stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sassari

| Sassari |
| --- | --- |
 Sassarin tuomiokirkko.
 lippu:  vaakuna
 Sassari
 Koordinaatit: 40°44′N, 8°34′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Sassari
Hallinto:  
 – Pormestari:  Gianfranco Ganau
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  547,04 km²
Korkeus:  0–489 m
Väkiluku (31.12.2015):  127 525
 – Väestötiheys:  233 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.comune.sassari.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sassari on kaupunki Sassarin maakunnassa Italiassa, Sardinian saaren pohjoisosassa. Se on väkiluvultaan Sardinian toiseksi suurin kaupunki ja yksi saaren vanhimmista. Kaupungissa on vajaat 130 000 asukasta ja sen pinta-ala on 547 neliökilometriä.
Historiaa

Sassarin perustivat todennäköisesti aikaisella keskiajalla roomalaisen Turris Lybisonis -satamakaupungin (nykyinen Porto Torres) asukkaat, jotka hakivat suojaa sisämaasta saraseenien hyökkäyksiltä. Vanhin maininta Tathari-nimisestä kylästä on vuodelta 1113.
Kaupungin tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat vanhankaupungin ja sen muurien jäänteiden lisäksi Sassarin tuomiokirkko, vuonna 1606 rakennettu Fontana del Rosello -suihkulähde, aikaista gotiikkaa edustava Santa Maria di Bètlemin kirkko 1200-luvulta, San Pietro in Silkin kirkko ja herttuan palatsi, nykyinen kaupungintalo. Sassarin pääkatu on Corso Vittorio Emanuele, joka kulkee vanhankaupungin läpi. Kaupungissa on Sardinian vanhin, vuonna 1562 perustettu yliopisto, joka on tunnettu erityisesti oikeustieteellisestä opetuksestaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sassari Wikimedia Commonsissa
Sassarin kaupunki (italiaksi)
Sassarin maakunta
Aggius | Aglientu | Alà dei Sardi | Alghero | Anela | Ardara | Arzachena | Badesi | Banari | Benetutti | Berchidda | Bessude | Bonnanaro | Bono | Bonorva | Bortigiadas | Borutta | Bottidda | Buddusò | Budoni | Bultei | Bulzi | Burgos | Calangianus | Cargeghe | Castelsardo | Cheremule | Chiaramonti | Codrongianos | Cossoine | Erula | Esporlatu | Florinas | Giave | Golfo Aranci | Illorai | Ittireddu | Ittiri | La Maddalena | Laerru | Loiri Porto San Paolo | Luogosanto | Luras | Mara | Martis | Monteleone Rocca Doria | Monti | Mores | Muros | Nughedu San Nicolò | Nule | Nulvi | Olbia | Olmedo | Oschiri | Osilo | Ossi | Ozieri | Padria | Padru | Palau | Pattada | Perfugas | Ploaghe | Porto Torres | Pozzomaggiore | Putifigari | Romana | San Teodoro | Sant’Antonio di Gallura | Santa Maria Coghinas | Santa Teresa Gallura | Sassari | Sedini | Semestene | Sennori | Siligo | Sorso | Stintino | Telti | Tempio Pausania | Tergu | Thiesi | Tissi | Torralba | Trinità d'Agultu e Vignola | Tula | Uri | Usini | Valledoria | Viddalba | Villanova Monteleone
Piazza Italia.
Saksan Grand Prix 1983

