stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Palazzo Nuovo

Palazzo Nuovo
Palazzo Nuovo on palatsi Piazza del Campidoglion laidalla Capitoliumin kukkulalla Roomassa. Se rakennettiin aukion rakennustöiden yhteydessä. Palatsi valmistui vasta vuonna 1654, kun rakennustöitä oli kestänyt reilut viisikymmentä vuotta. Sen on suunnitellut Michelangelo. Nimi tarkoittaa yksinkertaisesti ”uutta palatsia” – aukion toisella puolella on 1100-luvulla rakennettu Palazzo dei Conservatori. Rakennukseen perustettiin museo, jonka kuuluisin esine on luultavasti pronssinen Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas, valettu vuosien 176–177 aikana. Patsas oli sijoitettuna Piazza del Campidoglion keskelle vuodesta 1538 vuoteen 1981, jolloin patsas restauroitiin ja asetettiin Palazzo Nuovon sisäpihalle. Aukion keskelle valmistettiin pronssinen kopio 1997.[lähde? ]
Palazzo Nuovo
Otacílio Luziano Da Silva

Otacílio Luziano Da Silva (s. 31. lokakuuta 1954 Maracaí) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Assisin hiippakuntaan 6. joulukuuta 1987 ja nimitettiin 21. lokakuuta 2009 Catanduvan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 17. tammikuuta 2010. Piispaksi konsekroinnin suoritti 30. joulukuuta 2009 Maurício Grotto de Camargo, jota avustivat Antônio de Souza ja José Benedito Simão.
Nicholas Pettas

| Nicholas Pettas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. tammikuuta 1973 (ikä 51) Mykonos, Kreikka
Kansalaisuus:   Tanska
Potkunyrkkeilijä
Lempinimi:  The Blue-Eyed Samurai
Aktiivisena:  1998–2008
Pituus:  180 cm
Paino:  105,5 kg
Kätisyys:  oikea
Seura(t):  Team Spirit AE
Tilastot
Ottelut:  19
Voitot:  9
– tyrmäyksellä:  8
– päätöksellä:  1
Tappiot:  10
| Nicholas Pettas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. tammikuuta 1973 (ikä 51) Mykonos, Kreikka
Kansalaisuus:   Tanska
Kyokushin-ottelija
Lempinimi:  The Blue-Eyed Samurai
Aktiivisena:  1994–2000
Pituus:  180 cm
Paino:  98 kg
Painoluokka:  Raskassarja
Kätisyys:  oikea
Vyöarvo:  3. dan
| Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten kyokushin-karate.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten kyokushin-karate.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten kyokushin-karate.MM-kilpailut  | Maa:   Tanska> Miesten kyokushin-karate. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Osaka 1997 | +90 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bukarest 1995 | +80 kg |  |
| Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Osaka 1994 | +80 kg |  |
Nicholas Pettas (s. 23. tammikuuta 1973 Mykonos, Kreikka) on tanskalainen crossfit ohjaaja, näyttelijä ja entinen karateka, sekä potkunyrkkeilijä. Hän saavutti muun muassa Kyokushin-karatessa Euroopan mestaruuden ja sijoittui parhaimmillaan World Openissa viidenneksi. Potkunyrkkeilyssä Pettas saavutti K–1 Japanin mestaruuden 2001.
Alkuvuodet

Pettas syntyi Kreikassa, mutta isänsä kuoltua hän muutti kolmevuotiaana äitinsä kotimaahan Tanskaan. 14-vuotiaana Pettas alkoi harrastamaan Kyokushin karatea jouduttuaan katutappeluun. Pettasin täytettyä 18, hän jätti koulun säästääkseen rahaa Japaniin matkustamista varten. Pettas halusi oppia Kyokushinia sen perustajalta Mas Oyamalta. Hän sai luvan liittyä uchi-deshi ohjelmaan, jossa hänen oli määrä harjoitella tuhat päivää. Pettas suoritti harjoittelun täytettyään 21 vuotta juuri ennen kuin Oyama kuoli. Hänestä tuli samalla toinen ulkomaalainen, joka on suorittanut uchi-deshin.
Karaten kilpaura

