stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aika
Käsityksiä ajan olemuksesta > Filosofien ja tieteilijöiden aikakäsitykset

Ajan olemuksesta, eli "Mitä aika on?", on väitelty jo antiikin Kreikan ajoista lähtien, ja filosofit ovat esittäneet siitä keskenään vastakkaisia käsityksiä. Kiistelyä on herättänyt se, onko aikaa olemassa ihmisten kellojen ulkopuolellakin vai onko se puhtaasti ihmisen luoma käsite, ja siitä, onko aika liikettä ja muutosta vai peräkkäisten hetkien sarja.
Kreikkalaisen filosofi Parmenidesin mukaan (n. 450 eaa.) aika ja liike olivat harhaa. Hänen oppilaansa Zenon Elealainen kehitti väitteiden todistamiseksi kaksi kuuluisaa paradoksia, ”Akhilleus ja kilpikonna” ja ”lentävän nuolen paradoksi”. Pari sukupolvea myöhemmin elänyt Platon uskoi, että aika oli luotu yhdessä maailmankaikkeuden kanssa ja oli olemassa itsenäisesti. Hän piti aikaa tyhjänä säiliönä, joka voitiin täyttää siinä liikkuvilla asioilla ja tapahtumilla. Hänen oppilaansa Aristoteleen mukaan aikaa ei kuitenkaan ole olemassa tapahtumista riippumatta, vaan aika on muutosta ja liikettä. Aristoteles päätteli, että aika ei koostu peräkkäisistä jakamattomista ”nyt”-hetkistä, kuten Zenon nuoliparadoksinsa kautta oli pyrkinyt sanomaan. Aristoteleen mukaan nyt-hetkien sarjaa ei ole olemassa, koska sellaiset hetket eivät ole voineet kadota oman kestonsa aikana tai seuraavassa nyt-hetkessä.
Kirkkoisä Augustinus pohti 300-luvun lopulla teoksessaan Tunnustukset paljon ajan olemusta sekä menneisyyden ja tulevaisuuden paradokseja.
Tiedemies Isaac Newton (1642–1726) tarvitsi aikaa yhtälöidensä muuttujaksi ja ryhtyi pohtimaan aikaa tieteellisesti. Newton kannatti Platonin ajatusta ajan itsenäisyydestä. Hän jakoi ajan absoluuttiseen (matemaattiseen) aikaan ja suhteelliseen (tavalliseen) aikaan. Absoluuttinen aika eli kesto on todellista ja matemaattista, ja se virtaa tasaisesti ilman suhdetta mihinkään ulkopuoliseen. Suhteellinen aika on näennäistä ja on liikkeen avulla aistein havaittava ulkoinen keston mittari, joka voi olla tarkka tai epätarkka.
Gottfried Leibniz (1646–1716) oli Aristoteleen kannalla ja ajatteli, että ilman tapahtumia ja muutosta ei olisi aikaa. Filosofi Immanuel Kantin mukaan aika on perusintuitio, jonka avulla me ymmärrämme aistien kokemuksen. Filosofi J. M. E. McTaggartin (1866–1925) mukaan aikaa ei ole olemassa. Hän jakoi ajalliset suhteet "suoraan A-sarjaan" ja "epäsuorasti järjestettyyn B-sarjaan", ja koska A-sarja on itsessään ristiriitainen, ajan täytyy olla epätodellista.
Psykologi William Jamesin (1842–1910) mukaan ihminen tuntee kokemuksen virrassa noin 12 sekuntia kestävän ”näennäisen nykyhetken”. Filosofi René Descartes taas piti aikaa välittömien nykyhetkien sarjana.
Teoreettinen fyysikko Lee Smolin kirjoitti vuonna 2010, että kvanttipainovoiman tutkimus vahvistaa, että neliulotteisessa aika-avaruudessa on järkeä vain, jos aika on todellista, perusluonteinen ja jopa ainoa suoraan kokemamme todellisuuden aspekti.
Käsityksiä ajan olemuksesta > Kulttuurien aikakäsitykset

