stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jättisiimaevä
Levinneisyys ja elintavat

Jättisiimaevän levinneisyysalue ulottuu Afrikan itärannikolta ja Punaiseltamereltä Australiaan ja Uuteen-Guineaan. Laji elää rannikkojen hiekka- tai mutapohjaisilla alueilla, suein murtovesissä. Lajin nuoria yksilöitä tavataan myös joissa vuoden ympäri ja täysikasvuisia kaloja varsinkin talviaikaan. Jättisiimaevän ravintoa ovat äyriäiset, kalat ja monisukasmadot. Pääasiallinen ravinto vaihtuu äyriäisistä kaloiksi kalan kasvaessa. Lisääntymiskausi Arabianmerellä on tammikuusta maaliskuulle ja heinäkuulta syyskuulle ja Australiassa lokakuulta joulukuulle. Koiraat voivat vaihtaa sukupuoltaan naaraiksi ennen aikuistumistaan.
Jättisiimaevä on levinneisyysaluellaan runsaasti kalastettu ja taloudellisesti tärkeä ruokakala.
Atlantintöyhtökampela

| Atlantintöyhtökampela |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Piikkimakrillikalat Carangiformes
Heimo::  Vasensilmäkampelat Bothidae
Suku::  Arnoglossus
Laji::  thori
Kaksiosainen nimi
 Arnoglossus thori  Kyle, 1913 
Katso myös
   Atlantintöyhtökampela Wikispeciesissä   Atlantintöyhtökampela Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Atlantintöyhtökampela (Arnoglossus thori) on vasensilmäkampeloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Atlantista ja Mustastamerestä.
Koko ja ulkonäkö

Atlantintöhtökampela kasvaa useimmiten 12–15 cm pitkäksi ja voi suurimmillaan saavuttaa 18–25 cm:n pituuden. Laji on ruumiinrakenteeltaan litteä ja soikea. Silmät sijaitsevat kalan vasemmalla kyljellä. Atlantintöyhtökampelan selkäevän toinen ruoto on muita ruotoja pidempi ja nauhamaisen litteä. Toisinaan myös muutama muu selkäevän ensimmäisitä ruodoista on hieman pidentynyt. Lajin vasen kylki on harmahtavanruskeankirjava ja siinä runsaasti tummia pilkkuja ja laikkuja. Atlantintöyhtökampelan vasen kylki on vaalea. Pidentynyt selkäevän ruoto on vaalea.
Levinneisyys ja elintavat

Atlantintöyhtökampelaa tavataan Iso-Britannian ja Irlannin etelärannikolla, Ranskasta Sierra Leoneen, Välimerestä ja Mustastamerestä. Kala elää muta- tai hiekkapohjilla ja usein myös meriheinää kasvavilla alueilla. Atlantintöyhtykampelan ravintoa ovat pienet kalat ja selkärangattomat eläimet. Lisääntymiskausi on huhtikuulta heinäkuulle.
Atlantintöyhtökampelaa kalastetaan pienissä määrin esimerkiksi Välimeren alueella ja Luoteis-Afrikan rannikolla. Kalaa syödään joko tuoreena tai kuivattuna ja suolattuna.
Sukaskeräkärsäkäs

| Sukaskeräkärsäkäs |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Kärsäkäsmäiset Curculionoidea
Heimo::  Kärsäkkäät Curculionidae
Suku::  Sciaphilus
Laji::  asperatus
Kaksiosainen nimi
 Sciaphilus asperatus  (Bonsdorff, 1785) 
Katso myös
   Sukaskeräkärsäkäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sukaskeräkärsäkäs (Sciaphilus asperatus) on kärsäkkäiden heimoon kuuluva eurooppalainen kovakuoriaislaji.
Koko ja ulkonäkö

Aikuinen sukaskeräkärsäkäs on pieni, 4,2–5,5 millimetrin pituinen, musta, ruskeajalkainen kovakuoriainen. Sen päätä, etuselkää ja peitinsiipiä peittävät pienet ja pyöreät kellanruskeat suomut. Lajin kärsä on lyhyt ja leveä.
Levinneisyys

