stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viipuri
Historia > Venäjän keisarikunta ja Suomen suuriruhtinaskunta

Suuren Pohjan sodan aikana Pietari Suuren venäläisjoukot valtasivat kaupungin vuonna 1710, ja sen jälkeen vuonna 1721 solmitussa Uudenkaupungin rauhassa Venäjän keisarikunta sai Viipurin Ruotsilta.
Venäjään liittyminen hyödytti suuresti Karjalan taloutta, kun kauppa suuntautui kasvavaan Pietarin kaupunkiin. Rahtitalonpojat ansaitsivat rahaa kuljettamalla rahtia hevoskärryllä tai reellä. Pääkaupunkiin saatettiin myös muuttaa työn perässä. Omalta asuinpaikalta käsin saattoi myydä maataloustuotteita tai harjoittaa sivuelinkeinoja. Näin pääsi miltei jokainen karjalainen rahatalouden piiriin. Toisaalta maatalous taantui, kun venäläinen halpa vilja valtasi markkinoita.
Jo 1700-luvulla Venäjään liitetty Vanha Suomi ja sen osana Viipuri liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812. Talouselämässä ja kaupungin hallinnossa saksalaisilla oli määräävin asema ja kaupungissa asui paljon saksalaisia kauppiassukuja.
Viipurin on myös sanottu olleen suuriruhtinaskunnan kansainvälisin kaupunki: siellä asui suomenkielisten lisäksi venäjän-, ruotsin- ja saksankielisiä asukkaita. Vuonna 1839 perustettiin Viipurin hovioikeus Suomen kolmanneksi hovioikeudeksi.
Topelius kuvasi liikkuvuuteen tottunutta karjalaista kansaa:
»Matkustaminen ja kaupanteko ovat hänelle mieluisia, ja hän kulkee pitkiä matkoja omassa maassaan ja vie tavaroitaan Venäjälle asti – Pietariin. Siellä on karjalaisten alinomainen markkinapaikka. Siellä hän ansaitsee pienillä kivilläkin, ja yhtä helposti kuin raha on tullut, se taas meneekin.» 
(Topelius, Maamme-kirja. (Engman, Suomi Venäjällä. Teoksessa Suomen kulttuurihistoria 2, s. 99))
Viipurissa oli vuonna 1906 kolme osuuskauppaa: Viipurin Työväen Osuuskauppa, Karjalan Työväen Osuuskauppa ja Osuusliike Ponnistus. Siellä toimi myös työväenyhdistys. Tuolloin Viipurin esikaupungeissa asui lähes yhtä paljon väestöä kuin itse kaupungissa, mutta ilman kaupungin mukavuuksia. Sen vuoksi esikaupunkien yhdistäminen kaupunkiin oli Viipurin työväenyhdistyksen polttavimpia kysymyksiä. Samana vuonna Pohjoismaiden Osakepankin pääkonttori siirtyi Viipurista Helsinkiin, mikä aiheutti viipurilaisissa raivoa ja vilkasta kirjoittelua paikallisissa lehdissä.
Historia > Suomen tasavallan aika ja sotavuodet

Vuonna 1917 Suomi julistautui itsenäiseksi. Viipuri oli Suomen sisällissodassa ensin punaisten alueella; valkoiset valloittivat sen 29. huhtikuuta 1918. Maailmansotien välisenä aikana rakennettiin muun muassa Viipurin kirjasto.
Vuonna 1931 Viipurissa järjestettiin Herättäjäjuhlat.
Ennen talvisotaa Viipuri oli Suomen neljänneksi suurin kaupunki Helsingin, Tampereen ja Turun jälkeen. Viipuri oli asukasluvultaan Suomen suurimman läänin, Viipurin läänin, pääkaupunki.
Talvisodassa kaupunki vaurioitui pahoin. Vaikka puna-armeija ei saanut sitä vallattua, Moskovan rauhassa se jäi muun luovutetun Karjalan osana Neuvostoliitolle. Jatkosodassa Suomi valtasi Viipurin takaisin 1941 ja kunnosti pahoin tuhoutuneen kaupungin nopeasti asuinkelpoiseksi. Suomi menetti kaupungin jatkosodassa uudelleen 20. kesäkuuta 1944.
Viipurin kuuluminen Neuvostoliiton alueeseen vahvistettiin uudestaan Moskovan välirauhansopimuksessa 19. syyskuuta 1944. Stalin oli jo Teheranin konferenssissa marraskuussa 1943 ilmoittanut vaativansa vuoden 1940 rajoja ja ettei hän suostunut edes keskustelemaan Churchillin ja Rooseveltin ehdotuksesta, että rauhan­neuvottelujen helpottamiseksi Viipuri voitaisiin jättää Suomelle.
Historia > Suomen tasavallan aika ja sotavuodet > Uusi Viipuri

