stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luka ja Elämän tuli

| Luka ja Elämän tuli> Luka and the Fire of Life |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Salman Rushdie
Kansitaiteilija:  Niroot Puttapipat
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Kustantaja:  Random House
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  217
Suomennos
Suomentaja:  Arto Häilä
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2011
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  211
ISBN:  978-951-0-37539-6

Edeltävä:  Harun ja tarinoiden meri
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Luka ja Elämän tuli (engl. Luka and the Fire of Life) on Salman Rushdien vuonna 2010 ilmestynyt lapsille ja nuorille suunnattu romaani. Teos on itsenäinen jatko-osa vuonna 1990 ilmestyneelle romaanille Harun ja tarinoiden meri. Teoksen on WSOY:lle vuonna 2011 suomentanut Arto Häilä.
Aiheesta muualla

Boyce, Frank Cottrell: Luka and the Fire Of Life. The Independent 15.10.2010. (englanniksi)
Kulmala, Teppo: Luka ja Elämän tuli. Savon Sanomat 15.8.2011.
Siltanen, Elina: Mielikuvituksen säkenöivästä voimasta. Turun Sanomat 15.8.2011.
Alaskan lippu

Alaskan lippu
Alaskan lippu on Yhdysvaltain Alaskan osavaltion virallinen lippu. Sen suunnitteli 13-vuotias Benny Benson vuonna 1926. Lipussa on sinisellä pohjalla kahdeksan kultaista tähteä, jotka symboloivat Otavaa ja Pohjantähteä. Sininen väri symboloi merta, taivasta, vuoristojärviä sekä lemmikkejä, Alaskan tunnuskukkaa. Pohjantähti kuvaa Alaskan asemaa pohjoisimpana osavaltiona, ja Ison Karhun tähdistöön kuuluvan Otavan voimakkuutta.
Lääninherra Sansho

| Lääninherra Sansho> Sanshô dayû |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Kenji Mizoguchi
Käsikirjoittaja:  Fuji Yahiro Yoshikata Yoda Ogai Mori (tarina)
Tuottaja:  Masaichi Nagata
Säveltäjä:  Fumio Hayasaka
Kuvaaja:  Kazuo Miyagawa
Pääosat:  Kinuyo Tanaka Yoshiaki Hanayagi Kyōko Kagawa Eitarō Shindō
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  Daiei
Levittäjä:  Daiei Film (käännä suomeksi) Netflix
Ensi-ilta:  1954
Kesto:  120 min.
Alkuperäiskieli:  Japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lääninherra Sansho on japanilainen vuonna 1954 valmistunut elokuva, jonka on ohjannut Kenji Mizoguchi.
Lääninherra Sanshon on sanottu olevan elokuvien Ugetsu – kalpean kuun tarinoita ja O'Haru – naisen tie ohella Mizoguchin parhaimpia.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat keskiaikaiseen Japaniin. Myötätuntoinen aluehallitsija ajetaan maanpakoon. Hänen vaimonsa ja lapsensa yrittävät seurata häntä, mutta he joutuvat eroon toisistaan. Lapset kasvavat köyhyyden ja sorron keskellä.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Adiemus

Adiemus on walesilaisen säveltäjä Karl Jenkinsin musiikillinen projekti, joka yhdistelee klassista musiikkia ja progressiivista rockia New Age- ja etnovaikuttein. Adiemus-nimellä on julkaistu viisi studioalbumia käsittävä sarja, joista tunnetuin on ensimmäinen, 1995 Englannissa ilmestynyt Adiemus: Songs of Sanctuary. Lisäksi sarjaan kuuluu kokoelmalevy sekä livealbumi. "Adiemus" on myös ensimmäisen albumin avauskappaleen nimi.
Historia

