stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muhammed
Muhammedin historiallisuus > Perusteita historiallisuuden puolesta

Brittiläinen arabian professori R.B. Serjeant pitää islamilaista perimätietoa luotettavana: "Metodisesti emme voi hyväksyä muuta lähtökohtaa kuin sen, että perimätieto on aito kertomus tosiasioista siihen saakka, kunnes se on uskottavasti osoitettu vääräksi tai puolueelliseksi."  Encyclopaedia Britannican Muhammed-artikkelissa islamin tutkimuksen professorit William Montgomery Watt ja Nicolai Sinai ovat samaa mieltä: ” ei ole mitään pakottavaa syytä olettaa, että islamin perinteinen selostus Muhammedista olisi epähistoriallinen."
Muhammedin historiallisuutta on puolustettu muullakin kuin hadith-perinteellä. Tunnettu orientalisti Watt kysyi "Kuka olisi ottanut vaivakseen keksiä tämän konstikkaan tarinan ja mistä syystä?"   Muhammedista on myös ainakin kolme lyhyttä mainintaa 600-luvun kristillisissä lähteissä. Patricia Crone on pitänyt niitä "melko kumoamattomana" näyttönä Muhammedin historiallisuuden puolesta. Revisionistisen koulukunnan edustajat katsovat niiden olevan myöhempiä lisäyksiä käsikirjoituksiin.
Tohtori Michael Marx, saksalaisen ”Corpus Coranicum” –hankkeen johtaja, esitti Der Spiegelin haastattelussa vuonna 2008 perusteluita Muhammedin historiallisuuden puolesta.   Hänen mukaansa ”Koraanin syntyä olisi vaikea selittää, jos profeetta poistettaisiin laskuista”. Hän katsoi myös, että Muhammedin tuomiseksi islamilaiseen historiankirjoitukseen ”olisi vaadittu valtavaa salaliittoa”. Kolmanneksi hän arvioi asiaa oman projektinsa liikkumavaran kannalta: ”Tiedot ja huhut leviävät hyvin nopeasti internetin aikakaudella – – meillä on hyvin luottamukselliset suhteet islamilaiseen maailmaan”.
Myös Jaakko Hämeen-Anttila pitää skeptistä näkemystä salaliittoteoriana. Hänen mukaansa se merkitsee, että olisi tehty jättimäinen mutta käytännössä mahdoton historianväärennys, missä olisi pyyhitty pois kaikki vanhat tiedot ja lisätty historiankirjoitukseen Muhammed seuralaisineen.
Skeptisyys on joka tapauksessa kasvanut sen suhteen, mitä Muhammedista voidaan tietää. Kun vielä 1900-luvun biografit, kuten Buhl ja Watt, pitivät Muhammedin historiallisuutta itsestään selvänä, Hans Jansenin 2000-luvun elämäkerta on varovasti siirtänyt Muhammedin fiktion maailmaan. Myös Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan islamilaiset lähteet ovat kuin "talo ilman perustaa", mutta koska muutakaan ei ole tarjolla, niihin on luotettava. Muussa tapauksessa humanististen tieteiden saamat tulokset jäisivät huomattavan vähiin. Samalla hän katsoo, että "lukija tai tutkija joutuu pohjimmiltaan tekemään hyvin subjektiivisen valinnan, uskooko perinteiseen kuvaan vai ei".
Kirjallisuutta > Suomenkielisiä Muhammedia käsitteleviä teoksia

Cook, Michael: Muhammed. Suomentanut englannista Osmo Kantokorpi. Like, 1991. ISBN 951-620-003-6
Ibn Hisham: Profeetta Muhammadin elämäkerta. Suomentanut arabiasta Jaakko Hämeen-Anttila. Basam, 1999. ISBN 952-9842-27-9.
Hiidenlehto, Ilmari: Profeetta Muhammedin haamu.  Books on Demand, 2018.  ISBN 978-951-568-887-3  Teoksen verkkoversio.
Holma, Harri. Muhammed. WSOY, 1907.
Al-Mubarakpuri, Saif-Ur-Rahman: Sinetöity Nektari. Profeetta Muhammadin (Saas) Elämäkerta.  Suomen Islamilainen Yhdyskunta, 2020.  ISBN 978-952-5951-17-2  Teoksen verkkoversio.
Rogerson, Barnaby: Profeetta Muhammed.  ((Prophet Muhammad: A Biography, 2003.) Suomentaneet Päivi Liski ja Pasi Jääskeläinen)  Helsingissä:  Ajatus, 2006.  ISBN 951-20-7040-5
Spencer, Robert: Totuus Muhammadista - maailman suvaitsemattomimman uskonnon perustajasta. Cranite, 2007. ISBN 9789529225606
Sardar, Ziuadir: Muhammad: hänen elämäkertansa. Islamin neuvontakeskus (Suomen islamilainen yhdyskunta), 1995
Kirjallisuutta > Elämäkertoja muilla kielillä

