stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kantoni 10

| Kantoni 10 Kanton 10 Hercegbosanska županija |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:  Bosnia ja Hertsegovina
Entiteetti:  Bosnia-Hertsegovinan federaatio
Kuntia:  6
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Livno ja Tomislavgrad
Pinta-ala:  4 934 km²
Väkiluku (2013):  90 727
 – väestötiheys:  18,4 as./km²
Kantoni 10 (bosn. Kanton 10, serb. Кантон 10, kroatiaksi Županija 10) tai Hertseg-Bosnian kantoni (kroatiaksi Hercegbosanska županija) on yksi Bosnia ja Hertsegovinan valtioon kuuluvan Bosnia-Hertsegovinan federaation kymmenestä kantonista. Se sijaitsee Bosnia ja Hertsegovinan länsiosassa ja rajautuu Serbitasavaltaan, Una-Sanan, Keski-Bosnian, Hertsegovina-Neretvan ja Länsi-Hertsegovinan kantoneihin sekä Kroatiaan. Kantoni 10:n pinta-ala on 4 934 neliökilometriä ja siellä on 90 727 asukasta (vuonna 2013). Kantoni jakautuu kuuteen kuntaan: Bosansko Grahovo, Drvar, Glamoč, Kupres, Livno ja Tomislavgrad. Kantonin pääkaupunkeina toimivat Livno ja Tomislavgrad.
Paikallishallitus käyttää kantonista nimeä Hercegbosanska županija, mikä viittaa Bosnian kroaattien Jugoslavian hajoamissotien aikaiseen laillisuudeltaan kyseenalaiseen Hertseg-Bosnian valtiomuodostelmaan. Tämä vuoksi siitä on käytetty eri nimiä kuten Länsi-Bosnian kantoni (Западнобосански кантон) tai Livnon kantoni (Livanjski kanton). Federaation perustuslaillinen oikeus tuomitsi paikallishallituksen nimen olevan perustuslain vastainen. Oikeus on lisäksi kieltänyt kantonin perustuslaissa määritellyn lipun ja vaakunan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kantoni 10 Wikimedia Commonsissa
Bosnia ja Hertsegovinan federaation kantonit
Una-Sana
Posavina
Tuzla
Zenica-Doboj
Bosnian Podrinje
Keski-Bosnia
Hertsegovina-Neretva
Länsi-Hertsegovina
Sarajevo
Kantoni 10
Kapteeni Grantin lapset

| Kapteeni Grantin lapset> Les Enfants du capitaine Grant |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Jules Verne
Kansitaiteilija:  Edouard Riou
Kieli:  ranska
Genre:  seikkailu
Kustantaja:  Hezel
Julkaistu:  1867–1868
Suomennos
Suomentaja:  Eino Woionmaa
Kustantaja:  WSOY ja Karisto
Julkaistu:  1922
Ulkoasu:  kovakantinen

Seuraava:  Salaperäinen saari
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kapteeni Grantin lapset (ransk. Les Enfants du capitaine Grant) on Jules Vernen vuosina  1867–1868 julkaistu romaani, joka kertoo ryhmästä skotlantilaisia ja heidän ponnisteluistaan löytää kapteeni Grant. Seurue kulkee koko maapallon ympäri etsiessään haaksirikkoon joutunutta Grantia, jonka mereen heittämä pulloposti on lähes kahden vuoden matkan jälkeen päätynyt ihmisten käsiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kapteeni Grantin lapset Gutenberg-projektissa (englanniksi)
JV.Gilead.org.il: In Search of the Castaways (Arkistoitu – Internet Archive) HTML-muodossa (englanniksi)
Kahden tanssin välillä

| Kahden tanssin välillä |
| --- | --- |
 Margit Freyberg (Birgit Sergelius) ja Keikari (Ossi Korhonen).
Ohjaaja:  Waldemar Wohlström
Käsikirjoittaja:  Unto Seppänen   Waldemar Wohlström
Tuottaja:  Erkki Karu
Kuvaaja:  Frans Ekebom
Pääosat:  Helge Ranin   Birgit Sergelius
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  26. tammikuuta 1930
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  ei tiedossa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kahden tanssin välillä on vuonna 1930 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Waldemar Wohlström. Elokuvan ensi-ilta oli 26. tammikuuta 1930 Kino-Palatsi-teatterissa Helsingissä.
Näyttelijät