|  Saksan Grand Prix 1983  |
| --- | --- |
 10 osakilpailu 15 osakilpailusta kaudella 1983. 
Päivämäärä:  7. elokuuta 1983
Sijainti:  Hockenheimring
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  6,797 km
Kilpailun pituus:  45 kierrosta, 305,865 km
Paalupaikka
Kuljettaja:   Patrick Tambay   (Ferrari)
Paaluaika:  1.49,328
Palkintokoroke
Voittaja:   René Arnoux   (Ferrari)
Toinen:   Andrea de Cesaris   (Alfa Romeo)
Kolmas:   Riccardo Patrese   (Brabham)
Nopein kierros
Kuljettaja:   René Arnoux   (Ferrari)
Kierrosaika:  1.53,938 (kierroksella 12)
Saksan Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. elokuuta 1983 Hockenheimringin radalla. Kilpailun voitti ranskalainen René Arnoux.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 28 |  René Arnoux | Ferrari | 45 | 1.27.10,319 | 2 | 9 |
| 2 | 22 |  Andrea de Cesaris | Alfa Romeo | 45 | + 1.10,652 | 3 | 6 |
| 3 | 6 |  Riccardo Patrese | Brabham-BMW | 45 | + 1.44,093 | 8 | 4 |
| 4 | 15 |  Alain Prost | Renault | 45 | + 2.00,750 | 5 | 3 |
| 5 | 7 |  John Watson | McLaren-Ford | 44 | + 1 krs. | 23 | 2 |
| 6 | 2 |  Jacques Laffite | Williams-Ford | 44 | + 1 krs. | 15 | 1 |
| 7 | 29 |  Marc Surer | Arrows-Ford | 44 | + 1 krs. | 20 |   |
| 8 | 25 |  Jean-Pierre Jarier | Ligier-Ford | 44 | + 1 krs. | 19 |   |
| 9 | 30 |  Thierry Boutsen | Arrows-Ford | 44 | + 1 krs. | 14 |   |
| 10 | 1 |  Keke Rosberg | Williams-Ford | 44 | + 1 krs. | 12 |   |
| 11 | 34 |  Johnny Cecotto | Theodore-Ford | 44 | + 1 krs. | 22 |   |
| 12 | 4 |  Danny Sullivan | Tyrrell-Ford | 43 | + 2 krs. | 21 |   |
| 13 | 5 |  Nelson Piquet | Brabham-BMW | 42 | Tulipalo | 4 |   |
| DSQ | 8 |  Niki Lauda | McLaren-Ford | 44 | Hylättiin | 18 |   |
| Kesk. | 16 |  Eddie Cheever | Renault | 38 | Polttoaineen syöttö | 6 |   |
| Kesk. | 32 |  Piercarlo Ghinzani | Osella-Alfa Romeo | 34 | Öljyvuoto | 26 |   |
| Kesk. | 26 |  Raul Boesel | Ligier-Ford | 27 | Moottori | 25 |   |
| Kesk. | 23 |  Mauro Baldi | Alfa Romeo | 24 | Turbo | 7 |   |
| Kesk. | 36 |  Bruno Giacomelli | Toleman-Hart | 19 | Turbo | 10 |   |
| Kesk. | 35 |  Derek Warwick | Toleman-Hart | 17 | Moottori | 9 |   |
| Kesk. | 40 |  Stefan Johansson | Spirit-Honda | 11 | Moottori | 13 |   |
| Kesk. | 27 |  Patrick Tambay | Ferrari | 11 | Moottori | 1 |   |
| Kesk. | 11 |  Elio de Angelis | Lotus-Renault | 10 | Moottori | 11 |   |
| Kesk. | 3 |  Michele Alboreto | Tyrrell-Ford | 4 | Polttoaineen syöttö | 16 |   |
| Kesk. | 12 |  Nigel Mansell | Lotus-Renault | 1 | Moottori | 17 |   |
| Kesk. | 33 |  Roberto Guerrero | Theodore-Ford | 0 | Moottori | 24 |   |
| DNQ | 17 |  Kenny Acheson | RAM-Ford |   |  |  |   |
| DNQ | 31 |  Corrado Fabi | Osella-Alfa Romeo |   |  |  |   |
| DNQ | 9 |  Manfred Winkelhock | ATS-BMW |   |   |   |   |
Lähde:
Q-luokka (hävittäjä)

| Q-luokka |
| --- | --- |
 Luokkaan kuulunut HMAS Quiberon

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 720 t (standardi) 2 449 t (kuormattu)
Pituus:  109,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,9 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  176 normaalipalveluksessa tai 225 laivueenjohtajana
Aseistus
Meritorjunta:  4 x yksiputkista 4,7" QF Mk IX CP Mk XVIII -asennuksina 8 x 21" torpedoputkea 3 x syvyyspomminheitintä sekä kolme kiskoa, joihin 45 syvyyspommia
Ilmatorjunta:  1 x neliputkinen QF 2 naulan Mk VIII Mk VII -asennuksena 6 x yksiputkista Oerlikon 20 mm P Mk III -asennuksina
Q-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuoden 1940 hätäohjelman (engl. War Emergency Program) kahdeksan hävittäjän muodostama alusluokka, jonka alukset muodostivat aluksi saattuepalveluksessa niin kutsutun 3. hätälaivueen (engl. 3rd Emergency Flotilla). Luokan aluksista kaksi siirrettiin valmistuessaan Australian laivastolle ja lisäksi kolme muuta 1945.
Alukset

