stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Visa Immonen

| Visa Immonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. tammikuuta 1977 (ikä 47) Parainen
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Bergenin yliopisto
Tutkimusalue:  arkeologia
Tunnetut työt:  Golden Moments: Artefacts of Precious Metals as Products of Luxury Consumption in Finland c. 1200–1600, 1990 (väitöskirja)
Palkinnot:  Society of Antiquaries of Londonin jäsen (2018) Turun suomalaisen yliopistoseuran väitöskirjapalkinto (2010)
Aiheesta muualla
researchportal.helsinki.fi/en/persons/e60b51b3-e6e3-4b44-a66e-9d28f8708ac3
Visa Immonen (s. 19. tammikuuta 1977 Parainen) on arkeologi, Turun yliopiston arkeologian professori vuosina 2018–2022 ja Bergenin yliopiston arkeologian professori vuodesta 2022 alkaen. Immosen tieteellisen työn pääalueet ovat keskiajan arkeologia, arkeologian oppihistoria, esinetutkimus sekä kulttuuriperinnön tutkimus.
Immonen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1995. Hän valmistui filosofian maisteriksi 2001 Turun yliopistosta. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2010 Turun yliopistossa. Immonen on vuodesta 2011 arkeologian dosentti Turun yliopistossa, ja vuonna 2018 hänet valittiin Turun yliopiston arkeologian ja Suomen historian professoriksi.
Immonen on työskennellyt vierailevana tutkijana Villa Karossa (2010), Stanfordin yliopistossa (2010–2011), Readingin yliopistossa (2012) sekä Bard Graduate Centerissä (2018). Immonen toimi tutkijana Helsingin yliopiston tutkijakollegiumissa vuosina 2011–2014, Turun yliopiston ihmistieteiden kollegiumissa vuonna 2015 ja Getty Research Institutessa vuosina 2015–2016. Helsingin yliopiston kulttuuriperinnön tutkimuksen apulaisprofessorina Immonen työskenteli vuosina 2016–2017.
Immonen on Suomen evankelisluterilaisen kirkon kulttuuriperinnön neuvottelukunnan jäsen vuosina 2017–2020. Hän on toiminut Suomen kirkkohistoriallisen seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 2014, Suomen keskiajan arkeologian seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 2006 ja ARTEFACTA-esinetutkimusverkoston tieteellisen valtuuskunnan jäsenenä vuodesta 2010.
Immonen johti vuosina 2018–2022 Suomen Akatemian rahoittamaa hanketta ”Muutoksen veistäjät – Puun käyttö Koillis-Euroopassa 1100–1600”.
Palkinnot ja tunnustukset

Society of Antiquaries of Londonin jäsen vuodesta 2018.
Suomen Muinaismuistoyhdistyksen työjäsen vuodesta 2017.
Kalevalaseuran jäsen vuodesta 2016.
Turun Suomalaisen Yliopistoseura ry:n väitöskirjapalkinto vuonna 2010.
Teoksia

Lauri Eriksson, Markus Hiekkanen & Visa Immonen 2017. Hirvenvasa ja kerjäläinen: Eläin ja ihminen Suomen muinaisesineissä. Helsinki: Nemo.
Visa Immonen & Elina Räsänen (toim.) 2017. Kauneus, arvo ja kadonnut menneisyys: Näkökulmia Klaus Holman muistokokoelmaan. (Taidehistoriallisia tutkimuksia – Konsthistoriska studier 49.) Helsinki: Taidehistorian seura.
Visa Immonen 2016. Tutkimuksen ja hallinnon ristiaallokossa – 2 / Muinaistieteellinen toimikunta 1917–1972. Helsinki: Museovirasto.
Visa Immonen 2015. Kirkkojen ja kartanoiden kätköistä. Helsinki: Maahenki.
Visa Immonen 2009. Golden Moments: Artefacts of Precious Metals as Products of Luxury Consumption in Finland c. 1200–1600. (Archaeologia Medii Aevi Finlandiae XVI.) Turku: Society for Medieval Archaeology in Finland.
Aiheesta muualla

Visa Immonen, Professori, FT, FSA (Arkistoitu – Internet Archive) – Turun yliopiston humanistinen tiedekunta
Visa Im­mo­nen – uusi kult­tuu­ri­pe­rin­nön apu­lais­pro­fes­so­ri – Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  ORCID  Publons  ResearcherID  Scopus 
Muut:  IdRef
Esiopetus Suomessa

