stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikel Oyarzabal
Maajoukkueura

Oyarzabal on edustanut Espanjaa nuorten maajoukkueissa. Hän saavutti alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa EM-hopeaa 2017, joskaan ei pelannut loppuottelussa. Hän voitti EM-kultaa saman ikäluokan EM-kilpailuissa 2019 ja teki maalin alkulohko-ottelussa Puolaa sekä välieräottelussa Ranskaa vastaan.
Debyyttinsä Espanjan A-maajoukkueessa Oyarzabal teki toukokuussa 2016 ystävyysottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan. Toista maaotteluaan hän odotti kesäkuulle 2019 ja pelasi loppuvuoden aikana kuusi EM-karsintaottelua. Hänet valittiin kesän 2021 EM-kilpailuihin, ja hän pääsi vaihdosta kentälle kaikissa kolmessa alkulohko-ottelussa, neljännesvälieräottelussa, jossa hän teki jatkoajalla Kroatiaa vastaan joukkueensa viidennen maalin, sekä puolivälierässä Sveitsiä vastaan, jonka rangaistuspotkukilpailussa hän teki ratkaisevan maalin. Tappiollisessa välierässä Italiaa vastaan hän oli avauskokoonpanossa.
Oyarzabal oli vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa avauskokoonpanossa hopeaa saavuttaneen Espanjan kaikissa kuudessa ottelussa. Hän teki maalin alkulohko-ottelussa Australiaa, puolivälierässä Norsunluurannikkoa sekä loppuottelussa Brasiliaa vastaan.
Oyarzabal pelasi EM-kilpailuissa 2024 avauskokoonpanossa viimeisen alkulohko-ottelun Albaniaa vastaan ja tuli vaihdosta kentälle kaikissa muissa kuudessa ottelussa. Hän teki loppuottelussa Englantia vastaan 86. peliminuutilla 2–1-voittomaalin.
Oyarzabal on EM-kilpailujen 2024 loppuun mennessä pelannut 37 A-maaottelua ja tehnyt niissä 12 maalia. Hän teki kolme maalia eli hattutempun kesäkuussa 2024 ystävyysottelussa Andorraa vastaan.
Maajoukkueura > Maalit Espanjan maajoukkueessa

| # | Päivämäärä | Pelipaikka | Vastustaja | Lopputulos | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 10.6.2019 | Madrid, Espanja |  Ruotsi | 3–0 | EM-kilpailujen 2020 karsinnat |
| 2 | 18.11.2019 | Madrid, Espanja |  Romania | 5–0 | EM-kilpailujen 2020 karsinnat |
| 3 | 10.10.2020 | Madrid, Espanja |  Sveitsi | 1–0 | Kansojen liiga 2020–2021 |
| 4 | 17.11.2020 | Sevilla, Espanja |  Saksa | 6–0 | Kansojen liiga 2020–2021 |
| 5 | 28.6.2021 | Kööpenhamina, Tanska |  Kroatia | 5–3 (ja.) | EM-kilpailut 2020 |
| 6 | 10.10.2021 | Milano, Italia |  Ranska | 1–2 | Kansojen liigan 2020–2021 finaali |
| 7 | 23.11.2023 | Limassol, Kypros |  Kypros | 3–1 | EM-kilpailujen 2020 karsinnat |
| 8 | 5.6.2024 | Badajoz, Espanja |  Andorra | 5–0 | ystävyysottelu |
| 9 | 5.6.2024 | Badajoz, Espanja |  Andorra | 5–0 | ystävyysottelu |
| 10 | 5.6.2024 | Badajoz, Espanja |  Andorra | 5–0 | ystävyysottelu |
| 11 | 8.6.2024 | Palma de Mallorca, Espanja |  Pohjois-Irlanti | 5–1 | ystävyysottelu |
| 12 | 14.7.2024 | Berliini, Saksa |  Englanti | 2–1 | EM-kilpailut 2024 |
Tähdet kertovat