Armstrong, Karen: Muhammad. The Prophet for Our Time.  HarperCollins, 2006.  ISBN 978-0-06-115577-2
Mubarakpuri, Safiur Rahman: When the Moon Split. A Biography of Prophet Muhammad.  Darussalam, ei vl..  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muhammed Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
Vastasyntynyt Muhammed äitinsä sylissä. Turkkilainen kirjankuvitus.
Profeetta Muhammed asettaa Kaaban mustaa kiveä. Maalaus vuodelta 1315.
Muhammad Hiran vuorella. Istanbul, 1595.
Arkkienkeli Gabriel puhumassa Muhammadille, persialainen maalaus 1300-luvulta
Muhammed saarnaamassa Mekassa. Kuvitus 1400-luvulta.
Muhammedin yömatka Al Buraqin kyydissä. Maalaus vuodelta 1514.
Muhammedin taivasmatka (Miraj). Persialainen miniatyyrimaalaus vuodelta 1550. Profeetan kasvoja ei ole kuvattu.
Arkkienkeli Gabriel näyttää Muhammedille syntisten kärsimyksiä helvetissä (Jahannam)
Muhammed ja hänen seurueensa matkalla Mekkaan
Muhammedin saarna, Grigori Gagarin, 1840-1850-luku.
Enkeli Gabriel Muhammedin kuolinvuoteen äärellä. Miniatyyri 1500-luvulta
Muhammed yhteen sidottuna ligatuuritekstinä (ylhäällä) ja tavallisena arabialaisena kirjoituksena MHMD (alhaalla)
Muhammed Kaabassa. Maalaus vuodelta 1595.
Nagaikka

Nagaikka eli nagaika (ven. нагайка) on kasakanpiiska tai myös ruoska, kasakanpamppu, alkujaan nogaitataarien ratsupiiska.
Isebel

Frederic Leighton, Isebel ja Ahab, noin 1863.
Isebel tai Iisebel oli Israelin kuningatar, jonka tarina kerrotaan Raamatun Ensimmäisessä ja Toisessa kuninkaitten kirjassa.
Isebelin aikakauteen sanotaan liittyneen Baal-jumalan palvonnan voimistuminen kuningas Ahabin aikana. Hän myös pyrki muuttamaan oikeuskäsitystä ajanmukaiseksi siten, että kuningas ei olisi ollut enää yhdenvertainen Mooseksen lain edessä muiden juutalaisten kanssa, vaan hänellä olisi ollut asemansa vuoksi erioikeuksia, mikä näkyy Nabotin tuomitsemisena kuolemaan siksi, että hän kieltäytyi myymästä maataan kuningas Ahabille. Isebelin näkemyksen mukaan olisi riittänyt se, että kuningas olisi takavarikoinut maan korvauksetta asemaansa perustuen.
Nimi Isebel on siirtynyt vuosisatojen halki yleisnimenä tarkoittaen kaikkia pahoja ja ilkeitä naisia. Juutalaisten ja kristittyjen vastenmielisyys Isebelia kohtaan johtui ihmisuhrien (erityisesti lasten) uhraamisesta Baal-kultin mukaisesti.
Isebel populaarikulttuurissa

Kirjailija Isaac Asimovin teoksessa Teräsluolat päähenkilö Elijah Baleyn vaimo on nimeltään Jezebel eli Isebel englanniksi. Tämä on näyte kirjailijan omaleimaisesta huumorintajusta: puolisot rakastavat toisiaan syvästi – joskin vaimo pariinkin otteeseen kiusoittelee miestään sillä, että nimien perusteella heidän pitäisi olla perivihollisia.lähde?
"Jezebel" on englantilaisen Sade-yhtyeen kappale, joka esiintyy vuonna 1985 julkaistulla Promise-albumilla.
The Rasmus -yhtyeen kappale vuoden 2022 Eurovision laulukilpailussa on nimeltään "Jezebel".
Isebel Koraanissa?

