stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joseph Marx

Joseph Marx (1912)
Joseph Marx (11. toukokuuta 1882 Graz – 3. syyskuuta 1964 Graz) oli itävaltalainen säveltäjä, musiikkitieteilijä ja musiikkipedagogi.
Marx syntyi itävaltalaisen isän ja italialaisen äidin poikana. Hän opiskeli Grazin yliopistossa filosofiaa, taidehistoriaa sekä saksaa ja sai filosofian tohtorin arvon vuonna 1909. Marx sai myös sävellysopetusta Erich Wolf Degneriltä ja teki väitöskirjansa musiikkiaiheesta syvennettyään musiikkitieteeseen. Marxin vanhemmat toivoivat pojastaan juristia, joten vanhempien ja pojan välit katkesivat joksikin aikaa kokonaan. Marx kuitenkin aloitti ammattimaisen säveltämisen 26-vuotiaana ja herättikin tunnettujen laulajien mielenkiinnon lauluillaan, jotka sävelsi Hugo Wolfin tyylistä vaikutteita ottaen.
Marx muutti vuonna 1914 Wieniin, jossa aloitti työskentelyn musiikin teorian professorina. Itävalta-Unkarin kaatumista seurasi uudelleen organisoitumisen tarve, joten Keisarillisen musiikkiakatemian tilalle tuli Wienin musiikkikorkeakoulu, jonka rehtorina Marx toimi vuoteen 1927 Ferdinand Löwen seuraajana. Sävellystyössään Marx keskittyi 1920-luvulla sinfonisiin teoksiin, joihin kuuluivat Eine Herbstsymphonie ja Romantisches Klavierkonzert. Marx edusti säveltäjien ryhmää, johon kuuluivat hänen ohellaan Erich Wolfgang Korngold, Alexander von Zemlinsky ja Wilhelm Grosz. Tämän ryhmän jäsenet eivät omaksuneet Arnold Schönbergin, Anton Webernin ja Alban Bergin sarjallisuutta enteilleitä tyylejä eivätkä atonaalisuutta muutenkaan. Kansainvälinen nykymusiikkiseura (ISCM) suosi vahvasti Schönbergin suuntausta, joten Marx ja Korngold perustivat vuonna 1923 oman festivaalinsa tarkoituksenaan tuoda näkyviin paras moderni ei-dodekafoninen musiikki.
Kemal Atatürk kutsui Marxin ensimmäisenä länsimaalaistaiteilijana Turkkiin, jossa säveltäjä matkusteli vuosina 1932–33. Hän toimi neuvonantajana Ankaran valtionkonservatorion perustamishankkeessa ja kehitti Turkin musiikkielämää eurooppalaisten mallien mukaan. Natsihallinnon myötä Marx menetti viralliset asemansa, mutta toisen maailmansodan aikana hän pääsi esiintymään puhujana kulttuuritapahtumissa ja osallistui juutalaisperheiden salaiseen auttamistyöhön. Toisen maailmansodan jälkeen Marx pääsi jatkamaan jo vuonna 1931 aloittamaansa työtä musiikkikriitikkona Wienin lehdistössä. Noin vuoden 1930 jälkeen Marx keskittyi orkesterimusiikin sijaan kamarimusiikin tekemiseen. Hän julkaisi myös musiikin teorian oppikirjoja ja musiikkiartikkeleidensa kokoelmia.
Vuosina 1947–1964 Marx toimi Itävallan säveltäjäliiton puheenjohtajana. Hänen seuraajansa oli Robert Schollum. Hän oli suuressa suosiossa etenkin 1950-luvulla ja työskenteli maansa tonaalisen taidemusiikin eturintamassa. Kuolemansa jälkeen hän jäi pitkälti unohduksiin sävellystyyliltään vanhoilliseksi leimautuneena; hänen laulunsa, joita kaikkiaan on noin 150, kuitenkin pysyivät ohjelmistossa. Marxin teoksia on julkaissut Universal Edition. Huhtikuussa 2006 hänen tuotantonsa näkyvyyden lisäämiseksi perustettiin Joseph Marx -seura (Joseph–Marx-Gesellschaft).
Aiheesta muualla

