stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
H-ABC-oireyhtymä

H-ABC-oireyhtymä on leukodystrofia, joka aiheuttaa etenevän, vaikeutuvan oirekuvan. Sairaus aiheuttaa hermosolujen puutteellisen myelinisaation sekä tyvitumakkeiden ja pikkuaivojen surkastumisen. Oireyhtymä aiheuttaa muun muassa liikehäiriöitä, jotka johtuvat ekstrapyramidaalijärjestelmän toiminnan poikkeavuudesta. Yleensä oireet alkavat varhaislapsuudessa, mutta ensioireet voivat ilmetä myöhemminkin. Oireiden varhaisempi alkamisajankohta korreloi vaikeamman oirekuvan ja nopeamman etenemisen kanssa.
H-ABC-oireyhtymään kuuluvat rakennepoikkeavuudet johtavat liikkumisen häiriöihin, joihin liittyvät lihasjäykkyys, hypotonia sekä liikkeiden ja tasapainon säätelyn häiriö. Varsinkin ekstrapyramidijärjestelmän poikkeava toiminta johtaa lihasjäykkyyteen ja liikehäiriöihin. Näitä liikehäiriöitä ovat dystonia, koreoatetoosi ja opistotonus. Sairastuneiden silmissä on esiintynyt silmävärvettä ja silmän kiertoliikettä aiheuttavaa silmälihasten supistustilaa. Muita H-ABC-oireyhtymään kuuluvia piirteitä ovat ataksia, etenevä spastinen tetraplegia, epilepsia, mikrokefalia, ummetus, refluksitauti sekä kuulon ja näön ongelmat. Puheessa, ääntämisessä ja nielemisessä on kuvattu häiriöitä. H-ABC-oireyhtymä voi aiheuttaa kehitysvamman, jonka vaikeusaste vaihtelee yksilöllisesti. Yleensä motorinen kehitys on ongelmallisempaa kuin kognitiivinen. Motoristen taitojen kehitys viivästyy ja kävely voi jäädä epävakaaksi. Osa sairastuneista ei koskaan opi kävelemään, ja kävelykyky saattaa hävitä taudin edetessä. Keskittymisen häiriöt ja oppimisvaikeudet ovat mahdollisia.
H-ABC-oireyhtymä johtuu TUBB4A-geenin mutaatiosta kromosomissa 19. Tammikuuhun 2022 mennessä kuvatut tapaukset olivat johtuneet poikkeuksetta sporadisista uusista mutaatioista, mutta oireyhtymällä katsotaan olevan autosomaalinen, vallitseva periytymistapa. Marjo van der Knaap ja hänen tutkimusryhmänsä laativat ensimmäisen kuvauksen H-ABC-oireyhtymästä vuonna 2002, ja sen aiheuttava geenivirhe löydettiin 2013. Tammikuuhun 2022 mennessä tapauksia oli maailmassa raportoitu noin 70. Esiintyvyyden on katsottu olevan sama sukupuolesta riippumatta. H-ABC-oireyhtymän diagnostiikassa oleellisia ovat magneettikuvauslöydökset, jotka eroavat muihin leukodystrofioihin liittyvistä aivolöydöksistä. Kuvantamisessa ovat havaittavissa puutteellinen myelinisaatio sekä isoaivojen ja tyvitumakkeiden keskivaikea tai vaikea surkastuma. Taudinkulun aikana aivokuorukka häviää. Geenitutkimus vahvistaa diagnoosin. H-ABC-oireyhtymän hoito on oireenmukainen.
Great Coasters International