Seppo Simosen kirjassa Paluu Karjalaan – Palautetun alueen historiaa 1941–1944 mainitaan, että valtiolla oli suunnitelma korvata menetetty Viipuri Keski-Pohjanmaan rannikolle rakennettavalla uudella kaupungilla. Uusi Viipuri olisi sijoittunut maantieteellisesti Pähkinäsaaren rauhan rajan pohjoispäähän peilikuvan omaisesti vanhan Viipurin jäädessä rajan eteläpäähän Neuvostoliiton puolelle. Välirauhan aikana Siirtoväen huollon keskuksen johtaja Urho Kekkonen ehdotti korvaavan kaupungin rakentamista evakkoon lähteneille viipurilaisille.
Historia > Suomen tasavallan aika ja sotavuodet > Viipurin kaupunginosat 1930

| Viipuri Viborg (ruotsiksi) Вы́борг Vyborg (venäjäksi) Wiborg/Wiburg (saksaksi)> Entinen kunta – luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kuntanumero:  929
Perustettu:  Viipurin linna perustettu 1293, kaupunkioikeudet 1403
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:  111,50 km²   (12.3.1940)
– maa:  100,00 km²
– sisävesi:  11,50 km²
Väkiluku:  74 403   (31.12.1939)
– väestötiheys:  744,0 as./km²
Näkymä Siikaniemestä kaupunkiin noin vuonna 1709
Kartta Viipurin keskustasta 1900-luvun alusta
ASEA AEG -raitiovaunu 1912
Rautatieasema ja sen edusta 1930-luvulla
Viipurin tuomiokirkko ennen sotia
Hilda Flodin: graniittinen veistospylväs (1910)
Sodan raunioittamaa kaupunkia 1940
Paraati jatkosodan aikana elokuussa 1941
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Viipurin kaupungin rajojen sisällä olevia kaupunginosia olivat:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Linnoitus  Salakkalahti  Repola  Neitsytniemi  Saunalahti  Siikaniemi |  Hiekka  Kaleva  Pyöräsuo  Papula  Pantsarlahti  Havi |  Talikkala  Patterinmäki  Kolikkoinmäki  Käremäki  Kelkkala  Kangasranta |  Imatra  Karjala  Maaskola  Liimatta |
Väestönlaskennassa olivat mukana myös eräät Viipurin kaupungin rajojen ulkopuolella sijaitsevat alueet. Niistä Viipurin maalaiskunnassa sijaitsivat:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sorvali  Likolampi  Saunalahti  Pikiruukki ja Vekrotniemi  Tammisuo |  Kärstilä  Kostiala  Jytilä  Laiharanta  Herttuala |  Tuuttila  Ykspää  Hietala  Naulasaari  Ronkaa |  Leppäsaari ynnä muita  Pappila  Hevossaari  Huhtiala |
Edellä mainittujen lisäksi Viipurin tietojen yhteydessä on mainittu myös Uuras, joka oli jakautuneena Viipurin maalaiskunnan, Vahvialan ja Johanneksen kuntien kesken.
Historia > Suomen tasavallan aika ja sotavuodet > Kaupungin alueliitokset 1920- ja 1930-luvulla

