stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Corel Painter

Corel Painter on bittikarttagrafiikkaan perustuva tietokoneohjelma, jolla mahdollistuu digitaalinen piirtäminen ja maalaaminen. Toisin kuin esimerkiksi Photoshop, jota kutsutaan kuvankäsittelyohjelmaksi, Painter on pikemminkin ohjelma kuvan tekemiseen.
Sen avulla piirretään ja maalataan, mutta jyrkkää eroa eri ohjelmien välillä ei ole ja kuvan tekemisen ammattilaiset käyttävätkin tavallisesti useita ohjelmia yhdessä ja sekaisin.
Painteria on kuvailtu myös luonnollisen median (Natural Media) ohjelmana, jonka ideana on jäljitellä tarkasti klassisia kuvan tekemisen välineitä ja materiaaleja. Myös käytetyt käsitteet, kuten siveltimet, öljy-, akryyli- ja akvarellimaalit, piirustus- ja tussikynät, terät, piirustushiilet ja väriliidut sekä erilaiset paperit on tavallisesti lainattu klassisista piirustus- ja maalausvälineistä.
Painteria käytetään tavallisesti paineentunnistavan piirustuslaudan ja muiden kuvankäsittelyohjelmien kanssa. Näin voidaan jäljitellä piirtämisen ja maalaamisen prosessia. Kuva syntyy kuitenkin kokonaisuudessaan hyvin eri lailla verrattuna perinteisten välineiden käyttöön. Ohjelman käyttöä aloittelevan olisi ehkä hyvä tuntea piirustus ja maalaus omakseen sekä osata ainakin jonkin verran alan peruskäsitteitä.
Kuvanteko-ohjelmalla tehtyjä kuvia on usein vaikea erottaa perinteisin välinein tehdyistä piirustuksista ja maalauksista. Valokuvan tai sen osan yhdistäminen piirustukseen tai maalaukseen, toisto ja erilaiset pienteemat (taidehistoriassa näitä kutsutaan maalauksen mikroteemoiksi)
kertovat joskus digitaalisen kuvan ominaisuuksista.
Ammattilaiset sekoittavat usein perinteisillä ja uusilla välineillä tekemiään piirustuksia ja maalauksia. Varsin tavallista on esimerkiksi kuvan luonnosteleminen paperille ja sen skannauksen jälkeen värittäminen ja uudelleenmuokkaaminen ohjelmalla.
Julkaisuhistoria

| versio | vuosi | julkaisija |
| --- | --- | --- |
Painter (täysversio)
| 1.2 | 1992 | Fractal Design Corp. |
| 2 |  | Fractal Design |
| 3 | 1993 | Fractal Design |
| 4 | 1995 | Fractal Design |
| 5 | 1997 | Fractal Design |
| 5.5 | 1998 | Meta Creations Corp. |
| 6 | 1999 | Meta Creations |
| 7 | 2001 | Corel Procreate |
| 8 | 2003 | Corel |
| IX | 2004 | Corel |
| X | 2007 | Corel |

| 11 | 2009 | Corel |
Painter Classic "kevennetty"
| 1.1 | 1998 | Meta Creations |
| 1.2 | 2000 | Corel Corp. |
| 2 | 2001 | Corel |
Painter Essentials "kevennetty"
|  | 2003 | Corel |
| 2 | 2004 | Corel |
| 3 | 2005 | Corel |
| 4 | 2007 | Corel |
Aiheesta muualla

Corel Painter X
Jinny Brownin PixelAlley
Computer Arts Magazine
Indepth Arts kuvantekijöiden keskustelu- ja esiintymisryhmä (Arkistoitu – Internet Archive)
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1963

Pesäpallon naisten Mestaruussarjassa kaudella 1963 pelattiin yhdentoista joukkueen yksinkertainen sarja, jonka perusteella määräytyivät suoraan lopulliset sijoitukset.
Naisten Mestaruussarja

