stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Éva Novák

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Éva Novák vuonna 1950. |  Éva Novák vuonna 1950. |  Éva Novák vuonna 1950. |  |
Maa:   Unkari
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | 4 × 100 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | 200 m rintauinti |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | 400 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | 200 m rintauinti |  |
Éva Novák-Gerard (8. tammikuuta 1930 – 30. kesäkuuta 2005) oli unkarilainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti yhteensä neljä olympiamitalia, joista yksi oli kultaa, kaksi hopeaa ja yksi pronssia.
Novák saavutti Lontoon olympialaisissa 1948 pronssia 200 metrin rintauinnista ajalla 3.00,2. Seuraavissa olympialaisissa, vuonna 1952 Helsingissä hän voitti kultamitalin 4 × 100 m vapaauintiviestissä sekä saavutti hopeaa 200 metrin rintauinnissa ja 400 metrin vapaauinnissa. Hänen siskonsa Ilona oli myös mukana kultaa voittaneessa vapaauintiviestijoukkueessa.
Nova (nimi)

| Nova |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  12. syyskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  latinan nova ’uusi’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nova on yleensä naisen etunimi. Se pohjautuu latinan sanaan nova, joka on feminiinimuoto adjektiivista ’uusi’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Nova on vuoteen 2024 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä muutamalla sadalla naisella ja muutamalla kymmenellä miehellä.
Vuodesta 2020 alkaen Novalla on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa kalenterissa 12. syyskuuta. Nimi esiintyy myös Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemassa koirien nimipäiväkalenterissa; siinä Novan nimipäivä on uudenvuodenaattona 31. joulukuuta.
Tunnettuja Nova-nimisiä

Nova Pilbeam (1919–2015), brittiläinen näyttelijä
Norsueläimet

| Norsueläimet |
| --- | --- |
 Deinotherium
 Paleoseeni - Nykyaika (Holoseeni) 66–0 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Placentalia
Ylälahko::  Afrotheria
Lahko::  Norsueläimet Proboscidea  Illiger, 1811
Heimot 
 Elephantidae – norsut ja mammutit  †Choerolophodontidae  †Hemimastodontidae  †Amebelodontidae  †Gomphotheriidae  †Mammutidae – mastodontit  †Stegodontidae  †Barytheriidae   †Deinotheriidae   †Moeritheriidae   †Numidotheriidae   †Palaeomastodontidae   †Phiomiidae 
Katso myös
   Norsueläimet Wikispeciesissä   Norsueläimet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vasemmalla mammutti ja oikealla mastodontti.
Norsueläimet (Proboscidea) on eläinlahko, jonka ainoa nykyään elossa oleva heimo on norsut (Elephantidae). Heimoon kuuluu kolme lajia: aasiannorsu eli intiannorsu (Elephas maximus), savanninorsu (Loxodonta africana) ja metsänorsu (Loxodonta cyclotis). Norsujen heimoon luetaan myös sukupuuttoon kuollut mammuttien suku (Mammuthus). Norsueläinten lahkoon luokitellaan nykyisen Elephantidae-heimon lisäksi useita esihistoriallisia heimoja, joihin kuuluvia sukuja ovat muun muassa Deinotherium, Paleomastodon ja mastodontit.
Norsueläinten lähimpiä sukulaisia ovat tamaanit ja sireenieläimet, ja ne kuuluvat samaan Paenungulata- ryhmään.
Norsuilla ei ole luontaisia vihollisia. Ne ovat kasvinsyöjiä ja kuluttavat syömiseen jopa 16 tuntia päivässä. Vähintään puolet norsujen ravinnosta on ruohoa. Lisäksi ne syövät lehtiä, oksia, puiden kuoria ja juuria sekä vähäisiä määriä hedelmiä, siemeniä ja kukkia.
Norsulajien tunnistaminen

