stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Golden Gate Bridge

| Golden Gate Bridge |
| --- | --- |

Ajokaistoja:  kuusi autokaistaa sekä pyörä- ja jalankulkutiet
Ylittää:  Golden Gaten salmen
Sijainti:  San Francisco ja Marinin piirikunta, Kalifornia
Ylläpitäjä:  Golden Gate Bridge, Highway and Transportation District
Siltatyyppi:  riippusilta
Pisin jänneväli:  1 280,2 m
Pituus:  2 737 m
Leveys:  27 m
Liikenne päivässä:  110 000 
Avattu liikenteelle:  27. toukokuuta 1937
Tullimaksu:  vain etelään päin ajaville,  6,75 $ - 9,00 $
Koordinaatit:  37.82°N, 122.478611°W
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Golden Gate Bridge, Golden Gaten silta, on riippusilta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Silta yhdistää San Franciscon kaupungin ja piirikunnan Marinin piirikuntaan. Sen kokonaispituus on 2 737 metriä, leveys 27 metriä ja pylonien korkeus 227 metriä merenpinnasta ja 152 metriä sillan kannesta. Sillan rakentamiseen on käytetty yli 100 000 kilometriä teräsvaijeria. Sen pääsuunnittelija on Joseph B. Strauss. Silta valmistui vuonna 1937 ja sen rakentaminen maksoi kokonaisuudessaan noin 35 miljoonaa dollaria. Sen väri on tumma punaoranssi (engl. international orange). Golden Gaten silta on yksi maailman kuuluisimmista silloista, San Franciscon tunnusmerkki ja suosittu turistikohde.
Yleistietoa

Golden Gaten silta ylittää Golden Gaten salmen, joka yhdistää San Franciscon lahden Tyyneenmereen. Silta rakennettiin Yhdysvaltojen suuren laman aikoihin yhdistämään San Franciscon kaupunki ja Marinin piirikunta. Valmistuessaan silta oli pisin riippusilta koko maailmassa. Silta on maalattu ympäristöön sopivasti oranssin väriseksi ja on 1900-luvun art deco -tyyliä.
Historiaa

1920-luvun alussa, kun Golden Gaten siltaa ei vielä ollut rakennettu, ainoa tapa päästä San Franciscon lahden yli oli lautta. Golden Gaten sillan rakentamisen suunnittelu aloitettiin vuonna 1928. Rakennustyöt alkoivat 5. tammikuuta 1933, kun lopullinen suunnitelma arkkitehti Joseph Baerman Straussin kaavailemasta siltakaaresta oli saatu valmiiksi. San Franciscon alueella on voimakkaita merivirtoja, ja sää on usein tuulinen ja sumuinen. Tämän takia, ennen kuin silta oli saatu valmiiksi vuonna 1937, ajateltiin sillan olevan mahdoton rakentaa. Sillalla onkin kutsumanimi ”Bridge that couldn’t be built” (suomeksi ”Silta, jota ei voitu rakentaa”). Kovan tuulen takia siltaan täytyi rakentaa huojumisvaraa noin kahdeksan metriä.
Huolimatta epäilyistä ja huonoista sääolosuhteista, Golden Gaten silta saatiin kuitenkin rakennettua valmiiksi 27. toukokuuta 1937, neljän ja puolen vuoden rakennustyön jälkeen. Helppo sitä ei ollut rakentaa, sillä yksitoista rakennusmiestä sai surmansa onnettomuuksissa siltaa tehdessään. Golden Gaten silta avattiin liikenteelle kaksi päivää sen valmistumisen jälkeen.
Sillan ylittäminen

