stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yrjö Hakanen
Ura

Hakasen vanhemmat olivat arkkitehteja. He eivät olleet mukana poliittisessa toiminnassa. Yrjö omaksui vasemmistolaisen maailmankatsomuksensa lukiovuosinaan Tapiolan yhteiskoulussa. Hakasen poliittinen ura alkoi 1970-luvulla Suomen Kommunistisen Puolueen opposition eli niin sanottujen taistolaisten riveissä. Vuonna 1971 Hakanen liittyi Akateemiseen Sosialistiseuraan, ja 1974 hänet hyväksyttiin SKP:n jäseneksi. Valtiotieteitä Helsingin yliopistossa opiskellut Hakanen vaikutti aluksi ensisijaisesti ylioppilaspolitiikassa. Hän oli Ylioppilaslehden (HYY) toimittaja (1976–1977) ja Sosialistisen Opiskelijaliiton Soihdunkantaja-lehden päätoimittaja (1977–1978). Hakanen kuului SOL:n työvaliokuntaan vuodesta 1973 alkaen, ja vuosina 1978-1980 hän toimi järjestön puheenjohtajana. 1970-luvun lopulla Hakanen nousi myös SKDL:n liittoneuvostoon (1979–1985) ja SKP:n keskuskomitean varajäseneksi (1978–1981). Hakanen valmistui valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1982.
Hakanen oli Taisto Sinisalon läheinen liittolainen ja hän toimi 1980-luvun alussa Sinisalon poliittisena sihteerinä. Samaan aikaan Hakanen oli myös muun muassa oppositiolle keskeisen Tiedonantaja-yhdistyksen sihteeri. Arvo Aallon johtama SKP erotti opposition vuosina 1985–1986, jolloin Hakanen oli mukana perustamassa Suomen Kommunistista Puoluetta (yhtenäisyys). Hän toimi aluksi sen varapuheenjohtajana (1986–1988) ja pääsihteerinä (1988–1990). Hakanen kuului myös Demokraattisen Vaihtoehdon johtoon. Vuonna 1990 Hakanen valittiin SKPy:n puheenjohtajaksi, kun Esko-Juhani Tennilä joutui jättämään tehtävän siirtyessään Vasemmistoliiton eduskuntaryhmään.
Hakasella oli läheiset suhteet Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Vuonna 1990 Hakanen sai NKP:ltä ainakin 2,8 miljoonaa markkaa SKPy:n käyttöön. Hän oli yhteyksissä NKP:n johtoon aina Neuvostoliiton hajoamiseen asti. Itäblokin romahtamisen jälkeen Hakanen on arvostellut muun muassa sosialistimaiden keskusjohtoisuutta ja yksipuolista valtiollistamista.
Vuonna 1990 SKPy:n jäsenet liittyivät SKP:n enemmistön tavoin Vasemmistoliittoon, jonka liittovaltuustoon hän kuului 1990–1993. SKPy jatkoi toimintaansa Vasemmistoliiton ohella ja se suuntautui Hakasen johdolla uuden rekisteröidyn puolueen perustamiseen, jolloin puolueiden tiet erkanivat. Kommunistit erotettiin Vasemmistoliitosta ja uusi SKP muodostettiin 1996. Hakanen johti puoluetta alusta alkaen.
Hakanen luopui puolueen puheenjohtajuudesta kesäkuussa 2013 ja hänen seuraajakseen valittiin Juha-Pekka Väisänen.
Vaalimenestys

