stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinto
Voittaja ja ehdokkaat > 2010-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | David Seidler | Kuninkaan puhe |  Mike Leigh – Vuosi elämästä  Scott Silver, Paul Tamasy ja Eric Johnson (käsikirjoitus); Keith Dorrington, Paul Tamasy ja Eric Johnson (tarina) – Taistelija  Christopher Nolan – Inception  Lisa Cholodenko ja Stuart Blumberg – The Kids Are All Right |
| 2011 | Woody Allen | Midnight in Paris |  Michel Hazanavicius – The Artist  Annie Mumelo ja Kristen Wiig – Morsiusneidot  J. C. Chandor – Margin Call  Asghar Farhadi – Nader ja Simin: Ero |
| 2012 | Quentin Tarantino | Django Unchained |  Michael Haneke –  Rakkaus  John Gatins –  Lento  Wes Anderson ja Roman Coppola – Moonrise Kingdom  Mark Boal – Zero Dark Thirty |
| 2013 | Spike Jonze | Her |  Eric Warren Singer ja David O. Russell – American Hustle  Woody Allen – Blue Jasmine  Craig Borten ja Melisa Wallack – Dallas Buyers Club  Bob Nelson – Nebraska |
| 2014 | Alejandro González Iñárritu, Nicolás Giacobone, Alexander Dinelaris Jr. ja Armando Bo | Birdman |  Richard Linklater – Boyhood  E. Max Frye ja Dan Futterman – Foxcatcher  Wes Anderson – The Grand Budapest Hotel  Dan Gilroy – Nightcrawler |
| 2015 | Josh Singer ja Tom McCarthy | Spotlight |  Matt Charman, Ethan Coen ja Joel Coen – Vakoojien silta  Alex Garland – Ex Machina  Pete Docter, Meg LeFauve, Josh Cooley ja Ronnie del Carmen – Inside Out – mielen sopukoissa  Jonathan Herman, Andrea Berloff, S. Leigh Savidge ja Alan Wenkus – Straight Outta Compton |
| 2016 | Kenneth Lonergan | Manchester by the Sea |  Taylor Sheridan – Hell or High Water  Damien Chazelle – La La Land  Yorgos Lanthimos ja Efthimis Filippou – The Lobster  Mike Mills – Vuosisadan naiset |
| 2017 | Jordan Peele | Get Out |  Emily V. Gordon & Kumail Nanjiani – The Big Sick  Greta Gerwig – Lady Bird  Guillermo del Toro & Vanessa Taylor, käsikirjoitus; Guillermo del Toro, tarina – The Shape of Water  Martin McDonagh – Three Billboards Outside Ebbing, Missouri |
| 2018 | Nick Vallelonga, Brian Currie & Peter Farrelly | Green Book |  Deborah Davis & Tony McNamara – The Favourite  Paul Schrader – First Reformed  Alfonso Cuarón – Roma  Adam Mckay – Vice – vallan oikeat kasvot |
| 2019 | Bong Joon-ho, Han Jin-won | Parasite |  Rian Johnson - Knives Out  Noah Baumbach - Marriage Story  Sam Mendes & Krysty Wilson-Cairns - Taistelulähetit – 1917  Quentin Tarantino - Once Upon a Time in Hollywood |
Voittaja ja ehdokkaat > 2020-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | Emerald Fennell | Promising Young Woman |  Will Berson, Shaka King, Kenny Lucas & Keith Lucas – Judas and the Black Messiah  Lee Isaac Chung – Minari  Darius Marder, Abraham Marder & Derek Cianfrance – Metallin soundi  Aaron Sorkin – The Trial of the Chicago 7 |
| 2021 | Kenneth Branagh | Belfast |  Adam McKay & David Sirota – Don’t Look Up  Zach Baylin – King Richard: Williamsien tarina  Paul Thomas Anderson – Licorice Pizza  Eskil Vogt & Joachim Trier – The Worst Person in the World |
| 2022 | Daniel Kwan & Daniel Scheinert | Everything Everywhere All at Once |  Martin McDonagh – The Banshees of Inisherin  Steven Spielberg & Tony Kushner – The Fabelmans  Todd Field – Tár  Ruben Östlund – Triangle of Sadness |
| 2023 | Arthur Harari & Justine Triet | Putoamisen anatomia |  David Hemingson – The Holdovers  Bradley Cooper & Josh Singer – Maestro  Samy Burch & Alex Mechanik – May December  Celine Song – Past Lives |
| 2024 | Sean Baker | Anora |  The Brutalist – Brady Corbet & Mona Fastvold  A Real Pain – Jesse Eisenberg  September 5 – Moritz Binder, Tim Fehlbaum & Alex David  The Substance – Coralie Fargeat |
Zhao Tuo

Zhao Tuo oli Qin-dynastian han kiinalainen kenraali ja Nanyuen ensimmäinen kuningas. Hän osallistui Guangdongin, Guangxin ja Pohjois-Vietnamin Baiyue-kansojen valloitukseen. Qinin kaatumisen jälkeen hän perusti itsenäisen Nanyue-valtakunnan, jonka pääkaupungiksi tuli Panyu (nykyinen Kanton) vuonna 204 eaa.
