stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marko Nieminen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 15. marraskuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Tampere, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 187 cm
Junioriseurat
1975–1984: PPT
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1984–1986 | PPT | 40 | (9) |
| 1987–1990 | MP | 56 | (8) |
| 1991–1992 | P-Iirot | 29 | (7) |
| 1992 | Husqvarna FF | 12 | (8) |
| 1993 | Jazz | 27 | (3) |
| 1994 | Ilves | 12 | (0) |
| 1994 | TP-Seinäjoki | 8 | (3) |
| 1995–2000 | RiPS | 104 | (82) |
| 2000 | LoPa | 10 | (2) |
| 2002 | PoPa | 9 | (4) |
| 2003 | KaIK | 4 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 311 | (126) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Marko Nieminen (s. 15. marraskuuta 1964 Tampere) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Nieminen edusti uransa aikana SM-sarjassa ja Veikkausliigassa Porin Pallo-Tovereita, Mikkelin Palloilijoita, FC Jazzia sekä Ilvestä. Hän pelasi pääsarjatasolla yhteensä 134 ottelua, tehden niissä 21 maalia. Suomen mestaruuden hän voitti FC Jazzissa vuonna 1993.
Myös Niemisen molemmat veljet, Petri ja Rami Nieminen ovat entisiä huippujalkapalloilijoita.
Charlotte Payne-Townshend

| Charlotte Payne-Townshend |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1857 Irlanti
Kuollut: 1943 Lontoo
Puoliso:  George Bernard Shaw
Charlotte Payne-Townshend (1857–1943) oli irlantilainen feministi ja nationalisti sekä Fabian Societyn jäsen.
Irlantilainen perijätär Payne-Townshend oli Beatrice ja Sidney Webbin ystävä, ja tutustui näiden kautta sekä Fabian Societyyn että kirjailija George Bernard Shawiin. Webbit perustivat London School of Economicsin, ja Payne-Townshend kuului sen johtokuntaan, rahoitti sen kirjastoa ja osallistui järjestelyihin joilla koululle saatiin toimitilat Lontoosta.
Payne-Townshend meni naimisiin George Bernard Shawin kanssa vuonna 1898. Solmiessaan avioliiton he olivat jo 40-vuotiaita. 1930-luvulla pariskunta matkusteli ahkerasti ja kävi Amerikassa, Uudessa-Seelannissa, Etelä-Afrikassa ja Japanissa.
Aiheesta muualla

https://www.ria.ie/research/dib/writers-in-the-dib--george-bernard-shaw-%281856-1950.aspx (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC
Kenotafi

JFK Memorial, Dallas
Voortrekker-monumentti, Etelä-Afrikka
Kenotafi on muistohauta, tai hautamuistomerkki, joka on pystytetty toisaalle haudattujen muistoksi.  Kyseessä voi olla monumentti tai tyhjä hauta. Sana on johdettu kreikasta: κενοτάφιον = kenotaphion (kenos, tarkoittaa "tyhjää", ja taphos, "hauta"). Vaikka suuri osa kenotafeista on omistettu yksittäisille vainajille, monet niistä kunnioittavat ryhmiä, kuten rintamalle jääneitä sotilaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kenotafi Wikimedia Commonsissa
Maarit Verronen

| Maarit Verronen |
| --- | --- |
 Maarit Verronen Turun kirjamessuilla 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1965 (ikä 59) Kalajoki
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Aikakausi:  1985–
Esikoisteos:  Älä maksa lautturille (1992)
Palkinnot
 Kalevi Jäntin palkinto 1992 Nuoren taiteen Suomi-palkinto 1994 Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto 1996 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Maarit Hannele Verronen (s. 20. elokuuta 1965 Kalajoki) on suomalainen kirjailija. Hän on saanut useita kirjallisuuspalkintoja ja oli Finlandia-palkinto-ehdokkaana romaaneillaan Yksinäinen vuori (1993) ja Pimeästä maasta (1995).
Verronen valmistui filosofian kandidaatiksi Oulun yliopistosta vuonna 1989 pääaineenaan tähtitiede. Filosofian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1991. Verronen on työskennellyt Oulun yliopiston tähtitieteen laitoksella opetus- ja tutkimustehtävissä ja opiskellut myös aate- ja oppihistoriaa. Päätoiminen kirjailija hän on ollut vuodesta 1994 lähtien. Verronen asuu Helsingissä.
Verronen kuvaa teoksissaan usein ohikulkijoita ja tarkkailijoita, matkaajia tai ulkopuolelle jääneitä. Monet hänen teoksistaan sisältävät joitakin fantasia-aineksia, ja niitä voidaan kuvailla reaalifantasiaksi tai maagiseksi realismiksi.
Teoksia > Novellikokoelmia