Adiemus-ryhmän perusti progressiivisen rockin edelläkävijänä pidetyn Soft Machine -yhtyeen säveltäjä Karl Jenkins. Jenkins sai ajatuksen Adiemuksesta tehtyään lentoyhtiö Delta Airlinesin mainokseen tunnussävelen, jossa etnotyyliset lauluosuudet yhdistyivät orkesteritaustaan. "Adiemuksesta" tuli suosittu, joten Jenkins sävelsi sen ympärille kokonaisen albumin. Adiemus: Songs of Sanctuary oli suuri kaupallinen menestys: se nousi klassisen musiikin listojen kärkeen monissa maissa ja oli hitti myös populaarimusiikin listoilla. Suomessa albumi vietti Suomen virallisella albumilistalla yhteensä 29 viikkoa, nousten parhaimmillaan listan sijalle 2. Myös kriitikkojen palaute oli myönteistä: albumin katsottiin kyenneen yhdistämään hyödyntämänsä vaikutteet onnistuneeksi kokonaisuudeksi. Songs of Sanctuaryn menestyksen innoittamana albumeja tehtiin lisää.
Adiemus: Songs of Sanctuary (1995)
Adiemus II: Cantata Mundi (1997)
Adiemus III: Dances of Time (1998)
Adiemus IV: The Eternal Knot (2001)
Adiemus V: Vocalise (2003)
The Journey: The Best of Adiemus (kokoelma, 2000)
Adiemus Live (live, 2002)
Britanniassa Adiemuksen toinen levy nousi virallisella albumilistalla korkeammalle kuin ensimmäinen. "Adiemusta" on käytetty useiden mainosten taustamusiikkina.
Vuonna 2013 Adiemus sai jatkoa, kun albumi Adiemus Colores julkaistiin. Teokseen Jenkins on ottanut inspiraatiota eteläamerikkalaisesta musiikista.
Yleispiirteet

Jokainen Adiemus-albumi on kokoelma laulun mittaisia kappaleita, jotka koostuvat harmonisoidusta, lauletusta melodiasta taustallaan orkesterimusiikki. Varsinaisia sanoituksia ei ole, sen sijaan lauletaan yksittäisiä tavuja ja Jenkinsin kehittämiä eräänlaisia sanoja. Ne eivät tarkoita mitään, vaan laulukieli on tyylitetty siten, että se vain soljuu eteenpäin ja näin vie mahdollisimman vähän kuulijan huomiota pois Adiemuksen laulun päämerkityksestä, eli soinnista, äänen korkeudesta ja äänenväristä. Kielen sanotaan kulultaan muistuttavan latinaa. Siinä on pyritty muun muassa siihen, että vain harvat tavut päättyvät konsonanttiin, kuten afrikkalaisissa kielissä tai vaikkapa japanissa. Tämäntyyppisiä piirteitä on myös suomen kielessä, ja Adiemuksen laulujen tavuista muodostuukin joskus satunnaisesti suomen sanoja. Ydinajatus Adiemuksessa on siis se, että vokalistiset osuudet, laulu, ovat mukana vain yhtenä instrumenttina, mitä voidaan pitää postmodernina näkemyksenä.
Kokoonpano

Karl Jenkins itse on vastuussa sävellyksistä ja laulukielen tyylittelystä. Englantilainen Miriam Stockley esitti lauluosuudet neljällä ensimmäisellä levyllä, ja Mary Carewe lauloi taustat kahdella ensimmäisellä sekä neljännellä levyllä. Musiikin esitti ensimmäisillä kolmella levyllä Lontoon filharmoninen orkesteri, myöhemmillä levyillä soittaa Adiemus Orchestra. Jenkinsin kanssa Soft Machinessa soittanut Mike Ratledge osallistui myös ensimmäisen albumin tekoon.
Kolmannen albumin taustalaulajina, viidennellä albumilla, sekä Adiemuksen live-esiintymisissä esiintyy suomalaisten  naislaulajien muodostama kuoro Adiemus Singers (Pirjo Aittomäki, Mervi Hiltunen, Anna-Mari Kähärä, Merzi Rajala, Säde Rissanen, Hanna-Riikka Siitonen, Mia Simanainen, Nina Tapio ja Riikka Timonen, varalla Saima Haapanen, Hanna Kaila ja Veera Railio). Kolmannella levyllä Adiemus Singereitä oli mukana kuusi, heitä osallistui yhdeksän konsertteihin, kolme oli varalla.
Yleisö

