stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ekfraseis
Historia

Kallistratos oli sofisti, joka tunnetaan ainoastaan teoksestaan Ekfraseis. Hänen ajoitustaan ei tunneta varmuudella; joskus teos on ajoitettu noin vuoteen 280 ja joskus taas kirjoittaja on ajoitettu vuosiin 330–475. Osan kuvaamistaan veistoksista Kallistratos oli saattanut nähdä itse, mutta osa kuvauksista perustuu varhaisempiin kirjallisiin lähteisiin.
Ekfraseis julkaistaan usein yhdessä Filostratos vanhemman ja Filostratos nuoremman Eikones (lat. Imagines) -teosten kanssa, joiden muotoa teos vaikuttaa jäljittelevän. Kallistratoksen veistoskuvaukset tunnettiin renessanssiaikana, ja niillä arvellaan olleen vaikutusta ajan veistoksiin. Teos oli suosittu myös uusklassisella kaudella klassisen kuvanveiston kirjallisena lähteenä.
Sisältö

Kallistratoksen teos käsittää 14 lyhyttä lukua, ja kuvaa yhtä monta veistosta. Niistä suurimman osan aiheet ovat kreikkalaisesta mytologiasta, ja ne oli tehty marmorista tai pronssista. Kuvaukset ovat luonteeltaan runollisia ja pyrkivät luomaan retoriikan keinoin eloisan kuvan veistoksista. Tyyliä on kuitenkin luonnehdittu teeskentelevän sirostelevaksi.
Teoksen kuvaamat veistokset ovat:
| --- | --- |
 1. Satyyrin patsas, Theba, Egypti  2. Bakkhantin patsas  3. Eroksen patsas – Praksiteleen veistos  4. Intialaisen patsas  5. Narkissoksen patsas  6. Kairos eli Otollinen hetki, Sikyon – Lysippoksen veistos  7. Orfeuksen patsas, Helikon (Muusien laakso?) :  8. Dionysoksen patsas, Elis – Praksiteleen veistos  9. Memnonin kolossit, Theba, Egypti  10. Paianin patsas  11. Nuorukaisen patsas – Praksiteleen veistos  12. Kentaurin patsas  13. Medeian patsas, Makedonia  14. Athamaan kuva, Skyytia
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia ja käännöksiä

Callistratus: Descriptions. Teoksessa Philostratus the Elder: Imagines.  (Philostratus the Younger, Imagines. Callistratus, Descriptions. Translated by Arthur Fairbanks. Loeb Classical Library 256)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1931.  Teoksen verkkoversio.
Bäbler, Balbina & Nesselrath, Heinz-Günther: Ars et verba: die Kunstbeschreibungen des Kallistratos.  Munich and Leipzig:  K. G. Saur, 2006.
Fairbanks, Arthur (toim.): Philostratus: Imagines. Callistratus: Descriptiones, s. 375–424.  London: William Heinemann LTD; New York: G. P. Putnam's Sons, 1931.  Teoksen verkkoversio.
Kayser, C. L. (toim.): Flavii Philostrati opera, s. 421–438.  (Vol 2.)  Lipsiae:  in aedibus B. G. Teubneri, 1870–1871.  Teoksen verkkoversio.
Shenkl, C. & Reisch, A. (toim.): Philostrati minoris imagines et Callistrati descriptiones.  Lipsiae:  in aedibus B. G. Teubneri, 1902.  Teoksen verkkoversio.
Westermann, A. & Boissoade, Jo. Fr. & Dübner, Fr. (toim.): Philostratorum et Callistrati opera, Eunapii vitae sophistarum, Himerii sophistae declamationes, s. 415-424.  Parisiis:  editore Ambrosio Firmin Didot, 1849.  Teoksen verkkoversio.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Costantini, Michel & Graziani, Françoise & Rolet, Stéphane: Le défi de l'art. Philostrate, Callistrate et l'image sophistique.  Rennes:  Presses Universitaires de Rennes, 2006.
Aiheesta muualla

