stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Talliumhydroksidi
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa talliumhydroksidi on keltaista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen ja kiderakenne on kerroksittainen. Muiden hydroksidien tavoin taliumhydroksidi on erittäin voimakas emäs. Yhdiste liukenee veteen ja myös etanoliin. Kuumennettaessa yhdistettä noin 140 °C:n lämpötilaan se hajoaa tallium(I)oksidiksi ja vedeksi. Yhdiste reagoi hiilidioksidin kanssa muodostaen talliumkarbonaattia. Talliumhydroksidi on talliumyhdisteille tyypillisesti erittäin myrkyllistä.
Valmistus ja käyttö

Talliumhydroksidia muodostuu metallisen talliumin reagoidessa veden kanssa. Tavallisimmin sitä valmistetaan kuitenkin liuottamalla talliumoksidia veteen tai saostamalla liukoisen talliumsuolan vesiliuoksesta hydroksidiliuoksella. Talliumhydroksidia käytetään valmistettaessa muita talliumyhdisteitä kuten talliumkarbonaattia ja -sulfaattia sekä talliumin organometalliyhdisteitä.
Talliumbromidi

| Talliumbromidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7789-40-4
PubChem CID:  62677 ja 6432719
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  TlBr
Moolimassa:  284,28
Ulkomuoto:  Keltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  480 °C
Kiehumispiste:  815 °C
Tiheys:  7,56 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,05 g/l (20 °C)
Talliumbromidi (TlBr) on tallium- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää infrapunasovellutuksissa, säteilynilmaisimissa ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Talliumbromidi on huoneenlämpötilassa vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen ja muistuttaa cesiumkloridin rakennetta. Aine liukenee niukasti veteen ja hieman etanoliin. Talliumbromidi on Lewis-happo. Yhdiste on puolijohde ja sen valenssivyön ja johtavuusvyön välinen energiaero (band gap) on 2,68 eV. Aine on muiden talliumyhdisteiden tavoin erittäin myrkyllistä.
Valmistus ja käyttö

Talliumbromidia valmistetaan saostamalla veteen liukenevasta talliumsuolaliuoksesta, kuten talliumnitraatista, bromidien avulla.
Talliumbromidia käytetään yhdessä talliumjodidin kanssa infrapunalähettimissä. Lisäksi sitä käytetään infrapuna-, röntgen- ja gammasäteilydetektoreissa. Orgaanisen kemian reaktioissa talliumbromidi toimi bromaavana reagenssina ja katalyyttinä kytkentäreaktioissa.
Talliumjodidi

| Talliumjodidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7790-30-9
PubChem CID:  62679 ja 6432721
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  TlI
Moolimassa:  331,28
Ulkomuoto:  Keltainen tai punainen kiteinen aine
Sulamispiste:  440 °C
Kiehumispiste:  823 °C
Tiheys:  7,29 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,006 g/l (20 °C)
Talliumjodidi (TlI) on tallium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää infrapunasovellutuksissa.
Ominaisuudet

Talliumjodidilla on kaksi kidemuotoa eli se on polymorfista. Huoneenlämpötilassa yhdisteen rakenteen alkeiskoppi on ortorombinen ja se on väriltään keltaista. Yli 165 °C:n lämpötilassa rakenne muuttuu kuutiolliseksi cesiumkloridin rakennetta muistuttavaksi ja väriltään punaiseksi. Talliumjodidi on käytännöllisesti katsoen veteen ja laimeisiin happoihin liukenematonta ja liukenee hieman emäksiin. Muiden talliumyhdisteiden tavoin myös talliumjodidi on erittäin myrkyllistä.
Valmistus ja käyttö

Talliumjodidia valmistetaan saostamalla veteen liukenevasta talliumsuolaliuoksesta, kuten talliumnitraatista, jodidien avulla.
Talliumjodidia käytetään yhdessä talliumbromidin kanssa infrapunalähettimissä.
Punatulkku

| Punatulkku |
| --- | --- |
 Punatulkkukoiras Kittilässä.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Punatulkut Pyrrhula
Laji::  pyrrhula
Kaksiosainen nimi
 Pyrrhula pyrrhula  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Punatulkku Wikispeciesissä   Punatulkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punatulkkunaaras
Punatulkku (Pyrrhula pyrrhula) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Se on Kymenlaakson maakuntalintu.
Tuntomerkit