Aasiannorsu on tiedetty jo pitkään erilliseksi lajiksi afrikkalaisista savanninorsusta ja metsänorsusta. Sen sijaan kahta afrikkalaista lajia pidettiin pitkään yhden lajin, afrikannorsun, alalajeina. Geenitutkimuksen varmistamalla lajierolla on merkitystä erityisesti norsujen suojelun kannalta. Kunkin lajin yksilömäärä on aiemmin luultua pienempi, mikä tekee lajeista entistäkin uhanalaisempia. Lisäksi salametsästäjät saattavat välttyä rangaistuksilta, koska kaikkien maiden lainsäädännössä metsänorsua ei ole erikseen määritelty uhanalaiseksi.
Aasiannorsu, aiemmin intiannorsu on afrikkalaisia lajeja pienikokoisempi, enimmillään noin kolmen metrin korkuinen ja 5 000 kilogramman painoinen. Aasiannorsulla vain osalla uroksista on syöksyhampaat. Aasiannorsun korvat ovat pienemmät ja iho vähemmän ryppyinen kuin metsänorsun ja savanninorsun. Sen päässä on kaksi selvästi erottuvaa kyhmyä. Aasiannorsulla on alalajista riippuen 19 tai 20 paria kylkiluita, kun afrikkalaisilla lajeilla niitä on 22 paria.
Savanninorsu eli pensasnorsu on norsulajeista suurin. Metsänorsusta se eroaa muun muassa kynsien määrän perusteella: metsänorsulla on viisi kynttä etujaloissa ja neljä takajaloissa (samoin kuin aasiannorsulla), mutta savanninorsulla on etujaloissa vain neljä ja takajaloissa vain kolme kynttä. Savanninorsun syöksyhampaat ovat isommat ja kaarevammat kuin metsänorsun ja korvat jonkin verran suuremmat.
Mammutit

Mammutit (Mammuthus) olivat pohjoisilla alueilla jääkausien aikana elänyt norsujen heimon suku, johon kuului useita lajeja. Mammutit kehittyivät noin neljä miljoonaa vuotta sitten ja katosivat muutamia tuhansia vuosia sitten.
Tunnetuin laji, villamammutti (Mammuthus primigenius), kuoli sukupuuttoon noin 8000 eaa. Kooltaan mammutit olivat lajista riippuen nykyisten norsujen kokoisia tai suurempia. Suurin laji, aromammutti (Mammuthus trogontherii), kasvoi viisi metriä korkeaksi. Mammuttien syöksyhampaat kasvoivat jopa nelimetrisiksi.
Aiheesta muualla

Animal Diversity Web (englanniksi)
University of California: Introduction to the Proboscidea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q26308  Wikispecies: Proboscidea  ADW: Proboscidea  BioLib: 32485  BOLD: 363  CoL: 3WB  EoL: 1643  EPPO: 1PROBO  GBIF: 799  iNaturalist: 43691  IRMNG: 10159  ITIS: 180674  MSW: 11500001  NBN: NHMSYS0000377143  NCBI: 9779  Open Tree of Life: 226176  Paleobiology Database: 105150  Paleobiology Database: 105150  uBio: 4187075
Luettelo pikkuplaneetoista: 30001–31000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
30001:stä ja päättyen 31000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Nova Swing

| Nova Swing |
| --- | --- |

Kirjailija:  M. John Harrison
Julkaistu:  2006
Suomennos
Suomentaja:  Hannu Tervaharju
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2008
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Nova Swing on M. John Harrisonin vuonna 2006 ilmestynyt tieteisromaani. Teoksen on suomentanut Likelle vuonna 2008 Hannu Tervaharju.
Aiheesta muualla

Toni Jerrman: Hukassa neonvalojen loisteessa. Helsingin Sanomat 2.4.2008.
Jukka Halme: Nova Swing (Arkistoitu – Internet Archive). Tähtivaeltaja 2.7.2008.
Novo-Estonskoje

