stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Verkatehdas
Verkatehtaasta kulttuuritehtaaksi

Kulttuuritoiminta alueella käynnistyi, kun Verkatehtaan naapuriksi tuli vuonna 1952 Hämeenlinnan taidemuseo, joka sijoitettiin Carl Ludvig Engelin piirtämään entiseen kruunun viljamakasiiniin. Myöhemmin tiloihin liitettiin myös vieressä sijaitseva Lohrmannin makasiini. Kaupunki osti vuonna 1978 verkatehtaan rakennukset ja oli aikeissa ensin purkaa ne, mutta lopulta vanhat rakennukset päätettiin kuitenkin kunnostaa. Siitä alkoi punatiilisten rakennusten opiskelu- ja kulttuurikausi. 1980- ja 1990-luvuilla Verkatehtaaseen oli sijoitettu muun muassa kansalaisopisto, ammattikoulu, Wetterhoff sekä sosiaali- ja terveydenhoitoalan koulutus. Tiloja käyttivät myös urheilijat kuten judon ja nyrkkeilyn harrastajat. Yksi toisensa jälkeen tiloja valtasivat sellaiset kulttuurilaitokset kuin Teatteri Verstas, Miniteatteri, Kulttuuritukku sekä Hämeenlinnan kulttuurikeskus. Nämä enteilivät vuonna 2001 käynnistynyttä varsinaista Verkatehdas-projektia.[lähde? ]
Uudisrakennustyöt

Verkatehtaan suunnittelusta julistettiin vuonna 2004 arkkitehtuurikilpailu, jonka voitti arkkitehtitoimisto JKMM Oy. Pääsuunnittelijana hankkeessa toimi arkkitehti SAFA Juha Mäki-Jyllilä. Verkatehtaan uudisrakennustyöt aloitettiin vuonna 2005. Työt olivat monivaiheiset, sillä purettavia ja uudistettavia kohteita oli monia. Alkukesästä aloitettiin kaivutyöt Verkatehtaan sisäpihalla ja elokuussa 2005 purettiin osa Vanajaveden opiston rakennuksen päädystä uuden musiikkisalin tieltä. Sisäpihalle rakennettiin muun muassa lasikate. Rakennuksen alakerrassa työt aloitettiin keväällä 2006, jolloin silloinen vuokralainen Koulutuskeskus Tavastia muutti toisiin tiloihin. Elokuvateatterin uudisrakennuksen työt aloitettiin loppukeväästä 2006.
Kiivasta keskustelua budjetista

Töiden edetessä uudistuksen budjettia jouduttiin nostamaan useampaan otteeseen, mikä muun muassa aiheutti närää kaupunkilaisissa. Myös kaupunginhallituksen ja -valtuuston suunnalla kauhisteltiin ja vaadittiin urakoitsijoille uutta tarjouskierrosta, mutta tekninen lautakunta oli toista mieltä hyväksyen edullisimman urakkatarjouksen yksimielisesti. Kustannuksiksi muodostui lopulta yli 30 miljoonaa euroa. Alkuperäinen kustannusarvio oli noin 22 miljoonaa euroa, josta kaupungin osuus vajaat 13 miljoonaa, EU:n ja valtion yhdeksän miljoonaa sekä kaupungin omistaman Kantolan kiinteistöt Oy:n 2,6 miljoonaa. Suuri osa alkuperäisen kustannusarvion ylityksestä johtui kohteen haastavuudesta ja toisaalta kysytyn tyyppisen työn tekijöitä on saatavilla niukasti. Lisäksi elokuvakeskuksen rakenteet jouduttiin alkuperäisestä suunnitelmasta poiketen paaluttamaan.
Paljon keskustelua aikaansaanut yksityiskohta oli Verkatehtaan julkisivun materiaali. Pääasiassa oltiin kahden vaiheilla, lasin ja corten-teräksen. Julkisivu päätettiin alun perin rakentaa lasilankuista, mutta lopulta päädyttiin teräkseen. Jo vuonna 2004 Verkatehtaan sisäpihan kujalle valmistui kansainvälisen taidevaihtohankkeen tuloksena teos, joka koostuu mosaiikkilaatoista. Keskuksen aulatiloihin on sijoitettu alueen historiasta kertova Anne Tammisen kaupungin historiallisen museon valokuviin pohjautuvat teokset Läsnäolo ja Kaiku.
Palkintoja