Jotkut perinteiset vietnamilaiset historiantutkijat pitivät häntä Vietnamin keisarina ja Triệu-dynastian perustajana, toiset historioitsijat kiistivät hänen olevan ulkomaalainen hyökkääjä.
Käännös suomeksi
Kreikan ortodoksinen kirkko

| Kreikan kirkko Ἐκκλησία τῆς Ἑλλάδος |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  ortodoksinen
Hallinto:  autokefalinen kirkkokunta ekumeenisen patriarkaatin tunnustamana vuodesta 1850
Johtaja:  arkkipiispa Ieronymos II
Toiminta-alue:  Kreikka
Perustaja:  apostoli Paavali
Hiippakuntia:  82, joista 36 ekumeenisen patriarkaatin alaisuudessa
Jäseniä:  n. 10 000 000 (98%)
Aiheesta muualla
www.ecclesia.gr
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kreikan kirkko (kreik. Ἐκκλησία τῆς Ἑλλάδος, Ekklisía tis Elládos) eli Kreikan ortodoksinen kirkko on Kreikassa toimiva osa maailmanlaajuista ortodoksista kirkkoa. Sen jäsenmäärä on noin 10 miljoonaa.
Kirkko sai Konstantinopolin ekumeeniselta patriarkaatilta autokefalian eli hallinnollisen itsenäisyyden vuonna 1850. Kirkkoa johtaa Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispa yhdessä metropoliittojen ja apulaispiispojen kanssa.
Kreikan kirkkoon kuuluu 82 hiippakuntaa. Niistä 46 on kokonaan Kreikan autokefalisen kirkon alaisuudessa, ja 36 Pohjois-Kreikassa ja saaristossa sijaitsevaa hiippakuntaa nimellisesti ja hengellisesti ekumeenisen patriarkaatin alaisuudessa mutta hallinnollisesti Kreikan kirkon alaisuudessa. Kreetalla (Kreetan kirkko, 9 hiippakuntaa) ja Dodekanesiassa (5 hiippakuntaa) sijaitsevat hiippakunnat kuuluvat sen sijaan kokonaan ekumeenisen patriarkaatin alaisuuteen, eivätkä näin ole osa Kreikan kirkkoa (katso: luettelo Kreikan ortodoksisista hiippakunnista). Athos-vuoren luostariyhteisö on samoin patriarkaatin alaisuudessa mutta itsehallinnollinen.
Kreikkalaisessa kulttuurissa kreikkalaisuuden ja ortodoksisuuden välillä on kiinteä yhteys, mikä on seurausta maan historiasta ja pitkistä perinteistä. Ortodoksisuus oli Kreikan virallinen valtionuskonto vuoteen 1975, jolloin lakia muutettiin niin, että ortodoksisuus määriteltiin maan "vakiintuneeksi uskonnoksi".
Historia > Kirkon synty

Kreikka oli kristinuskon varhaisia keskuksia. Ensimmäiset seurakunnat nykyisen Kreikan alueelle syntyivät viimeistään apostoli Paavalin lähetystyön tuloksena 60-luvulla jaa. Apostolien tekojen mukaan Paavali perusti seurakunnat Filippoihin, Thessalonikiin ja Korinttiin sekä saarnasi Ateenassa.
