stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bibbin piirikunta (Alabama)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bibbin piirikunta (Alabama) Wikimedia Commonsissa
Alabaman osavaltio
| --- | --- |
Piirikunnat:   Autauga  Baldwin  Barbour  Bibb  Blount  Bullock  Butler  Calhoun  Chambers  Cherokee  Chilton  Choctaw  Clarke  Clay  Cleburne  Coffee  Colbert  Conecuh  Coosa  Covington  Crenshaw  Cullman  Dale  Dallas  DeKalb  Elmore  Escambia  Etowah  Fayette  Franklin  Geneva  Greene  Hale  Henry  Houston  Jackson  Jefferson  Lamar  Lauderdale  Lawrence  Lee  Limestone  Lowndes  Macon  Madison  Marengo  Marion  Marshall  Mobile  Monroe  Montgomery  Morgan  Perry  Pickens  Pike  Randolph  Russell  Shelby  St. Clair  Sumter  Talladega  Tallapoosa  Tuscaloosa  Walker  Washington  Wilcox  Winston 
Kaupungit (suurimmat):   Auburn  Birmingham  Decatur  Dothan  Florence  Hoover  Huntsville  Madison  Mobile  Montgomery (pääkaupunki)  Tuscaloosa
Imitaatio

Vincent van Goghin jäljitelmä (oik.) Hiroshigen teoksesta.
Imitaatio eli jäljittely on keskeinen länsimaisen estetiikan tradition käsite. Imitaation ja mimesiksen avulla on yritetty teorisoida taiteellisen ilmaisun oleellista osaa, ominaisuutta joka erottaa taideteokset muista ilmiöistä, sekä niistä lukuisista tavoista, joilla koemme ja reagoimme niihin.
Käännöstieteessä imitaatio on käännöstapa, jossa kääntäjä ottaa kirjailijan vapauksia ja tekee haluamiaan muutoksia niin sisältöainekseen kuin merkityssisältöihinkin.
Kirjallisuustieteessä

Kirjallisuustieteessä imitaatiota on ainakin kolmea lajia:
kopioiminen (plagioiminen),
toisen kirjailijan tyylin omaksuminen ja mukailu (pastissi) sekä
esittävä taide.
Jo antiikin aikana pohdittiin taiteen jäljittelevää luonnetta. Senecalta periytyy fraasi "Omnis ars naturae imitatio est" (Kaikki taide on luonnon jälittelyä). Horatiuksen runousopissa suositellaan jäljittelemään parhaita mestareita.
Taideteoriassa