Vuonna 1999 Hakanen oli ensimmäistä kertaa ehdolla valtakunnallisissa vaaleissa. Siitä alkaen hän on ollut SKP:n ehdokkaana monissa vaaleissa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Äänet | Vaaliliitto | Vaalipiiri | Tulos | Sijoitus listalla |
| 1999 | 597 | SKP | Helsinki | ei valittu | 1. |
| 2003 | 880 | SKP | Helsinki | ei valittu | 1. |
| 2007 | 1 114 | SKP | Helsinki | ei valittu | 2. |
| 2011 | 711 | SKP | Helsinki | ei valittu | 1. |
| 2015 | 332 | SKP | Helsinki | ei valittu | 1. |
Kunnallisvaalit
| Vuosi | Äänet | Vaaliliitto | Kunta | Tulos | Sijoitus listalla |
| 2000 | 299 | SKP + KTP | Helsinki | ei valittu | 2. |
| 2004 | 707 | SKP + VEV | Helsinki | valittiin | 1. |
| 2008 | 1 451 | SKP + STP | Helsinki | valittiin | 1. |
| 2012 | 1 622 | SKP + STP | Helsinki | valittiin | 1. |
| 2017 | 1 403 | SKP | Helsinki | ei valittu | 1. |
| 2021 | 778 | Asukkaiden Helsinki yhteislista | Helsinki | ei valittu | 1. |
Europarlamenttivaalit
| Vuosi | Äänet | Vaaliliitto | Vaalipiiri | Tulos | Sijoitus listalla |
| 1999 | 1 479 | SKP | Suomi | ei valittu | 1. |
| 2004 | 1 988 | SKP | Suomi | ei valittu | 2. |

Kuntavaaleissa 2017 Hakanen sai 1403 ääntä, mikä ei riittänyt valtuustopaikkaan.
Luottamustoimet

Attacin hallituksen jäsen 2002–2003
Osuusliike Elannon/HOK-Elannon edustajiston jäsen 1999–2020
Valtion nuorisoneuvoston jäsen 1981–1982
Kustannusyhtiö TA-Tieto oy:n hallituksen puheenjohtaja 1996→
Spartacus-säätiön puheenjohtaja
Julkaisut

Kansallinen etu ja eheyttäminen. Urho Kekkosen yhteiskunnallisen ajattelun lähteillä.  Helsinki:  Suomen tutkijaliitto, 1982.  ISBN 951-9297-30-8
Kuusi kuvaa Kekkosesta.  Helsinki:  Love Kirjat, 1985.  ISBN 951-835-096-5
Hakanen, Yrjö & Tuomi, Emmi (toim.): Vastavirtaan: Pamfletti.  (Marxilainen foorumi -julkaisusarja 42)  Helsinki:  TA-tieto, 2008.  ISBN 978-952-99418-7-2
Yksityiselämä

Hakasen poika Tapio on DJ Orkidea, yksi Suomen tunnetuimmista dj:istä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yrjö Hakanen Wikimedia Commonsissa
Yrjö Hakasen verkkosivusto
Yrjö Hakasen haastattelu Istuntosali.netissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Kommunistisen Puolueen (1996) puheenjohtajat
Taisto Sinisalo |
Jouko Kajanoja |
Esko-Juhani Tennilä |
Yrjö Hakanen |
Juha-Pekka Väisänen |
Liisa Taskinen
| n k Sosialistisen opiskelijaliiton puheenjohtajat |
| --- | --- |
 Ele Alenius (1965–)  Georg Paile (–1968)  Kalevi Kivistö (1968–1969)  Martti Mellais (1970–1971)  Reijo Kalmakurki (1971–1975)  Juhani Ruotsalo (1975–1978)  Yrjö Hakanen (1978–1980)
Harhala

Harhala voi olla:
Harhala, kulmakunta Laukaassa
Harhala, kylä Porin Noormarkussa
Harhala, kylä Pälkäneellä
Harhala, kylä Ylöjärven Viljakkalassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Harhala”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Harhala (Laukaa)

Harhala on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa. Harhala sijaitsee Laukaan kirkonkylän ja Vihtavuoren taajamien välissä. Kylän alueelta löytyvät Kuhankosken erityisammattikoulu, Puustellin tuki r.y., suojeltu Kuhankosken voimalaitos ja Laukaan Rauhanyhdistys r.y:n toimitalo. Uusia kohteita ovat Keiteleen kanavan Kuhankosken sulku sekä Liisanniemen silta. Harhalassa sijaitsevan Kuhajärven rannalta löytyi vuonna 2003 Laukaan uusin kivikautinen kalliomaalaus. Harhalalla ei ole omaa kyläseuraa, eikä ole myöskään täysin selvää kuuluvatko edellä mainitut kohteet Harhalaan vai Kuhankoskeen.
The Word