Verkatehdas vihittiin käyttöön 31. heinäkuuta 2007 kansanjuhlan merkeissä. Tapahtuma keräsi kaikkiaan 6 000 kävijää. Valtion rakennustaidetoimikunta myönsi Rakennustaiteen valtionpalkinnon suunnittelukilpailun voittaneelle arkkitehtitoimisto JKMM Oy:lle ja Hämeenlinnan kaupunki sai vastaanottaa Suomen arkkitehtiliiton palkinnon. Teräsrakenneyhdistys huomioi suunnittelijat ja toteuttajat Vuoden teräsrakenne 2007 -palkinnolla.
Verkatehdas kuuluu kansainväliseen kulttuurikeskusten verkostoon, Trans Europe Hallesiin, johon Suomesta kuuluvat myös Kaapelitehdas ja Kulttuuritehdas Korjaamo.
Aiheesta muualla

Verkatehdas.fi
Kansalliset kaupunkipuistot – Verkatehdas
Verkatehtaan historiaa
Verkatehtaan julkisivua 2012.
Kärsimys ja kunnia

| Kärsimys ja kunnia> Dolor y gloria |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Pedro Almodóvar
Käsikirjoittaja:  Pedro Almodóvar
Tuottaja:  Agustín Almodóvar
Säveltäjä:  Alberto Iglesias
Kuvaaja:  José Luis Alcaine
Leikkaaja:  Teresa Font
Tuotantosuunnittelija:  Antxón Gómez
Pääosat:   Antonio Banderas  Asier Etxeandia  Leonardo Sbaraglia  Nora Navas  Julieta Serrano  Penélope Cruz 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Espanja
Tuotantoyhtiö:   Canal +  Ciné+  El Deseo S.A.  El Primer Deseo 
Levittäjä:  Sony Pictures Entertainment
Ensi-ilta:  2019
Kesto:  113 min
Alkuperäiskieli:  espanja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kärsimys ja kunnia (Dolor y gloria) on espanjalainen elokuva vuodelta 2019. Sen ohjasi Pedro Almodóvar. Elokuva kertoo tulevan elokuvaohjaajan lapsuudesta ja nuoruudesta. Sen teemana ovat luovuus ja kutsumus taiteelliseen työhön.
Antonio Banderas sai miespääosasta Cannesin elokuvajuhlien parhaan miespääosan palkinnon, sekä Oscar-ehdokkuuden.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antonio Banderas  | … |  Salvador Mallo   |
|  Penelope Cruz  | … |  Jacinta   |
|  Asier Etxeandia  | … |  Alberto Crespo   |
|  Leonardo Sbaraglia  | … |  Federico Delgado   |
|  Nora Navas  | … |  Mercedes   |
|  Julieta Serrano  | … |  Jacinta   |
Lähde:
Lars Wallenstedt

Lars Wallenstedt (1631–1703) oli ruotsalainen virkamies, joka edisti reduktiota. Hänestä tuli Ruotsin valtiosihteeri 1683, Västmanlandin maaherra 1689, kuninkaallinen neuvos 1693, Svean hovioikeuden presidentti ja Turun akatemian kansleri 1695. Hän oli yksi kuningas Kaarle XII:n holhoojahallituksen jäsen vuodesta 1697 alkaen ja oli sittemmin Kaarlen erityissuosiossa. Kannattamalla reduktiota hän sai kuitenkin päälleen ylhäisaateliston vihat.
Vladimír Kýhos

| Vladimír Kýhos> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. kesäkuuta 1956 (ikä 68) Chomutov, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pituus:  182 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  HC Litvínov
Sarja:  Extraliga
Tehtävä:  päävalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1974–1990
NHL-varaus:  139. varaus, 1984 Minnesota North Stars
Valmennusura
Vuodet:  1994–
Seurat:  HC Litvinov KLH Chomutov HC Kometa Brno HK Dukla Trencin HC Karlovy Vary HK Hradec Kralove HC Ocelaři Třinec BK Mladá Boleslav
Vladimír Kýhos (s. 23. kesäkuuta 1956 Chomutov, Tšekkoslovakia) on uransa päättänyt tšekkiläinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja.
Pelaajaura

