stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansallissankarin ritarikunta (Belize)

Kansallissankarin ritarikunta (engl. Order of the National Hero) on belizeläinen kunnianosoitus, joka perustettiin  vuonna 1991. Sitä myönnetään ainoastaan Belizen kansalaisille tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista Belizen tai ihmiskunnan hyväksi. Kyseessä on Belizen korkein mahdollinen kunnianosoitus. Ritarikunnan kanslerina toimii virkansa puolesta Belizen kenraalikuvernööri, joka vastaa kunniamerkin jakamisesta. Ensimmäinen nimitys kansallissankarin ritarikuntaan tehtiin vasta vuonna 2000, kun George Cadle Pricelle hänen roolistaan Belizen itsenäistymisprosesissa.
Kunnianosoitusta on jaettu vain kolme kertaa seuraaville henkilöille:
Monrad Metzgen
George Cadle Price
Philip Goldson
Yarrow’n M-luokka

| Yarrow’n M-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  Miranda, Minos ja Manley: 864 t (standardi) 1 006 t (kuormattu) muut: 945 t (kuiva)
Pituus:  Miranda, Minos ja Manley: 82,14 m (kokonaispituus) muut: 83,36 m
Leveys:  7,81 m
Syväys:  3,20 m
Koneteho:  Miranda, Minos ja Manley: 23 000 hv muut: 27 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  79
Aseistus
Meritorjunta:  3 × QF 4" Mk IV -tykkiä P Mk IX -asennuksina 4 × 21" torpedoputkea
Ilmatorjunta:  1 × QF 2 naulan Mk II -ilmatorjuntatykki
Yarrow’n M-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston alusluokka, johon kuului kolme vuosien 1913–1914 laivasto-ohjelmaan kuulunutta hävittäjää sekä seitsemän hätäohjelmissa tilattua hävittäjää. Alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa ja ne myytiin romutettavaksi pian sodan päätyttyä.
Suunnittelu

Alukset muistuttivat Amiraliteetin M-luokan aluksia, mutta ne valmistuivat Yarrow’n telakan muokkaamien suunnitelmien mukaisina. Aluksilla oli ainoastaan kaksi akselia kolmen sijasta, kaksi savuhormia sekä suoraperä. Samoin alusten komentosiltaa oli siirretty taaemmas. Ennen sotaa tilatut alukset olivat kaksi solmua nopeampia kuin vastaavat Amiraliteetin suunnitelmien pohjalta toimitetut alukset, vaikka niiden voimanlähde oli heikompi. Myöhemmissä Yarrow’n toimittamissa aluksissa koneiston tehoa kasvatettiin.
Alukset

Hätäohjelmiin kuuluneista aluksista neljä tilattiin syyskuussa, yksi marraskuun alussa 1914 ja loput kaksi toukokuussa 1915. Yarrow’lta tilattiin vielä seitsemän alusta elokuussa jota toisinaan kutsutaan parannelluksi Yarrow’n M-luokaksi, mutta on liitetty myös R-luokkaan.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Miranda | Yarrow and Company | lokakuu 1912 | 27. toukokuuta 1914 | elokuu 1914 | myyty romutettavaksi 26. lokakuuta 1921 |
| HMS Minos | Yarrow | lokakuu 1912 | 6. elokuuta 1914 | lokakuu 1914 | myyty romutettavaksi 31. elokuuta 1920 |
| HMS Manly | Yarrow | lokakuu 1914 | 12. lokakuuta 1914 | marraskuu 1914 | myyty romutettavaksi 26. lokakuuta 1921 |
| HMS Moon | Yarrow | syyskuu 1914 | 23. huhtikuuta 1915 | kesäkuu 1915 | myyty romutettavaksi 9. toukokuuta 1921 |
| HMS Morning Star | Yarrow | syyskuu 1914 | 26. kesäkuuta 1915 | elokuu 1915 | myyty romutettavaksi 1. joulukuuta 1921 |
| HMS Mounsey | Yarrow | syyskuu 1914 | 11. marraskuuta 1915 | marraskuu 1915 | myyty romutettavaksi 8. marraskuuta 1921 |
| HMS Musketeer | Yarrow | syyskuu 1914 | 12. marraskuuta 1915 | joulukuu 1915 | myyty romutettavaksi 25. marraskuuta 1921 |
| HMS Nerissa | Yarrow | marraskuu 1914 | 9. helmikuuta 1916 | maaliskuu 1916 | myyty romutettavaksi 15. marraskuuta 1921 |
| HMS Relentless | Yarrow | toukokuu 1915 | 15. huhtikuuta 1916 | toukokuu 1916 | myyty romutettavaksi 5. marraskuuta 1926 |
| HMS Rival | Yarrow | toukokuu 1915 | 14. kesäkuuta 1916 | syyskuu 1916 | myyty romutettavaksi 13. heinäkuuta 1926 |
Värtsilän kirkko

