stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Locked In
Muusikot

Andy Powell – sähkökitara, laulu
Laurie Wisefield – sähkökitara, laulu
Martin Turner – basso, laulu
Steve Upton – rummut
Pete Wood – kosketinsoittimet
Cissy Houston, Sylvia Shemwell, Eunice Peterson – taustalaulu (kappaleet 4 ja 5)
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Locked In discogs.com -sivustolla
Just Testing

| Just Testing Wishbone Ash |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1979, Surrey Sound, Leatherhead, Englanti (Helpless: Kingsway Recorders, Lontoo, Englanti)
 Julkaistu: 18. tammikuuta 1980
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): John Sherry, Wishbone Ash
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 38.00
 Levy-yhtiö: MCA (MCF 3052)
Wishbone Ashin muut julkaisut
| No Smoke Without Fire 1978 | Just Testing 1980 | Number the Brave 1981 |
Singlet albumilta Just Testing
 ”Living Proof / Jail Bait (Live)” Julkaistu: tammikuu 1980  ”Helpless (Live) / Blowin' Free (Live)” Julkaistu: toukokuu 1980
Just Testing on englantilaisen Wishbone Ash -yhtyeen albumi vuodelta 1980.
Kappaleet > A-puoli

Living Proof – 5.40 (säv. L. Wisefield, C. Hamill)
Haunting Me – 4.36 (säv. M. Turner)
Insomnia – 5.09 (säv. M. Turner)
Helpless – 4.05 (säv. P. Kendrick)
Kappaleet > B-puoli

Pay The Price – 3.33 (säv. M. Turner)
New Rising Star – 4.01 (säv. M. Turner)
Master of Disguise – 4.26 (säv. A. Powell)
Lifeline – 6.30 (säv. M. Turner, A. Powell, L. Wisefield, S. Upton)
Kappaleet > 1980 Remastered Edition bonusraitoja

Come On – 3.23 (säv. Chuck Berry)
Fast Johnny – 4.04 (säv. M. Turner, A. Powell, L. Wisefield, S. Upton)
Blowin' Free (Live) – 6.34 (säv. A. Powell, S. Upton, T. Turner, M. Turner)
Helpless (Live) – 3.46 (säv.  P. Kendrick)
Muusikot

Andy Powell – sähkökitara, akustinen kitara, laulu
Laurie Wisefield – sähkökitara, akustinen kitara, laulu
Martin Turner – basso, akustinen kitara, laulu
Steve Upton – rummut, lyömäsoittimet
Claire Hamill – laulu "Living Proof", "Pay the Price",  "Master of Disguise"
Ian Kew – urut "Master of Disguise"
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Just Testing discogs.com -sivustolla
Ben Granfelt

Ben Granfelt
Ben Edward Granfelt (s. 16. kesäkuuta 1963) on suomalainen kitaristi ja säveltäjä. Hänet tunnetaan muun muassa yhtyeistä Los Bastardos Finlandeses, Guitar Slingers, Leningrad Cowboys, Wishbone Ash, Gringos Locos ja omasta kokoonpanostaan Ben Granfelt Band.
Taustaa

Granfelt aloitti soittamisen 11-vuotiaana kellaribändeissä kotiseudullaan Kauniaisissa. Kouluaikoinaan hän myös tutustui Tipe Johnsoniin, josta tuli myöhemmin tärkeä bändikaveri Gringos Locosissa ja myöhemmin Leningrad Cowboys'issa.
Musiikillisiksi vaikuttajikseen Granfelt nimeää: Jimi Hendrix, Jeff Beck, Robin Trower, Eric Clapton, Gary Moore, Pat Travers ja Pat Thrall.
Granfeltin suosikkikitaramalli on aina ollut Fender Stratocaster. Hänen tavaramerkkejään on käyttää Stratocasterin tallamikrofonina humbucker-tyylistä kaksikelaista mikrofonia.
Musiikkitoiminnan lisäksi Granfelt toimii kitaravahvistimien maahantuojana.
Vaikuttanut kokoonpanoissa

Los Bastardos Finlandeses
Ben Granfelt Band
Wishbone Ash
Guitar Slingers
Leningrad Cowboys
Gringos Locos
Drink Floyd
Diskografia > Los Bastardos Finlandeses

