stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuohenmaa

Elokuun ilta Kuohenmaalla.
Kuohenmaa on Kangasalan osa-alue, kylä ja kaupunginosa 20, joka sijaitsee Kangasalla seututie 310 (Kaarina Maununtyttären tie) varrella lähellä Valkeakosken rajaa. Kuohenmaasta on matkaa Kangasalan keskustaan noin 20 kilometriä ja Valkeakosken keskustaan noin 15 kilometriä. Kuohenmaassa on lähes 200 asukasta. Kylälle on muuttanut paljon nuoria lapsiperheitälähde?. Vakituisia asuntoja on hiukan alle 70. Kuohenmaalla toimii Kangasalan Kisan Kuohenmaan-Haapaniemen alaosasto, Kuohenmaan kyläyhdistys sekä Etelä-Kangasalan metsästysseura. Kuohenmaa valittiin Pirkanmaan vuoden kyläksi 2015. Kuohenmaalla on paljon kylätoimintaa ja talkootyötä. Kuohenmaalla sijaitsee Kuohenmaan vanha kyläkoulu, tanssilava ja Rissan laavu ja veneranta.
Aiheesta muualla

Kuohenmaan kyläyhdistys
Kisa Kuohenmaan-Haapaniemen ao
Jorma Gallen-Kallela

Luutnantti Jorma Gallen-Kallela 1930-luvulla.
Kaius Jorma Gallen-Kallela (22. marraskuuta 1898 Ruovesi – 30. marraskuuta tai 1. joulukuuta 1939 Uusikirkko, Lempiälä) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko.
Gallen-Kallelan vanhemmat olivat Akseli Gallen-Kallela ja Mary Gallen-Kallela (o.s. Slöör). Hän aloitti taideopintonsa isänsä johdolla. Ulkomailla Gallen-Kallela opiskeli taidetta Argentiinassa, Tanskassa, Ranskassa ja Itävallassa. Gallen-Kallelan tunnetuin taiteellinen työ liittyy Kansallismuseon freskoihin, joiden maalaamisessa hän avusti isäänsä. Lisäksi Gallen-Kallela avusti isäänsä Suur-Kalevalan kuvittamisessa. Gallen-Kallela myös maalasi uudestaan Juseliuksen mausoleumin tuhoutuneet freskot isänsä luonnosten perusteella. Itsenäisiä Jorma Gallen-Kallelan töitä ovat Rintamamies- ja Kalevala-postimerkit.
Gallen-Kallela osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ryhmän- ja joukkueenjohtajana. Hänet komennettiin Vöyrin sotakouluun, jossa hän toimi jonkin aikaa opettajana. Talvisodassa luutnantti Gallen-Kallela toimi lähetti- ja toimistoupseerina ja pioneerikomentajan apulaisena.  Hän kaatui sodan ensimmäisenä tai toisena päivänä 30.11.–1.12.1939 ollessaan pidättämässä alasammuttuja Neuvostoliiton puna-armeijan lentäjiä Adolf Ehrnroothin kanssa. Gallen-Kallela pelasti Ehrnroothin hengen heittäytymällä tämän päälle, mutta sai itse surmansa.
Gallen-Kallela oli ensin naimisissa Robert Kajanuksen tyttären Elvi Kajanuksen kanssa. Liitosta syntyi yksi lapsi. Tämän jälkeen hän oli naimisissa Pirkko Alhqvistin kanssa. Tästäkin avioliitosta syntyi yksi lapsi.
Tuotanto

Edesmenneittein muistokivi, Luettelo Sastamalan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä. 1934, uusittu vuonna 2000
Tuotanto > Maalaukset