Sillan nopeusrajoitus on 45 mailia tunnissa (72 km/h). Erinäisiä rajoituksia on myös sillan alkupäissä, joissa on usein ruuhkaa. San Franciscon suuntaan (etelään) mentäessä ennen sillalta poistumista pitää maksaa siltamaksu, joka vaihtelee kulkuneuvon koon mukaan. Esimerkiksi henkilöautolla siltamaksu on 8,75-9,00-9,75 Yhdysvaltain dollaria riippuen maksutavasta; käteinen ei kelpaa. (2023, Hinnasto). San Franciscosta poispäin (pohjoiseen) mentäessä ei tarvitse maksaa siltamaksua.
Sillan saa ylittää kuorma-autolla, asuntovaunulla, linja-autolla, moottoripyörällä ja henkilöautolla, kunhan noudattaa sillan ajo-ohjeita. Joidenkin kulkuneuvojen kohdalla on myös kokorajoituksia, esimerkiksi liian korkeat kuorma-autot eivät saa ajaa sillalle ilman erikoisjärjestelyjä. Joidenkin ajoneuvojen pyörien materiaali saattaa estää sillalle pääsyn.
Sillan voi ylittää myös jalan tai polkupyörällä sillalla olevaa kevyen liikenteen väylää pitkin päivisin. Yöllä jalankulkuliikenne on kielletty ja pyörälläkin pääsee vain kulkuportin kautta. Sillalla ei saa ratsastaa tai tuoda muita kuin palveluseläimiä eikä kulkea kotti- tai muiden työntökärryjen kanssa. Kaksipyöräiset moottoriajoneuvot, joiden pyörät ovat kovin ohuet, eivät saa ajaa sillalle. Sillalle ei saa mennä rullaluistimilla, skeittilaudalla, sähköpotkulaudalla tai vastaavilla. Droonien lennätys on kiellettyä.
Sillan maali

Maali on tärkeä osa sillan kunnossapitoa. Golden Gate Bridge maalataan tietyin aikavälein, jotta maali pysyisi tasaisena ja suojaisi sillan pintaa suolapitoisen ilman aiheuttamalta korroosiolta ja ruostumiselta. Silta on aina ollut samanvärinen; helakan oranssi. Kun siltaa ei vielä ollut maalattu oranssiksi, jotkut halusivat siitä metallinharmaan ja toiset täysin pikimustan. Meriliikenteen takia sillan väriksi suunniteltiin jossain vaiheessa myös kirkasta musta-keltaraidallista, jotta se olisi näkynyt selkeästi sumussa ohikulkeville laivoille.
Arkkitehti Irwing Morrow, joka oli ollut mukana sillan suunnittelussa alusta alkaen, hylkäsi nämä vaihtoehdot ja halusi maalata sillan oranssiksi. Hän perusteli valintaansa ympäristön väreihin sopivaksi.
Itsemurhat