Adiemus on saanut eniten vastakaikua useissa Euroopan maissa sekä Japanissa, ja niin Euroopassa kuin Japanissakin on järjestetty konserttikiertueita. Vaikka faneja on jonkin verran myös Pohjois-Amerikassa, ei sinne ole suunniteltu kiertueita. Nimikappale Adiemus on julkaistu eräissä maissa myös singlenä, ja Adiemus II sai 2002 Japanissa uusintajulkaisun. Myös Suomessa Adiemuksella on ollut innokas fanikunta, Adiemus Worldwide Fan Clubin perustajakin on suomalainen. Suomen listalla kahden ensimmäisen Adiemus-levyn suosio oli erityisen suuri, Songs of Sanctuary pysyi listan kymmenen kärjessä peräti 19 viikkoa, ollen parhaalla listasijoituksellaan toisena (2 viikkoa). Myös Cantata Mundi pysyi kymmenen kärjessä kolme viikkoa, parhaana sijoituksenaan kuudes. Äänitealan teollisuutta edustavan IFPIn mukaan Adiemus: Songs of Sanctuary on edelleen Suomen myydyin ulkomainen klassinen albumi yli 66 000 myydyllä levyllä.
Muuta

Adiemus-ryhmälle tunnusomainen musiikin tyyli muistuttaa monella tavoin muita maailmanmusiikkiin suuntautuneita muusikoita. Etenkin ensimmäisen levyn nimikappale on tuttu monelle sellaisellekin, jolle muu hankkeen tuotanto on tuntematonta. Osittain tämän vuoksi Adiemusta on levitetty erityisesti internetissä myös väärillä tiedoilla. Sen esittäjäksi on erheellisesti mainittu muita artisteja, ehkä yleisimmin Enya.
Aiheesta muualla

Karl Jenkins. (englanniksi)
Adiemus Singers (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Epävirallinen kattava Adiemus-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Adiemus Myspacessa (englanniksi)
Adiemus Musiikkituottajat ry.
Aimo Ruusunen

Aimo Ruusunen (s. 4. tammikuuta 1948 Tyrvää) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Ura

Tyrvään yhteislyseosta (nykyisin Vammalan lukio) vuonna 1968 ylioppilaaksi kirjoittanut Ruusunen on opiskellut lehdistö- ja tiedotusoppia Tampereen yliopistossa sekä journalistiikkaa Jyväskylän yliopistossa. Vuonna 2008 hän väitteli tohtoriksi kansandemokraattisen lehdistön suhteesta Neuvostoliittoon vuosina 1964–1973. Ruusunen on toiminut pitkään myös journalismin ja viestinnän opettajana.
Tyrvään Sanomien avustajana aloittanut Ruusunen työskenteli Porissa ilmestyneen Satakunnan Työn toimittajana vuodesta 1974 lähtien ja oli vuosina 2004–2012 myös lehden päätoimittaja. Vuosina hän 1986–1988 työskenteli Kansan Uutisten kirjeenvaihtajana Moskovassa. Ruusunen on Neuvostoliiton ja Venäjän asiantuntija ja hän on tässä ominaisuudessa toiminut muun muassa Venäjän Aika -lehden ja Karjala-lehden avustajana.
Vuonna 2015 ilmestyi Ruususen ja Markku Salomaan toimittama venäläisen kenraalin Aleksandr Suvorovin sodankäynnin opas Voittamisen taito. Tietokirja Punakankaan suomalaiset ilmestyi syksyllä 2020. Se käsittelee Krasnyi borissa vuosina 1937–1938 Stalinin vainojen aikana teloitettujen suomalaisten kohtaloita. Vuonna 2022 ilmestyi lähes 1300 Neuvostoliiton suomalaisen henkilötietoja käsittävä matrikkeli ja opaskirja Tuomitut.
Teoksia