Historia > Bysantin kirkko

Kreikan kirkko on Bysantin kirkon suoria perillisiä. Bysantin valtakunnan aikana eli keskiajan Kreikassa kirkon ja valtion suhde oli tiivis eikä niiden välille tehty aina selvää eroa. Keisarilla oli kirkossa merkittävä asema. Hän muun muassa kutsui koolle kirkolliskokoukset ja pani toimeen niiden päätökset. Keisarin tehtävänä oli suojella oikeaoppista, ortodoksista uskoa, ja taistella harhaoppeja vastaan. Bysantin valtakunnan katsottiin suorastaan heijastelevan taivaallista järjestystä maan päällä.
Bysantin kirkon johdossa oli Konstantinopolin piispa eli patriarkka, jota alettiin 500-luvulla kutsua Konstantinopolin ekumeeniseksi patriarkaksi. Patriarkkojen keskinäisessä arvoasteikossa Konstantinopolin patriarkka oli Rooman piispan eli paavin veroinen ja ensimmäinen vertaistensa joukossa (primus inter pares).
Historia > Osmanivallan aika

Osmanien vallan aikana Kreikan kristityt pysyivät Konstantinopolin ekumeenisen patriarkan alaisuudessa, sillä patriarkaatti jatkoi toimintaansa vallatussa kaupungissa. Osmanit käyttivät kirkollista hallintoa oman hallintokoneistonsa apuna kristityn kansanosan hallitsemiseksi. Mehmed II Valloittaja valitsi vuonna 1454 ensimmäiseksi osmanivallan aikaiseksi patriarkaksi Gennadios Skholarioksen, koska halusi virkaan lännen vaikutusta vastustavan henkilön, johon voisi paremmin luottaa. Myöhemminkin patriarkan virka täytettiin poliittisin perustein, tai se päätyi sille, joka yksinkertaisesti tarjosi siitä eniten.
Osmanivallan aikana kirkolla oli merkittävä rooli kreikkalaisen kulttuurin ja identiteetin sekä kreikan kielen ylläpitäjänä ja kreikankielisen koulutuksen tarjoajana. Tämä vahvisti ortodoksisuuden ja kreikkalaisuuden samastamista toisiinsa. Valtaapitävien turkkilaisten uskonto islam ei juurikaan saanut Kreikan alueella jalansijaa.
Ranskan vallankumouksen jälkeen nousi ajatus itsenäisestä Kreikasta. Tuolloin patriarkat halusivat edelleen ylläpitää hyviä suhteita osmanihallintoon ja varoittivat kapinoinnista ja esivallan vastustamisesta. Itsenäisyysliikkeen johdossa oli kuitenkin mukana paljon tavallista papistoa. Kostoksi kirkon roolista kapinassa turkkilaiset hirttivät patriarkka Gregorios V:n patriarkaatin porttiin vuonna 1829. Silti osa humanistiset ihanteet omaksuneista itsenäisyystaistelijoista näki kirkon lähinnä uuden kehityksen esteenä.
Osmanivallan peruja Konstantinopolin ekumeenisen patriarkan tulee edelleen olla etninen kreikkalainen mutta Turkin kansalainen.
Hallinto

Kreikan kirkon korkeinta valtaa käyttää kerran vuodessa kokoontuva kaikkien piispojen synodi eli kirkolliskokous. Päivittäisiä hallinnollisia asioita hoitaa toinen synodi, johon kuuluu 12 metropoliittaa, jotka valitaan laajemman synodin jäsenten joukosta vuodeksi kerrallaan. Kumpaakin synodia johtaa Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispa.
Kreikan kirkkoon kuuluu Ateenan arkkihiippakunnan lisäksi 81 hiippakuntaa. Ateenan hiippakunta korotettiin arkkihiippakunnaksi 31. joulukuuta 1923. Hiippakunnat ovat Kreikassa maantieteelliseltä alueeltaan suhteellisen pienikokoisia.