Kýhos aloitti pääsarjauransa Tšekkoslovakian sarjassa HC Litvinovin joukkueessa keväällä 1975 pelaamalla kuudessa ottelussa. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi kakkostasolla HK Dukla Trencinin ja HC Litomericen joukkueissa.
Kaudesta 1977–1978 alkaen Kýhos pelasi säännöllisesti Litvinovin riveissä kaikkiaan yhdeksän kauden ajan ennen siirtymistään HC Plzenin riveihin. Plzenin joukkueessa Kýhos pelasi vain yhden kauden ja siirtyi kaudeksi 1988–1989 Suomeen Jääkiekon I-divisioonassa pelanneen JoKP:n riveihin. Kýhos teki divarikaudella 23 maalia ja 67 pistettä, joka riitti joukkueen sisäisessä pistepörssissä toiseen sijaan Tero Arkiomaan jälkeen. JoKP nousi kauden päätteeksi Liigaan ja Kýhos jatkoi joukkueessa vielä liigakaudenkin ajan. Liigavisiitti jäi kuitenkin joukkueelta ja Kýhosilta yhden kauden mittaiseksi. Kýhos jatkoi Suomessa vielä kauden 1991–1992 pelaten Jääkiekon II-divisioonassa Kokkolan Hermeksen riveissä. Tämän jälkeen Kýhos katsoi tulleen ajan päättää pelaajaura.
Kýhos pelasi ensimmäiset maajoukkueottelunsa kaudella 1980–1981 mutta ei tullut valituksi arvokisajoukkueeseen. Seuraavan kerran hän edusti maataan Sarajevon olympiaturnauksessa 1984. Seitsemässä pelaamassaan ottelussa Kýhos teki yhden maalin ja kärsi kaksi pientä rangaistusta. Kotiin tuomisina turnauksesta oli hopeamitali.
Valmennusura

Vuodesta 1994 alkaen Kýhos on toiminut valmentajana pääosin Tšekin Extraligassa useissa eri joukkueissa. Keväällä 2010 Kýhos teki lyhyen visiitin Slovakian liigaan kun hän korvasi erotetun Frantisek Hossan HK Dukla Trencinin valmentajana.
Aiheesta muualla

Vladimír Kýhos Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Lainelautailu kesäolympialaisissa 2020 – naiset

Naisten kilpailu lainelautailussa Tokion olympialaisissa 2020 käydään Tsurigasaki Surfing Beachilla. Tarkka aikataulu ei ole tiedossa, sillä kilpailuja voidaan käydä vain sopivissa sääolosuhteissa. Yhteensä 20 urheilijaa pääsee olympiaturnaukseen.
Karsinnat

Isäntämaa Japani saa vähintään yhden urheilijan suoraan olympiaturnaukseen. Kahdeksan urheilijaa valitaan lainelautailun maailmanliigan kautta. Kuusi paikkaa valitaan kansainvälisen lainelautailuliiton vuoden 2021 World Surfing Gamesin perusteella. Loput viisi urheilijaa valitaan vuoden 2019 World Surfing Gamesin perusteella siten, että jokainen maanosa (Aasia, Afrikka, Eurooppa ja Osenia) saa yhden paikan. Amerikan paikka jaetaan Pan-Amerikan kisojen 2019 perusteella. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa. Tästä säännöstä voidaan poiketa, jos maailmanliigasta ei saada täytettyä paikkoja ilman tämän säännön rikkomista.
Karsinnat > Olympiaturnaukseen päässeet maat

| Maanosa | Karsintatapa | Ajankohta | Paikat | Maat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Isäntämaa |  | 0 |  |
|  | Maailmanliiga 2019 | 3. huhtikuuta – 20. joulukuuta 2019 | 8 |  Sally Fitzgibbons (AUS)    Stephanie Gilmore (AUS)    Silvana Lima (BRA)    Tatiana Weston-Webb (BRA)    Brisa Hennessy (CRC)    Johanne Defay (FRA)    Caroline Marks (USA)    Carissa Moore (USA) |
| Amerikka | Pan-Amerikan kisat 2019 | 30. heinäkuuta – 4. elokuuta 2019 | 1 |  Daniella Rosas (PER) |
| Aasia | World Surfing Games 2019 | 7. – 15. syyskuuta 2019 | 1 |  Shino Matsuda (JPN) |
| Afrikka | World Surfing Games 2019 | 7. – 15. syyskuuta 2019 | 1 |  Bianca Buitendag (RSA) |
| Eurooppa | World Surfing Games 2019 | 7. – 15. syyskuuta 2019 | 1 |  Anat Lelior (ISR) |
| Oseania | World Surfing Games 2019 | 7. – 15. syyskuuta 2019 | 1 |  Ella Williams (NZL) |
|  | World Surfing Games 2021 | 29. toukokuuta – 6. kesäkuuta 2021 | 7 |  Leilani McGonagle (CRC)    Pauline Ado (FRA)    Mahina Maeda (JPN)    Amuro Tsuzuki (JPN)    Daniella Rosas (PER)    Teresa Bonvalot (POR)    Yolanda Sequeira (POR) |
Lapérouse-luokka

