stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kantatie 69

Kivisalmen silta Konneveden ja Rautalammin rajalla
Kantatie 69 on Äänekosken Hirvaskankaalta Suonenjoen Levään kulkeva kantatie. Tien pituus on 88 kilometriä. Tie on kokonaisuudessaan kaksikaistainen ja laadultaan vaihteleva.
Reitti ja tieyhteydet

Äänekoski
Hirvaskangas (vt 4 vt 13 E75, st 627)
Laukaa
Äänekoski (uudelleen)
Kaura-aho (st 642)
Laukaa (uudelleen)
Konnevesi
Tankolampi (st 637)
Hytölä (st 641)
Konnevesi
Istunmäki (st 659)
Kivisalmi
Rautalampi
Pakarila
Rautalampi (st 543)
Suonenjoki
Rautalampi (uudelleen)
Suonenjoki (uudelleen)
Levä (vt 9 E63)
Historiaa

Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 69 sijaitsi lähes nykyisellä paikallaan: Tie alkoi Laukaan Tervatehtaalta silloiselta nelostieltä ja kulki jokseenkin nykyisen tien linjausta Suonenjoelle. Nelostien nykyisen linjauksen valmistumisen jälkeen Jyväskylän ja Tervatehtaan välinen osuus muutettiin kantatieksi 69. Vuonna 1965 linjausta muutettiin, kun Hirvaskankaan ja Konneveden Tankolammen välinen tie valmistui.
Kantatie 69 lakkautettiin ja muutettiin maantieksi 644 välillä Hirvaskangas–Suonenjoki, kun valtatien 9 Jyväskylän ja Kuopion välinen osuus valmistui 1970-luvun alussa. Tie kuitenkin palautettiin kantatieksi vanhalla numerolla jo saman vuosikymmenen puolivälissä.
Tiellä sattui 28. heinäkuuta 1956 vakava linja-auto-onnettomuus, kun Konneveden ja Rautalammin kuntien rajalla sijainneelle Kivisalmen lossille ajaneen linja-auton jarrut pettivät ja linja-auto syöksyi Konneveteen. Onnettomuudessa hukkui 15 ihmistä ja 18 pelastui. Paikalle valmistui silta vuonna 1963.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kantatie 69 Wikimedia Commonsissa
Välimatkataulukko
| (km) | Jyväskylä |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hirvaskangas | 32 | Hirvaskangas |  |  |  |  |  |
| Suolahti | 42 | 10 | Suolahti |  |  |  |  |
| Konnevesi | 70 | 38 | 28 | Konnevesi |  |  |  |
| Rautalampi | 106 | 74 | 64 | 36 | Rautalampi |  |  |
| Levä | 120 | 88 | 78 | 50 | 14 | Levä |  |
| Suonenjoki | 125 | 93 | 83 | 55 | 19 | 5 | Suonenjoki |
Kantatiet 40–98
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Talaat pašša

| Talaat pašša |
| --- | --- |
 Mehmed Talaat pašša maailmansodan aikana.
Osmanien valtakunnan suurvisiiri
 7. helmikuuta 1917 – 8. lokakuuta 1918  
Edeltäjä:  Said Halim pašša
Seuraaja:  Ahmed Izzet pašša
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1874 Kărdžali, Osmanien valtakunta
Kuollut: 15. maaliskuuta 1921 (46 vuotta) Berliini, Saksa
Mehmed Talaat pašša (1. syyskuuta 1874 Adrianopoli, Osmanien valtakunta – 15. maaliskuuta 1921 Berliini, Saksa) oli turkkilainen poliitikko, joka kuului nuorturkkilaisten johtajiin ja toimi vuosina 1917–1918 Osmanien valtakunnan suurvisiirinä. Talaat oli yksi valtakunnan hallituksen johtajista koko ensimmäisen maailmansodan ajan ja toimi sisäministerinä vuosina 1909–1911 ja 1913–1917. Häntä on syytetty armenialaisten kansanmurhasta, sillä hän antoi määräyksen armenialaisten pakkosiirtämisestä. Hän sai sodan jälkeen poissaolevana kuolemantuomion, ja armenialainen Soghomon Tehlirian murhasi hänet vuonna 1921.
Elämänvaiheet > Varhainen elämä ja perhetausta

