stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georgian jalkapalloliitto
Aiheesta muualla

Lajiliiton verkkosivusto (georgiaksi)
| n k UEFA:n kansalliset jäsenliitot |
| --- | --- |
 Albania  Alankomaat  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Italia  Itävalta  Islanti  Israel  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Puola  Portugali  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Sveitsi  Suomi  Tanska  Turkki  Tšekki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales
Jääurheiluseura Haukat

| Jääurheiluseura Haukat |
| --- | --- |

Perustettu:  1979
Kaupunki:  Järvenpää, Suomi
Kotiareena:  K-Rauta Areena
– kapasiteetti:  1  203
Sarjataso:  Suomi-sarja
Päävalmentaja:   Nico Sirviö
Kapteeni:  Leevi Leipijärvi
Hopeaa:  2020
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haukat on järvenpääläinen jääkiekkojoukkue. Haukat oli edustusjoukkueen ja Suomen jääkiekkoliiton virallinen edustusjoukkueen nimi. Joukkue pelasi yhteensä 12 kautta Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla ja kokeili pelata muutaman kauden myös nimellä KJT (Keski-Uudenmaan Juniorikiekkoilun Tuki), mutta se ei tuonut toivottua tulosta,selvennä joten kokeilun jälkeen palattiin jälleen nimeen Haukat. Parhaimmaksi saavutukseksi jäi kaudella 1996–1997 selviytyminen SM-liigan karsintoihin KalPaa vastaan.
Haukkojen edustustoiminta lakkautettiin Mestis-kauden 2005–2006 jälkeen, mutta kaudesta 2009–2010 lähtien seuralla oli jälleen edustusjoukkue jääkiekon II-divisioonassa. Seura pelaa Suomi-sarjassa, johon se nousi kaudella 2017–2018.
Historia

Seura on perustettu vuonna 1979. Kausi 2005–06 jäi edustusjoukkueen viimeiseksi Mestis-tasolla. Kaudesta 2017 alkaen seura on pelannut Suomi-Sarjassa. Kaudella 2020-2021 Haukat saavuttivat hopeaa.
Tunnettuja pelaajia > Kasvatit SM-liigassa

Rony Ahonen
Eemeli Heikkinen
Olli Malmivaara
Toni Mustonen
Valtteri Parikka
Ville Raatikainen
Marko Sakko
Eero Somervuori
Fredrik Vara
Harri Alakotila
Lähde
Tunnettuja pelaajia > Joukkueessa pelanneet NHL-pelaajat

Antti-Jussi Niemi
Karri Rämö
Iiro Tarkki
Petri Varis
Päävalmentajat 2000-luvulla

2000–2001  Harri Ahola
2001–2003  Seppo Repo
2003–2005  Jan Lehti
2005–2006  Jarmo Kauppi
2007–2016  Ari Kuisma
2017–2019  Sami Helenius
2020–2021  Jarmo Räihä
2021–  Nico Sirviö
Aiheesta muualla

Haukkojen virallinen sivusto
Haukat Eliteprospects-sivustolla
| n k Suomi-sarja |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  FPS  Haukat  Hunters  JHT  LeKi  Muik Hockey  PEPO  Pyry  RaaheK  Riemu  SaPKo  S-Kiekko  Titaanit  Virkiä 
| n k SM Ringette |
| --- | --- |
Joukkueet (2023–24):  Blue Rings  Helsinki Ringette  Jääurheiluseura Haukat  Kiekko-Espoo  Lahti Ringette  Luvian Kiekko -82  Nokian Urheilijat  RNK Flyers 
K-Rauta areena (aiemmin Sähkötalo-areena ja ST1-areena).
Jo juniori-iässä Jokereihin siirtynyt Olli Malmivaara on voittanut kolme Suomenmestaruutta ja pelannut myös kaksi NHL-ottelua.
Piikkiön kirkko