Joseph–Marx-Gesellschaft (saksaksi), (englanniksi)
IMSLP: nuotteja
Joe Cipriano

| Joe Cipriano |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. syyskuuta 1954 (ikä 70)  Waterbury, Connecticut
Ammatti:  Ääninäyttelijä
Siviilisääty:  Naimisissa
Puoliso:  Ann Gudelsky Cipriano
Lapset:  Dayna (1984) Alex (1987)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Joe Cipriano (oik. David Joseph Cipriano, s. 8. syyskuuta 1954 Waterbury, Connecticut) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka on toiminut kuuluttajaäänenä monille suurille televisiokanaville, kuten NBC:lle ja FOXille.
Ura

Cipriano toimi aluksi DJ:nä kotikaupunkinsa radioasemalla Waterburyssä ollessaan vielä high schoolissa. Koulun jälkeen hän meni työskentelemään Washingtoniin NBC:lle, sekä radiokanavalle WKYS FM. Samalla Cipriano tapasi vaimonsa, joka työskenteli samassa rakennuksessa WRC AM radiokanavalle. Pari muutti vuonna 1980 Los Angelesiin, jossa Cipriano työskenteli aluksi radiokanaville KHTZ, KKHR ja KIIS FM ennen kuin hänen uransa kuuluttajana sai alkunsa. Vuonna 1988 Ciprianosta tuli FOXin kuuluttajaääni, sekä vuonna 1997 CBS:n. Lisäksi hän toimii myös mainosäänenä samoille kanaville Food Networkin ja useiden muiden televisiokanavien ohella. Cipriano oli myös mukana kuuluttaja äänenä televisiosarjoissa Saman katon alla, Surface, Identity ja Thank God You're Here vuosien 2005–2007 aikana.
Vuonna 2005 hän oli CBS:llä esitetyn Emmy-gaalan kuuluttaja äänenä ja vuotta myöhemmin Cipriano oli NBC:llä Primetime Emmy -palkinto gaalan kuuluttajaäänenä, jossa Conan O'Brien toimi gaalan isäntänä. Hän kuulutti myös kolme kertaa Grammy-gaaloja vuosina 2000–2002.
Ura > Vapaa-ajalla

Cipriano asuu yhdessä vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa Beverly Hillsissä. Hän harrastaa vapaa-ajallaan tennistä.
Aiheesta muualla

Joe Cipriano Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Apple.com
Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)
Jean Anthelme Brillat-Savarin

| Jean Anthelme Brillat-Savarin |
| --- | --- |
 Jean Anthelme Brillat-Savarin
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1755 Belley, Ain, Ranska
Kuollut: 2. helmikuuta 1826 (70 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Pääteokset:  Maun fysiologia
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jean Anthelme Brillat-Savarin ([ʒɑ̃ ɑ̃tɛlm bʁija savaʁɛ̃]; 1. huhtikuuta 1755 Belley, Ain, Ranska – 1. helmikuuta 1826 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen juristi ja poliitikko. Hän nousi maineeseen epikurolaisena ja gastronomina: "Grimod ja Brillat-Savarin, nuo kaksi kirjailijaa loivat koko gastronomisen esseistiikan perustan."
Elämä