Helge Ranin	– Metsänhoitaja Antti Kare
Emil Lindh	– Yli-Iimin isäntä
Ellen Sylvin	– Yli-Iimin Emmi
Ossi Korhonen	– Keikari
Birgit Sergelius	– Margit Freyberg
Heikki Välisalmi	– Johtaja John Freyberg
Paavo Costiander	– Freybergin työpäällikkö Eetvart Männistö
Kalle Grönfors	– Tukkijätkä
Kaarlo Saarnio	– Tukkijätkä
Onni Veijonen	– Tukkijätkä
Jaakko Korhonen	– Mies lautalla
Hellä Laiho
Eva Luttinen	– Jätkäkahvilan emäntä
Gunnar Calenius	– Seipin Matti
Jorma Nieminen	– Tanssiva mies naamiaisissa
Pekka Lönngren	– Tukkijätkä kahvilassa
herra Sedman
Muut tekijät

Unto Seppänen	– käsikirjoitus
Waldemar Wohlström   – käsikirjoitus
Erkki Karu  – tuottaja
Frans Ekebom – kuvaus
Carl Fager	– lavastus
Armas Fredman	  – kuvausapulainen, studiopäällikkö
Hannes Kuokkanen	– naamiointi
Olavi Suominen	– naamiointiapulainen
Hellä Laiho	– kampaaja
Eva Luttinen	– studion emäntä
Kalle Havas	– valokuvat
Kosti Lehtinen	– valokuvat
Aiheesta muualla

Kahden tanssin välillä, Suomen Kuvalehti, 04.01.1930, nro 1, s. 38, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kaisu Puuska-Joki

Kaisu Puuska-Joki toimi radiokuuluttajana Yleisradiossa 1936–1972.
Kaisu Sisko Puuska-Joki (o.s. Puuska; 17. heinäkuuta 1907 Helsinki – 9. heinäkuuta 1996 Helsinki) oli filosofian maisteri ja Yleisradion pitkäaikainen radiokuuluttaja. Hän esiintyi myös näyttelijänä muutamassa 1930-luvulla valmistuneessa elokuvassa (Siltalan pehtoori, Roinilan talossa, Onnenpotku).
Puuska-Joki pääsi ylioppilaaksi 1925, valmistui filosofian kandidaatiksi 1931 ja maisteriksi 1932. Puuska-Joki julkaisi muistelmansa nimellä On aika illan..., Kuvia muistojeni albumista (WSOY 1976).
Tehtäviä Ylessä

Puuska-Joki aloitti Ylen kuuluttajana vuonna 1935. Hän toimi radioäänenä vuoden 1936 kesäolympialaisten merkeissä mainonnassa radiovastaanottimien myynnin lisäämiseksi. Talvisodan aikana vuonna 1939 hän luki evakuointiohjeita radiossa. Hän jäi eläkkeelle Ylen palveluksesta 1972.
Aiheesta muualla