Thunderbird on Great Coasters International Inc valmistama maailman pohjoisin puurakenteinen vuoristorata.
Heidi The Ride, Plopsaland, Belgia.
Great Coasters International, Inc. (GCI) on yhdysvaltalainen puisiin vuoristoratoihin erikoistunut yritys. Yrityksen kotipaikka on Pennsylvaniassa ja toimitusjohtajana toimii Clair Hain. GCI:n yhteistyökumppanina on Euroopassa saksalainen Günter Engelhardt GmbH. GCI on saanut tunnustusta tekemästään työstä. GCI:n valmistama Thunderhead-vuoristorata palkittiin 2005 ja 2006 vuoden parhaana puisena vuoristoratana The Golden Ticket Awards -tapahtumassa. Thunderhead sijaitsee Dollywood-huvipuistossa Yhdysvaltain Tennesseessä.
Suomessa on yksi GCI:n suunnittelema ja toteuttama vuoristorata Thunderbird, joka valmistui vuonna 2006. Se sijaitsee Etelä-Pohjanmaalla Kauhavan kunnassa PowerLand-nimisessä huvipuistossa, joka on osana PowerPark-monitoimipuistoa. Samalla Thunderbird on ensimmäinen vuoristorata, jonka yritys on toteuttanut Euroopassa.
GCI:n valmistamia vuoristoratoja

Gwazi (Busch Gardens Africa) InvadR (Busch Gardens Williamsburg)
Kentucky Rumbler (Beech Bend)
Lightning Racer (Hersheypark)
Ozark Wildcat (Celebration City)
Renegade (Valleyfair!)
Roar (Six Flags America)
Roar (Six Flags Discovery Kingdom)
Troy (Toverland)
Thunderbird (PowerPark)
Thunderhead (Dollywood)
Wildcat (Hersheypark)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
GCI:n kotisivut
guenter-engelhardt.de (Arkistoitu – Internet Archive)
powerpark.fi
dollywood.com
The Golden Ticket Awards (Arkistoitu – Internet Archive)
rcdb.com
Six Flags -ketjun virallinen kotisivu
Gunerius

| Gunerius |
| --- | --- |


Sijainti:  Storgata 32 Oslo, Norja
Liikkeiden määrä:  35
Kotisivu
Gunerius on Oslon keskustassa sijaitseva kauppakeskus. Siinä toimii noin 30 liikettä sekä joitakin ravintoloita. Guneriuksen historia alkaa vuodesta 1852, jolloin Gunerius Pettersen perusti paikalle sekatavarakaupan. Nykyinen rakennus on vuodelta 1971.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gunerius Wikimedia Commonsissa
Kauppakeskuksen verkkosivut (norjaksi)
Ghaziabad

Sijainti Intiassa.
Indirapuramin kaupunginosaa
Ghaziabad on kaupunki Uttar Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Vuonna 2001 siellä oli 968 256 asukasta, mikä tekee kaupungista osavaltionsa seitsemänneksi suurimman. Kaupunki sijaitsee 20 km Delhistä itään ja 46 km Meerutista lounaaseen.
Ghaziabadin perusti vuonna 1740 visiiri nimeltä Ghazi-un-ddin. Hän rakennutti kaupunkiin seraljin, jossa sanotaan olleen 120 huonetta. Rakennuksesta on jäljellä portti, osia ulkoseinästä ja massiivinen pilari. Vuonna 1857 Meerutista alkanut sepoykapina levisi pian myös Ghaziabadin alueelle.
Nykyään Ghaziabad on raskaan teollisuuden kaupunki, joss on myös useita teknillisiä oppilaitoksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ghaziabad Wikimedia Commonsissa
John Hillcoat

| John Hillcoat |
| --- | --- |
 John Hillcoat Tie-elokuvansa ensi-illassa Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1960 (ikä 63) Queensland, Australia
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Hillcoat (s. 30. marraskuuta 1960 Queensland, Australia) on australialaissyntyinen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän on tullut tunnetuksi myös musiikkivideoiden ohjaajana.
Hillcoat syntyi Australiassa, mutta varttui Kanadassa. Lapsena hän kiinnostui kuvataiteesta ja päätyi sitä kautta lopulta elokuva-alan opintoihin Australian Melbourneen. Hillcoatin elokuvat ovat saaneet useita palkintoja.
Filmografia > Elokuvat

