stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aqualung
Julkaisu ja vastaanotto

Aqualung julkaistiin Britanniassa 19. maaliskuuta 1971 ja huhtikuussa albumi nousi 4. sijalle Brittein albumilistalla. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin paria kuukautta myöhemmin toukokuussa ja se nousi sikäläisellä albumilistalla sijalle 7. Julkaisunsa jälkeen se pysyi yli vuoden Yhdysvaltain albumilistalla. Albumin ainoa single-julkaisu oli elokuussa 1971 julkaistu "Hymn 43", joka nousi sijalle 91. Yhdysvalloissa. Se oli myös yhtyeen ensimmäinen single-julkaisu Yhdysvalloissa. Albumista julkaistiin myös quadrofoninen versio.
Albumi sai molemmin puolin Atlanttia positiivisen vastaanoton ja vuosien myötä se on noussut yhtyeen myydyimmäksi ja arvostetuimpiin kuuluvaksi albumiksi. Se valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Albumi nostatti myös kohua, kun sen uskonnollis-kriittiset teemat herättivät ristiriitoja varsinkin Yhdysvalloissa, jossa mm. ns. Raamattuvyöhykkeellä albumi julistettiin pannaan ja sen kopioita jopa poltettiin rituaalinomaisesti. Toisenlaista kritiikkiä tuli, kun amerikkalainen sukelluslaite-valmistaja Aqualung Corporation of North America syytti yhtyettä rekisteröidyn tavaramerkin väärinkäytöstä. Kappaleessa itse asiassa on viittauskin syvänmerensukellukseen. Albumin myytyä hyvin yhtiö totesikin sen olevan päinvastoin mainosta yritykselle, joten oikeustoimet jäivät.
Tähän päivään mennessä albumi on myynyt pelkästään Yhdysvalloissa kolminkertaista platinaa.
Piakkoin albumin julkaisun jälkeen, toukokuussa 1971 rumpali Clive Bunker jätti yhtyeen. Hän oli kyllästynyt kiertämiseen ja halusi viettää enemmän aikaa perheensä parissa. Bunkerin tilalle valittiin Barriemore Barlow, joka oli Hammondin tapaan soittanut Andersonin ja Evanin kanssa aiemmin John Evan Band-nimisessä yhtyeessä.
CD-julkaisut

Albumista julkaistiin 25-vuotisjuhlan kunniaksi remasteroitu, bonus-raitoja sisältävä versio vuonna 1996. Varsinaisen albumin lisäksi mukana olivat julkaisematta jäänyt single "Lick Your Fingers Clean", "Wind Up"-kappaleen hieman erilainen, quadrofoninen miksaus, otteita Ian Andersonin haastattelusta sekä kolme vuonna 1969 BBC:lle tehtyä nauhoitusta.
Vuonna 2011 oli vuorossa 40-vuotisjuhlapainos, joka sisälsi Porcupine Tree-yhtyeen kitaristin ja tuottajan Steven Wilsonin tekemän uuden miksauksen albumista sekä albumiin liittyviä bonus-raitoja vuosilta 1970-1971. Albumin alkuperäinen tuotanto on saanut kritiikkiä Andersonin toimesta johtuen Island-studion huonosta akustiikasta ja nauhoituksiin liittyvistä vaikeuksista ja myös Wilson totesi uuden miksauksen olevan tarpeellisen.
Vuoden 2016 huhtikuussa 40-vuotispainos saa uuden julkaisun, tällä kertaa myös Wilsonin masteroimana.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Ian Anderson, ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli - Aqualung

Aqualung – 6.31 (säv. I. Anderson/Jennie Anderson)
Cross-Eyed Mary – 4.06
Cheap Day Return – 1.21
Mother Goose – 3.51
Wond'ring Aloud – 1.53
Up to Me – 3.14
Kappaleet > B-puoli - My God

My God – 7.08
Hymn 43 – 3.14
Slipstream – 1.13
Locomotive Breath – 4.23
Wind Up – 6.01
Kappaleet > Vuoden 1996 painoksen bonuskappaleet

