stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Broileri
Broilerin tuotanto Suomessa > Hyvinvointi

Keskimäärin kolme prosenttia suomalaisista broilereista kuolee ennen kuuden viikon ikää. Sydänsairaus ja vesipöhö ovat yleisiä kuolinsyitä. Broilereita joudutaan myös lopettamaan esimerkiksi jalkavikojen vuoksi. Jalkojen luut, sydän ja muut sisäelimet ja kehittyvät hitaammin kuin suuret rintalihakset, mikä aiheuttaa kipua ja terveysongelmia. Suuri sairastavuus liittyy siihen, että broilerit on jalostettu nopeakasvuisiksi. Monet elintarvikeyritykset etenkin Tanskassa ja Hollannissa ovat sitoutuneet tämän vuoksi siirtymään puolta hitaammin kasvaviin broilerirotuihin. Suomessakin on kolme luomutilaa, jotka kasvattavat niitä.
Suomen Broi­le­ryh­dis­tyksen mukaan Suomen broilerikasvattamoilla vallitsee optimaaliset olosuhteet. Broilereiden kas­va­tus­ti­heys on lailla sää­det­tyä ja vi­ran­omais­ten val­vo­maa. Un­tu­vik­ko­vai­hees­sa broi­le­reil­la on tilaa käy­tet­tä­vis­sä yllin kyllin. Kas­va­tuk­sen ede­tes­sä ja lin­tu­jen kas­vaes­sa käy­tet­tä­vis­sä oleva tila vä­he­nee. Linnuilla on kuitenkin silti tilaa väis­tää ja paeta. Broi­le­rien voi nähdä rä­pyt­te­le­vän ja ve­nyt­te­le­vän sii­pi­ään sekä te­ke­vän juok­su­py­räh­dyk­siä ja len­to­har­joi­tuk­sia. Teu­rasvaiheessa ­broi­le­rei­ta on jo noin 17 – 22 lintua per neliö,.
ETT:n Ruokaketjuhankkeissa on kehitetty kansallista tiedonkeruuta ja -raportointia broilereiden, broileriemojen ja kalkkunoiden hyvinvointia kuvaavien tietojen osalta. Tila- ja teurastamotason seurannassa syntyviä tietoja teurastamoiden tietojärjestelmistä kootaan ETT ry:n toimesta kansalliseksi tilastoksi.
Seurattavia parametrejä ovat mm.
ensimmäisen viikon, koko kasvatusajan ja teuraskuljetusten poistumat
kokoruho-, selluliitti-, vesipöhö- ym. hylkäykset
kokojyvien käyttö ruokinnassa
jalkapohjien kunto teurasparvissa
Teurastettujen lihasiipikarjaparvien jalkapohjien kuntoa seurataan teurastamoilla tarkastuseläinlääkäreiden toimesta. Broilereiden jalkapohjatutkimuksista kertyvä kansallinen tieto julkaistaan säännöllisesti ETT:n nettisivuilla. Muu hyvinvointia koskeva kansallinen tieto on tiedonkeruuseen osallistuvien liha-alan yritysten käytössä tukemassa toiminnan kehittämistä ja esim. vienninedistämistä. Tiedonkeruu kattaa yli 99 % Suomen broilerin- ja kalkkunantuotannosta.
Broilerin tuotanto Suomessa > Luomubroilerin vaatimukset

Luomutuotannossa saa siipikarjarakennuksessa olla 4 800 broileria. Maksimi eläintiheys sisätilatiloissa ja ulkotiloissa riippuu ovatko tuotantotilat kiinteitä vai ei. Kiinteissä tuotantorakennuksissa maksimi tiheys on 10 lintua siten, että elopaino on enintään 21 kg neliömetrillä, kun taas siirrettävissä rakennuksissa vastaavat luvut ovat 16 lintua siten, että elopaino on enintään 30 kg neliömetrillä. Ulkotiloissa kiinteissä tuotantotiloissa jokaista lintua varten on tilaa oltava 4 m² ja siirrettävät rakennukset 2,5 m²selvennä. Eläimille on oltava jatkuva pääsy ulos, joskin säävarauksella. Pääsääntöisesti broilereiden ulkona viettämän ajan tulisi olla ⅓ koko elinajasta. Silloin kuin ei ole mahdollisuutta päivittäiseen ulkoiluun, tulee lintujen saatavilla olla pysyvästi riittävä määrä karkearehua, kuten heinää ja muita luontaisten käyttäytymistarpeiden tyydyttämiseen soveltuvia materiaaleja.
Luomutuotannossa suositellaan käytettäväksi hidaskasvuisia broilerirotuja tai linjoja, mm. Ross Rowan Ranger, Hubbard CY, JA 757, Cobb Sasso. Ne saavat kasvavat korkeintaan 35 grammaa vuorokaudessa. Tällöin teuraspainoon kasvaminen vie noin yhdeksän viikkoa. Jos käytetään nopeakasvuisempaa rotua, vähimmäisteurasiäksi on määrätty 81 vuorokautta eli 2 kuukautta 3 viikkoaselvennä.
Kasvatushallissa tulee olla auringonvaloa, mutta broilerien valoherkkyyden takia ikkuna-alan tulee olla vain noin 5 prosenttia lattia-alasta. Valaistus on päällä 16 tuntia vuorokaudessa, jonka jälkeen on 8 tuntia yhtäjaksoista pimeää lepoaikaa.
Broilerinliha