Ghosts... of the Civil Dead (1988)
To Have and to Hold (1996)
The Proposition (2005)
Tie (The Road, 2009)
Laittomat (Lawless, 2012)
Triple 9 (2016)
Filmografia > Musiikkivideot

Siouxsie and the Banshees – Stargazer (1995)
Manic Street Preachers – Australia (1996)
Bush – Personal Holloway (1997)
Placebo – You Don’t Care About Us (1998)
Therapy? – Church Of Noise (1998) ja Lonely, Cryin’, Only (1998)
Chicane – No Ordinary Morning (2000)
Depeche Mode – I Feel Loved (2001), Freelove (2001) ja Goodnight Lovers (2002)
Gemma Hayes – Hanging Around (2002)
Nick Cave and the Bad Seeds – Babe I’m On Fire (2003)
AFI – Silver and Cold (2003)
Muse – Time is Running Out (2003)
Grinderman – Heathen Child (2010)
Unkle – The Answer (2010)
Aiheesta muualla

John Hillcoat Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ginger Rogers

| Ginger Rogers |
| --- | --- |
 Ginger Rogers 1940-luvulla
Henkilötiedot
Koko nimi:  Virginia Katherine McMath
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1911 Independence, Missouri, Yhdysvallat
Kuollut: 25. huhtikuuta 1995 (83 vuotta) Rancho Mirage, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja, näyttelijä, tanssija
Puoliso:   Jack Pepper (1929–1931)  Lew Ayres (1934–1941)  Jack Briggs (1943–1949)  Jacques Bergerac (1953–1957)  William Marshall (1961–1969) 
Näyttelijä
Aktiivisena:  1925–1987
Merkittävät roolit:   ”Mimi Glossop”  Hupainen avioero  ”Dale Tremont”  Top Hat  ”Kitty Foyle”  Kitty Foyle 
Palkinnot
 Oscar…  Parhaan naispääosan Oscar  1941 Kitty Foyle  Parhaan naispääosan National Board of Review  1940 Kapea polku  1941 Kitty Foyle  1941 Sulhanen joka sormella  1942 Kadettiheila  1942 Roxie Hart  Berliinin elokuvajuhlat  1970 Elämäntyöstä tanssijana ja näyttelijänä  AFI:n 100-vuotissarja  1999 25 suurinta mies- ja naiselokuvatähteä 14. sija  Walk of Fame  1960 Työstä viihdeteollisuuden hyväksi  katso lisää    
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Ginger Rogers (oik. Virginia Katherine McMath; 16. heinäkuuta 1911 Independence, Missouri, Yhdysvallat – 25. huhtikuuta 1995 Rancho Mirage, Kalifornia, Yhdysvallat) oli Oscar-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja laulaja. Rogersia pidetään yhtenä Hollywoodin kulta-ajan legendaarisimmista näyttelijöistä, sillä vuonna 1999 Yhdysvaltain elokuvainstituutti valitsi hänet kaikkien aikojen 14. merkittävimmäksi naisnäyttelijäksi.
Rogers aloitti uransa vaudeville- ja Broadway-viihdyttäjänä, jonka jälkeen hän siirtyi Hollywood-elokuviin. Hän tuli kuuluisaksi etenkin musikaaleista Fred Astairen kanssa. Rogers ja Astaire esiintyivät yhdessä lukuisten musikaalielokuvien pääosissa Hollywoodin kulta-ajalla, ja heistä tuli aikansa valovoimaisimpia elokuvapareja. Heitä pidetään yhdysvaltalaisen elokuvan historian legendaarisimpana parina. Rogers näytteli menestyksekkäästi myös draamoissa ja komedioissa. Hänet palkittiin parhaan naispääosan Oscar-palkinnolla draamaelokuvasta Kitty Foyle (1940). Pitkän uransa aikana Rogers esiintyi niin elokuvissa, teatterissa, televisiossa kuin radiossakin.
Varhainen elämä