Punatulkun pituus on 15,5–18 senttimetriä ja paino 24–38 g. Punatulkulla on tukeva ruumis, melko iso pää ja paksu nokka. Sillä on musta päälaki, harmaa selkä, musta pyrstö, valkoinen perä ja leveä harmaanvalkoinen siipijuova. Koiraalla on kirkkaanpunainen vatsa, naaraalla harmaanbeige. Nuoret linnut ovat väriltään harmaanruskeita.
Punatulkun kutsuääni on huilumainen ”hfijyy”.  Laulu on hiljaista rupattelua latvustossa.
Vanhin suomalainen rengastettu punatulkku on ollut 6 vuotta 11 kuukautta 28 päivää vanha.  Euroopan vanhin on ollut saksalainen tulkku, 12 vuotta 7 kuukautta.lähde?
Levinneisyys

Lajia esiintyy koko Euroopassa ja Aasian leudoilla alueilla. Punatulkku on paikkalintu, mutta jotkut lajin pohjoisimmat edustajat muuttavat talveksi etelään. Suomalaiset punatulkut ovat vaelluslintuja, jotka lähtevät liikkeelle lokakuussa. Ulkosaaristossa voi silloin muuttaa tuhansia punatulkkuja merelle Ruotsin ja Viron suuntaan. Keväällä ne palaavat huomaamattomasti helmi–maaliskuussa. Suomessa pesii 150 000 – 380 000 paria koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Euroopan kanta on 4,9–8,6 miljoonaa paria, joista Euroopan unionin alueella 2,4–4,3 miljoonaa paria.  Punatulkut eivät muodosta laajoja parvia paitsi syksyllä vaellusaikana, ja niitä tavataankin lähinnä pareina tai muutaman linnun ryhmissä. Talviselle ruokintapaikalle voi kuitenkin kokoontua joskus jopa 100 linnun ryhmä.
Elinympäristö

Havupuuvaltainen kuusisekametsä Suomessa sekä puistot ja puutarhat Keski-Euroopassa ovat sen suosikkeja pesimäympäristöiksi. Talvella punatulkku siirtyy asutuksen pariin lintulaudoille.
Lisääntyminen

Punatulkku rakentaa pesänsä pensaaseen tai puiden alaoksille, noin 1–2 metrin korkeudelle ja se laskee yleensä 5–7 sinivihreää, ruskeapilkullista munaa. Muninta alkaa Etelä-Suomessa huhtikuun lopulla tai toukokuussa. Munia haudotaan 13 päivää, vain naaras hautoo, ja poikaset ovat lentokykyisiä jo 16 päivän ikäisinä. Punatulkut pesivät kaksi tai kolme kertaa vuodessa.
Ravinto

Ruokavalio koostuu pääasiassa siemenistä, marjoista, selkärangattomista eläimistä ja puiden silmuista, ja varsinkin hedelmätarhoissa se voi silmujen syömisellä saada aikaan jonkin verran haittaa. Poikasille syötetään hyönteisiä ja muita pikkueläimiä. Punatulkku vierailee lintulaudoilla.
Kansanperinne

