stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anatolialaiset kielet
Häviäminen

Aleksanteri Suuren valloitusretkien jälkeen Anatolia kreikkalaistui voimakkaasti, myös kielellisesti, ja yleensä otaksutaan, että viimeistään 1. vuosisadalla eaa. kaikki anatolialaiset kielet olisivat hävinneet käytöstä kreikan tullessa alueen käytännössä ainoaksi kieleksi, josta asemasta turkki syrjäytti sen yli tuhat vuotta myöhemmin. Anatolialaiset kielet ovatkin tokaarilaisten kielten ohella ainoa tunnettu indoeurooppalaisten kielten ryhmä, johon kuuluvia kieliä ei nykyään enää missään puhuta.
On kuitenkin mahdollista, että anatolialaisista kielistä peräisin olevia lainasanoja on nykykielissäkin, etenkin Turkin paikannimissä kuten Side ja Adana.
Kielten piirteitä

Morfologisesti heetti oli selvästi yksinkertaisempi kuin muut vanhimmat tunnetut indoeurooppalaiset kielet. Jotkin indoeurooppalaisille kielille tyypilliset piirteet olivat tästä kielestä hävinneet. Heetissä ei esimerkiksi ollut kielikunnalle yleensä tyypillistä eroa maskuliinin ja feminiinin välillä; sen sijaan substantiivit jakautuivat kahteen sukuun sen mukaan, tarkoittivatko ne elollista vai elotonta.
Aiheesta muualla

D. E. Landon: Anatolian Languages (Arkistoitu – Internet Archive)
Indoeurooppalaiset kielet
albania
anatolialaiset kielet
armenia
balttilaiset kielet
germaaniset kielet
kelttiläiset kielet
kreikka
indoiranilaiset kielet
itaaliset kielet
slaavilaiset kielet
tokaarilaiset kielet
Ankkuri

Ankkuri
Ankkuri on tavallisesti rautainen väline, jolla esimerkiksi laiva, vene, poiju tai pyydys kiinnitetään väliaikaisesti tai pysyvästi paikalleen.
Suurissa aluksissa käytetään tavallisesti tukittomia ankkureita. Näissä ankkureissa kourat ovat rinnakkain ja ne on nivelletty siten, että ne kääntyvät kohti pohjaa ja pääsevät pureutumaan sen kerrostumiin. Erityistarkoituksiin on lukuisia ankkureita, esimerkiksi naarausankkuri, heittoankkuri ja kallioankkuri. Ankkuri on myös toivon ja uuden alun symboli, ja erityisesti merimiehet ovat suosineet sitä tatuoinneissa.
Ankkurin pitoon voidaan vaikuttaa sen painolla ja muodolla. Pitoa voidaan lisätä käyttämällä ankkurikettinkiä, jonka paino voi suurissa aluksissa olla useita tonnejakin. Sen lisäksi, että ankkurikettinki tuo lisää painoa, se myös kääntää vedon suunnan optimaaliseksi ankkurin pitokulmaan nähden. Ankkuri pitää sitä paremmin, mitä lähempänä veto on vaakatasoa. Nykyiset ankkurit muistuttavat perinteistä ankkuria enää vähän.
Eräänlainen nykyaikainen ankkuri
Materiaalien kehittyminen ja fysiikan tuntemus ovat vieneet ankkureiden ulkomuotoa melkoisen kauas vanhasta mallista, tukkiankkurista. Tukkiankkurissa tukin tehtävänä on kääntää ankkuri oikeaan asentoon. Tukki on sijoitettu ankkurin varren veneen puoleiseen päähän, ja se on suorassa kulmassa kouriin nähden. Tukin tehtävänä on kääntää ankkuri oikeaan asentoon, jotta kourat pääsevät pureutumaan pohjaan tai sen muotoihin.
Ankkuri oli Välimeren seudulla antiikin aikoina meren jumalien symboli, joka ilmaisi lujuutta, turvallisuutta ja rohkeutta. Esikristillisissä hautakuvissa se kertoi merimiehen ammatin. Ankkurista tuli varhaiskristillisyydessä ristinmuotonsa takia lunastuksen ja toivon vertauskuva. Hautakuvissa siihen yhdistettiin usein kala ja delfiini. Ankkuri on myös joidenkin pyhimysten - kuten Clemens Roomalaisen (legendassa hänet hukutettiin ankkuri kaulassaan) ja merenkulkijoiden suojeluspyhimyksen Nikolauksen - tunnus. Ankkuri nähdään myös monien merenrantakaupunkien vaakunoissa.
Aiheesta muualla