The Word on brittiläisen The Beatles -yhtyeen kappale, joka ilmestyi heidän albumillaan Rubber Soul vuonna 1965. Sen sävelsivät John Lennon ja Paul McCartney, ja se käsittelee rakkauden teemaa universaalina voimana, mikä ennakoi yhtyeen myöhempiä henkisiä ja idealistisia teemoja, kuten kappaletta ”All You Need Is Love”.
Säveltäminen ja tyyli

”The Word” yhdistää funkahtavan rytmin, tarttuvan melodian ja filosofiset sanoitukset, jotka siirsivät The Beatlesin pois perinteisistä rakkauslauluista kohti laajempia teemoja. Kappaleen groove ja George Martinin harmoninsoitto tuovat mukaan kokeellista sävyä.kenen mukaan?
Kokoonpano

John Lennon: laulu, rytmikitara
Paul McCartney: laulu, bassokitara
George Harrison: taustalaulu, soolokitara
Ringo Starr: rummut, lyömäsoittimet
George Martin: harmoni
Oubus

OuBus Oy on vuonna 2006 perustettu oululainen linja-autoyritys. Oubussilla on noin 40 linja-autoa. Se ajaa tilausajoja, Oulun joukkoliikenteessä kahtatoista eri linjaa sekä ELY-keskuksen linjaa 59 (Hailuoto). Yritystä johtaa sen perustaja Rauli Lindeman. Oubus on ajanut Oulun joukkoliikennettä vuodesta 2014 alkaen.
Linjat > Seutulinjat

| Linja | Reitti | Muuta |
| --- | --- | --- |
| 50 | Oulu, Keskusta (Kuvernööri) – Kempele, Keskusta – Haapamaa |  |
| 51 | Oulu, Keskusta (Kuvernööri) – Ouluntulli – Kempele (OSAO) |  |
| 55 | Niemenranta – Zeppelin | Uusi linja, 10.8.2023 alkaen |
| 63 | Niemenranta (Oulusalo) – Oulunsalo – Keskusta (Pekuri) – Svaaninsuo |  |
| 64, 64B, 64V | Salonpää – Pajuniemi – Oulunsalo |  |
Linjat > Lähibussit

| Linja- tunnus | Linja | Muuta |
| --- | --- | --- |
| A | Keskusta – Myllytulli – Värttö |  |
| B | Keskusta – Raksila – Medipolis |  |
| C | Keskusta – Etu-Lyötty – Limingantulli |  |
| D | Keskusta – Kauppatori – Heinäpää – Limingantulli | Uusi linja, 1.1.2023 alkaen |
Aiheesta muualla

Oubus.fi
Oulun joukkoliikenne
Etelänmustavalas

| Etelänmustavalas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hetulavalaat Mysticeti
Heimo::  Silovalaat Balaenidae
Suku::  Mustavalaat Eubalaena
Laji::  australis
Kaksiosainen nimi
 Eubalaena australis  (A. Desmoulins, 1822)  
Synonyymit
 Balaena antarctica Lesson, 1828   Balaena antipodarum Gray, 1843   Balaena australis Desmoulins, 1822   Balaena glacialis australis Desmoulins, 1822   Eubalaena glacialis australis (Desmoulins, 1822)   Hunterus temminckii Gray, 1864  
 Etelänmustavalaan levinneisyys
Katso myös
   Etelänmustavalas Wikispeciesissä   Etelänmustavalas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Etelänmustavalas  (Eubalaena australis) on eteläisellä pallonpuoliskolla elävä valaslaji. Laji on nykyään toipumassa sitä verottaneesta pyynnistä. Etelänmustavalaat syövät eläinplanktonia ja vaeltavat etelästä pohjoiseen vuodenaikojen mukaan. Etelänmustavalas luokiteltiin aiemmin samaan lajiin kuin sen pohjoiset sukulaiset mustavalas (Eubalaena glacialis) ja Tyynenmeren alueen mustavalas Eubalaena japonica, mutta sen asema omana lajinaan on nykyään yleisesti hyväksytty.
Koko ja ulkonäkö

