stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Palmitiinihappo
Aiheesta muualla

Palmitiinihapon kansainvälinen kemikaalikortti
Liber Herbarum II: Luettelo palmitiinihappoa sisältävistä kasveista
PubChem: Palmitic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: Palmitic acid (englanniksi)
DrugBank: Palmitic Acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Palmitic acid (englanniksi)
ChemBlink: Palmitic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Hexadecanoic acid (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Palmitic acid (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound – palmitic acid (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical – palmitic acid (englanniksi)
Rasvahapot
| --- | --- |
Tyydyttyneet:  Etikkahappo (C2)  Propionihappo (C3)  Voihappo (C4)  Valeriaanahappo (C5)  Kapronihappo (C6)  Enantyylihappo (C7)  Kapryylihappo (C8)  Pelargonihappo (C9)  Kapriinihappo (C10)  Hendekaanihappo (C11)  Lauriinihappo (C12)  Tridekyylihappo (C13)  Myristiinihappo (C14)  Pentadekyylihappo (C15)  Palmitiinihappo (C16)  Margariinihappo (C17)  Steariinihappo (C18)  Nonadekyylihappo (C19)  Arakidihappo (C20)  Heneikosyylihappo (C21)  Beheenihappo (C22)  Trikosyylihappo (C23)  Lignoseriinihappo (C24)  Pentakosyylihappo (C25)  Keroottihappo (C26)  Heptakosyylihappo (C27)  Montaanihappo (C28)  Nonakosyylihappo (C29)  Melissiinihappo (C30)  Henatriakontyylihappo (C31)  Lakkerihappo (C32)  Psylliinihappo (C33)  Geddiinihappo (C34)  Keromuovihappo (C35)  Heksatriakontyylihappo (C36) 
Omega-1: Undekyleenihappo (11:1)
Omega-3:  Alfalinoleenihappo (18:3)  Rumeleenihappo (18:3)  Parinaarihappo (18:4)  Stearidonihappo (18:4)  Eikosapentaeenihappo (20:5)  Dokosaheksaeenihappo (22:6) 
Omega-5:  Myristoleiinihappo (14:1)  Granaattiomenahappo (18:3)  Trumpettipuuhappo (18:3) 
Omega-6:  Linolihappo (18:2)  γ-linoleenihappo (18:3)  Kehäkukkahappo (18:3)  Pinoleenihappo (18:3)  Dihomo-γ-linoleenihappo (20:3)  Podokarpiinihappo (20:3)  Arakidonihappo (20:4)  Dokosatetraeenihappo (22:4) 
Omega-7:  Palmitoleiinihappo (16:1)  Vakseenihappo (trans-18:1)  Rumeenihappo (18:2)  Paulliinihappo (20:1) 
Omega-9:  Oleiinihappo (18:1)  Elaidiinihappo (trans-18:1)  Eikoseenihappo (20:1)  Erukahappo (22:1)  Nervonihappo (24:1)  Meadin happo (20:3) 
Omega-12: Petroseliinihappo (18:1)
Etyyliasetoasetaatti

| Etyyliasetoasetaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-etoksibutaani-1,3-dioni
CAS-numero:  141-97-9
PubChem CID:  8868
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H10O3
Moolimassa:  130,14 g/mol
Ulkomuoto:  väritön neste
Sulamispiste:  - 45 °C (228 K)
Kiehumispiste:  180,8 °C (454 K)
Tiheys:  1,021 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 2,86 g/100 ml (20 °C)
Etyyliasetoasetaatin kemiallinen kaava on C6H10O3 ja rakennekaava CH3COCH2COOC2H5. Etyyliasetoasetaatista käytetään myös nimityksiä asetetikkahappoetyyliesteri, etyyliasetyyliasetaatti, 3-oksobutaanihappoetyyliesteri ja 1-etoksibutaani-1,3-dioni.
Etyyliasetoasetaatti on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen moolimassa on 130,14 g/mol, sulamispiste −45 °C, kiehumispiste 180,8 °C, tiheys 1,021 g/cm3, liukoisuus veteen 2,86 g/100 ml 20 °C:n lämpötilassa, leimahduspiste 70 °C c.c., itsesyttymislämpötila 295 °C ja CAS-numero 141-97-9.
Valmistus ja käyttö

