stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tapani Rinne

| Tapani Rinne |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. helmikuuta 1962 (ikä 62) Pori, Suomi
Ammatti:  Muusikko, säveltäjä, äänitetuottaja, äänisuunnittelija
Muusikko
Taiteilijanimi:  TR
Aktiivisena:  1988–
Tyylilajit:  Ambient, jazz, elektroninen musiikki, kokeellinen musiikki, nykymusiikki, maailmanmusiikki
Soittimet:  Klarinetti, saksofoni
Yhtyeet:  RinneRadio, Wimme & Rinne, SlowHill
Levy-yhtiöt:  Rockadillo Records, Aani, Signature Dark
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tapani Rinne (s. 2. helmikuuta 1962 Pori) on suomalainen muusikko, säveltäjä, äänitetuottaja ja äänisuunnittelija, joka tunnetaan kokeellisesta ja innovatiivisesta klarinetin ja saksofonin soittotyylistään. Häntä pidetään tämän ansiosta yhtenä arvostetuimmista ja ainutlaatuisimmista pohjoismaisista muusikoista.
Rinne on parhaiten tunnettu elektronisen jazzin edelläkävijänä pidetyn RinneRadion nokkamiehenä, mutta hän on myös luonut merkittävän soolouran ja julkaissut useita omia levyjä. Äänitetuottajana hän on vastannut useiden levyjen musiikista saamelaisjoikaaja Wimme Saaren kanssa sekä kokeellisen harmonikansoittaja Kimmo Pohjosen albumien Kielo (1999) and Kluster (2002) tuotannosta. Soololevytystensä ja lukuisten artistikollaboraatioiden ohella Rinne on säveltänyt musiikkia ja suunnitellut äänimaisemia teatteriin, radiokuunnelmiin, dokumenttielokuviin, filmeihin, taidenäyttelyihin sekä nykysirkuksen ja nykytanssin esityksiin.
Musiikkitoimittaja-kirjailija Petri Silas kuvaili Tapani Rinnettä muusikkona seuraavalla tavoin FIMIC:in julkaiseman Finnish Jazz -teoksen viidennessä painoksessa vuonna 1998: “Yksi nykyjazzin kaikkien aikojen menestyneimmistä rajojen rikkojista, Tapani Rinne on huolellisesti ohjannut uraansa voitosta toiseen. Hänen eksentrinen yhdistelmänsä perinteistä jazzia, herkkiä ambient-äänimaisemia ja vimmaisesti kuljettavia tekno-, hiphop- ja drum’n’bass-rytmejä RinneRadiossa on raivannut tien tähtien joukkoon sekä kotimaassa että kansainvälisesti.”
Biografia > Sooloura

8-vuotiaasta asti innokkaasti klarinetin- ja saksofoninsoittoa opiskellut Rinne aloitti muusikon uransa Pori Big Bandin saksofonisektiossa vuonna 1974 ja opiskeli klarinettia Sibelius-Akatemiassa vuosina 1981-1986. 1980-luvulla Rinne soitti Edward Vesalan yhtyeen Sound & Furyn jäsenenä levyllä Lumi (1986) ja Raoul Björkenheimin yhtyeessä Krakatau levyllä Ritual (1988). Hän hioi taitojaan myös UMO Helsinki Jazz Orchestran, Espoo Big Bandin ja EBU Big Bandin riveissä. Näinä vuosina Vesala kannusti Rinnettä perustamaan oman yhtyeen ja RinneRadio sai alkunsa. Vesala vastasi myös RinneRadion vuonna 1988 julkaistun itsenimetyn ensilevyn tuotannosta.
Sooloura levyttävänä artistina sai alkunsa vuonna 1999, kun Rinne julkaisi ensialbuminsa Insider. Tapani Rinteeltä on ilmestynyt tämän jälkeen neljä soololevyä. Musiikillisesti ne kaikki ovat ambient-pohjaisia. Neljättä levyä Radioton (2019) kuvailtiin sukellukseksi suoraan minimalistisen ambientin syville tasoille, jossa rauhoittavia äänimaisemia luodaan pelkän bassoklarinetin ja efektipedaalin avulla. Rinteen viides levy Foghornia ilmestyi suomalaisella Signature Dark -levymerkillä lokakuussa 2020 jatkaen siitä, mihin edellinen jäi. Levyn on kuvailtu uppoutuvan entistäkin syvemmälle tummasävyisen ambientin melankolisiin äänimaisemiin.
Biografia > RinneRadio