Hallinto > Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispa

| Luettelo Ateenan arkkipiispoista> Nimi | Luettelo Ateenan arkkipiispoista> Kausi |
| --- | --- |
Chrysostomos I: 1923–1938
Chrysanthos: 1938–1941
Damaskinos: 1941–1949
Spyridon: 1949–1956
Dorotheos: 1956–1957
Theokletos II: 1957–1962
Iakovos III: 1962
Chrysostomos II: 1962–1967
Hieronymos I: 1967–1973
Serafim: 1973–1998
Christodoulos: 1998–2008
Ieronymos II: 2008–
Kirkot ja jumalanpalvelukset

Kirkot ja pienet kappelit ovat oleellinen osa kreikkalaista maisemaa. Kirkkojen koristelu, kuten ikonit, ilmaisevat ortodoksista teologiaa eri aikakausien tyylien mukaisesti.
Vanhimmat edelleen käytössä olevat kirkot ovat peräisin varhaisbysanttilaiselta ajalta, 300–500-luvuilta. Tuolloin kirkkoja rakennettiin entisille pakanallisille kulttipaikoille ja monia pakanallisia temppeleitä muutettiin kirkoiksi. Keskibysanttilaisella ajalla kreikkalaisiin kirkkoihin kehittyi erityispiirteitä, jotka poikkesivat Konstantinopolin kirkkojen tyylistä. Tämä ajan kirkoista merkittävimmät sijaitsevat mm. Attikassa, Boiotiassa, Argoliksessa ja Mánilla. Merkittävimmät myöhäisbysanttilaisen kauden kirkot ovat Ártassa, Véroiassa, Kastoriássa, Thessalonikissa ja Mystraksessa.
Itsenäistymisen jälkeen kreikkalaisilla ei ollut varaa rakentaa merkittävästi uusia kirkkorakennuksia ennen 1800-luvun loppua ja 1900-luvun alkupuolta. Merkittäviin poikkeuksiin lukeutuu muun muassa Ateenan katedraali Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali, joka rakennettiin uuteen pääkaupunkiin 1800-luvun puolessa välissä.
Perinteisissä kirkoissa seistään ortodoksiseen tapaan läpi liturgian, ja istuimia on ainoastaan kirkon seinustoilla. Monissa suuremmissa kirkoissa on nykyään kuitenkin penkit koko kirkkokansalle. Liturgiassa käytössä olevat jumalanpalvelustekstit ovat peräisin bysanttilaiselta ajalta ja kirjoitettu Bysantin kreikaksi, jota lausutaan nykykreikkalaisittain. Kieli eroaa paljon nykyisin puhutusta ja kirjoitetusta kreikasta, mikä aiheuttaa ongelmia.
Papisto

Tavallisen papiston koulutus erityisesti maaseudulla rajoittuu yleensä peruskoulutukseen tai lukioon sekä pappisseminaariin. Suurimpien kaupunkien papit ja piispat ovat yleensä opiskelleet teologiaa joko Ateenan tai Thessalonikin yliopistossa.
Luostarit

Luostarit ovat oleellinen osa Kreikan kirkon toimintaa. Luostarielämä nousi Kreikassa uuteen suosioon 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla väliaikaisen taantuman jälkeen, vaikkakin munkkien määrä on edelleen huomattavasti vähäisempi kuin aiempina huippuvuosina. Erityisesti naisluostarit ovat kukoistaneet 1900-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreikan ortodoksinen kirkko Wikimedia Commonsissa
Επίσημος Ιστότοπος της Εκκλησίας της Ελλάδος – Official Website of the Church of Greece (kreikaksi) (englanniksi)
Vanhan Patraksen arkkipiispa Germanos siunaa Kreikan itsenäisyystaistelun lipun vuonna 1821. Theódoros Vryzákis, 1865.
Kreikan lippu ja kreikkalaisortodoksisen kirkon lippu rinnakkain — yleinen näky kreikkalaisen kirkon edustalla.
Kreikan kirkollinen aluejako. Kreikan autokefalisen kirkon alainen alue merkitty sinisellä, ekumeenisen patriarkaatin alainen alue violetilla, Athoksen itsehallinnollinen luostarialue punaisella ja Kreetan kirkon alue harmaalla.
Kreikan ortodoksisen kirkon piispoja.
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Ágios Nikólaos) Ermoúpolissa Sýroksella.
Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto

| Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto |
| --- | --- |
 Vuoden 2025 voittaja Kieran Culkin.
