stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jumala (islam)
Jumala ja Koraani

800-luvulla islamilaiseen teologiaan vakiintui oppi, jonka mukaan Jumala ei luonut Koraania, vaan se on yhtä ikuinen kuin Jumala itse ja tällä tavalla rinnakkainen Jumalan olemassaolon kanssa. Käsitys vastaa Johanneksen evankeliumin alkusäettä (1:1), jossa esiintyy Sana eli logos ("Alussa oli Sana, ja Sana oli Jumalan tykönä, ja Sana oli Jumala"). On sanottu, että kristinuskossa Jumalan Sana tuli lihaksi Kristuksessa, islamissa taas kirjaksi, joka laskeutui taivaasta Muhammedille.
Mahershala Ali

| Mahershala Ali |
| --- | --- |
 Mahershala Ali San Diegon Comic-Conissa vuonna 2019.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mahershalalhashbaz Gilmore
Syntynyt: 16. helmikuuta 1974 (ikä 50) Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Amatus Sami-Karim (vih. 2013)
Lapset:  1
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Mahershala Karim-Ali Hershal Gilmore
Aktiivisena:  2001–
Merkittävät roolit:   Predators  Threat Matrix  4400  House of Cards  Moonlight  Green Book  True Detective 
Palkinnot
 Parhaan miessivuosan Oscar  2016 Moonlight  2018 Green Book  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Mahershalalhashbaz ”Mahershala” Ali (s. Mahershalalhashbaz Gilmore; 16. helmikuuta 1974 Oakland, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan televisiosarjoissa 4400 (2004–2007) ja House of Cards (2013–2016).
Ali palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla ja SAG-palkinnolla roolistaan vuoden 2016 elokuvassa Moonlight, josta hän sai myös Golden Globe -ehdokkuuden. Hänestä tuli historian ensimmäinen muslimi, joka on palkittu näyttelijä-Oscarilla.
Ali esiintyi vuonna 2016 myös elokuvassa Hidden Figures – varjoon jääneet, joka sai parhaan näyttelijäkokoonpanon SAG-palkinnon.
Vuonna 2018 Ali näytteli pianisti Don Shirleyä elokuvassa Green Book, josta hänet palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla, parhaan miessivuosan Golden Globella ja SAG-palkinnolla.
Tausta

Ali syntyi Oaklandissa ja kasvoi Haywardissa. Kesäisin hän vieraili myös New Yorkissa, sillä hänen isänsä työskenteli Broadwayllä. Hänen äitinsä on puolestaan pappi. Alin alkuperäinen nimi on Mahershalalhashbaz Gilmore – omalaatuinen etunimi on peräisin Vanhasta testamentista. Vuonna 1999 hän kääntyi muslimiksi ja liittyi vuonna 2001 Ahmadiyya-liikkeeseen.
Nuorena Ali pelasi koripalloa ja pääsi collegeen urheilijastipendillä, mutta päätyi sittemmin opiskelemaan näyttelemistä New Yorkin yliopistoon.
Yksityiselämä

Ali on naimisissa Amatus Sami-Karimin kanssa ja heidän esikoisensa syntyi 22. helmikuuta 2017.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2003 | Making Revolution | Mac Laslow |
| 2008 | Benjamin Buttonin uskomaton elämä | Tizzy |
| 2009 | Rajattu maa | Strickland |
| 2010 | All Signs of Death | Gabe |
| 2010 | The Wronged Man | Calvin Willis |
| 2010 | Predators | Mombasa |
| 2012 | The Place Beyond the Pines | Kofi Kancam |
| 2013 | Go for Sisters | Dez |
| 2014 | Supremacy | Rivers |
| 2014 | Nälkäpeli – Matkijanärhi, osa 1 | Boggs |
| 2015 | Kicks | Marlon |
| 2015 | Nälkäpeli – Matkijanärhi, osa 2 | Boggs |
| 2016 | The Free State of Jones | Moses Washington |
| 2016 | Hidden Figures – varjoon jääneet | Jim Johnson |
| 2016 | Moonlight | Juan |
| 2018 | Green Book | Don Shirley |
| 2018 | Spider-Man: Kohti hämähäkkiversumia | Aaron Davis / Hiipijä (ääni) |
| 2019 | Alita: Battle Angel | Vector |
| 2021 | Eternals | Eric Brooks / Blade (ääni, kreditoimaton cameo) |
| 2021 | Swan Song | Milo |
| 2025 | Jurassic World: Rebirth | Duncan Kincaid |

