stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arthur Eddington
Kunnianosoitukset

Palkinnot
Smithin palkinto (1907)
Bruce Medal,  Astronomical Society of the Pacific (1924)
Henry Draper Medal, National Academy of Sciences (1924)
Royal Astronomical Societyn kultamitali (1924)
Prix Jules Janssen, Ranskan tähtitieteellinen yhdistys (1928)
Royal Medal, Royal Society (1928)
Ritarinarvo (1930)
Order of Merit, Kansainyhteisö (1938)
Hänen mukaansa nimettyjä kohteita
Kuun kraatteri Eddington
asteroidi 2761 Eddington
Royal Astronomical Societyn Eddington-mitali
Eddington mission, now cancelled
Eddingtonin kirjoittamia teoksia

1914. Stellar Movements and the Structure of the Universe. Lontoo: Macmillan.
1918. Report on the relativity theory of gravitation. Lontoo, Fleetway Press
1920. Space, Time and Gravitation. Cambridge University Press, ISBN 0-521-33709-7
1923, 1952. The Mathematical Theory of Relativity. Cambridge University Press.
1925. The Domain of Physical Science. Uusintapainos vuodelta 2005: ISBN 1-4253-5842-X
1926. Stars and Atoms. Oxford, British Association.
1926. The Internal Constitution of Stars. Cambridge University Press. ISBN 0-521-33708-9
1928. The Nature of the Physical World. MacMillan. Uusintapainos 1935: ISBN 0-8414-3885-4, University of Michiganin painos 1981: ISBN 0-472-06015-5
1929. Science and the Unseen World. US Macmillan, UK Allen & Unwin.
1930. Why I Believe in God: Science and Religion, as a Scientist Sees It
1933. The Expanding Universe: Astronomy's 'Great Debate', 1900–1931. Cambridge University Press. ISBN 0-521-34976-1
1935. New Pathways in Science. Cambridge University Press.
1936. Relativity Theory of Protons and Electrons. Cambridge Univ. Press.
1939. Philosophy of Physical Science. Cambridge University Press. ISBN 0-7581-2054-0 (1938 Tarner lectures at Cambridge)
1946. Fundamental Theory. Cambridge University Press.
Aiheesta muualla

Sir Arthur Eddington (1882–1944). Founding Fathers of Relativity
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 418.  ("Arthur Stanley Eddington (1882–1944)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Eddingtonin 29. toukokuuta 1919 auringonpimennyksestä ottama valokuv. Kuva julkaistiin 1920 julkaistussa tutkielmassa, jossa sen todettiin onnistuneen ja osoittaneen, että valo todella taipuu Einsteinin teorian mukaisella tavalla.
Verosuunnittelu

Verosuunnittelu on toimintaa, jossa verovelvollinen yhteisö tai kansalainen pyrkii ennakoimaan erilaisissa tilanteissa häneen kohdistuvat veroseuraamukset ja pyrkii minimoimaan veronsa. Siinä veronmaksaja valitsee eri vaihtoehdoista hänelle verotuksellisesti edullisimmat keinot. Verosuunnittelun vaihtoehdot ovat verotuksessa ja oikeuskäytännössä yleensä hyväksyttyjä. Verosuunnittelu on verottajan hyväksymää toimintaa, jossa noudatetaan lain henkeä. Sitä ei pidä sekoittaa veronkiertoon.
Verosuunnittelusta puhutaan yleensä yritysten ja niiden omistajien verotuksen yhteydessä. Verosuunnittelun vaikutusaika voi olla lyhyt tai pitkä, mutta pitkälle tulevaisuuteen ulottuvaa suunnittelua saattaa vaikeuttaa lainsäädännön mahdollinen muuttuminen. Verosuunnittelu edellyttää kaikkien veromuotojen huomioon ottamista. Siksi tuloveron ohella on arvioitava muun muassa arvonlisäveron, varainsiirtoveron, varallisuusveron sekä perintö- ja lahjaveron vaikutukset. Yrityksissä verosuunnitteluun liittyy usein tilinpäätössuunnittelu.
Yrityksen verosuunnittelussa pitää päättää
yritysmuoto ja sen mahdollinen vaihtaminen
yritysrakenne ja mahdolliset fuusiot, jakautumiset, purkamiset ja osien siirrot
toimitaanko yhtenä yhtiönä vai konsernina
investoinneista
ovatko tulot ansio- vai pääomatuloja
rahoitustavoista
toimet sukupolvenvaihdossa
yritysostot ja yritysmyynnit.
Laillinen verosuunnittelu voi olla passiivista, aktiivista tai aggressiivista. Kaikki nämä ovat myös verotuksessa pääasiassa hyväksyttäviä toimenpiteitä. Vaikka aggressiivinen verosuunnittelu on pääasiassa laillista, ovat yritykset joutuneet nykyisin harkitsemaan tarkkaan omaa verotusta keventäviin toimiin ja niiden eettisyyteen.
Helsingin yliopiston kansainvälisen vero-oikeuden professori Marjaana Helminen katsoo, että laillinen verosuunnittelu on hyväksyttävää. Kyse on eduskunnan tarpeellisiksi katsomista keinoista, kuten vähennyksistä. Rajojen asettaminen on lainsäätäjän tehtävä. Tosin Helmisen mielestä on silti olemassa myös ei-toivottavaa verosuunnittelua, jossa verot kertyvät eri valtioon kuin liiketoiminta.
Aggressiivinen verosuunnittelu