Esiopetuksen piha-aluetta päiväkoti Sympaatissa Tuusulassa vuonna 2013.
Esiopetus on maksutonta opetusta, jota annetaan tavallisimmin lukuvuoden ajan oppivelvollisuutta edeltävänä vuonna eli sinä vuonna, jona lapsi täyttää kuusi vuotta. Vuodesta 2015 alkaen esiopetukseen osallistuminen on ollut velvoittavaa, eli kaikkien Suomessa asuvien esiopetusikäisten lasten on osallistuttava esiopetukseen tai muuhun esiopetuksen tavoitteet saavuttavaan toimintaan. Esiopetus on osa varhaiskasvatusta, mutta kuuluu perusopetuksen lainsäädännön piiriin. Pidennetyn oppivelvollisuuden oppilailla esiopetus voi kestää kaksi vuotta ja alkaa 5-vuotiaana.
Maksuttomaan esiopetukseen kuuluvat myös maksuttomat oppimateriaalit ja välineet, lounas esiopetuspäivinä, oppilashuolto sekä tarvittavat tulkitsemis- ja avustajapalvelut ja apuvälineet. Tietyin edellytyksin lapsi voi saada maksuttoman kuljetuksen esiopetukseen.
Tavoitteet

Esiopetus on tavoitteellista, pedagogista toimintaa. Samoin kuin perusopetuksen, esiopetuksen tavoitteena on tukea oppilaiden kasvua ihmisyyteen ja vastuukykyiseen yhteiskunnan jäsenyyteen sekä antaa tarpeellisia tietoja ja taitoja. Erityisenä tavoitteena esiopetuksessa on lisäksi edistää lapsen kasvu-, kehitys- ja oppimisedellytyksiä sekä vahvistaa lapsen myönteistä minäkuvaa. Leikki on sekä tärkeä osa esiopetusta että keskeinen opetusmenetelmä. Myös oppimisympäristöihin kiinnitetään erityistä huomiota, jotta ne tukevat esiopetuksen tavoitteiden toteutumista. Esiopetusta säätelevät perusopetuslaki, varhaiskasvatuslaki sekä Opetushallituksen julkaisema Esiopetuksen opetussuunnitelman perusteet -asiakirja, jonka mukaan kunnissa laaditaan paikalliset esiopetuksen opetussuunnitelmat.
Järjestäminen

Esiopetuksen järjestämisestä vastaavat kunnat. Kunta voi järjestää esiopetuksen itse esimerkiksi päiväkodissa tai koulussa tai hankkia esiopetuksen ostopalveluna joltakin palveluntuottajalta. Myös muut tahot, kuten yksityiset koulut, voivat saada luvan järjestää esiopetusta.
Esiopetuksen opetuskieli on joko suomi tai ruotsi, mutta opetuskielenä voi olla myös saame, romani tai viittomakieli.
Esiopetuksen opettajalla tulee olla joko luokanopettajan tai varhaiskasvatuksen opettajan (ent. lastentarhanopettaja) tutkinto tai kasvatustieteen kandidaatin tutkinto, johon sisältyvät lain vaatimat, varhaiskasvatukseen ja esiopetukseen valmiuksia antavat opinnot.
Laajuus ja sisältö

Esiopetuksen laajuus on vähintään 700 tuntia. Yhtenä päivänä lapsella voi olla enintään viisi tuntia esiopetusta. Lisäksi lapsi voi osallistua esiopetusta täydentävään varhaiskasvatukseen.
Esiopetus on eheytettyä opetusta, jossa opetus ei jakaudu oppiaineisiin, vaan rakentuu erilaisista oppimiskokonaisuuksista. Oppimiskokonaisuuksien tavoitteet muodostuvat lasten mielenkiinnonkohteiden ja Esiopetuksen opetussuunnitelman perusteissa määriteltyjen tavoitteiden perusteella. Opetussuunnitelmaperusteissa on määritelty myös kuusi niin sanottua laaja-alaisen osaamisen kokonaisuutta, jotka tulee ottaa huomioon kaikessa esiopetuksen järjestämisessä ja toiminnassa.
Laajuus ja sisältö > Oppimiskokonaisuudet esiopetuksessa