Punatulkku on näkyvä lintu, ja siksi siihen on ollut luonnollista liittää erilaisia ennustuksia. Norjalaisten mukaan tulee onnellinen uusi vuosi, mikäli joulun alla näkyy paljon punatulkkuja. Keski-Euroopassa puolestaan punatulkkujen on uskottu parantavan sairauksia imemällä taudinaiheuttajat itseensä.
Myös päinvastaisia ennustuksia on esiintynyt: osassa Suomea punatulkkujen ilmestyminen pihapiiriin on merkinnyt kuolemaa, ja siitä punatulkun nimitykset kuolemanlintu ja kuolinvarpunen. Kurjaa säätä ja pyryä on myös arveltu olevan luvassa, jos kovanilmanennustaja tai pyrylintu eli punatulkku on asumusten lähistölle ilmaantunut. Tässä ennustuksessa on sen verran pohjaa, että huononeva sää saa linnut etsimään helpointa mahdollista ravintoa. Sitä löytyy ihmisasutuksen liepeiltä, ennen tunkioilta ja nykyisin lintulaudoilta.
Toinen, ehkäpä hieman kotoperäisempi uskomus väittää, että lintu sai punaisen rintansa kantamalla vettä ja puolukoita ristillä kärsivälle Kristukselle. Punatulkun latinankielinen nimi, Pyrrhula pyrrhula, viittaa linnun punaiseen väriin.
Ruotsalaiset ovat antaneet tälle linnulle arvokkaan nimen domherre eli tuomioherra. Tämäkin nimi juontaa punaisesta väristä, mutta mutkan kautta. Punatulkun korea rintamus muistuttaa ruotsalaisten mielestä nimittäin tietyn katolisen papin (tuomioherra) kuorivaatetta, joka on väriltään punainen. Suomessa, etenkin Pohjanmaalla ja Savossa, on ruotsinkielinen domherre vääntynyt tuomiherraksi. Osassa Länsi-Suomea on punatulkkua kutsuttu tuomioherraksikin suoraan käännettynä.
Aiheesta muualla

Erkamo, V. 1948: Punatulkun, Pyrrhula p. pyrrhula (L.) talviaikaisesta ravinnosta ja biologiasta. – Arch. Soc. Vanamo 1:86–101.
Moilanen, Pekka, Karamäki, Raimo & Karamäki, Matti 1969: Punatulkun painosta helmi–huhtikuussa. – Lintumies 2.1969 s. 39–40.
Pulliainen, Erkki, Helle, Pekka & Tunkkari, Paavo 1981: Räkättirastaan, tilhen, kottaraisen, punatulkun, taviokuurnan ja isokäpylinnun ruoansulatuskanavassa, sydämessä ja siivissä ilmenevistä sopeutumista. – Ornis Fennica 58:21–26.
Saurola, Pertti 1979: Punatulkku – osittaismuuttaja. – Lintumies 4.1979 s. 161–167. LYL.
Savolainen, Jyrki 1987: Punatulkku – vaeltaja pihallasi. – Lintumies 5.1987 s. 190–192. LYL.
Vasamies, Heikki 1988: Talvisten punatulkkujemme sukupuolijakauma radiokyselyn perusteella. – Lintumies 1.1988 s. 24. LYL.
LuontoPortti: Punatulkku (Pyrrhula pyrrhula)
Suomen lintuatlas: Punatulkku (Pyrrhula pyrrhula)
ITIS: Pyrrhula pyrrhula (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25382  Wikispecies: Pyrrhula pyrrhula  ABA: eurbul  Avibase: 24764DC7AD26E5F7  BioLib: 9021  BirdLife: 22720671  BOLD: 73239  BOW: eurbul  BTO: bob17100  CoL: 4QW2H  eBird: eurbul  EPPO: PYRRPY  EURING: 17100  Fauna Europaea: 97495  Fauna Europaea (new): e231cd15-79d2-4451-a6b5-c76bddea0c0a  GBIF: 2494543  iNaturalist: 9462  IRMNG: 11167822  ITIS: 179180  IUCN: 22720671  NBN: NHMSYS0000530802  NCBI: 37607  Observation.org: 101  Open Tree of Life: 1083726  Paleobiology Database: 369520  Paleobiology Database: 369520  TSA: 15289  WoRMS: 1461958  Xeno-canto: Pyrrhula-pyrrhula  Laji.fi: MX.36366 
Punatulkun eurooppalaisen alalajin, Pyrrhula pyrrhula europaea, munia.
Punatulkkukoiras syömässä kuihtuneita marjoja syysaamuna.
Pyrrhula pyrrhula
Tâmega-luokka

| Tâmega-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  635 t
Pituus:  45,34 m
Koneteho:  500 ihp
Nopeus:  11 solmua
Aseistus
Meritorjunta:  1 × RML 7" tykki 4 × RML 4,7" tykkiä
Tâmega-luokka oli Portugalin laivaston kahden 1870-luvulla valmistetun rautakaarisen ja puuvuoratun avison muodostama alusluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tâmega | Laird, Son and Company, Birkenhead |  | 1875 |  |  |
| Sado | Laird |  | 1875 |  | 1921 |
Puolangan vaakuna

