John Wyndham
Kirjailijanura > 1950-luku

Vasta muutama vuosi sodan jälkeen Wyndhamin kirjallinen ura nousi jälleen. Hän tapasi Penn Clubilla Lontoossa kustantaja (Sir) John Lustyn, jolta sai hyviä neuvoja seuraavaan teokseensa. Tuo teos oli Triffidien kapina (The Day of the Triffids, 1951), joka suomeksi ilmestyi jo vuonna 1954, kääntäjänä Risto Kalliomaa. Teoksesta tuli heti suosittu, ja sen sanottiin olevan "vuoden, ellei useammankin, kauhistuttavin sekä parhaiten kirjoitettu scifi-kirja".
Triffidien kapina nosti katastrofi-teeman kokonaan uudelle tasolle. Tarinassa ilmeisesti viljelykokeiden aikaansaamia noin parimetrisiä lihansyöjäkasveja, triffidejä, tarhataan valvotusti, sillä kasvit kykenevät liikkumaan kolmen juurensa (tästä nimi triffidi) varassa. Sekasorto pääsee valloilleen, kun eräänä iltana valtaosa ihmisistä sokeutuu katseltuaan maailmanlaajuista meteorikuuroa, ”vihreitä välähdyksiä”. Tappavien kasvien valvonta pettää, ja ne hyökkäävät puolustuskyvyttömien ihmisten kimppuun. Kaiken lisäksi hirviökasvit ovat jossain määrin kykeneviä kommunikoimaan keskenään. Sarjan päähenkilö on kasvitieteilijä ja triffidi-asiantuntija Bill Masen, joka ”vihreiden välähdysten” aikana makaa sairaalassa pää paketissa, ja säilyttää näin näkökykynsä. Hän joutuu yhdessä pienen perheensä kanssa pakenemaan yrittäen vältellä niin kammottavia kasveja kuin näkeviä orjuuttavia sokeitakin. Turvapaikaksi löytyy Wightsaari, jossa ryhmä ihmisiä muodostaa uudenlaisen yhteisön.
- Kerrotaan, että Wyndham olisi sattunut kuulemaan pubissa kahden puutarhurin keskustelevan rikkaruohoistaan. Toinen heistä sanoi: ”Vajani luona on yksi sellainen suuri – oikea hirviö. Se on vissiin triffidi!” Kirjan julkistamisen jälkeen sanasta triffidi on tullut lähes kaikenlaisia mielikuvituksellisia, vihamielisiä ja vaarallisia kasveja tarkoittava sana.
Steve Sekely ohjasi vuonna 1963 Triffidien kapina -teoksesta elokuvan, jonka käsikirjoitti Bernard Gordon. Gordonin mielestä käsikirjoittaminen ei ollut helppoa, sillä tarina oli polveileva eikä sillä ollut selkeää loppua. Gordon kuitenkin onnistui löytämään elokuvan loppuun toivoa, jossa häntä innosti William Faulknerin Nobel-komitealle pitämä puhe. Elokuvan päähenkilön Bill Masenin roolin esitti Howard Keel. Lisäksi vuonna 1981 valmistui Ken Hannamin ohjaama kirjaan pohjautuva kuusiosainen televisiosarja, jonka nimi samoin oli Triffidien kapina.
Wyndham ei suinkaan alkujaan keksinyt englantilaista katastrofi-kirjallisuutta, mutta vakiinnutti sen aseman ja loi uutta. Itse hän ei ollut innostunut termistä "science fiction". Wyndhamia markkinoitiin valtavirran kirjailijana, sillä hänen maanläheinen tyylinsä teki kirjoista uskottavia. Tarinoiden sävy on rauhallinen ja käytännönläheinen, miellyttävää englantilaista taustaa vasten. Brian Aldiss ja David Wingrove arvostelivatkin Wyndhamia ”mukavan katastrofin mestariksi”. Wyndham asetteli teoksissaan jatkuvasti vastakkain yksilön ja yhteisön, kuten usein kylmän sodan aikaisilla kirjoittajilla oli tapana. Niinpä ihmiskunnan tunnetun sivilisaation lopuksi voi koitua lauma lapsia, joilla ei ole yksilöllisyyttä vaan yksi yhteinen mieli.
Teos Uhka syvyydestä (The Kraken Wakes, 1953) oli tavallaan toisinto Triffidien kapinasta. Tällä kertaa sivilisaatiota uhkaa jokin avaruudesta maapallolle tullut elämänmuoto, joka asettuu merten syvyyksiin. Näitä olioita ei koskaan nähdä, mutta ne saavat aikaan näkyvää tuhoa. Ensi töikseen syvyyden olennot sulattavat napajäätiköt ja aiheuttavat huomattavan vedenpinnan nousun ja estävät tehokkaasti mannertenvälisten vesireittien käytön.
Suomentamaton The Chrysalids (1955) sijoittuu kauas maailmaa nähtävästi ravistelleen ydinsodan, Jumalan lähettämän "Koettelemuksen", jälkeiseen tulevaisuuteen. Pienissä puritaanisissa maalaisyhteisöissä ei katsota hyvällä minkäänlaisia poikkeavuuksia ihmisessä, kasvissa tai eläimessä, vaan poikkeavuutta pidetään ”rienauksena” ja paholaisen kätten töinä. Teoksen päähenkilö on nuori David Storm, jolla on jonkinlaisia telepaattisia kykyjä. Tällaiset taipumukset on syytä peittää jopa omassa kodissa, sillä seinille on kiinnitetty kylttejä, joissa lukee mm. ”Puhtaudessa pelastus” tai ”Varokaatte epämuotoisuutta!” Yksilöt, jotka eivät täytä tiukkaa fyysistä normia joko tapetaan, steriloidaan tai karkotetaan Rajaseudulle. Tiukan uskonnollisessa ilmapiirissä kasvatettu David kuitenkin vaeltelee pikkupoikana omin päin lähialueilla, joille ei olisi lupaa mennä. Tällöin hän tutustuu uuteen leikkikaveriin Sophieen ja selviää, että tytöllä on jaloissaan kuusi varvasta. Kun Sophien perhe karkotetaan, joutuu David pohtimaan omaa poikkeavuuttaan ja sitä, miksi jollakin lailla poikkeavia niin ankarasti vainotaan.
Vuonna 1957 ilmestyi teos Käenpojat (The Midwich Cuckoos), jossa tuhon siemenet on kylvetty perheisiin – lasten muodossa. Kaikki yhteydet pieneen englantilaiseen Midwichin kylään yllättäen katkeavat ja kylä vaipuu horrokseen, jonka turvin muukalaislaji vierailee kylässä. Vierailun jälkeen jokainen kylän nainen on raskaana. Aluksi lapsissa ei ole muuta outoa kuin kullanväriset silmät ja vaalea tukka. Lapset kuitenkin kehittyvät henkisiltä kyvyiltään huomattavan nopeasti korkealle tasolle ja paljastuu, että heillä on yhteinen, pelottavan voimakas telepaattinen mieli sekä pyrkimys syrjäyttää ihmiskunta. Tästä syntyy väistämättä taistelu elintilasta. Wolf Rilla teki vuonna 1960 Wyndamin kirjalle uskollisen elokuvasovituksen nimellä Village of the Damned, jonka pääosassa olivat muiden muassa George Sanders ja Barbara Shelley. John Carpenterin elokuvaversiossa Kirottujen kaupunki vuodelta 1995 esiintyivät muun muassa Christopher Reeve, Kirstie Alley, Linda Kozlowski ja Mark Hamill. Tämän version Midwich näyttää enemmän hollywoodilaiselta kuin englantilaiselta.