Mehmed Talaat syntyi pomakki- ja romanitaustaiseen perheeseen vuonna 1874 Kărdžalissa Adrianopolin maakunnassa. Hänen isänsä oli nuorempi virkamies, joka työskenteli Osmanien valtakunnan hallinnossa ja oli kotoisin Bulgarian vuoristoisesta kaakkoiskulmasta. Talaat pyrki aluksi sotilasuralle, mutta joutui lähtemään Adrianopolin sotilaspoikakoulusta ilman todistusta jouduttuaan konfliktiin opettajana toimineen upseerin kanssa. Hän oli jonkin aikaa turkin kielen opettajana Alliance Israélite Universellessä, joka oli Adrianopolin juutalaisyhteisön ylläpitämä koulu. Isänsä kuoltua Talaat siirtyi posti- ja lennätinlaitoksen palvelukseen Adrianopolissa. Hänet pidätettiin vuonna 1895 vaarallisesta poliittisesta toiminnasta syytettynä, ja hän pysyi vangittuna kaksi vuotta, minkä jälkeen hän vapautui sulttaanin antamalla yleisellä armahduksella ja hänet karkotettiin Salonikiin.
Elämänvaiheet > Perhe

Talaat nai 19. maaliskuuta 1910 Hayriye Hanımin (myöhemmin  Hayriye Talaat Bafralı), joka oli kotoisin Ioanninasta.
Muuta

Suurvisiiri Talaat paššalle myönnettiin heinäkuussa 1918 Suomen vapaudenristin suurristi hänen Brest-Litovskin rauhanneuvotteluiden seurauksena käydyissä Suomen ja keskusvaltojen rauhansopimus- ja kauppaneuvotteluissa osoittamansa ystävällisyyden johdosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Talaat pašša Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska 2  BnF data 2  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  İslâm Ansiklopedisi
Yrjö Takkula

Eversti Takkula
Karl Yrjö Ilmari Takkula (4. helmikuuta 1899 Helsinki – 10. huhtikuuta 1962) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat filosofian maisteri, kapteeni Karl Edvard Takkula ja Augusta Maria Sederholm. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Hellä Meri Kiven kanssa.
Opinnot

Takkula kävi kuusi luokkaa Helsingin suomalaista normaalilyseota. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1921. Tykistön ampumakoulun Takkula kävi vuonna 1919 ja korkeamman päällystön kurssin vuonna 1923 sekä Sotakorkeakoulun matemaattis-luonnontieteellisen ja yleisteknillisen oppijakson Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1923–1925 ja Sotakorkeakoulun sotateknillisellä osastolla vuosina 1925–1927. Ilmavoimien tähystäjäkurssin hän kävi vuonna 1929 ja Ranskan sotakorkeakoulun vuosina 1930–1932.
Jääkärikausi

Takkula liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 30. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän haavoittui lievästi Schmardenissa 25. heinäkuuta 1916. Hän osallistui myös Libaussa vuonna 1917 järjestetylle sotakoulun B-kurssille.
Suomen sisällissota

Takkula saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi Jääkäritykistön 2. jääkäripatteriin, josta hänet komennettiin  räjäytyskomennuskunnan päälliköksi eversti Wilkmanin ryhmän käyttöön (Jämsän ryhmä). Hänen tehtäväkseen tuli johtaa komennuskunta radan tuhoamistöihin. Tampereelle suuntautuneen operaation alussa hän rikkoi komennuskuntineen rautatien Orijärven pysäkin kohdalta sekä tuhosi vihollisen puhelinlinjat. Tämä tehtävä oli vaikea, koska se suoritettiin vihollisen selustassa. Takkula palasi komennukseltaan takaisin 26. maaliskuuta 1918 ja määrättiin 3. jääkäripatteriin ja otti osaa taisteluihin Tampereella. Tampereen valloituksen jälkeen hänet siirrettiin tykistön uudelleenjärjestelyn myötä Jääkäritykistöprikaatin 3. jääkäripatteriston adjutantiksi ja hän otti osaa taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Takkula palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet määrättiin tykistön uudelleenjärjestelyn yhteydessä kenttätykistörykmentti 1:een, missä hän toimi eri patterien päällikkönä ja aliupseerikoulun johtajana. Hänet siirrettiin 9. kesäkuuta 1920 kenttätykistörykmentti 2:een patteriston komentajaksi, josta hänet siirrettiin edelleen 26. maaliskuuta 1925 Sotaväen esikuntaan. Hänet siirrettiin 5. syyskuuta 1925 komentajaksi Jääkäritykistörykmenttiin, mistä hänet siirrettiin 5. toukokuuta 1927 Yleisesikunnan järjestelytoimiston päälliköksi ja edelleen  27. marraskuuta 1931 ulkomaatoimiston päälliköksi. Järjestely- ja liikekannallepano-osaston käytettöön hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1932, josta hänet siirrettiin 26. syyskuuta 1932 alkaen kenttätykistörykmentti 2:n komentajan apulaiseksi. kenttätykistörykmentti 3:n komentajaksi hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 1933, josta hänet siirrettiin 4. toukokuuta 1934 armeijakunnan esikuntapäälliköksi.
Talvi- ja jatkosota