Puolangan vaakuna
Puolangan vaakuna on Puolangan kunnan tunnus. Vaakunan kuusikoro viittaa metsätalouteen ja karjankellot karjanhoitoon ja entisaikojen laiduntamiseen metsämailla.
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kolme karjankelloa asetettuina 2:1, yläpuolella kuusikoroinen lakio; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Aake Kaarnama, ja Puolangan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 8. kesäkuuta 1962. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 29. elokuuta samana vuonna.
Taloosi

| Taloosi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  2595-98-4
SMILES:  C(C(C(C(C(C=O)O)O)O)O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H12O6
Moolimassa:  180,156 g/mol
Sulamispiste:  128–132 °C
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Taloosi (C6H12O6) on aldoheksooseihin kuuluva monosakkaridi. Taloosi on luonnossa harvinainen.
Esiintyminen ja valmistus

Taloosi esiintyy harvinaisena luonnossa eräissä kasveissa ja bakteereissa. Taloosin glykokonjugaateilla ja sen johdannaisilla on antimikrobisia ja kasvainten kasvua ehkäiseviä ominaisuuksia. Taloosia voidaan valmistaa hydrolysoimalla hygromysiini B:tä. Tehokkaampi tapa on kuitenkin pelkistää talonolaktonia, jota saadaan galakturonihaposta tai lähtemällä taloosin epimeerin galaktoosin trityylijohdannaisesta tai galaktoosista tekemällä galaktoosista ensin penta-asetaattijohdannainen.
Liuoksessa taloosi esiintyy pääosin pyranooseina: liuoksessa noin 71 % on pyranooseina ja 29 % furanooseina. D-Taloosiliuoksen ominaiskiertokyky, eli kyky kiertää tasopolarisoidun valon värähtelysuuntaa, on +19,7.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Talose (englanniksi)
ChemBlink: D-Talose (englanniksi)
ChemBlink: L-Talose (englanniksi)
| --- | --- |
Pääjoukko:   aldoosi  ketoosi  pyranoosi  furanoosi 
Geometria:   pentoosit  heksoosit  heptoosi  sykloheksaanikonformaatio  anomeeri  mutarotaatio 
Suuri / pieni:   glyseraldehydi  dihydroksiasetoni  erytroosi  treoosi  erytruloosi  sedoheptuloosi 
Pentoosit:   riboosi  arabinoosi  ksyloosi  lyksoosi  ribuloosi  ksyluloosi 
Heksoosit:   glukoosi  galaktoosi  mannoosi  guloosi  idoosi  taloosi  alloosi  altroosi  fruktoosi  sorboosi  tagatoosi  psikoosi  fukoosi  ramnoosi 
Disakkaridit:   sakkaroosi  laktoosi  trehaloosi  maltoosi  sellobioosi 
Polysakkaridit:   glykogeeni  tärkkelys  selluloosa  kitiini  amyloosi  amylopektiini  stakyoosi  inuliini  dekstriini  pullulaani 
Glykosaminoglykaanit:   hepariini  kondroitiinisulfaatti  hyaluronaani  heparaanisulfaatti  dermataanisulfaatti  kerataanisulfaatti 
Aminoglykosidit:   kanamysiini  streptomysiini  tobramysiini  neomysiini  paromomysiini  apramysiini  gentamisiini  netilmysiini  amikasiini
Tammensavurousku

| Tammensavurousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  azonites
Kaksiosainen nimi
 Lactarius azonites  (Bull.) Fr. 
Katso myös
   Tammensavurousku Wikispeciesissä   Tammensavurousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tammensavurousku (Lactarius azonites) on kupera- tai laakealakkinen harmaanvalkoinen tai harmaanruskea rouskulaji. Sen heltat ovat aluksi kellanvalkoiset ja myöhemmin harmaanruskeat. Jalka on valkea ja vanhemmiten okranvärinen ja kosketuskohdista punertava. Malto on valkoista samoin kuin maitiaisneste. Maku on polttavan kirpeä. Suomessa tammensavurousku kasvaa kalkkipitoisissa tammimetsissä harvinaisena Etelä-Suomessa.
Aiheesta muualla

