stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ideaalikaasu

Kaavio ideaalikaasun olemuksesta ja törmäyksien johdosta aiheutunut hiukkasen satunnainen rata. Kuva on kaappaus ohjelmasta, jonka teki prof. Fu-Kwun Hwang, Taipei, Taiwan.
Ideaalikaasu on yksinkertaisin kaasumaisen olomuodon teoreettinen malli, jolla selitetään todellisten kaasujen eli reaalikaasujen ominaisuuksia. Siinä oletetaan, että kaasu koostuu rakennusosasista, jotka
ovat kaikki keskenään samanlaisia,
ovat pistemäisiä,
liikkuvat lämpöliikkeen johdosta täysin satunnaisiin suuntiin,
törmäilevät toisiinsa kimmoisasti,
eivät vuorovaikuta toisiinsa muutoin kuin törmäämällä,
liikkuvat törmäysten välillä tasaisella nopeudella ja suoraviivaisesti.
Vain osa reaalikaasuista noudattaa ideaalikaasun mallia hyvin. Jotta tietyn reaalikaasun malli seuraisi kaasun todellisia ominaisuuksia paremmin, täytyy ideaalikaasun ehtoihin tehdä muutoksia. Malli muuttuu tällöin vaikeammaksi laskea, ja se soveltuu vain pieneen joukkoon reaalikaasuja.
Ideaalikaasu on yleinen malli, joka selittää tyydyttävästi useimpien kaasujen käyttäytymistä.
Lain julkaisi Émile Clapeyron vuonna 1834. Laki on yhdistelmä kokeellisesta Boylen laista, Charlesin laista ja Avogadron laista. August Krönig ja Rudolf Clausius johtivat lain 1850-luvulla toisistaan riippumatta kineettisestä kaasuteoriasta.
Ideaalikaasu reaalikaasun selittäjänä

Todelliset reaalikaasut noudattavat pienissä paineissa ideaalikaasun mallia. Tällöin rakenneosaset ovat kaukana toisistaan eivätkä niiden sähköiset vuorovaikutukset vaikuta osasten lentoratoihin kovin paljon. Sähköiset vuorovaikutukset vaikuttavat myös itse törmäyksiin tehden niistä entistä vähemmän kimmoisia.
Reaalikaasun molekyylirakenne vaikuttaa osaltaan kaasun sisäenergian määrään. Raskas ja suuri moniatominen kaasumolekyyli alkaa törmäyksien johdosta pyöriä ja värähdellä. Energiaa kuluu sellaisiin liikkeisiin, jotka silloin eivät muodosta painetta.
Reaalikaasu käyttäytyy ideaalikaasun tavoin myös, jos kaasun lämpötila on korkea. Tällöin lämpöliike on keskimäärin suuri ja törmäyksen ajallinen kesto jää pieneksi ja liikemäärä riuhtaisee todennäköisemmin rakenneosaset irti toisistaan. Ionisaation vaikutus jää pienemmäksi ja kemiallisten sidoksien syntyminen on vähäisempää. Myös tiivistyminen höyrypisaroiksi on tällöin epätodennäköisempää.
Ideaalikaasun ominaisuudet toteutuvat hyvin sellaisilla kaasuilla, joiden sulamispiste on alhainen, molekyylirakenne on pieni ja rakenneosasten sähkömagneettinen kenttä on pieni. Tällaisia kaasuja ovat esimerkiksi jalokaasut: helium, neon, argon, krypton, ksenon ja radon. Ne ovat yksiatomisia ja sähköisesti neutraaleja. Jalokaasujen kiehumispiste on alhainen. Jalokaasuista helium noudattaa parhaiten ideaalikaasun mallia.
Ilmakehässä olevat kaksiatomiset kaasut happi ja typpi noudattavat ideaalikaasun lakeja tyydyttävästi. Sitä vastoin esimerkiksi ammoniakin ja hiilidioksidin kiehumispiste on odotettua korkeampi ja poikkeamat ideaalikaasun laista huomattava. Reaalikaasuja voi kuvata tarkemmin monimutkaisemmilla tilanyhtälöillä, esimerkiksi van der Waalsin tilanyhtälöllä.
Ideaalikaasun tilanyhtälö