Palkitaan:  miesnäyttelijälle parhaasta suorituksesta sivuroolissa
Palkinnon antaja:  Yhdysvaltain elokuva-akatemia
Maa:  Yhdysvallat
Ensimmäinen palkinto:  1936
Useimmin palkittu:  Walter Brennan (3)
Viimeisin palkittu:  Kieran Culkin A Real Pain (2024)
Virallinen internet-sivu
Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto on yksi palkinnoista, joita Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakaa vuosittain Oscar-gaalassa. Ehdokkaat valitsevat akatemian näyttelijäjäsenet. Voittajan valitsevat kaikki. Alla olevassa listassa voittajat on merkitty elokuvan julkaisuvuoden mukaan: esimerkiksi vuoden 1999 paras miessivuosa julkaistiin vuoden 2000 seremoniassa.
Vain yksi näyttelijä, Walter Brennan, on saanut kolme parhaan miessivuosan Oscaria. Kahdesti palkinnon ovat saaneet Mahershala Ali, Michael Caine, Melvyn Douglas, Anthony Quinn, Jason Robards, Peter Ustinov ja Christoph Waltz.
Alkujaan parhaasta miessivuosasta annettiin vain muistolaatta. Vuodesta 1943 voittaja on saanut myös Oscar-patsaan.
Vuoden 2025 gaalassa palkittu Kieran Culkin on tuorein voittaja tässä kategoriassa roolistaan elokuvassa A Real Pain.
Voittajat ja ehdokkaat > 1930-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1936 | Walter Brennan | Tukkikuningas |  Mischa Auer – Godfrey järjestää kaiken  Stuart Erwin – Pigskin Parade  Basil Rathbone – Romeo ja Julia  Akim Tamiroff – Idässä palaa |
| 1937 | Joseph Schildkraut | Emile Zolan elämä |  Ralph Bellamy – Rouvani sulhanen  Thomas Mitchell – Hirmumyrsky  H. B. Warner – Sininen kuu  Roland Young – Kaupungissa kummittelee |
| 1938 | Walter Brennan | Kentucky |  John Garfield – Neljän tytön sankari  Gene Lockhart – Casbahin vanki  Robert Morley – Marie Antoinette  Basil Rathbone – Kulkurien kuningas |
| 1939 | Thomas Mitchell | Hyökkäys erämaassa |  Brian Aherne – Vapaudensankari Juarez  Harry Carey – Mr. Smith lähtee Washingtoniin  Brian Donlevy – Erämaalinnakkeen sankarit  Claude Rains – Mr. Smith lähtee Washingtoniin |
Voittajat ja ehdokkaat > 1940-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1940 | Walter Brennan | Lännen mies |  Albert Basserman – Ulkomaankirjeenvaihtaja  William Gargan – Intohimojen syleilyssä  Jack Oakie – Diktaattori  James Stephenson – Kirje |
| 1941 | Donald Crisp | Vihreä oli laaksoni |  Walter Brennan – Kersantti York  Charles Coburn – Salainen Higgins  James Gleason – Henki etsii asuntoa  Sydney Greenstreet – Maltan haukka |
| 1942 | Van Heflin | Väärin eletty vapaus |  William Bendix – He kaatuivat viimeiseen mieheen  Walter Huston – Yankee Doodle Dandy  Frank Morgan – Tyhjäntoimittajien kerho  Henry Travers – Rouva Miniver |
| 1943 | Charles Coburn | Poikamiesansa |  Charles Bickford – Bernadetten laulu  J. Carrol Naish – Sahara  Claude Rains – Casablanca  Akim Tamiroff – Kenelle kellot soivat  |
| 1944 | Barry Fitzgerald | Kulje tietäni |  Hume Cronyn – Seitsemäs risti  Claude Rains – Naisen valta  Clifton Webb – Laura  Monty Woolley – Kunnes palaat |
| 1945 | James Dunn | Brooklynissä kasvoi puu |  Mihail Tšehov – Noiduttu  John Dall – Vilja viheriöi  Robert Mitchum – Sotakirjeenvaihtaja  J. Carroll Naish – Toisen miehen vaimo |