How Do Anchors Actually Work? Oceanliner Designs -kanavan video kertoo ankkureiden historiasta ja toimintaperiaatteista. 15 min, YouTube. (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ankkuri Wikimedia Commonsissa
Anshar

Anshar
Anshar tai Anšar, joskus myös Anshur, on Seemiläisen mytologian taivaan jumala. Ansharin nimi tarkoittaa "taivaanvahvuus" tai "taivaan horisontti". Babylonialaisessa luomistarussa Enūma Eliš hän on sisarensa Kisharin (Kišar) aviomies. Kisharin nimi merkitsi "maankamara" tai "maan ääri". He seurasivat alkumerestä ensimmäisinä ilmaantuneita Lahmua ja Lahamua. Vesi tuli hedelmälliseksi, kun makean veden alkujumalan Apsûn ja suolaisen veden alkujumalattaren Tiamatin vedet sekoittuivat maailmaa edeltäneessä kaaoksessa. Anshar ja Kishar olivat puolestaan taivaan jumala Anin vanhemmat. Sargon II:n valtakaudella assyrialaiset omaksuivat hänet osaksi omaa luomismyyttiään. Tässä versiossa Ansharin puoliso on Ninlil.
Martin Amis

| Martin Amis |
| --- | --- |
 Martin Amis vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. elokuuta 1949 Oxford, Englanti
Kuollut: 19. toukokuuta 2023 (73 vuotta) Lake Worth, Florida, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  englantilainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Martin Amis (25. elokuuta 1949 Oxford, Englanti – 19. toukokuuta 2023 Lake Worth, Florida, Yhdysvallat) oli brittiläinen kirjailija. Hänen isänsä oli kirjailija Kingsley Amis.
Amis valmistui parhailla arvosanoilla Oxfordin yliopistosta pääaineenaan englannin kieli. Kirjailijan uransa lisäksi hän toimi kriitikkona monissa lehdissä, kuten The New York Timesissa ja The Observerissa. Hän avioitui vuonna 1984 Antonia Phillipsin kanssa ja sai kaksi poikaa. Avioeron jälkeen hän meni uusiin naimisiin kirjailija Isabel Fonsecan kanssa ja sai kaksi tytärtä. Lisäksi hänellä on aikaisemmasta suhteesta yksi tytär, jonka hän tapasi vasta tämän ollessa aikuinen.
Amisin kirjoista on suomennettu Ajan suunta, kirjallisuuspiirien tapoja irvaileva Tiedoksi (1995), rikosromaani Yöjuna (1997) sekä Keltainen koira (2003). Muihin tunnettuihin julkaisuihin kuuluvat Money ja London Fields.
Teokset > Suomennetut teokset

Ajan suunta, Otava 1995, suom. Seppo Loponen, alkuteos Time’s Arrow, 1991, ISBN 951-1-12274-6
Tiedoksi, Otava 1995, suom. Seppo Loponen, alkuteos Information, 1995, ISBN 951-1-13922-3
Yöjuna, Otava 2000, suom. Seppo Loponen, alkuteos Night Train, 1997, ISBN 951-1-15495-8
Keltainen koira, Otava 2007, suom. Seppo Loponen, alkuteos Yellow Dog, 2003, ISBN 978-951-1-19368-5
Teokset > Romaanit

The Rachel Papers (1973), elokuva 1989
Dead Babies (1975), elokuva 2000
Success (1978)
Other People (1981)
Money (1984)
London Fields (1989)
Time's Arrow: Or the Nature of the Offence (1991)
The Information (1995)
Night Train (1997)
Yellow Dog (2003)
House of Meetings (2006)
The Pregnant Widow (2010)
Lionel Asbo: State of England (2012)
The Zone of Interest (2014)
Inside Story (2020)
Teokset > Kokoelmat

Einstein's Monsters (1987)
Two Stories (1994)
God's Dice (1995)
Heavy Water and Other Stories (1998)
Amis Omnibus (omnibus) (1999)
The Fiction of Martin Amis (2000)
Vintage Amis (2004)
Teokset > Muut

