stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paimionjoki
Luonnonmukaisuuden palautus > Painion Palikaisten sillan pohjapato

Hovirinnan säännöstelypadon purkuun liittyy tarve rakentaa pohjapato Painioon Palikaisten sillan kohdalle. Padon avulla varmistetaan vesistöjen korkeuserot. Luvan haku tätä varten oli vuonna 2016 suunnitteilla. Suunnitteilla oli luonnonmukainen pohjapato.
Luonnonmukaisuuden palautus > Rautelankosken palauttaminen

Hovirinnan padon muutostöihin liittyen on esitetty kolme eri vaihtoehtoa Yhdessä vaihtoehdossa Rautelankoski palautettaisiin alkuperäiseen tilaansa. Turun kaupunginhallitus on hyväskynyt Paimionjoki sopimuksen joka sisältää Rautelankosken entisöinnin ja palautuksen. Entisöinnin yhteydessä Rautelankoskeen muodostuu lohikalojen kutupaikkoja.. Paimionjoki yhdistys on laatinut ennallistamiseen liittyen Paimionjoen kehittämissuunnitelman  jossa kuvataan Rautelankosken entisöintiin liittyvät toimenpiteet. Pato oli suunniteltu toteutettavaksi noin sadan metrin matkalla kivilouheesta rakennetuilla kynnyksillä.
Luonnonmukaisuuden palautus > Voimalaitosten kalatiesuunnitelmat

Paimionjoki-yhdistys ry on tilannut Paimionjoen pienvesivoimalaitosten kalatietarkastelusuunnitelman. Lounais-Suomen vapaa-ajankalastajapiiri ry esittää, että Turun alueen vedenoton loputtua Askalan ja Juntolan pienvesivoimalaitoksille tulee asettaa yhden kuutiometrin minimijuoksutusvelvoite.
Suunnitelman mukaan Askalan pienvesivoimalaitoksen padon yhteyteen olisi rakennettavissa paäosin luonnonmukainen kalatie. Padon länsipuoli soveltuu maanpinnan jyrkkyyden johdosta huonosti kalatien rakentamiseen. Sen sijaan padon itapuolen ranta on huomattavasi loivempaa ja soveltuisi hyvin kalatien rakentamiseen.
Kalatien rakentaminen Juntolan pienvesivoimalaitoksen padon yhteyteen on suuresta putouskorkeudesta ja rantojen jyrkkyydesta johtuen hankalaa. Kalatie olisi rakennettavissa joko padon itä- tai länsireunaan.
Myös Juvan pienvesivoimalaitoksen padon kalatien rakentaminen on suuresta putouskorkeudesta ja alueen kallioisesta maaperästä johtuen hyvin hankalaa. Suunnitelman mukaan Juvan voimalaitospadon yhteyteen ei kannata rakentaa kalatietä ennen kuin on rakennettu kalatiet Askalan ja Juntolan voimalaitospatojen yhteyteen. Kalatien tarvitseman virtaaman tulisi olla suuruusluokka 500 l/s.
Toimijoita ja hankkeita > Paimionjoki-yhdistys

Paimionjoen vesistön tilaa parantamaan perustettiin vuonna 2010 Paimionjoki-yhdistys. Jäsenenä yhdistyksessä voivat olla yhdistyksen toiminta-alueella tai sen välittömässä läheisyydessä sijaitsevat ja yhdistyksen hallituksen hyväksymät oikeuskelpoiset yhteisöt. Vuonna 2010 jäseninä olivat Someron kaupunki, Kosken TL kunta, Marttilan kunta, Tarvasjoen kunta, Pöytyän kunta, Paimion kaupunki, Sauvon kunta, Fortum Power and Heat Oy, MTK-Somero ry, Maataloustuottajain Tarvasjoen yhdistys ry, MTK-Koski Tl ry, MTK-Paimio ry, Someron vesiensuojeluyhdistys ry, Painion hoitoyhdistys ry, Varsinais-Suomen kalastusalue, Paimionselän kalastusalue, Varsinais-Suomen luonnonsuojelupiiri ja Paimion seudun ympäristöyhdistys ry. Kannatusjäseninä olivat Turun kaupunki ja Liedon kunta. Yhdistys on valmistellut Paimionjoen vesistön hoitoa varten kaksi toimenpideohjelmaa. Ensimmäinen toimemnpideohjelma vuosille 2011–2015 valmistui vuonna 2011.  Toinen toimenpideohjelma vuosille 2016–2021 valmistui vuonna 2016.
Toimijoita ja hankkeita > Paimionjoen alueen hankkeita