Tähdet kertovat (Inside the Actors Studio) on Emmy-palkittu, vuosina 1994–2018 tuotettu televisio-ohjelma, jossa James Lipton haastatteli yleensä näyttelijöitä, mutta joskus myös elokuvaohjaajia, heidän työstään. Oleellisena osana ohjelmaan kuuluvat ranskalaisen haastattelijan Bernard Pivot’n luoma kysymyssarja ohjelman lopussa sekä elokuva-alan opiskelijoiden esittämät kysymykset haastateltaville.
Tähdet kertovat esitetttiin Yhdysvalloissa kaapelikanava Bravolla, joten se tavoitti 84 miljoonaa amerikkalaiskotia. Sen lisäksi ohjelmaa on esitetty 125 muussa maassa, mukaan lukien Suomessa, jossa sitä ovat esittäneet ainakin Yle TV1, Sub ja AVA.
Historia

Tähdet kertovat -ohjelma sai alkunsa New School Universityn ja The Actors Studion yhteisprojektina vuonna 1994. Se nauhoitettiin aluksi yliopiston Tishman-auditoriossa New Yorkissa, ja ohjelman jokainen jakso oli seminaari yliopiston näyttelijä-, ohjaaja- ja käsikirjoittajaopiskelijoille. Haastattelu kesti useimmiten noin kolme tuntia, josta leikattiin noin 45 minuutin mittainen televisio-ohjelma. Ohjelman juontaja James Lipton tunnettiin tarkasta taustatutkimuksestaan ennen jokaista haastattelua.
Toukokuussa 2005 sopimus The Actors Studion ja New School Universityn välillä raukesi, ja kahdennestatoista tuotantokaudesta lähtien Tähdet kertovat kuvatiin New Yorkissa Pace Universityn pääsalissa nimeltä Michael Schimmel Center for the Arts. Sittemmin The Actors Studio Drama School -koulutusohjelma on myös siirtynyt Pace Universityyn ja uusiin tiloihin. Vaikka sarjan englanninkielinen nimi on Inside the Actors Studio (”Actors Studion sisällä”), vain kymmenvuotisjuhlajakso on kuvattu Actors Studion tiloissa.
Tähdet kertovat -ohjelmassa oli 24 tuotantokauden aikana yli 250 vierasta. Ensimmäinen oli Paul Newman ja viimeinen Ted Danson. Ohjelmaa on ajoittain kritisoitu muun muassa siitä, että joillakin vierailijoista, kuten poptähti Elton Johnilla ja uutisankkuri Barbara Waltersilla, ei ollut mitään tekemistä näyttelijäntyön kanssa. Liptonia on myös kritisoitu liian pitkälle menevistä kehuista hänen esitellessään illan vieraan.lähde? Show’ta onkin parodioitu Yhdysvalloissa runsaasti, muun muassa Will Ferrell on imitoinut James Liptonia ohjelmassa Saturday Night Live.
Bernard Pivot’n kymmenen kysymystä

Kymmenen Bernard Pivot’n kysymystä jotka James Lipton kysyy haastattelun lopuksi:
What is your favorite word? (suom. Mistä sanasta pidät eniten?)
What is your least favorite word? (suom. Mistä sanasta pidät vähiten?)
What turns you on [creatively, spiritually or emotionally]? (suom. Mikä sytyttää sinut?)
What turns you off? (suom. Mikä sammuttaa intosi?)
What is your favorite curse word? (suom. Mikä on suosikkikirosanasi?)
What sound or noise do you love? (suom. Mitä ääntä rakastat?)
What sound or noise do you hate? (suom. Mitä ääntä inhoat?)
What profession other than your own would you like to attempt? (suom. Mitä muuta kuin omaa ammattiasi haluaisit kokeilla?)
What profession would you not like to do? (suom. Missä ammattissa et haluaisi olla?)
If Heaven exists, what would you like to hear God say when you arrive at the Pearly Gates? (suom. Jos taivas on olemassa, mitä toivot Jumalan sanovan sinulle saapuessasi Taivaan porteille?)
Aiheesta muualla

Ohjelman virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Tähdet kertovat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Castorin ja Polluxin temppeli

Castorin ja Polluxin temppelin raunio.
Castorin ja Polluxin temppeli on raunio Forum Romanumin alueella Roomassa. Se valmistui 484 eaa. Temppeli perustettiin kiitollisuuden osoituksena jumalkaksosille Castor ja Pollux (dioskuurit), joiden uskottiin olleen Rooman valtakunnan puolella Regilluksen taistelussa 499 eaa. Temppelin toinen nimi on Dioskuurien temppeli. Keisariajalla temppelissä säilytettiin valtion mittoja ja painoja. Temppelistä on jäljellä enää kolme keisari Tiberiuksen aikaista 12 metriä korkeaa pylvästä.
Mauri Elovainio