| Värtsilän kirkko |
| --- | --- |
 Värtsilän kirkon kirkkosalin takaosaa vuonna 1952.
Sijainti:  Kaurilantie 611, Värtsilä, Tohmajärvi
Seurakunta:  Keski-Karjalan seurakunta (2025-)
Rakentamisvuosi:  1950
Suunnittelija:  Veikko Larkas
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Värtsilän kirkko on arkkitehti Veikko Larkaksen suunnittelema puusta vuonna 1950 rakennettu torniton pitkäkirkko Tohmajärven Värtsilässä. Se rakennettiin korvamaan alueluovutusten yhteydessä Neuvostoliiton puolelle jäänyttä Värtsilän vanhaa kirkkoa. Kirkon rakentamisen mahdollistivat niin kotimaasta kuin ulkomailta saadut lahjoitusvarat. Kirkko kuului vuoteen 2003 Värtsilän seurakunnalle, jonka jälkeen kirkko oli osa Tohmajärven seurakuntaa. Vuoden 2025 alusta Tohmajärven seurakunta kirkkoineen muuttui Keski-Karjalan seurakunnan osaksi. Värtsilän kirkossa järjestetään satunnaisesti jumalanpalveluksia ja muuta toimintaa. Värtsilän kirkkosali ei ole enää talvikäytössä, vaan tuolloin seurakunnan toiminta on sijoitettu kirkon yhteydessä sijaitsevaan seurakuntasaliin. Viime vuosina kirkkoon on tehty kunnostustoimenpiteitä, kuten kirkon ulkomaalaus, joiden mahdollistamisessa paikallinen kyläyhdistys on ollut keskeisessä roolissa.
Suorakaiteen muotoisen kirkon päädyssä on runkohuonetta matalampi ja kapeampi sakasti ja sivulla seurakuntasalisiipi. Seinät ovat matalat ja ulkokatteena oleva satulakatto on jyrkkälappeinen. Sisällä on puinen taitekatto. Erillinen kellotapuli rakennettiin vuonna 1950, ja sen kellot ovat vuosilta 1868 ja 1949. Kirkkoa on korjattu laajemmin vuosina 1956 ja 1967, sen pinta-ala on 270 neliömetriä ja istumapaikkoja siellä on 300 hengelle. Kirkon 12 + 2 -äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1952. Alttaritaulu Ristiinnaulittu on tuntemattoman venäläisen taiteilijan maalaama, se on tuotu sodassa tuhoutuneesta entisen Värtsilän kirkosta. Toisen alttaritaulun Passio on maalannut Seppo Näätänen vuonna 1952. Myös kirkkosalin kattokruunut on tuotu entisen Värtsilän kirkosta.
Vuonna 2010 kirkossa järjestettiin 60-vuotisjuhlat, jossa oli saarnaamassa Värtsilän seurakunnan kirkkoherrana 1950-luvulla toiminut, myöhempi Inkerin kirkon piispa Leino Hassinen. Vuonna 2020 järjestettiin kirkon 70-vuotisjuhlat, jonka jumalanpalveluksen toimittivat Värtsilän viimeisinä kirkkoherroina toimineet Jari ja Pauliina Kainulainen.
Aiheesta muualla

