stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruaste
Jäsenet > Nykyinen kokoonpano

Niksu - laulu, basso
Janne - kitara, laulu, (rummut)
Matti - kitara
Vorssi - rummut
Artsi - basso
Diskografia > Albumit

Aito ja alkuperäinen (nettilevy 2005)
Kone käy (2007)
Nuottiöljyy (2009)
Toinen samanlainen (2011)
...Ja taas mennään! Live (2018)
Läskiä ja rakkautta (2019)
Diskografia > EP:t

Talvi (2006)
Elämää (2006)
Joulu (2006)
RuAsTe (2008)
Laatuaikaa (2023)
Diskografia > Demot

Kesä ja kärpäset (1996)
Outo rotu (1997)
Diskografia > Musiikkivideot

Juhlajätkät (2007) (http://www.youtube.com/watch?v=IhYqiUdVqQk)
Oodi Mökille (2009) (http://www.youtube.com/watch?v=x0XGtcysTc0)
Joulubiisi (2009) (http://www.youtube.com/watch?v=yRLVZ4ZGEIc)
Paska Kopio (feat.Vesku Jokinen) (2011) (http://www.youtube.com/watch?v=1Ku2pmX5_XY)
Kuka sä oot? (2019) https://www.youtube.com/watch?v=EK34PD5cpMQ
Sopulit (2019) https://youtu.be/Xc7H3ef0Fx8
Korona (2020) https://youtu.be/IKE2wtlfLuw
Taas Mennään! (2023) https://youtu.be/nac4WGr-IME
Sébastien Lacroix

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sébastien Lacroix |  Sébastien Lacroix |  Sébastien Lacroix |  |
Maa:   Ranska
Yhdistetty
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Val di Fiemme 2013 | normaalimäen joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Val di Fiemme 2013 | joukkuesprintti |  |
|  Pronssia | Falun 2015 | joukkuekilpailu |  |
Sébastien Lacroix (s. 20. huhtikuuta 1983 Saint Claude) on ranskalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä. Nykyisin Lacroix asuu Bois d'Amont'ssa.
Yhdistetyn maailmancupissa Lacroix kilpaili ensimmäisen kerran Liberecissä helmikuussa 2001. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on kolmas sija, jonka hän saavutti kaudella 2012–2013 Kuusamon kilpailusta. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli samalla kaudella kymmenes.
Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän kilpaili neljänneksi sijoittuneessa Ranskan joukkueessa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli myös neljänneksi sijoittuneessa Ranskan viestijoukkueessa. Molemmissa henkilökohtaisissa kilpailuissa hän oli 19:s. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän saavutti henkilökohtaisissa kilpailuissa sijoitukset 23 ja 30. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa seitsemäs ja normaalimäessä 11:s. Normaalimäen joukkuekilpailusta Lacroix voitti kultaa Ranskan joukkueen kanssa. Joukkuesprintissä hän voitti kultaa parinaan Jason Lamy Chappuis. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa 21:s, normaalimäen vastaavassa 28:s ja joukkuekilpailussa neljäs. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sai joukkuekilpailussa pronssia sekä sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa kahdeksanneksi ja normaalimäen vastaavassa kilpailussa 11:nneksi.
Lacroix lopetti uransa kauteen kauden 2014–2015 jälkeen.
Aiheesta muualla

Sébastien Lacroix'n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Suvasvesi