Imitaation käsite ei ole ollut suosiossa, koska romantiikka samasti imitaation virheellisesti kopioinnin kanssa. Vaikka latinan imitatio-sana liittyy kreikan mimesikseen, se ei taideteoriassa pyri tarkoittamaan pelkästään luonnon kopioimista, vaan parhaimpien taideteosten kaanonien jäljittelyä ja sellaisena sitä pohdittiin Quintilianuksen Puhujan kasvatuksessa. Imitaatiossa ei ollut kyse suoranaisesta vanhemman taiteen kopioinnista, vaan dialogin luomisesta menneisyyden parhaimpien teosten kanssa. Imitaatio oli elävä aihe läpi keskiajan. Renessanssista alkaen siitä tuli useiden uusien taideyeoroiden keskeinen osa. Taideakatemiat institutionalisoivat käsitteen, jota täsmennettiin uskolla sääntöihin ja ennakkoesimerkkeihin, joiden arveltiin puuttuvan käsityövaltaisilta killoilta.
Näin luotiin perusta opille suurten taiteilijoiden kopioimisesta. Se vakiintui myöhemmin koulutusta hallitsevaksi menneisyyden kunnioittamiseksi, joka hallitsi taidekasvatusta ja -koulutusta. Vain vahvimmat taiteilijat pystyivät vapautumaan sen vaikutuspiiristä. Romantiikan alkuperäisyyden arvostamisesta tuli keskeinen ominaisuus ja imitaatiota alettiin yhdistämään muun muassa parodian ja pastissin kaltaisiin ilmaisumuotoihin, jotka olivat tärkeitä postmodernismin aspekteja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Imitaatio Wikimedia Commonsissa
Estetiikka ja taidefilosofia
| --- | --- |
Aiheet:   Taidekäsitys  Estetismi  Esteettinen arvostelma  Esteettinen kontemplaatio  Esteettinen relativismi  Maku  Tyyli 
Estetiikan teoriat:   Imitaatio  Institutionaalinen taideteoria  Mimesis  Reseptioestetiikka  Symptomaattinen taideteoria 
Esteettiset kategoriat:   Kauneus  Ylevä  Pittoreski 
Sovellettu estetiikka:   Clauden lasi  Musiikkifilosofia  Myyttikritiikki  Ympäristöestetiikka  Taidepsykologia 
Taidefilosofit:   Alexander Gottlieb Baumgarten  Arthur Danto  George Dickie  Nelson Goodman  Hegel  Yrjö Hirn  Immanuel Kant  Aarne Kinnunen  Wilhelm Worringer 
Artikkeleita aiheesta:   Abjektio  Aihe  Alkuperäisyys  Appropriaatio  Arvostelu  Autenttisuus  Arvostelija  Esittävä taide  Formalismi  Kertomus  Kitsch  Korkeasta tyylistä  Motiivi  Pastissi  Pastoraali  Representaatio  Reproduktio  Samastuminen  Taidemaailma  Taidetta taiteen vuoksi
Lampinjärvi

| Lampinjärvi |
| --- | --- |
 Lampinjärveä lounaasta heinäkuussa 2016.
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Ahlainen, Pori
Koordinaatit:  61°40′47″N, 21°44′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Pohjajoki
Järvinumero:  36.012.1.002 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  21,2 m
Rantaviiva:  11,7 km
Pinta-ala:  0,817 km²
 fiLampinjärvi 
Lampinjärvi on Karvianjoen vesistöön kuuluva järvi Ahlaisissa Porissa. Järven pinta-ala on 81,7 hehtaaria, korkeus merenpinnasta 21,2 metriä ja rantaviivan pituus 11,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi on osa Noormarkussa sijaitsevasta Poosjärvestä alkunsa saavasta vesireitistä, johon kuuluvat Poosjärvestä alkunsa saava Poosjoki, tämän alapuoliset Kivijärvi ja Lampinjärvi sekä Lampinjärven alapuolinen Pohjajoki, joka on yksi Karvianjoen vesistön kolmesta lasku-uomasta. Lampinjärven alapuolella Pohjajokeen laskee vielä etelästä Haapijärvi, ja joessa on valtatien 8 luona Lampinkoski.
Lapiorullaäes

Lapiorullaäes
Lauri Lehtinen äestää eli hankmoaa 1926.
Lapiorullaäes on maataloustyökalu, jota käytetään nykyään traktorivetoisena ja se on tarkoitettu pellon kevyeen äestykseen. Laitteesta on myös käytetty nimitystä hankmo, tunnetuimman suomalaisen valmistajansa mukaan.
Lapiorullaäes on nykyisin useimmiten leveä, joten se sopii isohkoille peltoaloille ja nopeaan maanmuokkaukseen. Se soveltuu muun muassa sänkipellon muokkaukseen sekä pellon ilmalla kuohkeuttamiseen. Nykyiset lannan kompostointiin ja lietelannan käsittelyyn liittyvät määräykset vaativat erityisen nopeaa maan kääntöä lannoituksen jälkeen, ja tähän tarkoitukseen lapiorullaäes sopii hyvin.
Paimenmuisto

