stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saku Kinnunen

| Saku Kinnunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. tammikuuta 1995 (ikä 29) Kuhmo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja/hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  ei joukkuetta
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  KalPa (SML) IPK (Mestis) Västerviks IK (HA) KooKoo (SML) Cracovia Kraków (Puola)
Saku Kinnunen (s. 3. tammikuuta 1995 Kuhmo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan keskushyökkääjänä kauteen 2015–2016 saakka. Kinnunen osaa pelata myös laitahyökkääjänä.
Ura > Maajoukkeura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ruotsi 2014 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Venäjä 2013 | jääkiekko |  |
Kinnunen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Puolivälieräottelussa Tšekkiä vastaan Kinnunen vei maalillaan Suomen 4–3-johtoon ajassa 51.39. Hänen osumansa ratkaisi joukkueelle lopulta välieräpaikan, kun Saku Mäenalanen viimeisteli Suomelle 5–3-loppulukemat vastustajan tyhjään maaliin. Kinnunen pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti pronssia. Kinnunen on kuulunut Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon. Yhteensä hän on pelannut 16 nuorten ja 37 poikien maaottelua.
Pelityyli

Sami Kapanen kuvaili Kinnusta Kalevan Pallon A-nuoria valmentaessaan monipuoliseksi hyvän fysiikan omaavaksi pelaajaksi sekä joukkuepelaajaksi, jonka voi laittaa paikalle kuin paikalle.
Muuta

Kinnusen pikkuveli Severi on entinen alempien sarjojen jääkiekkomaalivahti, joka myös puki Kalevan Pallon paidan 13 SM-liigaotteluun, mutta jäi kuitenkin ilman peliaikaa. Hän on myöhemmin toiminut maalivahtivalmentajana KalPan junioreissa.
Se kerran kirpaisee

| ”Se kerran kirpaisee” Yö |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Rakkaus on lumivalkoinen
 Äänitetty : Deerhouse Studio, Tampere, elo–lokakuu 2002
 Julkaistu: 26. toukokuuta 2003
 Tuottaja(t): Mikko Kangasjärvi
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
 Suomen virallinen lista: 19. (22/2003)
Yön muut singlet
| ”Rakkaus on lumivalkoinen” 2003 | ”Se kerran kirpaisee” 2003 | ”Etkö unta saa?” 2003 |
Se kerran kirpaisee on toukokuussa 2003 ilmestynyt Yön single. Sen nimikappale on neljäs singlelohkaisu menestysalbumilta Rakkaus on lumivalkoinen. Hetki sydämesi hehkussa on myöhemmin julkaistu vuoden 2006 kokoelmalla Yön valoisa puoli.
Single nousi Suomen viralliselle listalle kahdeksi viikoksi ja oli korkeimmillaan sijalla 19.
Muusikot

Olli Lindholm – laulu
Daffy Terävä – kitara
Jukka Lewis – basso, kitara, taustalaulu
Antti Mäkinen – rummut
Mikko Kangasjärvi – kosketinsoittimet
Jari Latomaa – kitara, kosketinsoittimet, taustalaulu
Jari Yliaho – taustalaulu (1)
Kappaleet

Se kerran kirpaisee – 4.11 (säv. Olli Lindholm, san. Pauli Hanhiniemi)
Hetki sydämesi hehkussa – 4.24 (säv. Olli Lindholm, san. Pauli Hanhiniemi)
Salojärvi (Mänttä-Vilppula)

| Salojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Mänttä-Vilppula
Koordinaatit:  61°57′49″N, 24°26′24″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ruoveden alue (35.33)
Laskuoja:  oja Saarijärveen 
Järvinumero:  35.337.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,3 m  
Rantaviiva:  9,755 km  
Pinta-ala:  90,705 ha  
Saaria:  3 
 fiSalojärvi 
Salojärvi  on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Suluslahden kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 91 hehtaaria ja se on 2,1 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta. Sen rantaviivan pituus on 9,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Salojärven valuma-alueeseen (35.337) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,3 metriä mpy.
Shinjuku-gyoen