Lick Your Fingers Clean – 2.46
Wind Up – 5.24 (nelikierreversio)
Excerpts from the Ian Anderson Interview – 13.59 (Poimintoja Ian Andersonin haastattelusta)
Song for Jeffrey – 2.51 (BBC-sessio)
Fat Man – 2.57 (BBC-sessio)
Bourée – 3.58 (BBC-sessio, säv. I. Anderson/Johann Sebastian Bach)
Vuoden 2011 "40th Anniversary Special Edition" > CD 1 - new Steven Wilson stereo mix

Aqualung – 6.37
Cross-Eyed Mary – 4.06
Cheap Day Return – 1.18
Mother Goose – 3.50
Wond'ring Aloud – 1.52
Up to Me – 3.14
My God – 7.11
Hymn 43 – 3.15
Slipstream – 1.08
Locomotive Breath – 4.38
Wind Up – 5.59
Vuoden 2011 "40th Anniversary Special Edition" > CD 2 - additional recordings 1970-1971

Lick Your Fingers Clean – 2.45
Just Trying to Be – 1.37
My God (early version) – 9.40
Wond'ring Aloud (13th December 1970) – 1.48
Wind Up (early version) – 5.18
Slipstream (take 2) – 0.52
Up The 'Pool (early version) – 1.09
Wond'ring Aloud, Again – 7.04
Life Is a Long Song – 3.16
Up The 'Pool – 3.09
Dr. Boogenbroom (remastered) – 2.58
From Later (remastered) – 2.04
Nursie (remastered) – 1.35
US Radio Spot – 0.51
kpl. 3, 4, 6, 7 ja 8 ovat ennenjulkaisemattomia versioita
Kokoonpano

Ian Anderson – laulu, huilu, akustinen kitara
Martin Barre – kitara
John Evan – piano, urut, mellotron
Jeffrey Hammond – bassokitara, huilu, äänet
Clive Bunker – rummut, lyömäsoittimet
Glenn Cornick - basso, "40th Anniversary Special Edition" CD 2 kpl. 2, 3 ja 8
Barriemore Barlow - rummut, "40th Anniversary Special Edition" CD 2 kpl. 9-13
David Palmer - jousisovitukset
Tuotanto

Ian Anderson ja Terry Ellis - tuottajat
John Burns - nauhoittaja
Tony Platt - avustava nauhoittaja
Burton Silverman - kansitaide
NRP Arcturus (P1151)

| NRP Arcturus |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal do Alfeite, Lissabon
Laskettu vesille:  13. joulukuuta 1967
Palveluskäyttöön:  17. toukokuuta 1968
Poistui palveluskäytöstä:  1974
Tekniset tiedot
Uppouma:  35,20 t (standardi) 40 t (kuormattu)
Pituus:  20,72 m
Leveys:  5,05 m
Syväys:  1,81 m
Koneteho:  2 × Cummins-dieselmoottoria
Nopeus:  14,1 solmua
Miehistöä:  7
Aseistus
Aseistus:  1 × Oerlikon 20 mm -tykki 2 × konekivääriä
NRP Arcturus (runkonumero P1151) oli Portugalin laivaston Bellatrix-luokan partioalus.
Valmistus

Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 13. joulukuuta 1967 ja otettiin palvelukseen 17. toukokuuta 1968.
Palvelus

Alus on poistettu palveluksesta 1974.
Giorgio Ardisson

Giorgio Ardisson vuonna 1971.
Giorgio Ardisson (31. joulukuuta 1931 Torino – 11. joulukuuta 2014 Rooma) oli italialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan myös nimellä George Ardisson.
Vaalean, komean ja urheilullisen Ardissonin elokuvadebyytti oli Mauro Bologninin ohjaama Arrangiatevi! vuonna 1959. Hän näytteli pääosia lukuisissa peplum-elokuvissa, spagettiwesterneissä ja vakoilujännäreissä. Ardisson muistetaan elokuvahistorian ainoana vaaleahiuksisena Zorrona sekä sivuosasta Federico Fellinin elokuvassa Giulietta ja viettelykset (1965).
Elokuvia