Viipurin kaupunkiin tehtiin vuosien mittaan useita alueliitoksia. Esimerkiksi vuoden 1930 väestönlaskennan jälkeen tehdyissä aluejärjestelyissä vuonna 1932 Viipurin maalaiskunnasta siirrettiin Viipurin kaupunkiin 858 henkeä ja vuoden 1933 alueliitoksessa 11 271 henkeä. Uuras liitettiin osaksi Viipurin kaupunkia vuonna 1936. Seuraavassa on lueteltu Viipuriin tehtyjä alueliitoksia.
Papulan, Huusniemen, Karjalan, Tiiliruukin, Kangasrannan, Kolikkoinmäen ja Talikkalan esikaupungit liitettiin Viipurin maalaiskunnasta Viipurin kaupunkiin.
Kelkkalan, Liimatan ja Maaskolan esikaupungit liitettiin maalaiskunnasta kaupunkiin.
Ravansaari, Kuurinsaari, Mentsinsaari, Suonionsaaren kylä ja osia Karppilan kylästä liitettiin maalaiskunnasta kaupunkiin.
Uuraan satama-alue liitettiin Johanneksen kunnasta Viipurin kaupunkiin.
Osia Ykspään, Kärjen ja Karppilan kylistä liitettiin kaupungista takaisin maalaiskuntaan. Nämä alueet oli liitetty kaupunkiin vuosina 1932 ja 1933. Toisaalta samana vuonna osia Suurperon ja Hämäläisen kylistä liitettiin maalaiskunnasta kaupunkiin.
Historia > Lehdistö Suomen aikana

Seuraavassa on lueteltu Viipurissa ilmestyneitä sanomalehtiä ennen kaupungin luovuttamista Neuvostoliitolle.
| --- | --- |
Suomenkieliset: Sanan Saattaja Wiipurista 1833–1841  Kanawa 1845–1847  Sanan-Lennätin 1855–1858  Ilmarinen 1866–1872  Ilmarinen 1874–1888  Wiipurin Uutiset 1887–1888  Wiipurin Sanomat 1884–1901, jatkaja Wiipurin Sanomat. Supistus  Viipuri 1894-1918  Wiipurin Sanomat. Supistus 1901–1909, jatkaja Viipurin Sanomat  Viipurin Sanomat 1910–1918, jatkaja Karjala  Karjala 1904 alkaen (on ilmestynyt Lappeenrannassa vuodesta 1956)  Työ 1904-1918:  Ruotsinkieliset: Wiborgs Annonce Blad 1837–1849  Wiborgs Tidning 1854–1855  Wiborg 1855–1861  Wiborgs Tidning 1864–1881  Östra Finland 1875–1899, jatkaja Wiborgs Nyheter  Wiborgsbladet 1882–1901  Wiborgs Nyheter 1899–1939  Östra Finland 1905–1910 Saksankieliset: Wiburgs Mancherley 1821  Wiburgs Wochenblatt 1823–1832 , jatkaja suomenkielinen Sanan Saattaja Wiipurista
Historia > Viipuri Neuvostoliiton ja Venäjän osana

Jatkosodan jälkeen Viipuri jäi Neuvostoliitolle, joka asutti sen omilla asukkaillaan.
Kaupungissa on vanhoja suomalaisia rakennuksia, joista osa on huonokuntoisia ja rapistuneita kuten Alvar Aallon suunnittelema kirjasto, jota tosin on nyttemmin restauroitu. Kaupungin sodanjälkeiseen luonteeseen on vaikuttanut rajan läheisyys. Asukkaina on paljon rajavirkailijoita ja teollisuustyöntekijöitä. Teollisuuslaitoksia Viipurissa toimii yli 20.lähde?
Venäjän presidentti Dmitri Medvedev nimesi 25. maaliskuuta 2010 Viipurin ”sotilaskunnian kaupungiksi”. Venäjällä kaupunki voi saada tällaisen arvonimen, mikäli kaupungissa tai sen lähistöllä on ollut kovia taisteluita ja joissa venäläisen näkemyksen mukaan isänmaan puolustajat ovat osoittaneet urheutta, sitkeyttä ja yleistä sankaruutta.
Väestö > Väestö ennen toista maailmansotaa