Sukaskeräkärsäkäs on eurooppalainen laji, jota tavataan Välimereltä Skandinaviaan saakka. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikassa ihmisen mukana kulkeutuneena vieraslajina. Suomessa sukaskeräkärsäkästä tavataan yleisenä maan etelä- ja keskiosissa. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Elinympäristö ja elintavat

Sukaskeräkärsäkästä tavataan monenlaisista elinympäristöistä, mutta se suosii erityisesti kosteita ja varjoisia lehtimetsiä. Aikuiset kuoriaiset ovat lähinnä yöaktiivisia, mutta päivisinkin niitä voi löytää puiden ja pensaiden oksilta. Laji käyttää ravinnokseen useita ruohovartisia kasveja ja saattaa esiintyä mansikan ja vatukoiden tuholaisena. Toukat käyttävät ravinnokseen ravintokasvinsa juuria.
Aiheesta muualla

Sukaskeräkärsäkäs
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Sciaphilus asperatus:  Wikidata: Q15736305  BioLib: 12803  BOLD: 75120  BugGuide: 88187  CoL: 79WCR  EPPO: SITNCR  EUNIS: 270379  Fauna Europaea: 252191  Fauna Europaea (new): 72daf041-8a38-45f3-a69a-ba95a0536119  GBIF: 1184400  iNaturalist: 200015  IRMNG: 10230673  ITIS: 618966  NatureServe: 2.743459  NBN: NBNSYS0000025158  NCBI: 202184  Observation.org: 21095  Open Tree of Life: 762301  Laji.fi: MX.196031 
Curculio asperatus:  Wikidata: Q109603657  CoL: 32GDW  GBIF: 5010925
Kanelikampela

| Kanelikampela |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Piikkimakrillikalat Carangiformes
Heimo::  Sukakampelat Paralichthyidae
Suku::  Pseudorhombus
Laji::  cinnamoneus
Kaksiosainen nimi
 Pseudorhombus cinnamoneus  (Temminck & Schlegel, 1846) 
Katso myös
   Kanelikampela Wikispeciesissä   Kanelikampela Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Kanelikampela (Pseudorhombus cinnamoneus) on sukakampeloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Tyynestämerestä.
Koko ja ulkonäkö

Kanelikampela kasvaa useimmiten 20–25 cm pitkäksi, mutta voi suurimmillaan saavuttaa noin 35 cm:n pituuden. Laji on ruumiinrakenteeltaan soikea ja hyvin litteä. Ylemmän silmän kohdalla on otsassa lovi. Väriltään kala on ruskea ja ruumiissa on useita tummia renkaita. Kylkiviivan kohdalla on kookas musta laikku. Evissä on tummia täpliä.
Levinneisyys ja elintavat

Kanelikampelan levinneisyysalue ulottuu Japaninmereltä Etelä-Kiinan merelle ja Filippiinien pohjoisimmille saarille. Se elää rannikkojen ja lahtien tuntumassa hiekka- tai mutapohjilla. Kanelikampela syö kaloja ja pieniä äyriäisiä.
Kanelikampelaa saadaan saaliiksi pohjatrooleilla, mutta kaupallinen merkitys ei ole kovin suuri.
Saint Ann

| Saint Ann |
| --- | --- |
 Saint Annin sijainti Jamaikalla.
 Koordinaatit: 18°12′N, 77°28′W 
Valtio:  Jamaika
Maakunta:  Middlesex
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 189 km²
Väkiluku (2001):  111 672
 – Väestötiheys:  1 056 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saint Ann on kunta Jamaikan pohjoisrannikolla. Se sijaitsee Middelsexin maakunnassa ja on pinta-alaltaan maan suurin. Saint Ann on tunnettu reggae-laulaja Bob Marleyn synnyinpaikkana.
Saint Annin suurin taajama ja hallinnollinen keskus on 13 000 asukkaan Saint Ann’s Bay. Muita taajamia ovat Moneague, Claremont, Ocho Rios, Browns Town, Steawart Town ja Runaway Bay.
Aiheesta muualla