Invasion of the Space Invaders (1982)
The Moronic Inferno: And Other Visits to America (1986)
Visiting Mrs Nabokov: And Other Excursions (1993)
Experience (muistelmat, 2000)
The War Against Cliché: Essays and Reviews 1971-2000 (2001)
Koba the Dread: Laughter and the Twenty Million (2002) (Aiheena Joseph Stalin ja Venäjän historia)
The Second Plane (2008)
The Rub of Time: Bellow, Nabokov, Hitchens, Travolta, Trump. Essays and Reportage, 1986–2016 (2017)
Kirjallisuutta

Ulkomaisia nykykertojia 1. Toimittaneet Ritva Aarnio ja Ismo Loivamaa. BTJ Kirjastopalvelu, 1998.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Martin Amis Wikisitaateissa
2000-luvun primitiivinen mies Kiiltomato.net.
Martin Amisin arkistoitu verkkosivu (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Luettelo Iisalmen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Iisalmen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Iisalmen kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Iisalmen maalaiskunta on liitetty Iisalmeen.
Ivo Andrić

| Ivo Andrić |
| --- | --- |
 Andrić vuonna 1961
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1892 Dolac, Trávnik, Bosnia, Itävalta-Unkari
Kuollut: 13. maaliskuuta 1975 (82 vuotta) Belgrad, Jugoslavia
Kansalaisuus:  Jugoslavia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: serbokroaatti 
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto 1961 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ivo Andrić (9. lokakuuta 1892 – 13. maaliskuuta 1975) oli jugoslavialainen, serbokroaatiksi kirjoittanut kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1961. Hänen tuotantonsa muodostuu romaaneista, novelleista, lyriikasta ja esseistä.
Andrić syntyi Trávnikin kylässä nykyisessä Bosnia ja Hertsegovinassa. Hänen isänsä kuoli pojan ollessa kolmevuotias, ja poika muutti äitinsä kanssa Višegradiin. Hän kävi koulunsa Višegradissa ja Sarajevossa, ja aloitti yliopisto-opinnot Zagrebissa mutta siirtyi Wieniin. Andrić liittyi nuorbosnialaisten liikkeeseen, jossa harrastettiin itsenäisyyspyrkimysten ohella kirjallisuutta. Kun liikkeen jäsen Gavrilo Princip ampui Sarajevon laukaukset, Andrić pidätettiin salaliittoon osallisena ja vapautettiin vasta 1917.
Andrić on ehkä paras esimerkki jugoslavialaisesta identiteetistä, ja hän oli serbokroatian kielen puolestapuhuja. Hän syntyi ja kasvoi Bosniassa, aloitti kirjoittamisensa kroatiaksi, mutta Serbien, Kroaattien ja Sloveenien kuningaskunnan perustamisen jälkeen vaihtoi kirjoituskielensä ekaaviseksi murteeksi, jota pidetään leimallisesti serbikielenä. Jugoslavian hajoamisen jälkeen sen seuraajamaiden kirjallisuuspiirejä on ravistellut kysymys siitä kenelle Andrić ”kuuluu”.lähde?
Andrićin kyynisiä sitaatteja lainataan monin paikoin ajatelmakirjoissa ja blogien mottoina. ”Jumala varjele meitä maineelta, kuuluisien henkilöiden vierailulta ja suurtapahtumilta” (kirjasta Konsulit).lähde?
Andrić toimi 1920- ja 1930-luvuilla diplomaattitehtävissä. Toisen maailmansodan alkaessa hän työskenteli lähettiläänä Berliinissä. Jugoslavian saksalaismiehityksen aikana hän puutteessa ja syrjään vetäytyneenä kirjoitti kolmiosaisen bosnialaistrilogian, jonka pääteos on Drina-joen silta. 1950-luvulla hänen tuotantonsa alkoi tulla tunnetuksi kautta Euroopanlähde?.
Suomennetut teokset