Ilmaisun monet muodot: musiikki, käsityöt, kuvallinen ajattelu ja kuvailmaisu, suullinen ja kehollinen ilmaisu
Kielen rikas maailma: äidinkieli: kuunteleminen ja puhuminen, kirjoitettuun kieleen tutustuminen, lukutaidon kehittymisen tukeminen, kirjallisuus, kynän ja näppäimistön käyttö
Minä ja meidän yhteisömme: historia, yhteiskuntatieto, eettinen kasvatus, katsomuskasvatus
Tutkin ja toimin ympäristössäni: matemaattiset taidot, ympäristötieto ja -kasvatus, teknologiaan tutustuminen
Kasvan ja kehityn: liikunta, ruokaan liittyvä osaaminen, kohtuullinen kuluttaminen, hyvinvointi, terveys ja turvallisuus
Laajuus ja sisältö > Laaja-alaisen osaamisen kokonaisuudet esiopetuksessa

Ajattelu ja oppiminen
Kulttuurinen osaaminen, vuorovaikutus ja ilmaisu
Itsestä huolehtiminen ja arjen taidot
Monilukutaito
Tieto- ja viestintäteknologinen osaaminen
Osallistuminen ja vaikuttaminen
Arviointi

Arvioinnin tarkoituksena esiopetuksessa on antaa tietoa esiopetuksen suunnittelemista ja kehittämistä varten sekä tukea kunkin lapsen hyvinvointia ja oppimista. Arvioinnin keskiössä on opettajan tekemä havainnointi ja lapsen omat kokemukset. Esiopetuksessa kehitetään lapsen itsearvioinnin edellytyksiä, ja arviointiin osallistuvat opettajien ja lapsen lisäksi muu esiopetuksen henkilöstö ja lapsen huoltajat. Arviointia dokumentoidaan, ja arvioinnin perusteella opettaja kehittää opetusta, oppimisympäristöjä ja lasten tarvitsemaa tukea.
Esiopetusvuoden päätteeksi voidaan antaa esiopetuksen osallistumistodistus, ja se annetaan aina huoltajan pyytäessä. Todistuksessa voi olla yleiskuvaus toteutuneesta opetuksesta, mutta se ei sisällä lapsen persoonaan tai oppimiseen liittyviä kuvauksia.
Kaksivuotisen esiopetuksen kokeilu

Opetus- ja kulttuuriministeriö toteutti elokuun 2021 ja toukokuun 2024 välillä kaksivuotisen esiopetuksen kokeilun, jonka tavoitteena oli vahvistaa koulutuksellista tasa-arvoa, kehittää esiopetuksen laatua, selvittää jatkumoja eri koulutusasteiden välillä sekä saada tietoa perheiden valinnoista ja kaksivuotisen esiopetuksen vaikutuksista. Kokeiluun osallistui noin 10 000 lasta 105:stä Suomen kunnasta. Suurista kunnista mukana olivat muun muassa Helsinki, Vantaa, Turku, Oulu, Jyväskylä ja Lahti. Kaikki kunnan esiopetusta tarjoavat yksiköt eivät välttämättä olleet mukana kokeilussa.
Kokeiluun osallistuminen oli vapaaehtoista ja maksutonta, ja siihen osallistuvat lapset aloittivat esiopetuksen kaksi vuotta ennen oppivelvollisuuden alkua. Kokeilua varten laadittiin erilliset opetussuunnitelman perusteet.
Keväällä 2023 julkaistu väliraportti kaksivuotisesta esiopetuksen kokeilusta kiinnitti huomiota esimerkiksi siihen, että lapsen tausta vaikuttaa hänen valmiuksiinsa jo 5-vuotiaana. Tämä todettiin kokeilun alkumittauksessa. Lisäksi todettiin, että kokeilun aikana nuoremmat varhaiskasvatukseen osallistuvat lapset kärsivät osin pätevien opettajien puutteesta, koska päteviä opettajia siirrettiin kokeilun vuoksi nuorempien lasten ryhmistä esiopetusryhmiin.
Esiopetuksen historiaa