Paimionjoella on vuodesta 2011 toteutettu vuosittain useita hankkeita ja tutkimuksia. Vuosina 2012–2013 käynnissä olivat Virkistäytymään Paimionjoelle -kehittämishanke, Active Wetlands -hanke sekä RAVITA - lannan ja jätevesien ravinteet kiertoon -hanke. Vuonna 2016 käynnissä olivat hankkeet Kansalaiset mukaan Paimionjoen tilaa parantamaan, Kalaisia koskia Paimionjokeen, Puroista joelle - Paimionjoen vesistön ekologinen tila paremmaksi puroja kunnostamalla, Someron järviketjun polut ja reitit sekä VEERA - Vesiensuojelua Varsinais-Suomen suurten jokien valuma-alueilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paimionjoki Wikimedia Commonsissa
Paimionjoki - Veden elävää perintöä Paimionjoki-yhdistys. Viitattu 4.3.2018.
Paimionjoki. Varsinais-Suomen vesistöt tutuiksi (pdf) 2013. Varsinais-Suomen ely-keskus. Viitattu 4.3.2018.
Paimionjokilaakso Ympäristö.fi. Viitattu 4.3.2018.
Kaljonen, Minna: Katse koetteluihin. Maaseudun kumppanuushankkeista kokeilevaan ympäristöpolitiikkaan. Alue ja Ympäristö, 2019, 45. vsk, nro 2, s. 34–44.  Alue- ja ympäristötutkimuksen seura. Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 21.11.2019.
Maa on syntinen laulu (elokuva)

