stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Värikallion kalliomaalaus
Aiheesta muualla

Värikallio (Luontoon.fi)
Käänneltävissä oleva panoraama Värikalliosta (Arkistoitu – Internet Archive) (matkallakainuussa.fi)
Rock Art in Northern Europa (RANE): Esite (Arkistoitu – Internet Archive), valokuvia kalliokuvista ja taivaalta
https://web.archive.org/web/20100819051307/http://www.ssfpa.se/pdf/2006/HelenaTaskinen-artikel.pdf
Sarvipäinen tummaksi maalattu ihmishahmo sijaitsee aivan halkeaman yläpuolella osassa C.
Viisijalkainen hirvi osassa D voidaan tulkita kahdeksi hirveksi, jotka on maalattu päällekkäin.
Klaus Waris

Klaus Waris Suomen Pankissa. Taustalla J. W. Rangellin ja Sakari Tuomiojan valokuvat.
Klaus Henrik Waris (vuoteen 1935 Warén, 17. maaliskuuta 1914 Helsinki – 18. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä, professori ja Suomen Pankin pääjohtaja  (1957–1967).
Waris valmistui ylioppilaaksi vuonna 1932 ja filosofian kandidaatiksi (nyk. maisteri) vuonna 1935 Turun yliopistosta. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1945 Helsingin yliopistossa väitöskirjalla Kuluttajain tulot, kulutus ja säästäminen. Waris työskenteli valtiovarainministeriön kansantalousosaston päällikkönä 1946–1949, jolloin muun muassa alettiin julkaista neljännesvuosittaisia suhdannekatsauksia. Vuosina 1949–1952 Waris toimi Teknillisen korkeakoulun kansantaloustieteen professorina, minkä ohessa hän oli Pohjoismaiden Yhdyspankin johtokunnan jäsen vuosina 1950–1951.
Vuosina 1952–1957 Waris oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen ja vuosina 1957–1967 pääjohtaja. Wariksen aloittaessa pääjohtajakautensa hänen tehtäväkseen muodostui juuri devalvoidun markan arvon puolustaminen vuoden 1956 yleislakon jälkeisessä tilanteessa. Vuonna 1961 markka oli kuitenkin devalvoitava uudelleen. Waris erosi keskuspankista vuonna 1967, mutta hänen kauttaan pidettiin onnistuneena. Devalvaatiot helpottivat vientiä ja ulkomaisten lainojen avulla kehitettiin Suomen metsäteollisuutta ja parannettiin Suomen tieverkostoa. Työttömyys oli Wariksen kaudella vähäistä, elintaso parani ja Suomi kaupungistui.
Pankkiuran jälkeen Waris työskenteli Helsingin kauppakorkeakoulun kanslerina 1967–1980 ja Sitran ensimmäisenä yliasiamiehenä 1968–1972. Hän toimi myös muun muassa Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen (VTT) valtuuskunnan puheenjohtajana vuosina 1973–1982. Vuonna 1978 hän sai elämäntyöstään Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon.
Teokset

Säästäminen ja sijoittaminen suhdanneteoriassa.  1941
Kuluttajain tulot, kulutus ja säästäminen suhdannekehityksen valossa Suomessa vuosina 1926–1938, väitöskirja. 1945
Palkat ja hinnat sekä markan kohtalo.  Otava 1945
Vakauttamispyrkimykset ulkomaankaupan kannalta. Suomen Ulkomaankauppaliitto 1947
Maailman taloudellisen kehityksen näköaloja.  1948
Kunnat ja kansantalous. Suomen kunnallinen keskustoimisto 1948 (yhdessä Allan Kankkusen kanssa)
Kesämietteitä rahan arvosta.  1959
Entwicklungsprobleme der finnischen Wirtschaft. Institut fur Weltwirtschaft, Kiel 1962
Lausuntoja, puheita ja esitelmiä, julkaistu Klaus Wariksen 50-vuotissyntymäpäivän johdosta. Suomen Pankki 1964
Valinnan yhteiskunta. Weilin+Göös 1970 (yhdessä Erik Allardtin ja Osmo A. Wiion kanssa)
Teollisuus ahtaalla. Helsingin Osakepankki 1974
Markkakin on valuutta. Kirjayhtymä 1977
Aiheesta muualla