Novo-Estonskoje (vir. Uus-Estonia, nyk. Karacaören) oli virolaisten siirtolaisten perustama kylä nykyisessä Turkissa Karsin maakunnassa. Kylä perustettiin vuonna 1886, kun 300 virolaista siirtolaista tuli nykyiseen Karsin maakuntaan, joka oli silloin osa Venäjän keisarikuntaa. Virolaiset hylkäsivät kylän vuonna 1918, jolloin alueella alkoivat yhteenotot turkkilaisten, armenialaisten ja venäläisten välillä. 8 virolaisperhettä palasi kylään kun Turkki oli vallannut alueen lopullisesti. Toisen maailmansodan jälkeen osa virolaisista muutti takaisin Neuvostoliittoon.
Kylän löysi tieteellisessä mielessä ruotsinvirolainen tutkija Paavo Roos vuonna 1966. Hänen veljensä Aarand Roos tallensi kylän oloja vuosina 1967–1974. Pian tämän jälkeen koko kylä sammui, kun sen asukkaat muuttivat muualle.
Aiheesta muualla

Visit to Estonian village nearby Kars / 7 November, 2008 Flickr.  20.11.2008. Estonian Embassy in Turkey. Viitattu 14.1.2010.
Nous

Nous (m.kreik. νοῦς tai νόος; nuus) on antiikin kreikkalaisen filosofian termi, joka tarkoittaa mieltä, järkeä, intellektiä tai ajattelukykyä.
Historiaa

Länsimaisen filosofian historiassa käytetty termi nous on jossain määrin epämääräinen. Eri ajattelijat ovat käyttäneet sanaa eri aikoina osittain erilaisessa merkityksessä. Korkmann ja Yrjönsuuri esittävät, että keskiajalla tätä kreikan kielen sanaa käytettiin samassa yhteydessä, jossa käsiteltiin intuitiivista ajattelua. Ongelmaksi tässä käyttötavassa muodostuu se, että filosofien kesken ei vallitse yksimielisyyttä siitä, mitä intuitiolla tarkoitetaan. Platonin dialogien suomenkielisessä käännösperinteessä sana nous liitetään intuition sijaan korostetummin järkeen ja ajatteluun.
Homeroksen runoissa sanaa käytetään kaikesta henkisestä toiminnasta. Homeros liittää sanan erityisesti valintojen tekemiseen, päämääriin pyrkimiseen, mutta myös rohkeuteen ja innokkuuteen. Esisokraatikoilla sana alettiin yhä kasvavassa määrin yhdistää tietoon ja järkeen aistihavaintojen vastakohtana. Herakleitoksen mukaan monien asioiden oppiminen ei opeta ihmistä ymmärtämään. (fr.40) Tässä fragmentissa sanaa nous käytetään ymmärtämisen merkityksessä. Anaksagoraalle nous oli järjestävä voima, joka muodosti kaikkeuden (kosmos) alkuperäisestä kaaoksesta.
Eniten tutkijoiden kiinnostusta on herättänyt se, missä merkityksessä Platon ja Aristoteles käyttävät sanaa nous. Termillä on keskeinen osa molempien filosofien ajattelussa, sillä sanan merkitys määrittää sen, mikä filosofien mukaan on inhimillisen tietoisuuden korkein tiedollinen kyky. Molemmat filosofit käyttävät sanaa siitä kyvystä, jonka avulla tieteen ensimmäiset lähtökohdat saavutetaan.
Platonin on tulkittu kuvanneen nousin sielun kuolemattomaksi, rationaaliseksi osaksi. Se on jumalankaltaista ajattelua ja tietämistä, jossa johtopäätösten totuudet tiedetään ilman edeltävien premissien ymmärtämistä. Aristoteles katsoi, että nous oli ihmisen intellekti, erotettuna aistihavainnoista. Hän jakoi sen aktiiviseen ja passiiviseen intellektiin, joista ensin mainittu oli kuolematon ensimmäinen syy kaikille maailman muille syille, ja viimeksi mainittu oli tiedon vaikutuksen kohteena.
Stoalaisille nous oli sama kuin logos, koko kosminen järki, jonka osana myös ihmisjärki oli. Uusplatonilainen filosofi Plotinos kuvasi nousin yhdeksi jumalallisen olennon emanaatioksi.
Kirjallisuus

