stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leppäkosken mäkikeskus
Historia

Janakkalan ensimmäinen hyppyrimäki oli Turengin hyppyrimäki, joka rakennettiin 1954. Vuonna 1966 Turengin hyppyrimäkeen asennettiin valaistus. Turengin hyppyrimäen mäkiennätys on Matti Koukkulan hyppäämä 42,5 metriä. Mäen viimeinen kilpailu järjestettiin 15. helmikuuta 1977 ja sen jälkeen valaistus siirrettiin Leppäkosken mäkikeskukseen.
Leppäkosken mäkikeskuksessa on järjestetty mäkihypyn- ja yhdistetyn SM-kilpailut 18.–19. helmikuuta 2012. Leppäkosken hyppyrimäestä on järjestetty pienmäen SM-kilpailut 1996 ja 24. helmikuuta 2002.
Kesällä 2018 K25- ja K15-mäkiin rakennettiin vauhtimäet puusta ja peltiladut, kesällä 2020 molempien mäkien alastulorinteet muovitettiin.
Leppäkosken hyppyrimäki

Mäen K-piste sijaitsee 64 metrissä ja HS-piste 67 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Leppäkosken hyppyrimäki > Mäkiennätyksen kehittyminen

Mäkiennätyksen 68,0 metriä on hypännyt Juha Miettinen.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 24.2.2002 |  Juha-Matti Ruuskanen | 61,0 m | Pienmäen SM-kilpailu 2002 |  |
| 24.2.2002 |  Juha Miettinen | 65,0 m | Pienmäen SM-kilpailu 2002 |  |
| 24.2.2002 |  Akseli Lajunen | 65,5 m | Pienmäen SM-kilpailu 2002 |  |
| 24.2.2002 |  Teemu Pääkkönen | 66,0 m | Pienmäen SM-kilpailu 2002 |  |
| 24.2.2002 |  Teemu Summanen | 66,0 m | Pienmäen SM-kilpailu 2002 |  |
| 24.2.2002 |  Akseli Lajunen | 67,5 m | Pienmäen SM-kilpailu 2002 |  |
| 19.2.2012 |  Seppo Kinnunen | 67,5 m | Veteraanien SM-kilpailut 2012 |  |
| 19.2.2012 |  Juha Miettinen | 68,0 m | Veteraanien SM-kilpailut 2012 |  |
K45

Mäen K-piste sijaitsee 45 metrissä, se on luonnonmäki. Mäessä ei ole muovitusta.
K45 > Mäkiennätyksen kehittyminen

Mäkiennätyksen 50,0 metriä on hypännyt Arsi Sjögren.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5.3.2000 |  Lauri Massinen | 46,5 m |  |  |
| 5.3.2000 |  Lauri Massinen | 48,5 m |  |  |
| 18.2.2012 |  Arsi Sjögren | 50,0 m | Veteraanien SM-kilpailut 2012 |  |
K25

Mäen K-piste sijaitsee 25 metrissä ja HS-piste 28 metrissä, se on luonnonmäki. Mäen alastulorinne on muovitettu kesällä 2020.
K25 > Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)

Mäkiennätyksen 24,5 metriä on hypännyt Jan-Henrik Kilpinen.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5.3.2000 |  Jan-Henrik Kilpinen | 24,5 m |  | Kaksi kertaa |
K25 > Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)

Naisten mäkiennätyksen 19,5 metriä on hypännyt Heini Kaartokallio.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21.3.2013 |  Heini Kaartokallio | 19,5 m | Janakkalan Janan seuramestaruuskilpailut 2013 |  |
K15

Mäen K-piste sijaitsee 15 metrissä, se on luonnonmäki. Mäen alastulorinne on muovitettu kesällä 2020.
Mäkiennätyksen 14,5 metriä ovat hypänneet Kasperi Valto ja Arttu Pohjola 22. tammikuuta 2011 Etelä-Suomen alue-cupissa. Naisten mäkiennätyksen 13,5 metriä on hypännyt Inka Kaartokallio 21. maaliskuuta 2013 Janakkalan Janan seuramestaruuskilpailuissa.
K8

