stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lionel White
Suomennetut teokset

Yö vieraassa talossa : salapoliisiromaani (The House Next Door), suom. Katri Järvinen. Gummerus, 1958. – (Salamasarja; 45).
Sinun on kuoltava, rakkaani (To Find a Killer), suom. U. Maajärvi. – (Ilvessarja; 35).
Veljeni on murhaaja (Invitation to Violence), suom. U. Maajärvi. – (Ilvessarja; 38).
Suuri kaappaus (The Big Caper), suom. U. Maajärvi. Vaasa oy, 1964. – (Ilvessarja; 42).
Yksi tuhannesta (Clean Break), suom. U. Maajärvi. Vaasa oy, 1964. – (Ilvessarja; 40).
Panttivanki (Hostage for a Hood), suom. U. Maajärvi. Vaasa oy, 1964. – (Ilvessarja; 46).
Operaatio murha (Operation – Murder), suom. U. Maajärvi. Vaasa oy, 1965. – (Ilvessarja; 49).
Julma leikki (The Snatchers), suom. J. V. Ilkka. Vaasa oy, 1965. – (Ilvessarja; 52).
Kohti perikatoa (Obsession), suom. U. Maajärvi. Vaasa oy, 1965. – (Ilvessarja; 57).
Naisen tähden (The Money Trap), suom. U. Maajärvi. Vaasa oy, 1966. – (Ilvessarja; 69).
Romaaneihin perustuvat elokuvat

Peli on menetetty (romaanista "Yksi tuhannesta") ohjaus Stanley Kubrick 1956
The Big Caper (romaanista Suuri kaappaus) ohjaus Robert Stevens 1957
Lain väärällä puolella (romaanista Naisen tähden) ohjaus Burt Kennedy 1965
Hullu Pierrot (romaanista "Kohti perikatoa" - kreditoimaton) ohjaus Jean-Luc Godard 1965
Karvat (romaanista Kohti perikatoa) ohjaus Seppo Huunonen 1974
Aiheesta muualla

Lionel White Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Teokset aikajärjestyksessä
Osittainen filmografia, (Arkistoitu – Internet Archive) Fandango
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola  Portugali 
Muut:  Europeana  IdRef
Adolf Jahr

| Adolf Jahr |
| --- | --- |
 Adolf Jahr ja Alice Babs vuonna 1940.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1893 Sundsvall, Ruotsi
Kuollut: 19. huhtikuuta 1964 (70 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Margit Tirkkonen
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Carlsson (Hemsöborna) Janne Vängman (Janne Vängman -elokuvat)
    
Adolf Jahr (oik. John Adolf Reinhold Johansson; 24. kesäkuuta 1893 Sundsvall – 19. huhtikuuta 1964 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä. Hän tuli suosituksi 1920-luvun operetti- ja mykkäelokuvarooleistaan. Vuonna 1944 hän esitti yhtä pääosista August Strindbergin kirjaan perustuvassa Hemsöborna-elokuvassa, ja vuosina 1948–1955 hän oli nimiroolissa suositussa Janne Vängman -elokuvasarjassa. Jahr oli naimisissa näyttelijä Margit Tirkkosen kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adolf Jahr Wikimedia Commonsissa
Marco Pantani