Mauri Casimir Elovainio (myös Mauri Kalevi Elovainio) (4. heinäkuuta 1936 Oulu – 24. joulukuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen kunniakonsuli, yritysjohtaja, kulttuuri- ja urheiluvaikuttaja ja yhteiskuntatieteilijä.
Opinnot

Elovainio opiskeli Ressun lukion ranskan kielen linjalla ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1956. Hän valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1962. Hänen opinnäytetyön aihe oli Yhdysvaltain asennoituminen Indo-Kiinan kysymykseen vuosina 1945-1954. Hän toimi osakunnan ranskan kielen kerhon puheenjohtajana. Myöhemmin hän oli valtiotieteen lisensiaatti.
Hän toimi Helsingin yliopiston promootiojuhlan gratistina. Gratisti on promootiotoimikunnan keskuudesta valittu puheenjohtaja.
Kirjat

A Bibliography on International Relations - Mauri K. Elovainio & Rauno Lehtinen (Swedish Institute of International Affairs, 1973)
Kulttuurivientimme kasvava merkitys : Suomi-insituutti - "viisasten kivi" vaiko "ojasta allikkoon" (Ulkoasiainministeriö, 1990)
Kunnianosoitukset

Rakkaudesta tennikseen -laatta, Suomen Tennisliitto, 2011
Ritarikunnat

Elovainio sai Ranskan valtiollisen kunniamerkin ja Liettuan ansioritarikunnan ritariristin vuonna 2013. Elovainio sai Suomen Leijonan ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarimerkin vuonna 1996, Latvian Kolmen Tähden ritarikunnan upseerimerkin vuonna 1999 ja Italian Solidaarisuuden tähden ritarikunnan komentajamerkin vuonna 2003.
Ordre National du Mérite, upseeri (Ranska, 1984)
Suomen Leijonan ritarikunta, ensimmäisen luokan ritari (Suomi, 1996)
Latvian Kolmen Tähden ritarikunta, upseeri (Latvia, 1999)
Italian Solidaarisuuden tähden ritarikunta, komentaja (Italia, 2003)
Liettuan ansioritarikunta, ritari (Liettua, 2013)
Septizonium

Septizoniumin jäännökset vanhassa kuparikaiverruksessa (Claudii Ducheti Formis Romae, 1582).
Septizoniumin rauniot noin 1575.
Septizoniumin sijainti
Septizonium (myös: Septizodium, Septicodium) oli Septimius Severuksen vuonna 203 Roomaan rakennuttama teatraalinen julkisivu Palatiumin keisaripalatseille Colosseumille johtavan Via Appian alkupäässä lähellä Circus Maximuksen itäistä päätyä. Rakennus muistutti Miletoksen porttia tai roomalaisen teatterin näyttämön taustaseinää (scaena) . Ammianus Marcellinuksen mukaan se oli nymfeille omistettu suihkulähde - nymfeum.
Septizoniumin raunioita käytettiin ensin keskiajalla osana linnoitusta, sitten uudella ajalla kivilouhoksena, jonka lohkareista rakennettiin uutta paavillista Roomaa. Sen viimeisetkin jäännökset, jotka lukuisat renessanssitaiteilijat olivat jo ikuistaneet piirroksiinsa, purettiin 1589, kun paavi Sixtus V valtuutti Domenico Fontanan käyttämään loputkin jäljellä olevasta materiaalista via Quattro Fontanen, via del Quirinalen ja via XX Settembren risteyksen suihkulähteisiin.
Aiheesta muualla