Alukset muistuttivat edeltäneitä O- ja P-luokkia, mutta niissä oli suurempi J-, K- ja N-luokissa käytetty runko tasapainottamassa noussutta painopistettä. Aluksille asennettiin vähemmän tykkejä, mutta osa täten käyttämättä jääneestä tilasta muutettiin polttoainesäiliöiksi, jolloin alusten toimintasäde saatiin nostettua 20 solmun nopeudella 3 700 merimailista 4 675 merimailiin.
Alusten pääaseiden elevaatio oli ainoastaan 40 astetta, joten niiden ilmatorjuntakyky oli rajallinen. Ilmatorjuntakykyä paransi kuitenkin ilmatorjunnan tulenjohtojärjestelmä, joka laski automaattisesti sytyttimen ajoituksen. Luokan alusten taaempi tykkitorni voitiin korvata miinanraivauskalustolla tai suuremmalla syvyyspommikuormalla.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Quilliam | Hawthorn Leslie and Company | 19. elokuuta 1940 | 29. marraskuuta 1941 | 22. lokakuuta 1942 | Alankomaiden laivastolle marraskuussa 1945 nimellä Hr. Ms. Banckert myyty romutettavaksi 8. helmikuuta 1957 |  |
| HMS Quail | Hawthorn Leslie | 30. syyskuuta 1940 | 1. kesäkuuta 1941 | 7. tammikuuta 1943 | osunut miinaan 15. marraskuuta 1943 uponnut hinauksessa 18. kesäkuuta 1944 |  |
| HMS Quentin | J. Samuel White and Company | 25. syyskuuta 1940 | 5. marraskuuta 1941 | 15. huhtikuuta 1942 | uponnut Italian ilmavoimien lentokoneen torpedoimana 2. joulukuuta 1942 |  |
| HMS Queenborough | Swan Hunter and Wigham Richardson, Wallsend | 6. marraskuuta 1940 | 16. tammikuuta 1942 | 10. joulukuuta 1942 | Australian laivastolle lokakuussa 1945 HMAS Queenboroughina tyypin 15 fregatiksi syyskuussa 1955 myyty romutettavaksi 1975 |  |
| HMS Quality | Swan Hunter | 10. lokakuuta 1940 | 6. lokakuuta 1941 | 7. syyskuuta 1942 | Australian laivastolle lokakuussa 1945 HMAS Qualitynä myyty romutettavaksi 10. huhtikuuta 1958 |  |
| HMS Quadrant | Hawthorn Leslie | 24. syyskuuta 1940 | 28. helmikuuta 1942 | 26. marraskuuta 1942 | Australian laivastolle lokakuussa 1945 muutettu fregatiksi 1954 myyty 7. tammikuuta 1963 |  |
Australian laivasto 
| HMAS Quiberon | White | 4. lokakuuta 1940 | 31. tammikuuta 1941 | 22. heinäkuuta 1942 | myyty romutettavaksi 15. helmikuuta 1972 |  |
| HMAS Quickmatch | White | 6. helmikuuta 1941 | 11. huhtikuuta 1942 | 30. syyskuuta 1942 | myyty romutettavaksi 27. tammikuuta 1972 |  |
Sami Nuutinen

| Sami Nuutinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1971 (ikä 53) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1990–2002
Seurat:  Kiekko-Espoo (II-div./I-div./SML) HIFK (SML) Västerås IK (SEL) Jokerit (SML) Starbulls Rosenheim (DEL) HPK (SML) Frisk Asker (Norja)
NHL-varaus:  248. varaus, 1990 Edmonton Oilers
Sami Nuutinen (s. 11. kesäkuuta 1971 Espoo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 414 runkosarjaottelua tehopistein 54+106=160 ja keräten 328 jäähyminuuttia sekä 27 playoff-ottelua tehden kuusi syöttöpistettä ja keräten kymmenen jäähyminuuttia. Nuutinen pelasi urallaan myös Ruotsissa, Saksassa ja Norjassa. Hän toimii nykyään Suomen Jääkiekkoliiton Etelän aluevalmentajana.
Ura > Seuraura