Pettas saavutti ensimmäisen kerran menestystä 1994 Japanin painoluokallisissa mestaruuskilpailuissa. Hän voitti pronssia raskaassasarjassa Norichika Tsukamotoa vastaan. Pettas kertoi turnauksen jälkeen hävittyään ratkaisevan ottelun välierissä kehittäneen henkistä puoltaan, kun hänen aiempi taktiikka oli voittaa kaikki ottelut tyrmäyksellä. Tappio välierissä vaikutti hänen mieleensä japanilaistuomarien ollessa Pettasin mukaan puolueellisia.
Seuraavana vuonna 1995 Pettas saavutti Euroopan raskaansarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Assen Assenovin, joka Pettaksen mukaan luovutti loppuottelun nähtyään kuinka hän oli tyrmännyt neljä edellistä vastustajaansa. Samana vuonna Pettas osallistui ensimmäisen kerran kolmipäiväiseen World Open -turnaukseen, jossa hän sijoittui viidenneksi. Pettas hävisi viimeisen ottelunsa Francisco Filholle. Kaksi vuotta myöhemmin Pettas osallistui ensimmäisiin painoluokallisiin MM-kilpailuihin, jossa hän saavutti pronssia.
Pettas osallistui toistamiseen World Openiin Tokiossa 1999, jossa hän sijoittui jälleen viidenneksi. Pettas kertoi oppineensa turnauksen aikana hyväksi tavaksi pitää varasuunnitelmia. Hän oli valmistatunut ottelemaan viimeisenä päivänä Yoshihiro Tamuraa vastaan, joka kuitenkin hävisi Alexander Pichkunoville. Pettasilla ei ollut varsinaista suunnitelmaa ja joutui tyrmätyksin yrittäessään alapotkua, johon Pichunov vastasi päähän potkulla.
Vuonna 2000 Pettas saavutti vielä Shin Karate maailmanmestaruuden.
Potkunyrkkeily

Pettas siirtyi ottelemaan karaten lisäksi myös potkunyrkkeilyyn. Hänet pyydettiin Japanissa Maurice Smithin pitämälle leirille harjoittelemaan potkunyrkkeilyä yhdessä Francisco Filhon, Glaube Feitosan ja Garry O’Neillin kanssa.
Pettas otteli ensi kerran 1998 K-1 Dream '98 -tapahtumassa, jossa hän kohtasi Stefan Lekon. Pettas hävisi avausottelunsa tyrmäyksellä toisessa erässä. Hän palasi potkunyrkkeilyn pariin lopetettuaan aktiivisen kilpailemisen karatessa 2000, jotta hän kehittyisi K–1 ottelijana. Pettas matkasi yhdysvaltoihin harjoittelemaan thainyrkkeilyä. Hän osallistui K-1 World Grand Prix'hin heinäkuussa 2000. Pettas voitti avauskierroksella Ricky Nickolsonin alapotkulla, joka merkittiin tyrmäysvoitoksi. Toisella kierroksella Pettas kärsi tappion Jérôme Le Bannerille tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Hän otteli turnauksen jälkeen kaksi yksittäistä ottelua. Ensimmäinen näistä päättyi tappioon tuomariäänin Michael McDonaldia vastaan ja toinen tyrmäysvoittoon Peter Vargaa vastaan.
Potkunyrkkeily > K–1 mestaruus