Kartta


Kirsikkapuiden kukintaa
Krysanteeminäyttely
Shinjuku-gyoen on puisto Tokion keskustassa, lähellä Shinjukun rautatieasemaa. Se on yksi Tokion suurimmista ja suosituimmista puistoista, jossa käy paljon ihmisiä varsinkin keväällä kirsikankukkien aikaan.
Puiston pinta-ala on 58,3 hehtaaria ja ympärysmitta 3,5 kilometriä. Siinä yhdistyy kolme puutarhatyyppiä: perinteinen japanilainen puutarha, ranskalainen muotopuutarha ja englantilainen maisemapuutarha.
Puistossa kasvaa noin kymmenentuhatta puuta. Niihin kuuluu kirsikkapuita yli kahtatoista eri lajiketta. Neljäsataa somei yosino -lajikkeen kirsikkapuuta englantilaisessa puutarhassa kukkivat maaliskuun lopussa tai huhtikuun alussa, jolloin kaupunkilaisia kertyy viettämään hanamia sen nurmikoilla. Muiden lajikkeiden kirsikkapuut pidentävät kukkimisaikaa maaliskuun puolivälistä huhtikuun loppuun.
Puisto oli alkujaan daimio Kiyonari Naiton Edon kartano, jonka hän sai Ieyasu Tokugawalta. Vuonna 1873 sinne perustettiin koetila, jonka tarkoituksena oli uudistaa Japanin maataloutta kokeilemalla uusia viljelyskasveja ja lajikkeita. Vuonna 1879 se siirrettiin keisarillisen perheen hallintaan. Puisto tuhoutui lähes täysin toisessa maailmansodassa, mutta se korjattiin ja avattiin yleisölle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shinjuku-gyoen Wikimedia Commonsissa
Saloistenjärvi

| Saloistenjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Janakkala
Koordinaatit:  60°57′50″N, 24°51′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sääjärvenojan valuma-alue (35.84)
Laskuoja:  oja Isojärveen 
Järvinumero:  35.840.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135,8  m 
Rantaviiva:  5,332 km  
Pinta-ala:  1,22248 km2 
 fiSaloistenjärvi 
Saloistenjärvi  eli myös Lempellonjärvi  on Kanta-Hämeessä Janakkalassa Lempellon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 122 hehtaaria ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Järveä ympäröivät harjut ja moreenikankaat, jotka eristävät järven valuma-alueen ympäristöstään pieneksi altaaksi. Sen rantaviivan pituus on 5,3 kilometriä ja rannoista yli puolet ovat metsää ja loput peltoa. Järven lähiympäristössä on yli kymmenen maatilaa ja rannoille ja rantojen tuntumaan on rakennettu noin 50 vapaa-ajan asuntoa. Järven vedenpinnan korkeus on 135,8 metriä mpy.
Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Sääjärvenojan valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järveen laskee muutama lyhyt oja. Etelästä siihen tulee Puolukkasuolta soiden kuivatusoja ja Saloisten pelloilta pari peltoojaa. Isojärveen laskee Jukuanlahdelta lyhyt laskuoja järviä erottavan kannaksen ylitse Taipaleenlahteen. Vedet kulkeutuvat tämän jälkeen muutaman järven ketjussa lounaaseen, jossa Sääjärvenoja laskee Harvialassa Hiidenjokeen ja se puolestaan Vanajaveteen.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Lempeldonjärvi". Sen itärannalla sijaitsi ”Salois by” ja länsirannalla ”Lempeldo by”. Samaan aikaan järven länsipuolella ollutta Isojärveä kutsuttiin ”Saloisjärveksi”. Vielä vuoden 1964 peruskartassa järveä kutsuttiin Lempellonjärveksi, mutta vuoden 1975 kartassa oli kirjoitettuna ”Saloistenjärvi eli Lempellonjärvi”.
Shaft