Honko, Jaakko – Kullberg, Rolf – Tuominen, Heikki (toim.): Talouden takuumies: Klaus Waris 75 vuotta.  Helsinki:  Otava, 1989.  ISBN 951-1-10629-5
Tarkka, Juha: Rahan reaalipoliitikko - Klaus Wariksen haastattelu. Kansantaloudellinen aikakauskirja, 1990, nro 1, s. 79–91.  Artikkelin verkkoversio. (pdf)
Haastattelu: SITRA - en katalysator mellan forskning och industri. Affärsmagasinet Forum, 31.3.1971, nro 1971-06, s. 20–22.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Rainer von Fieandt | Suomen Pankin pääjohtaja 1957–1968 | Seuraaja: Mauno Koivisto |
| n k Suomen Pankin pääjohtajat |
| --- | --- |
 Sacklén  Idestam  Lode  Winter  C. W. Trapp  Born  Federley  R. Trapp  Edelheim  Blidberg  Björkman  von Haartman  Florin  von Troil  Charpentier  Wegelius  von Collan  Stenroth  Ramsay  Ryti  Rangell  Ryti  Tuomioja  von Fieandt  Waris  Koivisto  Karjalainen  Kullberg  Hämäläinen  Vanhala  Liikanen  Rehn 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Stilistiikka

Morfologia · Syntaksi
Ortografia · Fonetiikka
Fonologia
Stilistiikka · Pragmatiikka
Dialektologia · Leksikologia
Historiallis-vertaileva kielitiede
Semantiikka
Kielifilosofia
Kielihistoria
Neurolingvistiikka
Psykolingvistiikka
Sosiolingvistiikka
Kieliteknologia
Käännöstiede
Diskurssianalyysi
Stilistiikka eli tyylintutkimus on kirjallisen kielen, tekstien ja diskurssien tutkimusta. Sitä voidaan pitää osana kieli- tai kirjallisuustiedettä, mutta myös omana tieteenalanaan.
Formalistinen tyylintutkimus

Stilistiikka sai alkunsa 1960-luvulla formalistisena suuntauksena, jonka alkuunpanijana voidaan pitää kielitieteilijä Roman Jakobsonia. Siitä käytettiin myös nimitystä poetiikka. Formalistinen stilistiikka tutki kirjallisten tekstien, etenkin runouden, syntaksia ja morfologiaa, ja se lähestyi tyyliä kognitiivisena ja psykologisena ilmiönä. Tarkoituksena oli selvittää, mitä kirjallinen tyyli on ja miten se eroaa ei-kirjallisesta tyylistä. Formalistinen perinne vaikutti 1970-luvulle asti. Vaikka muodollisia piirteitä eriteltiinkin tarkasti, tutkimus ei juuri käsitellyt niiden merkitystä tai funktiota.
Funktionaalinen tyylintutkimus

Funktionaalinen tyylintutkimus ei rajoittunut vain tekstin muodollisten piirteiden analyysiin, vaan pyrki myös tulkitsemaan ja selittämään niitä. Ei enää oletettu, että mikä tahansa muodollinen piirre olisi tyylillisesti merkittävä, vaan keskityttiin sellaisiin piirteisiin joilla on tietty funktio, merkitys, vaikutus tai arvo. Funktionaalinen tyylintutkimus pyrki siis tulkitsemaan ja arvioimaan tekstiä, mutta ei ottanut vielä huomioon, että tekstin funktio voi olla erilainen eri tilanteissa. Merkittävä funktionaalista tyylintutkimusta edustava teos on Geoffrey Leechin ja Michael H. Shortin Style in Fiction (1981).
Affektiivinen tyylintutkimus