There once was in Rome - the Septizonium(englanniksi)
John R. Wooden Award

Palkinto on nimetty John Woodenin mukaan.
John R. Wooden Award on vuodesta 1976 lähtien yliopistokoripallossa jaettu palkinto, joka annetaan yliopistosarjojen parhaille mies- ja naispelaajille.
Valinnan suorittaa vuosittain yli tuhat äänestäjää ja viisi eniten ääntä saanutta pelaajaa valitaan lisäksi tähdistöjoukkueeseen. Valinnan suorittavat urheilitoimittajat sekä media, joiden lukumäärä määräytyy osavaltioiden asukasmäärän mukaan. Palkinnon myöntää Los Angeles Athletic Club.
Valinnat > Miehet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1977: Marques Johnson  1978: Phil Ford  1979: Larry Bird  1980: Darrell Griffith  1981: Danny Ainge  1982: Ralph Sampson  1983: Ralph Sampson  1984: Michael Jordan  1985: Chris Mullin  1986: Walter Berry  1987: David Robinson  1988: Danny Manning  1989: Sean Elliott  1990: Lionel Simmons  1991: Larry Johnson  1992: Christian Laettner  |  1993: Calbert Cheaney  1994: Glenn Robinson  1995: Ed O'Bannon  1996: Marcus Camby  1997: Tim Duncan  1998: Antawn Jamison  1999: Elton Brand  2000: Kenyon Martin  2001: Shane Battier  2002: Jay Williams  2003: T.J. Ford  2004: Jameer Nelson  2005: Andrew Bogut  2006: J.J. Redick  2007: Kevin Durant  2008: Tyler Hansbrough  |  2009: Blake Griffin  2010: Evan Turner  2011: Jimmer Fredette  2012: Anthony Davis  2013: Trey Burke  2014: Doug McDermott  2015: Frank Kaminsky  2016: Buddy Hield  2017: Frank Mason III  2018: Jalen Brunson  2019: Zion Williamson  2020: Obi Toppin  2021: Luka Garza  2022: Oscar Tshiebwe  2023: Zach Edey  2024: Zach Edey  |
Valinnat > Naiset

2004: Alana Beard
2005: Seimone Augustus
2006: Seimone Augustus
2007: Candace Parker
2008: Candace Parker
2009: Maya Moore
2010: Tina Charles
2011: Maya Moore
2012: Brittney Griner
2013: Brittney Griner
2014: Chiney Ogwumike
2015: Breanna Stewart
2016: Breanna Stewart
2017: Kelsey Plum
2018: A'ja Wilson
2019: Sabrina Ionescu
2020: Sabrina Ionescu
2021: Paige Bueckers
2022: Aliyah Boston
2023: Caitlin Clark
2024: Caitlin Clark
Valinnat > Legends of Coaching Award

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1999: Dean Smith  2000: Mike Krzyzewski  2001: Lute Olson  2002: Denny Crum  2003: Roy Williams  2004: Mike Montgomery  2005: Jim Calhoun  2006: Jim Boeheim  2007: Gene Keady  2008: Pat Summitt  |  2009: Rick Barnes  2010: Billy Donovan  2011: Tom Izzo  2012: Geno Auriemma  2013: Bill Self  2014: Tara VanDerveer  2015: Steve Fisher  2016: Tubby Smith  2017: Muffet McGraw  2018: Jay Wright  |  2019: Lon Kruger  2020: C. Vivian Stringer  2021: Dave Yanai  2022: Rick Byrd  2023: Dawn Staley  2024: John Calipari  2025: Mark Few  |
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (englanniksi)
Musa (aikakauslehti)