Virginia Katherine McMath syntyi Independencen kaupungissa Missourissa 16. heinäkuuta 1911. Hän oli vanhempiensa William Eddins McMathin (1880–1925) ja Lela ”Lelee” Emogene McMathin (omaa sukua Owens; 1890–1977) ainoa lapsi. Virginian isä oli ammatiltaan sähköinsinööri ja äiti sihteeri, sanomalehden toimittaja ja käsikirjoittaja. Virginian vanhemmat olivat avioituneet 25. joulukuuta vuonna 1908 Utahin Salt Lake Cityssä. He olivat saaneet ensimmäisen lapsensa vuonna 1910, mutta lapsi oli kuollut pian syntymänsä jälkeen. McMathin suku oli kotoisin Skotlannista. Virginialla oli myös irlantilaisia sukujuuria.
Vanhemmat erosivat pian Virginian syntymän jälkeen, ja Virginia muutti äitinsä kanssa asumaan tämän vanhempien, Walter ja Saphrona Owensin, luokse lähelle Kansas Cityä. McMathien ero ei ollut helppo huoltajuuskiistan takia, ja William-isä oli kaapannut Virginian kahdesti. McMathien avioero myönnettiin vuonna 1915. Virginia asui isovanhempiensa luona äitinsä ollessa kaksi vuotta 1910-luvun lopulla Hollywoodissa käsikirjoittajana. Virginialla ja hänen isoisällään oli läheiset välit. Virginialle tarjottiin ensimmäistä sopimusta mykkäelokuviin jo vuonna 1917 hänen ollessaan vain 6-vuotias. Hänen äitinsä kieltäytyi tarjouksesta, koska ei halunnut päästää tytärtään alalle liian varhaisessa iässä. Vuonna 1918 Lela Owensista tuli yksi ensimmäisistä merijalkaväkeen liittyneistä naisista.
Virginian nuorella serkulla oli vaikeuksia lausua tämän nimeä oikein, joten hän lyhensi sen muotoon ”Ginga”. Perhe ja ystävät alkoivat kutsua Virginiaa tällä nimellä yhä enemmän, ja myöhemmin teatterimiehet muovasivat sen muotoon "Ginger". Merijalkaväkipalveluksensa jälkeen Lela-äiti avioitui toisen kerran entisen merijalkaväkimiehen John Logan Rogersin (1887–1960) kanssa toukokuussa vuonna 1920 Missourin Libertyssä. Virginia otti isäpuolensa sukunimen omakseen, vaikka Rogers ei ollut Virginiaa laillisesti adoptoinut. 1920-luvun alussa perhe muutti Texasin Fort Worthiin, missä Lela työskenteli teatterikriitikkona paikallisessa Fort Worth Record -sanomalehdessä ja John vakuutusyhtiössä. Virginia kävi koulua Fort Worth’s Central High Schoolissa, mutta ei koskaan valmistunut. Nuorena Virginia harkitsi opettajan uraa, mutta kiinnostus teatteria kohtaan kasvoi koulun näytelmäprojektien ja äidin työn ansiosta. Odotellessaan työtään tekevää äitiään paikallisessa teatterissa, Virginia alkoi esiintyä lavalla muiden teatterin näyttelijöiden kanssa. Hän osoittautui lahjakkaaksi tanssijaksi. Virginia esiintyi ensimmäisen kerran hyväntekeväisyysnäytöksessä, jossa hän oli laulanut ja tanssinut muiden esiintyjien kanssa Fort Worthin Majestic Theatren näyttämöllä ollessaan vasta 10-vuotias.
Ura > Vaudeville ja Broadway

