stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tiina Kankaanpää

Tiina Piia Susanna Kankaanpää (s. 16. elokuuta 1976 Seinäjoki) on suomalainen kiekonheittäjä. Kankaanpää saavutti ulkoradoilla kahdeksan peräkkäistä Suomen mestaruutta. Hänen ennätystuloksensa 61,04 metriä on vuodelta 1999. Kankaanpää edusti Seinäjoen Urheilijoita.
Saavutukset

Kiekonheitto
Suomen mestari: 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003
SM-hopea: 1995
Kannuksen vaakuna

Kannuksen vaakuna
Kannuksen kaupungin vaakuna on saanut aiheensa kunnan nimestä. Kannustähtien lisäksi siihen viitataan noitarummun vasaralla. Noitarumpua kutsutaan kannukseksi.
Vaakunan on vanhan vaakunan pohjalta suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 27. syyskuuta 1950. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä paaluittainen noitarummun (kannuksen) vasara, sen varren kummallakin puolella kuusisakarainen kannustähti; kaikki hopeaa”.
Kankaisten seisake

Kankaisten seisake oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Maskuun vuonna 1933, vain vajaan kilometrin päähän Maskun rautatieasemasta. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1974.
Seisakkeen eteläpuolella sijaitsi sivuraide Kankaisten sorakuopille, joista otettiin 1920-luvulla runsaasti soraa myös radan rakennustyömaalle. Vuonna 1974 sivuraidetta jatkettiin teollisuusalueella sijainneelle pintakäsittelylaitokselle asti. Sivuraide suljettiin vuonna 1996 ja se on myöhemmin purettu.
Kannusillanmäki

Kannusillanmäki (ruots. Kannbrobacken) on Pappilantiehen, Vanhaan Lakelantiehen, Kannusillankatuun ja Kirkkojärventiehen rajoittuva kallioinen mäki Espoon keskuksessa, virastokeskuksen länsipuolella, rantaradan ja Espoonjoen välissä. Mäki on 1,7 hehtaaria laaja ja maan omistaa kaupunki. Kannusillanmäki on kaavoitettu virkistysalueeksi sekä julkisten palvelujen ja hallinnon alueeksi.
Nimensä Kannusillanmäki on saanut mäen luoteispuolella Espoonjoen ylitse johtavasta sillasta, jonka nimi on Kannusilta. Paikalla oli alun perin samanniminen puusilta, joka sai nimensä perimätiedon mukaan siitä, että miehet kätkivät viinakannunsa sillan alle kirkonmenojen ajaksi. Nykyisin Kannusilta viittaa vuonna 2008 valmistuneeseen punagraniittiseen kiviholvisiltaan, joka rakennettiin Espoon 550-vuotisjuhliin.
Kannusillanmäellä on useita vanhoja taloja, joissa toimii nykyään kansalaisjärjestöjä. Espoon vanha kunnantalo sijaitsee myös mäellä. Nykyinen kaupungintalo on virastokeskuksessa ja vanhassa kunnantalossa toimii musiikkiopisto. Muita mäen taloja ovat kukkakauppa, joka oli ennen Villa Karyllin puutarhuri-talonmiehen asuntona, vuonna 1904 rakennettu Lilla Karyll ja vuonna 1921 valmistunut apteekki. Kannusillan itäpuolella on sisäänkäynti mäen sisään vuonna 1984 louhittuun Kannusillanmäen väestösuojaan. Rauhan aikana väestösuojaa käytetään liikunta- ja kulttuuritilana. Väestösuojassa järjestetään syksyisin vuosittaisen ikäluokan kutsunnat (Joskus kutsuntojen väistöpaikkana on toiminut Leppävaaran työväen opisto).
Kannusillanmäki on merkittävä luontotasku aivan Espoon keskuksen betonirakennusten vieressä. Mäen kasvillisuus on monipuolinen, perhoskanta runsas ja erittäin monipuolisen. Alue on niittyä, lehtomaista metsää ja kalliota. Biologi Jukka Jalava on pyydystänyt Kannusillanmäeltä vuosien 2003–2005 aikana yhteensä yli 700 eri perhoslajia. Kannusillanmäen perhoslajeista kirjotäpläkoi (Ethmia quadrillella) on luokiteltu uhanalaiseksi, kuuyökkönen (Polypogon lunalis) vaarantuneeksi, laji on itse asiassa miltei kadonnut manner-Suomesta, sekä vyöneilikkayökkönen (Hadena compta) on luokiteltu silmälläpidettävän harvinaiseksi.
Orlane Kanor