Luontonetti: Tammensavurousku (Lactarius azonites) (Arkistoitu – Internet Archive)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Lactarius azonites:  Wikidata: Q1470866  Wikispecies: Lactarius azonites  BioLib: 59993  CoL: 3RRN3  EoL: 1008136  Fungorum: 356888  GBIF: 5248589  iNaturalist: 515021  MycoBank: 356888  NatureServe: 2.1073408  NBN: NHMSYS0001485981  NCBI: 439401  Observation.org: 14425  Open Tree of Life: 256899  Laji.fi: MX.72685 
Agaricus azonites:  Wikidata: Q107471073  CoL: 65LTV  Fungorum: 221397  GBIF: 2550924  MycoBank: 221397
Riikka Talvitie

Riikka Maria Talvitie (s. 13. syyskuuta 1970, Helsingin maalaiskunta) on suomalainen säveltäjä, musiikin maisteri ja oboisti.
Hän on opiskellut oboen soittoa vuodesta 1984 alkaen. Hän aloitti oboensoiton opiskelun Sibelius-akatemiassa Helsingissä vuonna 1990. Osana opintojaan Talvitie opiskeli Pariisin konservatoriossa 1995–1996. Hän opiskeli oboensoittoa Jean-Louis Capezzalin ja Jacques Tysin ohjauksessa ja sävellystyötä Gérard Griseyn johdolla. Valmistuttuaan 1997 hän aloitti viisivuotiset sävellysopinnot säveltäjä Tapio Nevanlinnan ja professori Paavo Heinisen kanssa. Hän opiskeli elektroakustista elävää musiikkia IRCAMissa Philippe Leroux’n ohjauksessa vuosina 2001–2002.
Opintojensa aikana hän on ottanut osaa useisiin mestarikursseihin, joiden opettajia ovat olleet Magnus Lindberg, Jouni Kaipainen, Anders Hillborg, Esa-Pekka Salonen ja Mark-Anthony Turnage.
Riikka Talvitie sai viisivuotisen taiteilija-apurahan vuonna 2014 ja 2022 hänelle myönnettiin musiikin valtionpalkinto.
Teoksia (valikoima)

Maestro Vie (koominen ooppera)
King Lear (musiikki näytelmään, 2004)
Tululuikku (oboekonsertto, 2002)
Bow-wow (kitarakonsertto, 2009)
Luonnonoikku (elektroakustista musiikkia, 2002)
Muistin pitkä jyrinä (2006)
Aiheesta muualla

Riikka Talvitien kotisivu riikkatalvitie.com.
Riikka Talvitie: Säveltäjänä Suomessa - Riikka Talvitien puheenvuoro yle.fi. Yle Klassinen. Viitattu 28.9.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  BRAHMS  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Puoliraitabarili

| Puoliraitabarili |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särjet Cyprinidae
Alaheimo::  Danioninae
Suku::  Barilius
Laji::  vagra
Kaksiosainen nimi
 Barilius vagra  (Hamilton, 1822) 
Katso myös
   Puoliraitabarili Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Puoliraitabarili (Barilius vagra) on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Sen kuvasi tieteelle Francis Buchanan-Hamilton vuonna 1822.
Puoliraitabarili kasvaa yleensä korkeintaan 15,6 senttimetrin mittaiseksi. Lajia tavataan Afganistanista, Bangladeshista, Intiasta, Nepalista, Pakistanista ja Sri Lankasta. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut puoliraitabarilin elinvoimaiseksi lajiksi.
Tajuttomuus

Tajuttomuus on tila, jossa tajunnan taso tai reagointi ärsykkeisiin on osittain tai kokonaan heikentynyt.
Tajuttomuutta esiintyy hyvin eri tasoisina tai syvyisinä tiloina aina tokkurasta syvään koomaan. Tajunnan tason laskun aiheuttaa välittömästi molempien aivopuoliskojen toimintahäiriö tai aivorungon retikulaarisen aktivaatiojärjestelmän häiriö. Lukuisat näitä häiriöitä aiheuttavat rakenteelliset, systeemiset, infektiiviset ja kohtaukselliset tilat käsitellään usein muistisääntöjen avulla niiden mieleenpalauttamisen helpottamiseksi akuuteissa hoitotilanteissa. Monet syistä ovat henkeäuhkaavia, joten tilan diagnostiikka etenee aina samanaikaisesti välittömien hoitotoimenpiteiden kanssa. Ensin hoidetaan ensiarviossa mahdollisesti havaitut henkeäuhkaavat syyt ja kun potilaan tila on vakaa ja erotusdiagnostiikka on saatu päätökseen, hoidetaan tajuttomuus sen syyn mukaisesti.
Ominaisuudet

