stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tasmania
Hallinto

Tasmania on Australian osavaltio, mikä tarkoittaa että sillä on oma itsenäinen hallinto ja lainsäädäntö. Osavaltion lait eivät saa olla ristiriidassa liittovaltion lakien kanssa. Kuninkaan seremoniallista valtaa osavaltiossa pitää kuvernööri. Osavaltion päämies on hallituksen pääministeri. Tasmanialla on viisi edustajaa Australian parlamentin ylähuoneessa ja 12 edustajaa alahuoneessa.
Tasmanialla on kaksikamarinen parlamentti, jonka ylähuoneessa on 15 jäsentä ja alahuoneessa 25 jäsentä. Parlamentin jäsenet valitaan neljän vuoden välein osavaltion 25 vaalipiiristä. Vaalit voittaneen puolueen puheenjohtajasta tulee Tasmanian pääministeri ja hän muodostaa hallituksen. Osavaltion toimeenpanovalta on kuvernöörillä, joka allekirjoittaa osavaltion lait ja muut viralliset asiakirjat.
Osavaltion tuomiovalta on tuomioistuimilla. Alempia tuomioistuimia ovat paikalliset maistraatit (engl. Magistrates Courts) ja ylempi koko osavaltion kattava tuomioistuin on Tasmanian korkein oikeus (engl. Supreme Court). Näiden yläpuolella ovat liittovaltion tuomioistuimet.
Paikallishallinnosta vastaavat paikallishallintoalueet, joita on 29. Alueet vastaavat kuntia ja niiden vastuulla on terveydenhuolto, järjestyksenvalvonta ja hyvinvointi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tasmania Wikimedia Commonsissa
Tasmania Landsat-satelliitin kuvaamana
Lake Pedder Mt Eliza -vuorelta nähtynä, Southwest-kansallispuistossa.
Amanirenas

Amanirenas (syntyi n.60 eaa.) oli Kushin kuningatar. Kushin valtakunta oli Egyptin eteläinen rajanaapuri ja sijaitsi nykyisen Sudanin alueella. Roomalaisten valloitettua Egyptin, Amanirenas epäili Rooman laajentuvan seuraavaksi etelään.
24 eaa. Egyptin prefektin ollessa sotimassa Arabiassa, kushilaiset hyökkäsivät Egyptiin. Roomalaiset voitettiin Assuanissa, Elefantinessa ja Filaessa. Amanirenaksen puoliso kuoli, jonka jälkeen Amanirenas ja hänen poikansa johtivat sotaretkeä. Kuningatar itse menetti toisen silmänsä. Hyökätessään kyliin ja roomalaisiin linnoituksiin, kushilaiset Augustusta solvatakseen hakkauttivat tämän patsailta pään irti. Suurin osa palautettiin rauhanneuvottelujen jälkeen. Yksi päistä kuitenkin haudattiin pääkaupunki Meroëssa olevan voiton temppelin sisäänkäynnin alle. Tallomalla päätä oli tarkoitus loukata ja osoittaa halveksuntaa Augustusta kohtaan. Pää löydettiin vuonna 1910 ja on nykyään British Museumissa.
Roomalaiset iskivät voimalla takaisin Gaius Petroniuksen johdolla. Roomalaiset tunkeutuivat syvälle Kushiin, tuhosivat Napatan kaupungin, ottivat tuhansia orjia ja mahdollisesti surmasivat Amanirenaksen pojan. Se ei lannistanut Amanirenasta, joka kävi vastahyökkäykseen. Sota kesti yhteensä kolme vuotta, eivätkä roomalaiset onnistuneet valloittamaan Kushia. Rauhanneuvottelut olivat Kushille hyvinkin suotuisat. Kush säilyi itsenäisenä, eikä heidän tarvinnut maksaa roomalaisille veroja. Roomalaiset eivät yrittäneet enää valloittaa Kushia.
Amanirenas haudattiin Meroëssa sijaitsevaan pyramidiin.
Aaron Pryor