| Musa |
| --- | --- |
 MUSA N:o 1 tammikuu 1974.
Aihealue:  musiikki
Kustantaja:  1972–1974 Graafinen Kustannus ja 1975–1978 Musa Kustannus Oy
Julkaisija:  Markku Pohjankyrö
Levikki:  10 000 kpl
Perustettu:  1972
Lakkautettu:  1978
Päätoimittaja:  1972–1974 Waldemar Wallenius ja 1975–1978 Erkki Lehtiranta
Sitoutuneisuus:  Ei
Kotikunta:  1972–1974 Pirkkala ja 1975–1978 Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  A4
Ilmestymistiheys:  11–13 kertaa vuodessa
Kieli:  suomi
Musa oli suomalainen rockmusiikkilehti, joka ilmestyi vuosina 1972–1978 alun perin kerran kuussa. Lehden näytenumero ilmestyi syksyllä 1971 ja ensimmäinen varsinainen numero vuoden 1972 heinäkuussa. Musaa kustansi Pirkkalassa toiminut Graafinen Kustannus Oy. Lehti oli A4-kokoa, sen sivumäärä vaihteli ja neliväripainatusta käytettiin vain kansissa. Toimitus kirjoitti, latoi ja taittoi lehden  pääsääntöisesti itse IBM Selectric -pallokirjoituskoneella. Graafisen Kustannuksen mentyä konkurssiin lehden julkaisemista jatkoivat helsinkiläinen Musa Kustannus Oy ja Markku Pohjankyrö.
Ensimmäisenä päätoimittajana 1972–1975 toimi Waldemar Wallenius ja vuodesta 1975 vuoteen 1978 Erkki Lehtiranta. Toimitussihteerinä alkuaikoina oli Pekka Markkula, jonka tehtävät siirtyivät Markku Pohjankyrölle. Laajempien artikkelien lisäksi lehti sisälsi muun muassa  rock-musiikkialan ajankohtaisuutisia, "rock-herjoja" sekä single- ja LP-levyarvosteluja. Musan ideologia oli tarjota ensimmäisenä rocklehtenä suomalaisille musiikillisesti syvällisempää journalismia Suosikin ja Help!-lehden vastapainoksi, jotka keskittyivät lähinnä pop-maailman pintailmiöihin.
Osa lehden henkilökunnasta riitautui kustantajan kanssa, erosi toimituksesta ja perusti vuonna 1975 edelleen ilmestyvän Soundi-lehden. Musa-lehti jatkoi toimintaansa Musa kustannus Oy:n julkaisemana vuoteen 1978. Musa hankki 1976 oikeudet julkaista suomeksi Rolling Stone- ja Crawdaddy-lehtien juttuja. Lehti painottui rockin ohella entistä laajemmin reggae-musiikkiin, jazziin ja bluesiin. 
Toisaalta nimimerkki "Tex Ritterin Hevonen" kirjoitti artikkeleita ja arvioita 1970-luvulla Suomessa harvinaisesta country-musiikista.
Katso-lehden filmikriitikko Markku Tuuli alkoi tehdä elokuva-arvosteluja myös Musaan. Myös kirjaesittelypalsta tuli lehteen.
Musassa oli vähitellen yhä enemmän muusikoille tarkoitettua aineistoa soittimista ja musiikkilaitteista sekä muista musiikkiin liittyvistä oheisilmiöistä.  Musan uusi toimitus oli pitkälle muusikkopohjaista, mikä näkyi bluesin ja progressiivisen rockin painottumisena artikkeleissa. Kun punkrock ja edelleen uusi aalto valtasivat yhä enemmän sijaa musiikkimarkkinoilla alkoi Musan toimitus turhautua ja tuntea itsensä liian vanhaksi sopeutuakseen uuteen ilmapiiriin. Lehti lakkautettiin 1978, koska myös lukijakunnan mielenkiinto oli kääntynyt uusia tuulia kohden eikä sopivaa avustajakuntaa ollut helppo löytää.
Musan avustajia 1972–1974

Jussi Niemi
Timo Kanerva
Dave Nummelin
Juha Vartola
Tapio Korjus
Dougie Gordon
Jake Nyman
Mikko Montonen
Jukka Petäjä
Musan toimituskunta 1974–1978

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Julkaisija: Musa Kustannus Oy / Markku Pohjankyrö  Päätoimittaja: Erkki Lehtiranta  Toimitus, ulkoasu ja mainokset: Markku Pohjankyrö  Valokuvaaja: Hannu Hagelin  Toimittajat:  Ray M. Bonic  Juhani Kansi  Raimo Viljanen  Antti Suvanto  Marianne Backlen  |  Juhani Similä  Ilkka Laine  Kai Oka  Vesa Majanen  Juhani Valli  Ari Puukka  Unto Torniainen  Markku Tuuli  Juha Vartola  Juhani Koskinen  |  Tapani Ripatti  Kari Purssila  Ari Vaahtera  Keijo Lindgren  Vexi Kumpula  Ilja Saastamoinen  Pekka Koskivaara  Markku Fagerlund  Timo Saarikivi  Charlie Williams  Olli Matti Oinonen  Keijo Leppänen  |
Aiheesta muualla

Rokkia lehdissä - suomalaisten musiikkilehtien sisältöluetteloita
Erotuomari

Jääkiekkoerotuomari Dean Morton.
Erotuomari on eräiden urheilulajien sääntöjä kentällä valvova ja tapahtuman kulkua ohjaava toimitsija.
Yleistä

