stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranskan Guayana
Historia

Ensimmäiset arkeologiset todisteet Ranskan Guayanan asukkaista ovat 5000-luvulta eaa. Arawakeja saapui 200-luvun lopulla, ja karibit ajoivat heidät pois 700-luvulla. Eurooppalaiset saapuivat Ranskan Guayanaan 1500-luvulla, mutta ensimmäiset siirtokunnat perustettiin vasta 1600-luvulla. Varhaisimmat siirtokunnat kärsivät sisäisistä ristiriidoista, huonoista suhteista intiaaneihin ja karusta elämänlaadusta, kuten keltakuume-epidemioista.
Ranskalaiset perustivat vuonna 1643 alueen nykyisen hallintopääkaupungin, Cayennen. Virallisesti alue luovutettiin Ranskalle Bredan rauhassa vuonna 1667. 1600-luvun lopulla ranskalaiset toivat alueelle afrikkalaisia orjia, mutta orjuus kuitenkin lopetettiin vuonna 1848, mikä romahdutti plantaasiviljelmille perustuneen hauraan talouden. Ranskan vallankumouksen jälkeen alueelle siirrettiin poliittisia rangaistusvankeja.
Ranskan Guayanaan kuljetettiin vuosina 1852–1953 yli 70 000 vankia. Mannermaalla ja Salutsaarilla oli useita rangaistuslaitoksia. Pirunsaarelle vietiin poliittisia vankeja, ja siellä oli vankeudessa muun muassa ranskalainen upseeri Alfred Dreyfus, joka tuomittiin syyttömänä poliittisin perustein 1800-luvulla maanpetoksesta. Henri Charrièren kirja Vanki nimeltä Papillon ja siitä tehty elokuva toivat rangaistuslaitoksen yleisesti tunnetuksi.
Sisämaassa sijaitseva Inini erotettiin vuonna 1930 hallinnollisesti erilliseksi siirtomaaksi, mutta vuonna 1946 se yhdistettiin jälleen Ranskan Guayanaan.
Ranskan Guayanasta tuli vuonna 1946 Ranskan merentakainen departementti. Maahan perustettiin vuonna 1964 Guayanan avaruuskeskus, joka on tuonut sinne paljon ulkomaalaisia tieteilijöitä ja insinöörejä ja tehnyt läheisestä Kourousta modernin kaupungin. Laosilaisia hmongeja muutti 1970-luvulla erityisesti Cacaoon ja Javouheyyn. Heitä tuotiin maahan edistämään maanviljelystä.
Jokaisesta merentakaisesta departementista tehtiin vuonna 1974 oma alueensa, jonka johdossa oli alueneuvosto, mikä tarkoitti myös Ranskan Guayanalle laajempaa autonomiaa. Samoihin aikoihin alkoivat itsenäisyysajatuksetkin saavuttaa laajempaa suosiota, ja 1970-luvun lopulla suurin puolue, Guayanan sosialistinen puolue, vaati autonomian laajentamista. Ääriryhmittymät tekivät 1980-luvulla jopa pommi-iskuja Ranskan hallintoa vastaan. Tämänkin jälkeen Ranskan Guayanassa on aika ajoin syntynyt levottomuuksia autonomian laajentamisen puolesta.
Tammikuussa 2010 järjestettiin kansanäänestys laajemmasta autonomiasta, mutta äänestäjät hylkäsivät mahdollisuuden. Samana vuonna järjestetyssä toisessa kansanäänestyksessä puolestaan hyväksyttiin ehdotus departementin ja alueellisen neuvoston yhdistämisestä yhdeksi parlamentiksi. Parlamentin presidentistä tuli jatkossa alueen johtohenkilö, joka korvasi vanhojen neuvostojen johtajat ja Ranskan nimittämän prefektin.
Politiikka