Nuutinen aloitti uransa Kiekko-Espoossa, jonka miesten II-divisioonajoukkueessa hän debytoi kaudella 1987–1988, jolloin Nuutinen merkittiin joukkueen kokoonpanoon yhteen otteluun. Kaudeksi 1988–1989 Kiekko-Espoo nousi I-divisioonaan, jossa hänen tulokaskautensa toi 39 runkosarjaottelussa tehot 18+10=28. Nuutinen oli joukkueen tehokkain puolustaja. Hänet palkittiin kauden päätteeksi I-divisioonan vuoden tulokkaana ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Myös kaudella 1989–1990 Nuutinen oli Kiekko-Espoon tehokkain puolustaja tehoilla 8+16=24.
Edmonton Oilers varasi Nuutisen 12. kierroksella 248. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1990. Kaudeksi 1990–1991 hän siirtyi SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon, jossa Nuutisen tulokaskausi toi 27 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Hän pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla I-divisioonajoukkue Karhu-Kissoissa. Kauden 1991–1992 päätteeksi Nuutinen voitti SM-pronssia. Hän pelasi kauden aikana kaksi ottelua lainalla Karhu-Kissoissa.
Kaudeksi 1992–1993 Nuutinen palasi Kiekko-Espooseen, joka oli noussut edellisenä keväänä SM-liigaan. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+11=18, kuten myös kaudella 1993–1994 tehoilla 9+15=24, joilla Nuutinen jakoi SM-liigan puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan TPS:n Marko Kiprusoffin kanssa. Hän toimi samalla kaudella Kiekko-Espoon varakapteenina. Kaudella 1994–1995 Nuutinen teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+24=32, joilla hän sijoittui liigan puolustajien pistepörssissä seitsemänneksi.
Nuutinen siirtyi kaudeksi 1996–1997 Ruotsin Elitserienin Västerås IK:hon. Kaudeksi 1997–1998 hän palasi Kiekko-Espooseen. Kaudeksi 1998–1999 Nuutinen siirtyi sieltä Jokereihin, joiden tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 10+18=28. Nuutinen jakoi SM-liigan puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan Ässien Vesa Salon kanssa. Hän edusti Jokereita kauden aikana myös EHL:ssä. Kaudeksi 1999–2000 Nuutinen siirtyi Saksan DEL-liigan Starbulls Rosenheimiin. Käsimurtuma haittasi hänen runkosarjaansa. Joukkue putosi kauden päätteeksi 2. Bundesligaan.
Kaudeksi 2000–2001 Nuutinen palasi taas SM-liigaan ja siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon. Hän kärsi pitkin kautta vammoista, mutta pelasi niistä huolimatta, eikä onnistunut hyökkäävässä roolissa suuresta vastuustaan huolimatta. Kaudeksi 2001–2002 Nuutinen siirtyi Norjan pääsarjajoukkue Frisk Askeriin. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 14+28=42, joilla Nuutinen sijoittui koko sarjan puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain Vålerenga IF:n Lars Erik Lund. Hän voitti kauden päätteeksi Norjan-mestaruuden. Kaudella 2002–2003 Nuutinen teki yli piste per peli -tahdilla 14 ottelussa tehot 8+7=15 ja oli kauden päätyttyäkin Frisk Askerin eniten maaleja tehnyt puolustaja maanmiehensä Sami-Ville Salomaan kanssa. Kesken kauden, joulukuussa 2002 hän palasi kuitenkin Suomeen ja siirtyi viikon mittaiselle try-outille Pelicansiin. Nuutinen ei lopulta pelannut siellä otteluakaan ja hänen pelaajauransa päättyi tähän.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kiova 1989 | jääkiekko |  |
Nuutinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1989, 1990 ja 1991 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 1989, jolloin hän voitti pronssia. Nuutinen pelasi yhteensä 18 A-maaottelua sekä 18 B-, 42 nuorten ja 13 poikien maaottelua.
Pelaajauran jälkeen

Nuutinen työskenteli pelaajauransa jälkeen media-alalla. Kesäkuussa 2007 hänet palkattiin Mestis-joukkue Kirkkonummen Salamoiden toiminnanjohtajaksi. Jo saman vuoden marraskuussa Nuutinen kuitenkin irtisanoutui tehtävästään taloudellisista syistä. Sittemmin hän toimi Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen tiedottajana kaudella 2015–2016. Nuutinen saavutti joukkueen taustahenkilönä maailmanmestaruuden vuoden 2016 turnauksesta.
Nuutinen toimii nykyään Suomen Jääkiekkoliiton Etelän aluevalmentajana.
Saurer 4K 4FA