RinneRadio on edelläkävijänä pidetty, elektronista musiikkia soittava jazzvaikutteinen yhtye, jonka Tapani Rinne perusti vuonna 1988. Se tunnetaan parhaiten siitä, miten ryhmä on fuusioinut jazzia ambient- ja teknomusiikkiin ‒ vuosia ennen kuin siitä tuli maailmanlaajuinen trendi ‒ ja yhdistellyt maailmanmusiikin vivahteita siihen.
Yhtyeen maine uraauurtavana uudistajana johtaa juurensa RinneRadion albumeihin Dance and Visions (1990), Joik (1992), Unik (1994) ja Rok (1996), jotka veivät alati kehittyvän ryhmän tutkimusmatkoille uusiin äänimaisemiin jazzin, drum & bassin, ambientin ja teknon pohjalta. Vaikka RinneRadion kokoonpano on muuttunut useampaan kertaan vuosien varrella, Tapani Rinne luotsaa edelleen ryhmää ja toimii sen taiteellisena johtajana.
Katso myös: RinneRadio
Biografia > Yhteistyö Wimme Saaren kanssa

Tapani Rinne ja saamelaisjoikaaja Wimme Saari ovat muodostaneet duon kahdella yhteisesti julkaistulla ja tehdyllä levyllään Soabbi (2013) ja Human (2017). Ennen tätä he työskentelivät yhdessä jo RinneRadion albumeilla Dance and Visions (1990), Joik (1992) ja Unik (1994), mikä johti Tapani Rinteen tuottamaan aktin ensialbumit Wimme (1995), Gierran (1997) ja Cugu (2000).
Jäätyään pois yhteistyöstä keskittyäkseen RinneRadioon Tapani Rinne palasi tuottamaan Wimmen levyn Mun (2009), joka toi heille myös arvostetun Teosto-palkinnon vuonna 2011 ja osoittautui uudeksi menestykseksi aiempien läpimurtolevyjen jälkeen. Mun nousi Euroopan maailmanmusiikin radiolistoilla 3. sijalle toukokuussa 2010 ja ylsi Top 20 -listalle viitenä kuukautena kyseisen vuoden aikana.
Vuodesta 2010 lähtien Wimme ja Rinne ovat esiintyneet eri puolilla maailmaa duona, mukaan lukien konsertit WOMEXissa Kööpenhaminassa 2011 ja Tampereella 2019. Songlines-musiikkilehti kuvaili Human-levyä “genrejä haastavaksi omistusteokseksi ihmisyyden raa’alle kauneudelle ‒ ja ajoittaiselle hulluudelle”. Albumi ammensi inspiraatiota luonnosta yhdistellen seestynyttä kauneutta, hyväksyntää ja holistista maailmankuvaa, kun edellinen levy Soabbi oli perustunut virsiin.
Katso myös: Wimme Saari
Biografia > SlowHill