| Aaron Pryor> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. lokakuuta 1955 Cincinnati, Ohio
Kuollut: 9. lokakuuta 2016 (60 vuotta) Cincinnati, Ohio
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  The Hawk (suom. haukka)
Pituus:  169 cm
Painoluokka:  raskas keskisarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  40
Voitot:  39
– tyrmäysvoitot:  35
Tappiot:  1
Aiheesta muualla
www.hawktime.com
| Mitalit> Pan-Amerikan kisat  |
| --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Mexico 1975 | raskas keskisarja |
Aaron Pryor (20. lokakuuta 1955 Cincinnati, Ohio – 9. lokakuuta 2016 Cincinnati, Ohio) oli yhdysvaltalainen ammattinyrkkeilijä, kenestä tuli kahdesti ylemmän kevyensarjan maailmanmestari. Häntä pidetään yhtenä historian parhaista ottelijoista painoluokassaan, ja hän kuuluu kahteen merkittävimpään nyrkkeilyn Hall of Fameen: International Boxing Hall of Fameen ja World Boxing Hall of Fameen.
Ura

Pryor oli 1980-luvun kovimpia mestarinyrkkeilijöitä. Hän kävi 40 ottelua, joista hävisi vain yhden uransa loppupuoliskolla. Hän oli WBA- ja IBF-liittojen ylemmän kevyensarjan maailmanmestari vuosina 1980–1985, minkä jälkeen luopui tittelistä voittamattomana puolustettuaan sitä yksitoista kertaa.
Ura > Amatööriura

Kuusilapsiseen perheeseen syntynyt nuori Aaron Pryor joutui moniin hankaluuksiin Cincinnatin kovilla kaduilla. 13-vuotiaana hän alkoi harrastaa nyrkkeilyä, mikä olikin erinomainen keino pysyä poissa vaikeuksista – ja tarpeen tullen selvitä niistä. Lempinimellä The Hawk (suom. haukka) hän kävi yhteensä 220 ottelua, häviten niistä ainoastaan 16. Hän tekikin amatöörinä mittavia saavutuksia; vuonna 1972 hänestä tuli kansainvälinen AAU-mestari ja vuonna 1975 hän voitti hopeaa miesten nyrkkeilyssä Pan-Amerikan kisoissa ja toimi lisäksi vuoden 1976 kesäolympialaisissa varajäsenenä. Ehkäpä huomattavin saavutus syntyi kuitenkin vuonna 1976, jolloin hän voitti kansainvälisen Golden Gloves -turnauksen finaaleissa tulevan 8-kertaisen maailmanmestarin, Thomas Hearnsin.
Ura > Siirtyminen ammattikehiin

Lokakuussa 1976 Pryor kääntyi ammattilaiseksi ja ura lähtikin rytinällä käyntiin; hän voitti kymmenestä ensimmäisestä ottelustaan kahdeksan tyrmäyksellä. Ne kaksi vastustajaa, jotka kuulivat viimeisen gongin soivan, olivat Johnny Summerhayes ja Jose Resto. Summerhayesin kohtaamisen jälkeen Pryor voitti peräti 26 seuraavaa otteluaan tyrmäyksellä, mikä on yksi pitkäkestoisimmista tyrmäysputkista nyrkkeilyn historiassa. Voittoputki jatkui jatkumistaan, ja vuonna 1979 hän pääsi WBA:n rankkauslistalle.
Seuraavana vuonna Pryor sai tilaisuuden otella WBA:n tittelistä. Hallitseva mestari oli kolumbialainen Antonio Cervantes, joka onnistui pudottamaan haastajan lattiaan ensimmäisessä erässä. Pryor kumminkin nousi ja otti tyrmäysvoiton jo neljännessä erässä, vieden mestaruuden.
Ura > Kohtaamiset Argüellon kanssa

Puolustettuaan mestaruusvyötä onnistuneesti viisi kertaa, Aaron Pryor kohtasi nicaragualaisen Alexis Argüellon vuonna 1982, sittemmin klassikoksi muodostuneessa taistelussa, jota promoottori Bob Arum mainosti nimellä The Battle of the Champions. Pryor voitti Argüellon teknisellä tyrmäyksellä 14. erässä, jolloin hän onnistui iskemään Argüellon päähän räjähdysmäisten koukkujen sarjan, samalla ajaen hänet köysiin jatkaen tulitusta, kunnes tuomari keskeytti kamppailun Pryorin hyväksi. Taistelua luonnehdittiin vuoden parhaimmaksi ja myöhemmin The Ring on valinnut sen vuosikymmenen parhaaksi otteluksi.
Uusintaottelu käytiin vajaa vuosi jälkeenpäin, minkä Pryor myös voitti, tällä kertaa tyrmäyksellä 10. erässä. Jälleen Pryor onnistui lyömään Argüellon suojauksen läpi useita koukkuja, joista raju oikea sai Arguellon lopulta tuupertumaan lattialle, eikä istuma-asennossa oleva haastaja edes yrittänyt nousta.
Ura > Uran päätös

