Tasavallan Presidentti (yhtye)
Historia > Laulajanvaihdos ja ensimmäinen vierailu Britanniaan (1972)

EMA Telstar järjesti yhtyeelle vuoden 1972 alussa levytyssopimuksen Sonet-yhtiöltä sekä Englannin-kiertueen. Maaliskuussa solisti Frank Robson erotettiin yhtyeestä. Vesa Aaltosta ja Jukka Tolosta närkästytti, kun Robson ei enää opetellut kappaleita kunnolla. Aaltosen mukaan Tolonen oli ryhtynyt säveltämään niin vaikeita kappaleita, että Robson alkoi turhautua eikä enää tuntenut Tasavallan Presidentin musiikkia omakseen. Robsonin omat sävellykset olivat uusia kappaleita popmaisempia ja melodisempia. Lisäksi Pekka Pöyryn mukaan Tolonen, Aaltonen ja Groundstroem halusivat taitojensa kehittyessä viedä yhtyeen musiikkia jammailuvoittoisempaan suuntaan, jossa laulajan rooli oli aiempaa pienempi. Robson halusi myös laulaa covereita Steve Winwoodin, Blind Faithin ja John Mayall & the Bluesbreakersin kaltaisilta suoraviivaisemmilta esittäjiltä. Tolosen roolin kasvaessa säveltäjänä Robson myös menetti yhtyeen keulakuvan aseman.
»Jos ei Frank (Robson) mieltänyt omaksi musakseen Jukan (Tolonen) biisejä, eikä halunnut niitä vetää, koska se vaati erityyppistä laulutapaa, niin kuka sitten hänen tilalleen? Totesimme, että Raittisen Eerollahan on iso ääni, hän pystyy laulamaan korkealta ja kovaa ja Eero oli blues-pohjainen jannu, jota arvostettiin blues-piireissä kovasti.» 
(Vesa Aaltonen, Tasavallan Presidentin rumpali)
Yhtyeen uudeksi solistiksi pyydettiin Eero Raittinen, jonka Tolonen ja Aaltonen tunsivat aiemmasta Help-yhtyeestään, ja tämä liittyi yhtyeeseen jo maaliskuun aikana. Raittinen itse piti myöhemmin pestiään musiikillisesti virheenä, koska hänen roolinsa oli liian pieni ja vain harvoissa kappaleissa laulu oli merkittävässä osassa. Hänellä oli vain muutama viikko aikaa opetella yhtyeen ohjelmisto ennen toukokuussa alkanutta Britannian-kiertuetta. Yhtye joutui rahoittamaan matkat itse, ja erityisen kalliita olivat lauttaylitykset ensin Suomesta Ruotsiin ja sitten Ruotsista Englantiin. Englannissa Tasavallan Presidentti esiintyi muun muassa Lontoon kuuluisimmassa jazzkerhossa Ronnie Scott’s Jazz Clubilla sekä The Marquee Clubilla. Ronnie Scott’sissa Tasavallan Presidentti esiintyi kahden viikon ajan vuoron perään rumpali Elvin Jonesin kanssa. Marquee Clubilla yhtyettä lämmitteli jo jonkin verran mainetta saavuttanut Steve Harley & Cockney Rebel. Kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastaneelle puhaltaja Pekka Pöyrylle osui kiertueen ajaksi depressiivinen vaihe. Pöyryn vaikeat hetket olivat koko yhtyeelle raskaita aikoja. Tasavallan Presidentille maksetut esiintymiskorvaukset olivat pieniä, Marquee Clubilla vain yksi punta jokaista jäsentä kohti, ja yhtye elätti itsensä levy-yhtiö Sonetilta ennakkoon saaduilla rojalteilla. Yleisöä kävi kuitenkin keikoilla kiitettävästi, mikä antoi soitolle nostetta, ja yhtye alkoi saada nimeä paikallisissa muusikkopiireissä. Erityisesti tultiin katsomaan Jukka Tolosta, josta oli tulossa yhä enemmän yhtyeen keulakuva. Vesa Aaltosen mukaan Cat Stevens yritti houkutella Tolosta yhtyeeseensä.
Lontoosta Tasavallan Presidentti matkasi Amsterdamin kautta Kööpenhaminaan ja muualle Tanskaan. Siellä lämmittelijänä toimi lähivuosina maan suosituimmaksi yhtyeeksi nouseva Gasolin’, jonka kanssa Tasavallan Presidentti teki seuraavana vuonna yhteisen Ruotsin-kiertueen. Kesäksi 1972 EMA Telstar järjesti yhtyeelle Pohjoismaiden-kiertueen, joka oli Pressa–Lysholm-niminen yhteispohjoismainen kulttuuriprojekti. Yhtye esiintyi myös kolmantena vuonna peräkkäin Turun Ruisrockissa ja oli yksipäiväiseksi typistyneen festivaalin ainoa suomalaisyhtye. Tasavallan Presidentti oli mukana myös elokuussa Keimolan kolmipäivisillä rock-juhlilla, jotka kuitenkin epäonnistuivat kaatosateen ja heikoiksi kritisoitujen järjestelyjen vuoksi. Suomessa yhtye teki kesän mittaan myös pienimuotoisempia esiintymisiä klubeilla ja tanssilavoilla.