| Piikkiön kirkko Pikis kyrka |
| --- | --- |
 Piikkiön kirkon eteläsivu
Sijainti:  Hadvalantie 5, 21500 Piikkiö
Koordinaatit:  60°25′33.1″N, 022°31′07.6″E
Seurakunta:  Piikkiön seurakunta
Rakentamisvuosi:  1753–1755
Suunnittelija:  Samuel Berner
Materiaali:  harmaakivi
Istumapaikkoja:  580
Tyylisuunta:  Myöhäisgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Piikkiön kirkko (ruots. Pikis kyrka) on Kaarinan Piikkiössä, Varsinais-Suomessa sijaitseva kivirakenteinen, tyyliltään myöhäisgoottilainen kirkko. Rakennus sijaitsee Piikkiön keskustassa lähellä Piikkiön rautatieasemaa. Nykyinen kirkkorakennus on valmistunut vuonna 1755 vanhemman kirkkorakennuksen viereen. Kirkon suunnitteli arkkitehti Samuel Berner. Kirkon suojeluspyhimys on Pyhä Nikolaus.
Historia > Varhaisemmat kirkkorakennukset

Piikkiö tunnetaan kirkkopitäjänä jo 1100–1200-luvulla. Piikkiön seurakunta perustettiin vuonna 1331. Ensimmäinen kirkkorakennus sijaitsi todennäköisesti viitisen kilometriä nykyisestä kirkosta länteen. Tuolloinen kirkko oli luultavasti hirsinen saarnahuone. Lähelle nykyistä sijaintiaan kirkko pappiloineen rakennettiin 1400-luvulla. Tuolloin kirkko sijaitsi luultavasti nykyisen kirkon luoteispuolella, vaikka sen tarkkaa sijaintia ei tiedetäkään. Se voi olla nykyisen kirkon alla tai eteläpuolella. Sen perustukset saattavat myös olla osa nykyisen kivikirkon perustusta. Myöhemmin vuosien 1500 ja 1560 välillä puisen kirkkorakennuksen viereen rakennettiin kivisakaristo, joka oli ensimmäinen osa kivikirkkohanketta. Keskiaikainen kivikirkkohanke ei kuitenkaan toteutunut lukuun ottamatta sakaristoa, joka myöhemmin myös purettiin. Kirkkorakennus nimittäin vaurioitui myrskyssä ja vuonna 1580 Ruotsin kuningas myönsi avustuksen sen korjaustöihin. Uuteen hirsistä salvottuun kirkkoon yhdistettiin keskiaikainen kivisakaristo ja puinen asehuone.
Historia > Nykyinen kirkkorakennus

Nykyisen kirkon rakentaminen kesti kesäkuusta 1752 syyskesään 1755 ja sen rakentamiseen tarvittiin 3 000 kuormaa harmaakiveä ja perimätiedon mukaan suurin osa Kuusiston piispanlinnan raunioiden kivistä käytettiin tähän tarkoitukseen. On kuitenkin luultavaa, että tarkoitusta varten kiviä hankittiin myös louhokselta. Kirkon suunnitteli saksalaissyntyinen muurarimestari ja arkkitehti Samuel Berner.
Rakenne, sisustus ja esineistö > Kirkon rakenne