Pettas osallistui 2001 K-1 Andy Memorial Grand Prix turnaukseen, joka oli järjestetty kunnianosoituksena vuotta aiemmin kuolleelle Andy Hugille. Hän voitti avauskierroksella Yusuke Fujimoton tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Toisella kierroksella Pettas voitti Nobu Hayashin samaisella tuloksella, kuin edellisen kamppailunsa. Molemmat voitot tulivat alapotkulla. Loppuottelussa Pettas kohtasi kaksinkertaisen Japanin K-1 mestarin Musashin. Pettas voitti mestaruuden tuomariäänin.
Japanin K–1 turnauksen jälkeen Pettas osallistui K–1 World GP -turnaukseen joulukuussa 2001. Hän hävisi Alexey Ignashoville toisessa erässä tyrmäyksellä, jonka myötä Pettasin turnaus päättyi ensimmäisellä kierroksella.
Turnauksen jälkeen Pettas otteli yksittäisi kamppailuja, joista ensimmäinen oli Peter Aertsia vastaan huhtikuussa 2002. Hän hävisi kamppailun ensimmäisessä erässä tyrmäyksellä. Saman vuoden kesäkuussa Pettas kohtasi Sergei Gurin. Kamppailu päättyi Pettasin tappioon teknisellä tyrmäyksellä hänen sääriluun mennessä poikki Gurin torjuttua Pettasin alapotkun.
Potkunyrkkeily > Paluu loukkaantumisen jälkeen

Pettas palasi takaisin potkunyrkkeilyn pariin noin kolmen ja puolen vuoden tauon jälkeen. Hän kohtasi Hollannissa Gökhan Sakin, jonka Pettas voitti toisessa erässä teknisellä tyrmäyksellä Sakin kulmamiehen heittäessä pyyhkeen kehään.
2006 Pettas otteli kolmesti ja kohtasi elokuussa Australiassa Eric Nosan, jonka Pettas voitti tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Hän palasi takaisin Japaniin, jossa Pettis voitti syyskuussa käydyn ottelun Takeshi Ondaa vastaan teknisellä tyrmäyksellä toisen erän alussa. Pettasin vuosi 2006 päättyi joulukuussa K-1 PREMIUM 2006 Dynamite!! -tapahtumaan, jossa hän hävisi Badr Harille teknisellä tyrmäyksellä loukattuaan käsivartensa.
Pettas otteli vielä 2007 kaksi ottelua, joista hän hävisi ensin Peter Aertsille käydessään karsintaa K-1 World Grand Prix'hin pääsystä. Pettasin matka katkesi tappion jälkeen. Hän otteli jälleen uudenvuoden aattona K-1 tapahtumassa korealaista yli kaksimetristä vastustajaa Kim Young-hyunia vastaan. Pettas voitti ottelun tyrmäyksellä toisessa erässä.
2008 Pettas otti osaa vielä kerran pienempään K-1 World GP Hawaii turnaukseen, jossa hänen kisat päättyivät ensimmäisellä kierroksella. Hän hävisi Rick Cheekille teknisellä tyrmäyksellä, jonka jälkeen Pettas päätti uransa.
Kamppailu-uran jälkeen

Päätettyään kilpauransa 2008, Pettas on työskennellyt Japanissa juontajana. Hän alkoi esiintymään näyttelijänä televisiosarjoissa ja elokuvissa vuodesta 2003 lähtien, jolloin hän kärsi potkunyrkkeilyurallaan jalkavammasta ja joutui pitämään välivuoden ottelemisesta. Pettas juonsi "Samurai Spirit" dokumenttisarjaa, jossa seurattiin eri japanilaisia kamppailulajeja, kuten judoa, karatea ja aikidoa. Pettis työskentelee myös Crossfit salilla ohjaajana ja on Reebok CrossFitin suurlähettiläs.
Saavutukset > Karate

1995 Euroopan mestaruus
1995 World Open 5. sija
1997 MM-pronssia
1999 World Open 5. sija
1999 Shin Karate maailmanmestaruus
Saavutukset > K-1