Älä maksa lautturille: Fantastisia kertomuksia.  Kirjayhtymä, 1992.  ISBN 951-26-3726-X
Viimeinen lapsitähti ja muita ylimääräisiä ihmisiä.  Kirjayhtymä, 1994.  ISBN 951-26-3925-4
Kulkureita ja unohtajia.  Kirjayhtymä, 1996.  ISBN 951-26-4180-1
Löytöretkeilijä ja muita eksyneitä.  Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1619-0
Luotettava ohikulkija.  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2470-3
Keihäslintu.  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3093-2
Saari kaupungissa.  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3876-9
Normaalia elämää.  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4743-3
Vanhat kuviot.  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6603-8
Muutama lämmin päivä.  Aviador, 2019.  ISBN 978-952-73-4721-8
Hyvä näin.  Aviador, 2023.  ISBN 978-952-381-169-0
Teoksia > Romaaneja

Yksinäinen vuori.  Kirjayhtymä, 1993.  ISBN 951-26-3841-X
Pimeästä maasta.  Kirjayhtymä, 1995.  ISBN 951-26-4067-8
Luolavuodet.  Kirjayhtymä, 1998.  ISBN 951-26-4369-3
Kylmien saarten soturi.  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-2121-6
Pieni elintila.  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-2995-0
Osallisuuden tunto.  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3716-3
Karsintavaihe.  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4296-4
Kirkkaan selkeää.  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5623-7
Varjonainen.  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-7135-3
Hiljaiset joet.  Aviador, 2018.  ISBN 978-952-7063-61-3
Orionin vyö.  Aviador, 2022.  ISBN 978-952-3810-79-2
Teoksia > Tietokirjoja

Matka Albaniaan.  Kirjayhtymä, 1997.  ISBN 951-26-4259-X
Pieni kumikanoottikirja.  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-6036-4
Sulhanen Lapinniemen viimeinen saari.  Books on Demand, 2014.  ISBN 978-952-286-932-6
Puutornimuuntamot.  Aviador, 2017.  ISBN 978-952-7063-33-0
Varjosaari – piilossa keskellä Helsinkiä.  Reuna, 2019.  ISBN 978-952-355-001-8
Turvaa ja taidetta: Tarinoita liikenneympyröistä. Aviador, 2021.  ISBN 978-952-7347-98-0
Teoksia > Novelleja

”Saari ja lentäjä”. Antologiassa Jäinen vaeltaja, Ursa 1986.
”Teloitus”. Aikakone 3/1989.
”Desierto.bas”. Portti 4/1989 ja antologiassa Keskiyön mato Ikaalisissa, Ursa, 1989
”Freyrin maa, Ingolfin maa”. Aikakone 1/1992.
”Uhrituoksujen viesti”. Antologiassa Kultainen naamio, 1993.
”Pitkä, hyytävä kesä”. Mytago 4, 1993.
”Pahanilmanlintu”. Image 1994.
”Kellonvalajan suku”. Portti 2/1996.
”Pikkuvanha petunjärsijä”. Virke 1997.
”Varjomaa”. Äidinkielen opettajain liiton vuosikirja 44, 2000.
The Dedalus Book of Finnish Fantasy (2006, toimittanut Johanna Sinisalo), käännökset novelleista ”Musta juna” sekä ”Kellarimies ja vaimo”
Teoksia > Kuunnelmia

”Mustahiuksinen nainen”, 1996
”Kellarimies ja vaimo”, 1997
”Ruhtinas Ardian”, 1999
”Tuntematon eteläinen maa”, 2001
Palkintoja