Callistratus: Descriptions. Theoi Greek Mythology. (englanniksi)
Ekklesia

Ekklesia (m.kreik. ἐκκλησία, ekklēsia, ”koollekutsuttujen kokoontuminen”) oli antiikin Kreikassa poliksen eli kaupunkivaltion kansankokous, jolla oli ylin päätösvalta julkisissa asioissa. Näin ekklesiat vastasivat monin tavoin nykyisiä parlamentteja, sillä erotuksella, että ne toimivat yleensä suoran demokratian kautta edustuksellisen demokratian sijaan. Siksi ekklesioista käytettiin usein vain ilmaisua demos (δῆμος, dēmos), ”kansa”. Parhaiten tunnetaan Ateenan kaupunkivaltion ekklesia. Esimerkiksi Spartassa kansankokouksesta käytettiin nimeä apella.
Ekklesiat toimivat usein yhdessä bulen eli neuvoston kanssa. Neuvosto teki kansankokoukselle esityksiä ja vastasi päätösten toimeenpanosta. Kansankokoukset olivat yleensä avoimia kaikille täysi-ikäisille miespuolisille kansalaisille. Ekklesioiden juuret olivat homeerisissa kansankokouksissa, jotka tunnettiin nimellä agora (ἀγορά). Arkaaisella ja klassisella kaudella ekklesioita tiedetään olleen lukuisissa kaupunkivaltioissa, myös muissa kuin demokraattisesti hallituissa. Ne säilyivät olemassa hellenistisellä ja roomalaisella kaudella, vaikkakin menettivät vähitellen merkityksensä, ja polisten itsehallintoon liittynyt päätöksenteko keskittyi bule-neuvostoihin. Ekklesian kokoontumispaikasta voitiin käyttää nimitystä ekklesiasterion.
Ateenassa

Ateenassa ekklesia teki päätökset kaikissa tärkeimmissä valtion asioissa. Se hyväksyi lait, vaikkakin varsinainen lakien säätäminen oli erotettu omaksi toiminnokseen (nomothetai), sekä päätti muun muassa sodasta ja rauhasta, liittolaissopimuksista, valtion raha-asioista, sekä strategosten ja eräiden muiden virkamiesten valinnasta. Ekklesia saattoi myös päättää ostrakismista sekä poikkeustapauksissa myös osallistua oikeustoimiin.
Ekklesian kokouksiin osallistui tyypillisesti noin 6 000 henkeä. Kansankokous kokoontui alun perin Arkaaisella agoralla ja 400-luvulta eaa. lähtien yleensä Pnyksillä. Joissakin tapauksissa kokouspaikkana toimi Dionysoksen teatteri ja laivastoasioissa Pireus. Ekklesian kutsuivat koolle bulen eli neuvoston virkamiehet prytanit, jotka muodostivat kokousten esityslistat. Koska kaikki käsitellyt asiat olivat peräisin bulesta, ekklesia ei voinut itse ottaa käsiteltäväkseen uusia asioita vapaasti.
Ekklesia kokoontui alun perin kerran ja myöhemmin neljä kertaa yhden prytaneian eli vuoden kymmenesosan aikana, toisin sanoen noin kolme kertaa kuukaudessa tai 40 kertaa vuodessa. Ekklesian toimintaan saivat osallistua kaikki yli 20-vuotiaat miespuoliset kansalaiset. Keskustelu oli avoin kaikille kokouksessa mukana olleille. Keskustelun jälkeen järjestettiin äänestys yleensä käsiäänestyksenä, jossa päätökset tehtiin yksinkertaiseen enemmistöön perustuen.
Spartassa