Voitettuaan Argüellon toistamiseen, molemmat miehet ilmoittivat lopettavansa, joskin Pryorin päätös ei kauan pitänyt. Jo seuraavana vuonna IBF-nyrkkeilyliitto julisti hänet uudeksi mestariksi, ja hän puolusti titteliä kahdesti, minkä jälkeen lopetti toisen kerran. Tämän jälkeen Pryorilla alkoi olla ongelmia huumeiden kanssa.
Vuonna 1985 Pryor teki lyhyen comebackin, mutta hävisi ensimmäisen ja ainoan kerran melko tuntemattomalle Bobby Joe Youngille.
Pryor palasi vielä vuonna 1988 ja tyrmäsi vastustajansa ja vuonna 1990, jolloin niin ikään voitti kaksi vastustajaansa tyrmäyksellä. Myöhemmin samana vuonna hänellä todettiin ongelmia silmissä ja hänen oli lopullisesti vetäydyttävä kehästä.
Uran päätyttyä Pryor valmensi sekä nuoria amatööri- sekä ammattilaisnyrkkeilijöitä.
Yksityiselämä

Aaron Pryor asui kotikaupungissaan Cincinnatissa vaimonsa ja neljän lapsensa, Stephanin, Antwanin, Elizabethin ja Aaron Jr.:n, kanssa. Pryor tunnettiin paikallisena hyväntekijänä; hän toimi vihittynä diakonina paikallisella kirkolla, ja hän myös kiersi ympäri maailmaa tekemässä erikoisesiintymisiä ja levittääkseen huumeidenvastaista sanomaansa. 1990-luvulla hän avasi kotikaupunkiinsa nuorten urheilusalikerhon, jossa opetti nuorille nyrkkeilyä ja valisti heitä olemaan poissa kaduilta.
Pryorin perintö jatkuu kahden lapsen – Aaron Jr.:n ja Elizabethin – seuratessa isänsä jalanjälkiä nyrkkeilyn parissa.
Aiheesta muualla

Aaron Pryorin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Boxrec.com
Aaron Pryor -tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Facebook
William Alwyn

William Alwyn (7. marraskuuta 1905 – 11. syyskuuta 1985) oli englantilainen säveltäjä ja huilisti.
Alwyn syntyi Northamptonissa ja aloitti lapsena piccolonsoiton. 15-vuotiaana hän pääsi Royal Academy of Musiciin Lontooseen opiskelemaan huilunsoittoa ja sävellystä. Hän edistyi soittajanurallaan ja toimi hetken Lontoon sinfoniaorkesterin ensihuilistina. Vuosina 1926–1955 Alwyn oli Royal Academyssä sävellyksen professorina.
Alwynin tuotantoon kuuluu mm. viisi sinfoniaa, neljä oopperaa, konserttoja ja jousikvartettoja. Vuosina 1941–1962 hän sävelsi musiikin yli 70 elokuvaan. Lyra Angelica -konsertto harpulle ja jousiorkesterille kuultiin vuoden 1998 talviolympialaisissa.
Alwyn kuoli Southwoldissa, Englannissa vuonna 1985. Säveltäjältä jäi leskeksi hänen toinen vaimonsa Doreen Carwithen, säveltäjä hänkin.
Elokuvia, joihin Alwyn sävelsi musiikin ovat muun muassa:
Hurjastelija (1945)
Vaarallista valtaa (1954)
Viidakko liekeissä (1954)
Pennitön perintö (1957)
Titanicin kohtalonyö (1958)
Naisvakooja (1958)
Noidan silmä (1962)
Mies joka katosi (1963)
Alveolata