Paimenmuisto (ruots. herdaminne) on papistoa, tuomiokapitulia, koulujen opettajistoa y. m. kirkollisia toimihenkilöitä koskeva, henkilötietoja sisältävä historiallinen esitys joltain tietyltä kirkolliselta alueelta. Useisiin paimenmuistoihin sisältyy lisäksi tietoja seurakunnista ja niiden kirkoista. Huomattavimmat Suomea koskevat vanhemmat paimenmuistot ovat:
C. H. Strandberg, Åbo stifts herdaminne ifrån reformationens början till närvarande tid. I-II (1832-34). M. Akiander, Herdaminne för fordna Wiborgs och nuvarande Borgå stift, I-II (1868-69), O. I. Colliander, Suomen kirkon paimenmuisto, I (1910). K. G. Leinberg, Det odelade finska biskopsstiftets herdaminne (ulottuu v:een 1554). L. Wennerström, Tilastollinen ja biografillinen Suomen evankelis-lutherilaisten seurakuntain ja papiston matrikkeli (1885) sekä A. Neovius, Suomen evankelis-lutherilaisen kirkon matrikkeli (1898).
Aiheesta muualla

Leinberg: Åbo stifts herdaminne, 1554-1640
Akiander: Herdaminne öfver fordna Wiborgs och nuvarande Borgå stift
Herdaminne för Ingermanland. I, Lutherska stiftsstyrelsen, församlingarnas prästerskap och skollärare i Ingermanland under svenska tiden / Kyösti Väänänen.  Svenska litteratursällskapet i Finland, 1987.  Kansalliskirjasto.
Herdaminne för Ingermanland. 2, De finska och svenska församlingarna och deras prästerskap 1704-1940 / Georg Luther.  Svenska litteratursällskapet i Finland, 2000.  Kansalliskirjasto.
Turun hiippakunnan paimenmuisto 1554–1721
Hämeenkyrön pitäjän paimenmuisto. 1 / O. A. Louhelainen.  tekijä, 1925.  Kansalliskirjasto.
Olga Charvátová

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 | Syöksylasku |  |
Olga Charvátová (s. 11. kesäkuuta 1962 Zlín) on Tšekkoslovakiaa edustanut entinen tšekkiläinen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Slavia Prahaa.
Charvátová kilpaili maailmancupissa vuosina 1978–1986 Hän voitti kaksi osakilpailua ja sijoittui kokonaiskilpailussa parhaimmillaan neljänneksi kaudella 1985–1986.
Charvátová osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 1978. Tuolloin hän kilpaili alppiyhdistetyssä, jossa hän sijoittui yhdeksänneksi. Charvátová oli Schladmingin kisoissa 1982 alppiyhdistetyssä viides ja pujottelussa yhdeksäs. Hän osallistui Sarajevon olympialaisissa 1984 pujotteluun, jossa hän oli kymmenes, suurpujotteluun, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi ja syöksylaskuun, josta Charvátová voitti pronssia saaden mitalin ensimmäisenä itäeurooppalaisena alppihiihtäjänä vuoden 1956 jälkeen. Hän oli vielä seuraavan vuoden MM-kisoissa pujottelun 11. nopein.
Jamppa Tuominen

| Jamppa Tuominen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jarmo Antti Jussi Tuominen
Syntynyt: 11. toukokuuta 1949 Oulu
Kuollut: 19. marraskuuta 1998 (49 vuotta) Playa del Inglés, Kanariansaaret, Espanja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jamppa Tuominen
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1961–1998
Tyylilajit:  iskelmä
Soittimet:  huilu, klarinetti, kitara, baritoni-, tenori- ja alttosaksofonit, piano
Levy-yhtiöt:  CBS, Bluebird
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jarmo Antti Jussi ”Jamppa” Tuominen (11. toukokuuta 1949 Oulu – 19. marraskuuta 1998 Playa del Inglés, Espanja; joidenkin lähteiden mukaan kuoli vasta 25. marraskuuta tai sen vastaisena yönä 1998) oli suomalainen iskelmälaulaja. Hän oli suosionsa huipulla 1970- ja 1980-luvuilla, ja hänen tunnetuimpiin kappaleisiinsa kuuluvat muun muassa ”Aamu toi, ilta vei”, ”Kuumat kyyneleet” ja ”Kevään ensi kukkanen”. Yli 700 000 myydyllä levyllään Tuominen on yksi kaikkien aikojen suosituimmista iskelmälaulajista Suomessa.
Jamppa Tuomisella oli absoluuttinen sävelkorva. Laulamisen ohella hän soitti seitsemää instrumenttia, huilua, klarinettia, baritoni-, tenori- ja alttosaksofonia, kitaraa ja pianoa. Tuominen oli vasenkätinen ja opetteli kitaransoitossa omat otteet vaihtamatta kielien paikkaa, eli hän soitti soinnut ikään kuin ylösalaisin. Tuominen oli äänialaltaan tenori.
Elämä ja ura > Sukutausta, lapsuus ja nuoruus