Spartassa Ateenan ekklesiaa vastaava kansankokous tunnettiin nimellä apella (ἀπέλλα). Muualla doorilaisilla alueilla oli puolestaan käytössä nimitys halia (ἁλία).
Kaikki spartalaiset eli miespuoliset kansalaiset saivat osallistua apellan kokouksiin täytettyään 30 vuotta. Kansankokous kokoontui kerran kuussa täydenkuun aikaan, ja sen kutsuivat koolle kuninkaat ja myöhemmin eforit. Noin vuodesta 600 eaa. lähtien se kokoontui oletettavasti Skias-nimisellä rakennuksella lähellä Spartan agoraa. Osanottajat seisoivat, eivät istuneet niin kuin Ateenan ekklesiassa.
Kansankokous joko hyväksyi tai hylkäsi gerusian eli vanhinten neuvoston tekemät aloitteet, mutta sillä ei ollut oikeutta tehdä niihin muutoksia. Aloitteiden teko ja istunnoissa puhuminen oli sallittua vain kuninkaille, gerusian jäsenille ja eforeille; muussa tapauksessa tarvittiin erillinen lupa. Kansankokous päätti sodasta ja rauhasta, kaupunkivaltion tekemistä sopimuksista, laeista ja muista valtion yhteisistä asioista. Se myös valitsi virkamiehet, jotka päättivät kiistatapauksissa kuninkaanvallan perimyksestä.
Muissa kaupungeissa

Kansankokousten nimet, kokoonpano, tehtävät ja valtaoikeudet vaihtelivat eri kaupungeissa, ja Ateenan ulkopuolelta kaupunkien kansankokouksista tiedetään vain vähän. Ekklesian, halian tai muun kansankokouksen (usein vain dēmos, ”kansa”) olemassaolo tunnetaan antiikin lähteiden perusteella jo mainitut Ateena ja Sparta mukaan lukien ainakin seuraavista kaupungeista (suluissa nimitys, mikäli tiedossa):
Airai
Akragas (halia)
Amfipolis
Amyzon
Anaktorion
Argos
Argura
Arkesine
Aspendos
Ateena (ekklesia)
Byzantion (halia)
Datala
Delfoi
Delos (ekklesia)
Dreros (?)
Efesos
Elaius
Elis
Epidamnos (halia)
Epidauros
Eresos
Eretria
Erythrai
Folegandros
Gela
Gortys
Gryneion
Halieis
Halikarnassos
Hefaistia
Herakleia
Herakleia Trakhinia
Iasos
Imbros
Ios
Issa
Iulis
Kalymna
Kamarina
Kameiros
Karthaia
Katane
Khaladrioi
Khersonesos
Khios
Killareis
Kios
Knidos
Kolofon
Koressia
Korintti
Korkyra (halia)
Kos
Kyme
Kyrene
Kyzikos
Lampsakos
Larissa
Lindos
Lusoi
Lyktos
Magnesia
Mantineia
Megara
Megara Hyblaia (?)
Meliboia
Messene
Miletos
Mylasa
Myrina
Mytilene
Myus
Nakone
Naksos
Nasos
Olbia
Olynthos
Oropos
Paros
Peparethos (?)
Plataiai
Poieessa
Poteidaia
Priene
Pygela
Rhegion (halia)
Rhizenia
Rhodos
Salamis
Samos
Selinus (?)
Sikinos
Sinope
Skepsis
Skiathos
Skotussa
Skyros
Sparta (apella)
Stratos
Stymfalos
Syrakusa
Taras (halia)
Tegea
Telos
Tenedos
Thasos
Theba
Thera
Tiryns
Troizen
Tyras
Zankle eli Messene
Zeleia
Ateenan ekklesian kokoontumispaikka ja puhujankoroke eli bēma Pnyks-kukkulalla.
Apella-kansankokouksen kokoontumispaikaksi oletetun Skias-rakennuksen raunioita Spartan agoran arkeologisella alueella.
Elafebolia