2001 K-1 Japan Grand Prix mestaruus
Palazzo Contarini del Bovolo

Etanaportaat nousevat ympäristönsä yläpuolelle ja niiden yläpäästä on hyvä näkymä Venetsian keskeisiin osiin.
Palazzo Contarini del Bovolo on goottilaistyylinen palatsi Venetsiassa lähellä Pyhän Markuksen toria. Palatsi on rakennettu Contarinin perheelle 1400-luvulla ja sen suunnittelija on Giovanni Candi. Se on tunnettu erityisesti etanaportaiksi nimitetyistä spiraalimaisista ulkoportaistaan. Portaiden virallinen nimi on Scala Contarini del Bovolo. Rakennuksen seinustalla olevat portaat on rakennettu istriankivestä ja punatiilestä. Niiden suunnittelija on Giorgio Spavento ja ne valmistuivat vuonna 1499.
Palazzo Pamphilj

Palazzo Pamphilj ja Sant’Agnese in Agone.
Palazzo Pamphilj tai Palazzo Pamphili on palatsi Piazza Navonan reunalla Roomassa. Vuonna 1650 valmistunut palatsi on tyyliltään barokkia. Rakennuksessa on vuodesta 1920 lähtien sijainnut Brasilian suurlähetystö. Palazzo Pamphili rakennettiin Pamphili-sukuiselle paavi Innocentius X:lle. Palatsin viereen valmistui samoihin aikoihin myös palatsikappeli Sant’Agnese in Agone. Kappeli muutettiin yleiseksi kirkoksi myöhemmin 1600-luvulla.
Palatsin suunnitteli arkkitehti Girolamo Rinaldi. Sen sisätiloissa on 1600-luvun taiteilijoiden kuten Pietro da Cortona, Agostino Tassi ja Giacinto Brandi maalaamia freskoja. Julkisivuun on tuoreessa remontissa palautettu 1600-luvulla käytetty pastellinsininen sävy.
Otavan yksiosainen tietosanakirja

Otavan yksiosainen tietosanakirja on vuonna 1960 julkaistu suomenkielinen, suomalaisnäkökulmainen tietosanakirja.
Laatijat

Tietosanakirjan päätoimittaja oli Kalle Vaarna, toimitussihteeri Anja Hurme ja julkaisija Otava. Toimittajia oli kaiken kaikkiaan yksitoista: J. E. Aalto-Setälä, Ilmari Havu, Terttu-Liisa Jalas, Jouko Kaisila, Matti Laamanen, Lauri Lehtinen, Olavi Perilä, Harras Porkka, Salme Wartiovaara, Yrjö Vasari sekä Keijo Virtamo. Teoksen kuvittajia olivat Anja Ylönen ja Raija Petäjäinen, kartanpiirtäjinä toimivat Jussi Kosonen, Airi Miettinen, Markku Reunanen ja Meri Streng.
Sisältö ja rakenne