On todisteltu, että Niiniköyden suurassa (111) esiintyvä Abu Lahab olisi Kuningasten kirjan Ahab. Suurassa mainitaan myös Ahabin syntinen vaimo, joka kantaa lisää polttopuita niiniköysi kaulassa. Hän olisi silloin Isebel.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isebel Wikimedia Commonsissa
Isebel (Iisebel) suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
Isebelin jäännökset
Isohiippasammal

| Isohiippasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Orthotrichales
Heimo::  Orthotrichaceae
Suku::  Pulvigera
Laji::  lyellii
Kaksiosainen nimi
 Pulvigera lyellii  (Hook. & Taylor.) Plášek, Sawicki & Ochyra 
Synonyymit
 Orthotrichum lyellii Hook. & Taylor. 
Katso myös
   Isohiippasammal Wikispeciesissä   Isohiippasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isohiippasammal (Pulvigera lyellii) on lehtisammallaji hiippasammalten heimossa (Orthotrichaceae). Sitä esiintyy maapallon pohjoispuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä. Skandinaviassa lajia esiintyy eteläosassa hemiboreaalisella vyöhykkeellä. Suomen alueella isohiippasammal on hyvin harvinainen, se tunnetaan vain Ahvenanmaalta ja on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Isohiippasammal kasvaa jalopuumetsissä ja puistoissa lehtipuiden emäksisellä kaarnalla. Suomessa se on elänyt metsäsaarnella. Laji tuottaa itiöpesäkkeitä hyvin harvoin ja leviää itiöiden sijaan kasvullisesti itujyväsistä.
Mäntyniemi

| Mäntyniemi Talludden |
| --- | --- |

Osoite:  Mäntyniementie
Sijainti:   Meilahti, Helsinki
Koordinaatit:  60°11′05″N, 024°53′50″E
Valmistumisvuosi:  1993
Suunnittelija:  Raili ja Reima Pietilä
Rakennuttaja:  Rakennushallitus
Omistaja:  Suomen valtio
Käyttäjä:  Suomen tasavallan presidentti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mäntyniemi
Mäntyniemi (ruots. Talludden) on vuonna 1993 valmistunut Suomen tasavallan presidentin virka-asunto. Mäntyniemi sijaitsee Helsingin Meilahdessa. Sen suunnittelivat arkkitehdit Reima ja Raili Pietilä.  Mäntyniemi on ensimmäinen varta vasten Suomen tasavallan presidentille rakennettu virka-asunto.
Suunnittelu ja rakentaminen

Kun presidentin aiempi virka-asunto Tamminiemi jäi sairastuneen presidentti Kekkosen käyttöön vuonna 1981, valtioneuvosto päätti rakentaa tasavallan presidentille uuden virka-asunnon. Presidentinlinna päätettiin jättää lähinnä edustustilaksi.
Vuonna 1983 valtio hankki 2,8 hehtaarin maa-alueen presidentin virka-asuntoa varten Helsingin Meilahdessa. Tontti sai nimekseen Mäntyniemi edeltäjän Tamminiemen mukaan. Rakennuksen suunnittelemiseksi järjestettiin yleinen arkkitehtikilpailu. Sen voittivat Raili ja Reima Pietilä. Mäntyniemeä alettiin rakentaa vuonna 1989 ja se valmistui vuonna 1993. Rakennuksen hyötypinta-ala on 2 300 neliömetriä, josta asuintiloja on 680 neliömetriä, edustustiloja 916 ja kansliatiloja 424 neliömetriä. Rakennuksessa on 212 ulkonurkkaa, 300 erikokoista ikkunaa ja 190 ovea, joista vain kymmenen on keskenään samanlaisia.
Mäntyniemeä ympäröivässä puutarhassa on käytetty paljon luonnonheiniä ja varpuja, koska arkkitehti Pietilä ja puutarhan suunnittelija, maisema-arkkitehti Maj-Lis Rosenbröijer halusivat tehdä ympäristöstä mahdollisimman suomalaisen. Suunnitelman avulla on tarkoitus myös säästää ja suojella ympäröivää luontoa, sekä luoda arkkitehtuurista, puutarhasta ja ympäröivästä luonnosta kokonaisuus.
Mäntyniemi jäi Pietilöiden viimeiseksi työksi ja sitä pidetään yhtenä heidän huomattavimmista luomuksistaan. Reima Pietilä kuoli 70-vuotissyntymäpäiväjuhlassaan saamaansa sairauskohtaukseen elokuussa 1993 eikä siten ollut näkemässä talon virallista käyttöönottoa saman vuoden loppusyksyllä. Presidentti Mauno Koivisto puolisoineen muutti Mäntyniemeen 17. marraskuuta 1993.
Kritiikkiä