| Maa on syntinen laulu |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Rauni Mollberg
Käsikirjoittaja:  Pirjo Honkasalo
Tuottaja:  Rauni Mollberg
Säveltäjä:  Hannu Sinnemäki
Kuvaaja:  Kari Sohlberg
Leikkaaja:  Marjatta Leporinne
Lavastaja:  Seppo Heinonen Ensio Suominen
Pääosat:  Maritta Viitamäki
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  RM-tuotanto Ky
Ensi-ilta:  2. marraskuuta 1973
Kesto:  108 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  711 909
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maa on syntinen laulu on Rauni Mollbergin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1973. Se perustuu Timo K. Mukan samannimiseen romaaniin.
Elokuvassa Mollberg käytti suurimmaksi osaksi amatöörinäyttelijöitä. Pääosassa nuorta Marttaa esittää Maritta Viitamäki. Muissa rooleissa ovat muun muassa Pauli Jauhojärvi Isä-Juhanina, Aimo Saukko Äijänä sekä Niiles-Jouni Aikio Oulana. Fakiiri Aimo Leikas suoritti hirttäytymiskohtauksen sijaisnäyttelijänä.
Elokuva sai kolme Jussi-palkintoa (paras miespääosa, paras kuvaus, paras ohjaus) sekä erikoispalkinnon Locarnon kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla. Elokuva sai teattereissa 711 909 katsojaa ja oli Suomen toiseksi katsotuin elokuva ajanjaksolla 1972–1982 elokuvan Yksi lensi yli käenpesän jälkeen. Elokuva oli kaikkien aikojen ensimmäinen Suomesta Hollywoodiin lähetetty ehdokas parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnosta kilpailemaan.
Ylen vuoden 2012 äänestyksessä kriitikot valitsivat Maa on syntinen laulu -elokuvan kaikkien aikojen kymmenenneksi parhaaksi suomalaiselokuvaksi. Vaikka elokuvasta on jopa sanottu, että se on arvostetuimpia kotimaisia elokuvia, sitä on myös arvosteltu pelkästään alkuteoksen raa’an ja naturalistisen puolen sisällyttämisestä ja lyyrisen puolen sivuuttamisesta. Myöhemmin keskustelua on herättänyt muun muassa kohtaus, jossa isäntä joutuu paloittelemaan syntymässä olevan vasikan emälehmän sisään pelastaakseen lehmän hengen. Kuvauksissa leikeltiin oikea vasikka.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Maritta Viitamäki   | … |   Martta Mäkelä   |
|   Pauli Jauhojärvi   | … |   Juhani Mäkelä   |
|   Aimo Saukko   | … |   Äijä Mäkelä   |
|   Milja Hiltunen   | … |   Alli Mäkelä   |
|   Sirkka Saarnio   | … |   Elina Pouta   |
|   Niiles-Jouni Aikio   | … |   Oula   |
|   Veikko Kotavuopio   | … |   Kurki-Pertti   |
|   Jouko Hiltunen   | … |   Hannes   |
|   Osmo Hettula   | … |   Saarnamies   |
|   Maija-Liisa Ahlgren   | … |   Aino Liinukorpi   |
|   Kauko Jauhojärvi   | … |   Antti Lanto   |
|   Irja Uusisalmi   | … |   Anna Kurkela   |
|   Eelis Tiensuu   | … |   Poudan isäntä   |
|   Elsa Kellinsalmi   | … |   Poudan emäntä   |
|   Toivo Lampela   | … |   Outakodan vanhaisäntä   |
|   Toivo Jauhojärvi   | … |   Outakodan isäntä   |
|   Inker-Marja Juuso   | … |   Outakodan emäntä   |
|   Pertti Hellgren   | … |   Outakodan poika   |
|   Tauno Nilivaara   | … |   Outakodan poika   |
|   Pekka Kouri   | … |   Outakodan poika   |
|   Leonard Särestöniemi   | … |   Outakodan vanhaisäntä   |
|   Voitto Harju   | … |   Kulkuri   |
|   Toivo Tuomainen   | … |   kauppias Niku-Reeti   |
|   Raili Karjalainen   | … |   kauppiaan vaimo   |
|   Keijo Salo   | … |   Liinunkorven lapsi   |
|   Juha Salo   | … |   Liinunkorven lapsi   |
|   Uula Aikio   | … |   Oulan isä   |
|   Mikko Lecklin   | … |   Lanton Iitori   |
|   Arvi Jauhojärvi   | … |   Liinunkorven lapsi   |
|   Jari Jauhojärvi   | … |   Liinunkorven lapsi   |
|   Aulis Jauhojärvi   | … |   metsuri   |
|   Eljas Siitonen   | … |   Elkku, lapinäijä   |
|   Santtu Hettula   | … |   Martan vastasyntynyt poikalapsi   |
|   Impi Köngäs   | … |   Liisa Alatalo   |
|   Aimo Leikas   | … |   sijaisnäyttelijä    |
Uudelleenfilmatisointi

Elokuvasta tehdään uudelleenfilmatisointi, jonka ohjaa Mika Ronkainen. Hanke sai Suomen elokuvasäätiöltä 30 000 euron kehittämistuen.
Aiheesta muualla

Maa on syntinen laulu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Volvo 780