Korkman, Petteri; Yrjönsuuri, Mikko (toim.): Filosofian historian kehityslinjoja.  Helsinki: Gaudeamus, 1998.  ISBN 951-662-708-0
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Nous
Käännös suomeksi
Norppa

| Norppa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Caniformia
Heimo::  Hylkeet Phocidae
Suku::  Pusa
Laji::  hispida
Kaksiosainen nimi
 Pusa hispida  (Schreber, 1775) 
Synonyymit
 Phoca hispida Schreber, 1775 
 Norpan levinneisyys
Alalajit
 5 alalajia, katso teksti 
Katso myös
   Norppa Wikispeciesissä   Norppa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Norppa eli kiehkuraishylje (Pusa hispida, aiemmin Phoca hispida) on suhteellisen pienikokoinen hyljelaji, joka elää pohjoisilla alueilla ja lisääntyy jäällä.
Piirteet

Aikuiset norpat ovat 85–160 senttimetriä pitkiä ja painavat 40–90 kilogrammaa. Norpat voivat elää jopa 35-vuotiaiksi. Muista hylkeistä norpan erottaa muun muassa lyhyemmästä kuonosta ja litteämmästä naamasta. Silmät katsovat suoremmin eteenpäin kuin muiden hylkeiden, luoden vaikutelman inhimillisistä kasvoista. Norpan erottaa myös sen selässä ja kyljissä olevista vaaleista renkaista.
Alalajit ja sukulaislajit

Eri alueilla elävät norppapopulaatiot erotetaan viideksi alalajiksi:
Pusa hispida hispida: Euroopan arktiset rannikot, Venäjä, Kanada ja Alaska, mukaan lukien Novaja Zemlja, Huippuvuoret, Grönlanti ja Baffininsaari
Pusa hispida ochotensis: Kamtšatkan niemimaa, Ohotanmeri ja etelään 35°N -leveyspiirille asti Japanin Tyynenmeren-rannikkoa pitkin
Pusa hispida botnica eli itämerennorppa: Pohjois-Itämeri, Pohjanlahti, Suomenlahti, Riianlahti
Pusa hispida ladogensis eli laatokannorppa: Laatokka
Pusa hispida saimensis eli saimaannorppa: Saimaa
Viimeksi mainitut kolme alalajia elävät nykyään eristyksissä toisistaan. Ne ovat jääkauden aikaisia reliktejä, jotka ovat sopeutuneet elämään makean tai murtoveden olosuhteissa, eikä niillä ole geenivaihtoa muiden alalajien kanssa. Saimaannorppa on erityisen uhanalainen, jäljellä on noin neljäsataa yksilöä.
Norpalla on kaksi Pusa-sukuun kuuluvaa sukulaislajia, Baikaljärven baikalinhylje ja Kaspianmeren kaspianhylje. Nämä molemmat lajit ovat periytyneet norpasta ja eronneet omiksi lajeikseen noin kaksi miljoonaa vuotta sitten.
Esiintyminen ja metsästys

Petroskoilaisten tutkijoiden mukaan Äänisessä olisi tavattu hyljettä vuonna 1974, mutta sen taksonomiaa ei ole varmistettu. Samaan viittaa Iivari Leiviskän ja Eino Kärjen jatkosodan aikaisen teoksen Itä-Karjala, Maa ja Kansa (WSOY 1942) kertomus. Yleisesti ottaen tiedeyhteisön kanta on, että Äänisessä ei ole omaa, luonnonvaraista hyljekantaa.
Itämerennorppaa on aikaisemmin metsästetty monissa Itämeren valtioissa ja se on ollut tärkeä riistaeläin. Nykyisin laji on Itämerellä rauhoitettu, lukuun ottamatta Suomea, joka salli metsästyksen aloittamisen vuonna 2010.
Aiheesta muualla