Jamaikan kartta (Arkistoitu – Internet Archive)
Jamaikan hallintoalueet
| --- | --- |
Maakunnat:  Cornwall  Middlesex  Surrey 
Kunnat:  Clarendon  Hanover  Kingston  Manchester  Portland  Saint Andrew  Saint Ann  Saint Catherine  Saint Elizabeth  Saint James  Saint Mary  Saint Thomas  Trelawny  Westmoreland 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Saint Ann Parish
Käännös suomeksi
Uudenseelanninkampela

| Uudenseelanninkampela |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Piikkimakrillikalat Carangiformes
Heimo::  Tyynenmerenanturat Rhombosoleidae
Suku::  Rhombosolea
Laji::  plebeia
Kaksiosainen nimi
 Rhombosolea plebeia  (Richardson, 1843) 
Katso myös
   Uudenseelanninkampela Wikispeciesissä   Uudenseelanninkampela Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Uudenseelanninkampela (Rhombosolea plebeia) on tyynenmerenanturoihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Tyynestämerestä.
Koko ja ulkonäkö

Uudenseelanninkampela kasvaa useimmiten noin 30 cm pitkäksi, mutta voi suurimmillaan saavuttaa 43–45 cm:n pituuden. Laji on ruumiinrakenteeltaan litteä ja vinoneliön muotoinen. Silmät sijaitsevat kalan oikealla kyljellä. Väriltään uudenseelanninkampela on vihertävän tai harmahtavan ruskea ja pystyy vaihtamaan väritystään pohjan mukaan naamioituakseen. Vasen kylki on vaalea.
Levinneisyys ja elintavat

Uudenseelanninkampelaa esiintyy ainoastaan Uuden-Seelannin lähistöllä. Lajin elinympäristöä ovat niin hiekka-, muta- kuin sorapohjatkin erityisesti merenlahdissa ja satamien lähellä. Ne elävät useimmiten alle 50 metrin syvyydessä. Se syö äyriäisiä, nilviäisiä, monisukasmatoja ja käärmetähtiä.
Uudenseelanninkampela on kaupallisesti merkittävä ruokakala.
Lappeenrannan Lyseon lukio

| Lappeenrannan Lyseon lukio |
| --- | --- |
 Lyseon lukion rakennusta helmikuussa 2020.
Sijainti:  Lönnrotinkatu 3, 53600 Lappeenranta
Koordinaatit:  61.0585°N, 28.1806°E
Tyyppi:  suomenkielinen lukio
Perustettu:  1892
Rehtori:  Olli Mielonen
Oppilaita:  591 (2018)
Verkkosivut
Lappeenrannan Lyseon lukio on lukio-opetusta antava oppilaitos Lappeenrannan keskustassa Leirin kaupunginosassa. Vuonna 2018 Lyseon lukiossa oli 591 opiskelijaa (2019 571 kpl). Lyseon lukio on Kimpisen lukion ohella toinen Lappeenrannan kunnallisista lukioista.
Vuodesta 2004 lähtien samassa rakennuksessa on toiminut Etelä-Karjalan IB-lukio, joka noudattaa International Baccalaureate -organisaation opetussuunnitelmaa. Lappeenrannassa opiskeli 60 IB-lukiolaista syksyllä 2019. IB-lukion opetus on yhteistä Imatran yhteislukion kanssa ja iso osa tunneista järjestetään etäopetuksena videoyhteydellä. Koulun yhteydessä toimii myös venäjän kieltä ja kulttuuria painottavan yksityisen Itä-Suomen suomalais-venäläisen koulun lukion Lappeenrannan yksikkö (vuonna 2018 yhteensä 128 lukiolaista Lappeenrannassa, Imatralla ja Joensuussa).
Historia