Eri kulttuurien aikakäsitykset eli tavat käsittää aika, menneisyys ja tulevaisuus voidaan jakaa karkeasti pistemäiseen, sykliseen ja lineaariseen aikakäsitykseen. Primitiivisessä pistemäisessä aikakäsityksessä aikaa ei tajuta jatkuvana, vaan jokainen hetki on oma kokonaisuutensa. Syklinen aikakäsitys vallitsi lähes kaikissa varhaisissa korkeakulttuureissa. Siinä katsotaan, että aika kiertää kehää, ja kaikki tapahtumat toistuvat pitkissä, tuhansien vuosien aikasykleissä, jotka päättyvät katastrofiin. Lineaarinen aikakäsitys muodostui Mesopotamiassa, ja se selkeytyi juutalaisilla ja kristityillä, joiden kautta se siirtyi koko länsimaiseen ajatteluun. Siinä ajalla on tietty alku ja mahdollisesti myös loppu. Nykyajan yleisen käsityksen mukaan maailma syntyi tiettynä ajankohtana, kuten alkuräjähdyksessä. Erään teorian mukaan maailma myös palaa alkupisteeseensä ja loppuu miljardien vuosien kuluttua.
Ajan kokeminen

Ihmisellä ei tiettävästi ole aikaa suoranaisesti havaitsevaa aistia. Ihmisen ajantajussa on kyse kognitiivisesta prosessista – keskittymisestä ja muihin tapahtumiin vertaamisesta.
Kokeissa on havaittu, että ihmisen tietoisuus laahaa puoli sekuntia ulkomaailman tapahtumien jäljessä (niin sanottu ”Libetin puolen sekunnin viive”). Tajunta kuitenkin ikään kuin ajastetaan takaisin tosiaikaiseksi, niin että henkilö uskoo kokeneensa aistimuksen yhtä aikaa sen aiheuttaneen ärsykkeen kuten kosketuksen kanssa.
Psykologi William Jamesin mukaan ihminen aistii ajan ”sekä alun että lopun sisältävänä kokonaisuutena”. Silmillään ihminen ei havaitse eroa kahden kuvan välillä silloin kun ne näkyvät tiheämmin kuin 1/60 sekunnin välein. Kuuloaistillaan ihminen erottaa 1/500 sekunnin välein toistuvat äänet. Ihmisen kuuloaisti pystyy käyttämään hiukan eri aikoina korviin saapuneiden äänten aikaväliä äänen suunnan arvioimiseksi.
Ihminen kokee ajan kulkevan hitaammin ikävystyttävässä tilanteessa kuin silloin kun on jotain tekemistä. Tämä ilmiö on vahvistettu myös kokeiden avulla. Jälkikäteen tällaisiin tilanteisiin pätee kuitenkin usein päinvastainen: toiminnantäyteisestä ajanjaksosta on jäänyt muistoja, ja se tuntuukin nyt pidemmältä kuin ikävystyttävä ajanjakso, jolta ei ole jäänyt muistoja. Vanhoista ihmisistä aika tuntuu usein kuluvan nopeammin kuin nuoremmista, mikä voi liittyä siihen, että nuori ihminen saa vanhaa enemmän uusia kokemuksia, jotka jäävät muistoina mieleen.
Psyykeen vaikuttavat aineet muuttavat usein ajan kokemusta. Piristeet voivat saada käyttäjän yliarvioimaan kuluneen ajan pituuden, mutta depressantit kuten alkoholi tuntuvat lyhentävän aikaa. Psykedeelit voivat sotkea ajantajun täysin, ja aika voi jopa tuntua kulkevan taaksepäin.
Ihminen, joka on ollut vähällä kuolla, voi nähdä elämänsä kulkevan silmiensä editse pikakelauksella muutaman sekunnin aikana. Hätätilanteissa kuten pudotessa aika sen sijaan voi hidastua, ja ihminen voi nähdä tapahtumien etenevän kuin hidastettuna kuvasarjana. Testitilanteessa on kuitenkin havaittu, että ihminen ei pudotessaan kykene näkemään nopeammin vaihtuvia kuvia kuin tavallisestikaan. Ajan hidastumisen kokemus syntyy ilmeisesti siitä, että aivojen mantelitumake tallentaa hätätilanteessa muistikuvat eräänlaiseen apumuistiin, johon ne kiinnittyvät tavallista lujemmin.
Ajantajun kehitys lapsella