Värtsilän kirkko
| n k Perustiedot Wikidatassa: Värtsilän kirkko (Q20249904)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Tohmajärvi
sijainti: Uusikylä
katuosoite: Kaurilantie 611, 82655 Värtsilä
koordinaatit: 62°12′01″N 30°35′59″E﻿ / ﻿62.2002°N 30.5998°E﻿ / 62.2002; 30.5998
Rautavaara

| Rautavaara |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  63°29′40″N, 028°17′55″E
Maakunta:  Pohjois-Savon maakunta
Seutukunta:  Koillis-Savon seutukunta
Kuntanumero:  687
Hallinnollinen keskus:  Rautavaaran kirkonkylä
Perustettu:  1874
Kokonaispinta-ala:  1 235,25 km² 95:nneksi suurin 2022 
– maa:  1 150,64 km²
– sisävesi:  84,61 km²
Väkiluku:  1 410 279:nneksi suurin 31.10.2024 
– väestötiheys:  1,23 as./km² (31.10.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  10,1 %
– 15–64-v.:  50,9 %
– yli 64-v.:  39,1 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  98,5 %
– muut:  1,5 %
Kunnallisvero:  9,40 % 60:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Mikko Kärnä
Kunnanvaltuusto:  15 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • SDP   • Vas.   • KD   • PS:   5 4 3 2 1
www.rautavaara.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rautavaara on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan koillisosassa. Kunnassa asuu 1 410 ihmistä ja sen pinta-ala on 1 235,25 km², josta 84,61 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 1,23 asukasta/km².
Rautavaaran väestökehitys on ollut poikkeuksellisen laskeva maa- ja metsätalouden työpaikkojen vähenemisen myötä. Väkimäärä laski 1990-luvun alusta vuoteen 2017 yli 40 prosenttia eli 2 977 asukkaasta 1 723 asukkaaseen.
Kunnan alueella on jonkin verran turvetuotantoa. Rautavaara on myös suosittu kesämökkikunta.
Maantiede

Rautavaara sijaitsee Pohjois-Savon koillisosassa Kainuun ja Pohjois-Karjalan rajalla. Rautavaaran naapurikunnat ovat Juuka, Kuopio, Lapinlahti, Nurmes, Sonkajärvi ja Sotkamo. Entisiä naapurikuntia ovat Kuopioon liitetyt Juankoski – johon vuonna 1971 oli liitetty Rautavaaran aiempi naapurikunta Säyneinen – ja Nilsiä, Nurmekseen liitetty Valtimo ja Lapinlahteen liitetty Varpaisjärvi. Rautavaaralta on matkaa Kuopioon noin 100 km, Iisalmeen 70 km, Nilsiään ja Nurmekseen noin 50 km ja Kajaaniin noin 100 km.
Rautavaaran ja Nurmeksen alueilla sijaitsee puolustusvoimien käyttämä Sotinpuron ampuma-alue.
Kyliä

Alakeyritty, Ala-Luosta, Etelä-Keyritty, Halmejärvi, Hiirenjärvi, Kangaslahti, Lehtovaara, Lievisenmäki, Palojärvi, Pirttipuro, Pohjois-Keyritty, Puumala, Rannankylä, Rautavaara (kirkonkylä), Sierajärvi, Siikajärvi, Tiilikka, Ylä-Luosta.
Historia

Monet Rautavaaran alueen muinaisjäännökset liittyvät järvimalmiin.
Täyssinän rauhan (1595) raja kulki Rautavaaran poikki. Savonpuoleinen eli Ruotsin hallitsema Rautavaara sai pian sen jälkeen pysyviä asukkaita, mutta verotietojen mukaan Karjalan puolelle pysyvät asukkaat tulivat vasta Stolbovan rauhan (1617) jälkeen.
Rautavaaran kunta on perustettu vuonna 1874 ja seurakunta 1894.
Metsän hakkuut olivat tärkeitä koko 1900-luvun ajan.
Lentokentällä toimi jatkosodan alussa LLv 16:n 2. lentue.
Hallinto ja palveluja