ARKive: Ringed seal (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Pusa hispida:  Wikidata: Q203208  Wikispecies: Pusa hispida  ADW: Pusa_hispida  ARKive: pusa-hispida  BOLD: 68860  CoL: 4QKSL  EoL: 46559170  GBIF: 5219369  iNaturalist: 41691  IRMNG: 10230101  ITIS: 622018  IUCN: 41672  MDD: 1005928  MSW: 14001068  NatureServe: 2.101700  NBN: NHMSYS0021053568  NCBI: 9718  NOAA: ringed-seal  Observation.org: 7761  OBIS: 159021  Open Tree of Life: 175251  Paleobiology Database: 80722  SeaLifeBase: 71165  TSA: 15188  WoRMS: 159021  Laji.fi: MX.47302 
Phoca hispida:  Wikidata: Q23009697  CoL: 4GK56  EPPO: PJOCHI  Fauna Europaea: 305348  Fauna Europaea (new): 2dc9c6a4-e0b9-4143-ab1a-6e4d437d69e3  GBIF: 2434773  IRMNG: 11356528  ITIS: 180644  Paleobiology Database: 105014  Paleobiology Database: 105014  WoRMS: 137083  ZooBank: 6F016529-BAF2-43BE-ACD8-E91EB050EEF2
Noricum

| Noricum Provincia Noricum> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Noricumin provinssin alue vuonna 125.
Valtio:  Rooman valtakunta
Nykyinen valtio/alue:  Itävalta, Saksa (Baijeri), Slovenia
Perustettu:  n. 41/54
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  keisarin provinssi
 – hallinnollinen keskus:  Virunum ja Lauriacum
Antiikin aika
Hallstattin kulttuuri
Noricum
Itävallan markkreivikunta
Babenberg
Privilegium Minus
Habsburgien valta vuoteen 1815
Habsburg-suku
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Itävallan arkkiherttuakunta
Habsburgien monarkia
Wienin kongressin jälkeen
Itävallan keisarikunta
Saksan liitto
Itävalta-Unkari
Ensimmäinen maailmansota
Sarajevon laukaukset
Ensimmäinen maailmansota
Sotien välinen aika
Saksalainen Itävalta
Ensimmäinen tasavalta
Austrofasismi
Anschluss
Toinen maailmansota
Saksan Ostmark
Toinen maailmansota
Sodan jälkeinen Itävalta
Miehitys
Toinen tasavalta
Noricum (lat. Provincia Noricum) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti alueen pääosin nykyisissä Itävallassa ja Etelä-Saksassa.
Maantiede

Noricum oli yksi Rooman Keski-Euroopan provinsseista enimmäkseen nykyisen Itävallan alueella. Noricumiin kuuluivat osapuilleen nykyiset Itävallan osavaltiot Kärnten, Steiermark ja Salzburg sekä suurelta osin Ylä-Itävalta ja Ala-Itävalta Wienin länsipuolella. Lisäksi siihen kuului kaakkoisin osa nykyisestä Saksan Baijerista sekä osa nykyisestä Sloveniasta. Provinssin, kuten koko Rooman valtakunnan, pohjoisrajana oli Tonava-joki (lat. Danuvius). Provinssin alue oli Alppien vuoriston itäosaa. Alueella kulkee vedenjakajana toimiva vuorijono Hohe Tauern.
Noricumin länsipuolella sijaitsi Raetian provinssi, itäpuolella Pannonia superiorin provinssi ja kaakkoispuolella Dalmatian provinssi. Etelässä ja lounaassa Noricum rajoittui valtakunnan sydänmaahan Italiaan, mutta pohjoisessa, Tonavan takana, naapurina oli valtakuntaan kuulumattomia heimoja. Provinssin hallinnollinen keskus oli Virunum ja välillä Lauriacum.
Maantiede > Kaupunkeja

Noricumin roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:
Aguontum
Arlape
Artobriga
Celeia
Juvavum
Lauriacum
Lentia
Ovilava
Sebatum
Solua
Teurnia
Trigisamum
Virunum
Vocarium
Historia > Muinaisaika