Asetelma, 1917.
Tuotanto > Muut

Vöyrin koulun kurssimerkki, 1918.
Tuotanto > Postimerkit

Runonlaulajat, 1935.
Sampolaiva, 1935.
Kullervon sotaanlähtö, 1935.
Sisällissodan 20-vuotismuisto-postimerkki, 1938.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jorma Gallen-Kallela taiteilijamatrikkelissa
Miten postimerkki syntyy?, Hakkapeliitta, 05.04.1938, nro 14, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Olli Nuorto : Kaatui kunnialla isänmaan puolesta, Suomen Kuvalehti, 23.12.1939, nro 51-52, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Muut:  Europeana
Luettelo Suomen vanhimmista toiminnassa olevista yhdistyksistä

Tämä on luettelo Suomen vanhimmista toiminnassa olevista yhdistyksistä.
| Yhdistys | Perustamisvuosi | Tarkoitus |
| --- | --- | --- |
| Turun soitannollinen seura | 1790 | musiikki |
| Suomalaisen kirjallisuuden seura | 1831 | kirjallisuusseura |
| Suomen Tiedeseura | 1838 | tiedeakatemia |
| Teologian ylioppilaiden tiedekuntayhdistys TYT | 1853 | opiskelijajärjestö |
| Segelföreningen i Björneborg | 1856 | urheiluseura |
| Suomen Taiteilijaseura | 1864 | taiteilijayhdistys |
| Helsingin yliopiston ylioppilaskunta | 1868 | ylioppilaskunta |
| Hämeenläänin Metsästys­seura | 1873 | metsästysseura |
| Oulun Vapaaehtoinen Palokunta | 1874 | VPK-yhdistys |
| Helsingfors Gymnastikklubb | 1875 | urheiluseura |
| Helsingin Työnväenyhdistys | 1883 | työväenyhdistys |
| Tuusulan vanhempi neulomaseura | 1884 | naisyhdistys |
| Aura Trädgårdsvänner ry | 1882 | puutarhayhdistys |
| Turun kuurojen yhdistys | 1886 | kuurojen yhdistys |
| Suomen ruotsalainen kansanpuolue | 1906 | puolue |
| Suomen Psykiatriyhdistys | 1913 | erikoislääkäriyhdistys |
| Suomen Numismaattinen Yhdistys | 1914 | keräilijöiden ja tutkijoiden yhdistys |
Kuitubetoni

Kuitubetoni on kuiduilla vahvistettua betonia, joko perinteisen tankoraudoituksen lisänä tai tankojen korvaajana. Kuidut vahvistavat tankoraudoituksen tapaan betonin vetolujuutta, jotta betoni ei halkeaisi tai rakenneosa katkea niin helposti.
Kuitutyypeistä yleisin on teräskuitu, mutta markkinoille on tulossamilloin? yhä enemmän muun muassa polymeeri- ja lasikuituja.
Kuitubetonin yleisimpiä käyttökohteita ovat ruiskubetonit, pintabetonit, maanvaraiset laatat ja paalulaatat. Kuitubetonia on käytetty myös muun muassa seinissä, pilareissa, välipohjalaatoissa, ulkotilojen laatoissa (kuten jalkakäytävät) sekä erilaisissa betonituotteissa, kuten kaivonrenkaissa. Suomessa kuitubetonin käyttö on ollut vähäisempää kuin esimerkiksi naapurimaissa, sillä kotimaisten suunnitteluohjeiden saatavuus on ollut heikkoa.
Yleistä