Mikko Kärnä aloitti Rautavaaran kunnanjohtajana 1. joulukuuta 2023. Kärnälle maksetaan palkkaa 9 560 euroa kuukaudessa, mikä on yli kolme tuhatta euroa enemmän kuin samankokoisten kuntien johtajilla keskimäärin, ja vastaa 10 000–20 000 asukkaan kuntien johtajien palkkoja.
Ennen Kärnää kunnanjohtajana toimi Henri Ruotsalainen, joka valittiin tehtäväänsä lokakuussa 2018. Ruotsalaisen edeltäjä oli Unto Murto, joka aloitti tehtävässä helmikuussa 2011. Murron edeltäjä oli Matti Matikainen.
Kunnanvaltuustossa on 15 paikkaa. Kaudella 2021–2025 paikat jakautuvat seuraavasti:
Keskusta 5
SDP 4
Vasemmistoliitto 3
Kristillisdemokraatit 2
Perussuomalaiset 1
Perusopetusta Rautavaaralla annetaan Rautavaaran koulukeskuksessa (Koulutie 9 A). Toisen asteen yleissivistävää koulutusta tarjoaa Rautavaaran lukio. Koulukeskuksen lähellä Rautavaaran kirkonkylällä sijaitsevat myös Rautavaaran kirjasto ja Rautavaaran terveysasema.
Rautavaaralla toimii aktiivinen nuorisosirkus, joka tunnetaan erityisesti pyöräakrobaateistaan.
Rautavaaralla on pääasiassa Kuopion Ilmailuyhdistyksen harrasteilmailun käytössä oleva lentokenttä. Rautavaaran Kiparilla oli luonnonkelkkailurata, jossa järjestettiin luonnonratakelkkailun maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1998. Rautavaaralaisen jalkapalloseuran Raikun edustusjoukkue pelaa miesten Vitosessa.
Rautavaaran kunnantalo.
Rautavaaran koulukeskusta.
Kunnankirjasto.
Rautavaaran terveysasemaa.
Talous

Rautavaaran tuloveroprosentti vuonna 2017 oli 21.
Kunnan alueella on jonkin verran turvetuotantoa. Rautavaara on myös suosittu kesämökkikunta: kunnassa on yli 550 vapaa-ajan asuntoa. Rautavaaran yrittäjien järjestö on Rautavaaran Yrittäjät, Savon Yrittäjien aluejärjestö.
Työttömyysaste vaihtelee 13,1%-19,9%. Eläkeläisten osuus on yli 45 prosenttia väestöstä.
Uusia asukkaita on koetettu houkutella halvoilla tonteilla, nopealla laajakaistalla ja erityisillä pienillä omakotitaloilla.
Väestö

Rautavaaralla on eläkeläisiä yli 45 prosenttia väestöstä.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Rautavaaran väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 3 468 | 3 468 |
| 1985 | 1985 |    | 3 196 | 3 196 |
| 1990 | 1990 |    | 2 977 | 2 977 |
| 1995 | 1995 |    | 2 779 | 2 779 |
| 2000 | 2000 |    | 2 377 | 2 377 |
| 2005 | 2005 |    | 2 090 | 2 090 |
| 2010 | 2010 |    | 1 872 | 1 872 |
| 2015 | 2015 |    | 1 737 | 1 737 |
| 2020 | 2020 |    | 1 606 | 1 606 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Rautavaaralla oli 1 698 asukasta, joista 735 asui taajamassa, 939 haja-asutusalueilla ja 24:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Rautavaaran taajama-aste on 43,9 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Rautavaaran kirkonkylä.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Rautavaaralla toimii Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Rautavaaran seurakunta. Sen päätoimipiste on Rautavaaran kirkko.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Rautavaaran alueella toimii Nurmeksen ortodoksinen seurakunta.
Rautavaaran Helluntaiseurakunta, joka on perustettu vuonna 1959, on vireä toimija paikkakunnalla. Kokoustoimintansa lisäksi sillä on kirpputori ja se järjestää muun muassa jumalanpalveluksia, nuorisokahvilatoimintaa sekä leipä- ja ruokajakelua.
Ystävyyskunta

Võrun maakunta, Viro, 1990-
Ruokakulttuuri

1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Rautavaaran perinneruoaksi valittiin potattilouta eli perunaviipaleista tehty laatikko, jossa on myös sianlihaa, kalaa tai molempia.
Nähtävyyksiä

Holinrotko rotko Ylä-Keyrityn lähellä
Keyritynjoki kalastusalue ja melontareitti
Keyritynjärvi ranta
Keyritynmäki näköalapaikka
Kipari näköalapaikka
Metsäkartano retkeilykeskus
Paljakka näköalapaikka
Pumpulikirkko hiidenkirnu ja rotko
Ylä-Keyritty hiekkarannat
Tiilikanjoki: kalastusalue ja melontareitti
Tiilikkajärven kansallispuisto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rautavaara Wikimedia Commonsissa
Rautavaaran kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Rautavaaran avainluvut
Rautavaaran kylät, talot ja asukkaat kautta aikojen maa- ja henkikirjoissa
| n k Pohjois-Savon maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Iisalmi  Joroinen  Kaavi  Keitele  Kiuruvesi  Kuopio  Lapinlahti  Leppävirta  Pielavesi  Rautalampi  Rautavaara  Siilinjärvi  Sonkajärvi  Suonenjoki  Tervo  Tuusniemi  Varkaus  Vesanto  Vieremä 
Entiset kunnat:  Iisalmen maalaiskunta  Juankoski  Kangaslampi  Karttula  Kuopion maalaiskunta  Maaninka  Muuruvesi  Nilsiä  Riistavesi  Säyneinen  Varpaisjärvi  Vehmersalmi 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Rautavaara perustettiin vuonna 1874 liittämällä osia Nurmeksesta, Nilsiästä ja vuonna 1868 Nurmeksesta ja Pielisjärvestä erotetusta Juuasta.
Rautavaaran kirkko.
Tiilikkajärven kansallispuisto on yksi Rautavaaran nähtävyyksistä.
Belizen ritarikunta

