stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glass Onion

”Glass Onion” on brittiläisen rock-yhtye The Beatlesin kappale, joka julkaistiin vuonna 1968 yhtyeen tupla-albumilla ”The Beatles”, joka tunnetaan paremmin nimellä ”White Album”. Kappaleen sävelsi John Lennon, mutta kuten useimmat Beatles-kappaleet, sen krediitit on merkitty Lennon–McCartney-kaksikolle.
Tausta ja sävellys

"Glass Onion" on yksi ”White Albumin” kokeellisimmista kappaleista, ja sen sanoituksissa Lennon viittaa useisiin aiempiin Beatles-kappaleisiin, kuten "Strawberry Fields Forever", "I Am the Walrus", "Lady Madonna" ja "The Fool on the Hill". Kappale on saanut nimensä metaforisesta ”lasisesta sipulista”, joka viittaa siihen, että asioiden todellinen olemus voi paljastua kerroksia kuorimalla. Tämä ironinen leikki oli Lennonin tapa kommentoida sitä, miten fanit ja analyytikot yrittivät tulkita hänen ja yhtyeen kappaleiden syvällisiä merkityksiä.
Lennon sanoi kirjoittaneensa kappaleen osittain pilkatakseen niitä faneja, jotka etsivät piilotettuja viestejä yhtyeen sanoituksista. Hän esimerkiksi mainitsi kappaleen lopussa epätotuuden, että Paul McCartney on kuollut: ”The walrus was Paul”, viittauksena aiempaan Beatles-kappaleeseen "I Am the Walrus". Tämä kohta lietsoi huhuja ja teorioita siitä, että McCartney olisi kuollut ja korvattu kaksoisolennolla.
Äänitys ja tuotanto

"Glass Onion" äänitettiin Abbey Road -studioilla Lontoossa vuonna 1968, ja tuotannosta vastasi yhtyeen pitkäaikainen yhteistyökumppani George Martin. Kappaleen äänitysprosessi sisälsi perinteisiä rock-soittimia, kuten kitaraa, bassoa ja rumpuja, mutta siinä hyödynnettiin myös orkesterisovitusta, joka antaa kappaleelle ainutlaatuisen tunnelman. Sovituksessa käytettiin jousia, mikä toi kappaleeseen syvyyttä ja dramaattista sävyä.
Vastaanotto

Kappale sai julkaisunsa jälkeen sekä kiitosta että hämmennystä. Monien kriitikoiden mielestä kappale oli oivaltava osoitus Lennonin huumorista ja neroudesta, kun taas toiset pitivät sitä turhan hämäränä ja tarkoituksella hämmentävänä. "Glass Onion" nousi kuitenkin merkittäväksi osaksi Beatlesin diskografiaa ja on säilynyt fanien suosiossa yhtenä ”White Albumin” muistettavimmista raidoista.
Vaikutus ja perintö

"Glass Onion" on yksi Beatles-kappaleista, joita on analysoitu eniten fanien ja tutkijoiden keskuudessa. Se on esimerkki Lennonin leikkisyydestä ja hänen halustaan rikkoa perinteisen laululyriikan rajoja. Kappale on myös nähty vastauksena siihen massiiviseen analyysikulttuuriin, joka ympäröi Beatlesia heidän uransa huipulla.
Kappaleen sanoituksissa toistuva viittaus aiempiin Beatles-kappaleisiin on tehnyt siitä eräänlaisen meta-kappaleen, joka kommentoi sekä bändin omaa historiaa että heidän fanikulttuuriaan. "Glass Onion" on siten enemmän kuin pelkkä kappale – se on katsaus Beatlesin maailman sisäiseen dynamiikkaan ja Lennonin itsereflektioon.
Kokoonpano