Drina-joen silta: Višegradin kronikka, suomentaneet Aira Sinervo ja Elvi Sinervo, Tammi 1960, KK nro 31, alkuteos: Na Drini ćuprija ISBN 951-31-0492-3
Neiti, suom. Aarno Peromies, Tammi 1961, KK nro 39, alkuteos: Gospođića
Konsulit, suom. Elvi Sinervo, Tammi 1962, KK nro 44, alkuteos: Travnička hronika ISBN 951-30-3634-0
Visiirin norsu: pienoisromaani, antologiassa Nobel-kirjailijat: maailmankirjallisuuden mestarit. 4. Helsinki: Otava: Valitut palat 1977 ISBN 951-1-04343-9
Tyrmässä, suom. Aarno Peromies. teoksissa:
27 Nobel-kertojaa, toim. Jarl Hellemann, Helsinki: Tammi 1987 ISBN 951-30-6393-3
21 nobel-kirjailijaa. Jarl Helleman (toim.) Helsinki: Tammi 1962
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivo Andrić Wikimedia Commonsissa
Ivo Andrić -sivu (englanniksi)
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia 2  3  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
22. divisioona (talvisota)

22. divisioona oli suomalainen sotatoimiyhtymä, joka osallistui talvisodan taisteluihin. Kyseessä on pääosin Etelä-Pohjanmaan, Satakunta-Hämeen, Keski-Suomen ja Savon sotilaspiireissä 13. lokakuuta 1939 perustettavaksi (2. täydennysdivisioonan nimellä) määrätty divisioona. Divisioona sai keskityskäskynsä rintamalle 20. joulukuuta 1939. Divisioona muodostettiin käskyn mukaisesti niistä joukoista, jotka olivat jääneet perustamispaikoille varsinaisen kenttäarmeijan perustamisen jälkeen. Divisioona kuului ennen joulukuussa saamaansa keskittämiskäskyä organisatorisesti kotitäydennysjoukkoihin.
Varustaminen

Divisioona oli kenttäarmeijan perustamisen jälkeen ylijääneestä henkilöstöstä perustettu yhtymä, joten määrävahvuuksiin ei puolustusvoimien kalustopulasta johtuen päästy edes siinä määrin kuin varsinaisen kenttäarmeijan osalta.
Yksiköt

Divisioona perustettiin alun perin 2. täydennysdivisioonan nimisenä, mutta kenttäarmeijaan liittämisen yhteydessä sen nimi muutettiin siis 22. divisioonaksi ja samalla kaikki sen alayksiköt nimettiin myös uudelleen. Divisioonan yksiköiden numeroinnissa esitetään ensin taisteluihin osallistuneiden yksiköiden nimet ja suluissa niiden alkuperäiset (perustamistehtävien mukaiset) nimet, jotka osin ehtivät muuttuakin ennen sodan alkua.   :
Esikunta Oulussa.
Jalkaväkirykmentti 40 (6. täydennysjalkaväkirykmentti)
Jalkaväkirykmentti 65 (4. täydennysjalkaväkirykmentti)
Jalkaväkirykmentti 64 (5. täydennysjalkaväkirykmentti)
Kevyt Osasto 22 (2. kevyt täydennyspataljoona)
(Täydennyskenttätykistörykmentti 2), ilman kalustoa.
Yleiskuvaus divisioonan käymistä taisteluista

Divisioona ei ollut talvisodan aikana koskaan varsinaisesti rintamavastuussa oman esikuntansa johdolla vaan divisioonan joukot toimivat käytännössä useiden eri divisioonien esikuntien alaisuudessa. Varsinaisten taistelujoukkojen osalta sotatapahtumat olivat pääpiirteissään seuraavia:
Jalkaväkirykmentti 40 alistettiin jo marraskuussa 1940 9. divisioonalle, josta se sodan sytyttyä alistettiin edelleen Lapin ryhmälle ja rykmentti osallistui taisteluihin Sallan suunnalla.
Jalkaväkirykmentti 65 osallistui taisteluihin alistettuna 9. divisioonalle koko sodan ajan. Merkittävimmät taistelut olivat:
Suomussalmen taistelu
Raatteen tien taistelu
Kuhmon taistelut
Jalkaväkirykmentti 64 taisteli sodan alkuosan myös 9. divisioonalle alistettuna. Merkittävimmät taistelut olivat:
Suomussalmen taistelu
Raatteen tien taistelu
Näiden taisteluiden jälkeen rykmentti siirtyi IV armeijakunnan alueelle ja oli alistettuna sekä 12. ja 13. divisioonalle. Osallistuen mm. Laatokan Karjalan mottitaisteluihin ja Kollaanjoen taisteluihin.
Arto Annila