Erotuomarin toimivalta kattaa myös ennen ottelua ja sen jälkeenkin tapahtuvat rikkomukset, järjestyshäiriöt jne. Erotuomari on mukana useissa mutta ei kaikissa joukkueurheilu- sekä yksilölajeissa. Erotuomari ohjaa ja valvoo, että pelin sääntöjä noudatetaan lajin sääntökirjan, ohjeiden ja tulkintojen mukaisesti. Mikäli pelaaja rikkoo sääntöjä, on erotuomarin puututtava siihen sääntöjen, ohjeiden ja tulkintojen määräämissä puitteissa.
Jääkiekkoerotuomarit

Erotuomaritoiminta jääkiekossa toimii eri tavalla tasosta riippuen.
Käytössä on seuraavanlaisia järjestelmiä:
Neljän tuomarin järjestelmä, jossa on kaksi päätuomaria ja kaksi linjatuomaria.
Päätuomareilla on yhteinen päätäntävalta rangaistuksista. Linjatuomarit hoitavat paitsioiden ja pitkien kiekkojen viheltämisen. Tuomarit voivat kuitenkin yhdessä tulkita jonkin tietyn tilanteen ja päätyä ratkaisuun joukkueena. Kyseinen järjestelmä oli kaudella 2007-08 testikäytössä SM-liigassa, Mestiksessä ja A-nuorten SM-liigassa. Järjestelmä on nykyään virallisessa käytössä SM-liigassa, Mestiksessä ja muissa ylimmissä sarjoissa. Neljän tuomarin järjestelmä on nykyään korvannut kolmen tuomarin järjestelmän lähes kokonaan.
Kyseinen järjestelmä on käytössä myös NHL:ssä ja vuodesta 2008 lähtien kaikissa IIHF:n järjestämissä otteluissa ja turnauksissa.
Kolmen tuomarin järjestelmä, jossa on yksi päätuomari ja kaksi linjatuomaria
Päätuomarilla on päätäntävalta koskien rangaistuksia. Linjatuomarit hoitavat paitsioiden ja pitkien kiekkojen viheltämisen. Tuomarit voivat kuitenkin yhdessä tulkita jonkin tietyn tilanteen ja päätyä ratkaisuun joukkueena. Järjestelmä on Suomessa käytössä Suomi-sarjassa, A-nuorten SM-liigassa ja Mestiksessä, B- ja C-nuorten SM-sarjoissa sekä naisten SM-sarjassa. Muissa, alemmissa sarjoissa käytetään kahden erotuomarin järjestelmää.
Kolmen tuomarin järjestelmä, jossa on kaksi päätuomaria ja yksi linjatuomari
Päätuomareilla on yhteinen päätäntävalta rangaistuksista. Linjatuomari hoitaa paitsioiden ja pitkien kiekkojen viheltämisen päätuomarien avustamana. Tätä järjestelmää käytetään lähinnä jos neljän tuomarin järjestelmässä toinen linjatuomari loukkaantuu, mutta se on myös vakituisessa käytössä joissain sarjoissa.
Kahden erotuomarin järjestelmä, jossa on kaksi tuomaria.
Heillä on yhteinen päätäntävalta koskien rangaistuksia, paitsioita ja pitkiä kiekkoja. Kyseinen järjestelmä on käytössä nuorten junioreiden peleissä sekä aikuisten alasarjoissa. Heidän tehtäviinsä kuuluu myös ilmoittaa toimitsijoille maalintekijät ja syöttäjät.
Varusteet

Tuomitessaan erotuomarit tarvitsevat muun muassa seuraavia varusteita:
paita ja muut asusteet
kolikko
pilli
mittanauha
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen erotuomarien liitto (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Erotuomarien Liitto

Suomen Erotuomarien Liitto ry (SEL) perustettiin vuonna 1995. Tuolloin SEL:in perustivat eri lajien erotuomariliitot mm. Suomen Jääkiekkotuomarien Liitto SJTL ry ja Suomen Koripalloerotuomarikerhojen Liitto Ry.
Vuonna 2013 liiton muodostavat 12 eri lajin erotuomareiden kattojärjestöä, jotka ovat samalla SEL:n jäsenjärjestöjä. SEL:in vaikutuspiiriin kuuluu tuhansia erotuomareita.
Liiton toiminta