| Elafebolia> Ἐλαφηβόλια |
| --- | --- |
 Artemis Kauriinmetsästäjätär. Veistos Delokselta, n. 125–100 eaa. Deloksen arkeologinen museo.
Tyyppi:  uskonnollinen juhla Artemiin kunniaksi
Päivämäärä:  Elafebolion 6. (maalis-huhtikuu) (Ateenassa)
Järjestämistiheys:  vuosittain
Paikkakunta:  mm. Ateena, Attika ja Hyampolis, Fokis Kreikka
Elafebolia (m.kreik. Ἐλαφηβόλια, Elafēbolia, lat. Elaphebolia) oli antiikin kreikkalainen juhla, joka oli omistettu Artemis ”Kauriinmetsästäjättärelle”. Ateenassa juhlaa vietettiin siitä nimensä saaneen Elafebolion-kuun 6. päivä eli nykyisen maalis-huhtikuun aikoihin.
Muinaisina aikoina Artemiille oli todennäköisesti uhrattu saaliiksi saatuja kauriita (ἔλαφος, elafos). Kauriiden käytyä harvinaisemmiksi jumalattarelle alettiin uhrata elafos-nimisiä kakkuja, jotka nimestä päätellen oli tehty kauriin muotoon. Juhla tunnettiin monissa kreikkalaisissa kaupungeissa. Ateenassa sitä ei välttämättä kuitenkaan vietetty juurikaan enää klassisella kaudella; oletettavasti juhla alkoi menettää kaupungissa merkitystään 400–300-luvuilta eaa. lähtien muutama päivä sitä myöhemmin vietetyn kaupunki-Dionysian merkityksen kasvaessa.
Hyampoliissa samannimistä juhlaa vietettiin thessalialaisista saadun voiton kunniaksi. Kalydonissa ja Patraissa samankaltainen juhla tunnettiin Artemis Lafrian juhlana nimellä Lafria.
Jeremian kirja

| Jeremian kirja> ירמיהו.Tanak Nevi'im.Raamattu Vanha testamentti |
| --- | --- |
 Profeetta Jeremia. Michelangelo, Sikstuksen kappeli.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Jeremia
Kirjoituspaikka:  Juuda
Ajoitus:  n. 626–570 eaa.
Teksti
Genre:  profeetallinen kirja
Alkukieli:  heprea
Lyhenne:  Jer.
Lukuja:  52
Jakeita:  1364
Edeltävä: < Jes.Seuraava: Valit. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Jeremian kirja (hepr. ‏ירמיהו‎, Yirmi'yahu) on yksi Raamatun Vanhan testamentin suurista profeetallisista kirjoista. Se on Raamatun 24. ja juutalaisen Raamatun Tanakin toisen pääosion Nevi'imin eli profeettojen kahdeksas kirja. Jeremian kirjassa on yli 33 000 sanaa, ja se on Raamatun sanamäärältään suurin kirja.
Historia

Jeremian kirjan merkittävimmät tekstilähteet ovat hepreankieliset masoreettisen tekstin käsikirjoitukset ja muutamat Qumranista löydetyt käsikirjoitusfragmentit sekä kreikankieliset Septuagintan käsikirjoitukset. Käsikirjoitusten välillä on merkittäviä eroja. Septuagintan tekstin on laskettu olevan yli 3000 sanaa lyhempi kuin masoreettinen teksti, joka kattaa noin 13% koko kirjasta. Qumranista löydetyt käsikirjoitusfragmentit pitävät osittain yhtä masoreettisen tekstin kanssa ja osittain Septuagintan tekstin kanssa. Lähteiden väliset erot käsittävät lähinnä lyhyitä, muutaman sanan pituisia tekstiosioita, jotka esiintyvät kauttaaltaan Jeremian kirjassa. Merkittävin ero on muita kansoja vastaan suunnattujen oraakkeleiden sijainti ja järjestys. Masoreettisen tekstin mukaan nämä oraakkelit sijoittuvat kirjan loppuun, lukujen 45 ja 52 väliin, kun taas Septuagintassa ne sijaitsevat jakeen 25:13 jälkeen.
Juutalaisen perinteen mukaan kirjan on kirjoittanut profeetta Jeremia, mutta kirja itsessään ei nimeä tekijäänsä. Kirjan luvussa 36 mainittua kertomusta on pidetty hyvänä vertauskuvana kirjan kehityksestä. Siinä kuvataan kuinka Jeremia käskee kirjuriaan Barukia kirjoittamaan kirjakääröön profeetan lausumia oraakkeleita. Kun kirjakäärö myöhemmin tuhoutuu, Jeremia käskee Barukia kirjoittamaan uuden kirjakäärön, johon lisätään muitakin oraakkeleita (36:32). Sekä tämä kertomus että lähteiden väliset erot kuvastavat kirjan kehitystä, jota on luonnehdittu vaiheittaisena, toisistaan riippumattomina lisäysten ja muutosten sarjana.
Kirjan varhaisimmat osat ovat todennäköisesti syntyneet toisen temppelin aikakauden (530 eaa. – 70 jaa.) alussa, mutta lähteiden väliset erot osoittavat, että kirjaa muokattiin vielä toisella vuosisadalla eaa., jota pidetään Septuagintan Jeremian kirjan käännösajankohtana. Qumranin käsikirjoitukset puolestaan ajoitetaan toisen vuosisadan eaa. ja ensimmäisen vuosisadan jaa. väliselle ajalle.
Sisältö