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Nimi | Televisiosarjat> Rooli | Televisiosarjat> Jaksot |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001–2002 | Yli synkän virran | Trey Sanders | 19 jaksoa |
| 2002 | Haunted | Alex Dalcour | ”Abby” |
| 2002 | NYPD Blue | Rashard Coleman | ”Das Boots” |
| 2003 | C.S.I. | vartija | ”Lucky Strike” |
| 2003–2004 | Threat Matrix | Jelani Harper | 15 jaksoa |
| 2004–2007 | 4400 | Richard Tyler | 31 jaksoa |
| 2009 | Paljastavat valheet | Darryl Mead | ”Do No Harm” |
| 2009 | Kova laki: Erikoisyksikkö | Mark Foster | ”Unstable” |
| 2011 | Lights Out | Death Row Reynolds | ”Unaired Pilot” |
| 2011–2012 | Treme | Anthony King | 6 jaksoa |
| 2011–2012 | Alphas | Nathan Clay | 12 jaksoa |
| 2012 | Alcatraz | Clarence Montgomery | ”Clarence Montgomery” |
| 2013–2016 | House of Cards | Remy Danton | 33 jaksoa |
| 2016 | Luke Cage | Cornell ”Cottonmouth” Stokes | 7 jaksoa |
| 2019 | True Detective | Wayne Hays | 8 jaksoa |
| Ääninäyttely videopeleissä> Vuosi | Ääninäyttely videopeleissä> Nimi | Ääninäyttely videopeleissä> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2010 | CSI: Fatal Conspiracy | Todd Stuart |
Aiheesta muualla

Mahershala Ali Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Mikheil Saakašvili

| Mikheil Saakašvili> მიხეილ სააკაშვილი |
| --- | --- |
 Mikheil Saakašvili vuonna 2020.
Georgian 3. presidentti
 20. tammikuuta 2008 – 17. marraskuuta 2013  
Edeltäjä:  Nino Burdžanadze (vt.)
Seuraaja:  Giorgi Margvelašvili
 25. tammikuuta 2004 – 25. marraskuuta 2007  
Edeltäjä:  Nino Burdžanadze (vt.)
Seuraaja:  Nino Burdžanadze (vt.)
Henkilötiedot
Syntynyt: Mikheil Nikolozis dze Saakašvili 21. joulukuuta 1967 (ikä 57)  Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto (nykyään Georgia)
Kansalaisuus:   georgialainen (–2015)  ukrainalainen (2015–2017; 2019–)
Ammatti:  asianajaja
Puoliso:  Sandra Roelofs
Tiedot
Puolue:  Yhdistynyt kansallinen liike
Uskonto:  ortodoksi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
saakashvilimikheil.com
Mikheil Nikolozis dze Saakašvili (georg. მიხეილ ნიკოლოზის ძე სააკაშვილი, Mikheil Nik'olozis dze Saak'ašvili, s. 21. joulukuuta 1967 Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialais–ukrainalainen lakimies ja poliitikko. Hän toimi Georgian presidenttinä 2004–2013 ja Ukrainassa Odessan alueen kuvernöörinä 2015–2016.
Saakašvili nousi presidentiksi Eduard Ševardnadzen syrjäyttäneessä verettömässä niin sanotussa ruusuvallankumouksessa. Hän erosi 25. marraskuuta 2007 häntä vastustaneiden mielenosoitusten jälkeen ja asettui ehdolle toiselle kaudelle tammikuun 2008 vaaleissa, joissa sai vähän yli puolet äänistä. Vuoden 2012 vaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle. Vuonna 2015 Saakašvilistä tuli Ukrainan kansalainen ja Ukrainan presidentti valitsi hänet Odessan alueen kuvernööriksi. Hän erosi virasta vuonna 2016. Heinäkuussa 2017 presidentti Petro Porošenko vei Saakašvililtä Ukrainan kansalaisuuden, mutta uusi presidentti Volodymyr Zelenskyi palautti sen viikko virkavalansa jälkeen toukokuussa 2019.
Saakašvili on naimisissa hollantilaisen Sandra Roelofsin kanssa. Saakašvili puhuu georgiaa, englantia, ranskaa, venäjää ja ukrainaa, sekä hiukan osseettia ja espanjaa.
Nimi