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin Pallo-Toverit | 10 | 10 | 0 | 0 | 174-62  | 20 |
| Työväen Mailapojat | 10 | 9 | 0 | 1 | 250-53  | 18 |
| Kuopion Kelta-Mustat | 10 | 7 | 0 | 3 | 181-91  | 14 |
| Loimaan Palloilijat | 10 | 6 | 0 | 4 | 113-137 | 12 |
| Jyväskylän Kiri | 10 | 5 | 0 | 5 | 114-117 | 10 |
| Oulun Lippo | 10 | 4 | 1 | 5 | 121-117 |   9 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 10 | 4 | 1 | 5 | 114-145 |   9 |
| Puna-Mustat | 10 | 4 | 0 | 6 |   65-115 |   8 |
| Hyvinkään Tahko | 10 | 2 | 0 | 8 |   67-128 |   4 |
| Helsingin Veto | 10 | 2 | 0 | 8 |   70-152 |   4 |
| Tampereen Pyrintö | 10 | 1 | 0 | 9 |   59-211 |   2 |
Kolme viimeistä joukkuetta putosi sarjasta.
Pallo-Toverit: Auli Liesto,
Anja Rummukainen,
Tuula Rantanen,
Riitta Wihuri,
Riitta Hämäläinen,
Ritva-Liisa Vainio,
Vuokko Jokinen,
Eija Lohman,
Terttu Helminen,
Kirsti Ristlakki,
Sinikka Sundberg,
Tytti Johansson,
Urpu Karanko.
Lyöjätilasto

| Sij>  | Pelaaja | Joukkue | Kunnarit | Lyödyt | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Tuula Salonen | Työväen mailapojat | 6 | 47 | 53 |
| 2. | Tuula Rantanen | Pallo-Toverit | 10 | 39 | 49 |
| 3. | Marjatta Lepistö | Työväen mailapojat | 6 | 25 | 31 |
Palkinnot

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden naispesäpalloilija | Tuula Salonen | Työväen Mailapojat |
| Lyöjäkuningatar | Tuula Salonen | Työväen Mailapojat |
| Etenijäkuningatar | Tuula Salonen | Työväen Mailapojat |
| Etenijäkuningatar | Riitta Kyntölä | Työväen Mailapojat |

Etenijäkuningattarilla molemmilla 39 tuotua juoksua.
Peugeot 604

| Peugeot 604 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska
Valmistaja:  Peugeot
Konserni:  PSA Group
Valmistusvuodet:  1975–1985
Tuotantomäärä:  153 252 kpl
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  E-segmentti
Muotoilija:  Pininfarina
Seuraaja:  Peugeot 505 Peugeot 605
Teknisesti samankaltaisia:  Peugeot 504
Tekniset tiedot
Moottori:  R4 V6
Iskutilavuus:  2,3–2,8 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti 4-vaihteinen automaatti
Peugeot 604 on Peugeot’n vuosina 1975–1985 valmistama edustusluokan neliovinen sedan. Mallin seuraajiksi tulivat Peugeot 505 ja 605.
604 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 1975. Auto tuli Peugeot-mallistossa täysin uuteen luokkaan, sillä viimeksi valmistajalla oli ollut vastaavan luokan auto, Peugeot 601, mallistossaan vuonna 1935. Tekniikaltaan 604 perustui pitkälti pienempään 504-malliin. Moottorina oli aluksi 2,7-litrainen PRV-V6 (136 hv), joka oli kehitetty yhteistyössä Renault’n ja Volvon kanssa. Myöhemmin tarjolle tulivat myös 2,3- (80 hv) ja 2,5-litraiset (95 hv) turbodieselit sekä V6-moottorin 2,8-litrainen (155 hv) versio. Hyvistä ominaisuuksistaan ja lehdistön arvostuksesta huolimatta autosta ei tullut kaupallista menestystä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peugeot 604 Wikimedia Commonsissa
Peugeot’n automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   108  208  301  308  408  508  2008  3008  5008  Rifter  Traveller 
Nykyiset hyötyajoneuvot:   Partner  Expert  Boxer  Pick Up  Landtrek 
Entiset mallit:   104  106  107  1007  201  202  203  204  205  206  207  301  302  304  305  306  307  309  401  402  403  404  405  406  407  504  505  601  604  605  607  806  807  4007  4008  Bipper  RCZ  Hoggar  iOn  D3  D4  J5  J7  J9
Paul Lake