Etyyliasetoasetaattia valmistetaan teollisesti pääasiassa diketeenin ja etanolin välisellä reaktiolla. Katalyyttinä prosessissa käytetään tyypillisimmin trimetyyliamiinia, trietyyliamiinia tai pyridiiniä. Yhdistettä voidaan tuottaa myös etyyliasetaatista kondensaatioreaktiolla natriumetoksidin toimiessa emäksenä. Yhdistettä käytetään pääasiassa atsovärien ja lääkkeiden synteesissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Etyyliasetoasetaatin kansainvälinen kemikaalikortti
Propanoli

| 1-Propanoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
Muut nimet:  propyylialkoholi
CAS-numero:  71-23-8
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H7OH
Moolimassa:  60,09 g/mol
Ulkomuoto:  väritön neste
Sulamispiste:  −126,5 °C
Kiehumispiste:  97,1 °C
Tiheys:  0,8034 g/cm3
Liukoisuus veteen:  liukenee täysin
Propanoli (C3H7OH) on yksiarvoinen, lyhytketjuinen alkoholi. Propanolista on kaksi isomeeristä muotoa: 1-propanoli, joka on primäärinen alkoholi ja 2-propanoli, joka on sekundäärinen alkoholi.
1-propanoli

1-propanolia käytetään liuottimena lääketeollisuudessa. Sitä muodostuu luonnollisesti käymisprosesseissa.
2-propanoli

2-propanoli eli isopropanoli sekundäärinen alkoholi. Sitä käytetään 60–70-prosenttisina vesiliuoksina desinfiointiin, teollisuudessa liuottimena ja kylmissä olosuhteissa jäätymisenestoaineena. Isopropanoli muodostaa veden kanssa 87,4-prosenttisen atseotrooppisen seoksen.
Aiheesta muualla

Propanolin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Propanol (englanniksi)
ChemBlink: 1-Propanol (englanniksi)
Alkoholit
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| metanoli | etanoli | propanoli | butanoli | pentanoli | heksanoli | heptanoli | oktanoli | nonanoli | dekanoli | undekanoli | dodekanoli |
| CH3OH | C2H5OH | C3H7OH | C4H9OH | C5H11OH | C6H13OH | C7H15OH | C8H17OH | C9H19OH | C10H21OH | C11H23OH | C12H25OH |
Propanolia
Dimetyylidisulfidi

| Dimetyylidisulfidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  624-92-0
PubChem CID:  12232
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H6S2
Moolimassa:  94,2 g/mol
Ulkomuoto:  Neste
Sulamispiste:  –85 °C (188 K)
Kiehumispiste:  110 °C (383 K)
Tiheys:  1,06 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 0,25 g/100 ml (20 °C)
    
Dimetyylidisulfidi on orgaaninen yhdiste (disulfidi), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan tunnusomaisen hajun omaavaa nestettä. Sen kemiallinen kaava on C2H6S2 ja rakennekaava CH3SSCH3. Dimetyylidisulfidista käytetään myös nimitystä metyylidisulfidi.
Dimetyylidisulfidin moolimassa on 94,2 g/mol, sulamispiste –85 °C, kiehumispiste 110 °C, tiheys 1,06 g/cm3, leimahduspiste 24 °C c.c., itsesyttymislämpötila > 300 °C ja CAS-numero 624-92-0. Dimetyylidisulfidia liukenee veteen (20 °C) 0,25 g/100 ml.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Dimetyylidisulfidi ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa.
Aiheesta muualla

Dimetyylidisulfidin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 18.1.2015.
Dimetyylidisulfidin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Dimethyl disulfide (englanniksi)
Human Metabolome Database: Dimethyldisulfide (englanniksi)
KEGG: Dimethyl disulfide (englanniksi)
ChemBlink: Dimethyl disulfide (englanniksi)
Adipiinihappo

| Adipiinihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,4-Butaanidikarboksyylihappo
CAS-numero:  124-04-9
PubChem CID:  196 ja 22494954
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H10O4
Moolimassa:  146.14 g/mol
Ulkomuoto:  Hajutonta, väritöntä, kiteistä   jauhetta
Sulamispiste:  152 °C (425 K)
Kiehumispiste:  338 °C (611 K)
Tiheys:  1,36 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 1,4 g/100 ml (15 °C)
Adipiinihappo on kaksi­emäksinen karboksyylihappo eli dikarboksyylihappo, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, hajutonta, väritöntä, kiteistä jauhetta. Sen kemiallinen kaava on C6H10O4 ja rakennekaava HOOC(CH2)4COOH. Adipiinihaposta käytetään myös nimityksiä  heksaanidihappo ja 1,4-butaanidikarboksyylihappo.
Adipiinihapon moolimassa on 146,14 g/mol, sulamispiste 152 °C, kiehumispiste 338 °C, tiheys 1,36 g/cm3, leimahduspiste 196 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 422 °C ja CAS-numero 124-04-9. Adipiinihapon liukoisuus veteen (15 °C) on 1,4 g/100 ml. Yhdiste liukenee etanoliin ja asetoniin. Adipiinihappoa voidaan valmistaa sykloheksaanista  kaksivaiheisella hapetuksella.
Adipiinihappoa käytetään muovien, tekokuitujen (etenkin nailon 66:n valmistukseen), pehmittimien ja hajusteiden valmistukseen. Ainetta käytetään elintarvikkeissa E-koodilla E355 happamuudensäätöaineena. Elintarvikkeissa adipiinihappo vahvistaa hapettumisenestoaineiden vaikutusta. Sitä saa käyttää vain joihinkin jälkiruokiin, kuten kakkujen täytteisiin ja koristeisiin sekä juomajauheisiin. Adipiinihapon enimmäismäärärajoitus eli ADI-arvo on   mg/kg/vrk.
Adipiinihappo on luonnossa esiintyvä orgaaninen happo ja sitä on mm. punajuurimehussa. Adipiinihappoa valmistetaan myös kemiallisesti.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Aine hajoaa kuumentuessaan, jolloin muodostuu valeriaanahapon (C5H10O2 / CH3(CH2)3COOH) ja muiden aineiden myrkyllisiä ja syövyttäviä höyryjä.
Adipiinihappo ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Toistuva tai pitkäaikainen hengitysteitse altistuminen voi aiheuttaa astman.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Adipiinihapon kansainvälinen kemikaalikortti
Raimo Alén: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä, Sivu 427, Consalen Consulting, 2009 ISBN 978-952-92-5627-3
Ruokavirasto: E355 - Adipiinihappo
Työsuojelu: Adipiinihappo (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
PubChem: Adipic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: Adipic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Hexanedioic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Adipic acid (englanniksi)
Inchem: Adipic acid CAS N°: 124-04-9 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf) (englanniksi)
1-heksaanitioli

| 1-heksaanitioli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-heksaanitioli
CAS-numero:  111-31-9
PubChem CID:  8106
SMILES:  CCCCCCS
Ominaisuudet
Sulamispiste:  –81 °C
Kiehumispiste:  151 °C
Tiheys:  0,84 g/cm3
Heksaanitiolin pallotikkumalli
1-heksaanitioli on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C6H14S ja rakennekaava CH3(CH2)5SH. 1-heksaanitioli1-heksaanitiolista käytetään myös nimityksiä n-heksaanitioli, 1-merkaptoheksaani, 1-heksyylitioli ja heksyylimerkaptaani.
n-heksaanitiolin moolimassa on 118,2 g/mol, kiehumispiste 151 °C, suhteellinen tiheys 0,84 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), ei liukene veteen, leimahduspiste 30 °C c.c. ja CAS-numero 111-31-9.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Aine ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Aiheesta muualla

