stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ghatam

Mridangam vasemmalla ja ghatam oikealla.
Ghatam on  eteläintialaisen taidemusiikin toiseksi käytetyin rytmisoitin, joka usein täydentää mridangam-rumpua karnaattisen musiikin konserteissa ja levytyksissä. Ghatam on rakenteeltaan savesta ja rautajauheesta muovattu, poltettu pyöreäpohjainen ruukku, jonka suuaukko on hieman maaseudulla veden säilyttämiseen käytettävän ruukun (ghaata) suuaukkoa kapeampi. Ghatam on aina valmistettu soimaan jossain tietyssä äänenkorkeudessa – ammattimaisella ghatam-rumpalilla onkin hallussaan useita erikokoisia ruukkuja, joista hän valitsee esiintyjän äänialan (käytännössä esityksen perussävelen = shadźam l. "SA") mukaan sopivan soittimen. Ghatam-rumpuja on rakenteeltaan kahdenlaisia; ohuita harrastelijoille ja paksuseinäisiä (seinämän paksuus n. 2–3 cm) ammattikäyttöön.
Ghatamia soitetaan joko sylissä pitäen tai nykyisin joskus chuttan kaltaisella alustalla käyttäen molempien käsien sormenpäitä, ranteita ja kynsiä useimmiten niin, että vasen käsi soittaa rummun pohjaa ja oikea hallitsee rummun suuta ja tasaista yläosaa. Sylissä pidettäessä ghatamin suu on joskus vasten soittajan vatsaa, jonka avulla soittimesta lähtevien sävelten korkeutta voidaan vaihdella. Ghatamin asentoa muutetaan joskus soiton kuluessa, ja toisinaan soitin jopa heitetään ilmaan kappaleen loppukliimaksin aikana ja otetaan kiinni tai annetaan pudota maahan rytmin viimeisellä iskulla. Ghatam instrumenttina antaa rytmisoittajalle mahdollisuuden virtuoosiseen esitykseen.
Ghatamin sukuisia soittimia käytetään intialaisessa kansanmusiikissa ainakin Rajasthanissa, Kashmirissa ja Keralassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ghatam Wikimedia Commonsissa
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut 2003

Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut käytiin Alankomaissa 11. – 19. heinäkuuta 2003. Mestaruuden voitti Alankomaat. Ateenan olympialaisiin valmistautuva Kreikan joukkue otti hopeaa ja pronssiottelussa Espanja voitti Ruotsin, joka pudotti Italian mitalipelien ulkopuolelle. Italia oli aikaisemmin vain kerran jäänyt mitalitta osallistuessaan Euroopan-mestaruuskilpailuihin. Tämä tapahtui toisissa kisoissa vuonna 1955.
Alkulohkot > Lohko A

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 5 | 5 | 0 | 1.000 |  | 6-0 | - | 1-0 | 5-3 | - |
|  Tšekki | 5 | 3 | 2 | .600 | - |  | 1-0 | - | 3-2 | 1-2 |
|  Ruotsi | 5 | 2 | 3 | .400 | 0-10 | - |  | - | 4-6 | - |
|  Ranska | 5 | 2 | 3 | .400 | - | 3-5 | 1-7 |  | - | 9-1 |
|  Kroatia | 5 | 2 | 3 | .400 | - | - | - | 0-4 |  | 5-0 |
|  Belgia | 5 | 1 | 4 | .200 | 0-7 | - | 2-10 | - | - |  |
Alkulohkot > Lohko B

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Kreikka | 5 | 4 | 1 | .800 |  | - | - | 11-4 | - | 11-0 |
|  Italia | 5 | 4 | 1 | .800 | 1-2 |  | 5-1 | - | 7-5 | - |
|  Espanja | 5 | 4 | 1 | .800 | 1-0 | - |  | - | 9-2 | 5-2 |
|  Venäjä | 5 | 2 | 3 | .400 | - | 0-6 | 4-5 |  | - | 7-6 |
|  Iso-Britannia | 5 | 1 | 4 | .200 | 1-10 | - | - | 1-4 |  | - |
|  Saksa | 5 | 0 | 5 | .000 | - | 2-10 | - | - | 3-5 |  |
Pudotuspelit > Sijoituspelit sijoista 5–8