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Paul Anthony Lake
Syntymäaika: 28. lokakuuta 1968 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Manchester, Englanti
Pelipaikka: puolustaja, keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: Bolton Wanderers (apulaisfysioterapeutti)
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1986-1996 | Manchester City | 110 (7) |
Maajoukkue
| 1988-1989 1990 | Englanti U21   Englannin B-maajoukkue | 05 0(0)   01 0(0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Paul Anthony Lake (s. 28. lokakuuta 1968 Manchester) on entinen englantilainen jalkapalloilija, joka edusti koko ammattilaisuransa ajan Manchester Cityä.
Manchester Cityn kykyjenetsijä Ken Barnes kiinnostui Lakesta tämän pelatessa kymmenvuotiaana kaksi, kolme vuotta itseään vanhempia vastaan. Teinivuosinaan Lake liittyi Blue Star -joukkueeseen, jolla oli vahva yhteys Manchester Cityyn. Myös Manchester United tahtoi Laken riveihinsä, mutta hän halusi mieluummin edustaa kannattamaansa Cityä.
Lake liittyi harjoittelijana Cityn riveihin heinäkuussa 1985 ja oli seuraavana vuonna voittamassa FA Youth Cupia. Hän teki ensiesiintymisensä Cityn ykkösjoukkueessa 24. tammikuuta 1987 Wimbledonia vastaan. Lake oli monipuolinen pelaaja, joka esiintyi useilla pelipaikoilla. Parhaimmillaan hän oli kenties keskikenttäpelaajana.
Lake pelasi ensimmäisen kaikkiaan viidestä Englannin alle 21-vuotiaiden maaottelustaan syyskuussa 1988. Kaksi vuotta myöhemmin hän pelasi yhden B-maaottelun. Englannin A-maajoukkueen päävalmentaja Bobby Robson oli yksi monista, joka uskoi Lakella olevan loistava tulevaisuus edessään.
Kauden 1990–1991 alkupuolella Lake loukkasi melko harmittoman tuntuisessa tilanteessa polvensa. Seurauksena oli eturistisidevamma, joka piti hänet pois kentiltä kahden vuoden ajan. Hän teki paluun kauden 1992–1993 alussa, mutta nivelsiteet pettivät uudelleen jo toisessa ottelussa. 14 leikkauksen ja vain neljän reserviottelun jälkeen Lake lopetti pelaajauransa 1996.
Peliuransa jälkeen Lake opiskeli fysioterapeutiksi ja on työskennellyt ammatissa useissa jalkapalloseuroissa: Altrinchamissa, Burnleyssä, Oldhamissa sekä viiden vuoden ajan Macclesfieldissä. Marraskuussa 2007 hän siirtyi Bolton Wanderersin palvelukseen 
.
Paul Lake kuuluu Manchester Cityn Hall of Fameen. Myös hänen veljensä Michael Lake on entinen ammattilaisjalkapalloilija.
Pećin luostari

Pećin luostarin kirkko.
Pećin luostari on suuri ortodoksinen luostari Kosovossa, lähellä Pećin kaupunkia. Luostari on Pecin patriarkaatin keskus ja monien arkkipiispojen hautapaikka. Luostarin kirkot on rakennettu 1200- ja 1300-luvulla.
Luostari on UNESCOn maailmanperintökohde vuodesta 2006, ja se liittyy toiseen maailmanperintökohteeseen, Visoki Dečanin luostariin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pećin luostari Wikimedia Commonsissa
Chhattisgarhin osavaltiovaalit 2018

Chhattisgarhin osavaltiovaaleissa 2018 valittiin 90 lainsäätäjää Intian Chhattisgarhin osavaltioparlamenttiin. Vaalit järjestettiin kahdessa osassa. Ensimmäisellä äänestyskerralla 12. marraskuuta äänesti 18 vaalipiiriä, jotka sijaitsivat naxaliittien vaikutusalueella. Loput 72 vaalipiiriä äänesti 20. marraskuuta toisella äänestyskerralla. Vaalien osapuolet olivat Intian kansanpuolue (BJP), kongressipuolue ja entisen osavaltiopääministeri Ajit Jogin johtaman Chhattisgarh Janata Congressin vaaliliitto Bahujan Samaj Partyn ja Intian kommunistisen puolueen kanssa.
Taustaa