Mäntyniemen alkuperäinen kustannusarvio oli 15 miljoonaa markkaa (2,5 M€). Lopulliset kustannukset nousivat kuitenkin 14-kertaisiksi, ja rakennuksen hinnaksi tuli noin 210 miljoonaa markkaa (35,3 M€), josta sisustuksen osuus oli noin kymmenesosa. Näin tapahtui siitä huolimatta, että alkuperäisestä suunnitelmasta karsittiin ikkunoita ja luonnonkiveä. Rakennuskustannukset herättivät kiihkeän julkisen keskustelun; vähemmälle huomiolle jäi, että samaan aikaan valmistunut Suomen Kansallisoopperan uusi toimitalo Töölönlahden rannassa tuli maksamaan kaikkiaan 780 miljoonaa markkaa (131,1 M€) eli lähes nelinkertaisesti Mäntyniemeen verrattuna.
Mäntyniemi sai ensimmäisiltä käyttäjiltään myös kritiikkiä. Tellervo ja Mauno Koivisto kertoivat tammikuussa 1994, asuttuaan talossa noin kaksi kuukautta, että kaikki tilat ja huonekalut eivät olleet niin mukavia ja käytännöllisiä kuin julkisuudessa oli annettu ymmärtää. Presidentin yksityissaunaan mahtui mukavasti vain neljä henkilöä, presidentin puolison makuuhuoneen lattiapinta-ala oli vain 16 neliömetriä, olohuoneen sohvalla istui yhtä mukavasti kuin kirkonpenkissä ja presidentti oli joutunut kalustamaan itselleen toisen työhuoneen varastohyllyillä. Lisäksi tasavallan presidentin kanslian henkilökuntaan kuuluva linnanvouti oli jäänyt ilman omaa työhuonetta.
Muuta

Mäntyniemen sisustuksesta on pyritty luomaan yhtenäinen kokonaisuus ja huoneissa on useiden nykytaiteilijoiden töitä. Heti edustustilan sisääntuloaulassa on tulijaa vastassa Reijo Paavilaisen reliefi Lemminkäisen retket.
Peruskorjaus 2024–2026

Mäntyniemi peruskorjataan vuosina 2024–2026. Kiinteistön talotekniikka uudistetaan, mukaan lukien päärakennuksen ilmanvaihto ja hissit. Alueen rakennusten energiatehokkuutta parannetaan. Myös kalusteet ja valaisimet kunnostetaan. Alustava kustannusarvio on 55 miljoonaa euroa, joka sisältää väistötilan käyttökustannukset. Remontti maksaa suunnilleen saman verran kuin talon rakentaminen aikoinaan.selvennä
Keväällä 2024 toimikautensa aloittaneen tasavallan presidentti Alexander Stubbin väliaikaisena virka-asuntona toimii vuosina 2022–2024 peruskorjattu Valtion vierastalo Munkkiniemessä kevääseen 2026 asti.
Mäntyniemessä asuneet presidentit

Mauno Koivisto
Martti Ahtisaari
Tarja Halonen
Sauli Niinistö
Kirjallisuutta

Connah, Roger (toim.): Tango Mäntyniemi. The Architecture of the Official Residence of the President of Finland. Tasavallan presidentin virka-asunnon arkkitehtuuri. Helsinki: Painatuskeskus, 1994. ISBN 951-37-1326-1. (englanniksi) (suomeksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mäntyniemi Wikimedia Commonsissa
Mäntyniemen esittely tasavallan presidentin kanslian sivustolla.
Mäntyniemi Reima ja Raili Pietilän arkkitehtuurissa. Paula Holmila, 1994. Video, 25 min. Yle Areena.
Naamiokukat