SlowHill on instrumentaalista downtempo/lounge-musiikkia tekevä kokoonpano, jonka Tapani Rinne perusti Pepe Deluxésta tunnetun DJ Slow’n (Vellu Maurola) kanssa. Yhtye fuusioi hiphopia ja elektronisen musiikin rytmejä viihteellisen jazzin äänimaailmoihin. Legendaarinen amerikkalainen Blue Note Records julkaisi SlowHillin ensilevyn Finndisc vuonna 2002. Toinen albumi Fennika ilmestyi Plastinka Recordsilta ja kolmas levy Muzak viisi vuotta myöhemmin 2010. Jälkimmäisen julkaisi Universal Music Finland.
Viimeisimmällä projektilla SlowHillxEGS tehdään yhteistyötä helsinkiläisen nykytaiteilija EGS:n kanssa, joka tunnetaan maailmanlaajuisesti graffititaiteesta ja erilaisista kuvataideprojekteista. Trio ei esiinny perinteisessä muodossa vaan harvat esiintymiset perustuvat chillhop-musiikin ja visuaalisen taiteen samanaikaisen luomisen yhdistelemiseen. Kappaleissa kuuluvat vahvat vaikutteet aina lo-fi hiphopista hissimusiikkiin ja muihin rentoututtaviin äänimaisemiin. Konseptialbumin tai -esiintymisen tavoitteena on luoda uudenlaista hetkessä syntyvää dialogia livesoittimien, grooven, rytmien ja maalaustekniikoiden välille, jotka inspiroivat toisiaan loihtien kuulijoille yhdessä kokonaiselämyksen.
Katso myös: SlowHill
Biografia > Musiikkituotanto muille artisteille

Tapani Rinne toimi musiikkituottajana kokeellisen nykyharmonikkataiteilija Kimmo Pohjosen levyillä Kielo (1999) ja Kluster (2002). Pohjonen on palkittu muun muassa vuoden kansanmuusikkona Suomessa vuosina 1996-1998 sekä saavuttanut kansainvälistä menestystä ja tunnustusta maailmanlaajuisesti.
Rinteen tuotantoa voi kuulla lisäksi suomalaisen kansamuusikko Sanna Kurki-Suonion levyllä Huria, jolla hän myös soitti yhtenä muusikoista. Rockadillo Records julkaisi albumin vuonna 2007.
Biografia > Sävellystyöt filmeihin, teatteriin, radioon ja taidenäyttelyihin > Elokuvamusiikki

Levyjen ohella Tapani Rinne on säveltänyt runsaasti musiikkia lukuisiin filmeihin dokumenteista ja fiktioista lyhytelokuviin. Elokuvan Koti-ikävä (2005) musiikki valittiin Suomen ehdokkaaksi Auxerren kansainväliselle elokuvamusiikin festivaalille Ranskassa. Tapani Rinne ja DJ Slow olivat myös ehdokkaina Jussi-palkinnon saajiksi parhaasta filmimusiikista samalla soundtrackilla vuonna 2005.
Rinne on säveltänyt musiikkia suomalaiseen dokumenttielokuvaan Pohjolan enkeli, jonka ensiesitys oli vuonna 2017 ja jonka ohjasi ranskalainen dokumentaristi Jean Michel Roux. Yksi myöhemmistä kansainvälisistä rooleista oli säveltäjänä toimiminen norjalaisessa tanssifilmissä Human Habitat vuonna 2019. Aiemmin urallaan Rinne on säveltänyt musiikkia myös esimerkiksi kansainvälisenä yhteisproduktiona syntyneeseen dokumenttielokuvaan Valkoisen vallan verkko, joka sai ensi-iltansa vuonna 2005.
Wimme & Rinne sekä RinneRadio vastasivat sävellyksistä saamelaisohjaaja Marja Helanderin kokeellisessa lyhytelokuvassa Maan sisällä linnut. Elokuva palkittiin Risto Jarva -palkinnolla vuonna 2018. Se esitettiin myös kuuluisilla Sundancen elokuvajuhlilla vuonna 2019 ja hankittiin lopulta Suomen Kansallisgallerian kokoelmiin.
Tapani Rinne on säveltänyt musiikkia yhteispohjoismaisena tuotantona toteutettuun Insider-sarjaan vuonna 1999. RinneRadion tuotantoa on kuultu myös Suomessa 2000-luvun alussa esitetyn Kylmäverisesti sinun -televisiosarjan tunnusmusiikkina.
RinneRadion kappaleet sävyttivät myös italialaisia elokuvia Cimap! Cento italiani matti a Pechino (Atomic! A train of mad Italians in China) (2008) ja Il pezzo mancante (The Missing Piece) (2010). Molemmat elokuvat on ohjannut Giovanni Piperno.
Muita merkittäviä elokuvia, joihin Rinne on säveltänyt musiikkia, ovat Arto Koskisen ohjaama dokumenttielokuva Nokia Mobile: Matkapuhelimen tarina vuonna 2017 sekä Arto Halosen ohjaamat Sinivalkoinen valhe (2012) ja Pavlovin koirat (2005).
Biografia > Sävellystyöt filmeihin, teatteriin, radioon ja taidenäyttelyihin > Näyttämömusiikki

