stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Justice
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Justice Wikimedia Commonsissa
Justice Myspacessa (englanniksi)
Justice Last.fm:ssä (englanniksi)
Gaspard Augé ja Xavier de Rosnay esiintymässä Pariisissa vuonna 2007.
Justice Rock Werchter -musiikkifestivaaleilla Belgiassa vuonna 2008.
SkyTeam

| SkyTeam |
| --- | --- |

Perustettu:  2000
Kotipaikka:   Schipholin kansainvälinen lentoasema
Avainhenkilö(t):  Kristin Colvile (CEO)
Yhtiön sivut:  www.skyteam.com
KLM kuuluu SkyTeamiin.
Yhdysvaltalainen Delta Air Lines kuuluu SkyTeamiin.
SkyTeam on maailman toiseksi suurin lentoyhtiöallianssi. Alliansiin kuuluu 19 lentoyhtiötä eri puolilta maailmaa.
SkyTeam kutsuu itseään ensimmäiseksi allianssiksi, joka on rakennettu vastaamaan asiakkaiden toiveisiin. SkyTeamin kilpailijoita ovat Oneworld ja Star Alliance.
Markkinaosuus Suomen kansainvälisessä reittiliikenteessä oli noin 4 % vuoden 2007 ensimmäisellä kolmanneksella.
Jäsenet > Täysjäsenet

| Jäsen | Liittyi |
| --- | --- |
 Aerolíneas Argentinas: 2012
 Aeroméxico: 2000
 Air Europa: 2007
 Air France: 2000
 China Airlines: 2011
 China Eastern Airlines: 2011
 Delta Air Lines: 2000
 Garuda Indonesia: 2014
 Kenya Airways: 2007
 KLM: 2004
 Korean Air: 2000
 Middle East Airlines: 2012
 Saudia: 2012
  Scandinavian Airlines : 2024
 ITA Airways: 2021
 TAROM: 2010
 Vietnam Airlines: 2010
 Virgin Atlantic: 2023
 Xiamen Airlines: 2012
Jäsenet > Entiset liitännäisjäsenet

| Entinen jäsen | Liittyi | Erosi |
| --- | --- | --- |
|  Copa Airlines | 2007 | 2009 |
Jäsenet > Erotetut täysjäsenet

| Entiset jäsenet | Liittyi | Erotettiin |
| --- | --- | --- |
|  Aeroflot | 2006 | 2022 |
Jäsenet > Entiset täysjäsenet

