stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lovelace

Lovelace on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ada Lovelace (1815–1852), englantilainen matemaatikko, jota pidetään yleisesti ensimmäisenä tietokoneohjelmoijana
Amanda Lovelace (s. 1991), yhdysvaltalainen runoilija
Earl Lovelace (s. 1935), trinidadilainen kirjailija ja näytelmäkirjailija
Linda Lovelace (1949–2002), Syvä kurkku -elokuvasta tunnetuksi tullut yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Lovelace, Linda Lovelacesta kertova elämäkertaelokuva vuodelta 2013.
Richard Lovelace (1618–1657), englantilainen hovimies ja runoilija.
Kuvitteellisia henkilöitä

Simon Lovelace, Simon Lewis, Cassandra Claren fantasiakirjasarjassa Varjojen kaupungit.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Liisa Roine

Liisa Roine (keskellä) Ritva Nurmena elokuvassa Pinsiön parooni vuodelta 1962.
Liisa Marjatta Roine (s. 27. kesäkuuta 1938 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Hän on näyttelijä Eero Roineen tytär ja Esko ja Eila Roineen sisar. Hän on ollut naimisissa näyttelijä Seppo Mäen kanssa vuodesta 1961. Heillä on kaksi lasta, tytär ja poika.
Roine valmistui Teatterikoulusta 1961 ja työskenteli ensin Kotkan kaupunginteatterissa ja sitten Tampereen Teatterissa vuodesta 1963 vuoteen 2014.<
Liisa Roine, Ritva Valkama ja Anja Räsänen esiintyivät 1970-luvun alkupuolella lauluyhtyeenä Vanhat Tytöt, kunnes toiminta loppui Ritva Valkaman muutettua Tampereelta Helsinkiin 1975.
Rooleja

Skandaali tyttökoulussa (1960) – Anna Tapper
Minkkiturkki (1961) – opiskelijatyttö
Kaasua, komisario Palmu! (1961) – neiti Vesa
Pojat (1962) – Liisa Toikka
Pinsiön parooni (1962) – Ritva Nurmi
Heikki ja Kaija (1965–1971) – Lissu
Päivä ennen (1978) – Hilkan äiti
Kielipuolipotilas (1978)
Hullu kesä (1981) – Lilli-täti
Seikkailu Olavinlinnassa (1984) – Jannen äiti
Pakanamaan kartta (1991) – Helenan kuntouttaja
Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä (1996) – tarjoilija hotelli Tammerissa
Pekko ja unissakävelijä (1997) – nainen Pipsan äidin entisessä asunnossa
Paavo ja Raili (2006) – rouva Harju
Syke (2023) – Anna-Leena Saari
Aiheesta muualla

Liisa Roine Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Liisa Roine Elonetissä.
Liisa Salo-Lee

Liisa Salo-Lee (s. 1944 Nokia) on kulttuurienvälisen viestinnän emeritaprofessori Jyväskylän yliopistossa. Hän on Lissabonin Universidade Abertan kunniatohtori Portugalissa ja Kööpenhaminan NIAS (Nordic Institute of Asian Studies) Academic Associate.
Liisa Salo-Lee on kulttuurienvälisen viestinnän akateemisen opetuksen pioneereja Euroopassa ja toiminut professorina johtotehtävissä muun muassa Suomen ensimmäisissä kulttuurienvälisen viestinnän maisteri- ja tohtoriohjelmissa Jyväskylän yliopistossa. Hän on ollut SIETAR Europan (Society for Intercultural Education, Research and Training) puheenjohtaja ja Suomen Madridin kulttuuri-instituutin johtaja. Hänen tutkimusalueensa on kulttuurienvälinen dialogi erityisesti monikulttuurisissa työelämän konteksteissa. Kulttuurienvälinen dialogi liittyy olennaisesti myös Salo-Leen omaan tarinaan ja harrastuksiin (ChiJooga).
Valikoidut julkaisut