Aggressiiviseksi verosuunnitteluksi kutsutaan toimia, joilla etsitään verolaeista aukkoja tai epäselvyyksiä. Koska verosuunnittelun piiri ei ole tarkkarajainen, saatetaan joutua veronkierron alueelle. Silloin verottaja voi soveltaa verotusmenettelylain säännöstä veronkierrosta tai peitellystä osingonjaosta. Suunnitelmien veroseuraamuksia voi ennakoida hankkimalla niistä keskusverolautakunnan ennakkoratkaisun tai veroviraston ennakkotiedon.
Kansalaisjärjestö Finnwatch arvioi vuonna 2016 julkaistussa selvityksessään, että Suomi menettää aggressiivisen verosuunnittelun takia vuosittain arviolta 430–1 400 miljoonaa euroa yhteisöverotuloja. OECD:n vastaava maailmanlaajuinen arvio on 75–180 miljardia euroa.
Kansainvälisen vero-oikeuden professori Marjaana Helmisen mukaan Suomesta ei Finnwatchin selvityksessä löytynyt lainkaan tarkoitushakuista aggressiivista verosuunnittelu ja koko raportti oli tarkoitushakuinen, yllätyksetön ja turha. Se, että Suomessa on verokonsultointia harjoittavia yrityksiä, on hänen mukaansa hyvä asia. Veronkierto on muuttunut koko ajan monin tavoin hankalammaksi.
Aggressiivinen verosuunnittelu > Aggressiivisen verosuunnittelun menetelmiä

Aggressiivinen verosuunnittelu on yleistä monikansallisissa yrityksissä. OECD:n mukaan tällainen verosuunnittelu on omiaan heikentämään valtioiden veropohjaa samalla heikentäen veronmaksumoraalia. Aggressiivinen verosuunnittelu ei tapahdu pelkästään veroparatiisien suuntaan vaan sitä voi tapahtua muidenkin maiden kesken. Usein verosuunnittelun menetelmät ovat hyvinkin monimutkaisia.
Aggressiivinen verosuunnittelu > Aggressiivisen verosuunnittelun menetelmiä > Markkinaehtoisuudesta poikkeaminen siirtohinnoittelussa

Yksi yleisimpiä verosuunnittelun menetelmiä on siirtohintojen virheellinen ilmoittaminen, jolloin konserninsisäisiä transaktioita hinnoitellaan niin, että saadaan lisättyä yrityksen kustannuksia korkean veroasteen maassa ja vähennettyä matalan veroasteen maassa. Veroa maksetaan silloin matalan veroasteen maassa. Tätä tehdään esimerkiksi firman sisällä myytyjen ja ostettujen patenttien vaikeasti määriteltäviä markkinahintoja muuttelemalla.
Aggressiivinen verosuunnittelu > Aggressiivisen verosuunnittelun menetelmiä > Velkojen korkomenojen vähennysoikeus