Rogersin ammatillinen viihdeura syntyi eräänä iltana vuonna 1925, kun Fort Worthiin saapunut Eddie Foyn kiertävä vaudeville-ryhmä tarvitsi sijaisen. Rogers oli sijaisena Foyn vaudeville-ryhmässä vähän aikaa, ja esiintyi tänä aikana Fort Worthin lisäksi Dallasissa. Tämän jälkeen Rogers osallistui ja voitti 9. marraskuuta 1925 Charleston-tanssikilpailun, jonka ansiosta hän pääsi puolen vuoden kiertueelle kahden punatukkaisen Charleston-tanssijan kanssa. He esiintyivät nimellä Ginger and the Redheads. Illinoisin Chicagossa punatukkaiset tanssijat liittyivät toiseen vaudeville-ryhmään, jolloin Rogers äitinsä kanssa palasi takaisin Fort Worthiin. Fort Worthista Rogers lähti äitinsä kanssa kiertelemään pian ympäri Yhdysvaltoja vaudevillen parissa. Rogers lauloi ja tanssi seuraavat neljä vuotta, jonka aikana hän esiintyi muun muassa Chicagossa, Bostonissa, Los Angelesissa, New Yorkissa ja Saint Louisissa. Lela-äiti toimi tyttärensä agenttina, puvustajana ja esiintymismateriaalien laatijana.
17-vuotias Rogers avioitui viihdetaiteilija Jack Pepperin kanssa vuonna 1929. He muodostivat lyhytikäiseksi jääneen vaudeville-kaksikon, joka sai nimekseen Ginger and Pepper. Rogersin ja Pepperin avioliitto oli ohi jo kuukausien sisällä, ja Rogers palasi kiertueelle äitinsä kanssa. Rogersin ja Pepperin avioero myönnettiin vasta kaksi vuotta myöhemmin. Kun kiertue saapui New Yorkiin vuonna 1929, Rogers jäi kaupunkiin ja alkoi esiintyä radiossa laulajana vaudevillen ohella. Rogers teki Broadwaylla ensiesiintymisensä musikaalissa Top Speed, joka sai ensi-iltansa 25. joulukuuta 1929. Näytelmää esitettiin aina maaliskuuhun 1930 asti. Vuonna 1929 Rogersin äiti Lela ja isäpuoli John erosivat yhdeksän aviovuoden jälkeen.
Seuraavaksi Rogers valittiin Girl Crazy -musikaalin tähdeksi kaksi viikkoa Top Speedin ensi-illan jälkeen. Fred Astaire palkattiin auttamaan tanssijoita heidän koreografioissaan. Musikaalikomedia sai ensi-iltansa 14. lokakuuta 1930. Girl Crazy teki 19-vuotiaasta Rogersista tähden yhdessä yössä. Myös hänen vastanäyttelijästään Ethel Mermanista tuli musikaalin ansiosta tähti. Rogers lauloi musikaalissa muun muassa laulut ”(They’re Writing Songs of Love) But Not For Me” ja ”Embraceable You”. Girl Crazya esitettiin kesäkuuhun 1931 asti.
Ura > Varhaiset elokuvaroolit ja läpimurto