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Orlane Kanor vuonna 2016. |  Orlane Kanor vuonna 2016. |  Orlane Kanor vuonna 2016. |  |
Maa:   Ranska
Naisten käsipallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 2017 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ranska 2018 |  |  |
Orlane Kanor (s. 16. kesäkuuta 1997) on ranskalainen käsipalloilija. Hän pelasi Ranskan maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa kesäkuussa 2017. Hän voitti maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 2017  ja Euroopan-mestaruuden Ranskan kotikisoissa 2018. Seuratasolla hän edustaa Metz Handballia. Hänen kaksossiskonsa Laura Kanor on myös käsipalloilija.
Peter Kankkonen

Peter Kankkonen (s. 9. heinäkuuta 1951 Porvoo) on suomalainen pappi ja entinen poliitikko. Hän toimi Perustuslaillisen Oikeistopuolueen puoluesihteerinä 1970- ja 1980-luvun vaihteessa, jolloin hän otti aktiivisesti kantaa suomettumista vastaan. Kankkonen suhtautui erittäin kriittisesti presidentti Kekkosen valta-asemaan. Hän kuului puolueen puheenjohtaja Georg C. Ehrnroothin luottomiehiin. Kankkonen oli presidentin valitsijamies vaaleissa 1978.
Koulutukseltaan Kankkonen on teologian maisteri. Hän työskentelee Kokkolan ruotsinkielisen seurakunnan kirkkoherrana ja hänet tunnetaan naispappeuden vastustajana. Kankkonen on myös noussut otsikoihin kieltäessään Maria Magdalena -näytelmän esittämistä Kaarlelan kirkossa.
Julkaisut

Suomettuva Suomi. Raportti rappion politiikasta.  Helsinki:  Alea-kirjat, 1976.  ISBN 951-9272-23-2
Finlandiseringen. ”Frivillig” underkastelse.  Uppsala:  Pro Veritate, 1979.
Fredrik William Neundstedt. En humoristisk folkpräst.  Karleby:  Karleby hembygdsförening, 2002.  ISBN 952-91-4815-1
Kanatha

| Kanatha> Κάναθα |
| --- | --- |
 Rabboksen temppelin rauniot.
Sijainti
 Kanatha
Koordinaatit:  32°45′15″N, 36°37′06″E
Valtio:  Syyria
Paikkakunta:  Qanawat, As-Suwayda
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki varhaiskeskiaika
Valtakunta:  Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Koile-Syyria, Syyria
Aiheesta muualla
  Kanatha Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kanatha (myös Kanata; m.kreik. Κάναθα, lat. Canatha) oli antiikin aikainen kaupunki Koile-Syyriassa nykyisen Syyrian alueella. Se oli yksi Dekapoliin kaupungeista. Kaupunki sijaitsi nykyisen, siitä nimensä perineen Qanawatin kylän paikalla.
Maantiede

Kanatha sijaitsi Koile-Syyriassa eli historiallisen Syyrian ja myös nykyisen Syyrian valtion eteläosissa nykyisin nimellä Jabal al-Duruz eli Jabal al-Arab -vuoren luoteispuolella, noin seitsemän kilometriä koilliseen nykyisestä As-Suwaydasta. Kaupunki oli rakennettu ympäristöään ylemmälle tasangolle. Sen itäpuolella oli rotko, jossa virtasi joki.
Historia

Kanatha oli hellenistinen kaupunki, ja luettiin hellenistisen kauden lopulla ja varhaisella roomalaisella kaudella Dekapoliin kaupunkeihin. Sen mainitsevat muun muassa Josephus, Klaudios Ptolemaios ja Plinius vanhempi.
Kanathan historiasta tiedetään vain vähän. Ensimmäisellä vuosisadalla siitä tuli osa Syrian provinssia. Keisari Septimius Severuksen aikana 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla se nimettiin uudelleen nimelle Septimia Canatha. 100-luvun lopulla kaupungista tuli osa Arabian provinssia. Varhaiskristillisellä ajalla Kanatha oli piispanistuin. Arabit valtasivat kaupungin vuonna 637, jonka jälkeen se taantui.
Rakennukset ja löydökset