Koulu perustettiin nimellä Lappeenrannan reaali- ja porvarikoulu vuonna 1892. Helsinkiläisen arkkitehdin Onni Tarjanteen suunnittelema uusi koulurakennus valmistui 1897. Tyyliltään punainen tiilitalo oli pohjoista uusrenessanssia. Rakennus oli kaksikerroksinen ja sitä oli koristeltu runsaasti. Koulu oli aikoinaan kaupungin hienoin rakennus.
1908 valmistui viipurilaisen arkkitehdin Karl Hård af Segerstadin suunnittelema laajennus päärakennukseen. Pohjapiirustukseltaan rakennus oli nyt H-kirjaimen muotoinen. Samalla päärakennuksen läheisyyteen rakennettiin puinen voimistelusali.
Koulurakennus sai nykyisen muotonsa 1939. Rakennushallituksen arkkitehti Matti Välikangas suunnitteli rakennuksen kolmikerroksiseksi, ja kellarikerrokseen rakennettiin lisätiloja. Myös portaikkojen lukumäärää vähennettiin ja Lönnrotinkadun puoleinen pääovi muurattiin umpeen. Talvi- ja jatkosodassa rakennus toimi sairaalana. Vuosina 1958–1960 rakennusta korjattiin ja ulkoasua hieman muutettiin ajan henkeen sopivammaksi.
Vanhan tiilirakennuksen saneeraus vuosina 1974–1976, sekä uuden ja tarpeellisen lisärakennuksen valmistuminen vanhan voimistelusalin tilalle. Vuonna 1975 koulu jaettiin Lönnrotin lukioksi ja Lönnrotin yläasteeksi.
Historia > Nimet

1892–1899: Lappeenrannan reaali- ja porvarikoulu
1899–1919: Lappeenrannan suomalainen yhteiskoulu
1919–1928: Lappeenrannan yhteiskoulu
1928–1939: Lappeenrannan yhteislyseo
1939–1968: Lappeenrannan lyseo
1968–1975: Lappeenrannan yhteislyseo
1975–1983: Lönnrotin lukio
1983–2024: Lappeenrannan Lyseon lukio
2024–:0000 Lappeenrannan lukion Lyseon toimipiste
Rehtorit

K.R. Weijolan
Robert Ylönen
Kaarlo Kajatsalo
Toivo Lehtovaara
Eino Suneli
Matti Strengell
Heikki Vainikka
Juhani Kotilainen (vt.)
Pentti Hentunen
Juha-Pekka Peltola
Tuula Tervo (ma.)
Mika Luukkonen
Olli Mielonen
Aiheesta muualla

Lappeenrannan Lyseon lukion kotisivu
Tauno Nurmela

Tauno Nurmela
Tauno Nurmela (4. syyskuuta 1907 Lappee – 27. elokuuta 1985 Turku) oli suomalainen kielitieteilijä ja akateemikko.
Henkilöhistoria

Nurmela toimi Turun yliopistossa romaanisten kielten professorina vuodesta 1949 vuoteen 1970. Hän toimi myös yliopiston vararehtorina 1953–1960, rehtorina 1960–1970 ja kanslerina 1970–1975. Akateemikon arvon hän sai 1975. Nurmela oli erityisesti Italian kielen ja kulttuurin tuntija. Nurmelan veli oli vuorineuvos Ilmo Nurmela.
Nurmela on suomentanut Alberto Moravian teoksia nimellä Kai Vuosalmi.
Kunnianosoituksia

Turussa vuonna 1939 löydetty pikkuplaneetta 1696 Nurmela on nimetty Tauno Nurmelan mukaan.
Turun yliopiston päärakennuksen juhlaluentosali, luentosali I, on nimetty Nurmelan mukaan Tauno Nurmela -saliksi.
Teoksia

