuteen ja šiialaisuuteen, joista sunnalaisuus on valtavirtaus (90%). Šiialaisuuden tärkein keskus on Iran. Lisäksi islamin piiriin kuuluu joitakin  pienempiä vähemmistöjä. Viime aikojen näkyvin yritys määritellä islaminuskon yhteistä sisältöä on Ammanin julistus, joka hyväksyttiin vuonna 2004 Jordanian  pääkaupungissa.
Kansainvälisessä vertailussa islamilainen maailma on taloudellisesti, sosiaalisesti ja teknologisesti muuta maailmaa jäljessä. Poliittisesti sitä luonnehtivat epädemokraattiset ja korruptoituneet hallinnot. Rikkaat öljyvaltiot muodostavat kuitenkin taloudellisessa suhteessa poikkeuksen. Sosiaalisia ongelmia ovat muun muassa naisten epätasa-arvoinen asema ja väestön alhainen lukutaito. Alhaisen lukutaidon yhtenä syynä ovat koraanikoulut. Islamilaisten maiden itsenäistyminen siirtomaavallan alta ja öljyrikkaudet ovat merkittävästi lisänneet islamilaisten maiden vaikutusvaltaa 1900-luvulla. 1900-luvun lopulta alkaen islamilaisiin tunnuksiin on yhä näkyvämmin sitouduttu koko islamilaisessa maailmassa.
Demografia

Maailman muslimiväestö on keskittynyt muutamaan suurimpaan islamilaiseen maahan. Indonesiassa, Intiassa ja Pakistanissa asuu kussakin yli 10% koko maailman muslimeista. Kymmenen suurinta maata kattaa 65% koko maailman muslimeista.  Eräissä suurissa muslimimaissa islam on silti vähemmistöuskonto. Intiassa on maailman toiseksi suurin muslimiväestö, mutta islam on siellä vähemmistönä (15%), kun valtauskontona on hindulaisuus. Tilastot osoittavat myös muslimiväestön painopisteen siirtyneen pois arabimaista.
| --- | --- |
  Indonesia  204  847  000 (87 %)   Pakistan  213  400  000 (97 %)   Intia  172  000  000 (14 %) (2016)   Bangladesh  145  312  000 (90 %)   Nigeria  75  728  000 (48 %)   Iran  81  000  000 (98 %)   Turkki  74  660  000 (99 %)   Egypti  73  746  000 (90 %)   Algeria  34  780  000 (98 %)   Marokko  32  381  000 (99 %)   Irak  31  108  000 (99 %)   Sudan  30  855  000 (97 %) :   Saudi-Arabia  30  770  375 (100 %)   Afganistan  29  047  000 (100 %)   Etiopia  28  721  000 (34 %)   Uzbekistan  26  833  000 (97 %)   Jemen  24  023  000 (99 %)   Kiina  23  308  000 (2 %)    Syyria 20  895  000 (93 %)   Malesia  17  139  000 (61 %)   Venäjä  16  379  000 (12 %)   Niger  15  627  000 (98 %)   Filippiinit  5  000  000  tai  11  000  000 (5 % tai 11 %)   Somalia  10  864  733 (100 %)
Muslimimaiden kehitystaso

Kansainvälisessä vertailussa islamilainen maailma on luonnonvaroistaan huolimatta taloudellisesti muuta maailmaa jäljessä. Islamilaisten maiden jälkeenjääneisyys koskee talouden ohella sosiaalista kehitystä ja tiedettä.
Muslimimaiden kehitystaso > Talous

Islamilaisissa maissa elää 23% maailman väestöstä, mutta niiden bruttokansantuote on vain 8 % maailman bruttokansantuotteesta. Jos poistetaan öljyrikkaan maat, islamilaisen maailman osuus maailman bruttokansantuotteesta on vain 4 %. Rikkaimmat muslimimaat henkeä kohti laskien ovat öljyvaltiot Qatar, Kuwait ja Brunei.  Arabimaiden lisäksi öljyllä on suuri merkitys myös sellaisille islamilaisille maille kuin Indonesia ja Kazakstan. Islamilaisten maiden suurimmat kansantaloudet ovat Indonesia, Turkki ja Saudi-Arabia.  Monien maiden vaatimatonta talouden tasoa havainnollistaa presidentti Barack Obaman laskelma. Hän totesi vuonna 2011, että jos öljy jätetään laskuista, koko 400 miljoonan asukkaan islamilaisen Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan vienti vastasi mittaluokaltaan Sveitsiä.
Muslimimaiden kehitystaso > Tiede

