stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Afrikaanerit
Historia > Apartheidin aika

Kansallispuolueen apartheidpolitiikkaa tukivat ennen kaikkea ne, jotka kokivat aikaisemman järjestelmän epäoikeudenmukaiseksi, kuten afrikaanerityöläiset ja -maanviljelijät. 1940- ja 1950-luvuilla Daniel François Malanin johtama puolue pyrki saamaan Etelä-Afrikan takaisin afrikaanerien käsiin. Afrikaansista tehtiin maan toinen virallinen kieli, ja sen asema julkisten palveluiden kielenä vahvistui. Myös englanninkieliset lapset velvoitettiin opiskelemaan koulussa afrikaansia. Afrikaanerien osuus virkamieskunnasta kääntyi nousuun, ja vuoteen 1974 mennessä 80 prosenttia vanhemmista virkamiehistä oli afrikaanereita.
Kansallispuolueen toteuttama afrikaanerinationalistinen politiikka huipentui vuonna 1961, kun Etelä-Afrikka erosi Kansainyhteisöstä ja muuttui tasavallaksi. Apartheid-ohjelman lisäksi kansallispuolue toteutti myös arvokonservatiivista politiikkaa, jossa pornografia, uhkapelit ja muut niiden kaltaiset paheet kiellettiin "afrikaanerielämäntavalle" vieraina ilmiöinä. Vuonna 1957 säädetty Immorality Amendment Act teki myös avioliiton ulkopuoliset suhteet ja niiden yrittämisen laittomiksi.
Erilaiset näkemykset siitä, mikä olisi paras tapa ylläpitää omaa kansallista identiteettiä monikulttuurisessa yhteiskunnassa, johtivat myöhemmin afrikaaneriväestön jakaantumiseen. 1960-luvulla osa afrikaanereista katsoi, että oman identiteetin säilyttäminen vaati tiukkaa eristäytymistä, kun taas toisten mielestä afrikaaneriuden tiukasta rajaamisesta tulisi luopua. 1990-luvulla kansallispuolue joutui myöntämään, että sen apartheid-politiikka oli epäonnistunut, ja se aloitti Frederik Willem de Klerkin johdolla neuvottelut ANC:n kanssa järjestelmän purkamisesta.
Historia > Afrikaanerit apartheidin jälkeisessä Etelä-Afrikassa

Uusi apartheidin jälkeinen Etelä-Afrikka syntyi huhtikuussa 1994 järjestettyjen ensimmäisten vapaiden ja demokraattisten vaalien jälkeen. Vaaleissa maan johtoon nousi ANC:n johtama kansallisen yhtenäisyyden hallitus, ja kansallispuolueen valtakausi päättyi.
Apartheidin jälkeisenä aikana valtaosa afrikaanereista on hyväksynyt ajatuksen roduttomasta Etelä-Afrikasta. Valkoiset oikeistopuolueet,kuten konservatiivinen puolue ja avoimen rasistinen Afrikaner Weerstandsbeweging (AWB),ovat marginalisoituneet. Afrikaanerinationalistinen, buurien Volkstaatin perustamista ajava Vapausrintama plus ei myöskään ole onnistunut hankkimaan merkittävää kannatusta.
Jotkut pienet ryhmät ovat pyrkineet luomaan afrikaanereille omia erityisiä vähemmistöoikeuksia uudessa Etelä-Afrikassa. Vähemmistöoikeuksia on pidetty tarpeellisina muun muassa siksi, että afrikaansin asema on heikentynyt, koulujen opetuskieli on muuttunut englanniksi ja mustat hyötyvät positiivisesta syrjinnästä. Näiden erityisoikeuksien vastustajat katsovat, että maan nykyinen perustuslaki turvaa jo tarpeelliset vähemmistöoikeudet ja aiemmin etuoikeutetuilla valkoisilla on myös vastuu apartheid-järjestelmän aiheuttamasta epäoikeudenmukaisuudesta.
Erään tutkimuksen mukaan enemmistö valkoihoisista afrikaansia puhuvista eteläafrikkalaista ei pitänyt oman etnisen ryhmänsä katoamista suurena uhkana, vaan heitä huolestuttivat enemmän muiden etnisten ryhmien negatiiviset käsitykset afrikaanereista ja maassa tapahtuneet poliittiset muutokset. Ne jotka uskoivat, että afrikaanerit katoavat omana erityisenä ryhmänään, kokivat maan sosiopoliittiset muutokset myönteisemmin kuin muut eivätkä samastuneet yhtä voimakkaasti etniseen ryhmäänsä. Heidän poliittiset mielipiteensä olivat myös muita liberaalimpia.
Viime vuosinamilloin? afrikaanerit ovat kärsineet maatilahyökkäyksistä, joissa on kuollut arviolta 2 500–3 000 ihmistä. Vuonna 2003 Genocide Watch huomautti, että hyökkäyksiin liittyneen väkivallan taustalla on suurimmaksi osaksi rotuviha ja tilanne voi muuttua kansanmurhaksi, mikäli viranomaiset eivät puutu tilanteeseen.
Taloudellinen asema