Tapani Rinne on säveltänyt näyttämömusiikkia monenlaisiin esityksiin teatterista nykysirkukseen ja -tanssiperformansseihin Suomessa ja ulkomailla.
Rinnen ensimmäinen rooli teatterisäveltäjä oli Suomen Kansallisteatterissa esitetyn draaman Frankenstein yhteydessä vuonna 2013. Vuonna 2019 hän sävelsi musiikkia nykyteatteriesitykseen Tie Konyaan, jota esitettiin Kansallisteatterin Willensaunassa.
Pitkä yhteistyö Wimme Saaren kanssa on pitänyt sisällään myös sävellystyön fyysiseen ja elokuvalliseen Strømsteder // Sarfartuut -performanssiin Teater Grobissa, Kööpenhaminassa 2013. Esitys oli yhteistuotanto Grönlannin Kansallisteatterin kanssa.
Muita projekteja ovat olleet muun muassa näyttämömusiikin säveltäminen nykytanssiesityksiin, kuten koreografi Susanna Leinosen (Susanna Leinonen Company) teoksiin No One, Just Your Friend (2000) ja Babolat (2001).
2010-luvulla Rinne on säveltänyt ja esittänyt musiikkia suomalaisen nykysirkusryhmä Circo Aereon produktioissa. Esimerkiksi teoksessa Mano hän loi moniulotteisen äänimaiseman muokkaamalla innovatiivisesti soittamansa klarinetin ääntä. Rinne on työskennellyt myös nykymusiikkiyhtye Defunensemblen kanssa toimien yhdessä äänisuunnittelija-muusikko Tuomas Norvion kanssa säveltäjänä esityksissä, kuten Concerto Planos vuonna 2016 ja elektroakustisessa live-show’ssa Ko(o)dit Home Codes Gå dit! vuonna 2017.
RinneRadio soitti paikan päällä livenä musiikkia erikoisvieraina, kun helsinkiläinen Tanssiteatteri Hurjaruuth esitti vuoden 2016 Talvisirkus-esityksensä Parco della Musican auditoriossa Roomassa, Italiassa.
Biografia > Sävellystyöt filmeihin, teatteriin, radioon ja taidenäyttelyihin > Äänimaisemasuunnittelu