Vuonna 2000 perustetulla Chhattisgarhin osavaltiolla oli ennen vaaleja ollut vain kaksi pääministeriä. Heistä ensimmäinen oli kongressipuoluetta edustanut Ajit Jogi (2000–2003) ja toinen BJP:n Raman Singh, joka oli johtanut osavaltiota 15 vuotta. Chhattisgarh oli köyhä ja maatalousvaltainen osavaltio, jossa lähes 48 prosenttia väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella. Maanviljelijöiden osuus osavaltion väestöstä oli noin 70 prosenttia. Alueella oli myös pitkä historia äärivasemmistolaistoa edustavien maolaisterroristien, naxaliittien, kanssa. Naxaliitit olivat häirinneet osavaltion jokaista edeltänyttä vaalipäivää. Edellisten vuoden 2013 osavaltiovaalien alla maolaississit tekivät terrori-iskun kongressipuolueen saattuetta vastaan. Iskussa kuoli 27 henkeä, joista useat kuuluivat kongressipuolueen johtoon.
Naxaliittien vaikutuspiiriin sisältyvällä Bastarin alueella jaettiin ennen vuoden 2018 vaaleja tiedotteita, joissa kehotettiin boikotoimaan vaaleja. Tiedotteissa kyseenalaistettiin vaalien oikeutus, kehotettiin boikotoimaan "korporatiivista ja hindufasistista" Intian kansanpuoluetta sekä osallistumaan kansannousuun. Maolaiset uhkailivat leikkaavansa vaaleissa äänestäviltä sormet irti. Toisin kuin vuoden 2013 vaaleissa naxaliitit eivät tällä kertaa onnistuneet tekemään suuria iskuja. Turvallisuusjoukot onnistuivat ottamaan haltuunsa useita naxaliittien valmistamia räjähteitä.
Vaalit

Vaalien ensimmäisellä äänestyskerralla 12. marraskuuta äänestivät, kahdeksassa naxaliittien vaikutuksen alaisessa piirikunnassa sijaitsevat, 18 vaalipiiriä. Ensimmäisen äänestyskerran vaalipiireihin sisältyivät Antagarhin, Bhanupratappurin, Kankerin, Kondagaonin, Narayanpurin, Bastarin, Jagdalpurin, Keshkalin, Chitrakotin, Dantewadan, Bijapurin, Kontan, Khairagarhin, Dongargarhin, Rajnandgaonin, Dongargaonin, Khujjin ja Mohla-Manpurin vaalipiirit. Ehdokkaita ensimmäisellä äänestyskerralla oli 190. Ensimmäistä äänestyskierrosta varten kutsuttiin avustamaan yli 100 000 turvajoukkoihin kuuluvaa henkilöstöä. Turvajoukkojen ja naxaliittien välillä tapahtui pienimuotoisia yhteenottoja. Äänestysaktiivisuus oli 70 prosentin paikkeilla.
Toisella äänestyskerralla 20. marraskuuta äänestivät loput 72 vaalipiiriä. Ehdokkaita oli 1079. Molempien kierrosten äänestysaktiivisuus oli yhteensä 76,35 prosenttia. Vaalien voittajaksi selviytyi kongressipuolue, joka voitti 68 vaalipiirissä. Intian kansanpuolue sai vain 15 vaalipiiriä ja Ajit Jogin Chhattisgarh Janata Congress viisi. Jogin liittolainen Bahujan Samaj Party voitti kahdessa vaalipiirissä. BJP:n entisistä osavaltioministereistä kahdeksan kolmestatoista menettivät paikkansa.
Pariisin klubi

Pariisin klubin pysyvät jäsenmaat.
Pariisin klubi on vuonna 1956 perustettu epävirallinen julkisten velkojien yhteistyöelin, jonka tarkoituksena on etsiä koordinoituja ja kestäviä ratkaisuja velallisvaltioiden maksuvaikeuksiin. Klubin päätökset tehdään yksimielisesti ja sihteeristönä toimii Ranskan valtiovarainministeriö. Pariisin klubissa on 19 pysyvää jäsentä sekä tarpeen mukaan kutsuttavia velkojamaita.
Pariisin klubi on epävirallinen ryhmä, eikä sillä ole kansainvälisoikeudellista perustaa. Silti sen päätöksentekoa ohjaamaan on luotu lukuisia sääntöjä ja periaatteita. Järjestelyissä pyritään eri velkojamaiden tasapuoliseen kohteluun, joten velallismaa ei voi taata jollekulle velkojalle edullisempaa kohtelua kuin klubissa on sovittu. Lainan saajalta edellytetään, että sillä on Kansainvälisen valuuttarahasto IMF:n tukema ohjelma ja velkajärjestely perustuu ohjelmassa arvioituun rahoitusvajeeseen.
Pysyviä Pariisin klubin jäsenmaita ovat Alankomaat, Australia, Belgia, Espanja, Irlanti, Italia, Itävalta, Japani, Kanada, Norja, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi, Sveitsi, Tanska, Venäjä, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat. Pariisin klubin sihteeristönä toimii Ranskan valtiovarainministeriö.
Aiheesta muualla