Kanatha oli ympäröity kaupunginmuureilla. Kaupungin huomattavimmat rakennukset sijaitsivat muurein ympäröidyn alueen eteläosassa kaupungin korkeimmalla kohdalla. Tärkein rakennuskokonaisuus oli roomalaisaikainen palatsi, joka ajoitetaan 100-luvulle. Se koostui kahdesta basilikan mallisesta rakennuksesta, jotka oli rakennettu vierekkäin pohjois-eteläsuunnassa. Lännenpuoleista basilikaa on arvioitu praetoriumiksi tai temppeliksi. Sen pohjoissivulla oli korinttilaista tyyliä edustanut sisäänkäyntipylväikkö ja eteläsivulla eksedra, joka koostui kolmesta puolikaarenmuotoisesta syvennyksestä. Rakennus muutettiin 300–400-luvuilla itä-länsisuunnassa sijoitetuksi kirkoksi, jonka alttari oli tavan mukaan itäpäässä. Idänpuoleisen basilikan pohjoispäässä oli atrium. Myös tämä basilika muutettiin kirkoksi.
Toinen tärkeä rakennusryhmä sijaitsi palatsikokonaisuuden lounaispuolella. Sieltä on löydetty kaksi temppeliä, joista toinen on ollut omistettu Zeus Megistokselle eli roomalaisittain Juppiterille. Muihin muurien sisäpuolisiin löydöksiin lukeutuu muun muassa forum, roomalainen kylpylä sekä sisternejä eli vesisäilöitä.
Muurien ympäröimän alueen itäpuolelta on löydetty suureksi osaksi kallioon kaiverrettu odeion, ja sen eteläpuolelta nymfaion. Kaupungin länsipuolella sijaitsi puolestaan niin kutsuttu Rabboksen temppeli. Kaupungin hautausmaita on löydetty erityisesti sen pohjois-, itä- ja länsipuolilta. Osa hautarakennuksista on tornimaisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanatha Wikimedia Commonsissa
Kanathan arkeologista aluetta.
Kanathan raunioita.
Kanathan raunioita.
Kanneluuri

Doorilaisen ja joonialaisen pylvään läpileikkaus, jossa näkyvät kanneluurien erot.
Kanneluuri eli kanneli (< lat. canna, ’ruoko’) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa pystyuurre pylvään tai pilarin varressa. Kanneluureja käytettiin antiikin aikana pylväissä korostamaan rakennuksen pystylinjoja.
Parthenonin doorilaisten pylväiden kanneluureja.
Lincolnin muistomerkin doorilaisten pylväiden kanneluureja.
Kanneluureja oli satunnaisesti pylväissä jo mykeneläisellä ajalla, mutta ne yleistyivät vasta myöhemmin. Kaikissa kolmessa tärkeimmässä klassisessa pylväsjärjestelmässä pylväät ovat uurretut. Doorilaisessa pylväässä oli 16–20 matalaa uurretta, joita erottivat toisistaan terävät kulmat. Joonialaisessa ja korinttilaisessa pylväässä kanneluureja oli 20–24. Ne olivat kapeampia ja syvempiä kuin doorilaisessa pylväässä, ja niitä erotti toisistaan pieni tasapinta.
Kanneluurit veistettiin vasta pystytettyyn pylvääseen. Esimerkiksi Segestan temppelin, Selinuksen Temppeli G:n ja Stratoksen Zeuksen temppelin jääminen keskeneräiseksi näkyy muun muassa siinä, ettei niiden pylväissä tai säilyneissä pylväänosissa ole kanneluureja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kanneluuri Wikimedia Commonsissa
Kankuri