Tyylillisesti korkean kallion kupeessa sijaitseva Piikkiön kirkko edustaa myöhäisgotiikkaa. Malliltaan kirkko on särmikäs pitkäkirkko ja tyylillisesti samankaltainen suomalaisten keskiaikaisten kivikirkkojen kanssa. Kirkon runkohuone on korkeapäätyinen, jyrkällä satulakatolla katettu harmaakivinen rakennus. Rakennuksen itäpää on kolmitaitteinen, pohjoispäässä sijaitsee sakaristo ja eteläpäässä asehuone joka on myöhemmin muutettu eteiseksi. Läntiseen päätyyn on tehty katonharjalle kattoratsastaja ja seinälle tiilikoristelua, joista erottaa kirkon suojeluspyhimyksen, Pyhän Nikolauksen nimikirjaimet SN (lat. Sanctus Nicolaus). 
Mainittavia korjauksia kirkkoon on suoritettu vuosina 1775, 1908 (sisäholvin panelointi, keskikäytävän mustavalkoinen klinkkeritiililattia), 1929, 1949 (vesikaton uusiminen sementtitiilikatoksi) ja 1963 (uudet 23-äänikertaiset urut Kangasalan urkutehtaalta ja 2003 (kirkkopenkkien ja saarnastuolin restaurointi, saarnastuolin takaa seinästä löytyneen maalauksen esille otto). Vuonna 2019 kirkon urut uusittiin, työn suoritti Urkurakentamo Veikko Virtanen. Uudet urut vihittiin käyttöön 20.10.2019.
Kirkon vieressä kirkkomaalla sijaitsee vuonna 1810 rakennettu kellotapuli jonka  alaosa on kiveä ja yläosa puuta. Tapulissa on yhteensä kolme kelloa, joista vanhin on vuodelta 1708. Kirkkomaalla sijaitsee myös tiilestä muurattu ja keltaiseksi kalkittu Bussilan kartanon omistajan hautakappeli.
Kirkon pohjoispuolella sijaitsee pappila jossa on Pietari Kalmin 1750-luvulla sinne perustama puutarha.
Rakenne, sisustus ja esineistö > Kirkon sisusta ja esineistö

Sisällä kirkossa kirkkosalia kattaa laudoista tehty tynnyriholvi. Seinät ovat sileäksi rapatut ja vaaleaksi maalatut. Kirkon kiinteä sisustus on pääosiltaan 1700-luvulta ja säilynyt poikkeuksellisen hyvin. Kirkon pylväin varustetun alttarin takana on suurikokoinen alttarirakennelma, joka koostuu kolmiosaisesta alttaritaulusta ja sen takana olevasta kookkaasta draperia-asetelmasta. Alttaritaulun maalauksen ja sen takana olevan verholaskostelun on tehnyt turkulainen taidemaalari Gustaf Lucander vuonna 1776. Alttaritaulun puiset kehykset on veistänyt puuseppä Johannes Zervitsky ja kuvanveistäjä Gabriel Malberg. Saarnastuolin on veistänyt vuonna 1763 puuseppä Samuel Lundan. Saarnastuolia koristavat evankelistat. Kirkon parvelle maalatut enkelit ovat turkulaisen Mathias Björckegrenin maalaamia.
Kulttuuriympäristö

Museovirasto on määritellyt Piikkiön kirkon ja pappilan yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kuvia

Piikkiön kirkko talvella.
Kirkon länsipääty muuratuilla SN-kirjaimilla.
Kellotapuli on rakennettu vuonna 1810.
Piikkiön kirkon alttarirakennelma.
Piikkiön kirkon alttarirakennelman yläosa.
Piikkiön kirkon alttarin alttaritaulu.
Piikkiön kirkon alttarin vieressä sijaitseva empirekello.
Piikkiön kirkon saarnatuoli.
Piikkiön kirkon urkuparven maalauksia evankelistoista, joiden keskellä on Jeesus.
Piikkiön kirkon urkuparven maalauksia evankelistoista.
Linnunpään (Fogelhufvud) -suvun hautavaakuna vuodelta 1681.
Piikkiön kirkon votiivilaiva.
Piikkiön kirkon uusitut urut tammikuussa 2020.
Kirkon urkujen koskettimisto.
Uudistetuissa uruissa on yli 1 300 pilliä, ja niiden paino on noin viisi tonnia.
Muistotaulu heistä, jotka lahjoittivat kirkon uusiin urkuihin.
Näkymä kirkkosaliin urkuparvelta.
Kirkkomaan sankarihaudat, joissa lepää 28 sankarivainajaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piikkiön kirkko Wikimedia Commonsissa
Piikkiön kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Piikkiön kirkon kolmitaitteinen itäpääty.
Piikkiön kirkon alttari. Kuvassa vasemmalla näkyvä empiretyylinen kaappikello on vuodelta 1801.
Johanna Ilvessalo