Seuraavassa taulukossa on esitetty Viipurin väkiluku eräinä vuosina. Vuosien 1930 ja 1939 luvut ovat ajankohdan 31.12. mukaiset ja perustusvat kirkonkirjoihin ja siviilirekisteriin merkittyyn väestöön. Vuosien 1850 ja 1860 sekä 1900 ja 1910 välillä Viipurin väkiluku laski, ja muina aikaväleinä se oli nousussa. Väkiluvun kasvuun vaikuttivat myös kaupunkiin Viipurin maalaiskunnasta tehdyt alueliitokset.
| Vuosi | 1815 | 1840 | 1850 | 1860 | 1870 | 1880 | 1890 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1939 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&&02746.&&&&002 746 | &&&&&&&&&&&04737.&&&&004 737 | &&&&&&&&&&&08618.&&&&008 618 | &&&&&&&&&&&05421.&&&&005 421 | &&&&&&&&&&010619.&&&&0010 619 | &&&&&&&&&&014055.&&&&0014 055 | &&&&&&&&&&020763.&&&&0020 763 | &&&&&&&&&&032312.&&&&0032 312 | &&&&&&&&&&027508.&&&&0027 508 | &&&&&&&&&&030071.&&&&0030 071 | &&&&&&&&&&055750.&&&&0055 750 | &&&&&&&&&&074403.&&&&0074 403 |

Vuoden 1870 väestönlaskennan perusteella Viipurissa oli 13 466 asukasta (1.3.1870). Asukkaista suomenkielisiä oli 6 845 henkeä, ruotsinkielisiä 2 261, venäjänkielisiä 3 257, saksankielisiä 610 ja puolankielisiä 234. Suomenkielisten osuus väestöstä oli siis 50,8 %, ruotsinkielisten 16,8 %, venäjänkielisten 24,2 %, saksankielisten 4,5 % ja puolankielisten 1,7 %.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Viipurin kaupungin hallinnollisella alueella oli 52 253 asukasta. Viipurin rajojen ulkopuolella sijainneissa, mutta väestönlaskennassa mukana olleissa osissa Viipurin maalaiskuntaa ja Uuraassa oli yhteensä 19 986 asukasta, joten koko väestönlaskenta-alueen väkiluku oli 72 239 henkeä. Koko väestönlaskenta-alueen väestöstä suomenkielisiä oli 67 609, ruotsinkielisiä 2 103, venäjänkielisiä 1 807 ja saksankielisiä 439 asukasta. Tämän perusteella suomenkielisiä oli 93,6 %, ruotsinkielisiä 2,9 %, venäjänkielisiä 2,5 % ja saksankielisiä 0,6 % väestönlaskenta-alueen asukkaista.
Väestö > Sodan aikaiset väestönsiirrot

Talvisodan aikana, osittain jo sen edellä Viipurin koko väestö evakuoitiin muualle Suomeen. Välirauhan aikana tyhjentyneeseen kaupunkiin siirrettiin asukkaita muualta Neuvostoliitosta. Kun Suomi jatkosodassa valtasi Viipurin, osa sen entisistä asukkaista muutti sinne takaisin, mutta joutui jälleen poistumaan kaupungista, kun Neuvostoliitto vuonna 1944 valloitti sen uudestaan.
Väestö > Väestö toisen maailmansodan jälkeen

Sodan jälkeen Viipurissa ei asunut suomalaista väestöä, vaan sinne siirrettiin asukkaita muualta Neuvostoliitosta. Ensimmäisessä toisen maailmansodan jälkeisessä Neuvostoliiton väestönlaskennassa vuonna 1959 Viipurin asukasluku oli pienempi kuin ennen sotia. Sotia edeltänyt väkiluku ylittyi vuoden 1979 väestönlaskentaan mennessä. Enimmillään Viipurissa oli asukkaita lähes 81 000 henkeä viimeisessä Neuvostoliiton ajan väestönlaskennassa. Vuoteen 2002 tultaessa kaupungin asukasluku oli hieman vähentynyt ja vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan se oli taas noussut lähes 80 000 henkeen.
| Vuosi | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&051088.&&&&0051 088 | &&&&&&&&&&065188.&&&&0065 188 | &&&&&&&&&&075573.&&&&0075 573 | &&&&&&&&&&080924.&&&&0080 924 | &&&&&&&&&&079224.&&&&0079 224 | &&&&&&&&&&079962.&&&&0079 962 |