| Entiset jäsenet | Liittyi | Erosi |
| --- | --- | --- |
|  China Southern Airlines | 2007 | 2018   |
|  Continental Airlines | 2004 | 2009 |
|  Czech Airlines | 2001 | 2024 |
|  Northwest Airlines | 2004 | 2010 |
|  Alitalia | 2001 | 2021 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
https://www.skyteam.com
Lentomatkustaminen
| --- | --- |
Lentoyhtiöt:   Halpalentoyhtiöt  Holdingyhtiöt  Kaikki lentoyhtiöt  Kansalliset lentoyhtiöt  Lentoyhtiökoodit  Rahtilentoyhtiö  Tilauslentoyhtiöt 
Allianssit:   Oneworld  SkyTeam  Star Alliance  U-FLY Alliance  Value Alliance  Vanilla Alliance 
Historia:   Ilmailu  Lentokoneteollisuus  Lentoliikenne 
Kauppayhdistykset:   A4A  A4E  AACO  AAPA  AEA  AFRAA  ATAG  ATPCO  ELFAA  ERA  IATA  IATAN  ICAO  ISTAT  RAA  RAAA 
Miehistö:   Kapteeni  Perämies  Toinen perämies  Kolmas perämies  Lentoemäntä  Stuertti  Lentomekaanikko  Lastaaja  Lentäjä  Purseri  Deadheading 
Lentäminen:   Matkustusluokka Ykkösluokka  Business-luokka  Premium economy  Turistiluokka  Buy on board  Kymppikerho  Lentokoneen istuin  Lentokoneen istuinpaikkakartta  Lentokoneen käymälä  Lentokoneen viihdejärjestelmä  Lentosukka  Lentokoneruoka  Matkustamo  Oksennuspussi  Tarjoomo  Tupakointi lentokoneessa 
Lentoasemat:   Halpalentoterminaali  Kansainvälinen lentoasema  Kiitotie  Koneeseennousu  Lentoaseman raideyhteys  Lentokenttähotelli  Lentokoneen portaat  Lounge  Lähtöportti  Lähtöselvitys  Matkustajasilta  Paikallislentoasema  Solmukohta 
Tulli/Maahanmuutto:   Maahantulokortti  Maastapoistumiskortti  Matkustusasiakirja  Passi  Rajavalvonta  Timatic  Viisumi 
Matkatavarat:   Aulakuormaaja  Kadonnut matkatavara  Käsimatkatavara  Matkalaukkuhihna  Matkalaukkukärry  Matkalaukkulukko  Matkalaukkutunniste  Matkatavaroiden kuljetinjärjestelmä  Matkatavaroiden noutoalue  Sallittu matkatavaran määrä 
Turvallisuus:   Hätäliukumäki  Ikkunahätäuloskäynti  Kansallinen ilmailuviranomainen  Lennonjohto  Lentokoneen turvaohje  Lentoasemaviranomainen  Lentokenttäpaloauto  Lentokenttäpoliisi  Musta laatikko  Pakkolaskuasento  Sky marshal  Turvallisuus lentokentällä  Turvallisuusdemonstraatio lennolla 
Lentoliput:   Code sharing  Hinnoitteluperustetunnus  Kanta-asiakasohjelma  Koneeseennousukortti  Lennon myöhästyminen ja peruminen  Lentoaikataulu  Lentolippu  Maailman ympäri -lentolippu  Matkailusivusto  Matkatoimisto  Matkustajan nimitieto  Montrealin yleissopimus  Open jaw -lippu  Sähköinen lippu  Varasija  Varausjärjestelmä  Varsovan yleissopimus  Yksisuuntainen matkustaminen 
SkyTeamiin kuuluvat lentoyhtiöt
| --- | --- |
Jäsenet:   Aeroflot  Aerolíneas Argentinas  Aeroméxico  Air Europa  Air France  China Airlines  China Eastern Airlines  China Southern Airlines  Czech Airlines  Delta Air Lines  Garuda Indonesia  Kenya Airways  KLM  Korean Air  Middle East Airlines  Saudia  Scandinavian Airlines  Tarom  Vietnam Airlines  Virgin Atlantic  Xiamen Airlines 
Entiset jäsenet:   Alitalia  Northwest Airlines  Continental Airlines  Northwest Airlines 
Lentoyhtiöallianssit
Star Alliance
SkyTeam
Oneworld
Lisää tietoa lentoyhtiöalliansseista
Liebenau (Hessen)

| Liebenau |
| --- | --- |
 Zwergenin kylä on osa Liebenauta.
 lippu:  vaakuna
 Liebenau
 Koordinaatit: 51°30′N, 9°17′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Piirikunta:  Kasselin piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  48,9 km²
Korkeus:  144 m
Väkiluku (2019):  3 019
 – Väestötiheys:  61,8 as./km²
Postinumero:  34396
Suuntanumero(t):  05676
 
 www.stadt-liebenau.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Liebenaun sijainti Kasselin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
Liebenau on pikkukaupunki Kasselin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa.
Maantiede

Liebenau sijaitsee hedelmällisen Warburger Börde -maanviljelysseudun kaakkoiskulmalla Hessenin pohjoisosassa noin 160 kilometriä Frankfurt am Mainista pohjoiskoilliseen ja noin 25 kilometriä Kasselista luoteeseen.
Historia