Belizen ritarikunta (engl. Order of Belize) on belizeläinen kunnianosoitus, joka perustettiin vuonna 1991. Kunnianosoitusta myönnetään Belizen hallituksen esityuksestä henkilöille, jotka ovat ansioituneet Belizen hyväksi. Saajan ei tarvitse olla Belizen kansalainen. Ritarikunnan kanslerina toimii virkansa puolesta Belizen kenraalikuvernööri. Belizeläisten kunniamerkkien keskenäisessä järjestyksessä Belizen ritarikunta on toiseksi korkea-arvoisin.
Ritarikunnassa on vain yksi luokka:
ritarikunnan nauha
Ranskan departementit

Viides tasavalta
Ranskan perustuslaki (1958)
Ranskan perustuslakineuvosto
Ranskan tasavallan presidentti
Ranskan pääministeri
Ranskan hallitus
Ranskan parlamentti:
Ranskan kansalliskokous
Ranskan senaatti
Alueneuvosto (Ranska)
Yleisneuvosto (Ranska)
Ranskan departementit
Ranskan arrondissementit
Ranskan kantonit
Ranskan kunnat
Ranskan presidentinvaalit
Ranskan kansalliskokouksen vaalit
Ranskan senaatin vaalit
Ranskan aluevaalit
Ranskan kantonivaalit
Ranskan kunnallisvaalit
Ranskan kansanäänestykset
Osa Ranskan viidennen tasavallan poliittista elämää ja rakennetta koskevaa kokonaisuutta.
Kartta Ranskan departementeista ja niiden pääkaupungeista.
Departementti (ransk. département) on aluehallinnon yksikkö Ranskassa. Departementteja on 101, joista 96 sijaitsee Euroopassa ja jotka on ryhmitelty 18 alueeseen, région, joista 13 sijaitsee Euroopassa. Departementit jaetaan edelleen 342 arrondissementtiin. Ranskan hallitus nimittää prefektin (préfet) jokaisen departementin johtoon ja departementin asukkaat valitsevat sille yleisneuvoston, conseil général.
Useimmat departementit ovat saaneet nimensä jokien mukaan. Jokaisella departementilla on lisäksi järjestysnumero, jota yleisesti käytetään nimen yhteydessä, postinumeroissa ja autojen rekisterikilvissä. Numerointi on alkujaan ollut aakkosjärjestyksen mukainen, mutta departementtijakoon myöhemmin tehtyjen muutosten vuoksi numeroinnissa on nykyään muutamia poikkeuksia aakkosellisuudesta. Departementtien toimivaltaan kuuluvat sosiaalihuolto, liikenne, collèget peruskoulun yläluokat ja kulttuuri.
Historia