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Ottelu sijoista 5–6 | Ottelu sijoista 5–6 |
 

|  |   Tšekki | 2 |   |  |  |  |
|  |   Ranska | 0 |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |

|  |   |   |   |   |   Tšekki | 1 |
|  |   |   |   |   |   Italia | 2 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Sijat 7 ja 8 | Sijat 7 ja 8 |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |   Italia | 9 |   |  |   Ranska |  5 |
|  |   Venäjä | 3 |   |  |   Venäjä |  0 |
Loppusarja C

sijoista 9-12.
| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Iso-Britannia | 3 | 3 | 0 | 1.000 |  | - | 6-5 | - |
|  Kroatia | 3 | 2 | 1 | .667 | 2-10 |  | - | 5-3 |
|  Belgia | 3 | 1 | 2 | .333 | - | - |  | - |
|  Saksa | 3 | 0 | 3 | .000 | - | - | 0-8 |  |
Alkulohkoissa pelatut keskinäiset ottelut laskettiin mukaan loppusarjan taulukkoon.
Henkilökohtaiset palkinnot

| Palkinto | Pelaaja |
| --- | --- |
Arvokkain pelaaja (MVP):  Javier Civit
Paras syöttäjä (ERA):  Patrick Beljaards
Paras syöttäjä (W-L):  Tetsuhiro Monna
Paras lyöjä:  Sharnol Adriana
George Robert Gray

George Robert Gray (8. kesäkuuta 1808 Chelsea – 6. toukokuuta 1872 Lontoo) oli englantilainen eläintieteilijä ja kustantaja.
Hänen isänsä oli eläintieteilijä, farmakologi ja kasvitieteilijä Samuel Frederick Gray (1766–1828). Myös hänen veljensä John Edward Gray (1800–1875) oli eläintieteilijä.
George Gray aloitti assistenttina British Museumissa 1831. Hänen ensi työnsä oli hyönteisten luettelointi ja 1833 hän julkaisi teoksen Entomology of Australia. Hän vaikutti omalla osallaan Georges Cuvierin Animal Kingdom teoksen julkaisemiseen englanniksi. Gray kuvaili tieteelle lukuisia päiväperhoslajeja (Lepidoptera). Hän johti British Museumin lintutieteellistä osastoa 41 vuotta. 1866 hänet kutsuttiin Royal Societyn jäseneksi.
Gray kuvaili ja nimesi tieteelle useita lintulajeja, muun muassa jääkuikan. Hänen nimensä annettiin jättiläissirkkalinnulle (Locustella fasciolata), Gray's Grasshopper Warbler.
Teoksia

1833 Entomology of Australia, London.
1840 List of the genera of birds, London.
1842 Nomenclator Zoologicus, muut tekijät olivat Louis Jean Rudolphe Agassiz ja C.L.Bonaparte.
1844–49 Genera of Birds, kuvittaneet David William Mitchell ja Joseph Wolf.
1846 Descriptions and Figures of some new Lepidopterous Insects chiefly from Nepal. London, Longman, Brown, Green, and Longmans.
1869-72: Handlist of the genera and species of birds, London.
1871 A fasciculus of the Birds of China. London, Taylor and Francis.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Robert Gray Wikimedia Commonsissa
Kuvituskuva siperiantavista teoksessa A fasciculus of the birds of China (1871).
Gangstereiden paratiisi

| Gangstereiden paratiisi> The Business |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Nick Love
Käsikirjoittaja:  Nick Love
Tuottaja:  Allan Niblo
Säveltäjä:  Ivor Guest
Kuvaaja:  Damian Bromley
Leikkaaja:  Stuart Gazzard
Pääosat:   Danny Dyer  Tamer Hassan  Geoff Bell 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Britannia  Espanja 
Tuotantoyhtiö:  Vertigo Films
Levittäjä:  Pathé Netflix
Ensi-ilta:   2. syyskuuta 2005  Suomi: 6. syyskuuta 2006 (video) 
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:   englanti  espanja 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gangstereiden paratiisi (engl. The Business) on Nick Loven ohjaama ja käsikirjoittama brittiläinen rikoselokuva vuodelta 2005. Sen pääosia näyttelevät Danny Dyer, Tamer Hassan ja Geoff Bell. Elokuva kertoo lontoolaisesta Frankiesta, joka saa tehtäväkseen viedä suuren rahasumman Espanjaan parannuksen tehneelle konnalle.
Charles Wilkes

| Charles Wilkes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1798 New York City, Yhdysvallat
Kuollut: 8. helmikuuta 1877 (78 vuotta) Washington D.C., Yhdysvallat
Koulutus ja ura
   