John Lennon – laulu, rytmikitara
Paul McCartney – bassokitara
George Harrison – soolokitara
Ringo Starr – rummut
Orkesteri (jouset), sovittanut George Martin
HMS Venerable (R63)

| HMS Venerable |
| --- | --- |
 HMS Venerable

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cammell Laird, Birkenhead
Kölinlasku:  3. joulukuuta 1942
Laskettu vesille:  30. joulukuuta 1943
Palveluskäyttöön:  joulukuu 1944
Poistui palveluskäytöstä:  myyty Alankomaille 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  13 400 t (standardi)
Pituus:  212 m
Leveys:  24,4 m
Syväys:  7,2 m
Koneteho:  40 000 hp
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  1 300
Aseistus
Aseistus:  24 x QF 2 naulan -ilmatorjuntatykkiä neliputkisina asennuksina 22 x Oerlikon 20 mm kaksiputkisina asennuksina 10 x Oerlikon 20 mm yksiputkisina asennuksina 42 x lentokonetta
HMS Venerable (viirinumero R63) oli Britannian kuninkaallisen laivaston toisen maailmansodan lopulla valmistunut Colossus-luokan lentotukialus. Alus oli Kuninkaallisen laivaston lisäksi vuodesta 1948 Alankomaiden laivastossa nimellä Hr. Ms. Karel Doorman ja vuodesta 1969 Argentiinan laivastossa nimellä ARA Veinticinco de Mayo. Alus poistettiin 1997 käytöstä ja romutettiin Intiassa vuonna 2000.
Valmistus

Alus tilattiin 7. elokuuta 1942 Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 3. joulukuuta telakkanumerolla 1126. Alus laskettiin vesille 30. joulukuuta 1943. Aluksella aloitettiin 27. marraskuuta 1944 valmistajan koeajot, jotka kestivät vuoden loppuun. Alus valmistui 17. tammikuuta 1945, jolloin se luovutettiin laivastolle vastaanottotesteihin. Testien päätyttyä se siirrettiin Clyden laivastotukikohtaan miehistön koulutukseen. Alus määrättiin 1. maaliskuuta 11. lentotukialusviirikön lippulaivaksi ja aloitti valmistautumisen palvelukseen Brittiläisessä Tyynenmeren laivastossa.
Ms. Karel Doorman

Alankomaiden hallitus osti 1. huhtikuuta 1948 aluksen. Se kunnostettiin Alankomaiden laivastolle, joka otti sen palvelukseensa 28. toukokuuta nimellä Hr. Ms. Karel Doorman.
Alankomaiden laivasto aloitti 1954 aluksen modernisoinnin, jossa muun muassa aluksen lentokansi ja tutkajärjestelmä uusittiin. Alankomaissa aluksesta tuli myös ydinasekykyinen ja sen lentokalustoksi tuli  Grumman S2F-1 Trackerit, jotka  kykenivät kuljettamaan Yhdysvaltain B57-ydinpommeja. Pommien kuoret oli sijoitettu alukselle, mutta ydinmateriaali oli varastoitu Englantiin Yhdysvaltain valvontaan. Vuonna 1968 aluksen konehuoneessa syttyi tulipalo, minkä jälkeen se makasi ankkurissa, kunnes alus luovutettiin  Argentiinan laivastolle.
ARA Veinticinco de Mayo

Alus otettiin palvelukseen 12. maaliskuuta 1969 Argentiinan laivastossa nimellä ARA Veinticinco de Mayo. Tulipalon aiheuttamien vaurioiden korjaamisen jälkeen alus lähti 1. syyskuuta Argentiinaan. Vuoden 1982 Falklandin sodassa alus oli Argentiinan laivaston lippulaivana. Alus suoritti ainoastaan yhden rynnäkön kohti Kuninkaallisen laivaston osasto ennen kuin risteilijä ARA General Belgranon uppottaminen sai aluksen vetäytymään kotisatamaan. Alus määrättiin 1997 käytöstäpoistettavaksi ja hinattiin 2000 romutettavaksi Intiaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maritimequest HMS Venerable kuvagalleria (englanniksi)
Colossus-luokan lentotukialukset
HMS Vengeance (R71)

| HMS Vengeance |
| --- | --- |
 HMAS Vengeance

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter and Wigham Richardson
Kölinlasku:  16. marraskuuta 1942
Laskettu vesille:  23. helmikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  15. tammikuuta 1945
Poistui palveluskäytöstä:  lainattu Australialle 1952–1955 myyty Brasilialle 1955
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  13 400 t (standardi)
Pituus:  212 m
Leveys:  24,4 m
Syväys:  7,2 m
Koneteho:  40 000 hp
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  1 300
Aseistus
Aseistus:  6 × neliputkista QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 19 × yksiputkista Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykkiä 42 × lentokonetta
HMS Vengeance oli Britannian kuninkaallisen laivaston toisen maailmansodan lopulla valmistunut Colossus-luokan lentotukialus.
Valmistus