Sijoituksia ja kunniamainintoja Suomen tieteiskirjoittajat ry:n novellikilpailussa (1985) ja Tampereen science fiction -seuran novellikilpailuissa 1987–1991
Kalevi Jäntin palkinto 1993
Portti-palkinto vuoden 1993 parhaasta fantasiakirjasta
Atorox-palkinnon toinen sija novellista ”Älä maksa lautturille” 1993
Euroopan yleisradioliiton EBU:n nuorten käsikirjoituskilpailun palkinto 1993, kymmenen finalistin joukossa
Nuoren taiteen Suomi-palkinto 1994
Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto 1996
Sokeain kuunnelmapalkinto kuunnelmasta ”Kellarimies ja vaimo” 1997
Nuori Aleksis -palkinto kirjasta Keihäslintu 2005
Tähtivaeltaja-palkinto kirjasta Kirkkaan selkeää 2011
Kirjallisuuden valtionpalkinto 2018
Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto 2022
Palkintoja > Ehdokkuuksia

Finlandia-ehdokkuus 1993 ja 1995 romaaneista Yksinäinen vuori ja Pimeästä maasta
Runeberg-palkintoehdokkuus 2009 novellikokoelmasta Normaalia elämää
Kirjallisuutta

Kankkunen, Sarianna: Harassing Habitats: Experienced Space in Finnish Contemporary Fiction, a Study on Maarit Verronen.  (Diss)  Helsinki:  University of Helsinki, 2021.  ISBN 978-951-51-7629-5  Teoksen verkkoversio.
Loivamaa, Ismo (toim.): Kotimaisia nykykertojia 1–2.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2003.  ISBN 951-692-536-7
Sisättö, Vesa – Jerrman, Toni (toim.): Kotimaisia tieteis- ja fantasiakirjailijoita.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2006.  ISBN 951-692-617-7
Tarkka, Pekka: Suomalaisia nykykirjailijoita.  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-31-1770-7
Verronen, Maarit: Pois pohjoisesta. Kaltio 2/2004.
Aiheesta muualla

Maarit Verronen Kirjasampo.fi:ssä
Maarit Verronen – oman tiensä kulkija Kirjasampo.fi
Verronen, Maarit hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Güler Sabancı

| Güler Sabancı |
| --- | --- |
 Güler Sabancı vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1955 (ikä 69–70) Adana, Turkki
Muut tiedot
Yritys:  Sabancı Holding
Asema:  toimitusjohtaja
Güler Sabancı (s. 1955, Adana, Turkki) on turkkilainen yritysjohtaja. Hänen isoisänsä Hacı Ömer Sabancı (1906–66) perusti 1930-luvulla alkujaan tekstiilialan yrityksen. Siitä on sittemmin kehittynyt Turkin rikkaimpiin kuuluvan Sabancı-suvun monialakonserni, jonka sijoituksia hoidetaan Sabancı Holding -yhtiön välityksellä. Güler Sabancı on tämän holdingyhtiön toimitusjohtaja (2018). Hän toimii myös suvun mukaan nimetyn Sabancı-yliopiston pääjohtajana ja on Turkin suurimman yksityisesti omistetun säätiön, Sabancı-säätiön hallituksen puheenjohtaja. Vuodesta 2013 hän on ollut myös Siemen AG:n johtokunnan jäsen.
Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli Sabancın vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listallaan sijalle 58. Talousjulkaisu Fortune nosti hänet maailman talouselämän kansainvälisten (ei-yhdysvaltalaisten) naisvaikuttajien 17. sijalle (2017).
Vuonna 2016 yhteensä 16 maassa toimivan Sabancı-yhtymän liikevaihto oli noin 11,5 miljardia dollaria. Yhtymän toimialoja ovat pankki- ja vakuutustoiminta, energia, vähittäismyynti ja tuotannollinen teollisuus (auto-, ruoka- ja tupakkateollisuus, turismi, kemikaalit). Yhtymän liikevaihto kasvoi 12 prosenttia ja liikevoitto 19 prosenttia edellisvuodesta.
Sabancılla on alempi korkeakoulututkinto (B.A./B.Sc.) Boğaziçi-yliopistosta. Hän on naimaton.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Güler Sabancı Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Güler Sabancı
Käännös suomeksi
Vietti