1800-luvun jälkipuoliskolla Etelä-Afrikka alkoi voimakkaasti teollistua timantti- ja kultalöydösten myötä. Teollistumisen seurauksena maahan syntyi uusi köyhien valkoisten ryhmä, johon kuului pääosin afrikaanereita. Vuosina 1875–1904 maahan muutti 400 000 uutta siirtolaista, ja kun kaikki maa-alueet alkoivat olla jo vallattuja, afrikaaneriviljelijät eivät voineet enää siirtyä uusille raja-alueille. Viljelijät olivat usein velkaantuneita, heillä oli vähän pääomia, ja rahatalouteen siirtyminen oli ongelmallista. 1890-luvulla riehunut eläintautiepidemia pakotti lopulta monet hakeutumaan maaseudulta kaupunkeihin, missä paremmin koulutetut ja kielitaitoisemmat uudet siirtolaiset kuitenkin veivät parhaat työpaikat. 1900-luvun alussa käynnistynyt maanviljelyksen kaupallistaminen vaikeutti entisestään pienviljelijöiden asemaa.
Taloudellinen asema > Kansankapitalismi

Broederbondin ajaman kansankapitalismin (volkskapitalisme) avulla pyrittiin saamaan talouselämä pois vieraiden "juutalaisten" ja "brittiläisten" ainesten hallinnasta ja sovittamaan se afrikaanerien kansalliseen luonteeseen. Volkskapitalisme pyrki parantamaan afrikaanerien taloudellista asemaa, joka oli keskimäärin huonompi kuin englanninkielisillä valkoisilla. Afrikaanerien "taloudelliseksi vapauttamiseksi" esitettiin sekä utopistisia suunnitelmia osuuskunnista, jotka poistaisivat "köyhien valkoisten" ongelman, että maltillisia ehdotuksia rahoituslaitoksista, joissa pääomaa pyrittiin kanavoimaan tuottaviin investointeihin. Vaikka volkskapitalisme onnistui laajentamaan joitakin yrityksiä, kuten Sanlamin ja Volkskasin, kansallisesti merkittäviksi, ohjelmasta oli vain vähän taloudellista hyötyä suurimmalle osalle köyhistä afrikaanereista.
Taloudellinen asema > Apartheid

Toisen maailmansodan aikana kaivosteollisuus laajeni voimakkaasti ja tuhansia uusia mustia tuli työmarkkinoille. Kun vuonna 1948 alkoi näkyä merkkejä talouden taantumasta ja valkoisten joutumisesta työttömiksi, valkoisissa heräsi pelko, että mustan työväestön taloudellinen asema paranisi ja he voisivat jopa ohittaa "valkoisen köyhälistön". Tämä vaikutti osaltaan kansallispuolueen ja sen ajaman apartheid-järjestelmän voittoon samana vuonna pidetyissä vaaleissa. Apartheidin avulla pyrittiin kontrolloimaan mustaa väestöä taloudellisesti ja erityisesti takaamaan halpa työvoima maa- ja kaivostalouden tarpeisiin. Mustien kaivostyöläisten palkan inflaatiokorjattu ostovoima jopa pieneni vuosien 1911 ja 1971 välillä, kun samaan aikaan valkoisten kaivostyöläisten palkkojen ostovoima kasvoi lähes kaksinkertaiseksi. Monet taloustieteilijät, muun muassa Michael O'Dowd, katsoivatkin, että apartheid palveli vain afrikaanerien taloudellisia etuja ja ylläpiti takapajuista kapitalistista talousmallia.
Taloudellinen asema > Apartheidin jälkeen