Seuraavassa on edellä selostettujen tietojen perusteella laadittu kuvaaja Viipurin väestönkehityksesta vuodesta 1815 vuoteen 2010. Pylväiden päissä näkyvät luvut ovat tuhansia asukkaita sadan asukkaan tarkkuuteen pyöristettynä. Musta pystyviiva on merkitty toista maailmansotaa edeltäneiden ja senjälkeisten väkilukutietojen väliin.
Nyky-Viipurin naapurit ja kaupunginosat

Viipurin kaupunkikunnan naapureita ovat nykyään: etelässä Johanneksen kaupunkikunta, lännessä Tienhaaran maalaiskunta, pohjoisessa Antrean kaupunkikunta ja idässä Gontšarovon maalaiskunta.
Sisäisesti Viipurin kaupunki on 15. lokakuuta 2008 lähtien ollut jaettuna kymmeneen kaupunginosaan (ven. микрорайон, mikroraion), jotka ovat:
| --- | --- |
 Kalininski (Калининский)  Kirovskije Datši (Кировские Дачи)  Kirovski (Кировский)  Petrovski (Петровский)  Peterburgski (Петербургский):  Promyšlennyi (Промышленный)  Saimenski (Сайменский)  Skandinavski (Скандинавский)  Haritonovski (Харитоновский)  Tsentralnyi (Центральный)
Talous ja liikenne

Viipuri on teollisuuskaupunki. Se on myös eräs suomalaisten Venäjän lähialueiden turistikohteita.
Kaupunkiin pääsee junalla, henkilö- tai linja-autolla, reittitaksilla tai vesiteitä pitkin.
Viipurin rautatieasema on Lappeenrannan kautta Pietarin Suomen asemalle johtavan pääradan tärkein asema Venäjän puolella ennen Pietarin kaupunkia.
Suomesta Viipuriin johtavat veneily- tai laivaväylät saapuvat Suomenlahden tai Saimaan kanavaa suunnalta. Viipurin satama on yksi Leningradin alueen kauppasatamia.
Rautatieasema
Viipurin linja-autoasema
Viipurin kaupunkibussi
Viipurin satamanostureita ja irtolastia
Rockwoolin tehdas
Kulttuuri > Nähtävyyksiä

Viipurin keskeisin nähtävyys on 1200-luvun lopulta peräisin oleva Viipurin linna. Kaupunkia on myös ainoana suomalaisena kaupunkina ympäröinyt kaupunginmuuri, joka purettiin 1800-luvulla. Muurista on jäänteenä keskiajan lopulta peräisin oleva niin sanottu Raatitorni ja hiukan myöhempää perua oleva Pyöreä torni eli Pässinlinna, joka on ollut ravintolakäytössä vuodesta 1923. Torkkeli Knuutinpojan torilla sijaitseva Viipurin vanha raatihuone on nykyään asumiskäytössä. Viipurin 700-vuotisjuhliin vuonna 1993 entisöitiin Torkkeli Knuutinpojan patsas, joka sijoitettiin alkuperäiselle paikalleen kaupunginmuseon eteen. Torilla sijaitsee myös vanha päävartiorakennus sekä Weckrothin kauppiassuvun vuonna 1989 tulipalossa pahoin vaurioitunut ja 2000-luvulla korjattu Weckrothin talo.lähde?
Monet Viipurin vanhan kaupungin rakennukset ovat nykyään huonokuntoisia. Kaupungissa on säilynyt yli 200 suomalaista julkista ja asuinrakennusta. Kulttuurihistoriallisesti merkittävä on Monrepos'n puisto, jota on 2000-luvulla hieman kunnostettu suomalaisten aloitteesta. Suomalaisen toisen maailmansodan jälkeen syntyneen sukupolven mieleen Monrepos'n puisto on jäänyt Aili Runteen sanoittamasta, Erik Lindströmin säveltämästä ja laulajatar Annikki Tähden tulkitsemasta ikivihreästä iskelmästä Muistatko Monrepos'n.lähde?
Viipurin taidemuseo on kunnostettu Eremitaašin sivutoimipisteeksi. Viipurin pääkatu on Leninin valtakatu (aiemmin Torkkelinkatu).lähde?
Viipurissa on paljon rakennuksia Suomen ajalta. Kuvassa aiempi Kansallisosakepankin talo.
Viipurin Pyöreä torni
Näkymä Viipurin linnan Pyhän Olavin tornista kaupunkiin.
Toinen näkymä keskustaan Pyhän Olavin tornista.
Viipurin linna (2012)
Viipurin vankila
Luterilainen Pietari–Paavalin kirkko
Ortodoksinnen Profeetta Elian kirkko
Ortodoksinen Kristuksen kirkastumisen katedraali
10 ruplan muistoraha sarjasta Venäjän vanhat kaupungit (Venäjän pankki, 2009).
Kulttuuri > Suomalainen lauluperinne