Radiokuuluttaja Kaisu Puuska-Joki. Ylen Elävä Arkisto.
Junior Agogo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Manuel Agogo
Syntymäaika: 1. elokuuta 1979
Syntymäpaikka: Accra, Ghana
Kuolinaika: 22. elokuuta 2019 (40 vuotta)
Kuolinpaikka: Lontoo, Iso-Britannia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Junioriseurat
1995–1997: Sheffield Wednesday
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1997-2000   1999   1999   1999   1999–2000   2000   2000–2001   2001   2002   2002–2003   2003–2006   2006–2008   2008–2009   2009–2011   2011–2012 | Sheffield Wednesday   Oldham Athletic (laina)   Chester City (laina)   Chesterfield (laina)   Lincoln City (laina)   Chicago Fire   Colorado Rapids   San Jose Earthquakes   Queens Park Rangers   Barnet   Bristol Rovers   Nottingham Forest   Zamalek   Apollon Limassol   Hibernian FC | 2 (0)   2 (0)   10 (6)   4 (0)   3 (1)   1 (0)   32 (15)   14 (6)   2 (0)   39 (21)   126 (41)   64 (20)   15 (4)   24 (6)   12 (1) |
Maajoukkue
| 2006–2009 |  Ghana | 27 (12) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. elokuuta 2019.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. elokuuta 2019.
| Mitalit> Maa:   Ghana.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ghana.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ghana.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Maa:   Ghana> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ghana 2008 | Jalkapallo |  |
Manuel ”Junior” Agogo (1. elokuuta 1979 Accra, Ghana – 22. elokuuta 2019) oli ghanalainen jalkapalloilija. Hän pelasi ammattilaisena 1997–2012. Ghanan maajoukkueessa hän pelasi 27 ottelua ja voitti pronssia Afrikan-mestaruuskilpailuista.
Seuraura

Agogo aloitti uransa Sheffield Wednesdayn paidassa 1997. Vuonna 2000 Agogo siirtyi Yhdysvaltoihin pelaamaan MLS:n sarjaan, Chicago Firen paitaan, mutta pelasi joukkueessa vain yhden ottelun. Seuraavaksi hän pelasi Colorado Rapidsin joukkueessa. Yhdysvaltain uransa aikana hän pelasi Coloradossa eniten otteluja (32) ja teki eniten maaleja (15). Seuraavalla kaudella hän siirtyi San Jose Earthquakesin paitaan. Agogo pelasi Yhdysvalloissa kaikkiaan 47 ottelua, joissa hän teki 21 maalia (tehtyjen maalien keskiarvo Yhdysvalloissa: 0,45)
Agogo palasi vuonna 2002 Englantiin Queens Park Rangerssin joukkueeseen, pelaten vain kaksi ottelua. Samaisella kaudella Agogo siirtyi Barnettiin, Lontooseen. Vuodet 2003–2006 Agogo pelasi Bristol Roversin joukkueessa. Agogo pelasi joukkueessa 126 ottelua ja teki 41 maalia. 2006 Agogo siirtyi Nottingham Forestiin. Siellä hän teki 64 ottelussa 20 maalia, kunnes siirtyi egyptiläiseen Zamalekiin.
Zamalekissa Agogo pelasi vain yhden kauden kolmivuotisesta sopimuksestaan. Kausi meni heikosti, ja osapuolet ajautuivat useita kertoja erimielisyyksiin. Agogo purki itsenäisesti sopimuksensa, mistä Zamalek vaati miljoonan dollarin korvauksia. Agogon uusi seura oli Apollon Limassol, jonka kanssa hän teki vuonna 2009 kaksivuotisen sopimuksen. Sieltä hän siirtyi kahden kauden jälkeen skotlantilaiseen Hibernianiin. Agogo teki Hibernianissa yhden maalin 14 ottelussa, ja joukkue vapautti hänet kesken kauden sopimuksestansa. Agogo ilmoitti kauden jälkeen lopettavansa pelaajauransa.
Maajoukkueura

Agogo edusti Ghanaa 27 ottelussa, joissa hän teki 12 maalia. Hän oli joukkueessa Ghanassa pelatuissa vuoden 2008 Afrikan-mestaruuskilpailuissa, joissa isäntämaa sijoittui pronssille.
Yksityiselämä

Agogo oli 35-vuotias, kun hän sai joulukuussa 2014 aivoverenkiertohäiriön, jonka takia hän joutui olemaan kaksi kuukautta sairaalassa. Hän oli kertonut, että häiriön takia hän ei pystynyt kirjoittamaan ja että hänellä oli pian kohtauksen jälkeen vaikeuksia myös puhua. Agogo kuoli lontoolaisessa sairaalassa elokuussa 2019.
K-linja