Shaft tarkoittaa seuraavia asioita:
Shaft , Ernest Tidymanin romaani vuodelta 1971
Shaft – kivikova dekkari, romaaniin perustuva elokuva vuodelta 1971
Shaft – kylmä hymy, elokuvasarjan toinen osa vuodelta 1972
Shaft ja orjakauppa, elokuvasarjan kolmas osa vuodelta 1973
Shaft, alkuperäisen elokuvan jatko-osa vuodelta 2000
Drive Shaft, Charlie Pacen johtama yhtye televisiosarjassa Lost.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Shaft”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Shafi Hadi

Shafi Hadi, alun perin Curtis Porter (s. 1929 Philadelphia, Pennsylvania), oli yhdysvaltalainen tenori- ja alttosaksofonisti. Hän toimi varhaisella urallaan rhythm and blues -yhtyeissä, kuten Griffin Brothersissa ja Paul Williamsin yhtyeessä. Hän opiskeli yliopistoissa sävellystä.
1950-luvun lopulla Hadi nousi julkisuuteen soittaessaan lähinnä Charles Mingusin kanssa. Hänen bebop- ja blues-vaikutteisia soolojaan kuullaan sellaisilla Mingusin levytyksillä, kuten New Tijuana Moods ja The Clown. Hän soitti myös John Cassavetesin elokuvassa Varjoja sekä Hank Mobleyn kanssa. Lisäksi hänellä oli oma sekstettinsä, jonka kanssa hänen syyskuussa 1957 tekemiään levytyksiä on julkaistu myöhemmin.
Hadi teki yhteistyötä Mary Lou Williamsin kanssa tämän kappaleella "Shafi" (1977), vaikkakaan ei tiedetä, mikä hänen panoksensa siihen tarkalleen oli.
Sandhausen

| Sandhausen |
| --- | --- |
 Vanha raatihuone
 vaakuna
 Sandhausen
 Koordinaatit: 49°20′38″N, 08°39′29″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baden-Württemberg
Hallintopiiri:  Karlsruhe
Piirikunta:  Rhein-Neckar-Kreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,55 km²
Korkeus:  107 m
Väkiluku (30.6.2022):  15 424
 – Väestötiheys:  1 060 as./km²
Postinumero:  69207
Suuntanumero(t):  06224
Rekisterikilpi:  HD
 
 www.sandhausen.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sandhausen on kunta Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa. Se kuuluu Rhein-Neckar-Kreisin piirikuntaan. Kunnan pinta-ala on 15,6 neliökilometriä, ja siellä oli kesäkuun 2022 lopussa 15 424 asukasta.
Paikallinen jalkapalloseura SV Sandhausen pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesliigassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sandhausen Wikimedia Commonsissa
Kunnan internetsivut (saksaksi)
Sibyrtios

Sibyrtios (300-luku eaa. m.kreik. Σιβυρτιoς) oli makedonialainen sotilas, jonka Aleksanteri Suuri nimitti Karmanian satraapiksi. Pian Sibyrtios nimitettiin kuitenkin tärkeämpien satraappikuntien Arakhosian ja Gedrosian satraapiksi. Aleksanterin kuoleman jälkeen vuonna 323 eaa. Sibyrtios säilytti asemansa. Vuonna 317 eaa. hän liittyi Eumeneksen ja Peukestaan joukkoihin Peithonia vastaan. Sibyrtios riitaantui kuitenkin Eumeneksen kanssa ja joutui pakenemaan Antigonoksen luokse. Kukistettuaan Eumeneksen Antigonos antoi Sibyrtioksen jatkaa Arakhosian ja Gedrosian satraappina. Sibyrtios sai myös alaisikseen osan niin sanotuista Argyraspideista, Aleksanterin valiojoukoista.
Arrianos mainitsee että Megasthenes, joka vieraili Intiassa, asui Sibyrtioksen luona. Tämä tapahtui vuonna 303 eaa., joten Sibyrtios toimi ilmeisesti virassaan vielä pitkän aikaa.
Sergei Šendelev