Vietin käsitettä käytetään biologiassa, etologiassa ja psykoanalyysissa.
Biologiassa

Vietti on käyttäytymismalli, joka yksilöllä on ilman ennakkokokemusta. Esimerkiksi pennun imemisreaktio, kun se pääsee emän nisälle on viettitoiminto. Vietti käsitteenä yhdistyy hyvin paljon perimään. Siksi esimerkiksi koiraa ei saa koulutuksella tekemään lisää varsinaista viettiä, vaan on mahdollista vain vahvistaa tai tukahduttaa tätä vietin kautta tapahtuvaa käyttäytymistä.
Biologiassa > Vietin neljä osaa

Viettivire on yksilön sisäinen valmiustila. Esimerkiksi nälkä aiheuttaa koiralla saalisvietin kohoamista.
Viettiärsyke on jokin ulkopuolinen tekijä, esimerkiksi jäniksen pakeneminen on koiralle viettiärsyke.
Viettikäyttäytyminen on käyttäytymismalli, jonka viettiärsyke laukaisee, kun viettivire on voimassa. Viettikäyttäytyminen laukeaa vain silloin, kun molemmat, sekä viettivire, että viettiärsyke ovat voimassa. Esimerkiksi silloin, kun koiralla on nälkä ja se näkee jäniksen juoksevan se lähtee jäniksen perään.
Viettipäämäärä on onnistunut viettikäyttäytyminen. Esimerkiksi jäniksen kiinnisaaminen ja sen avulla nälän poistaminen voi olla koiralle viettipäämäärä.
Kirjallisuutta

Canetti, Elias 1985: Soihtu korvassa. Suomentanut Kyllikki Villa. Tammi, Helsinki. [Die Fackel im Ohr, 1980.] ISBN 951-30-6200-7
Canetti, Elias 1998: Joukko ja valta. Suomentanut Markus Lång. Loki-Kirjat, Helsinki. [Masse und Macht, 1960.] ISBN 952-9646-40-2
Fine, Reuben 1990: The History of Psychoanalysis. New Expanded Edition. Jason Aronson, Northvale. [1979.] ISBN 0-8264-0452-9
Freud, Sigmund 1993: Johdatus narsismiin ja muita esseitä. Suomentanut Mirja Rutanen. Love Kirjat, Helsinki. [Zur Einführung des Narzißmus, 1914, & Jenseits des Lustprinzips, 1920, & Das Ich und das Es, 1923, & Aus der Geschichte einer infantilen Neurose, 1918.]
Freud, Sigmund 2005: Murhe ja melankolia sekä muita kirjoituksia. Suomentanut Markus Lång. Vastapaino, Tampere. ISBN 951-768-147-X
Gedo, John E. 1991: Between Prolixity and Reductionism: Psychoanalytic Theory and Occam’s Razor. — Journal of the American Psychoanalytic Association 1 (39. vsk.), s. 71–86.
Hirn, Yrjö 1902: Konstens ursprung: En studie öfver den estetiska värksamhetens psykologiska och sociologiska orsaker. Söderström, Helsingfors.
Ikonen, Pentti — Rechardt, Eero 1994: Thanatos, häpeä ja muita tutkielmia. Nuorisopsykoterapiasäätiön julkaisuja, 5. Nuorisopsykoterapia-säätiö, Helsinki.
Lehtonen, Kimmo 1993: Musiikki sitomisen välineenä. Psychiatria Fennican julkaisusarja, 109. Psykiatrian Tutkimussäätiö, Helsinki.
Rycroft, Charles 1995: A Critical Dictionary of Psychoanalysis. Penguin Books, London. [1968.] ISBN 0-14-051310-8
Schafer, Roy 1968: Aspects of Internalization. International Universities Press, New York.
Segal, Hanna 1957: Notes on Symbol Formation. — 'International Journal of Psycho-Analysis 6 (38. vsk.), s. 391–397.
Tähkä, Veikko 1997: Mielen rakentuminen ja psykoanalyyttinen hoitaminen. WSOY, Helsinki. [Mind and Its Treatment: A Psychoanalytical Approach, 1993.] ISBN 951-0-20834-5
Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkit

Kirsti Liimataisen suunnittelema Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki Viitasaarella. Muistomerkki on vuodelta 1962.
Tukholmassa Suomalaisen kirkon seinällä on Karjalaan jääneiden vainajien muistolaatta.
Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkit ovat Suomessa usealle paikkakunnalle toisen maailmansodan jälkeen pystytettyjä muistomerkkejä. Niitä pystytettiin, koska omaiset eivät voineet vierailla luovutetun Karjalan alueelle haudattujen vainajien alkuperäisillä haudoilla. Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki löytyy lähes jokaisesta Suomen kunnasta. Usein tällainen muistomerkki on pystytetty joko luterilaiselle hautausmaalle tai paikallisen ortodoksisen kirkon tai rukoushuoneen viereen.
Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkkejä ryhdyttiin pystyttämään järjestelmällisesti 1950-luvulla. Karjalan Liitto teki aiheesta aloitteen vuonna 1951 ja toimitti paikallisille Karjalaseuroille viisi kuvanveistäjä Kirsti Liimataisen suunnittelemaa vaihtoehtoista mallia. Tiettävästi ensimmäinen muistomerkki pystytettiin Humppilaan vuonna 1952. Liimataisen malleihin perustuneita muistomerkkejä pystytettiin lukuisille paikkakunnille, kuten Rovaniemelle, Kajaaniin, Saloon, Imatralle, Riihimäelle, Jämsään, Nokialle, Haapamäelle, Kauhajoelle, Kankaanpäähän ja Rautalammille. Helsingin Hietaniemen hautausmaalle pystytettiin 1957 valtakunnallinen Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki, jonka on suunnitellut Armas Tirronen.
Aiheesta muualla

Asikainen, Hannu: Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkkejä Hannu Asikaisen kotisivu. Hannu Asikainen. Viitattu 31.12.2017.
Viherjuoksiainen

| Viherjuoksiainen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Tuhatjalkaiset Myriapoda
Luokka::  Juoksujalkaiset Chilopoda
Lahko::  Siimajuoksiaiset Geophilomorpha
Heimo::  Geophilidae
Suku::  Geophilus
Laji::  carpophagus
Kaksiosainen nimi
 Geophilus carpophagus  Leach, 1815 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viherjuoksiainen (Geophilus carpophagus) on juoksujalkaisiin kuuluva eläinlaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu hävinneeksi (RE).
Koko ja ulkonäkö

Melko kookas juoksujalkainen. Ruumis on tasaisen kellanruskea, usein harmaansävyinen, noin 30 kertaa leveyttään pitempi ja eläin voi kasvaa 60 mm:n pituiseksi. Raajapareja on koiraalla 51–55 ja naaraalla 53–59. Silmät puuttuvat ja 14-jaokkeisten tuntosarvien jaokkeet ovat leveyttään pitempiä. Leukaraajojen tyvilevy kapenee hieman kärkeä kohti ja on tyvestään hivenen päätä leveämpi. Myrkkykynsien tyvellä on pienet kyhmyt. Takimmaisen raajaparin kärjissä on selvät kynnet ja lonkissa on vatsapuolella 4–8 huokosta, jotka ovat asettuneet kahteen epäsäännölliseen riviin.
Levinneisyys

Lajin levinneisyysaluetta ei tunneta kovin hyvin. Se ulottunee Pohjois-Afrikasta ja Välimeren alueelta Euroopan poikki Skandinavian eteläosiin, mutta osassa aluetta havainnot saattavat olla lajista Geophilus easoni, joka erotettiin omaksi lajikseen vuonna 2001 ja muodostaa viherjuoksiaisen kanssa kryptisen lajikompleksin. Pohjoismaissa sitä tavataan paikoitellen Tanskassa sekä eteläisessä Norjassa ja Ruotsissa. Suomessa lajilla on ollut yksi esiintymispaikka Varsinais-Suomen alueella, mutta paikka on sittemmin tuhoutunut eikä lajista ole tehty havaintoja mistään muualtakaan. Tämän vuoksi sen katsotaan hävinneen Suomen eläinlajistosta.
Elinympäristö ja elintavat