Kuitujen käyttö perustuu työmaalla saataviin etuihin: raskaita teräsverkkoja ja tankoja ei tarvitse kuljettaa tai kasata yhtä paljon tai jopa ollenkaan. Kuidut sekoitetaan betoniin jo valmistusvaiheessa. Ne tuovat betoniin lisähintaa, mutta säästävät aikaa ja rahaa työmaalla.
Kuidut voivat korvata betonin raudoituksen tietyin edellytyksin, mutta ne voivat toimia myös tankoraudoituksen lisänä. Esimerkiksi kantavissa, sortumavaarassa olevissa rakenteissa edellytetään vähintään onnettomuusraudoitusta, joka toteutetaan tankoraudoitteena. Myös esimerkiksi pilarien yläpäät ja laatan reunat saatetaan vahvistaa tangoilla, jotta betonirakenne ei lohkeilisi. Palkkien taipumaraudoitus toteutetaan tankojen avulla mutta kuidut toimivat palkeissa hyvänä leikkausraudoituksena.
Kuitubetonin lujuus perustuu jäännöstaivutusvetolujuudelle. Se tarkoittaa sitä, että betonin jo haljettua kuidut eivät anna halkeaman avautua. Toisin sanoen kuidut tekevät betonista sitkeän. Mikäli rakenteeseen on asetettu tiukka halkeilurajavaatimus, kuitujen käyttöä ilman tankoraudoitusta ei suositella.
Käyttökohteet

Kuitubetonia käytetään Suomessa yleisimmin maanvaraisiin laattoihin, paalulaattoihin, ruiskubetoniin ja pintabetonilattioihin. Ulkomailla on toteutettu vaativimpiakin kohteita, kuten Virossa sijaitseva 16-kerroksinen Rocca Tower, jossa on käytetty kuitubetonisia välipohjia.
Kuitubetoni soveltuu myös betonituotteisiin, kuten kaivonrenkaisiin ja pihalaattoihin. Kulkuväylissä ja muissa ulkotilojen laatoissa kuitubetoni toimii myös. Esimerkiksi polyymerikuidut, eli muovikuidut, soveltuvat kulutuspinnoille hyvin, sillä polymeerikuidut eivät ole niin suureksi haitaksi pintaan noustessaan kuin teräskuidut.
Kuitubetonissa ei tarvitse huolehtia terästankojen vaatimista betonipeitteistä eli suojaetäisyyksistä. Rasitusluokasta riippuen terästankojen ja betonipinnan välissä täytyy olla betonia jopa useita senttimetrejä, joka pakottaa betonirakenteen tiettyyn paksuuteen. Pelkkiä kuituja käytettäessä tätä vaatimusta ei ole, ja se mahdollistaa ohuemmat rakenteet esimerkiksi betonisten ulkoseinäelementtien ulkokuorissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuitubetoni Wikimedia Commonsissa
Öljyhuippu

M. King Hubbertin ennuste maailmanlaajuisen öljyntuotannon kehittymisestä:
  Vuoteen 1956 mennessä toteutunut tilanne.
  Vuonna 1956 tunnettujen öljyvarantojen riittävyys.
  Löytämättömät varannot.
Öljyhuippu (engl. peak oil) on hetki, jolloin maaöljyn tuotannon maksimi saavutetaan ja tuotantomäärä kääntyy pysyvään laskuun. Marion King Hubbert esitti 1956 hypoteesin, jonka mukaan öljyn tuotantomäärien kasvu ja lasku seuraavat normaalijakaumaa. Koska maaöljy on uusiutumaton luonnonvara, tuotettavissa olevan öljyn määrä on rajallinen.
Öljyhuippu oli 2000-luvun alussa suosittu puheenaihe. Huipun väitettiin joko odottavan lähitulevaisuudessa tai tapahtuneen jo. Halvan öljyn loppumisen pelättiin johtavan taloudelliseen ja poliittiseen epävakauteen. Toistaiseksi kaikki öljyhuippua koskevat ennusteet ovat osoittautuneet ennenaikaisiksi, ja 2010-luvun mittaan öljyhuippukeskustelu laantui.
”Kysyntähuippu” (engl. peak oil demand) poikkeaa perinteisestä öljyhuipun käsitteestä siinä, että tuotannon laskua ei aiheuta varantojen hupeneminen vaan öljyn kysynnän pysyvä väheneminen. 2020-luvun julkinen keskustelu onkin enimmäkseen keskittynyt kysyntähuippuun. Taustalla on halu vähentää kasvihuonepäästöjä ottamalla käyttöön aiempaa ympäristöystävällisempiä energianlähteitä.
Öljyn tuotanto