Pariisin klubi (ranskaksi, englanniksi)
Peter Lee

Peter Lee (1966)
Peter Nicholas Lee (s. 21. marraskuuta 1943) on englantilainen shakinpelaaja. Hän syntyi Lontoossa ja opiskeli Oxfordin yliopistossa.
Lee voitti shakin Britannian-mestaruuden vuonna 1965. Hän edusti maataan shakkiolympialaisissa vuosina 1966, 1968 ja 1970. Myöhemmällä iällään hän on menestynyt tyystin toisenlaisessakin lajissa, bridgessä.
Aiheesta muualla

Peter Lee ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1967

Pesäpallon naisten Mestaruussarjassa kaudella 1967 pelattiin yhdentoista joukkueen yksinkertainen sarja, jonka perusteella määräytyivät suoraan lopulliset sijoitukset. Mestaruuden voitti Työväen Mailapojat voitettuaan Puna-Mustat uusintaottelussa.
Naisten Mestaruussarja

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Työväen Mailapojat | 10 | 9 | 0 | 1 | 156-51  | 18 |
| Puna-Mustat | 10 | 9 | 0 | 1 | 191-65  | 18 |
| Helsingin Pallo-Toverit | 10 | 8 | 0 | 2 | 206-67  | 16 |
| Oulun Lippo | 10 | 7 | 1 | 2 | 135-95  | 15 |
| Jyväskylän Kiri | 10 | 5 | 0 | 5 |   89-111 | 10 |
| Hyvinkään Tahko | 10 | 5 | 0 | 5 |   86-144 | 10 |
| Lännen Pallo | 10 | 4 | 0 | 6 | 108-140 |   8 |
| Puurtilan Kisa-Pojat | 10 | 3 | 1 | 6 | 113-165 |   7 |
| Roihuvuoren Roihu | 10 | 2 | 0 | 8 |   96-133 |   4 |
| Lapuan Virkiä | 10 | 1 | 0 | 9 |   71-149 |   2 |
| Loimaan Palloilijat | 10 | 1 | 0 | 9 |   58-190 |   2 |
Uusinta mestaruudesta: Työväen Mailapojat - Puna-Mustat 14-4
Mestarit: Tuula Kämäräinen,
Anja Ilonen,
Tuula Salonen,
Sirkka Kämäräinen,
Terttu Kämäräinen,
Mirja Virtaniemi,
Raija Ahonen,
Kaarina Kansikas,
Sirpa Malinen,
Aira Vainio.
Palkinnot naisten Mestaruussarjassa

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden naispesäpalloilija | Tuula Rantanen | Pallo-Toverit |
| Lyöjäkuningatar | Tuula Rantanen | Pallo-Toverit |
| Etenijäkuningatar (molemmilla 33 tuotua) | Tuula Rantanen | Pallo-Toverit |
| Etenijäkuningatar (molemmilla 33 tuotua) | Tuula Uuttu | Puna-Mustat |
Paolo Pileri

Paolo Pileri (31. heinäkuuta 1944 Terni – 12. helmikuuta 2007 Terni) oli italialainen ratamoottoripyöräilijä ja tallipäällikkö. Hän voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden vuonna 1975 Morbidellilla.
Paolo Pileri ajoi MM-sarjassa vuosina 1973-1979, mutta osakilpailuja hänelle kertyi varsin vähän (33). Pileri ajoi vain kahtena kautena (1975 ja 1976) enemmän kuin viisi osakilpailua luokassa ja ne olivatkin hänen uransa parhaat kaudet tuloksellisesti. Maailmanmestaruuskaudellaan Pileri osallistui kahdeksaan kilpailuun ja voitti niistä seitsemän ja oli kerran kolmas.
Ajajauran jälkeen Pileri johti Marlboro Pileri -nimistä Hondan kilpatallia. Tallissa ajoivat muun muassa Alex Barros, Loris Capirossi ja Fausto Gresini. Marlboro Pileri oli myös Valentino Rossin uran ensimmäinen talli.
Saavutukset > Ajajana > 125cc-luokka