Jamppa Tuomisen isänpuoleisen suvun vaiheista tiedetään, että hänen isoisänsä vanhemmat olivat mahdollisesti ulkomailta Suomeen muuttaneita siirtolaisia, jotka olivat suomentaneet vierasperäisen sukunimensä Tuomiseksi. Jampan isoisä Anders Johan (Antti Jussi) Tuominen oli syntynyt Heinolassa, kouluttautunut räätäliksi ja ollut muun muassa Pietarissa keisarillisen hoviräätälin palveluksessa. Avioiduttuaan 1900-luvun alussa Anders Johan Tuominen suunnitteli aluksi lähtöä Amerikkaan parempien ansioiden toivossa, mutta muutti kuitenkin Ouluun ja perusti sinne räätäliliikkeen. Antti Jussi Tuominen osallistui työväenliikkeen toimintaan ja kuului sen vasemmistolaiseen siipeen. Vuonna 1923 hänet tuomittiin lyhytaikaiseen ehdolliseen vankeuteen osallistumisesta kielletyn Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen toimintaan. Hänen kuudesta pojastaan yksi oli Jorma Tuominen, joka toimi myöhemmin SDP:n kansanedustajana, Hyvinkään kauppalanjohtajana, Jyväskylän kaupunginjohtajana ja Hämeen läänin maaherrana.
Jamppa Tuomisen isä Turo oli ammattimuusikko. Turo Tuominen soitti pitkään selloa Oulun kaupunginorkesterissa. Myös Jamppa Tuomisen sisar Annette Tuominen tuli jo 1960-luvulla tunnetuksi iskelmälaulajana. Jamppa Tuominen itse lauloi poikaiässä Oulun tuomiokirkon poikakuorossa, johon kuului tuolloin myös tuleva SDP:n poliitikko Matti Ahde. Jampan ensimmäinen oma soitin oli klarinetti, jonka hän sai lahjaksi äidiltään vuonna 1959. 1960-luvun alussa Tuominen opiskeli Oulun musiikkiopistossa huilunsoittoa opettajanaan Simo Säilänne ja klarinettia opettajanaan Vilho Huomo. Musiikin ohella Jamppa Tuominen harrasti innokkaasti urheilua ja pelasi jalkapalloa Oulun Työväen Palloilijoissa sekä jääpalloa Oulun Luistinseurassa. Aikuisiällään hän löysi uudeksi harrastuksekseen tenniksen.
Elämä ja ura > Uran alku