Monen muun laajasti entisen Neuvostoliiton alueella vaikuttavan tapaan Saakašvilillä on käytössään monta erilaista versiota nimestään riippuen käytetystä kielestä. Alkuperäisen georgialaismuodon lisäksi käytössä ovat venäläinen Mihail Nikolajevitš (Nikolozovitš) Saakašvili (ven. Михаи́л Никола́евич (Николозович) Саакашви́ли) ja ukrainalainen muoto Mih’eil Nikolozovytš Saakašvili (ukr. Міхеіл Ніколозович Саакашвілі). Kansainvälisesti käytetään monesti nimen venäläistä muotoa Mihail. Niin georgiaksi, ukrainaksi kuin venäjäksikin hänet tunnetaan lempinimellä Miša.
Uran alkuvaiheet

Saakašvili opiskeli kansainvälistä oikeutta Kiovan valtionyliopistossa Ukrainassa valmistuen 1992. Zviad Gamsahurdian syrjäyttämisen jälkeen hän työskenteli jonkin aikaa Tengiz Kitovanin ja Džaba Ioselianin hallituksessa. Samaan aikaan hän sai Yhdysvaltain ulkoministeriön stipendin opiskeluja varten. Hän suoritti tutkinnon Columbia Law Schoolissa 1994 ja väitteli kansainvälisen oikeuden tohtoriksi seuraavana vuonna George Washingtonin yliopistossa.
Saakašvili oli valmistumisensa jälkeen töissä Patterson, Belknap, Webb & Tyler -lakitoimistossa New Yorkissa. Siellä ollessaan Saakašviliin otti yhteyttä hänen vanha ystävänsä Zurab Žvania, joka Eduard Ševardnadzen lähettämänä etsi lahjakkaita nuoria georgialaisia rakentamaan uutta yhteiskuntajärjestelmää. Saakašvili osallistui joulukuun 1995 vaaleihin yhdessä Žvanian kanssa, ja molemmat pääsivät parlamenttiin Ševardnadzen Georgian kansalaisten unioni-puolueen ehdokkaina.
Saakašvili hankki pian itselleen nimeä toimiessaan puheenjohtajana valiokunnassa, jonka tehtävänä oli luoda uusi vaalijärjestelmä, riippumaton oikeuslaitos, sekä riippumattomat poliisivoimat. Hän sai julkisesti paljon tunnustusta, ja kyselytutkimusten mukaan hänestä oli tullut Georgian toiseksi suosituin henkilö presidentti Ševardnadzen jälkeen. Toimittajien ja ihmisoikeusasiantuntijoiden lautakunta valitsi hänet "vuoden mieheksi" 1997. Tammikuussa 2000 Saakašvili nimitettiin Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen varapuhemieheksi.
12. lokakuuta 2000 Saakašvilista tuli Ševardnadzen hallituksen oikeusministeri. Hän aloitti laajat uudistukset Georgian kehittymättömässä rikosoikeus- ja vankilajärjestelmässä, jota vaivasi korruptio. Tästä hän sai kiitosta monilta kansainvälisiltä tarkkailijoilta ja ihmisoikeusaktivisteilta, mutta vuonna 2001 hän joutui kiistoihin talousministeri Vano Tšhartišvilin, turvallisuusministeri Vahtang Kutateladzen ja Tbilisin poliisipäällikkö Soso Alavidzen kanssa, sillä hän syytti näitä lahjonnan vastaanottamisesta liikesopimusten yhteydessä.
Saakašvili erosi virastaan 5. syyskuuta 2001 ilmoittaen syyksi sen, että hän piti "moraalittomana pysyä Ševardnadzen hallituksessa". Hän kertoi lahjonnan pesiytyneen Georgian hallituksen ytimeen, eikä Ševardnadzella ollut hänen mukaansa halua toimia sitä vastaan. Saakašvili varoitti myös, että "Georgian nykyinen kehityssuunta tekisi maasta rikollisvaltion muutamassa vuodessa".
Vuodet oppositiossa