Affektiivista tyylintutkimusta on tuonut esille Stanley Fish. Hän kritisoi formalistista tyylintutkimusta, koska hänen mielestään tyyliä ja merkitystä ei ole koodattu tekstin sisälle. Toisaalta Fish erosi myös funktionalisteista, koska hän ei pitänyt muodon ja merkityksen välistä yhteyttä ainakaan itsestään selvänä. Hänen mielestään tyyli syntyy siitä, millaisen merkityksen lukijat tai lukijoiden muodostama yhteisö antaa tietynlaiselle tekstille. Tyyli on siis tulkintaa, ja teksti tarjoaa vain virikkeen tulkintaprosessille. Affektiivisen tyylintutkimuksen ansiona voidaan pitää sitä, että se toi lukijan mukaan tyylintutkimukseen, mutta lukijayhteisön käsite on ongelmallinen. Ensiksikin on vaikea määritellä, ketkä kuuluvat tiettyyn lukijayhteisöön, ja toiseksi käsite korostaa yhteisön valtaa ja jättää yksilön subjektiivisen kokemuksen taka-alalle.
Pedagoginen tyylintutkimus

Pedagoginen tyylintutkimus korostaa tyylintutkimuksen merkitystä kielen opetuksessa. Alan tutkijoiden mielestä kieli ja kirjallisuus pitäisi yhdistää kielenopetuksessa entistä monipuolisemmin ja systemaattisemmin. Tyylin analyysi auttaa tulkitsemaan ja ymmärtämään krijallisia tekstejä, ja se myös kehittää tietoisuutta tekstien kielestä ja rakenteista. Eräs pedagogisen tyylintutkimuksen tärkeimmistä motiiveista on kielenoppijoiden valtauttaminen eli se, että heillä on tarvittavat valmiudet, tietoisuus ja taito ymmärtää ja käyttää kieltä. Tutkimussuuntaa on kritisoitu siitä, että se pitää kirjallisuuden tuottamista ja lukemista liian yksinkertaisena prosessina eikä ota kontekstia tarpeeksi huomioon.
Pragmaattinen ja diskurssianalyyttinen tyylintutkimus

Pragmaattiselle ja diskurssianalyyttiselle tyylintutkimukselle on tyypillistä, että ne korostavat kirjallisuuden tuottamisen ja lukemisen suhdetta kontekstiin. Pragmaattinen tyylintutkimus pyrki aluksi sangen suoraviivaisesti soveltamaan kielentutkimuksen malleja kirjallisiin teksteihin: esimerkiksi luokkahuoneessa käytyyn keskusteluun kehitettyä mallia sovellettiin sellaisenaan näytelmädialogiin. Tarkoitus oli testata ja kehittää mallien toimivuutta. Myöhemmin on oltu kiinnostuneita varsinkin siitä, millaisia prosesseja kirjallisuuden tulkintaan sisältyy: sitä on voitu tarkastella esimerkiksi päättelyprosessina. Diskurssianalyyttinen suuntaus käsittää kirjallisuuden sosiaalisena diskurssina. Ensinnäkin kirjoittajien kielenkäyttö sekä kuvastaa yhteiskunnallisia suhteita että vaikuttaa niihin. Toisaalta kirjallisuus on itsekin diskurssi, johon vaikuttavat erilaiset sosiaaliset instituutiot. Voidaan jopa sanoa, että kirjallisuutta sinänsä ei edes ole olemassa, on vain tietyissä sosiologisissa, historiallisissa ja institutionaalisissa tilanteissa syntyneitä käsityksiä siitä, mitä kirjallisuus on.
Kriittinen tyylintutkimus