Alus tilattiin Swan Hunter and Wigham Richardsonilta, missä köli laskettiin 16. marraskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 15. tammikuuta 1945.
Palvelus

Palvelukseen oton jälkeen alus viipyi jonkin aikaa koulutettavana kotivesillä, kunnes siirtyi Välimerelle. Alus lähti Kaukoitään, missä se liitettiin brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon tukikohtanaan Hongkong. Vuosina 1948–1949 aluksella tehtiin arktisen alueen kokeita, minkä jälkeen se oli 1950 huollettavana . Alus palasi palvelukseen, kunnes se siirrettiin 1953 Australian laivastolle.
Ensimmäisen joukkojenkuljetusmatkan aikana aluksen päällikölle ilmoitettiin, että hallitus oli luvannut aluksen Australian laivastolle, koska Australialle luovutettavan HMS Majesticin valmistumisen viipyessä muutostöiden vuoksi. Vengeance palasi Britteinsaarille ja saapui 23. maaliskuuta 1952 Portsmouthiin.
Ennen toista joukkojenkuljetusmatkaa komentaja G. T. Coney vastaanotti 7. toukokuuta aluksen päällikkyyden. Alus kuljetti 23. toukokuuta joukkoja Maltalle ja lähti kesäkuussa toisen ja samalla viimeisen kerran Kaukoitään. Alukselle oli kuormattu miehistö risteilijä HMS Ceylonille, joka palautettiin palvelukseen Singaporesta määrättynä Korean rannikolle. Paluumatkalla alus kuljetti aiemman miehistön kotiin. Alus saapui 28. elokuuta Portsmouthiin, missä se poistettiin palveluksesta.
HMAS Vengeance

Alus lähti 15. syyskuuta Portsmouthista Devonportiin luovutettavaksi Australian laivastolle. Australian laivasto otti 13. marraskuuta 1952 aluksen palvelukseen päällikkönään komentaja H. M. Burrell. Alukselle asennettiin ennen siirtoa tyypin 277Q/293Q tutkat. Alus lähti 22. tammikuuta 1953 Australiaan kannellaan kolme Bristol Sycamore -pelastushelikopteria. Alus saapui 11. maaliskuuta Sydneyyn, jolloin sille siirtyivät 850. laivueen Sea Furyt sekä 817. laivueen Fairey Fireflyt. Alus oli suunniteltu koulutustehtäviin, mutt suoden lopulla se kuitenkin siirrettiin operatiiviseen palvelukseen.
Elokuussa 1955 alus poistettiin palveluksesta, kun HMAS Melbourne (aikaisemmin HMS Majestic) otettiin palvelukseen. Alus lähti kesäkuun lopulla Sydneystä Singaporen kautta Portsmouthiin, jonne se saapui 5. elokuuta. Aluksen australialainen miehistö siirtyi Barrow-in-Furnessiin Melbournen miehistöksi.
Alus siirrettiin huollettavaksi ja modernisoitavaksi Devonportin telakalle, mistä se vapautui elokuussa 1956. Alus sijoitettiin reservilaivastoon, josta se myytiin Brasilialle.
NAeL Minas Gerais