Liebenaun alueelta on löydetty jälkiä kivikautisesta ja pronssikautisesta asutuksesta. Ihmisasutukselle otollisen seudun herruudesta kamppailivat muinoin useat heimot, kuten khattit, keruskit ja saksit. Keskiaikana seudusta kiistelivät Paderbornin ruhtinaspiispat ja Westfalenin maakreivit. Varhaisin asiakirjamaininta Liebenausta on vuodelta 1293. Maakreivi Ludwig II otti kaupungin haltuunsa 1465, ja se on siitä asti ollut hesseniläinen. Liebenaun rautatieasema oli toisen maailmansodan jälkeen yhdysvaltalaisen miehitysvyöhykkeen ja brittiläisen miehitysvyöhykkeen raja-asema. Hessen kuului yhdysvaltalaiseen vyöhykkeeseen. Hessenin aluereformin yhteydessä 1971 Liebenauhin liitettiin maalaiskunnat Grimelsheim, Haueda, Lamerden ja Ostheim. Seuraavana vuonna Liebenauhin liitettiin Ersen, Niedermeiser ja Zwergen.
Talous ja liikenne

Liebenaun rautatieasema avattiin 1849 ja suljettiin 1978. Bundesautobahn 44 kulkee Liebenaun eteläpuolitse ja Bundesautobahn 7 itäpuolitse. Kassel-Caldenin lentoasema, Flughafen Kassel-Calden, sijaitsee kymmenisen kilometriä Liebenaun keskustasta kaakkoon.
Muuta

Saksankielisessä Euroopassa on useita Liebenau-nimisiä paikkoja, Hessenin Liebenaun ohella muun muassa Ala-Saksin Liebenau.
Lähteet ja viitteet

↑  Statistik Hessen : Tabellen Bevölkerung : Die Bevölkerung in den hessischen Gemeinden am 30.09.2019 Statistik.hessen.de. Hessisches Statistisches Landesamt. Arkistoitu 2.4.2019. Viitattu 1.3.2020.
↑  Entfernung von Liebenau nach_ Luftlinie.org. Viitattu 1.3.2020.
↑  Geschichte Stadt-liebenau.de. Stadt Liebenau. Viitattu 1.3.2020.
Aiheesta muualla

Liebenau, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Liebenau (Hessen)
Käännös suomeksi
Liisa Mäntymies

Liisa Mäntymies, vuoteen 1992 asti Liisa Suurla, (s. 18. helmikuuta 1947 Kuusankoski) on suomalainen kirjailija, joka on julkaissut ainakin seuraavat teokset:
Suru, ankara ilo, 1987, 4. p. 1999
Aramnaas, 1990
Sukellus ja muita kirjoituksia, 1991
Posteljooni, 1994
Neitsyt Marian kuva-albumi, 1995
Tänään sunnuntaina, 1997
Sydäntalven ruusu. Joulumietteitä, 1998
Punainen neiti ja muita salaisuuksia, 2000
Aiheesta muualla

Eteläkarjalaisia kirjailijoita: Liisa Mäntymies (Arkistoitu – Internet Archive)
Liisa Mäntymies[vanhentunut linkki]
Aino Kontula

| Aino Marjatta Kontula |
| --- | --- |
 Aino Kontula Akateemisessa kirjakaupassa kirjan ja ruusun päivänä 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1941 Pertunmaa
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  biologian ja maantiedon lehtori
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Rexi on homo ja opettajat hullui! (2006)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aino Marjatta Kontula (s. 27. huhtikuuta 1941 Pertunmaa) on raisiolainen entinen peruskoulun lehtori ja kirjailija. Hän opetti biologiaa ja maantietoa 30 vuoden ajan raisiolaisessa Vaisaaren koulussa, kunnes jäi syksyllä 2001 eläkkeelle.
Suurta huomiota herättäneen Rexi on homo ja opettajat hullui! Kontula julkaisi vuonna 2006. Teos on fiktiivinen ja kuvaa yhden vuoden ajan peruskoulun elämää opettajan näkökulmasta käsin. Kirjan perustana Kontula on käyttänyt vuosina 1998–2001 tekemiään muistiinpanoja sekä yleistä elämänkokemustaan. Hänen mukaansa kirjan kuvaama oppilaitos ei kuitenkaan ole Vaisaaren koulu, vaikka kirjassa esiintyvät paikannimet ovat todellisia ja Vaisaaren koulun entiset ja nykyiset opettajat ja oppilaat ovat tunnistettavissa.
Rexi on homo ja opettajat hullui! antaa opettajan työstä sekä kouluyhteisöstä silottelemattoman ja paikoin raadollisenkin kuvan. Romaanin on kustantanut Ajatus Kirjat. Vuonna 2007 ilmestyi Kontulan toinen kirja Ei eläinkokeita – käyttäkää mopoja!, jossa peruskoulua tarkastellaan seitsemättä luokkaa käyvän pojan näkökulmasta.
Kontula on kirjoittanut myös puolifiktiivisen kirjan Herra Rehtori (Ajatus 2009) Vaisaaren koulun pitkäaikaisesta, voimakastahtoisesta rehtorista Antti Tuomisesta, joka piti yläastelaisia tiukassa otteessaan 1970-luvulta alkaen.
Opettajan selviytymisoppi – Vinkkejä vanhemmille (2010) on Kontulan ensimmäinen tietokirja.
Huomionosoitukset

Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ansioristi (2001)
Teokset

Rexi on homo ja opettajat hullui! Opettajan päiväkirja.  Helsinki:  Gummerus, Ajatus Kirjat, 2006.  ISBN 951-20-7112-6
Ei eläinkokeita, käyttäkää mopoja. Oppilaan päiväkirja.  Helsinki:  Ajatus Kirjat, 2007.  ISBN 978-951-20-7360-3
Herra Rehtori.  Helsinki:  Ajatus Kirjat, 2009.  ISBN 978-951-20-7818-9
Opettajan selviytymisoppi. Vinkkejä vanhemmille.  Helsinki:  Helsinki-kirjat, 2010.  ISBN 978-952-5874-21-1
Aiheesta muualla

Lukunäyte kirjasta Rexi on homo ja opettajat hullui! (Arkistoitu – Internet Archive)
Lukunäyte kirjasta Ei eläinkokeita, käyttäkää mopoja - Oppilaan päiväkirja (Arkistoitu – Internet Archive)
Aino Kontula - Takaisin yläasteen sisälle (Vetus Et Nova)
Kristoduli

Kristoduli (oikealta nimeltään Anna-Leena Lampi, 18. kesäkuuta 1945 Helsinki – 23. joulukuuta 2020) oli suomalainen ortodoksinen nunna ja kirjailija.
Elämä ja ura

Kristodulin isä oli hovioikeuden presidentti ja taistelulentäjä Heimo Lampi. Kristoduli kasvoi luterilaisessa perheessä, kääntyi ortodoksiksi ja vietti yliopisto-opintojen jälkeen ensimmäiset luostarivuotensa Kreikassa Bytoman luostarissa Thessaliassa, kunnes palasi Suomeen asettuen Lintulan luostariin Heinävedelle 2001.
Kristoduli opiskeli antiikin kreikkaa ja oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän toimi myös ortodoksisen uskonnon opettajana.
Nimen Kristoduli hän sai Kreikassa ja se tarkoittaa Kristuksen palvelijatarta. Nunna Kristodulia pidettiin kirkkokuntien rajat ylittävänä hengellisenä äitinä.
Itse kirjoittamiensa kirjojen lisäksi hän suomensi useita ortodoksisen kirjallisuuden klassikoita, kuten viisiosaisen opetuskokoelman Filokalian. Hän kirjoitti yhdessä ministerinä toimineen Suvi-Anne Siimeksen kanssa kirjeenvaihtoon perustuvan teoksen Taivas alkaa maasta vuonna 2006.
Teokset