Maailmanmestari 1975
MM-sarjan kolmas 1976
7 osakilpailuvoittoa, 5 kakkossijaa ja 3 kolmossijaa
Saavutukset > Ajajana > 250cc-luokka

1 osakilpailuvoitto MM-sarjassa, 1 toinen sija ja 2 kolmossijaa
Saavutukset > Ajajana > 350cc-luokka

MM-sarjan osakilpailuissa 1 kolmossija
Saavutukset > Tallipäällikkönä

Fausto Gresini 125cc-luokan toinen 1992
Paul McGuigan

| Paul McGuigan |
| --- | --- |
 McGuigan vuonna 1998.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. toukokuuta 1971 (ikä 53)
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1991–1999
Tyylilajit:  Rock, brittipop, alternative rock
Soittimet:  Basso
Yhtyeet:  Oasis (1991–1999)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Paul Francis ”Guigsy” McGuigan (s. 9. toukokuuta 1971 Manchester, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten urastaan rockmusiikkia esittäneen Oasis-yhtyeen perustajajäsenenä ja alkuperäisenä basistina. Hän soitti yhtyeessä sen perustamisesta vuonna 1991 vuoteen 1999, jolloin hän erosi yhtyeesä.
McGuigan on suuri jalkapallon ystävä, ja hän oli nuorena myös lupaava jalkapalloilija, kunnes hänen 16-vuotiaana saamansa polvivamma esti toteutumasta hänen haaveensa ammattilaisjalkapalloilijan urasta.
Nykyään McGuigan asuu Lontoon lähistöllä vaimonsa Ruthin ja poikansa Patrickin kanssa. Hän tekee satunnaisesti DJ-keikkoja.
Paul McCandless

Paul McCandless
Paul McCandless (s. 24. maaliskuuta 1947 Indiana, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen multi-instrumentalisti ja säveltäjä. Hänen soitinvalikoimaansa kuuluvat useat puupuhallinsoittimet: oboe, englannintorvi, bassoklarinetti, saksofonit (sopraano & sopranino) sekä kansanhuilujen kokoelma.
McCandless opiskeli Manhattan School of Musicissa. Hänellä on tausta sekä klassisessa musiikissa että jazzissa. Hänet tunnetaan etenkin työstään Paul Winter Consortissa ja Oregon-yhtyeessä. Hänen yhteistyökumppaniensa joukossa ovat olleet Eberhard Weber, Pat Metheny, Jaco Pastorius, Wynton Marsalis, Lyle Mays, Mark Isham, Steve Reich, Al Jarreau, Bruce Hornsby, Art Lande, Carla Bley, Tony Furtado, The String Cheese Incident, Nguyên Lê, Proteus 7, Fred Simon, Theo Jörgensmann, Barre Phillips, Leftover Salmon ja Sandip Burman. Vuonna 2015 McCandless esiintyi solistina Stuttgartissa järjestetyssä tribuuttitapahtumassa Eberhard Weberille. Klassisena muusikkona hän on esiintynyt solistina esimerkiksi Saint Paulin kamariorkesterin, Philadelphian orkesterin, Buffalon filharmonikkojen, Los Angelesin filharmonikkojen ja Stuttgartin radion sinfoniaorkesterin kanssa.
McCandless on saanut Grammy-palkinnot työstään Béla Fleck and the Fleckstonesin kanssa (1996) ja Paul Winter Consortin kanssa (2007, 2011).
McCandlessin säveltämää musiikkia on käytetty useissa elokuvissa. Hän on myös julkaissut useita omien sävellystensä levytyksiä johtamiensa yhtyeiden kanssa. Hänen orkesterimusiikkiaan kuullaan levyllä Oregon in Moscow, jossa esiintyvät Oregon ja Moskovan Tšaikovski-sinfoniaorkesteri.
Pan Sonic