| Kankuri |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Lehtikuoriaismaiset Chrysomeloidea
Heimo::  Sarvijäärät Cerambycidae
Alaheimo::  Lamiinae
Tribus::  Lamiini
Suku::  Lamia
Laji::   textor 
Kaksiosainen nimi
 Lamia textor  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kankuri Wikispeciesissä   Kankuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kankuri (Lamia textor) on  sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen kankuri on kookas, pituudeltaan 23-27 mm, hyvin roteva ja väriltään tummanruskea. Lajin pohjaväri on kuitenkin musta, mutta ruumista peittää lyhyt ja nukkamainen ruskea karvoitus. Aikuisena lajin jaokkeiset tuntosarvet ja raajat ovat tukevat. Kankurin tuntosarvet ulottuvat suunnilleen peitinsiipien puoleenväliin saakka. Peitinsiivissä muuta karvoitusta tiiviimmät karvatupsut muodostavat niihin harvakseltaan oranssiruskeita täpliä. Isäntäpuunaan kankurin on havaittu esiintyvän pajuissa (Salix) kuten raita (Salix caprea), hanhenpaju (Salix repens) ja tuhkapaju (Salix cinerea) sekä joskus myös haavoissa (Populus tremula).
Kankurit lisääntyvät elävien terveiden puiden juurissa yleensä hiekkamailla, mutta myös sorarantojen ja rämeiden reunojen pajukoissa. Toukkakäytävät sijaitsevat rungon tyvessä ja juurissa. Kankurin toukka elää aluksi kuoren alla nilaa syöden, mutta kaivautuu myöhemmin puun sisään ja ohuissa rungoissa jopa ydinkanavaan saakka.
Kankuri on Suomessa vakiintunut ja yleinen laji esiintyen etelästä Oulun korkeudelle saakka. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Euroopassa ja Venäjällä idässä aina Japaniin asti.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Kankuri (Lamia textor)
Lamiinae.org: Lamia textor (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Lamia textor (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Lamia textor (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Lamia textor:  Wikidata: Q971311  Wikispecies: Lamia textor  BioLib: 11318  BOLD: 459357  CoL: 3RZWZ  EoL: 970371  EPPO: LAMITE  EUNIS: 115581  Fauna Europaea: 114106  Fauna Europaea (new): 57b359fe-068f-4783-8be8-56a0b73784ba  GBIF: 6267761  iNaturalist: 461997  IRMNG: 10077814  NBN: NBNSYS0000011050  NCBI: 1553512  Observation.org: 18845  Open Tree of Life: 3400086  Laji.fi: MX.194689 
Cerambyx textor:  Wikidata: Q109603338  GBIF: 10961154
Fiktio kaunokirjallisuudessa

Fiktio kaunokirjallisuudessa tarkoittaa proosatekstiä, joka on ei-referentiaalista, eli se ei viittaa todellisuuteen. Käsite yleistyi 1800-luvulla, mutta sen merkityksestä on kiistelty vuosisatoja.
Fiktio käsitteenä

Termi ”fiktio” on usein liitetty yleiseen kertovaan puhetapaan, joka kattaa sekä historiallisen kertomuksen, journalismin että omaelämäkertakirjallisuuden, unohtamatta kuitenkaan myös mielikuvitukseen perustuvaa fiktiivistä lajityyppiä. On jopa väitetty, että kaikki kaunokirjallisuus olisi fiktiota. Tämän ongelmallisen jaottelun vuoksi on hyvä selvittää, mitä termi “fiktio” kirjallisuudentutkimuksessa tarkoittaa ja kuinka se ei-referentiaalisena lajityyppinä eroaa referentiaalisesta historiallisesta kertomuksesta.
Shlomith Rimmon-Kenan esittelee teoksessaan Kertomuksen poetiikka fiktion määritelmän. Hänen mukaansa kertomakirjallisuus tarkoittaa toisiaan seuraavien fiktiivisten, eli ei-referentiaalisten, tapahtumien kerrontaa. Toisin sanoen fiktio tarkoittaa kertomakirjallisuutta, joka ei viittaa todellisuuteen. Myös Arto Haapalan mukaan fiktio viittaa asioihin, joita ei kuulu ymmärtää todellisiksi.
Fiktio ei-referentiaalisena kertomuksena