| Marco Pantani |
| --- | --- |
 Marco Pantani vuonna 1997
Henkilötiedot
Koko nimi:  Marco Pantani
Syntynyt: 13. tammikuuta 1970
Kuollut: 14. helmikuuta 2004 (34 vuotta)
Pyöräilijä
Lempinimi:  Il Pirata ("Merirosvo")
Pituus:  172 cm
Paino:  57 kg
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  mäkimies
Ura
Amatöörijoukkue(et)
1989 1990–1992:  G.S. Rinascita Ravenna G.S. Giacobazzi-Nonantola
Ammattilaisjoukkue(et)
1992–1996 1997–2003:  Carrera Jeans-Vagabond Mercatone Uno
Suurimmat voitot
 Ranskan ympäriajo Kokonaiskilpailun voitto (1998) Nuorten kilpailun voitto (1994, 1995) 8 etappivoittoa (1995, 1997, 1998, 2000) Italian ympäriajo Kokonaiskilpailun voitto (1998) Mäkikirikilpailun voitto (1998) 8 etappivoittoa (1994, 1998, 1999) Vuelta a Murcia Kokonaiskilpailun voitto (1999) 
 Tiedot päivitetty: 14.7.2021 
Aiheesta muualla
www.pantani.it
Marco Pantani vuoden 1997 Ranskan ympäriajon Alpe d'Huez -nousussa.
Marco Pantani (13. tammikuuta 1970 Cesena, Italia – 14. helmikuuta 2004 Rimini, Italia) oli italialainen kilpapyöräilijä, yksi kaikkien aikojen parhaista mäkiajajista. Vuonna 1998 hän voitti sekä Ranskan että Italian ympäriajon. Usein huivi päässä ajaneen Pantanin lempinimi oli Il Pirata, merirosvo.
Vuoden 1999 Italian ympäriajossa Pantani hylättiin, kun hän ei läpäissyt veritestiä. Tapahtuman jäljiltä hänelle vaadittiin vankeustuomiota dopinginkäytöstä, mutta vuonna 2003 hänet vapautettiin dopingsyytteistä. Vuoden 2001 Italian ympäriajossa Pantanin hallusta löytyi insuliinia ja seuraavana vuonna hän sai tästä kahdeksan kuukauden kilpailukiellon. Myöhemmin urheilun vetoomustuomioistuin CAS kuitenkin lyhensi kilpailukiellon kuuteen kuukauteen.
Helmikuussa 2004 Pantani löydettiin kuolleena riminiläisestä hotellista. Kuolinsyy oli kokaiinin yliannostuksen aiheuttama aivo- sekä keuhkoturvotus joka johti sydämen pysähdykseen.
Tallit

1992 Carrera Tassoni
1993 Carrera Tassoni
1994 Carrera Tassoni
1995 Carrera Tassoni Sportdit
1996 Carrera Blue Jeans Longoni
1997 Mercatone Uno Wega Girmi Magniflex
1998 Mercatone Uno Bianchi Girmi
1999 Mercatone Uno Bianchi Albacom
2000 Mercatone Uno Albacom
2001 Mercatone Uno Stream Tv Wega
2002 Mercatone Uno
2003 Mercatone Uno Scanavino Valentini
Parhaat saavutukset

Italian ympäriajo, 2. kokonaiskilpailussa, 2 etappivoittoa
Ranskan ympäriajo, 3. kokonaiskilpailussa, paras nuori ajaja
Sveitsin ympäriajo, etappivoitto
Ranskan ympäriajo, paras nuori ajaja, etappien 10 ja 14 voitto
MM-kilpailut, pronssia
Ranskan ympäriajo, 3. kokonaiskilpailussa, etappien 13 ja 15 voitto
Italian ympäriajo, 1. kokonaiskilpailussa, 2 etappivoittoa
Ranskan ympäriajo, 1. kokonaiskilpailussa, 7 päivää keltaisessa paidassa, etappien 13 ja 15 voitto
Italian ympäriajo, 4 etappivoittoa ennen doping-käryä
Ranskan ympäriajo, etappien 12 ja 15 voitto
Aiheesta muualla

Marco Pantanin ylämäki Velofilo-blogissa. 14.2.2016.
Marco Pantanin alamäki Velofilo-blogissa 26.2.2016.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani 
Muut:  IdRef
Kallion virastotalo