Valkoisten köyhien osuus on ollut kasvussa. Köyhiksi voidaan nykyisin luokitella 350 000 afrikaaneria, ja heistä 150 000 elää selviytymisen rajoilla. Valkoiset ovat kuitenkin edelleen suhteellisesti varakkaampia kuin valtaväestö.
Apartheidin jälkeen Etelä-Afrikassa on otettu käyttöön kiintiöjärjestelmä (engl. Affirmative Action), jonka perusteella 80 prosenttia uusista valtion viroista kuuluu maan mustalle väestölle. Ohjelman kannattajien mukaan tämä vastaa maan demografisia suhteita (noin 79 prosenttia väestöstä on mustia), ja sen tarkoituksena on korjata apartheidin aikana luotua taloudellista epätasa-arvoa. Yksityisille yrityksille kiintiöjärjestelmän noudattaminen on vapaaehtoista, mutta se on käytössä kaikissa valtion omistamissa yrityksissä ja laitoksissa. Kiintiöitä on esitetty syyksi sille, että afrikaanerit ovat köyhtyneet apartheidin jälkeen. Toisaalta jotkut katsovat, että suurempi ongelma on joidenkin afrikaanerien rasistisissa asenteissa, jotka periytyvät menneisyydestä: monien on ollut vaikeaa sopeutua uuteen, tasa-arvoiseen työelämään vuosikymmenien etuoikeutetun aseman jälkeen.
Volkstaat

Afrikaanerien oman volkstaatin perustamisesta keskusteltiin erityisesti vuonna 1994, kun ANC ja Kansallispuolue neuvottelivat Etelä-Afrikan demokratisoimisesta ennen maan ensimmäisiä vapaita vaaleja. Asian tutkimiseksi perustettiin Volkstaat-komitea. Komitea ehdotti loppumietinnössään alueellista itsemääräämisoikeutta niille alueille, joilla afrikaanerit muodostavat enemmistön, sekä erityisen neuvoa-antavan afrikaanerikomitean perustamista. Mielipidemittausten perusteella Volkstaatin perustamista kannattaa kuitenkin vain noin viidennes afrikaanereista. Vuosina 1998–1999 maan hallituspuolue ANC ilmoitti, ettei se kannata Volkstaatin perustamista mutta pyrkii kaikin tavoin suojelemaan afrikaanerien, kuten muidenkin vähemmistöjen, kieltä ja kulttuuria.
Siirtolaisuus