Laji viihtyy kivikkoisessa maastossa ja jyrkillä rinteillä, mutta sitä tavataan myös rannoilla ja joskus jopa puiden kaarnan alta. Muista luonnossa esiintyvistä juoksujalkaisista poiketen viherjuoksiaista tavataan myös yleisesti sisätiloista.
Gore Vidal

| Gore Vidal |
| --- | --- |
 Vidal vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. lokakuuta 1925 West Point, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 31. heinäkuuta 2012 (86 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, esseisti, toimittaja
Kirjailija
Salanimi: Edgar Box Cameron Kay Katherine Everard
Äidinkieli: englanti
Aikakausi:  1944–2012
Tyylilajit:  draama, fiktio, essee, kirjallisuuskritiikki
Kirjallinen suuntaus: postmodernismi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eugene Luther Gore Vidal (3. lokakuuta 1925 West Point, New York – 31. heinäkuuta 2012 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka osallistui politiikkaan ja oli mukana television keskusteluohjelmissa. Hän oli tunnettu yläluokkaisesta olemuksestaan ja puheensa ”transatlanttisesta” korostuksesta, mutta oli poliittisesti edistyksellinen demokraattipuolueen kannattaja.
Teokset > Esseitä ym.

Rocking the Boat (1963)
Reflections Upon a Sinking Ship (1969)
Sex, Death and Money (1969)
Homage to Daniel Shays (1972)
Matters of Fact and of Fiction (1977)
The Second American Revolution (1982)
Armageddon? (1987)
At Home (1988)
A View From The Diner's Club (1991)
Screening History (1992) ISBN 0-233-98803-3
Decline and Fall of the American Empire (1992) ISBN 1-878825-00-3
United States: essays 1952–1992 (1993) ISBN 0-7679-0806-6
Palimpsest: a memoir (1995) ISBN 0-679-44038-0
Virgin Islands (1997)
The American Presidency (1998) ISBN 1-878825-15-1
Sexually Speaking: Collected Sex Writings (1999)
The Last Empire: essays 1992–2000 (2001) ISBN 0-375-72639-X
Perpetual War for Perpetual Peace or How We Came To Be So Hated, Thunder's Mouth Press, 2002, (2002) ISBN 1-56025-405-X
Dreaming War: Blood for Oil and the Cheney-Bush Junta, Thunder's Mouth Press, (2002) ISBN 1-56025-502-1
Inventing a Nation: Washington, Adams, Jefferson (2003) ISBN 0-300-10171-6
Imperial America: Reflections on the United States of Amnesia (2004) ISBN 1-56025-744-X
Point to Point Navigation: A Memoir (2006) ISBN 0-385-51721-1
Teokset > Näytelmät

Visit to a Small Planet (1957) ISBN 0-8222-1211-0
The Best Man (1960)
On the March to the Sea (1960–1961, 2004)
Romulus (sovitus Friedrich Dürrenmattin näytelmästä) (1962)
Weekend (1968)
Drawing Room Comedy (1970)
An Evening with Richard Nixon (1970) ISBN 0-394-71869-0
On the March to the Sea (2005)
Teokset > Kaunokirjalliset teokset