Brillat-Savarin syntyi lakimiessukuun Ainissa Belleyn kaupungissa, jossa Rhônejoki siihen aikaan erotti Ranskan ja Savoijin. Hän opiskeli nuorena Dijonissa – tai mahdollisesti Lyonissa – oikeustiedettä, kemiaa ja lääketiedettä ja toimi myöhemmin lakimiehenä kotikaupungissaan. Ranskan vallankumouksen puhjetessa vuonna 1789 hänet valittiin säätyjen yleiskokoukseen, josta pian tuli Ranskan perustuslakia säätävä kansalliskokous, ja hän sai siellä jonkin verran huomiota, etenkin puhuessaan julkisesti kuolemanrangaistuksen puolesta.
Isä Marc Anthelme otti käyttöön lisäsukunimen vuonna 1733, kun hänen Savarin-niminen tätinsä kuoli. Täti testamenttasi omaisuutensa hänelle sillä ehdolla, että hän ottaisi nimen käyttöön.
Brillat-Savarin palasi 1778 Belleyyn ja jälleen kansalliskokouksen jälkeen 1791 ja toimi joulukuusta 1792 vuoden ajan kansan valitsemana pormestarina. Vallankumouksen myöhemmässä vaiheessa niin sanottuna terrorin aikana hän totesi olevansa hengenvaarassa ja hakeutui turvaan sukulaisten luokse Sveitsiin Moudoniin ja sitten Lausanneen hôtel du Lion d'Argentiin. Myöhemmin hän muutti Hollantiin ja sieltä vasta perustettuun Yhdysvaltoihin, missä hän asui kolme vuotta Bostonissa, New Yorkissa, Philadelphiassa ja Hartfordissa ja hankki elantonsa antamalla ranskantunteja. Jonkin aikaa hän soitti ensi viulua New Yorkissa John Street Theatressa.
Brillat-Savarin palasi Ranskaan direktorion aikana 1797 ja sai korkeimman muutoksenhakutuomioistuimen tuomarinviran, jossa hän toimi kuolemaansa saakka. Hän kuoli keuhkokuumeeseen. Hän oli mennyt esimiehensä painostuksesta 18. tammikuuta St Denisin kirkossa pidettyyn Ludvig XVI:n muistomessuun, vaikka oli jo pahasti vilustunut. Hautakivessä todetaan hänen kuolinpäiväkseen 1. helmikuuta, vaikka toisinaan hänen sanotaan kuolleen 2. helmikuuta:
»Ici repose Jean Anthelme Brillat de Savarin, Membre de l'Assemblée Constituante, Conseiller à la Cour de Cassation, Né a Belley le 1 avril 1755, Mort à Paris le 1er fevrier 1826. (Tässä lepää Jean Anthelme Brillat de Savarin, lakiasäätävän kansalliskokouksen jäsen, korkeimman muutoksenhakutuomioistuimen neuvos, syntyi Belleyssä 1. huhtikuuta 1755, kuoli Pariisissa 1. helmikuuta 1826.)»
Elämä > Kirjallinen työ

Brillat-Savarin julkaisi teoksia oikeustieteen ja kansantaloustieteen alalta. Hän pysyi naimattomana mutta rakkaus ei kuitenkaan ollut hänelle vieras asia, ja hän kutsui sitä kuudenneksi aistiksi. Teoksensa Physiologie omistuskirjoituksessa kauniille serkulleen Juliette Récamierille hän kirjoittaa:
»"Madam, vastaanottakaa ystävällisesti ja lukekaa suopeasti vanhan miehen teos. Se on kunnianosoitus ystävyydelle, joka juontuu lapsuudestanne, ja ehkä kunnioitus hellemmillekin tunteille... Kuinka sen sanoisin? Tässä iässä mies ei enää rohkene tutkailla sydäntään."»
Brillat-Savarinin kuuluisa teos Physiologie du goût (Maun fysiologia) ilmestyi anonyymisti joulukuussa 1825, kaksi kuukautta ennen hänen kuolemaansa, anonyymisti oletettavasti siksi, että hän katsoi, ettei hänen ammattiinsa sovi sen tyylisen teoksen julkaiseminen. Teoksen täydellinen otsikko kuuluu Physiologie du Goût, ou Méditations de Gastronomie Transcendante; ouvrage théorique, historique et à l'ordre du jour, dédié aux Gastronomes parisiens, par un Professeur, membre de plusieurs sociétés littéraires et savantes ('Maun fysiologia eli ajatelmia ylivertaisesta gastronomiasta; teoreettinen, historiallinen ja aiheenmukainen teos, jonka omistaa Pariisin gastronomeille professori, monien kirjallisten ja oppineiden seurojen jäsen') Ilmestyttyään teos on ollut jatkuvasti saatavilla. Teoksen on suomentanut ranskalaisen kirjallisuuden suomentaja, gastronomisten kolumnien kirjoittajana tunnettu Jukka Mannerkorpi, joka on myös kirjoittanut teokseen esipuheen. Suomennos on ilmestynyt vuonna 1988, ja siitä on otettu useita painoksia.
Teos, joka usein on vuolassanainen ja ylettömän – ja toisinaan hämärän – aforistinen ja aksiomaattinen, on säilynyt merkittävänä, ja sitä on hänen kuolemansa jälkeen vuosien mittaan analysoitu yhä uudelleen. Ajatelmissa, jotka saavat osin kiittää Montaignen Esseitä, ja joissa on joutilaisuuden aikakauden keskusteleva rytmi ja joissa itsevarmasti tavoitellaan sivistyneitä iloja, Brillat-Savarin käsittelee pöydän iloja, mitä hän pitää tieteenä. Hänen ranskan kielen esikuvinaan olivat ancien régimen tyyliniekat: Voltaire, Rousseau, Fénelon, Buffon, Cochin ja d'Aguesseau.
Latinan ja kreikan lisäksi hän osasi viittä nykykieltä, eikä hän sopivassa tilaisuudessa arastellut esitellä taitojaan: hän ei epäröinyt sanojen lainaamista, hän käytti englanninkielistä sanaa sip kun ranskan kieli ei kyennyt ilmaisemaan asiaa, kunnes hän löysi jo harvinaiseksi käyneen verbin siroter ('maistella').
Epikurolainen filosofia on joka sivun taustalla. Brillat-Savarin nautti hyvin yksinkertaisestakin ateriasta, kunhan se oli valmistettu taidokkaasti:
»Ylensyöjät ja juopot eivät osaa syödä eivätkä juoda.»
Merkitys ja jälkimaine