Mäen K-piste sijaitsee 8 metrissä, mäki on luonnonmäki. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 4,5 metriä on hypännyt Paavo Kilpeläinen 22. tammikuuta 2011 Etelä-Suomen alue-cupissa.
Lauri Pajuniemi

| Lauri Pajuniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. syyskuuta 1999 (ikä 25) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Late, Paju
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  182 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  Lausanne HC
Sarja:  National League
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:  TPS (SML) Hartford Wolf Pack (AHL) Malmö Redhawks (SHL)
NHL-varaus:  132. varaus, 2018 New York Rangers
Lauri Pajuniemi (s. 12. syyskuuta 1999 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin National Leaguen Lausanne HC:ssa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Pajuniemi laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

Pajuniemi pelasi alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2016. Yhteensä hän on pelannut kaksi nuorten ja 18 poikien maaottelua. Suomen A-maajoukkueessa Pajuniemi on pelannut kymmenen ottelua tehden kaksi maalia. Hän sai tililleen ensimmäisen A-maaottelunsa Beijer Hockey Gamesin Helsingin jäähallissa pelatussa avausottelussa 6. helmikuuta 2020 Venäjää vastaan. Pajuniemi merkittiin Suomen extrahyökkääjäksi, mutta hän jäi kuitenkin ilman peliaikaa. Pajuniemi sai ensimmäiset peliaikansa A-maajoukkueessa seuraavassa ottelussa 8. helmikuuta 2020 Tukholman Globenissa Tšekkiä vastaan. Hänet merkittiin Suomen kolmosketjun vasempaan laitaan Arttu Ilomäen ja Joel Mustosen viereen. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Pajuniemi teki 16. marraskuuta 2023 Swiss Ice Hockey Gamesissa Zürichissä Ruotsia vastaan. Hän putosi vuoden 2024 MM-leiriryhmästä loukkaantumisen vuoksi.
Pelityyli

FinnProspects.com-sivuston Marco Bombinon mukaan Pajuniemi hallitsee kiekkoa ja mailaansa hyvin pienessäkin tilassa. Pajuniemi luo hyvin hyökkäyksiä ja antaa nopeita ja helppoja syöttöjä. Bombinon mukaan hän pelaa maltilla, on nopea, ketterä ja omaa korkean työmoraalin. Pajuniemellä on kuitenkin kehitettävää kokonaisvaltaisessa pelaamisessa ja hänen tulisi tehdä ajoittain nopeampia ratkaisuja. Pajuniemi menettää myös ajoittain kiekon puolustuspäässä.
Muuta

Pajuniemen pikkuveli Antti pelasi jääkiekkoa puolustajana B-junioriksi asti.
Anthoúpoli (Nikosia)

| Anthoúpoli Ανθούπολη |
| --- | --- |
 Anthoúpoli
 Koordinaatit: 35°6′52″N, 33°17′21″E 
Valtio:   Kypros
Alue:  Nikosia
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä ja kyläyhdyskunta
Väkiluku (2011):  1 756
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anthoúpoli (kreik. Ανθούπολη, kath.kreik. Ανθούπολις, Anthoúpolis, virallisesti Συνοικισμός Ανθούπολης, Synoikismós Anthoúpolis) on kylä ja kyläyhdyskunta (koinótita) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on 1 756 (2011).
Anthoúpolin kylä, suomeksi ”Kukkakaupunki”, sijaitsee Kyproksen keskiosissa linnuntietä noin 12 kilometriä lounaaseen pääkaupunki Nikosiasta. Se on osa Lakatámeiaa ja syntyi vuoden 1974 jälkeen Pohjois-Kyproksen alueelta muuttaneiden evakkojen majoittamiseksi.
Ansalahti

Ansalahti on kylä Kouvolan Jaalassa. Se sijaitsee nykyisen Kouvolan kaupungin ja entisen Jaalan kunnan pohjoisosassa, Karijärven pohjoisrannalla. Ansalahti on entisen Jaalan kunnan rekisterikylä, ja kuuluu nykyisin Pohjois-Jaalan kaupunginosaan.
Ansalonga