Täysikasvuinen etelänmustavalas on 16–18 metrin pituinen ja painaa 36–73 tonnia. Naaraat ovat hieman koiraita suurempia. Niiden ruumis on pyöreähkö ja ympärysmitaltaan suuri verrattuna ruumiinpituuteen. Pään pituus on noin kolmannes ruumiinpituudesta. Päätä ja sen ympäristöä täplittävät valkoiset, äyriäisiin kuuluvat valasrokot. Väritys on tasaisen musta. Vatsapuolella on erikokoisia valkoisia läikkiä, jotka keskittyvät ruumiin keskiosaan. Evät ovat leveät ja lyhyet. Muiden silovalaiden tapaan etelänmustavalailta puuttuvat selkäevä ja leuan uurteet. Etelänmustavalailla on 205—270 mustaa hetulaa, joiden pituus voi olla jopa 2,2 metriä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Etelänmustavalasta tavataan nimensä mukaisesti eteläisellä pallonpuoliskolla. Levinneisyys ulottuu kesäisin jopa 65. leveysasteelle Antarktiksella, mutta useimmat yksilöt viettävät kesänsä 40.–50. leveysasteen tienoilla. Lisääntymisalueet ovat pohjoisempana rannikon läheisyydessä eteläisessä Australiassa, Uudessa-Seelannissa, eteläisessä Afrikassa ja Etelä-Amerikan Atlantin puoleisella rannikolla Brasiliassa ja Argentiinassa. Pieni alapopulaatio elää myös keskisen Chilen ja Perun alueella ja Madagaskarissa. Ne elävät subantarktisissa vesissä ja välttelevät päiväntasaajan lämpimiä vesiä ja pysyttelevät mieluiten mantereiden saarten ympäristössä. Etelänmustavalaat vaeltavat talveksi pohjoiseen lisääntymään.
Elintavat

Etelänmustavalas on hidas uimari ja etenee korkeintaan runsaan 15 kilometrin tuntinopeudella, tuolloinkin lyhytaikaisesti. Emon ja poikasen uintivauhti on vain 2,7–4,2 kilometriä tunnissa. Laji elää pieninä ryhminä tai yksin. Valaat viestivät keskenään tuottamalla lyhyitä ja matalataajuista vaikerointia ja pulsseja. Ne myös puhaltelevat sekä veden alla että pinnalla. Yleisin ääni on röyhtäisyn tapainen keskimäärin 1,4 sekunnin lausahdus. Sen taajuus on alle 500 Hz. Ne tuottavat myös suppeampia ja monimutkaisempia ääniä, jotka toistuvat sointuina. Lisäksi ne tuottavat ääniä läiskyttämällä vedenpintaa pyrstöllään ja evillään etenkin lisääntymiskauden aikana. Etelänmustavalailla on tapana ottaa pystysuora asento ilmaan ja keinua selällään, ne tekevät sitä pari minuuttia kerrallaan. Se on luultavasti joko lepoasento tai liittyy lisääntymiseen. Ne myös nousevat usein puoliksi pintaan ja lysähtävät veteen joko selälleen tai sivulle. Ne saattavat näin yrittää poistaa loisia, ja se voi olla myös esitys lisääntymisaikana. Aikuisella, terveellä yksilöllä ei ole muita vihollisia kuin miekkavalas. Poikasia ja sen emoa sen sijaan saattavat uhata myös hait, joiden puremia niistä on löytynyt. Pienet poikaset saattavat joskus rantautua, mutta aikuisille niin käy vain harvoin. Mediaanieliniän on arvioitu olevan 73,4 vuotta, ja 10 prosenttia yksilöistä elää yli 131,8-vuotiaiksi.
Elintavat > Ravinto