Lähes kaikki Suomessa syötävä kana on broileria, jonka kulutus on ollut jatkuvassa kasvussa. Broileria myytiin 1980-luvun puoliväliin asti pelkästään kokonaisina pakastekanoina. Broilerin kulutus oli vaatimattomalla tasolla, koska kokonaisen linnun sulattaminen ja paistaminen oli hidas prosessi. Tämän jälkeen kauppoihin tuli myös suikaloitua ja pakastamatonta broilerinlihaa. Broilerin suosio alkoi kasvaa voimakkaasti etenkin lapsiperheiden suosion saavuttaneiden hunajamarinoitujen broilersuikaleiden tultua kauppoihin vuonna 1992. Kulutus oli kasvanut jo 7,5 kiloon henkeä kohden vuonna 1995. Vuonna 2005 suomalaiset söivät broileria keskimäärin 13,3 kilogrammaa henkeä kohden ja vuonna 2021 kulutus oli noussut tasolle 26,4 kg/hlö.
Noin 80 prosenttia Suomesta myydystä broilerista myytiin vuonna 2009 teollisesti marinoituna lihajalosteena. Yli puolet tästä oli hunajamarinoitua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen broileryhdistys ry (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Siipikarjaliitto ry
Kanat ja broilerit (Arkistoitu – Internet Archive) Ruokatieto.fi
Toivio, Hilja: Suomen broilerituotannon historia 1959–2009. Vammalan kirjapaino Oy, Sastamala 2009. ISBN 978-952-92-6042-3
Broileriruokien ravintoainekoostumuksia (Arkistoitu – Internet Archive) Fineli.fi
Broilerikanala.
Paistettu broileri
Broilerinfilee
Heikki Kymäläinen

Heikki Kymäläinen (18. maaliskuuta 1938 Viipuri – 25. huhtikuuta 2009 Espoo) oli suomalainen Yleisradion Radiouutisten politiikantoimittaja.
Kymäläinen kävi Työväen akatemian ja oli aluksi paikallislehden toimittajana Muhoksella ja sitten oululaisen Kaleva-lehden urheilu- ja politiikantoimittajana. Yleisradion radiouutisten toimittajaksi hän siirtyi vappuna 1968.
Kymäläinen oli politiikan erikoistoimittajana Yleisradiossa ja kommentoi muun muassa vaaleja 1960-, 1970- ja 1980-luvuilla. Hän oli pääministeri Kalevi Sorsan luottotoimittaja ja toimitti pääministeri Rafael Paasion muistelmateoksen. Kymäläinen oli Politiikan toimittajat ry:n puheenjohtajana 1970–1972.
Toimitustöitä

Rafael Paasio: Kun aika on kypsä. Tammi, Helsinki 1980 ISBN 951-30-3905-6
Mauno Koivisto : koko kansan presidentti. Tammi, Helsinki 1982, 4. painos 1983 ISBN 951-30-5578-7
Viktor Ferdinand Brotherus

Viktor Ferdinand Brotherus (28. lokakuuta 1849 Sund, Ahvenanmaa – 9. helmikuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä ja sammaltutkija.
Brotherus oli aikansa sammaltutkijoista kuuluisin, varsinkin lehtisammalten tuntijalähde?. Brotherus julkaisi lähes 200 tutkimusta; hänen kuvaamiaan tieteelle uusia lajien tyyppinäytteitä on 1800. Brotherus teki työuransa tyttökoulun opettajana, mutta sai ansioistaan professorin arvon.
Elämäkerta

