Michael Jackson
Elämä ja ura > Invincible, riita levy-yhtiön kanssa ja kolmas lapsi (2000–2003)

Vuosisadan vaihteessa American Music Awards myönsi Jacksonille 80-luvun artisti -palkinnon. Vuosina 2000 ja 2001 Jackson työskenteli studiossa muun muassa Teddy Rileyn ja Rodney Jerkinsin kanssa, ja näissä sessioissa syntyi albumi Invincible, joka julkaistiin lokakuussa 2001. Invincible oli Jacksonin ensimmäinen täyspitkä studioalbumi kuuteen vuoteen, ja se jäi viimeiseksi uutta materiaalia sisältäneeksi studioalbumiksi, joka julkaistiin hänen elinaikanaan. Albumista syntyi suuria riitoja Jacksonin ja hänen levy-yhtiönsä Sony Music Entertainmentin välille. Jackson oli nimittäin odottanut, että hän saisi oikeudet vanhoihin albumeihinsa takaisin 2000-luvun alussa, jolloin hän saisi niiden myynnistä kaikki voitot itselleen. Sopimuksesta kävi kuitenkin ilmi, että Jackson saisi oikeudet vasta vuosien päästä. Hänelle selvisi pian, että häntä edustanut asianajaja edusti myös Sonya, mikä synnytti eturistiriitoja. Jackson oli myös huolissaan siitä, että Sony oli vuosien ajan painostanut häntä myymään osuutensa Sony/ATV Music Publishing -yhtiöstä. Jackson käytti näitä konflikteja hyväkseen sanoutuakseen irti sopimuksesta Sonyn kanssa. Juuri ennen Invinciblen julkaisua Jackson ilmoittikin Sony Music Entertainmentin johtajalle Tommy Mottolalle, että aikoi jättää yhtiön. Tämän seurauksena Sony keskeytti kaikki albumia koskevat toimenpiteet.
Syyskuussa 2001 Madison Square Gardenissa pidettiin kaksi konserttia Jacksonin 30-vuotisen soolouran kunniaksi. Michael esiintyi lavalla yhdessä veljiensä kanssa ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1984 Victory Tour -kiertueen. Konserteissa esiintyivät myös Mýa, Usher, Whitney Houston, ’N Sync, Destiny’s Child, Monica, Luther Vandross ja Slash sekä monia muita artisteja. Toinen konserteista pidettiin päivää ennen syyskuun 11. päivän terrori-iskuja. Iskujen jälkeen Jackson auttoi järjestämään hyväntekeväisyyskonsertin United We Stand: What More Can I Give Washingtonin RFK-stadionilla. Konsertti pidettiin 21. lokakuuta 2001, ja siinä esiintyi kymmeniä merkittäviä artisteja. Jackson esitti konsertin lopuksi kappaleen ”What More Can I Give”. Jacksonin sooloesitykset jätettiin pois konsertin televisiolähetyksestä, mutta hänet saattoi silti nähdä laulamassa taustalla. Tämä johtui aiemmista 30-vuotiskonserttien sopimuksista: konserteista tehtiin kahden tunnin tv-lähetys Michael Jackson: 30th Anniversary Celebration: The Solo Years, joka esitettiin ensimmäistä kertaa CBS-kanavalla marraskuussa 2001.