Golden Gaten silta on kuuluisa itsemurhan tekopaikka. Virallinen laskenta päättyi vuonna 1995, jolloin luku lähestyi tuhannen itsemurhan rajaa, ja ne lajiteltiin sen mukaan minkä lampun kohdalta (joita on 128) hypättiin. Virallista lukua ei ole enää pidetty 997:n hyppääjän jälkeen. Vuoteen 2012 mennessä sillalta tehtiin itsemurha keskimäärin kerran kahdessa viikossa, jolloin itsemurhan tehneiden epävirallinen lukema oli kokonaisuudessaan yli 1 600. Sillalta hyppäämällä tehtyjen itsemurhien määrä oli suurimmillaan vuonna 2013, jolloin itsemurhan teki 46 ihmistä.
Elokuussa 2013 tapahtui eniten itsemurhia yhdessä kuukaudessa, kun yhteensä kymmenen henkilöä hyppäsi sillalta. Nuorin sillalta koskaan hypännyt on ollut viisivuotias.
Noin 75 metrin pudotus kestää neljä sekuntia ja hyppääjä osuu veteen noin 120 kilometrin tuntinopeudella. Heinäkuuhun 2013 mennessä vain 34 ihmistä oli selviytynyt hypystä hengissä; arviolta 98 % hyppääjistä joko kuolee välittömästi tai hukkuu. Salmessa veden lämpötila on aina kylmä, tammikuussa keskimäärin 12 °C ja syyskuussa 16 °C mitattuna sillan eteläpäässä sijaitsevassa Fort Pointissa San Franciscon lahden suulla. Kylmimmillään vesi voi olla vain viisiasteista ja korkeimmillaankin vain 22 °C.
Salmen virtausten takia monien hyppääjien ruumiit ajautuvat avomerelle, eikä niitä koskaan löydetä. Näin on erityisesti yöllä hypänneiden kohdalla, minkä takia sillalla ei saa kulkea jalkaisin öisin.
Siltaa valvotaan partioiden ja kameroiden avulla, ja potentiaalisia hyppääjiä saadaan estettyä hyppäämästä keskimäärin joka toinen päivä. Kalifornian yliopisto selvitti vuonna 1978 julkaistussa tutkimuksessa, mitä oli tapahtunut 515 henkilölle, jotka olivat aikoneet hypätä sillalta vuosina 1937-1971, mutta jonkun henkilön väliintulo oli saanut heidät muuttamaan mielensä. Vuonna 1978 oli hyppäämistä aikoneista henkilöistä 94 prosenttia yhä elossa (tai kuollut luonnollisista syistä).
Vuonna 2006 valmistuneen dokumenttielokuvan The Bridge tekijät kuvasivat siltaa useista kohdista vuoden ajan 2004. He saivat kuvattua 23 hyppyä 24:stä sekä useita sellaisia, jotka saatiin estettyä. Elokuvassa on lisäksi hyppääjien omaisten ja silminnäkijöiden haastatteluja sekä yhden vuonna 2000 hypänneen ja hengissä selvinneen haastattelu: hän on nyt auttamassa ihmisiä ennen kuin he menevät sillalle itsemurha-aikeissa. Elokuvan tekijät saivat inspiraation The New Yorker -lehdessä olleesta artikkelista 2003.
Vuosien kiistelyn jälkeen suojaverkon rakentaminen alkoi huhtikuussa 2017.
Tammikuussa 2024 verkon kerrottiin olevan valmis ja sen kattavan 95% sillan pituudesta. Viimeisen rakennusvuoden aikana (2023) itsemurhat olivat jo puolittuneet.
Teräsverkko sijaitsee noin kuusi metriä sillan kävelytasoa alempana, joten sille hyppääminen on kivuliasta. Osa verkkoon hypänneistä hyppää siitä edelleen salmeen, mutta verkosta myös pelastetaan sinne hypänneitä ihmisiä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Golden Gate Bridge, Highway and Transportation District
Internet tours
California travel
Mapwest
Greatbuildings
American memory - Library of Congress
History channel
Näkymä sillalle pohjoispäästä.
Golden Gaten silta yöllä yläviistosta kuvattuna. Taustalla San Franciscon valot.
Kyltti itsemurhaa aikoville. Viestissä kehotetaan soittamaan tukipuhelimeen ja varoitetaan sillalta hyppäämisen vaarallisuudesta.
Hyppääjät lajiteltuna hyppypaikan mukaan. (2005)
Hyppääjien määrä vuosittain. Vuoden 1995 jälkeiset lukumäärät ovat epävirallisia.
Suojaverkko joulukuussa 2022
Hermann Kreuzer

| Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta. Olympialaiset .Miesten rugby | Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta. Olympialaiset .Miesten rugby | Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta. Olympialaiset .Miesten rugby | Maa:   Saksan keisarikunta> .Miesten rugby |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | joukkuekilpailu |  |
Hermann Kreuzer oli saksalainen rugbynpelaaja. Hän edusti SC 1880 Frankfurt -seuraa. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Hermann Kutschera

| Mitalit> Maa:   Itävalta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Berliini 1936 | arkkitehtuuri |  |
Hermann Kutschera (1903–1975) oli itävaltalainen arkkitehti. Hän osallistui vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin, joissa voitti kultaa arkkitehtuurissa teoksellaan ”Hiihtostadion”.
Hannu Matilainen

Hannu Matilainen (s. 1947, Kemi) on haminalainen keramiikka- ja lasitaiteilija. Hänen puolisonsa on taiteilija Raila Vainonen.
Aiheesta muualla

Hannu Matilainen Ornamon Finnish Designer -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Hannu Matilainen Kotkan taiteilijaseuran sivustolla
Hannu Matilaisen oma verkkosivusto
Gustavsvärn