Suomalaisen esiopetuksen edeltäjinä pidetään 1840-luvulla perustettuja pikkulasten kouluja ja myöhempiä välitysluokkia silloisten lastentarhojen sekä koulujen välillä. Varsinainen keskustelu esiopetuksesta alkoi 1920-luvulla ja lisääntyi entisestään parikymmentä vuotta myöhemmin. Sittemmin 1960-luvulla, kun Suomessa aloitettiin niin kutsutun peruskoulu-uudistuksen suunnittelu, alettiin puhua myös esikoulun tarpeellisuudesta peruskoulun aloittavien oppilaiden välisten erojen tasaajana, ja vuosikymmenen lopulla toteutettiin myös esikoulukokeilu. Esiopetusta ei kuitenkaan saatu taloudellisista ja poliittisista syistä vielä tuolloin kaikkien ulottuville. Lopulta vuonna 2001 astui voimaan säädös, jonka mukaan kunnan on järjestettävä maksutonta esiopetusta oppivelvollisuuden alkamista edeltävänä vuonna. Tuolloin esiopetus oli lapsille vapaaehtoista.
1980-luvulla julkaistiin esiopetusta koskevia suunnitelmia ja oppaita. 1990-luvulla julkaistiin asiakirjoja, jotka velvoittivat koulujen yhteydessä toteutettavan esiopetuksen järjestäjiä. Päiväkodeissa toimittiin edelleen itselaadittujen suunnitelmien pohjalta. Ensimmäinen kaikkea esiopetusta Suomessa ohjaava asiakirja julkaistiin vuonna 2000, ja se tuli velvoittavaksi kaksi vuotta myöhemmin.
Esiopetuksessa voidaan esimerkiksi kokeilla, mitkä esineet kelluvat vedessä ja mitkä eivät.
Michio Mamiya

| Michio Mamiya> 間宮芳生.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1929
Kuollut: 11. joulukuuta 2024 (95 vuotta)
Muusikko
Tyylilajit:  länsimainen taidemusiikki 
Aiheesta muualla
www.genuine.jp/mamiya
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michio Mamiya (jap. 間宮芳生, 29. kesäkuuta 1929 – 11. joulukuuta 2024) oli japanilainen säveltäjä ja pianisti. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu oopperoita ja kuoroteoksia sekä orkesteri- ja kamarimusiikkia.
Mamiya opiskeli vuosina 1948–52 sävellystä Tomojiro Ikenouchin oppilaana Tokion musiikkiakatemiassa. Valmistuttuaan hän kiinnostui kotimaansa kansanmusiikista, ja tutki sen jälkeen kansanmusiikkia monissa Aasian, Afrikan ja Skandinavian maissa. Hänen kiinnostuksensa kansanmusiikkiin ilmenee hänen sävellystyylissään, jossa hän pyrki yhdistämään japanilaisen kansanmusiikin ja nykyaikaisen länsimaisen taidemusiikin.
Aiheesta muualla

Michio Mamiya Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Politiken

| Politiken |
| --- | --- |


Lehtityyppi:  päivälehti
Kustantaja:  JP/Politikens Hus
ISSN:  ISSN 0907-1814 ja 2246-5367
Levikki:  107 788
Perustettu:  1. lokakuuta 1884
Kotimaa:  Tanska
Sivukoko:  broadsheet
Kieli:  tanska
Aiheesta muualla
Kotisivu
Politiken ([poliˈtiɡən]) on Tanskan toiseksi suurin päivälehti. Sen levikki on 107 788 kappaletta.lähde?
Politiken perustettiin Kööpenhaminassa vuonna 1884, ja aluksi sen painosmäärä oli 2 000 kappaletta. Lehti oli alun perin lähellä vasemmistoliberaalia radikaali venstre -puoluetta, mutta julistautui poliittisesti riippumattomaksi vuonna 1970.lähde?
Lehti tunnetaan muun muassa laadukkaasta kuvajournalismistaan ja EU-myönteisestä linjastaan.lähde?
Aiheesta muualla

Politiken-lehden verkkosivut (tanskaksi)
| n k JP/Politikens Hus |
| --- | --- |
Brändit:  bold.dk  Ekstra Bladet  Finans  Jyllands-Posten  Politiken
Ahvenanmaan maakunta

| Ahvenanmaa Åland |
| --- | --- |

vaakuna: 