| Naamiokukat |
| --- | --- |
 Sulonaamiokukka (Alonsoa warscewiczii)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Syyläjuurikasvit Scrophulariaceae
Suku::  Naamiokukat Alonsoa  Ruiz & Pav.
Katso myös
   Naamiokukat Wikispeciesissä   Naamiokukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Naamiokukkien (Alonsoa) suku kuuluu syyläjuurikasvien (naamakukkaiskasvien) (Scrophulariaceae) heimoon. Joitakin lajeja viljellään huonekasveina tai yksivuotisina koristekasveina avomaalla.
Lajeja

kaitanaamiokukka (Alonsoa linearis)
sironaamiokukka (Alonsoa meridionalis)
sulonaamiokukka (Alonsoa warscewiczii)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Alonsoa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2422862  Wikispecies: Alonsoa  CoL: ST2  EoL: 2918127  EPPO: 1AONG  FNA: 101175  GBIF: 7331527  GRIN: 444  iNaturalist: 120094  IPNI: 37410-1  IRMNG: 1024645  NBN: NHMSYS0000455773  NCBI: 68859  NZOR: f6541d10-8da6-4b1e-9c08-0232e2d4bd62  Open Tree of Life: 45953  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:37410-1  Tropicos: 40010680  WFO: wfo-4000001351
Kolau Nadiradze

Kolau Nadiradze (georg. კოლაუ ნადირაძე, K'olau Nadiradze, 1895–1991) oli georgialainen runoilija ja georgialaisen symbolismin viimeinen edustaja.
Nadiradze syntyi ja sai koulutuksensa Kutaisissa, Georgiassa (joka kuului silloin Venäjän keisarikuntaan), ja opiskeli lakia Moskovan yliopistossa vuosina 1912–1916. Palattuaan Georgiaan hänen ensimmäiset säkeensä julkaistiin vuonna 1916 georgialaisessa symbolistilehdessä Tsisperi qantsebi ("Siniset sarvet"). Runo Otsneba Sakartveloze (georg. ოცნება საქართველოზე, "unelma Georgiasta") merkitsi hänet yhdeksi sukupolvensa lupaavista runoilijoista. Hän tuli nopeasti modernismin, erityisesti Émile Verhaerenin, vaikutuksen piiriin ja nousi yhdeksi georgialaisen Siniset sarvet -symbolistiryhmän johtohahmoista. Hänen varhaiselle runoudelleen luonteenomaista oli toivottomuus, juuri ennen maan lyhytaikaista itsenäisyyttä vuosina 1918–1921 ja puna-armeijan hyökkäystä vuonna 1921. Juuristaan huolimatta Nadiradzen kyky välttää selkeitä poliittisia teemoja salli hänen mukautua kommunismin ideologisiin vaatimuksiin vähemmän traumaattisesti kuin muiden Sinisten sarvien jäsenten. Kuitenkin vuonna 1937 Nadiradze pelastui Stalinin vainoilta vain sattumalta: Nadiradze pidätettiin yhdessä symbolistikollegansa Sergo Kldiašvilin kanssa, mutta heidän NKVD:n kuulustelijansa joutui itsekin pidätetyksi ja heitä koskevat tiedot hukkuivat.
Neuvostoliiton aikana Nadiradze kirjoitti pääasiassa isänmaallista runoutta ja proosaa, kääntäen Puškinin, Buninin, Balmontin, Blokin, Verlainen ja Isaakianin tuotantoa. Perestroikan vuosina jo 90-vuotiaaksi ehtinyt runoilija sai takaisin nuoruuden vapautensa ja julkaisi tuotantoa, jonka hän oli torjunut 70 vuotta aikaisemmin, huomattavimmin runon 25 tebervali (georg. 25 თებერვალი, "25. helmikuuta"), lyhyen reaktion vuoden 1921 bolševikkien vallankaappaukseen, jota hän vertasi ryhmän Juudaksia pystyttämään Golgataan.
Aiheesta muualla

25 თებერვალი (Arkistoitu – Internet Archive) (K. Nadiradzen runo)
ოცნება საქართველოზე (Arkistoitu – Internet Archive) (K. Nadiradzen runo)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Naimaosa