Saved By Rock'n'Roll – 2011 100% Record Company
Diskografia > Ben Granfelt (Band)

The Truth – 1994 Megamania
Radio Friendly – 1996 Megamania
LIVE – 1997 Megamania
E.G.O – 1999 Megamania
All I Want To Be – 2001 Megamania
The Past Experience – 2004 Megamania
Live Experience – 2006 Bonnier/Amigo
Sum of Memories – 2006 Bonnier/Amigo
Notes From The Road – 2007 Bonnier/Amigo
Kaleidoscope – 2009 Windseekers
Melodic Relief – 2012 Sprucefield
Time Flies When You're Playing The Guitar – 2016 Sprucefield
Another Day – 2016 Tuohi Records
My Soul to You – 2018 A1 Records
True Colours – 2020 A1 Records
Gratitude – 2023 ON Stage Records
Diskografia > Gringos Locos

Gringos Locos – 1987 Mercury
Punch Drunk – 1989 Atlantic
Raw Deal – 1991 Fazer
Filmografia

Leningrad Cowboys Meet Moses (1994) film directed by Aki Kaurismäki.
Total Balalaika Show (1994) documentary directed by Aki Kaurismäki.
No Smoke Without Fire

| No Smoke Without Fire Wishbone Ash |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : De Lane Lea, Lontoo, Englanti
 Julkaistu: lokakuu 1978
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Derek Lawrence
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 41.03
 Levy-yhtiö: MCA (MCG 3528)
Wishbone Ashin muut julkaisut
| Front Page News 1977 | No Smoke Without Fire 1978 | Just Testing 1980 |
No Smoke Without Fire on englantilaisen Wishbone Ash -yhtyeen albumi vuodelta 1978.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. Laurie Wisefield ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

You See Red – 6.05
Baby the Angels Are Here – 4.50 (säv. Martin Turner)
Ships in the Sky – 3.00
Stand and Deliver – 7.35
Kappaleet > B-puoli

Anger in Harmony – 5.06 (säv. Andy Powell, Wisefield, Turner)
Like a Child – 5.01
Way of the World (Part 1) – 4.01
Way of the World (Part 2) – 5.32
Muusikot

Andy Powell – sähkökitara, laulu
Laurie Wisefield – sähkökitara, laulu
Martin Turner – basso, laulu
Steve Upton – rummut
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

No Smoke Without Fire discogs.com -sivustolla
Raw to the Bone

| Raw to the Bone Wishbone Ash |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Surrey Sound, Leatherhead, Englanti
 Julkaistu: tammikuussa 1985
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Nigel Gray
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 38.10
 Levy-yhtiö: Neat Records (NEAT 1027)
Wishbone Ashin muut julkaisut
| Twin Barrels Burning 1982 | Raw to the Bone 1985 | Nouveau Calls 1987 |
Raw to the Bone on englantilaisen Wishbone Ash -yhtyeen albumi vuodelta 1985.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. Wishbone Ash ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

Cell of Fame – 4.35
People in Motion – 3.48
Don’t Cry – 3.27
Love Is Blue – 3.41
Long Live the Night – 3.29
Kappaleet > B-puoli

Rocket in My Pocket – 3.44 (säv. Lowell George)
It’s Only Love – 4.07
Don’t You Mess – 3.51
Dreams (Searching for an Answer) – 3.28
Perfect Timing – 3.51
Muusikot

Andy Powell – sähkökitara, laulu
Laurie Wisefield – sähkökitara, laulu
Mervyn Spence – basso, laulu
Steve Upton – rummut
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Raw to the Bone discogs.com -sivustolla
Isko Korpela

Isko Ilmari Korpela (15. heinäkuuta 1907 Keuruu – 27. maaliskuuta 1990 Kaarina) oli 1920- ja 1930-luvuilla kansallisesti tunnettu suomalainen pikaluistelija. Hän oli mukana valittaessa Suomen pikaluistelijoita St. Moritzin vuoden 1928 olympialaisiin mutta ei päässyt kisajoukkueeseen. Ammatillisen uran Korpela teki Savon alueella metsähoitajana.
Urheilu-ura