Itävaltalainen Saurer-Steyer 4K 4FA-panssarivaunu.
Saurer 4K 4FA on itävaltalainen rynnäkköpanssarivaunu, jonka on kehitellyt Saurer-Werke. Saurer 4K 4FA tuli Itävallan armeijan viralliseen käyttöön vuonna 1961 kun vaunun sarjatuotanto alkoi.
Tekniset tiedot

Miehistö
2+8
Aseistus
20 mm automaattikanuuna tai 12,7 mm raskas konekivääri (RsKK)
Mitat
Pituus: 5,2 m
Leveys 2,5 m
Korkeus torniin 1,65 m
Taistelumassa
20 mm:n kanuunalla 15 t
12,7 mm:n RsKK:lla 12,5t
Telapaine 0,52 kg/neliömetri
Nopeus
65 km/h tiellä
Toimintamatka
370 km tiellä
Panssarointi
Parhaimmillaan 20 mm
Quintus Titurius Sabinus

Quintus Titurius Sabinus oli yksi Caesarin legaateista Gallian sodan aikana. Vuonna 57 eaa. Sabinus osallistui remejä vastaan suuntautuneeseen sotaretkeen. Vuonna 56 eaa. Caesar lähetti Sabiniuksen johtamat kolme legioonaa taistelemaan Viridovixin johtamaa unellien, curiosoliittien ja lexovien liittokuntaa vastaan. Sabinus saavutti loistavan voiton ja alisti nämä gallialaiset heimot. Vuonna 54 eaa. Sabinuksen ja Lucius Aurunculeius Cottan johtama legioona sekä viisi kohorttia olivat talvileirissä eburonien mailla. Sabinus teki kohtalokkaan virheen luottaessaan eburonien päällikkö Ambiorixiin, mikä johti roomalaisten täydelliseen tuhoon. Roomalaisten oleskeltua alueella vain pari viikkoa Ambiorixin ja Cativolcuksen johtamat eburonit hyökkäsivät yllättäen roomalaisten kimppuun ja tappoivat heidät.
Secretariat

Secretariat (30. maaliskuuta 1970 Yhdysvallat – 4. lokakuuta 1989 Yhdysvallat) oli rodultaan englannintäysiverinen laukkahevonen, joka on yksi laukkaurheilun suurimmista tähdistä. Secretariat oli väriltään rautias ori. Sen isä oli Bold Ruler ja emä Somethingroyal. Uransa aikana Secretariat voitti muun muassa arvostetun Triple Crownin (eli voitti samana vuonna 1973 kaikki kolme kilpailua Kentucky Derby, Preakness Stakes ja Belmont Stakes) ja keräsi palkintorahoja yhteensä 1 316 808 USD. Se teki urallaan lukuisia rataennätyksiä ja useita maailmanennätysaikoja. Se tunnettiin lempinimellä "Big Red" (iso punainen); samalla nimellä oli aikoinaan tunnettu väriltään samoin rautias Man O'War.
Secretariatin kasvatti Meadow Stable, jossa oli muitakin hyviä englannintäysiverisiä. Secretariat lopetettiin kaviokuumeen vuoksi vuonna 1989.
Secretariatin kuoleman jälkeen sen ruumiinavauksessa kävi ilmi, että sen sydän painoi noin 21 paunaa (9,5 kiloa) ja oli näin ollen yli kaksi kertaa suurempi kuin englannintäysiverisen sydän normaalisti (noin 4 kg) ja selvästi suurempi kuin mikään hevosen sydän jonka eläinlääkärit aiemmin olivat nähneet. Sydän oli muuten täysin normaali, terve ja hyväkuntoinen. Oletettavasti Secretariatin huikea menestys laukkaradoilla oli ainakin osittain poikkeuksellisen sydämen ansiota.
Aiheesta muualla

Secretariat Sukuposti Onlinessa
Pyörre (kirja)

| Pyörre |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ilkka Remes
Kieli:  suomi
Genre:  jännitys
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  460
ISBN:  978-951-0-33067-8

Edeltävä:  Pahan perimä
Seuraava:  Isku ytimeen
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pyörre on suomalaisen kirjailijan Ilkka Remeksen kirjoittama kirja, joka ilmestyi vuonna 2008. Kirja oli vuonna 2008 Suomen toiseksi myydyin (82 500 kpl) kotimainen kaunokirja Puhdistuksen jälkeen.
Juoni