Brillat-Savarinin kunniaksi on nimetty Brillat-Savarin -juusto, savariinivuoka, pyöreä kakkuvuoka, jossa on reikä keskellä, ja savariinikakku. Pariisin 13. arrondissementissa on hänen mukaansa vuonna 1894 nimetty katu rue Brillat-Savarin.
Uuteen eloon nykyajan gastronomien keskuudessa eri puolilla maailmaa on hänen maineensa nostanut hänestä vaikutteita saanut televisio-ohjelman Iron Chef juontaja Takeshi Kaga, joka on tehnyt ohjelmassa tunnetuksi ajatelman "Kerro minulle mitä syöt, minä sanon kuka olet." Sanonta on nykyisin usein lyhentynyt muotoon "Mitä syöt sitä olet".
Brillat-Savarinia pidetään usein vähähiilihydraattisen ruokavalion isänä. Hänen mukaansa sokeri ja valkoiset jauhot ovat liikalihavuuden syy, ja niiden sijaan hän suosittelee valkuaispitoisia ruoka-aineita.
»Lihasyöjäeläimet (susi, sakaali, petolinnut, korppi jne. eivät koskaan liho. 
Kasvissyöjätkään eivät yleensä juuri liho ainakaan niin kauan kuin ikä ei pakota niitä lepoon. Mutta jos niitä aletaan ruokkia perunoilla, jyvillä ja jauhoruoilla, ne lihovat aina nopeasti. – – Toinen ja tärkein syy liikalihavuuteen piilee jauhoissa ja tärkkelyksissä, joita ihminen käyttää jokapäiväisen ravintonsa perustana. Kuten jo totesimme, kaikkia jauhoravinnolla ruokitut eläimet lihovat väkisinkin. Ihminen noudattaa vain yleistä lakia. » 
(suom. Jukka Mannerkorpi, Maun fysiologia s. 214–215)
| --- | --- |
Talo, jossa Brillat-Savarin syntyi.: Brillat-Savarinin hauta Père-Lachaisen  hautausmaalla.
Aiheesta muualla

La Physiologie du goût, alkuperäinen ranskankielinen vuoden 1848 kuvitettu laitos, Bibliothèque nationale de France.
Brillat-Savarin Gutenberg.orgissa
Teoksen La Physiologie du Goût (Maun fysiologia) nimiösivu ja tekijän muotokuva. Painos vuodelta 1848.
Pikku Sikalampi

| Pikku Sikalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°16′56″N, 24°36′00″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  79,9 m 
Pinta-ala:  0,002 km²
 fiPikku Sikalampi 
Pikku Sikalampi (ruots. Lilla Sikalam) on noin 20 aarin laajuinen metsälampi luoteisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Nuuksiossa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Pikku Sikalammen länsipuolella ja Velskolan Pitkäjärvi koillispuolella. Bodominjärvi on muutaman kilometrin Pikku Sikalammesta kaakkoon. Suomen luontokeskus Haltia on puolestaan noin 2,7 kilometriä luoteeseen.
Pikku Sikalammen eteläpuolella, noin 200 metrin päässä, sijaitsee Iso Sikalampi. Lammet muodostavat kokonaisuuden, jota kutsutaan nimellä Sikalammet (ruots. Sikalammarna). Ne kuuluvat Nuuksion järviselänteeseen, ja niitä ympäröivä maasto kohoaa paikka paikoin 100 metriä merenpinnan yläpuolelle. Vesistösuhteiltaan lammet kuuluvat Mankinjoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä.
Aiheesta muualla