Brotheruksen vanhemmat olivat kollegineuvos Alexander Brotherus ja Helena Amalia Taulerus. Opettaja, tutkija Arvid Hjalmar Brotherus ja kenraaliluutnantti Alexander Valerian Brotherus olivat hänen veljiään. Viktor Ferdinand Brotherus tuli ylioppilaaksi 16-vuotiaana 1866, valmistui filosofian kandidaatiksi 1870 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1884. Hän toimi vuodesta 1876 Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun luonnonhistorian ja matematiikan opettajana. Väitöskirjansa Brotherus julkaisi Kaukasuksen alueen sammalten levinneisyydestä.
Kirjoitettuaan Kaukasuksen alueen sammalista teoksen Enumeratio muscorum Caucasi (1892) hänestä tuli kansainvälisesti kuuluisa sammaltutkijoiden keskuudessa ja hänelle alettiin lähettää näytteitä tunnistettaviksi ympäri maailmaa. Brotheruksen kirjeenvaihto oli laajaa ja hän sai määritettäväkseen runsaasti näytteitä. Brotheruksen tyylinä oli määrittää näytteet hyvin nopeasti sekä julkaista tulokset viivyttelemättä, josta hän sai mainetta aina Japania myöten. Ansioistaan tutkijana Brotherukselle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1921.
Brotherus oli luonteeltaan vaatimaton ja sulkeutunut. Hänen saavutuksensa tutkijana mahdollistivat täsmällisyys, ahkeruus ja työteliäisyys, joista hänet tunnettiin. Kuollessaan vuonna 1929 keuhkokuumeeseen hän oli tutkijapiireissä kunnioitettu sammaltutkimuksen huippunimi maailmassa. Kuvaavaa hänen vaatimattomuudelleen oli, että kun hänen hautajaisiinsa tuli ulkomailta vieraita, jotka ylistivät hänen saavutuksiaan, ei hänen koulunsa opettajakunta ollut aavistanutkaan, mikä mies tuo heidän rakastamansa lehtori oikein olikaan.
Sammaltutkimus > Lehtisammalet

Brotherus oli aikanaan uranuurtaja lehtisammalten tutkimuksessa. Hän oli aikansa merkittävin lehtisammalten tuntija. Hän julkaisi lukuisia tutkimuksia lähes joka mantereen lehtisammalkasvistoista.
Sammaltutkimus > Uudet lajit

Brotherus kuvasi tieteelle uusia sammallajeja noin 1800 ja lisäksi useita uusia sammalsukuja. Omien tyyppinäytteidensä lisäksi hän sai muilta tutkijoilta useita tuhansia tyyppinäytteiden kaksoiskappaleita.
Sammaltutkimus > Kirjeenvaihto ja näytteiden määritys

Brotherus oli ahkera kirjeenvaihtaja eri tutkijoiden kanssa. Kirjeenvaihtoa ja näytteiden lähettämistä lisäsi myös Brotheruksen nopeus näytteiden määrittämisessä ja vastaamisessa. Hän sai määritettäväkseen paljon näytteitä sammalista eri puolilta maailmaa. Niitä toimitettiin hänelle mm. Etelä-Amerikasta, Afrikasta, Kiinasta, Japanista, Australiasta ja Uudesta Seelannista saakka. Mm. preussilainen Itä-Aasian retkikunta ja monet muut retkikunnat lähettivät sammalnäytteensä Brotherukselle. Brotheruksen kirjekokoelmassa on yli 4 000 hänen saamaansa kirjettä. Sitä säilytetään Helsingin yliopiston kirjastossa. Joitakin kirjeitä on myös julkaistu (Koponen 1989).
Sammaltutkimus > Sammalkokoelma