| Sergei Šendelev> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. tammikuuta 1964 (ikä 60) Leningrad, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  83 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1982–1998
Seurat:  SKA Leningrad/Pietari (NL/RUS) Maine Mariners (AHL) New Haven Nighthawks (AHL) EC Hedos München (GER) Starbulls Rosenheim (DEL) Frankfurt Lions (DEL) Kaufbeurer Adler (DEL) SC Bietigheim-Bissingen (GER-2) EV Landsberg (GER-2) EHC Straubing (GER-2) EV Regensburg (GER-2)
Sergei Šendelev on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet on valittu Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekkoilun kunniagalleriaan vuonna 1993. Šendelev pelasi mittavan uran Saksan pääsarjassa ja toisella sarjatasolla.
Aiheesta muualla

Sergei Šendelev The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Kotoperäiset ritarisaagat

Kotoperäiset ritarisaagat (isl. frumsamdar riddarasögur) ovat Islannissa kirjoitettuja fiktiivisiä saagoja, jotka ovat saaneet tyylillisiä ja teemallisia vaikutteita eurooppalaisista ritariromansseista. Ne sijoittuvat ritariromaanien tapaan usein hoviympäristöön mutta joskus myös viikinkimiljööhön. Kotoperäisiä ritarisaagoja on kirjoitettu Islannissa todennäköisesti jo 1200-luvun lopulta alkaen, vuosien 1262–1264 aikana tapahtuneen Norjan vallan alle siirtymisen jälkeen. Niitä kirjoitettiin erityisesti 1300–1400-luvuilla mutta myös vielä reformaation jälkeenkin. Nykypäivään säilyneistä kotoperäisistä ritarisaagoista on noin neljänkymmenen katsottu olevan keskiaikaista alkuperää. Muita kotoperäisiä ritarisaagoja, joiden ajoittaminen keskiajalle on epävarmaa, on yli 100. Termi ”riddarasaga” on ollut käytössä jo keskiajalla. Kotoperäiset ritarisaagat ovat kuitenkin melko epäyhtenäinen genre. Osa niistä muistuttaa nuorempia, seikkailusaagoiksi (saks. Abenteuersagas) määriteltyjä muinaissaagoja. Keskiaikaisissa käsikirjoituksissa nämä seikkailusaagat ja kotoperäiset ritarisaagat esiintyvät usein yhdessä.
Kotoperäisten ritarisaagojen kirjoittajat

Muiden saagojen tavoin suurin osa kotoperäisten ritarisaagojen kirjoittajista on jäänyt anonyymeiksi. On katsottu, että monet kirjoittajista ovat todennäköisesti olleet oppineita ja laajalti matkustaneita kirkonmiehiä. Tähän viittaavat esimerkiksi saagoista kuvastuva maantieteellisen tietämys ja oppineen kirjallisuuden tuntemus sekä niiden ajoittain hyvin voimakkaan kristillinen maailmankuva. Kirjoittajat ovat tunteneet myös suullista perinnettä sekä toisia kotoperäisiä ritarisaagoja, joihin voitiin viitata tai joista voitiin lainata.
Lygisögur, Märchensagas, Fornsögur Suðrlanda