Tajuttomuutta esiintyy hyvin eri tasoisina tai syvyisinä tiloina aina tokkurasta syvään koomaan. Tajuttomuuden kesto ja liitännäisilmiöt, kuten kouristelu, ovat oleellisia tilan diagnostiikan ja hoidon kannalta.
Syyt

Tajunnan tason laskun aiheuttaa välittömästi molempien aivopuoliskojen toimintahäiriö tai aivorungon retikulaarisen aktivaatiojärjestelmän häiriö. Näitä voivat välittömästi aiheuttaa muun muassa mekaaninen paine ja aivopaineen nousu, hapen ja glukoosin puute, tulehdus ja sähköinen purkaustoiminta. Näitä puolestaan voidaan nähdä aiheuttavan neljän tyyppiset syyt:
Rakenteelliset kallonsisäiset syyt: aivoinfarkti, aivoverenvuoto, aivovamma, aivokasvain ja aivoabsessi.
Systeemiset tai diffuusit aivoperäiset syyt: metaboliset häiriöt, myrkytykset, sepsis ja hypoksiaa aiheuttavat tilat, kuten verenkiertovajaus.
Keskushermoston infektiot: meningoenkefaliitti ja enkefaliitti.
Kohtaukselliset syyt: kouristuskohtaukset, epileptinen kohtaus, epilepsia ja status epilepticus.
Erityisen henkeäuhkaavia tajuttomuuden syitä ovat nopeasti aivorungon kompressioon ja aivoherniaatioon johtavat syyt, aivopaineen kohoaminen, verenvuotoalttiuteen liittyvät vuodot, basilaaritromboosi ja bakteerimeningiitti.
Syyt > Muistisäännöt

Tajuttomuutta aiheuttavat tilat käsitellään usein muistisääntöjen avulla niiden mieleenpalauttamisen helpottamiseksi akuuteissa hoitotilanteissa.
MIDAS-sääntö sisältää tärkeät ja hoidettavissa olevat syyt, jotka käydään läpi diagnostiikan aikaisessa vaiheessa. Näihin kuuluvat seuraavat:
Meningiitti
Intoksikaatio eli myrkytys tai päihdemyrkytys
Diabetes
Anoksia tai ilma (engl. air)
Subduraali- tai subaraknoidaalihematooma
Yleisimpiä syitä kuvaa myös "VOI IHME!"-muistisääntö:
Vuoto kallon sisällä (ei puhu, ei ymmärrä puhetta, silmät eivät  reagoi valoon)
O2 eli hapenpuute
Intoksikaatio (myrkytys, kylkiasento vasempaan)
Infektio (aivokalvontulehdus: sekavuus, pahoinvointi, niskajäykkyys, kuume)
Hypoglykemia (diabetes), hypotermia, hypovolemia (kuivuminen)
Matala verenpaine
Epilepsia
"!", joka kuvaa simulaatiota eli tajuttomaksi tekeytymistä
Vaikutukset

Tajunnan tason laskiessa ohjeiden noudattaminen, kontaktin ylläpitäminen ja kontaktiin tuleminen sekä puhuminen ja silmien avaaminen vaikeutuvat. Tilan syvetessä potilas reagoi yhä vähemmän voimakkaaseen herättelyyn ja lopulta voimakkaaseen kipuun. Kevyessä tajuttomuudessa potilas kykenee paikallistamaan kipuärsykkeen sijainnin ja väistämään sitä, mutta tajuttomuuden syvetessä tämä muuttuu ainoastaan nivelten koukisteluksi ja ojenteluksi, kunnes kipureaktioita ei enää synny lainkaan. Puhe on lievässä tajunnan tason laskussa sekavaa, keskisyvässä irrallisia sanoja ja ääntelyä ja syvässä puuttuu kokonaan. Lihastonus laskee nopeasti esimerkiksi nielussa, mikä lisää aspiraation ja tukehtumisen riskiä. Tajuttomuuden syvetessä entisestään kehittyy hengitysvajaus.
Diagnostiikka