Ennen iskelmäuraansa Tuominen oli orkesterimuusikkona ja soitti altto- ja baritonisaksofonia sekä huilua ja klarinettia tanssimusiikki- ja jazzyhtyeissä. Hänen uransa alkoi kuitenkin 11-vuotiaana vuonna 1961 oululaisen Pertti Haipolan nuoriso-orkesterin laulusolistina. Noihin aikoihin hän soitti myös useissa muissa yhtyekokoonpanoissa. Lapsena ja nuorena hän osallistui myös moniin laulukilpailuihin. Vuonna 1962 hän voitti kansakoululaisten Suomen mestaruuden laulajana. Pertti Haipolan lähdettyä vuonna 1963 suorittamaan asevelvollisuuttaan Tuomisesta tuli nuoriso-orkesterin uusi johtohahmo, ja sen nimeksi tuli Jarmo Tuomisen orkesteri. Samalla yhtyeen ohjelmisto alkoi muuttua perinteisistä iskelmistä jazzillisempaan suuntaan.
Annette Tuominen, joka oli vuonna 1966 päässyt levyttämään Scandia-levy-yhtiöön, vei pikkuveljensä Jampan vuonna 1967 levytuottaja Jaakko Salon puheille. Kuunneltuaan Jampan laulua Salo totesi, että Jampalla oli hyvä ääni, mutta se ei soveltunut tangon tulkitsemiseen; tango ja muu vanha tanssimusiikki olivat silloin vielä suosiossa. Jamppa Tuominen sydämistyi Salon lausunnosta siinä määrin, ettei hän levyttänyt koko laulu-uransa aikana yhtäkään tangoa, yhtä ”piilotangoa” lukuun ottamatta. Vuonna 1968 Seppo Hanski järjesti Tuomiselle tapaamisen Finnlevyn tuotantopäällikön Toivo Kärjen kanssa. Koelaulun jälkeen Kärki kehotti Tuomista harkitsemaan vakavasti oopperalaulajan uraa. Kärki itse kertoi myöhemmin Maarit Niiniluodon toimittamissa muistelmissaan, ettei Tuomiselle löydetty sopivaa materiaalia. Kärki vertasi Tuomista kreikkalaiseen Demis Roussokseen, joka oli Suomessa 1960-luvun lopulla vielä täysin tuntematon. Myös Kärjen kanssa yhteistyö siis takkuili, mutta Tuominen levytti kuitenkin kolme Kärjen originaalisävellystä, jotka kaikki sovitti Heikki Annala: "Ole aina sellainen" (1982, san. Vexi Salmi), "Kadun kasvatti" (1984, san. Kyösti Timonen) ja "Jos laulut totta oisivat"  (1985, san. Kyösti Timonen). Ne ilmestyivät eri levyillä.
Tuominen työskenteli 1970-luvulla musiikkiliikkeessä ja veti iltaisin lauluiltoja oululaisravintolassa. 1970-luvun alussa Tuominen pääsi kitaristina säestämään Olavi Virtaa Ylikiimingissä yhdellä tämän viimeisistä julkisista esiintymisistä. Parikymmentä vuotta myöhemmin Tuominen muisteli, että Virta jaksoi ainoastaan ”Kultainen nuoruus” -valssin puoleenväliin.
Elämä ja ura > Uran loppuvuodet

1990-luvulla Tuomisen suosio hiipui, ja hän siirtyi esiintymään pääasiassa suomalaisturisteille Kanariansaarilla. Vuodet 1991 ja 1992 olivat Tuomisen aktiiviuran ensimmäiset ilman julkaistuja albumeja. Vielä vuonna 1993 Tuomisen esittämä ja Jukka Koiviston säveltämä ja sanoittama kappale "Tähdenlento" voitti Jukka Virtasen juontaman Levyraadin, ja samana vuonna ilmestyi Tuomisen saman niminen albumi.
Tuomisen viimeiseksi jäänyt pitkäsoittolevy Kukkivat ruusut kerran julkaistiin vuonna 1995, ja vuosina 1996 ja 1997 häneltä ilmestyi vain kaksi kappaletta. Näistä jälkimmäinen, "Jääseppele", jäi viimeiseksi Tuomisen levyttämäksi, Veikko Juntusen säveltämäksi ja sanoittamaksi kappaleeksi. Vuonna 1995 Tuomisen oli tarkoitus osallistua Syksyn sävel -kilpailuun Timo Niemen kappaleella "Niin kaunis on taivas", mutta nauhoituksen koittaessa Tuominen oli jälleen kadonnut. Kappale osallistui uuden tulokkaan Jasminen esittämänä seuraavan vuoden Eurovision laulukilpailuun Oslossa. Tuomisen viimeiseksi esiintymiseksi kotimaassa jäi Merikarvian Merikievarissa uudenvuodenaattona 1997 pidetty keikka; samana iltana esiintyivät samassa paikassa myös Esko Rahkonen ja Reijo Taipale.
Apu-lehden haastattelussa maaliskuussa 1997 Tuominen muisteli yhteistä esiintymistään rahansa tuhlanneen ja terveytensä menettäneen Olavi Virran kanssa 1970-luvun alussa. Tuominen muisteli tuolloin ajatelleensa, ettei hänelle saa käydä yhtä huonosti kuin Virralle, mutta tunnusti, että hänelle itselleen oli käymässä vielä huonommin. Haastattelussa Tuominen pohti alkoholiongelmaansa ja laski olleensa 20-vuotisen uransa aikana viisi tai kuusi vuotta humalassa, vaikka hänellä oli välillä ollut pitkiäkin täysraittiita jaksoja. Tuominen myönsi, että juomakierre oli saattanut alkaa vaikkapa yhdestä tennisottelun jälkeen nautitusta olutlasillisesta.
Elämä ja ura > Kuolemanjälkeinen maine