Keskiajalla kotoperäisistä ritarisaagoista ja joistain muinaissaagoista käytettiin termiä lygisaga eli ”valhesaaga”. Termi kertoo, että jo keskiajalla islantilaiset tekivät eron ritarisaagojen edustamien fiktiivisten saagojen ja historiankirjoituksena pidettyjen saagojen, kuten kuningassaagojen, aikalaissaagojen, islantilaissaagojen sekä joidenkin muinaissaagojen, välillä. Keskiajan jälkeen nimitys lygisaga muuttui selvästi kielteiseksi. Myöhemmin lygisaga-termiä on käytetty jonkin verran myös tutkimuksessa. Osasta kotoperäisiä ritarisaagoja on saksankielisessä tutkimuksessa käytetty myös termiä Märchensagas eli ”kansansatusaagat”, millä on viitattu kyseisten saagojen kansantarinoille tyypillisiin piirteisiin. Nimitystä on käytetty samasta syystä myös joistain muinaissaagoista.
Kotoperäiset ritarisaagat tunnetaan myös Gustaf Cederschiöldin ritarisaagoja sisältävän kokoelman mukaisesti nimellä Fornsögur Suðrlanda (1877–1884) ”eteläisten maiden muinaissaagat” Nimi viittaa kotoperäisten ritarisaagojen tapahtumapaikkoihin: ne sijoittuvat maantieteellisesti Islannin ja yleensä myös Skandinavian ulkopuolelle Keski- ja Etelä-Eurooppaan sekä Brittein saarille, mutta myös keskiajalla tunnetun maailman ääriin, kuten ”Intianmaalle” (isl. Indíaland).
Käsikirjoitukset, tutkimuskäyttö ja editiot

Kotoperäisten ritarisaagojen käsikirjoituksia on säilynyt runsaasti, mutta valtaosa niistä on reformaation jälkeen laadittuja kopioita. Nuorimmat kopiot ovat 1900-luvun alusta. Säilyneiden käsikirjoitusten perusteella kotoperäiset ritarisaagat ovat olleet hyvin suosittuja keskiajalla ja sen jälkeen.  Kotoperäisiä ritarisaagoja on kuitenkin aiemmassa tutkimuksessa pidetty vähempiarvoisina verrattuna suulliselle perinteelle pohjautuviin saagoihin (esim. kuningassaagat, aikalaissaagat, islantilaissaagat) niiden liioittelevan kerronnan ja epätotena pidetyn sisällön vuoksi. Niitä pidettiin sen sijaan eskapistisena kirjallisuutena ja osoituksena saagakirjallisuuden rappiosta, joka olisi alkanut islantilaisten siirryttyä Norjan kuninkaan alaisuuteen ja menetettyä näin itsenäisyytensä. Ne eivät siksi ole välttämättä kiinnostaneet tutkijoita, mikä näkyy myös saatavilla olevien editioiden määrässä. Tällä hetkellä tieteellisen tutkimuksen tarpeita vastaavia editioita on saatavilla vain osasta kotoperäisiä ritarisaagoja. Kotoperäiset ritarisaagat edustavat kuitenkin niiden islantilaisten aatemaailmaa ja ideaaleja, jotka Norjan kuninkaan hallitsemalla saarella säilyttivät tai saavuttivat 1300–1400-luvulla merkittävän aseman.
Kotoperäisten ritarisaagojen erityispiirteitä > Kirjallisia vaikutteita ja perinnettä yhdistävää kerrontaa

Kotoperäiset ritarisaagat ovat saaneet vaikutteita keskiaikaisista ritariromaaneista ja todennäköisesti erityisesti niiden käännöksistä, joita tehtiin Norjan kuninkaan hovissa 1200-luvulla. Toisin kuin nämä käännetyt ritarisaagat kotoperäisten ritarisaagojen ei yleensä ole voitu osoittaa pohjautuvan millekään säilyneelle eurooppalaiselle ritariromaanille. Mikäli tällainen esikuva on ollut, on kotoperäinen ritarisaaga saatettu tulkita alkuperäisen tekstin parodiaksi, kuten esimerkiksi Tristanin legendaa mukaileva Tristrams saga ok Ísoddar, joka poikkeaa tyylillisesti hyvin paljon Thomas de Bretagnen teoksen Norjassa tehdystä käännöksestä Tristrams saga ok Ísöndar. Käännetyistä ritarisaagoista on voitu omaksua saagan kerrontaan hovimiljöö ja erilaisia tarina-aihelmia. Kotoperäiset ritarisaagat yhdistävät kuitenkin kerrontaansa myös perinteisiä, kansansatumaisiakin motiiveja, ja muistuttavat siksi joitain nuorempia muinaissaagoja.
Kotoperäisten ritarisaagojen erityispiirteitä > Vihamielinen naiskuva

