Kristillinen metallimusiikki
Evankeliset päämäärät, sosiologia ja alakulttuuri

Kristillisen metallimusiikin ideologiset juuret ovat yhdysvaltalaisessa evankelisessa protestantismissa eli evankelikalismissa. Suuntaus syntyi 1970-luvulla alun perin tarkoituksenaan juuri evankelioida metallimusiikkipiirejä: varhaisilla yhtyeillä oli tapana kutsua ihmisiä uskoon konserteissaan. Päämäärä on sittemmin muuttunut, minkä taustalla on nähty kristinuskon maallistuminen 1990-luvulla. Varsinkin Pohjois-Euroopassa nykyiset piirit "vaikuttavat olevan hyvin vähän kiinnostuneita evankeloinnista". Sen sijaan on esitetty, että kristillinen metallimusiikkiyhteisö tarjoaa ydinjäsenilleen tärkeitä resursseja sekä vaihtoehtoisen ja komplementaarisen uskonnonharjoitus ja -ilmaisumuodon kuin vaihtoehtoisen kristillisen identiteetinkin muodostamiselle. Siten kristillisen metallimusiikin nykyisiä tarkoituksia on nimetty neljä: vaihtoehtoinen uskonnollinen identiteetti ja ilmaisumuoto; legimitiivinen uskonnollinen ilmaisumuoto; tehokas tapa evankelioida ja puolustaa kristillistä uskoa; myönteinen vaihtoehto yleiselle metallimusiikille.
HM-lehden haastattelussa vuonna 2006 suuntauksen kuuluisimpiin kuuluvan Mortification-yhtyeen keulahahmo Steve Rowe antaa ymmärtää, että evankeliumin levittäminen on toissijaista ja että kristillisen metallimusiikin kuuluu nimenomaan tarjota "hengellistä rohkaisua" kristityille kuuntelijoilleen. Rowe kirjoitti taannoinmilloin? yhtyeen lehdistötiedotteessa, jossa hän taustoitti "Resurrection Band (A Tribute To Rez)" -kappaleen merkitystä, että hän pitää yhtyeen pääasiallisena kohderyhmänä ihmisiä, jotka ovat "kristillisen kulttuurin reunalla mutta eivät osa sitä". Rowe kertoo nuorena vieraantuneensa seurakunnastaan ja kokeneensa enemmän yhteisöllisyyttä metallialakulttuurissa mutta kuultuaan Resurrection Bandia hän löysi kristillisen metallimusiikin kautta omanlaisen tavan hahmottaa kristityn identiteettiä. Samaan tapaan Moberg (2006) arvelee, että kristillisen metallimusiikin olemassaolo itsessään vihjaa paitsi tarvetta vaihtoehtoiselle uskonnonolliselle ilmaisulle myös tyytymättömyyttä perinteisiin ylistyksen muotoihin nuorten kristittyjen keskuudessa: "He eivät ehkä koe mukavaksi pelkkää kirkossa käymistä ja virsien laulamista, vaan he tarvitsevat vaihtoehtoista tapaa ilmaista samaa uskoa." Muusikoille kristillinen metallimusiikki voi olla evankelioinnin lisäksi "myös tapa päästä eroon mielikuvasta, että kristinusko olisi jotain tiukkapipoista tai tylsää".
Eileen Luhrin (2009) mukaan kristillinen metallimusiikki ilmaisee ulkopuolisuuden tunnetta ja kapinaa siinä missä muukin metallimusiikki - mutta täysin eri tavalla: kristillisen metallimusiikin kapina kumpuaa kristillisestä vastarinnasta moraalittomana ja syntisenä nähtyyn teollistumisen jälkeiseen moderniin maailmaan, jossa perhearvot ovat rappeutuneet abortin ja pornografian laillistamisen ja kasvavan hyväksynnän sekä homojen oikeuksien ja feministiliikkeen nousun vuoksi. Ulkopuolisuuden tunteen taustalla on nähty kristityn keskeinen kamppailu siitä, että vaikka hän on maailmassa, hänen ei tule olla maailmasta (seurata lihan himoja). 1980-luvulla Bloodgood ja Barren Cross käänsivät kapinan merkityksen päälaelleen julistaessaan, että länsimaisessa yhteiskunnassa ja kulttuurissa juuri kristillinen usko on todellista kapinaa. Yleisen metallimusiikin tavoin kristillinen metallimusiikki rohkaisee kuulijaansa puolustamaan uskoaan, ajattelemaan itse eikä seuraamaan sokeasti auktoriteetteja – edes uskonnollisia.
Mobergin mukaan kristillinen metallimusiikki on synnyttänyt suurimmat harrastajayhteisöt niihin maihin, joissa metallimusiikki on suosittua muutenkin: Yhdysvallat, Brasilia, Meksiko, Saksa, Alankomaat, Norja, Ruotsi ja Suomi. Maailmanlaajuisella tasolla on kyse verrattain pienestä ilmiöstä, sillä uskovia metalliharrastajia on tuhansia kun taas yleisen metallimusiikin harrastajia miljoonia. Kristillisen metallimusiikin piirit ovat harvoja ylikansallisia kristillisiä yhteisöjä, joilla ei ole minkäänlaista johtoporrasta tai kiltaa – ainoastaan musiikki yhdistää sen yhteisön jäseniä. Yhteisö on kehittänyt oman infrastruktuurinsa keskusteluyhteisöineen, asenteineen, tinkimättömine sloganeineen kuten "Faster for the Master!", "Turn or Burn!" ja "Support the War against Satan!", riippumattomine levy-yhtiöineen, verkkokauppoineen ja tapahtumineen. Brasiliassa ja Meksikossa toimii pieniä kristittyjen metallistien seurakuntiakin. Useimmat kristityt metallistit kuuntelevat myös tavallista metallimusiikkia; kristillisestä metallimusiikista haetaan lähinnä myönteistä vastapainoa metallimusiikin tunnetusti synkeälle sanomalle, ja yleensä monet kristityt metallistit välttävät vain kaikkein saatanallisimpia ja kristinuskon vastaisimpia yhtyeitä jos niitäkään, sillä jotkut eivät välitä koko asiasta. Konserttieleissä on havaittu joitain eroja: välttääkseen niin kutsutun pirunsarvi-käsimerkin oletettua saatananpalvonta-viittausta, jotkut takovat ilmaan pelkkää etusormea "antaen kunniaa hänelle, jolle kunnia kuuluu."