| Alveolata |
| --- | --- |
 Ripsieläimiä
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Chromalveolata
Kaari::  Alveolata  Cavalier-Smith/Gajadhar 1991
Alakaaria
 Ripsieläimet (Ciliophora) Postciliodesmatophora  Intramacronucleata  Dinozoa Panssarilevät (Dinoflagellata)  Oxyrrhis  Perkinsidae  Itiöeläimet (Apicomplexa) Aconoidasina  Conoidasina 
Katso myös
   Alveolata Wikispeciesissä   Alveolata Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alveolata eli alveolaatit on Chromalveolata-kuntaan kuuluva kaari, johon kuuluu yksisoluisia eliöitä. Se jakautuu kolmeen selkeään lähinnä alajakson tai alakaaren tasoiseen taksoniin, joihin kuuluvat eliöt eivät yksisoluisuutta lukuun ottamatta ulkoisilta ominaisuuksiltaan muistuta toisiaan. Niiden yhteinen kehityshistoria ja sukulaisuussuhteet voidaan kuitenkin todeta geneettisten ja solun hienorakenteeseen perustuvien yhteisten piirteiden perusteella. Solukalvossa on lajiryhmälle ominaisia litistyneitä onteloita, jotka panssarilevien kehityslinjassa ovat kehittyneet solua suojaavaksi panssariksi.
Alveolaatteihin kuuluvat panssarilevät, itiöeläimet ja ripsieläimet. Panssarilevät ja itiöeläimet ovat todennäköisesti läheisempää sukua toisilleen kuin ripsieläimet niille.
Noin puolet tunnetuista panssarilevälajeista on hankkinut kyvyn yhteyttää ottamalla endosymbionteiksi ilmeisesti yksisoluisia ruskeita leviä, jotka ovat sittemmin evoluution kuluessa surkastuneet ja muuttuneet kolmikalvoisiksi plastideiksi. Panssarilevät voivat elintavoiltaan olla sekä omavaraisia että toisenvaraisia eliöitä. Myös yhteyttävät panssarilevät voivat kyetä syömään bakteereja ja muita pieniä eliöitä.
Itiöeläimet ovat elintavoiltaan eläimissä eläviä loisia. Niiden kehityslinjassa yhteyttävä plastidi on surkastunut edelleen ja menettänyt yhteyttämispigmenttinsä ja siten kyvyn yhteyttää. Näitä itiöeläimillä tavattavia omalaatuisia plastideja kutsutaan apikoplasteiksi. Itiöeläimet aiheuttavat monia pahoja sairauksia, esimerkiksi malariaa ja toksoplasmoosia.
Ripsieläimet ovat toisenvaraisia eliöitä, jotka käyttävät ravinnokseen bakteereita ja muita pieniä yksisoluisia. Niitä esiintyy runsaasti vedessä ja märissä ympäristöissä.
Kehityshistoriallisesti alveolaatit voidaan määritellä kasveiksi, vaikka osa niistä onkin menettänyt niillä aiemmin olleen lehtivihreän. Siksi itiöeläimille on ehdotettu myös epävirallista suomenkielistä nimitystä "kärkikartioiset" ja ripsieläimille epävirallista suomenkielistä nimitystä "ripsieliöt".
Amarco

| Amarco |
| --- | --- |
Perustettu:  1958
Paikkakunta:  Hyvinkää
Lajit:  jousiammunta
Kotisivu:  https://amarco.sporttisaitti.com
Amarco on vuonna 1958 perustettu hyvinkääläinen jousiammunnan erikoisseura. Se perustettiin alun perin Nukarissa, Nurmijärvellä, ja se sai nimensä amerikkalaisesta jousimerkistä. Seuran puheenjohtajana toimii Suomen menestyksekkäin jousiampuja Tomi Poikolainen.
Seuran edustajista Tomi Poikolainen voitti henkilökohtaisen olympiakullan vuonna 1980 ja joukkuekilpailussa olympiahopeaa vuonna 1992. Hän voitti Euroopan-mestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1986 ja joukkuekilpailussa vuonna 1994. Seuran ensimmäinen MM-mitalisti oli vuonna 1963 henkilökohtaisen MM-pronssin saavuttanut Marjatta Niemi. Maastoammunnassa Carita Jussila voitti merkkiluokan maailman- ja Euroopan-mestaruuden vuosina 1980, 1982 ja 1986 sekä kilpaili myös tauluammunnassa olympiakisoissa.
Tomi Poikolainen on voittanut 12 kertaa tähtäinjousen tauluammunnan henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden. Miika Aulio voitti mestaruuden vuonna 2000. Naisten mestaruuden voitti vuonna 1986 Jutta Vähäoja, joka sittemmin avioitui Tomi Poikolaisen kanssa. Joukkuemestaruuden Amarcon miehet ovat voittaneet vuosina 1965 ja 1998 sekä naiset vuosina 1986 ja 1988. Maasto- ja metsästysammunnassa Carita Jussila on voittanut kolmisenkymmentä Suomen-mestaruutta.
Alumiinikloridi

| Alumiinikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7446-70-0
PubChem CID:  24012 ja 6451240
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  AlCl3
Moolimassa:  133,34 g/mol
Ulkomuoto:  valkoista tai keltaista, hygroskooppista kiinteää ainetta
Sulamispiste:  190 °C (463 K) (2,5 atm)
Kiehumispiste:  sublimoituu 178 °C (451 K)
Tiheys:  2,48 g/cm3
Liukoisuus veteen:  49 g/100 ml 100 °C:ssa
Alumiinikloridi on syövyttävä, palamaton yhdiste, jonka kemiallinen kaava on AlCl3. Se on hygroskooppinen aine ja reagoi voimakkaasti joutuessaan kosketuksiin veden, vesihöyryn ja ilman kosteuden kanssa muodostaen syövyttävää suolahappoa. Tässä reaktiossa vapautuu myös runsaasti lämpöä. Alumiinikloridi voi reagoida räjähtäen happidifluoridin (hajoaa), natriumboorihydroksidin, fenolin, fenyyliatsidin tai perklooribentseenin kanssa.
Yhdisteestä käytetään myös nimiä alumiinitrikloridi ja alumiini(III)kloridi. Alumiini reagoi kloorikaasun kanssa muodostaen alumiinikloridia.
Yhdistettä voidaan valmistaa myös kloorin ja alumiinioksidin välisellä reaktiolla hiilen läsnä ollessa. Yhdistettä käytetään katalyyttinä useissa orgaanisen kemian reaktioissa muun muassa Friedel–Crafts-alkyloinneissa ja Friedel–Crafts-asyloinneissa. Sitä voidaan käyttää myös tekstiilien käsittelyyn.
Alumiinikloridilla on olemassa myös kidevedellisiä hydraatteja, kuten alumiinikloridimonohydraatti AlCl3•H2O (CAS 10124-27-3) ja alumiinikloridiheksahydraatti AlCl3•6H2O (CAS 7784-13-6).
Kidevedellistä alumiinikloridia käytetään usein antiperspiranttien hikoilua estävänä ainesosana.
Aiheesta muualla

Alumiinikloridin kansainvälinen kemikaalikortti
OVA-ohje: Alumiinikloridi (Arkistoitu – Internet Archive)
PubChem: Aluminum chloride (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Aluminium chloride (englanniksi)
PubChem: Aluminum chloride hydrate (englanniksi)
PubChem: Aluminum chloride hexahydrate (englanniksi)
Alter real

Alter real on hevosrotu Portugalista. Alun perin rotua jalostettiin Portugalin hovin tarpeisiin korkeaan kouluratsastukseen.
Ominaisuudet

Väriltään hevonen on useimmiten ruunikko tai musta. Ulkonäöltään alter real muistuttaa andalusianhevosta ja lusitanoa.
Alter real -hevoset soveltuvat rakenteensa puolesta korkeaan kouluratsastukseen.
Historia