Johanna Kaarina Ilvessalo (s. 1964 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä, kuvataiteilija, ja Vuoden Helsingin taiteilija 2021. Hänelle myönnettiin Taiteilijaseuran dukaattipalkinto vuonna 1994, ja William Thuring -palkinto vuonna 2009. Ilvessalo asuu ja työskentelee Helsingissä.
Ilvessalo valmistui taiteen maisteriksi Taideyliopiston Kuvataideakatemiastasta kuvanveiston osastolta vuonna 2012. Sitä ennen hän opiskeli taidetta vuosina 1986–1990 Taidekoulu Maassa, 1994 Pohjois-Karjalan käsi- ja taideteollisessa oppilaitoksessa kivenveiston linjalla, ja 1998–2005 Taideteollisessa korkeakoulussa taidekasvatuksen linjalla. Monimateriaalisena kuvanveistäjänä hänen teostensa tavallisimmat elementit ovat teräs, lasi ja virtaava vesi, ja hän yhdistelee monesti installaatioihinsa ja veistoksiinsa sekä kuvaa, ääntä että liikettä.
Ilvessalon näyttelyura on alkanut jo 1990-luvulla nuorille taiteilijoille annetun korkea-arvoisen dukaattipalkinnon sekä eri ryhmänäyttelyiden myötä, ja sen jälkeen hän on ehtinyt pitää lukuita yksityis- ja ryhmänäyttelyitä sekä Suomen nimekkäissä museoissa että ulkomailla, esimerkiksi Berliinin Galerie Toolboxissa 2017 ja Tarton taidehallissa 2019. Hän on myös toiminut taiteen opettajana vuodesta 1987 alkaen muun muassa Vantaan, Espoon, Hyvinkään ja Pohjois-Helsingin kuvataidekouluissa, MAA -taidekoulussa sekä Pekka Halosen Akatemiassa.
Ilvessalon teoksia on useiden säätiöiden ja kaupunkien sekä museoiden kokoelmissa: muun muassa Kiasman Nykytaiteen museossa, Espoon modernin taiteen museo EMMA:ssa ja Vantaan taidemuseo Artsissa, Oulun Taidemuseossa, Tampereen taidemuseossa ja valtion taidekokoelmissa.
Hänen julkisiin teoksiinsa kuuluvat muun muassa ulkoteos Lintukoto Vantaan Jokiuoman puistossa (2017), ulkoteos Vilnassa, Liettuassa (2014), sekä Laajasalon yläasteelle ja Anttolan Hoviin ”Art and Design” -huvilaan toteutettu teoskokonaisuus (2008).
Aiheesta muualla

Raisa Jäntti: Näyttelyarvio: Johanna Ilvessalo käyttää ovelasti tuttujen satujen kuvastoa – Galleria Beckerin näyttely jää mieleen kummittelemaan Keskisuomalainen, 26.9.2020
Sirpa Pääkkönen: Värien voimaa, unenomaisia liukumia ja särkyvää lasia Helsingin gallerioissa Kulttuuritoimitus, 18.04.2021
Ramones