| Volvo 780 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Volvo
Valmistusvuodet:  1985–1990
Tuotantomäärä:  8 518 kpl
Korimalli:  2-ovinen coupé
Luokka:  E-segmentti
Muotoilija:  Bertone
Edeltäjä:  Volvo 262C
Seuraaja:  Volvo C70
Teknisesti samankaltaisia:  Volvo 740 Volvo 760
Tekniset tiedot
Moottori:  R4 R6 V6
Iskutilavuus:  2,0–2,8 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Mitat
Massa:  1490 kg
Pituus:  4794 mm
Akseliväli:  2770 mm
Leveys:  1750 mm
Korkeus:  1400 mm
Volvo 780 on Volvon vuosina 1985–1990 valmistama edustusluokan coupé-korinen automalli, joka perustuu tekniikaltaan Volvo 740/760 -mallisarjaan. Se korvasi edeltäneen Volvo 262C:n ja seuraajaksi tuli vuonna 1996 Volvo C70.
Bertonen suunnittelema ja Italiassa valmistama Volvo 780 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 1985. Bensiinimoottoreina olivat nelisylinteriset 2,0- ja 2,3-litraiset sekä 2,8-litrainen V6. Dieselmoottori oli kuusisylinterinen 2,4-litrainen. Voimansiirtona oli nelivaihteinen manuaalivaihteisto sähköisellä ylivaihteella tai neliportainen automaattivaihteisto.
Volvo 780 tuli Suomessa myyntiin syksyllä 1986 puolen miljoonan markan hintaan. Helsingin Sanomien Matti Janssonin mukaan Bertonen hillitysti muotoilema Volvo 780 on korimalliltaan sedanin ja coupén välimuoto, pikemminkin edustava kuin urheilullinen. Kaksiovinen iso auto on Suomessa rekisteröity viidelle, mutta nahkaverhoillut istuimet on muotoiltu neljälle. Janssonin mielestä auto on luonteeltaan hyvin varusteltu herrasmiehen auto, joka ei edes houkuttele kaahaamaan yli luontevalta tuntuvan nopeuden.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo 780 Wikimedia Commonsissa
Honda Shadow

Honda VT750S Shadow (2011).
Honda VT Shadow on japanilaisen Hondan valmistama custom-tyylinen moottoripyörämallisto, joka esiteltiin vuonna 1983. VT-sarjassa on useita iskutilavuuksia alkaen 125 cm³ aina 1800 cm³ saakka. Moottorikonstruktiona on nelitahtinen nestejäähdytetty V2, mistä juontuu malliston VT- eli V-Twin-lyhenne. Shadow-sarja sijoittuu Hondan custom-mallistossa pienempien iskutilavuusluokkien Rebel/CMX-mallien sekä suurimmat iskutilavuusluokat kattavien VTX-mallien väliin. Vuodesta 2011 lähtien Shadow-mallisto on rajoittunut suositun keskikokoisen VT750 Shadown eri versioihin.
VT- ja nyttemmin VTR-lyhennettä on custom-tyylisten mallien rinnalla ja ohella käytetty vuodesta 1982 lähtien myös Hondan V2-moottorilla varustetuissa urheilullisissa mp-malleissa, kuten esimerkiksi vain Kaukoidän markkinoilla 1988-1989 tarjolla olleessa, tehokkaassa VT250J Spada MC20:ssa, eli VT-etuliite ei tarkoita custom-tyyppistä moottoripyörää, toisin kuin jotkut muut Hondan etuliitteet (vaikkapa XL-endurot), vaan moottorin tyyppiä.
Myös Hondan retrotyylistä Joker-skootteria (1996-1999, PCN: HF6) on myyty Euroopassa Shadow-mallinimellä.
VT125-sarja (1999-2006) > Tekniset tiedot