Alueen alkuperäisväestöä ovat ilmeisesti olleet illyrialaisten sukulaiskansat, jotka sittemmin joutuivat kelttien alamaisiksi. Noin vuonna 200 eaa. nämä kansat yhdistivät voimansa Noricumin kuningaskunnaksi. Kelttiheimoista tärkein oli tauriscit, joiden mukaan alueen Hohe Tauern -vuorijono on nimetty. Tauriskeja roomalaiset näyttävät kutsuneen nimellä norikit heidän pääkaupunkinsa Noreian mukaan. Kaupunki antoi nimensä koko alueelle. Lähellä on myös nykyinen Hallstattin kylä, josta esiroomalainen Hallstattin kulttuuri on saanut nimensä.
Kimbrien ja teutonien hyökkäyksen ja vuoden 100 eaa. jälkeen Noricumilla oli kiinteämmät yhteydet roomalaisiin, mutta se säilytti silti itsenäisyytensä. Kansalaissotien aikaan norikit sekaantuivat mielellään Rooman sisäpolitiikkaan, vuonna 48 eaa. he liittyivät Julius Caesarin puolelle sisällissodassa Pompeiusta vastaan. Vuonna 16 eaa. norikit kampanjoivat taas Rooman valtakunnan silloisessa pohjoisosassa, mutta valtakunta nähtävästi sai heistä yliotteen rauhanomaisin keinoin. Rooma liitti koko Noricumin itseensä vuonna 15 eaa.
Historia > Roomalaisaika

Roomalaisvalta otettiin hyvin vastaan, ja Tonava vakiintui nopeasti luonnolliseksi rajaksi, jota ei ylitetty suuntaan eikä toiseen. Alkuvuosikymmeninä Noricum nautti itsehallinnollista asemaa ylläpitäen kuningaskunnan rakenteita; se oli tuolloin regnum Noricum. Noricumia tosin kutsuttiin alusta alkaen provinssiksi, mutta pitkään se ei näkynyt hallinnossa millään tavalla. Lopullisesti siitä teki provinssin keisari Claudius vuonna 41–54.
Provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan. Niinä vuosisatoina, joina Noricum oli Rooman provinssi, rakennettiin sinne laaja roomalaisten valtateiden verkosto, josta on vieläkin jäänteitä. Keisari Antoninus Piuksen aikaan alueelle sijoitettiin roomalainen legioona, ja 170-luvun sodissa markomanneja vastaan Noricumin legioonat joutuivatkin puolustamaan Italiaa pohjoisen germaanien hyökkäykseltä keisari Marcus Aureliuksen alaisuudessa.
Keisari Diocletianuksen hallintouudistuksessa 200-luvun lopulla Noricum jaettiin kahtia Hohe Tauernia myöten. Pohjoispuolesta tuli Noricum ripense (”Ranta-Noricum”, viitaten Tonavaan) ja eteläpuolesta Noricum mediterraneum (”Sisämaan Noricum”).
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Länsi-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Noricum vuodesta 41/54 (vallattu 16 eaa.) | Noricum vuodesta 41/54 (vallattu 16 eaa.) | Noricum vuodesta 41/54 (vallattu 16 eaa.) | Noricum ripense | Noricum ripense | (Baijeri eteläinen) |
| Noricum vuodesta 41/54 (vallattu 16 eaa.) | Noricum vuodesta 41/54 (vallattu 16 eaa.) | Noricum vuodesta 41/54 (vallattu 16 eaa.) | Noricum mediterraneum | Noricum mediterraneum | (Itävalta läntinen) |
Selitykset ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.  
Rooman valtakunnan hajottua ja Länsi-Rooman romahdettua 400-luvulla tuli entisestä Noricumista germaanien, slaavien ja avaarien taistelutannerta. Frankkivaltakunnan laajetessa siitä tuli Kaarle Suuren valtakunnan itäisin vielä kiinteästi valtakuntaan kuulunut osa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Noricum Wikimedia Commonsissa
Italian alueet ja Rooman provinssit vuonna 117
| --- | --- |
AugustuksenItalian alueet:   Regio I Latium et Campania  Regio II Apulia et Calabria  Regio III Lucania et Bruttii  Regio IV Samnium  Regio V Picenum  Regio VI Umbria  Regio VII Etruria  Regio VIII Aemilia  Regio IX Liguria  Regio X Venetia et Histria  Regio XI Transpadana 
Provinssit:   Achaea  Aegyptus  Africa proconsularis  Alpes Cottiae  Alpes maritimae  Alpes Poeninae et Graiae  Arabia Petraea  Armenia  Asia  Assyria  Bithynia et Pontus  Britannia  Cappadocia  Cilicia  Creta et Cyrene  Cyprus  Dacia  Dalmatia  Epirus  Galatia  Gallia Aquitania  Gallia Belgica  Gallia Lugdunensis  Gallia Narbonensis  Germania inferior  Germania superior  Hispania Baetica  Hispania Tarraconensis  Judaea  Lusitania  Lycia et Pamphylia  Macedonia  Mauretania Caesariensis  Mauretania Tingitana  Mesopotamia  Moesia inferior  Moesia superior  Noricum  Pannonia inferior  Pannonia superior  Raetia  Sardinia et Corsica  Sicilia  Syria  Thracia 
Limes norico-pannonici eli Rooman linnoitettu valtakunnanraja (limes) Noricumin ja Pannonian alueilla.
Luettelo pikkuplaneetoista: 306001–307000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
306001:stä ja päättyen 307000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 303001–304000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
303001:stä ja päättyen 304000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 308001–309000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
308001:stä ja päättyen 309000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Nikomakhoksen etiikka