| Ramones |
| --- | --- |

 Ramones vuonna 1977.
Tiedot
Toiminnassa:  1974–1996
Tyylilaji:  punk rock ramopunk protopunk
Kotipaikka:  New York, New York, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Joey Ramone, laulu (1974–1996)  Johnny Ramone, kitara (1974–1996)  Dee Dee Ramone, basso, laulu (1974–1989)  Tommy Ramone, rummut (1974–1978)  Marky Ramone, rummut (1978–1983 / 1987–1996)  Richie Ramone, rummut (1983–1987)  Elvis Ramone, rummut (1987)  C. J. Ramone, basso, laulu (1989–1996) 
Levy-yhtiö:  Sire Records, 1976–1992   Radioactive Records, 1992–1996   Chrysalis Records, 1992–1996  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ramones oli New Yorkissa vuonna 1974 perustettu yhdysvaltaisen punk rock -yhtye. Ramones tunnetaan yhdysvaltaisen punk rockin pioneerina. Yhtyeen musiikki oli humoristista ja yksinkertaista ja se oli 1970-luvulla punkin merkittävimpiä edelläkävijöitä. Yhtye ei noussut kotimaassaan suureen suosioon, mutta oli suosittu Euroopassa, varsinkin Britanniassa. Vaikka yhtye ei koskaan saavuttanut merkittävää kaupallista menestystä, heitä arvostetaan nykyään erittäin merkittävänä punk-yhtyeenä.
Ramonesin jäsenet käyttivät kaikki sukunimenään Ramonea, vaikka he eivät olleet sukua. Nimeä inspiroi Paul McCartney, joka kirjautui hotelleihin Paul Ramon -salanimellä. Ramones kiersi maailmaa lähes taukoamatta 22 vuoden ajan, esitti 2 263 konserttia, ja levytti neljätoista studioalbumia. Vuonna 1996 Lollapalooza -festivaalikiertueelle osallistumisen jälkeen, yhtye soitti jäähyväiskonsertin Los Angelesissa ja hajosi.
Vuoteen 2014 mennessä kaikki neljä yhtyeen alkuperäistä jäsentä, laulaja Joey Ramone, kitaristi Johnny Ramone), basisti Dee Dee Ramone ja rumpali Tommy Ramone, olivat kuolleet. Ramonesin kokoonpanossa tapahtui uran aikana useita kokoonpanomuutoksia. Joey ja Johnny Ramone olivat ainoat pysyvät jäsenet. Tommy jätti yhtyeen vuonna 1978 tehdäkseen uran levytuotannossa. Tilalle tuli Marky Ramone, jonka tilalle tuli Richie Ramone vuonna 1983. Richien lähdön jälkeen vuonna 1987 Elvis Ramone soitti rumpuja väliaikaisesti, kunnes. Marky palasi yhtyeeseen. Dee Dee lähti yhtyeestä kaksi vuotta myöhemmin. Vuodesta 1989 yhtyeen hajoamiseen saakka Ramonesin muodostivat Joey, Johnny, Marky ja basisti C. J. Ramonesta.
Ramones sai suuren yleisön arvostuksen vasta hajoamisen jälkeen. Vuonna 2004 Ramones sijoittui Rolling Stone -lehden 100 kaikkien aikojen suurimman artistin listalla sijalle 26 ja VH1:n vuoden 2012 ohjelmassa 100 Greatest Artists of Hard Rock sijalle 17. Vuonna 2002 Spin valitsi Ramonesin kaikkien aikojen toiseksi suurimmaksi bändiksi, edellään vain The Beatles. Maaliskuussa 2002 alkuperäiset neljä jäsentä ja Marky Ramone, valittiin Rock and Roll Hall of Fameen ensimmäisenä kelpoisuusvuotenaan. Vuonna 2011 yhtye palkittiin Grammy Lifetime Achievement Award -palkinnolla.
Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat esimerkiksi ”Blitzkrieg Bop”, ”Rock ’n’ Roll High School”, ”Rockaway Beach”, ”The KKK Took My Baby Away”, ”Sheena Is a Punk Rocker”, ”Bonzo Goes to Bitburg”, ”Somebody Put Something in My Drink” ja ”Pet Sematary”.
Historiaa > Siirtymäkausi (1978–1983)