Lähteet:
Moottori: 90 asteen nelitahtinen OHC V2-moottori (twin)
Sylinterimitat: 42,0 x 45,0 mm (sylinterihalkaisija x iskupituus) x 2 = 124,6 cm³, männät eri varaosanumeroilla, suunnatut
Puristus: 11,8:1 (suhde), 13,3 kgf/cm² @ 500/min (paine)
Jäähdytys: Nestejäähdytteinen, painejärjestelmä, tilavuus 1,2 l + 0,4 l (paisuntasäiliö)
Kaasuttimet: kaksi, Keihin VPU-1 A/B alipainekaasutin 22 mm (vm/maan mukaan myös VPU-2A/B/C ja VPU-3A/B/C)
Suuttimet: 70/75 e/t (JC29), 78/78 (JC31), tyhjäkäyntisuutin 35
Teho: 11 kW kierrosluvulla 11 000/min
Vääntö: 10,5 Nm kierrosluvulla 8 500/min
Huoltoväli: 12 000 km (sytytystulpat 8 000 km)
Käynnistys: sähkökäynnisteinen
Vaihteet: 5-vaihteinen
Renkaat: 100/90-17 55S (etu) / 130/90-15 66P (taka; koko valmistetaan nykyisin P:n sijaan korkeampaan S-nopeusluokkaan, ts. 130/90-15 66S kelpaa)
Bensiinisäilön tilavuus: 14 litraa (11,9 + 2,1 litraa, varatankki hanan R-asennon takana), polttoaineen Anti-Knock-Indeksi (AKI) ≥ 91
Polttoaineen kulutus: 3,1-4,9 l/100km (merkittävä riippuvuus marssivauhdista), toimintamatka jopa yli 400 km
Huippunopeus: 107-112 km/t (testiarvot; motorbikes.be)
Painot: 145 kiloa (kuiva), 160 kg (ajokunnossa), 180 kg (enimmäiskuorma)
Maavara 145 mm
Akseliväli 1530 mm
Korkeus 1110 mm
Pituus 2300 mm
Leveys 890 mm
VT125-sarja (1999-2006) > Lisävarustelu

VT 125 C Shadow-mallin vakiovarustelu on varsin karu ajatuksella, että mp-tyypille ominaisesti käyttäjä täydentäisi (matka-ajo) tai karsisi sitä tarpeidensa mukaan. Honda valmisti sarjaa erilaisia mallikohtaisia Hondaline-lisävarusteita, kuten mm. sissybar/tavarateline-yhdistelmän, pleksi-tuulilasin, nahkasivulaukut (kaksi versiota) ja nahka-tavararulla sekä laajan valikoiman kromattuja osia alkuperäisten tilalle (kuva; 2001 VT125C Hondaline-lisävarusteilla), joita tarjottiin Suomessa alkuvuosina myös valmiiksi asennettuna varustepakettina.
VT400C/C2 Shadow 2002-2004, Japanissa 1997-2016

Vuosina 2002-2004 Honda tarjosi ainakin Yhdysvaltain markkinoilla 250 cm³-customien ja keskiluokkaisten mallien väliin jäljempien kokoista, mutta välikoon iskutilavuuden moottorilla. Mallin tarkoitus oli lähteen mukaan tarjota aloittelevia motoristeja puhutteleva pienempi teho ja polttoaineen kulutus, mutta välttää pienemmän moottoripyörän stigma isomman moottoripyörän olemuksella. Japanissa VT750:n pienempi, ≤399 cm³ iskutilavuudella medium-luokkaan eli mopedi-/kmp- ja ≥400 cm³ big bike-luokan väliin sopiva VT400-rinnakkaismalli oli kuitenkin tullut tarjolle vuodelle 1997 ison version uudistuksen yhteydessä. VT400 haarautui vuonna 2000 perinteiseksi Classic-matkaversioksi, jonka rinnalla tuli tarjolle Slasher-versio 19-tuumaisella etupyörällä, 50mm madalletulla istuinkorkeudella ja riisutulla olemuksella. Vuonna 2008 ison version uudistuttua elektronisella PGM-FI -ruiskulaitteistolla myös VT400 päivittyi samoin, ja Classic-matkakustomin rinnalle tuli Slasher:in korvaava Custom-niminen versio 21-tuumaisella etupyörällä sekä sirolla lokasuojalla. Viimeiset mallit VT750 Phantom ja VT400 Classic poistuivat Japanin markkinoilta vasta vuonna 2016 (Wikipedia JP). VT400:ssa oli 52 asteen nestejäähdytetty 399 cm³ V2-moottori polttoaineen ruiskutuksella, mikä tarjosi 33 hevosvoimaa epätavallisen korkealla 7 500/min-kierrosluvulla, sekä 35 Nm vääntöä 5 500/min-kierrosluvulla. Mallitunnus oli NC45 (2002-2004), ja Product Code Number tuolloin MFS. Sylinterien iskupituutta oli pienennetty VT500C:n 61 mm:stä 50,4 millimetriin, ja ulkoasu vastaa ajankohdan VT750:ä, mutta lähdeaineisto ei lausu moottorista tarkemmin. Japanin kuvamateriaali ei ole Commons`issa. VT400C2 oli saman ajanjakson mm. VT125C2:n tavoin arvokkaamman näköinen luksusversio. Trafin ajoneuvotilasto 31.12.2019 tunnistaa ainakin yhden VT400:n Suomen rekisterissä.
VT500 Shadow (1983-1986)