Erottuaan hallituksesta ja Ševardnadzen johtamasta Georgian kansalaisten unionista Saakašvili perusti lokakuussa 2001 Yhdistyneen kansallisen liikkeen. Liike oli muiden Euroopan maiden sosiaalidemokraattien kaltainen, lievästi vasemmistolainen puolue.
Georgiassa pidettiin 2. marraskuuta 2003 parlamenttivaalit, joissa sekä paikallisten että kansainvälisten tarkkailijoiden mukaan tapahtui vaalivilppiä. Saakašvili väitti voittaneensa vaalit, ja tätä väitettä tukivat riippumattomien ovensuukyselyiden tulokset. Hän kehotti georgialaisia osoittamaan mieltään Ševardnadzen hallitusta vastaan ja harjoittamaan kansalaistottelemattomuutta. Saakašvilin puolue ja Burdžanadze-demokraatit ryhtyivät yhdessä vaatimaan Ševardnadzen eroa ja uusia vaaleja.
Tbilisissä pidettiin 20.–23. marraskuuta 2003 valtavia mielenosoituksia, joiden yli 100 000 osallistujaa kuunteli Saakašvilin ja muiden oppositiopoliitikkojen puheita. Ševardnadze joutui lopulta toteamaan eroamisen väistämättömäksi. Hän erosi 23. marraskuuta, ja presidentiksi tuli väliaikaisesti parlamentin puhemies Nino Burdžanadze. Tätä vallanvaihtoa on kutsuttu samettivallankumoukseksi ja myös "ruusujen vallankumoukseksi".
24. helmikuuta 2004 Yhdistynyt kansallinen liike ja Yhdistyneet demokraatit yhdistyivät. Uuden puolueen nimeksi tuli Kansallinen liike - Demokraatit. Puolueen poliittisia päätavoitteita olivat eläkkeiden korottaminen, sosiaalisten palveluiden tarjoaminen köyhille, taistelu korruptiota vastaan ja valtion tulojen kasvattaminen.
Loppuvuoden 2007 kriisi ja ennenaikaiset presidentinvaalit 2008