Äänisuunnittelijan roolissa Tapani Rinne on säveltänyt liveinstrumentteihin perustuvia ambient-pohjaisia äänimaisemia ‒ usein yhdessä Tuomas Norvion kanssa ‒ radiokuunnelmiin ja YLE:n muihin radio-ohjelmiin. Monet näistä äänimaisemista toteutettiin Harri Huhtamäen tuottamaan Radioateljeehen, jota esitettiin YLEn kanavilla yli 35 vuoden ajan. Yksi esityksistä, Huhtamäen ohjaama Hänen täytyy olla erilainen – Balladi Hallin Jannesta, valittiin Prix Italian voittajaksi vuonna 2011 ja arvioitiin kaikilta ominaisuuksiltaan kilpailun laadullisesti parhaaksi radiodokumentiksi. Rinne on myös suunnitellut äänimaisemia muihin YLE:n radio-ohjelmiin ja -kuunnelmiin, kuten Ääniversumiin ja Radio Variaatioon.
Tapani Rinne on luonut ja säveltänyt äänimaisemia myös taideinstallaatioihin. Yksi näistä oli tammikuussa 2000 Sinebrychoffin puistossa Helsingissä esillä ollut ympäristötaideteos Kuiskausten puutarha yhdessä Pia Ilosen, Ilkka Paloniemen ja Annina Holmbergin kanssa. Toinen tällainen oli puolestaan vuoden 2014 Lux Helsinki -valotaidetapahtumaan toteutettu valoa ja ääntä yhdistelevä yhteisteos Kuula Ilkka Paloniemen kanssa. Vuonna 2018 Rinne loihti äänimaiseman Tulipuutarha-installaatioon, joka oli osa Helsinki Design Weekin tarjontaa ja toteutettiin yhteistyössä muotoilija-taiteilija Leena Kouhian ja arkkitehti Sofie Hagerströmin kanssa. Seuraavana vuonna Rinne työskenteli Leena Kouhian kanssa äänisuunnittelijana HDW:ssä esillä olleen Kotikatu/Uudenmaankatu-installaation yhteydessä.
Teho Majamäen kanssa tehty yhteisalbumi Under The Ground vuonna 2015 perustui äänityksiin, jotka Vantaan kaupunki oli alun perin tilannut duolta käytettäviksi äänimaisemina uusilla juna-asemilla. Asemat yhdistävät Helsinki-Vantaan lentokentän Helsingin kaupunkiin rautateitse.
Rinteen äänimaisemia on voinut kuulla myös useissa taidenäyttelyissä, joista moni on keskittynyt erityisesti valokuviin ja taidevalokuvaaja Marja Pirilän kaltaisiin taiteilijoihin.
Diskografia > Soololevyt

Insider (1999)
Nectic (2002)
Silent Night (2005)
Radioton (2019)
Foghornia (2020)
Grey (2023)
Diskografia > RinneRadio

Katso: RinneRadio
Diskografia > Wimme ja Wimme & Rinne

Wimme (Wimme) (1995)
Gierran (Wimme) (1997)
Cugu (Wimme) (2000)
Mun (Wimme) (2009)
Soabbi (2013) (Wimme Saari & Tapani Rinne)
Human (2017) (Wimme & Rinne)
Diskografia > SlowHill

Katso: SlowHill
Diskografia > Jimi Tenor & Tapani Rinne

Suburban Sax (1991)
Diskografia > Teho Majamäki & Tapani Rinne

Inside The Temple (2011)
Under The Ground (2015)
Diskografia > Aleksi Myllykoski with Tapani Rinne

Dark Days (2020)
Diskografia > Pori BIg Band

Luhtahuitti (2012)
Diskografia > Tuomas Norvio, Harri Huhtamäki & Tapani Rinne

Mindscape Music (2014)
Diskografia > Tapani Rinne & Juha Mäki-Patola

Open (2022)
Palkinnot

Tapani Rinteelle on myönnetty lukuisia palkintoja hänen musiikillisesta työstään vuosien varrella. Merkittävimpiin näistä lukeutuvat:
Teosto-palkinto 2011 sävellyksistä ja sovituksista Wimme Saaren levyllä Mun
Prix Italia -voittaja 2011 kaikilta ominaisuuksiltaan laadullisesti parhaana radiodokumenttina teoksesta Hänen täytyy olla erilainen – Balladi Hallin Jannesta
Etno-Emma vuoden 2007 Emma-gaalassa Sanna Kurki-Suonion levystä Huria, jonka Tapani Rinne tuotti
Pori Jazzin vuoden artisti 1996
Jazz-Emma vuoden 1994 Emma-gaalassa RinneRadion levystä Unik
Yrjö-palkinto 1992: vuoden paras jazz-muusikko
Muita tunnustuksia