Urho Kekkonen ja Kustaa Vilkuna.
K-linja oli tasavallan presidentti Urho Kekkosta tukenut ryhmittymä Maalaisliitossa/Keskustapuolueessa. Nimen on sanottu muodostuneen johtohenkilöidensä Ahti Karjalaisen, Urho Kekkosen ja Arvo Korsimon sukunimien alkukirjaimista. K-linjan asennoitumiseen vaikuttivat myös Urho Kekkosen poika, vuoden 1958 vaaleissa eduskuntaan noussut Matti Kekkonen sekä kaksi merkittävää poliittista taustavaikuttajaa, kansatieteilijä ja akateemikko Kustaa Vilkuna ja silloinen Raision Tehtaiden pääjohtaja, vuorineuvos Eino Kivivuori. K-linjan vaikutusta Keskustapuolueessa pyrki rajoittamaan ”musta tusina”.
Historia

K-linja pyrki turvaamaan Maalaisliitossa ja myöhemmin Keskustapuolueessa tasavallan presidentti Urho Kekkosen kannatuksen sekä samalla tukemaan linjaa, minkä mukaan hyvät suhteet ja bilateraalikauppa Neuvostoliittoon säilyttämällä kyetään edistämään länsi-integraatiota riskittä. Samalla linjaan kuului myös kommunistien parlamentarisoiminen hallitusvastuulla ja virkanimityksillä. K-linjan menetelmät olivat kuitenkin sen verran väkeviä, että ne herättivät huomiota.
Vuoden 1975 ETYK-konferenssin jälkeen K-linja kulminoitui Ahti Karjalaisen presidenttiehdokkuuteen, jota Paavo Väyrynen tuki Keskustapuolueen ylimääräisessä Kuopion puoluekokouksessa 1981. Tiukan äänestyksen tuloksena Keskustapuolueen presidenttiehdokkaaksi valittiin Johannes Virolainen, jota K-linjan mukaan rasitti erityisesti hänen ulkoministeriytensä yöpakkaskriisin aikana 1950-luvun lopulla. Karjalaisen mukaan Virolaisella oli ylipäätään ”niin tavattoman huono nimi Neuvostoliitossa”. Näin Mauno Koiviston valinta tasavallan presidentiksi helpottui, koska ajateltiin, ettei Neuvostoliitolla ole enää intressiä tukea Karjalaista niin kuin siinä tapauksessa, että tämä olisi päässyt presidenttiehdokkaaksi Koiviston tapaan.
Karjalainen oli menettänyt Kekkosen tuen jo vuonna 1975, kun Kekkonen nimitti Martti Miettusen hätätilahallituksen sen jälkeen kun Karjalainen oli antanut Kekkosen ymmärtää, ettei Neuvostoliitto pitäisi hyvänä hallituskriisiä ETYKin aikana.
Tunnettuja K-linjalaisia

Arvo Korsimo
Ahti Karjalainen
Kauno Kleemola
Matti Kekkonen
Ahti Pekkala
Mauri Pekkarinen
Matti Ruokola
Katri-Helena Eskelinen
Seppo Kääriäinen
Seppo Sarlund
Matti Vanhanen
Paavo Väyrynen
Toivo Yläjärvi
Kirjallisuutta

Hämäläinen, Unto: Puoluehistoria: Keskustan sisällä toimi ”varjopuolue” 1970-luvulla. Helsingin Sanomat, 29.9.2006.  Artikkelin verkkoversio.
Aiheesta muualla