Pienet pyhiinvaeltajat.  (Kuvat: Zsuzsa Demeter)  Helsinki:  Lasten keskus, 2003.  ISBN 951-627-443-9
Rukouksen valaisema tie.  Helsinki:  Kirjastudio, 2005.  ISBN 952-482-004-8
Maahan kumartuneet sypressit: Pyhät ihmiset ja ihmeet.  Helsinki:  Kirjapaja, 2006.  ISBN 951-607-361-1
& Siimes, Suvi-Anne: Taivas alkaa maasta.  Helsinki Jyväskylä:  Minerva, 2006.  ISBN 952-482-032-3
Sielun lääke: Luostarien vuosisataista viisautta.  Helsinki Jyväskylä:  Minerva, 2007.  ISBN 978-952-492-033-9
Rukouksen virta.  Helsinki Jyväskylä:  Minerva, 2008.  ISBN 978-952-492-140-4
Arkkipiispa Paavali hengellisen lapsensa silmin.  Helsinki Jyväskylä:  Minerva Kustannus, 2008.  ISBN 978-952-492-176-3
Sydämen kaipuu: Hengellinen kasvu ja kilvoitu.  Helsinki:  Minerva, 2010.  ISBN 978-952-492-414-6
Kuinka minusta tuli ortodoksi.  Helsinki:  Maahenki, 2010.  ISBN 978-952-5870-15-2
Hiljaisuuden kosketus.  Helsinki:  Minerva, 2012.  ISBN 978-952-492-589-1
Aiheesta muualla

nunna Kristodulin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Pop-taide

Tomaattikeittopurkkeja, joita Andy Warhol käytti teoksissaan.
Pop-taide on Isossa-Britanniassa 1950-luvun puolivälissä syntynyt taiteen suuntaus, joka perustui siihen havaintoon, että massoittain tuotetut kulutustavarat, elokuvat, mainokset ja popmusiikki olivat tulleet kaikkien jakamaksi arjen kulttuuriksi. Niistä saatiin uuden estetiikan ainekset.
Pop-taide syntyi Lontoon Institute of Contemporary Artin puitteissa kokoontuneen The Independent Groupin piirissä. Sen merkittäviä henkilöitä olivat termin keksinyt taidekriitikko Lawrence Alloway, arkkitehdit Alison ja Peter Smithson, sekä arkkitehtuurin historioitsija Reyner Banham, ja taiteilijat Eduardo Paolozzi ja Richard Hamilton.
Samoihin aikoihin Yhdysvalloissa kehitettiin vastaavanlaisia ajatuksia. Pop-taide saikin suurimman vastineensa Yhdysvalloissa 1960-luvulla, jossa sitä on pidetty vastareaktiona abstraktille ekspressionismille. Yhdysvaltalainen pop-taide sai vaikutteita myös dada-liikkeeltä sekä presisionisteilta.
Pop-taiteen kuten popmusiikinkin tavoitteena oli ottaa haltuun mielikuvia populaarikulttuurista pikemminkin kuin taiteen elitistisestä kulttuurista. Aikoinaan pop-taide suuntautui laajoille yleisöille.
Alku

Nykyisin tunnettu populaarikulttuuri syntyi toisen maailmansodan jälkeisen Yhdysvaltain taloudellisen nousun myötä. Siihen kuuluivat Hollywood ja Disneyland, värikkäät mainokset ja pakkaukset, sekä kulutustavaroiden sulavalinjaisuus. Siihen liittyi myös nuorison ja teini-iän myötä syntynyt uusi musiikki rock and roll. Tuotannon kasvua hidasti kuluttajien puute ja Yhdysvalloissa mainosten suunnittelijat ja esineiden muotoilijat valjastettiin kansallisen kasvuhankkeen kannustajiksi. Richard Hamiltonin mukaan muotoilulla on vain yksi tehtävä – lisätä myyntiä.
Britanniassa alkunsa saaneen pop-taiteen syntyyn vaikutti merkittävimpänä yksittäisenä tekijänä kaikkeen amerikkalaisuuteen kohdistunut ihailu. Pop-taiteen varhaisia ilmentymiä olivat Eduardo Paolozzin sanoma- ja aikakauslehdistä saksitut pop-henkiset kuvakollaasit 1940-luvulla, Jasper Johnsin maalaama Yhdysvaltain lippu (1955) sekä varhaisen pop-taiteen ikoninen teos, Just What Is It That Makes Today’s Homes So Different, So Appealing? (1956).
Richard Hamilton kirjoitti kirjeessään arkkitehtipari Alison ja Peter Smithsonille vuonna 1957:
Kansantajuista (suunniteltu massayleisölle)
Ohimenevää (lyhyen tähtäimen ratkaisuja)
Kulutettavaa (helposti unohtuvaa)
Halpaa
Massatuotettua
Nuorta (suunnattu nuorisolle)
Nokkelaa
Seksikästä
Helppohintaista
Lumoavaa
Isoa bisnestä.
Pop-taiteen sivuhaarat > Uudet realistit Euroopassa