Takkula osallistui talvisotaan II armeijakunnan esikuntapäällikkönä ja osallistui taisteluihin Karjalankannaksella. Välirauhan aikana hän oli 3. divisioonan komentajana ja Salpausselän sotilasläänin komentajana sekä Tasavallan presidentin adjutanttina. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin II armeijakunnan (nimi myöhemmin Maaselän Ryhmä) esikuntapäälliköksi. Esikunnasta hänet siirrettiin rintamalle vuonna 1942 komentajaksi 4. divisioonaan, ja hän osallistui taisteluihin Maaselän kannaksella. Vuonna 1943 hänet siirrettiin Laatokan Rannikkoprikaatin komentajaksi, missä tehtävässä hän palveli sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen Takkula toimi puolustuslaitoksen majoitusolojen tarkastajan käytössä vuoteen 1945 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi kiinteistöyhtiön toimitusjohtajaksi ja vuoden 1948 jälkeen Kansallis-Osake-Pankin Lauttasaaren konttorin johtajaksi, missä tehtävässä hän oli vuoteen 1962 saakka. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Luottamustoimet

Takkula toimi kenttätykistörykmentti 2:n kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1922 ja Yleisesikunnan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1928 ja puheenjohtaja vuosina 1929–1930. Hän osallistui vuosina 1928–1929 armeijan uudelleenjärjestelyn suunnitteluun.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 25. elokuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 28. huhtikuuta 1918  Kapteeni 31. heinäkuuta 1919  Majuri 6. joulukuuta 1923  Everstiluutnantti. 6. joulukuuta 1927  Eversti 6. joulukuuta 1934  Yleisesikuntaupseerin arvonimi 16. maaliskuuta 1928 |      |  Vapaudenristi 1. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 1. lk.  Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Viron Kotkaristi ritarikunnan 3. lk. ansioristi |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yrjö Takkula Wikimedia Commonsissa
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania
Suomi 2000-vuosikymmenellä