Departementit luotiin Ranskan vallankumouksen yhteydessä vuonna 1790 aluehallinnon yhtenäistämiseksi. Sitä ennen Ranska oli jaettu provinsseihin, joilla saattoi olla hyvinkin suuri itsehallinto ja hyvinkin merkittävästi toisistaan poikkeavia lakeja. Departementtien koko suunniteltiin niin, että matka niiden pääkaupunkiin kesti yhden päivän hevosella departementin rajoilta. Alun perin departementteja oli 83 kappaletta. Enimmillään departementteja oli 130 kappaletta vuonna 1811, kun Napoleon liitti keisarikuntaansa laajoja alueita ympäröivistä maista. Napoleonin kukistumisen jälkeen Ranskan alueet palautuivat samoiksi kuin vuonna 1790. Departementtien lukumääräksi tuli kuitenkin 86, kun Rhône-et-Loire'n departementti jaettiin kahtia Rhônen ja Loiren departementeiksi ja luotiin Vauclusen ja Tarn-et-Garonnen departementit. Vuonna 1860 Ranskassa oli 89 departementtia sen jälkeen, kun Nizza ja Savoiji liitettiin Ranskaan. Nizzan alueelle luotiin Alpes-Maritimesin departementti, ja Savoiji jaettiin Savoien ja Haute-Savoien departementteihin.
Vuonna 1871 Ranska menetti Saksan keisarikunnalle Elsass-Lothringenin, joka käsitti Alsacen maakunnan kaksi departementtia (Bas-Rhin ja Haut-Rhin sekä suurimman osan Mosellen departementista). Tällöin departementtien lukumäärä väheni 86:een sillä Mosellen departementin jäljelle jäänyt osa yhdistettiin Meurthen departementin kanssa uudeksi Meurthe-et-Mosellen departementiksi. Tämä alue liitettiin takaisin Ranskaan vuonna 1919, jolloin departementtien lukumäärä kasvoi jälleen 89:een ja lopulta 90:een vuonna 1922, kun muodostettiin Territoire de Belfort'in departementti.
Muutamat Ranskan siirtomaista – Ranskan Guayana, Guadeloupe, Martinique ja Réunion – muutettiin vuonna 1946 Ranskan merentakaisiksi departementeiksi. Lisäksi Ranskalla oli Algeriassa vielä viisi departementtiä vuoteen 1956 asti ja viisitoista vuoteen 1962 asti, jolloin maa itsenäistyi.
Vuoden 1968 alussa muutettiin Pariisin seudun departementtijakoa. Seinen departementista muodostettiin neljä pienempää departementtia Pariisi, Hauts-de-Seine, Seine-Saint-Denis ja Val-de-Marne, joista ensin mainittu käsittää ainoastaan Pariisin kaupungin alueen. Samalla Seine-et-Oisen departementti jaettiin kolmeen departementtiin: Essonne, Yvelines ja Val-d'Oise. Kun Korsika vuonna 1976 jaettiin vielä Corse-du-Sud'in ja Haute-Corsen departementteihin, oli niitä tasan sata, joista neljä merentakaisia.
31. maaliskuuta 2011 Mayottesta tuli Ranskan 101. departementti. Liittymisestä lähemmin Ranskan yhteyteen päätettiin kansanäänestyksessä, jossa 95,2 prosenttia äänestäneistä mayottelaisista oli liittymisen kannalla.
Luettelo Ranskan entisistä departementeista

| Departmentti | Prefektuuri pääkaupunki | Vuosina | Tietoa |
| --- | --- | --- | --- |
| Rhône-et-Loire | Lyon | 1790–1793 | jaettu Rhôneen ja Loireen 12. elokuuta 1793. |
| Korsika | Bastia | 1790–1793 | jaettu Goloon ja Liamoneen. |
| Golo  | Bastia | 1793–1811 | Liamone yhdistyi Korsikaan. |
| Liamone | Ajaccio | 1793–1811 | Liamone yhdistyi Korsikaan. |
| Mont-Blanc | Chambéry | 1792–1815 | entinen Savoyn herttuakunta, Piedmonten ja Sardinian kuningaskunnan alue joka palautettiin Piemont-Sardinian alueeksi Napoleonin sotien jälkeen. Departamentti liittyi Savoien ja Haute-Savoien kanssa yhteen. |
| Léman | Geneve | 1798–1814 | Muodostui, kun Geneven tasavalta liitettiin ensimmäiseen Ranskan imperiumiin. Geneve  lisättiin alueeseen, johon otettiin useilta muilta departamenteiltä maata Lémanin luomiseksi. Departamentti vastaa nykyistä Sveitsin Geneven kantonia ja osia nykyisistä Ranskan departementeista Ain ja Haute-Savoieta. |
| Meurthe  | Nancy | 1790–1871 | Meurthe lakkasi olemasta kun Saksan keisarikunta liitti Alsace-Lorrainen vuonna 1871 valtakuntaan eikä sitä luotu uudelleen sen jälkeen, kun alue palautettiin osaksi Ranskaa Versaillesin sopimuksella. |
| Seine | Pariisi | 1790–1967 | Nimenä vuosina 1790–1795 Pariisi (Paris). Seine jakautui 1. tammikuuta 1968 neljään uuteen departementtiin: Pariisiin, Hauts-de-Seineen, Seine-Saint-Denisiin ja Val-de-Marneen. |
| Seine-et-Oise | Versailles | 1790–1968 | Seine-et-Oise jakautui 1. tammikuuta 1968 neljään uuteen departementtiin: Yvelinesiin, Val-d'Oiseen, Essonneen ja Val-de-Marneen. |
| Korsika | Ajaccio | 1811–1975 | Korsika jakautui 15. syyskuuta 1975 kahteen osaan: Corse-du-Sudiin ja Haute-du-Corseen. |
| Saint Pierre ja Miquelon | Saint-Pierre | 1976–1985 | Saint-Pierre ja Miquelon oli merentakainen departementti vuodesta 1976 asti, kunnes se muutettiin merentakaiseksi alueeksi 11. kesäkuuta 1985. |
| Corse-du-Sud | Ajaccio | 1975–2018 | yhdistettiin Haute-du-Corsen kanssa ja muodisti Korsikan. |
| Haute-Corse | Bastia | 1975–2018 | yhdistettiin Corse-du-Sudin  kanssa ja muodisti Korsikan. |
Luettelo Ranskan entisistä departementeista > Ranskan Algeriassa