| Kallion virastotalo |
| --- | --- |
 Rakennus vuonna 2008, oikealla Ympyrätalo.
Osoite:  Toinen linja 4
Rakennustyyppi:  toimistorakennus
Valmistumisvuosi:  1965
Suunnittelija:  Kaija ja Heikki Siren
Rakennuttaja:  Helsingin kaupunki
Urakoitsija:  Jalo Syvähuoko
Omistaja:  Helsingin kaupunki
Haltija:  Helsingin kaupunki
Käyttäjä:  Helsingin kaupunki
Tyylisuunta:  modernismi
Runkorakenne:  betoni
Kerrosluku:  11
Bruttoala:  42 000 m2
Tilavuus:  136 000 m3
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kallion virastotalo on Helsingin Kalliossa Siltasaaren osa-alueella sijaitseva suuri toimistorakennusten ryhmä. Se valmistui vuonna 1965 Kaija ja Heikki Sirenin suunnittelemana ja toimi aluksi vuoteen 1970 asti Helsingin tilapäisenä kaupungintalona, kun Helsingin kaupungintaloa Kauppatorin laidalla peruskorjattiin ja laajennettiin.
Rakennusurakka oli suurin Helsingissä siihen mennessä toteutettu, Eduskuntataloakin suurempi. Rakentajia oli samaan aikaan töissä enimmillään 350, betonia tarvittiin 20 000 kuutiometriä, tiiliä neljännesmiljoona, ovia 1 700 ja ikkunoita kolme tuhatta. Virastotalohanke alkoi vuonna 1955 sosiaalivirastotalokomitean mietinnöstä ja arkkitehtikilpailusta, jonka perusteella suunnittelutyö annettiin huhtikuussa 1958 Heikki Sirenille. Pääpiirustukset saivat hyväksyntänsä kesällä 1962, ja urakkasopimus Jalo Syvähuokon Rakennustoimi Oy:n kanssa allekirjoitettiin maaliskuussa 1963.
Tokoinrannassa Toisen linjan ja Eläintarhantien välisellä kallioisella tontilla kohoavassa virastotalossa toimii Helsingin kaupungin eri virastoja ja asiakaspalvelutiloja, erityisesti sosiaalialan toimipisteitä. Virastotalon 11-kerroksisessa torniosassa työskentelee sosiaali- ja terveysviraston johto sekä hallintoa. Etelä-pohjoissuuntaista torniosaa ympäröi useita matalampia itä-länsisuuntaisia siipirakennuksia. Helsingin kaupunginarkisto on toiminut siipirakennuksessa talon valmistumisesta alkaen. Talossa toimi myös Kallion terveysasema, kunnes sen toiminnot siirrettiin vuonna 2018 valmistuneeseen Kalasataman terveys- ja hyvinvointikeskukseen. 1990-luvun alussa Kallion virastotalossa työskenteli noin 1 200 ihmistä 735 huoneessa. Talossa on 11 sisäänkäyntiä omine porraskäytävineen ja hisseineen.
Rakennusryhmän kaakkoispuolella on kolme vuotta myöhemmin valmistunut, niin ikään Sirenien piirtämä Ympyrätalo, ja itäpuolella 2020-luvun alkuvuosina rakennettu Lyyra-kortteli, jonka tieltä purettiin kaksi 1980-luvun alun virastorakennusta.
Virastotalon korttelin itälaidalla Porthaninrinteen varrella sijaitsee Heikki Häiväojan veistos Sodanajan naisen muistomerkki.
Aiheesta muualla

Helsinki rakentaa: Kallion virastotalo, video 10 min. Valentin Vaala, Suomi-Filmi Oy 1966.
Valokuvia rakennuksesta (englanniksi)
Stina Anderson

Kristina Amalia (Stina) Anderson (10. joulukuuta 1876 Björkäng, Länsi-Götanmaa – 31. elokuuta 1940 Skövde) oli ruotsalainen kirjoittaja ja virsirunoilija.
Hän oli maanviljelijän tytär. 14-vuotiaana hän sai tuhkarokon, ja sen seurauksena hän sairastui vaikeaan nivelreumaan, joka sitoi hänet pyörätuoliin ja vuoteeseen loppuelämäksi. Hän asui vuodesta 1910 lähtien sairaskodissa Skövdessä.
Anderson koki tehtäväkseen lohduttaa toisia kärsiviä kertomalla omista kärsimyksistään. Hän kirjoitti runoja ja kertomuksia, joita hän sai julkaistua muun muassa Svenska Posten -lehdessä ja Bildjournalen-viikkolehdessä. Hän kävi kirjeenvaihtoa arkkipiispa Nathan Söderblomin kanssa, ja tämä rohkaisi häntä kertomaan elämästään kirjan muodossa. Hän julkaisikin pari kirjaa 1920-luvun alussa (Prismor 1920 ja Livets innersida 1923). Samoihin aikoihin hän kirjoitti virren ”Att bedja är ej endast att begära” rukoussunnuntaina 1921, ilmauksena hänen sydämensä kokemuksesta. Runo julkaistiin Svenska Posten -lehdessä vuonna 1922.
Andersonin runo on virsi 213 Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa. Siitä on Wilhelm Snellin tekemä suomenkielinen käännös ns. Luulajan virsikirjassa vuodelta 1972, virsi 337 ”Ei rukous oo pelkkää anomista”. Nykyisessä Ruotsin kirkon virsikirjassa virren suomennos ”Kun rukoilen, en pyydä ainoastaan” on Anna-Maija Raittilan tekemä vuodelta 1999.
Wrede af Elimä