Siinä missä käännettyjen ritarisaagojen sankareiden käytös on ritari-ihanteiden mukaista ovat kotoperäiset ritarisaagat avoimen naisvihamielisiä. Hyvän hallitsijuuden sijaan tärkeämpänä pidetään fyysistä kyvykkyyttä. Päähahmoilla on yleensä itsekkäät tarkoitusperät. He pyrkivät hankkimaan itselleen valtaa ja valtakunnan taistelemalla hirviömäisiä vastustajia vastaan. Toisinaan saagan sankaria motivoi jonkin hänen itsensä tai hänen sukulaisensa kokeman vääryyden korjaaminen, toisinaan taas tavoitteena on seikkailu.
Valtaa hankitaan myös avioliittojen avulla. Usein kotoperäisiin ritarisaagoihin liittyykin niin kutsuttu morsiamen etsintä -teema, joka oli yleisesti suosittu aihe keskiaikaisessa kirjallisuudessa. Sankarin tavoitteena on löytää itselleen sopiva neito tai prinsessa, jonka saavuttaakseen hänen on suoritettava erilaisia tehtäviä ja selvittävä monenlaisista koettelemuksista.
Kotoperäisten ritarisaagojen erityispiirteitä > Neitsythallitsija-teema

Morsiamen etsintä -teemaan liittyy usein ns. neitsythallitsija-motiivi (eng. maiden king). Neitsythallitsijat ovat vahvoja ja julmia oman maansa hallitsijoita, jotka suhtautuvat sankarin kosintaan vastahakoisesti ja nöyryyttävät ja häpäisevät tätä. Neitsythallitsijat kuitenkin menettävät voimansa neitsyytensä menettäessään ja muuttuvat lopulta herttaisiksi neidoiksi. Sankari voi voittaa heidät itselleen taikuuden ja juonikkuuden avulla. Toisin kuin eurooppalaisissa ritariromaaneissa, joissa ritarit eivät koskaan kosta kokemaansa häpäisyä, kotoperäisten ritarisaagojen kosijat kostavat neidoille kokemansa kärsimyksen.
Neitsythallitsijat on sotaisuutensa vuoksi yhdistetty Edda-runoudesta ja muinaissaagoista tuttuihin valkyyrioihin ja kilpineitoihin (isl. skjaldmær). Neitsythallitsija-tarinat päättyvät kuitenkin onnellisesti: neitsythallitsijoista tulee vaimoja ja kuningattaria, ja sankari ja neitsythallitsija saavat lapsia, kun taas muinaissaagojen ja Edda-runouden valkyyrioihin liitetyt tarinat rakkaudesta päättyvät traagisesti. Avioliitto ei kuitenkaan kotoperäisissä ritarisaagoissa ole unelmien täyttymys, vaan nimenomaan sankarin keino hankkia itselleen valtaa. .
Keskiaikaiset kotoperäiset ritarisaagat

Agnete Lothin (1962–1965), Torfi H. Tuliniuksen (1993), Matthew Driscollin (2007 [2005]), Rudolf Simekin ja Hermann Pálssonin (2007) sekä Shaun F. D. Hughesin (2008) mukaan seuraavat 38 kotoperäistä ritarisaagaa ovat keskiaikaista alkuperää:
Adonías saga
Ála flekks saga
Blómstrvalla saga
Bærings saga
Dámusta saga
Dínus saga drambláta
Drauma-Jóns saga
Ectors saga
Flóres saga konungs ok sona hans
Flóvents saga
Gibbons saga
Grega saga
Haralds saga Hringsbana
Hrings saga ok Tryggva
Jarlmanns saga ok Hermanns
Jóns saga leikara
Kirjalax saga
Klári saga keisarasonar (ok Serenu Frakkakongs dóttur)
Konráðs saga keisarasonar
Mágus saga jarls
Melkófs saga ok Salomons konungs
Mírmanns saga
Nikulás saga leikara
Nítida saga
Rémundar saga keisarasonar
Samsons saga fagra
Sálus saga ok Nikanors
Sigrgarðs saga frækna
Sigrgarðs saga ok Valbrands
Sigurðar saga fóts
Sigurðar saga þögla
Sigurðar saga turnara
Tristrams saga ok Ísoddar
Valdimars saga
Viktors saga ok Blávus
Vilhjálms saga sjóðs
Vilmundar saga viðutan
Þjalar-Jóns saga
Käännöksiä ja editioita