Arto Jaakko Annila (s. 5. marraskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen fyysikko ja entinen biofysiikan professori.
Arto Annilan isä on metsäeläintieteen professori Erkki Annila. Arto Annila tuli ylioppilaaksi vuonna 1982 ja opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa. Hän valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1988 ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1991. Hän suoritti myös filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1996. Annila työskenteli Teknillisen korkeakoulun kylmälaboratoriossa 1986–1991, VTT:n tehtävissä 1991–2001 ja Helsingin yliopiston biofysiikan professorina 2001–2016. Annila on julkaissut tieteellisiä artikkeleita muun muassa proteiinien rakenteesta.
Annila irtisanottiin vuonna 2016 Helsingin yliopiston biofysiikan professorin virastaan. Oman käsityksensä mukaan hän joutui irtisanotuksi, koska oli opetustoiminnassaan ja julkaisuissaan esittänyt uudenlaisia ja kiistanalaisia näkemyksiä kvanttimekaniikasta..
Annila esitteli näkemyksiään mm. vuonna 2014 Yliopisto-lehdessä, jossa hän kertoi kehittäneensä kokonaisvaltaiseksi luontokäsitykseksi kutsumansa kaiken teorian. Teorian mukaan alkeishiukkaset koostuvat eri tiloissa olevista fotoneista. Esimerkiksi elektroni voidaan Annilan mukaan ymmärtää 138 fotonina, jotka ovat kiertyneet toruksen muotoon. Hänen mukaansa teoria selittää fotonien avulla kaikki neljä perusvuorovaikutusta, joista gravitaatio saa selityksen ilman pimeää ainetta, pimeää energiaa, tai oletusta kaareutuneesta aika-avaruudesta. Teoria selittää myös evoluution.  Helsingin yliopistossa työskennelleet fyysikot Olli Taanila, Kimmo Tuominen ja Aleksi Vuorinen kritisoivat Annilan teoriaa Yliopisto-lehteen kirjoittamassaan vastineessa. Heidän mukaansa Annilan ajatukset eivät kuvaa vakavasti otettavaa tieteellistä teoriaa, vaan ovat ”pähkähulluja”.
Annila on esitellyt näkemyksiään laajemmin kirjassaan Kaiken maailman kvantit (2019), jonka englanninkielinen laitos on julkaistu omakustanteena vuonna 2020. Kirjassa hän selostaa aineen rakennetta ja evoluutiota monitieteisestä näkökulmasta teoriansa pohjalta. Hän on myös julkaissut tuloksiaan kansainvälisissä julkaisuissa, mutta teoria ei ole herättänyt suurempaa keskustelua.
Aiheesta muualla

Arto Annilan sivusto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID
Ralf Andtbacka

| Ralf Andtbacka |
| --- | --- |
 Ralf Andtbacka, 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 1963 (ikä 61–62) Kruunupyy
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ralf Andtbacka (s. 1963 Kruunupyy) on suomalainen ruotsiksi kirjoittava runoilija, kriitikko, kustantaja ja opettaja.
Andtbackan teokset Café Sjöjungfrun (1999) ja Magnetmemoarerna (2011) ovat olleet Runeberg-palkintoehdokkaina, ja Potsdamer Platz (2019) voitti palkinnon. Hän oli vuosina 2000–2005 Pohjanmaan kirjallisuuden läänintaiteilija.
Andtbacka on asunut Vaasassa vuodesta 1990.
Teokset