Wrede af Elimä -vapaaherrasuvun vaakuna George Granfeltin Finlands ridderskaps och adels vapenbok -kirjassa vuodelta 1889.
Wrede af Elimä on vanha ruotsalainen ja suomalainen vapaaherrallinen aatelissuku, joka on alkuperältään baltiansaksalainen. Ruotsissa sukuun on historiallisesti kuulunut paljon sotilaita, Suomessa eri alojen vaikuttajia. Suku elää edelleen sekä Ruotsissa että Suomessa.
Historia

Vanhaa aatelia (uradel) edustavan Wreden suvun oletetaan olevan lähtöisin Saksan Westfalenista, jossa oli vuonna 1202 Arnsbergin kreivin palveluksessa Everhardus Wrethe -niminen henkilö. Suvun oletetaan siirtyneen Millinghausenin kautta Liivinmaalle viimeistään 1500-luvun keskivaiheilla. Siellä suvun varhaisin tunnettu edustaja oli 1500-luvun jälkipuoliskolla elänyt saksalaisen ritarikunnan ritari ja hovijunkkari Caspar Wrede, Wredenhoffin ja Nyenhoffin herra. Hänen poikansa ratsumestari Henrik Wrede asettui vuoden 1600 tienoilla Ruotsin palvelukseen ja tuli kuuluisaksi pelastaessaan vuoden 1605 Kirkholman taistelussa kuningas Kaarle IX:n hengen – uhraten samalla omansa – tarjoamalla tälle oman ratsunsa. Kiitollisena kuningas luovutti vuonna 1608 Henrik Wreden leskelle ja lapsille Elimäen neljänneskunnan sekä eräitä muita alueita rälssimaaksi ikuisiksi ajoiksi, oikeudella perustaa säteri haluamaansa paikkaan. Suvun suomalaisen haaran edustajat perustivat kyseiselle alueelle myöhemmin kymmenkunta kartanoa.
Isänsä ansioiden johdosta Henrik Wreden pojat naturalisoitiin vuonna 1625 Ruotsin aateliin ja kuningatar Kristiina korotti heidät vuonna 1653 vapaaherralliseen säätyyn. Suku esiteltiin seuraavana vuonna Ruotsin ritarihuoneelle vapaaherrallisena sukuna numero 44 nimellä Wrede af Elimä. Sukuun kuulunut maamarsalkka Fabian Wrede korotettiin vuonna 1687 kreiviksi, mutta kreivillinen suku nro 27 jäi lyhytikäiseksi, sillä hän kuoli ilman miespuolisia jälkeläisiä vuonna 1712. Myös sotamarsalkka Fabian Wrede korotettiin vuonna 1809 kreiviksi, mutta introdusointia ei koskaan suoritettu.
Suvun alkuperäinen päämieslinja asettui Baltiaan ja merkittiin vuonna 1746 Vironmaan ja vuonna 1870 Saarenmaan ritarihuoneelle nimellä von Wrede. Eräs sukuhaara viljeli vanhaa Wredenhoffin sukutilaa 1900-luvulle saakka. Baltiaan asettuneen sukuhaaran edustajista ei tiedetä vuoden 1939 jälkeen, mutta he saattoivat siirtyä takaisin Saksaan. Saksassa asuu nykyään myös muita Wrede-nimisiä vapaaherrallisia aatelissukuja.
Suomen ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1818 suku sai vapaaherrallisena sukuna järjestysnumeron 2; numero 1 annettiin Fleming-suvulle. Wreden suku on vuodesta 1810 lähtien omistanut Wredebyn kartanon Anjalassa, nykyisessä Kouvolassa.
Suvun jäseniä