Ranskan Guayana on yksi Amerikan ranskalaisista departementeista yhdessä Antilleilla sijaitsevien Guadeloupen ja Martiniquen kanssa. Ne ovat myös Ranskan merentakaisia alueita ja kuuluvat kiinteästi Ranskan tasavaltaan ja näin myös Euroopan unioniin sekä euroalueeseen.
Ranskan Guayanan parlamentti perustettiin 2011. Siinä on 51 jäsentä, ja sitä johtaa alueneuvoston puheenjohtaja. Ranskan Guyanan ensimmäiset parlamenttivaalit pidettiin vuonna 2014 samaan aikaan Ranskan alue- ja paikallisvaalien kanssa. Parlamentin puheenjohtajaksi valittiin 2014 Rodolphe Alexandre.
Ranskan Guayanan parlamentin vastuulla ovat alueellinen yhteistyö, taloudellinen, yhteiskunnallinen, terveydenhuollollinen, kulttuurinen ja tieteellinen kehittäminen sekä aluesuunnittelu. Se voi myös tehdä Ranskan Guayanaan liittyviä lakiehdotuksia Ranskan pääministerille, ja sitä konsultoidaan alueeseen liittyvissä laeissa. Oman parlamentin lisäksi Ranskan Guayanasta valitaan kaksi edustajaa sekä Ranskan senaattiin että kansalliskokoukseen.
Ranskan asevoimat ylläpitävät Ranskan Guayanassa 2 100 sotilasta. He kuuluvat kolmeen rykmenttiin ja laivasto-osastoon.
Aluehallinnollinen jako

Departementti jakautuu kahteen arrondissementtiin ja 22 kuntaan. Kunnat on lueteltu väkilukuineen artikkelissa Luettelo Ranskan Guayanan kunnista.
Talous ja liikenne

Ranskan Guayanan merkittävimmät vientituotteet ovat puutavara, kala ja kulta. Alueen elintaso on Etelä-Amerikan maihin verrattuna korkea. Ranskan mannermaahan verrattuna alueen palkkataso on kuitenkin pienempi ja kotitaloushyödykkeet maksavat keskimäärin 12 % enemmän.
Syyskuussa 2011 Total ja Shell ilmoittivat laajasta öljylöydöstä Guayanan rannikon edustalla.
Nykyisin Ranskan Guayanan tunnetuin paikka lienee Kouroun kaupunki. Sen lähellä sijaitsee Euroopan avaruusjärjestön (ESA) Guayanan avaruuskeskus, josta laukaistaan nykyisin Ariane 5 -kantoraketteja ja vuoden 2009 lopusta lähtien myös venäläisiä Sojuz-kantoraketteja. Vuonna 2010 myös ESAn piirissä kehitetty Vega-kantoraketti tulee käyttämään Kouroun avaruuskeskusta laukaisuihinsa. Vuonna 2020 julkaistun raportin mukaan avaruuskeskus työllisti 9,3 % kaikesta departementin palkkatyössä olevasta työvoimasta. Lisäksi avaruuskeskus on luonut epäsuoria työpaikkoja, ja noin 40 % kaikista departementissa maksetuista yksityisen sektorin palkoista on peräisin avaruuskeskuksen toiminnasta. Avaruuskeskuksen turvallisuuspalvelut tuottaa Ranskan muukalaislegioona.
Kansainväliset lentomatkustajat saapuvat Cayenne – Félix Ebouén lentoaseman (ransk. Aéroport de Cayenne – Félix Eboué) kautta. Lentoasema sijaitsee 13,5 kilometriä Cayannesta lounaaseen. Kaksi viidesosaa Ranskan Guayanan teistä on päällystettyjä, mutta sisämaan tieverkosto on kehittymätöntä. Osissa maan joista pystyy purjehtimaan pienillä merialuksilla, mutta pääosassa joista pystyy purjehtimaan vain matalapohjaisilla aluksilla.
Väestö