Viipuri oli ennen sotia merkittävä suomalainen kulttuurikaupunki. Vielä nykyisin muutama kuoro vaalii viipurilaisia lauluperinteitä. Näitä ovat esimerkiksi Helsingin yliopiston Wiipurilaisen osakunnan kuoro ja mieskuoro Viipurin Lauluveikot. Jälkimmäinen perustettiin Viipurissa vuonna 1897. Sotien jälkeen Helsinkiin muuttaneet kuoron entiset jäsenet jatkoivat toimintaa; kuoro konsertoi yhä niin Suomessa kuin muuallakin. Ohjelmistossa Viipuria ja Karjalaa muistellaan esimerkiksi kappaleilla Muistatko Monrepos'n (Erik Lindström) ja Karjala (Olli Nykänen).lähde?
Kulttuuri > Tapahtumat

Viipurissa on järjestetty useita suuria kristillisiä kesätapahtumia. Vanhoillislestadiolaisten suviseurat järjestettiin Viipurissa vuonna 1922 ja herännäisyyden herättäjäjuhlat vuonna 1931.
Ystävyyskaupungit

Viipurilla on nykyään kolme ystävyyskaupunkia:
Lappeenranta (Suomi)
Nyköpingin kunta (Ruotsi)
Bodø (Norja)
Kirjallisuutta