Teoksen artikkeleissa mainittujen henkilöiden ja asioiden viittauksissa hyödynnetään niistä mahdollisesti laadittuja erillisiä artikkeleita (nuoli tai vrt. -viittaus) eli sisäistä linkitystä. Kokooma-artikkelit jäsentävät laajan asian taulukkona tai teemoina kuten elokuvan: elokuvatekniikka ja sen kehitys, elokuvateollisuus, -tuotanto, -teatterit ja -taide. Kokooma-artikkelit helpottavat myös tiettyyn teemaan liittyvän artikkelin löytämistä, kuten emmental kokooma-artikkelin juusto yhteydessä.
Ulkomaisille sanoille on esitetty ääntämisohjeet, käytetyt lyhenteet selitetään ja kuvaliitteet, monivärikartat ja kaksiväriset tekstikartat listataan. Teoksen lopussa on täydennysosa koskien varsinkin painamisen aikana tapahtuneita muutoksia kuten Rooman vuoden 1960 kesäolympialaisten tulosluettelo. Kaiken kaikkiaan teoksessa on 3 540 tekstikuvaa, 366 syväpainokuvaa, 16 värikuvaliitettä, 23 monivärikarttaa ja 170 karttaa tai kartaketta. Jokaisesta Suomen kaupungista on sitä koskevan artikkelin yhteydessä yleispiirteinen kartta. Etukannen sisällä on kartanpidike, jossa on Suomen kartta 1:1 500 000 ja sen taustapuolella mm. keskilämpötiloihin ja lentoreitteihin liittyviä karttoja Suomesta ja maapallolta. Takakannen vastaavanlaisessa pidikkeessä on kaksi karttaa, Helsingin kartta ja sen taustapuolella pääkaupunkiseudun kartta sekä eri maanosia esittävä kartta.
Kirjassa ei ole sivunumeroita, vaan palstanumerot. Kukin sivu on kolmipalstainen, ensimmäisen palstan ensimmäinen artikkeli koskee A-kirjainta ja viimeisen ennen täydennysosaa olevan sivun viimeisen palstan 4242 artikkeli Öölantia, viimeisen sivun palstoja ei tosin ole numeroitu. Täydennysosan palstat ovat 4249-4266. Palstanumerot on painettu sivun alamarginaaliin, ylämarginaalissa on sivun ensimmäisen kokonaisen ja viimeisen alkavan artikkelin nimi, esimerkiksi sarvijaakko ja Satakunta palstojen 3250, 3251 ja 3252 sivulla.
Otacon

Tri Hal Emmerich, lempinimeltä Otacon on kuvitteellinen henkilö Metal Gear -pelisarjassa.
Nimi "Hal" on viittaus 2001: Avaruusseikkailu -elokuvan HAL9000 tietokoneeseen. Sukunimi "Emmerich" tulee Roland Emmerichiltä, Hideo Kojiman suosikkielokuvaohjaajalta.
Halin äidin kuoltua, hänen isänsä nai brittiläisen naisen jolla oli oma lapsi (Emma Emmerich). Hal ja Emma
tulivat hyvin läheisiksi. Pian sen jälkeen hänen äitipuolensa vietteli hänet, ja heillä oli lyhyt suhde.
Kun Halin isä kuuli tästä, hän teki itsemurhan hukuttamalla itsensä, mutta vahingossa veti myös Emman mukanaan. Emma odotti 
veljensä pelastavan hänet, mutta hän ei tiennyt asiasta koska hän oli sillä hetkellä äitipuolensa kanssa. Tämän takia Emma on aina väittänyt vihaavansa veljeään.
Pian jälkeenpäin Otacon palkattiin Armstechiin pääinsinööriksi Metal Gear REX -projektiin. Hän oli innoissaan saadessaan mahdollisuuden tehdä aito mecha-tyyppinen robotti, joka esiintyi usein animessa josta hän piti. Hänelle uskoteltiin sen olevan liikkuva puolustusjärjestelmä, mutta todellisuudessa se oli ydinase. Metal Gear Solidin Shadow Moses -kapinan aikana Otacon kohtasi Solid Snaken, joka kertoi hänelle hänen luomuksensa todellisen luonteen. Musertuneena Otacon tajusi, että hän oli kirjoittanut uuden kappaleen hänen perheensä synkkään historiaan: hänen
isoisänsä oli työskennellyt Manhattan-projektissa, ja hänen isänsä oli syntynyt 6. elokuuta 1945,
Hiroshiman pommituksen aikana.
Tänä aikana Otaconille oli kehittynyt vahva ihastus FOXHOUNDin jäseneen, Sniper Wolfiin,
mahdollisesti Tukholma-syndrooman takia.
Otaconin avulla Snake onnistui tuhoamaan Metal Gear REXin ja päihittämään terroristit. Kun Revolver Ocelot myi Metal Gearin piirustukset mustassa pörssissä, he perustivat Philantropyn, järjestön jonka tarkoitus on pysäyttää Metal Gearien rakennus.
Otaconin piti lavastaa kuolemansa kun The Patriots lavasti hänet syylliseksi Metal Gear Solid 2: Sons of Libertyn alussa, mutta tuli ulos piilopaikastaan kuullessaan siskonsa Emman työskentelevän heille. Hän onnistui muuttamaan Emman tapoja, mutta Emma kuoli pian jälkeenpäin.
Otaconin nykyisestä sijainnista ei ole tietoa, mutta oletetaan, että hän yrittää edelleen selvittää The Patriotsien arvoitusta.
Metal Gear Solid 3: Snake Eaterissä paljastuu, että 1960-luvulla Otaconin isoisä (tai isä) oli Neuvostoliittolaisen insinöörin, Alexander Graninin, ystävä. Granin kehitti Metal Gear -aseiden idean. Otaconin isoisä kirjoitti asiakirjoja aiheesta, ja on mahdollista, että Otacon itse perusti REXin suunnitelmat näihin varhaisiin suunnitelmiin.
Osakasluettelo