Kriittinen tyylintutkimus tarkastelee tekstejä suhteessa yhteiskunnalliseen todellisuuteen, kuten valtaan, ideologiaan, rotuun, kansallisuuteen tai sukupuoleen. Se pyrkii osoittamaan, että kirjallisuuden kieli ei ole neutraalia vaan ideologista ja se kontrolloi ja manipuloi lukijoitaan. Kun lukijat ymmärtävät niitä keinoja, joilla kieli heihin vaikuttaa, he voivat arvioida tekstejä kriittisesti, kyseenalaistaa ja vastustaa niitä. Kriittiseksi voidaan lukea myös feministinen tyylintutkimus. Se keskittyy siihen, miten tekstit luovat käsityksiä sukupuolesta, ja pyrkii tuomaan esille sellaisia muotoja, jotka esittävät naiseuden tai mieheyden kielteisessä, vääristävässä tai alistavassa valossa. Kriittistä tyylintutkimusta on kritisoitu siitä, että se etsii teksteistä vain merkkejä ideologioista tai valtasuhteista ja että analyysi on poliittisesti tarkoitushakuista.
Kognitiivinen tyylintutkimus

Kognitiivinen tyylintutkimus tarkastelee lukemista ja tulkintaa ensisijaiseti kognitiivisena ja ei-sosiaalisena ilmiönä, ja se on yhteydessä kognitiiviseen kielitieteeseen. Kirjallisuuden lukeminen ei edellytä mitään erityisiä strategioita tai vakiintuneita sosiaalisia käytäntöjä, vaan tulkinta tehdään relevanssin perusteella, toisin sanoen valitaan se tulkinta joka tuntuu järkevimmältä ja yksinkertaisimmalta. Kirjallisen tekstin tulkinta eroaa muusta kielestä vain siten, että se vaatii enemmän ponnistuksia, koska se on tyypillisesti monimerkityksistä. Kognitiivinen tyylintutkimus on käsitellyt erityisesti kielikuvia, kuten metaforia ja tulkinnut niitä perusluonteisen, inhimillisen ruumillisuuden kokemuksen kautta.
Stratocumulus volutus

Volutus-pilveä.
Putkimaisia volutus-pilviä aamulla rannikolla, ilmasta kuvattuna.
Stratocumulus volutus (St vol) rullamainen tai putkimainen kumpukerrospilvi on pitkä, putkimainen, makkaraa muistuttava vaakasuora Stratocumulus-pilvi. Se on muista pilvistä pääosin erillään. Se voi olla pitkä rulla tai vyörypilveä muistuttava pitkä kieleke. Pilvi on vyörypilven tavoin eri suuntaisten ilmavirtausten rajalla. Vyörypilvestä poiketen putkimaiseen kumpukerrospilveen ei liity kuuropilveä. Kumpukerrospilvi on myös vyörypilveä selvästi korkeammalla. Monesti näitä pilviä esiintyy Suomea lähempänä päiväntasaajaaselvennä rannikoilla.
Stratocumulus volutus on harvinainen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
HMS Wasa (1901)

| HMS Wasa |
| --- | --- |
 HMS Wasa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bergsund/Finnboda
Laskettu vesille:  29. toukokuuta 1901
Palveluskäyttöön:  6. joulukuuta 1902
Poistui palveluskäytöstä:  15. maaliskuuta 1940
Loppuvaihe:  romutettu 1961
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 650 t (standardi) 3 735 t (kuormattu)
Pituus:  89,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  15,02 m
Syväys:  5,3 m
Nopeus:  16,77 solmua
Miehistöä:  285
Aseistus
Aseistus:  2 × 210 mm/L44 Bofors M/98 -tykkiä 6 × 152 mm/L44 Bofors M/98 -tykkiä 6 × 57 mm/L55 M/89B -tykkiä 2 × 457 mm M/99 -torpedoputkea
HMS Wasa oli Ruotsin laivaston 1902 valmistunut Äran-luokan rannikkopanssarilaiva (ruots. Pansarskepp). Se palveli aina vuoteen 1940, jolloin se poistettiin palveluksesta.
Valmistus