Monet tajuttomuutta aiheuttavat syyt ovat henkeäuhkaavia, joten tilan diagnostiikka etenee aina samanaikaisesti monien välittömien hoitotoimenpiteiden kanssa.
Tajuttomuuden diagnostiikka aloitetaan ABCDE-muistisäännön mukaisesti:
(A) Ilmateiden avoimuuden varmistaminen (engl. airway)
(B) Hengityksen arviointi (engl. breathing)
(C) Verenkierron arviointi (engl. circulation)
(D) Hermoston arviointi (engl. disability): Glasgow'n kooma-asteikko, neurologinen status mukaan lukien aivorunkoheijasteiden tutkimisen sekä veren glukoosi.
(E) Vammojen, ihon, lämpötilan ja muun statuksen tutkiminen sekä esitiedot (engl. exposure, examination, environment, electronic health record)
Jos tajuttomuuteen liittyy mahdollista vammaa, voidaan hyödyntää cABCDE-muistisääntöä, jossa pieni c tarkoittaa henkeä uhkaavan verenvuodon selvittämistä ennen laajempaan ABCDE-arviointiin siirtymistä.
Potilaan tilan ollessa vakaa erotusdiagnostiikkaa jatketaan tarpeen mukaan tutkimuksilla, joihin voivat kuulua EKG, thorax-röntgen, glukoosi, verikaasuanalyysi, verenkuva, CRP, kreatiinikinaasi, kreatiniini, troponiini T, urea, natrium, kalium, kalsium, alaniiniaminotransferaasi (ALAT), glutamyylitransferaasi, tromboplastiiniaika (APTT, engl. activated partial thromboplastin time ja INR, engl. international normalized ratio), virtsan kemiallinen seula ja viljely, etanoli, intoksikaationäytteet, pään tietokonetomografia (TT), aivojen magneettikuvaus (MK), TT/MK-angiografia, EEG ja likvorin tutkimukset.
Hoito

Tajuttomuuden hoito etenee samanaikaisesti diagnostiikan mukana. Ensin hoidetaan ensiarviossa mahdollisesti havaitut henkeäuhkaavat ilmatien, hengityksen ja verenkierron häiriöt, estetään mahdollinen aspiraatio ja tukehtuminen sekä hoidetaan mahdollinen hypoglykemia. Alkoholistin mahdollinen enkefalopatia hoidetaan tiamiinilla, opiaattimyrkytykset naloksonilla ja bentsodiatsepiinimyrkytykset flumatseniililla. Kun potilaan tila on vakaa ja erotusdiagnostiikka on saatu päätökseen, hoidetaan potilasta syyn mukaisesti.
Talvisodan puolustusvoimien kotiuttaminen

Talvisodan puolustusvoimien kotiuttaminen oli Suomen puolustusvoimien joukkojen demobilisaatiota talvisodan jälkeen. Moskovan välirauhan jälkeen kenttäarmeijan välitöntä kotiuttamista ei edes harkittu yleistilanteen Euroopassa pysyessä valtakunnan johdon mielestä kireänä. Demobilisaation alkuvaiheessa ei käytetty termiä kotiuttaminen, vaan lomauttaminen, koska tuolloin ajateltiin, että lomautetut miehet voitaisiin kutsua nopeasti takaisin palvelukseen ja muodostaa sotavalmiit yksiköt nopeasti takaisin toimintavalmiiksi.
Perustelut demobilisaation hitaudelle

Perusteena kenttäarmeijan kotiuttamisen hidastamiselle (huolimatta lähestymässä olevista maatalouden kevättöistä) pidettiin muun muassa joukkojen vetämistä uuden valtakunnanrajan taakse. Tämän jälkeen syynä joukkojen palveluksessa pitämistä perusteltiin välttämättömien linnoitustöiden valmistumisella sekä väestönsiirroista johtuvalla alueorganisaatioon kohdistuvalla muutospaineella.