Tauno Nurmelan tuotantoon kuuluvat muun muassa seuraavat teokset:
Suuri pieni maailma, muistelmateos (1953; uudistettu laitos 1967)
Vox humana eli Ihmisen ääntä, puhe- ja kirjoituskokoelma (1964)
Hei elämää, muistelmateos (1967)
Vanha Varis eli tuntematon Boccaccio (1975)
Sanottu mikä sanottu, puhe- ja kirjoituskokoelma (1979)
Troijan naiset (elokuva)

| Troijan naiset> The Trojan Women Τρωάδες |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michális Kakogiánnis
Käsikirjoittaja:  Michális Kakogiánnis
Perustuu:  Euripideen tragediaan Troijan naiset (Τρωάδες, 415 eaa.)
Tuottaja:   Michális Kakogiánnis  Anis Nohra 
Säveltäjä:  Míkis Theodorákis
Kuvaaja:  Alfio Contini
Leikkaaja:  Michális Kakogiánnis
Pääosat:   Katharine Hepburn  Vanessa Redgrave  Geneviève Bujold  Eiríni Pappá 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Yhdistynyt kuningaskunta  Kreikka 
Tuotantoyhtiö:  Josef Shaftel Productions Inc.
Levittäjä:  Cinerama Releasing Corporation
Ensi-ilta:  toukokuussa 1971 (Cannes)
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
   
Troijan naiset (engl. The Trojan Women) on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut Michális Kakogiánniksen käsikirjoittama ja ohjaama draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Katharine Hepburn, Vanessa Redgrave, Geneviève Bujold ja Eiríni Pappá. Elokuva perustuu Euripideen samannimisen antiikin kreikkalaisen tragedian vuonna 1937 julkaistuun Edith Hamiltonin tekemään englanninkieliseen käännökseen.
Troijan naiset sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 1971, ja se julkaistiin elokuvateattereissa Yhdysvalloissa saman vuoden syksyllä.
Juoni

Troijan sodan päättymisen jälkeen Troijan naiset – iäkäs kuningatar Hekabe, Andromakhe, Kassandra ja Helena – kokoontuvat tuhotun kaupungin muurien juurelle odottamaan tietoa kohtalostaan, että mihin kreikkalaiskaupunkeihin kukin joutuu sotavankina lähtemään.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Katharine Hepburn  | … |  Hekabe   |
|  Vanessa Redgrave  | … |  Andromakhe   |
|  Geneviève Bujold  | … |  Kassandra   |
|  Eiríni Pappá  | … |  Helena   |
|  Patrick Magee  | … |  Menelaos   |
|  Brian Blessed  | … |  Talthybios   |
|  Alberto Sanz  | … |  Astyanaks   |
Tuotanto

Troijan naisien tuotanto alkoi elokuun lopussa ja päättyi lokakuun alussa vuonna 1970. Elokuva kuvattiin Atienzassa Espanjassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Troijan naiset (elokuva) Wikimedia Commonsissa
Troijan naiset Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Antoni Jan Ostrowski

Antoni Jan Ostrowski
Antoni Jan Ostrowski (1782–1845) oli puolalainen aatelinen (szlachta), maanomistaja, poliittinen ja taloudellinen aktivisti sekä kenraali ja tiedottaja.
Hänestä tuli senaattorilinnanherra ja Sejmin jäsen Puolan kuningaskunnassa (1815–1830). Marraskuun kansannousun aikana vuosina 1830–1831 hänet nimitettiin kansalliskaartin komentajaksi. Kansannousun epäonnistumisen jälkeen hän muutti Ranskaan.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  IdRef
Kansainvälinen golfliitto

| Kansainvälinen golfliitto> International Golf Federation |
| --- | --- |
Laji:   golf 
Tyyppi:  urheilujärjestö
Toimialue:  kansainvälinen
Lyhenne:  IGF
Perustettu:  1958
Sijainti:   Lausanne, Sveitsi
Presidentti:  Annika Söderstam
Jäsenyydet:   Kansainvälinen olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kansainvälinen golfliitto (engl. International Golf Federation, IGF) on kansainvälinen golfin kattojärjestö. IGF:n tavoitteena on edistää golfurheilun kansainvälistä kehitystä sekä järjestää joka toinen vuosi amatöörien joukkuemestaruuskilpailut: Eisenhower Trophyn (miehet) ja Espirito Santo Trophyn (naiset) sekä edistää golfia olympia- ja paralympialajina. IGF:n päämaja sijaitsee Lausannessa, Sveitsissä.
Kansainvälinen golfliitto perustettiin vuonna 1958. Kansainvälinen olympiakomitea on tunnustanut IGF:n viralliseksi kansainväliseksi golfliitoksi, ja siihen kuuluu 151 jäsenliittoa 146 maasta.
Kansainvälinen ampumaurheiluliitto

| Kansainvälinen ampumaurheiluliitto> International Shooting Sport Federation |
| --- | --- |