Teknologiassa kehittynein muslimienemmistöinen maa on Malesia, joka vie eniten teknologisia tuotteita. Ainoastaan yksi muslimimaa, Tunisia, investoi enemmän kuin 1% tutkimukseen ja kehitykseen. Toisena on Turkki. Tieteessä islamilainen maailma on melko näkymätön. Esimerkiksi viisi miljoonaa suomalaista julkaisee tieteellisiä kirjoituksia yli puolet siitä määrästä, minkä 1,5 miljardin ihmisen muslimimaailma  yhteensä. Epäsuhta näkyy myös Nobel-palkinnoissa. Vuoteen 2020 mennessä Suomi oli saanut yhtä paljon tieteen Nobeleita (3) kuin islamilainen maailma (3). Nobelin rauhanpalkinnoissa muslimit kuitenkin ohittavat Suomen luvuin 7–1.
Muslimimaiden kehitystaso > Sosiaalinen kehitys

Inhimillisen kehityksen indeksi eli HDI (engl. Human Development Index) on Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman (UNDP) luoma elämänlaadun mittari mittari, joka koostuu odotettavissa olevasta elinajasta, koulutuksesta ja elintasosta. Maat, joissa näiden taso ja epä-tasa-arvo ovat suurimmat, saavat alimmat pistemäärät. Näin laskettuna alimpaan ryhmään kuuluvista maista yli puolet kuului vuonna 2019 Islamilaiseen yhteistyöjärjestöön (OIC). Islamilaiset öljyvaltiot saivat kuitenkin korkeita HDI -arvoja.
Korkein lukutaidon taso islamilaisista maista on entisissä neuvostotasavalloissa, joita ovat Kazakstan, Tadžikistan, Turkmenistan ja Uzbekistan. Näissä maissa lukutaito on lähes täydellinen. Yhdeksän maata pääsee vähintään 90% tasolle. Maailmanpankin raportin mukaan joissakin sen tutkimissa islamilaisissa maissa (Nigeria, Bangladesh, Pakistan) yli puolet perusopetusvaiheen päättäneistä oli lukutaidottomia.  Vuonna 2002 arabimaissa lukutaidottomuus oli keskimäärin  suurempaa kuin monissa köyhemmissä maissa. Tyttöjen vähäisempää koulunkäyntiä osoitti se, että kaksi kolmasosaa lukutaidottomista oli naisia. Yhtenä syynä heikkoon lukutaitoon on alkeisopetuksen rajoittuminen koraanikouluihin, jotka monille jäävät ainoaksi koulunkäynnin muodoksi. Äidinkielen sijaan niissä opetellaan lukemaan ulkoa Koraanin vanhaa arabiaa. Muita syitä heikkoihin oppimistuloksiin ovat suuret luokat, heikot oppimateriaalit ja epäpätevät opettajat.
Poliittinen järjestelmä > Demokratian aste

The Economist -lehti julkaisee maailman maiden demokraattisuuden astetta mittaavaa indeksiä. Se tarkastelee viittä muuttujaa: vaalijärjestelmää ja siinä vallitsevaa puolueiden pluralismia, hallinnon toimintaa, poliittista osallistumista, poliittista kulttuuria ja kansalaisoikeuksia. Islamilaisen yhteistyöjärjestö OIC:n jäsenvaltioista korkeimman pistemäärän vuonna 2019 sai Malesia sijoituksella 43. maailman maiden joukossa. Suurin osa indeksin kolmestakymmenestä vähiten demokraattisesta maasta oli OIC:n jäsenvaltioita. Niitä oli tässä joukossa 22. Demokratia ei edes tavoitteena nouse islamilaisissa maissa kovin korkealle. Pew-tutkimuskeskuksen mukaan noin puolet muslimeista piti vahvaa johtajaa parempana kuin demokraattista järjestelmää. Laajinta vahvan johtajan kannatus oli Etelä-Aasian maissa.
Samuel P. Huntingtonin mukaan 1900-luvun lopulla demokratisoitumisen aalto vaikutti kymmeniin maihin, ei kuitenkaan islamilaisiin maihin. Niissä sen sijaan vahvistuivat islamistiset virtaukset. Syynä Huntington pitää sitä, että islamilainen kulttuuri vierasti länsimaisia liberaaleja arvoja.
Poliittinen järjestelmä > Korruptio