Gustavsvärn
| --- | --- |
Sijainti:  Hanko Suomi
Vesistö:  Hangon itäinen selkä (d) 
| --- | --- |
Korkeus:  10  m  
Värit:  Valkoinen, punainen, vihreä 
Luokitus:  rekisteröity arkeologinen kohde Suomessa (d) 
Osa kohdetta:  Hankoniemen sotahistorian kohteet (d) 
| --- | --- |
Valmistunut:  1951 
| --- | --- |
Valon korkeus:  18,0  m 
Valonkanto:  23,0  km 
Valon ominaisuudet:  Fl(2) WRG 10s 
| --- | --- |
ARLHS:  FIN007 
Admiralty:  C4918.4 
List of Lights:  10893 
MarineTraffic:  1000005947 
NGA:  116-15172 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Gustavsvärn (ent. Eldskär) on kalliosaari Hangon Tulliniemen kaakkoispuolella noin kolmen kilometrin päässä Hangosta lounaaseen.
Saarella sijaitsee majakkatorni, linnoitteen raunio ja sumusireenin hoitajan entinen asunto, jota nykyisin käytetään majoitustilana. Sumusireenin hoitajan asuntoa käytetään yöpymiseen. Käyttöoikeus on Majakkaseuran talkoisiin osallistuvilla.
Saari on kallioinen ja sen pintamaakerros on erittäin ohut, eikä sillä kasva puita, lukuun ottamatta muutamia pihlajia. Saaren jyrkät, äkkisyvät kalliorannat ovat suosittuja sukelluskohteita. Äkkisyvien rantojen vuoksi purjelaivat kiinnittyivät saaren rannoille; tästä on edelleen nähtävillä kallioon hakattuja rautarenkaita. Veden syvyys saaren ympärillä on 20–30 metriä. Saaren pituus on 200 metriä ja leveys yli 100 metriä.
Krimin sodan aikana saarta puolusti parisataa miestä. Saarella on enimmillään vuosina 1900–1939 ollut asukkaina kolme perhettä, joilla oli 15 lasta. Kaksi miehistä toimi majakanvartijoina ja yksi oli sumusireeninhoitaja.
Kalliossa on kuninkaan monogrammi majakan perustamisen ajalta. Kallioista on lohkottu linnoitukseen käytettyä kiviainesta. Lisäksi saari yritettiin räjäyttää 27. elokuuta 1854, kun Venäjän vallanpitäjät katsoivat, että sen ylläpito oli liian kallista eikä sillä ollut riittävästi sotilaallista merkitystä. Räjäytysyritykseen käytettiin 10 000 kiloa mustaa ruutia. Kymmenkunta vuotta myöhemmin 1865 saarelle tuli kuitenkin johtoloisto, ja siitä alkaen valot ovat ohjanneet laivojen kulkua Hangon vesillä.
Linnoitusta pommitettiin talvisodan aikana. Sodan jälkeen se vuokrattiin Neuvostoliitolle osana Hangon vuokra-aluetta. Venäläiset kaivoivat Gustavsvärnin muurien sisäpuolelle korsuja, mutta niitä ei ole enää jäljellä. Vuokra-alue palautettiin 4. joulukuuta 1941.
Kirjallisuutta

Ahto, Sampo: Suomenlahden rauniolinnat.  Helsinki:  Sotasokeat ry, 1977.
Väisänen, Pekka (toim.): Gustavsvärn: Hangon linnoitus- ja majakkasaari.  Helsinki:  Suomen Majakkaseura, 2018.  ISBN 978-952-94-1087-3.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sijainti ja kuvaus. Metsähallitus.
Hankoniemen sotaisa historia. Metsähallitus.
Gustavsvärn. Suomen Majakkaseura ry.
Koljonen, Laura: Gustavsvärnin majakka Hangossa 150 vuotta – ennen karulla saarella asuttiin, mutta nyt siellä selviää vain ruohosipuli.  25.6.2018. Yle Uutiset. Viitattu 25.6.2018.
Gustavsvärn hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Suomen majakat
| --- | --- |
Majakat:   Bengtskär  Bogskär  Flötjan  Gustaf Dalén  Gustavsvärn  Harmaja  Helsinki  Isokari  Jussarö  Kaijakari  Kalbådagrund  Kallan  Kallo  Kemi I  Kemi II  Keminkraaseli  Kokkola  Kotka  Kristiina  Kylmäpihlaja  Kökarsören  Lågskär  Längden  Marhällan  Marjaniemi  Merikarvia  Märket  Nahkiainen  Norrskär  Nyhamn  Oulu 1  Oulu 2  Oulu 3  Pietarsaari  Pori  Porvoo  Raahe  Rauma  Ritgrund  Rönnskär  Russarö  Sandbäck  Strömmingsbådan  Stubben  Suomen leijona  Suomenlinna  Sälgrund  Säppi  Sälskär  Söderskär  Tainio  Tankar  Tauvo  Tiiskeri  Ulkokalla  Utgrynnan  Utö  Vaasa  Valassaaret  Yttergrund 
Suomen majakat, joista 1940 ja 1944 tuli Venäjän majakkoja:   Hanhipaasi  Heinäluoto  Lounatrivi  Narvi  Numeroniemi  Pohjoiskorkia  Ristiniemi  Ruuskeri  Seiskari  Seivästö  Someri  Sortanlahti  Tytärsaari  Vaitolahti 
Suomen entiset majakat:   Glosholm  Heiskanen  Leppäniemi  Nyhamn  Pohjoisrivi  Porkkala  Rönnskär  Sirnitsä  Söderskär
HMS Lysander (J379)