Bjarni Vilhjálmsson (toim.). 1949–1954. Riddarasögur, 1–6. Reykjavík: Íslendingasagnaútgáfan & Haukadalsútgáfan.
Cederschiöld, Gustaf (toim.). 1877–1884. Fornsögur Suðrlanda: Isländska bearbetningar af främmande romaner från medeltiden, 1–6. Lund: Berling.
Loth, Agnete. 1962–1965. Late Medieval Icelandic Romances, 1–5. Editiones Arnamagnæanæ 20–24. Copenhagen: Munksgaard.
Mírmanns saga. Käänt. Ralph O'Connor. Teoksessa Icelandic Histories and Romances, toim. ja käänt. Ralph O'Connor. Stroud Tempus, 2002.
Nítíða saga: A Normalised Icelandic Text and Translation. Käänt. Sheryl McDomald. Leeds Studies in English 40 (1010), 119-145.
Sigrgarðs saga frækna: A normalised text, translation, and introduction. Käänt. Alaric Hall, Steven D. P. Richardson & Haukur Þorgeisson. Scandinavian-Canadian Studies 21 (2012-2013), 80-155.
Sigurðar saga fóts (The Saga of Sigurðr Foot). A Translation. Käänt. Alaric Hall, Haukur Þorgeirsson, Patrick Beverley, Kirsty Brooks, Ffion Twomlow, David Bishop, Lauren Brogden, Oliver Clarkson, Anna Denholm, Kathryn Denvir, Benjamin Fearn, Laura Friis, Victoria Granata Thorne, Amaris Gutierrez-Ray, Laura Holdsworth, Simon Johnson, Anouska Luboff, Elizabeth Matter, Brianna Metcalf, Louise O’Mahony, David Varley & Harriet Veale. Mirator 11(2010)1. http://www.glossa.fi/mirator/pdf/i-2010/sigurdarsagafots.pdf
Þjalar-Jóns saga: A Translation and Introduction. Käänt. Philip Lavender. Leeds Studies in English 46 (2015), 73-113,
Aiheesta muualla

Riddarasögur Germanic Mythology -sivustolla
Riddarasögur Heimskringla.no -sivustolla
Index to the Complete Riddarasögur: The Knights' Sagas or Romances of Chivalry
Sergei Šaburov

| Sergei Šaburov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Sergei Leonidovitš Šaburov
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1978 (ikä 46) Vladimir
Jääpallon pelaaja
Pituus:  182 cm
Paino:  95 kg
Seura:   Moskovan Dynamo
Pelipaikka:  keskikenttä
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995–2010 |  Rodina, Kirov |  |  |
| 2010–2014 |  Dynamo Kazan |  |  |
| 2014– |  Moskovan Dynamo |  |  |
Maajoukkue
| 2005- |  Venäjä |  | () |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. maaliskuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. maaliskuuta 2015.
Sergei Leonidovitš Šaburov (ven. Сергей Леонидович Шабуров, s. 27. heinäkuuta 1978, Vladimir Neuvostoliitto) on venäläinen keskikenttää pelaava jääpalloilija, joka edustaa Moskovan Dynamoa.
Saavutukset

Seurajoukkueissa
1 Venäjän mestaruus 2011 Dynamo Kazanin riveissä,
1 Venäjän mestaruushopeaa 2015 Moskovan Dynamon riveissä,
1 Venäjän mestaruushopeaa 2006 Rodinan riveissä.
Maajoukkueessa
maailmanmestari 2011, 2013 ja 2014,
MM-hopeaa 2005 ja 2009.