Jeremian kirja kertoo juutalaisen profeetta Jeremian profetioista ja hänen elämänsä ympärille sijoittuneista tapahtumista. Jeremia eli siihen aikaan, kun Juudan kuningaskunta kukistui babylonialaisten vallan alle ja Salomon temppeli tuhottiin.
Jeremian profetiat käsittävät noin kolmenkymmenen vuoden ajanjakson. Profetiat eivät ole aikajärjestyksessä. Ne on kirjoitettu monimutkaisella ja runollisella heprealla. Niille on ominaista samojen sanojen, fraasien ja kuvauksien toistuminen useasti.
Jeremian kirja koostuu kolmestakymmenestäkolmesta erillisestä ja itsenäisestä osasta, jotka voidaan jakaa viiteen ryhmään:
Johdanto, Jeremian kutsuminen, luku 1.
Juutalaisten syntien nuhtelu, koostuen seitsemästä osasta: 1) luku 2; 2) luvut 3–6; 3) luvut 7–10; 4) luvut 11–13; 5) luvut 14–17:18; 6) luvut 17:19 – luku 20; 7) luvut 21–24.
Ennustukset kaikille kansoille, kahdessa osassa: 1) luvut 46–49; 2) luku 25; sekä historiallinen liiteosa kolmessa osassa: 1) luku 26; 2) luku 27; 3) luvut 28, 29.
Kaksi osaa, jotka kuvaavat parempia aikoja: 1) luvut 30, 31; 2) luvut 32, 33; sekä historiallinen liiteosa kahdessa osassa: 1) luku 34:1–7; 2) luku 34:8–22; 3) luku 35.
Lopetus, kahdessa osassa: 1) luku 36; 2) luku 45.
Egyptiin saavuttuaan Jeremia lisäsi oletettavasti kolme osaa, luvut 37–39; 40–43; ja 44.
Sisältö > Jeremian profetiat

Jeremian merkittävimmät messiaaniset profetiat löytyvät kohdista 23:1–8; 31:31–40; ja 33:14–26.
Joitakin profetioita:
Ennustus Jerusalemin hävityksestä, tehty noin vuonna 588 eaa. (Jer. 22:1–10).
Ennustuksia Juudan kuninkaita vastaan, tehty Jojakimin aikana vuonna 608 eaa. (Jer. 21:11–22:19).
"Uskottomien paimenien" (eli profeettojen) uhkaaminen, lupaus rauhasta ja oikeasta paimenesta (vuoden 597 eaa. jälkeen), varoituksia vääristä profeetoista ja jumalattomista papeista (mahdollisesti Jojakimin aikana) (Jer. 23:1–8, 9–40).
Näky kahdesta viikunakorista, jotka kuvaavat vangittuja ja niitä, jotka jäivät jäljelle Nebukadressar II:n vuonna 597 eaa. toimeenpaneman ensimmäisen pakkosiirron jälkeen (Jer. 24).
Uhkaus Juudan ja ympäröivien kansojen rankaisemisesta, Jojakimin neljäntenä hallitusvuonna, Karkemisin taistelun vuonna 605 eaa. (Jer. 25)
Ensimmäinen historiallinen osa, johon on kirjattu Jeremian profetiat temppelissä (Jer. 7), hänen pidättämisensä, uhkaava kuolema ja pelastuminen, ja siinä yhteydessä mainitaan lyhyesti myös profeetta Urian marttyyrikuolema (Jer. 26).
Kirjallisuutta