Vuonna 1929 Rogers debytoi kolmessa samana vuonna kuvatussa lyhytelokuvassa. Hän allekirjoitti seitsenvuotisen sopimuksen Paramount Picturesin kanssa vuonna 1930, jolloin ilmestyi myös Rogersin ensimmäinen pitkä elokuva Young Man of Manhattan. Romanttisessa musikaalikomediassa Rogers näytteli merkittävässä sivuroolissa, ja hänen repliikistään ”Cigarette me, big boy.” tuli yleinen lausahdus amerikkalaisessa puheessa. Hän laulaa elokuvassa laulun ”I’ve Got ’It’ But 'It’ Don’t Do Me No Good”.
Pian Rogers purki sopimuksensa Paramountin kanssa, ja muutti äitinsä kanssa Hollywoodiin. Rogers oli tehnyt Paramountille viisi elokuvaa New Yorkin Queensin Astoriassa sijaitsevilla studioilla. Kun Rogers saapui Kaliforniaan, hän solmi kolme elokuvaa sisältävän sopimuksen Pathé Exchangen kanssa. Rogersin ensimmäinen Hollywood-elokuva oli The Tip-Off (1931). Pathén kanssa tehty sopimus raukesi vuonna 1932, eikä sitä enää uusittu; Rogersin elokuvaura ei ollut ottanut tuulta alleen studiolla. Rogers oli tehnyt studion tyytymättömäksi, koska oli tehnyt vain "unohtuvia" elokuvia. Vuonna 1932 Rogers ryhtyi freelanceriksi ja teki elokuvia muun muassa Warner Brothersille, 20th Century Foxille ja RKO:lle. Rogers valittiin yhdeksi vuoden 1932 WAMPAS Baby Starsista.
Vuonna 1933 Rogers teki läpimurtonsa Anytime Annien roolissa Warner Brothersin musikaalielokuvassa 42:nen katu, joka oli arvostelu- ja yleisömenestys. Rogers laulaa elokuvassa kappaleen "Shuffle Off to Buffalo". 42:nen kadun jälkeen Rogers teki monia elokuvia eri Hollywood-studioille. Kultakalat 1933 oli 42:nen kadun rinnalla suuri arvostelu- ja yleisömenestys. Elokuvassa Roger laulaa kappaleen ”We’re in the Money”.
Ura > Vuodet huipulla

Rogers nautti 1940-luvun alussa elokuvayleisön ja arvostelijoiden suosiota, ja hän oli RKO:n suurin tähti. Vuonna 1940 hänellä oli pääosa Gregory La Cavan ohjaamassa draamaelokuvassa Kapea polku. Elokuvassa hän esittää prostituoidun tytärtä, joka yrittää välttää äitinsä kohtalon. Vuonna 1941 Rogers voitti parhaan naispääosan Oscar-palkinnon roolisuorituksestaan draamaelokuvassa Kitty Foyle (1940), joka oli suuri arvostelu- ja yleisömenestys sekä Rogersin tunnetuin rooli.
Vuonna 1941 ensi-iltaan tullut komedia Sulhanen joka sormella osoittautui myös menestyselokuvaksi. Siinä Rogers näyttelee naista, joka haluaisi avioitua kolmen eri miehen kanssa. Myös vuonna 1942 ilmestyneet Roxie Hart ja Kadettiheila menestyivät hyvin. Kadettiheila oli ohjaaja Billy Wilderin ensimmäinen ohjaustyö Yhdysvalloissa. Kadettiheilassa Rogersin roolihahmon äitiä näytteli hänen oma äitinsä Lela Rogers. 1940-luvulla Rogers oli Hollywoodin parhaiten palkattu näyttelijä.
1940-luvulla Rogersin RKO-sopimus umpeutui, ja hänestä tuli freelancer-näyttelijä. Hän teki tänä aikana muille elokuvastudioille suuria menestyselokuvia, joita olivat muun muassa Tender Comrade (1943), Nainen pimeässä (1944), Salatut kahleet (1944) ja Ihmisiä hotellissa (1945). Vuonna 1949 Rogers ja Astaire tekivät yhteisen musikaalielokuvan, Me tanssimme taas, kymmenen vuoden jälkeen. Me tanssimme taas jäi Rogersin ja Astairen viimeiseksi yhteiseksi elokuvaksi. 1940-luvun lopulla Rogersin ura oli huipussaan.
Yksityiselämä > Rakkauselämä