| Suvasvesi |
| --- | --- |
 Satelliittikuva järvestä.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pohjois-Savon maakunta 
Koordinaatit:  62°38′43″N, 28°12′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Heinäveden reitti 
Järvinumero:  04.273.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  81,7 m  
Rantaviiva:  1 097,96 km  
Pinta-ala:  233,57699 km²  
Tilavuus:  2,42929 km³  
Keskisyvyys:  10,4 m  
Suurin syvyys:  90 m  
Saaria:  908 
 fiSuvasvesi 
Suvasvesi ja kraatterit.
Suvasvesi on Vuoksen vesistöön kuuluva järvi entisessä Itä-Suomen läänissä Pohjois-Savon maakunnassa Kuopion ja Leppävirran alueella. Järvi on osa Iso-Kallaa. Suvasvesi koostuu kahdesta avoselästä: Kukkarinselästä pohjoisessa ja Haapaselästä etelässä. Näitä kahta selkää erottaa saariryhmä. Suvasvedellä on kokonaisuudessaan 688 saarta. Suvasveden alue on pinta-alaltaan 234 neliökilometriä. Kukkarinselkä on epätavallisen syvä Suomen mittakaavassa, sillä se on syvimmässä kohdassaan 89,6 metriä syvä. Suvasvesi on Päijänteen (95,3 m) ja Inarijärven (91,8 m) jälkeen Suomen kolmanneksi syvin järvi. Suvasvesi on myös Kallaveden reitin kauneudestaan kuulun itäisen laskuhaaran eli Heinäveden reitin alkupää. Se rajoittaa koillisesta Suomen suurinta saarta Soisaloa.
Vuonna 2001 Kukkarinselältä löydettiin meteoriittitörmäyksessä syntyviä pirstekartioita, mikä teki siitä Suomen kuudennen tunnetun törmäyskraatterin. Kraatteri, joka myös yleisimmin tunnetaan nimellä Suvasvesi North, sijaitsee keskellä Kukkarinselkää ja on noin 3,5 kilometriä halkaisijaltaan. Kraatterin ikä tunnetaan nykyisinkin huonosti: se on arviolta 240–780 miljoonaa vuotta. Haapaselkä muistuttaa pohjoista osaa ja sen on myös oletettu olevan törmäyskraatteri. Se tunnetaan myös nimellä Suvasvesi South -kraatteri. Se on samankokoinen kuin Kukkarinselän kraatteri, mutta sen ikää ei ole vielä määritetty. Se saattaa liittyä Suvasveden pohjoiseen kraatteriin, mikä tekisi Suvasveden rakenteesta erittäin harvinaisen kaksoistörmäyskraatterin.
Suvasvesi ja erityisesti sen Einesalon saari on tunnettu kirjailija Martti Merenmaan työskentelypaikkana ja esiintyy hänen tuotannossaan.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Haukiveden–Kallaveden alueen (04.2) Kallaveden alaosan alueella (04.27), jonka Suvasveden alueeseen (04.273) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 81,7 metriä mpy.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suvasvesi Wikimedia Commonsissa
Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona, GTK, 2004
Risto Mäkelä

| Risto Mäkelä |
| --- | --- |
 Risto Mäkelä vuonna 1965 Salme Simanaisen valokuvaamana.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Risto Väinö Kalevi Mäkelä
Syntynyt: 14. tammikuuta 1924 Raahe
Kuollut: 19. maaliskuuta 1992 (68 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Onerva Keskinen  (vih. 1948; ero 1962) Ritva Ahonen  (vih. 1962; k. 1992)
Lapset:  4
Näyttelijä
Aktiivisena:  1945–1992
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Risto Väinö Kalevi Mäkelä (14. tammikuuta 1924 Raahe – 19. maaliskuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki merkittävän uran Suomen Kansallisteatterissa, jonne hänellä oli kiinnitys vuodesta 1965 alkaen. Vaikka Mäkelä ei ollut käynyt Teatterikoulua, hän ansioitui etenkin luonnerooleissa, herkkänä ja oivaltavana ihmiskuvaajana. Hänellä oli useita teatterikiinnityksiä jo vuodesta 1945, mutta hänen elokuvauransa alkoi vasta 1960-luvun alkupuolella. Mäkelä muistetaan etenkin sivurooleistaan kahdessa ensimmäisessä Komisario Palmu -elokuvassa. Lisäksi hän näytteli paljon televisiossa ja radiossa.
Varhaisvaiheet