Lapsen ajantaju kehittyy vaiheittain. Puolitoistavuotiaana useimmat lapset näyttävät elävän vain nykyisyydessä, ja aluksi lapsi oppiikin lähinnä vain nykyhetkeen liittyviä sanoja. Vähitellen tulevaisuuteen liittyvät lauseet lisääntyvät, mutta menneisyyteen liittyvät lisääntyvät hitaammin. Sittenkin kun pieni lapsi on jo alkanut tajuta ajallisia tapahtumaketjuja, aika jää riippuvaiseksi hänen omista toimistaan. Oppiessaan kieltä lapsi oppii myös aikaan liittyviä abstrakteja käsitteitä, mikä mahdollistaa ajallisten suhteiden tajun kehittymisen. Muistin kehittyminen mahdollistaa sen, että lapsi alkaa oivaltaa, että asiat eivät ole suhteessa vain toisiinsa vaan myös lapseen itseensä. Noin kahdeksan vuoden iässä lapselle muodostuu käsitys yhdestä yhteisestä ajasta, jossa kaikki asiat tapahtuvat. Lapsen älykkyyden kehitysnopeudesta riippuu, milloin hän alkaa pitää aikaa abstraktina, todellisista kelloista riippumattomana käsitteenä; kymmenvuotiaista lapsista näin tekee joka neljäs. Lapsen ollessa 13–14 vuoden ikäinen hän jo useimmiten tajuaa, että kellon ilmaisema aika on pelkästään sopimuksenvarainen. Joidenkin ei-länsimaisten kulttuurien lasten ajantajun kehittymisen on havaittu olevan erilainen kuin länsimaisten; joissain sellaisissa kulttuureissa, joissa ajalla ei ole yhtä suurta merkitystä kuin länsimaissa, kuten Afrikassa tai Australiassa, lapset eivät opi arvioimaan ajan pituutta tai lukemaan kelloa yhtä hyvin kuin länsimaiden lapset.
Ajan merkitys ihmiselle

Aika on noussut hallitsevaan asemaan modernissa yhteiskunnassa. Ajan mittaamisen kehitys ja rannekellojen yleisyys ovat tehneet ihmisistä jatkuvasti tietoisia tarkasta ajasta, ja aikataulut ohjaavat ihmisten elämää ja yhteiskunnan toimintaa. Entisinä aikoina ihmiset ajattelivat vähemmän ajan kulumista eivätkä olleet tietoisia tarkasta ajasta. Maatalouden tarpeisiin riitti taivaan tarkkailu, ja vuorokausirytmin määräsivät Auringon nousu ja lasku.
Kirjallisuutta