| 1946 | Harold Russell | Parhaat vuodet |  Charles Coburn – Vihreät vuodet  William Demarest – Al Jolson  Claude Rains – Kohtalon avain  Clifton Webb – Veitsen terällä |
| 1947 | Edmund Gwenn | Susanin kääntymys |  Charles Bickford – Farmarin tytär  Thomas Gomez – Vaarallisilla poluilla  Robert Ryan – Oikeutettu kosto  Richard Widmark – Kuoleman suudelma |
| 1948 | Walter Huston | Sierra Madren aarre |  Charles Bickford – Sanattomia tunteita  José Ferrer – Orleansin neitsyt  Oscar Homolka – Muistojeni äiti  Cecil Kellaway – Irlannin taivaan alla |
| 1949 | Dean Jagger | Ilmojen kotkat |  John Ireland – Kaikki kuninkaan miehet  Arthur Kennedy – Nyrkkeilysankari  Ralph Richardson – Perijätär  James Whitmore – Taistelutanner |
Voittajat ja ehdokkaat > 1950-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1950 | George Sanders | Kaikki Eevasta |  Jeff Chandler – Katkaistu nuoli  Edmund Gwenn – Mister 880  Sam Jaffe – Asfalttiviidakko  Erich von Stroheim – Auringonlaskun katu |
| 1951 | Karl Malden | Viettelyksen vaunu |  Leo Genn – Quo Vadis  Kevin McCarthy – Kauppamatkustajan kuolema  Peter Ustinov - Quo Vadis  Gig Young – Viimeinen varoitus |
| 1952 | Anthony Quinn | Viva Zapata |  Richard Burton – Serkkuni Raakel  Arthur Hunnicutt – Korkean taivaan alla  Victor McLaglen – Vaitelias mies  Jack Palance – Pelko |
| 1953 | Frank Sinatra | Täältä ikuisuuteen |  Eddie Albert – Loma Roomassa  Brandon de Wilde – Etäisten laaksojen mies  Jack Palance – Etäisten laaksojen mies  Robert Strauss – Vankileiri 17 |
| 1954 | Edmond O’Brien | Paljasjalkakreivitär |  Lee J. Cobb – Alaston satama  Karl Malden – Alaston satama  Rod Steiger – Alaston satama  Tom Tully – Cainen kapina |
| 1955 | Jack Lemmon | Yöloma paratiisisaarella |  Arthur Kennedy – Murhaajako?  Joe Mantell – Marty  Sal Mineo – Nuori kapinallinen  Arthur O'Connell – Rakkauden huviretki |
| 1956 | Anthony Quinn | Hän rakasti elämää |  Don Murray – Bussipysäkki  Anthony Perkins – Onnellisen laakson kansa  Mickey Rooney – Taivaan ja helvetin välillä  Robert Stack – Tuuleen kirjoitettu |
| 1957 | Red Buttons | Sayonara |  Vittorio De Sica – Jäähyväiset aseille  Sessue Hayakawa – Kwai-joen silta  Arthur Kennedy – Peyton Place – vihan tyyssija  Russ Tamblyn – Peyton Place – vihan tyyssija |
| 1958 | Burl Ives | Suuri maa |  Theodore Bikel – Kahle  Lee J. Cobb – Karamazovin veljekset  Arthur Kennedy – Yli kaiken ymmärryksen  Gig Young – Opettajan lemmikki |
| 1959 | Hugh Griffith | Ben-Hur |  Arthur O'Connell – Erään murhan anatomia  George C. Scott – Erään murhan anatomia  Robert Vaughn – Mies Philadelphiasta  Ed Wynn – Anne Frankin päiväkirja |
Voittajat ja ehdokkaat > 1960-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1960 | Peter Ustinov | Spartacus |  Peter Falk – Murder, Inc.  Jack Kruschen – Poikamiesboksi  Sal Mineo – Exodus  Chill Wills – Alamo |
| 1961 | George Chakiris | West Side Story |  Montgomery Clift – Nürnbergin tuomio  Peter Falk – Taskullinen ihmeitä  Jackie Gleason – Suurkaupungin hait  George C. Scott – Suurkaupungin hait |
| 1962 | Ed Begley | Nuoruuden suloinen lintu |  Victor Buono – Mitä tapahtuikaan Baby Janelle?  Telly Savalas – Alcatrazin vanki  Omar Sharif – Arabian Lawrence  Terence Stamp – Billy Budd |