Etelä-Afrikassa ei ole olemassa luotettavia tilastoja maahan- tai maastamuutosta, mutta erään laskelman mukaan noin 800 000 valkoista noin neljästä miljoonasta on muuttanut pois vuoden 1995 jälkeen. On arveltu, että lähtijöistä suurempi osa olisi brittejä kuin afrikaanereita, koska edellisillä on usein Yhdistyneen kuningaskunnan ja Etelä-Afrikan kaksoiskansalaisuus. Afrikaanereita muutti maasta yhtä paljon kuin englantia puhuvia ensimmäisen kerran vuonna 2001.
Rikollisuus on tärkein maastamuuttoon vaikuttava tekijä erityisesti valkoiselle väestölle, joka edelleen omistaa valtaosan maan varallisuudesta. Maastamuuttoon vaikuttaa myös Euroopan ja Pohjois-Amerikan koulutetulle työvoimalle tarjoama korkeampi tulotaso. Suuria maastamuuttoaaltoja tapahtui myös vuosina 1977, 1986 ja 1994. Eniten muuttajia lähti Isoon-Britanniaan. Tämä aivovuodoksi kutsuttu muuttoliike on koettu ongelmaksi, koska maasta on muuttanut esimerkiksi lähes 17 000 korkeasti koulutettua.
Afrikaanerikansantansseja eli volkspelejä esitettynä perinteisissä juhla-asuissa.
Afrikaanse Taalmonument lähellä Paarlin kaupunkia.
Koos Kombuis
Buuriperhe vuonna 1886.
Gereformeerde Kerk, kirkko Steynsburgissa.
Trekboereita Karoo-arolla. Maalaus vuodelta 1898.
Voortrekkerien leirin rekonstruktio Blood Riverin varrella.
Andries Pretorius
Louis Botha ja Jan Smuts sotilasunivormuissa vuonna 1917.
Afrikaner Broederbondin johtajistoa vuodelta 1918.
Vryheidsvlag eli vapauslippu, jonka Vapausrintama rekisteröi vuonna 1995.
Kaisa Mäkäräinen

| Kaisa Mäkäräinen |
| --- | --- |
 Kaisa Mäkäräinen vuonna 2018
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kaisa Leena Mäkäräinen
Syntynyt: 11. tammikuuta 1983 (ikä 42) Ristijärvi, Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Kappa
Pituus:  171 cm
Seura:  Kontiolahden Urheilijat
Laji:  ampumahiihto
Maailmancup
Kaudet:  2005–2020
Voitot:  27
Palkintokorokkeella:  85
 Tietolaatikko päivitetty 14.3.2020. 
Aiheesta muualla
Kotisivu
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Hanty-Mansijsk 2011 | takaa-ajo |  |
|  Hopeaa | Hanty-Mansijsk 2011 | pikakilpailu |  |
|  Pronssia | Ruhpolding 2012 | yhteislähtö |  |
|  Pronssia | Kontiolahti 2015 | normaalikilpailu |  |
|  Pronssia | Oslo 2016 | yhteislähtö |  |
|  Pronssia | Hochfilzen 2017 | yhteislähtö |  |
Kaisa Leena Mäkäräinen (s. 11. tammikuuta 1983 Ristijärvi) on suomalainen ampumahiihtäjä, joka lopetti kansainvälisen kilpauransa maaliskuussa 2020.
Kaudella 2010–2011 Mäkäräinen voitti ensimmäisenä suomalaisena ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun. Vuonna 2011 hän voitti myös takaa-ajon maailmanmestaruuden ja hänet valittiin Suomen Vuoden urheilijaksi. Mäkäräinen voitti maailmancupin kokonaiskilpailun toisen kerran kaudella 2013–2014 ja kolmannen kerran kaudella 2017–2018.
Mäkäräinen asuu Joensuussa ja edusti Kontiolahden Urheilijoita. Häntä valmensi Jarmo Punkkinen. Mäkäräisen entinen puoliso Jarkko Siltakorpi toimi myös hänen suksihuoltajanaan.
Mäkäräinen paljasti toukokuussa 2018 kärsivänsä hajataitosta, joka hidasti hänen tähtäämistään ammunnassa.
Mäkäräinen oli yli 15 vuoden ajan yhdessä entisen avopuolisonsa Jarkko Siltakorven kanssa, mutta pari erosi vuonna 2021.
Tausta

Mäkäräinen opiskeli Sotkamon urheilulukiossa ja aloitti lukion jälkeen opinnot Joensuun yliopiston (nykyinen Itä-Suomen yliopisto) fysiikan laitoksen aineenopettajalinjalla. Hän aloitti maastohiihtäjänä ja siirtyi ampumahiihtoon vasta 20-vuotiaana.
Maailmancup > Palkintosijat > Voitot