Invincible julkaistiin lopulta lokakuussa 2001. Albumi osoittautui hitiksi: se nousi suoraan listaykköseksi 13 maassa, sitä myytiin maailmanlaajuisesti noin 13 miljoonaa kappaletta ja sille myönnettiin tuplaplatinaa Yhdysvalloissa. Invinciblen myyntimäärä oli silti pienempi kuin Jacksonin aikaisempien albumien, mikä johtui osittain promootion ja maailmankiertueen puutteesta sekä riidasta levy-yhtiön kanssa. Invincible tuli myös huonoon aikaan markkinoille. Albumin teko maksoi 30 miljoonaa dollaria ilman mainoskuluja. Invincibleltä julkaistiin neljä singleä: ”You Rock My World”, ”Cry”, ”Butterflies” ja ”Speechless”. Kaksi viimeistä jäivät ilman musiikkivideota. Heinäkuussa 2002 Jackson protestoi yhdessä faniensa kanssa Sonya vastaan, kun hän ajeli yhtiön Lontoon konttorin edustalla ajelemalla kaksikerroksisella bussilla ja heilutti kylttiä, jossa luki: ”Sony kills music!” Jackson nimitti Mottolaa ”paholaiseksi” ja ”rasistiksi” ja väitti, että tämä ei tukenut afroamerikkalaisia artisteja vaan käytti heitä hyväkseen. Jackson syytti myös Mottolaa siitä, että hän oli kutsunut kollegaansa Irv Gottia ”lihavaksi nekruksi”. Sony kieltäytyi uusimasta Jacksonin sopimusta ja väitti, että 25 miljoonan dollarin mainoskampanja epäonnistui, koska Jackson kieltäytyi Yhdysvaltojen-kiertueesta. Samassa kuussa Jackson puhui yhdessä muiden muusikoiden ja tuottajien kanssa New Yorkin Harlemissa musiikkiteollisuuden korruptiosta ja salaliitosta ja sanoi:
»Olen kyllästynyt manipulointiin. Lehdistö on manipuloinut totuutta. He ovat valehtelijoita. Historiankirjat ovat valetta. Teidän täytyy tietää se. Teidän on tiedettävä, että kaikenlainen populaarimusiikki jazzista rockiin ja hip-hoppiin sekä tanssit jitterbugista charlestoniin ovat mustien. Mutta kirjakaupassa ei näy yhtäkään mustaa ihmistä kansikuvissa. Siellä näkee Elvis Presleyn ja Rolling Stonesin. Mutta missä ovat oikeat edelläkävijät?» 
(Michael Jackson)
Jackson käytti esimerkkinä lauluntekijä Otis Blackwellia, joka kuoli rahattomana, vaikka sävelsi sellaisia klassikoita kuin ”All Shook Up”, ”Great Balls Of Fire” ja ”Don't Be Cruel”.
»Hänestä ei ole kirjoitettu yhtään kirjaa, minkä tietäisin, ja minä olen etsinyt ympäri maailmaa. Ja hän oli tuottelias, ilmiömäinen säveltäjä. Heti kun aloin rikkoa myyntiennätyksiä, rikoin Elvis Presleyn ennätykset, rikoin Beatlesin ennätykset, ja kun tein niin, yhdessä yössä he alkoivat kutsua minua friikiksi, homoseksuaaliksi ja lapsen hyväksikäyttäjäksi. He sanoivat minun vaalentaneen ihoni. He tekivät kaikkensa kääntääkseen yleisön minua vastaan. Se on salaliitto.» 
(Michael Jackson)
Vuonna 2002 Jackson voitti American Music Award -gaalassa 22. vuosisadan artisti -palkinnon. Samana vuonna syntyi Jacksonin kolmas lapsi Prince Michael Jackson II (lempinimeltään ”Blanket”). Äidin henkilöllisyyttä ei tiedetä, mutta Jackson sanoi, että lapsella oli sijaissynnyttäjä ja hän sai alkunsa keinosiemennyksestä ja Jacksonin siemennesteestä. 20. marraskuuta samana vuonna Jackson nosti vastasyntyneen poikansa parvekkeen kaiteen yli Berliinin hotelli Adlonissa, kun fanit seisoivat alhaalla. Hän piti oikealla kädellä kiinni vauvasta, joka riippui hetken kaiteen ulkopuolella. Tämä aiheutti laajaa kritiikkiä mediassa. Jackson sanoi myöhemmin olevansa pahoillaan ja myönsi tehneensä ”kauhean virheen”.
Vuonna 2003 Sony julkaisi Jacksonin hiteistä Number Ones -kokoelma-albumin ja DVD:n. Yhdysvalloissa albumia myytiin kolminkertaisen platinan verran ja Isossa-Britanniassa kuusinkertaisesti (1,2 miljoonaa kappaletta). Albumi sisälsi uuden kappaleen ”One More Chance”, joka julkaistiin myös singlenä. Single nousi listaykköseksi Moldovassa, Turkissa ja Venezuelassa sekä saavutti Isossa-Britanniassa sijan viisi. Se jäikin Jacksonin viimeiseksi elinaikana julkaistuksi hittisingleksi.