Mannereurooppalainen vastine angloamerikkalaiselle popille oli kriitikko Pierre Restanyn vuonna 1960 kokoama ryhmä Les Nouveaux Realistes (Uudet realistit), jonka taide tunnetaan nimellä uusrealismi (ransk. Nouveau Réalisme). Ryhmässä olivat muun muassa Arman, François Dufrêne, Christo, Raymond Hains, Yves Klein, Martial Raysse, Daniel Spoerri ja Jean Tinguely ja myöhemmin Niki de Saint Phalle. Dadaistien ja Marcel Duchampin antitaiteen tavoin uusrealistit pyrkivät käyttämään arkisia esineitä taiteessaan.lähde?
Pop-taiteen sivuhaarat > Sots oli sosialismin pop

Länsimaisten esikuvien mukaan, jotka olivat virallisesti kiellettyjä Neuvostoliitossa,lähde? luotiin pop-taiteen vastine, sosialistisen yhteiskunnan populaarikulttuuria ironisoiva Sots-taide 1970-luvulla. Sots-taide oli eräs sosialistisen realismin ulkopuolisia niin sanottuja epävirallisen tai nonkonformistisen taiteen suuntauksia Neuvostoliitossa. Kuuluisimpia sots-taiteilijoita ovat muun muassa Eric Bulatovlähde? sekä taiteilijakaksikko Vitaly Komar ja Alexander Melamid.
Pop-taiteen sivuhaarat > Neopop

Kun 1980-luvun postmodernismi tuotti vastineita kertaustyylien tapaan, myös pop-taide sai uus-liitteen eteensä, Neo Pop Artin. Osa uuspopista tarkastelee kriittisesti tai satiirisesti kaupallisuutta, kulutustavarayhteiskuntaa ja massakulttuuria, osa tukee niitä. Neopop kehittyi voimakkaasti muun muassa Japanissa.lähde?
Pop-taiteen sivuhaarat > Pop-taide Suomessa

Vaikka useat taiteilijat kokeilivat pop-taidetta 1960-luvulla, vain muutamat suomalaiset taiteilijat perustivat koko ammattiuransa sille. Varhaisimpia popin tekijöitä olivat vuosina 1960–1964 Juhani Harri, Ismo Kajander ja Kauko Lehtinen. Varhainen pop sai kuitenkin Suomessa enemmän vaikutteita ranskalaisen Les Nouveaux Realistes eli uusrealistien ryhmän teoksista kuin amerikkalaisesta pop-taiteesta. Uusi, kantaa ottava sisältö oli nähtävissä varsinkin Ismo Kajanderin teoksissa.lähde?
Muita suomalaisia pop-taidetta tehneitä tai sitä lähellä olleita taiteilijoita ovat muun muassa Markus Heikkerö, Simo Helenius, Erkki Kurenniemi, Harro Koskinen, Leo Lindsten, Rauni Liukko, Olli Lyytikäinen, Jarmo Mäkilä, Pekka Mäkinen, Pekka Nevalainen, Leo Niemi, Paul Osipow, Kalervo Palsa, Kimmo Pyykkö, Raimo Reinikainen, Eino Ruutsalo, Kaj Stenvall, Esko Tirronen ja Risto Vilhunen.lähde?
Huomattavia pop-taiteilijoita