Ranskan tilastokeskus arvioi, että vuonna 2016 Ranskan Guayanassa asui 262 527 ihmistä. Maan suurin kaupunki on hallintokeskus Cayenne, jossa asui 54 709 ihmistä (2013). Seuraavaksi suurimmat kunnat olivat vuonna 2013 Saint-Laurent-du-Maroni (41 515 as.), Matoury (30 244 as.), Kourou (25 793 as.) Remire-Montjoly (21 638 as.), Macouria (10 721 as.) ja Maripasoula (10 477 as.).
Ranskan Guayanan väestönkasvu oli keskimäärin 2,4 prosenttia vuodessa vuosien 2009–2014 aikana. Vaikka väestönkasvu onkin korkeampaa kuin muissa Ranskan Karibian alueen departementeissa, Ranskan Guayanassakin se on hieman hidastanut. Vielä vuosina 1999–2009 väestönkasvu oli 3,6 prosenttia vuodessa. Väestönkasvu perustuu luonnolliseen kasvuun, sillä vertailuaikana maastamuutto ja maahanmuutto oli lähes tasoissa.
Syntyvyys on kasvanut selvästi vuosien 2010–2015 aikana. Synnytysten määrä kasvoi tuon aikana noin 11 prosenttia, ja vuonna 2015 Ranskan Guayanassa syntyi noin 6 800 lasta. 44 prosenttia lapsista syntyi ranskalaisille vanhemmille, 29 prosenttia vanhemmille, joista toinen oli ulkomaalainen, ja 27 prosenttia ulkomaalaisille vanhemmille. Kokonaishedelmällisyysluku oli vuonna 2015 peräti 3,6 lasta naista kohden.
Suurin osa Ranskan Guayanan asukkaista on sekoittunut etniseltä taustaltaan. CIA:n julkaiseman The World Factbookin mukaan vuonna 2006 alueen asukkaista 66 % oli taustaltaan mustia tai mulatteja, 12 % valkoisia, 12 % alkuperäiskansoihin kuuluvia, sekä intialais- ja kiinalaistaustaisia ja 10 % muun taustaisia. Alkuperäiskansoihin kuuluvien kokonaismäärä on noin 4 000. Toinen merkittävä vähemmistö ovat karanneista orjista polveutuvat maroonit, jotka asettuivat alueen sisämaahan.
Ranskan Guayanan asukkaat puhuvat kielenään ranskaa ja Ranskan Guayanan kreolia. Ranska on alueen ainut virallinen kieli. Sisämaan alkuperäiskansat käyttävät omia kieliään, ja afrikkalaistaustaiset asukkaat puhuvat takitakiksi kutsutta pidgin-englantia.
Keskimääräinen elinikä oli vuonna 2014 miehillä yli 77 vuotta ja naisilla melkein 84 vuotta. Miesten elinikä oli tippunut kolmella kuukaudella ja naisten noussut kuudella kuukaudella edellisestä vuodesta. Ranskan Guyana on 2000-luvulla ottanut kiinni muun Ranskan keskimääräistä elinikää, sillä vielä 2000-luvun alussa miehet ja naiset elivät noin neljä vuotta vähemmän kuin muut ranskalaiset, kun vuonna 2014 ero oli enää alle kaksi vuotta. Kasvanut elinajanodotus johtuu erityisesti imeväiskuolleisuuden vähenemisestä: 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen puolivälissä ainakin 10 lasta 1000:sta syntyneestä kuoli ennen ensimmäistä ikävuottaan. Vuonna 2014 imeväiskuolleisuus oli enää 8 lasta 1000 syntynyttä kohti.
Kulttuuri > Arkikulttuuri

Ranskan Guayanan kulttuuri heijastaa väestön monipuolisia sukujuuria. Kaupungeissa on vallalla sekoittunut kreolikulttuuri, jossa keskeisessä asemassa ovat värikkäät asusteet, afrikkalaiset, itäintialaiset ja ranskalaiset tanssit ja festivaalit.
Kulttuuri > Kirjallisuus