Brotheruksen sammalkokoelma eli sammalherbaario oli maailman suurin yksityisen ihmisen keräämä ja käsitti kaikkiaan 120 000 näytettä ja 15 500 lajia. Brotheruksen kuvaamia tieteelle uusia lajeja on 1800. Lisäksi kokoelmassa on tuhansia muiden lähettämiä tyyppinäytteiden kaksoiskappaleita. Helsingin yliopisto] osti kokoelman Brotherukselta hänen elinaikanaan 220 000 markalla 1924.
Kokoelmaa säilytetään nykyisin Helsingin yliopiston Kasvimuseossa. Kokoelma on niin laaja, ettei sitä vieläkään ole pystytty täysin kartoittamaan ja siirtämään tietokantaan. Brotheruksen näytteiden nimeämis- ja merkitsemistapa oli myös omalaatuinen, joten sekin on aiheuttanut lisätyötä museon tutkijoille.
Brotherus julkaisi myös neljä eksikaattikokoelmaa. Eksikaatti on samalta paikalta ja samasta lajista kerätty laaja aineisto, joka jaetaan ja levitetään museoille eri puolille maailmaa. Eksikaatti on eräänlainen tyyppinäytekokoelma lajista. Brotheruksen eksikaatteja olivat mm. Musci Fenniae exsiccati (1871–1888) sekä Musci turcestanici (1899–1903).
Sammaltutkimus > Tutkimusmatkat

Brotheruksen tutkimusmatkojen kohteita kotimaassa olivat mm. Pohjois-Häme, Helsingin seutu, Vihti, Ahvenanmaa, Kajaanin seutu ja Kuusamo.
Brotherus osallistui kolmeen retkeen Kuolan niemimaalle (1872, 1885, 1887) mm. Suureen Kuolan-retkeen. Hän teki kaksi matkaa Kaukasukselle (1877, 1881) ja matkan Keski-Aasiaan Turkestaniin ja Tienšaniin (1896).
Sammaltutkimus > Kiinan sammallajisto

Brotherus sai kirjeenvaihtonsa kautta jo 1800-luvun puolella sammalnäytteitä Kiinasta. Monet tutkimusretkikunnat lähettivät myös hänelle näytteitään Kiinan retkiltään. Pikkuhiljaa hänen kokoelmansa kasvoi maailman laajimmaksi Kiinan sammalia käsittäväksi kokoelmaksi, jossa oli 1848 näytettä. Niistä Brotherus kuvasi kaikkiaan 235 tieteelle uutta lajia ja 10 uutta sukua. Kun Kiinan oma sammaltutkimus oli lapsenkengissä 1980-luvulle saakka, väitteli yksi kiinalainen alalta tohtoriksi Helsingissä 1981. Silloin sanottiin, että oli helpompaa tutkia Kiinan sammalkasvistoa Helsingissä kuin Kiinassa. Brotheruksen kirjoittama Kiinan sammalkasvio Symbolae Sinicae Musci on edelleen Kiinan sammaltutkimuksen perusteos.
Sammaltutkimus > Japanin sammallajisto

1800-luvun loppupuolelta alkaen V. F. Brotherus alkoi saada Japanista lehtisammalnäytteitä M. E. Wichuralta. Brotherus oli myös kirjeenvaihdossa lukuisten japanilaisten kanssa ja hänellä oli herbaariossaan tuhansia näytteitä, jotka olivat yli sadan japanilaisen kerääjän lähettämiä. Hänen kokoelmansa ja työnsä muodosti hyvän perustan Japanin sammalkasviston tutkimukselle. Kun 1900-luvun alussa japanilaiset tutkijat halusivat itse kartoittaa maansa itiökasvilajistoa, he saivat siihen merkittävää apua V. F. Brotherukselta. Brotherus julkaisi 1899 ensimmäisen laajaan aineistoon perustuvan tutkimuksen Japanin sammalkasvistosta Neue Beiträge zur Moosflora Japans. Hän kuvasi Japanista yli 200 tieteelle uutta lajia.
Sammaltutkimus > Die natürlichen Pflanzenfamilien

Brotheruksen päätyö oli hänen lehtisammalten systematiikkaa käsittelevä yleiskatsauksensa, joka ilmestyi osana 22-osaista maailman kasvilajiston kokoomateosta Die natürlichen Pflanzenfamilien. Teoksen toimitti saksalainen Adolf Engler 1889–1915. Brotheruksen Musci -lehtisammalosa valmistui 1909 ja siinä oli 522 sivua. Brotherus kirjoitti osaa kahdeksan vuotta. Se on ollut pitkään käyttökelpoinen ja ainoa olemassa oleva yleiskatsaus maailman lehtisammallajistoon.
Julkaisuja