Alter real on peräisin 1700-luvulta ja polveutuu andalusianhevosista. Alkuperäinen alter real periytyi Portugalin kuninkaan Juhana V:n Espanjasta hankkimista tammoista. Hän perusti 1700-luvun puolivälissä Alentejon maakuntaan kaksi siittolaa, jotka yhdistyivät 1784 Alter do Chaoon. Rodun nimi muodostuu paikannimestä, johon yhdistyy kuninkaalliseen alkuperään viittaava real. Alter real -hevoset olivat arvostettuja korkean kouluratsastuksen ratsuja 1700-luvun Euroopassa.
1800-luvun alkupuolella Alterin siittola joutui kahteen kertaan hyökkäyksen kohteeksi: ensin Napoleonin joukot valtasivat Portugalin ja veivät siittolan parhaat hevoset sotaratsuiksi, ja vuonna 1834 tuli uusi hyökkäys, jossa tallit tuhoutuivat. Portugalin kuningatar Maria Pia yritti pelastaa rodun risteyttämällä siihen englantilaisia rotuja, mutta yritys epäonnistui ja alter real oli kadota kokonaan. Andalusianhevoseen risteyttämällä rotu saatiin kuitenkin pelastettua, mutta siittolan paperit tuhoutuivat Portugalin vallankumouksessa.
Nykyiset alter realit periytyvät Ruy d’Andraden 1940-luvulla löytämistä oreista. d’Andrade teki sinnikkäästi töitä etsien käsiinsä myös puhdasrotuisia tammoja ja yhdessä Escola Portuguesa de Arte Equestren kanssa hän piti huolta, että myös alter realien ominaisuudet pysyivät korkeaan kouluun soveltuvina.
Alpes maritimae

| Alpes maritimae Provincia Alpes maritimae> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Alpes maritimaen provinssin alue vuonna 125.
Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooma
Prefektuuri:  Gallia (n. 357–)
Diokeesi:  Viennensis (n. 293–395) Septem provinciae (n. 395–)
Nykyinen valtio/alue:  Ranska ja Italia (Meri-Alpit)
Perustettu:  14 eaa.
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  keisarin provinssi
 – hallinnollinen keskus:  Cemenelum (63–297) Eburodunum (297–)
Alpes maritimae (lat. Provincia Alpes maritimae) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti Meri-Alppien alueen pääosin nykyisen Ranskan alueella.
Maantiede

Alpes maritimae oli yksi neljästä pienestä provinssista (muut olivat Alpes Cottiae, Alpes Graiae ja Alpes Poeninae) jotka sijaitsivat Alpeilla nykyisen Ranskan ja Italian rajalla. Näistä Alpes maritimae käsitti alueen sille nimensä antaneilla Meri-Alpeilla. Nykyisin alue on pääosin Ranskan kaakkoiskulmaa. Provinssin pääkaupungit olivat Cemenelum vuosina 63–297 ja Eburodunum vuodesta 297.
Maantiede > Kaupunkeja

Alpes maritimaen provinssin kaupunkeja ja muita asutuksia olivat muun muassa:
Antipolis (nyk. Antibes)
Cemenelum (nyk. Cimiez)
Nicaea (nyk. Nizza)
Portus Herculis Monoeci (nyk. Monaco)
Salinae (nyk. Castellane)
Sanitium (nyk. Senez)
Vintium (nyk. Vence)
Vuodesta 297 provinssiin kuuluivat myös:
Brigantio eli Brigantium (nyk. Briançon)
Brigomagus (nyk. Briançonnet)
Eburodunum (nyk. Embrun)
Rigomagus eli Civitas Rigomagensium (nyk. Barcelonnette)
Historia

Alpes maritimaen alue tuli Rooman valtaan 15–14 eaa. Alpes maritimaen provinssin perusti keisari Augustus vuonna 14 jaa. tai pian sen jälkeen. Provinssin tärkein tehtävä oli turvata Alppien läpi johtavien solien kautta kulkeva liikenne. Provinssien jaossa Alpes maritimae luettiin keisarin provinsseihin. Provinssi oli olemassa koko myöhemmän Rooman historian ajan ja myös muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan.
Vuosina 293–395 provinssi kuului Viennensiksen diokeesiin. Sen aluetta muutettiin niin, että se käsitti vain Alppien länsipuolta, mutta sitä laajennettiin muissa suunnissa. 300-luvulla provinssi tuli osaksi Gallian prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului nyt Gallian prefektuuriin ja Septem provinciaen diokeesiin.
Alue