Toinen menetelmä on käyttää hyväksi velkojen korkomenojen vähennysoikeutta, joka on voimassa useimmissa maissa. Konsernin verot vähenevät helposti siten, että se käyttää enemmän velkaa toimintansa rahoittamiseen siellä, missä verot ovat korkeat, kuin siellä missä verot ovat matalat. Kokonaisuutena velkojen määrää ei tällöin lisätä.
Aggressiivinen verosuunnittelu > Aggressiivisen verosuunnittelun menetelmiä > Veroparatiisissa olevan rahoitusyhtiön käyttäminen

Eräs menetelmä on perustaa rahoitusyhtiö veroparatiisimaahan. Tämä rahoitusyhtiö myöntää lainan korkean verotason maassa sijaitsevalle yhtiön osalle, jossa korkotulot ovat kevyesti verotettuja tai täysin verottomia.
Aggressiivinen verosuunnittelu > Aggressiivisen verosuunnittelun menetelmiä > Tappioiden vähentäminen

Tappioiden vähentäminen toimii myös eri maissa eri tavalla ja tätäkin voidaan käyttää hyväksi verosuunnittelussa.
Aggressiivinen verosuunnittelu > Aggressiivisen verosuunnittelun menetelmiä > Rojaltimaksujen maksaminen omille yrityksille

Suuret kansainväliset yritykset (esim. Ikea, McDonalds, Starbucks, Microsoft ja Google) maksavat omille ulkomailla sijaitseville yrityksilleen rojaltimaksuja tuotemerkkiensä käytöstä ja voivat siten vähentää veroprosenttiaan huomattavasti. Suomesta maksettiin vuonna 2013 noin 1015 miljoonaa euroa rojaltimaksuja ulkomaille. Näistä maksuista jouduttiin Suomen valtiolle tilittämään lähdeveroa vain noin 0,4 %. Rojaltimaksuja maksetaan tuotemerkin, lisenssin tai patentin hallinnoimisesta. Tuotemerkkien hallinnointi on keskitetty kevyen verotuksen maihin ja niin sanottuihin ”veroparatiiseihin”, esim. Sveitsiin. Luxemburgiin ja Hollantiin. Suomesta esimerkiksi Sveitsiin ja Hollantiin maksetuista rojaltituloista ei maksetaan lainkaan veroa.
Aggressiivinen verosuunnittelu > Aggressiivisen verosuunnittelun haitat kansantaloudelle

OECD:n arvioiden mukaan aggressiivisella verosuunnittelulla on useita haitallisia vaikutuksia. Sillä on etenkin veropohjaan vaikuttavia haitallisia vaikutuksia, eli verotuloja tulee huomattavasti vähemmän kaikissa verosuunnittelun kohteena olevissa maissa.
Viesti miljardien vuosien takaa

Viesti miljardien vuosien takaa (engl. River Out of Eden) on tieteen popularisoija Richard Dawkinsin evoluutiota käsittelevä kirja, joka ilmestyi vuonna 1995. Teos kertoo darwinistisesta evoluutiosta, eli siitä miten luonnonvalinta on ohjannut ikivanhaa geenien keskeytymätöntä virtaa ja miten tämä on johtanut nykyiseen elämän monimuotoisuuteen. Teos sisältää myös lainauksia Dawkinsin aikaisemmista kirjoituksista.
Teos on julkaistu 26 maassa ilmestyvässä Tieteen huiput -sarjassa, jossa merkittävät tutkijat kertovat tieteenalojensa uusista saavutuksista lyhyesti ja kansantajuisesti. Dawkinsin kirjoittamista teoksista se on siten lyhyin. Kirjan kuvitti Dawkinsin puoliso Lalla Ward ja suomeksi sen käänsi Risto Varteva.
Luvut