Ansalonga talvella.
Ansalonga on kylä Andorrassa Ordinon kunnassa. Vuoden 2018 arvioissa kylässä oli 56 asukasta.
Anmärkande sanningar

Anmärkande sanningar oli vuonna 1775 Tukholmassa ilmestynyt kristillinen aikakauslehti. Lehti käsitteli muun muassa uskonnollista herätystä ja pyrki tekemään liikehdintää laajemmin tunnetuksi. Lehdessä käsiteltiin myös Suomen varhaista kansanherätystä.
Annette Dytrt

| Annette Dytrt |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. syyskuuta 1983 (ikä 41) Landshut, Saksa
Kansalaisuus:   Saksa  Tšekki (1998-1999)
Taitoluistelija
Pituus:  156 cm
Valmentaja(t):  Michael Huth
Entiset valmentajat:  K. Fajfr I. Schindler S. Folle A. Vedenin V. Kopriova S. Ruttkies
Koreografi(t):  Rostislav Sinicyn
Luisteluseura:  EC Oberstdorf
Aloittanut:  1985
Henkilökohtaiset parhaat pisteet (ISU)
Pisteet yhteensä:  144,31 MM 2008
Lyhytohjelma:  51,99 EM 2008
Vapaaohjelma:  93,32 MM 2008
Annette Dytrt (s. 7. syyskuuta 1983) on saksalainen taitoluistelija. Hän syntyi tšekkiläisille maahanmuuttajavanhemmille Landshutissa ja edustikin kilpauransa alkuvaiheessa Tšekkiä.
Dytrt voitti vuoden 1999 Tšekin-mestaruuden ja oli Saksan-mestarina neljästi peräkkäin vuosina 2003–2006. Pyrkimyksistään huolimatta hän ei ole päässyt mitaleille taitoluistelun arvokilpailuissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Annette Dytrt Wikimedia Commonsissa
Alberto Santos-Dumont