Elfvengren, Eero ja Tammi, Eeva: Viipuri 1944: miksi Viipuri menetettiin?  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33196-5
Hakala-Rahko, Ilmo: Viipurissa, Viipurista, Viipuriin: Viipurin vaikutusalueen julkisen liikenteen historiaa Ruotsin vallan ajalta kesään 1944.  Tampere:  Suomen linja-autohistoriallinen seura, 2010.  ISBN 978-952-99779-3-2
Iltanen, Jussi: Viipurin historiallinen kartasto.  Helsinki:  Karttakeskus, 2017.  ISBN 978-952-266-504-1
Iltanen, Jussi: Viipurin karttakirja 1939.  Vantaa:  Genimap, 2006.  ISBN 951-593-009-X
Kallioniemi, Jouni: Viipuri suursodassa 1939–1944.  Turku:  Kirjaveteraanit, 1990.  ISBN 951-96209-0-7
Kallioniemi, Jouni ja Kuujo, Erkki: Viipurin seitsemän vuosisataa.  Turku:  Kirjaveteraanit, 1993.  ISBN 9519620931
Krohn, Aarni: Viipuri: kirjailijan, muistelijan ja historioitsijan kaupunki.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009.  ISBN 978-952-222-082-0
Lankinen, Juha ja Miettinen, Harri: Viipurissa 2.9.1939.  Tampere:  Tampereen ammattikorkeakoulu, 2009.  ISBN 978-952-5264-88-3
Markus Lehtipuu: Karjala, Suomalainen Matkaopas.
Mård, Anders ja Londen, Magnus: Takaisin Viipuriin.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3426-1
Neuvonen, Petri: Viipurin historiallinen keskusta: rakennusperinnön nykytila.  Helsinki:  Suomen historiallinen seura, 1994.  ISBN 951-8915-93-8
Neuvonen, Petri: Viipuri: rakennusperinnön seitsemän vuosisataa.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008.  ISBN 978-951-746-973-9
Neuvonen, Petri; Pöyhiä, Tuula ja Mustonen, Tapani: Viipuri: opas kaupunkiin.  Helsinki:  Rakennustieto, 1999.  ISBN 951-682-485-4
Partanen, E. ja Neuvonen, Petri: Kävelyretkiä 1930-luvun Viipurissa: Eino Partasen valokuvia.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2010.  ISBN 978-952-222-203-9
Raevuori, Antero: Hyvästi, Viipuri: Karjalan pääkaupungin kohtalonvuodet 1939, 1941 ja 1944.  Helsinki:  Minerva, 2011.  ISBN 978-952-492-539-6
Riimala, Erkki: Meren, kanavan ja laivojen Viipuri.  Suomen laivahistoriallinen yhdistys, 1991.  ISBN 952-90-3227-7
Shikalov, Juri ja Hämynen, Tapio: Viipurin kadotetut vuodet 1940–1990.  Helsinki:  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-6885-8
Simola, Marja: Sellaista oli Viipurissa.  Joensuu:  Ilias, 2011.  ISBN 978-952-5679-62-5
Tandefelt, Marika: Viborgs fyra språk under sju sekel.  Espoo:  Schildt, 2002.  ISBN 951-50-1270-8  (ruotsiksi)
Tarkki, Uuno: Miksi menetimme Viipurin?: mitä todella tapahtui Viipurissa 20.6.1944?  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1990.  ISBN 951-26-3421-X
Vatanen, Arvo ja Andersin, Hans E.: Viipuri: haavoittunut kaunotar.  Helsinki:  Arvokirjat, 2011.  ISBN 978-952-67052-2-4
Vatanen, Arvo ja Jaskari, Eija: Postia Viipurista.  Helsinki:  Kirjapaja, 2004.  ISBN 951-607-110-4
Juha Metso, Pekka Hakala: Viipuri - venäläisten kaupunki.  Helsinki:  Docendo, 2019.  ISBN 978-952-291-687-7
Kirkkonummi