Ginger Rogers avioitui viidesti, mutta kaikki hänen avioliittonsa päättyivät eroon. 1930-luvulla hän oli lyhyen aikaa kihloissa Howard Hughesin kanssa. Rogers ei saanut koskaan lapsia.
Rogers avioitui ensimmäisen kerran 17-vuotiaana vaudeville-esiintyjä ja tanssipartneri Jack Pepperin (1902–1979) kanssa 29. maaliskuuta 1929. Rogers kirjoitti omaelämäkerrassaan, että hän oli tuntenut Pepperin lapsuusajoiltaan Jack Culpepperina serkkunsa poikaystävänä Texasissa. He muodostivat lyhytikäiseksi jääneen vaudeville-kaksikon, joka sai nimekseen Ginger and Pepper. Rogersin ja Pepperin avioliitto oli ohi jo kuukausien sisällä, mutta heidän avioeronsa myönnettiin vasta 11. heinäkuuta 1931.
Rogersin toinen aviomies oli näyttelijä Lew Ayres (1908–1996), jonka kanssa hän avioitui 14. marraskuuta 1934. Rogers ja Ayers olivat tavanneet elokuvan Don’t Bet on Love kuvauksissa vuonna 1933. Pari otti asumuseron, ja heidän avioeronsa myönnettiin 20. maaliskuuta 1940.
Vuonna 1943 Rogers avioitui kolmannen aviomiehensä, Jack Briggsin (1920–1998), kanssa 16. tammikuuta. Briggs oli ennen toista maailmansotaa ollut aloitteleva Hollywood-näyttelijä, mutta palattuaan sodasta hänellä ei ollut enää minkäänlaista mielenkiintoa näyttelemiseen. Briggs oli kuulunut merijalkaväkeen, ja hän oli Rogersia yhdeksän vuotta nuorempi. Avioliitto kesti kuusi vuotta, ja ero myönnettiin 7. syyskuuta 1949.
Rogers avioitui neljännen kerran ranskalaisen näyttelijän Jacques Bergeracin (1927–2014) kanssa, joka oli häntä 16 vuotta nuorempi. Häitä vietettiin 7. helmikuuta 1953. Pari oli tavannut Rogersin ollessa matkalla Pariisissa. Bergerac oli työskennellyt Ranskassa asianajajana, mutta hän saapui Rogersin mukana Hollywoodiin ja ryhtyi näyttelijäksi. Heidän nelivuotinen avioliittonsa päättyi eroon 7. heinäkuuta 1957.
Rogers avioitui viidennen ja viimeisen kerran ohjaaja-tuottaja William Marshallin (1917–1994) kanssa 16. maaliskuuta 1961. Avioliitto kariutui hyvin nopeasti Marshallin alkoholiongelmien vuoksi ja heidän yhteisen tuotantoyhtiönsä romahdettua. Marshall toimi tuottajana elokuvassa The Confession (1964), jossa Rogers näytteli pääosan. He olivat asumuserossa kauan, ja heidän avioeronsa myönnettiin vasta vuonna 1969.
Yksityiselämä > Muu yksityiselämä