Ranskan Guayanan kirjallisuuden alla voidaan erottaa Ranskassa ja Ranskan Guayanassa ranskaksi ja toisaalta Ranskan Guayanan kreoliksi kirjoittaneet kirjailijat. Lisäksi kirjallisuutta on syntynyt jonkin verran maroonien ja intiaanien keskuudesta. Yhteistä kaikille kirjallisuusperinteille on identiteettiin, kuten väriin, yhteiskuntaluokkaan, kieleen ja etnisyyteen, liittyvät konfliktit.
Tunnettuja Ranskan Guyanalaisia kirjailijoita ovat muun muassa Alfred Parépou, joka kirjoitti vain kreoliksi, ja René Maran, joka voitti 1921 Goncourt-palkinnon. Léon-Gontran Damas oli puolestaan martiniquelaisen Aimé Césairen ja senegalilaisen Léopold Sédar Senghorin ohella Négritude-aatteen keskeisimpiä perustajia. Hänen tuotantoonsa kuuluu runoja ja esseitä. 2000-luvun tunnetuimpiin ranskanguayanalaisiin kirjailijoihin kuuluvat runoilija ja näytelmäkirjailija Elie Stephenson ja runoilija ja romaanikirjailija Serge Patient.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan Guayana Wikimedia Commonsissa
| n k  Ranskan aluehallinto |
| --- | --- |
Alueet Ranskassa:  Auvergne-Rhône-Alpes  Burgundi-Franche-Comté  Bretagne  Centre-Val de Loire  Grand Est  Hauts-de-France  Île-de-France  Korsika  Normandia  Oksitania  Pays de la Loire  Provence-Alpit-Riviera  Uusi-Akvitania 
Merentakaisetalueet:  Guadeloupe  Martinique  Mayotte  Ranskan Guayana  Réunion 
Etelä-Amerikan valtiot
Argentiina |  Bolivia |  Brasilia |  Chile |  Ecuador |  Guyana |  Kolumbia |  Paraguay |  Peru |  Suriname |  Uruguay |  Venezuela
Itsehallintoalueet: Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret | Falklandinsaaret | Ranskan Guayana | Väli-Amerikka | Pohjois-Amerikka | Latinalainen Amerikka
Ranskan Guyanan kartta.
Ranskan Guayanan departementin hallintokeskus Cayenne ilmakuvassa (2012).
Ariane 5 -kantoraketin laukaisu Kourousta.
Guido Arezzolainen

Guido Arezzolaisen patsas Arezzossa.
Guido Arezzolainen (ital. Guido di Arezzo) eli Guido Monaco eli Aretino Guido eli Guido von Arezzo (995–1050) oli italialainen benediktiinimunkki ja musiikkiteoreetikko, jota pidetään nykyaikaisen nuottikirjoituksen isänä. Hänen merkittävin saavutuksensa oli neliviivaisen nuottiviivaston keksiminen. Guido Arezzolainen kehitti myös diatonisen asteikon ja todennäköisesti myös ”laulavan käden” - systeemin, joka auttoi laulajia nuotinluvussa. "Laulavassa kädessä" tietty osa ihmiskädestä vastaa tiettyä nuottia. Nuotinnusohjelma GUIDO on nimetty Guido Arezzolaisen mukaan.
Guido eli munkkina Pomposan ja Arezzon benediktiiniluostareissa, sekä vuodesta 1029 priorina Avellanossa. Guido teki todella merkittävän parannuksen nuottiviivastoon ja musiikinopetukseen. Hän nimittäin keksi neliviivaisen nuottiviivaston lisäämällä kaksi mustaa viivaa aiemmin käytettyjen f-viivan ja c-viivan ohelle. Näin keskelle tuli a-viiva ja laulun melodisen ulottuvaisuuden mukaan tuli vielä joko yläpuolelle tai alapuolelle d-viiva. Näin välikötkin tulivat käyttökelpoisiksi, mistä seurasi, että nuottikirjoitus muodostui säveltasoa tarkoin osoittavaksi. Guido kehitti myös nykyisin käytössä olevan säveltapailujärjestelmän ja solmisaation sekä silloisia moniäänisyyden alkeita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guido Arezzolainen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  IdRef
Stalker (elokuva)