K-linjen hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Josef Zinnbauer

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Josef Zinnbauer
Syntymäaika: 1. toukokuuta 1970 (ikä 54)
Syntymäpaikka: Schwandorf, Saksa
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 senttimetriä
Lempinimi: Joe
Seura
Seura: Raja Casablanca
Tehtävä: Päävalmentaja
Junioriseurat
: TSV Wendelstein
–1988: FV Wendelstein
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1988–1989 | FV Wendelstein |  |  |
| 1989–1990 | SVG Göttingen 07 | 0 | (0) |
| 1990–1991 | TSV Vestenbergsgreuth | 0 | (0) |
| 1991–1992 | SC 08 Bamberg | 21 | (3) |
| 1992–1993 | SpVgg Bayreuth | 31 | (5) |
| 1993–1994 | SSV Ulm 1846 | 28 | (6) |
| 1994–1995 | Karlsruher SC | 0 | (0) |
| 1995–1996 | 1. FSV Mainz 05 | 17 | (2) |
| 1996–1997 | SG Post/Süd Regensburg | 2 | (0) |
| 1997–1998 | SC Weismain | 16 | (1) |
| 1998–2004 | TSV Wendelstein |  |  |
| 2004–2005 | Henger SV |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 115 | (17) |
Valmennusura
1996–1997: SK Lauf
1998–2004: TSV Wendelstein (pelaajavalmentaja)
2004–2005: Henger SV (pelaajavalmentaja)
2005–2010: VfB Oldenburg
2011–2012: Karlsruher SC (apulaisvalmentaja)
2011–2012: Karlsruher SC II
2014: Hamburger SV II
2014–2015: Hamburger SV
2015: Hamburger SV II
2019–2021: Orlando Pirates
2022: Lokomotiv Moskova
2023–: Raja Casablanca

Josef "Joe" Zinnbauer (s. 1. toukokuuta 1970 Schwandorf, Baijeri, Saksa) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Kesästä 2023 lähtien hän on toiminut Raja Casablancan päävalmentajana.
Pelaajaura

Zinnbauer aloitti peliuransa A-juniorina kotiseurassaan FV Wendelsteinissa. Vuonna 1989 hän pääsi pelaamaan 3. Ligaan, SVG Göttingeniin, jossa hän pelasi vuoden. Sitten hän siirtyi TSV Vestenbergsgreuthiin. Sen jälkeen hän pelasi kauden SC Bambergissa ja toisen SpVgg Bayreuthissa, kunnes hän vaihtoi SSV Ulmiin vuonna 1993. SSV Ulm pääsi 2. Bundesliigan karsintoihin, mutta ei päässyt nousemaan 2. Bundesliigaan. Zinnbauer vaihtoi tämän jälkeen Bundesligassa pelaavaan Karlsruher SC:hen.
Hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan bundesliigapelejä Karlsruhessa, ja vuotta myöhemmin hän siirtyikin 1. FSV Mainziin 2. Bundesliigaan. Hän pelasi siellä yhtä aikaa Siellä hän pelasi kauden 1995/1996 ensimmäisellä kierroksella 16 peliä. Hän joutui kuitenkin lopettamaan ammattilaisuransa polvivamman vuoksi.
Zinnbauer pelasi Mainzissa yhtä aikaa Borussia Dortmundin nykyisen päävalmentajan Jürgen Kloppin ja Eintracht Braunschweigin nykyisen päävalmentajan Torsten Lieberknechtin kanssa.
Meriitit valmentajana

MTN 8 -cup: 2020
Ura liikemiehenä

Jalkapallouransa lisäksi Joe Zinnbauer on myös menestyvä liikemies. Hän suoritti jo jalkapallouransa alussa vakuutusmyyjän koulutuksen. 22-vuotiaana hän perusti finanssialan yrityksen , jonka omistaja hän on edelleen. Yritys tarjoaa palveluita kiinteistö- ja vakuutusalalla. Yrityksensä ansiosta Zinnbauerista tuli jo parikymppisenä miljonääri. Frankfurter Allgemeine Zeitung kertoi yrityksen liikevaihdon olleen jo silloin 70 miljoonaa D-markkaa. Zinnbauer on omistanut myös discoja ja ravintolan yhdessä veljensä kanssa. Hän välitti myös veljensä kanssa jalkapallonpelaajia.
Muuta