Pihlström, Sami & Siitonen, Arto & Vilkko, Risto (toim.): Aika.  Helsinki:  Gaudeamus, 2000.  ISBN 951-662-812-5
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dowden, Bradley: Time The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Le Poidevin, Robin: The Experience and Perception of Time The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Markosian, Ned: Time The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Kellonaika eri puolilla maailmaa (Arkistoitu – Internet Archive). (suomeksi)
Slavov, Matias: Ovatko mentaalinen ja fysikaalinen aika sovitettavissa yhteen? Tieteessä Tapahtuu, 36(2).
Tukiainen, Arto: Tarkasti suunniteltu aika ja sen varjopuolet. niin & näin 4/1999, 48–53.
Asteekkien kalenterikivi
Taskukello.
Khronos oli kreikkalaisille ajan henkilöitymä.
Doom metal

| Doom metal |
| --- | --- |
Alkuperä:  Heavy metal • blues • klassinen musiikki
Alkuperämaa:  Yhdistynyt kuningaskunta Yhdysvallat Ruotsi
Kehittymisen ajankohta:  1980-luvun puoliväli
Tyypillisiä soittimia:  sähkökitara sähköbasso rummut kosketinsoittimet
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  funeral doom drone doom death/doom goottimetalli sludge metal stoner rock black/doom
Doom metal on metallimusiikin tyylisuunta, jolle on ominaista painostava raskaus, hidastempoisuus ja melankolisuus. Doom metalilla ei ole juuri ollut kaupallista vetovoimaa, vaan se on aina ollut vahvasti undergroundia. Suomessa tosin yhtye nimeltä Reverend Bizarre on päässyt singlelistalle.
Musiikilliset piirteet

Metallin tyylisuunnista doom metal on vanhakantaisin, sillä se perustuu täysin ensimmäiseen metalliyhtyeeseen, Black Sabbathiin, ja erityisesti heidän kolmeen ensimmäiseen albumiinsa. Musiikillisesti doom metal pohjautuu Black Sabbathissa soittavan kitaristi Tony Iommin riffeille. Tempo on hidas; soittamisessa keskitytään nopeuden sijasta voimaan, ja kitarat on viritetty alas. Soinniltaan doom metal on alakuloista ja tunteisiin vetoavaa, ja kappaleet ovat pitkäkestoisia. Laulu voi olla melodista kuten klassisessa doom metalissa tai death metalista peräisin olevaa murinaa. Yhteistä kummallekin laulutyylille on matalaäänisyys ja uhkaava vaikutelma.
Sanoitukset doom metalissa ovat synkkiä. Keskeisiä yhteisiä teemoja tyylilajille ovat kuolema, suru, rappio ja tragedia. Lähestymistapa näihin aiheisiin voi olla arkipäivän lohduttomuuden kuvaamista tai fantasialähtöisiä sanoituksia kadonneista kansoista ja valtakuntien raunioista. Death/doom-alasuuntauksessa sanoitukset puolestaan seikkailevat ihmismielen syövereistä ja artisteja piinaavista filosofisista pohdinnoista aina kirjallisuuden ja taiteen aihepiireihin asti, jolloin teksteissä on tavanomaisesti samanlaista ylätyylistä runollisuutta ja haikeutta kuin itse musiikissakin.lähde?
Historia