Rogers oli äitinsä ainoa lapsi, joten heillä oli hyvin läheiset välit aina Lelan kuolemaan asti. Lela kuoli 86-vuotiaana 25. toukokuuta 1977 Kalifornian Palm Springsissä. Rogersin isä William oli kuollut jo vuonna 1925. Kun Rogers asui isovanhempiensa luona lapsena, hänestä tuli myös hyvin läheinen isoisänsä Walterin kanssa. Rogers osti isoisälleen talon Los Angelesin Sherman Oaksista osoitteesta 5115 Greenbush Avenue vuonna 1939, jotta tämä voisi olla lähempänä tyttärentytärtään.
Rogers oli läheinen ystävä Lucille Ballin ja Bette Davisin kanssa. Ball oli Rogersin kaukainen sukulainen äitinsä puolelta. Rogers, Ball ja Davis olivat Hollywoodin varhaisia feministejä, jotka kannattivat naisohjaajia ja -tuottajia. Rogers ylläpiti ystävyyttä myös serkkuunsa, joka oli seurapiirihenkilö ja kirjailija Phyllis Fraser. Rogers ei ollut elokuvatähti Rita Hayworthin biologinen serkku, kuten yleisesti luullaan. Hayworthin äidin veli Vinton Hayworth avioitui Rogersin äidin sisaren, Jean Owensin, kanssa.
Rogers ja Astaire pysyivät ystävinä aina Astairen kuolemaan saakka. Rogers ojensi Astairelle Oscar-kunniapalkinnon vuoden 1950 Oscar-gaalassa, ja he toimivat yhdessä esittelijöinä vuoden 1967 Oscar-gaalassa. He saivat raikuvat suosionosoitukset tullessaan lavalle tanssien improvisoiden.
Rogers tunnettiin konservatiivisena republikaanina, ja hän kuului Kristillisen tieteen uskontokuntaan. Kristillisen tieteen harjoittajana Rogers ei juonut alkoholia eikä tupakoinut. Vapaa-aikanaan Rogers oli ulkoilmaihminen ja harrasti paljon liikuntaa,muun muassa tennistä, golfia, uintia, skeetiä ja kalastusta. Rogers harrasti myös kuvanveistoa ja maalaamista.
Rogers omisti 4-Rs (Rogers’s Rogue River Ranch) -nimisen tilan, jonka hän oli ostanut vuonna 1940. Tila sijaitsee Shady Coven ja Eagle Pointin kaupunkien välissä Oregonissa. Lomaillessaan Rogers asui tilalla äitinsä kanssa. Rogers myi Beverly Hills -talonsa vuonna 1969 ja muutti pysyvästi tilalle. Tilan hän myi vuonna 1990, jonka jälkeen hän muutti läheiseen Medfordin kaupunkiin. Rogers piti itseään oregonilaisena; hän oli siirtänyt nimensä Oregonin kirjoihin, jotta voisi äänestää siellä ja maksaa verot sinne.
Kuolema

Viimeisinä vuosinaan Rogers vietti talvet Kalifornian Rancho Miragessa ja kesät Oregonin Medfordissa. Hän esiintyi julkisuudessa vielä eläkkeelläkin, kunnes sai aivohalvauksen ja joutui pyörätuoliin osittaisen halvaantumisen seurauksena. Rogers ei kuitenkaan koskaan halvauksen takia käynyt lääkärissä tai mennyt sairaalaan. Hän sai yhteensä kaksi aivohalvausta. Rogersin viimeinen julkinen esiintyminen oli 18. maaliskuuta 1995, kun hän vastaanotti Women’s International Center (WIC) Living Legacy -palkinnon.
Ginger Rogers kuoli 83-vuotiaana rauhallisesti omassa sängyssään sydämen vajaatoiminnasta seuranneeseen infarktiin aamulla 25. huhtikuuta 1995 Rancho Miragen kodissaan. Rogersin pitkäaikainen sihteeri Roberta Olden oli hänen vierellään kuolinhetkellä. Olden asui Rogersin luona, ja oli ollut hänen sihteerinään 17 vuotta. Rogers tuhkattiin, ja hänen tuhkansa haudattiin Los Angelesin Chatsworthissa sijaitsevalle Oakwood Memorial Parkin hautausmaalle. Uurna haudattiin hänen äitinsä tuhkien viereen.
Perintö

Rogers ikuisti käden- ja jalanjälkensä ja kirjoitti nimikirjoituksensa märkään betonilaattaan Grauman’s Chinese Theatren edustalla 5. syyskuuta 1939, ja hän sai elokuvaurastaan ja työstään viihdeteollisuuden hyväksi tähden Hollywoodin Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 6772 Hollywood Boulevard 8. helmikuuta 1960. Rogers nimitettiin Hall of Famous Missouriansiin Missourin Jefferson Cityssä 20. elokuuta 2009.
Vuonna 1926 Rogers oli esiintynyt 18 kuukautta vanhassa The Craterian -teatterissa, joka myöhemmin nimettiin uudelleen Rogersin kunniaksi. Teatteri uudelleennimettiin maaliskuussa 1997 Craterian Ginger Rogers Theateriksi, ja se sijaitsee Oregonin Medfordissa. Asuessaan Oregonissa Rogers oli tukenut taloudellisesti teatteria. Rogersin mukaan on nimetty myös Ginger Rogers Road -katu, joka sijaitsee Rancho Miragessa.