Ideaalikaasun tilanyhtälö yleistää ja yksinkertaistaa kaasun käyttäytymistä suuresti. Kaasun tilaa kuvaamaan tarvitaan neljä suuretta:
p on kaasun paine (Pa),
V on kaasun tilavuus (m³),
n on kaasun ainemäärä (mol),
T on lämpötila (K).
Jos kahdella kaasulla kaikki nämä suureet ovat samat, sanotaan molempien kaasujen olevan samassa tilassa. Kun tutkitaan jotakin tiettyä kaasua, voidaan huomata sen likimain noudattavan lakia
jota kutsutaan ideaalikaasun tilanyhtälöksi. Tilanyhtälön mukaan kaasun paine ja tilavuus ovat keskenään kääntäen verrannollisia suureita; paine ja lämpötila sekä paine ja ainemäärä ovat keskenään suoraan verrannollisia suureita. Yhtälön oikealla puolella esiintyvä yleinen kaasuvakio  R on kaikille kaasuille yhteinen vakio. Sen arvo on noin 8.314 J⋅K−1⋅mol−1.
Ainemäärän  n sijaan ideaalikaasun tilanyhtälö voidaan ilmaista kaasuhiukkasten lukumäärän  N suhteen. Koska yhdessä moolissa on Avogadron luvun verran hiukkasia, hiukkasten lukumäärä voidaan ilmaista ainemäärän avulla muodossa
missä  N_{\rm {A}} on Avogadron vakio. Kaasuvakio puolestaan voidaan kirjoittaa muotoon
missä  k on Boltzmannin vakio. Boltzmannin vakio on yksi SI-järjestelmän perusvakioista, ja sen arvoksi on kiinnitetty 1,380649⋅10-23 J⋅K−1.
Sijoittamalla ainemäärän ja kaasuvakion lausekkeet tilanyhtälöön, saadaan se kirjoitettua muotoon
jota kutsutaan toisinaan ideaalikaasun tilanyhtälön mikroskooppiseksi muodoksi.
Ideaalikaasun tilanyhtälö > Tilanyhtälön erikoistapaukset

Kun tutkitaan yhtä kaasua, voidaan pitää sen ainemäärää  n ja vielä yhtä suuretta vakiona, kun kaasun kahden muun suureen annetaan vaihtua vapaasti. Tämä yksinkertaistaa kaasun tilan seurantaa, ja kaasun tilanyhtälöstä tulee yksinkertaisempi. Ainemäärän lisäksi jää vain kolme muuta suuretta, josta voidaan yksi valita kiinteäksi, jolloin myös yksinkertaisempia tilanyhtälöitä syntyy kolme erilaista.
Ideaalikaasua kuvaavat yksinkertaisemmat tilanyhtälöt ovat Boylen, Gay-Lussacin ja Charlesin lait. Kaasulakien nimityksissä on pientä vaihtelua. Monissa maissa Charlesin- ja Gay-Lussacin lait on nimetty poikkeavalla tavalla ja monesti eri nimilläkin. Syynä lienee kansallinen ylpeys tieteen kehityksen kiihkeinä alkuaikoina eikä muutoksiin ole koettu tarvetta myöhemminkään.
Kirjallisuutta

Davis ja Masten Principles of Environmental Engineering and Science, McGraw-Hill companies, Inc. New York (2002)  ISBN 0-07-235053-90-07-235053-9
Aiheesta muualla

Opetus TV, Termodynamiikka: Ideaalikaasut ja ideaalikaasuprosessit
Molekyylien törmäykset suljetussa astiassa (kaasupullo) osoitetaan oikeanpuoleisessa kuvassa. Nuolet edustavat molekyylien satunnaista liikettä ja törmäyksiä. Kaasun paine ja lämpötila ovat suoraan verrannollisia: kun lämpötila kasvaa, myös kaasun paine kasvaa.
Pirjo Kämppi

Pirjo Kämppi (s. 11. lokakuuta 1964 Joutsa) 
on suomalainen iskelmälaulaja, joka keikkaili Esko Tuukkasen tanssiyhtyeen solistina. 
1980-luvun lopulla Kämppi opiskeli laulua Oulunkylän pop- ja jazzkonservatoriossa.
Nykyisin Kämppi keikkailee kahdella kokoonpanolla tanssiyhtyeellä ja jatsahtavalla kokoonpanolla.
Diskografia