 lippu :  sijainti 
Historialliset läänit:  Turun ja Porin lääni (1634–1918) Ahvenanmaan lääni (1918–2009)
Maakuntakeskus:  Maarianhamina
Maakuntajohtaja:  maaneuvos Katrin Sjögren (2023–)
Pinta-ala ilman merialueita:  1 582,93 km² 19:nneksi suurin 2021 
Kokonaispinta-ala:  13 324,46 km² 13:nneksi suurin 2021 
– maa:  1 553,90 km²
– sisävesi:  29,03 km²
– meri:  11 741,53 km²
Väkiluku:  30 696 19:nneksi suurin 30.9.2024 
– väestötiheys:  19,75 as./km² (30.9.2024)
Maakuntalaulu:  Ahvenanmaalaisten laulu
Nimikkolajit:   
– eläin:  metsäkauris
– järvi:  Östra och Västra Kyrksundet
– kala:  hauki
– kasvi:  kevätesikko
– kivi:  eloperäinen kalkkikivi
– lintu:  merikotka
Lyhenne:  FI-01
Ahvenanmaa (ruots. Åland) on Itämerellä sijaitseva saariryhmä sekä Suomen historiallinen ja nykyinen maakunta, jolla on maakunnista ainoana oma itsehallinto. Ahvenanmaan muodollinen virkakieli on ruotsi, mutta sekä Suomen perustuslain että Ahvenanmaan itsehallintolain nojalla suomenkielisellä on täysin vastaavanlainen oikeus käyttää omassa asiassaan Ahvenanmaan viranomaisessa suomen kieltä kuin ruotsinkielisellä on oikeus käyttää omaa kieltään Manner-Suomen alueella. Väestöstä 88 prosenttia puhuu äidinkielenään ruotsia ja noin 5 prosenttia on suomenkielisiä. Muunkielisiä asukkaita on yhteensä noin seitsemän prosenttia. Ahvenanmaa on sekä väkiluvultaan (30 696 henkeä 2024-09-30-130. syyskuuta 2024) että maapinta-alaltaan Suomen pienin maakunta mutta on kuitenkin väestötiheydeltään (19 as./km²) maakuntien mediaanissa.
Maakunta sai eduskunnan päätöksellä laajan itsehallinnon jo vuonna 1920, ja Kansainliitto päätti 1921 alueen kuuluvan Suomelle. Ahvenanmaalla on 16 kuntaa, mutta sen ainoa kaupunki on maakunnan hallintokeskus Maarianhamina. Elinkeinorakenne on painottunut palveluihin. Tärkein elinkeino on merenkulku, joka synnyttää lähes 30 prosenttia alueen bruttokansantuotteesta. Ahvenanmaa saa myös poikkeuksellisen suuria tulonsiirtoja muualta Suomesta: valtion nettomenot yhtä ahvenanmaalaista kohden ovat noin 4 500 euroa vuodessa. Ahvenanmaan elintaso onkin Suomen korkein.
Ahvenanmaan tuhansista saarista 60 on asuttuja. Jääkausi on hionut saarten punaisen graniitin monin paikoin silokallioiksi. Kasvillisuus on rehevää ja runsaslajista. Sekä kasvillisuus että eläimistö poikkeavat Manner-Suomen lajistosta, ja maakunnalla on omia rauhoitusmääräyksiä.lähde?
Nimen etymologia

Ruotsin sana å tarkoittaa yksinään pientä jokea, mutta Ahvenanmaan ruotsinkielisen nimen Åland alkuosan arvellaan olevan muuta alkuperää, sillä Ahvenanmaalla ei juuri ole jokia. Lars Huldénin esittämän teorian mukaan Åland-nimen alkuosa on muunnos muinaispohjoismaisesta sanasta ”ahva”, joka on sama sana kuin latinan aqua (vesi). Toisaalta hän pitää mahdollisena sitäkin, että lähtökohtana voisi olla suomalainen sana ahvena (’ahven’), josta kielen äännekehityksen sääntöjen mukaan on voinut kehittyä maakunnan nimen alkuosa å.
Maantiede