| Alberto Santos-Dumont |
| --- | --- |
 Alberto Santos-Dumont vuonna 1903.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1873 Canbangu, Minas Gerais, Brasilia
Kuollut: 23. heinäkuuta 1932 São Paulo Brasilia
Ammatti:  keksijä
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Alberto Santos-Dumont (20. heinäkuuta 1873 Canbangu, Minas Gerais, Brasilia – 23. heinäkuuta 1932 São Paulo Brasilia) oli ilmailun pioneeri. Santos-Dumont syntyi ja asui nuoruutensa Brasiliassa. Hän muutti Ranskaan vuonna 1891. Hän oli kiinnostunut lentämisestä ja alkoi suunnitella ja rakentaa ilmalaivoja. Aluksi ne muistuttivat lähinnä ilmapalloja, mutta moottorin lisäämisen jälkeen ne olivat ohjattavia.[lähde? ]
Santos-Dumont nousi maineeseen vuonna 1901, kun hän voitti Pariisissa järjestetyn lentokilpailun rakentamallaan ilmalaivalla Santos-Dumont No 6:lla.[lähde? ]
Onnistuneiden ilmalaivakokeiluiden jälkeen Santos-Dumont kiinnostui ilmaa raskaamman lentolaitteen rakentamisesta. Hän onnistui siinä, ja vuonna 1906 hän lensi ensimmäisen kerran lentokoneellaan, joka sai nimen 14bis. Euroopassa Santos-Dumontia pidettiin ilmailun isänä, sillä vaikka Wrightin veljekset olivat lentäneet jo kolme vuotta aiemmin, he eivät patentointisyistä kuitenkaan tulleet julkisuuteen. Siksi muun muassa brasilialaiset pitävät Santos-Dumontia lentokoneen keksijänä.[lähde? ]
Santos-Dumont suunnitteli muitakin lentokoneita, mutta parhaaksi osoittautui yksitasoinen La Demoiselle. Sen piirustukset julkaistiin, ja niitä myytiin paljon. Demoiselle jäi viimeiseksi Santos-Dumontin suunnittelemaksi koneeksi.[lähde? ]
Wrightin veljesten tullessa Eurooppaan esittäytymään 1908 Santos-Dumont alkoi menettää asemaansa. Hänen koneensa olivat paljon jäljessä Wrightin veljesten koneista, mikä näkyi ilmailun edelläkävijän aseman menettämisenä Wrighteille.[lähde? ]
Viimeisen lentonsa Alberto Santos-Dumont teki Demoisellella vuonna 1910. Lento päättyi onnettomuuteen, josta Santos-Dumont selvisi lähes vammoitta. Parin kuukauden kuluttua hän sairastui. Jälkikäteen on epäilty MS-tautia tai onnettomuudesta johtuvaa päävammaa. Sairauden takia hän sulki verstaansa. Vuonna 1911 hän muutti pois Pariisista rannikolle ja 1928 kokonaan pois Ranskasta, takaisin synnyinmaahansa Brasiliaan.[lähde? ]
Santos-Dumont vaipui myöhemmin syvään masennukseen. Sitä pahensi lentokoneen käyttö sotatarkoituksiin, mitä hän ei voinut hyväksyä. Hän hirttäytyi 1932. Hänet on haudattu Rio de Janeiroon.[lähde? ]
Santos-Dumont sai lentokoneillaan useita palkintoja, esimerkiksi 1902 Deutsch-palkinnon ja 1906 ranskalaisen ilmalaivaklubin palkinnon.
Demoiselle Tampereella 1911 tai 1913
Alberto Santos Dumont paljasti vuonna 1901 ilmailun uranuurtajiin kuuluvalle Charles Rollsille lentokoneensa suunnitelmat (kokoelma USP:n Museu Paulista).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alberto Santos-Dumont Wikimedia Commonsissa
Ann-Cathrin Eriksen

| Mitalit> Maa:   Norja.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Naisten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sydney 2000 | käsipallo |  |
Ann-Cathrin Eriksen (s. 9. syyskuuta 1971 Bodø) on norjalainen käsipalloilija. Hän on saavuttanut olympiapronssia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 127 maaottelua marraskuusta 1989 syyskuuhun 2000 ja tehnyt niissä 119 maalia.
Eriksen pelasi kaksissa olympialaisissa. Atlantassa 1996 tuloksena oli neljäs sija, ja Sydneyssä 2000 hän saavutti pronssia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Allāhu akbar

Intialainen muslimi nostaa kätensä rukoillakseen.
Allāhu akbar (arab. الله أكبر‎, allāhu ʾakbar), johon viitataan myös termillä takbīr (arab. تكبير‎; johdettu sanan ʾakbar juurikonsonanteista k-b-r), on arabiankielinen lause, joka  tarkoittaa ”Jumala on suurempi”. ʾAkbar on adjektiivin niin sanottu elatiivimuoto, joka ilman vertailukohtaa käytettäessä voi tarkoittaa myös "suurin" tai "mitä suurin".
Allāhu akbar on rituaalinen rukous (dhikr, arab. ذِكْر‎, ḏikr), jollaiset ovat tavallisia erityisesti suufilaisuudessa. Kyse on Jumalan muistamisesta siten, että toistetaan hänen nimiään. Dhikr kehittyi joukoksi formuloita, kuten lā ʾilāha ʾilla llāh (ei ole muuta jumalaa kuin Jumala) Allāhu akbar, (Jumala on suuri), al-ḥamdu lī-llāh, (ylistetty olkoon Jumala) tai bismillah (Jumalan nimeen). Näitä lauseita toistetaan ääneen tai hiljaa mielessä.
Allāhu akbar on rukouksena erityisen yleinen, sillä se esiintyy useita kertoja kolmesta viiteen kertaa päivässä tehtävässä rukouksessa kaikissa islamin suuntauksissa. Lause on islamilaisessa kulttuurissa muutenkin yleinen, ja sitä käytetään tilanteissa, jotka eivät suoraan liity uskontoon.
Länsimaissa ”Allahu akbar” tunnetaan suuren yleisön keskuudessa sen takia, että muslimiterroristit käyttävät sitä sotahuutona.
Historiallista taustaa