Korpela kilpaili 1920-luvulla pikaluistelussa SM-mitaleista. Hän aloitti uransa 15-vuotiaana Kuopion Luistinseuran juniorisarjoissa. Vuoden 1925 juniorimestaruuskilpailuissa Korpela otti ylivoimaisen poikien Suomen mestaruuden. Vuonna 1926 hän nousi yhteispisteissä SM-hopealle. Näissä Viipurissa pidetyissä mestaruuskisoissa suomenmestaruuden voitti Uuno Pietilä, mutta Thunberg ja Skutnabb eivät osallistuneet kisoihin. Seuraavana vuonna hän sijoittui 11:ksi, mutta Tampereella käydyissä MM-kisoissa Korpela oli neljänneksi paras suomalainen ja kokonaissijoituksessa seitsemäs. Lisäksi hän oli 500 metrin kisan voittaja. Tampereen MM-kisat jäivät hänen ainoiksi kansainvälisiksi mestaruuskisoiksi.
Korpela oli ehdolla vuoden 1928 St. Moritzin talviolympialaisiin.
Pikaluistelussa Korpela oli mukana järjestämässä kuopiolaisten luisteluaktiivien kanssa Oslon vuoden 1952 talviolympialaisten pikaluistelun suomalaisten olympiaehdokkaiden valmennusleiriä Kuopioon, jossa oli marraskuussa 1951 harjoitteluun sopiva jäätynyt vesialue.
Urheilu-ura > Henkilökohtaiset ennätykset

500 metriä: 45,24 (10. maaliskuuta 1928, Viipuri)
1 000 metriä: 1.43,10 (25. tammikuuta 1925, Savonlinna)
1 500 metriä: 2.29,5 (14. tammikuuta 1928, Tampere)
3 000 metriä: 6.09,8 (25. helmikuuta 1937, Helsinki)
5 000 metriä: 9.10,4 (20. maaliskuuta 1926, Kuopio)
10 000 metriä: 19.27,0 (12. maaliskuuta 1927, Kuopio)
Työura

Isko Korpela opiskeli yksityisoppilaana ylioppilaaksi Kuopion lyseossa syksyllä 1933 ja siirtyi sen jälkeen opiskelemaan Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteelliseen tiedekuntaan. Hän valmistui metsänhoitajaksi talvisodan jälkeisenä välirauhan aikana 1940.
Sen jälkeen hän toimi avustavana piirimetsänhoitajana Keski-Suomessa ja sen jälkeen piirimetsänhoitajana Pohjois-Savon metsänhoitolautakunassa. Vuonna 1945 hän siirtyi Metsäliiton palvelukseen piirimetsänhoitajana sijaintipaikkanaan Kuopio.
Jussi Sandhu

| Jussi Sandhu> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1987 (ikä 37–38) Isokyrö
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  elokuvaleikkaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jussi Sandhu (s. 1987 Isokyrö) on suomalainen elokuvaleikkaaja ja dokumentaristi. Hän on yksi tamperelaisen elokuvatuotantoyhtiö Wacky Tie Filmsin perustajista.
Sandhu oli ehdolla parhaan leikkauksen Jussi-palkinnon saajaksi elokuvasta Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia (2021).
Hänen ohjaamansa lyhytdokumentti 27 ensimmäistä vuotta voitti vuoden 2019 Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla parhaan kotimaisen lyhytelokuvan R&A Lift -palkinnon.
Filmografia > Elokuvaleikkaajana

100 litraa sahtia (2025). Ohjaaja Teemu Nikki. Tuotanto Jani Pösö.
Räkä ja Roiskis (2023). Ohjaaja Teemu Nikki. Tuotanto It's Alive Films.
The Gamer (2023). Ohjaajat Jesse Jokinen ja Petri Luukkainen. Tuotanto napa films.
Eläinoikeusjuttu (2022). Ohjaajat Saila Kivelä ja Vesa Kuosmanen. Tuotanto Tuffi Films.
Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia (2021). Ohjaaja Teemu Nikki. Tuotanto It's Alive Films.
Näin pilvet kuolevat (2021). Ohjaaja Tuija Halttunen. Tuotanto Wacky Tie Films.
Silicon Valley, Baby (2020). Ohjaaja Erika Haavisto. Tuotanto Taavi Vartia Tuotannot.
Ei koskaan enää (2018). Ohjaaja Aino Suni. Tuotanto Tuffi Films.
Aiheesta muualla