Jamppa Tuomisen äkillinen kuolema oli järkytys, joka kosketti monia hänen fanejaan. Artistin ei kuitenkaan annettu painua unohduksiin, ja laaja kannatus johti Jamppa Tuomisen fani-klubi ry:n perustamiseen alkuvuodesta 2006. Ouluun keskittynyt faniklubin jäsenistö vaalii Tuomisen muistoa monin eri tavoin, kuten järjestämällä yhteislaulutilaisuuksia ja muita Jamppa-aiheisia tapahtumia sekä myymällä fanituotteita ja musiikkitallenteita.
Yhdistyksen toimelias omistautuminen Tuomisen elämäntyötä kohtaan innoitti Katja Kinnusen tekemään aiheesta medianomi-opintojen päättötyönsä Kemi-Tornion ammattikorkeakouluun. Kinnusen lyhyt dokumenttielokuva Jamppamania julkaistiin vuonna 2013 ja se on nykyään nähtävissä kokonaisuudessaan YouTube-videopalvelussa.
Tuomisen urasta on esitetty myös kahta erillistä mutta samannimistä näytelmää vuonna 2014: Heikki Lundin musiikkinäytelmää Aamu toi, ilta vei Keski-Uudenmaan Teatterissa Keravalla sekä Pauli Ylitalon Aamu toi, ilta vei -iskelmänäytelmää Ylikiimingissä.
Yksityiselämä

Tuominen meni naimisiin Sirkka Sjömanin kanssa vuonna 1971, ja heille syntyi kaksi poikaa. Perheeseen kuuluivat myös Sjömanin poika entisestä avioliitosta ja hänen veljenpoikansa, joka otettiin sijaislapseksi. He erosivat vuonna 1979, mutta palasivat vielä myöhemmin asumaan yhdessä. Vuonna 1982 Tuominen löysi Ruotsista Tuulan, jonka kanssa hän meni avioon vuonna 1985. Heille syntyi poika joulukuun 22. päivänä. Tuula ja Jamppa Tuomisen avioliitto päättyi eroon vuonna 1998 muutamaa kuukautta ennen Jampan kuolemaa.
Diskografia

| --- | --- |
 Albumit (LP) Jamppa Tuominen (1977)  Jos ystävään luottaa voit (1978)  En hyvästellyt sinua (1979)  Usko rakkauteen (1980)  Luona kappelin (1981)  Elämäni parhainta aikaa (1982)  Kuumat kyyneleet (1983)  Onnesta otteen sain (1984)  Onnenpoika (1985)  Ystävälle (1986)  Tuo muukalainen (1986)  Tähdet, tähdet (1987)  Muisto vain (1988)  Luoksein (1989)  Toivotaan toivotaan (1990)  Aamu toi, ilta vei 1–2 (1991)  Tähdenlento (1993)  Kukkivat ruusut kerran (1995) :  Kokoelmat Parhaat – 16 suosikkisävelmää (1982)  Suosituimmat (1985)  Jampan parhaat (1985)  Suosituimmat laulut (1988)  Parhaat (1989)  Kaksi klassikkoa: Jamppa Tuominen / Jos ystävään luottaa voit  Jamppa Tuominen – Aamu toi, ilta vei (1998)  40 suosituinta sävelmää (1998)  Elämäni parhainta aikaa (2005)  Toivotaan, toivotaan (2005)  Kaipuuni on uskomaton – 40 unohtumatonta laulua (2007)  Kullannuppu – 40 unohtumatonta laulua(2008)  Jamppa Tuominen – The Essential (2011)  40 unohtumatonta (2013)  40 unohtumatonta 2 (2014)
Aiheesta muualla