Alus tilattiin lokakuussa 1899 Bergsundin telakalta ja sen piti valmistua 26 kuukaudessa. Alus laskettiin vesille 29. toukokuuta 1901 ja  otettiin palveluksen 6. joulukuuta 1902.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1940, minkä jälkeen alus jatkoi oloaan Hårsfjärdanissa, jossa se esitti HMS Drottning Victoriaa. Ennen myyntiään 1960 romutettavaksi Marinverkstädernalle Karlskronaan alus oli vielä Bergassa merisotakoulun tiloina. Se romutettiin 1961.
Joachim Wilhelminpoika Wargentin

Joachim Wilhelminpoika Wargentin (n.1670-1705) toimi Itä-Suomessa arrendaattorina eli maatilojen vuokraajana. Kruunu suosi tilojen vuokrausta, sillä näin se sai säännöllisen tulolähteen. Arrendaattorit tunsivat alueen ja verojärjestelmän ja ottivat vastuulleen sen toiminnan. Samalla heidän toiminta saattoi talonpoikiin nähden olla julmaa ja mielivaltaista.
Wargentin Bertold Ruuthin tilojen vuokraajana

Barthold Ruuth 1685 velkoi everstiluutnantti Martin Cronstiernalta 10 000 hopeataaleria, joita vastaan hänen omistukseensa siirtyi yhteensä 79 tilaa Kiteeltä. Vuonna 1698 Wargentin vuokrasi Mujulan Ruuthilta. Katovuosina omistajat jäivät kuitenkin ilman vuokratuloja, minkä vuoksi Ruuth kirjoitti uuden vuokrasopimuksen 1701.
Uusi sopimus oli nelivuotinen ja siinä määriteltiin Wargentinin velvoitteet pääkohdittain seuraavasti:
Vuokrakausi oli 26.6.1701 alkaen neljäksi vuodeksi, eli päättyi 24.6.1705, jolloin kaikki tilukset savuineen, ruplineen ja populeineen oli palautettava Ruuthille tai tämän vaimolle ”aivan kohennettuina eikä pilattuina”.
Koska Ruuthin hallinta tiluksiin oli vain elinikäinen, saattoi vuokrasopimus laueta hänen tai hänen vaimonsa kuoltua.
Vuokraa oli maksettava vuosittain Tukholmassa 2 000 vaskitaaleria ja kaksi leiviskää hienoa pellavaa. Puolet tästä maksettiin jo sopimuspäivänä. Wargentinin tuli hoitaa maksu omalla kustannuksellaan.
Wargentinin oli hankittava täysi takuu siitä, että vuokra maksettiin ja takaajien tuli sitoutua keskinäiseen vastuuseen ja alistuttava tarvittaessa ulosottoon.
Wargentinin tuli toimittaa joka syksy Ruuthille asiakirja talonpoikien veronmaksukyvystä ja varallisuudesta.
Ruuth otti vastatakseen aatelin suostuntaveron.
Wargentin ei saanut pakottaa talonpoikia ylimääräisiin suorituksiin.
Ruuth otti vastuulleen sotavahingot.
Sopimuksessa ennakoitiin juuri alkaneen Suuren pohjansodan vaikutuksia. Sekasorron vuosina talonpojat ja nälkää näkevät ryöstivät veronkerääjiä, ja myös Mujula ryöstettiin. Wargentin sai kiinni tekijät ja toimitti heidät Käkisalmeen, missä heitä odotti kuolemantuomio.
Wargentin Ilomantsin talonpoikien riesana