Ranskalaiset korot ja muita Erik Lindströmin sävellyksiä (2001)
Sydän soi (2002)
Soi yössä hiljaa bandoneon (2002)
Parhaat (2003)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Kyyjärvi (järvi)

| Kyyjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Kyyjärvi
Koordinaatit:  63°03′40″N, 24°35′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyjärven valuma-alue (14.64)
Tulojoet:  Kortejoki, Nopolanjoki, Pekkasenjoki
Laskujoki:  Oikarinjoki Järvekkeeseen
Taajamat:  Kyyjärven kirkonkylä
Järvinumero:  14.643.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  150,2 m  
Pituus:  11,4 km  
Leveys:  3,5 km  
Rantaviiva:  57,255 km  
Pinta-ala:  16,2838 km²  
Tilavuus:  0,02581673 km³  
Keskisyvyys:  1,59 m  
Suurin syvyys:  15,5 m  
Valuma-alue:  421,21 km²  
Saaria:  41 
:  Ohrasaari, Lintusaari
 fiKyyjärvi 
Kyyjärvi on Keski-Suomessa Kyyjärvellä kirkonkylältä itään aukeava järvi.
Maantietoa

Kyyjärvi on 11,4 kilometriä pitkä, 3,5 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 1 628 hehtaaria eli 16,3 neliökilometriä. Se on luode-kaakko -suuntainen ja sillä on kaksi Salonniemen eri puolelle jäävää järvenosaa. Pienempi järvenosa on kaakkoinen Tervaselkä ja luoteispuoli muodostuu Lintuselästä ja Mäntyselästä. Salonniemen lisäksi voidaan mainita kirkonkylässä Kotkanniemi ja Tervaselällä Kalmuniemi. Järveltä katsoen lähirantojen korkein kohta Mäntyperällä kohoaa hieman yli 165 metrin korkeuteen mpy. eli hieman alle 15 metriä vedenpinnasta. Eteläpäässä kohoaa kauempana rannasta yksinäinen Oikarinharju 230 metrin korkeuteen eli lähes 80 metriä vedenpinnan yläpuolelle. Järvellä on kartan mukaan 41 saarta. Kolme suurinta saarta ovat Tervaselällä Iso Pukkisaari ja Lintuselällä Lintusaari ja Ohrasaari. Esimerkiksi Ohrasaari on alle kolme hehtaaria suuri. Muita järven saaria ovat pohjoisesta lukien Tiinansaari, Rautasaari, Tälpässaaret, Kaitasaari, Iisaari, Vihtorinkivi, Koivusaari, Pikku Pukkisaari, Äytyrinsaari ja Kanasaari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 25,82 miljoonaa kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi tulee silloin 1,6 metriä. Järven pohja on melkein tasapohjainen ja kolmen metrin syvyyskäyriä on erittäin vähän. Kirkonkylän edustalla sijaitsee suurin syvänne, jossa sijaitsee syvin kohta 15,5 metrin syvyydessä . Mäntyselällä on hyvin pieni 3-metrinen syvänne ja Tervaselällä vastaava syvänne on isompi.