| Lapérouse-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  2 240 t
Pituus:  80 m
Leveys:  11,40 m
Syväys:  5,50 m
Koneteho:  2 300 shp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  264
Aseistus
Meritorjunta:  15 × 140 mm M1870M -tykkiä 2 × Hotchkiss 47 mm 8 × 37 mm tykkiä
Lapérouse-luokka oli Ranskan laivaston neljän barbetteristeilijän (ransk. Croiseurs de 2e classe) muodostama alusluokka, jonka alukset olivat puurunkoisia ja rautakaarisia. Bienaymén suunnittelemat yksi savuhormiset, kolmimastoiset alukset oli varustettu törmäyskeulalla.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lapérouse | Arsenal de Brest | 23. kesäkuuta 1875 | 5. marraskuuta 1877 | helmikuu 1880 | haaksirikkoutunut 31. heinäkuuta 1898 |
| D’Estaing | Arsenal de Brest | 1877 | 1879 | 1881 | poistettu 1901 |
| Nielly | Arsenal de Brest | 1876 | 1880 | 1882 | poistettu 1902 |
| Primauguet | Arsenal de Rochefort | 1876 | 1882 | maaliskuu 1884 | poistettu 1901 |
Lara (osavaltio)

| Lara Estado Lara |
| --- | --- |
 Kivimuodostelmia Larassa
 Lippu
 Osavaltion sijainti Venezuelassa
Perustettu:  1901
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Barquisimeto
 – Kuvernööri:  Henri Falcón
Pinta-ala:  19 800 km² (11.)
Väkiluku (2011):  1 774 867 (5.)
 – väestötiheys:  89,6 as./km²
Symbolit:  
 – Osavaltion puu:  Malpighia glabra
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  VE-K
Lara (esp. Estado Lara) on Venezuelan osavaltio. Vuonna 2011 siellä oli noin 1,775 miljoonaa asukasta. Laran pääkaupunki on Barquisimeto.  Osavaltio on saanut nimensä itsenäisyystaistelija, kenraali Juan Jacinto Laran mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lara Wikimedia Commonsissa
Venezuelan osavaltiot
Amazonas
Anzoátegui
Apure
Aragua
Barinas
Bolívar
Carabobo
Cojedes
Delta Amacuro
Falcón
Guárico
Lara
Liittovaltiollinen alue
Mérida
Miranda
Monagas
Nueva Esparta
Portuguesa
Pääkaupunkialue
Sucre
Táchira
Trujillo
Yaracuy
Vargas
Zulia
Lapejärvi

| Lapejärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Laitila 
Koordinaatit:  60°48′52″N, 21°44′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  oja Helikonojaan 
Järvinumero:  32.008.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  21,8 m 
Rantaviiva:  0,614 km 
Pinta-ala:  1,372 ha  
 fiLapejärvi 
Lapejärvi on Varsinais-Suomessa Laitilan Viikaisissa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Härinänjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja se on 120 metriä pitkä ja 60 metriä leveä. Siihen ei laske ojia ja siitä laskeva oja lähtee suon laidalta pienen matkan päästä järven rannasta. Järvi sijaitsee suon sisällä ja se vaikuttaa oleva järvenlaskun takia kasvamassa umpeen. Laskuoja on 3,5 kilometriä pitkä ja yhteisenä laskuojana Lampeenjärvien kanssa se mutkittelee lopuksi kuivatetun Koukkelanjärven pohjaa pitkin Viikinojaan eli Helikonojaan. Järven soinen rantaviiva on 600 metriä pitkä. Rannoille on rakennettu kaksi loma-asuntoa, joille johtaa polku Laitilaan vievältä tieltä.
Historia