Henrik Wrede (k. 1605), baltiansaksalainen ratsumestari (puoliso Gertrud von Ungern)
Carl Henrik Wrede (1606–1654), Turun läänin maaherra, Henrik Wreden poika
Fabian Wrede (1654–1716), everstiluutnantti, Carl Henrik Wreden poika
Fabian Wrede (1694–1768), valtaneuvos, kenraalimajuri, everstiluutnantti Fabian Wreden poika
Fabian Casimir Wrede (1724–1795), kenraali, valtaneuvos Fabian Wreden poika
Fabian Wrede (1760–1824), sotamarsalkka, Fabian Casimir Wreden poika
Otto Gustaf Wrede (1710–1772), kapteeni, jonka jälkeläisiä kaikki Suomen Wredet ovat, everstiluutnantti Fabian Wreden poika
Henrik Jakob Wrede (1696–1758), Kyminkartanon, Savon ja Karjalan maaherra, everstiluutnantti Fabian Wreden poika
Casper Wrede (k. 1667), kapteeniluutnantti, Henrik Wreden poika
Fabian Wrede (1641–1712), poliitikko, kuninkaallinen neuvos, Casper Wreden poika
Suvun jäseniä > Suomalaisia (vuoden 1809 jälkeen)

Rabbe Gottlieb Wrede (1742–1828), kartanonherra, Otto Gustaf Wreden poika
Gustaf Wrede af Elimä (1775–1830), vapaaherra, everstiluutnantti ja Varkauden ruukin perustaja, Rabbe Gottlieb Wreden poika
Vilhelm Otto Casper David Wrede (1827–1878), sotilas ja virka- ja valtiopäivämies, ruukinpatruuna Gustaf Wrede af Elimän poika
Casper Wrede (1856–1945), taidemaalari, kartanonomistaja, Vilhelm Otto Casper David Wreden poika
Carolus Wrede (1860–1927), Ab Crichtonin toimitusjohtaja, Vilhelm Otto Casper David Wreden poika
Rabbe Wilhelm Wrede (1887–1938), Teijon tehtaiden toimitusjohtaja, Carolus Wreden poika
Gustaf Woldemar Wrede (1889–1958), teollisuusjohtaja, Carolus Wreden poika
Kenneth Alexander Wrede (1898–1983), kemisti ja teollisuusjohtaja, Carolus Wreden poika
Casper Wrede (1929–1998), elokuvaohjaaja, Kenneth Wreden poika
Gustaf Oskar Axel Wrede (1862–1951), merenkulkuhallituksen pääjohtaja, Vilhelm Otto Casper David Wreden poika
August Henrik Uno Wrede (1869–1935), vapaaherra, tilanomistaja ja valtiopäivämies, Vilhelm Otto Casper David Wreden poika
Otto Reinhold Werner Wrede, Wilhelm Otto Casper David Wreden poika
Gerda Wrede-Paisscheff (1896–1965), teatterinjohtaja, Otto Reinhold Werner Wreden tytär
Johan Wrede (s. 1935), kirjallisuudentutkija ja professori, Gerda Wreden veljenpoika
Otto Rabbe Wrede (1783–1842), Rabbe Gottlieb Wreden poika
Rabbe Zakarias Wrede (1815–1901), metsähallituksen ylijohtaja, Otto Rabbe Wreden poika
Carl Gustaf Fabian Wrede (1819–1892), Vaasan läänin kuvernööri, Otto Rabbe Wreden poika
Rabbe Wladimir Wrede (1846–1903), sotilas, maanviljelijä ja valtiopäivämies, Carl Gustaf Fabian Wreden poika
Kasper Hjalmar Wrede (1849–1912), kihlakunnantuomari ja valtiopäivämies, Carl Gustaf Fabian Wreden poika
Casper Fabian Wrede (1892–1921), jääkäri, ilmailupioneeri, Kasper Hjalmar Wreden poika
Eva Wrede (1898–1982), hevoskasvattaja, Kasper Hjalmar Wreden tytär
Carl Ernst Wrede (1850–1927), metsähallituksen ylijohtaja, Carl Gustaf Fabian Wreden poika
Carl Henrik Wrede (1890–1924), kuvanveistäjä, Carl Ernst Wreden poika
Otto Wrede (1851–1936), senaattori, Carl Gustaf Fabian Wreden poika
Gustaf Wrede af Elimä (1853−1939), metsänhoitaja, suojeluskuntamies ("Parkanon paroni"), Carl Gustaf Fabian Wreden poika
Alexander August Peter Wrede (1820–1897), kenraalimajuri, Gustaf Wreden af Elimän poika
Henrik Knut Wrede (1854–1929), agronomi, turvakodin johtaja ja muistelmakirjailija, Carl Gustaf Fabian Wreden poika
Mathilda Wrede (1864–1928), sosiaalityön kehittäjä, Carl Gustaf Fabian Wreden tytär
Henrik August Wrede (1821–1883), kihlakunnantuomari ja valtiopäivämies, Fabian Gottlieb Wreden poika
Rabbe Axel Wrede (1851–1938), senaattori, kansanedustaja, Åbo Akademin kansleri, Henrik August Wreden poika
Rabbe Fabian Wrede (1882–1957), tuomari, Helsingin kunnallispormestari, Rabbe Axel Wreden poika
Karl August Wrede (1859–1943), arkkitehti, Henrik August Wreden poika
Saksasta Suomeen vuonna 1919 muuttaneen myöhemmän teollisuusneuvos Kurt Wreden (1893–1974) ei varmuudella tiedetä olevan sukua Suomen Wredeille.
Kidō senshi Gundam – dai 08 MS-shōtai