Salo-Lee, L. "Towards Integrative Intercultural Communication". Teoks. G. Rings & S. Rasinger (toim.) The Cambridge Handbook of Intercultural Communication. Cambridge: Cambridge University Press. (Ilmestyy 2020).
Salo-Lee, L. & Crawford, B. 2017. "Intercultural Communication Study in Finland", teoks. Y.Y. Kim (toim.) The International Encyclopedia of Intercultural Communication
Salo-Lee, L. 2015. "Intercultural Communication as Intercultural Dialogue: Challenges and New Paths". Teoks. F. Jiang (toim.) China Intercultural Communication Annual. Beijing: China Social Sciences Press.
Salo-Lee, L. 2009. "Seeing one´s own culture: A challenge for intercultural communication competence". Teoks. G.U. Bauer (toim.). Standpunkte und Sichtwechsel. München: IUDIUM Verlag GmbH.
Salo-Lee, L. 2009. "Towards cultural literacy". Teoks. Kaivola, T. & Melén-Paaso (toim.). Tulevaisuus meissä. Kasvaminen maailmanlaajuiseen vastuuseen. Helsinki: Opetusministeriö.
Salo-Lee, L. & Tamminen, T. 2006. "Ymmärtäminen ja inhimillinen vuorovaikutus". Teoks. Finnsight 2015. Tieteen, teknologian ja yhteiskunnan näkymät. Suomen Akatemia & Tekes.
Salo-Lee, L. 2005. "Kohden kulttuurienvälistä kompetenssia". Teoks. T. Varis (toim.) Uusrenesanssiajattelu, digitaalinen osaaminen ja monikulttuurisuuteen kasvaminen. Helsinki: OSAKA-säätiö.
Beltrán, L., Maestro, J. & Salo-Lee, L. (toim.) 2002. European Peripheries in Interaction. The Nordic Countries and the Iberian Peninsula. Alcala de Henares: Universidad de Alcalá.
Vasko, V., Kjisik, H. & Salo-Lee, L. 1998. Culture in Finnish Development Cooperation. Helsinki: SAFA/Ministry for Foreign Affairs, Dept. of Development Cooperation.
Salo-Lee, L., Malmberg, R. & Halinen, R. 1996/1998. Me ja Muut.   Kulttuurienvälinen viestintä. Helsinki: YLE Opetusohjelmat.
Aiheesta muualla

Humanismin illat. Liisa Salo-Lee: Tämän päivän "suomalaisuus" (äänitallenne, 2007).
Luapulan maakunta

| Luapulan maakunta |
| --- | --- |

 Luapulan maakunnan piirit vuonna 2022
Valtio:   Sambia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mansa
Pinta-ala:  50567 km²
Väkiluku:  991 927
Luapulan maakunta (Luapula Province) on yksi Sambian kymmenestä maakunnasta. Maakunnan pinta-ala on 50567 km2, mikä on noin 6% koko Sambian pinta-alasta. 40% maakunnan pinta-alasta on vesistöjä, jos vesistöihin lasketaan mukaan myös Bangweulun suoalueet. Luapulan maakunnan länsipuolella on Kongon demokraattinen tasavalta, itäpuolella Pohjoinen maakunta ja lounaassa Keskinen maakunta. Hallinnollisesti Luapulan maakunta jakautuu 11 piiriin, jotka ovat Mansa, Milenge, Nchelenge, Kawambwa, Mwense, Chienge, Chembe, Lunga, Chipili, Samfya ja Mwansabombwe.
Luapulan maakunnassa asuu 991927 ihmistä, joista 797407 asuu maaseudulla ja 194520 kaupunkialueilla. Suurin osa maakunnan väestöstä on keskittynyt järvien ympäristöön sekä jokilaaksoihin. Näillä alueilla kalastus onkin yksi tärkeimmistä elinkeinoista.
Luapulan maakunnan maantieteellisiä piirteitä luonnehtivat laakso, jossa virtaa Luapula-joki, sekä korkeammalla oleva tasanko. Luapulan laakso on noin 900 metriä merenpinnan yläpuolella ja Kawambwan tasanko noin 1300 metrin korkeudessa. Lisäksi Mwerujärvi ja Bangweulujärvi ulottuvat maakunnan alueelle. Bangweulujärven itä- ja eteläpuolella sijaitsevat Bangweulun suoalueet. Maakunnan alueella vallitsee trooppinen ilmasto ja alueella kolme erillistä kautta vuoden aikana: huhti–elokuussa on viileä ja kuiva kausi, elo–lokakuussa on kuuma ja kuiva kausi ja marras–huhtikuussa on lämmin sadekausi. Kuukausien keskilämpötila vaihtelee 16°C–24°C välillä. Luapulan laaksossa voi lokakuussa olla kuumempaakin kuin 24°C. Maakunnan alueen vuotuinen sademäärä on 1115–1500 mm. Sademäärä on suurimmillaan maakunnan pohjoisosien tasangolla sekä Bangweulun suoalueilla.
Plinius vanhempi

Plinius vanhemman patsas Comon tuomiokirkossa.
Gaius Plinius Secundus (23 jaa. – syksy 79), joka tunnetaan paremmin nimellä Plinius vanhempi (lat. Plinius Maior), oli roomalainen sotilas, kirjailija, oppinut ja luonnontutkija. Hänen merkittävin ja ainoa säilynyt teoksensa on Naturalis historia. Hän on myös Vesuviuksen vuoden 79 purkauksen kuuluisin uhri. Purkauksesta on kirjoittanut hänen sisarenpoikansa Plinius nuorempi.
Elämä