Kiertämiseen väsynyt Tommy Ramone jätti yhtyeen alkuvuodesta 1978. Hän jatkoi Ramonesin tuottajana syntymänimelään Tommy Erdelyi. Hänen tilalleen yhtyeeseen liittyi Marc Bell eli Marky Ramone, joka oli aiemmin soittanut yhtyeissä Dust, Wayne County & the Electric Chairs ja Richard Hell & the Voidoids. Myöhemmin samana vuonna yhtye julkaisi neljännen studioalbuminsa Road to Ruin. Tommyn ja Ed Stasiumin yhdessä tuottama albumi päivitti hieman Ramonesin musiikkia; akustisen kitaroiden, useiden balladien sekä ensimmäistä kertaa yli kolme minuuttia pitkien kappaleiden avulla. Se ei noussut Billboard Top 100 -listalle. Albumin kappaleista ”I Wanna Be Sedated” julkaistiin singlenä ja se kuitenkin nousi yhdeksi yhtyeen tunnetuimmista kappaleista.
Ramonesista kuvattiin vuonna 1979 Roger Cormanin ohjaama elokuva Rock ’n’ Roll High School. Tuottaja Phil Spector kiinnostui elokuvan nähtyään Ramonesista ja tuotti heidän viidennen albuminsa End of the Century, joka julkaistiin vuoden 1980 alussa. Spector oli noussut maineeseen tuottamalla muun muassa The Ronettesia, Ike & Tina Turneria ja The Beatlesia. Spector piti erityisesti Joeystä ja yhdessä he loivat albumille sen edeltäjistä poikenneen pop-tyylin, jota edusti muun muassa ”Danny Says” -kappale. Albumin levytyssessiot olivat vaikeita Spectorin järkkyneen mielen vuoksi: hän uhkaili Dee Deetä aseella ja pakotti Johnnyn soittamaan yhtä ja samaa sointua tuntikausia. End of the Century oli yhtyeen historian korkein listoille noussut albumi, Yhdysvalloissa se oli sijalla 44 ja Isossa-Britanniassa sijalla 14. Johnny teki selväksi, ettei pitänyt albumista ja halusi pitää tutun aggressiivisemman punk-tyylin. Spectorin ehdotuksesta Ramones versioi The Ronettesin vanhan hitin ”Baby I Love You”, josta tulikin yhtyeen menestynein singlehitti Britanniassa. Levyn muita tunnettuja kappaleita ovat muun muassa ”Do You Remember Rock ’n’ Roll Radio?” ja ”Rock ’n’ Roll High School”.
Yhteistyö Spectorin kanssa ei tuonut odotettua läpimurtoa kotimaassa Yhdysvalloissa. Sen sijaan yhtyeen suosio kääntyi laskusuhdanteeseen seuraavilla levyillä Pleasant Dreams (1981) ja Subterranean Jungle (1983).
Ramonesin kuudes albumi Pleasant Dreams jatkoi End of the Centuryn luomilla linjoilla vieden yhtyeen kauemmas varhaisten levyjensä raa'asta punk-tyylistä. Albumin tuotti 10cc -yhtyeen Graham Gouldman. Johnny väitti jälkikäteen tämän suunnan olleen levy-yhtiön päätös, sillä he yrittivät tuloksetta saada yhdysvaltalaiset radioasemat soittamaan Ramonesia. Vaikka Pleasant Dreams saavutti sijan 58. Yhdysvaltojen listalla, sen kaksi singleä eivät nousseet lainkaan listoille.
Subterranean Junglen tuottivat Ritchie Cordell ja Glen Kolotkin. Johnny Thundersin yhtyeessä soittanut rumpali Billy Rogers korvasi Markyn albumin toisella singlellä ”Time Has Come Today”, joka oli cover The Chambers Brothersin kappaleesta. Singlen musiikkivideo esiintyi tuleva rumpali Richie Ramone. Subterranean Jungle nousi Yhdysvalloissa sijalle 83. Se oli viimeinen Billboardin Top 100 -listalle noussut yhtyeen albumi.
Historiaa > Viimeiset vuodet (1990–1996)