Millainen sitten on ei-referentiaalinen kertomus? Dorrit Cohn erottelee teoksessaan Fiktion mieli termin ”ei-referentiaalinen kertomus” osat selvittääkseen sen moniulotteisuutta. Hänen mukaansa ei-referentiaalisuus tarkoittaa teoksen vapautta todellisuusviittaavuudesta. Fiktio luo oman todellisuutensa, johon se viittaa.
Fiktio voi viitata todellisuuteen, mutta sen ei ole pakko viitata mihinkään realistiseen kohteeseen. Kaikki fiktion ympäristöt tai henkilöt eivät välttämättä ole ”keksittyjä”. Esimerkiksi Anna Kareninassa teoksen henkilöt ovat kuvitteellisia, mutta tapahtumaympäristöt, Pietari ja Moskova, ovat todellisia paikkoja.
Kertomus puolestaan tarkoittaa lausumien sarjaa, joka ”käsittelee syysuhteessa olevia inhimillisiä olentoja koskevia tapahtumaketjuja”. Rimmon-Kenan puolestaan esittelee termin myös kertomuksen fiktiivisten tapahtumien jatkumona, joiden kertomisesta teksti vastaa. Näiden näkökulmien pohjalta voidaan todeta, että termi ”ei-referentiaalinen kertomus” tarkoittaa fiktiivisten, omaan kuvitteelliseen maailmaansa viittaavien, tapahtumien ketjua.
Fiktiivisen ja historiallisen kertomuksen ero

Fiktion luonnetta on yksinkertaisinta lähteä tarkastelemaan vertaamalla sen luonnetta referentiaaliseen historialliseen kertomukseen. Historiallinen kertomus, esimerkiksi elämäkerta ja omaelämäkerta, käsittelee nimensä mukaisesti todellisia historiallisia tapahtumia ja historiallisia henkilöitä. Historiallisessa tekstissä henkilökuvaus pysyy objektiivisena: Kertoja ei voi tietää kirjoituksensa kohteen tuntemuksia ja ajatuksia tai liikkua mielensä mukaan ajallisissa rakenteissa. Fiktiivisessä ei-referentiaalisessa kertomuksessa sekä tarinan henkilön psyykeen kuvaus sekä vapaa aikajärjestys ovat mahdollisia. Juuri tämä fiktion vapaus esittää vaikka kokonainen elämä yhtenäisenä kokonaisuutena myös lyhyen tarina-ajan sisällä erottaa parhaiten nämä kaksi kirjallisuuden lajia - fiktion ja historiankirjoituksen - toisistaan.
Arto Haapala esittelee Aarne Kinnusen ajatuksia fiktioiden ja todellisuuden erillisyydestä. Kinnusen mukaan jokainen fiktiivinen kertomus muodostaa oman todellisuutensa, kun taas historiallinen kertomus kertoo yhden yhteisen todellisuuden tapahtumista. Tämä kuvaa siis sitä asennetta, jolla fiktiivisiä kertomuksia tulkitaan. Ne luovat kuvitteellisen todellisuuden, jonka lukija vastaanottaa kuvitteellisena ja joka tulkitaan sen kuvitteellisesta luonteesta käsin.
Fiktiivisen ja historiallisen kertomuksen ero > Kerronta kolmannessa persoonassa

Fiktion ja historiallisen kertomuksen eroja voi tarkastella kerronnan persoonan mukaan. Kolmannen persoonan kertomuksien fiktiivisyys on helppo hahmottaa: Fiktiossa kertoja pystyy pureutumaan päähenkilön tajuntaan ja kertomaan lukijalle asioita, joita historiallinen kertomus ei koskaan pysty välittämään. Parhaiten kolmannen persoonan fiktiiviset piirteet ilmenevät kuoleman kuvauksissa. Elämäkerrallisessa kertomuksessa kuoleman kuvaus viestii näin ollen kertomuksen fiktiivisyydestä, sillä yksikään oikeasti historiallisen kertomuksen kirjoittaja ei voi tietää teoksensa päähenkilön tuntemuksia kuoleman hetkellä.
Myös historiallinen elämäkerta pyrkii kuitenkin usein tulkitsemaan kolmannen persoonan tajuntaa käyttämällä niin sanottua arvailuun ja päättelyyn perustuvaa psykokerrontaa. Psykokerronnassa kertoja pysyy selkeästi erillään kerronnan kohteen kielestä ja päättelee hienovaraisesti henkilön mahdollisia ajatuksia ja tuntemuksia.
Fiktiivisen ja historiallisen kertomuksen ero > Kerronta ensimmäisessä persoonassa