 Nimikirjoitus
Charles Wilkes (3. huhtikuuta 1798 New York City, Yhdysvallat – 8. helmikuuta 1877 Washington D.C., Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen merivoimien upseeri ja tutkimusmatkailija, joka johti vuosina 1838–1842 Yhdysvaltain virallista Tyynenmeren ja lähialueiden tutkimusretkeä. Wilkes tutki Etelämantereen osaa, joka sijaitsee Intian valtameren eteläpuolella ja joka nimettiin myöhemmin Wilkesinmaaksi.
Varhainen elämä

Wilkes syntyi New Yorkissa vuonna 1798 varakkaaseen perheeseen. Hänen äitinsä kuoli vain kaksi vuotta myöhemmin, ja hänet annettiin tätinsä Elizabeth Ann Setonin hoiviin, joka myöhemmin kääntyi katolisuuteen, tuli abbedissaksi ja oli lopulta ensimmäinen pyhimykseksi kanonisoitu syntyperäinen amerikkalainen.
Tyynenmeren tutkimusretki

Wilkes nimitettiin Yhdysvaltain laivastoon aliluutnantiksi vuonna 1818 ja luutnantiksi vuonna 1826. Vuonna 1830 hänet nimitettiin laivaston instrumentti- ja karttaosaston päälliköksi, ja vuonna 1838 johtamaan Tyynenmeren ja lähialueiden tutkimus- ja kartoitusretkikuntaa, jonka kongressi oli hyväksynyt vuonna 1836. Retkikunta, johon kuului luonnontieteilijöitä, kasvitieteilijöitä, mineralogi, eläintentäyttäjä ja filologi, lähti Hampton Roadsista 18. elokuuta 1838 ja kävi Madeiralla ja Rio de Janeirossa,Tulimaassa, Chilessä, Perussa, Samoansaarilla ja Uudessa Etelä-Walesissa, purjehti Sydneystä Etelämantereelle joulukuussa 1839 ja raportoi Ballenynsaarten länsipuolella olevan Etelämantereen löytymisestä; vieraili Fidžillä ja Havaijisaarilla vuonna 1840, tutki Yhdysvaltojen länsirannikkoa, mukaan lukien Columbia-joen, San Franciscon lahden ja Sacramento-joen, vuonna 1841 ja palasi Filippiinien saarten, Sulun saariston, Borneon, Singaporen, Polynesian ja Hyväntoivonniemen kautta New Yorkiin 10. kesäkuuta 1842.
Wilkes joutui ankaran arvostelun kohteeksi palattuaan, ja häntä syytettiin osaamattomuudesta, matkakertomusten liioittelusta, julmuuksista paikallisia asukkaita kohtaan ja haastettiin jopa sotaoikeuteen, mutta hänet vapautettiin kaikista syytteistä lukuun ottamatta sitä, että hän oli laittomasti rangaissut miehistöään. Vuosina 1844–1861 hän osallistui retkikunnan raportin laatimiseen, joka julkaistiin yhdeksänätoista niteenä. Näistä Wilkes kirjoitti matkan yleiskertomuksen (Narrative of the United States exploring expedition) ja teokset Hydrography ja Meteorology (1851). Yleiskertomus sisältää paljon mielenkiintoista aineistoa, joka koskee paikallisia tapoja sekä poliittisia ja taloudellisia olosuhteita tuolloin vähän tunnetuissa paikoissa. Muita arvokkaita kirjoituksia olivat James Dwight Danan kolme teosta, jotka koskivat eläimistöä (1846), geologiaa (1849) ja äyriäisiä (1852–1854).
Yhdysvaltain sisällissota