Maaöljyn hinta maailmanmarkkinoilla määräytyy kysynnän ja tarjonnan mukaan. Koska öljy on uusiutumaton luonnonvara, sitä ei voida tuottaa lopullista öljyvarantoa enempää. Öljyhuipuksi nimitetään hypoteettista hetkeä, jolloin tavanomaisiin raakaöljyn varantoihin perustuvaa tuotantoa ei enää pystytä lisäämään. Tavanomaisilla lähteillä viitataan helposti saavutettaviin öljylähteisiin, joista öljy poistuu paineensa ansiosta tai yksinkertaisilla pumppausmenetelmillä. Öljyhiekka, syvänmeren esiintymät ja muut epätavalliset maaöljyn lähteet eivät kuulu öljyhuippuhypoteesin piiriin, sillä ne vaativat tavanomaisia esiintymiä suurempia taloudellisia ja työvoimapanostuksia.
Perinteisessä öljyhuippuskenaariossa tuotannon lasku johtuu uusien esiintymien käyttöönoton kasvavista kustannuksista. Kun uusia varantoja otetaan käyttöön hitaammin kuin vanhat ehtyvät, on öljyhuippu saavutettu. Käytännössä kuitenkin juuri uusilla tekniikoilla tuotettu ”epätavanomainen öljy”, niin sanottu liuskeöljy eli vesisärötyksen avulla öljyliuskeesta tuotettu öljy teki Yhdysvalloista öljyomavaraisen, maailman suurimman öljyn tuottajan ja öljynviejämaan 2010-luvun puolivälissä. Tuotantohuippu ei väistämättä johdu esiintymien hupenemisesta, vaan sen voi aiheuttaa jokin öljyä kustannustehokkaampi korvaava tuote, joka tekee uusien varantojen etsimisestä taloudellisesti kannattamatonta.
Öljyn tuotantomäärien ennustaminen on osoittautunut vaikeaksi. Menneistä tuotantoluvuista on saatavilla tarkat tiedot, mutta löytämättömien öljyvarantojen suuruus on arvailun varassa. Lisäksi Saudi-Arabia ja muut suuret öljyntuottajamaat pitävät tunnettujen varantojensa suuruuden salassa. Epäselvää on sekin, kuinka nopeasti tuotantomäärät huipun jälkeen laskevat. Toistaiseksi kaikki öljyhuippua koskevat ennusteet ovat osoittautuneet ennenaikaisiksi, ja öljyn hinta on 2000-luvulla kokenut sekä voimakkaita nousuja että laskuja.
Historia > Tuotantohuipun ennustaminen