Zinnbauer on urheiluautojen ystävä. Hän osti jo 21-vuotiaana Ferrari 308 GTS:n, ja lisäksi hänellä on Porsche Carrera ja Mercedes SL.
Kari Immonen

Kari Jari Immonen (s. 22. elokuuta 1967 Turku) on suomalainen taidemuseon johtaja.
Kari Immonen syntyi Kalevi Immosen ja Raakel Sahimäen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 2000 on kuvataiteilija Kati Luukkanen. Immonen valmistui filosofian maisteriksi Turun yliopistosta 1997. Hän toimi Wäinö Aaltosen museon näyttelysihteerinä 1997–2000 ja näyttelyamanuenssina 2000–2005. Pohjoismaisen nykytaideinstituutti Nordic Institute for Contemporary Artin kuraattorina Immonen työskenteli 2000–2002. Hän  oli Turun taidemuseon vs. museonjohtaja 2005–2006, museon johtajaksi hänen nimitettiin vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Kari Immonen valittiin Turun taidemuseon johtajaksi. Turun Sanomat, 15.6.2006.
Jyrki Iivonen

Jyrki Kalervo Iivonen (s. 21. heinäkuuta 1950 Karstula) on suomalainen valtiotieteen tohtori, dosentti ja ulkopolitiikan tutkija.
Iivonen väitteli valtiotieteen tohtoriksi 1990. Hän on toiminut Tampereen yliopiston valtio-opin dosenttina vuodesta 1991 alkaen ja Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin (kansainvälinen politiikka) dosenttina vuodesta 1996 alkaen.
Iivonen oli 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa tutkijana Tampereen yliopiston politiikan tutkimuksen laitoksella ja Ulkopoliittisessa instituutissa. Hän työskenteli vuodesta 1994 alkaen eri tehtävissä ulkoasiainhallinnossa ja puolustusministeriössä. Iivonen toimi viimeksi ennen eläkkeelle jäämistään puolustusministeriön viestintäjohtajana vuosina 2002–2013.
Ura

Iivonen kirjoitti ylioppilaaksi 1969 ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1973 sekä yhteiskuntatieteiden lisensiaatiksi 1982 Tampereen yliopistossa. Valtiotieteen tohtoriksi hän väitteli 1990 Helsingin yliopistossa ja suoritti 1986 tutkimustyötä Lontoon yliopistossa.
Työuransa Iivonen aloitti Tampereen yliopiston tutkijana 1973–1975, vuodet 1979–1982 hän toimi viransijaisena assistenttina ja 1982 viransijaisena lehtorina. Tampereen yliopiston viransijaisena apulaisprofessorina hän työskenteli 1983 ja valtio-opin dosenttina vuodesta 1991 lähtien. Tilastokeskuksen yliaktuaarina Iivonen oli 1975–1978, Suomen akatemian tutkijana 1984–1986 ja Ulkopoliittisen instituutin erikoistutkijana 1987–1994. Puolustusministeriön väliaikaisena neuvottelevana virkamiehenä hän työskenteli 1994–1996 ja siirtyi sitten vuosiksi 1996–2000 Suomen suurlähetystöön Washingtoniin poliittisista ja sotilasasioista vastaavaksi ministerineuvokseksi. Yhdysvalloista hän palasi Suomeen toimiakseen puolustusministeriön neuvottelevana virkamiehenä 2000–2001 ja siirtyi sitten puolustusministeriön viestintäjohtajaksi vuosiksi 2002–2013.
Päätyönsä ohella Iivonen on toiminut kolumnistina Turun Sanomissa 1986–1996, Ruotuväki-lehdessä 1996–1998, Pohjalaisessa 2006–2014 ja Kalevassa 2013–2016. Päätoimittajana hän on ollut Ulkopolitiikka-lehdessä 1990–1994 ja Maanpuolustus-lehdessä 2007–2013.
Teoksia