Yhdysvaltain sisällissodan sytyttyä Wilkes määrättiin San Jacinto -aluksen komentajaksi. Hän pysäytti puolueettoman englantilaisen postilaivan ja vangitsi kaksi laivalla ollutta konfederaation diplomaattia, mikä melkein johti sotaan Yhdysvaltain ja Britannian välillä. Seuraavaksi hän palveli James-joen laivueessa, ja hänet merkittiin eläkkeelle 21. joulukuuta 1861. Myöhemmin, saatuaan kommodorin arvon 16. heinäkuuta 1862, hänet määrättiin saarronmurtajien torjuntaan Länsi-Intiassa.
Marraskuussa 1862 hänet erotettiin palveluksesta sillä perusteella, että hän oli ollut liian vanha saadakseen kommodorin arvon, ja hän joutui pitkään kiistaan laivastoministeri Gideon Wellesin kanssa. Kiista päättyi siihen, että Wilkes asetettiin sotaoikeuteen vuonna 1864, ja hänet todettiin syylliseksi useisiin rikkeisiin ja tuomittiin julkiseen nuhteluun ja pidätettiin virasta kolmeksi vuodeksi. Heinäkuun 25. päivänä 1866 hänet kuitenkin ylennettiin kontra-amiraaliksi eläkkeelle jääneiden listalla.
Kulttuurissa

On esitetty, että Herman Melvillen Moby Dick -teoksen pakkomielteinen ja julma kapteeni Ahab perustui Wilkesiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charles Wilkes Wikimedia Commonsissa
Kartta Wilkesin matkakunnan reitistä
Gangut

Gangut (Гангут) on ollut neljän Venäjän keisarikunnan laivaston aluksen nimenä. Alukset on nimetty vuoden 1714 Hankoniemen edustalla käydyn Riilahden taistelun mukaan (ven. Gangut, Hankoniemi). Venäläiset nimittävät Riilahden taistelua Hangon taisteluksi (Гангутское сражение, Gangutskoje sraženije).
Gangut (1719), 90-tykkinen linjalaiva
Gangut (1825), 84-tykkinen linjalaiva
Gangut (1890), rannikkopanssarilaiva
Gangut (1911), Gangut-luokan taistelulaiva
Chagossaaret

| Chagossaaret |
| --- | --- |
 Hiekkarantaa Diego Garcian saarella.
Merialue:  Intian valtameri
Saaria yht.:  n. 60
Suurin saari:  Diego Garcia
Pinta-ala:  56,13 km²
Valtio
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Territorio:  Brittiläinen Intian valtameren alue
Väestö
Väkiluku:  3 000
Chagossaaret (engl. Chagos Islands, port. Bassas de Chagas) on Intian valtameressä sijaitseva saariryhmä, johon kuuluu seitsemän atollia, muun muassa Intian valtameren suurin atolli Great Chagos Bank. Chagossaaret kuuluu Britannialle, mutta ne on tarkoitus luovuttaa Mauritiuksen alaisuuteen.
Chagossaaret olivat asumattomia, kun ne löydettiin 1500-luvulla. Ranskalaiset asuttivat ne ensimmäisenä 1700-luvun lopulla, mutta saaret siirtyivät Britannialle 1814. Chagossaaria hallinoitiin pitkään Mauritiuksen siirtomaahallinnon alaisuudessa, mutta Britannia teki niistä 1965 Brittiläisen Intian valtameren alueen. Maa vuokrasi Diego Garcian saaren Yhdysvaltain laivastotukikohdaksi, ja pakotti saarten asukkaat muuttamaan.
Chagossaarten asemasta on taistelu 1960-luvulta, sillä Mauritius on vaatinut niitä itselleen. Kansainvälinen tuomioistuin päätti 2019, että Britannia oli irrottanut saaret laittomasti Mauritiuksesta. Chagoslaiset ovat vaatineet myös mahdollisuutta palata saarille. Britannia ja Mauritius sopivat 2024 saarten luovuttamisesta Mauritiukselle, Britannia pitää Diego Garcian kuitenkin hallinnassaan 99 vuotta.
Maantiede > Sijainti

Chagossaaret sijaitsee Intian valtameren keskiosissa noin 500 kilometriä etelään Malediiveilta ja yli 2 000 kilometriä koilliseen Mauritiuksesta. Saariryhmä kuuluu pitkään vedenalaiseen vuoriketjuun Chagosin–Lakkadiivien selänteeseen ja on sen eteläisin saariryhmä.
Chagossaariin kuuluu seitsemän atollia, ainakin 60 saarta ja useita merenalaisia koralliriuttoja. Pohjoisessa ovat Salomon Islands, Nelsons Island ja Peros Banhos. Lounaassa ovat Three Brothers, Eagle Islands, Egmont Islands, Danger Island. Saariston suurin saari on sen kaakkoisosassa sijaitseva Diego Garcia. Osa saarista kuuluu Intian valtameren suurimaan atolliin Great Chagos Bankiin.
Maantiede > Luonto