Doom metalin alkuperä on Black Sabbathissa ja eräissä muissa 1970-luvulla aloittaneissa yhtyeissä kuten Lucifer's Friend, Necromandus ja Pentagram. Näiden "kantadoomiksi" luonnehdittua musiikkia esittäneiden kokoonpanojen yhteiset piirteet olivat tyylilajin estetiikan pohjana. Niitä seurasivat 1980-luvun alussa brittiläinen Witchfinder General ja yhdysvaltalaiset Saint Vitus, Trouble ja The Obsessed, jotka olivat tyylilajin merkittävimpiä kehittäjiä. Nämä yhtyeet olivat myös ensimmäisiä, jotka kutsuivat musiikkiaan doom metaliksi. Seuraavaan doom metal -yhtyeiden sukupolveen kuuluneet Cathedral, Solitude Aeturnus ja Candlemass pyrkivät täyteen autenttisuuteen Black Sabbathilta kuulostamisessa. Candlemassista tuli tyylilajille hyvin merkittävä yhtye, joka toimi inspiraationa useille ns. klassisen doom metalin edustajille. Heidän debyyttialbuminsa Epicus Doomicus Metallicus (1986) nosti valtavirtasuosiollaan tyylilajin laajemman yleisön tietoisuuteenlähde?.
Samoihin aikoihin Pohjois-Englannissa perustetut doom metal -yhtyeet veivät tyylilajia uuteen suuntaan yhdistämällä siihen vaikutteita goottirockista, erityisesti The Sisters of Mercyn kylmästä äänimaailmasta. Näihin innovaattoreihin luetaan Paradise Lost, Anathema ja My Dying Bride, ja heidän musiikistaan lohkesivat uudet tyylilajit goottimetalli ja death/doom, jossa doom metalin äärimmäinen hitaus, raskaus ja epätoivo yhdistettiin death metalin murinalauluihin, aggressioon ja dissonoivaan soinnutukseen.lähde?
1990-luvulla doom metalin pariin oli varttunut uusi polvi muusikoita, jotka eivät olleet syntyneet kun Black Sabbath aloitti uransa. Heidän myötävaikutuksestaan doom metalista haarautui uusia tyylilajeja kuten stoner rock ja sludge metal. Samoihin aikoihin tapahtunut Black Sabbathin comeback alkuperäisessä kokoonpanossaan toi doom metalille lisää yleisöä.
Alalajit > Drone doom

Drone doomissa doom metalin raskauteen yhdistyvät drone-musiikin matalataajuksiset äänivallit. Toisin kuin muissa doom metalin alasuuntauksissa, drone doomissa ei yleensä ole rumpuja tai minkäänlaista rytmiä. Musiikki perustuu matalavireisten kitaroiden sointukiertoihin, ja tyylillisesti se on erittäin lähellä noise- ja ambient-musiikkia. Kitaralla tai bassokitaralla soitettua ambientia. Ääniä särjetään yleensä paljon, jotta saadaan autio ja kylmä atmosfääri. Kitaraa ei välttämättä edes soiteta, vaan äänen kiertoon perustuva vinkuna voi täyttää ilman. Tunnettuja suuntauksen edustajia ovat muun muassa Sunn O))), Earth, Boris, Jesu ja Khanate.lähde?
Alalajit > Funeral doom

Doom metalin alalajina funeral doom on osa death/doomia, mutta funeral doom -yhtyeet soittavat tavanomaista vielä hitaammin. Alalajin kehittivät suomalaiset yhtyeet 1990-luvun alussa. Funeral doomista puuttuvat death/doomin aggressio, voimakas dynamiikka ja ajoittaiset nopeat osuudet. Sen sijaan yhtyeet soittavat tasaisen hitaasti toistuvia ja minimalistisia kappalerakenteita. Sointi voi vaihdella raa'asta tunnelmalliseen, mutta tyypillistä funeral doomille hypnoottisuus ja toivottomuuden vaikutelma. Merkittäviä funeral doom -yhtyeitä ovat Pantheist ja Tyranny.
Alalajit > Stoner rock

Stoner rock tai stoner metal keskittyy doom metalin esikuvien bluesimpaan puoleen korostaen niiden psykedeelisiä sävyjä. "Stoner rock" -nimitystä käytti ensi kertaa suuresti Black Sabbathin vaikuttama kalifornialaisyhtye Sleep. 1990-luvun kuluessa sen seuraajia olivat muun muassa Kyuss, Monster Magnet, Fu Manchu ja Queens of the Stone Age. Stoner rock on keskitempoista ja bassovoittoista, ja tyylilajina se on retrohenkinen, rento ja puolikaupallinen. Doom metaliin nojaavampia menestyneitä Sleepin seuraajia olivat mm. Electric Wizard ja Orange Goblin. Näitä yhtyeitä kutsutaan joskus stoner/doomiksi tai psychedelic doomiksi.
Muita tunnettuja doom metal -yhtyeitä