Merirosvo Morgan, 1960
Herkules voittaa helvetin, 1961
Kleopatra ja miehet, 1962
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Giorgio Ardisson (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet
Argumentum ad misericordiam

Argumentum ad misericordiam on argumentointivirhe, jossa pyritään vetoamaan sääliin tai empatiaan, ja perustelemaan sillä argumentointi oikeaksi.
Esimerkkejä:
Olet arvostellut kokeeni väärin. Opiskelin hartaasti sitä varten. Jos hylkäät kokeen, elämäni on pilalla!
Toivon että pidät opinnäytetyöstäni. Tein sitä kuusi vuotta, enkä tiedä mitä tehdä, jos hylkäät sen.
Arginiinidekarboksylaasi

Malli Methanocaldococcus jannaschii-arkeonin arginiinidekarboksylaasin rakenteesta
Arginiinidekarboksylaasi on entsyymi, joka katalysoi agmatiinin muodostumista arginiinista. Entsyymi osallistuu argeniinin ja eräiden polyamiinien kuten putreskiinin aineenvaihduntaan. Entsyymiä tavataan niin arkeoneissa, bakteereissa kuin eukaryooteissakin. Arginiinidekarboksylaasin EC-numero on EC 4.1.1.19.
Rakenne ja toiminta

Arginiinidekarboksylaasia esiintyy lukuisissa eliöissä. Bakteereissa ja eukaryooteissa entsyymi on rakenteeltaan tetrameeri ja molekyylimassaltaan 296 kDa. Entsyymi tarvitsee koentsyymikseen pyridoksaalifosfaatin. Kasveissa entsyymistä on kaksi erilaista muotoa, joista toinen osallistuu arginiinin hajottamiseen ja toinen polyamiinien biosynteesiin. Nisäkkäillä arginiinidekarboksylaasi on aktiivinen erityisesti aivoissa, astrosyyteissä, munuaisissa, maksassa, lisämunuaisissa ja suolistossa. Erityisesti termofiilisillä arkeoneilla entsyymin koentsyyminä toimii pyridoksaalifosfaatin sijaan pyruvoyyliryhmä.
Pyridoksaalifosfaattia koentsyyminään käyttävän arginiinidekarboksylaasin katalysoivan reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa muodostuu imiini eli Schiffin emäs arginiinin ja pyridoksaalifosfaatin välille. Seuraavassa vaiheessa tapahtuu dekarboksyloituminen ja agmatiinin vapautuminen. Entsyymin substraattina voi toimia myös kanavaniini, josta muodostuu guanidinoksipropyyliamiinia. Arginiinidekarboksylaasin inhibiittoreita ovat muun muassa agmatiini, putreskiini ja spermidiini. Entsyymille optimaalinen pH on noin 5.
Argzhanit

Argzhanit olivat ryhmä intialaistaustaisia muslimikauppiaita jotka toimivat Astrahanissa. He olivat ehkä alun perin lähtöisin Agran kaupungista. Vuonna 1857 heitä oli 107. Tämän jälkeen he sulautuivat vähitellen Astrahanin tataareihin.
Johannes Argyropulos

Johannes Argyropulos.
Johannes Argyropulos (m.kreik. Ἰωάννης Ἀργυρόπουλος, Iōannēs Argyropūlos, kreik. Ἰωάννης Ἀργυρόπουλος, Ioánnis Argyrópoulos, 1415–1487) oli bysanttilainen filosofi. Hän muutti Italiaan 1456 Cosimo Medicin kutsusta, ja luennoi Firenzen yliopistossa Aristoteleen opetuksista sekä kreikan kielestä ja kirjallisuudesta.
Hän pohti sielun kuolemattomuutta. Marsilio Ficino oli Argyropuloksen oppilas.
Arginiinimeripihkahappo

| Arginiinimeripihkahappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2S)-2-[[N'-[(4S)-4-amino-4-karboksibutyyli]karbamimidoyyli]amino]butaanidihappo
CAS-numero:  2387-71-5
PubChem CID:  16950 ja 136664755
SMILES:  C(CC(C(=O)O)N)CN=C(N)NC(CC(=O)O)C(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H18N4O6
Moolimassa:  290,284 g/mol
Arginiinimeripihkahappo (C10H18N4O6) on eräs aminohapoista. Yhdistettä esiintyy välituotteena ureakierrossa ja sitrulliini-NO-kierrossa.
Biologinen rooli