Etelänmustavalaiden pääravintoa ovat krillit ja hankajalkaiset. Ravinnon koostumus vaihtelee sen mukaan millä, leveysasteilla ne liikkuvat. Hankajalkaiset ovat tärkeintä saalista 40°S lähtien pohjoisessa ja etelämpänä lähinnä krillit. Ne syövät myös äyriäisten toukkia. Etelänmustavalailla on kaksi pyyntitekniikkaa. Ne syövät pinnalla ja avaavat suunsa ammolleen ja siivilöivät hetuloidensa läpi yhteen pakkautuneen planktonparven tai syövät sukelluksissa tiheiden planktonesiintymien luona.
Elintavat > Lisääntyminen

Etelänmustavalasnaaraat saavat yhden poikasen yleensä kolmen vuoden välein. Väli on kuitenkin pidempi jos ravintoa on huonosti saatavilla. Kiima on heinä-elokuussa. Naaraalla saattaa jopa kahdeksan koirasta, joiden kanssa se parittelee. Koiraiden välillä on silti erittäin vähän aggressioita toisiaan kohtaan. Kantoaika on 11–12 kuukautta, ja naaraat synnyttävät kesä-elokuussa. Naaraan täytyy olla neljä kuukautta syömättä talvikuukausien aikana. Poikanen on syntyessään 1 000–1 500-kiloinen ja 5–6-metrinen Emo hoitaa ja imettää poikastaan suojaisissa matalissa vesissä, joissa ne ovat hyvin turvassa valkohailta ja miekkavalailta. Poikasta imetetään 4–6 kuukautta. Se kasvaa kolme senttiä päivässä. Sukukypsyys saavutetaan noin 10-vuotiaana.
Uhat ja suojelu

Etelänmustavalas ei ole nykyään uhanalainen, mutta ne ovat ennen kärsineet kaupallisesta valaanpyynnistä. Niitä pyydettiin muun muassa lihan ja öljyn vuoksi. Etelänmustavalaiden pyynti alkoi 1600-luvun alussa ja se kasvoi voimakkaasti 1700- ja 1800-luvulla. Vuosien 1770-1900 välisenä aikana tapettiin arviolta 150 000 etelänmustavalasta, joista 48 000–60 000 1830-luvulla. Pyynti jatkui vuoteen 1935, jolloin laji rauhoitettiin kansainvälisesti. Kanta kääntyi hitaaseen nousuun, mutta laiton pyynti alkoi 1960-luvulla, kun neuvostoliittolaiset pyysivät yli 3 000 valasta, mikä oli luultavasti yli puolet silloisesta populaatiosta. Pyynti jatkui myös hieman Etelä-Amerikan valtioiden taholta ja laiton pyynti loppui vasta 1970-luvulle tultaessa. Etelänmustavalaita kuolee nykyään törmäyksissä laivojen kanssa ja takertuu kalastusvälineisiin, joskaan ne eivät ole paljoakaan haitanneet kannan elpymistä. Kannan kooksi arvioitiin vuonna 1997 7 500 yksilöä. Kokonaiskannan elpymisestä huolimatta Perun-Chilen noin 50 yksilön populaatio on äärimmäisen uhanalainen. Nyttemmin valaat ovat saaneet rauhoitusalueita, joilla ne voivat lisääntyä rauhassa ja sukukypsien naaraiden lukumäärän arvioidaan kaksinkertaistuneen vuodesta 1997 vuoteen 2007. Laji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I. 1990-luvulta lähtien valaita on hyödynnetty valasmatkailun muodossa. Sen tuomat rahat ovat antaneet hyvän syyn suojella lajia.
Aiheesta muualla