Wargentin oli vuokraajana kovaotteinen mies. Hän pieksi Matts Airaksisen mustelmille niin pahoin, että ”kolme veristä paitaa oli viikon aikana riisuttava”. Airaksisen vammoista osa jäi pysyviksi ja Wargentin joutui antamaan hyvitykseksi osan talonpojan veroja anteeksi. Johan Ryhästä Wargentin kidutti eväidensä varastamisesta syyttäen, mutta syytös osoittautui perättömäksi. Ryhäsen tehtyä valituksen kantokirjuri Mollenius määrättiin 10 taalerin sakkoihin, mutta Wargentin jäi ilman rangaistusta. Vuonna 1693 antoi Wargentin Rigojevin tilan vuokralle toiselle talonpojalle, vaikka Rigojev oli suorittanut vuokransa.
Wargentinin perhe

Joachim Wargentin kuului turkulaiseen, alun perin Saksasta tulleeseen kauppiassukuun. Hänen isänsä Wilhelm Wargentin (1641–1692) oli raatimies ja kauppias ja tämän isä Joachim Wargentin (k.1682) aikansa rikkaimpia valtaporvareita. Myös äidinisä Joachim Wittfooth (k.1677) kuului Turun rikkaimpaan porvaristoon. Wargentinin sisar Anna (k.1720) oli pietistijohtaja Petter Schaeferin vaimo ja hänen veljenpoikansa Pehr Vilhelm Wargentin (1717–83) aikansa kuuluisimpia ruotsalaisia tähtitieteilijöitä. Wargentin oli kahdesti naimisissa. Ensimmäisestä avioliitosta syntynyt tytär Anna Magdalena Wargentin avioitui 1727 Liperin kartanoisäntien feodaalipyrkimyksiä vastaan taistelleen kruununvouti Johan Vadstenin kanssa. Heidän tyttärensä Maria Vadsten nai Klas Johan Molanderin ja muutti tämän kanssa Ilomantsiin, kuntaan, jonka talonpoikia Joachim Wargentin oli aikoinaan kaltoin kohdellut.
William Warelwast

Exeterin tuomiokirkon poikkilaivan torni, joka on rakennettu Warelwastin aikana.
William de Warelwast (k. 1137) oli Exeterin piispa. Hän oli osallisena kuningas Vilhelm Punaisen ja arkkipiispa Anselmin välisessä riidassa, joka oli investituurariidan alkua. Hän kävi useita kertoja Roomassa kuninkaan lähettiläänä. Historioitsija Eadmer, yksi Anselmin kannattajista, väitti hänen lahjoneen paavin.
Investituurariidan päätyttyä Warelwastin nimitettiin piispaksi Exeteriin, jossa hän aloitti uuden katedraalin rakennustyöt. Kuoltuaan vuonna 1137 hänen seuraajakseen valittiin hänen veljenpoikansa Robert Warelwast.
Nuoruus

Warelwast syntyi luultavasti Veravalin seudulla Normandiassa ja ensimmäiset viralliset asiakirjat hänestä on päivätty joko vuodelle 1087 tai 1088.
Vilhelm Punaisen hovissa

Uransa alkuvaiheessa Warelwast toimi kuninkaan sihteerinä ja vuonna 1095 kuningas Vilhelm lähetti hänet toisen sihteerinsä Gerardin kanssa neuvottelemaan paavin kanssa arkkipiispa Anselmin erottamisesta. Ainakin yhdessä tapauksessa hän toimi myös kuninkaallisena tuomarina.
Warelwast saattoi olla paikalla kuningas Vilhelmin kuollessa 2. elokuuta 1100 metsästysretkellä, koska hän oli todistajana kirjeessä, jossa Henrik kutsui Anselmin takaisin Englantiin.
Exeterin piispa