Vuonna 2014 Tapani Rinne nimettiin yhdeksi Helsingin juhlaviikkojen neuvoa-antavan taiteellisen toimikunnan jäseneksi vuosille 2014–2017. Vuonna 2013 hän vastasi myös Musiikkitalossa järjestetyn Helsingin juhlaviikkojen Wunderkammer-klubin ohjelmasuunnittelusta.
Aiheesta muualla

Tapani Rinteen kotisivut
RinneRadion kotisivut
Tapani Rinne säveltäjänä - Fono.fi
Selma Bacha

Selma Bacha Mestarien liigan ottelussa Wolfsburgia vastaan maaliskuussa 2019.
Selma Bacha (s. 9. marraskuuta 2000 Lyon) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa 26. heinäkuuta 2022 mennessä kymmenen ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Bacha edustaa kotimaassaan Olympique Lyonnais'ta. Hän on voittanut Mestarien liigan vuosina 2018, 2019, 2020 ja 2022.
Bacha voitti Ranskan joukkueessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2019. Naisten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran 26. marraskuuta 2021 MM-karsintaottelussa Kazakstania vastaan. Hän teki maalin toisessa maaottelussaan 30. marraskuuta MM-karsintaottelussa Walesia vastaan. EM-kilpailuissa 2022 hän on tullut vaihdosta kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa ja puolivälierässä Alankomaita vastaan sekä pelannut avauskokoonpanossa viimeisessä alkulohko-ottelussa Islantia vastaan.
Teollisuusvakoilu

Teollisuusvakoilu on vakoilun eli laittomien keinojen käyttämistä kohteen, tavallisesti valtion, tärkeään teollisuuteen liittyvien tietojen hankintaan.
Totalitaarisissa maissa, joissa merkittävä osuus puolustusvälinetuotannossa tapahtuu pääasiassa samassa valtiossa ja missä kaupankäynti suuntautuu pääasiassa liittolaisille, on salassa pidettävän tiedon piiri laajempi kuin maissa, joissa talous perustuu laajemmin verkottumiseen ja vapaisiin sopimussuhteisiin, jolloin tieto on hankittavissa laillisesti ja avoimesti messuilla esimerkiksi alihankkijoilta tai osatoimittajilta.
Joskus teollisuusvakoiluun sisältyy pelkkä kilpailijoiden tai vastustajavaltioiden tuotantomäärien seuranta niiden kaupallisen menestymisen tai sotilaallisen suorituskyvyn arvioimiseksi. Esimerkiksi autoteollisuudessa kilpailijoiden tuotantomäärät voidaan selvittää autossa tarvittavien avainkomponenttien valmistusmääristä, jotka saadaan alihankkijalta. Mikäli tieto on saatu luvallisesti alihankkijalta eikä esimerkiksi salassapitosopimuksen vastaisesti luvattomin keinoin, ei kyse ole teollisuusvakoilusta, vaikkakin se voi olla alihankkijan sopimusrikkomus päämiestä kohtaan kilpailijan hyväksi. Saksassa merkittävä teollisuusvakoilutapaus liittyi alihankintaverkostoihin, missä autoteollisuuskonserni Volkswagen selvitytti luvattomasti toisen autoteollisuuskonserni Opelin alihankkijaverkoston kaupallisine ehtoineen saaden näin kilpailukykyä ostotoiminnassa.
Teollisuusvakoilun kohteet

Teollisuusvakoilun kohteita ovat muun muassa:
tuotekehitystoiminta (erityisesti)
tekeillä olevat (suuret) kauppasopimukset
tärkeät avainhenkilöt
tiedustelijan kannalta muut oleelliset asiat, esimerkiksi uuden tuotantotavan "idea"
yrityksen strategiaan liittyvät asiat
Teollisuusvakoilun keinot