Williwaw  (1946) ISBN 0-226-85585-6
In a Yellow Wood (1947)
The City and the Pillar (1948) ISBN 1-4000-3037-4
The Season of Comfort (1949) ISBN 0-233-98971-4
A Search for the King (1950) ISBN 0-345-25455-4
Dark Green, Bright Red (1950) ISBN 0-233-98913-7
The Judgment of Paris (1952) ISBN 0-345-33458-2
Messiah (1954) ISBN 0-14-118039-0
A Thirsty Evil (1956) (novelleja)
Julian (1964) ISBN 0-375-72706-X
Washington, D.C. (1967) ISBN 0-316-90257-8
Myra Breckinridge (1968)
Two Sisters (1970) ISBN 0-434-82958-7
Burr (1973) ISBN 0-375-70873-1
Myron (1975)
1876 (1976) ISBN 0-375-70872-3
Kalki (1978) ISBN 0-14-118037-4
Creation (1981) ISBN 0-349-10475-1
Duluth (1983) ISBN 0-394-52738-0
Lincoln (1984) ISBN 0-375-70876-6
Empire (1987) ISBN 0-375-70874-X
Hollywood (1989) ISBN 0-375-70875-8
Live from Golgotha: the Gospel according to Gore Vidal (1992) ISBN 0-14-023119-6
The Smithsonian Institution (1998) ISBN 0-375-50121-5
The Golden Age (2000) ISBN 0-375-72481-8
Clouds and Eclipses: The Collected Short Stories (2006)
Teokset > Salanimellä

A Star's Progress (aka Cry Shame!) (1950) nimellä Katherine Everard
Thieves Fall Out (1953) nimellä Cameron Kay
Death Before Bedtime (1953) nimellä Edgar Box
Death in the Fifth Position (1952) nimellä Edgar Box
Death Likes It Hot (1954) nimellä Edgar Box
Teokset > Suomennokset

Myra.  (Myra Breckinridge, 1968)  Suomentanut Juhani Koskinen. Jyväskylä:  Gummerus, 1970.
Myron.  (Myron, 1975)  Suomentanut Aarne T. K. Lahtinen. Jyväskylä:  Gummerus, 1976.  ISBN 951-20-1153-0
teoksessa: Naiset kirjastossa ja muita kertomuksia . Suomentanut Merja Lindroos & Timothy Binham; toimittanut Rolando Pieraccini. Helsinki: Eurographica, 1986. ISBN 951-9371-12-5
Kolme sotajuonta
Zenner-pokaali
Naiset kirjastossa
Paras mies: 3-näyt. näytelmä (The Best Man), suom. Elina Hytönen, Helsinki : Suomen Näyttämöiden Liitto [i.a.] (Näytelmämoniste)
Vienanjoki

| Vienanjoki |
| --- | --- |
 Vienanjoki (vahvalla) ja sen valuma-alue
Alkulähde:  Pohjois-Venäjän selänne
Laskupaikka:  Vienanlahti, Vienanmeri
Maat:  Venäjä
Pituus:  744 km
Virtaama:  3 530 m³/s
Valuma-alue:  360 000 km²
Vienanjoki (ven. Се́верная Двина́, Severnaja Dvina, suom. Pohjoinen Dvina) on Venäjän pohjoisosassa Arkangelin ja Vologdan alueilla kulkeva joki, joka laskee Vienanmeren Vienanlahteen. Joen suulla on laaja suistoalue, jossa sijaitsevat Arkangelin ja Severodvinskin kaupungit.
Vienanjoki alkaa Suhonan (ylhäällä) ja Jugin (vasemmalla) yhtymäkohdasta.
Vienanjoki Arkangelissa lähellä joen suuta.
Vienanjoki on 744 kilometriä pitkä. Sen alkukohdaksi katsotaan Suhonan ja Jugin yhtymäkohta Vologdan alueen itäosassa. Sieltä se virtaa pääasiassa luoteeseen kohti Vienanmerta. Muita merkittäviä Vienanjokeen laskevia jokia ovat Pinega, Uftjuga, Vaga, Vajenga, Vytšegda ja Jemtsa. Viena- ja Suhonajokien yhteinen pituus on 1 302 kilometriä.
Vienanjoki soveltuu laivaliikenteelle koko pituudeltaan. Joella on mittavaa puutavaran kuljetusta. Vienanjoelta on kanavayhteys Volgaan. Joen varressa olevista kaupungeista mainittakoon Veliki Ustjug, Kotlas, Novodvinsk, Arkangeli ja Severodvinsk.
Historiaa

Joen nimi on eräissä 1500-luvun eurooppalaisissa kartoissa Divinum flumen ('Jumalainen virta'), venäjäksi Dvina. Nimen Viena alkuperä on todennäköisesti itämerensuomalaista juurta (ehkä sanasta vieno, 'hiljainen').