Saakašvilin arvostelu huipentui hänen entisen liittolaisensa Irakli Okruašvilin puheeseen 25. syyskuuta 2007, jossa Okruašvili syytti Saakašvilia lukuisista rikoksista, kuten poliittisten vastustajiensa murhien tilaamisesta. Okruašvili pidätettiin pari päivää myöhemmin, ja hänen pidätyksensä sai aikaan Saakašvilia vastustavia mielenosoituksia. Pidätyksen aikana Okruašvili tunnusti valehdelleensa ja veti syytökset pois Georgian televisiossa näytetyllä nauhalla, ja hänet vapautettiin takuita vastaan. Tämän jälkeen Okruašvili kuitenkin perui aiemman tunnustuksensa ja pakeni perheineen Saksaan.
Saakašvilia vastustavat mielenosoitukset kasvoivat, ja marraskuussa jopa sadattuhannet mielenosoittajat tukkivat pääkaupunki Tblisin kadut. Saakašvili julisti maan hätätilaan 7. marraskuuta 2007, ja poliisi tukahdutti mielenosoitukset. Saakašvilia vastustanut televisiokanava Imedi suljettiin yli kuukaudeksi.
Painostuksen alaisena Saakašvili ilmoitti marraskuun alussa ennenaikaisesti järjestettävistä presidentinvaaleista ja luopui presidentinvirasta 25. marraskuuta 2007. Tänä aikana presidentin virkaa hoiti parlamentin puhemies Nino Burdžanadze. Vaalissa Saakašvilin merkittävimmät vastaehdokkaat olivat kymmenen oppositionpuolueen nimittämä ehdokas Levan Gatšetšiladze ja liikemies Badri Patarkatsišvili. Saakašvili voitti vaalit saatuaan virallisten tulosten mukaan 52,8 prosenttia äänistä ensimmäisellä kierroksella. Yhdysvaltain ulkoministeriön edustaja ylisti tammikuun 2008 vaaleja puutteista huolimatta ensimmäisiksi "kilpailluiksi". Myös Euroopan unioni ja Nato pitivät vaalia rehellisenä. ETYJin vaalitarkkailijoiden mukaan siinä oli "merkittäviä haasteita", mutta vaalit olivat "Georgian kansan vapaan tahdon todellinen ilmaus". Georgian oppositio sen sijaan syytti hallitusta vaalivilpistä ja vaati toisen kierroksen järjestämistä.
ETYJin vaalitarkkailijoiden johtaja, saksalainen diplomaatti Dieter Boden antoi saksalaiselle Frankfurter Rundschaulle haastattelun, jonka mukaan käy entistä ilmeisemmäksi, että tarkoitettu väärentäminen tapahtui vaalien ääntenlaskennan aikana ja että Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön vaalitarkkailijoiden ennakkoarvio, joka oli myönteinen, ei vastaa todellisuutta. ETYJin edustaja kuitenkin sanoi, että Bodenin kommentit oli irrotettu asiayhteydestään ja että ETYJ pysyy aiemman raporttinsa takana.
Toinen kausi ja vaalitappiot

Syyskuun 2012 parlamenttivaalien lähestyessä miljardööri Bidzina Ivanišvili rahoitti voimallisesti kuuden oppositiopuolueen muodostamaa Georgialainen unelma -koalitiota. Georgialainen unelma voitti enemmistön parlamentissa, Ivanišvilista tuli pääministeri ja Saakašvilin ENM jäi oppositioon. Seuraavan vuoden presidentinvaalit voitti Ivanišvilin suojatti Giorgi Margvelašvili, kun taas Saakašvilin puolueen ehdokas Davit Bakradze sai vain 22 prosenttia äänistä. Vallanvaihdon yhteydessä tuli voimaan myös perustuslain uudistus, jolla presidentin valtaoikeuksia kavennettiin.
Monia Saakašvilin hallinnon jäseniä on pidätetty hänen valtakautensa päättymisen jälkeen. Maaliskuussa 2014 ulkomailla oleskellut Saakašvili kutsuttiin kuulusteltavaksi kotimaahan.
Odessan kuvernöörin virasta eroaminen, karkotus ja paluu