Jussi Sandhu IMDB:ssä
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Continuum (televisiosarja)

| Continuum |
| --- | --- |


Tyyli:  draama, toiminta, scifi
Kestoaika:  45 min.
Luoja(t):  Simon Barry
Pääosissa:   Rachel Nichols  Victor Webster  Erik Knudsen  Stephen Lobo  Omari Newton  Roger Cross  Luvia Petersen  Ryan Robbins  Lexa Doig 
Alkuperämaa:   Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Showcase  Syfy  Netflix
Esitetty:  27. toukokuuta 2012  – 9. lokakuuta 2015
Tuotantokausia:  4
Jaksoja:  42
Tuotanto
Tuottaja(t):  Holly Redford Rachel Nichols
Vastaava(t) tuottaja(t):   Simon Barry  Pat Williams  Tom Rowe  Matthew O'Connor  Lisa Richardson  Jeff King 
Ohjaaja(t):   Pat Williams  David Frazee  William Waring 
Käsikirjoittaja(t):   Simon Barry  Jeremy Smith  Jonathan Walker  Matt Venables  Laura Collini 
Säveltäjä(t):  Jeff Danna
Kuvaaja(t):  David Pelletier
Tuotantoyhtiö(t):   Reunion Pictures  Shaw Media 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Continuum on kanadalainen Simon Barryn luoma scifisarja. Sen esittäminen aloitettiin Kanadassa Showcasen kanavalla vuonna 2012. Suomessa sarjaa on voinut seurata Netflixin palvelussa.
Sarjan päätösjakso esitettiin Showcasen kanavalla 9. lokakuuta 2015.
Juoni

Sarjan päähenkilö Kiera Cameron (Rachel Nichols) elää normaalia elämää miehensä ja lapsensa kanssa vuonna 2077 Vancouverissa. Korporatokratisessa dystopisessa yhteiskunnassa Kiera toimii City Protective Services (CPS) -nimisen lainvalvontaryhmän jäsenenä.
Kiera on todistamassa Liber8-nimisen terroristiryhmän kuolemantuomiota, kunnes heidän pakoyrityksen seurauksena joutuu ajassa 65 vuotta taaksepäin. Nyt väärässä ajassa oleva lainvalvoja joutuu etsimään ystäviä ja estämään myös ajassa taaksepäin joutuneiden terroristien muuttamasta historiaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rachel Nichols  | … |  Kiera Cameron   |
|  Victor Webster  | … |  Carlos Fonnegra   |
|  Erik Knudsen  | … |  Alec Sadler   |
|  Stephen Lobo  | … |  Matthew Kellog   |
|  Omari Newton  | … |  Lucas Ingram   |
|  Roger Cross  | … |  Travis Verta   |
|  Luvia Petersen  | … |  Jasmine Garza   |
|  Ryan Robbins  | … |  Insp. Dillon   |
|  Lexa Doig  | … |  Sonya Valentine   |
Tuotanto

Sarjan pilottijakso esitettiin 27. toukokuuta 2012 Showcasen kanavalla ja siitä tuli kanavan eniten katsojia saanut televisiosarjan jakso.
Showcase ilmoitti elokuussa 2012 tilanneensa toisen tuotantokauden ja kesäkuussa 2013 kolmannen tuotantokauden.
Neljännen kauden tilauksen yhteydessä joulukuussa 2014 ilmoitettiin viimeiseksi jääneen kauden olevan vain kuuden jakson mittainen.
Sarjan luoja Simon Barry on kertonut, että koko suunnitellun tarinan kertomiseen olisi tarvittu 7–10 tuotantokautta.
Tuotanto > Tuotantokaudet

| Kausi | Kausi | Jaksot | Ensiesitys> Avausjakso | Ensiesitys> Päätösjakso |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 27. toukokuuta 2012 | 5. elokuuta 2012 |
|  | 2 | 13 | 21. huhtikuuta 2013 | 4. elokuuta 2013 |
|  | 3 | 13 | 16. maaliskuuta 2014 | 22. kesäkuuta 2014 |
|  | 4 | 6 | 4. syyskuuta 2015 | 9. lokakuuta 2015 |
Muissa medioissa