Ahvenanmaa sijaitsee Saaristomeren lounaisosassa Ahvenanmeren itäpuolella ja Selkämeren eteläpuolella. Ahvenanmaan itäpuolella on Turun saaristo Varsinais-Suomessa, jonka suuntaan rajana on Kihti. Maakunnan pääsaaren Manner-Ahvenanmaan keskellä on Lumparnin merenselkä ja Vårdön ja Kumlingen välillä Teili-niminen merenselkä. Manner-Ahvenanmaalta on Ruotsin mantereelle 40 kilometriä ja Suomen mantereelle 100 kilometriä. Suomen ja Ahvenanmaan välillä on kuitenkin saaristo, Ruotsiin päin avomeri. Ahvenanmaahan kuuluvalla Märketin luodolla on Suomen läntisin kiinteän maan kohta.
Ahvenanmaan saaristoon lasketaan kuuluvan 6 757 vähintään 0,25 hehtaarin kokoista saarta ja luotoa, joista 60 on asuttuja. Maakunnan suurimmaksi järveksi lasketaan joko Finströmin ja Saltvikin kunnissa sijaitseva Vandöfjärden (5 km2) tai, jos se lasketaan merenlahdeksi, kanavan yhdistämät Östra och Västra Kyrksundet Sundin kunnassa. Niiden pinta-ala on noin kolme neliökilometriä.
Manner-Ahvenanmaa on pohjoisesta etelään 50 kilometriä pitkä ja idästä länteen 45 kilometriä leveä. Saaren pinta-ala on 689 neliökilometriä. Siihen ovat siltayhteydessä kapean Marsundin erottama Eckerö ja Lemströmin kanavan mantereesta erottama Lemland, josta on edelleen siltayhteys Lumparlandiin. Muita huomattavia saaria ovat Vårdö, Föglö, Sottunga, Kumlinge, Kökar ja Brändö. Ahvenanmaan korkein huippu on Orrdalsklint (132 metriä) Saltvikin kunnassa Manner-Ahvenanmaalla.
Maantiede > Kallioperä

Ahvenanmaan peruskallio on enimmäkseen karkearakeista punertavaa graniittilajia, ahvenanrapakiveä. Ahvenanmaan rapakivigraniitti on yksi Suomen laajimmista rapakivi-intruusioista. Lumparnin selältä on tavattu ordovikikauden kalkkikiviä. Ahvenanmaalta on löytynyt ordovikikauden fossiileita, kuten trilobiitteja, ajalta, jolloin nykyisen Ahvenanmaan sisältänyt manner oli lähellä päiväntasaajaa.
Viime jääkauden jäljet näkyvät Ahvenanmaan kallioissa. Saarten jäätikön tulosuunnan puoleiset sivut ovat hioutuneet viistoiksi silokallioiksi, kun taas saarten vastakkaisella sivulla on jyrkemmät seinämät. Kivikkoisia pirunpeltoja on vanhoilla Yoldiameren ja Ancylusjärven rannoilla.
Maantiede > Ilmasto

Ahvenanmaan ilmasto on lauhkeampaa kuin muualla Suomessa, vuoden keskilämpötila +6 °C, helmikuun −3 °C. Oheinen ilmastotaulukko kuvastaa Ahvenanmaan pääsaaren sisäosien ilmastoa.
Puuvartisten kasvien menestymisvyöhykkeissä Ahvenanmaa kuuluu suotuisimpaan vyöhykkeeseen 1A.
Maantiede > Elävä luonto

Ahvenanmaa on yksi Suomen luonnontieteellisistä maakunnista. Se kuuluu hemiboreaaliseen kasvillisuusvyöhykkeeseen. Lehdot ja lehtoniityt ovat tyypillisiä, mutta myös havumetsiä on runsaasti. Kasvillisuus on yleensä rehevää. Kasvisto on runsaslajinen, siemenkasveja on noin 750 lajia; niistä mainittakoon harvinainen, Suomessa vain Ahvenanmaalla kasvava euroopanmarjakuusi ja rantamaisemiin leimaa antava tyrni.
Jalot lehtipuut kasvavat yleisempänä Ahvenanmaalla kuin eteläisessä Manner-Suomessa, esimerkiksi Etelä-Suomessa harvinaisiksi tai harvalukuisiksi luokitellut puulajit, kuten vuorijalava ja saarni, ovat Ahvenanmaalla yleisiä. Ahvenanmaan rantaniityillä lajirunsaus on suurempi kuin missään Suomessa.
Ahvenanmaalla on omat ympäristösäännöksensä, joihin sisältyy erityisiä rauhoitusmääräyksiä. Riistalajeja lukuun ottamatta nisäkkäät (esimerkiksi saukko ja itämerennorppa) ja linnut ovat rauhoitettuja. Lisäksi maakunnan hallituksen päätöksellä on rauhoitettu neljä matelijaa, viisi sammakkoeläintä, yksi nilviäinen (ahmattikotilo), 15 perhoslajia, yksi kovakuoriainen (isolampisukeltaja) ja kaksi korentoa. Lajien suojelusta vastaa Ahvenanmaan maakunnan hallitus. Noin 50 kasvia on rauhoitettu, niiden joukossa ovat useimmat kämmekkälajit. Ahvenanmaalla on kaikkiaan 44 luonnonsuojelualuetta ja noin 30 luontopolkua.
Hirviä kaadetaan nykyisin vuosittain 150–200 ja metsäkauriita 2 000–3 000. Harmaahylkeitä on metsästetty vuosittain noin sata.
Kangaskäärmettä tavataan Ahvenanmaalla, muttei Manner-Suomessa.
Maantiede > Ahvenanmaan kunnat