Kone Building, 2000-vuosikymmenen lasiarkkitehtuurin edustaja. Arkkitehti Antti-Matti Siikalan suunnittelema rakennus kohosi Espoon Keilaniemeen vuosikymmenen alussa.
Vuosikymmenen tapauksia oli Lahden MM-hiihtojen dopingskandaali 2001. Kuvassa Hiihtoliiton lääkärilaukku Suomen Urheilumuseon vitriinissä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ”Kun oikeassa elämässä joutuu taloudellisesti joskus jarruttamaan, niin tosi-tv:n idea pakottaa kaupallisista syistä menemään pitemmälle kuin mitä tosi on.” | ” |
– 2000-luvun ilmiöstä, tositelevisiosta sanottua
Suomi oli 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä jälkiteollinen runsaan viiden miljoonan ihmisen yhteiskunta. Vuosikymmentä leimasi talouden nousukausi, joka päättyi finanssikriisiin vuonna 2008. Telekommunikaatioyhtiö Nokian merkitys Suomen taloudelle oli huomattavan suuri. Suomen kansa valitsi vuonna 2000 ensimmäisen kerran tasavaltansa johtoon naisen, Tarja Halosen. Maa sai myös kautta aikain ensimmäisen naispääministerinsä, Anneli Jäätteenmäen vuonna 2003, tosin vain kymmeneksi viikoksi. Vuosikymmenen pääministeripuolueita olivat Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ja Suomen Keskusta. Lentomatkailu Euroopan kaupunkeihin yleistyi selvästi.
2000-vuosikymmenen Suomessa internet ja matkapuhelimet yleistyivät nopeaan tahtiin ja tulivat lähes kaikkien ihmisten käyttöön. Kotona oli kiinteä ADSL-nettiyhteys tai kaapelinetti, mutta matkapuhelimen Internet-ominaisuudet olivat vaisut. Digitaalikamerat yleistyivät ja matkapuhelimiin tuli värinäytöt ja kameraominaisuudet. Suomi kansainvälistyi taloudellisesti ja kulttuurisesti. Maahanmuuttajien osuus maan väestöstä kasvoi ja väestön ikääntyminen jatkui.
Viihteessä uutta olivat niin kutsutut tositelevisio-ohjelmat, joihin usein liittyi kilpailu, jossa osallistuja yksi toisensa jälkeen putosi pois. Musiikissa suosionsa vakiinnuttivat muun muassa Anssi Kela, Antti Tuisku ja Nightwish. Suomi voitti Euroviisut ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan kerran vuonna 2006 Lordin kappaleella Hard Rock Hallelujah. Elokuvateattereihin tuli yhdysvaltalaisen Al Goren dokumenttielokuva Epämiellyttävä totuus, jota koululaiset kävivät katsomassa elokuvateatterissa.
Politiikka > Valtio

Suomi siirtyi kolmannelle vuosituhannelle presidenttinään Martti Ahtisaari. Talvella 2000 tasavallan presidentiksi valittiin ensimmäistä kertaa nainen, sosiaalidemokraattien Tarja Halonen, joka istui kaksi kautta. Suomen uusi perustuslaki tuli voimaan maaliskuussa 2000: uudistus vahvisti parlamentaarista demokratiaa ja korosti pääministerin asemaa. Presidentin valta supistui.
Eduskuntavaaleja Suomessa järjestettiin 2000-luvun ensikymmenellä kaksi kappaletta:
Eduskuntavaalit 2003
Eduskuntavaalit 2007.
Suurimpia puolueita olivat Suomen Keskusta, Kansallinen Kokoomus ja SDP. Vasemmiston kannatus oli merkittävästi vähäisempää kuin aiempina vuosikymmeninä: vuoden 2007 vaaleissa SDP:n, Vasemmistoliiton ja pienten vasemmistopuolueiden yhteenlaskettu ääniosuus oli hieman yli 30 %. Vihreä liitto oli vakiinnuttanut paikkansa puoluekartalla ja perussuomalaiset oli muutaman prosentin pienpuolue. Äänestysvilkkaus oli samaa luokkaa kuin 1990-luvulla, noin kaksi kolmasosaa äänioikeutetuista kävi äänestämässä.
Keväällä 2008 nousi vaalirahakohu, koska edellisen vuoden eduskuntavaaleissa useiden ehdokkaiden vaalirahoituksessa havaittiin puutteita. Kohu jatkui useamman vuoden ja paljasti asian takana olleen Suomen mittakaavassa poikkeuksellisen laajaa korruptiota. Kohu johti vaalirahoituslain tiukentamiseen ja lahjoitusten vähenemiseen.
Suomella oli vuosikymmenen aikana neljä hallitusta, joista Anneli Jäätteenmäen hallitus oli hallituspäiviltään eräs maan historian lyhyimmistä: 69 päivää. 2000-vuosikymmenen pääministereitä olivat Paavo Lipponen ja Matti Vanhanen, joiden valtakausien välissä oli edellä mainittu Jäätteenmäen kausi keväällä 2003. Jäätteenmäen eroon johti Irak-skandaalina tunnettu tietovuoto. Suomen 2000-luvun ensikymmenen hallitukset olivat:
Lipposen II hallitus (1999–2003)
Jäätteenmäen hallitus (2003)
Vanhasen I hallitus (2003–2007)
Vanhasen II hallitus (2007–2010).
Politiikka > Puolueet