Retkipaikka: Nuuksion Sikalammenluola ja komea kuru, Espoo
Pjotr Uspenski

Pjotr Uspenski.
Pjotr Gavrilovitš Uspenski (ven. Пётр Гаври́лович Успе́нский, 1847 Nižni Novgorodin lääni – 27. joulukuuta 1881 Karan pakkotyövankila) oli venäläinen vallankumouksellinen.
Pjotr Uspenski syntyi hovineuvoksen perheeseen. Hän opiskeli Nižni Novgorodin aatelisinstituutissa ja Moskovan yliopistossa suorittamatta tutkintoa. Moskovassa hän työskenteli kirjakaupan hoitajana ja osallistui vallankumouksellisten kerhojen toimintaan. Syksyllä 1869 Uspenski oli mukana perustamassa Sergei Netšajevin Narodnaja rasprava (”Kansan kosto”) -järjestöä ja osallistui opiskelija Ivanovin murhaan. Vuonna 1871 hänet tuomittiin murhasta ja vallankumouksellisesta toiminnasta 15 vuoden pakkotyörangaistukseen ja elinkautiseen karkotukseen Siperiaan.
Vuonna 1872 Uspenski saapui Aleksandrovski Zavodin vankilaan, josta hänet vuonna 1875 siirrettiin kautta Karan pakkotyövankilaan. Sinne saapui myös hänen vaimonsa kolmivuotiaan lapsen kanssa. Vuonna 1879 Uspenski päästettiin vapaaseen työryhmään, mutta vuonna 1881 hänet suljettiin uudestaan vankilaan. Siellä vankitoverit Fjodor Jurkovski, Ignati Ivanov ja Andrei Balamez hirttivät hänet petturiksi epäiltynä. Myöhemmin toverituomioistuin osoitti hänet syyttömäksi.
Jalkaväkirykmentti 9 (jatkosota)

| Jalkaväkirykmentti 9 |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1941 - 1944
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Jalkaväkirykmentti 9 (JR 9) oli Suomen maavoimien jatkosodan 7. divisioonan rykmentti. Se kuului suojajoukkoihin ja sen perustamisesta vastasivat välirauhan aikainen 9. prikaati sekä Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiiri.
Perustaminen

Välirauhan ajan 9. prikaati sai käskyn suojavalmiuteen asettumisesta eli suojajoukkoryhmitykseen siirtymisestä 10. kesäkuuta 1941. Tämän seurauksena prikaati muutettiin Jalkaväkirykmentti 9:ksi. I ja II pataljoonan rungot muodostettiin palveluksessa olevista varusmiehistä ja täydennettiin palvelukseen kutsutuilla reserviläisillä. Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiiri perusti Enon Kaltimossa rykmentin III pataljoona Enon, Ilomantsin ja Kontiolahden reserviläisistä.
Liikekannallepanossa perustettiin:
Esikunta ja Esikuntakomppania
I Pataljoona (I/JR 9) komentajana kapteeni Sulo Marttinen
II Pataljoona (II/JR 9) komentajana majuri Matti Aarnio
III Pataljoona (III/JR 9) komentajana majuri Erkki Enberg
13. Komppania eli Kranaatinheitinkomppania  (13./JR 9)
14. Komppania eli Tykkikomppania  (14./JR 9)
Kolonna  (Kol./JR 9)
Keskittäminen

Jalkaväkirykmentti 9:n II pataljoona siirtyi 13. kesäkuuta Kaltimon kautta Sonkajaan ryhmittymisalueelleen, missä ryhmittyi puolustukseen. I pataljoona siirtyi 15. kesäkuuta Koveroon, missä se ryhmittyi puolustukseen. III pataljoona ryhmittyi Enon ja Koveron väliselle alueelle. Rykmentin esikunta toimi perustamisen alkuajan Kontiolahdella, mistä siirtyi Revonkylän Törrölän koululle 22. kesäkuuta.
7. divisioonan komentaja antoi 23. kesäkuuta käskynsä, missä ilmoitettiin rykmentin liittämisestä divisioonaan. Seuraavana päivänä divisioonankomentaja tarkasti rykmentin valmiuden.
Komentajat

eversti August Kuistio 10. kesäkuuta 1941 - 31. toukokuuta 1943
eversti Bertel Ikonen 31. toukokuuta 1943 - 4. joulukuuta 1944
Lakkauttaminen