Kirjan alussa viisikymmentävuotias Tero Airas on katsomassa F1-tallipaikkaa kärkkyvän 19-vuotiaan poikansa Ronin koeajoja Monzassa. Kohtaus päättyy erään saksalaiskuskin loukkaantumiseen koeajoissa.
Viikon kuluttua Ronin vanha tyttöystävä, 17-vuotias Julia Leivo, löydetään kuolleena metsästä. Tytön isä Kimmo Leivo hautoo omakätistä kostoa Julian enon Toomas Ehaverin kanssa. Ronista tulee tytön kuolemaan pääepäilty. Myöhemmin Toomas tulee heidän kotinsa ovelle ja näyttää heille kännykästään viestin, jossa Julia kertoo tapaavansa Ronin sinä iltana, kun hänet surmattiin. Toomas uhkaa näyttää viestin poliisille, elleivät he tuo hänelle Ronin ruotsalaisen rahoittajan Marcus Grotenfeltin sveitsiläisen tallelokeron sisältöä. Grotenfeltin on huhuiltu työskennelleen Ruotsin sotilastiedustelun MUST:in palveluksessa.
Henkilöt

Tero Airas: Ex-poliisi hämärätoimiin erikoistuneesta ryhmästä, nykyinen turva-alan yrittäjä. Hänen firmansa nimi on Helsinki Security
Roni Airas: Tero Airaksen 19-vuotias poika, joka on pääsemässä F1-kuskiksi McLarenilla
Heli Airas: Tero Airaksen ex-vaimo ja Ronin äiti
Valtteri Airas: Heli Airaksen toinen poika, jonka isää ei kirja paljasta. Narkomaani, joka ei Teron ansiosta joutunut linnaan jengi-pahoinpitelyn jälkeen
Julia Leivo: Kirjan alussa murhattu 17-vuotias suomalais-virolainen tyttö, Ronin entinen tyttöystävä
Kimmo Leivo: Entinen rikollispiireissä liikkunut ja linnassakin istunut mies, jonka Tero otti töihin firmaansa
Jenni: Kirjan oheisjuonessa esiintyvä Ronin ja Julian hyvä ystävä
Sami Rahnasto: Rikosylikonstaapeli, joka alkaa tutkia Julian murhaa
Kari Paatsama: SuPon ylitarkastaja
Jorma Railo: Suomen armeijan eversti
Sirje Ehaver: Virolainen nainen, joka tapasi Kimmon pian, kun tämä oli herännyt koomasta. Julia Leivon äiti
Toomas Ehaver: Sirjen veli, joka työskentelee entisellä Puna-armeijan majurilla ja nykyisellä asekauppiaalla Anatoli Rybkinillä. Julian kummieno
Ulf Bengtson: Ruotsin sotilastiedustelun virkailija
Jonas Hellevig: Sotilastiedustelun ex-virkailija, joka työskentelee Zentechillä
Claus Steglitz: Hellevigin kollega
Martin Nykvist: Insinööri sotilastiedustelusta
Marcus Grotenfelt: Sotilastiedustelun ex-virkailija, joka petti Sotilastiedustelun jo kauan ennen kirjan tapahtumia. Kiinteistövälityksessä myöhemmin rikastunut. Kiinnostunut auto-urheilusta ja toimii Ronin rahoittajana
Anatoli Rybkin: Entinen puna-armeijan majuri, joka harjoittaa asekauppaa Espoosta käsin
Sergei "Mr. Smile" Makarin: GRU:n agentti
Oleg Mihailov: GRU:n työskentelijä
Dima: Olegin apulainen
Aiheesta muualla

Taustaa Ilkka Remeksen kotisivulla
Pyörre. Kirjasampo
Ralph Heskett

Ralph Heskett (2016).
Ralph Heskett (s. 3. maaliskuuta 1953 Sunderland, Englanti) on brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi redemptoristeihin 28. elokuuta 1971 ja sai pappisvihkimyksensä 10. heinäkuuta 1976. Hänet nimitettiin Gibraltarin hiippakunnan johtoon 18. maaliskuuta 2010, ja piispaksi vihkiminen seurasi 10. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Michael George Bowen, jota avustivat Charles Caruana ja Thomas Matthew Burns.
Richard Stoltzman