Leishman, Michelle: Southern right whale (Eubalaena australis) - endangered species listing NSW Threatened Species Scientific Committee.  28.5.2019. Viitattu 24.10.2020. (englanniksi)
Southern Right Whale, Eubalaena australis The State of Victoria, Department of Sustainability and Environment. Arkistoitu 24.10.2020. Viitattu 24.10.2020. (englanniksi)
Patenaude, Nathalie & Portway, Vicky A. & Schaeff, Cathy & Bannister, John L.: Mitochondrial DNA Diversity and Population Structure among Southern Right Whales (Eubalaena australis). Journal of Heredity, Tammikuu 2007, 98. vsk, nro 2, s. 147–157.  doi:10.1093/jhered/esm005  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.10.2020. (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Eubalaena australis:  Wikidata: Q244410  Wikispecies: Eubalaena australis  ADW: Eubalaena_australis  AFD: Eubalaena_australis  ARKive: eubalaena-australis  BioLib: 20750  BOLD: 26312  CoL: 3BNBQ  CMS: eubalaena-australis  ECOS: 9160  EoL: 46559422  GBIF: 2440332  iNaturalist: 41571  IRMNG: 11427029  ITIS: 552771  IUCN: 8153  MDD: 1006394  MSW: 14300007  NBN: NHMSYS0000376651  NCBI: 160595  NOAA: southern-right-whale  NZOR: 91188952-d738-40ff-bc81-32fc17b9c0da  Observation.org: 80605  OBIS: 220222  Open Tree of Life: 699249  Paleobiology Database: 67679  Paleobiology Database: 67679  SeaLifeBase: 69826  Species+: 6659  SPRAT: 40  WoRMS: 220222 
Balaena australis:  Wikidata: Q122986934  GBIF: 2440338 
Etelänmustavalas hyppäämässä Etelä-Afrikassa.
Etelänmustavalas Valdésin niemimaan edustalla Argentiinassa.
Etelänmustavalaita katsomaan tulleita matkailijoita lähellä Valdésin niemimaata Patagoniassa, Argentiinassa.
Luettelo yli 100 000 asukkaan kaupungeista Yhdysvalloissa

Tämä on luettelo Yhdysvaltojen yli 100 000 asukkaan kaupungeista.
Galleria

1.  New York City
2.  Los Angeles
3.  Chicago
4. Houston
5.  Phoenix
6.  Philadelphia
7.  San Antonio
8.  San Diego
9.  Dallas
10.  San Jose
11.  Austin
12.  Jacksonville
13.  San Francisco
14.  Columbus
15.  Indianapolis
16.  Fort Worth
17.  Charlotte
18.  Seattle
19.  Denver
20.  El Paso
21.  Washington, D.C.
22.  Boston
23.  Detroit
24.  Nashville
25.  Memphis
26.  Portland
27.  Oklahoma City
28.  Las Vegas
29.  Louisville
30.  Baltimore
31.  Milwaukee
32.  Albuquerque
33.  Tucson
34.  Fresno
35.  Sacramento
36.  Mesa
37.  Kansas City
38.  Atlanta
39.  Long Beach
40.  Colorado Springs
41.  Raleigh
42.  Miami
43.  Virginia Beach
44.  Omaha
45.  Oakland
46.  Minneapolis
47.  Tulsa
48.  Arlington
49.  New Orleans
50.  Wichita
Neljäs internationaali

Neljäs internationaali oli venäläisbolševikki Lev Trotskin ja tämän kannattajien vuonna 1938 perustama kommunistien kansainvälinen yhteistyöjärjestö. Neljäs internationaali koki olevansa kolmantena internationaalina tunnetun Kommunistisen internationaalin (Komintern) parhaiden perinteiden jatkaja. Nykyään Neljännen internationaalin aatteellista perintöä puolustavat lukuisat eri kansainväliset järjestöt.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Broadleft.org - Linkkejä kymmenien trotskilaisten internationaalien kotisivuille (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Historialliset työväeninternationaalit |
| --- | --- |
 Kansainvälinen työväenliitto (1864–1876)  Anarkistinen internationaali (1872–1877)  Toinen internationaali (1889–1914, 1919–1939)  Kommunistinen internationaali (1919–1943)  Neljäs internationaali (1938–)  Kominform (1947–1956)  Sosialistinen internationaali (1956–) 
Neljännen internationaalin tunnus
Bluetooth