Öljyhuipusta kirjoitti ensimmäisenä Marion King Hubbert, joka työskenteli vuosina 1943–1964 öljy-yhtiö Shellin tutkijana ja opetti Stanfordin yliopistossa geofysiikkaa. American Petroleum Instituten kokouksessa 1956 hän esitteli artikkelin, jossa esitti Yhdysvaltain maaöljyn tuotannon normaalijakaumaa noudattelevana käyränä. Hubbertin kaaviossa tuotantoa ei 1800-luvun lopulla ollut lainkaan, mutta vuosien 1965–1975 välillä hän ennusti sen kohoavan jo 2,5–3 miljardiin barreliin vuodessa. Tämä olisi Yhdysvaltain öljyntuotannon huippu, minkä jälkeen tuotanto kääntyisi nopeaan laskuun. Maailman öljyhuippu saavutettaisiin Hubbertin mukaan vuoden 2000 tienoilla, jolloin maailmanlaajuinen tuotanto olisi 12 miljardia barrelia vuodessa. Tuolloin vielä käyttämättömien öljyvarantojen kooksi Hubbert arvioi 1,25 biljoonaa barrelia, ja hän oletti öljyntuotannon lakkaavan kokonaan 2100-luvun aikana. Korvaavaksi energianlähteeksi Hubbert esitti ydinvoimaa.
Hubbertin ennuste osoittautui Yhdysvaltain suhteen tarkaksi, sillä vuonna 1970 maan öljylähteistä pumpattiin enemmän öljyä kuin koskaan aiemmin tai koskaan sen jälkeen. Päivittäinen tuotanto oli 9,64 miljoonaa barrelia päivässä eli noin 3,5 miljardia barrelia vuodessa. Vuoden 1973 öljykriisi lisäsi huolta öljyn riittävyydestä. Toisaalta se johti uusien esiintymien johdonmukaiseen etsintään ja aiempaa tehokkaampien tuotantomenetelmien kehittämiseen. Parantunut teknologia on nostanut vanhojen, periaatteessa jo ehtyvien esiintymien tuottavuutta. Siksi öljyhuippua koskevia ennusteita on jatkuvasti lykätty yhä kauemmas tulevaisuuteen. Hubbert myös aliarvioi Arktiksen, Etelä-Amerikan ja Saharan eteläpuolisen Afrikan öljyesiintymien suuruuden.
2000-luvun ensikymmenellä öljyhuipun arvioitiin yleisesti jo tapahtuneen tai olevan aivan käsillä. Cambridge Energy Research Associates (CERA) arvioi 2005, että nykyisen tuotantokapasiteetin huippu saavutetaan vuonna 2020 tai myöhemmin. Toisaalta Kansainvälisen energiajärjestön (IEA) julkaisu World Energy Outlook arvioi 2010, että öljyhuippu oli ohitettu neljä vuotta aiemmin. Entinen IEA:n taloustieteilijä Olivier Rech arvioi 2011, että päivittäinen öljyntuotanto tulisi laskemaan 1–2 miljoonalla barrelilla joka vuosi. Sekä Rech että Royal Dutch Shellin toimitusjohtaja Jeroen van Veer ennustivat, että helposti hyödynnettävien öljy- ja kaasuvarantojen väheneminen johtaisi pullonkauloihin vuoteen 2015 mennessä. Useimmat öljy-yhtiöt suhtautuvat kuitenkin optimistisesti varantojen riittävyyteen. Vuonna 2018 tunnettujen öljyvarantojen koko oli arviolta 1,73 biljoonaa barrelia, mikä riittäisi tuolloisen tuotantotason ylläpitämiseen 50 vuoden ajan.
Historia > Kysynnän lasku