Alus myytiin 14. joulukuuta 1956 yhdeksällä miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla Brasilialle. Alus lähti Devonportista Rotterdamiin Verolme United Shipyards Companylle modernisoitavaksi.
Alukselle asennettiin uudet hissit, vahvistettu lentokantta, asennettu höyrykatapultit, uudet jarruvaijerit, peilijärjestelmä mahdollistamaan samanaikaiset nousut ja laskut, 8,5 asteen kulmassa oleva laskeutumisalue sekä uusi lähipuolustusjärjestelmä. Näiden lisäksi komentosilta uudistettiin ja elektroniset järjestelmät modernisoitiin amerikkalaisilla SPS-12-ilmavalvontatutkalla, SPS-4-merivalvontatutkalla ja SPS-8B-korkeusetsimellä. Modernisoinnin aikana aluksen uppouma kasvoi 19 890 tonniin.
Brasilian laivasto otti 6. joulukuuta 1960 aluksen palvelukseen nimellä NAeL Minas Gerais (port. Navio Aeródromo Ligeiro). Aluksella oli sen lähtiessa Brasiliaan kolme Westland Whirlwind -helikopteria ja kolme Grumman TBM-3 Avenger -lentokonetta, jotka Alankomaiden laivasto oli lahjoittanut. Pian alukselle saatiin hankittua kolme Avengeria lisää. Vuonna 1963 alukselle ostettiin kuusi North American T-28R-1 Trojania. Saman vuoden marraskuussa alus osallistui ensimmäisen kerran Brasilian laivaston mukana sotaharjoituksiin lento-osasto kannellaan.
Alus oli pääasiassa sukellusveneentorjuntatehtävissä, jolloin aluksella olivat Grumman S-2A Tracker -lentokoneet ja SH-34J Seabat -helikopterit.
Vuosina 1976–1980 alus oli modernisoitavana ja palautettiin vuoden 1981 alussa palvelukseen. Tällöin aluksen lentokonekapasiteetti oli ainoastaan 20. Uudelleen alus oli modernisoitavana heinäkuusta 1991 lokakuuhun 1993.
Brasilian hallitus laittoi 2001 aluksen myyntiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMS Vengeance (R71) Wikimedia Commonsissa
Maritimequest: HMS Vengeance -kuvagalleria (englanniksi)
Royal Australian Navy: HMAS Vengeance (englanniksi)
Colossus-luokan lentotukialukset
Ernest King

Ernest King toisen maailmansodan aikana.
Ernest Joseph King (23. marraskuuta 1878 Lorain, Ohio – 25. kesäkuuta 1956 Portsmouth, New Hampshire) oli yhdysvaltalainen laivastoamiraali, joka toimi Yhdysvaltain laivaston ylipäällikkönä ja laivasto-operaatioiden komentajana toisen maailmansodan aikana vuosina 1942–1945. Hän oli yksi Tyynenmeren sodan pääsuunnittelijoista.
Ennen toista maailmansotaa

King valmistui Yhdysvaltain laivastoakatemiasta vuonna 1901. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli esikuntaupseerina Yhdysvaltain Atlantin-laivaston komentajan, vara-amiraali Henry T. Mayon esikunnassa, mistä hänet palkittiin Navy Cross -kunniamerkillä. King oli vuosina 1919–1921 laivastokorkeakoulun (Naval Postgraduate School) johtajana ja sen jälkeen jäähdytysaluksen kapteenina sekä sukellusveneosaston komentajana. Perehdyttyään lentämiseen hän toimi 1930–1932 lentotukialus USS Lexingtonin kapteenina ja suoritti sen jälkeen laivaston esikuntaopiston (Naval War College). Vuonna 1933 King nimitettiin laivaston ilmailuosaston ja vuonna 1936 laivaston lentotukikohtien komentajaksi. Hänet ylennettiin 1933 kontra-amiraaliksi ja 1938 vara-amiraaliksi. King oli vuonna 1939 ehdolla laivasto-operaatioiden komentajaksi (Chief of Naval Operations), mutta karkeana pidetyn luonteensa vuoksi hänet sivuutettiin ja komentajaksi nimitettiin amiraali Harold R. Stark.
Toisen maailmansodan aikana