Vuodelle 1983 esitelty VT500 Shadow oli isomman VT700/VT750:n rinnalla Hondan ensi yritys päästä Yhdysvalloissa suosituille custom-markkinoille. Moottori oli uusi, ja pitkittäin sijoitetun, ostajakunnan vieroksuman CX-sarjan sijaan se oli perinteinen poikittainen 491 cm³ 52 asteen nestejäähdytteinen V2. Sen lohko oli pystyhalkaistu perinteisempään brittitapaan, kun japanilaisvalmistajat Yamahaa lukuun ottamatta suosivat vaakahalkaistavia moottorilohkoja. Honda oli ratkaissut kapeakulma-V2:ssa ominaiset värinät muuttamalla kampiakselin tappien sijoitusta epäsymmetriseksi. Yhdet nokka-akselit per sylinteri käyttivät kolmea venttiiliä (kaksi imuventtiiliä, yksi pakoventtiili, venttiilivälysten automaattisäätö). CX-edeltäjän yhdysrakenteiset, asiakkaiden liian peltisinä vieroksumat Comstar-vanteet vaihtuivat tavanomaisiksi kevytmetallivanteiksi: edessä halkaisija oli 18 tuumaa, ja takana custom-perinteitä noudattava 16-tuumainen kookkaalla renkaalla. Vaihteisto oli nyt 6-vaihteinen, mitä oli toivottu 5-vaihteisen tilalle jo edeltävissä CB500T- ja CX500-sarjoissa, kun taas huoltovapaa kardaaniveto oli valittu myös uutuusmalliin: kardaanin taipumusta aiheuttaa vedonvaihtelussa pompotusta tai takapyörän pidon katoamista oli lievitetty kilpapyöristä tutulla, moottorijarrutuksessa luistamisen sallivalla "slipper"-kytkimellä. Muotoilussa VT500 Shadow edusti "tehdaskustomien" tuntomerkiksi tullutta lennokkuutta (Honda näki pääkilpailijakseen Yamahan Virago-sarjan), ja sen porrastettuun satulaan oli yhdistetty kiinteä selkänoja. Nestejäähdytteisen moottorin sylintereihin oli jätetty perinteinen jäähdytysrivoitus (ks. myös Hondan mm. VT125C Shadow). Takalokasuoja oli Bobber-tyylin perinteitä kunnioittavasti "ankanpyrstö", ja tarjolla oli hehkuvan kirkkaita värivaihtoehtoja mustan rinnalle. VT500:n keveys yhdistettynä 50 hv tehoon tuotti vikkelän ajettavuuden ja tyydyttävät vauhtivarat. VT500C:n mallikoodi oli PC08, ja sen Product Code Number oli MF5.
VT600-sarja (1988-2002)