Ahvenanmaan kuntajakokartta. Symbolit on sijoitettu kuntakeskusten kohdalle. Maakuntakeskus ja ainoa kaupunki on Maarianhamina. Useimmat muut Ahvenanmaan kunnat ovat asukasluvultaan hyvin pieniä. 111 asukkaan Sottunga on asukasluvultaan Suomen pienin kunta.
Ahvenanmaan kuntien sijainti käy ilmi oheisesta kartasta. Maakunnan 16 kuntaa ovat:
Manner-Ahvenanmaalla: Maarianhamina (kaupunki), Finström, Geta, Hammarland, Jomala, Saltvik, Sund
Muilla saarilla, siltayhteydessä Manner-Ahvenanmaan kanssa: Eckerö, Lemland, Lumparland
Muilla saarilla ilman siltayhteyttä: Brändö, Föglö, Kumlinge, Kökar, Sottunga ja Vårdö
Ahvenanmaalla ei ole tehty kuntaliitoksia. Vuonna 1961 toteutettiin osakuntaliitos, kun Jomalasta liitettiin Maarianhaminaan alue, jossa oli 2 039 asukasta. Ahvenanmaan maakuntahallitus päätti, että Sottunga liitettäisiin naapurikuntaan vuoden 2019 eduskuntavaaleihin mennessä, mutta päätös jäi toteuttamatta.
Ahvenanmaalla on kolme seutukuntaa. Mariehamns stadin seutukuntaan kuuluu vain Maarianhamina, Ålands landsbygdin seutukuntaan kuuluvat Eckerö, Finström, Geta, Hammarland, Jomala, Lemland, Lumparland, Saltvik ja Sund sekä Ålands skärgårdin seutukuntaan Brändö, Föglö, Kumlinge, Kökar, Sottunga ja Vårdö.
Historia

Ahvenanmaan historia alkoi, kun Ahvenanmaan muodostama maa-alue asutettiin n. 4200 eaa. Vanhoissa kansanrunoissa alueesta käytetään nimeä Luotola.lähde?
Ahvenanmaan väestö kääntyi kristinuskoon 1000-luvun alussa. Ahvenanmaa oli osa Ruotsia vuoteen 1809, jolloin Suomi ja Ahvenanmaa Haminan rauhassa joutuivat Venäjän vallan alle. Venäjän aikana vuosina 1809–1917 rakennettiin Bomarsundin linnoitus ja perustettiin Maarianhamina. Kun Suomi on julistautunut itsenäiseksi 1917, ahvenanmaalaiset halusivat liittyä uudelleen Ruotsiin. Sen sijaan Ahvenanmaa saavutti rajoitetun autonomian osana Suomea vuonna 1922 Kansainliiton päätöksellä.lähde?
Hallinto ja politiikka

Käytännössä itsehallinto antaa ahvenanmaalaisille oikeuden säätää lailla omista sisäisistä asioistaan ja päättää maakunnan tulo- ja menoarviosta.
Itsehallintolakia voidaan muuttaa tai se voidaan kumota vain Suomen eduskunnan ja Ahvenanmaan maakuntapäivien yhtäpitävällä päätöksellä, jonka eduskunta on hyväksynyt perustuslain säätämisjärjestyksessä ja maakuntapäivät vähintään kahden kolmasosan enemmistöllä.
Ahvenanmaan itsehallinnon uudistusta on valmisteltu vuodesta 2013 alkaen. Työn odotettiin alun perin valmistuvan kesällä 2017, mutta lakiluonnos lähti lausuntokierrokselle vasta vuoden 2021 lopussa. Lain on tarkoitus tulla voimaan vuoden 2024 alusta.