Ensimmäisen persoonan kerrontaa käytetään erityisesti omaelämäkerroissa. Referentiaalisena lajityyppinä se siis viittaa todelliseen puhujaan ja hänen menneisyyteensä. Koska omaelämäkerrallinen kertomus on ”totuudenmukainen”, on ensimmäisessä persoonassa kerrottu romaani näin ollen ”valheellinen”. Tekijä ei siis väitä kirjoittavansa todellisia faktoja, ja hänen kielenkäyttönsä voidaan tulkita fiktiiviseksi. Omaelämäkerrallinen romaani näin ollen tarkoituksenmukaisesti jäljittelee todellista omaelämäkertaa.
Fiktion tuntomerkit > Analyysin taso

Cohn esittelee fiktiivisen kertomuksen tulkintaa tarinan tasolta tarkasteltuna. Tarinan tasolla hän tarkoittaa lähinnä kertomuksen ”juonellistamista”, eli esitettyjen tapahtumien jäsentymistä kertomuksessa. Pelkkä tarinan tasoon keskittyminen ei kuitenkaan Cohnin mukaan ole hedelmällistä, koska nykyään myös esimerkiksi omaelämäkerralliset kertomukset voivat olla yhtä taidokkaasti juonellistettuja kuin fiktiiviset kertomukset. Näin ollen pitää tarkastella fiktiota myös kerronnan tasolla. Kerronnan tasolla tarkoitetaan niitä fiktion erityisiä keinoja leikitellä kertomuksen aikarakenteilla ja järjestyksillä, jotka historialliselta kertomukselta puuttuvat.
Fiktion tuntomerkit > Kerronnalliset tilanteet

Fiktio pystyy irtautumaan historiankirjoitukselle ominaisesta persoonattomasta kerronnasta sellaiseen kerronnan muotoon, jossa tarina ikään kuin suodattuu jonkun henkilöhahmon näkökulmasta. Historiallinen kertomus puolestaan ei pysty esittämään menneitä tapahtumia kyseisen kertomuksen historiallisen hahmon näkökulmasta vaan ainoastaan  kertojan retrospektiivisestä näkökulmasta. Tätä näkökulmaa kutsutaan fokalisaatioksi.
Fokalisaatio tarkoittaa siis tarinan esittämistä jonkin henkilöhahmon näkökulmasta. Kertoja kertoo tarinaa tästä nimenomaisesta näkökulmasta, joka ei kuitenkaan ole hänen omansa. Fokalisaatio voi suodattua yhden tai useamman kertomuksen henkilön tai pelkästään kertojan kautta. Ulkoisessa fokalisaatiossa perspektiivi on tarinan tapahtumiin osallistumattoman henkilön, useimmiten kertojan. Sisäisestä fokalisaatiosta on kyse silloin, kun tarina suodattuu jonkun kertomuksessa oleellisena osana toimivan henkilöhahmon kautta.
Fiktion tuntomerkit > Kerronnan ääni

Fiktio pystytään paljastamaan myös tarkastelemalla teoksen kertojaa. Mikäli kertoja ja teoksen kannessa nimetty kirjailija ovat historiallisessa kertomuksessa eri henkilö, kyseessä on fiktiivinen historiallinen teos. Jos kirjailija ja kertoja ovat sama henkilö, on kyseessä omaelämäkerrallinen kertomus. Tekijän ja kertojan erottelu ilmaisee lukijalle, onko teosta tarpeellista tulkita kirjaimellisesti referentiaalisena.
Fiktion tuntomerkit > Referenssin taso