Chagossaarilla kasvaa luonnonvaraisena 41 koppisiemenistä kasvia ja 4 saniaista sekä sammalia, sieniä ja syanobakteereja. Saarilla on kuitenkin levinnyt ihmistoiminnan seurauksena paljon muitakin lajeja, ja monet alkuperäiset metsät on kaadettu kookospalmujen tieltä. Joillain saarilla on säilynyt pisoniametsiä sekä suuria merileikkopähkinäpuita.
Chagossaarilla elää monipuolisesti merilintuja, ja saarilla on neljä kansainvälisestä tärkää lintualuetta. Huomattavampia lajeja ovat nokitiira, ruskotiira, pikkuruskotiira, suippopyrstöliitäjä ja punajalkasuula. Chagossaarilla tavataan myös maailman suurinta maalla elävää niveljalkaista kookosrapua. Saarten lajistoon kuuluu myös muita rapuja.
Chagossaarten vesillä on monipuolinen lajisto, ja sen riutoilla tavataan ainakin 784 kalalajia ja 300 riuttoja rakentavaa korallilajia. Kaikista Intian valtemeren elinkelpoisista koralliriutoista noin puolet sijaitsee Chagossaarilla. Saarten rannoilla munii myös huomattava määrä uhanalaisia liemikilpikonnia ja karettikilpikonnia.
Historia > Varhaiset vaiheet

Chagossaarten varhaisimmat asukkaat olivat Malediiveiltä peräisin olleita kalastajia ja muita merenkulkijoita, joita vuosisatojen kuluessa harhautui saarille. Noin 500 kilometrin päässä Malediiveilta sijainneita saaria pidettiin kuitenkin liian kaukaisina vakituisesti asutettaviksi.[lähde? ]
Ensimmäiset Chagossaarille saapuneet eurooppalaiset olivat portugalilaisia. Saarten löytäjänä pidetään Pedro Mascarenhasisa, jonka väitetään saapuneen Chagossaarille vuonna 1512. Portugalilaiset kartoittivat saaret vuosisadan loppuun mennessä, mutta he eivät niistä muuten olleet kiinnostuneet.
Historia > Ranskalta Britannialle

Chagossaaret alkoi vasta 1700-luvulla kiinnostaa eurooppalaisia voimia, kun Ranska ja Britannia alkoivat kartoittaa sen vesiä. Mauritiuksen ranskalainen siirtomaahallinto antoi 17. helmikuuta 1783 Pierre Marie Le Normandin luvan asuttaa Diego Garcia, johon hän lähti 22 orjan kanssa. Britit eivät olleet tästä tietoisia ja lähettivät saarelle oman retkikuntansa 1786. Ranskalaiset ajettiin pois, mutta he palasivat myöhemmin. Chagossaarille perustettiin plantaaseja, ja sinne alettiin tuoda lisää orjia työvoimaksi.
Ranska luovutti Pariisin rauhansopimuksessa 1814 Mauritiuksen ja sen alaisuudessa hallitun Chagossaaret Britannialle. Britannia ei valvonut kovinkaan tarkasti Chagossaaria, mutta kannusti plantaaseja jatkamaan kopran tuotantoa. Orjuus lakkautettiin Mauritiuksella ja siihen kuuluneilla alueilla 1835. Chagossaarilla ei juuri mikään muuttunut, ja moni työläinen teki töitä vielä orjuuden kaltaisissa olosuhteissa.
Chagossaaret alkoivat 1900-luvulla saada lisää yhteyksiä ulkomaailmaan, ja Britannian ilmavoimilla oli toisessa maailmansodassa pieni kiitotie Diego Garcialla. Mauritiuksen siirtomaahallinto kiinnostui 1950-luvulla Chagossaarten kehittämisestä ja perusti sinne muun muassa kouluja ja jätehuollon.
Historia > Brittiläinen Intian valtameren alue ja paikallisten karkotus