| Pan Sonic |
| --- | --- |
 Pan Sonic vuonna 2006. Vainio (vas.) ja Väisänen.
Tiedot
Toiminnassa:  1993–2009
Tyylilaji:  noise, avantgarde, electronica
Kotipaikka:  Turku
Jäsenet:  Mika Vainio   Ilpo Väisänen  
Entiset jäsenet:  Sami Salo  
Levy-yhtiö:  Mute Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pan Sonic (vuoteen 1998 asti Panasonic) oli suomalainen elektronista avantgarde-musiikkia tuottava duo. Yhtye perustettiin vuonna 1993 ja siihen kuuluivat Mika Vainio ja Ilpo Väisänen.
Pan Sonicin musiikki on hyvin staattista ja minimalistista, ja yhtyeen äänimaailmasta on löydettävissä yhteyksiä 1950- ja 1960-luvun darmstadtilaiseen konemusiikkiin sekä muun muassa suomalaisen konemusiikin pioneeriin Erkki Kurenniemeen. He tuottivat äänet julkaisuissaan ja live-esiintymisissään osin omatekoisilla ja modifioiduilla syntetisaattoreilla ja efektilaitteilla, joita yhtyeelle rakensi Jari Lehtinen.
Pan Sonic, kuten monet muut suomalaiset elektronisen musiikin yhtyeet ja artistit, on huomattavasti tunnetumpi ja arvostetumpi ulkomailla kuin kotimaassa. Pan Sonic on esiintynyt niin festivaaleilla kuten (Sónar ja Avanto) kuin taidegallerioissa.
Pan Sonic levytti brittiläiselle Mute Recordsin Blast First -levymerkille.
Pan Sonic on säveltänyt musiikin Mika Taanilan ja Jussi Eerolan ohjaamaan dokumenttiin Atomin paluu, joka kertoo Olkiluoto 3 -ydinvoimalan rakennushankkeesta. Atomin paluu sai ensi-iltansa Suomen elokuvateattereissa 6.11.2015. Yhtye sai musiikista Jussi-palkinnon.
Mika Vainio kuoli 13. huhtikuuta 2017 53 vuoden ikäisenä.
Diskografia > Albumit

Vakio (1995)
Kulma (1997)
A (1999)
Aaltopiiri (2000)
Kesto (234.48:4) (2004)
Katodivaihe (2007)
Gravitoni (2010)
Diskografia > EP:t ja singlet

Panasonic EP (1994)
Osasto EP (1996)
B (1999)
Arctic Rangers (2004)
Diskografia > DVD:t

Kuvaputki (2008)
Diskografia > Yhteistyö muiden artistien kanssa

Endless (1998), Alan Vegan kanssa nimellä Vainio Väisänen Vega
V (2003), Merzbow'n kanssa
Resurrection River (2005), Alan Vegan kanssa nimellä Vega/Vainio/Väisänen
Aiheesta muualla

Mute Recordsin nettisivut
pHinnWebin Panasonic-sivut
Paul L. Smith

Smith, 1973
Paul Lawrence Smith (s. 24. kesäkuuta 1936 – 25. huhtikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Elokuvassa Keskiyön pikajuna (1978) hän esitti vartija Hamidouta.
Aiheesta muualla

Paul L. Smith Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ouninpohjan erikoiskoe

Belgialainen Thierry Neuville Ouninpohja II:lla vuonna 2013. Tuloksena oli kakkossija sekä erikoiskokeella että kokonaiskilpailussa.
Ouninpohja on yksi Suomen rallin erikoiskokeista. Se ajetaan Jämsän kaupungin lounaisosassa. Pituutta erikoiskokeelle kertyy versiosta riippuen noin 25–34 kilometriä. Erikoiskokeen tunnetuimpia kohtia ovat ”keltaisen talon hyppy” ja Kakariston risteys.
Tunnustukset

WRC.comin kävijöiden äänestyksessä maailman parhaista erikoiskokeista Ouninpohja oli sijalla 5.
Rallit.fi-sivuston Suomen MM-rallin parhaat erikoiskokeet -listalla Ouninpohja oli sijalla 1.
Red Bullin listauksessa Ouninpohja oli maailman viidenneksi pelottavin erikoiskoe.