Toisin kuin muualla  Ranskan Afrikassa  Ranskan Algeria oli jaettu merentakaisiin departementtiteihin vuodesta 1848 aina sen itsenäistymiseen asti eli vuoteen 1962.
| Sija | Departmentti | Prefektuuri pääkaupunki | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- |
| 91 | Alger | Alger | 1848–1957 |
| 92 | Oran | Oran | 1848–1957 |
| 93 | Constantine | Constantine | 1848–1957 |
| 9C | Bône | Annaba | 1955–1957 |
| Sija | Departmentti | Prefektuuri pääkaupunki | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- |
| 8A | Oasis | Ouargla | 1957–1962 |
| 8B | Saoura | Béchar | 1957–1962 |
| 9A | Alger | Alger | 1957–1962 |
| 9B | Batna | Batna | 1957–1962 |
| 9C | Bône | Annaba | 1955–1962 |
| 9D | Constantine | Constantine | 1957–1962 |
| 9E | Médéa | Médéa | 1957–1962 |
| 9F | Mostaganem | Mostaganem | 1957–1962 |
| 9G | Oran | Oran | 1957–1962 |
| 9H | Orléansville | Chlef | 1957–1962 |
| 9J | Sétif | Sétif | 1957–1962 |
| 9K | Tiaret | Tiaret | 1957–1962 |
| 9L | Tizi Ouzou | Tizi Ouzou | 1957–1962 |
| 9M | Tlemcen | Tlemcen | 1957–1962 |
| 9N | Aumale | Sour el Ghozlane | 1958–1959 |
| 9P | Bougie | Béjaïa | 1958–1962 |
| 9R | Saïda | Saïda | 1958–1962 |
Nimenmuutokset

Monet departementit ovat muuttaneet nimensä niiden perustamisen jälkeen, useimmiten sen takia, koska entinen nimi koettiin loukkaavaksi, kuten liitteet bas matala tai inférieur alempi.
1791 : Mayenne-et-Loire-departementistä tuli Maine-et-Loire.
1793 :
Gironde-departementistä tuli Bec-d'Ambès-departementti girondistien pidätyksen vuoksi.
Vendée-departementistä tuli Vengé-departementti Vendéen kapinan vuoksi.
1795 :
Bec-d'Ambès -departementistä tuli uudelleen Gironde.
Vengé-departementistä tuli uudelleen Vendée.
Pariisi (Paris) -departementista tuli Seine.
1941 : Charente-Inférieure-departementistä tuli Charente-Maritime.
1955 : Seine-Inférieure-departementistä tuli Seine-Maritime.
1957 : Loire-Inférieure-departementistä tuli Loire-Atlantique.
1969 : Basses-Pyrénées-departementistä tuli Pyrénées-Atlantiques.
1970 : Basses-Alpes-departementistä tuli Alpes-de-Haute-Provence.
1990 : Côtes-du-Nord-departementistä tuli Côtes-d'Armor.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan departementit Wikimedia Commonsissa
Ranskan Algerian departementit 1957 - 1962
Kolme Algerian  departementtitia1848