Arginiinimeripihkahappoa syntyy osana ureakiertoa ja sitrulliini-NO-kiertoa. Sitrulliiniaminohappo reagoi asparagiinihapon kanssa arginiinimeripihkahapposyntetaasin katalysoimana ja reaktio vaatii myös ATP-molekyylin. Seuraavassa vaiheessa arginiinimeripihkahappolyaasi hajottaa arginiinimeripihkahapon fumaarihapoksi ja arginiiniksi.
Argininomeripihkahappoa kertyy ihmisen elimistöön ja virtsaan perinnöllisessä arginiinimeripihkahappolyaasin puutoksessa. Tällöin urean muodostuminen on vähäisempää ja elimistön liikatyppi poistuu argininomeripihkahappona virtsan mukana.
RN Aretusa (1891)

| RN Aretusa |
| --- | --- |
 Aretusa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantiere navale fratelli Orlando, Livorno
Kölinlasku:  1. kesäkuuta 1889
Laskettu vesille:  14. maaliskuuta 1891
Palveluskäyttöön:  1. syyskuuta 1892
Poistui palveluskäytöstä:  14. marraskuuta 1912
Tekniset tiedot
Uppouma:  833 t
Pituus:  73,09 m
Leveys:  8,22 m
Syväys:  noin 3,48 m
Koneteho:  3 884-4 422 ihp
Nopeus:  18,1-20,8 solmua
Miehistöä:  96-121
Aseistus
Aseistus:  1 × 4,7"/40 tykki 6 × 57 mm/43 tykkiä 3 × 37 mm/20 tykkiä 6 × 17,7" torpedoputkea
RN Aretusa (ital. Regia Nave Aretusa) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1891 vesillelaskettu Partenope-luokan torpedoristeilijä.
Valmistus

Carlo Vignan suunnittelma alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta ja sen köli laskettiin 1. kesäkuuta 1889. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1891 ja se otettiin palvelukseen 1. syyskuuta 1893.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 14. marraskuuta 1914.
Ariarathes I

Ariarathes I (404/403 eaa. – 322 eaa., m.kreik. Αριαράθης) oli Kappadokian satraappi. Hänen isänsä oli Ariaramnes (tai Ariamnes). Ariarathes valtasi Kataonian, joka siihen asti oli ollut itsenäinen. Ariarathes oli myös ensimmäinen joka kutsui itseään Kappadokian kuninkaaksi.
Ariaratheen kerrotaan rakastaneen veljeään Orofernestä, jonka hän lähetti Persian kuninkaan Artakserkses III:n luokse auttamaan kukistamaan kapinaa Egyptissä. Aleksanteri Suuri ei vallannut Kappadokiaa, mutta hänen seuraajiensa aikana Eumenes Kardialainen nimitettiin Kappadokian satraapiksi. Perdikkas kukisti Ariaratheen kahdesti taistelussa. Ariarathes jäi vangiksi ja hänet ristiinnaulittiin. Ariaratheen adoptoitu poika Ariaratheen II, jonka isä oli oikeasti Orofernes, pakeni Armeniaan ja sai maan valtaansa taas vuonna 301 eaa.
Nikolai Arhipov