Richard Stoltzman (s. 12. heinäkuuta 1942 Omaha, Nebraska) on yhdysvaltalainen klarinetisti. Hän on työskennellyt sekä klassisen musiikin että jazzin parissa.
Stoltzman muutti perheineen San Franciscoon varhaisella iällä. Hänen isänsä oli rautatietyöläinen, joka piti big band -musiikista ja soitti itse alttosaksofonia. Stoltzman sai varhaisimman kosketuksensa musiikkiin juuri jazzin kautta. Hän aloitti klarinetinsoiton 8-vuotiaana ja liittyi pian isänsä seuraan San Franciscon lahden ympäristön jazzesiintymispaikoissa. Hän myös lauloi isänsä kanssa kirkkokuoron jäsenenä. Stoltzman opiskeli Ohion valtionyliopistossa matematiikkaa ja musiikkia. Hän valmistui opinnoistaan vuonna 1964. Hän valitsi matematiikan sijaan musiikin jatko-opintojensa aiheeksi ja sai maisterin arvonsa Yalen yliopistosta vuonna 1967. Yalen yliopistossa Stoltzmania opetti Keith Wilson. Vielä maisteriopintojen jälkeen Stoltzman opiskeli Columbian yliopistossa Kalmen Oppermanin johdolla. Lisäksi Stoltzman opiskeli Marlboro Music School and Festivalilla. Hän tutustui siellä muiden muassa pianisti Peter Serkiniin, sellisti Pablo Casalsiin ja viulisti Ida Kavafianiin, joista tuli hänen yhteistyökumppaneitaan. Serkinin ja Kavafianin kanssa Stoltzman muodosti Tashi-kamariyhtyeen vuonna 1973. Vuonna 1974 Stoltzman teki ensimmäisen solistisen esiintymisensä New Yorkissa soittaessaan Carnegie Hallissa.
Stoltzman edisti samanaikaisesti uraansa klassisen musiikin piireissä ja jazzpiireissä. Hän piti konserttiesiintymisiä muiden muassa Mel Tormén, Wayne Shorterin, Chick Corean ja Judy Collinsin kanssa. Klassisen musiikin parissa Stoltzmanin yhteistyökumppaneiden joukossa ovat olleet sellisti Yo-Yo Ma ja pianisti Christoph Eschenbach. Hän on esiintynyt myös monien suurten sinfoniaorkesterien solistina Yhdysvalloissa ja ulkomailla. Vuonna 1986 Stoltzman sai ensimmäisenä puhallinsoittajana Avery Fisher -palkinnon. Grammy-palkinnon hän on saanut kahdesti (1982, 1995). Lisäksi hänelle on myönnetty Yalen yliopiston musiikkikoulun Sanford-mitali. Vuonna 2013 Stoltzman valittiin Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäseneksi.
Stoltzman on tilannut ja kantaesittänyt useita uusia klarinetille sävellettyjä teoksia, joihin ovat kuuluneet Grawemeyer-palkinnon sävellyksestä vuonna 1994 tuonut Tōru Takemitsun Fantasma/Cantos, Stephen Hartken Landscapes with Blues ja Einojuhani Rautavaaran klarinettikonsertto. Yehudi Wyner sävelsi Stoltzmania, sellisti Lynn Harrellia ja pianisti Robert Levinia varten teoksen TRIO 2009.
Levytyksiä Stoltzman on tehnyt muun muassa RCA Recordsille, jolle hän teki ensimmäisen levytyksensä vuonna 1982. Sittemmin hän on tehnyt levytyksiä myös useille muille levy-yhtiöille. Stoltzman on tehnyt vuosikymmenien ajan yhteistyötä sekä kiertueilla että levytyksillä Bill Douglasin kanssa. Hän on myös julkaissut albumin Palimpsest yhdessä vaimonsa, marimbansoittaja Mika Stoltzmanin kanssa.
Saksan Grand Prix 1986

Saksan Grand Prix 1986 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 27. heinäkuuta 1986 Hockenheimringin radalla. Kilpailun voitti Nelson Piquet, jolle voitto oli kauden toinen.
Ennen kilpailun aika-ajoja Keke Rosberg ilmoitti lopettavansa F1-uransa kauden päätteeksi. Asiasta hän ilmoitti kaikkien tallien tallipäälliköille kirjoittamallaan kirjeellä. Lopulta itse aika-ajoissa hän saavutti paalupaikan. Eläkkeellejäämisilmoitus aamulla ja paalupaikka aika-ajoissa iltapäivällä oli juuri sellainen tapa, jolla Rosberg kertoi haluavansa lopettaa uransa.