Kansanedustaja Risto Kuisma, joka oli eronnut SDP:sta vuonna 1997, palasi takaisin vanhaan puolueeseensa alkuvuonna 2001, ja hänen perustamansa Remonttiryhmä-puolue lopetti toimintansa.
Politiikka > Kunnat

Kunnallisvaaleja Suomessa järjestettiin 2000-luvun ensikymmenellä kolme kappaletta:
Kunnallisvaalit 2000
Kunnallisvaalit 2004
Kunnallisvaalit 2008.
Kunnallisvaaleissa äänestysaktiivisuus oli alempi kuin eduskuntavaaleissa, vuoden 2000 vaaleissa äänestämässä kävi alle 56 % äänioikeutetuista. Vuoden 2008 vaaleissa päästiin jälleen yli 60 %:n. Vasemmistopuolueet menettivät asemiaan myös kunnallisvaaleissa.
Politiikka > Lainsäädäntö

Suomen uusi perustuslaki astui voimaan 1. maaliskuuta 2000. Samalla kumottiin vuoden 1919 hallitusmuoto, vuoden 1928 valtiopäiväjärjestys sekä vuonna 1922 annetut laki valtakunnanoikeudesta sekä niin kutsuttu ministerivastuulaki.
Muita vuosikymmenen aikana voimaan tulleita lakeja:
2000: Uusi tupakkalaki korvasi vanhan lain vuodelta 1977.
2000: Laki lähdeverosta
2000: Laki urheilijoiden eläketurvasta
2000: Laki kunnallisesta vapaaehtoisesta esiopetuksesta
2001: Uusi työsopimuslaki korvasi vanhan lain vuodelta 1970
2003: Uusi kansalaisuuslaki korvasi vanhan lain vuodelta 1968
2003: Järjestyslaki korvasi kaupunkien ja kuntien antamat omat järjestyssäännöt
2004: Uusi kielilaki korvasi vanhan lain vuodelta 1922
2004: Ulkomaalaislaki
Politiikka > Merkittäviä poliitikkoja

| --- | --- |
 Martti Ahtisaari, tasavallan presidentti 1994–2000, Nobelin rauhanpalkinnon saaja 2008  Tarja Halonen, tasavallan presidentti 2000–2012  Paavo Lipponen, pääministeri 1995–2003, eduskunnan puhemies ja SDP:n puheenjohtaja  Anneli Jäätteenmäki, lyhytaikainen pääministeri, Keskustan puheenjohtaja ja eduskunnan puhemies  Matti Vanhanen, pääministeri 2003–2010, Keskustan puheenjohtaja ja presidenttiehdokas 2006  Esko Aho, Keskustan puheenjohtaja ja presidenttiehdokas 2000  Tuija Brax, oikeusministeri  Jan-Erik Enestam, RKP:n puheenjohtaja ja Pohjoismaiden neuvoston pääsihteeri  Eero Heinäluoma, valtiovarainministeri ja SDP:n puheenjohtaja  Anne Holmlund, sisäministeri  Ville Itälä, Kokoomuksen puheenjohtaja ja sisäministeri  Antti Kalliomäki, valtiovarainministeri  Ilkka Kanerva, ulkoministeri :  Jyrki Katainen, valtiovarainministeri ja Kokoomuksen puheenjohtaja  Johannes Koskinen, oikeusministeri  Leena Luhtanen, oikeusministeri  Sauli Niinistö, valtiovarainministeri, Kokoomuksen puheenjohtaja, eduskunnan puhemies ja presidenttiehdokas 2006  Kari Rajamäki, sisäministeri  Kimmo Sasi, ulkomaankauppaministeri sekä liikenne- ja viestintäministeri  Timo Soini, Perussuomalaisten puheenjohtaja ja presidenttiehdokas 2006  Alexander Stubb, ulkoministeri  Erkki Tuomioja, ulkoministeri  Riitta Uosukainen, eduskunnan puhemies, valtioneuvos ja presidenttiehdokas 2000  Jutta Urpilainen, SDP:n puheenjohtaja  Paavo Väyrynen, ulkomaankauppa- ja kehitysministeri ja pitkäaikainen Euroopan parlamentin jäsen  Stefan Wallin, RKP:n puheenjohtaja.
Hallinnollinen jako