Jamppa Tuomisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Jamppa Tuominen Meteli.netissä
Jamppa Tuomisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Majamaa, Maiju: IS-raportti Kanarialta: Mitä todella tapahtui Jamppa Tuomiselle?  29.3.2013. Ilta-Sanomat.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Le Bureau, vakoojaverkosto

| Le Bureau, vakoojaverkosto> Le Bureau des Légendes |
| --- | --- |

Tyyli:  draama, vakoilu
Luoja(t):  Éric Rochant
Pääosissa:  Mathieu Kassovitz Sara Giraudeau Jean-Pierre Darroussin Zineb Triki Florence Loiret-Caille Jonathan Zaccaï
Alkuperämaa:  Ranska
Alkuperäiskieli:  ranska
Verkko:  Canal+ (Ranska) Yle Areena (Suomi)
Esitetty:  2015 – 2020
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  50
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Canal+
Aiheesta muualla
IMDb 
Le Bureau, vakoojaverkosto (ransk. Le Bureau des Légendes) on ranskalainen jännitys-draamasarja, jota Canal+ on tuottanut vuodesta 2015 lähtien. Suomessa sarjan kaikki viisi tuotantokautta ovat olleet katsottavissa Yle Areenassa.
Le Bureau kuvaa Ranskan ulkomaantiedustelun (DGSE) salaista vakoilutoimintaa. Sarjaa on sanottu yhdeksi ranskalaisen television merkkipaaluista ja kaikkien aikojen parhaaksi ranskalaissarjaksi. Se perustuu entisten agenttien aitoihin kokemuksiin. Le Bureaun pääosanäyttelijä Mathieu Kassovitz on saanut ensimmäisellä tuotantokaudella L'Association des Critiques de Sériesin palkinnon parhaasta roolisuorituksestaan.
Sarjasta oli tulossa myös kuudes tuotantokausi, mutta kuvaukset keskeytyivät koronaviruspandemian vuoksi. Sarjan kuudetta kautta olisi kuvattu mahdollisesti myös Suomessa. Lokakuussa 2020 sarjan luoja Éric Rochant ilmoitti, että kuudetta kautta sarjasta ei ole tulossa, mutta piti mahdollisena spin-off:ia, jossa olisi osittain samat hahmot, vaikkakaan hän itse ei aio enää osallistua sen tekemiseen. Helmikuussa 2021 näyttelijä Jonathan Zaccaï paljasti, että jonkinlaista jatkoa sarjalle on Canal+:ssa kyllä tekeillä.
Sarjasta tehtiin syksyllä 2024 englanninkielinen uudelleenfilmatisointi The Agency, jossa esiintyvät mm. Michael Fassbender, Richard Gere ja Dominic West.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mathieu Kassovitz  | … |  Guillaume Debailly / Paul Lefebvre / Pavel Lebedev, "Moukka" (Malotru)    |
|  Sara Giraudeau  | … |  Marina Loiseau, "Ilmestys", myöhemmin "Rämäpää"   |
|  Jean-Pierre Darroussin  | … |  Henri Duflot, "Sokrates" (kausilla 1–3)   |
|  Florence Loiret-Caille  | … |  Marie-Jeanne Duthilleul   |
|  Jonathan Zaccaï  | … |  Raymond Sisteron   |
|  Zineb Triki  | … |  Nadia Al-Mansour   |
|  Jules Sagot  | … |  Sylvain Ellenstein   |
|  Irina Muluile  | … |  Daisy Bepas, "Muuli"   |
|  Alba Gaïa Bellugi  | … |  Prune Debailly   |
|  Patrick Ligardes  | … |  Marcel Gaingouin   |
|  Léa Drucker  | … |  Laurène Balmes (kausilla 1–3)   |
|  Gilles Cohen  | … |  Marc Lauré, "Rauta" (kausilla 1–4)   |
|  Pauline Étienne  | … |  Céline Delorme (kausilla 2–3)   |
|  Victor Artus Solaro  | … |  Jonas Maury (kausilla 3–5)   |
|  Mathieu Amalric  | … |  "JJA" (kausilla 4–5)   |
|  Stefan Crepon  | … |  César, "Tahdistin" (kausilla 4–5)   |
|  Oleksiy Gorbunov  | … |  Mihail Dmitrievich Karlov, "Kennedy" (kausilla 4–5)   |
|  Louis Garrel  | … |  Andrea Tassone, "Tuhannen turskaus" (kaudella 5)   |
Tuotantokaudet