Kaikuja Karjarannasta : 40 vuotta kansandemokraattista sanomalehteä Satakunnassa.  Pori:  Satakunnan Työ, 1986.  ISBN 951-99756-5-9.
Savitauluista satelliitteihin.  Helsinki:  Gaudeamus, 1992.  ISBN 951-66254-5-2.
Aimo Ruusunen; Juha Saarinen: Venäjän AY-liike : puolueen ohjauksesta markkinoiden pyörteisiin.  Helsinki:  Suomen ammattiliittojen solidaarisuuskeskus SASK, 1999.  ISBN 952-52830-3-8.
Media muuttuu : viestintä savitauluista kotisivuihin.  Helsinki:  Gaudeamus, 2002.  ISBN 951-66285-9-1.
Todeksi uskottua : kansandemokraattinen Neuvostoliitto-journalismi rajapinnan tulkkina vuosina 1964–1973.  (Väitöskirja)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2008.  ISBN 978-951-39328-5-5.
Aleksander Suvorov: Voittamisen taito : venäläisen sotataidon klassikko.  (sis. Aimo Ruusunen; Markku Salomaa: Aleksander Suvorov historiallisena henkilönä)  Jyväskylä:  Docendo, 2015.  ISBN 978-952-29117-4-2.
Opin haussa ja kaukokaipuussa : kulttuurimatkailua ennen vuotta 1918.  Sastamala:  Warelia, 2017.  ISBN 978-952-59402-5-1.
Punakankaan suomalaiset : teloitus- ja hautapaikka Krasnyi bor 1937–1938.  Sastamala:  Warelia, 2020.  ISBN 978-952-59407-9-4.
Tuomitut : lisälehtiä ja opastusta Neuvostoliitossa kadonneisiin.  Sastamala:  Warelia, 2022.  ISBN 978-952-387-020-8.
Aiheesta muualla

Aimo Ruususen kirjablogi
Lääninoikeus Ruotsissa

Göteborgin lääninoikeus.
Ruotsissa toimi vuosina 1979–2010 lääninoikeuksia (ruots. länsrätt), jotka olivat osa läänien hallintoa. Helmikuun 2010 alussa aikaisemmat 23 lääninoikeutta korvattiin 12 hallintotuomioistuimella (ruots. förvaltningsrätt).
Seuraavat lääninoikeuksien muutokset hallinto-oikeuksiksi astuivat voimaan 15. helmikuuta 2010:
Tukholman lääninoikeus ja Gotlannin lääninoikeus → Tukholman hallinto-oikeus
Uppsalan lääninoikeus ja Västmanlandin lääninoikeus → Uppsalan hallinto-oikeus
Itä-Götanmaan lääninoikeus, Södermanlandin lääninoikeus ja osa Kalmarin lääninoikeudesta → Linköpingin hallinto-oikeus
Jönköpingin lääninoikeus, Mariestadin lääninoikeus ja osa Vänersborgin lääninoikeudesta → Jönköpingin hallinto-oikeus
Kronobergin lääninoikeus, Blekingen lääninoikeus ja osa Kalmarin lääninoikeudesta → Växjön hallinto-oikeus
Skånen lääninoikeus → Malmön hallinto-oikeus
Göteborgin lääninoikeus, Hallandin lääninoikeus ja osa Vänersborgin lääninoikeudesta → Göteborgin hallinto-oikeus
Värmlannin lääninoikeus ja Örebron lääninoikeus → Karlstadin hallinto-oikeus
Taalainmaan lääninoikeus ja Gävleborgin lääninoikeus → Falunin hallinto-oikeus
Västernorrlandin lääninoikeus ja Jämtlandin lääninoikeus → Härnösandin hallinto-oikeus
Västerbottenin lääninoikeus → Uumajan hallinto-oikeus
Norrbottenin lääninoikeus → Luulajan hallinto-oikeus
Long Gone Before Daylight