Nikolai Vasiljevitš Arhipov (ven. Никола́й Васи́льевич Архи́пов; 9. toukokuuta 1894 Poventsan kihlakunnan Rukajärven kylä – 14. tammikuuta 1938) oli karjalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.
Nikolai Arhipov syntyi karjalaisen talonpojan ja käsityöläisen perheeseen. Vuonna 1916 hänet kutsuttiin armeijaan. Vuonna 1917 hän osallistui Pietarissa lokakuun vallankumoukseen ja mm. talvipalatsin valtaukseen. Helmikuussa 1918 hänet lähetettiin Rukajärvelle pystyttämään neuvostovaltaa. Arhipov osallistui maahantunkeutujien vastaisiin partisaanitaisteluihin ja Venäjän kansalaissotaan Murmanskin rintamalla. Vaikean haavoittumisen jälkeen hän opiskeli Pietarissa ja toimi sitten Vienan Kemin kihlakunnan vallankumouskomitean ja toimeenpanevan komitean puheenjohtajana.
Vuonna 1922 Arhipov valittiin Karjalan toimeenpanevan komitean varapuheenjohtajaksi ja vuonna 1923 hänestä tuli tasavallan toimeenpanevan keskuskomitean jäsen. Vuosina 1922–1924 hän työskenteli Karjalan sisäasiain kansankomissaarina ja vuosina 1924–1929 maatalouden kansankomissaarina toimien samaan aikaan tasavallan kansankomissaarien neuvoston varapuheenjohtajana. Vuosina 1929–1931 Arhipov työskenteli Karelles-yhtymän hallituksen puheenjohtajana. Vuonna 1931 hänet nimitettiin Karjalan edustajaksi VSFNT:n toimeenpanevaan keskuskomiteaan. Hän toimi myös Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean jäsenenä sekä vuodesta 1935 lähtien Karjalan toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajana.
Lokakuussa 1937 Nikolai Arhipov pidätettiin, tuomittiin vakoilijana ja ammuttiin Petroskoin lähellä.
Argo-luokka (sukellusvene)

| Argo-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  687 t (pinnalla) 871 t (sukellus)
Pituus:  63 m
Leveys:  7,0 m
Syväys:  4,0 m
Koneteho:  2 × 675 hv Fiat-dieselmoottoria (pinnalla) 2 × 400 hv sähkömoottoria (sukellus)
Nopeus:  14 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  55
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 100 mm/47 tykki 6 × 533 mm torpedoputkea 36 × miinaa
Ilmatorjunta:  2 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä
Argo-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahden sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Argo | CRDA, Monfalcone | 9. joulukuuta 1935 | 24. marraskuuta 1936 | 31. elokuuta 1937 | miehistönsä upottama 10. syyskuuta 1943 |
| Velella | CRDA | 9. joulukuuta 1935 | 18. joulukuuta 1936 | 31. elokuuta 1937 | upotettu 7. syyskuuta 1943 |
Norberto Araujo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Norberto Carlos Araujo López
Syntymäaika: 13. lokakuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka: Rosario, Santa Fe, Argentiina
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 182 cm
Junioriseurat
: Renato Cesarini
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1996 | TPS | 1 | (0) |
| 1996 | → Kultsu (laina) | 10 | (0) |
| 1998–1999 | CA Aldosivi | 8 | (0) |
| 2000–2001 | Arsenal de Sarandí | 21 | (0) |
| 2001 | Racing de Córdoba | 15 | (1) |
| 2002–2003 | Sport Boys | 50 | (4) |
| 2004–2006 | Sporting Cristal | 113 | (2) |
| 2007– | LDU de Quito | 297 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 515 | (9) |
Maajoukkue
| 2011 | Ecuador | 4 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. maaliskuuta 2016.
Norberto Carlos Araujo López (s. 13. lokakuuta 1978 Rosario, Santa Fe, Argentiina) on argentiinalaissyntyinen ecuadorilainen jalkapalloilija, joka edustaa LDU de Quitoa ja Ecuadorin maajoukkuetta. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura

Araujo aloitti jalkapalloilun Renato Cesarinissa kotikaupunkinsa Rosarion lähistöllä. 17-vuotiaana hän vieraili Suomessa, jossa hän pelasi kaudella 1996 Veikkausliigaa TPS:ssä ja Ykköstä Kultsussa. Suomesta hän palasi Italian kautta kotimaahansa. Argentiinassa hän edusti Aldosiviä, Arsenal de Sarandía ja Racing de Córdobaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Vuonna 2002 Araujo siirtyi Peruun. Hän pelasi ensin Sport Boysissa ja sitten Sporting Cristalissa, jossa hän saavutti Perun-mestaruuden vuonna 2005. Vuonna 2007 hän liittyi ecuadorilaiseen LDU de Quitoon, jonka kanssa hän voitti Ecuadorin-mestaruuden heti ensimmäisellä kaudellaan ja Copa Libertadoresin vuonna 2008. Joulukuussa 2008 joukkue osallistui seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailuihin, jossa se ylsi loppuotteluun. Araujo oli avauskokoonpanossa sekä Copa Libertadoresin että MM-kilpailuiden loppuotteluissa. Vuonna 2009 Araujo saavutti LDU:ssa Copa Sudamericanan mestaruuden.
Maajoukkueura

Araujo sai Ecuadorin kansalaisuuden joulukuussa 2010, minkä myötä hänen on mahdollista edustaa Ecuadorin maajoukkuetta. Hänet valittiin vuoden 2011 Etelä-Amerikan-mestaruusturnaukseen Copa Américaan, ja hän teki maajoukkuedebyyttinsä turnaukseen valmistaneessa harjoitusottelussa Meksikoa vastaan 25. kesäkuuta 2011. Copa Américassa hän oli avauskokoonpanossa joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa.
Saavutukset

Perun-mestaruus: 2005
Ecuadorin-mestaruus: 2007, 2010
Copa Libertadores: 2008
Copa Sudamericana: 2009
Recopa Sudamericana: 2008, 2009
Seurajoukkueiden maailmanmestaruushopea: 2008
Aiheesta muualla

Norberto Araujon esittely LDU de Quiton sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Ariki

Rarotongan ariki (istuva) ja Makea Karikan heimon aatelisia.
Ariki, ‘ariki, aliki, ali‘i, ari'i tai ‘eiki on polynesialainen periytyvä päällikön tai aatelisen arvonimi.
Polynesialaisten saarten kulttuureissa ariki johti yhteiskuntaa. Arikien oikeudet, tehtävät ja johtajuuden velvollisuudet vaihtelivat saarelta saarelle. Päällikön nimitys vaihtelee halki Polynesian, mutta ariki on kuitenkin kantapolynesialainen termi, josta muut ilmaisut ovat kehittyneet. Polynesialaisissa kulttuureissa oli arikeja jo varhain, ja tapa levisi myöhemmin uudisasukkaiden myötä uusille saarille.
Arfakinliputtaja

| Arfakinliputtaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Paratiisilinnut Paradisaeidae
Suku::  Liputtajat Parotia
Laji::  sefilata
Kaksiosainen nimi
 Parotia sefilata  (Pennant, 1781) 
Katso myös
   Arfakinliputtaja Wikispeciesissä   Arfakinliputtaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Arfakinliputtaja (Parotia sefilata) on Indonesiassa tavattava paratiisilintuihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan arfakinliputtaja on noin 33 cm. Naaras on hieman koirasta kookkaampi. Koiras on täysin musta lukuun ottamatta vihreää niskalaikkua, kiiltävän vihreää rintaa ja valkoista otsaa. Arfakinliputtajalla on muiden liputtajien tavoin päässä kuusi pidentynyttä pyöreäpäistä sulkaa. Naaras on selästään ruskea ja päästään musta. Naaraan vatsa on pohjaväriltään valkoinen ja siinä on kapeita, mustia poikkijuovia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Arfakinliputtajaa tavataan Indonesiasta Vogelkopin niemimaan alueelta. Lajin elinympäristöä ovat sademetsät 1 400 – 1 800 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajin ravintoa ovat pääasiassa hedelmät, erityisesti viikunat.
Arginaasi