Transparency International julkaisee kansainvälistä korruptioindeksiä (asteikolla 100–0), joissa maat on pisteytetty niissä ilmenevän korruption perusteella. Indeksi perustuu 28 muuttujaan, ja mittaukset ulottuvat 180 maahan. Islamilaisten maiden sijoitukset osoittavat, että OIC:n jäsenmaat kuuluvat maailman korruptoituneempiin. Niistä parhaan arvosanan vuonna 2019 sai Yhdistyneet arabiemiirikunnat sijoituksella 24. Yli puolet kaikkein eniten korruptoituneista 30 maasta oli OIC:n jäsenmaita (19). Alimman sijoituksen sai Somalia 9 pisteellä. Vertailun vuoksi Suomen sijoitus oli kolmas pistemäärällä 86, kun vertailun korkein arvo oli 87.
Poliittinen järjestelmä > Uskonto ja valtio

[[Tiedosto:Muslim Constitution Religion.svg|thumb|600px|right|Islamin asema muslimienemmistöisissä maissa
Islamilainen valtio
Valtionuskontona
Sekulaarinen
Ei-määritelty]]
Islamilaisten maiden poliittinen järjestelmä on nykyisin ristiriidassa puhdasoppisen keskiaikaisen islamin kanssa, sillä šarialaki sisältää tarkkoja määräyksiä siitä, miten valtiollinen elämä tulee järjestää. Ristiriita vallitsee niissäkin maissa, jotka virallisesti ilmoittavat olevansa "islamilaisia valtioita". Puhdasoppiseen islamiin kuuluu ajatus, että yhteiskuntaa on ohjattava ainoastaan Jumalan ikuisen lain, šarian, mukaisesti. Lakia tulkitsee uskonoppineiden luokka, ulama, eli "oppineet" tai "viisaat miehet", jotka kertovat, mitä Koraani ja Muhammedin sunna eli esikuva kustakin asiasta sanoo. Ylimmällä tasolla toimeenpanovaltana on "uskovien komentaja" eli kalifi, joita maailmassa voi olla vain yksi kerrallaan, muuten heidän valtansa on mitätön. Kalifin tehtävä on suojella uskontoa ja hoitaa maallisia asioita. Kalifi tai kukaan muukaan ei voi säätää uusia lakeja, joten islamilaisessa valtiossa ei tarvita lainsäädäntöelimiä, kuten parlamenttia. Pyhä laki ei kerro tarkemmin, miten kalifi valitaan, paitsi että sen tulee tapahtua oppineiden yksimielisyydellä. Kalifin henkilölle šaria asettaa useita vaatimuksia.
Šarian toimeenpanoa varten on kaksi järjestelmää, jotka molemmat perustuvat pitkälti epäviralliseen kontrolliin. "Pahan kieltämisen" periaatteen nojalla jokaisen uskovan velvollisuutena on puuttua itse ja tarvittaessa voimatoimin asiaan, jos näkee šariaa loukattavan. Toinen tapa on uskonnolliset tuomioistuimet, missä uskonnollinen tuomari eli qadi langettaa tuomioita. Niiden toimenpano jää puhdasoppisessa islamissa asianosaisille itselleen.
Šarialain mukainen islamilainen valtio on ihanne, jonka toteutuminen alkoi ontua jo 900-luvulla, kun abbasidikalifaatin rinnalle nousi kaksi sen kanssa kilpailevaa kalifaattia. Islaminuskon mukaan maailmassa saa kuitenkin olla vain yksi kalifaatti, muuten kaikki ovat epäpäteviä. Nykyisissä islamilaisissa valtioissa on muiden valtioiden tapaan byrokraattiset valtiokoneistot, eikä kalifeita ole esiintynyt satoihin vuosiin ISISin lyhyttä kautta (2014–2019) lukuun ottamatta. ISIS -kalifaatti oli yritys palauttaa klassisen islamin yhteiskuntajärjestys orjuutta myöten.
Osmanien valtakunnassa kalifia vastaava asema oli vuonna 1924 lakkautetulla sulttaanin viralla.
Poliittinen järjestelmä > Islamin virallinen asema valtiossa