Le Bureausta on julkaistu yhteensä viisi tuotantokautta vuosina 2015–2020. Kukin kausi sisältää 10 jaksoa.
Tuotantokaudet > Kausi 1 (2015)

Ulkomaantiedustelun agentti Guillaume Debailly, koodinimeltään "Moukka", palaa pitkältä Syyrian-komennukseltaan takaisin Ranskaan. Syyriassa hän on rakastunut paikalliseen naiseen, Nadia al-Mansouriin, joka on Syyrian hallinnon ministerin vaimo. Ranskan ulkomaantiedustelu saa tietää, että sen agentti "Sykloni" on kadonnut Algeriassa. Kausi keskittyy Syklonin pelastusoperaatioon, joka tuottaa kauden viimeisessä jaksossa toivottua tulosta, ja Sykloni saadaan vapaaksi. Viimeisessä jaksossa paljastuu, että Nadia al-Mansour on Syyrian Damaskoksessa vankina.
Tuotantokaudet > Kausi 2 (2016)

Sarjan toisella kaudella Moukka toimii CIA:n myyränä Ranskan tiedustelupalvelussa, jotta CIA pelastaisi vankina olevan Nadian. Kauden puolivälissä Nadia saadaan vapaaksi ja Moukka menettää työnsä Ranskan tiedustelupalvelussa paljastuttuaan kaksoisagentiksi. Uusi vakooja Marina Loiseau aloittaa vakoojauransa Iranissa. Kauden pääjuoni kuitenkin keskittyy Isisin pyöveliin, vaaralliseen terroristiin, jota ranskalaiset yrittävät saada kiinni.
Tuotantokaudet > Kausi 3 (2017)

Moukka viruu Isisin vankilassa Syyriassa. Ranskan tiedustelupalvelu yrittää saada Moukan vapaaksi ja saattaa tämän vastuuseen maanpetoksesta. Moukka kuitenkin onnistuu pakenemaan sekä Isikseltä että Ranskan tiedustelupalvelulta ja katoaa jäljettömiin. Kauden lopussa paljastuu, että hän on elossa ja asuu Moskovassa uuden henkilöllisyyden turvin.
Tuotantokaudet > Kausi 4 (2018)

Moskovassa piilotteleva Moukka laatii suunnitelmaa päästäkseen palaamaan Ranskaan. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi hän ryhtyy kaksoisagentiksi DGSE:n ja Venäjän turvallisuuspalvelun FSB:n välille. Ranskalaisten tavoitteena on soluttaa Moukan avulla hakkeri FSB:hen. Samaan aikaan Marina Loiseau tiedustelee venäläisessä yliopistossa. Marina joutuu Venäjällä vaikeuksiin ja hänet vangitaan. Kauden viimeisissä jaksoissa DGSE yrittää pelastaa Marinan Venäjältä Moukan avulla. Kauden lopussa Marina saadaan vapaaksi ja CIA yrittää tappaa Moukan.