Vuonna 2014 Zeros 2 Heroes Media julkaisi muutaman vuoden toimineen vaihtoehtotodellisuuspelin Continuum the Game. Kyseisellä sivustolla julkaistiin kahdeksanosainen sarjakuvaromaani Continuum: The War Files, joka oli saatavilla vain Kanadassa.
Rittenhouse julkaisi televisiosarjaan liittyvän keräilykorttipakan vuonna 2014.
Aiheesta muualla

Continuum Showcasen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Continuum Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lamastre

| Lamastre |
| --- | --- |
 Lamastren kunnantalo.
 vaakuna
 Lamastre
 Koordinaatit: 44°59′11″N, 04°34′54″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Ardèche
Arrondissementti:  Tournon-sur-Rhône
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  25 km²
Väkiluku (2021):  2 342
 – Väestötiheys:  92,0 as./km²
Postinumero:  07270
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Katu Lamasttren kylässä
Lamastre on kunta Ardèchen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Vuonna 2021 siellä oli 2 342 asukasta. Lamastren pinta-ala on 25 neliökilometriä.
Lamastren kunnassa on useita vanhoja linnoja tai linnojen raunioita: Château de Peychélard (rauniot), Château de Retourtour (rauniot) ja Château d'Urbillac.
Qarjantau

Vuoriston korkein kohta Mingbuloq Uzbekistanin puolelta nähtynä.
Qarjantau (kaz. Қаржантау, uzb. Qorjontov) on Tienšanin läntinen reunavuoristo Kazakstanin Türkistanin alueella sekä Uzbekistanin Taškentin alueen rajalla.
Keles- ja Ugomjokien välissä sijaitsevan koillis-lounaissuuntaisen vuorijonon pituus on 85–90 ja leveys 15–20 kilometriä. Korkein kohta on Myñbūlaq (uzbekiksi Mingbuloq, 2 828 metriä). Lounaassa Qarjantau laskeutuu Qorachatovin harjanteeksi. Lyhyempiä ja jyrkempiä kaakkoisrinteitä halkovat syvät rotkot. Luoteisrinteiltä saavat alkunsa monet Kelesin sivujoet.
Vuoret ovat muodostuneet etupäässä vulkaanisista kivilajeista, kalkki- ja hiekkakivestä, liuskeesta ja konglomeraatista. Niillä esiintyy paljon karsti-ilmiöitä. Rinteillä kasvaa ruohoa, pensaita, katajia ja villejä hedelmäpuita.
Jaffa-appelsiini

| Jaffa-appelsiini Citrus sinensis 'Jaffa' |
| --- | --- |
 Jaffa-appelsiineja myytävänä Mahane Yehuda Marketissa Jerusalemissa
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Ruutakasvit Rutaceae
Suku::  Sitruspuut Citrus
Laji::  sinensis
Lajike::  'Jaffa'
Kaksiosainen nimi
 Citrus sinensis 
Katso myös
   Jaffa-appelsiini Wikispeciesissä   Jaffa-appelsiini Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jaffa (myös Shamouti) on etupäässä Lähi-idässä viljelty appelsiinin (Citrus sinensis) lajike. Sille tyypillisiä ominaisuuksia ovat siementen pieni lukumäärä ja sitkeä kuori, joka tekee sen erityisen soveltuvaksi vientiin.
Jaffa-appelsiinin kehittivät palestiinalaiset viljelijät 1800-luvun puolivälissä. Nimensä se sai Jaffan kaupungin mukaan, jonka lähistöllä sitä ensin alettiin tuottaa vientiin.. Yhdessä napa-appelsiinien ja pomeranssien kanssa se on yksi kolmesta Välimeren maissa, Etelä-Euroopassa ja Lähi-idässä eniten viljellystä appelsiinityypistä. Sitä viljellään Israelissa, Kyproksessa, Irakissa, Libanonissa, Syyriassa, Jordaniassa ja Turkissa.
Viime vuosikymmeninä Jaffa-appelsiinien tuotanto huomattavasti vähentynyt. Nykyisen Israelin valtion alkuaikoina ne olivat maan tunnetuin vientituote. Jaffa-appelsiinin historia on vahvasti politisoitunut. Eyal Sivan on selittänyt, että Jaffa-appelsiinista tuli sionistien menestyksen ja Israelin valtion symboli, mutta palestiinalaisille se symboloi heidän kotimaansa menetystä ja tuhoa.
Ominaisuuksia