Risto Mäkelä syntyi Raahessa aluepäällikkö Väinö Mäkelän ja arkistonhoitaja Aili Hämäläisen perheeseen. Hän innostui näyttelemisestä jo kahdeksanvuotiaana nähdessään Bror Niskan kiertueen esityksen kotikaupunkinsa suojeluskuntatalolla. 14-vuotiaana hän matkusti Raahesta Helsinkiin pyrkiäkseen filmikouluun, muttei ujoutensa vuoksi kyennytkään esiintymään valintaraadin edessä.
Ennen jatkosotaa Mäkelä ehti toimia avustajana Tampereen Teatterissa, jota silloin johti Edvin Laine. Jatkosodan aikaan elokuussa 1944 Mäkelä haavoittui rintamapalveluksessa Karjalan Kannaksella ja pääsi toipumislomalle Niinisalon varuskuntaan. Siellä hän jatkoi aiemmin keskeytyneitä keskikouluopintojaan. Niinisalon toverikunnassa oli näytelmätoimintaa, ja Mäkelä pääsi ohjaamaan sekä esittämään nimiosan Charleyn tädissä.
Ura > Teatteri

Jatkosodan jälkeen Mäkelä haki töitä Tampereen Teatterista, ja pääsi tuuraamaan Yrjö Kostermaata radikaalin kansankiihottajan roolissa. Seuraavaksi hän sai kiinnityksen Porin Teatteriin kaudelle 1947–1949. Sieltä hän palasi Tampereen Teatteriin, jossa näytteli kymmenen vuotta kunnes siirtyi kuudeksi vuodeksi Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin 1959. Vuonna 1965 alkoi Mäkelän lähes 30 vuoden mittainen ura Suomen Kansallisteatterissa. Hänen omaa alaansa olivat vakavasävyiset ja syvämietteiset osat komediaan yhdistettynä. Mäkelän huomattavimpia näyttämötöitä olivat muun muassa Othello, Martin Luther, Paavo Ruotsalainen, Akusti näytelmässä Niskavuoren Heta ja Konsta näytelmässä Havukka-ahon ajattelija. Komeasta lauluäänestään tunnettu Mäkelä sai rooleja myös musikaaleissa ja oopperoissa. Lisäksi hän oli Radioteatterin pidetty esiintyjä, toimi usein lausujana sekä suomensi muutamia näytelmiä. Mäkelä ohjasi puolisonsa Ritva Ahosen kiitetyn runoillan Onnen puoti.
Mäkelän viimeisiä suuria töitä Kansallisen lavalla oli Kuningas Learin nimiosa Jotaarkka Pennasen ohjauksessa. Mäkelän Lear-tulkinnassa yhdistyi hänen näyttelijäntaiteensa koko kirjo: miehekäs juurevuus, älyllinen auktoriteettisuus ja komediallinen kepeys.
Ura > Elokuvat

Mäkelän ensimmäinen elokuvarooli oli poliisipäällikkö Hagert Matti Kassilan ohjaamassa elokuvassa Komisario Palmun erehdys (1960). Hän tuli tunnetuksi esittäessään pikkukonna Villeä Aarne Tarkaksen elokuvissa Opettajatar seikkailee (1960), Oksat pois... (1961) ja Turkasen tenava! (1963). Ainoat pääroolinsa Mäkelä näytteli draamassa Me (1961) sekä mustalla huumorilla maustetussa jännityselokuvassa Hän varasti elämän (1962). Hänet muistetaan kuitenkin parhaiten sivurooleistaan, kuten saarnaaja Mustapään roolista elokuvassa Kaasua, komisario Palmu! (1961), Metsäpirtin Tanelina elokuvassa Pikku suorasuu (1962) ja vankikarkuri Yrjö Granbergina elokuvassa Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1971). Mäkelällä oli lauluosat esimerkiksi elokuvissa Miljoonavaillinki (1961) sekä Akseli ja Elina (1970). Hänen viimeiseksi työkseen valkokankaalla jäi myrkytyspotilaan isä elokuvassa Jousiampuja (1982).
Ura > Televisio

Mäkelä esiintyi pitkään televisiossa, ja hänet muistetaan esimerkiksi viihdesarjoista Kaverukset (1963) ja Merirosvoradio (1975). Televisiosarjoissa Sodan ja rauhan miehet ja Presidentti Mäkelä näytteli Neuvostoliiton ulkoministeriä Vjatšeslav Molotovia niin uskottavasti, että häntä puhuteltiin jopa kadulla tämän nimellä. Mäkelä nähtiin vielä vuonna 1993 postuumisti pienessä roolissa tv-elokuvassa Kissa ja varjo.
Yksityiselämä