| HMS Lysander |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Port Arthur Shipbuilding Company, Kanada
Kölinlasku:  3. kesäkuuta 1943
Laskettu vesille:  11. marraskuuta 1943
Palveluskäyttöön:  21. marraskuuta 1944
Loppuvaihe:  romutettu 1957
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 030 t
Pituus:  68,58 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,82 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  VTE: 2 400 ihp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 4" (102 mm) Mk V -ilmatorjuntatykki 4 × Oerlikon 20 mm
HMS Lysander (viirinumerot J379 ja M379) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Aluksen piti olla alun perin Kanadan laivaston HMCS Hespeler, mutta siitä luovuttiin jo ennen vesillelaskua ja siirrettiin Britannialle.
Valmistus

Alus tilattiin nimellä HMCS Hespeler Kanadasta Port Arthur Shipbuilding Companyltä, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1943. Se laskettiin vesille 11. marraskuuta ja valmistui 21. marraskuuta 1944.
Palvelus

Alus romutettiin 1957 Blythissä.
Heinrich Albert Oppermann

| Heinrich Albert Oppermann |
| --- | --- |
 Heinrich Albert Oppermann
Henkilötiedot
Syntynyt: 1819
Kuollut: 1870 (50–51 vuotta)
Ammatti:  kirjailija, poliitikko
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Heinrich Albert Oppermann (1819–1870) oli saksalainen poliitikko ja kirjailija. Hän toimi asianajajana sekä valtion viroissa ja oli pitkät ajat Hannoverin kuningaskunnan kansaneduskunnan jäsenenä, jossa hän kuului oppositioon. Hänet valittiin 1867 Preussin alahuoneeseen. Hän julkaisi romaaneja, muun muassa Pombal und die Jesuiten (1845) sekä valtiohistoriallisia teoksia, kuten Zur Geschichte des Königreichs Hannover 1832–60 (1860–1862).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinrich Albert Oppermann Wikimedia Commonsissa
HMS Loyalty (J217)

| HMS Rattler HMS Loyalty |
| --- | --- |
 HMS Loyalty

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Belfast, Pohjois-Irlanti
Kölinlasku:  14. huhtikuuta 1941
Laskettu vesille:  9. joulukuuta 1942
Palveluskäyttöön:  22. huhtikuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 22. elokuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  850 t
Pituus:  68,58 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,82 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  2 000 shp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 x QF 4" (102 mm) Mk V -ilmatorjuntatykki 4 x Oerlikon 20 mm
HMS Loyalty (viirinumero J217) Britannian kuninkaallisen laivaston Algerine-luokan miinanraivaaja.
Valmistus

Alus tilattiin Harland and Wolffin telakalta Belfastista Pohjois-Irlannista, missä köli laskettiin 14. huhtikuuta 1941 telakkanumerolla 1142. Alus laskettiin vesille 9. joulukuuta 1942 nimellä HMS Rattler ja valmistui 22. huhtikuuta. Se nimettiin HMS Loyaltyksi kesäkuussa 1943.
Palvelus