Öga för öga, runokokoelma, Söderströms, 1994
Bikupor om natten, runokokoelma, Söderströms, 1996
Café Sjöjungfrun, runokokoelma,Söderströms 1999
En fisk som man kan se, runokokoelma, Söderströms, 2004
Wunderkammer, runokokoelma, Söderströms, 2008
Österbottnisk gotik, runoteos, Pequod Press, 2008
Magnetmemoarerna, essee- ja runoteos, Ellips, 2011
Fält, S&S, 2013
Vallarna, runokokoelma, Förlaget, 2016
Eterniten, runokokoelma, Duck Press, 2017
Potsdamer Platz: En dikt, runoteos, Förlaget, 2019
Avnämnandet, runokokoelma, Duck Press, 2020
Bok av råd, runokokoelma, Duck Press, 2020
Teokset > Suomennettuja runoja

suomentanut Markku Paasonen, teoksessa Etupainoinen pyrstötähti: suomenruotsalaista nykyrunoutta , toim. Tarja Roinila, 2000 WSOY ISBN 951-0-24595-X
Ei taka-ajatusta
Hollannin kanavat
oli joku joka tunsi kallon ihon alla
Omenoita ja appelsiineja
Pastoraali
Päivän teksti
Survival kit
Syyslaulu
Tout le monde est triste
varpusparvi vyöryy paljaista latvoista
suomentanut Marko Niemi, julkaisussa: Nuori Voima 2009; nro 2; s. 32. Kokoelmasta Wunderkammer, 2008.
Minä (Ouroboros, syyskuu 2001),
Sinä (Vaskiluodon satama, lokakuu 2005)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ralf Andtbacka Wikimedia Commonsissa
Andtbacka, Ralf hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Ralf Andtbacka. Förlaget.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Luettelo televisiosarjan Vampyyripäiväkirjat hahmoista

Paul Wesley (vas.), Nina Dobrev, Ian Somerhalder, tuottaja Kevin Williamson sekä Michael Trevino.
Vampyyripäiväkirjat on yhdysvaltalainen fantasia/draamasarja, jonka The CW-kanavan valitsi ohjelmistoonsa vuoden 2009 syksyllä. Kevin Williamson ja Julie Plec toteuttivat sarjan L. J. Smithin samannimisen kirjasarjan pohjalta. Vampyyripäiväkirjojen ensimmäinen tuotantokausi sisälsi kymmenen päähenkilön näyttelijäkokoonpanon. Koska kaksi kyseisistä hahmoista on kirjoitettu sarjasta ulos, kaksi uutta hahmoa on lisätty näyttelijäkaartiin.
Sarjan keskipisteenä toimii sarjan päähenkilöiden Elena Gilbertin (Nina Dobrev) ja vampyyriveljesten Stefan (Paul Wesley) ja Damon Salvatoren (Ian Somerhalder) kolmiodraama sekä kaupungin yliluonnollinen historia, johon sisältyvät niin Elenan ystävät kuin lähisukulaiset.
Päähenkilöt

Seuraava luettelo on lista Vampyyripäiväkirjojen päähenkilöistä. Osa hahmoista esiintyy sarjassa tällä hetkellä, mutta osa on kirjoitettu ulos kolmanteen kauteen mennessä.
Päähenkilöt > Elena Gilbert

Elena Gilbert (Nina Dobrev) on sarjan naispäähenkilö. Elena asuu pikkuveljensä, Jeremyn kanssa auto-onnettomuudessa menehtyneiden vanhempiensa talossa. Elenan paras ystävä on Bonnie Bennett, joka myöhemmin saa selville olevansa noita sekä nykyisin melko hyvä ystävä vampyyriksi muuttuneen Caroline Forbesin kanssa. Ennen sarjan alkua Elena seurusteli Matt Donovanin kanssa, mutta tutustuttuaan vampyyriksi paljastuvaan Stefan Salvatoreen, Elena alkoi seurustella tämän kanssa. Myös Stefanin veli, Damon rakastuu Elenaan. Ensimmäisen kauden lopussa, Elena saa tietää etteivät hänen vanhempansa olleetkaan biologiset vanhempansa vaan että hän on oikeasti sedäkseen luulemansa John Gilbertin ja vampyyriksi muuttuneen Isobel Flemmingin tytär. Toisella kaudella Elena saa tietää olevansa Petrova-kaksoisolento, kuten Katherine Piercekin, jonka vuoksi hänet täytyy uhrata, jotta Klausin ihmissusi puoli voi päästä valloilleen. Rituaalissa Elena uhrataan, mutta lopulta kuitenkin pelastuu Johnin uhratessa itsensä Bonnien loitsun ansiosta. Elenan ja Jeremyn täti/laillinen huoltaja muutetaan kuitenkin vampyyriksi osana rituaalia ja lopulta tapetaan.