Cirith Ungol
Daylight Dies
Doomsword
Draconian
Morgion
Shape of Despair
Spiritus Mortis
Swallow The Sun
Unholy
While Heaven Wept
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Doom-metal.com (englanniksi)
Metallimusiikin tyylilajit
Alternative metal
Avantgardemetalli
Djent
Black metal
Death metal
Doom metal
Extreme metal
Folk metal
Funk metal
Glam metal
Goottimetalli
Grindcore
Hard rock
Heavy metal
Industrial metal
Kristillinen metallimusiikki
Metalcore
Neoklassinen metalli
Power metal
Progressiivinen metalli
Rapcore
Sinfoninen metalli
Stoner rock
Thrash metal
Viikinkimetalli
Candlemass esiintymässä Rock Hard Festivalilla 2017 Saksan Gelsenkirchenissä.
Druuna

Druuna on science fiction -sarjakuva, jonka tekijä on Paolo Eleuteri Serpieri. Sarja on taitavasti piirrettyä ja osin eroottista aikuisten sarjakuvaa. Sarjakuvan päähenkilö Druuna on nuori muodokas naishenkilö, joka elää tulevaisuudessa dystooppisessa ympäristössä. Tarinan edetessä selviää, ettei kaikki välttämättä olekaan sitä miltä näyttää.
Albumit

Jalava on julkaissut Druunaa suomeksi kolmen albumin verran.
Druuna.  ((Morbus gravis, 1985.) Suom. Juhani Tolvanen)  Jalava, 1989 (2. painos 1991).  ISBN 951-8954-06-2
Druuna 2.  ((Morbus gravis 2: Druuna, 1987.) Suom. Juhani Tolvanen)  Jalava, 1990 (2. painos 1993).  ISBN 951-8954-44-5
Druuna 3.  ((Creatura, 1990.) Suom. Juhani Tolvanen)  Jalava, 1992.  ISBN 951-8954-91-7
Albumit > Suomentamattomat albumit

Carnivora - 1992
Mandragora - 1995
Aphrodisia - 1997
La Planete Oubliée - 2000
Clone - 2003
Anima: Les Origines - 2016
Venuta Dal Vento - 2018
Aiheesta muualla

Serpieri biography at Lambiek Comiclopedia (englanniksi)
Ecofeminist Themes in Serpieri's Morbus Gravis article at Interdisciplinary Comics Studies (englanniksi)
http://www.fumetti.org/autori/serpieri.htm (italiaksi)
http://www.serpieri.de/ (saksaksi)
Akordi (taloustiede)

Akordi on velallisen ja velkojien välinen sopimus, joka yleensä tarkoittaa velkojen osittaista tai täydellistä anteeksiantamista konkurssin uhatessa tai sen aikana. Velkojien enemmistö voi myös vaatia pakkoakordia.
Droidit (piirrossarja)