Öljyhuippu oli kiihkeä puheenaihe vuosituhannen alussa. Esimerkiksi Greenpeacen Rex Weyler väitti vuonna 2012, että ”öljyhuippu on todellinen ja luonamme jo nyt”; väitteitä suurista käyttämättömistä varannoista hän piti öljy-yhtiöiden propagandana. Muutamaa vuotta myöhemmin oltiin kuitenkin tilanteessa, jossa ei enää pohdittu öljyn riittävyyttä vaan sen kysynnän vähenemistä. 2010-luvun loppuun mennessä öljyhuippu oli kadonnut julkisesta keskustelusta lähes kokonaan.
Esiintymien hupenemisesta aiheutuva tuotantohuippu on edelleen teoreettinen mahdollisuus, mutta kysyntähuipun vuoksi on mahdollista, ettei öljyhuippua sanan perinteisessä merkityksessä koskaan saavuteta. Yle haastatteli vuonna 2016 kolmeatoista taloustutkijaa. Heistä vain neljä piti öljyhuippua ajankohtaisena, muiden mukaan öljyvarannot riittävät pitkälle tulevaisuuteen. Osa tosin uskoi öljyn tuotannon ja kulutuksen kääntyvän laskuun melko pian, kun korvaavia energianlähteitä otetaan käyttöön ja fossiilisten polttoaineiden kysyntä laskee.
Vuonna 2019 öljyä tuotettiin lähes 95 miljoonaa barrelia päivässä, mikä oli kaikkien aikojen ennätys. Vuonna 2020 tuotanto laski kuitenkin noin seitsemällä prosentilla, ja esimerkiksi Yhdysvalloissa romahdus oli kaikkien aikojen suurin. Syynä olivat öljyn matalat hinnat sekä koronaviruspandemia. Vuonna 2020 öljybarrelin hinta kävi Venäjän ja Saudi-Arabian ylituotannon sekä pandemian vuoksi hetkellisesti nollassa dollarissa. Kesällä 2021 se oli kuitenkin noussut jo 75 dollariin barrelilta.
Kansainvälisenä pyrkimyksenä on jo pitkään ollut kasvihuonepäästöjen pienentäminen. Käytännössä tämä vaatii öljyn käytön (ja siten sen kysynnän) radikaalia vähentämistä. Kun öljyllä tuotettiin 1970-luvun alussa noin puolet kaikesta maailman energiasta, vuonna 2018 osuus oli selvästi alle 40 prosenttia. Öljy-yhtiö BP arvioi 2019, että kysynnän huippu saavutetaan 2030. Seuraavana vuonna julkaistu ennuste arvioi, että tuotantohuippu oli jo ohitettu 2019. Kun öljyä kulutettiin vuonna 2020 noin 100 miljoonaa barrelia päivässä, tulee se BP:n ”nopean” ennusteen mukaan laskemaan noin 30–55 miljoonaan barreliin vuoteen 2050 mennessä. Toisen ennusteen mukaan kysyntä laskee vieläkin nopeammin. On kuitenkin epäselvää, tuleeko kysynnän pieneneminen nostamaan vai laskemaan öljyn hintaa.
Öljyhuipun seuraukset

Perinteisen skenaarion mukaan öljyn tuotanto kääntyy huipun jälkeen voimakkaaseen laskuun. Hypoteesin kannattajien mukaan öljyhuippu ei välttämättä johda öljykriisiin ja öljyn kertakaikkiseen loppumiseen. Olennaista on, että hinta asettuu pysyvästi aiempaa korkeammalle tasolle, mikä vaikuttaa kielteisesti öljyriippuvaiseen talouteen. Esimerkiksi maatalous, kuljetus- ja matkailuala sekä monet teollisuudenalat ovat riippuvaisia polttoaineesta ja muista öljypohjaisista tuotteista. Synkimmissä ennusteissa öljyhuipun on jopa väitetty johtavan nälänhätiin, kun ihmisillä ei enää ole varaa maksaa ruuasta.