Nissinen, Martti: "Jeremian kirjan synty", Teologinen Aikakauskirja 94, s. 15–28.
Peltola, Olavi: ”Jeremian kirja”, Löytöretki Vanhaan testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-174-X  Teoksen verkkoversio.
Thompson, J. A.: The Book of Jeremiah.  (The New International Commentary on the Old Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1980.  ISBN 0802825303
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeremian kirja Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Jeremian kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Jeremian kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1933)
Jeremian kirja. Suomenkieliset käännökset (1992, 1933 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä hepreankielinen alkuteksti (Biblia Hebraica). Uskonkirjat.net.
Aiheesta muualla > Muuta

Faulhaber, Michael: Jeremias Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Hirsch, Emil G. & Ryssel, Victor: Book of Jeremiah. Jewish Encyclopedia. 1906. (englanniksi)
Luther, Martti: Näin sanoo Luther. (Esipuhe p. Jeremian kirjaan, v. 1532.) Todistaja, 2011, 92. vsk, nro 1, s. 1–3.  Ev.lut. Todistajaseura. ISSN 0355-926262  Artikkelin verkkoversio. (PDF) Viitattu 17.5.2014. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Book of Jeremiah
Nevi'im
Joosuan kirja · Tuomarien kirja · Samuelin kirjat · Kuninkaiden kirjat · Jesajan kirja · Jeremian kirja · Hesekielin kirja · Kaksitoista profeettaa (Hoosean kirja · Joelin kirja · Aamoksen kirja · Obadjan kirja · Joonan kirja · Miikan kirja · Nahumin kirja · Habakukin kirja · Sefanjan kirja · Haggain kirja · Sakarjan kirja · Malakian kirja)
| n k Vanha testamentti |
| --- | --- |
Pentateukki:  Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
Historialliset kirjat:  Joosuan kirja  Tuomarien kirja  Ruutin kirja  Ensimmäinen Samuelin kirja  Toinen Samuelin kirja  Ensimmäinen kuninkaiden kirja  Toinen kuninkaiden kirja  Ensimmäinen aikakirja  Toinen aikakirja  Esran kirja  Nehemian kirja  Esterin kirja 
Viisauskirjat:  Jobin kirja  Psalmien kirja  Sananlaskujen kirja  Saarnaajan kirja  Laulujen laulu 
Suuret profeetat:  Jesajan kirja  Jeremian kirja  Valitusvirret  Hesekielin kirja  Danielin kirja 
Pienet profeetat:  Hoosean kirja  Joelin kirja  Aamoksen kirja  Obadjan kirja  Joonan kirja  Miikan kirja  Nahumin kirja  Habakukin kirja  Sefanjan kirja  Haggain kirja  Sakarjan kirja  Malakian kirja 
Käännös suomeksi
Eisagoge

| Eisagoge> Εἰσαγωγή |
| --- | --- |
 Porfyrioksen Eisagogen kreikankielisen käsikirjoituksen alku 1200-luvulta. Venice, Biblioteca Nazionale Marciana, Gr. IV 53, fol. 1r.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Porfyrios
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia, logiikka
Julkaistu:  n. 268–270
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Eisagoge (m.kreik. Εἰσαγωγή, Eisagōgē, ”Johdanto”; lat. Isagoge) on Porfyrioksen 200-luvulla kirjoittama lyhyt johdanto Aristoteleen logiikkaan ja teokseen Kategoriat. Teoksella oli suuri vaikutus keskiajalla erityisesti Boëthiuksen siitä tekemän kommentaarin ansiosta.
Historia > Teoksen synty