| Long Gone Before Daylight The Cardigans |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2002
 Julkaistu: 19. maaliskuuta 2003
 Tuottaja(t): Per Sunding ja The Cardigans
 Tyylilaji: Country rock, pop
 Kesto: 49.16
 Levy-yhtiö: Stockholm Records
Listasijoitukset
  10. (albumilista)
The Cardigansin muut julkaisut
| Gran Turismo 1998 | Long Gone Before Daylight 2003 | Super Extra Gravity 2005 |
Long Gone Before Daylight on yhtyeen The Cardigans viides studioalbumi. Albumi julkaistiin yhtyeen pitkän tauon jälkeen, vuonna 2003 (edellinen albumi julkaistiin vuonna 1998).
Ensimmäinen single albumilta oli ”For What It’s Worth”, joka julkaistiin 17. helmikuuta 2003. Toinen single ”You’re the Storm”, joka julkaistiin 2. kesäkuuta 2003. Kolmas ja viimeinen oli ”Live and Learn”, joka julkaistiin 3. joulukuuta 2003.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Nina Persson ja Peter Svensson, ellei toisin mainittu.
"Communication" – 4:28
"You’re the Storm" – 3:53
"A Good Horse" – 3:17
"And Then You Kissed Me" – 6:03
"Couldn’t Care Less" – 5:32
"Please Sister" – 4:37
"For What It’s Worth" – 4:16
"Lead Me into the Night" – 4:32
"Live and Learn" – 4:16
"Feathers and Down" – 4:30
"No Sleep" – 3:45
Kappaleet > Japanin ja Kanadan versioiden bonusraidat

"If There Is a Chance" – 4:14
Kappaleet > UK-version bonusraidat

"Hold Me" – 0:33
"If There Is a Chance" – 4:14
Kappaleet > Yhdysvaltojen version bonusraidat

"Hold Me" – 0:33
"If There Is a Chance" – 4:14
"For the Boys" (Larson, Persson, Svensson) – 3:37
Tämä versio sisältää myös bonus DVD:n, Up Before Dawn, joka sisältää kappaleiden ”For What It’s Worth”, ”You’re the Storm” ja ”Live and Learn” musiikkivideot, kolmen kappaleen live-versiot ja yhtyeen 20 minuutin pituisen haastattelun.
SACD

Levystä on myös julkaistu monikanavainen Super Audio CD (SACD), joka sisältää yllä mainitut 11 kappaletta.
Listasijoitukset, sertifikaatiot ja palkinnot > Albumi

Ruotsin Top 100 albumit: #1
UK Top 200 albumit: #47
Ruotsin Grammis palkinto vuonna 2003: Vuoden albumi ja vuoden rock-yhtye.
Sertifikaatio Ruotsissa: 2x Platina
Listasijoitukset, sertifikaatiot ja palkinnot > Singlet

Ruotsin Top 100 singlet: "For What It's Worth"; #8, "You're the Storm"; #10
UK Top 75 singlet: "For What It's Worth"; #31, "You're the Storm"; #74
Ruotsin Grammis palkinto vuonna 2003: Paras musiikkivideo - "You're the Storm"
Arvostelut

Desibeli.net:
Soundi:
Aiheesta muualla

Mäkelä, Jari: Long Gone Before Daylight[vanhentunut linkki]. Sue 3/2013.
Ojala, Pertti: Long Gone Before Daylight. Soundi 4/2003.
Virtanen, Mikko T.: Long Gone Before Daylight. Desibeli.net 26.3.2003.
Alaluulajan piiri

| Alaluulajan piiri |
| --- | --- |
 Alaluulajan kirkko
 fiAlaluulajan piiri 
 65°38′46″N, 22°01′41″E 
Valtio:   Ruotsi
Maakunta:  Norrbotten
Lääni:  Norrbottenin lääni
Kunta:  Luulajan kunta
Piirikoodi:  325006
Väestö
Väkiluku (2022):  30 798 
Alaluulajan piiri (ruots. Nederluleå distrikt) sijaitsee Luulajan kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on 30 798  (31. joulukuuta 2022).
Aiheesta muualla