| # | Kausi | Päivämäärä | Paikka | Matka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2010–2011 | 3.12.2010 |  Östersund | Pikakilpailu |
| 2 | 2010–2011 | 5.12.2010 |  Östersund | Takaa-ajo |
| 3 | 2010–2011 | 6.3.2011 |  Hanty-Mansijsk (MM) | Takaa-ajo |
| 4 | 2011–2012 | 11.1.2012 |  Nové Město | Normaalimatka |
| 5 | 2011–2012 | 12.2.2012 |  Kontiolahti | Takaa-ajo |
| 6 | 2013–2014 | 8.3.2014 |  Pokljuka | Takaa-ajo |
| 7 | 2013–2014 | 13.3.2014 |  Kontiolahti | Pikakilpailu |
| 8 | 2013–2014 | 15.3.2014 |  Kontiolahti | Pikakilpailu |
| 9 | 2013–2014 | 16.3.2014 |  Kontiolahti | Takaa-ajo |
| 10 | 2014–2015 | 7.12.2014 |  Östersund | Takaa-ajo |
| 11 | 2014–2015 | 12.12.2014 |  Hochfilzen | Pikakilpailu |
| 12 | 2014–2015 | 14.12.2014 |  Hochfilzen | Takaa-ajo |
| 13 | 2014–2015 | 21.12.2014 |  Pokljuka | Yhteislähtö |
| 14 | 2014–2015 | 12.2.2015 |  Holmenkollen | Normaalimatka |
| 15 | 2014–2015 | 20.3.2015 |  Hanty-Mansijsk | Pikakilpailu |
| 16 | 2015–2016 | 6.12.2015 |  Östersund | Takaa-ajo |
| 17 | 2015–2016 | 20.12.2015 |  Pokljuka | Yhteislähtö |
| 18 | 2015–2016 | 17.3.2016 |  Hanty-Mansijsk | Pikakilpailu |
| 19 | 2015–2016 | 19.3.2016 |  Hanty-Mansijsk | Takaa-ajo |
| 20 | 2016–2017 | 14.1.2017 |  Ruhpolding | Pikakilpailu |
| 21 | 2016–2017 | 15.1.2017 |  Ruhpolding | Takaa-ajo |
| 22 | 2017–2018 | 14.1.2018 |  Ruhpolding | Yhteislähtö |
| 23 | 2017–2018 | 24.3.2018 |  Tjumen | Takaa-ajo |
| 24 | 2018–2019 | 8.12.2018 |  Pokljuka | Pikakilpailu |
| 25 | 2018–2019 | 9.12.2018 |  Pokljuka | Takaa-ajo |
| 26 | 2018–2019 | 15.12.2018 |  Hochfilzen | Takaa-ajo |
| 27 | 2019–2020 | 12.1.2020 |  Oberhof | Yhteislähtö |
Maailmancup > Palkintosijat > Toiset sijat