| Droidit> Star Wars: Droids |
| --- | --- |

Tyyli:  Animaatiosarja
Kestoaika:  24 minuuttia
Luoja(t):  Lucasfilm
Pääosissa:  Anthony Daniels Don Francks Stephen Ouimette Winston Rekert Graeme Campbell Peter MacNeill John Stocker Rob Cowan Dan Hennessey Karl Stefanovic
Alkuperämaa:   Yhdysvallat  Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Yhdysvallat: ABC Suomi: MTV3
Esitetty:   7. syyskuuta 1985 – 7. kesäkuuta 1986  1996 –
Jaksoja:  13 + 1 erikoisjakso
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Miki Herman George Lucas Peter Sauder
Käsikirjoittaja(t):  George Lucas
Tuotantoyhtiö(t):  Lucasfilm
Aiheesta muualla
IMDb 
Pääosanäyttelijä Anthony Daniels pitelemässä C-3PO:n päätä.
Droidit on  vuonna 1985 valmistunut Tähtien sota -elokuvien maailmaan sijoittuva animaatiosarja, jossa pääosissa ovat robotit C-3PO ja R2-D2. Sarjaa tuotettiin yhden tuotantokauden verran, mutta se ei saanut menestystä televisiossa. Myöhemmin VHS- ja DVD-julkaisut saivat huomattavasti enemmän huomiota. Sarjan tunnusmusiikin ”Trouble Again” esittää The Policen rumpali Stewart Copeland. Vuonna 1986 sarjasta tehtiin myös tuplakestoinen erikoisjakso.
Suomessa Showtime julkaisi sarjasta kaksi vuokravideokasettia vuonna 1988, Droidit ja Droidit 2. Ensimmäisessa kasetissa oli jaksot 1-4 ja toisessa jaksot 5-8. Kaseteissa on alkuperäinen englanninkielinen ääniraita suomenkielisellä tekstityksellä. Televisiossa sarja esitettiin maalis-toukokuussa 1996 MTV3-kanavalla suomenkielisellä jälkiäänityksellä. Suomenkielisestä toteutuksesta vastasi Nordic Agapio Oy.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Anthony Daniels  | … |  C-3PO   |
|  Don Francks  | … |  Jann Tosh   |
|  Karl Stefanovic  | … |  R2-D2   |
|  Peter MacNeil  | … |  Jord Dusat   |
|  Stephen Ouimette  | … |  kertoja   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi pitää Droidien seikkailuja sympaattisina ja antaa niiden VHS-julkaisulle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Droidit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
August Dufva

| August Dufva> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: n. 1888
Ammatti:  sorvari
Titteli:  ylipäällikkö
Muut tiedot
Järjestö:  Pietarin suomalainen punakaarti
August Dufva (synt. n. 1888) oli pietarinsuomalainen sorvari, joka toimi Pietarin suomalaisen punakaartin päällikkönä ja myöhemmin Suomen sisällissodan aikana rintamakomentajana Tampereella.
Toiminta punakaartissa

Pietarin suomalainen punakaarti perustettiin lokakuun vallankumouksen jälkeen marraskuussa 1917, jolloin Dufva valittiin sen ensimmäiseksi päälliköksi. Sisällissodan sytyttyä 27. tammikuuta 1918, punakaarti lähetettiin Suomeen, missä se osallistui Hämeen rintamalla käytyihin taisteluihin. Tampereen taistelun aikana maalis–huhtikuussa punaiset jakoivat kaupungin kolmeen puolustusvyöhykkeeseen. Dufva sai komennettavakseen eteläisen rintamalohkon, johon kuului myös pääradan varsi. Läntisen päälliköksi nimitettiin Aatto Koivunen ja itäisen Jaakko Meriö.
Neuvosto-Venäjällä

Valkoisten vallattua Tampereen, Dufva pakeni huhtikuun puolivälissä Lahden, Kouvolan ja Viipurin kautta Neuvosto-Venäjälle. Hänen mukanaan pakomatkalla olivat myös Verner ja Jalmar Lehtimäki, Eino Rahja sekä Aleksanteri Vasten. Venäjälle saavuttuaan Dufva palveli brittien perustamassa Muurmannin legioonassa, jossa hän vuoden 1919 alusta toimi majuri Ronald Forbes Meiklejohnin alaisuudessa tiedustelu- ja vakoilutehtävissä päätehtävänään Suomen asioiden seuraaminen. Myöhemmin 1920-luvun alkupuolella hän vaikutti ainakin Leningradissa.
Simo Akrenius