Honda Shadow VT600 (iskutilavuus 583 cm³) oli tuotannossa 1988–2002. Nestejäähdytetty 52-asteinen kuusiventtiilinen V-twin kehitti tehoa 54 hv, ja se oli teknisesti VT500-moottorin jatkokehitelmä. Se on isommista VT-malleista poiketen ketjuvetoinen. VT600 kuului Suomen maahantuoja Oy Otto Brandt Ab:n myyntimallistoon. Sen etuja olivat mm. charmikkuus, mukavuus ja matala satulakorkeus (69 cm), haittoja taas pieni polttoainesäiliö (tilavuus vain 9 litraa), ja varsin verkkainen kulku. Niin Honda kuin muutkin japanilaisvalmistajat päätyivät keskikokoisissa custom-malleissaan viimein 750-900 cm³ iskutilavuuteen, mikä tarjosivat asiakkaita tyydyttävän suorituskyvyn, ja samoin heidän isojen custom-malliensa iskutilavuus on trendinomaisesti kasvanut aina 1 800 cm³ malleihin asti. VT600:n mallikoodi on lähteen mukaan ollut koko sarjan osalta PC21, mutta Product Code Number (myös varustellumman VLX600:n osalta) MR1 malleille C-L, MYO malleille M-P, ja MZ8 malleille R-Y (versiot tarkemmin lähteessä). VT-sarjan valuvanteilla ja tubeless-renkailla - jotka Honda oli tarjonnut sarjamoottoripyörissä ensi kertaa vuonna 1981 esitellyssä CX500-mallissaan - varustetuista 500- ja 700/750-kuutioisista ensi versioista poiketen VT600 oli varustettu jälleen perinteisillä pinnavanteilla (eli sisärenkaallinen rengastyyppi), ja tämä traditionaalinen vannerakenne on yhä tarjolla esimerkiksi Hondan VLX1300 S-versiossa (spoke wheel, pinnavanne) perusversion monilla tavoin helppohoitoisempien valuvanteiden rinnalla.
VT700/750/800-sarja (1983-jatkuu)

Vuodelle 1983 Honda esitteli edellä mainitun VT500C Shadown rinnalle isomman, teknisesti hyvin samankaltaisen uutuusmallin, joskin V-kulma on tässä tapauksessa klassiset 45 astetta. VT750-sarja käyttää yhä nykypäivänä laajalti samaa moottorin peruskonseptia. Harley Davidsonin kriisin ja tuoreen omistajanvaihdoksen jälkeen Yhdysvallat olivat kuitenkin nostaneet suojatullin yli 700 cm³-moottoripyörille, joten muilla maailman markkinolla 750 cm³-luokkaan kuuluvan ison mallin (mallitunnus RC29) iskutilavuus oli USA:n markkinoita varten laskettu tullirajan alle pienentämällä sylinterien halkaisijaa tässä tapauksessa 3 millimetrillä (vrt. samoin alle 700 cm³ rajan sijoitetut Hondan VF700SC/SE "V45 Sabre"- ja VF700CC/CD "V45 Magna"-mallit V4-moottorilla). Tulliraja poistui vuonna 1985, ja 700-kuutioinen versio (mallitunnus RC19, PCN 1983-1984: ME9, eli sama kuin VT750C; 1986-1986: MK7) jäi pois mallivuoden 1987 päätteeksi korvautuakseen iskua 750 cm³-versiosta pidentämällä luodulla VT800:lla (mallitunnus RC32, PCN: MR6). Uusi malli koki myös muita muutoksia.
VT1100-sarja (1985-2007)