Teos koostuu viidestä luvusta, alkusanoista ja hakemistosta.
Ensimmäisessä luvussa Digitaalivirta valotetaan tietä myöhemmille kertomalla geenien keskeytymättömästä virrasta läpi geologisten aikajaksojen.
Toinen luku Juurille Afrikkaan käsittelee sitä miten ihmisten historiaa pystytään jäljittämään geenien avulla aina lähimpiin yhteisiin esi-isiin saakka. Toisessa luvussa keskitytään myös Raamatusta tuttuun tarinaan ihmisten esiäiti Eevasta, eli äitilinjan tutkimukseen.
Kolmas luku Hiljaa hyvä tulee selittää miten evoluution päämekanismi luonnonvalinta on ainoa vaihtoehto, mikä voi luoda luonnossa havaittavaa elämän monimuotoisuutta ja monimutkaisuutta.
Neljäs luku ,Jumalan hyötyfunktio, keskittyy käsittelemään elämän "hyötyfunktiota", geenien toimintaa ja sitä miten itsekkäästi ne ajavat omaa etuaan jatkaakseen DNA:n säilymistä. Neljännessä luvussa selitetään myös miten tarkoituksenmukaisuuden näkeminen monimuotoisessa elämässä on tyypillinen harha.
Kirjan viimeinen eli viides luku Monistumispommi kertoo elämän kehittymisen merkkipaaluista Maassa ja spekuloi miten vastaava prosessi voisi tapahtua kaukana avaruudessa.
Tiedot

Ilmestynyt vuonna 1995 Tieteen huiput -sarjassa
Suomennos Risto Varteva
Kustantaja WSOY
ISBN 951-0-20552-4
Alkuteos River out of Eden, New York: Basic Books 1995, ISBN 0-465-06990-8
Aiheesta muualla

Arvostelu Yliopisto-lehdessä
Vetysidos

Muun muassa vesimolekyylit liittyvät toisiinsa vetysidoksilla. Kuvassa vetysidokset on merkitty katkoviivalla ja osittaisvaraukset pikkudeltalla.
Vetysidos on happi- (O), typpi- (N) tai fluoriatomiin (F) liittyneen vetyatomin (H) ja toisen happi-, typpi- tai fluoriatomin vapaan elektroniparin välinen elektrostaattinen vetovoima. Se on molekyylien välisistä vuorovaikutuksista vahvempi kuin van der Waals -vuorovaikutus ja dipoli-dipoli -vuorovaikutus, mutta heikompi kuin ioni-dipoli -vuorovaikutus. Vetysidokset ovat paljon heikompia kuin mitkään kovalenttiset sidokset. Vetysidokset ovat tyypillisesti molekyylien välisiä (intermolekylaarisia), mutta voivat olla myös sisäisiä (intramolekylaarisia). Vetysidosta merkitään katkoviivalla.
Vetysidoksen vahvuus perustuu hyvin elektronegatiivisen alkuaineen (O, N, F) kykyyn vetää elektroneja pois vetyatomilta ja siten tuottaa vetyatomille positiivinen osittaisvaraus. Positiivisesti varautuneen vedyn ja kyseiseen vetyatomiin muutoin sitoutumattoman alkuaineen vapaan elektroniparin välille syntyy edelleen elektrostaattinen vuorovaikutus eli vetysidos.
Yksinkertaisimpia aineita, joissa molekyylien välillä esiintyy vetysidoksia, ovat vesi (H2O), ammoniakki (NH3) ja vetyfluoridi (HF). Vetysidoksen vuoksi nämä aineet ovat kiinteinä tai nesteinä ollessaan assosi­oitu­neet useamman molekyylin muodostamiksi yhdistelmiksi. Tämän vuoksi niiden sulamis- ja kiehumispisteet ovat paljon korkeammat kuin muiden vety-yhdisteiden, joissa vety­sidoksia ei ole.
Vetysidos vedessä

Erityisen voimakas vetysidos on vedessä, koska vesi­molekyylissä on toisaalta kaksi vety­atomia, toisaalta happi­atomilla kaksi vapaata elektroni­paria, jotka voivat vetysidoksella liittyä viereisten molekyylien vety­atomiin. Sitä vastoin vety­fluoridissa on vain yksi vetyatomi, ammoniakissa taas typellä vain yksi vapaa elektroni­pari, minkä vuoksi vety­sidos on näissä aineissa heikompi.
Vetysidos vedessä > Veden monet poikkeukselliset ominaisuudet

Jään nestemäistä vettä pienempi tiheys johtuu vetysidoksien tuottamasta kiderakenteesta. Jään pienemmästä tiheydestä johtuu myös, että jääpalaset voivat kellua veden pinnalla. Vesimolekyylien väliset vetysidokset aikaansaavat myös veden korkean koheesion, joka edelleen selittää muun muassa veden pintajännityksen.
Vetysidos orgaanisissa yhdisteissä