Laji:  ammunta
Tyyppi:  urheilujärjestö
Toimialue:  kansainvälinen
Lyhenne:  ISSF
Perustettu:  1907
Sijainti:   München, Saksa
Presidentti:  Luciano Rossi
Jäsenyydet:   Kansainvälinen olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kansainvälinen ampumaurheiluliitto (engl. International Shooting Sport Federation, ISSF) on kansainvälinen ampumaurheilun kattojärjestö. ISSF on virallinen olympialiikkeen valvontaelin, joka hallinnoi ampumaurheilua maailmanlaajuisesti ja jonka jäsenjärjestöt hallinnoivat ampumaurheilua kansallisella tasolla. ISSF:n päämaja sijaitsee Münchenissä, Saksassa.
Liitto on perustettu vuonna 1907. Liitto tunnettiin pitkään nimellä Union International de Tir (UIT), mutta vuonna 1998 uudeksi muodoksi tuli International Shooting Sport Federation (ISSF).
Bug (estuaari)

| Bug tai Bugin estuaari  myös Bugin limaani> ukr. Бузький лиман |
| --- | --- |
 Mykolajivin kaupunki Вugin rannalla
  Bug 
Sijainti:  =Mykolajivin alue
Valtio:   Ukraina
Merialue:  Mustameri
Vesialue:  16 200 ha GeoNames-tietokannassa 711228
Bug tai Bugin estuaari, myös Bugin limaani (ukr. Бузький лиман, Buzkyi lyman) on Mustanmeren pohjoisrannikolla Mykolajivin alueella Ukrainassa sijaitseva Etelä-Bugin suulle muodostunut suisto eli estuaari.
Tämä Etelä-Ukrainassa sijaitseva estuaari on kaareva, mutkikas ja kapea jokisuualue, Etelä-Bugin ja sen vasemman sivujoen Inhulin laskupaikka. Suisto levittäytyy läpi Mykolajivin kaupungin ennen kuin yhdistyy Dneprin estuaariin ja siitä tulee osa Dneprin–Bugin estuaaria,  vaikka murtovesialueiden väliset tarkemmat rajat puuttuvatkin. Varsin kiistanalaisena pidetään Bugin rajaa, jota oletetaan kulkevan pitkin Varvarivkan (Eteläbugin) siltaa Mykolajivin kaupungissa.
Joidenkin lähteiden mukaan Bug on 2–10, 5–11 ja joidenkin mukaan 5,5–11 kilometriä leveä estuaari. Sen pituuden arvellaan vaihtelevan noin 30:stä kilometristä 47:ään ja leveyden 2 km:stä 6 kilometriin. Bug on suistomatalikko eli jokisuun vaihettumisalue, mikä sijaitsee merenpinnan alapuolella ja sen kokonaispinta-ala on 16 200 hehtaaria. Estuaarissa on myös kaksi kynnästä, Voloska ja Ruska.  Suiston vasemmalla rannalle on muodostunut melko suuria rotkoja, joiden pituus on 800–2 000 metriä, ja oikealle rannalle terasseja, joita halkaisevat pienemmät, 25–150 metrin pituiset rotkot. Veden suolapitoisuus Etelä-Bugin suulla on keskimäärin 2,3–3,5 ‰ ja maksimissa 10–11 ‰.
Olbian kaupungin myöhempi paikka oli Hypanis-joen, nykyisen Etelä-Bugin länsirannalla lähellä sen suuta, jossa se yhtyi Borystheneen suistoon. Sen alakaupungin yli 25 hehtaarin satama-aluetta huuhtoivat Bugin estuaarin vedet. Vuonna 1926 perustettiin tämän muinaisen asutuksen yhteyteen historiallinen ja arkeologinen suojelualue "Olbia". Suojelualueen pinta-ala on 300 hehtaaria ja vuonna 2002 sille myönnettiin kansallisen aseman. Bugin estuaarin pohjoisosassa sijaitsee Mykolajivin satama, mikä on keskeinen satama ja mistä monet vasemmalla rannalla sijaitsevat teollisuuslaitokset hyötyvät.
Etelä-Bugin suiston vesien katsotaan olevan yksi eniten kärsineistä ja uhanalaisista ekosysteemeistä Ukrainassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bug (estuaari) Wikimedia Commonsissa
Leena Majander-Reenpää