Anteckningar till Norra Tavastlands Flora (1872). Paikalliskasvisto, jossa luetellaan mm. 412 putkilokasvia ja 232 sammallajia, joista 48 oli maksasammalia ja 3 näkinpartaista.
Musci Fenniae exsiccati (1871–1888). Fasc. I-IX, nos. 1-450.
Études sur la distribution des mosses au Caucase. Thèse de doctorat (1884). pp. 1-104. Helsingfors. Brotheruksen ranskankielinen väitöskirja Kaukasuksen kasvillisuusvyöhykkeistä.
Musci Lapponiae Kolaensis (1890), Kuolan alueen sammalkasvio. Toinen kirjoittaja (historiallinen katsaus) Thiodolf Saelan. Acta Soc. fauna Flora Fennica 6:4, 1-100+1 kartta.
Enumeratio muscorum Caucasi (1892). - Acta Soc. Sci. Fennicae 19 (12):i-v, 1-70. Kaukasuksen sammalten luettelo.
Herbarium Musei Fennici II (sammalet) 1894, yhdessä J.O. Bomanssonin kanssa.
Some new species of Australian mosses 1-5 (1899–1900) (Artikkelisarja Suomen Tiedeseuran sarjassa + erillispainos).
Musci turkestanici (1899–1903). Kaksiosainen eksikaatti.
Neue Beiträge zur Moosflora Japans (1899). - Hedwigia 38, 207-247. Japanin sammalkasvitutkimus.
Die natürlichen Pflanzenfamilien 22-osaisen kokoomateoksen sarjan (toim. saks. A. Engler 1889–1915) Musci -lehtisammalosa (valmistui 1909) (Brotheruksen päätyö).
Die Laubmoose Fennoskandias (1925) (näköispainos 1974). Fennoskandian lehtisammalet. Toinen Brotheruksen suurteos. 635 s.
Musci novi japonici (II) (1926) - Övers. Finska Vet. Soc. Förhandl. 62 A, 9, 1-55.
Musci novi japonici (1928). - Ann. Bryol. 1, 17-27.
Musci novi asiatici (1929). - Rev. Bryol. 56, 1-16, pl. 1.
Symbolae Sinicae Musci (1929). Kiinan sammalkasvio.
Mhi Aziatskoi Rossii (Bryales). III (1931) Venäjän Aasian-puoleinen sammalkasvio. Acta Horti Bot. Acad. Sci.. 42, 141-180.
Suomen Tiedeseuran Acta-sarjaan Brotherus kirjoitti runsaasti artikkeleita eri mantereiden sammalkasvistoista.
Aiheesta muualla

Luonnontieteellinen keskusmuseo: Kasvimuseo: Viktor Ferninand Brotherus
Koponen, T. 1988: Suomalaiset kasvitieteilijät Japanin tutkijoina. - Teoksessa: Vesterinen, I. (ed.), Japanologia 86: 1, Suomen Japanin-tutkimuksen symposio. II. Esitelmät, 63-77. Jyväskylä.
Brotheruksen kirjoittama osuus Die natürlichen Pflanzenfamilienista[vanhentunut linkki] Digitaalinen skannattu versio.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Seinäsammal
Kymenlaakson aluetoimisto

| Kymenlaakson aluetoimisto |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1.1.2008 – 31.12.2014
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Osa joukkoa:  Itä-Suomen sotilaslääni Reserviupseerikoulu
Tukikohta:  Hamina
Marssi:  Martti Parantainen: Asemies
Vuosipäivät:  24. helmikuuta
Kymenlaakson aluetoimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikuntaan liitetty asevelvollisuusasioita hoitanut aluetoimisto Haminassa vuosina 2008-2014.
Historia

Aluetoimisto perustettiin 1. tammikuuta 2008 Haminassa reserviupseerikoulun rakennukseen numero 2 toiminta-alueenaan Kymenlaakson maakunta. Tehtävät aluetoimistolle luovutti lakkautettu Kymen sotilasläänin esikunta, joka oli vastannut Kymenlaakson ja Etelä-Karjalan maakunnista vuoden 2007 loppuun. Perustettaessa organisaatioon kuului päällikön lisäksi asevelvollisuus- ja reserviläissektorit, joissa kummassakin oli yksi upseeri ja yksi opistoupseeri. Lisäksi asevelvollisuussektorissa oli yksi siviilityöntekijä ja reserviläissektorissa kaksi. Yhteensä aluetoimiston vahvuus oli  siten kahdeksan henkeä. Aluetoimisto oli hallinnollisesti osa Reserviupseerikoulun operatiivista osastoa, minkä päällikkönä oli aluetoimiston päällikkö. Aluehallintoviranomaisena, asevelvollisuusasioissa ja viranomaisyhteistyötehtävissä toimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikunnan alainen.
Vuoden 2015 puolustusvoimauudistuksessa päätettiin supistaa aluetoimistojen lukumäärää ja samalle jäljelle jäävät liitetään sotilasläänien lakkauttamisen myötä joukko-osastojen alaisuuteen. Kymenlaakson aluetoimisto lakkautettiin 31. joulukuuta 2014 ja sen toimintaa jatkoi Karjalan prikaatiin perustettu Kaakkois-Suomen aluetoimisto.
Päälliköt