Bibliografia V. I. Leninin ulkopolitiikkaa ja kansainvälistä politiikkaa käsittelevistä kirjoituksista, artikkeleista ja puheista. Tutkielmia / Tampereen yliopisto. Politiikan tutkimuksen laitos 18. Tampere 1979-1980
Bibliografia J. V. Stalinin kansainvälisistä ulko- ja kansallisuuspolitiikkaa käsittelevistä kirjoituksista, artikkeleista ja puheista. Tutkielmia / Tampereen yliopisto. Politiikan tutkimuksen laitos 22. Tampere 1980
Kansainvälisestä tilastotoimesta ja tilastojulkaisuista ; kirj. Jyrki Iivonen, Matti Saari. Tutkielmia / Tampereen yliopisto. Politiikan tutkimuksen laitos 27. Tampere 1981
Religion and church : their role in Polish political culture. Tutkielmia / Tampereen yliopisto. Politiikan tutkimuksen laitos 33. Tampere 1983
A ruling non-ruling communist party in the west : the Finnish Communist Party. Tutkielmia / Tampereen yliopisto. Politiikan tutkimuksen laitos 32. Tampere 1983
From the totalitarian model toward the understanding of socialist reality. Tutkielmia / Tampereen yliopisto. Politiikan tutkimuksen laitos 37. Tampere 1984
Parvus ja Trotski jatkuvan vallankumouksen teoreetikkoina. Tutkielmia / Tampereen yliopisto. Politiikan tutkimuksen laitos 35. Tampere 1984
The question of the Polish national independence in the Russian and Polish revolutionary movements from the 1880's to the 1920's. Tutkimuksia 76 / Tampereen yliopisto. Politiikan tutkimuksen laitos, Tampere 1984
"Mezhdunarodniks" : foreign political establishment of the CPSU's new Central Committee. Tutkielmia / Tampereen yliopisto. Politiikan tutkimuksen laitos 41. Tampere 1986
Uuden neuvostojohdon muotokuvat. Weilin + Göös, Espoo 1986
Neuvostoliiton ylin puolue- ja valtiojohto : luettelo Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ja Neuvostoliiton valtionhallinnon ylimpien elinten jäsenistä. Ulkopoliittinen instituutti, Helsinki 1987
Perustuslain kehitys Neuvostoliitossa ; kirj. Jyrki Iivonen ja Juha Tolonen. Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan julkaisuja. Julkisoikeuden sarja C 1. Turku 1987
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ja valtiokoneiston ylimmät elimet ja niiden jäsenet elokuussa 1988. Ulkopoliittinen instituutti, Helsinki 1988
Idän muuttuvat suurvallat : Kiina ja Neuvostoliitto ; kirj. Jyrki Iivonen, Jukka Paastela. Weilin + Goos, Espoo 1989
Independence or incorporation? : the idea of Poland's national self-determination and independence within the Russian and Soviet socialism from the 1870s to the 1920s, Helsingin yliopiston väitöskirja. Finnish Institute of International Affairs, Helsinki 1990
Neuvostoliiton kehitysnäkymistä (Jyrki Iivonen), Neuvostoliiton taloudelliset näkymät (Pekka Sutela) ; Neuvostoliiton kehitysnäkymät -keskustelu Paasikivi-seurassa 25.4.1991. Paasikivi-seuran monistesarja 101. Helsinki 1991
Perestroika ja asevoimat : analyysi neuvostoarmeijan ja turvallisuuselinten poliittisesta roolista. Arnek. A 11. Aseidenriisunnan neuvottelukunta, Helsinki 1991
Neuvostovallan viimeiset vuodet. Ulkopoliittisen instituutin julkaisuja 1. Gaudeamus, Helsinki 1992
Kirjeitä Kabulista : Afganistanin toinen todellisuus ; kirj. Jyrki Iivonen ja Pauli Järvenpää. Paasilinna, Espoo 2012
Toimitustöitä