1-heksaanitiolin kansainvälinen kemikaalikortti
Natriumlauryylisulfaatti

| Natriumlauryylisulfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  natriumdodekyylisulfaatti
Muut nimet:  dodekyylinatriumsulfaatti lauryylinatriumsulfaatti
CAS-numero:  151-21-3
PubChem CID:  3423265
SMILES:  C(CCCCCCCCCC)COS(=O)(=O)O.[Na]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H25NaO4S
Moolimassa:  288,4 g/mol
Sulamispiste:  204 °C (477 K)
Liukoisuus veteen:  15 g/100 ml (20 °C)
Natriumlauryylisulfaatti eli SDS (C12H25NaO4S, sodium dodecyl sulphate, sodium lauryl sulphate, SLS) on erittäin yleisesti kosmetiikassa käytetty pinta-aktiivinen aine eli tensidi. Sitä käytetään erityisen laajalti hammastahnoissa ja shampoissa, samoin siitä etoksyloimalla saatavaa natriumlauryylieetterisulfaattia.
Natriumlauryylisulfaatti aiheuttaa esimerkiksi hammastahnoissa tahnan vaahtoutumisen, mikä saattaa ärsyttää joillakin ihmisillä limakalvoja ja aiheuttaa suun limakalvon haavaumia eli aftoja.
Biokemiallisessa tutkimuksessa natriumlauryylisulfaattia käytetään muun muassa analysoitaessa proteiineja SDS-PAGE-menetelmällä.
Natriumlauryylisulfaatista käytetään myös nimityksiä dodekyylinatriumsulfaatti, natriumdodekyylisulfaatti ja lauryylinatriumsulfaatti.
Natriumlauryylisulfaatin moolimassa on 288,4 g/mol, sulamispiste 204 °C (477 K), liukoisuus veteen 20 °C:ssa 15 g/100 ml ja CAS-numero 151-21-3.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Natriumlauryylisulfaatti ärsyttää silmiä, ihoa sekä hengitysteitä ja saattaa aiheuttaa afta-haavaumia.
Natriumlauryylisulfaatti heikentää makuaistia makean perusmaun osalta. Tämän vuoksi esimerkiksi appelsiinimehu maistuu erilaiselta natriumlauryylisulfaattia sisältävän hammastahnan käytön jälkeen.
Aiheesta muualla

PubChem: Sodium Dodecyl Sulfate (englanniksi)
DrugBank: Sodium lauryl sulfate (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Sodium lauryl sulfate (englanniksi)
ChemBlink: Sodium dodecyl sulfate (englanniksi)
Riemukaari (Pariisi)

Arc de triomphe de l'Étoile.
Riemukaari punaisella.
Riemukaari  (ransk. Arc de Triomphe) on yksi Pariisin riemukaarista ja yksi kaupungin kuuluisimmista nähtävyyksistä. Napoléon Bonaparte aloitti sen rakentamisen vuonna 1806. Napoléon syöstiin kuitenkin vallasta ja rakennelma valmistui vasta 1836. Sen suunnitteli arkkitehti Jean Chalgrin, joka kaiverrutti siihen Napoléonin sodissa taistelleiden kenraalien nimet. Ulkopuolella sitä koristavat monet kohokuvat kuvastamassa aikaisempia taisteluita, joissa Napóleon oli mukana. Myöhemmin Riemukaaren alle on sijoitettu ensimmäisessä maailmansodassa taistelleen tuntemattoman sotilaan hauta.
Riemukaari sijaitsee Pariisin länsiosassa Place Charles de Gaulle -nimisellä aukiolla (ent. Place de l’Étoile, Tähtiaukio). Aukio on samalla liikenneympyrä, josta lähtee 12 leveää puistokatua säteittäisesti eri suuntiin. Kuuluisin niistä on itäkaakosta, Place de la Concordelta Riemukaarelle johtava Avenue des Champs-Élysées, johon nähden riemukaari on kohtisuorassa. Sen suorana jatkeena Riemukaaren toisella puolella on Avenue de la Grande-Armée, joka johtaa (nimeään välillä vaihtaen) La Défenselle. Molemmat kadut ovat osa Pariisin halki kulkevaa Axe historique -kaupunkiakselia, joka kulkee siten myös Riemukaaren läpi. Aukion alla sijaitsee Pariisin metron risteysasema Charles de Gaulle-Étoile.
Riemukaari liikenneympyrän keskellä.
Alkujaan Riemukaari sijaitsi Pariisin rajalla ja oli porttina aiemmin 1780-luvulla rakennetulla kaupunginmuurilla, jonka kohdalla nykyisin on Pariisin keskimmäinen bulevardien kehä. Nykyisen kaltaiseksi Riemukaaren ympäristö rakennettiin Napoleon III:n aikana, jolloin rakennettiin myös useimmat aukioilta alkavat puistokadut.
Riemukaari on keskimmäinen kolmesta riemukaaresta, jotka sijaitsevat samalla kaupunkiakselilla. Keskustan puoleisessa päässä on 1808 valmistunut Arc de Triomphe du Carrousel ja La Défensessä 1989 rakennettu moderni Grande Arche.
Veistosten yksityiskohtia