Warelwast vihittiin Exeterin piispaksi 11. elokuuta 1107. Hän aloitti uuden katedraalin rakennustyöt vuonna 1114. Poikkilaivan kaksi tornia ovat peräisin tältä ajalta.
Warelwast korvasi sääntökuntien ulkopuolisen papiston kaniikeilla Plymtonissa ja Devonissa vuonna 1121 ja 1127 Cornwallin Launcestonissa. Hän sokeutui noin vuonna 1120, mitä William Malmesburylainen piti rangaistuksena hänen oletetusta yrityksestään erottaa hänen edeltäjänsä piispana. Robert Bathilainen toimitti hänen viimeisen voitelunsa 26. syyskuuta 1137, samana päivänä kun hän kuoli.
Makoto Sei Watanabe

Aoyaman teknillisen yliopiston rakennus
K-Museum Tokion Ariakessa
Makoto Sei Watanabe (jap. 渡辺誠, Watanabe Makoto, s. 1952 Jokohama) on japanilainen arkkitehti. Hänet tunnetaan tietokoneavusteisen suunnittelun ja algoritmisen arkkitehtuuriin uranuurtajana.
Nuorena Watanabe oli kiinnostunut biologiasta, erityisesti bioniikasta. Hän päätti kuitenkin ryhtyä arkkitehdiksi. Hän valmistui Jokohaman kansallisesta yliopistosta vuonna 1976 ja työskenteli ensin Masato Ōkatan toimistossa kolmen vuoden ajan ja sen jälkeen Arata Isozakille vuodesta 1979. Oman toimistonsa hän perusti vuonna 1984. Hän on luennoinut myöhemmin useissa yliopistoissa.
Ensimmäinen Watanaben suunnittelema rakennus oli robottia muistuttava, vuonna 1990 valmistunut Aoyaman teknillinen yliopisto Tokiossa. Hänen myöhempiin töihinsä kuuluvat esimerkiksi Mura-No-Terrace-kyläkeskus (1995) Gifun prefektuurissa, Atlas-asuinrakennus (1995, Tokio), K-Museum (1995, Tokio), Tokion Toei-metron Ōedo-linjan Iidabashin metroasema (2000), Shin-Minamatan rautatieasema Minamatan kaupungissa Kyūshūlla (2004), Shanghai House -asuinrakennus (2004, Shanghai, Kiina) ja kaksi Tsukuba Express -rautatielinjan asemaa (2005).
Julkaisuja

Makoto Sei Watanabe, Maurizio Vitta: Makoto Sei Watanabe: Conceiving the City.  l'Arca Edizioni, 1998.  ISBN 9788878380387
Makoto Sei Watanabe: Induction Design: A Method for Evolutionary Design.  Birkhäuser, 2002.  ISBN 9783764366414
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Makoto Sei Watanabe / Architects' Office (englanniksi) (japaniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
WASP-12

WASP-12 on Aurinkoa hieman painavampi ja kirkkaampi G0-tyypin tähti Ajomiehen tähdistössä 871 valovuoden päässä Maasta.
WASP-12b

Tällä tähdellä on hyvin lähellä kiertävä, suureksi osaksi kaasusta koostuva eksoplaneetta. Planeetta WASP-12b on läpimitaltaan laskettua suurempi, ja se kiertää hyvin lähellä keskustähteään. Kiertoaika on noin 1.09 päivää. Se on ensimmäinen löydetty hiilipitoinen eksoplaneetta, ja hiiltä sillä on enemmän kuin happea.
Aiheesta muualla