Teollisuusvakoilun keinoja ovat muun muassa:
yrityksen palveluksessa olevan henkilön värvääminen vakoiluun ideologialla, rahalla, kiristyksellä tai muulla keinolla
yrityksen tietoverkkoihin tunkeutuminen ja tietojen hankkiminen (hakkerisodankäynti)
yrityksen tietoliikenteen seuraaminen ja sisällön selvittäminen yrityksen sisällä, kotimaassa ja ulkomailla (puhelimet, kännykät, internet-liikenne)
vakoiluvälineiden (esimerkiksi mikrofonit, kamerat, kännykät yms.) asentaminen yrityksen tärkeisiin tiloihin
yrityksen avainhenkilöstön keskustelujen kuunteleminen (esimerkiksi hotellihuoneissa yms. yksityisissä tiloissa)
yrityksen avainhenkilöiden tietokoneiden varastaminen
Teollisuusvakoilun "harmailla keinoilla" tarkoitetaan sellaisia keinoja, jotka ovat laillisuuden rajoilla, mutta usein vähintäänkin eettisesti kyseenalaisia. Tällaisia ovat muun muassa:
yrityksen roskien tutkinta
rajoitetun jakelun omaavien henkilökuntalehtien hankinta
yrityksen henkilöstön keskustelujen seuraaminen julkisella paikalla
yrityksen (entisen) avainhenkilön houkuttelu omaan palvelukseen.
Open source intelligence

Teollisuusvakoilua ei ole se, että yrityksestä kerätään tietoja, jotka yritys itse on julkistanut tai jotka muuten ovat tulleet julkisiksi. Laillisia tietolähteitä, joita myös monien yritysten business intelligence -yksiköt käyttävät, ovat esimerkiksi:
kaikki yrityksen itsensä julkaisemat tiedot
yrityksestä mediassa julkaistut tiedot (radio, TV, internet (kotisivut, keskustelupalstat))
julkiset viranomaisrekisterit
Teollisuusvakoilun korostuminen 1990-luvulla

1990-luvulla monien kansallisten tiedusteluorganisaatioiden toiminta suunnattiin idän ja lännen välisestä kamppailusta taloudelliseen tiedusteluun. Suomen Suojelupoliisi on varoittanut tästä julkisuudessa toistuvasti. Hakkeritiedustelun tärkeyttä on kuvattu niin, että se on osittain korvaamassa satelliittitiedustelun.
Teollisuusvakoilulta suojautuminen

Ensimmäinen kysymys on, onko yrityksellä sellaista tietoa, osaamista ym., joilla on:
kansainvälistä merkitystä
merkitystä kansalliseen turvallisuuteen liittyen
tai jolla on alihankinnan kautta suhteita edellisiin.
Jos on, yritys on teollisuusvakoilun potentiaalinen kohde.
Toiseksi on ymmärrettävä miten ja minkälaisilla välineillä teollisuusvakoilu toimii. Vain näin siltä on mahdollista suojautua. Tunne vihollisesi, sanoi jo 2500 vuotta sitten kiinalainen strategi Sun Tzu. Tähän Suomessa saa apua muun muassa Suojelupoliisilta.
Kolmanneksi on ymmärrettävä, erityisesti ylimmän johdon, että tulokset ovat yleensä satsattujen panosten mukaiset. Ilman yritysjohdon tukea, rahaa, tiloja, välineitä, ammattitaitoisia ihmisiä, tietoja, yhteistyötä, verkottumista jne. yritysvakoilunkaan vastustamisessa ei ole mahdollista saada tuloksia.
Neljänneksi kaikkea ei voi suojata, on arvioitava riskit ja käytettävä johdon antama panos yrityksen kannalta vakavimpien riskien torjuntaan. Teollisuusvakoilun on siis oltava osa yrityksen kokonaistoimintaa.
Viidenneksi, ihmelääkkeitä ei tällä alalla ole. Teollisuusvakoilun estämisessä menestyminen on pitkällinen, työtä ja ammattitaitoa vaativa, eikä koskaan lopullisesti kunnossa oleva prosessi.
Sihvola