Israelilainen jihadismin tutkija David Bukay selostaa takbirin taustaa seuraavasti. Lausahdus tunnettiin myös aikana ennen islamin profeetta Muhammedia. Monijumalaiset (pakanat) tarkoittivat huudolla Allāhu ʾakbar sitä, että Allah on suurempi kuin yksikään muu jumala, jota Arabian niemimaalla palvottiin. Allah oli tuolloin sama kuin Kuun jumala Hubal, joka oli arabialaisen pantheonin ylijumala. Mekassa sijaitsevassa Kaabassa ja sen ympärillä oli aikana ennen islamia 360 erilaista mies- tai naispuolista jumalpatsasta, joiden joukossa Musta kivi edusti Kuun jumalaa.
Bukayn selostus vastaa etenkin USA:n evankelikaanipiireissä 1900-luvun lopulla levinnyttä käsitystä, että islamin Jumala Allah olisi ollut arabien kuunjumala. Bukayn tarina ei saa tukea varhaisimmasta Muhammed-elämäkerrasta, joka kirjoitettiin 800-luvulla (Ibn Ishaq/Ibn Hisham) eikä liioin länsimaisesta nykytutkimuksesta, joka koskee Kaaban luonnetta. Sen sijaan "Allah akbar!" esiintyy Ibn Ishaqin varhaisessa Muhammed-elämäkerrassa useita kertoja sekä sotahuutona että rukouksena.
Allāhu akbar islamilaisten valtioiden lipuissa

Afganistan
Irak
Iran
Aleksandra Leonova

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Soul 1988 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Espanja 1987 |  |  |
Aleksandra Aleksandrovna Leonova (ven. Александра Александровна Леонова, s. 4. syyskuuta 1964 Pjatigorsk, Venäjän SFNT) on Neuvostoliittoa edustanut, kilpauransa päättänyt, koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Leonova voitti Neuvostoliiton naisten maajoukkueessa olympiapronssia Soulissa 1988 ja Euroopan mestaruuden Espanjassa 1987.
Aiheesta muualla

Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Aleksandra Leonova Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Antoine Ntalou

Antoine Ntalou (s. 28. huhtikuuta 1940) on kamerunilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 8. helmikuuta 1970 ja nimitettiin Yagouan hiippakunnan piispaksi 19. marraskuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. maaliskuuta 1983. Pääkonsekraattorina toimi Donato Squicciarini, jota avustivat Christian Wiyghan Tumi ja André Wouking.
Ntalou siirtyi Garouan arkkipiispaksi saatuaan uuden nimityksen 23. tammikuuta 1992.
Antoine Rebetez

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | Hevonen |  |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | Joukkuekilpailu |  |
Antoine Rebetez (1897 – 28. tammikuuta 1980 Les Genevez) oli sveitsiläinen telinevoimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Pariisin olympialaisissa 1924 yhdeksään eri lajiin, joista hän voitti kaksi mitalia. Rebetez sai pronssia sekä joukkuekilpailusta että hevoselta, jonka lisäksi hän muun muassa sijoittui rekillä neljänneksi.
Antoine Plamondon