Malli ihmisen arginaasientsyymin rakenteesta
Arginaasi on entsyymi, joka katalysoi ureakierron viimeistä vaihetta, jossa arginiini hydrolysoidaan ornitiiniksi ja ureaksi. Arginaasin EC-numero on EC 3.5.3.1 ja CAS-numero 9000-96-8. Arginiinin lisäksi arginaasi voi hydrolysoida myös muita samankaltaisia yhdisteitä esimerkiksi agmatiinin putreskiiniksi ja kanavaniinin.
Toiminta

Nisäkkäillä arginaasista tunnetaan kaksi isoentsyymiä arginaasi I ja arginaasi II. Isoentsyymit eroavat levinneisyydeltään kudoksissa ja katalyyttisiltä ominaisuuksiltaan. Arginaasi I esiintyy pääasiassa maksasoluissa ja sen tehtävä on tuottaa ureaa ja ornitiinia ureakierron viimeisessä vaiheessa. Arginaasi II on yleinen munuaisissa, ohutsuolessa, maitorauhasissa ja paisuvaiskudoksessa. Sen tehtävänä on säädellä solun arginiini- ja ornitiinikonsentraatioita.
Toimiakseen arginaasi tarvitsee Mn2+-ioneja. Mangaani-ioni on sitoutunut entsyymissä koordinaatiosidoksella yhteen histidiiniaminohappoon ja kahteen asparagiinihappoon. Arginaasin katalysoimassa reaktiossa vesimolekyyli hyökkää arginiinin C=N+-sidokseen, jolloin muodostuu tetraedrimäinen välituote. Tämä välituote ei ole stabiili vaan hajoaa spontaanisti, ja entsyymin aktiivisen kohdan histidiiniaminohappo avustaa hajoamista luovuttaen välituotteelle protonin, jolloin eliminoituu ureamolekyyli ja muodostuu lisäksi ornitiinia.
Arginaasi ja sairaudet

Argininemia eli arginaasin puutos aiheutuu resessiivisesti autosomien kautta periytyvästä mutaatiosta. Se on ureakiertoon liittyvistä sairauksista harvinaisin. Arginaasipuutoksen oireita ovat psykomotoristen taitojen kehittymättömyys ja spastinen diplegia eli alaraajojen jäykkyys.
Arginaasi II kilpailee typpioksidisyntaasin kanssa substraatistaan arginiinista ja täten säätelee elimistön typpimonoksidin tuotantoa. Typpimonoksidilla on tehtävä nisäkkäiden seksuaalisessa kanssakäymisessä ja kiihottumisessa. Hyvin aktiivinen arginaasi II haittaa typpioksidisyntaasin aktiivisuutta ja siten voi aiheuttaa seksuaalista haluttomuutta. Yhdeksi hoitomuodoksi on esitetty arginaasi II -entsyymiä inhiboivia boronihappojohdannaisia, kuten 2(S)-amino-6-boronoheksaanihappoa (ABH) ja S-(2-boronoetyyli)-L-kysteiiniä (BEC).
Arginaasin estäjän ABH:n ja entsyymin muodostama tetraedrimäinen kompleksi
R.Smg. Archimede (1939)

| R>  Smg. Archimede |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantieri navali Tosi, Taranto
Kölinlasku:  23. joulukuuta 1937
Laskettu vesille:  5. maaliskuuta 1939
Palveluskäyttöön:  18. huhtikuuta 1939
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 15. huhtikuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 000 t (pinnalla) 1 245 t (sukellus)
Pituus:  72,47 m
Leveys:  6,68 m
Syväys:  4,54 m
Koneteho:  2 × Tosi-dieselmoottoria 3 400 bhp 2 × Ansaldo-sähkömoottoria 1 300 hv
Nopeus:  17,3 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  58
Aseistus
Aseistus:  1 × 120 mm/43 tykki 4 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 8 × 533 mm torpedoputkea
R. Smg. Archimede oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 vesillelaskettu Brin-luokan sukellusvene, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Cantieri navali Tosilta Tarantosta, missä köli laskettiin 23. joulukuuta 1937. Alus laskettiin vesille 5. maaliskuuta 1939 ja luovutettiin laivastolle 18. huhtikuuta.