Maaliskuussa 1990 Ramones vieraili jälleen Suomessa ja esiintyi kolmena peräkkäisenä päivänä Pakkahuoneella Tampereella, Turun konserttitalossa sekä Kulttuuritalolla Helsingissä. Elokuussa 1991 yhtye esiintyi Helsingin jäähallissa Iggy Popin kanssa.
Ramonesin levytyssopimus Sire Recordsin kanssa päättyi vuonna 1991. Viimeisenä Sire julkaisi Ramonesin toisen livealbumin Loco Live. Sire Recordsin jälkeen Bad Religionin Brett Gurewitz tarjoutui ottamaan yhtyeen levy-yhtiölleen Epitaph Records. Hän matkusti jopa Amsterdamiin Ramonesin konserttiin ja neuvotteli Joeyn ja Johnnyn kanssa. Samaan aikaan nousevia yhtyeitä, kuten Rancidia ja The Offspringia manageroinut Stormy Shepard Leave Home Bookingsista kosiskeli Ramonesia artistikseen. Yhtyeen silloinen manageri Gary Kurfirst aikoi kuitenkin perustaa oman levy-yhtiönsä Radioactive Recordsin ja ottaa Ramonesin sen suojiin. C. J. Ramone oli Epitaphin kannalla ja yritti saada yhtyeen liiketoimintaa valvoneen Johnnyn suostumaan. Johnny kuitenkin valitsi Radioactive Recordsin, jonka kanssa yhtye allekirjoitti uuden sopimuksen vuoden 1991 lopulla.
Radioactive Recordsille siirryttyään Ramones pääsi pian aloittamaan Mondo Bizarron levyttämisen. Ed Stasium tuotti albumin. Albumi nosti yhtyeen suosiota vuosien laskukauden jälkeen. Albumi sai Brasiliassa kultalevyn 100 000 myydyn kappaleen jälkeen. Albumilta julkaistu single ”Poison Heart” nousi Top 10 -hitiksi Yhdysvalloissa.
Kesäkuussa 1992 Ramones esiintyi Suomessa Kauhajoen Nummirockissa.
Kokonaan cover-kappaleista koostunut Acid Eaters julkaistiin vuonna 1993. Samana vuonna Ramones vieraili Simpsoneissa esittäen syntymäpäivälaulun ydinvoimalan omistaja Montgomery Burnsille. Simpsoneiden tuottaja David Mirkin on kuvaillut Ramonesin jäseniä vannoutuneiksi Simpsonit -faniksi. Marky on kutsunut Simpsoneissa esiintymistään yhtyeen uran kohokohdaksi.
Viimeisen kerran Ramones vieraili Suomessa kesäkuussa 1994, jolloin yhtye esiintyi peräkkäisinä päivinä Helsingin Tavastialla ja Kauhajoen Nummirockissa. Kaikkiaan Ramones konsertoi Suomessa 12 kertaa.
Vuonna 1995 Ramones julkaisi viimeisen studioalbuminsa ¡Adios Amigos! ja ilmoitti hajoavansa seuraavana vuonna. Albumi epäonnistui kaupallisesti ja se vietti vain kaksi viikkoa Billboard -listan alimmassa päässä. Yhtye esiintyi vuoden 1995 lopulla ja seuraavan vuoden alussa jäähyväiskiertueeksi mainostetulla kiertueella. He kuitenkin hyväksyivät tarjouksen osallistua kuudennelle Lollapalooza-festivaalille yhdessä Metallican ja Rancidin kanssa. Lollapalooza kiersi ympäri Yhdysvaltoja seuraavan kesän 1996 aikana. Lollapaloozan kiertueen päätyttyä Ramones soitti viimeisen konserttinsa 6. elokuuta 1996 Hollywoodissa The Palacessa julkaistiin myöhemmin vuonna 1997 videona ja CD:ln nimellä We're Outta Here!. Konsertissa vierailivat Dee Dee Ramone, Motörheadin Lemmy Kilmister, Pearl Jamin Eddie Vedder, Soundgardenin Chris Cornell ja Ben Shepherd sekä Rancidin Tim Armstrong ja Lars Frederiksen. Vuonna 1996 Ramones myös julkaisi livealbumin Greatest Hits Live.
Historiaa > Suomessa

Ramones konsertoi Suomessa 12 kertaa:
16. toukokuuta 1977 Kulttuuritalo, Helsinki
17. toukokuuta 1977 Teknillinen opisto, Tampere
5. syyskuuta 1978 Työväentalo, Helsinki
4. kesäkuuta 1988 Provinssirock, Seinäjoki (konsertti televisioitiin)
23. maaliskuuta 1990 Pakkahuone, Tampere
24. maaliskuuta 1990 Turun konserttitalo, Turku
25. maaliskuuta 1990 Kulttuuritalo, Helsinki
27. elokuuta 1991 Jäähalli, Helsinki
19. kesäkuuta 1992 Nummirock, Kauhajoki
23. kesäkuuta 1994 Tavastia, Helsinki
24. kesäkuuta 1994 Nummirock, Kauhajoki
Jäsenten väliset ristiriidat