Billy Apple
Evelyne Axell
Peter Blake
Derek Boshier
Pauline Boty
Patrick Caulfield
Allan D'Arcangelo
Jim Dine
Rosalyn Drexler
Robert Dowd
Ken Elias
Erró
James Gill
Bruce Gray
Red Grooms
Richard Hamilton
Keith Haring
Jann Haworth
David Hockney
Dorothy Iannone
Robert Indiana
Jasper Johns
Allen Jones
Alex Katz
Corita Kent
Konrad Klapheck
Kiki Kogelnik
Nicholas Krushenick
Yayoi Kusama
Gerald Laing
Roy Lichtenstein
Richard Lindner
John McHale
Marisol
Peter Max
Marta Minujin
Takashi Murakami
Yoshitomo Nara
Claes Oldenburg
Julian Opie
Eduardo Paolozzi
Peter Phillips
Sigmar Polke
Hariton Pushwagner
Mel Ramos
Robert Rauschenberg
Larry Rivers
James Rizzi
James Rosenquist
Ed Ruscha
Niki de Saint Phalle
Peter Saul
George Segal
Colin Self
Marjorie Strider
Aya Takano
Wayne Thiebaud
Joe Tilson
Andy Warhol
Idelle Weber
John Wesley
Tom Wesselmann
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Popcornia ja politiikkaa – pop-taiteen aktivisteja esittelevät Kiasman sivut (Arkistoitu – Internet Archive).
Sots-taidetta KomarMelamidin sivuilta. (englanniksi)
Taide kohtaa populaarikulttuurin. (Arkistoitu – Internet Archive). Jyväskylän yliopisto.
Art Lex pop-taiteesta. (englanniksi)
Vallius, Antti: Poptaide. Jyväskylän yliopisto 9.9.2020.
Niki de Saint Phalle, The Fantastic Paradise, 1966, Tukholma.
Otto Oinonen

Otto Oinonen (ven. Отто Андреевич Ойнонен, Otto Andrejevitš Oinonen; 27. marraskuuta 1898 Pielisjärvi – 11. syyskuuta 1937 Petroskoi) oli suomalainen Neuvostoliittoon muuttanut toimittaja ja kirjailija.
Oinonen syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän työskenteli maa- ja metsätöissä sekä uittomiehenä. Talvella 1918 hän siirtyi Venäjälle rakentamaan Muurmannin rataa. Vuosina 1920–1922 hän opiskeli Pietarin punaupseerikoulussa.
Vuonna 1923 Oinonen palasi Suomeen, jossa hänet tuomittiin vuodeksi vankeuteen syytettynä vallankaappauksen valmistelusta. Vapauduttuaan hän asui vuosina 1924–1925 Neuvosto-Karjalassa. Vuonna 1925 Oinonen muutti jälleen Suomeen, jossa hän toimi Työväenjärjestöjen tiedonantajan toimittajana ja työläiskirjailijaliiton sihteerinä. Näinä vuosina hän käänsi suomeksi Lidija Seifullinan, Fjodor Gladkovin ja Veniamin Kaverinin teoksia. Vuonna 1929 ilmestyi Oinosen romaani Tienhaarassa.
Vuonna 1930 Oinonen pidätettiin uudelleen ja hänet tuomittiin viideksi vuodeksi Sukevan vankilaan. Vuonna 1934 hän pakeni ja muutti Neuvostoliittoon. Vuonna 1935 Oinonen toimi Rintama-kirjallisuuslehden toimittajana. Hän julkaisi teatteriarvosteluja sekä katkelmia romaanista Professori Popovin juttu ja vankilaelämää käsittelevästä muistelmateoksesta Kahleissa ja karkurina.
Oinonen pidätettiin heinäkuussa 1937, tuomittiin kuolemaan syytettynä vakoilusta ja vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja ammuttiin Petroskoin lähellä. Hänen maineensa palautettiin vuonna 1963.
Teoksia