Järven rantaviivan pituus on 57,3 kilometriä. Kartasta katsoen silmämääräisesti noin puolet järven rannoista ovat metsämaata ja loput peltomaata. Asutus on tiheintä Mäntyselällä Järvenpään ja Mäntyperän kulmakunnilla, Lintuselän itärannalla Pölkissä ja Suokannassa ja länsirannalla kirkonkylässä ja Kotkanperällä sekä Tervaselällä Ratiperällä. Järven länsirantoja seuraa valtatie 13, josta haarautuu Järvenpäässä itärannikolle johtava yhdystie 16877. Se kääntyy Suokannassa pois järveltä eikä Tervaselän itärannikolle johda yhdystietä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Kyyjärven valuma-alueella (14.64), jonka Kyyjärven alueeseen (14.643) järvi kuuluu. Kyyjärven valuma-alueen pinta-ala on 421 neliökilometriä ja järvisyys on 4,72 % . Kyyjärven valuma-alue on jaettu omaan lähialueeseensa ja neljään valuma-alueeseen. Lähialueen laskuojia ovat kirkonkylään laskeva Lintupuro, jonka valuma-alue on tiheästi ojitettua. Samoin on myös Mäntyselkään laskeva Pentinpilkanpuro. Sen sijaan Tekolanpuro virtaa peltoalueiden läpi. Vesistöviranomaisten määrittelemillä isommilla valuma-alueilla on yleensä paljon järviä. Ähtyrinpuron valuma-alueen (14.644) lasku-uoma on Tervaselkään laskeva Ähtyrinpuro. Sen valuma-alueella ei sijaitse kuin pieni lampi.
Napolanjoen valuma-alueen (14.645) laskujoki on Nopolanjoki, jonka suurin sivujoki on Hirvijoki. Niiden valuma-alueella sijaitsee 22 yli hehtaarin (ha) kokoista järveä tai lampea. Aivan alajuoksulla sijaitsevat Karjalampi (5 ha) ja Ritalampi (4 ha). Nopolanjoki virtaa keskijuoksullaan Heinuanjärven (43 ha) läpi. Järven lähellä sijaitsee vielä toiset suojärvet Vääräjärvi (5 ha) ja  Peuralampi (36 ha). Kortejoen valuma-alueen (14.646) laskujoki on Kortejoki, jonka alajuoksulla sijaitsevat Kaakkolampi (2 ha) ja Vehkalampi (4 ha). Joen valuma-alue on tiheään ojitettua suomaata. Muut sen kuudesta yli hehtaarin kokoisesta lammesta sijaitsevat yläjuoksulla. Pekkasenjoen valuma-alueen (14.647) laskujoki on Pekkasenjoki. Se virtaa keskijuoksulla Pyhäräisen (9 ha) ja yläjuoksulla Pienen Kulhalammen (7 ha) läpi. Sen viereinen järvi on Iso Kulhalampi (6 ha). Valuma-alueen 22 järvestä voidaan mainita yläjuoksulla sijaitseva Kirvesjärvi (42 ha).
Kyyjärven laskujoki on Oikarinjoki, joka laskettelee samannimisenä Järvekkeen (20 ha) ja Kiminginjärven (150 ha) läpi ja vaihtaa sen jälkeen nimensä  Kiminginjoeksi, joka lopulta laskee Pääjärveen (2 950 ha). Kyyjärven vedenpinnan korkeus on 150,2 metriä mpy, joten joelle tulee pudotusta Pääjärveen mennessä 5,8 metriä. Joki on ollut menneinä aikoina hyvä vesiväylä. Sitä käytetään jokin verran melontareittinä, joskin reitin taukopaikat ovat kunnostamattomia .
Käsipallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 2016