Porfyrios oli uusplatonilainen filosofi, joka kirjoitti 200-luvun jaa. jälkimmäisellä puoliskolla ja 300-luvun taitteessa. Teoksensa Eisagoge hän kirjoitti Sisiliassa noin vuosina 268–270 ollessaan siellä toipumassa hermoromahduksesta. Hän omisti teoksensa Khrysaoriokselle.
Teoksen alkuperäisestä nimestä ei ole tietoa. Eräissä käsikirjoituksissa sen nimenä esiintyy ”Viisi ääntä” (Αἱ πέντε φωναι, Hai pente fōnai) tai ”Viidestä äänestä” (Περὶ πέντε φωνῶν, Peri pente fōnōn). Sudassa nimenä on ”Suvuista ja lajeista ja eroista ja ominaispiirteistä ja aksidensseista” (Περὶ γένους καὶ εἴδους καὶ διαφορᾶς καὶ ἰδίου καὶ συμβϵβηκότος, Peri genūs kai eidūs kai diaforas kai idiū kai symbebēkotos).
Historia > Tekstihistoria ja vaikutus

Porfyrioksen Eisagogen ensimmäisen latinankielisen käännöksen teki Marius Victorinus. Myöhemmin teoksen käänsi latinaksi Boëthius, joka myös kommentoi sitä yksityiskohtaisesti teoksessaan In Isagogen Porphyrii commenta. Keskiajalla teos oli Boëthiuksen välittämässä muodossa tärkein lähde Aristoteleen ajatteluun ja aristoteeliseen logiikkaan, ja sitä käytettiin logiikan käsi- ja oppikirjana. Sitä käytettiin sekä Länsi-Euroopassa, Bysantissa että arabimaailmassa. Siitä johdettiin niin kutsuttu Porfyrioksen puu. Abu 'Uthman ad-Dimashqi käänsi teoksen arabiaksi noin vuonna 900. Se käännettiin jo varhain myös syyriaksi ja armeniaksi.
Porfyrioksen teoksesta on säilynyt lukuisia käsikirjoituksia useilla eri kielillä. Kreikankielisiä käsikirjoituksia tunnetaan 25. Ne kaikki perustuvat yhteen käsikirjoitukseen, joka kirjoitettiin Boëthiuksen tekemän käännöksen jälkeen.
Sisältö