Näkökulmia nykypäivän neuvostoyhteiskuntaan ; artikkelit perustuvat esitelmiin, jotka pidettiin Tampereella järjestetyillä 16. politiikan tutkimuksen päivillä 9.-10.3.1984 työryhmässä "Neuvostoliitto 1980-luvulla", toim. Jyrki Iivonen. Finnpublishers, Tampere 1985
Gorbachev and Europe ; edited by Vilho Harle and Jyrki Iivonen. TAPRI studies in international relations. Pinter, London 1990
The changing Soviet Union in the new Europe ; edited by Jyrki Iivonen. Studies of communism in transition. Edward Elgar, London 1991
The future of the nation state in Europe : Papers from a conference held in Helsinki on April 10.-11.1992 under the auspices of the Finnish Institute of International Affairs and the Unesco Commission of the Finnish Ministry of Education ; edited by Jyrki Iivonen. Edward Elgar, Aldershot 1993
Porkkala - tapahtumien keskellä ; toimittaja Jarmo Nieminen ; toimituskunta Jyrki Iivonen ym. ; kirjoittajat Jarmo Nieminen ym. Sotahistorian laitoksen julkaisuja n:o 13. Maanpuolustuskorkeakoulu, sotahistorian laitos, Helsinki 2007, 2. uud. painos 2009
Suomennoksia

Clara Zetkin : Lenin. Lenin-museon julkaisuja 1. Lenin-museo, Tampere 1985 (alkuteos Erinnerungen an Lenin)
Friedrich A. Hayek : Tie orjuuteen ; suomentanut ja jälkisanat laatinut Jyrki Iivonen. Gaudeamus, Helsinki 1995 (alkuteos The road to serfdom)
Ayn Rand : Hymni. Portti 3/1997, lehti science fictionin ja fantasian ystäville (alkuteos Anthem, 1938)
Adam Mickiewicz : Puolan kansan aikakirjat maailman alusta Puolan kansan marttyyriuteen saakka. Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti, Helsinki 1998 (alkuteos Konrad Wallenrod and other writings of Adam Mickiewicz)
Ursula K. Le Guin : Sisämeren kalastaja : science fiction -novelleja. 3. painos Tampereen Science Fiction -seura, Tampere 2001 (alkuteos A fisherman of the Inland Sea)
Ursula K. Le Guin : Kahdesti haarautuva puu. BTJ, Helsinki 2009 (alkuteos The telling)
Ursula K. Le Guin : Rocannonin maailma. Avain, Helsinki 2010 (alkuteos Rocannon's world)
Ursula K. Le Guin : Maanpakolaisten planeetta. Avain, Helsinki 2011 (alkuteos Planet of exile)
Ursula K. Le Guin : Harhakaupunki. Avain, Helsinki 2012 (alkuteos City of illusions)
Ursula K. Le Guin : Neljä anteeksiantoa. Vaskikirjat, Tampere 2014 (alkuteos Four Ways to Forgiveness)
Ursula K. Le Guin : Haikaran silmä. Vaskikirjat, Tampere 2015 (alkuteos The Eye of the Heron)
Ursula K. Le Guin : Ikuisen hämärän maa. Vaskikirjat: Tampere 2017 (alkuteos The Beginning Place)
Ayn Rand : Kun maailma järkkyi. Minervakustannus: Helsinki 2017 (alkuteos Atlas Shrugged)
Aiheesta muualla

Jyrki Iivonen näkee toisenlaisen Afganistanin, Tamperelainen 27.9.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
Filosofiklubin blogi 16.3.2011 : Klubilla keskiviikkona 23.3. klo 17.00 : Viestintäjohtaja Jyrki Iivonen - Filosofikirjailija Ayn Rand ja amerikkalaisuuden perusteet
Agricolan kirja-arvostelut 21.11.2012 : Kirjeitä Kabulista ystäville vai yleisölle? (Antero Leitzinger)