Risto Mäkelä oli naimisissa kaksi kertaa, Onerva Keskisen kanssa 1948–1962 ja näyttelijä-lausuja Ritva Ahosen kanssa vuodesta 1962 kuolemaansa saakka. Hänellä oli molemmista liitoistaan kaksi lasta. Mäkelän ja Ahosen poika Martti Mäkelä (s. 1965) on jatkanut vanhempiensa näyttelijäperinnettä.
Toimittaja Jukka Kajava luonnehti Mäkelää suomalaisen teatterin voimamieheksi, joka suhtautui työhönsä vakavasti ja vaati paljon niin itseltään kuin ohjaajaltakin.
Risto Mäkelä sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1990. Hän kuoli maaliskuussa 1992 lyhyen sairauden jälkeen 68-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Risto Mäkelä Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Risto Mäkelän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Studs Terkel

Studs Terkel vuonna 2007
Louis ”Studs” Terkel (16. toukokuuta 1912 – 31. lokakuuta 2008) oli yhdysvaltalainen kirjailija, historioitsija ja radiotoimittaja. Hänen omaa radio-ohjelmaansa The Studs Terkel Programia esitettiin Chicagossa vuodesta 1952 vuoteen 1997. Terkel syntyi New Yorkissa, muutti 10-vuotiaana Chicagoon ja valmistui Chicagon yliopistosta. Hän sai lempinimensä James T. Farrellin fiktiiviseltä hahmolta Studs Loniganilta.
Terkelin ensimmäinen kirjajulkaisu Giants of Jazz ilmestyi vuonna 1956. Hän kirjoitti sille useita seuraajia, joista suurin osa käsittelee yhdysvaltalaisten historiaa. Terkel valittiin vuonna 1997 Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi. Korkeasta iästään huolimatta hän toipui hyvin vielä elokuussa 2005 tehdystä avosydänleikkauksesta. Syksyllä 2007 ilmestyi hänen muistelmateoksensa Touch and Go.
Terkel voitti Pulitzerin 1985 teoksestaan The Good War sekä Thomas Merton -palkinnon vuonna 1998. Hänen teoksistaan on suomennettu American Dreams: Lost and Found nimellä Amerikkalaisia unelmia (1983). Hän oli kuollessaan 96-vuotias. Hänet nimettiin postuumisti Radio Hall of Fameen vuonna 2009.
Terkel näytteli sivuosaa John Saylesin vuoden 1988 elokuvassa Lahjotut (Eight Men Out).
Peter von Bagh ja Atte Blom tekivät Terkelistä 1970-luvun keskivaiheilla viisiosaisen radiodokumentin, joka perustui osin von Baghin vuonna 1974 tekemään Terkelin haastatteluun. Peter von Baghin käsikirjoitukseen ja ohjaukseen perustui myös Ylen Radioateljeen Terkelistä kertova radiodokumentti Maa joka voisi olla (2009).
Teokset

Giants of Jazz (1957)
Division Street: America (1967)
Hard Times: An Oral History of the Great Depression by Studs Terkel (1970)
Working: People Talk About What They Do All Day and How They Feel About What They Do (1974).
Talking to Myself: A Memoir of My Times (1977)
American Dreams: Lost and Found (1983) suomeksi Amerikkalaisia unelmia, suom. Seppo Loponen, WSOY 1983
The Good War (1984)
Chicago (1986)
The Great Divide: Second Thoughts on the American Dream (1988)
Race: What Blacks and Whites Think and Feel About the American Obsession (1992.
Coming of Age: The Story of Our Century by Those Who’ve Lived It (1995)
My American Century (1997)
The Spectator: Talk About Movies and Plays With Those Who Make Them (1999)
Will the Circle Be Unbroken: Reflections on Death, Rebirth and Hunger for a Faith (2001)
Hope Dies Last: Keeping the Faith in Difficult Times (2003)
And They All Sang: Adventures of an Eclectic Disc Jockey (2005)
Touch and Go (2007)
P.S. Further Thoughts From a Lifetime of Listening
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Studs Terkel ja Amerikan unelmat
Stora Herrö