Toisen maailmansodan aikana King nimitettiin tammikuussa 1941 Atlantin laivaston komentajaksi. Japanin hyökättyä Pearl Harborin laivastotukikohtaan joulukuussa 1941 hänet nimitettiin laivaston ylipäälliköksi ja ylennettiin samalla amiraaliksi. King sai edeltäjiään suuremmat valtuudet, sillä kaikki laivaston osat alistettiin ensi kertaa pysyvästi ylipäällikölle. Maaliskuussa 1942 Kingistä tuli myös laivasto-operaatioiden komentaja Starkin tilalle. King on ainoa henkilö, jolle on annettu nämä molemmat nimitykset samanaikaisesti. Tämän jälkeen hän kuului puolustushaarakomentajien neuvostoon sekä liittoutuneiden yhteiseen esikuntapäälliköiden neuvostoon ja osallistui tässä ominaisuudessa liittoutuneiden tärkeimpiin konferensseihin sodan aikana.
King painotti Tyynenmeren sotaa ja Japanin etenemisen tehokasta pysäyttämistä, kun taas muut liittoutuneiden sotilasjohtajat halusivat keskittyä ensisijaisesti Euroopan sotanäyttämöön ja Saksan lyömiseen. King valitsi Tyynenmeren laivaston komentajaksi amiraali Chester W. Nimitzin. Kenraali Douglas MacArthurin kanssa Kingillä oli erimielisyyksiä, sillä King kannatti hyökkäävämpää strategiaa Japania vastaan ja määräsi sodan alkupuolella muun muassa vastahyökkäyksen Guadalcanalilla sekä maihinnousun Salomonsaarille vastoin MacArthurin näkemystä. Kingin määräyksestä sodan aikana otettiin käyttöön järjestelmä, jossa huoltoalussaattueet huolsivat ja korjasivat tärkeimpiä sotalaivoja keskellä merta, jolloin niiden ei tarvinnut palata satamiin useisiin kuukausiin. Japanin sota- ja kauppalaivasto saatiin suurelta osin tuhottua sodan loppuun mennessä. King ylennettiin joulukuussa 1944 laivastoamiraaliksi. Laivaston ylipäällikön tehtävä lakkautettiin maailmansodan päätyttyä lokakuussa 1945 ja joulukuussa King luovutti myös laivasto-operaatioiden komentajan tehtävät Nimitzille.
King vietti eläkevuotensa Washingtonissa. Hän kuoli sydänkohtaukseen 77-vuotiaana vuonna 1956.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ernest King Wikimedia Commonsissa
King (takana keskellä) presidentti Franklin D. Rooseveltin ja Britannian pääministeri Winston Churchillin seurassa Atlantin konferenssin aikana elokuussa 1941.
Elämäsi

| Elämäsi Christianus-kuoro |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: LP-levy
 Kesto: 30.06
Christianus-kuoro muut julkaisut
|   | Elämäsi 1975 | Suurta on elää 1976 |
Elämäsi on vuonna 1975 julkaistu Christianus-kuoron studiolevy.
Kappaleet

Vihreänä seisoo metsä – 2.49
Mä illalla myöhään – 2.27
Niin ootko kiireinen – 1.08
Elämäsi – 1.58
Lyhyt on elämämme – 2.07
Jeesus, ystävä parhain – 1.38
Nyt joku kolkuttaa – 3.09
Jeesuksesta laulan – 1.24
Tahdon kertoa – 2.40
Golgatalle – 2.07
Mä sauvaani tartuin – 2.34
Jeesus, sielun lääkäri – 2.27
Hän nosti minut turmion kuopasta – 2.16
On iloa – 1.55
Extreme Rules (2009)

Extreme Rules on amerikkalaisen vapaapainin järjestämä tapahtuma, joka järjestettiin 7. kesäkuuta 2009. Extreme Rules tapahtumia on ollut vuodesta 2005 lähtien nimellä One Night Stand, mutta nimeksi muutettiin Extreme Rules. Jeff Hardy voitti mestaruuden tikapuut-ottelussa Edgeltä, mutta CM Punk käytti Money in the Bank -salkkunsa ja voitti näin itselleen World Heavyweight Championship-mestaruuden.
Matsit

| # | Matches | Stipulations |
| --- | --- | --- |
| Ei televisioitu | Mickie James ja Kelly Kelly voittivat Beth Phoenixin ja Rosa Mendesin | Tag Team -matsi |
| 1 | Kofi Kingston (c) voitti Montel Vontavious Porterin, William Regalin ja Matt Hardyn | Fatal Four-Way -matsi WWE United States Championista |
| 2 | Chris Jericho voitti Rey Mysterion (c)  | Ei sääntöjä -matsi WWE Intercontinental Championshipista |
| 3 | CM Punk voitti Umagan | Samoan Strap -matsi |
| 4 | Tommy Dreamer voitti Christianin (c) ja Jack Swaggerin | Extreme Rules -matsi ECW Championshipista |
| 5 | Santina Marella voitti Vickie Guerreron (c) | Hog Pen -matsi Miss Wrestlemania tittelistä |
| 6 | Batista voitti Randy Ortonin (c) | Häkki -ottelu WWE Championshipista |
| 7 | John Cena pakotti Big Shown luovuttamaan | Luovutus -matsi |
| 8 | Jeff Hardy nappasi World Title -vyön ennen Edgeä (c) | Tikkaat -matsi World Heavyweight Championshipista |
| 9 | CM Punk voitti Jeff Hardyn (c) | Tavallinen ottelu World Heavyweight Championshipista |
Emmanouíl Pappás (kunta)