Vuoden 1855-1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Lappijärvi". Järvi oli tuolloin asumaton ja sitä ympäröi suomaa. Vuonna 1927 tilanomistaja Juho Leino Laitilasta haki lupaa järven vedenpinnan laskemiseksi. Lupa myönnettiin samana vuonna ja järven vedenpinta aleni. Järven pinta-ala on kutistunut vielä lisää vuoden 1968 peruskartan mukaan. Silloin järvi oli soikion muotoinen ja sen pituus oli noin 270 metriä. Se ulottui tuolloin nykyisten peltojen reunasta reunaan. Vuoden 1984 peruskartassa järvi oli pinta-alaltaan enää puolet aikaisemmasta. Nykyinen pinta-ala on siitäkin kutistunut edelleen.
Kärsimyspassio

| Kärsimyspassio |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Passiokasvit Passifloraceae
Suku::  Passiot Passiflora
Laji::  caerulea
Kaksiosainen nimi
 Passiflora caerulea  L. 
Katso myös
   Kärsimyspassio Wikispeciesissä   Kärsimyspassio Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kärsimyspassio eli kärsimyskukka (Passiflora caerulea) on monivuotinen köynnöskasvi. Huonekasvi sai nimensä 1500-luvulla, kun lähetyssaarnaajat näkivät kukassa Kristuksen kärsimyskertomuksen. Kukissa on valkoiset verho- ja terälehdet sekä lankamaiset sinipurppuran väriset lisäterät.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kärsimyspassio – Passiflora caerulea
Lainelautailu kesäolympialaisissa 2024

Lainelautailussa kilpailtiin Pariisin 2024 kesäolympialaisissa toista kertaa olympialaisten historiassa. Kilpailut käytiin 16 000 kilometrin päässä Pariisista Teahupo’on rannalla, Tahitissa. Kilpailut suunniteltiin käytäväksi 27. heinäkuuta – 5. elokuuta 2024. Kilpailutapahtumia oli kaksi, kun sekä naisille että miehille oli omat sarjat. Lainelautailuun osallistui yhteensä 48 kilpailijaa.
Aikataulu

| Tapahtuma ↓ / Päivä → | Lauantai 27> 7. | Sunnuntai 28> 7. | Maanantai 29> 7. | Tiistai 30> 7. | Tiistai 30> 7. | Tiistai 30> 7. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet | Ensimmäinen kierros | Toinen kierros | Kolmas kierros | Puolivälierät | Välierät | Finaali |
| Naiset | Ensimmäinen kierros | Toinen kierros | Kolmas kierros | Puolivälierät | Välierät | Finaali |
Mitaliyhteenveto

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet tiedot |  Kauli Vaast Ranska (FRA) |  Jack Robinson Australia (AUS) |  Gabriel Medina Brasilia (BRA) |
| Naiset tiedot |  Caroline Marks Yhdysvallat (USA) |  Tatiana Weston-Webb Brasilia (BRA) |  Johanna Defay Ranska (FRA) |
Lapíthas

Lapíthas-vuori.
| --- | --- |
Sijainti:  Andrítsaina-Kréstena ja Zacháro, Elis, Länsi-Kreikka, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  821 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lapíthas (kreik. Λαπίθας) eli ”Smérnan vuori” (Βουνό Σμέρνας, Vounó Smérnas) on vuori Peloponnesoksen niemimaan länsiosassa Kreikassa. Sen korkeus on 821 metriä (toisen lähteen mukaan 776 metriä). Vuori sijaitsee Andrítsaina-Kréstenan ja Zacháron kuntien alueella Eliin alueyksikössä. Vuoren korkeimman huipun nimi on Xirochórti (Ξηροχόρτι).
Lapíthas-vuori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lapíthas Wikimedia Commonsissa
Wihuri Metro-tukku

Wihuri Metro-tukku on Wihuri-konserniin kuuluva tukku. Se kuuluu Suomen suurimpiin food service -tukkureihin. Tukun asiakkaita ovat päivittäistavarakauppiaat, hotellit ja ravintolat.
Historia > Aarnio Oy (1901–1961)

Wihuri Metro-tukun juuret perustuvat Turussa vuonna 1901 Hjalmar Aarnion perustamaan Aarnio Oy:hyn. Yhtiö toimi aluksi elintarvikkeiden vähittäiskauppana ja leipomona, Aarnio osti myös kahvipaahtimon. Vuonna 1904 yhtiö aloitti tukkumyynnin siirtomaatavaroilla.
Vähittäiskaupasta luovuttiin vuonna 1942, jolloin yhtiön nimi muuttui muotoon Aarnio Osakeyhtiö. Tukkukaupan pääartikkeleita olivat elintarvikkeet, kankaat ja lyhyttavarat.
Historia > Wihuri Yhtymä Oy (1961–2013)