'Jaffa'-appelsiineissa on kymmenen lohkoa ja jokseenkin vähän siemeniä. Niiden makua on luonnehdittu "erinomaiseksi" tai "makeaksi ja hienoksi".
 Kaksi muuta samalla seudulla viljeltyä appelsiinityyppiä ovat napa-appelsiinit sekä happamat pomeranssit, joita Iranissa paljon viljellään kuorensa vuoksi. 'Jaffa'-appelsiinille tyypillistä on soikea muoto ja paksu, syvän oranssin välinen kuori, joka yleensä on helppo irrottaa hedelmästä. Sitkeä kuori tekee sen "erityisen sopivaksi vientiin". Mehun tuotantoon se ei sovellu, koska siitä saadaan kovin vähän mehua ja sillä on taipumus tulla ajan mittaan kitkeräksi, joskin se säilyy hyvin.
'Jaffa'-appelsiinipuut ovat varsin kylmänkestäviä, minkä vuoksi niitä voidaan kasvattaa muuallakin kuin appelsiinin tuotantoalueeksi tavallisesti mielletyllä subtrooppisella vyöhykkeellä. Ne ovat kuitenkin alttiina Alternaria-sienen aiheuttamille tuhoille, ja puilla on taipumus tuottaa runsas hedelmäsato vain joka toinen vuosi.
Nykyinen merkitys

Jaffa-appelsiinit poimitaan Israelissa ja palestiinalais­alueilla marras- ja maaliskuun välisenä aikana, mutta niiden markkinointi­sesonki ulottuu syyskuusta toukokuuhun saakka. Yli puolet vuotuisesta sadosta menee vientiin, ja Israel on yksi eniten Euroopan unionin maihin appelsiineja vievistä maista.
Varsinkin 1950- ja 1960-luvuilla Jaffa-appelsiinista tuli eräänlainen Israelin kansallissymboli. Vielä 1990-luvulla se oli yksi maailman kaupallisesti tärkeimmistä appelsiinilajikkeista. Viime vuosikymmeninä maatalouden merkitys ylipäänsäkin on Israelin talouselämässä kuitenkin vähentynyt. Kun lisäksi maan vesivarat ovat kovin niukat ja viljelys on riippuvainen vierastyövoimasta, on Jaffa-appelsiinienkin tuotanto vähentynyt. Vaikka ne ovat vientituotteina jääneet teollisuustuotteiden kuten timanttien ja tarkkuuslaitteiden varjoon, Israel kuitenkin vie edelleen suuren määrän sitrushedelmiä Eurooppaan.
Jaffa-appelsiinin mukaan on Tel-Aviv-Yafon kaupunki saanut lempinimen "Big Orange" ("Iso appelsiini").
Kirjallisuutta

Uzi Baram, Lunda Carroll: A historical archaeology of the Ottoman Empire: breaking new ground.  Springer, 2000.  ISBN 0-306-46311-3  Teoksen verkkoversio.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jaffa orange
Jaffan kartta vuodelta 1841. Kaakossa (oikeassa alalaidassa) laajat appelsiiniviljelmät.
Appelsiinilehtoja Bir Salimissa
Laatikollisia Jaffa-appelsiineja lastataan laivaan Jaffan satamassa noin vuonna 1930
Appelsiinien pakkaamo Petah Tikvassa vuonna 1938
Käännös suomeksi
Merijalkaväen mies