| Emmanouíl Pappás Emmanouíl Pappáksen kunta Εμμανουήλ Παππάς Δήμος Εμμανουήλ Παππά |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti
 Emmanouíl Pappás
 Koordinaatit: 41°05′N, 23°43′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Sérres
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  1204
 – Kuntakeskus:  Chrysó
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  338,8 km²
Väkiluku (2011):  14 664
 – Kunnallis­yksikkö:  8 118
 – Kylä:  601
 – Väestötiheys:  43,28 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  ΕΡ
 
 www.empapas.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Emmanouíl Pappás (kreik. Εμμανουήλ Παππάς) on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Εμμανουήλ Παππά, Dímos Emmanouíl Pappá), joka sijaitsee Sérresin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 338,8 neliökilometriä ja väkiluku 14 664. Varsinaisen Emmanouíl Pappáksen kylän väkiluku on 601 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Chrysó.
Kylä ja kunta on nimetty Kreikan vapaussodan sankareihin luetun Emmanouíl Pappáksen mukaan. Nykyinen Emmanouíl Pappáksen kunta muodostui, kun Emmanouíl Pappás ja Strymónas yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat

Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Emmanouíl Pappáksen kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
| Kunnallis­yksikkö | Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- | --- |
| Emmanouíl Pappás | Ágio Pnévma | Ágio Pnévma | 1 353 |
| Emmanouíl Pappás | Chrysó | Chrysó | 1 571 |
| Emmanouíl Pappás | Dafnoúdi | Dafnoúdi | 443 |
| Emmanouíl Pappás | Emmanouíl Pappás | Emmanouíl Pappás | 601 |
| Emmanouíl Pappás | Métalla | Métalla | 130 |
| Emmanouíl Pappás | Métalla | Sykéa | 50 |
| Emmanouíl Pappás | Néo Soúli | Néo Soúli | 2 399 |
| Emmanouíl Pappás | Pentápoli | Pentápoli | 995 |
| Emmanouíl Pappás | Toúmpa | Toúmpa | 576 |
Emmanouíl Pappás: Yhteensä: 8 118
| Strymónas | Mesokómi | Mesokómi | 108 |
| Strymónas | Monóvrysi | Monóvrysi | 566 |
| Strymónas | Neochóri | Neochóri | 1 227 |
| Strymónas | Néos Skopós | Néos Skopós | 1 934 |
| Strymónas | Paralímni | Paralímni | 525 |
| Strymónas | Pethelinós | Pethelinós | 474 |
| Strymónas | Psychikó | Psychikó | 866 |
| Strymónas | Valtotópi | Valtotópi | 846 |
Strymónas: Yhteensä: 6 546
Yhteensä: 14 664
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emmanouíl Pappás Wikimedia Commonsissa
Δήμος Εμμανουήλ Παππά. Emmanouíl Pappáksen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Keski-Makedonian alue
| --- | --- |
Chalkidikín alueyksikkö:   Aristotélis  Kassándra  Néa Propontída  Polýgyros  Sithonía 
Imathían alueyksikkö:   Alexándreia  Náousa  Véroia 
Kilkíksen alueyksikkö:   Kilkís  Paionía 
Péllan alueyksikkö:   Almopía  Édessa  Pélla  Skýdra 
Pierian alueyksikkö:   Dío-Ólympos  Kateríni  Pýdna-Kolindrós 
Sérresin alueyksikkö:   Amfípoli  Emmanouíl Pappás  Irákleia  Néa Zíchni  Sérres  Sintikí  Visaltía 
Thessaloníkin alueyksikkö:   Ampelókipoi-Meneméni  Chalkidóna  Délta  Kalamariá  Kordelió-Évosmos  Lagkadás  Neápoli-Sykiés  Oraiókastro  Pávlos Melás  Pylaía-Chortiátis  Thermaïkós  Thérmi  Thessaloniki  Vólvi
HMS Afridi (F07)