Porfyrios kuvaa teoksessa viisi perustavanlaatuista filosofista prinsiippiä, ns. predikaabelia (praedicabilia, ”mitä voidaan predikoida?”, ”mitä sanotaan jostakin?”):
Suku (kreik. γένος, genos, lat. genus) – luokka joka käsittää useita rinnastettuja luokkia, lajeja; esimerkiksi eläin.
Laji (kreik εἶδος, eidos, lat. species) – laji, joka eroaa differentia specifican perusteella suvun muista lajeista; esimerkiksi ihminen.
Ero (kreik. διαφορά, diafora, lat. differentia (specifica)) – eron tekeminen, ne ominaisuudet jotka erottavat sukuun kuuluvan lajin toisista samaan sukuun kuuluvista lajeista.
Ominaispiirre (kreik. ἴδιον, idion, lat. proprium) – ne ominaisuudet jotka tosiasiallisesti kuuluvat tietyn luokan jäsenille, mutta eivät millekään muille oliolle: yhteisiä mutta eivät välttämättömiä; esimerkiksi ihmisellä nauru.
Aksidenssi (kreik. συμβεβεκός, symbebekos, lat. accidens) – satunnainen ominaisuus, joskus tietyyn lajiin kuuluvilla oliolla ja joskus taas ei; esimerkiksi istuminen ja seisominen.
Heti teoksen alussa Porfyrios määritteli kolme kysymystä, jotka määrittelivät koko asetelman keskiajan universaalikiistalle, joka käsitteli sukujen ja lajien (universaalien) suhdetta todellisuuteen:
Ovatko suvut ja lajit ajattelusta riippumattomia (eli subsistoivatko ne) vai riippuvia (eli pelkkiä käsitteitä)?
Jos ne ovat ajattelusta riippumattomia, ovatko ne olemassa aineellisina vai aineettomina?
Ovatko suvut ja lajit erossa aistittavista olioista vai ei?
Porfyrios ei kuitenkaan varsinaisesti vastaa näihin kysymyksiin.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Porfyrios: Isagoge. Osa I. Suom. Mika Oksanen. Camenes 14/1994–1995, s. 30–40.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Porphyry: Introduction.  (Translated with an Introduction and Commentary by Jonathan Barnes)  Oxford:  Oxford University Press, 2003.
Porphyrios: Einführung in die Kategorien des Aristoteles (Isagoge). Teoksessa Zekl, Hans Günter: Aristoteles: Kategorien, Hermeneutik (= Aristoteles: Organon. Band 2), s. 153–188.  Hamburg:  Meiner, 1998.  ISBN 3-7873-1313-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eisagoge Wikimedia Commonsissa
Porfyrios: Eisagoge (muinaiskreikaksi)
Porphyrius: Isagoge (latinaksi)
Porphyry: Introduction (Isagoge). Classical Liberal Arts Society. (englanniksi)
Porphyry: Introduction (or Isagoge) to the logical Categories of Aristotle. Tertullian.org. (englanniksi)
Teoksen arabiankielistä käsikirjoitusta 1200-luvulta.
Eksaleiptron

Attikalainen tripodi-eksaleiptron, n. 580–570 eaa.
Eksaleiptron (m.kreik. ἐξάλειπτρον) on antiikin aikainen keraaminen hajuvoideastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Eksaleiptronin suhde plemokhoeen ja kothoniin on epäselvä. Usein eksaleiptron käsiteään kothonin synonyymiksi, mutta termi kothon voi viitata myös muihin astioihin. Toisaalta eksaleiptron on käsitetty myös plemokhoen synonyymiksi.
Historia ja käyttö

Eksaleiptroneita käytettiin astiana hajuvoiteille ja hajustetuille vesille, joita käytettiin sekä yksityisessä käytössä, uskonnollisissa toimituksissa että haudoilla. Niitä valmistettiin arkaaiselta kaudelta 500-luvun eaa. alkupuolelta klassiselle kaudelle 400-luvun eaa. lopulle saakka. Vaasin nimi perustuu sanaan eksaleifō (ἐξαλείφω), ’pestä’, ’voidella’.
Muoto ja tyypit

Eksaleiptron on muodoltaan yleensä pieni, kannellinen ja korvaton astia, jossa on pyöreäseinäinen matala vartalo. Vaasien leveys on yleensä noin 15 cm ja korkeus noin 15–18,5 cm.
Tyyppi A
Tyypissä A on lyhyt ja leveä jalka.
Tyyppi B
Tyypissä B on pidemmällä varrella varustettu jalka, joka päättyy jalkalevyyn. Erityisesti tämä tyyppi yhdistetään plemokhoeen.
Eksaleiptron-plemokhoen muoto ulkoa ja sisältä.
Eksaleiptron-plemokhoe, 550–535 eaa.
Eksaleiptron-plemokhoe, 550–525 eaa.
Tripodi-eksaleiptron
Tripodi-eksaleiptronissa eli kolmijalka-eksaleiptronissa on sen nimen mukaisesti kolme jalkaa.
Tripodi-eksaleiptronin muoto ulkoa ja sisältä.
Attikalainen tripodi-eksaleiptron, n. 580–570 eaa.
Attikalainen tripodi-eksaleiptron, n. 570–560 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta eksaleiptronit ja plemokhoet Wikimedia Commonsissa