| # | Kausi | Päivämäärä | Paikka | Matka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2007–2008 | 15.12.2007 |  Pokljuka | Pikakilpailu |
| 2 | 2008–2009 | 24.1.2009 |  Antholz | Takaa-ajo |
| 3 | 2008–2009 | 25.1.2009 |  Antholz | Yhteislähtö |
| 4 | 2010–2011 | 12.12.2010 |  Hochfilzen | Takaa-ajo |
| 5 | 2010–2011 | 16.12.2010 |  Pokljuka | Normaalimatka |
| 6 | 2010–2011 | 5.3.2011 |  Hanty-Mansijsk (MM) | Pikakilpailu |
| 7 | 2011–2012 | 4.12.2011 |  Östersund | Takaa-ajo |
| 8 | 2011–2012 | 9.12.2011 |  Hochfilzen | Pikakilpailu |
| 9 | 2011–2012 | 19.1.2012 |  Antholz | Pikakilpailu |
| 10 | 2011–2012 | 11.2.2012 |  Kontiolahti | Pikakilpailu |
| 11 | 2011–2012 | 17.3.2012 |  Hanty-Mansijsk | Takaa-ajo |
| 12 | 2012–2013 | 7.12.2012 |  Hochfilzen | Pikakilpailu |
| 13 | 2012–2013 | 17.1.2013 |  Antholz | Pikakilpailu |
| 14 | 2013–2014 | 14.12.2013 |  Le Grand-Bornand | Pikakilpailu |
| 15 | 2013–2014 | 3.1.2014 |  Oberhof | Pikakilpailu |
| 16 | 2013–2014 | 4.1.2014 |  Oberhof | Takaa-ajo |
| 17 | 2013–2014 | 9.3.2014 |  Pokljuka | Yhteislähtö |
| 18 | 2014–2015 | 4.12.2014 |  Östersund | Normaalimatka |
| 19 | 2014–2015 | 20.12.2014 |  Pokljuka | Takaa-ajo |
| 20 | 2014–2015 | 23.1.2015 |  Antholz | Pikakilpailu |
| 21 | 2014–2015 | 8.2.2015 |  Nové Město | Takaa-ajo |
| 22 | 2015–2016 | 14.1.2016 |  Ruhpolding | Normaalimatka |
| 23 | 2015–2016 | 12.2.2016 |  Presque Isle | Takaa-ajo |
| 24 | 2016–2017 | 3.12.2016 |  Östersund | Pikakilpailu |
| 25 | 2016–2017 | 10.12.2016 |  Pokljuka | Takaa-ajo |
| 26 | 2016–2017 | 6.1.2017 |  Oberhof | Pikakilpailu |
| 27 | 2016–2017 | 4.3.2017 |  Pyeongchang | Takaa-ajo |
| 28 | 2017–2018 | 9.12.2017 |  Hochfilzen | Takaa-ajo |
| 29 | 2017–2018 | 4.1.2018 |  Oberhof | Pikakilpailu |
| 30 | 2017–2018 | 11.1.2018 |  Ruhpolding | Normaalimatka |
| 31 | 2017–2018 | 23.3.2018 |  Tjumen | Pikakilpailu |
| 32 | 2018–2019 | 13.12.2018 |  Hochfilzen | Pikakilpailu |
| 33 | 2018–2019 | 24.1.2019 |  Antholz | Pikakilpailu |
| 34 | 2018–2019 | 14.2.2019 |  Soldier Hollow | Pikakilpailu |
Maailmancup > Palkintosijat > Kolmannet sijat

| # | Kausi | Päivämäärä | Paikka | Matka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2007–2008 | 13.1.2008 |  Ruhpolding | Takaa-ajo |
| 2 | 2009–2010 | 5.12.2009 |  Östersund | Pikakilpailu |
| 3 | 2010–2011 | 10.12.2010 |  Hochfilzen | Pikakilpailu |
| 4 | 2010–2011 | 18.12.2010 |  Pokljuka | Pikakilpailu |
| 5 | 2010–2011 | 16.1.2011 |  Ruhpolding | Takaa-ajo |
| 6 | 2011–2012 | 3.12.2011 |  Östersund | Pikakilpailu |
| 7 | 2011–2012 | 11.3.2012 |  Ruhpolding (MM) | Yhteislähtö |
| 8 | 2011–2012 | 18.3.2012 |  Hanty-Mansijsk | Yhteislähtö |
| 9 | 2012–2013 | 8.12.2012 |  Hochfilzen | Takaa-ajo |
| 10 | 2012–2013 | 11.1.2013 |  Ruhpolding | Pikakilpailu |
| 11 | 2012–2013 | 19.1.2013 |  Antholz | Takaa-ajo |
| 12 | 2012–2013 | 17.3.2013 |  Hanty-Mansijsk | Yhteislähtö |
| 13 | 2013–2014 | 12.1.2014 |  Ruhpolding | Takaa-ajo |
| 14 | 2014–2015 | 6.12.2014 |  Östersund | Pikakilpailu |
| 15 | 2014–2015 | 24.1.2015 |  Antholz | Takaa-ajo |
| 16 | 2014–2015 | 11.3.2015 |  Kontiolahti (MM) | Normaalimatka |
| 17 | 2015–2016 | 19.12.2015 |  Pokljuka | Takaa-ajo |
| 18 | 2015–2016 | 8.1.2016 |  Ruhpolding | Pikakilpailu |
| 19 | 2015–2016 | 13.3.2016 |  Holmenkollen (MM) | Yhteislähtö |
| 20 | 2016–2017 | 7.1.2017 |  Oberhof | Takaa-ajo |
| 21 | 2016–2017 | 19.2.2017 |  Hochfilzen (MM) | Yhteislähtö |
| 22 | 2016–2017 | 19.3.2017 |  Holmenkollen | Yhteislähtö |
| 23 | 2017–2018 | 21.1.2018 |  Antholz | Yhteislähtö |
| 24 | 2018–2019 | 16.2.2019 |  Soldier Hollow | Takaa-ajo |

