Avaruustoiminta
Avaruustoiminnan lajit ja alan toimijat > Kaupallinen avaruustoiminta

Kaupallista avaruustoimintaa on yrityksissä tapahtuva toiminta:
satelliittien suunnittelu ja valmistus on selkeimmin mitattava osa liiketoimintaa, koska valtaosa niistä tehdään yrityksissä. Tämä tekee satelliittien valmistuksesta kaupallista toimintaa. Kuitenkin vuodesta 1957 alkaen laukaistuista noin 7 000 satelliitista suurin osa on tehty sotilaallisiin tarkoituksiin tai tieteelliseen tutkimukseen. Vain noin 20 % laukaistuista satelliiteista on ollut kaupallisia tietoliikennesatelliitteja. Muu osa perustuu valtioiden verovaroin joko yksin tai eri kansainvälisten organisaatioiden kautta luomaan ja ylläpidettyyn markkinaan. Tieteellinen ja sotilaallinen kilpailu oli vuodet 1957–1991 osa Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välisestä mittelöstä, jossa Ranska, Saksa, Italia, Englanti, Intia ja Kiina pyrkivät osoittamaan oman kykenevyytensä. lähde?
Satelliittitietoliikenne ja tietoliikennesatelliitit ovat likimain ainoa avaruustoiminnan osa-alue, jolla on kaupallisia ja maksavia asiakkaita. Tietoliikennesatelliittienkin lopullinen käyttäjä oli Yhdysvaltoja lukuun ottamatta 1980-luvulle asti valtiollinen televisioyhtiö tai puhelinlaitos, jotka toteuttivat ostonsa alueellisten monopolien (INTELSAT, EUTELSAT jne.) kautta. 1990-luvun jälkipuolella uskottiin tämän toiminnan tulevan täysin kaupalliseksi ja laajenevan voimakkaasti liittyen tietoliikennealan hypeen Yhdysvalloissa ja EU-alueella. Pääosa tietoliikenteestä on TV-kuvan ja puheluiden (mukaan lukien Internet) välitystä. lähde?
Satelliittitelevisiolinkkejä tarjoavat yritykset ovat 1990-luvulla keskittyneet. Suurimmat ovat SES Astra EU:ssa ja Viacom Yhdysvalloissa. TV-lähetysten digitalisointi voi muuttaa niiden markkinaosuutta. Yleinen oletus on, että maanpäällisten lähetysten, muun muassa kaapelitelevision, osuus kasvaa ja satelliittivastaanotto ei kasva. Englannissa satelliittitelevision nk. penetraatio on Euroopan korkeimpia – Englannissa satelliittitelevisiota tukee muun muassa Rupert Murdochin mediaimperiumin voimavarat. Myös toiminnan alku Englannissa oli Euroopan ensimmäisiä 1970-luvun lopussa. Myös Italian Silvio Berlusconin media-imperiumiin kuuluu satelliittitelevisiolähetyksiä.lähde?
Satelliittipuhelimet olivat suuri lupaus 1990-luvun jälkipuolella, mutta suurimmatkin hankkeet ovat olleet epäonnistumisia. Iridium ja Globalstar jatkavat edelleen toimintaansa. Subventioesimerkkinä Italian laivaston merisotilaat saavat soittaa (itselleen) ilmaiseksi Globalstar-järjestelmän kautta.lähde?
Navigaatiosatelliittien (muun muassa GPS, GLONASS, Galileo) päätelaitteiden ja karttasovellutusten markkinat lasketaan yleensä mukaan arvioitaessa liiketoiminnan laajuutta.lähde?
kaukokartoitussatelliitit ovat miltei täysin verovaroin kustannettuja, mutta niiden dataa jalostavat jossakin määrin myös yksityiset yritykset.lähde?
Kantorakettien, esimerkiksi Ariane 5, Delta II, Pitkä Marssi, Proton ja Sojuz, suunnittelu ja valmistus ja niiden käyttö. Niiden käyttöön liittyvät verovaroin ylläpidetyt avaruuskeskukset. Kantoraketin myyntihinta on muutamasta miljoonasta eurosta muutamaan sataan miljoonaan euroon. Tämän alan myynti on suoraan verrannollinen laukaistujen satelliittien määrään. Kylmän sodan loppu notkautti myyntiä 1990-luvun alusta alkaen. Vapaassa kilpailussa olevien tietoliikennesatelliittien laukaisujen tilausmäärä putosi vuoden 2000 tienoilla – avaruuteen oli 1990-luvun lopussa laukaistu niin monta tietoliikennesatelliittia, että tiedonvälityksen ylikapasiteetti vähensi tulevien laukaisujen määrää. Näin on käynyt 1960-luvun lopusta alkean noin 10 vuoden välein.lähde?
satelliittien maa-asemien valmistus. Toimintaan voidaan lukea myös yksityishenkilöiden, taloyhtiöiden jne. hankkimat satelliittivastaanottimet ja niiden antennit. Näitä valmistetaan paikallisesti likimain jokaisessa maassa.lähde?
Venäläiset ovat onnistuneet 1990-luvulta lähtien osin kaupallistamaan miehitetyt avaruuslennot, ensin avaruusturismin (luokkaa 20 miljoonaa dollaria per matka) ja sitten Avaruusukkulan poistumisen aikaansaaman monopoliaseman ansiosta yksi istuinpaikka Sojuz-avaruusaluksessa maksaa NASAlle 65 miljoonaa dollaria vuonna 2011.