| Stalker> Сталкер |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andrei Tarkovski
Käsikirjoittaja:  Arkadi Strugatski   Boris Strugatski
Tuottaja:  Aleksandra Demidova
Säveltäjä:  Eduard Artemjev
Kuvaaja:  Aleksandr Knjažinski
Leikkaaja:  Ljudmila Feiginova
Tuotantosuunnittelija:  Andrei Tarkovski
Pääosat:  Aleksandr Kaidanovski Anatoli Solonitsyn Nikolai Grinko
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  Mosfilm
Levittäjä:  Goskino
Ensi-ilta:  25. toukokuuta 1979 (Neuvostoliitto)  15. elokuuta 1980 (Suomi)
Kesto:  161 minuuttia
Alkuperäiskieli:  venäjä
Budjetti:  1 000 000 SUR
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Stalker (ven. Сталкер) on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut neuvostoliittolainen taide-elokuva, jonka on ohjannut Andrei Tarkovski. Se pohjautuu Arkadi ja Boris Strugatskin romaaniin Stalker: Huviretki tienpientarelle. Elokuva yhdistelee tieteiselokuvaa sekä psykologisia ja filosofisia elementtejä.
Stalkerin jälkeen Tarkovskin työskentely Neuvostoliitossa kävi mahdottomaksi, ja hän siirtyi ohjaamaan elokuvia ensin Italiaan, myöhemmin Ruotsiin.
Stalker palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla tuomariston erikoispalkinnolla 1980, se sai myös Fipresci-palkinnon 1981 ja Ekumeenisen erikoispalkinnon 1982. Elokuva sai julkaisun aikoihin ristiriitaisia arvioita, mutta ajan myötä sitä on alettu pitää klassikkona.
Vuonna 2012 British Film Instituten kansainvälinen asiantuntijaraati nimesi Stalkerin kaikkien aikojen 29. parhaimmaksi elokuvaksi.Vuonna 2018 BBC:n vastaavanlainen raati äänesti Stalkerin kaikkien aikojen 50 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Juoni

Stalker (Aleksandr Kaidanovski) vie ihmisiä salaperäiselle ”Vyöhykkeelle”, jonka otaksutaan syntyneen meteoriitin iskeytymisen, ulkoavaruudesta kotoisin olevien vierailijoiden, ydinonnettomuuden tai jonkin vastaavan tuloksena. Valtio on lopettanut ”Vyöhykkeen” tutkimisen huomattuaan sen mahdottomaksi ja ainoastaan vartioi tiukasti aluetta.
Kirkkaanvärisessä erikoissuojapuvussa Vyöhykkeelle tehty virkamatka, josta kirja alkaa, on elokuvasta jätetty pois. Samoin pois on jätetty vyöhykkeen erikoisuudet, painovoimakeskittymät eli "hyttyskaljut", tappava kolloidinen kaasu eli "velhon hyytelö" ja oudot esineet, kuten "mustat roiskeet", "patterit" ja "tyhjiöt". Tarkkaan ottaen näyttää siltä, että elokuvaan on kelpuutettu vain satunnaisia otoksia ja kirjan viimeinen luku.
Monenlaiset motiivit ajavat ihmisiä eristetylle alueelle, ja Stalker opastaa heitä siellä löytämiään salapolkuja pitkin. Stalker lähtee matkaan mukanaan kirjailija ja professori, jotka hän pyrkii johdattamaan ”Huoneeseen”, paikkaan jossa kaikki toiveet voivat toteutua. Vyöhyke ei kuitenkaan päästä kolmikkoa helpolla. Mikään ei pysy siellä samanlaisena, mitään ei voi ennustaa, ja vain harvat ovat palanneet sieltä elävinä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aleksandr Kaidanovski  | … |  Stalker   |
|  Nikolai Grinko  | … |  professori (ääninäyttelijänä Sergei Jakovlev)   |
|  Anatoli Solonitsyn  | … |  kirjailija   |
|  Alisa Freindlih  | … |  Stalkerin vaimo   |
|  Nataša Abramova  | … |  Stalkerin tytär   |
|  Faime Jürno  | … |  autoileva nainen   |
|  E. Kostin  | … |  Ljuger   |
|  Raimo Rendi  | … |  partiomies   |
Tuotanto