Vetysidoksia esiintyy myös monissa orgaanisissa yhdisteissä. Yksin­kertaisimpia niistä ovat alkoholit ja karboksyyli­hapot, joissa osa vety­atomeista on sitoutunut happi­atomiin. Tämän vuoksi näillä aineilla on paljon korkeampi sulamis­piste kuin esimerkiksi sellaisilla hiili­vedyillä, joilla on suunnilleen saman suuruinen molekyylipaino, mutta joissa vety­sidoksia ei ole. Karboksyyli­hapot ovatkin neste­tilassa assosi­oitu­neet vety­sidosten välityksellä dimeereiksi.
Vetysidokset ovat tärkeitä biokemiassa. Esimerkiksi DNA-molekyylin puoliskot ovat kiinni toisissaan tarkalleen oikeissa paikoissa olevilla vetysidoksilla, jolloin molekyyli tarvittaessa avautuu kuin vetoketju. Proteiinimolekyyleissä peptidiketjut ovat kiertyneet spiraalimaisiksi, ja vety­sidos pitää kierteet avautu­matto­mina; vasta tällä tavoin laskostunut proteiini toimii.
Vetysidos on elämän edellytys.
Eräiden materiaalien kuten kitiinin ja kevlarin vahvuus johtuu vetysidoksista, joissa amidivedyt muodostavat vetysidoksia toisiin samanlaisiin molekyyleihin, ja luovat vahvan vetysidosverkoston.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vetysidos Wikimedia Commonsissa
Jään kiderakenne. Harmaat katkoviivat tarkoittavat vetysidoksia
Vetysidoksia (1) vesimolekyylien välillä
Kahden etikkahappomolekyylin vetysidoksilla muodostama dimeeri
Vetysidoksia guaniinin ja sytosiinin välillä, jotka ovat toinen DNA:ssa esiintyvistä emäspareista.
Luettelo Angolan kaupungeista

Tämä on luettelo Angolassa sijaitsevista kaupungeista.
Angola
Benguela
Caála
Cabinda
Catete
Caxito
Cazombo
Chissamba
Dundo
Huambo
Cuíto (Kuito)
Lobito
Luanda
Lubango
Malanje
Mavinga
M'banza-Kongo (Mbanza Congo)
Menongue
Moçâmedes
Ndalatando
Ondijiva
Saurimo
Soyo
Sumbe
Lucapa
Uíge
Waku-Kungo (Uaco Cungo)
Vigdís Grímsdóttir

Vigdís Grímsdóttir (s. 15. elokuuta 1953 Reykjavík) on islantilainen kirjailija. Hän on opiskellut Islannin yliopistossa ja valmistunut opettajaksi 1973. Hänen ensimmäinen teoksensa oli novellikokoelma Tíu myndir úr lífi þínu, joka ilmestyi vuonna 1983. Sen jälkeen hän on kirjoittanut runoja, novelleja, näytelmiä, lastenkirjan ja romaaneja. Hänen teoksiaan on käännetty eri kielille, kaksi hänen romaaniaan on sovitettu näytelmiksi ja yhdestä romaanista on tehty elokuva.
Vigdís Grímsdóttir asuu Reykjavikissa, ja hänellä on kaksi aikuista lasta.
Suomennetut teokset

Nimeni on Isbjörg: Olen leijona (Ég heiti Ísbjörg. Ég er ljón) Helsinki: Like, 1992 ISBN 951-578-114-0 Sarja: Like-pokkari, 49
Metsän tyttö (Stúlkan i skóginum) Helsinki: Like, 1994 ISBN 951-578-143-4
Kannastie 7 (Grandavegur 7) Helsinki: Like, 1995 ISBN 951-578-224-4
Z: Rakkaustarina (Z - ástarsaga) Helsinki: Like, 1997 ISBN 951-578-509-X
Hiljaisuus (Thögnin) Helsinki: Like, 2002 ISBN 952-471-006-4
Valosta valoon (Frá ljósi til ljóss) Lenni & Rósa -trilogian ensimmäinen osa. Helsinki: Johnny Kniga, 2004 ISBN 951-0-28535-8
Sydän, kuu ja sinilinnut (Hjarta, tungl og bláir fuglar) Lenni & Rósa -trilogian toinen osa. Helsinki: Johnny Kniga, WSOY, 2006 ISBN 951-0-30715-7
Kun tähti putoaa (Thegar stjarna hrapar), Lenni & Rósa -trilogian kolmas osa. Helsinki: Johnny Kniga, 2007 ISBN 978-951-0-33151-4
Kaikki teokset on suomentanut Tapio Koivukari.
Kirjallisuutta