Osakasluettelo tarkoittaa osakeyhtiön omista osakkeistaan ja niiden omistajista (osakkaista) pitämää luetteloa.
Osakasluettelo on Suomessa oltava jokaisella sellaisella osakeyhtiöllä, joka ei kuulu arvo-osuusjärjestelmään. Arvo-osuusjärjestelmään liittyneen osakeyhtiön osakasluettelo on arvo-osuusjärjestelmässä.
Osakasluettelo suomalaisessa osakeyhtiössä

Osakasluettelosta tulee ilmetä kunkin osakkeenomistajan nimi ja osoite, yksilöityjen osakkeiden tai osakekirjojen määrä osakelajeittain sekä osakkeiden antamispäivä. Jos yhtiöjärjestyksessä niin määrätään, osakasluetteloon merkitään osoitteen sijasta kotikunta ja syntymäaika. Erot osakkeiden antamissa oikeuksissa ja velvollisuuksissa on merkittävä osakasluetteloon. Luettelossa on oltava myös merkintä osaketta rasittavasta pantti- tai muusta oikeudesta, jos osakkeesta ei ole annettu osakekirjaa.
Osakeyhtiön hallitus on sakon uhalla velvoitettu pitämään osakasluetteloa julkisesti nähtävillä yrityksen pääkonttorissa ja luettelosta on kaikilla oikeus saada jäljennös kopiointikuluja vastaan.
Osakasluettelon merkitys

Osakkeenomistajan status suomalaisessa osakeyhtiössä syntyy käytännössä osakasluetteloon tehdyllä merkinnällä. Sillä, joka on saanut osakkeen, on oikeus käytää osakkeenomistajan oikeuksia vasta sitten, kun hänet on joko merkitty osakasluetteloon tai hän on ilmoittanut saantonsa yhtiölle ja esittänyt siitä luotettavan selvityksen. Osakasluettelomerkinnän konkreettisin seuraus on mahdollisuus käyttää osakkeeseen liittyvää äänioikeutta. Osakasluettelomerkintä ei kuitenkaan ole välttämätön niiden varallisuuspitoisten oikeuksien käyttämiseksi, joita käytetään esittämällä osakekirja, lippu (kuten osinkokuponki) tai yhtiön antama muu todistus.
Merkintä osakasluettelossa toimii vahvana näyttönä osakkeen omistajuudesta. Merkintä ei kuitenkaan tee henkilöstä osakkeenomistajaa, jos hän ei myös tosiasiassa omista kyseistä osaketta. Näin on esimerkiksi silloin, kun osake on jo myyty, mutta osakasluettelossa on vielä vanhan osakkeenomistajan tiedot.
Jos yhtiön hallitus on kieltäytynyt tekemästä osakasluettelomerkintää, omistaja voi siitä huolimatta käyttää osakkeenomistajan oikeuksiaan yhtiökokouksessa, jos hän pystyy osoittamaan omistuksensa yhtiökokoukselle.
Osakeluettelo