Sihvola on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aukusti Sihvola (1895–1947), painija
Erkki Sihvola (1885–1956), maanviljelysneuvos, valtion hevoshoidon tarkastaja
Erkki Pilli-Sihvola (1921–1993), järjestöjohtaja ja maanviljelysneuvos
Holger Sihvola (1917–1996), säveltäjä, kapellimestari ja kuoronjohtaja
Juha Sihvola (1957–2012), filosofi ja historioitsija
Pekka Sihvola (s. 1984), jalkapalloilija
Sakari Sihvola (1919–2003), insinööri ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Sirkka Anna-Liisa Sihvola (1921–1938), liikeapulainen ja henkirikoksen uhri.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Teräsmieheni

| Teräsmieheni> Lois and Clark: The New Adventures of Superman |
| --- | --- |
 sarjan alkutunnus
Tyyli:  draama toiminta romanssi
Kestoaika:  n. 45 min
Luoja(t):  Deborah Joy Levine
Pääosissa:   Dean Cain  Teri Hatcher  Lane Smith  Eddie Jones  K Callan  Michael Landes (1 kausi)  Justin Whalin (kaudet 2-4)  Tracy Scoggins  John Shea 
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   ABC  Yle TV2, Subtv
Esitetty:  12. syyskuuta 1993 – 14. kesäkuuta 1997
Tuotantokausia:  4
Jaksoja:  88 (Luettelo jaksoista)
Tunnuskappale:  Jay Gruska
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):   Deborah Joy LeVine  Robert Singer  Eugenie Ross Leming  Brad Buckner  David Jacobs  Robert Butler 
Tuotantoyhtiö(t):   December 3rd Productions  Gangbuster Films Inc. (pilot)  Roundelay Productions (season 1)  Warner Bros. Television 
Aiheesta muualla
IMDb 
Teräsmieheni (Lois and Clark: The New Adventures of Superman) on Teräsmies-sarjakuviin perustuva televisiosarja, jota tehtiin neljä tuotantokautta vuosina 1993–1997. Sarjassa keskityttiin erityisesti Teräsmiehen ja Lois Lanen väliseen suhteeseen Metropolisissa. Juuri päänäyttelijöiden välistä henkilökemiaa ja hienovaraisen itseironista otetta pidetään sarjan vahvuuksina verrattuna muihin aikaisempiin Teräsmies -televisiointeihin.
Päähenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Dean Cain   | … |   Clark Kent/Teräsmies   |
|   Teri Hatcher   | … |   Lois Lane   |
|   Lane Smith   | … |   Perry White   |
|   Michael Landes   | … |   Jimmy Olsen (1993–94)   |
|   Justin Whalin   | … |   Jimmy Olsen (1994–97)   |
|   Tracy Scoggins   | … |   Catherine "Cat" Grant   |
|   K Callan   | … |   Martha Kent   |
|   Eddie Jones   | … |   Jonathan Kent   |
|   John Shea   | … |   Lex Luthor  |
Teri Hatcher () ja Dean Cain ().
John Shea on sarjan Lex Luthor.
Palkinnot > Ehdokkuudet

Primetime Emmy
1994: Erinomainen yksilösuoritus draamasarjan ohjauksessa
1994: Erinomainen yksilösuoritus päätunnusmusiikissa
1995: Erinomainen yksilösuoritus televisiosarjan pukusuunnittelussa
1995: Erinomainen yksilösuoritus draamasarjan äänimiksauksessa
1996: Erinomainen draamasarjan äänimiksaus
Aiheesta muualla

Lois & Clark: The New Adventures of Superman (englanniksi)