SCB Regina Web Map (Näyttää piirin rajat karttapalvelussa) Statistiska centralbyrån. (ruotsiksi)
Luulajan kunnan piirit
Lubitel

Lubitel 2
Lubitel (ven. Любитель, Ljubitel) on venäläinen 6*6 cm -kuvakoon 2-silmäinen peilikamera, joka käyttää 120-koon filmiä. Lubitelista oli useita eri versioita ja sitä valmistettiin vuodesta 1946 alkaen: Lubitel TLR vuosina 1949–1956, Lubitel 2 vuosina 1955–1980 ja Lubitel 166 vuosina 1976–1993. Kameran esikuva oli saksalainen 1930-luvun Voigtländer Brillant -kamera. Lubitelin venäläinen edeltäjä oli Komsomolets, jota valmistettiin 1946–1950.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lubitel Wikimedia Commonsissa
Soviet and Russian Cameras (Arkistoitu – Internet Archive)
Luka Pibernik

| Luka Pibernik |
| --- | --- |
 Luka Pibernik 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. lokakuuta 1993 (ikä 30)
Kansalaisuus:   Slovenia
Pyöräilijä
Pituus:  177 cm
Paino:  60 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantiepyöräily
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2012–2014 2015–2016 2017–2020:  Radenska Lampre-Merida Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren
Suurimmat voitot
  Maantieajon Slovenian-mestaruus 2013, 2015 
 Tiedot päivitetty: 6. helmikuuta 2021 
Luka Pibernik (s. 23. lokakuuta 1993) on slovenialainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili Radenska-joukkueessa 2012–2014, Lampre-Merida-tallissa 2015–2016 ja viimeisillä ammattilaiskausillaan 2017–2020 Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren -joukkueessa. Hän voitti maantieajon Slovenian-mestaruuden 2013 ja 2015.
Saavutuksia

Lähde: Pro Cycling Stats
Alankomaiden leijonan ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Alankomaiden leijonan ritarikunta (holl. De Orde van de Nederlandse Leeuw) on alankomaalainen ritarikunta, joka on perustettu vuonna 1815 kuningas Vilhelm I:n käskystä, mikä tekee siitä maan vanhimman siviileille myönnettävän ritarikunnan. Ritarikunnan suurmestarina toimii Alankomaiden hallitseva monarkki.
Kunniamerkkiä myönnetään tunnustuksenä poikkeuksellisista ansioista sellaisilla aloilla kuten esim. taide, tekniikka ja innovatiivinen yrittäjyys. Saajan ei tarvitse olla Alankomaiden kansalainen, vaikkakin ulkomaalaisille kunnianosoitusta myönnetään harvakseltaan.
Kunniamerkkiä jaetaan kolmessa luokassa, joiden lisäksi on olemassa myös kunnialuokka, eli veli:
suurristin ritari
komentaja
ritari
veli
Live Earth

Live Earth, Wembley Stadium, Lontoo.
Live Earth oli konserttisarja, joka pidettiin 7. heinäkuuta 2007 kaikissa seitsemässä maanosassa. Asiasta ilmoittivat 15. helmikuuta 2007 Yhdysvaltain entinen varapresidentti Al Gore ja muut aktivistit. Konserttisarja kuuluu kampanjaan Save Our Selves (SOS). Konserteilla oli tarkoitus ottaa kantaa ilmaston lämpenemiseen. Konserttisarjan mallina käytettiin vuoden 1985 Live Aid -konserttia ja vuoden 2005 Live 8 -konserttia, jonka tuotti SOS:n perustaja Kevin Wall.
Live Earth 2008