Aluetoimiston päälliköinä olivat:
eversti Heikki Hokkanen 1. tammikuuta 2008 - 31. heinäkuuta 2009
eversti Markku Hutka 1. elokuuta 2009 - 31. heinäkuuta 2012
eversti Esa Hyytiäinen 1. elokuuta 2012 - 31. joulukuuta 2014
Jim Corbett

| Jim Corbett |
| --- | --- |
 Corbett vuonna 1944.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1875 Nainital, Uttarakhand, Brittiläinen Intia
Kuollut: 19. huhtikuuta 1955 (79 vuotta) Nyeri, Kenian siirtomaa
Kansalaisuus:  Iso-Britannia
Ammatti:  Metsästäjä, jäljittäjä, luonnonsuojelija, luonnontieteilijä ja kirjailija
Vanhemmat:  William Christopher ja Mary Jane
Siviilisääty:  Naimaton
Sukulaiset:  Harriet Corbett ja Joseph Corbett (isovanhemmat)
Muut tiedot
Aktiivisena:  n. 1893–1955
Aiheesta muualla
Kotisivu
James Edward ”Jim” Corbett CIE (25. heinäkuuta 1875 Nanital, Brittiläinen Intia – 19. huhtikuuta 1955 Nyeri, Kenian siirtomaa) oli brittiläis-intaliainen metsästäjä, jäljittäjä, luonnonsuojelija, luonnontieteilijä ja kirjailija. Corbett sai mainetta tapettuaan useita kissaeläimiä, lähinnä tiikereitä ja leopardeja. Myöhemmän elämän hän omistautui luonnonsuojelulle.
Corbett oli omana elinaikanaan erittäin arvostettu metsästäjä ja luonnonsuojelija. Hän palveli sotilaana Britannian armeijaa Ensimmäisestä Toiseen maailmansotaan ja saavutti lopulta everstin sotilasarvon. Corbettin ja hänen kirjojejen pohjalta on tehty useita elokuvia ja dokumentteja. Corbettin mukaan on nimetty Jim Corbettin kansallispuisto ja erittäin uhanalaisen Indokiinantiikerin tieteellinen nimi, Panthera tigris Corbett.
Corbet työskenteli nuoresta iästä lähtien monissa työtehtävissä nykyisen Intian alueella. Corbett innostui valokuvauksesta 1920-luvulla ja osti saman vuosikymmenen lopulla ensimmäisen kameransa, jolla hän kuvasi erilaisia villipetoja, erityisesti tiikereitä. Corbett auttoi merkittävästi Intiassa sijaitsevaa Chotti Haldwanin kylää kehittymään ja selveytymään rankoista olosuhteista. Corbett kuoli rauhallisesti kotonaan Kenian siirtomaassa, Nyerin kaupungissa 19. huhtikuuta 1955 sydänkohtauksen.
Tausta > Vanhemmat ja muu suku