Naimaosa oli ennen vuotta 1930 solmittuja avioliittoja koskeva käsite, joka tarkoitti puolison osuutta aviovarallisuuden muodostamaan pesään. Siitä säädettiin vuoden 1889 laissa aviopuolisoiden omaisuus- ja velkasuhteista. Lain mukaan puolisoilla oli yhteisomistusoikeus molempien omaisuudesta muodostuneeseen pesään. Molemmilla puolisoilla oli oikeus pesän puolikkaaseen siten, että heillä oli omistusoikeus kuhunkin pesän esineeseen. Naimaosaan ei kuitenkaan kuulunut puolisoiden yksityinen omaisuus eli ennen avioliittoa hankittu tai avioliiton aikana peritty kiinteistö maalla. Myös avioehtosopimus saattoi rajata omaisuutta yhteisomistusoikeuden ulkopuolelle.
Naimaosasta tuli konkreettinen jakovaade silloin, kun puolisoille myönnettiin pesäero tai avioliitto purkautui. Tällöin naimaosa voitiin luovuttaa samoin kuin osuus jakamattomaan kuolinpesään. Naimaosa konkretisoitui, kun puolisoiden yhteinen omaisuus jaettiin. Jaon jälkeen kummallakaan puolisolla ei enää ollut esineellisiä oikeuksia tai vallintaoikeuksia toisen omaisuuteen. Ennen naimaosan konkretisoitumista sitä ei voinut luovuttaa. Naimaosasta voitiin määrätä myös testamentilla. Testamentinsaajan saannon sisältö ratkesi kuitenkin vasta pesänjaossa.
Naga (taruolento)

| Naga |
| --- | --- |

Ominaisuudet
Nimen etymologia:  On peräisin sanskriitin sanasta "nag", joka tarkoittaa "käärmettä"
Tuntomerkit:  Käärmemäinen alavartalo sekä ihmisen yläruumis, kädet ja pää, selässä lukuisia käärmeitä
Esiintyminen:  Merenalainen maailma sekä Manala ja eräät muut paikat
Kansanperinne
Kansanperinteen alkuperä:  Hindulainen tarusto Intiassa
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nāga (sanskriitiksi käärme) on intialaisten uskomusten mukaan demoninen olento, joista jotkut ovat kuolemattomia. Ne ovat omaksuneet käärmeen muodon ja niillä on yleensä viisi tai seitsemän päätä. Kuvataiteessa nagat ovat yleensä ihmisen muotoisia napaan asti ja siitä alaspäin käärmemäisiä. Käärme Ananta on ikuisuuden symboli – Fesa-nimisenä se kantaa koko maailmaa. Toinen naga, Vasuki, toimi naruna, joka auttoi aikojen alussa kirnuamaan maitomaisen valtameren, ja sen jälkeen Shiva käytti sitä vyönä, jolla sai demonit karkotettua. Intian kansanuskossa nagoja kunnioitetaan hedelemällisyyden tuojina, ja talojen kivijalat on usein koristeltu käärmekuvioin. Buddhalaisuudessa nagoilla on osuus Gautaman elämäntarinassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naga (taruolento) Wikimedia Commonsissa
Isoa Inaria kiertämässä

| Isoa Inaria kiertämässä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Antti Tuuri ja Erno Paasilinna
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1999
ISBN:  951-1-15658-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Isoa Inaria kiertämässä on Antti Tuurin ja Erno Paasilinnan yhteistyönä kirjoittama matkakuvaus purjehdusretkestä, jonka he tekivät heinäkuussa 1998 Inarijärven ympäri. Kirja ilmestyi 1999 Otavan kustantamana.
Tausta

Tuuri ja Paasilinna olivat tehneet erävalluksia Lapissa 1960- ja 1970-luvuilla. He olivat pitkään harkinneet vaellusta Lapin halki ja keskustelleet siitä. Purjehdustaitoinen Tuuri ehdotti purjehdusretkeä jollakin Suomen suurista järvistä, jolloin Paasilinna ehdotti Inarijärveä. Tuuri tilasi retkeen sopivan purjeveneen, sen varusteet ja sopi kuljetuksesta kun taas Paasilinna huolehti muun retkellä tarvittavan.
Suunnitellessaan teosta kirjailijat sopivat tekstin jaosta siten, että Paasilinna painottaisi matkaosuuksien kuvauksessa Inarin kylien ja talojen historiaa ja henkilöitä. Tuuri puolestaan kirjoittaisi matkaosuuksista painottaen purjehdustekniikkaa, suunnistamista ja muuta navigointia.
Sisältö