Hubbertin ennustetta tuotantomäärien nopeasta romahduksesta ei nykyään pidetä uskottavana. World Energy Outlookin (2010) mukaan tuotanto on mahdollista pitää entisellään ”näköpiirissä olevan tulevaisuuden ajan”: perinteisten lähteiden osuus kaikesta tuotetusta öljystä laskee, mutta tämä on mahdollista korvata epätavanomaisella öljyllä niin, ettei tarjonta ratkaisevasti muutu. CERA:n mukaan on epämielekästä erottaa erilaisin menetelmin tuotettu öljy. Koska tekniikka kehittyy jatkuvasti, öljyntuotanto on mahdollista pitää 2000-luvun alun tasolla ”pitkälle tulevaisuuteen”.
Encyclopædia Britannican artikkelissa Christopher O’Leary (2013) esittää kaksi mahdollista skenaariota. Öljyhuippu voi johtaa aiempaa edistyneempien öljyntuotantomenetelmien nopeaan kehittämiseen ja käyttöönottoon. Lisäksi käyttöön voidaan ottaa aiemmin hyödyntämättömiä öljyvarantoja, joita sijaitsee paljon varsinkin arktisella alueella, joka ilmastonmuutoksen myötä on aiempaa helpommin saavutettava. O’Learyn mukaan hintojen pysyvä nousu on todellinen mahdollisuus, mikäli öljyn kysyntä Intian ja Kiinan kaltaisissa kehittyvissä talouksissa jatkaa kasvuaan. Toisaalta on mahdollista, että riippuvuus öljystä vähenee ja sen sijaan käyttöön otetaan uusiutuvia ja muita vaihtoehtoisia energiamuotoja.
Forbesin Michael Lynchin (2018) mukaan koko öljyhuippukeskustelu oli aiheeton paniikki, joka perustui väärään oletukseen, että maailman ”poliittinen ja taloudellinen vakaus” oli riippuvainen halvasta öljystä. Uusia esiintymiä löytyy jatkuvasti ja epätavanomaista öljyä hyödynnetään aiempaa tehokkaammin. Lynchin mukaan tuotantomäärät eivät yleensä noudata normaalijakaumaa, mutta silloin kun näin on, se johtuu eksponentiaalisesta kasvusta tai laskusta. Öljyn tuotantoa sen sijaan säätelevät monet tekijät, kuten hinnan muutokset, talouden suhdanteet ja esiintymien vaihteleva saatavuus. Lynchin mukaan kaikki yritykset ennustaa öljyhuipun ajankohta ovat epäonnistuneet. Silti monet tutkijat ja aktivistit ovat eri vuosikymmeninä olleet vakuuttuneita siitä, että öljyhuippu on jo ohitettu.
Investopedian Will Kentonin (2021) mukaan on mahdollista, ettei vuoden 2019 tuotantotasoa koskaan ylitetä, mikä tekee öljyhuipusta jälleen ajankohtaisen. Toisin kuin 1970-luvulla arveltiin, syynä ei ole öljyn vaan kysynnän loppuminen. Kentonin mukaansa öljyhuipulla on merkitystä myös ympäristön kannalta, sillä se johtaa kasvihuonepäästöjen laskuun ja ihmisen aikaansaaman ilmastonmuutoksen hidastumiseen.
Kirjallisuutta