WASP-12 (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Tähdet:  Capella, β Aur, θ Aur, ι Aur, ε Aur, η Aur, ζ Aur, δ Aur, ν Aur, π Aur, κ Aur, τ Aur, 16 Aur, λ Aur, χ Aur, υ Aur, 2 Aur, ψ2 Aur, μ Aur, 63 Aur, ψ1 Aur, 4 Aur, ξ Aur, 9 Aur, ψ7 Aur, 14 Aur, σ Aur, ψ4 Aur, 19 Aur, φ Aur, 65 Aur, ρ Aur, ψ6 Aur, 66 Aur, ψ5 Aur, 49 Aur, 45 Aur, ψ3 Aur, 40 Aur, 26 Aur, UU Aur, ο Aur, 51 Aur, 36 Aur, RT Aur, 53 Aur, 41 Aur A, WW Aur, ψ9 Aur, 64 Aur, 47 Aur, 39 Aur, 5 Aur, AE Aur, 54 Aur, 62 Aur, 38 Aur, 41 Aur B, 59 Aur, AR Aur, 60 Aur, 43 Aur, 35 Cam, 22 Aur, 6 Aur, ψ8 Aur, 18 Aur, 42 Aur, HD 40979, 12 Aur, HD 45350, HD 49674
Eksoplaneetat:  HD 40979 Ab, HD 45350 b, HD 49674 b
Strongyló (Hydra)

| --- | --- |
Sijainti:  37°15′41″N, 23°19′05″E, Hydra Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Argo-Saroniset saaret
Merialue:  Myrtóonmeri, Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,019 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Strongyló (kreik. Στρογγυλό; kath.kreik. Στρογγυλόν, Strongylón) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja sijaitsee Myrtóonmeressä Hydran saaren lounaispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,019 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Strongyló kuuluu Hydran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Strongylón lähellä sijaitsevat pienet saaret Astéri ja Drápi.
Waterford

| Waterford Port Láirge |
| --- | --- |

 Waterford
 Koordinaatit: 52°15′42″N, 7°06′43″W 
Valtio:  Irlanti
Provinssi:  Munster
Kreivikunta:  Waterfordin kreivikunta
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kaupunki
Väkiluku (2011):  46 732
 
 www.waterfordcity.ie 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Waterford (iiriksi Port Láirge) on kaupunki Munsterin provinssissa Irlannin etelärannikolla, ja se on maan viidenneksi suurin kaupunki. Kaupungin perustivat viikingit vuonna 914, ja se on siten maan vanhin kaupunki. Kaupungin linnoittaminen aloitettiin jo vuonna 1088, ja se jatkui vuosisatoja. Nykyään linnoituksesta on jäljellä kuusi tornia sekä osa muurista.
Talous

Waterfordin talouden perusta on sen satama, joka on yksi Irlannin parhaista. Myös kalastus on seudulle tärkeä elinkeino. Kuuluisaksi kaupunki on kuitenkin tullut Waterford-kristallista, jota on tehty 1700-luvulta lähtien.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Waterford Wikimedia Commonsissa
HMAS Warramunga

| HMAS Warramunga |
| --- | --- |
 HMAS Warramunga vuonna 1944.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cockatoo Docks and Engineering Company, Sydney
Kölinlasku:  10. helmikuuta 1940
Laskettu vesille:  7. helmikuuta 1942
Palveluskäyttöön:  23. marraskuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  7. joulukuuta 1959 myyty romutettavaksi 15. helmikuuta 1963
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 970 t (standardi) 2 700 t (max)
Pituus:  115 m
Leveys:  11,1 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  44 000 hv
Nopeus:  36 solmua (67 km/h)
Miehistöä:  250
Aseistus
Aseistus:  4 × 4,7″/L45 (120 mm) QF Mk XII -tykkiä kaksiputkisena CP Mk XIX -asennuksena 2 × 4″ HA -ilmatorjuntatykkiä 6 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä neliputkisena Mk VII -asennuksena 4 × 21″ (533 mm) Mk IX -torpedoputkea 1 × kolmiputkinen SQUID-syvyyspomminheittäjä
HMAS Warramunga (viirinumerot I44 ja D10) oli Australian laivaston Tribal-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa ja Korean sodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Cockatoo Docks and Engineering Companyltä Sydneystä ja sen köli laskettiin 10. helmikuuta 1940. Alus laskettiin vesille 7. helmikuuta 1942 kumminaan puolustusministeri F. M. Forden puoliso ja se otettiin palveluskäyttöön vielä saman vuoden lopulla 23. marraskuuta.