Palvelukseenotettaessa alus määrättiin 18. miinanraivaajalaivueeseen, johon se liittyi kesäkuussa 1943. Alus raivasi laivueen mukana miinoja Lymenlahdelta ja Englannin kanaalista. Elokuussa alus siirtyi laivueen mukana Harwichiin raivatakseen Pohjanmerellä. Loyalty siirrettiin 9. miinanraivaajalaivueeseen Doveriin.
Saksan laivaston sukellusvene U-480 upotti 22. elokuuta 1944 aluksen torpedoimalla.
Heljä Angervo

Suvi Heljä Marjatta Angervo-Karttunen (3. kesäkuuta 1940 Helsinki – 26. syyskuuta 2019) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.
Angervon vanhemmat olivat professori Kyösti Angervo ja lausuntataiteilija Piippa Heliö-Angervo, ja hänen sisarensa oli viulutaiteilija Hannele Segerstam. Angervon puoliso vuodesta 1963 oli Yleisradion entinen musiikkipäällikkö Antero Karttunen. Angervo tuli ylioppilaaksi 1959 ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1963, samana vuonna hän sai päästötodistuksen Sibelius-akatemiasta pääaineenaan viulu. Lauludiplomin hän suoritti 1964. Angervo toimi paitsi oopperalaulajana Suomessa ja ulkomailla, myös yksinlaulun lehtorina Sibelius-akatemiassa, laulukilpailujen tuomaristoissa ja alansa eri yhdistyksissä. Ensikonserttinsa ja -esiintymisensä oopperassa hän piti vuonna 1964.
Suomen kansallisoopperassa Angervo työskenteli pitkään. Hän lauloi siellä solistina 1965–1993, jatkoi sitten ensin apulaisohjaajana 1993–1996 ja viimeiseksi taiteellisena suunnittelupäällikkönä 1997–2001. Solistiurallaan Angervolla oli myös kiinnitys Saksassa, jossa hän lauloi Hampurin valtionoopperassa 1974–1975. Hän esiintyi myös useana vuonna solistina Itävallassa Salzburgin musiikkijuhlilla 1970-luvulla ja lauloi Saksassa  Bayreuthin musiikkijuhlilla 1974 Richard Wagnerin Valkyyria-oopperan Schwertleiten roolin.
Angervo levytti paljon suomalaisia lauluja sekä laajempia teoksia. Hän oli mukana muun muassa Einojuhani Rautavaaran Vincent-oopperan sekä suomenkielisen Matteus-passion levytyksissä. Angervo levytti myös esimerkiksi Herbert von Karajanin kanssa. Angervo palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1986.
Levytyksiä

Heljä Angervo: Recordings 1966–1976. Finlandia Classics (2016).
Aiheesta muualla

Heljä Angervon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Habiba Ghribi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Habiba Ghribi Daegun MM-kilpailuissa 2011. |  Habiba Ghribi Daegun MM-kilpailuissa 2011. |  Habiba Ghribi Daegun MM-kilpailuissa 2011. |  |
Maa:   Tunisia
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | 3 000 m estejuoksu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Daegu 2011 | 3 000 m estejuoksu |  |
|  Hopeaa | Peking 2015 | 3 000 m estejuoksu |  |
| Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Bambous 2006 | 3 000 m estejuoksu |  |
Habiba Ghribi (s. 9. huhtikuuta 1984 Kairouan) on tunisialainen kestävyysjuoksija, jonka päälaji on 3 000 metrin estejuoksu.
Ghribi sijoittui 2002 Radèsin Afrikan-mestaruuskilpailuissa 5 000 metrin juoksussa 11:nneksi. Hän karsiutui Helsingin MM-kilpailuissa 2005 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä. Hän sai samassa lajissa hopeaa Bambousin Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2006 ajalla 10.10,93. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli estejuoksussa kolmastoista. Ghribi sai Pescaran Välimeren kisoissa 2009 pronssia 1 500 metrin juoksussa. Berliinin MM-kilpailuissa hän oli 3 000 metrin estejuoksussa viides.
Sekä Daegun MM-kilpailuissa 2011 (aika 9.11,97) että Lontoon olympialaisissa 2012 (aika 9.08,37) Ghribi sijoittui alun perin toiseksi maansa ennätysajoilla, mutta nousi myöhemmin molempien kisojen voittajaksi kun Julija Zaripova hylättiin dopingin vuoksi. Lontoossa hänestä tuli ensimmäinen olympiamitalin voittanut tunisialainen nainen. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2014 Ghribi sijoittui estejuoksussa viidenneksi ja 1 500 metrillä kuudenneksi.
Ghribi saavutti Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hopeaa 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 9.19,24. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli estejuoksussa kahdestoista.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 500 m | 4.06,38 | Zagreb | 2. syyskuuta 2014 |
| 3 000 m | 8.52,06 | Franconville | 28. huhtikuuta 2013 |
| 5 000 m | 16.12,9 | Radès | 22. kesäkuuta 2003 |
| 10 000 m | 35.03,83 | Radès | 17. syyskuuta 2005 |
| 10 km | 33.30 | Casablanca | 22. toukokuuta 2004 |
| 3 000 m ej | 9.05,36 | Bryssel | 11. syyskuuta 2015 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m | 8.46,61 | Birmingham | 21. helmikuuta 2015 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Habiba Ghribi Wikimedia Commonsissa
Hannu Mykkänen