Stora Herrö
Grillipaikka Stora Herröllä
| --- | --- |
Sijainti:  60°5′05.40″N, 24°39′55.49″E, Espoo Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti, Itämeri
Pinta-ala:  0,44 km² 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Näkymä Stora Herröstä Helsingin kantakaupunkiin
Stora Herrö on saari Espoon Suvisaaristossa. Se on yksi Espoon kaupungin ulkoilusaarista. Stora Herrö sijaitsee Pentalan eteläpuolella ja Medvastön kaakkoispuolella noin 2,5 kilometriä Suvisaariston pääsaarista lounaaseen. Etäisyys Soukanniemen Amiraalinsatamaan on kolmisen kilometriä.
Lilla Herrö on kasvanut maankohoamisen seurauksena lähes kiinni Stora Herröhön. Saaria erottaa toisistaan Herröviken. Espoon ulkoilusaarista Rövaren ja Kaparen sijaitsevat Stora Herrön itäpuolella. Saaren eteläpuolella sijaitsee pieni Herrökobbenin saari.
Stora Herrön pinta-ala on 44,3 hehtaaria. Sen metsät ovat pääosin kalliomännikköä, kuusia kasvaa siellä täällä. Stora Herrön keskiosassa on Söderviken-niminen lahti, jonka rannalla on suhteellisen pieni saraneva. Suurimmalta osin Stora Herrön rannat ovat kalliota ja kivikkoa, saaren itäosassa on jonkin verran myös hiekkaisia lahdelmia.
Stora Herrön luoteisrannalla on pieni saaristovenelaituri ja saaren keskiosassa sijaitsee puinen näköalatorni. Stora Herrössä on myös uimarantoja.
Espoon ja Kirkkonummen raja kulkee Pentalan ja Medvastön välistä salmea eli Pentalasundetia lounaaseen; pienen Brudholmenin saaren itärannalla se kääntyy kohti kaakkoa ja halkaisee Lilla Herrön, Stora Herrön ja Herrökobbenin siten, että kunkin saaren etelä- ja länsiosa on Kirkkonummen hallinnollisella alueella.
Stora Herrö on osa Uudenmaan maakunnallista virkistysalueverkostoa.
Aiheesta muualla

Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Stora Herrö, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
Saariston osayleiskaavaluonnos (Selostus (pdf, 2481 kt)) (Arkistoitu – Internet Archive)
Geocaching.com
Retkipaikka.fi
Venelehti.fi
Retiisi

| Retiisi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Retikat Raphanus
Laji::  sativus
Kaksiosainen nimi
 Raphanus sativus  L. 
Katso myös
   Retiisi Wikispeciesissä   Retiisi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Retiisi (Raphanus sativus var. sativus) ja retikka eli tummaretikka (Raphanus sativus var. niger) ovat ristikukkaiskasvien heimoon kuuluvia juureksia, jotka kuuluvat samaan lajiin. Retiisi ja retikka ovat siis ruokaretikan (Raphanus sativus) muunnoksia. Ne ovat myös peltoretikan (Raphanus raphanistrum) läheisiä sukulaisia ja mahdollisesti siitä kehittyneitä. Retikka eli tummaretikka on muunnoksista huomattavasti vanhempi. Suomessa on saatavilla myös Itä-Aasiasta peräisin olevaa valkoretikkaa (Raphanus sativus var. longipinnatus), joka tunnetaan myös nimellä daikon.
Käyttö

Kasvista syödään usein alkeisvarsi, joskin koko kasvi on syömäkelpoinen, ja sen lehtiä voidaan käyttää salaattina. Euroopassa retiisiä syödään tyypillisesti raakana, mutta Aasiassa myös keitettynä.
Retiisi- ja retikkalajikkeille tyypillinen kirpeys johtuu ristikukkaiskasveille ominaisista glukosinolaateista, jotka ovat rikkipitoisia glykosideja. Kasvin solukkojen rikkoutuessa yhdisteet hajoavat ja syntyy sinappiöljyjä, jotka ovat eri lajikkeilla erilaisia.[lähde? ]
Ravintosisältö per 100 g