Vuonna 1961 Wihuri- ja Aarnio-yhtiöt yhdistettiin Wihuri-Yhtymä Oy:ksi.
Vuonna 1993 konsernin toimialoja olivat pakkausteollisuus, päivittäistavarakauppa ja tekninen kauppa. Wihuri Oy Aarnion kauppiastukkutoiminta myytiin Tukolle.
Vuosituhannen vaihteessa Wihuri sai tukkuasiakkaikseen Tarmo-lähimyymäläketjuun kymmeniä entisiä K-kauppoja.
Vuonna 2001 Wihuri osti Seston Stockmannilta. Wihurin Ruokavarasto-ketjulla oli 140 myymälää.
Alkuvuonna 2002 Kesko myi Wihurille noutotukkujensa liiketoimintoja. Wihurin pikatukkuketju oli Suomen laajin. Yhtenä pikatukkujen asiakasryhmänä olivat kioskit, joille Wihuri kehitti Kymppikioski-konseptia, johon saattoi kuulua esimerkiksi päivittäistavaroiden myyntiä, pikaruokaa ja leipomoiden ja kahviloiden palveluita.
Wihuri ja Tradeka fuusioivat omistamansa päivittäistavaroita myyneet kaupat vuonna 2005. Yhtiöillä oli kummallakin yhtä suuri osuus uudesta yhteisyrityksestä, kolmas osakas oli Industri Kapital. Yhtiöllä oli 750 myymälää ja 6900 työntekijää. Tradekalta siihen siirtyivät Siwa-myymälät, Valintatalot ja Euromarketit. Yhteisyrityksestä puolet omistaneen Wihurin myymälöitä olivat Ruokavarastot, Sestot ja Etujätit. Yhtiön nimeksi tuli Tradeka, myöhemmin Suomen Lähikauppa Oy.
Wihuri omisti 15,76 % vähittäiskauppayritys Suomen Lähikaupasta, mutta myi osuutensa 2012.
Historia > Wihuri Oy (2014–)

Vuonna 2018 Wihuri perusti oman logistiikkakeskuksen Viinikkalaan ja lakkasi samalla käyttämästä Tukon hankinta- ja logistiikkapalveluja, jonka osakas se oli ollut. Muutoksen taustalla oli Kesko, joka oli ostanut Suomen Lähikaupan vuonna 2015 ja siirtänyt sen oman logistiikkakeskuksen käyttäjäksi. Kun Tukon suurin asiakas lähti, Wihuri ei pitänyt sen toimintamallia enää kannattavana.
Kesällä 2022 Wihuri Metro-tukku kertoi avaavansa 15 ravintolatukulleen niin sanotun lippulaivatukun Helsingin konepajalle seuraavan vuoden aikana. Tukun yhteydessä aiottiin järjestää ruokatapahtumia ja pitää auki pop up -ravintoloita.
Organisaatio

Wihuri-konsernin emoyhtiö on Wihuri International Oy. Wihuri Metro-tukku kuuluu emoyhtiön toiseen alakonserniin, Wihuri Oy:hyn, samoin kuin Wihuri Tekninen Kauppa ja Wihuri Aviation (Jetflite).
Liiketoiminta

Wihuri Metro-tukku kuuluu Suomen suurimpiin food service -tukkureihin. Sen asiakkaita ovat päivittäistavarakauppiaat, hotellit ja ravintolat. Sen asiakkaita ovat esimerkiksi R-kioski ja M-kauppiasketju.
Wihuri Metro-tukulla on yli 20 000 tuotteen valikoima, esimerkiksi tuoretuotteita, elintarvikkeita, pakasteita ja päivittäisiä käyttötavaroita.Tukulla on maanlaajuista tukku- ja toimitusmyyntiä sekä 15 pikatukkua.
Aiheesta muualla

Verkkosivut
Laurence Jackson

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten curling. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten curling. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten curling. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten curling. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Chamonix 1924 | Curling |  |
Laurence Jackson (16. syyskuuta 1900 Carnwath – 27. heinäkuuta 1984 Biggar) oli brittiläinen curlingpelaaja ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Chamonix’n olympialaisista 1924.
Hänen isänsä William Jackson pelasi myös Chamonix’n olympialaisten kultamitalijoukkueessa.
Wihurinkoski