Jalkaväkirykmentti 9 oli ryhmittynyt Onkamon ja Hammaslahden välille lokakuun 1944 lopulla, mistä aloitettiin siirrot kotiuttamispaikoille 8. marraskuuta. Ilomantsilaiset, enolaiset ja tuupovaaralaiset kotiutettiin Kaltimossa ja muut pohjoiskarjalalaiset Kontiolahdessa. Muista suojeluskuntapiireistä olevat kotiutettiin Joensuussa. Pohjoiskarjalaiset marssivat kotiuttamispaikoille 9. marraskuuta ja kotiuttaminen alkoi seuraavana päivänä.
Puolustusvoimien uudelleen järjestelyyn liittyen II pataljoona (nuorennettu varusmiespataljoona) siirtyi Tuusulaan Hyrylän kasarmeille 28. marraskuuta ja rykmentin esikunta sekä I pataljoona (nuorennettu varusmiespataljoona) Helsinkiin Santahaminaan. Näistä rykmentin osista muodostettiin 4. joulukuuta 1944 uudelleen nimetty Jalkaväkirykmentti 5.
Aiheesta muualla

Mäkelä Jukka L: Marokon kauhu.  Porvoo:  WSOY, 1969.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | 7. divisioonan joukkoyksiköt jatkosodan aikana |  |
|  | JR 9 | JR 30 | JR 51 | KTR 2 | Rask.Psto 28 |Kev.Os.15 | PionP 35 | VP 26 | 261. ItKKK |  |
Jessika Muscat

| Jessika Muscat |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1989 (ikä 35) Mosta, Malta
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, näyttelijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jessika
Aktiivisena:  2009–
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  laulu
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jessika Muscat (s. 27. helmikuuta 1989 Mosta, Malta), tunnettu paremmin taiteilijanimellään Jessika on maltalainen laulaja-lauluntekijä sekä näyttelijä. Hän edusti San Marinoa yhdessä Jenifer Breningin kanssa kappaleella "Who We Are" vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa, Lissabonissa. Muscat on myös pyrkinyt useasti Maltan edustajaksi Eurovision laulukilpailuun.
Osallistumiset Maltan euroviisukarsintoihin

| Vuosi | Kappale | Sijoitus karsinnassa |
| --- | --- | --- |
| 2008 | "Tangled" | Karsiutui semifinaalissa |
| 2009 | "Smoke-screen" | Karsiutui semifinaalissa |
| 2009 | "Hey You" | Karsiutui semifinaalissa |
| 2010 | "Fake" | Karsiutui semifinaalissa |
| 2011 | "Down Down Down" | 15. |
| 2012 | "Dance Romance" | Karsiutui semifinaalissa |
| 2013 | "Ultraviolet" | 8. |
| 2014 | "Hypnotica" | 8. |
| 2015 | "Fandango" | 9. |
| 2016 | "The Flame" | 7. |
| 2022 | "Kaleidoscope" | 17. |
| 2023 | "Unapologetic" |  |
Per Deberitz

Per Deberitz suunnilleen vuonna 1935.
Per Deberitz (1880 – 1945) oli norjalainen taidemaalari, joka oli etenkin värityksen osalta yksi maansa ekspressionistisen maalauksen huomattavammista edustajista. Hän maalasi varsinkin maisemia ja alastonkuvia. Hän oli Zahrtmannin ja Matissen oppilas. Ateneumissa on hänen maalauksensa Poikia uimassa (1914).
Jean Pascal

| Jean Pascal |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jean-Thenistor Pascal
Syntynyt: 28. lokakuuta 1982 (ikä 41) Port-au-Prince, Haiti
Kansalaisuus:  Kanada
Nyrkkeilijä
Pituus:  180  cm
Paino:  79 kg
Painoluokka:  raskas keskisarja (79,4 kg)
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  41
Voitot:  33
– tyrmäysvoitot:  20
Tappiot:  6
Ratkaisemattomat:  1
Ei tuomiota/ mitätöity:  1
Jean Pascal (s. 28. lokakuuta 1982 Port-au-Prince) on Haitissa syntynyt kanadalainen nyrkkeilijä ja  WBC-ammattilaisliiton raskaan keskisarjan hallitseva maailmanmestari.
Amatööriura