Vuoden 2016 käsipallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Puolassa 15.–31. tammikuuta. Kisapaikkakuntina olivat Krakova, Wrocław, Gdańsk ja Katowice. Lopputurnaukseen osallistui 16 maata. Mestaruuden voitti Saksa, joka voitti loppuottelussa Espanjan maalein 24–17. Pronssiottelussa Kroatia voitti Norjan 31–24.
Turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Espanjan Raúl Entrerríos ja paras maalintekijä oli 48 maalillaan saman maan Valero Rivera Folch.
Loppusijoitukset

| Sijoitus | Maa  |
| --- | --- |
:  Saksa
:  Espanja
:  Kroatia
4.:  Norja
5.:  Ranska
6.:  Tanska
7.:  Puola
8.:  Ruotsi
Kärsäpussipäästäinen

| Kärsäpussipäästäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalis
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Pussieläimet Marsupialia
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Phalangeriformes
Yläheimo::  Petauroidea
Heimo::  Kärsäpussipäästäiset Tarsipedidae  Gervais & Verreaux, 1842
Suku::  Tarsipes  Gervais & Verreaux, 1842
Laji::  rostratus
Kaksiosainen nimi
 Tarsipes rostratus  Gervais & Verreaux, 1842 
Synonyymit
 Tarsipes spencerae Ride, 1970  Tarsipes spenserae Gray, 1842 
 Kärsäpussipäästäisen levinneisyysalue
Katso myös
   Kärsäpussipäästäinen Wikispeciesissä   Kärsäpussipäästäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kärsäpussipäästäinen (Tarsipes rostratus) on pienikokoinen australialainen pussieläin, joka painaa vain viidestä kymmeneen grammaan ja on näin suurin piirtein puolet pienempi kuin hiiri.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on mesipussikiipijä.
Kärsäpussipäästäisellä ei ole läheisiä sukulaisia. Tällä hetkellä se on luokiteltu Tarsipes-suvun ja kärsäpussipäästäisten heimon (Tarsipedidae) ainoaksi edustajaksi pussioravansukuisten yläheimossa, mutta useat tutkijat uskovat, että lajin voitaisiin nostaa omaksi yläheimokseen tai jopa kauemmas.
Kärsäpussipäästäinen on yksi harvoista nisäkkäistä, jotka käyttävät ravinnokseen pelkästään mettä. Sillä on pitkä teräväkärkinen nokka ja samanlainen kieli kuin mesikoilla ja kolibreilla. Eläin on pääasiassa yöllinen liikkuja, mutta saattaa tulla etsimään ruokaa myös viileinä päivinä. Yleensä kärsäpussipäästäiset viettävät päivänsä suojassa kivenkoloissa, ontossa puussa tai hylätyssä linnunpesässä.
Uskotaan, että kärsäpussipäästäinen on pitkäaikaisen pussieläinryhmän viimeinen selviytyjä. Vaikka sen levinneisyysalue on melko rajoittunut Länsi-Australian lounaisosiin, se on melko yleinen, ja se ei ole vaarassa kuolla sukupuuttoon niin kauan kuin sen asuinalueet säilyvät koskemattomina. Kasvien monimuotoisuus on kärsäpussipäästäiselle elintärkeää, sillä se ei selviä kovin pitkään ilman jatkuvaa medentuotantoa, eikä se pysty etsimään ruokaa yhtä laajalta alueelta kuin mettä syövät linnut.
Aiheesta muualla

Fauna of Australia: Tarsipedidae (pdf) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q752020  Wikispecies: Tarsipes rostratus  ADW: Tarsipes_rostratus  AFD: Tarsipes_rostratus  ARKive: tarsipes-rostratus  BOLD: 26192  CoL: 54XYY  EoL: 323836  GBIF: 2440056  iNaturalist: 42788  IRMNG: 10231825  ITIS: 609844  IUCN: 40583  MDD: 1000368  MSW: 11000166  NCBI: 38632  Observation.org: 87998  Open Tree of Life: 901943  Paleobiology Database: 432815
Idel (Karjalan tasavalta)

| Idel Идель |
| --- | --- |
 Ieljoen ylittävä silta.
 vaakuna
 Idel
 Koordinaatit: 64°7′50″N, 34°15′0″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Segežan piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 708,34 km²
Väkiluku (2012):  900
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Idelin kunta Segežan piirin kartalla.
Idel (myös Iel, ven. И́дель) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Segežan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ala-Uikujokeen laskevan Ieljoen suussa 43 kilometriä Segežasta pohjoiseen. Taajamassa on 700 ja kunnassa 900 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus

Idelin kunnan pinta-ala on 1 708,34 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Segežan piirin Uikujärven, Vojatšun, Segežan ja Papinkosken sekä lännessä Mustakosken, pohjoisessa Belomorskin piirin Kesäjoen ja idässä Suman kuntiin.
Seudulla virtaavat Ontajoki (ven. Onda), Ieljoki (Idel), Kotškoma, Onigma, Pana ja Šoba. Järviä ovat Vienanmeren–Itämeren kanavan ja Ontajoen tekojärvet, Uikujärveen kuuluva Maiguba, Panozero ja Šavan.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Kotškoman, Lososin, Maiguban, Sumskin  ja Vienanmeren–Itämeren kanavan 11. sulun asutukset, Maiguban kylä sekä Šavanin rautatieasema. Toiseksi suurin asutuskeskus on yli sadan asukkaan Kotškoma. Sumskissa ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 82 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 7 % valkovenäläisiä, 4 % karjalaisia, 3 % ukrainalaisia ja 2 % suomalaisia.
Historia

Paikkakunta on saanut alkunsa Vienanmeren–Itämeren kanavalle pakkosiirrettyjen talonpoikien asutuksista vuonna 1933. Samana vuonna perustettiin myös Idelin rautatieasema. Se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen vuonna 1943. Idel muutettiin maaseututaajamaksi vuonna 1991.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18 sekä Muurmannin rata, jolla on Idelin, Kotškoman, Maiguban ja Šavanin asemat. Suurin työllistäjä on rautatievarikko. Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kerhotalo ja lääkintäasema. Eräitä palveluja on myös Kotškomassa.
Nähtävyydet

Historiallisia kohteita ovat Šavanin patorakennelma, toisen maailmansodan aikana kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikat sekä Maiguban asemalla Venäjän kansalaissodan aikana menehtyneen bolševikkijohtaja Vasili Soluninin muistolaatta.
Aiheesta muualla