Antoine Plamondon n. v. 1865
Antoine Plamondon (29. helmikuuta 1804 Ancienne-Lorette, Québec – 4. syyskuuta 1895 Neuville, Québec) oli kanadalainen taidemaalari. Hän oli kuuden vuoden ajan Joseph Légarén oppipoikana ja lähti sitten Eurooppaan vuonna 1826. Pariisissa häntä opetti J. B. Paulin Guérin. Palattuaan Québeciin vuonna 1830 Plamondon erikoistui muotokuvamaalaukseen ja uskonnollisten töiden kopioimiseen.
Vuonna 1838 Québecin kirjallinen ja historiallinen seura lahjoitti Plamondonille mitalin teoksesta Zacharie Vincent, le dernier des Hurons. Vuonna 1841 hän maalasi kolme huomattavaa muotokuvaa nunnista; näiden töiden joukossa on Soeur Saint-Alphonse. Plamondon opetti useissa oppilaitoksissa, ja hänen oppilaidensa joukossa oli Théophile Hamel.
Plamondon kirjoitti usein poleemisia tekstejä sanomalehtiin. Vuonna 1850 hän voitti Exposition de Québec -tapahtumassa ensipalkinnon teoksellaan Chasse aux tourtes, ja seuraavana vuonna hän siirsi studionsa Neuvilleen, jossa hän jatkoi maalaamista 1880-luvulle saakka.
Antoine Scopelliti

Antoine Scopelliti (9. huhtikuuta 1939 – 22. lokakuuta 2023) oli italialainen, Madagaskarilla uransa luonut roomalaiskatolinen piispa. Hän kuului Pyhimmän Kolminaisuuden sääntökuntaan.
Scopelliti sai pappisvihkimyksensä 18. joulukuuta 1965. Hänet nimitettiin 21. tammikuuta 1991 Ambatondrazakan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi, ja hänet konsekroi 5. toukokuuta Francesco Vòllaro, jota avustivat Michel Malo ja Philibert Randriambololona. Scopellitista tuli 6. maaliskuuta 1993 Ambatondrazakan piispa. Vòllaro oli hänen edeltäjänsä tässä virassa.
Anna Grundström

| Anna Grundström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  muusikko, opettaja, toiminnanjohtaja
Muusikko
Soittimet:  sello
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anna Grundström (s. Rauma) on suomalainen muusikko ja toiminnanjohtaja.
Anna Grundström on toiminut kamarimusiikkifestivaali Rauma Festivon toiminnanjohtajana vuodesta 2013. Päätyönään hän on nuotistonhoitajana musiikkikustantamo Fennica Gehrmanissa.
Koulutukseltaan Grundström on filosofian maisteri musiikkitieteestä ja sellonsoiton opettaja.
Grundström soittaa selloa eri kokoonpanoissa (muun muassa keskiaikayhtye Milargo ja Trio Tricolor) ja toimii tuottajana erilaisissa produktioissa.
Aksel Sandemose

Aksel Sandemose
Boeing 737, jonka pyrstöön Sandemosen kuva on maalattu.
Aksel Sandemose (19. maaliskuuta 1899 – 6. elokuuta 1965), syntyjään Axel Nielsen, oli tanskalais-norjalainen kirjailija.
Elämänvaiheet

Sandemose syntyi Tanskassa ja asui Norjassa vuodesta 1929 alkaen. Nuoruudessaan Sandemose työskenteli muun muassa opettajana, toimittajana, merimiehenä ja metsurina. Hän toimi toisen maailmansodan aikana vastarintaliikkeessä ja joutui pakenemaan Ruotsiin vuonna 1941, mutta palasi Norjaan sodan loputtua.
Sandemose aloitti kirjoittamisen tanskaksi, mutta kirjoitti tunnetuimmat teoksensa norjaksi. Moniin teoksiinsa Sandemose ammensi aiheita lapsuudestaan Tanskan Nyköpingistä. Romaanista Pakolainen ylittää jälkensä on peräisin Janten lakina tunnettu säännöstö, joka kuvaa pikkukaupungin lannistavaa ilmapiiriä. Tämän kuvitellun Janten kaupungin esikuvana oli Nyköping. Nuoruudessaan hän oli useita vuosia merillä, ja tämä vaihe heijastuu hänen ensimmäisissä romaaneissaan.
Tuotanto