Haitissa syntynyt, mutta Quebecin Lavalissa kasvanut Pascal saavutti amatöörinä 103 voittoa ja kärsi 18 tappiota. Vuoden 2002 Kansainyhteisön kisoissa Manchesterissa hän voitti kultamitalin silloisessa alemmassa keskisarjassa (71 kg), ja seuraavana vuonna saavutti pronssia Pan-Amerikan kisoissa Santo Domingossa keskisarjalaisena. Hänet valittiin kolmesti peräkkäin Kanadan vuoden nyrkkeilijäksi vuosina 2001–2003. 2004 Ateenan olympialaisissa Pascal hävisi heti avausottelussa kuubalaiselle Yordani Despaigne Herreralle.
Ammattilaisura

Ammattilaiseksi Pascal ryhtyi Ateenan olympiakisojen jälkeen tammikuussa 2005. Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan helmikuussa hän voitti Justin Hahnin toisen erän teknisellä tyrmäyksellä. Pascal voitti kahdeksan ensimmäistä ammattilaiskohtaamistaan kunnes pääsi jo saman vuoden joulukuussa iskemään avoimena olleesta Kanadan ylemmän keskisarjan mestaruusvyöstä Martin Desjardinsia vastaan. Pascal voitti ottelun seitsemännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä.
23. kesäkuuta 2006 Pascal voitti Darnell Boonen Trans-American Boxing -liiton ylemmän keskisarjan titteliottelussa täysien kymmenen erän jälkeen kaikin tuomariäänin. Seuraavassa ottelussaan syyskuussa hän voitti  WBC-liiton ylemmän keskisarjan Latino-tittelin kuudennen erän teknisellä tyrmäyksellä Lucas Green Ariasista. Marraskuussa hän voitti Jermain Mackeyn kaikin tuomariäänin 12-eräisessä ottelussa WBO-liiton Pohjois-Amerikan mestaruudesta. Seuraavan vuoden maaliskuussa hän puolusti titteliään Lafarrell Buntingia vastaan voitolla kaikin tuomariäänin, ja kesäkuussa voitti kymmenennen erän teknisellä tyrmäyksellä Christian Cruzin ottelussa, jossa panoksena oli lisäksi pohjoisamerikkalaiset NABA- ja NABF-tittelit. Hän voitti tuomariäänin tittelinpuolustukset myös Kingsley Ikekea ja Brian Normania vastaan.
Kukistettuaan Omar Pittmanin täyden ajan kestäneessä ottelussa Pascal pääsi WBC-liiton maailmanmestaruusotteluun Carl Frochia vastaan. 6. joulukuuta 2008 käyty ottelu kesti täydet 12 erää, mutta Froch vei voiton kaikin tuomariäänin. Huhtikuussa Pascal voitti vielä Pablo Daniel Zamoran viidennen erän tyrmäyksellä WBO-liiton intercontintental-titteliottelussa, mutta siirtyi tämän jälkeen sarjaa ylemmäs raskaaseen keskisarjaan (79,4 kg).
Ensimmäisessä ottelussaan raskaassa keskisarjassa 19. kesäkuuta 2009 Pascal kohtasi romanialaisen Adrian Diaconun WBC-liiton maailmanmestaruusottelussa. Pascal voitti täyden ajan kestäneen kamppailun melko selkeästi kaikin tuomariäänin. Pascal puolusti maailmanmestaruuttaan ensimmäien kerran 25. syyskuuta Silvio Brancoa vastaan teknisellä tyrmäysvoitolla kymmenennessä erässä. 11. joulukuuta Pascal ja Diaconu ottivat uudestaan yhteen, mutta tälläkin kertaa voitto meni Pascalille kaikin tuomariäänin, vaikka hän loukkasi olkapäänsä ja otteli pitkälti käyttäen vain toista kättään .
Aiheesta muualla

Jean Pascalin virallinen sivu
Joe Cirella

| Joe Cirella> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. toukokuuta 1963 (ikä 61) Hamilton, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1981–1997
Seurat:  Colorado Rockies (NHL) New Jersey Devils (NHL) Quebec Nordiques (NHL) New York Rangers (NHL) Florida Panthers (NHL) Ottawa Senators (NHL) Milwaukee Admirals (IHL) Kölner Haie (DEL)
NHL-varaus:  5. varaus, 1981 Colorado Rockies
Joe Cirella (s. 9. toukokuuta 1963 Hamilton, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.