| HMS Afridi |
| --- | --- |
 HMS Afridi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers-Armstrong, Newcastle-on-Tyne
Kölinlasku:  9. kesäkuuta 1936
Laskettu vesille:  8. kesäkuuta 1937
Palveluskäyttöön:  3. toukokuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 3. toukokuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 850 t (standardi) 2 520 t (max)
Pituus:  115 m
Leveys:  11,1 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  44 000 hv
Nopeus:  36 solmua (67 km/h)
Miehistöä:  190
Aseistus
Aseistus:  8 × QF 4,7" Mk XII -tykkiä kaksiputkisina CP Mk XIX -asennuksina 1 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykki neliputkisena Mk VII -asennuksena 2 × nelipiippuista Vickers .50" Mk II -ilmatorjuntakonekivääriä 4 × 21" (533 mm) torpedoputkea 2 × syvyyspomminheitintä
HMS Afridi (viirinumerot L07 ja tammikuusta 1939 alkaen F07) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tribal-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 10. maaliskuuta 1936 vuoden 1935 laivasto-ohjelmassa Newcastle-upon-Tynestä Vickers Armstrongilta, missä köli laskettiin 9. kesäkuuta 1936. Alus laskettiin vesille 8. kesäkuuta 1937 kumminaan Lady Foster ja otettiin palvelukseen 3. toukokuuta 1938. Valmistuskustannukset olivat 341 462 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus

Alus määrättiin 29. huhtikuuta 1938 liitettäväksi Välimeren laivaston 1. Tribal-hävittäjälaivueeseen. Aluksen valmistuttua ja koeajojen päätyttyä se siirrettiin Portlandiin täydennettäväksi ja aloittamaan laivueupseerin johdolla koulutuksen. Alus lähti koulutuksen päätyttyä Maltalle, jonne se saapui 3. kesäkuuta liittyen laivueeseensa. Heinäkuussa se määrättiin Espanjan rannikonvalvontaan, jonka aikana se vieraili Barcelonassa ja Marseillessa ennen paluutaan Maltalle.
Elokuussa alus osallistui Välimeren laivaston mukana harjoitukseen ja vieraili Kreikan satamissa. Alus lähti syyskuussa risteilijä HMS Devonshiren ja hävittäjä HMS Cossackin kanssa Istanbuliin, josta alukset jatkoivat matkaansa Aleksandriaan. Alus vieraili 24. lokakuuta Kyproksella, mistä se palasi Maltalle. Alus saapui 9. marraskuuta Maltalle, jossa se siirrettiin telakalle huollettavaksi palaten 17. joulukuuta palvelukseen.
Vuoden 1939 alussa alus oli edelleen Välimeren laivastossa osallistuen muun muassa sotaharjoituksiin sekä laivastovierailuihin alueen satamiin. Alus kolaroi risteilijä HMS Penelopen kanssa ja siirrettiin Maltalle korjattavaksi. Huhtikuussa palvelukseen palatessaan alus siirrettiin laivuetovereineen 4. hävittäjälaivueeseen, jolloin se samalla sai uuden viirinumeron. Alus vieraili 26. toukokuuta Mersa Matruhissa HMS Gurkhan kanssa. Kesä-heinäkuussa se vieraili muun muassa Kreikan satamissa.
Elokuussa alus osallistui laivaston mukana Egeanmerellä pidettyihin sotaharjoituksiin, mistä se palasi 18. elokuuta Aleksandriaan. Harjoituksen aikana oli hävittäjäviirikön sodanajan sijoituspaikaksi määrätty Punainen meri.
Päälliköt

Aluksen päälliköinä olivat:
George Hector Creswell, DSC - 1. tammikuuta 1940
Philip Louis Vian 1. tammikuuta - 18. tammikuuta 1940
Robert St. Vincent Sherbrooke 18. tammikuuta - maaliskuu 1940
Philip Louis Vian maaliskuu - 3. toukokuuta 1940