| Hannu Mykkänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. elokuuta 1948 Lapinlahti (ikä 76)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  ravitsemustieteen emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Wisconsinin yliopisto (USA 1972–1973), Helsingin yliopisto (MMK 1974), Surreyn yliopisto (Britannia, PhD 1977)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto (Kuopion yliopisto)
Tutkimusalue:  ravitsemustiede, ravintofysiologia, ravitsemustoksikologia
Hannu Mauno Mykkänen (s. 17. elokuuta 1948 Lapinlahti) on Itä-Suomen yliopiston (aiemman Kuopion yliopiston) ravitsemustieteen emeritusprofessori.
Mykkänen kirjoitti ylioppilaaksi Iisalmen lyseosta (1967). Hän opiskeli perustutkinnon ensin Helsingin yliopistossa (MMK 1974) ja Yhdysvalloissa Wisconsinin yliopistossa (1972–73). Jatko-opinnot ja tohtorin tutkinnon hän suoritti Britanniassa Surreyn yliopistossa (1974–77). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (Surreyn yliopisto, Britannia, 1977) tarkasteli lyijymyrkytystä. Työ oli otsikoitu Studies on lead intoxication in the rat. Vuodesta 1983 Mykkänen on ollut Helsingin yliopiston dosentti.
Mykkänen on keskittynyt tutkimustöissään erityosesti ravitsemustieteen, ravintofysiologian, ravitsemustoksikologian aiheisiin.
Aiheesta muualla

Google Scholar -haku: Hannu Mykkänen (englanniksi) (scholar.google.com)
Hannu Mykkänen. University of Eastern Finland (UEF), Institute of Public Health and Clinical Nutrition (englanniksi) (researchgate.net)
Heljä Salonen (24.4.2015) Porkkanadieetillä karisi 37 kiloa - ja lisää lähtee! (iltalehti.fi)
3 väitettä – miksi vehnä on pahin ruoka terveydellesi? (29.3.2012)  (Arkistoitu – Internet Archive) (mtv.fi)
Kari Salmela (12.1.2009) D-vitamiinin puute suomalaisten kiusana (Arkistoitu – Internet Archive) (kantti.net)
Hate Eternal

| Hate Eternal |
| --- | --- |
 Eric Rutan
Tiedot
Toiminnassa:  1997–
Tyylilaji:  death metal tekninen death metal
Kotipaikka:   St. Petersburg, Florida, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Erik Rutan, laulu, kitara   Shaune Kelley, kitara   Alex Webster, basso   Jade Simonetto, rummut  
Levy-yhtiö:  Metal Blade Records   Earache Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hate Eternal on Floridasta Yhdysvalloista peräisin oleva death metal -yhtye.
Jäsenet > Nykyiset

Erik Rutan – kitara, laulu
Shaune Kelley – kitara
Alex Webster – basso
Chason Westmoreland – rummut
Jäsenet > Entiset

Jared Anderson – basso, laulu
Randy Piro – basso
Derek Roddy – rummut
Jade Simonetto – rummut