Erotuomarien Liiton tarkoituksena on valtakunnallisena erotuomariliittojen keskusjärjestönä johtaa, valvoa ja ohjata Suomen erotuomaritoiminnan kehitystä sekä olla jäseninään toimivien eri lajien erotuomariliittojen yhdyssiteenä ja etujärjestönä.
SEL järjestää koulutus- ja muita tilaisuuksia. Esimerkkeinä nuorille erotuomareille suunnattu klinikka, kouluttajakoulutus ja kerhotarkkailijakoulutus.
SEL on valtionapukelpoinen ja saa vuosittain Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön toiminta-avustusta.
Jäsenjärjestöt

Amerikkalaisen Jalkapallon Erotuomarikerho ry
For Gentlemen Only ry
Helsingin Kaukalopalloerotuomarit ry
Jääpallon Valioerotuomarikerho ry
Ringeten SM-erotuomarit ry
Suomen Jalkapallotuomari Liitto ry
Suomen Jääkiekkotuomarien Liitto ry
Suomen Koripalloerotuomarikerhojen Liitto ry
Suomen Käsipalloerotuomarit
Suomen Lentopalloerotuomarikerhojen Liitto ry
Suomen Salibandyerotuomarien Liitto ry
Superpesistuomarit ry
Talous > Rahoitus

| Rahoituksen lähde | 2018 | 2017 |
| --- | --- | --- |
| Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus | 23 000 € | 24 000 € |
Aiheesta muualla

SEL:n verkkosivu
Pertti Palo

| Pertti Palo |
| --- | --- |
 Palo Anja Räsäsen, Liisa Roineen ja Kaija Lahtisen kanssa vuonna 1972.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1934 Helsinki
Kuollut: 13. elokuuta 2010 Helsinki (75 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Ritva Valkama (1957–2010)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Pertti Palo (11. marraskuuta 1934 Helsinki – 13. elokuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Hämeenlinnan kaupunginteatterissa 1957–1961, Tampereen Teatterissa 1961–1975 ja Helsingin kaupunginteatterissa 1975–1990. Palo kunnostautui etenkin musikaaleissa ja laulunäytelmissä.
Ura

Pertti Palo oli kuuluisan näyttelijäsuvun vesa. Hän suoritti Suomen teatterikoulun 1954–1957. Palon teatterirooleja olivat esimerkiksi Biff (Kauppamatkustajan kuolema), Nick (Kuka pelkää Virginia Woolfia?), Sganarelle (Don Juan), Action (West Side Story), Nikolai Ivanov  (Ivanov), Gabriel (Gabriel, tule takaisin), Ventti Ville (Omena putoaa), Honkajoki (Tuntematon sotilas) ja Eino Grönberg (Kallion kimallus).
Pertti Palo teki ensimmäisen lapsiroolinsa kolmevuotiaana elokuvassa Niskavuoren naiset (1938). Hän näytteli pieniä rooleja kymmenissä elokuvissa, kuten Virtaset ja Lahtiset (1959), Punainen viiva (1959) ja Tulipunainen kyyhkynen (1961) sekä monissa Spede Pasasen elokuvissa.
Palo sai parhaan miespääosan Jussi -palkinnon Erkko Kivikosken ohjaamasta elokuvasta Yö meren rannalla vuonna 1981. Hänen roolihahmonsa oli arkkitehti Mikko. Myös johtaja Lehdon rooli elokuvassa Miljoonaliiga (1968) poikkeaa Palolle tyypillisistä pienistä rooleista.
Pertti Palo ja Ritva Valkama saivat Aku-patsaan vuonna 1960.
Yksityiselämä

Pertti Palon isän oli näyttelijä Tauno Palo, äiti näyttelijä Sylvi Palo ja veli näyttelijä Martti Palo. Näyttelijä Jukka-Pekka Palo on isän puolelta Pertti Palon velipuoli. Palon puoliso oli Ritva Valkama. Kaksi heidän kolmesta tyttärestään on myös näyttelijöitä: Sanna-Kaisa ja Maiju.
Palo kuoli 75-vuotiaana pitkään sairastettuaan. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.