Stalker on kuvattu Tallinnan satama-alueella ja Linnamäen voimalaitoksessa.
Elokuvan tuotanto kärsi vakavista vastoinkäymisistä. Alun perin kuvaukset oli tarkoitus tehdä Isfaran lähistöllä, mutta helmikuussa 1977 tapahtuneen maanjäristyksen jälkeen oli etsittävä uusi kuvauspaikka. Kuvauksissa käytettiin Kodakin erikoisfilmiä, mutta sen kehitys epäonnistui. Vuoden työ meni hukkaan ja elokuva oli kuvattava kokonaan uudestaan seuraavana kesänä, vaikka rahoitusta ei ollut riittävästi.
Arvioita

Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta seitsemän antoi Stalkerille täydet neljä tähteä, kaksi arvostelijaa kolme tähteä ja yksi kaksi tähteä, keskiarvona 3,6 tähteä neljästä. Vain uusintaensi-iltaan tuotu Seitsemän samuraita sai Suomessa paremmat pisteet tammikuun ja elokuun lopun 1980 välillä teatteriohjelmistoon tulleista elokuvista.
Kirjallisuutta

Boldyrev, Nikolai: Сталкер, или Труды и дни Андрея Тарковского.  Tšeljabinsk:  Ural LTD, 2001.  ISBN 5-8029-0254-X
Dyer, Geoff: Zona: A Book About a Film About a Journey to a Room.  London:  Canongate Books, 2012.  ISBN 978-0-85786-166-5
Aiheesta muualla

Malanin, Juho: Stalker. Elitisti.fi.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Vihannes

Tomaatti on maailman suosituin vihannes ja yksi eteläitalialaisen keittiön tyypillisimmistä raaka-aineista. Tomaatti luokitellaan ravitsemustieteessä vihannekseksi mutta kasvitieteessä marjaksi.
Sipuli on maailman toiseksi suosituin vihannes.
Parsakaalia
Avattuja herneenpalkoja joiden sisällä näkyy tuoreherneitä.
Vihanneksiksi kutsutaan kasveja, joita voidaan käyttää ihmisravintona ja jotka eivät ole hedelmiä, pähkinöitä, yrttejä, mausteita tai viljaa.
Laajemmassa mielessä vihanneksina pidetään myös juureksia. Suppeammassa mielessä sanalla tarkoitetaan pääasiassa puutarhoissa ja kasvihuoneissa viljeltyjä kasviksia, joiden maanpäällisiä meheviä osia käytetään ravinnoksi.
Syötävä kasvin osa voi olla lehti (esimerkiksi lehtikaali, lehtisalaatti ja pinaatti), varsi (selleri), lehtiruoti (raparperi), muuntuneista lehdistä maan alle muodostunut sipuli tai kukintopohja (esimerkiksi kukkakaali ja parsakaali). Vihanneksiksi luetaan yleensä myös eräät yksivuotisina viljeltyjen ruohomaisten kasvien hedelmät, kuten tomaatti ja kurkku sekä tuleentumattomina syötävät palkokasvien siemenet, kuten vihreät herneet ja vihreät pavut.
Useimmat maailmanlaajuisesti tärkeät vihanneskasvit ovat alkujaan peräisin Lähi-idästä ja Välimeren maista. Muutamat lajit, kuten kurkku, ovat kuitenkin peräisin Itä-Aasiasta, tomaatti Keski-Amerikasta. Tomaatti ja sipuli ovat maailman suosituimmat vihannekset.
Vihannekset pilaantuvat suhteellisen nopeasti, minkä vuoksi lähes puolet maailmassa tuotetuista vihanneksista päätyy jätteeksi.
Kulutus