Idelin kunta Segežan piirin sivustolla (venäjäksi)
Segežan piirin kunnat
Hallinnollinen keskus: Segeža

Idel  –
Vojatsu (Nadvoitsy)  –
Papinkoski (Popov Porog)  –
Mustakoski (Tšornyi Porog)  –
Uikujärvi (Valdai)
Käsipallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2016

Vuoden 2016 käsipallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Ruotsissa 4.–18. joulukuuta. Kisapaikkakuntina olivat Göteborg, Tukholma, Malmö, Kristianstad ja Helsingborg. Lopputurnaukseen osallistui 16 maata. Mestaruuden voitti Norja, joka voitti loppuottelussa Alankomaat maalein 30–29. Pronssiottelussa Ranska voitti Tanskan 25–22.
Turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Alankomaiden Nycke Groot ja paras maalintekijä oli 53 maalillaan Norjan Nora Mørk.
Loppusijoitukset

| Sijoitus | Maa  |
| --- | --- |
:  Norja
:  Alankomaat
:  Ranska
4.:  Tanska
5.:  Romania
6.:  Saksa
7.:  Venäjä
8.:  Ruotsi
Käsivarsi (Suomi)

Enontekiö baskinkielisessä kartassa.
Valtatie 21 (osa Eurooppatietä E8) kulkee Suomen puolella, Ruotsin rajan tuntumassa Käsivarren läpi. Taustalla Saana.
Käsivarsi eli Käsivarren Lappi on Suomen alueen kapea, ”Suomi-neidon” käsivartta muistuttava ulkonema Luoteis-Lapissa, Ruotsin ja Norjan välissä. Käsivarsi kuuluu Enontekiön kuntaan ja siellä on vuodesta 1991 lähtien sijainnut Käsivarren erämaa-alue. Suomen korkein tunturi Halti ja kaikki yli tuhat metriä korkeat tunturit sijaitsevat Käsivarressa.
Käsivarren itärajana Norjaa vastaan on vuoden 1751 Strömstadin sopimuksen raja. Länsiraja Ruotsia vastaan syntyi Haminan rauhassa 1809, ja näiden rajojen väliin jäi kapea kaistale. Käsivarren nimitys syntyi 1900-luvulla karttamuodon perusteella. Se esiintyy ainakin jo Samuli Paulaharjun Lapin muisteluksissa (1922): ”Palojoen tienoille laskeutuvat korkeasta tunturimaastaan myöskin »Käsivarren» lappalaiset Poro- ja Kilpisjärven ympäristöiltä.” Saamen kieleen nimitys on lainautunut käännöksenä Giehtaruohtas.
Käsivarren pohjoisimmasta osasta käytetään toisinaan nimitystä Yliperä, paikallisten keskuudessa usein Yläperä. Termiä ei ole tarkkaan määritelty, mutta nykyään sillä tarkoitetaan yleensä suurtuntureiden aluetta Käsivarren pohjoisimmassa nurkkauksessa. Aiemmin termi miellettiin ehkä laajemmin koko Käsivartta kattavaksi. Kai-Veikko Vuoristo kuvaa Yliperää seuraavasti: ”Yliperäksi kutsuttu alue on arktista seutua, missä talven valta on pitkä, kesä lyhyt. Yliperässä, kaukana metsänrajan pohjoispuolella, vallitsevat tunturit ja paljakat. – – Koko vuoristo huipentuu joukkoon yli tuhatmetrisiä tuntureita, jotka jäävät vain niukasti ikuisen lumen vyöhykkeen alapuolelle.”
Vuosina 1920–1944 Suomeen kuulunutta Petsamoa nimitetään joskus Suomen itäiseksi käsivarreksi.
Käsiraha

Käsiraha tarkoittaa Suomessa rahamäärää, jonka ostaja luovuttaa myyjälle ennen molemminpuolisesti sitovan kauppasopimuksen syntymistä. Sitä käytetään erityisesti kiinteistön ja asunto-osakkeiden kaupassa, ja sen tarkoituksena on varmentaa ostajan aikomus. Käsirahaa voidaan käyttää myös muissa sopimustyypeissä kuten tavanomaisen irtaimen kaupassa.
Kun kauppa on lopullisesti päätetty, käsiraha vähennetään suoritettavaksi jäävästä kauppahinnasta eli se lasketaan osaksi kauppahintaa. Jos taas kauppaa ei synny ostajasta johtuvasta syystä, käsiraha jää myyjälle siltä osin kuin se on määrältään kohtuullinen.
Aiheesta muualla