| 1963 | Melvyn Douglas | Hud – lännen kapinallinen |  Nick Adams – Rikoksen tiellä  Bobby Darin – Armoton vihollinen  Hugh Griffith – Tom Jones – hulivilihurmuri  John Huston – Kardinaali |
| 1964 | Peter Ustinov | Topkapi |  John Gielgud – Becket  Stanley Holloway – My Fair Lady  Edmond O’Brien – Toukokuun 7 päivää  Lee Tracy – Paras mies voittaa |
| 1965 | Martin Balsam | Narri tuhannesta |  Ian Bannen – Aavikkolento  Tom Courtenay – Tohtori Živago  Michael Dunn – Narrilaiva  Frank Finlay – Othello |
| 1966 | Walter Matthau | Onnenonkijat |  Mako – Tykkivene jangtse-joella  James Mason – Georgy Girl – keinoista paras  George Segal – Kuka pelkää Virginia Woolfia?  Robert Shaw – Kunnian mies |
| 1967 | George Kennedy | Lannistumaton Luke |  John Cassavetes – Likainen tusina  Gene Hackman – Bonnie ja Clyde  Cecil Kellaway – Arvaa kuka tulee päivälliselle  Michael J. Pollard – Bonnie ja Clyde |
| 1968 | Jack Albertson | Puheenaiheena ruusut |  Seymour Cassel – Kasvoja  Daniel Massey – Star! – tähti  Jack Wild – Oliver!  Gene Wilder – Kevät koittaa Hitlerille |
| 1969 | Gig Young | Ammutaanhan hevosiakin |  Rupert Crosse – Veijari  Elliott Gould – Bob & Carol & Ted & Alice  Jack Nicholson – Easy Rider – matkalla  Anthony Quayle – Tuhannen päivän kuningatar |
Voittajat ja ehdokkaat > 1970-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1970 | John Mills | Ryanin tytär |  Richard S. Castellano – Rakastajia ja muita veijareita  Dan George – Pieni suuri mies  Gene Hackman – I Never Sang for My Father  John Marley – Rakkaustarina |
| 1971 | Ben Johnson | Viimeinen elokuva |  Jeff Bridges – Viimeinen elokuva  Leonard Frey – Viulunsoittaja katolla  Richard Jaeckel – Ei tuumaakaan  Roy Scheider – Kovaotteiset miehet |
| 1972 | Joel Grey | Cabaret |  Eddie Albert – Sydäntenmurskaaja  James Caan – Kummisetä  Robert Duvall – Kummisetä  Al Pacino – Kummisetä |
| 1973 | John Houseman | Arvosanametsästys |  Vincent Gardenia – Bang the Drum Slowly – hiljennä-hidasta  Jack Gilford – Pelastakaa tiikeri  Jason Miller – Manaaja  Randy Quaid – Saattokeikka |
| 1974 | Robert De Niro | Kummisetä, osa II |  Fred Astaire – Liekehtivä torni  Jeff Bridges – Rajut kaverit  Michael V. Gazzo – Kummisetä, osa II  Lee Strasberg – Kummisetä, osa II |
| 1975 | George Burns | Aurinkoiset pojat |  Brad Dourif – Yksi lensi yli käenpesän  Burgess Meredith – Heinäsirkat  Chris Sarandon – Hikinen iltapäivä  Jack Warden – Shampoo |
| 1976 | Jason Robards | Presidentin miehet |  Ned Beatty – Kasvot kuvaruudussa  Burgess Meredith – Rocky  Laurence Olivier – Maratoonari  Burt Young - Rocky |
| 1977 | Jason Robards | Muistojeni Julia |  Mihail Baryšnikov – Käännekohta  Peter Firth – Hevonen  Alec Guinness – Tähtien sota  Maximilian Schell – Muistojeni Julia |
| 1978 | Christopher Walken | Kauriinmetsästäjä |  Bruce Dern – Katkera paluu  Richard Farnsworth – Tuli ratsain vieras mies  John Hurt – Keskiyön pikajuna  Jack Warden – Taivas saa odottaa |
| 1979 | Melvyn Douglas | Tervetuloa Mr. Chance! |  Robert Duvall – Ilmestyskirja. Nyt  Justin Henry – Kramer vastaan Kramer  Frederic Forrest – The Rose  Mickey Rooney – Musta ori |