Myös Haapala esittelee yhtenä fiktiivisyyden tuntomerkkinä jo aikaisemmin mainitun referentiaalisuuden. Hänen mukaansa teksti voi sisältää referentiaalisten henkilöiden lisäksi myös todellisia henkilöitä. Haapalan mielestä kirjailija ei fiktiivistä teosta kirjoittaessaan väitä mitään totuuspohjaista, vaan perustaa uusia fiktiivisiä maailmoja ja luo uutta.
Referentiaalisuuden kannalta fiktiossa merkittävää on sen vapaus todistusaineistosta. Historiallinen teksti on velvoitettu niin sanotun perigraafisen välineistön, eli lähdeviittausten, esipuheiden ja liitteiden, käyttöön. Tällä välineistöllä kirjoittaja luo tekstille uskottavan pohjan, jonka todenmukaisuuden lukija voi halutessaan varmentaa. Fiktiivinen teos on siis vapaa myös todistusaineiston taakasta.
Kanadankerttuli

| Kanadankerttuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttulit Parulidae
Suku::  Viherkerttulit Leiothlypis
Laji::  peregrina
Kaksiosainen nimi
 Leiothlypis peregrina  Wilson, 1811 
Synonyymit
 Vermivora peregrina 

Katso myös
   Kanadankerttuli Wikispeciesissä   Kanadankerttuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanadankerttuli (Leiothlypis peregrina) on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit

Kanadankerttuli on 10,5-12 senttimetriä pitkä. Kanadankerttuli on väriltään harmaan-, vihreän- ja kellansävyinen. Päälaki on harmaa, selkä on vihreä ja alapuoli vaaleampi ja siinä on kellanvalkoinen sävy. Linnulla on tummanruskea silmä ja sen yläpuolella valkoinen silmäkulmanjuova. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä, mutta naaraat ovat koiraita himmeämmän värisiä ja niillä on keltaisempi rinta.
Kanadankerttulin kutsuääni on terävä "tsiit".
Levinneisyys

Kanadankerttuleita pesii Kanadassa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa. Talvehtimisalueet sijaitsevat Väli-Amerikan eteläosissa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Harhailijoita on havaittu syksyllä Islannissa, Färsaarilla ja Isossa-Britanniassa.
Elinympäristö

Kanadankerttulit pesivät boreaalisen vyöhykkeen metsissä.
Lisääntyminen

Kanadankerttuli munii kolmesta kahdeksaan munaa pesään, joka on piilotettu maahan sammalen suojiin tai puun juurelle.
Ravinto

Kanadankerttulit syövät hyönteisiä, hedelmiä ja mettä.
Kampasaniainen

| Kampasaniainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Saniaiset Pteridophytina
Luokka::  Pteridopsida
Lahko::  Polypodiales
Heimo::  Kampasaniaiskasvit Blechnaceae
Suku::  Kampasaniaiset Blechnum
Laji::  spicant
Kaksiosainen nimi
 Blechnum spicant  (L.) Roth 
Katso myös
   Kampasaniainen Wikispeciesissä   Kampasaniainen Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kampasaniainen (Blechnum spicant) on kampasaniaiskasvien heimoon kuuluva saniaislaji. Ruusukkeena kasvavan kasvin lehdet ovat liuskoittuneet tiheästi kampamaisen näköisiksi. Kampasaniasta tavataan Euroopassa laajasti sekä erillisillä alueilla Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa lajin pysyvät esiintymät ovat hävinneet, joten se on luokiteltu alkuperäisenä hävinneeksi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotisen kampasaniaisen maavarsi on lyhyt ja pysty. Lehtilavat ovat kapeanpuikeita tai suikeita ja tasaisen kampamaisesti pariliuskaisia. Kärkeä ja tyveä kohti kapenevat lehdet ovat kimppuina ruusukemaisesti. Itiöpesäkkeettömät, nahkeat kasvulehdet ovat 8–25 cm pitkiä ja viistoja. Tiheässä olevat liuskat ovat 3–5 mm leveitä. Harvemman näköiset itiölehdet ovat 15–40 cm pitkiä, pystyjä ja niiden liuskat ovat 1–2 mm leveitä. Itiöpesäkeryhmät ovat pitkiä, tasasoukkia ja katesuomuisia, ja ne sijaitsevat lehtilavan alapinnalla keskisuonen molemmin puolin. Itiöt kypsyvät elo–syyskuussa, mutta itiölehtiä esiintyy Suomessa kuitenkin harvoin. Kampasaniaisen kasvulehdet ovat talvivihreitä, mutta itiölehdet lakastuvat syksyllä.