Aiemmin suomalaisten osakeyhtiöiden oli pidettävä osakasluettelon lisäksi osakeluetteloa. Osakeluettelossa osakkeet tai osakekirjat oli luetteloitu numerojärjestyksessä.
Otello (Rossini)

Otello ossia Il moro di Venezia on Gioachino Rossinin säveltämä lyyrinen ooppera. Se on toinen siinä sarjassa, jonka Rossini sävelsi Napolin oopperaa varten. Se sai ensi-iltansa 4. joulukuuta 1816 Napolin Teatro del Fondossa. Libreton teokseen kirjoitti Francesco Berio di Salsa, ja tarina perustuu suoraan Shakespearen tragediaan Othello. Mutta kuten tuolloin oli tapana, se sijoitettiin omalle aikakaudelle.
Henkilöt

Otello, afrikkalainen Venetsian palveluksessa (tenori)
Desdemona, Otellon tuleva vaimo, Elmiron tytär (sopraano)
Elmiro, venetsialainen aatelismies, Desdemonan isä (basso)
Rodrigo, Desdemonan katala rakastaja, Dogen poika (tenori)
Jago, Rodrigon poliittinen ystävä (Tenori)
Emilia, Desdemonan uskottu (sopraano)
Lucio, Otellon uskottu (tenori)
Doge (tenori)
gondolieeri (tenori)
Kuoro
Levytykset

José Carreras (Otello), Frederica von Stade (Desdemona), Salvatore Fisichella (Rodrigo), Gianfranco Pastine (Jago), Nucci Condò (Emilia), Samuel Ramey (Elmiro); Ambrosian Operan kuoro, Philharmonia-orkesteri, kapellimestarina Jesús López Cobos (alkuperäinen äänitys 1978) – Philips Classics Duo 475 448-2 (2004)
Bruce Ford, Elizabeth Futral, William Matteuzzi, Juan José Lopera, Enkelejda Shkosa, Ildebrando d'Arcangelo); The Geoffrey Mitchell Choir -kuoro, Philharmonia Orchestra, kapellimestarina David Parry, (1999) – Opera Rara ORC 18
Ocicat

| Ocicat |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa::  Yhdysvallat
Rodun syntyaika::  1965
Rodun lyhenne::  OCI
Kategoria::  III
Ulkonäkö ja terveys
Turkki::  lyhyt
Väritys::  musta, suklaa ja kaneli sekä näiden kaikki diluutiot ja hopeamuunnokset
Ocicat on edelleen suhteellisen harvinainen kissarotu.  Rotu muistuttaa täplikästä oselottia, ja tästä ulkoisesta yhtäläisyydestä se on saanut nimensäkin. Ocicatissa ei kuitenkaan ole lainkaan oselotin tai muidenkaan villikissarotujen geenejä, vaan se on siamilaisen ja abessinialaisen risteytys, johon myöhemmin tuotiin hopeaväritys amerikkalaisen lyhytkarvan ansiosta.
Nukkuva ocicat.
Ensimmäisen ocicatin risteytti Virginia Daly Michiganin Berkleyssä vuonna 1964. Hän yritti jalostaa siamilaista, jolla olisi abessinialaisen tunnusomainen kuviointi. Ensimmäisen polven pentue muistutti abessinialaisia, mutta seuraavassa sukupolvessa syntyi kasvattajan tyttären Tongaksi nimeämä täplikäs pentu. Pentu kastroitiin ja myytiin lemmikiksi, mutta samoista vanhemmista syntyneet seuraavat täplikkäät kissanpennut olivat ensimmäiset ocicatien jalostukseen käytetyt kissat. FIFe hyväksyi rodun 1. kesäkuuta 1992.
Ocicateilla on viiteen ryhmään jaettuna yhteensä 12 rotumääritelmän mukaista väriä. Väreistä hyväksytään ruskea, suklaa ja kaneli, niiden diluutiot sininen, lila ja beige sekä näiden kuuden värin hopeamuunnokset.
Ocicat on luonteeltaan usein hyvin eloisa ja leikkisä. Se tahtoo seurata omistajaansa kuin koiranpentu, eikä se halua jäädä yksin. Ocicatit ovat älykkäitä ja oppivat helposti temppuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ocicat Wikimedia Commonsissa
Breed Profile: Ocicat (Arkistoitu – Internet Archive)
Oscar Ruggeri