Leena Maija Majander-Reenpää (vuosina 1983–1992 Tarkka; 15. marraskuuta 1956 Espoo – 24. tammikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen kirjankustannusalan vaikuttaja.
Majander-Reenpää työskenteli urallaan eri kustantamoissa, pisimipään Otavalla (1980–1986 ja 1988–2010). Vuosina 2015–2017 hän toimi Suomen kirjallisuuden vientikeskus Filin johtajana.
Elämä ja ura

Leena Majander valmistui ylioppilaaksi 1975, ekonomiksi 1978 ja kauppatieteiden kandidaatiksi 1980. Hän työskenteli vuosina 1979–1980 Helsingin kauppakorkeakoulun amanuenssina.
Majander toimi Otavan markkinointiassistenttina 1980–1981 ja kirjakauppamyynnin osastopäällikkönä 1981–1986. Vuosina 1986–1987 Leena Tarkka oli Weilin+Göösin kustannuspäällikkö ja 1987–1988 kustannusjohtaja. Hän palasi Otavaan ja toimi yleisen kirjallisuuden kustannusjohtajana 1988–2008 ja kustantajana 2008–2010. Majander-Reenpää erosi tehtävästä vuonna 2010, ja syyksi on arveltu Otavan Reenpään omistajasuvun sisäisiä erimielisyyksiä.
Vuonna 2011 Majander-Reenpää nimitettiin Bonnierin strategiseksi neuvonantajaksi. Hän työskenteli vuosina 2011–2014 WSOY:n varatoimitusjohtajana ja kustantajana. Elokuussa 2014 hänet nimitettiin Bonnierin kansainvälisen liiketoiminnan neuvonantajaksi. Iris Schwanckin jäätyä eläkkeelle Filin johdosta Majander-Reenpää nimettiin kesäkuun alusta 2015 hänen seuraajakseen. Hän jättäytyi pois tehtävästä terveyssyistä vuonna 2017.
Elämä ja ura > Luottamustehtävät

Majander-Reenpäällä oli useita luottamustoimia. Hän oli muun muassa Suuren Suomalaisen Kirjakerhon hallituksen jäsen (1989–2010) ja Suomen Kirjasäätiön hallituksen jäsen (1991–1998 ja 2011–2012) ja puheenjohtaja (1998–2003, 2007–2010 ja 2012–). Majander-Reenpää oli myös Suomen Kustannusyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja vuosina 2004–2006 ja varapuheenjohtaja 2000–2003 ja 2007–2008.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Majander-Reenpää syntyi pankinjohtaja Taito Majanderin ja opettaja Seija Kahrin perheeseen. Kirjallisuustoimittaja Antti Majander ja historiantutkija Mikko Majander ovat Majander-Reenpään veljiä.
Vuosina 1983–1992 Majander-Reenpää oli naimisissa kirjallisuuskriitikko Pekka Tarkan kanssa. Hänen puolisonsa vuodesta 1992 oli Otavan omistajasukuun kuuluva Antti Reenpää. Majander-Reenpäällä on kaksi lasta.
Teokset

Majander-Reenpää, Leena: Kirjatyttö: kustantajaelämää.  Helsinki:  Siltala, 2021.  ISBN 978-952-234-861-6