Tienhaarassa, romaani. Helsinki: Työväen kirjallisuuden edistämisyhdistys, 1929
Olari

| Olari> Olars |
| --- | --- |
 Kuunsilta
 Kaupungin kartta, jossa Olari korostettuna.  Espoon kaupunginosat
Kaupunki:  Espoo
Suuralue:  Suur-Matinkylä
Kaupunginosa nro:  22
Pinta-ala:  5,7 km² 
Väkiluku:  16 929 (31.12.2023)
Väestötiheys:  2787,5 as./km²
Osa-alueet:  321 Friisilä 322 Lystimäki 232 Kuitinmäki (tilastoalueet)
Postinumero(t):  02210
Lähialueet:  14 Haukilahti, 21 Henttaa, 31 Kaitaa, 46 Latokaski, 26 Mankkaa, 23 Matinkylä, 15 Niittykumpu, 30 Nöykkiö (naapurikaupunginosat)
Olari (ruots. Olars) on kaupunginosa Espoossa. Olari sijaitsee Etelä-Espoossa Länsiväylän pohjoispuolella, noin 15 kilometriä Helsingin keskustasta länteen. Matinkylän–Olarin alue on yksi Espoon viidestä kaupunkikeskuksesta. Matinkylän–Olarin kaupunkikeskus sijoittuu länsimetron läheisyyteen.
Alue rajoittuu pohjoisessa Espoon keskuspuistoon, idässä Kehä II:een, etelässä Länsiväylään ja lännessä Nöykkiön alueeseen. Olari käsittää kaupunginosana vanhan Olarin, Olarinmäen, lisäksi Kuitinmäen, Olarinniityn, Lystimäen ja Friisilän.
Rakennuskannaltaan Olari voidaan jakaa kahteen osaan, Ala- ja Ylä-Olariin. Ylä-Olaria hallitsevat korkeat punatiiliset kerrostalot ja Ala-Olarissa on rivi- ja omakotitaloja. Olarin asemakaava on Matinkylän tapaan ruutuasemakaava. Olarissa asuu noin 16 000 ihmistä.
Nimi

Olarin nimen taustalla on vanha kylännimi Olarsby, joka on esiintynyt asiakirjoissa 1500-luvulta lähtien. Nimen taustalla on Ola-nimisen isännän nimi. Alueennimi Olari – Olars vakiintui 1970‑luvun aluerakentamisen myötä kyläkeskuksen länsipuoliselle alueelle, jossa on ollut Olarsbyn kylän takamaita.
Historia

Olasbyn kylän tiedetään olleen olemassa ainakin jo 1500-luvulla. Olarsbyn vanha kyläkeskus sijaitsi kuitenkin nykyisen Niittykummun alueella, joskin kylän maihin kuului myös nykyisen Olarin alue.
Gräsan kartano, joka oli yksi Espoon suurimmista kartanoista, sijaitsi Niittykummun lähellä (alue usein luetaan silti Olariin). Gräsanoja (ent. Gräsanjoki) oli tärkeä kalajoki ja kartanon omistajalla oli kauppalaivayhteydet Suomenlahdelta jokea pitkin.lähde?
Aikoinaan Storgårdin kartanosta (Suurkartano) lohkottiin kaksi uutta kartanoa, Kokinkylä ja Uusikartano. Kokinkylän kartano myi omistamansa suurpellon Espoon kaupungille. Hyvin säilynyt Kokinkylän kartano sijaitsee kukkulan päällä.lähde?
Historia > Valtaväylien rakentuminen

Autoliikenteen kasvaessa 1920-luvulla aloitettiin eteläisen tieyhteyden suunnittelua Helsingistä länteen. Helsingin kaupunki osti Lauttasaaren 1930-luvulla ja sen myötä tie päätettiin rakentaa Lauttasaaresta Jorvakseen. Olarin etelärajalla kulkeva Jorvaksentie, eli nykyinen Länsiväylä, avattiin liikenteelle vuonna 1937. Porkkalan palauttamisen myötä, vuonna 1956, tiestä tuli tärkeä yhteys läntiselle Uudellemaalle. Tien rakentaminen moottoritieksi aloitettiin vuonna 1961 ja tie valmistui Espoonlahdelle vuonna 1969. Tien nimeksi vakiintui tällöin Länsiväylä.
Olarin itärajan muodostava Kilonväylä eli Kehä II rakentui vuonna 2000. Kehä II halkoo Smedsby–Hemtans–Dåvitsbyn kulttuurimaisemaa.