| Bluetooth |
| --- | --- |

Tyyppi:  likiverkko
Teknologia:  taajuushyppely, GFSK
Taajuusalue:  2,40–2,4835 GHz
Siirtonopeus:  125–3000 kbps
Kantama:  yleensä alle 10 m Bluetooth 5.0: jopa 400 m
Kehittäjä:  Bluetooth Special Interest Group
Valmistaja:  monia
Uusin versio:  5.2
Käyttötarkoitus:  muun muassa puhelimet, langattomat kuulokkeet, kaiuttimet, näppäimistöt ja hiiret
Bluetooth on lyhyen kantaman radiotekniikkaan perustuva langaton tiedonsiirtotekniikka. Bluetoothia käytetään lähes kaikissa langattomissa kuulokkeissa, esimerkiksi Applen AirPodseissa. Se on avoin standardi laitteiden väliseen langattomaan kommunikointiin lähietäisyydellä.
Bluetooth korvaa myös IrDA-infrapunayhteydet, koska se on toimintavarmempi ja monipuolisempi siirtotekniikka eikä tarvitse esimerkiksi näköyhteyttä yhteyslaitteiden välillä.lähde?
Bluetooth koostuu kolmesta osasta, jotka ovat radio-osa (Bluetooth-radio), radiolinkin hallintaosa (engl. link controller) ja yhteydenhallinta (engl. link manager).
Bluetooth-teknologia mahdollistaa myös yhteyslaitteiden autentikoinnin ja tiedonsalauksen eli -kryptauksen, toisin kuin IrDA.lähde?
Bluetoothin nimelliset siirtonopeudet ovat symmetrisessä siirrossa 432,6 kilobittiä ja epäsymmetrisessä lähtevässä 721 kilobittiä ja saapuvassa 57,6 kilobittiä sekunnissa. Pienimmällä milliwatin (Class/luokka 3) lähetysteholla päästään noin metrin tiedonsiirtoetäisyyksiin, 2,5 mW teholla (Class/luokka 2) jo noin kymmeneen metriin, ja lähetystehoa kasvattamalla ylletään jopa 100 metrin etäisyyksiin (100 mW/Class 1). Bluetoothin keskilähetystaajuus on 2,45 GHz. Samalla taajuusalueella toimivat myös muun muassa mikroaaltouunit ja langattomat lähiverkot. Yhteyksien häiriöiden vähentämiseksi lähetyksessä käytetään taajuushyppelyä ja hajaspektritekniikkaa.
Historia

Bluetooth sai alkunsa, kun matkapuhelimia valmistanut ruotsalainen Ericsson alkoi tutkia erilaisia menetelmiä siirtää tietoa langattomasti  matkapuhelimien ja niiden oheislaitteiden välillä vuonna 1994.
Ericssonin aloitteesta perustettiin 20.5.1998 Bluetooth SIG (Special Interest Group), jonka perustajiin kuuluivat myös Nokia, IBM, Intel ja Toshiba. Tavoitteena oli luoda de facto -standardi. Jo vuotta myöhemmin järjestöllä oli yli 400 jäsentä. Vuonna 2017 SIG:ssa oli jäseniä yli 30 000.
Nimi Bluetooth annettiin 900-luvulla eläneen viikinkikuninkaan, Harald Sinihampaan mukaan, logo taas luotiin yhdistämällä skandinaaviset riimut ᚼ (hagall) ja ᛒ (berkanan).
Historia > Bluetooth 2.x