Yhdysvaltain laivasto huomasi 1950-luvun lopulla Chagossaarten olevan ihanteellinen paikka tukikohdalle, ja laivasto aloitti pian salaiset keskustelut Britannian hallinnon kanssa. Britannia painosti Mauritiusta luovuttamaan Chagossaaret itsenäisyyttä vastaan. Britannian hallitus perusti 8. marraskuuta 1965 kuninkaallisena säädöksenä Brittiläisen Intian valtameren alueen, johon kuului alkujaan Chagossaarten lisäksi myös Aldabra, Farquhar ja Desrochesinsaari.
Britannia ja Yhdysvallat sopivat 1966 Diego Garcian vuokraamisesta 50 vuodeksi Yhdysvaltain sotilastukikohdaksi. Samalla maat sopivat paikallisten asukkaiden maastakarkotuksesta. Yhdysvaltain tukikohta valmistui 1971, ja vuosina 1967–1973 kaikki paikalliset karkotettiin saarilta. He saivat valita muuttavatko Seychelleille vai Mauritiukselle. Suurin osa muutti jälkimmäiselle.
Mauritius on itsenäistymisensä jälkeen vaatinut saaria takaisin yhteyteensä, ja toisaalta chagoslaiset eli ilosit ovat vaatineet mahdollisuutta muutta takaisin saarille. Chagoslainen Louis Olivier Bancoult voitti korkeimmassa oikeudessa jutun ulkoministeriötä vastaan, mutta Britannian hallitus jatkoi edelleen linjaansa ja kielsi kaikkien paluun saarille. Kansainvälinen tuomioistuin puolestaan totesi helmikuussa 2019, että Mauritiuksen dekolonisaatio oli ollut laiton. Tuomioistuin antoi neuvoa-antavan päätöksen palauttaa Chagossaaret Mauritiukselle.
Britannia ja Mauritius sopivat lokakuussa 2024 vuosien keskustelujen jälkeen Chagossaarten luovuttamisesta Mauritiukselle. Samalla Mauritius sai luvan alkaa asuttaa kaikkia muita saaria paitsi Diego Garciaa, jonka Britannia pitää itsellään vähintään 99 vuoden ajan.
Väestö

Chagossaarilla on noin 3 000 asukasta, joista 2 700 on yhdysvaltalaisia sotilaita ja 300 brittiläisiä viranomaisia ja heidän perheenjäseniään. Saarten alkuperäisasukkaita olivat îlosit eli chagoslaiset, joita 1960–1970-lukujen vaihteessa oli noin 2 000. Heidät pakkosiirrettiin vuosina 1967–1973 Mauritiukselle Britannian vuokrattua Diego Garcian sotilastukikohdaksi. Nykyään chagoslaisia asuu myös Britanniassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chagossaaret Wikimedia Commonsissa
Chagossaarten kartta
Grantin piirikunta

Grantin piirikunta (engl. Grant County) on usean Yhdysvaltojen piirikunnan nimi:
Grantin piirikunta, Arkansas
Grantin piirikunta, Etelä-Dakota
Grantin piirikunta, Indiana
Grantin piirikunta, Kansas
Grantin piirikunta, Kentucky
Grantin piirikunta (Grant Parish), Louisiana
Grantin piirikunta, Länsi-Virginia
Grantin piirikunta, Minnesota
Grantin piirikunta, Nebraska
Grantin piirikunta, New Mexico
Grantin piirikunta, Oklahoma
Grantin piirikunta, Oregon
Grantin piirikunta, Pohjois-Dakota
Grantin piirikunta, Washington
Grantin piirikunta, Wisconsin
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Grantin piirikunta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ghastly Ones

The Ghastly Ones on surf rock -yhtye van Nuysista, Kaliforniasta. Heidän musiikkinsa on Halloween-vaikutteista. Yhtye muodostui vuonna 1996, ja heidän ensimmäinen albuminsa A-Haunting We Will Go-Go, julkaistiin 2. kesäkuuta 1996 Zombie-A-Go-Go Recordsilta. EP All-Plastic Assembly Kit julkaistiin heidän kotisivullaan vuonna 2006.
Jäsenet