Roberts, Paul: Kun öljy loppuu. Uuden energiatalouden vaihtoehdot. Helsinki: Edita, 2006. ISBN 951-37-4575-9.
Öljyhuippu
Maailmanlaajuinen öljyntuotanto 1965–2018:
  Latinalainen Amerikka
  Aasian ja Tyynenmeren alue
  Afrikka
  Eurooppa
  Itsenäisten valtioiden yhteisö
  Pohjois-Amerikka
  Lähi-itä
M. King Hubbertin ennuste (punainen) ja toteutunut (vihreä) öljyntuotanto Yhdysvalloissa 1900–2020.
Jane Hölsö

| Jane Hölsö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1996 tai 1997
Näyttelijä
Aktiivisena:  2014–
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb
Elonet
    
Jane Hölsö (s. 1996 tai 1997) on suomalainen näyttelijä ja juontaja sekä realitytähti, joka on tullut tunnetuksi Au pairit Miamissa-televisiosarjasta vuonna 2018. Hän on ollut tv-tuotannoissa avustajana ja tehnyt sivurooleja sekä näytellyt elokuvissa ja teatterissa. Lisäksi hän on ollut myös ääninäyttelijänä ja esiintynyt mainoksissa. Näyttelemistä hän on opiskellut kansanopistoissa. Hölsö on kotoisin Seinäjoelta.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2016 | Creak | Nainen |
| 2017 | Kyrsyä - Tuftland | Kyläläinen |
| 2021 | Night of the Living Dicks | Baarin asiakas |
| 2021 | Ordlös | Kidnappaaja |
| 2021 | Rikinkeltainen taivas |  |
| 2022 | Hornan Taistelu | Demoniprinsessa |
| 2023 | Taivaanranta | Stella |
Filmografia > Televisio- ja nettisarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2014 | Ihan sama | Agentti |
| 2019 | Sunnuntailounas | Improaja |
| 2019, 2020, 2022–2023 | Syke | Hoitaja |
| 2020 | Rantabaari | Nainen |
| 2022 | Rantabaari | Edustaja |
| 2020 | Keihäsmatkat | Fanityttö |
| 2020 | Onnela | Hoitaja |
| 2020 | Pohjolan laki | Ensihoitaja |
| 2021 | Sekasin | Kahvilan omistaja |
| 2021 | Maria Kallio | Lulu Nightengale |
| 2021 | Ei Haukku haavaa tee | Tarjoilija |
| 2021 | Hautalehto | Lehdenjakaja |
| 2021 | Hotel Swan Helsinki | Hippinainen 1 |
| 2021 | Modernit miehet | Carita |
| 2022 | Justimus esittää: Duo | Näyttelijäopiskelija |
| 2022 | Made in Finland | Tarjoilija |
| 2022 | Salatut elämät | Kätilö |
| 2022 | Sininen enkeli | Opiskelija |
| 2022 | Jukka Lindströmin Sivuhistoria |  |
| 2022 | Suhteeton | Rosa |
| 2023 | Jarkko Tammisen maailma |  |
| 2023 | Kakarat | Kätilö |
| 2023 | Kiitos elämä | 4Dogz-myyjä |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Jane Hölsö Elonetissä.
Jane Hölsö Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Journalismi

Sanomalehti Kalevan toimitusta vuonna 1957.
Journalisteja 1940-luvulla Radio Canadan uutishuoneessa.
Journalismi on toimintaa, jonka tehtävänä on kerätä, varmentaa ja eritellä tietoa ja esittää se joukkoviestimien avulla esimerkiksi uutisten muodossa. Sen kohteena ovat paitsi erityisesti yhteiskunnallisesti tärkeät, ajankohtaiset ja kiinnostavat asiat ja ihmiset, myös muun muassa kulttuuriaiheet. Sana journalismi tulee ranskan sanasta jour, joka merkitsee päivää. Journalismia harjoittavat journalistit eli toimittajat.
Julkaisukanavat

Journalismia julkaistaan sanomalehdissä, televisiossa, radiossa, internetissä ja kirjoissa. Journalismi itsessään on julkaisumuodosta riippumatonta, mutta nykyisin tehdään usein jako printtijournalismin ja verkkojournalismin välillä. Verkkomedia miellettiin aluksi  sanomalehtien sähköiseksi versioksi, mutta siitä on kehittynyt  ympäristönä pikemminkin radion, television ja printtimedian fuusio, joka  perustuu tekstiin enemmän kuin televisiojournalismi mutta vähemmän kuin printtijournalismi. Verkkojournalismille on muodostuneet omat viestinnälliset ja sosiaaliset käytännöt.
Journalismilla on useita alalajeja, kuten kuvajournalismi, tutkiva journalismi, tiedejournalismi, talousjournalismi, viihdejournalismi ja kulttuurijournalismi.
Journalismin rooli yhteiskunnassa ja lehdistönvapaus

Montesquieun  1700-luvulla kehittämän vallan kolmijako-opin mukaan lainsäädäntövalta, tuomiovalta ja toimeenpanovalta on pidettävä erossa toisistaan ja näiden pitää vahtia toisiaan. Lehdistöstä alettiin puhua neljäntenä valtiomahtina, joka valvoi kaikkia kolmea ja  kirjoitti niiden väärinkäytöksistä.
Lehdistönvapautta pidetään demokraattisissa yhteiskunnissa perusoikeutena. Toimittajat myös pitävät itseään lehdistönvapauden puolustajina. Toimittajat ilman rajoja -järjestö listaa vuosittain eri maiden lehdistönvapausasteen (World Press Freedom Index).
Suomessa  joukkoviestinnän julkaisijoiden ja toimittajien vapaaehtoinen itsesääntelyelin Julkisen sanan neuvosto on julkaissut Journalistin ohjeet ja valvoo niiden noudattamista.