Maakaari, 2 luku 8 § Finlex.  (12.4.1995/540). Helsinki:  Oikeusministeriö ja Edita Publishing Oy. Viitattu 29.4.2015.
Asuntokauppalaki, 3 luku Finlex.  (23.9.1994/843). Helsinki:  Oikeusministeriö ja Edita Publishing Oy. Viitattu 29.4.2015.
Idomeneo

Idomeneo, re di Creta ossia Ilia e Idamante (suom. Idomeneo, Kreetan kuningas tai Ilia ja Idamante) tai vain Idomeneo, KV 366, on Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Teos on Mozartin oopperoista ensimmäinen kypsän kauden mestariteos. Oopperan tapahtumat sijoittuvat myyttiseen antiikin Kreikkaan, Troijan sodan jälkeiseen aikaan.
Oopperan synty

Idomeneo syntyi Baijerin vaaliruhtinas Karl Theodorin tilauksesta. Mozart sävelsi oopperan Münchenissä, jonne erinomainen Mannheimin orkesteri oli muuttanut vaaliruhtinaan perässä. Mozart kirjoittikin orkesteriosuuden erittäin rikkaaksi mutta kuitenkin hienovaraisen läpikuultavaksi. Laulajiin Mozart ei sen sijaan ollut kovin tyytyväinen, lukuun ottamatta Mannheimin ajoilta tuttuja Dorothea Wendlingia ja hänen kälyään Elisabeth Wendlingia.
Mozart kirjoitti keskinkertaiselle libretistilleen, Salzburgin hovikappalaiselle Giambattista Varescolle isänsä Leopoldin välityksellä ja pyysi muutoksia librettoon. Varesco, joka piti itseään runoilijana, ei mielellään suostunut niihin. Joitakin kiistanalaisia kohtia Mozart yksinkertaisesti jätti pois oopperasta.
Kantaesitys 29. tammikuuta 1781 Münchenin Hoftheaterissa oli kiistaton menestys. Mozartin isä Leopold ja sisko Nannerl saapuivat Salzburgista Müncheniin kantaesitystä seuraamaan ja viipyivät siellä maaliskuuhun asti.
Musiikki

Idomeneo on opera serian huipentuma ja Mozartin kypsän kauden oopperoista ensimmäinen. Serian pariin Mozart palasi myöhemmin enää La clemenza di Titossa.
Henkilöt

Idomeneo, Kreetan kuningas – tenori (kantaesityksessä Anton Raaff)
Idamante, hänen poikansa – mezzosopraano tai tenori (kastraatti Vincenzo del Prato)
Ilia, troijalainen prinsessa, Priamoksen tytär – sopraano (Dorothea Wendling)
Elettra, Agamemnonin, Argosin kuninkaan tytär – sopraano (Elisabeth Wendling)
Arbace, Idomeneon uskottu – tenori (Domenico Panzacchi)
Neptunuksen ylipappi – tenori
Oraakkeli – basso
kreetalaisia, troijalaisia, merimiehiä, sotilaita, pappeja – kuoro
Synopsis > Tapahtumapaikka ja -aika

Myyttinen antiikin kreikka, troijan sodan jälkeinen aika.
Levytyksiä

Fritz Busch (1951) – Symposium – Richard Lewis, Léopold Simoneau, Sena Jurinac, Birgit Nilsson
John Pritchard (1956) – EMI – Richard Lewis, Léopold Simoneau, Sena Jurinac, Lucille Udovick
Colin Davis (1971) – Philips – Nicolai Gedda, Jessye Norman, Heather Harper, Rae Woodland
James Levine (1982) – Pioneer Classic (Video) – Luciano Pavarotti, Frederica von Stade, Ileana Cotrubaș, Hildegard Behrens
John Elliot Gardiner (1990) – Archiv – Anthony Rolfe Johnson, Anne Sofie von Otter, Sylvia McNair, Hillevi Martinpelto
James Levine (1994) – Deutsche Grammophon – Plácido Domingo, Cecilia Bartoli, Heidi Grant Murphy, Carol Vaness