Läänien määrää oli vähennetty vuoden 1997 lääniuudistuksessa ja vuoden 2009 viimeisenä päivänä koko läänilaitos siirtyi historiaan. Suomen viimeisiä läänejä kutsuttiin suurlääneiksi; yhteensä niitä oli kuusi: Ahvenanmaan lääni, Etelä-Suomen lääni, Itä-Suomen lääni, Lapin lääni, Länsi-Suomen lääni ja Oulun lääni. Läänien tilalle tuli seitsemän aluehallintovirastoa, jotka käsittivät yhden tai useamman maakunnan. Länsi-Suomen läänistä muodostettiin Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintovirasto ja Lounais-Suomen aluehallintovirasto, muutoin virastojen alueet vastasivat lyhytaikaisiksi jääneistä suurläänejä.
1. tammikuuta 2010 perustetut aluehallintovirastot ovat:
Etelä-Suomen aluehallintovirasto
Itä-Suomen aluehallintovirasto
Lapin aluehallintovirasto
Lounais-Suomen aluehallintovirasto
Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintovirasto
Pohjois-Suomen aluehallintovirasto
Ahvenanmaan valtionvirasto.
Entisen Oulun läänin nimeäminen Pohjois-Suomen aluehallintovirastoksi aiheutti keskustelua, sillä valtakunnan pohjoisin kolmannes sijaitsi "Pohjois-Suomen" pohjoispuolella.
2000-luvun ensikymmenellä Suomessa oli jäljellä yksi virallinen kuntamuoto: kunta. Vuoden 1995 kuntalain jälkeen mikä tahansa kunta sai kutsua itseään kaupungiksi, mikäli piti sitä asianmukaisena. 2000-vuosikymmenellä tehtiin useita kuntaliitoksia, erityisesti vuosikymmenen jälkipuoliskolla. Vuonna 2000 kuntia oli 452 eli vain hieman vähemmän kuin 1970-luvun lopulla. Vuonna 2010 kuntien määrä oli pudonnut 342:een eli joka neljäs kunta katosi kartalta. Monikuntaliitokset synnyttivät alueellisesti laajoja kokonaisuuksia, kuten Kouvolan ja Salon, joiden hallinnollinen alue sisälsi useita taajamia. Tilanne oli päinvastainen aiempaan, jolloin kaupunkien keskustaajamat ulottuivat kaupunkikuntaa ympäröivien maalaiskuntien alueille.
Demografia > Väestönmuutokset

Suomen väkiluku kasvoi 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä maltillisesti, noin 3,5 %. Väestönkasvu oli hitaimmillaan vuosikymmenen alussa ja kiihtyi vuosikymmenen loppua kohden. Suomi oli muuttovoittomaa: maahanmuutto lisääntyi huomattavasti maastamuuton pysyessä melko vakaana. Nettosiirtolaisuus ylitti 10 000:n rajan vuonna 2006. Vuosikymmenen muuttotase oli lähes +90 000 henkeä. Syntyvyys pysyi verraten vakaana, vuosittain syntyi noin 55 000–60 000 lasta. Kuolleiden määrä pysyi niin ikään vakaana, vuosittain siirtyi ajasta ikuisuuteen noin 50 000 suomalaista. Yhteensä vuosikymmenen aikana syntyi 578 000 lasta ja kuoli 488 000 ihmistä. Suomen väestömäärän kokonaislisäys 2000-vuosikymmenellä oli 180 000 henkeä. Väestönkasvun painopiste siirtyi luonnollisesta väestönlisäyksestä maahanmuuttoon.
Suomalaisten kokonaishedelmällisyys nousi vuosikymmenen loppua kohden: vuonna 1999 luku oli 1,73, vuonna 2009 puolestaan 1,86, eli korkeampi kuin kertaakaan vuoden 1969 jälkeen. Syntyvyys vuosikymmenellä jäi kuitenkin matalammaksi kuin 1970- ja 1980-luvuilla, sillä hedelmällisessä iässä olevien naisten lukumäärä oli aiempaa vähäisempi. Toisen maailmansodan jälkeiset suuret ikäluokat näkyivät edelleen vuosittain ylöspäin kohoavana pullistumana väestöpyramidissa, vuosikymmenellä he olivat 50–65-vuotiaita.
Kuntien välinen muutto lisääntyi 1990-luvun laman jälkeen, huippuvuonna 2007 muuttajia oli runsaat 270 000. Myös kuntien sisäinen muuttoliike vilkastui.
Pitkän ajan trendeistä jatkuivat väestön ikääntyminen ja keskimääräisen elinajanodotteen kasvu. Vuonna 2000 Suomessa syntyneiden poikien elinajanodote oli 74,1 vuotta ja tyttöjen 81,0 vuotta. Vuonna 2010 luvut olivat pari vuotta korkeammat ja sukupuolten välinen ero kaventui aavistuksen. Keskimääräiset toteutuvat eliniät muodostunevat huomattavasti synnyinvuoden odotteita korkeammiksi, kuten aiempienkin sukupolvien.
Imeväiskuolleisuus laski 2000-luvun ensikymmenen aikana alle kolmen promillen, ja oli eräs maailman alhaisimmista.
Demografia > Väestön alueellinen jakautuminen