Energiaa 66,944 kJ/16 kcal
Proteiinia 0,68 g
Hiilihydraattia 3,4 g
josta sokereita 2,12 g
Rasvaa 0,1 g
josta tyydyttynyttä 0,03 g
kertatyydyttymättömät rasvat 0,0137 g
monityydyttymättömät rasvat 0,045 g
Ravintokuitua 1,6 g
Natriumia 39 mg
Kaliumia 233 mg
Ulkonäkö

Retiisejä, kokonaisina ja halkaistuina.
Retiisejä on erivärisiä; nykyään punaiset ovat yleisimpiä. Punaisten lisäksi on olemassa valkoisia, vaaleanpunaisia ja harmahtavia retiisejä; vanhimmat lajikkeet ovat valkoisia. Suurella ja pyöreällä keltaisella lajikkeella on sitruunaa muistuttava ominaismaku. Retiisien ja retikoiden koko vaihtelee. Jotkin yksilöt kasvavat jopa kilogramman painoisiksi.[lähde? ]
Retikan muoto voi olla pyöreä tai pitkulainen, ja se voi olla jopa puoli metriä pitkä. Kesäretikan kuori on valkea tai punertava, mutta talvivarastointia kestävät lajikkeet ovat tummempia ja paksumpikuorisia.
Valkoretikan yleisin lajike on porkkanan muotoinen, väriltään valkoinen, maultaan mieto, 20–35 cm:n pituinen ja 5–10 cm:n paksuinen.
Viljely

Retiisin optimaalinen viljelylämpötila on noin 10 °C. Retiisit kasvavat parhaiten hieman happamassa tai neutraalissa, hedelmällisessä maaperässä ja tarvitsevat paljon kosteutta. Liian kuivassa maaperässä retiisit helposti kitkeröityvät, ja jäykässä maassa mukuloista voi tulla epämuodostuneita. Retiisin kasvuaika kylvöstä sadonkorjuuseen on tyypillisesti noin 35–60 päivää. Niiden kasvattaminen on helppoa myös kotipuutarhassa.
Retiisiä viljellään paljon erityisesti Alankomaissa, missä kasvukausi avomaalla on tyypillisesti keväällä, esimerkiksi maaliskuussa. Talvella retiisiä voidaan kasvattaa matalissa lasitetuissa tai muovitetuissa tunneleissa, mutta varsinaisia täyskorkeita kasvihuoneita retiisi ei tarvitse.
Sadonkorjuu ja varastointi

Retiisi korjataan pääsääntöisesti käsin, mutta laajemmassa viljelymittakaavassa myös koneellisesti. Retiisi säilyy noin kahdesta kolmeen viikkoa muovipussissa noin 0 °C:n lämpötilassa korjaamisen jälkeen.[lähde? ]
Terveysvaikutukset

Retiisi on hyväksi hampaille, ikenille, hiuksille ja kynsille. 90 prosenttia luomuretiisin ravintoarvosta on naateissa.
Aiheesta muualla

Ravintosisältö (Arkistoitu – Internet Archive) fineli.fi
Valkoretikan ravintosisältö fineli.fi
Kotimaiset Kasvikset ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalaiset hyötypuutarhakasvit
| --- | --- |
Juurekset:   lanttu  mustajuuri  nauris  palsternakka  porkkana  piparjuuri  punajuuri  retiisi  selleri 
Kaalit:   keräkaali  kiinankaali  kukkakaali  kyssäkaali  lehtikaali  punakaali  parsakaali  ruusukaali  kurttu- eli savoijinkaali 
Kurkkukasvit:   kurkku  kesäkurpitsa  kurpitsa  spagettikurpitsa 
Mausteet:   basilika  humala  kirveli  krassi  kumina  kurkkuyrtti  kynteli  lipstikka  meirami  minttu  persilja  rakuuna  rosmariini  salvia  sitruunamelissa  tilli  timjami 
Mukulakasvit:   maa-artisokka  peruna 
Palkokasvit:   herne  härkäpapu  tarhapapu 
Sipulit:   hillosipuli  ilmasipuli  jättisipuli  purjo  sipuli  ruohosipuli  ryvässipuli  valkosipuli  vihersipuli 
Muut kasvikset:   endiivi  fenkoli  latva-artisokka  lehtisalaatti  lehtiselleri  mangoldi  maissi  paprika  parsa  pinaatti  raparperi  tomaatti
Søren Thorborg

| Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | ruotsalainen järjestelmä, joukkuekilpailu |  |
Søren Frederik Thorborg (10. maaliskuuta 1889 Barrit – 31. heinäkuuta 1978 Gilleleje) oli tanskalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa ruotsalaisen järjestelmän joukkuevoimistelussa.
Stora Karlsö

Stora Karlsö on Ruotsiin kuuluva saari Itämerellä, noin 6 kilometriä Gotlannin länsirannikolta. Se on osa Gotlannin lääniä. Lähistöllä on myös toinen saari nimeltä Lilla Karlsö. Molemmat saaret ovat Itämeren ainoita lintusaaria.
Stora Karlsön pinta-ala on 1 166 hehtaaria, ja korkein kohta on 51,6 metriä merenpinnasta. Saari on syntynyt samaan aikaan kuin Gotlanti eli noin 400 miljoonaa vuotta sitten.
Saarella on mm. ravintola, museo ja majoitustiloja. 1980-luvulla matkailijoita oli jo 18 000 vuosittain ja useimmille lintuvuori oli suurin kiinnostuksen kohde.
Stora Karlsö on luonnonsuojelualue, ollut vuodesta 1970. Sen eläimistöön kuuluu huomattavissa määrin lintuja, esimerkiksi etelänkiisloja ja ruokkeja. Linnut rauhoitettiin jo 1880-luvulla. Kasvillisuudesta esimerkkinä mainittakoon orkideat. Saarella oli lampaita laiduntamassa vuosisatojen ajan ja 1800-luvulle mennessä ne olivatkin jo syöneet suurimman osan kasvillisuudesta. Vuonna 1887 lampaat vietiin pois ja sen jälkeen kasvit ovat saaneet kasvaa vapaasti. Saarella on useita luolia, joista suurimmat ovat syvyydeltään 20 metriä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (ruotsiksi) (englanniksi) (saksaksi)
Eric Silfverhjelm : Suuri Karlsö - lintujen paratiisi, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 20.11.1932, nro 47, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Stora Grötholmen

| --- | --- |
Sijainti:  60°6′00.00″N, 24°44′51.80″E, Espoo Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti, Itämeri
Pinta-ala:  0,017 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Stora Grötholmen on noin 1,7 hehtaarin laajuinen saari Espoon Suvisaariston kaakkoisosassa. Se sijaitsee Lehtisaarten länsipuolella; Stora Grötholmenin ja Ison Lehtisaaren välissä on Lilla Grötholmen. Noin puoli kilometriä Stora Grönholmenista etelään sijaitsee Gåsgrund.
Stora Grötholmenin etäisyys Helsingin keskustasta on noin kolmetoista kilometriä lounaaseen.
Aiheesta muualla

Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Stora Grötholmen, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset and Daylength
Syväjärvi (Ilomantsi)

| Syväjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Karjala
Kunnat:  Ilomantsi
Koordinaatit:  63°02′42″N, 31°19′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Järveen tulevat joet:  Hoikanpuro Lakonpuro Tervapuro
Laskujoki:  Joutenlamminpuro
Järvinumero:  04.932.1.029
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  183,9 m 
Rantaviiva:  19,87 km 
Pinta-ala:  4,88 km² 
Tilavuus:  0,0139 km³ 
Keskisyvyys:  2,88 m 
Suurin syvyys:  6 m 
Saaria:  Syvänjärvensaari
 fiSyväjärvi 
Syväjärvi on matala erämaajärvi Ilomantsin koillisosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 4,9 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 93 kilometriä itäkoilliseen.