Simo Huvi Akrenius (s. 22. heinäkuuta 1949 Helsinki) on suomalainen judoka. Hän edusti seuratasolla Meido-Kania.
Akrenius sijoittui seitsemänneksi MM-kilpailuissa 1971. Münchenin olympialaisissa 1972 hänestä tuli ensimmäinen olympialaisissa esiintynyt suomalaisjudoka. Hän hävisi keskisarjan ensimmäisellä kierroksella englantilaiselle Brian Jacksille ja keräilyottelussa Saksan liittotasavallan Gert Eggerille sijoittuen jaetulle yhdeksännelle sijalle. Vuonna 1975 hän sijoittui viidenneksi sekä EM-kilpailuissa että Montrealin esiolympialaisissa. Hän voitti Kanadan avoimet mestaruuskilpailut 1974 ja 1975.
Akrenius voitti Suomen-mestaruuden 80 kg:n sarjassa 1971 sekä 93-kiloisissa 1973 ja 1975. SM-hopeaa hän sai 80-kiloisissa 1968. Hänet valittiin viisi kertaa Suomen vuoden judokaksi ja hän sai opetusministeriön kultaisen ansioristin 2008.
Akonlahti

| Akonlahti Бабья Губа, Babja Guba |
| --- | --- |
 Akonlahti
 Koordinaatit: 64°31′33″N, 30°8′30″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Kaupunkipiirikunta:  Kostamus
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Akonlahti (ven. Ба́бья Губа́, Babja Guba) on entinen kylä Karjalan tasavallan Kostamuksen kaupunkipiirikunnassa. Se sijaitsi Kiitesjärven (ven. Kamennoje ozero) rannalla 30 kilometriä Kostamuksesta länteen.
Kymmentaloinen Akonlahden kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1679. Muistitiedon mukaan sen perustajia olivat Tuuposen veljekset. Kylällä oli suuri merkitys Kalevalan ja karelianismin syntyyn. Ensimmäisenä siellä kävi Elias Lönnrot vuosina 1832 ja 1833 ja myöhemmin monet muut runonkerääjät. Taiteilijat Akseli Gallen-Kallela ja Louis Sparre vierailivat kylässä vuonna 1890. Akonlahden perinteestä kertoo kylässä syntyneen Vilho Jyrinojan kirja Akonlahden arkea ja juhlaa.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Akonlahti kuului Kontokin volostin Nilmilahden eli Munankilahden (ven. Nilmaguba) kyläkuntaan. Vuonna 1905 siellä oli 53 taloa, kyytiasema, kirkko, koulu ja 358 asukasta. Akonlahdesta oli yhteys Suomen puolelle Kuhmon Rimmin kylään.
Neuvostoaikana perustettiin Uhtuan piiriin kuulunut Akonlahden kyläneuvosto, joka käsitti myös Jehrimänvaaran (ven. Ehrinavara), Lytän (Ljuttja), Munankilahden, Märkävaaran (Mokrovary), Sappovaaran (Šapovara) ja Tetriniemen (Teternavolok) kylät. Vuonna 1933 niissä oli 465 asukasta, jotka kaikki olivat karjalaisia. Akonlahdessa asukkaita oli 133. Sen kylänosiin kuuluivat Hukkasalmi, Kallivoniemi, Mihheinvaara, Nakrislahti, Nykyttilä ja Tulliniemi.
Jatkosodan aikana Akonlahti oli suomalaisten miehittämä. Sen asukkaista vain osa oli lähtenyt evakkoon, ja sodan loppuvaiheessa monet siirtyivät Suomen puolelle. Sodan jälkeen Akonlahteen keskitettiin asukkaita seudun tuhoutuneista kylistä. 1950-luvulla rajan lähellä ja huonojen kulkuyhteyksien päässä sijainnutta kylää alettiin pitää ”perspektiivittömänä”. Vuonna 1958 Akonlahden asukkaat siirrettiin Uhtualle ja kylän rakennukset poltettiin. Akonlahden kyläneuvoston alue liitettiin Vuokkiniemen kyläneuvostoon.
Nykyään Kiitesjärvet rannat kuuluvat Kostamuksen luonnonpuistoon, joka on avoinna matkailulle. Kesällä 1994 Akonlahden keskuspaikkaan Tulliniemeen pystytettiin kylästä kertova muistomerkki.