Tuuri ja Paasilinna kuvailevat retkeä matkaosuus kerrallaan siten, että kumpikin kuvaa saman osuuden painottaen näkökulmia sovitun mukaisesti. Samalla he kuvailevat jonkin verran toistensa tekemisiä ja puheita. Joissakin paikoissa he ovat vierailleet viimeksi vuonna 1970 tekemällään vaelluksella Timo K. Mukan ja Jaakko Kariston kanssa. Havaittua muutosta kuvaillaan ja kommentoidaan.
Paasilinna tuo esiin vähän tunnettua Inarin ja Lapin historiaa, kuten tuhoisan espanjantautiepidemian Inarissa ja nälänhädät.
Kommenteissaan Lapin historiasta ja tapahtumista hän on paikoin hyvin kriittinen verraten esimerkiksi Suomen Saksan-politiikkaa 90-luvulla  Neuvostoliiton aikaiseen suomettumiseen. Hän toteaa Suomen tosiasiallisesti luovuttaneen Lapin Saksalle 2. maailmansodan aikana Karjalan eduksi ja että tätä on peitelty. Toisaalta saamelaisten sisäinen politiikka ja jakautuminen saavat osansa kritiikistä.
Antti Tuuri kuvailee kirjassa osuudet purjehdusteknisesti. Hän kommentoi jonkin verran, mutta kuvaukset painottuvat enemmän itse purjehdukseen sekä sää- ja luonnonilmiöihin sekä matkan suorittamiseen. Kirjailijat pyrkivät välttämään päällekkäisyyksiä, mutta toisaalta niissäkin on hieman eri näkökulma esimerkiksi kuvauksessa Kuuvan kanavalta.
Indus-kulttuuri

Mohenjo-Daron kylpylän rauniot.
Indus-kulttuuri eli Harappa-kulttuuri vallitsi nykyisessä Pakistanissa Indusjoen laaksossa, Intiassa noin 2600–1800 eaa. Se oli maailman kolmanneksi vanhin kaupunkisivilisaatio, joka muistutti Mesopotamiaa ja  faaraoiden Egyptiä. Kulttuuri syntyi ennen indo­eurooppalaisten arjalaisten tuloa.
Kulttuuri rakensi ajan mittapuulla suuria kymmenien tuhansien asukkaiden kaupunkeja, joista tunnetuimmat ovat Mohenjo-Daro, Harappa, Lothal ja Dholavira. Ruutukaavan mukaan rakennetuissa kaupungeissa oli muun muassa viemäriverkosto, eli ne olivat varsin kehittyneitä. Kaupungit oli jaettu eri väestöluokkien asuma-alueisiin. Kaupunkeja johtava ylimystö asui omalla linnoitetulla alueellaan. Uskonnolla oli suuri merkitys. Indusjoen kaupungeista on löydetty sinettejä, joissa on meille tuntematonta kirjoitusta. Kaupungit kävivät kauppaa kauas, Mesopotamiaan asti. Ilmeisesti kulttuuripiiri kuului ainakin suurelta osalta samaan valtioon.
Indus-kulttuurin luojista ei tiedetä paljoakaan. On esitetty, että he olisivat olleet tamilien sukuisia dravidoja. Myös Indus-kulttuurin tuhon syyt ovat hämärän peitossa. Varhaisemman teorian mukaan sanskritin esiastetta puhuneet arjalaiset tuhosivat Indus-kulttuurin. Nykyään useammat uskovat äkilliseen luonnonkatastrofiin, joka saattoi olla tulva, maanjäristys tai jokien kulun muutos. Historiantutkijoiden mukaan nyky-Intian kulttuurissa ja uskonnossa näkyy monia varhaisen Indus-kulttuurin piirteitä. Monet nykyajan hindunationalistit eivät hyväksy ajatusta siitä, että Indus-kulttuuri olisi ei-arjalaisten dravidojen luoma.
Jotkut väittävät Indus-jokilaakson ilmaston olleen muinoin kosteamman, ja kuivumisen aiheuttaneen Indus-kulttuurin tuhon. Toisaalta tiedetään Egyptin ja Mesopotamian sivilisaatioiden syntyneen kuivien alueiden ympäröimiin jokilaaksoihin.