| Merijalkaväen mies> Jarhead |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Mendes
Käsikirjoittaja:  William Broyles Jr. ja Anthony Swofford
Tuottaja:  Lucy Fisher ja  Douglas Wick
Säveltäjä:  Thomas Newman
Kuvaaja:  Roger Deakins
Leikkaaja:  Walter Murch
Tuotantosuunnittelija:  Nancy Haigh
Pääosat:  Jake Gyllenhaal, Peter Sarsgaard, Chris Cooper ja Jamie Foxx
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   4. marraskuuta 2005    20. tammikuuta 2006
Kesto:  123 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  72 000 000 $
Tuotto:  96 800 000 $
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merijalkaväen mies (Jarhead) on Sam Mendesin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2005. Se perustuu Yhdysvaltain merijalkaväen entisen tarkka-ampujan Anthony Swoffordin samannimiseen romaaniin, joka kertoo hänen kokemuksistaan Persianlahden sodassa.
Elokuvan pääosissa nähdään Jake Gyllenhaal ja Peter Sarsgaard sekä Oscar-palkitut Chris Cooper ja Jamie Foxx.
Elokuvan alkuperäinen englanninkielinen nimi (Jarhead) tulee merijalkaväen sotilaista käytetystä alatyylisestä nimityksestä.
Juoni

Anthony “Swoff” Swofford (Jake Gyllenhaal) käy Yhdysvaltain merijalkaväen koulutuksen ja hänet sijoitetaan Camp Pendletonin tukikohtaan Kaliforniassa. Ylikersantti Sykes (Jamie Foxx) laittaa hänet edelleen ankaralle tarkka-ampujakurssille. Vaikka monet muut luovuttavat, Swofford pääsee lopulta kurssista läpi. Hänen parinaan toimii Alan Troy (Peter Sarsgåard).
Persianlahden sodan sytyttyä Irakin hyökättyä Kuwaitiin Swofford ja muut sotilaat lähetetään Arabian niemimaalle valmistautumaan Yhdysvaltojen iskuun Irakia vastaan. Valmisteluissa kestää kuukausia ja tylsistynyt Swofford järjestää sääntöjen vastaisen joulujuhlan. Hänen vartiovuoroaan korvaava Fergus O’Donnell (Brian Geraghty) sytyttää vahingossa tuleen valorakettilaatikon herättäen koko yksikön. Ylikersantti Sykes saa selville tapahtumien kulun ja Swofford alennetaan korpraalista sotamieheksi. Rangaistukseen kuuluvat myös alempiarvoiset tehtävät ja samalla Swofford alkaa epäillä hänen kotimaahan jääneen tyttöystävänsä pettävän häntä. O’Donnellia syyttävä Swofford kohtaa tämän ensin häntä aseella osoittaen, mutta kääntäen aseen ympäri vaatien tätä ampumaan itsensä.
Yhdysvaltojen hyökkäys alkaa lopulta 17. tammikuuta 1991. Merijalkaväki etenee kohti Kuwaitin ja Saudi-Arabian rajaa. Swoffordille paljastuu, että Troylla on rikosrekisteri, joka tarkoittaa hänen erottamistaan palveluksesta kunhan he pääsevät kotiin. Joukkojen edetessä he eivät kohtaa lainkaan vastarintaa. Ilmavoimat tekevät tosin vahingossa hyökkäyksen omia joukkojaan vastaan. Pian saavutaan niin sanotulle Kuoleman moottoritielle, jolla lojuu kasoittain tuhoutuneita irakilaisia ajoneuvoja ja kaatuneiden ruumiita. Irakilaiset ovat vetäytyessään sytyttäneen alueen öljylähteet tuleen, mikä aiheuttaa öljysateen taivaalta.
Tarkka-ampuja pari saa viimein tehtävän. Everstiluutnantti Kazinski (Chris Cooper) määrää heidät surrmaamaan Irakin tasavaltalaiskaartin upseerit eräällä lentotukikohdalla. Juuri kun Swofford on saanut heidät tähtäimeensä, majuri Lincoln (Dennis Haysbert) keskeyttää tehtävän ja kutsuu sen sijaan ilmaiskun Swoffordin ja Troyn vastalauseista huolimatta. Pari ei kohtaa lopulta koko sodan aikana lainkaan vihollisen vastarintaa. Swofford palaa kotiin, jossa hänen tyttöystävällään on uusi poikaystävä. Monilla muillakin sotilailla on vaikeuksia sopeutua siviilielämään. O’Donnell kertoo myöhemmin Swoffordille Troyn kuolleen autokolarissa. Swofford osallistuu joidenkin muiden sotilaiden kanssa hautajaisiin ja elokuva päättyy.