Päivitetty 19. helmikuuta 2019
Muut kilpailut

Syyskuussa 2007 Mäkäräinen voitti rulla-ampumahiihdon maailmanmestaruuden sekä 7,5 kilometrin sprinttikisassa että 10 kilometrin takaa-ajokilpailussa.
Maaliskuussa 2009 Mäkäräinen osallistui ensimmäiseen maastohiihdon maailmancupin kilpailuunsa Salpausselän Kisoissa Lahdessa. Hän sijoittui 30:nneksi 10 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa ja sai yhden maailmancupin pisteen.
Tammikuussa 2013 Mäkäräinen voitti maastohiihdon SM-kultaa vapaan hiihtotavan 10 kilometrin kilpailussa Jämijärvellä. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 14:nneksi. Hän saavutti uransa parhaan maailmancupin sijoituksensa 2. maaliskuuta 2014 sijoituttuaan Lahden 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa yhdeksänneksi.
Marraskuussa 2014 Mäkäräinen voitti Oloksen FIS-hiihtojen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun.
Elokuussa 2016 Mäkäräinen voitti rulla-ampumahiihdon maailmanmestaruuden 10 kilometrin takaa-ajokilpailussa ja sekaviestissä.
Maaliskuussa 2017 Mäkäräinen voitti maastohiihdon SM-kultaa Kontiolahdella hiihdetyssä 5 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa. Mäkäräinen voitti toiseksi hiihtäneen Krista Pärmäkosken 6,4 sekunnilla. Viestissä Mäkäräisen seura Kontiolahden Urheilijat sijoittui neljänneksi. Mäkäräinen oli kaikista viestin hiihtäjistä osuusajan 12:31.6 perusteella nopein. Huhtikuussa 2017 Mäkäräinen saavutti maastohiihdon SM-hopeaa Ylitorniolla hiihdetyssä 30 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa.
Marraskuussa 2018 Mäkäräinen voitti Kontiolahden FIS-hiihtojen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun.
Muut kilpailut > Ampumahiihtouran jälkeen

Uransa ampumahiihtäjänä jo lopetettuaan Mäkäräinen palasi ladulle helmikuussa vuoden 2021 SM-hiihdoissa Pyhäjärvellä osallistuttuaan vapaan hiihtotavan 10 kilometrin matkalle, jolla saavutti SM-hopeaa.
Mäkäräinen on osallistunut polkujuoksukilpailuihin. Kesäkuussa 2021 hän voitti 12 kilometriä pitkän Jaama Run -polkujuoksukisan ja saman vuoden syyskuussa Italian Alpeilla 15 kilometrin vuorijuoksukilpailuun.
Mäkäräinen toimi vuosina 2022–2023 ampumahiihtäjä Venla Lehtosen valmentajana.
Mäkäräinen valittiin kesäkuussa 2022 Kansainvälisen ampumahiihtoliiton IBU:n urheilijakomissioon.
Mäkäräinen voitti parinsa Mari Ederin kanssa Amazing Race Suomi -tosi-tv-ohjelman vuonna 2023. Pari sai palkintona 30 000 euroa.
Saavutukset

Ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun voitto: 2010–2011, 2013–2014 ja 2017–2018
takaa-ajocupin voitto: 2010–2011, 2013–2014 ja 2014–2015
sprintticupin voitto: 2013–2014
normaalimatkan cupin voitto: 2014–2015
yhteislähtöcupin voitto: 2017–2018
Ampumahiihdon takaa-ajon maailmanmestaruus: 2011
Ampumahiihdon sprintin MM-hopeaa: 2011
Ampumahiihdon yhteislähdön MM-pronssia: 2012, 2016 ja 2017
Ampumahiihdon normaalimatkan MM-pronssia: 2015
Rulla-ampumahiihdon MM-kultaa takaa-ajossa: 2007 ja 2016
Rulla-ampumahiihdon MM-kultaa sprintissä: 2007
Rulla-ampumahiihdon MM-kultaa sekaviestissä: 2016
Vuoden urheilija: 2011
Vuoden suomalainen ampumahiihtäjä: 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018
Suomen urheilugaalan vuoden sykähdyttävin urheiluhetki: 2015 (Kaisa Mäkäräisen nousu MM-pronssille kotikisoissa Kontiolahdella)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaisa Mäkäräinen Wikimedia Commonsissa
Kaisa Mäkäräisen kotisivut
Yle Elävä arkisto: Kaisan vakaa sihti toi historiallisen MM-kullan
| n k Suomen vuoden urheilija |
| --- | --- |
Valitut:  1947: Mikko Hietanen, Lassi Parkkinen  1948: Heikki Hasu  1949: Viljo Heino  1950: Heikki Hasu  1951: Veikko Karvonen  1952: Veikko Hakulinen  1953: Veikko Hakulinen  1954: Veikko Hakulinen  1955: Voitto Hellsten  1956: Antti Hyvärinen  1957: Olavi Vuorisalo  1958: Vilho Ylönen  1959: Juhani Järvinen  1960: Veikko Hakulinen  1961: Kalevi Huuskonen  1962: Pentti Nikula  1963: Pentti Eskola  1964: Eero Mäntyranta  1965: Jouko Launonen  1966: Eero Mäntyranta  1967: Eero Tapio  1968: Kaarlo Kangasniemi  1969: Kaarlo Kangasniemi  1970: Kalevi Oikarainen  1971: Juha Väätäinen  1972: Lasse Virén  1973: Mona-Lisa Pursiainen  1974: Riitta Salin  1975: Heikki Ikola  1976: Lasse Virén  1977: Pertti Ukkola  1978: Helena Takalo  1979: Pertti Karppinen  1980: Pertti Karppinen  1981: Heikki Ikola  1982: Keke Rosberg  1983: Tiina Lillak  1984: Marja-Liisa Kirvesniemi  1985: Matti Nykänen  1986: Marjo Matikainen  1987: Marjo Matikainen  1988: Matti Nykänen  1989: Marjo Matikainen  1990: Päivi Alafrantti  1991: Kimmo Kinnunen  1992: Toni Nieminen  1993: Juha Kankkunen  1994: Jani Sievinen  1995: Jari Litmanen  1996: Heli Rantanen  1997: Mika Myllylä  1998: Mika Häkkinen  1999: Mika Myllylä  2000: Arsi Harju  2001: Sami Hyypiä  2002: Samppa Lajunen  2003: Hanna-Maria Seppälä  2004: Marko Yli-Hannuksela  2005: Janne Ahonen  2006: Jukka Keskisalo  2007: Tero Pitkämäki  2008: Satu Mäkelä-Nummela  2009: Aino-Kaisa Saarinen  2010: Minna Kauppi  2011: Kaisa Mäkäräinen  2012: Tuuli Petäjä-Sirén  2013: Tero Pitkämäki  2014: Iivo Niskanen, Sami Jauhojärvi  2015: Tero Pitkämäki  2016: Leo-Pekka Tähti  2017: Iivo Niskanen  2018: Iivo Niskanen  2019: Teemu Pukki  2020: Lukas Hradecký  2021: Matti Mattsson  2022: Iivo Niskanen  2023: Lauri Markkanen  2024: Aleksander Barkov 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Kaisa Mäkäräinen takanaan Magdalena Neuner Kontiolahdella helmikuussa 2012.
Kaisa Mäkäräinen (7) Oslossa vuonna 2016.