| Kidō senshi Gundam – dai 08 MS-shōtai |
| --- | --- |
機動戦士ガンダム 第08MS小隊   (Kidō senshi Gundam – dai 08 MS-shōtai)
Genre: toiminta, science fiction 
OVA
Ohjaaja: Takeyuki Kanda (jaksot 1–6)   Umanosuke Iida (jaksot 7–11)
Studio: Sunrise
Jaksojen määrä: 11
Julkaisupäivät: 25.1.1996–25.4.1999 
OVA: Kidō senshi Gundam – dai 08 MS-shōtai tokubetsuhen: Last Resort
Ohjaaja: Kunihiro Mori   Tetsu Shimaiya
Studio: Sunrise
Jaksojen määrä: 1
Julkaisupäivät: 25.7.1999 
Elokuva: Kidō senshi Gundam – dai 08 MS-shōtai: Miller’s Report
Ohjaaja: Mitsuko Kase
Studio: Sunrise
Julkaisupäivämäärä: 1.8.1998
Kesto: 50 min 
Kidō senshi Gundam – dai 08 MS-shōtai (jap. 機動戦士ガンダム 第08MS小隊, myös Mobile Suit Gundam The 08th MS Team) on Gundam-sarjaan kuuluva OVA, jota julkaistiin 11 osaa ja erikoisjakso ”Last Resort” vuodesta 1996 vuoteen 1999. Vuonna 1998 julkaistiin myös elokuva ”Miller’s Report”.
Gundam Ace -lehdessä on myös vuoden 2007 kolmannesta numerosta lähtien julkaistu OVAn ohjaajana seitsemännestä jaksosta eteenpäin toimineen Umanosuke Iidan käsikirjoittamaa Kidō senshi Gundam – dai 08 MS-shōtai U.C. 0079 + α -sarjakuvaversiota, joka kuitenkin yksityiskohdiltaan eroaa OVAsta.
OVA näytettiin televisiossa 13.2.2007 alkaen Tokyo MX- ja 18.2. alkaen BS-i-kanavilla.
Tarina