Neljä tärkeintä veistosryhmää ovat:
Vuoden 1792 Lähtö (toiselta nimeltään La Marseillaise), tekijä  François Rude
Vuoden 1810 Riemuvoitto, tekijä Jean-Pierre Cortot
Vuoden 1814 Vastarinta, tekijä Antoine Étex
Vuoden 1815 Rauha, tekijä Antoine Étex
Vuoden 1792 Lähtö
La Marseillaise
Vuoden 1810 Riemuvoitto
Vuoden 1814 Vastarinta
Vuoden 1815 Rauha
Kuusi matalaa pintareliefiä on veistetty kaaren neljälle sivulle ja ne esittävät kohtauksia Ranskan vallankumouksesta ja Napoleonin imperiumista. Niistä neljä sijaitsee kaaren etuosissa veistosryhmien yllä ja kaksi kaaren sivuilla:
Kenraali Marceau’n hautajaiset 20. syyskuuta 1799, tekijä .P.H. Lamaire (eteläsivu oikealla),
Aboukirin taistelu 25. heinäkuuta 1799, tekijä Bernard Seurre (eteläosa vasemmalla),
Jemappesin taistelu 6. marraskuuta 1792, tekijä Carlo Marochetti (itäsivu),
Kulku Arcolen sillalle15. marraskuuta 1796, tekijä Jean-Jacques Feuchère (pohjoissivu oikealla),
Alexandrian valtaus 3. heinäkuuta 1798, tekijä John-Étienne Chaponnière (pohjoissivu vasemmalla),
Austerlitzin taistelu 2. joulukuuta 1805, tekijä Jean-François-Théodore Gechter (länsisivu)
Kenraali Marceau’n hautajaiset 20. syyskuuta 1799
Aboukirin taistelu 25. heinäkuuta 1799
Kulku Arcolen sillalle 15. marraskuuta 1796
Alexandrian valtaus 3. heinäkuuta 1798
Jemappesin taistelu 6. marraskuuta 1792
Austerlitzin taistelu 2. joulukuuta 1805
Veistosten yksityiskohtia > Attika

Attika on koristeltu 30 kilvellä ja gladiuksella. Kilpiin on kaiverrettu vallankumouksen ja imperiumin suuret taistelut: Valmy, Jemappes, Fleurus, Montenotte, Lodi, Castiglione, Rivoli, Arcole, Pyramides, Aboukir, Alkmaer, Zürich, Heliopolis, Marengo, Hohenlinden, Ulm, Austerlitz, Iena, Friedland, Somosierra, Essling, Wagram, Moskowa, Lützen, Bautzen, Dresde, Hanau, Montmirail, Montereau ja Ligny.
Attikan kilpiin kaiverretut taistelut (huomaa kalligrafia)
Veistosten yksityiskohtia > Friisi

Friisin matalat reliefit kiertävät suuren palkiston jokaiselle neljälle sivulle. Ne kuvaavat:
Armeijan lähtö, tekijät Brun, Georges Jacquot ja Laité. Tässä friisissä voidaan nähdä useita vallankumouksen ja imperiumin hahmoja. Vasemmalta oikealla voidaan erottaa Chenier, Moitte, Roland, Me Roland, Penthièvre, Marceau, Hoche, Soult, Carnot, Cambronne, Joubert, Latour d'Auvergne, Championnet, Jourdan, Beurnonville, La Fayette, Sieyes, Orléansin herttua, Bailly, Bourbonin herttua, Talleyrand, Mirabeau, Custine, Foy, Desaix, Chartresin herttua, Masséna, Kléber, Houchard, Kellermann, Daboville, Lefebvre, Augereau, Dumouriez, Miranda, Gouvion St Cyr, Eugène ja Joséphine de Beauharnais, David, Gossec, Rouget de l'Isle.
Armeijan paluu, tekijät Louis-Denis Caillouette, François Rude ja Bernard Seurre
Veistosten yksityiskohtia > Arkadit