Nikomakhoksen etiikka (kreik. Ἠθικὰ Νικομάχεια, Ēthika Nikomakheia; lat. Ethica Nicomachea) on Aristoteleen eettinen pääteos, joka keskittyy hyveisiin. Sen kymmenen kirjaa koostuvat muistiinpanoista, jotka on tehty Aristoteleen Lykeionin peripateettisessa koulussa pitämistä luennoista.
Aristoteleen perusajatus on se, että yksilön tulee käyttäytyä jatkuvasti hyveellisesti ja kehittää hyveitä, sen sijaan että hän tekisi vain yksittäisiä hyviä tekoja. Nikomakhoksen etiikka painottaa eettisen käyttäytymisen asiayhteyttä — teko, joka on oikein jossain tilanteessa, saattaa olla väärin jossain toisessa tilanteessa. Aristoteles oli sitä mieltä, että onnellisuus on elämän päämäärä, ja niin kauan kuin yksilö pyrkii hyvyyteen, hyvät teot seuraavat automaattisesti tästä kamppailusta, tehden yksilöstä hyveellisen ja siten onnellisen.
Historia

Nikomakhoksen etiikka on yksi kahdesta Aristoteleen etiikan alan teoksesta, toisen ollessa Eudemoksen etiikka. Aristoteles itse viittaa näistä toiseen, luultavammin Eudemoksen etiikkaan, yksinkertaisesti nimellä Ta ēthika. Nimitykset Eudemoksen etiikka ja Nikomakhoksen etiikka ovat syntyneet vasta myöhemmin. Jälkimmäisen tapauksessa nimi on todennäköisesti peräisin siitä, että Aristoteleen poika Nikomakhos on myöhemmin muokannut teosta.
Kumpikin näistä kahdesta teoksesta käsittelee suurin piirtein samoja asioita, ja osa niiden kirjoista on yhteisiä: Eudemoksen etiikan kirjat IV, V ja VI ovat samat kuin Nikomakhoksen etiikan kirjat V, VI ja VII. Tutkijat ovat olleet erimielisiä näiden kahden teoksen välisestä suhteesta. Yleisen näkemyksen mukaan Nikomakhoksen etiikka olisi myöhempi ja paranneltu versio Eudemoksen etiikasta.