Toukokuussa 2015 Ukrainan presidentti Petro Porošenko myönsi Saakašvilille Ukrainan kansalaisuuden ja nimitti hänet Odessan alueen kuvernööriksi. Saakašvili menetti samalla Georgian kansalaisuuden. Marraskuussa 2016 Saakašvili erosi kuvernöörin virasta. Hän syytti Ukrainan viranomaisia uudistustensa vesittämisestä. Saakašvilin mukaan Porošenko tukee henkilökohtaisesti kahta Odessan alueen rikollisjärjestöä. Tämän jälkeen Saakašvili perusti puolueen. Heinäkuussa 2017 Ukrainan maahanmuuttovirasto ilmoitti, että Saakašvililtä on viety Ukrainan kansalaisuus. Saakašvili aikoi taistella päätöstä vastaan.
Saakašvili pääsi takaisin Ukrainaan 10. syyskuuta 2017 ilman papereita ja aloitti kiertueen maassa ja protestoinnin presidentti Porošenkoa vastaan. Saakašvilin mukaan Ukrainan kansalliskaarti ja Ukrainan turvallisuuspalvelu ovat presidentti Porošenkon käskystä kaapanneet hänen avustajiaan, joita on hakattu ja kuljetettu pussi päässä takaisin Georgiaan. Saakašvilin liittolaisia on myös estetty pääsemästä maahan ja hänen sukulaisiaan pidätetty. Ukrainan tiedustelupalvelu pidätti hänet joulukuun 2017 alkupäivinä syytettynä yhteyksistä rikollisjärjestöihin, mutta kannattajien sanotaan vapauttaneen hänet.
Vuoden 2018 tammikuussa Saakašvili tuomittiin Georgiassa poissaolevana kolmeksi vuodeksi vankilaan. Tuomion mukaan hän oli yrittänyt peitellä todisteita georgialaisen pankkiirin murhasta. Helmikuussa 2018 Saakašvili pidätettiin Kiovassa ja karkotettiin Puolaan. 14. helmikuuta 2018, Saakašvili muutti Alankomaihin, jossa hänelle myönnettiin oleskelulupa perhesuhteiden perusteella. Saakašvilin olisi ollut mahdollista anoa Alankomaiden kansalaisuutta, koska hän on naimissa hollantilaisen Sandra Roelofsin kanssa. Tällöin  Saakašvilillä ei ollut minkään maan kansalaisuutta Kesäkuussa 2018 hänet tuomittiin jälleen Georgiassa poissaolevana vankilaan, nyt kuudeksi vuodeksi. Tuomion mukaan hän oli yrittänyt peitellä todisteita opposition asianajajan pahoinpitelystä.
Artikkelissaan Foreign Policy -lehdessä maaliskuussa 2019 Saakašvili ennusti Venäjän hyökkäävän Putinin laskevan kansansuosion vuoksi Ruotsiin tai Suomeen ja valloittavan saaria kuten Gotlannin tai Arktisia alueita.
Ukrainan uusi presidentti Volodymyr Zelenskyi aloitti virkakautensa 20. toukokuuta 2019 ja kahdeksan päivää myöhemmin hänen ilmoitettiin palauttaneen Saakašvilille tämän Ukrainan kansalaisuuden. Seuraavana päivänä Saakašvili palasi Puolasta Kiovaan ja häntä oli vastassa toimittajien lisäksi laulava kannattajajoukko. Toukokuussa 2020 Zelenskyi nimitti Saakašvilin kansallisen uudistusneuvoston johtoon. Georgia kutsui vastalauseena suurlähettiläänsä pois Ukrainasta, koska Georgiassa Saakašvilia odottaa vankilatuomio.
Lokakuussa 2021 Saakašvili palasi Georgiaan. Hänet pidätettiin saman tien.
Yhdysvaltain presidentti George W. Bush ja Saakašvili.
Saakašvilin virkaanastujaistilaisuus.
Australian työväenpuolue

| Australian työväenpuolue> Australian Labor Party |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1891
Puheenjohtaja:  Anthony Albanese
Ideologia:  sosiaalidemokratia sosiaaliliberalismi
Poliittinen kirjo:  keskusta-vasemmisto
Edustajainhuone:  77 / 150
Senaatti:  26 / 76
Kansainväliset jäsenyydet:  – Progressive Alliance
Kotisivu:  www.alp.org.au
Infobox OKNimi-testi OK: 
Australian työväenpuolue (ALP, engl. Australian Labor Party) on australialainen keskustavasemmistolainen puolue, joka perustettiin 1891.
Kansainvälisesti se oli Sosialistisen internationaalin jäsen 2014 asti. Nykyään puolue kuuluu Progressive Allianceen.
Historia