Suomessa saatettiin kuluttajien ulottuville Luonnonvarakeskuksen tilaston mukaan keskimäärin 155 grammaa tuoreita vihanneksia päivässä henkeä kohden vuonna 2023. Määrä vastasi esimerkiksi yhtä pientä tomaattia, puolikasta sipulia ja puolikasta porkkanaa. Tämän lisäksi hankittiin myös pakaste- ja säilykevihanneksia, mutta niiden kulutusta ei tilastoitu kyseisenä vuonna. Vihannesten kulutus oli edellä mainittuja lukuja pienempi, koska Luonnonvarakeskuksen tilasto sisältää myös ruokahävikin ja varastotappiot.
Työpaikkojen henkilöstöravintolassa ruokailevat syövät muita suomalaisia enemmän vihanneksia.
Käyttötavat

Vihanneksia käytetään tuomaan ruokiin makua ja väriä. Joillain vihanneksilla on myös tärkeä rooli vitamiininlähteenä. Esimerkiksi porkkana on erinomainen kasvisruokavalion täydentäjä sisältämänsä A-vitamiinin esiasteen ansiosta.
Monet vihannekset sisältävät niin vähän energiaa, että laihduttajatkin voivat syödä niitä runsaasti. Vihannesten lisäämistä ruokavalioon on pidetty myös painonhallintaa edistävänä tekijänä. Vuonna 2014 julkaistun tutkimuskatsauksen mukaan kokeellisissa tutkimuksista ei ole kuitenkaan saatu kyseistä olettamaa tukevaa näyttöä.
Vihanneksia käytetään usein raakoina esimerkiksi salaateissa ja raasteissa. Lisäksi niitä voidaan kypsentää, säilöä suolaliemeen tai etikkaan sekä hapattaa maitohappobakteerien avulla.
Juureksia käytetään tyypillisesti keitoissa, padoissa ja raasteissa sekä suomalaisissa perinnelaatikoissa.
Ravintosisältö

Monet vihannekset sisältävät paljon kivennäis- ja hivenaineita kuten kaliumia, magnesiumia ja mangaania. Porkkana sisältää erityisen runsaasti A-vitamiinin esiasteena toimivia karotenoideja sekä K1-vitamiini fyllokinonia.
Vihannekset sisältävät toisaalta myös monia fytokemikaaleja, jotka saattavat heikentää ruoan sisältämien ravintoaineiden imeytymistä. Esimerkiksi pinaatin ja nokkosen sisältämät polyfenolit häiritsevät raudan imeytymistä.
Useimmat vihannekset sisältävät vain niukasti energiaravintoaineita eli hiilihydraattia, proteiinia ja rasvaa. Hyvä puoli tässä on kuitenkin se, että niitä voi syödä runsaasti ilman pelkoa lihomisesta.
| Vitamiini (saantisuositus keskimäärin) | Porkkana | Tomaatti | Sipuli | Kurkku | Jäävuorisalaatti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A-vitamiiniekvivalentti (800 µg/vrk) | 774,1 µg | 66,8 µg | 0,6 µg | 11,2 µg | 6,2 µg |
| K1-vitamiini eli fyllokinoni (75 µg/vrk) | 19 µg | 5 µg | 0,7 µg | 15 µg | 40 µg |
| B9-vitamiini eli folaatti (350 µg/vrk) | 16,4 µg | 11,6 µg | 13,5 µg | 9,7 µg | 53 µg |
| C-vitamiini eli askorbiinihappo (75 mg/vrk) | 6,5 mg | 14,1 mg | 10,2 mg | 8 mg | 7 mg |
Mahdolliset haitta-aineet