Suuriin arkadeihin on lisätty allegorisia figuureja, jotka edustavat roomalaisen mytologian hahmoja (tekijä James Pradier).
allegorinen figuuri
allegorinen figuuri
allegorinen figuuri
allegorinen figuuri
Suurten arkadien pilarien sisäsivulle on kaiverrettu vallankumouksen ja imperiumin suurten taistelujen nimet.
Suuriin arkadeihin kaiverretut taistelut (huomaa erottajat)
Pieniin arkadeihin on lisätty allegoriset figuurit, jotka esittävät jalkaväkeä (tekijä Théophile Bra), ratsuväkeä (tekijä Achille-Joseph-Étienne Valois), tykistöä (tekijä Jean-Baptiste Joseph Debay) ja merivoimia (tekijä Émile Seurre).
Allegorinen figuuri, joka esittää jalkaväkeä
Allegorinen figuuri, joka esittää ratsuväkeä
Allegorinen figuuti, joka esittää tykistöä
Allegorinen figuuri, joka esittää merivoimia
Pienten arkadien sisäsivulle on kaiverrettu vallankumouksen ja imperiumin merkkihenkilöitä. Taisteluissa kuolleiden nimet ovat alleviivattu.
Pohjoispilari
Eteläpilari
Itäpilari
Länsipilari
Vallankumouksen ja imperiumin merkkihenkilöiden nimien ylle on sijoitettu neljä matalaa reliefiä. Ne esittävät vallankumouksen ja imperiumin tunnettuja taisteluja:
Attribuutti voitoille pohjoisessa, tekijä François Joseph Bosio. Kohtaus kuvaa Austerlitzin, Ienan, Friedlandin, Ulmin, Wagramin ja Eylaun taisteluja.
Attribuutti voitoille etelässä, tekijä Gérard. Kohtaus kuvaa Marengon, Rivolin, Arcolen ja Lodin taisteluja.
Attribuutti voitoille idässä, tekijä Valcher. Kohtaus kuvaa Alexandrian, Pyramidien, Aboukirin ja Heliopolin taisteluja.
Attribuutti voitoille lännessä, tekijä Jean-Joseph Espercieux. Kohtaus kuvaa Jemmapesin ja Fleuris’n taisteluja.
Attribuutti voitoille pohjoisessa
Attribuutti voitoille etelässä
Attribuutti voitoille idässä
Attribuutti voitoille lännessä
Tuntemattoman sotilaan hauta

Riemukaaren alla on tuntemattoman sotilaan hauta. Muistomerkissä lukee: Ici repose un soldat français mort pour la patrie 1914–1918 (”Tässä lepää tuntematon ranskalainen sotilas; kuollut isänmaan puolesta 1914–1918”).
Tuntemattoman sotilaan haudalla palaa ikuinen tuli.
Aiheesta muualla

Turistitietoa Riemukaaresta (englanniksi)
Riemukaaren historiaa (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tuntemattoman sotilaan hauta.
Etyyliheksaldehydi

| Etyyliheksaldehydi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-etyyliheksanaali
CAS-numero:  123-05-7
PubChem CID:  31241
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H16O
Moolimassa:  128,24 g/mol
Ulkomuoto:  neste
Sulamispiste:  −85 °C (188 K)
Kiehumispiste:  163 °C (436 K)
Tiheys:  0,85 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 0,07 g / 100 ml (20 °C)
    
Etyyliheksaldehydi eli 2-etyyliheksanaali on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C8H16O ja rakennekaava C4H9CH(C2H5)CHO. Etyyliheksaldehydista käytetään myös nimityksiä etyyliheksanaali, 2-etyyliheksanaali, 2-etyylikaproaldehydi ja butyylietyyliasetaldehydi.
Etyyliheksaldehydin moolimassa on 128,24 g/mol, sulamispiste −85 °C, kiehumispiste 163 °C, tiheys 0,85 g/cm3, liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa 0,07 g / 100 ml, leimahduspiste 46 °C c.c.(suljettu kuppi) tai 52 °C o.c.(avoin kuppi), itsesyttymislämpötila 180 °C ja CAS-numero 123-05-7.
Yhdistettä esiintyy viikunoiden (Ficus) kukkien tuoksuissa.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää silmiä, ihoa sekä höyrylle hengitysteitä.
Aiheesta muualla