Maan liittovaltion armeijan pilotti, vänrikki Shirō Amada lähetetään Kaakkois-Aasian rintamalle, mutta matkan varrella hän ajautuu taisteluun kohtaamansa vihollisyksikön kanssa. Selviytyäkseen hän joutuu tekemään yhteistyötä Zeonin armeijan pilotti Aina Sahalinin kanssa, jolloin heidän välilleen kehittyy tunneside.
Kun Amada pelastetaan ja viimein saapuu rintamalle, hän joutuu kohtaamaan Ainan uudelleen vihollisena. Vaikka hänen komentajansa ja asetoverinsa eivät aluksi tunnustakaan Amadan kykyjä, hän kamppailee ansaitakseen heidän toveruutensa ja kasvaa taistelukentällä sotilaana.
Yleistä

OVA on sivutarina, joka kuvaa Kidō senshi Gundamin kanssa liki samaan aikaan sattuvia tapahtumia. OVA pyrkii muita Gundam-teoksia suurempaan realismiin kuvatessaan taistelukentän tapahtumia. Tätä taustaa vasten päähenkilö, upseeri Shirō Amadan idealismi luo merkittävän kontrastin. Tarinan edetessä hän joutuu kamppailemaan velvollisuuksien, moraalin ja rakkauden aiheuttamien ristiriitojen kanssa. Lopputuloksena tarinan keskiössä on Romeo ja Julia -näytelmää muistuttava skenaario, jossa sodan vastapuolella olevat sotilaat rakastuvat toisiinsa. Tämän vuoksi tarinan realismi rajoittuu sotakoneisiin ja taisteluun, kun taas itse tarina ”muistuttaa Masatoshi Nakamuran kouludraamojen sotaversiota.”
OVAn loppu jättää päätöksen osittain avoimeksi, ja selvyys siitä onko loppu onnellinen vai surullinen saatiin vasta ”Last Resort” -erikoisjaksossa. OVAn päättymisen jälkeen julkaistiin vielä Tesshō Gendan (kersantti Sanders) lukema minitarina ”Uchūseiki yowa”.
Sarjan sivuhahmoja esittämään palkattiin useita alkuperäisessä Kidō senshi Gundamissa Zeonin ruhtinaskunnan sotilaita näytelleitä veteraaniääninäyttelijöitä.
OVAn hahmosuunnittelusta vastasi Kidō senshi Gundam 0083n tavoin Toshihiro Kawamoto, mutta tyyli poikkeaa silti aiemmasta OVAsta.
Sarjasta piti alun perin tulla 12-osainen ja sen ohjaajaksi ryhtyi mm. Ginga hyōryū Vifamin kanssa työskennellyt Takeyuki Kanda. Kesken tuotannon Kandan terveys kuitenkin heikkeni, ja seitsemännessä jaksossa ohjaajaksi vaihtui Umanosuke Iida. Tarina noudatteli alun perin Kandan kirjoittamia luonnoksia, mutta Kanda kuoltua äkisti 27. heinäkuuta 1996 Iida ja muut jäljelle jääneet tuotantotiimin jäsenet viimeistelivät tarinan Kanda jättämien muistiinpanojen pohjalta. Lopulta tarina päättyi 11 osaan, ja 12 osa julkaistiin erikoisosana. Tämän vuoksi OVAn kuudennen ja seitsemännen osan julkaisujen välillä kului liki vuosi. OVA jäi Kandan viimeiseksi työksi.
Kaupallisesti julkaisumäärissä mitattuna OVA menestyi edeltävää Gundam 0083:a paremmin: videot, LD:t ja DVD:t yhteenlaskettuna jälleenmyyjille toimitettiin 1,15 miljoonaan kopiota. Oricon-listausten mukaan todellinen myynti oli kuitenkin 0083:a heikompaa. Vaikeuksien vuoksi OVAn uusien osien julkaisu viivästyi, mikä taas laski myyntiä.
Kadokawa shoten julkaisi Ichirō Ōkouchin kirjoittaman kolmiosaisen romaaniversion. Animaatiosarjaan verrattuna romaani oli sisällöltään raaempi, ja sen loppupuoli erosi OVAsta huomattavasti.
Sotakoneet