Norman Cabrera ("Baron Shivers")
Garrett Immel ("Dr. Lehos")
Kevin Hair ("Sir Go Go Ghostly")
Dave Klein ("Captain Clegg")
Kate ("Necrobella")
Grete Faremo

| Grete Faremo |
| --- | --- |
 Grete Faremo vuonna 2010.
YK:n projektipalveluiden toimiston Unopsin johtaja
 2014–2022  
Norjan oikeusministeri
 Stoltenbergin II hallitus 11. marraskuuta 2011 – 16. lokakuuta 2013  
Edeltäjä:  Knut Storberget
Seuraaja:  Anders Anundsen
 Brundtlandin III hallitus 4. syyskuuta 1992 – 25. lokakuuta 1996  
Edeltäjä:  Kari Gjesteby
Seuraaja:  Anne Holt
Norjan puolustusministeri
 Stoltenbergin II hallitus 20. lokakuuta 2009 – 11. marraskuuta 2011  
Edeltäjä:  Anne-grete Strøm-Erichsen
Seuraaja:  Espen Barth Eide
Norjan öljy- ja energiaministeri
 Jaglandin hallitus 25. lokakuuta 1996 – 18. joulukuuta 1996  
Edeltäjä:  Jens Stoltenberg
Seuraaja:  Ranveig Frøiland
Norjan kehitysapuministeri
 Brundtlandin III hallitus 3. marraskuuta 1990 – 4. syyskuuta 1992  
Edeltäjä:  Tom Vraalsen
Seuraaja:  Kari Nordheim-Larsen
Suurkäräjäedustaja
 Oslon vaalipiiri 1993–1997  
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1955 (ikä 69) Arendal, Norja
Ammatti:  juristi, poliitikko
Tiedot
Puolue:  työväenpuolue
Koulutus:  Oslon yliopisto (oikeustiede)
Grete Faremo (s. 16. kesäkuuta 1955 Arendal) on norjalainen juristi ja entinen työväenpuolueen poliitikko. Hän on toiminut Norjan kehitysapuministerinä (1990–1992), oikeusministerinä (1992–1996 sekä 2011–2013), öljy- ja energiaministerinä (1996) sekä puolustusministerinä (2009–2011). Lisäksi hän on istunut suurkäräjillä vuosina 1993–1997.
Vuodesta 2014 Faremo toimi YK:n projektipalveluiden toimiston Unopsin johtajana,
 mutta irtisanoutui toukokuussa 2022 YK:n pääsihteerin António Guterresin pyynnöstä The New York Timesin julkaistua artikkelin Unopsiin liittyvistä epäselvyyksistä ja väärinkäytösepäilyistä.
Yksityiselämä

Myös Faremon isä Osmund Faremo (1921–1999) oli työväenpuolueen poliitikko ja suurkäräjäedustaja.
Aiheesta muualla

Grete Faremo Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grete Faremo Wikimedia Commonsissa
George Romney

George Romneyn omakuva.
George Romney [romni] (1734–1802) oli brittiläinen taidemaalari. Hän oli suosittu hienostuneena seurapiirimuotokuvaajana, Lontoon ylhäisön suosiossa. Romney oli muotokuvamaalarina Gainsboroughin ja Reynoldsin kilpailija, vaikka väitteiden mukaan oli näitä vähälahjaisempi Gainsboroughin ja Reynoldsin tavoin Romney edusti maalauksellista suuntaa aikansa englantilaisessa taiteessa. Romneyn kuuluisimmat mallit olivat Lady Hamilton, johon hänellä ilmeisesti oli suhde, sekä Mrs Robinson ja Beaumontin perhe. Romneyn historiallisia tapahtumia esittäviä piirroksia on säilynyt satamäärin.
Valikoituja teoksia

Nuori mies ja huilu, 1760-luvun loppupuolelta, Dallas Museum of Art
Emma Hamilton bakkanttina, vuodelta 1785
Sir Christopher ja Lady Sykes, vuodelta 1786
Elizabeth Ramusin muotokuva
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Romney Wikimedia Commonsissa
Grand Rapids Drive

| Grand Rapids Drive |
| --- | --- |
Liiga:  NBA Development League
Perustettu:  2006
Historia:  Anaheim Arsenal (2006–2009) Springfield Armor (2009–2014) Grand Rapids Drive (2014–)
Areena:  DeltaPlex Arena kapasiteetti 4 500
Kotipaikka:  Walker, Yhdysvallat
Värit:                     
Päävalmentaja:  Otis Smith
Mestaruudet:  0
Kotisivu:  nba.com/dleague/grandrapids/
Grand Rapids Drive on koripalloseura Michiganin Walkerista. Se pelaa D-liigassa ja toimii NBA-seura Detroit Pistonsin farmijoukkueena.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (englanniksi)