18. syyskuuta 2008 Al Gore ja Kevin Wall ilmoittivat järjestävänsä jatkokonsertin vuoden 2007 Live Earth-konserttisarjalle. Konsertti pidetään 7. joulukuuta 2008 Intian Mumbaissa. Konsertin esiintyjälista julkistetaan tulevina viikkoina. Konsertilla pyritään keräämään rahaa kotien valaisemiseen aurinkoenergialla niissä paikoissa, joissa ihmisillä ei ole sähköä. Konsertti televisioidaan yli 100 maahan ja MSN lähettää sen internetissä.
Media

Konsertit lähetettiin suorana televisiossa. NBC lähetti konsertin Yhdysvalloissa ja BBC lähetti konsertin ympäri Eurooppaa. Lisäksi jokaisen maanosan valtamediat olivat mukana tapahtuman televisioinnissa. Suomessa konsertin lähetti YLE Extra ja Yle TV2, lisäksi Yle TV1 lähetti koosteen konserteista 8.-9.7. Se lähetettiin suorana myös radiossa ja Internetissä, jossa tapahtuman lähettämisestä huolehti MSN. Järjestäjät toivoivat tavoittavansa kaksi miljardia ihmistä.
Esiintyjät > 2007

Järjestäjien tarkoituksena oli kutsua esiintymään konserteissa yli 150 maailman huippuartistia.
Kaupungit

Konsertit pidettiin jokaisessa maanosassa. Järjestäjät kertoivat, että konsertit aiotaan viedä läpi mahdollisimman vähän ilmastoa kuluttaen.
Kaupungit > Afrikka

Coca Cola Dome, Johannesburg, Etelä-Afrikka
Kaupungit > Aasia

Oriental Pearl Tower, Shanghai, Kiina
Makuhari Messe, Chiba, Japani
Tō-ji, Kioto, Japani
Andheri Sports Complex, Mumbai, Intia (7.12.2008)
Kaupungit > Australia

Aussie Stadium, Moore Park, Sydney
Kaupungit > Eurooppa

Wembley Stadium, Lontoo
HSH Nordbank Arena, Hampuri
Romexpo, Bukarest
Kaupungit > Pohjois-Amerikka ja Etelä-Amerikka

Giants Stadium, East Rutherford, New Jersey, USA
National Mall, Washington DC, USA
Copacabana, Rio de Janeiro
Kaupungit > Antarktis

Rothera
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Tietoa konserteista (Arkistoitu – Internet Archive)
BBC: Live Earth
NBC: Live Earth
Live Earth Internet Movie Databasessa (englanniksi)
U2, Oasis, Coldplay to play ’Live Earth’? (Arkistoitu – Internet Archive)
Live Earth Blog (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Al-Wusta

| Al-Wusta الوسطى‎ |
| --- | --- |

 Al-Wustan sijainti Omanin sulttaanikunnassa.  (Kuvan aluejaon pohjakarttaa päivitettävä, vuonna 2011 maa jaettiin yhteensä 11 kuvernementtiin).
 Koordinaatit: 19.9569°N, 56.2758°E 
Valtio:  Omanin sulttaanikunta
Wilayat (aluehallinnon 2. taso):  Duqm, Haima, Jazer ja  Mahout
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Haima
Pinta-ala:  82 470,5 km²
Väkiluku:  41 310
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  OM-WU
Al-Wusta (arab. الوسطى‎‎) on yksi Omanin yhdestätoista kuvernementiksi (muḥāfaẓah) kutsutusta hallinnollisesta alueesta. Hallinnollinen keskus on Haima.
Kuvernementti muodostuu lähinnä hiekka-, sora- tai kallioaavikosta. Kuvernementti rajautuu idän puolella Arabianmereen, lounaassa Dhofarin kuvernementtiin, lännessä Saudi-Arabiaan, sekä pohjoisessa az-Zahiran, ad-Dakhiliyyan, ash-Šarqiyyan pohjoiseen ja ash-Šarqiyyan eteläiseen kuvernementtiin.
Toukokuussa 2015 al-Wustan kuvernementin nväkiluvuksi kirjattiin 41 310 henkeä, joista omanilaisia oli 22 754 ja ulkomaalaisia (ekspatriootit) 18 556. Kuvernementin pinta-ala on 82 471 neliökilometriä.
Piirikunnat