Wihurinkoski oli Heinolassa vuodesta 1970 alkaen toiminut virvoitusjuomatehdas ja olutpanimo.
Tehtaan perustajalla, Wihuri-yhtiöillä, oli panimotoimintaa jo vuodesta 1952 alkaen jolloin yhteistyö Porvoon Panimo - Borgå Bryggerin kanssa alkoi. Panimot sulautuivat vuonna 1961 ja vuonna 1970 aloitti Wihurinkoski toimintansa Heinolan Hevossaaressa. Samana vuonna juomien valmistus Porvoossa lopetettiin.
Virvoitusjuomat

Wihurinkosken ehkä tunnetuin tuote oli passiohedelmälimonadi Zorbas, jonka kreikkalaismiljööseen sijoittuvassa televisiomainoksessa soi tunnusmelodia elokuvasta Kerro minulle, Zorbas.
Vuonna 1973 Wihurinkoski alkoi valmistaa Jaffa-nimistä appelsiinilimonadia. Tästä närkästyi kilpailija Hartwall, joka oli valmistanut samannimistä appelsiinijuomaa jo vuodesta 1948 Israelin satamakaupungista ottamallaan nimellä. ”Suuressa jaffasodassa” Patentti- ja rekisterihallitus suositteli Wihurinkoskelle nimestä luopumista, vaikkakaan maantieteellisiä nimiä ei voinut suojata muuten kuin pitkän vakiintuneen käytön takia. Muutkin virvoitusjuomatehtaat ihmettelivät PRH:n kantaa, koska olivat itsekin käyttäneet Jaffa-nimeä Hartwallin reagoimatta. Keskuskauppakamari ei ottanut selvää kantaa, ja Hartwall luopui aikeestaan viedä asia oikeuteen.
Oluet

Wihurinkosken olutmerkkejä olivat "Kosken Kohinaa" ja "Vaalea Viikinki". Yrityksen tunnuslauseena tunnettiin ilmaisu "Saa koskea". Oluet olivat kuitenkin suomalaismakuun kitkeriä eivätkä menestyneet markkinoilla.
Uudelle omistajalle

Juomatehdas kuului Wihuri-konserniin vuoteen 1973 asti, jolloin se myytiin lahtelaiselle Mallasjuoma Oy:lle hyvällä voitolla perustamiskustannuksiin nähden. Tehdas jatkoi entiseen tapaan juomien valmistusta mutta Mallasjuoman tuotemerkeillä. Satoja tuhansia litroja vanhentumaan päässyttä Wihurinkosken olutta kaadettiin Alkon vaatimuksesta ja ajan tapaan maahan.
Hartwall Oy:n ostettua 1994 Mallasjuoman toiminnot siirtyi myös Wihurinkosken tehdas uudelle omistajalle. Juomien valmistus keskitettiin Lahteen ja Hevossaaren tehdas suljettiin. Nykyään entisen juomatehtaan tiloissa toimii useita pienempiä eri alojen yrityksiä.
Aiheesta muualla

Porvoon Panimo Oy (Pörssitieto)
Laurence Cottle

Laurence Cottle esiintymässä Don Airey Bandin kanssa.
Laurence Cottle (16. joulukuuta 1961 Swansea, Wales) on walesilainen basisti. Hänet tunnetaan paremmin sessiobasistina ja hänen tyylilajinsa on vaihdellut mm. jazzista heavy metaliin. Hän on soittanut mm. seuraavien artistien kanssa: Alan Parsons Project,  Tony Martin, Cozy Powell, Don Airey, Mike Oldfield ja Black Sabbath.
Cottle on yksi varhaisimmista ja tunnetuimmista viisikielisen bassokitaran käyttäjistä,
Lapérouse-luokka (merentutkimusalus)

| Lapérouse-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  850 t (standardi) 980 t (kuormattu)
Pituus:  59 m
Leveys:  10,90 m
Syväys:  3,63 m
Koneteho:  2 × SACM Wärtsilä UD30V12M6 á 1 250 hv (920 kW
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  45
Lapérouse-luokka on Ranskan laivaston neljän merentutkimusaluksen muodostama alusluokka, jonka aluksista yksi on muutettu ulkovartioalukseksi.