Kuvassa kylä, metsä ja pellot, joilla viljellään eri kasveja, muodostavat selkeitä omia ympäristöstä erottuvia alueitaan
Alue on maanpinnan määräosa, joka jonkin tai joidenkin ominaisuuksien perusteella eroaa ympäristöstään. Alueen erottavat ominaisuudet ovat joko luonnonoloihin tai kulttuuriin liittyviä tekijöitä. Alueita voidaan rajata joko yhden ominaisuuden perusteella, analyyttinen alue, tai usean eri ominaisuuden perusteella, synteettinen alue. Maantiede, aluetiede ja geoinformatiikka ovat esimerkkejä alueita tutkivista tieteistä.
Maantieteilijä J. G. Granö esitti Puhdas maantiede -teoksessaan, että on ensisijaisesti etsittävä yhtenäisiä alueita, eikä mahdollisimman jyrkkiä rajoja. Alueiden välillä voi olla selkeä raja, kuten valtiolla, tai niiden välillä voi olla vaihettumisvyöhyke, esimerkiksi boreaalisen metsän muuttuessa vähitellen tundraksi. Alueet voivat esiintyä myös kenttinä, joilla on arvo kaikkialla maailmassa, kuten ilmastolla lämpötilan tai ilmanpaineen suhteen. Alueet voidaan siis jakaa jatkuviin ja epäjatkuviin alueisiin.
Yleensä alue on keskikokoinen osa maata tai vettä, joka on pienempi kuin kokonaiset maantieteelliset kiinnostuksen kohteet kuten valtio tai vuoristo. Alue on kokoelma pienempiä yksiköitä, kuten "Uuden Englannin osavaltiot" tai osa suurempaa kokonaisuutta, kuten "Yhdysvaltain Uuden Englannin alue".
Alueet jaetaan maantieteessä hallinnollisiin, homogeenisiin, toiminnallisiin ja miellealueisiin. Fyysisessä maantieteessä, ekologiassa, eliömaantieteessä, eläinmaantieteessä ja ympäristömaantieteessä alueet perustuvat luonnollisiin seikkoihin kuten biotooppeihin, biomeihin, vesistöihin, vuoristoihin ja maalajeihin. Kulttuurimaantietessä alueet määrittää ihmisen toiminta ja muut inhimilliset tekijät, kuten elinkeinot, kieli, uskonto tai paikallinen kulttuuri ja traditiot, tai ne ovat kokonaan ihmisen rajaamia esimerkiksi hallinnollisesti, kuten kunnat ja valtiot. Alueeksi luetaan myös ihmisen mielessään muodostamat käsitykset alueista, miellealueet eli mentaalikartat.
Esimerkkejä aluetyypeistä

Hallinnollinen alue
Homogeeninen alue
Kannatusalue
Miellealue
Toiminnallinen alue
Nodaalialue
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alue Wikimedia Commonsissa
Alumiininitraatti

| Alumiininitraatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13473-90-0
PubChem CID:  16693912 ja 26053 16713320, 16693912 ja 26053
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Al(NO3)3
Moolimassa:  213,01
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  73 °C (nonahydraatti)
Kiehumispiste:  135 °C (nonahydraatti, hajoaa)
Tiheys:  1,72 g/cm3
Liukoisuus veteen:  689 g/l
Alumiininitraatti (Al(NO3)3) on alumiini- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää useissa eri sovellutuksissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa alumiininitraatti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdiste esiintyy useimmiten kidevedellisenä nonahydraattina (Al(NO3)3·9H2O), jonka alkeiskoppi on romboedrinen. Alumiininitraatti liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös etanoliin ja asetoniin. Kuumennettaessa aine hajoaa alumiinioksidiksi. Muiden nitraattien tavoin alumiininitraatti on voimakas hapetin.
Alumiininitraattia valmistetaan neutraloimalla alumiinihydroksidia typpihapolla. Toinen tapa on alumiinisulfaatin ja niukkaliukoisia sulfaatteja muodostavien metallinitraattisuolojen reaktio.
Alumiininitraattia käytetään alumiinioksidipaperien valmistamiseen, peittana tekstiilien värjäyksessä, muuntajien ytimissä, harvinaisten maametallien metallurgiassa uuttamiseen ja fenolien ja fenyylieetterien nitraamiseen.