Romaani Pakolainen ylittää jälkensä sisältää perusasetelman, joka on Sandemoselle tyypillinen: päähenkilö pohtii jälkeenpäin, miksi hän ajatui tappamaan henkilön, jota hän sekä ihaili että vihasi. Sandemose tutkii ihmismielen tuhovoimia, joita roolihenkilö yrittää hillitä itsetutkiskelulla ja jotka voivat leimahtaen purkautua. Näitä voimia ovat rakkaus, mustasukkaisuus, alitajuisuus, petturuus ja kohtalokas kaksijakoisuus. Näin Sandemosen teokset ovat lähellä salapoliisiromaaneja.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Sandemosen kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.
Suomennettuja teoksia

Pakolainen ylittää jälkensä, 1965 (En flygtning krysser sitt spor 1933)
Me koristamme itsemme sarvilla.  ((Vi pynter oss med horn, 1936.) Suomentanut Rauno Ekholm)  Gummerus, 1963.
Kadonnut on vain unta, 1961 (Det svundne er en dröm 1946)
Alice Atkinson ja hänen rakastajansa, 1972 (Alice Atkinson og hennes elskere 1949)
Ihmissusi, 1960 (Varulven 1958)
Felician häät, 1962 (Felicias bryllup 1961)
Jerikon muurit, 1966 (Murene rundt Jerik 1960)
Antoine Semenyo

Antoine Semenyo tammikuussa 2023 Bournemouthin uutena pelaajana.
Antoine Serlom Semenyo (s. 7. tammikuuta 2000 Lontoo, Englanti) on ghanalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 185-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Bournemouthia. Hän on pelannut Ghanan maajoukkueessa vuodesta 2022 lähtien.
Semenyo pelasi Englannissa Bristol Cityn junioreissa. Hän pelasi edustusjoukkueessa ensimmäisen mestaruussarjaottelunsa toukokuussa 2018. Hän pelasi välillä lainalla alemmissa sarjoissa Bath Cityn, Newport Countyn ja Sunderlandin joukkueissa. Bristolissa hän pelasi kaikkiaan 112 mestaruussarjaottelua ja teki niissä 16 maalia. Hän siirtyi tammikuussa 2023 valioliigajoukkue Bournemouthiin. Hän pelasi kauden 2022–2023 jälkipuoliskolla 11 valioliigaottelua ja teki maalin huhtikuussa kotiottelussa Leeds Unitedia vastaan. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 33 valioliigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia.
Semenyo pelasi Ghanan maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2022 Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa Madagaskaria vastaan. MM-kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle alkulohko-otteluissa Portugalia ja Uruguayta vastaan. Tammikuussa 2024 hän pelasi Afrikan-mestaruuskilpailuissa avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua. Hän on pelannut heinäkuun 2024 loppuun mennessä 21 maaottelua, joista 11 ottelua avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä kaksi maalia: marraskuussa 2022 ystävyysottelussa Sveitsiä ja maaliskuussa 2023 Afrikan-mestaruuskilpailujen karsinnassa Angolaa vastaan.
Ansaldo

Ansaldo oli italialainen yritys, joka perustettiin 1853 nimellä Gio. Ansaldo & C. SAS. Yhtiö liitettiin 1993 osaksi Finmeccanicaa.
Perustaminen

Tunnetut genovalaiset talousvaikuttajat kuten Giovanni Ansaldo, Raffaele Rubattino, Giacomo Filippo Penco ja Carlo Bombrini perustivat yrityksen 1853 Genovassa nimellä Gio. Ansaldo & C. SAS. 1800-luvun loppuun yhtiö keskittyi rautateiden korjaus- ja uudisrakentamiseen kasvaen 10 000 työntekijän yritykseksi, jolla oli seitsemän tehdasta. Vuonna 1904 se aloitti laajentumisen laivanrakennukseen ja metallityöstöön. Ferdinando Maria Perrone osti yrityksen poikiensa Marion ja Pion kanssa. Seuraavien parinkymmenen vuoden aikana Perrone pyrki tekemään yrityksestä itsenäisen sekä asevalmistajana että metallikonepajana. Liikevaihto oli vuonna 1914 30 miljoonaa liiraa ja vuonna 1918 jo 500 miljoonaa liiraa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Gio. Ansaldo & C.
Käännös suomeksi