Ulkomaisia nykykertojia 1. Toimittaneet Ritva Aarnio ja Ismo Loivamaa. BTJ Kirjastopalvelu, 1998.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Vesiputousmalli

Vesiputousmalli
Vesiputousmalli on vaiheellinen ohjelmistotuotantoprosessi, jossa suunnittelu- ja toteutusprosessi etenee vaihe vaiheelta alaspäin kuin vesiputouksessa. Menetelmä muistuttaa usein muussa suunnittelutyössä käytettyä mallia.
Historia

Vaiheittaista ohjelmistokehityksen menetelmää on käsitelty jo vuonna 1956 SAGE-järjestelmän kehitykseen liittyen. Aiemmin saatiin menestystä kun insinöörit kehittivät pieniä ohjelmia, jotka yksi ihminen pystyi ymmärtämään täysin. Tämä johti virhepäätelmiin, kun ohjelmat olivat suurempia kuin yksi ihminen pystyi täysin ymmärtämään ja tarvittiin suuria määriä ohjelmoijia.
Vesiputousmallin katsotaan usein saaneen alkunsa Winston W. Roycen (1929–1995) kirjoittamasta 1970-luvulla julkaistusta artikkelista. Royce ei itse käyttänyt termiä "Vesiputous" tekstissään. Royce esitti kyseisen mallin esimerkkinä virheellisestä ja toimimattomasta ohjelmistokehitysmallista. Alkujaan termiä käytettiinkin kritisoitaessa yleisesti käytettyjä ohjelmistotuotantokäytäntöjä.
Vesiputousmallin juuret ovat valmistusprosesseissa; hyvin strukturoituja ja vaiheistettuja prosesseja, joissa muutokset aiempiin vaiheisiin olivat joko hyvin kalliita tai jopa mahdottomia. Koska formaaleja ohjelmistotuotantomalleja ei tuohon aikaan vielä ollut, laitteiston suunnittelumalli omaksuttiin pienin muutoksin myös ohjelmistotuotantoon.
Malli

Roycen alkuperäisessä vesiputousmallissa käytettiin seuraavia vaiheita (tässä järjestyksessä):
Järjestelmävaatimukset (System Requirements)
Ohjelmistovaatimukset (Software Requirements)
Analyysi (Analysis)
Suunnittelu (Program Design)
Ohjelmointi (Coding)
Testaus (Testing)
Käyttöönotto (Operations)
Vesiputousmallia seurattaessa edetään järjestyksessä yhdestä vaiheesta toiseen. Eli kun vaatimusten määrittely on valmistunut, siirrytään suunnitteluvaiheeseen, eikä vaatimuksia enää muokata. Suunnitteluvaiheessa valmistetaan selkeä kartoitus, jota toteuttajat (ohjelmoijat) sitten noudattavat. Vesiputousmalli vaatii, että yksi vaihe toteutetaan valmiiksi asti ennen seuraavan vaiheen aloittamista, vaikkakin muokattuja malleja (kuten Roycen lopullinen malli), joissa tätä ohjetta voidaan rikkoa, on olemassa.
Vesiputousmallin edut