Puolue osallistui vuonna 1901 vastaperustetun Australian liittovaltion ensimmäisiin vaaleihin. Ensimmäisenä se pääsi Chris Watsonin hallitukseen 1904 ja muodosti oman Andrew Fisherin johtaman hallituksen 1910. Nimi kirjoitettiin aluksi brittienglannin ja australianenglannin oikeinkirjoituksella Labour, mutta muutettiin "moderniin" amerikkalaiseen muotoon 1912.
Puolue on kokenut historiassaan useita kriisejä. Ensimmäisen maailmansodan aikaan vuonna 1915 syntyi ristiriitoja Laborin pääministeri Billy Hughesin tukiessa asevelvollisuutta useiden hänen kollegoidensa ja ammattiyhdistysten vastustaessa sitä. Hughes järjesti kaksi epäonnistunutta kansanäänestystä asiasta, jonka jälkeen hänet erotettiin puolueesta ja hän perusti tukijoineen Nationalist Party of Australian liittoutuen konservatiivien kanssa. Hughes toimi pääministerinä vuoteen 1923.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Yleisaustralialainen ammattiliittojen kongressi antoi julistuksen, jossa se vaati teollisuuden, tuotannon ja jakelun sosialisointia. Vuoden 1922 puoluekokouksessa puolue hyväksyi samanlaisen sosialistisen tavoitteen, joka oli päämääränä useita vuosia. Se jäi kuitenkin kuolleeksi kirjaimeksi.
Suuren laman aikaan 1931 Labor hajosi ristiriitoihin radikaaliin politiikkaan uskovien kuten Uuden Etelä-Walesin pääministeri Jack Langin, proto-keyneslaisiin kuten valtiovarainministeri Ted Theodore ja talousortodokseihin kuten pääministeri James Scullin ja Joseph Lyons kesken. Lyons lähti puolueesta 1931 ja liittyi konservatiiveihin. Hän oli perustamassa United Australia Partya ja nousi pääministeriksi 1932.
Toisen maailmansodan jälkeen 1947 Ben Chifleyn hallitus pyrki kansallistamaan maan pankit, mikä kohtasi valtavaa vastustusta lehdistössä ja keskiluokassa. Korkein oikeus totesi myöhemmin hankkeen perustuslain vastaiseksi. Chifley tunnetaan myös lausahduksestaan The light on the hill, jolla hän kuvasi 1949 puolueen tavoitteita.
1950-luvulla suhde kommunismiin aiheutti voimakasta kuohuntaa sekä puolueessa että ammattiyhdistysliikkeessä. Puolueen antikommunistiset katolilaiset jäsenet epäilivät kommunistien solutusta ja perustivat Industrial Groups -ryhmiä vastustamaan kommunisteja sekä heihin liian ymmärtävästi suhtautuvia puoleen jäseniä. Vuoden 1954 vaalien tappion jälkeen puoluejohtaja H. V. Evatt syytti tappiosta "ryhmäläisten" puhdistuksia ja heidät erotettiin puolueesta. Erotetut perustivat Demokraattisen työväenpuolueen (DLP) johtajanaan B. A. Santamaria. Se sai voimakkaasti vaikutteita katolilais-sosiaalisista opetuksista.
Perustamisestaan aina 1950-luvulla Labor ja siihen läheisessä suhteessa olleet ammattiliitot olivat merkittävämpiä White Australia Policyn kannattajia, mikä kielsi kaiken ei-valkoisten maahanmuuton Australiaan tuolloin muodikkaiden rotuoppien perusteella. Käytännössä puolue ajoi kaiken maahanmuuton estämistä pelätessään maahanmuuton alentavan palkkoja, kunnes toisen maailmansodan jälkeen Ben Chifleyn hallitus aloitti maahanmuuttopolitiikan. Puolueen ei-valkoisten maahanmuuton vastustus kesti aina Arthur Calwellin eläkkeellejääntiin vuoteen 1967.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Australian työväenpuolue Wikimedia Commonsissa
Australian työväenpuolue (englanniksi)
Demokraattinen puolue (Korea)