Joey ja Johnny Ramonen väliset erimielisyydet kestivät suuren osan Ramonesin urasta. Kaksikko oli polittisesti erimielinen, sillä Joey oli liberaali ja Johnny konservatiivi. Heidän persoonallisuutensa olivat myös ristiriidassa: Johnny vietti nuorena kaksi vuotta sotilaskoulussa, eli tiukkojen itsekurisäännösten mukaisesti sekä kieltäytyi päihteistä, kun taas Joeylla oli pakko-oireinen häiriö ja alkoholismi. 1980-luvun alussa Linda Danielle aloitti romanttisen suhteen Johnnyn kanssa, ollessaan jo suhteessa Joeyn kanssa, joka alkoi syyttää Johnnya tyttöystävänsä varastamisesta. Tapauksen uskotaan inspiroineen ”The KKK Took My Baby Awayn” sanoituksia. Tästä johtuen Joey ja Johnny etääntyivät toisistaan eivätkä pitkiin aikoihin edes puhuneet toisilleen, vaikka jatkoivat samassa yhtyeessä soittamista. Johnny ei ottanut yhteyttä Joeyyn ennen tämän kuolemaa, mutta hän myönsi olleensa masentunut koko viikon laulajan kuoleman jälkeen.
Dee Dee Ramonen kaksisuuntainen mielialahäiriö ja pitkään jatkunut huumeriippuvuus aiheuttivat suuria rasituksia yhtyeen toiminnalle. Tommy Ramone kertoi halunneensa jättää yhtyeen, siksi kun Johnny uhkaili häntä fyysisesti, Dee Dee kohteli häntä halveksuen ja Joey jätti hänet huomiotta. Kun uusia jäseniä liittyi vuosien mittaan, palkanmaksuista ja yhtyeen imagosta tuli usein vakavia kiistoja. Yhtyeen jäsenten väliset kiistat pidettiin pitkään salassa yleisöltä, ja Ramones esitti julkisesti onnellista perhettä. Kiistat alkoivat vuotaa julkisuuteen 1990-luvulla. Vuonna 1997 Howard Sternin radioshow'ssa haastatellut Marky ja Joey riitelivät suorassa lähetyksessä juomistottumuksistaan.
Vuosi Ramonesin hajoamisen jälkeen Marky Ramone aloitti C. J. Ramonen väheksymisen julkisuudessa. C. J. vastasi myöhemmin, ettei ymmärrä mitä Marky tarkoittaa hänen väheksymisellään. C. J. kiisti sillä olevan mitään tekemistä hänen avioitumisellaan Markyn veljentyttären kanssa. Monia vuosia myöhemmin C. J. kertoi, etteivät hän ja Marky ole enää yhteyksissä, vaikka he ovat viimeiset elossa olevat Ramonesin kaupallisesti menestyneimmältä aikakaudelta. Marky ei myöskään halua antaa mitään tunnustusta Richie Ramonelle, ja pitää itseään ainoana elossa olevana Ramones-jäsenenä.
Jäsenet

Johnny Ramone (John Cummings) – kitara (1974–1996)
Dee Dee Ramone (Douglas Colvin) – kitara (1974); basso, laulu (1974–1989)
Joey Ramone (Jeffrey Hyman) – rummut (1974); laulu (1974–1996)
Tommy Ramone (Thomas Erdelyi) – rummut (1974–1978)
Marky Ramone (Marc Bell) – rummut (1978–1983, 1987–1996)
Richie Ramone (Richard Reinhardt) – rummut, laulu (1983–1987)
Elvis Ramone (Clem Burke) – rummut (1987)
C. J. Ramone (Christopher Joseph Ward) – basso, laulu (1989–1996)