Koko 1900-luvun jatkunut Suomen väestön keskittyminen Uudellemaalle jatkui 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Myös Pirkanmaan ja Pohjois-Pohjanmaan väestöosuudet kasvoivat. Väkilukuaan kasvattivat eritoten kasvukeskukset Helsinki, Tampere ja Oulu lähiympäristöineen. Myös Turun ja Jyväskylän seudut vetivät väkeä. Itä- ja Kaakkois-Suomen maakuntien väkiluvut laskivat.
Taulukossa on esitetty Suomen maakuntien väkiluku 1990-luvun ja 2000-vuosikymmenen viimeisenä päivänä Tilastokeskuksen mukaan. Aluejako on vuoden 2014 mukainen; Uudenmaan itäinen osa muodosti vuosina 1997–2011 Itä-Uudenmaan maakunnan, sen väkiluku on mukana Uudenmaan maakunnan väkiluvussa.
|  | Väkiluku 1999 | Väkiluku 2009 | Väestönmuutos 1999–2009 | Väestöosuus 1999 | Väestöosuus 2009 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Uusimaa | 1 379 712 | 1 517 542 | +10,0 % | 26,7 % | 28,4 % |
| Pirkanmaa | 447 525 | 485 706 | +8,5 % | 8,7 % | 9,1 % |
| Varsinais-Suomi | 445 542 | 462 914 | +3,9 % | 8,6 % | 8,7 % |
| Pohjois-Pohjanmaa | 365 689 | 392 110 | +7,2 % | 7,1 % | 7,3 % |
| Keski-Suomi | 265 129 | 272 784 | +2,9 % | 5,1 % | 5,1 % |
| Pohjois-Savo | 255 456 | 248 182 | -2,8 % | 4,9 % | 4,6 % |
| Satakunta | 234 233 | 226 116 | -3,5 % | 4,5 % | 4,2 % |
| Päijät-Häme | 197 347 | 201 270 | +2,0 % | 3,8 % | 3,8 % |
| Etelä-Pohjanmaa | 196 795 | 193 524 | -1,7 % | 3,8 % | 3,6 % |
| Lappi | 194 352 | 183 748 | -5,5 % | 3,8 % | 3,4 % |
| Kymenlaakso | 188 633 | 182 617 | -3,2 % | 3,6 % | 3,4 % |
| Pohjanmaa | 173 533 | 177 038 | +2,0 % | 3,4 % | 3,3 % |
| Kanta-Häme | 165 190 | 173 828 | +5,2 % | 3,2 % | 3,2 % |
| Pohjois-Karjala | 172 551 | 165 962 | -3,8 % | 3,3 % | 3,1 % |
| Etelä-Savo | 167 958 | 156 377 | -6,9 % | 3,2 % | 2,9 % |
| Etelä-Karjala | 136 525 | 133 210 | -2,4 % | 2,6 % | 2,5 % |
| Kainuu | 91 081 | 82 634 | -9,3 % | 1,8 % | 1,5 % |
| Keski-Pohjanmaa | 68 345 | 68 131 | -0,3 % | 1,3 % | 1,3 % |
| Ahvenanmaa | 25 706 | 27 734 | +7,9 % | 0,5 % | 0,5 % |
| Suomi | 5 171 302 | 5 351 427 | +3,5 % | 100,0 % | 100,0 % |