Islamin virallinen asema muslimienemmistöissä maissa vaihtelee. Jotkut niistä ovat julistautuneet puhdasoppisiksi islamilaisiksi valtioiksi, toisissa islam on valtionuskonto, kolmansissa uskonnolla ei ole virallista valtiollista asemaa.
| --- | --- |
 "Islamilaiset valtiot"  Afganistan   Iran   Mauritania   Oman   Saudi-Arabia   Jemen Islam on valtionuskonto  Algeria   Bahrain   Brunei   Komorit   Djibouti   Egypti   Irak   Jordania   Kuwait   Libya   Malediivit   Malesia   Marokko   Pakistan   Qatar   Saharan demokraattinen arabitasavalta   Somalia   Tunisia   Yhdistyneet arabiemiraatit :  Ei määritelty  Bangladesh   Indonesia   Libanon    Syyria Sekulaarit valtiot  Albania   Azerbaidžan   Bosnia ja Hertsegovina   Burkina Faso   Tšad   Gambia   Guinea   Guinea-Bissau   Kazakstan   Kosovo   Kirgisia   Mali   Niger   Nigeria   Pohjois-Kypros   Senegal   Sierra Leone   Tadžikistan   Turkki   Turkmenistan   Uzbekistan   Palestiina
Poliittinen järjestelmä > Muslimien väestöosuudet islamilaisissa maissa

| --- | --- |
  Saudi-Arabia : 100 % (90–95 % sunneja, 5–10 % šiioja)   Malediivit: 100 % (enemmistö sunneja)   Mauritania: 100 % (enemmistö sunneja)   Turkki: 99,8 % (enemmistö sunneja)   Somalia:99,8 % (enemmistö sunneja)   Afganistan(sunneja, 20 % šiioja) : ~99 %   Jemen: 99,1 % (99,9 %) (65–70 % sunneja, 30–35 % šiioja)   Marokko: 98,7 % (enemmistö sunneja)   Algeria: 98,3 % (enemmistö sunneja)   Iran: 98 % (enemmistö šiioja) :   Tunisia: 98 % (enemmistö sunneja)   Komorit: : 98 % (enemmistö sunneja)   Sudan: 97 % (enemmistö sunneja)   Libya: 96,6 % (99 %) (sunneja)   Pakistan (85–90 % sunneja, 10–15 % šiioja) : 96,4 %   Irak: 95 % (60–65 % šiioja, 33–40 % sunneja)   Djibouti: 94 % (enemmistö sunneja)   Niger: 93 % (enemmistö sunneja)   Bangladesh: 89,4 % (sunneja)   Egypti: 89,3 % (sunneja)
Poliittinen järjestelmä > Islamin suuntaukset

Islamin kaksi pääsuuntausta ovat sunnalaisuus (n.90 %) ja šiialaisuus (n. 10 %). Valtaenemmistö šiialaisesta vähemmistöstä elää Iranissa, Pakistanissa, Intiassa tai Irakissa. Šiiat ovat enemmistönä Iranissa, Azerbaidžanissa ja Bahrainissa. Suuntaukset eroavat toisistaan sekä opillisesti että rituaalisesti, vaikka šarian säädösten osalta niillä on enemmän yhtäläisyyksiä kuin eroja.
Islamilainen laintulkinta jakautui 800-luvulla  maantieteellisin perustein useisiin koulukuntiin (madhhab), joista osa on säilynyt nykyaikaan asti. Neljän sunnalaisen koulukunnan säädöksistä 75 % on yhteisiä. Nykyaikana suuntaukset ovat lähestyneet toisiaan, kun keskiajalla välit olivat jopa vihamieliset.  Šiialaiset koulukunnat eroavat sunnikoulukunnista hieman enemmän. Islamilaisen lain eli šarian tulkintaa kutsutaan nimellä fiqh. Suurimmat koulukunnat ovat seuraavat viisi.
Hanafi: Pakistan, Afganistan, Bangladesh, Turkki, Bosnia ja Hertsegovina, Egypti, Espanja, Marokko, Kanada, Malediivit, Jordania, Libanon, Irak ja Länsi-Afrikka (sunnalainen)
Maliki: Pohjois-Afrikka ja Länsi-Afrikka (sunnalainen)
Shafi'i: Malesia, Qatar, Indonesia, Egypti, Eritrea, Somalia ja Jemen (sunnalainen)
Hanbali: Arabia ja Qatar (sunnalainen)
Jafiri: Iran, Irak ja Azerbaidžan (šiialainen)