OVAn tarina sijoittuu yhden vuoden sodan vaiheeseen, jossa Maan liittovaltio on alkanut vahvistaa asemiaan sodassa, ja sarjassa esiintyy mobile suitien lisäksi myös Kidō senshi Gundam -televisiosarjassa nähtyjen muiten ajoneuvojen uusioversioita.
Vaikka Gundam-sarjoissa yleisesti mobile suiteja on käsitelty vain yhtenä aseena, on tämä asenne erityisen vahvasti esillä Dai 08 MS-shōtai -OVAssa. Vaikka yleensä Gundam-teoksissa päähenkilö käyttää voimakasta erikois- mobile suitia, tässä OVAssa Amadan käytössä on aluksi tavallinen sarjatuotantorobotti ja myöhemmin hieman paranneltu malli.
OVA kirjoittaa uudelleen Gundam-historiaa robottien käyttöönoton osalta; Kidō senshi Gundam -televisiosarjassa GM:t tulivat mukaan sarjan loppupuolella (jaksot 29 ja 30), mutta OVAssa, joka sijoittuu noin televisiosarjan jakson 10 tietämille, ne ovat jo käytössä avaruudessa. Lisäksi Lähi-idässä on jo liittovaltion sarjatuotanto- mobile suit -pataljoona. Vaikka Sunrisen virallinen kanta on, että kaikki, mikä on filmattu on virallista, on tuottajillakin ollut vaikeuksia tämän ristiriidan selvittämisessä. Lopullinen virallinen tulkinta on, että maajoukkojen RX-79[G] ja RGM-79[G] olivat saatavilla vain hyvin rajoitetussa määrin ja siksi vain harvojen joukkojen käytettävissä, ja avaruuskäyttöön tarkoitettua RGM-79E:tä valmistettiin muuallakin kuin Jaburossa avaruustehtaissa ja niitä käytettiin vain silloin tällöin käytettiin tiedustelutehtäviin, minkä vuoksi niitä ei nähty alkuperäisessä televisiosarjassa. Tähän selitykseen päätyminen vei kuitenkin aikansa, minkä vuoksi eri medioissa päähahmon RX-79[G]-robotin kutsumanimi vaihtelee. Tarkemmin asiaa on käsitelty artikkelissa maa-Gundam. Asiaa on sekoittanut vielä se, että maa-GM:n tyyppinumero RGM-79[G] on sama kuin GM Commandin.
Tuotantohenkilöstö

Suunnittelu: Sunrise
Alkuteos: Hajime Yatate, Yoshiyuki Tomino
Hahmosuunnittelu: Toshihiro Kawamoto, Tomoaki Kado
Mecha-suunnittelu: Kunio Ōkawara, Hajime Katoki, Kimitoshi Yamane
Graafinen suunnittelu: Shigemi Ikeda
Musiikki: Kōhei Tanaka
Ääniohjaus: Yasuo Urakami
Ohjaus: Takeyuki Kanda (jaksot 1–6), Umanosuke Iida (jaksot 7–11), Kunihiko Mori/Tetsu Shimaiya (Last Resort), Mitsuko Kase (elokuva)
Tuotanto: Sunrise
Tunnuskappaleet

Alkuteema ”Arashi no naka de kagayaite”
Lopputeema ”10 Years After”
Taustalaulu, jakson 11 lopputeema ”Mirai no futari ni”
Elokuvan tunnussävel ”Eien no tobira”
Jaksolista

Suluissa on VHS-videon julkaisupäivä Japanissa (ensimmäisellä kasetilla oli kaksi jaksoa, muut julkaistiin yksittäin). DVD-julkaisulla yhdellä levyllä oli kolme jaksoa.
Futari dake no sensō (25.1.1996)
Mitsurin no Gundam (25.1.1996)
Shinrai e no genkaijikan (25.3.1996)
Zujō no akuma (25.10.1996)
Yaburareta taikimeirei (25.11.1996)
Nessa sensen (18.12.1996)
Saikai (25.10.1997)
Gunmu to risō (18.12.1997)
Saizensen (25.2.1998)
Furueru yama (zenpen) (25.7.1998)
Furueru yama (kōhen) (25.4.1999)
Erikoisjakso Last Resort (25.7.1999)