Bluetooth 2.0 -version suurimpia parannuksia on ollut tiedonsiirron nopeuden nosto 3,0 Mbps:iin EDR-laajennuksella (Enhanced Data Rate). Teknisesti 2.0-versio kuluttaa enemmän virtaa dataa siirrettäessä, mutta kolminkertainen tiedonsiirtonopeus tarkoittaa, että radion tarvitsee saman määrän tietoa siirtääkseen olla päällä vähemmän aikaa. Tämä laskee keskimääräisen tehonkulutuksen noin puoleen version 1.x laitteisiin verrattuna. Versio 2.0 tarjoaa myös muutamia pienempiä parannuksia kuten uudistetun virheenkorjauksen. Bluetooth 2.0 -laitteet ovat alaspäin yhteensopivia kaikkien 1.x-version laitteiden kanssa.
Bluetooth 2:een on tehty yksi inkrementaali julkaisu, Bluetooth 2.1, 26.7.2007. Sen tärkein uusi ominaisuus, engl. Simplified Pairing, yksinkertaistaa laitteiden parittamista. Lisäksi tietoturvaa parannettiin huomattavasti. Kun salausavainten luomiseen käytettiin aikaisemmissa versioissa pelkästään (yleensä nelinumeroista) PIN-koodia, 2.1-versio estää yksinkertaiset passiiviset salakuuntelumenetelmät käyttämällä turvallisempaa Diffie–Hellman-avaimenvaihtoprotokollaa.
Historia > Bluetooth 3.0

Bluetooth 3.0 on edeltäjäänsä nopeampi ja virtapihimpi. Uuden Bluetooth-standardin sydämenä toimii 802.11 PAL (Protocol Adaptation Layer), eli 802.11 WLAN -yhteyden hyödyntäminen. Suuria tietomääriä siirrettäessä Bluetooth 3.0 käyttää automaattisesti apunaan WLAN-yhteyttä, jolloin siirtonopeus on jopa 24 Mbit/s (3 Mt/s).
Bluetooth-spesifikaatio mahdollistaa, että laite voi olla jäsenenä kahdessa eri verkossa (nykyiset laitteet tukevat vain yhtä aktiivista yhteyttä kerrallaan). Näin laitteita ja verkkoja voidaan ketjuttaa toisiinsa. Bluetooth-laitteet jakautuvat verkoissa isänniksi (engl. master) ja renkejä (engl. slave). Kun pikoverkot yhdistyvät suuremmiksi, kutsutaan niitä scatternet-verkoiksi, joissa on useita isäntiä ja renkejä. Verkot erottaa toisistaan niiden käyttämä taajuus sekä kanavahyppiminen.lähde?
Historia > Bluetooth 4.x

Bluetooth 4.0 (tunnetaan myös nimellä Bluetooth Smart) julkaistiin 30.6.2010 ja se sisältää perinteisen Bluetoothin, suuren nopeuden Bluetoothin (Bluetooth High Speed) sekä matalaenerginen Bluetooth (engl. Bluetooth Low Energy) protokollat. Matalaenergian Bluetooth tunnettiin aiemmin nimellä Wibree, ja se on täysin uusi protokollapino, joka suunniteltiin nopeaan, yksinkertaisten kytkösten muodostamiseen. Matalaenerginen Bluetooth on suunniteltu erityisesti laitteille, joille ominaista on hyvin pieni virrankulutus, ja jotka voidaan varustaa esimerkiksi nappiparistolla.
Bluetooth 4:ään on tehty tämän jälkeen vielä kaksi inkrementaalista julkaisua, Bluetooth 4.1 (julkaistu 4.12.2013) lisää ohjelmistoon uusia ominaisuuksia, mutta ei muuta tarvittavaa laitteistoa.lähde? Bluetooth 4.2 julkaistiin 2.12.2014 ja se tuo ominaisuuksia, jotka on erityisesti suunniteltu esineiden internetiä varten. Osa uusista ominaisuuksista on mahdollista lisätä vanhempiin laitteisiin ohjelmistopäivityksillä.