Huolellinen suunnittelu ohjelmiston elinkaaren alussa todennäköisesti johtaa merkittäviin säästöihin projektin myöhemmissä vaiheissa. Tutkimukset osoittavat, että virhe (bugi), joka löydetään varhaisessa vaiheessa (kuten vaatimusten määrittelyssä tai suunnittelussa) on rahallisesti, työmäärällisesti ja ajallisesti halvempi korjata kuin jos sama virhe olisi havaittu myöhemmässä vaiheessa. McConnell (1996, s. 72), arvioi, että vaatimusmäärittelyvirhe, joka havaitaan vasta implementaatio- tai ylläpitovaiheessa, on 50–200 kertaa kalliimpi korjata kuin mitä se olisi ollut, jos se olisi huomattu jo vaatimusmäärittelyvaiheessa.)
Vesiputousmallissa on nimenomaan kyse varhaisen suunnittelun korostetusta merkityksestä (Big Design Up Front, BDUF). Aika, joka käytetään varhaisessa vaiheessa vaatimusten määrittelyyn ja suunnitteluun, säästää aikaa ja vaivaa myöhemmissä vaiheissa. Vesiputousmalli toimii täydellisesti vain silloin, kun jokainen vaihe on suunniteltu 100% oikein ja täydellisen kattavasti ennen seuraavaan vaiheeseen siirtymistä.
Muita vesiputousmallin hyötyjä ovat esimerkiksi sen painotus kattavaan dokumentointiin. Koska jokainen vaihe on täydellisesti suunniteltu ja "kiveen kirjoitettu", on vaikkapa uuden työntekijän helppo liittyä projektiin missä tahansa vaiheessa, sillä hänellä on täydellinen tieto aiemmasta prosessista saatavillaan.
Lisäksi vesiputousmalli tarjoaa selkeän ja helposti ymmärrettävän, hallittavan ja opetettavan lähtökohdan ohjelmistokehitysprojektiin. Jokainen vaihe on selkeä itsenäinen kokonaisuus ja projektin etenemistä on vaivatonta seurata seuraamalla millä "askelmalla" projekti milloinkin on.
Vesiputousmalli ja BDUF yleensäkin voi olla perusteltu suunnittelumalli sellaisille ohjelmille, joiden vaatimukset voidaan määritellä tarkasti jo alussa ja joiden vaatimuksiin, suunnitteluun ja toiminnallisuuteen ei tule mitään muutoksia enää ensimmäisen vaiheen jälkeen. Tämä pätee useimmiten vain pienissä ja rajoittuneissa ohjelmistoissa. Tarkka suunnittelu pakottaa toteuttajat (ohjelmoijat) työskentelemään tarkasti suunnitelman mukaan, joka helpottaa merkittävästi integraatiovaihetta.
Vesiputousmallin kritiikki

Vesiputousmallia pidetään huonona lähinnä siksi, että uskotaan olevan mahdotonta suunnitella täydellisesti etukäteen mitään suurempaa ohjelmistoa siten, ettei aiempiin vaiheisiin tarvitsisi palata. Usein ohjelmistotuotannossa asiakas ei osaa tarkasti määritellä omia vaatimuksiaan ennen kuin on päässyt kokeilemaan jollain tasolla toimivaa prototyyppiä. Asiakas usein muuttaa vaatimuksiaan kesken projektin, ja vesiputousmallissa tämä tarkoittaisi sitä, että iso osa siitä ajasta ja vaivasta, joka on käytetty alussa suunnitteluun, joudutaan hylkäämään ja tekemään uudelleen.
Suunnittelijat eivät aina osaa ennakoida kaikkia toteutusongelmia ennen toteuttamisen aloittamista, ja uuden ratkaisumallin käyttäminen vaatisi uutta suunnittelua. Lisäksi projektin edetessä mahdolliset virheet aiemmissa vaiheissa saattavat kertautua valtaviksi ongelmiksi myöhemmissä vaiheissa.
Steve McConnell kuvaa kirjassaan Code Complete suunnittelun olevan sellainen ongelma, jonka vaatimuksia ei voida tarkalleen tietää etukäteen, ja että tästä syystä on mahdotonta saada yhtä vaihetta täydellisen valmiiksi ennen seuraavaan siirtymistä.
Muokatut vesiputousmallit

Steve McConnell käsittelee kirjansa Rapid Development: Taming Wild Software Schedules kappaleessa lifecycle planning useita eri muokattuja vesiputousmalleja, jotka saattavat korjata osan alkuperäisen mallin saamasta kritiikistä. Kaikki ohjelmistosuunnittelumallit yhtenevät joiltain osin vesiputousmalliin, mutta useimmat suosituista uusista suunnittelumalleista pyrkivät tarjoamaan enemmän joustavuutta suunnitteluprosessiin, jolloin jokaista vaihetta ei tarvitsisi pystyä toteuttamaan täydellisesti ennen seuraavaan siirtymistä ja joissa muutokset johonkin aiempaan vaiheeseen eivät aiheuttaisi yhtä merkittäviä ongelmia kuin vesiputousmallissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vesiputousmalli Wikimedia Commonsissa