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Oscar Alfredo Ruggeri
Syntymäaika: 26. tammikuuta 1962 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Rosario, Argentiina
Pelipaikka: puolustaja
Seura
Seura: lopettanut
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1980–1985 1985–1988 1988–1989 1989–1990 1990–1992 1992 1992–1993 1994–1997 1997 | Boca Juniors River Plate CD Logroñés Real Madrid Vélez Sársfield AC Ancona Club América San Lorenzo Club Atlético Lanús | 155 (10) 81 (4) 34 (1) 31 (2) 65 (5) 7 (1) 27 (4) 111 (10) 13 (2) |
Maajoukkue
| 1983–1994 | Argentiina | 97 (7) |
Valmennusura
1998–2001 2001–2002 2003 2003 2003–2004 2004 2006: San Lorenzo Guadalajara Tecos de la UAG Independiente Elche CF Club América San Lorenzo
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Oscar Alfredo Ruggeri (s. 26. tammikuuta 1962 Rosario) on entinen argentiinalainen jalkapalloilija, joka on sittemmin toiminut valmentajana. Lempinimellä El Cabezón tunnettu Ruggeri on yksi Argentiinan kaikkien aikojen kuuluisimmista puolustajista.
Ruggeri aloitti ammattilaisuransa Boca Juniorsissa vuonna 1980. Seuraavana vuonna hän oli voittamassa Metropolitano-mestaruutta yhdessä Diego Maradonan kanssa. Ruggeri siirtyi vuonna 1985 River Plateen, jonka väreissä voitti Copa Libertadoresin, Intercontinental Cupin ja Argentiinan mestaruuden 1986. Kaksi vuotta myöhemmin hän siirtyi Espanjan liigaan, CD Logroñésiin jatkaen edelleen Real Madridiin, jonka paidassa voitti Espanjan mestaruuden 1990. Tämän jälkeen hän edusti Vélez Sársfieldiä Argentiinassa, AC Anconaa Italiassa ja Club Américaa Meksikossa. Kotimaassaan hän voitti vielä Clausura-mestaruuden 1995 San Lorenzon riveissä ja päätti uransa Club Atlético Lanúsin joukkueessa 1997.
Ruggeri pelasi Argentiinan maajoukkueessa 97 ottelua ja teki seitsemän maalia. Hän pelasi kolmissa MM-kilpailuissa. Hän oli voittamassa maailmanmestaruutta Meksikossa 1986 ja hopeaa Italiassa 1990. Yhdysvalloissa 1994 hän toimi joukkueen kapteenina kahdessa viimeisessä ottelussa. Lisäksi hän voitti Argentiinan joukkueen mukana Copa Américan vuosina 1991 ja 1993. Hän lopetti maajoukkueuransa vuoden 1994 MM-kisoihin ja oli eniten maaotteluita pelannut argentiinalaisjalkapalloilija, kunnes Diego Simeone rikkoi hänen ennätyksensä.
Ruggeri valittiin vuoden eteläamerikkalaiseksi jalkapalloilijaksi 1991. Samana vuonna hän sai myös Argentiinan parhaan urheilijan palkinnon, Olimpia de Oron. Pelaajauransa jälkeen Ruggeri on toiminut valmentajana Argentiinassa, Meksikossa ja Espanjassa.