| Kirkkonummi Kyrkslätt |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Kirkkonummen kirkon tapuli ja kivikirkko, jonka mukaan kunta on nimetty.
Sijainti:  60°07′25″N, 24°26′20″E
Maakunta:  Uudenmaan maakunta
Seutukunta:  Helsingin seutukunta
Kuntanumero:  257
Hallinnollinen keskus:  Kirkkonummen keskusta
Perustettu:  1330
Pinta-ala ilman merialueita:  393,54 km² 213:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  1 017,01 km² 113:nneksi suurin 2022 
– maa:  366,23 km²
– sisävesi:  27,31 km²
– meri:  623,47 km²
Väkiluku:  41 660 28:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  113,8 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  19,0 %
– 15–64-v.:  64,1 %
– yli 64-v.:  16,9 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  73,2 %
– ruotsinkielisiä:  14,8 %
– muut:  11,9 %
Kunnallisvero:  7,1 % 287:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Virpi Sailas
Kunnanvaltuusto:  51 paikkaa
  2021–2025   • Kok.   • RKP   • Vihr.   • PS   • ProK.   • SDP   • Kesk.   • Vas.:   12 12 8 7 5 5 1 1
www.kirkkonummi.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirkkonummen Juusjärven punamullalla maalattu kalliomaalaus.
Kirkkonummi (ruots. Kyrkslätt) on Suomen kunta, joka sijaitsee Uudellamaalla Helsingin seudulla Suomenlahden rannikolla. Idässä Kirkkonummea reunustaa Espoo. Muut naapurikunnat ovat Vihti, Siuntio ja Inkoo. Yhteistä maarajaa Inkoon kanssa on jonkin verran saaristossa, muuten yhteinen raja koostuu merestä. Kunnassa asuu 41 660 ihmistä, ja sen pinta-ala on 1 017,01 neliökilometriä, josta 27,31 neliökilometriä on vesistöjä. Väestötiheys on 113,8  asukasta neliökilometriä kohden. Kunta on kaksikielinen. Enemmistönä 73,2 prosenttia asukkaista puhuu suomea ja 14,8 prosenttia ruotsia.
Kirkkonummi tunnetaan erityisesti Porkkalanniemestä, joka on ollut tärkeä etappi sekä merenkulkijoille että muuttolinnuille. Kirkkonummen kirkon ohi kulki aikoinaan Suomen tärkein maareitti, Kuninkaantie. Kunnan nimi tulee arvatenkin 700 vuotta vanhasta Kirkkonummen kirkosta, joka sijaitsee mäen päällä kuntakeskuksessa.
Kirkkonummi on osa Helsingin seutua eli Helsingin metropolialuetta. Etäisyys kuntakeskuksesta Helsingin keskustaan on runsaat 30 kilometriä, kunnan itärajalta 20 kilometriä. Ajoaika kuntakeskuksesta Helsingin keskustaan on noin puoli tuntia. Kantatie 51:n parantaminen moottoritieksi Kivenlahden ja Munkinmäen liittymän välillä on valmistunut. Juna- ja bussiyhteydetkin pääkaupunkiseudulle ovat hyvät. Sekä junalla että bussilla matka Helsingin keskustaan kestää 30–45 minuuttia. Kirkkonummi kuuluu Helsingin seudun liikenne -kuntayhtymään. Enemmistö asukkaista työskentelee pääkaupunkiseudulla.
Suurimmat asutuskeskukset kunnassa ovat Kirkkonummen kirkonkylä (kuntakeskus), Gesterby, Masala, Veikkola (pohjoisin keskus), Kantvik (meren läheisyydessä) ja meren rannalla oleva Upinniemen varuskunta. Näiden lisäksi Kirkkonummella on kymmeniä pieniä kyliä.
Kirkkonummi on väkiluvultaan Nurmijärven jälkeen Suomen toiseksi suurin kunta, joka ei käytä itsestään nimitystä kaupunki. Tilastollisen kuntaryhmityksen mukaan Kirkkonummi on kuitenkin kaupunkimainen kunta, sillä sen suurimmassa taajamassa eli Kirkkonummen keskustassa asuu noin 20 000 asukasta (31.12.2018).
Historia > Esihistoriallinen aika

Kirkkonummella on ollut asutusta kivikaudesta lähtien tähän päivään. Seutu oli mesoliittisella kivikaudella erityisen suosittu asuinalue. Jean Sibelius tunnisti vuonna 1911 Suomen ensimmäisen kalliomaalauksen Vitträsk-järven rannalta. Kalliomaalauksia on löytynyt myös Juusjärveltä. Kivikauden välineitä ja asuinpaikkoja on löytynyt mm. Evitskogista, Lapinkylästä, Oitmäestä ja Kauhalasta. Kirkkonummen luutuura on yksi kolmesta vanhimmasta todisteesta inhimillisestä kulttuurista Suomessa. Sen iäksi on arvioitu noin 8 500 vuotta.
Pronssikautiset kiviröykkiöhaudat eli hiidenkiukaat keskittyvät meren läheisyyteen, kuten Pikkalanlahden ympäristöön ja Sundetin lähelle. Hautakumpuja on mm. Sarvvikissä, Sundsbergissä, Tolsassa, Korkkullassa ja Strömsbyssä sekä Räfsössä ja Porkkalan niemellä. Kirkkonummelta on myös löytynyt aikavälille 1300–1100 eaa. ajoitettu pronssikautinen miekka, jonka tyyppi oli yleinen Länsi-Euroopassa.
Rautakautiset löydöt Kirkkonummella ja Keski-Uudellamaalla ovat niin vähäisiä, että on arvioitu seudun menettäneen väestönsä sodan, kadon tai kulkutaudin vuoksi. Alueella on kuitenkin ollut maanviljelyä 700-luvulta alkaen. Historialliselle ajalle säilynyt alueen vanha kanta-asutus on perustettu arviolta 1000-luvun alussa. Näitä vanhoja kyliä ovat mm. Haapajärvi, Jorvas, Kaljärvi, Kauhala ja Veikkola.