Vihannekset ovat suomalaisten suurin nitraatin lähde ja runsaasti vihanneksia syövien nitraatin saanti nousee helposti yli grammaan vuorokaudessa eli viisi kertaa suuremmaksi kuin enimmäissuositus 0,22 grammaa. Suositusta rajoittaa nitraatin saantia on kuitenkin kritisoitu sen vuoksi, että nitraatin ja syövän yhteyttä tarkastelleiden tutkimusten tulokset ovat olleet ristiriitaisia. Lisäksi nitraatin saannin lisäämisellä vaikuttaisi olevan edullisia vaikutuksia sydän- ja verisuonisairauksiin, verenpaineeseen ja vatsahaavaan.
Käyttörajoitukset

Ruokavirasto suosittaa, että nitraattia luontaisesti kerääviä vihanneksia ja niistä valmistettuja tuotteita vältettäisiin imeväisikäisten ruokavaliossa. Näitä ovat lanttu, nauris, pinaatti, punajuuri, nokkonen, retiisi, kiinankaali, pienet varhaisperunat, lehti- ja keräsalaatit, juuresmehut, tuoreet yrtit, lehti- ja kyssäkaali, kurpitsa, varsiselleri, fenkoli ja idut. Edellä mainittujen vihannesten yksipuolinen käyttö ei ole suositeltavaa myöskään tätä vanhemmilla lapsilla.
Terveysvaikutukset > Sydän- ja verisuonitaudit

Vuonna 2012 julkaistussa suomalaistutkimuksessa havaittiin, että se neljännes miehistä, joiden veressä esiintyi eniten muun muassa tomaatista saatavaa lykopeenia, sairastui noin 60 prosenttia harvemmin iskeemiseen aivoinfarktiin kuin se neljännes, joiden veressä oli vähiten lykopeenia. Tuloksesta oli vakioitu pois esimerkiksi tupakoinnin, painoindeksin ja verenpaineen aiheuttama aivoinfarktin riskiä lisäävä vaikutus. Alfa- ja betakaroteenin sekä A- ja E-vitamiinien pitoisuuksilla ei kuitenkaan havaittu olevan yhteyttä aivoinfarktin esiintymiseen.
Vuonna 2017 julkaistussa australialaistutkimuksessa havaittiin, että yli kolme annosta vihanneksia nauttivien kaulavaltimoiden seinämä oli 4,5 prosenttia keskimääräistä ohuempi, minkä arvioitiin vähentävän hieman sydän- ja verisuonitautien riskiä. Etenkin ristikukkaisten kasvien havaittiin estävän valtimoiden seinämien paksuuntumista. Tutkimuksen osanottajat olivat yli 70-vuotiaita naisia.
Terveysvaikutukset > Kilpirauhasen toiminta

Runsas ristikukkaisten vihannesten käyttö on yhdistetty kilpirauhasen vajaatoimintaan. Ristikukkaisten vihannesten goitrogeenit vähentävät kilpirauhashormonin tuotantoa esimerkiksi heikentämällä jodin hyödynnettävyyttä. Goitrogeenejä esiintyy esimerkiksi parsakaalissa, keräkaalissa, kukkakaalissa, lehtikaalissa, pinaatissa ja lantussa.
Terveysvaikutukset > Munuaiskivet

Runsaasti oksalaattia sisältävät pinaatti ja raparperi lisäävät munuaiskivien muodostumisen riskiä.
Vuoden vihannes

Suomessa puutarha-alan keskusjärjestö Puutarhaliitto ry ja Kotimaiset Kasvikset ry ovat valinneet vuodesta 1967 alkaen Vuoden vihanneksen. Valinnan tavoitteena on monipuolistaa vihannesten käyttöä ja tuntemusta.