Al-Wustan kuvernoraatti jakautuu aluehallinnon toisella tasolla neljään piirikuntaan (wilaya): Duqm (ad-Duqm), Haima (Haymā), Jazer (al-Jāzer) ja  Mahout (Maḥūt).
| Wilayan nimi | Arabiaksi +transl>  | Pinta-ala km2 | Väkiluku (VL 7> 12.2003) | Väkiluku (VL 12> 12.2010) | Väkiluku 2013 | Omanilaisia  % (2013) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Duqm | الدقم, ad-Duqm | &&&&&&&&&&&09369.04500009 369,45 | &&&&&&&&&&&04269.&&&&004 269 | &&&&&&&&&&011217.&&&&0011 217 | &&&&&&&&&&&08894.&&&&008 894 | &&&&&&&&&&&&&047.070000047,7 |
| Haima | هيما, Haymā | &&&&&&&&&&053225.085000053 225,85 | &&&&&&&&&&&03207.&&&&003 207 | &&&&&&&&&&010473.&&&&0010 473 | &&&&&&&&&&&08059.&&&&008 059 | &&&&&&&&&&&&&026.040000026,4 |
| Jazer | الجازر, al-Jāzer | &&&&&&&&&&&06937.09500006 937,95 | &&&&&&&&&&&05820.&&&&005 820 | &&&&&&&&&&&07933.&&&&007 933 | &&&&&&&&&&&06567.&&&&006 567 | &&&&&&&&&&&&&049.&&&&0049,0 |
| Mahout | محوت, Maḥūt | &&&&&&&&&&012937.025000012 937,25 | &&&&&&&&&&010011.&&&&0010 011 | &&&&&&&&&&012488.&&&&0012 488 | &&&&&&&&&&016631.&&&&0016 631 | &&&&&&&&&&&&&069.040000069,4 |
Aiheesta muualla

Arabian Oryx Sanctuary, Oman (englanniksi) (eoearth.org)
Omanin kuvernementit
ad-Dakhiliyya
al-Batinan eteläinen
al-Batinan pohjoinen
aš-Šarqiyyan eteläinen
aš-Šarqiyyan pohjoinen
al-Wusta
al-Zahira
Dhofar
Masqat
Musandam
Lumiherukka

| Lumiherukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Herukkakasvit Grossulariaceae
Suku::  Herukat Ribes
Laji::  niveum
Kaksiosainen nimi
 Ribes niveum  Lindl., 1834 
Synonyymit
 Grossularia nivea (Lindl.) Spach 
Katso myös
   Lumiherukka Wikispeciesissä   Lumiherukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lumiherukka (Ribes niveum) on herukoiden sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa.
Ulkonäkö ja koko

Lumiherukka on tavallisesti 0,5–3 metrin korkuiseksi kasvava pensas, jolla on valkoiset tai vaaleanpunaiset kukat. Kukinta-aika on huhti-heinäkuussa. Marjat ovat sinimustia tai violetteja; ne ovat syömäkelpoisia, mutta happamia.
Levinneisyys

Lumiherukan tyypillisiä kasvupaikkoja ovat puronvarsien tiheiköt ja avoimet rinteet. Laji kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltain länsiosissa Washingtonin, Idahon, Oregonin ja Nevadan osavaltioissa sekä Coloradossa.
Lumiherukan kukkia.
Käännös suomeksi