Petsamon retket
Retkien välinen aika

Huhtikuussa alussa Suomeen maihinnousseiden saksalaisjoukkojen muodostaman uhan vuoksi liittoutuneet vahvistivat voimiaan Muurmannilla toukokuusta lähtien. Brittijoukkojen uudeksi komentajaksi nimitettiin kenraali Frederick Cuthbert Poole ja kesäkuussa hänen avustajakseen tuli kenraalimajuri Charles Maynard. Heidän mukanaan alueelle laivattiin lisää miehiä, aseita ja muonaa. Elintarvikkeita jaettiin avokätisesti väestölle, millä onnistuttiin voittamaan heidän luottamuksensa. Petsamonvuonon ympäristöön ja lähitunturien rinteille rakennettiin puolustusasemia ja luostarin makasiineihin varastoitiin valtavat määrät ammuksia. Sukellusveneiden toiminnan estämiseksi Petsamonvuono katkaistiin teräsverkolla Liinahamarin kohdalta. Bolševikit menettivät heikon valta-asemansa Muurmannilla liittoutuneiden puristuksessa kesäkuussa, jolloin nämä valtasivat myös Arkangelin ja saivat katkaistua Muurmannin radan. Alueelle paenneiden suomalaisten punakaartilaisten muodostama ongelma ratkaistiin muodostamalla heistä brittien alaisuudessa toiminut Muurmannin legioona. Se oli suunnattu ainoastaan saksalaisia sekä Suomen valkoisia vastaan, eikä legioonaa velvoitettu osallistumaan bolševikkien vastaisin sotatoimiin.
Kesäkuun lopussa Suomen hallitus jätti Isolle-Britannialle nootin, jossa kuninkaallisen laivaston todettiin estäneen suomalaista vapaajoukkoa ottamasta haltuunsa Petsamoa, jonka Suomi katsoi oikeudellisesti kuuluvan itselleen. Kömpelösti muotoiltu jyrkkäsanainen nootti uhkasi aiheuttaa jopa sodanjulistuksen, mutta lopulta elokuussa saapuneessa vastauksessa todettiin, ettei Suomen vaatimuksia vastusteta. Sodan aikana liittoutuneet eivät kuitenkaan voineet sallia Petsamon joutumista Suomen käsiin, koska Saksa saattoi käyttää sitä tukikohtanaan. Suomi oli jo huhtikuun lopussa joutunut lopettamaan Vienan Karjalassa käydyt Koillisrintaman taistelut Ison-Britannian vaatimuksesta.
Muurmannin legioona taisteli ensimmäistä kertaa valkoisia vastaan heinäkuussa Oulangassa. Rajan pinnassa olleet suomalaisjoukot tekivät omia partioretkiään myös Petsamoon. Raja-Joosepissa ollut vääpeli Kurt Teiran johtama osasto kävi Ristikentässä saakka ryöstämässä muonavarastoja ja joutui seudulla myös pieniin kahakoihin. Saksalaiset suorittivat samaan aikaan Pohjois- ja Itä-Suomessa tiedusteluja Muurmannille tehtävää hyökkäystä varten. Kolmen tiedusteluretken aikana testattiin joukkojen ja varusteiden sopivuutta pohjoisiin oloihin, ja myös saksalaisia komentanut kenraali Rüdiger von der Goltz teki Rovaniemelle ja Kuolajärvelle saakka ulottuneen matkan. Rovaniemelle ehdittiin lisäksi kuljettamaan kevyen kenttäradan rakentamiseen tarvittavaa materiaalia. Rataa varten oli tehty tiedusteluretki Rovaniemen ja Ivalon väliselle maantielle. Saksalaisten suunnitelmat kantautuivat liittoutuneiden tietoon, ja he lisäsivät edelleen joukkojaan Muurmannin alueella. Syyskuussa Petsamoon laivattiin kansainvälinen jalkaväkiprikaati, kaksi konekiväärikomppaniaa, kolme tykkipatteria ja kranaatinheitinpatteri. Joukoissa oli brittien lisäksi amerikkalaisia, ranskalaisia, serbialaisia ja italialaisia sotilaita. Saksan antauduttua lokakuussa liittoutuneet jäivät Muurmannille vielä vuoden ajaksi tukemaan Venäjän valkoista armeijaa, kunnes vetäytyivät alueelta lokakuussa 1919. Muurmannin legioona kotiutettiin myös samana syksynä.
Elokuussa 1918 oli Berliinissä käyty Suomen ja Neuvosto-Venäjän välisiä rauhanneuvotteluja. Ne eivät johtaneet tuloksiin suomalaisten pitäessä kiinni laajoista aluevaatimuksistaan. Pohjoisessa vaatimuksiin kuului koko Kuolan niemimaa, josta Neuvosto-Venäjä ei suostunut luopumaan. Saksan antautumisen jälkeen Suomi yritti saada Petsamon kysymystä mukaan kesällä 1919 käytyihin Pariisin rauhanneuvotteluihin, mutta asiaa ei otettu käsiteltäväksi. Liittoutuneiden vetäytyminen Pohjois-Venäjältä antoi kuitenkin suomalaisille jälleen mahdollisuuden ottaa alue haltuunsa sotavoimin.