| Demokraattinen puolue> 더불어민주당 Deobureominjudang |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  28. joulukuuta 2015
Johtaja:  Lee Hae-chan (pj.)
Ideologia:  liberalismi sosiaaliliberalismi
Poliittinen kirjo:  keskusta
Värit:  sininen
Kansalliskokous:  128 / 300
Kotisivu:  theminjoo.kr
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Demokraattinen puolue (kor. 더불어민주당, Deobureominjudang, hanja 더불어民主黨) on eteläkorealainen liberaali puolue.
Historia

Puolue aloitti toiminnan nykyisessä muodossaan maaliskuussa 2014, kun aikaisempi, vuonna 2011 perustettu Demokraattinen puolue yhdistyi Uuden demokraattisen allianssi -puolueen kanssa. Puolueen sisäisten johtajuuskiistojen jälkeen sen puheenjohtajaksi nousi Moon Jae-in. Joulukuusta 2015 alkaen puolueen nimi on Demokraattinen puolue.
Näkemyksiä

Demokraattisen puolue puolustaa ihmisoikeuksia ja kannattaa suhteiden parantamista Pohjois-Koreaan. Pitkällä tähtäimellä puolue kannattaa myös jälleenyhdistymistä Pohjois-Korean kanssa ja niemimaan ydinaseriisuntaa.
Fazer (suku)

Fazer on suomalainen liikemiessuku, joka tunnetaan Fazerin makeistehtaan omistajina ja musiikkialan vaikuttajina. Suvun ensimmäinen suomalainen edustaja oli turkkuri Eduard Peter Fazer (1850-luvulle asti Fatzer), joka oli lähtöisin Thurgaun kantonista Sveitsistä, Bodenjärven rannalla olevasta Romanshornin kaupungista. Hän muutti 23-vuotiaana Hampurin kautta Suomeen vuonna 1843. Saatuaan 1849 porvarinoikeudet hän perusti Helsinkiin turkkuriliikkeen.
Suvun jäseniä

Max Fazer (1854–1922), tukkukauppias, sokeritehtailija, Eduard Fazerin poika
Edvard Fazer (1861–1943), Suomalaisen Oopperan ensimmäinen johtaja, konserttipianisti, Eduard Fazerin poika
Konrad Fazer (1864–1940), Fazerin musiikkikaupan perustaja, Eduard Fazerin poika
Karl Fazer (1866–1932), makeistehtailija, kondiittori, kauppaneuvos, Eduard Fazerin poika
Naema Fazer (1869–1951), viulutaiteilija, Eduard Fazerin tytär, Willy Burmesterin puoliso
Georg Fazer (1889–1935), Fazerin musiikkikaupan toimitusjohtaja, Konrad Fazerin poika
Sven Fazer (1897–1985), vuorineuvos, Fazerin makeistehtaan toimitusjohtaja, Karl Fazerin poika
Peter Fazer (1934–1998), kilpapurjehtija ja Fazerin makeistehtaan toimitusjohtaja, Sven Fazerin poika
Äitinsä puolelta sukuun on kuulunut muun muassa kauppaneuvos ja Musiikki Fazerin pääjohtaja Roger Lindberg (1915–2003), joka oli Konrad Fazerin tyttärenpoika.