Corbettin suku polveutuu useista perheistä, jotka olivat muuttaneet Britteinsaarilta Intian niemimaalle 1800-luvun aikana. Jim Corbettin isovanhenmat olivat Joseph ja Harriet Corbett. He kasvoivat luostareissa Belfastissa, Pohjois-Irlannissa. He karkasivat yhdessä luostarista ja muuttivat Intiaan helmikuussa 1815.
Josephilla ja Harrietilla oli yhdeksän lasta. Heidän kuudes lapsi, Christopher William Corbett, Jim Corbettin isä syntyi Meerutissa vuonna 1822. William meni hänen isänsä, Josephin tavoin armeijaan, jossa hän palveli lääkärinä. William meni ensimmäisen kerran naimisiin Mary Anne Morrow'n kanssa joulukuussa 1845. Parille syntyi kolme lasta, mutta heidän suhde päättyi nopeasti Morrow'nin kuoltua nuorena.
William selviytyi vuonna 1857 Intian kapinasta jonka jälkeen hän jäi eläkkeelle asepalveluksesta. Hän meni toisen kerran naimisiin vuonna 1859 22-vuotiaan Irlantilaissyntyisen lesken, Mary Jane Doylen kanssa. Janella oli entisestä avioliittosta, Charles James Doylen kanssa neljä lasta. Christopher William hankki hänen ystävän komissaari Henry Ramsayn avulla läheltä Kaladhungia tontin, jolle hän rakensi Arundel-nimisen asunnon, jonne Williamin perhe muutti asumaan.
Vuonna 1862 Christopher William Corbett nimitettiin Nainitalin postipäälliköksi. Williamin työ postipäällikkönä ei ollut kuitenkaan tarpeeksi suuri palkkaista elättääkseen koko perhettä, jonka johdosta perhe joutui hankkimaan lisätuloja useilla kiinteistösijoituksilla. Mary Jane Corbett oli erityisen taitava kiinteistösijoituksillaan ja hänestä tuli Nainitalin ensimmäinen virallinen kiinteistövälittäjä. Janen asemaa arvostettiin nopeasti kasvavassa Nanitalin kaupungissa.
Tausta > Lapsuus ja nuoruus

James Edward Corbett syntyi vuonna 1875 Brittiläiseen Intiaan Nanitalin kaupunkiin Uttarakhandin osavaltioon. James oli 13 lapsisen perheen kahdeksas lapsi. James vietti nuorena paljon aikaa hänen kodin lähialueen luonnossa. Hän sairastui kuuden vuoden iässä lähes kohtalokkaseen keuhkokuumeeseen, josta hän kuitenkin täpärästi selvisi. Keuhkokuumeen jälkeen Jim aloitti oman koulutuksensa.
Jimin lapsuudessa vuonna 1890 Nainitalissa tapahtui suuri onnettomuus, jossa suurin osa Nainitalin kaupungista tuhoutui. Luonnonkatastrofin takia Nainitalissa satoi kahdessa päivässä 50 tuumaa (1 270 mm) vettä. Sade aloitti valtavan mutavyöryn, jonka takia monet kaupungin talot tuhoutui ja suurin osa kaupungin rakennuksista hautautui. Onnettumuus tappoi yhteensä noin 150 ihmistä.
Jimin isä William toimi Nainitalin postipäällikkönä, mutta jäi eläkkeelle postipäällikkön tehtävästä vuonna 1878. William kuoli sydänkohtaukseen 21. huhtikuuta 1881 Jimin ollessa vain kuuden vuoden ikäinen. Jimin vanhin veli peri Nainitalin postipäällikön paikan hänen isältään. Jimin äiti Mary rakensi hänen miehensä Williamin kuoltua Gurney House nimisen talon Nainitalinjärven rannalla. Talo sijaitsi vastaikkaisella puolella jonne maanvyöryt olivat tulleet. Jim vietti Ayaparta-kukkulan huipulla olevassa kodissa suurimman osan hänen elämästään.
Jimia kiinnosti jo nuorena lähialueen pienet linnut, joita hän tappoi kymmenittäin hänen ensimmäisellä aseella, pienellä katapulttillaan. Hän sai seuraavaksi aseeksi tehokkaamman varsijousen. Varsijousi oli kuitenkin epätarkka, verrattuna katapulttiin, eikä Jim pitänyt siitä kovinkaan paljoa. Hän rakensi seuraavaksi aseeksi jousen, joka oli huomattavasti tarkempi kuin varsijousi. Jim oppi anpumaan jo nuorena hyvin ja hänestä tulikin nopeasti hyvin taitava ampumisessa. Hänen ampuma taidot huomattiin jo aikaisin ja hän sai jo nuorena kiväärin. Tällä aseella hän tappoi 11-vuotiaana hänen ensimmäisen peto eläimen, leopardin.
Jim kävi kolmea eri koulua Nanitalissa kymmenen vuoden aikana. Hän olisi halunnut insinööriksi, mutta se vaati lisäkoulutusta ja rahaa, jota perheellä ei ollut. Kun Corbett oli 18-vuotias, hän lopetti koulun ja sai työpaikan Bengalin ja North Western Railwaynyltä polttoaineen tarkastajana. Siellä hänen palkkansa oli noin sata rupiaa kuukaudessa.