Etyyliheksaldehydin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: 2-Ethylhexanal (englanniksi)
ChemBlink: 2-Ethylhexanal (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: 2-Ethylhexanal (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - 2-ethyl-6Ald (englanniksi)
Biolan

| Biolan Oy |
| --- | --- |
Tunnuslause:  Luo vihreämpää maailmaa!
Perustettu:  1974
Toimitusjohtaja:  Jussi Kariniemi 2024->
Kotipaikka:  Eura
Liikevaihto:  31 M € (2020)
Liikevoitto:  1,5M € (2020)
Henkilöstö:  73 (2020)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Biolanin konttori Eurassa.
Biolan Oy on suomalainen yritys, joka kehittää, valmistaa ja markkinoi kasvualustoja, lannoitteita ja maanparannusaineita sekä ekologiseen asumiseen liittyviä laitteita, kuten kompostoreja ja jätevedenkäsittelylaitteita. Yritys keskittyy erityisesti luonnonmukaisen viljelyn ja kestävän puutarhanhoidon tuotteisiin ja toimii vahvasti kiertotalouden periaatteiden mukaisesti. Biolanin pääkonttori sijaitsee Eurassa.
Yritys > Tunnusluvut ja yritysrakenne

Biolan Oy on kasvava, suomalaisomistuksessa säilynyt perheyritys. Biolan Groupin liikevaihto on 49 miljoonaa euroa (2020) ja sen palveluksessa on 169 henkilöä (2020). Emoyhtiön Biolan Oy:n liikevaihto on 31 miljoonaa euroa (2020).
Biolan Oy -konserniin kuuluu yhteensä 11 yritystä Suomessa ja ulkomailla, esimerkiksi ammattiviljelysektorille keskittyvä Novarbo Oy, ekologisen asumisen tuotteita myyvä Biolan Ekoasuminen Oy sekä tuotantoyhtiöt Virossa ja Kiinassa ja vientiyhtiö Ruotsissa. Lisäksi Biolan Groupiin kuuluu mm. kompostoreja ja käymälöitä valmistava Favorit Tuote Oy.
Yritys > Historia

Biolan perustettiin vuonna 1974 Kariniemi Oy:n sisaryritykseksi hyödyntämään broilerintuotannossa syntyvää lantaa. Perustamisvuonnaan Biolan toi ensimmäisenä yrityksenä maailmanmarkkinoille raemuotoisen luonnonlannoitteen. Neljä vuotta myöhemmin yritys toi markkinoille Suomen ensimmäisen kompostorin. Multatehdas valmistui vuonna 1985 ja siitä lähtien Biolan on valmistanut multatuotteita niin huonekasveille kuin puutarhaankin. Vuonna 1998 markkinoille tuotiin kompostikäymälä. 2000-luvulla tuoteperhe laajentui jätevesien käsittelyä koskeviin laitteisiin. Kotitalouden pesuvesien puhdistukseen tarkoitettu Biolan Harmaavesisuodatin sai maakunnallisen Innosuomi-palkinnon vuonna 2004. Yksi merkittävimpiä oivalluksia oli käyttää harmaavesisuodattimien suodatinmateriaalina sirppisammalta, jota nostetaan rehevöityneiden järvien kunnostustöiden yhteydessä järvien ravinnetilan parantamiseksi. 2010-luvulla puhdistamotuoteperhe on täydentynyt mustien jätevesien puhdistukseen tarkoitetuilla puhdistamolaitteilla.
Yritys > Kiertotalous ja kestävä kehitys

Biolan on vuosien ajan määrätietoisesti kehittänyt kiertotaloutta ja kestävän kehityksen mukaista toimintaa. Vuonna 2011 yritys voitti kultaa ja sen myötä Eco Management -palkinnon ranskalaisessa Eco Trophées -kilpailussa. Palkinto myönnetään yritykselle, joka on parhaiten sitoutunut kestävään kehitykseen. Osa Biolanin tuotteista tuotetaan yrityksen oman tuulivoimalan sähköllä. Biolan osallistui yhdessä Fazerin ja ajatushautomo Demos Helsingin kanssa Dodo ry:n Kääntöpöytä-projektiin, jossa kaupunkiviljelijät voivat levittää parveke- ja kotikasvatukseen tarvittavia tuotteita.
Yritys > Pääkonttori

Biolanin pääkonttori Euran Kauttualla Valtatie 12:n varrella valmistui vuonna 2010. Valmistuessaan kyseessä oli Suomen suurin pilaripalkkitekniikalla rakennettu talo. Rakennus on suunniteltu kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti, ja se sisältää useita kiinnostavia ratkaisuja, kuten itsestäänpuhdistuvan lasin ja meriruo'on käyttö kattomateriaalina. Rakennuksen sisällä on yli tuhannesta kasvista koostuva viherseinä sekä englantilainen puhelinkoppi. Rakennuksen lämmitys on järjestetty kalliolämmön avulla.