Honda laajensi custom-mallistoaan vuonna 1985 isolla VT1100C-mallilla, jonka moottori sekä voimansiirto kardaanilla säilyivät vähäisin poikkeuksin muuttumattomina aina VT1100-malliston tuotannon loppumiseen vuonna 2007 asti. Suurimman Shadown ensi vuosimallit 1985-1986 ovat tunnistettavissa ajovalon alapuolelle sijoitetuista kahdesta äänimerkkilaitteesta sekä kulmikkaista vilkuista, ja sylintereiden pakoputket oli viety molemmille puolille pyörää: etusylinterin pakoputki oikealle, takasylinterin vasemmalle. Moottorista oli myös vuosimalliin 1986 asti tarjolla 20 hevosvoimaa tehokkaampi 76 hv-versio, jonka iskupituutta oli kasvatettu, ja sylinterihalkaisijaa vastaavasti pienennetty perusmoottoriin verrattuna.
Vuosimallin 1987 muotoilu koki mittavan muutoksen, jossa akseliväliä oli kasvatettu 1 000 millimetriin, teleskooppihaarukkaa pidennetty 41 mm, polttoainesäiliön tilavuus 13 litraa, ja kummatkin pakoputket sijoitettu pyörän oikealle sivulle. Moottori oli lähes identtinen ensi vuosimalleihin verrattuna, mutta sen 4-vaihteinen vaihteisto oli saanut hydraulisen kytkimen. Uusi muotoilu säilyi muuttumattomana aina vuosimalliin 1996 saakka, joskin VT1100-mallin tuotanto oli tauolla vuoden 1991 ajan edellisvuodelta kertyneen suuren myyntivaraston vuoksi. Tauon jälkeen valmistus tapahtui Hondan Yhdysvaltain tehtaalla Marysvillessä (Ohio), minkä vuoksi malli sai "Made in USA"-lisämerkinnän.
Japanilaiskustomien kysyntä lähti kiihtymään vuonna 1995, ja valmistajat vastasivat siihen lisäämällä mallistoonsa eri tavoin muotoiltuja muunnoksia perusmalleistaan. Honda esitteli tuolloin VT1100:sta A.C.E.- eli "American Classic Edition"-version, jossa oli retro-muotoilu muun muassa kookkaammalla takalokasuojalla, ja moottoriin luotu Harley-Davidsonin kaltaisia "hyviä värinöitä" sekä sen kaltainen pakoääni sijoittamalla kiertokanget nyt kampiakselin yhteiselle tapille: muutos tarkoitti 10 hv pienempää moottoritehoa. Vuonna 1997 perus-VT1100:n rinnalle tuli tarjolle Spirit-niminen versio, jossa lukuisammat osat olivat kromattuja, sekä pyörän värisillä sivulaukuilla varustettu ACE Tourer, jossa pakokäyrät johtivat yhteiseen äänenvaimentimeen aiempien eri pituisten (stagger) äänenvaimentimien sijaan. Myös pienemmästä VT750-mallista tuli vuonna 1997 tarjolle oma A.C.E.-versionsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Honda Shadow Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Honda VT 125 C Shadow (JC 29).
VT125C Hondaline-varusteita
Honda VT500C
Honda VT600 Shadow.
Käännös suomeksi
Uimaharju

Uimaharjun rautatieasema.
Enocellin sellutehdasta.
Uimaharju on Joensuun kaupungissa sijaitseva taajama. Se sijaitsee noin 48 kilometriä koilliseen kaupungin keskustasta. Uimaharju liitettiin Enon kunnan osana kuntaliitoksella Joensuuhun vuoden 2009 alusta. Uimaharjun taajaman väkiluku on 1 301.
Kylä sijaitsee Pielisen Rukaveden rannalla, Pielisjoen alkupäässä. Taajama on Joensuu–Kontiomäki-rautatien varressa. VR:n henkilöjunat pysähtyvät Uimaharjun asemalla. Rata ylittää Pielisjoen Uimasalmen silloilla, jotka valmistuivat 1970-luvulla. Ensimmäinen rautatiesilta Uimaharjuun valmistui vuonna 1909. Uimaharjun rautatieaseman seutu ja sitä ympäröivä puisto ovat yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Uimaharju oli entisen Enon kunnan teollinen keskus ja siellä sijaitsee suurin osa entisen Enon alueen teollisuuden työpaikoista. Suurimmat teollisuuslaitokset ovat Stora Enso -konserniin kuuluvat Enocellin tehdas ja Uimaharjun saha. Uimaharjun julkisia palveluja ovat esimerkiksi luokka-asteiden 0-9 yhtenäiskoulu (Uimaharjun koulu), Uimaharjun kirjasto. ja Uimaharjun nuorisotila Noke.
Uimaharjusta on 34 km Patvinsuon kansallispuistoon ja 44 km Kolin kansallispuistoon. Uimaharjun taajamasta alkaa valtion 15 000 hehtaarin laajuinen pienriistan metsästysalue. Sen lisäksi Pielinen ja Koitere tarjoavat hyvät mahdollisuudet veneilyyn ja kalastukseen. Alakoitajoen patikointireitit, Pamilon kierto ja luontopolku ovat vain 11 kilometrin päässä taajamasta. Lieksaan ja Ilomantsiin on matkaa 50 km.
Urheiluseuroja

Uimaharjun Taimi ry
Uimaharjun Kari