Plinius vanhemman äiti oli roomalaisen senaattorin tytär. Jossakin vaiheessa ennen vuotta 35 hänen isänsä vei hänet Roomaan. Siellä häntä opetti hänen isänsä ystävä, jonka myötävaikutuksella Plinius kiinnostui kirjallisuudesta ja luonnontieteistä. Plinius mainitsee grammaatikot ja reetorit Remmius Palaemonin ja Arellius Fuscuksen ja hän saattoi olla heidän oppilaansa. Roomassa hän opiskeli kasvitiedettä. Senecan vaikutuksesta hän alkoi opiskella innokkaasti retoriikkaa ja filosofiaa ja harjoittaa lakia. Hän oli ratsuväessä Germaniassa vuonna 47. Senaattorisäätyisenä hän palveli upseerina. Tällöin hän kirjoitti tutkielman heittoaseiden käytöstä hevosen selässä.
Galliassa ja Espanjassa hän oppi jonkin verran kelttien kieltä. Palattuaan Germaniaan siellä saatujen sotilasvoittojen myötä hän näki unen, jossa häntä pyydettiin välittämään tapahtumat tuleville sukupolville. Plinius aloitti tämän jälkeen germaanisotien historian kirjoittamisen. Hän kävi Germaniassa vielä kolmannen kerran.
Neron valtakaudella Plinius pysyi pääosin Roomassa. Tänä aikana hän sai valmiiksi kaksikymmenosaisen germaanisotien historiansa. Kuulu Tacitus mainitsee tämän teoksen Annaaleissaan. Tacituksen teokset olivat kuitenkin niin vaikutusvaltaisia, että 400-luvulla Pliniuksen kirjaa oli jo hyvin vaikea löytää. Plinius käytti paljon aikaa retoriikasta ja grammatiikasta kirjoittamiseen. Yksityiskohtainen retoriikan käsikirja Studiosus ('opiskelija'; kolme kirjaa) ja kieliopin ongelmakohtia ruotiva Dubius sermo ('epävarmaa kieltä'; kahdeksan kirjaa) ovat molemmat joitakin fragmentteja lukuun ottamatta kadonneet.
Ystävänsä keisari Vespasianuksen kaudella hän oli prokuraattorina Gallia Narbonensiksessa vuonna 70 ja Hispania Tarraconensiksessa vuonna 73. Hispaniassa hän oppi maataloutta ja kaivostoimintaa. Hän vieraili myös Gallia Belgicassa ja Africassa. Palattuaan Italiaan hän otti vastaan viran Vespasianukselta. Hänen päivärutiininsa koostui näihin aikoihin aamuvarhaisella tehdystä klienttikäynnistä Vespasianuksen luokse, päivittäisestä virkatehtävien hoidosta ja iltaisesta kirjoittamisesta. Näihin aikoihin hän sai valmiiksi kolmekymmentä yksi kirjaa käsittäneen historiateoksensa, jota Tacitus lainaa ja jonka Suetonius ja Plutarkhos mainitsevat. Myös hänen pitkään suunniteltu mammuttiteoksensa Naturalis historia oli jo hyvin pitkällä. Se valmistui lopulta vuonna 77.
Elämä > Vesuvius

Pian hän sai Vespasianukselta nimityksen Misenumin laivaston prefektiksi. Syksyllä 79 Napolinlahdella sijaitseva tulivuori Vesuvius purkautui tuhoten Pompejin ja Herculaneumin kaupungit. Plinius nuoremman silminnäkijäkuvauksen mukaan purkaus olisi alkanut 24. elokuuta, mutta uudempien arkeologisten todisteiden perusteella todennäköisempi ajankohta on ollut lokakuun lopulla. Kokeneena luonnontutkijana Plinius vanhemman kiinnostus heräsi välittömästi hänen nähtyään purkauksen. Hän päätti tutkia ilmiötä tarkemmin. Toisaalta hän halusi pelastaa purkauksen armoille joutuneita ihmisiä. Hän lähti laivastoineen Stabiaehen, jonka arvioi olevan tarpeeksi kaukana purkauksesta. Hän ei kuitenkaan osannut varautua purkauksen myrkyllisiin kaasuihin. Ne kulkeutuivat hänen keuhkoihinsa ja  hän tukehtui. Näin Pliniuksesta tuli purkauksen kuuluisin uhri.
Plinius nuorempi oli enonsa kanssa Misenumissa. Hän kertoi tarinan tämän kuolemasta kirjeessään Tacitukselle. Samalla hän tuli kirjoittaneeksi ainoan säilyneen silminnäkijäkuvauksen purkauksesta.
Plinius nuorempi on myös kertonut, että hänen enonsa luki, tutki ja opiskeli alituiseen. Taukoja hän piti vain kylpyjen ajan, kaiken muun liikenevän ajan hän käytti opiskeluun.
Teokset

Plinius kirjoitti kymmeniä kirjoja, joista tunnetuin oli tietokirja Naturalis historia .  Se oli maailman ensimmäinen luonnonhistoria. Se sisälsi paljon sen ajan tietoa muun muassa eläimistä, kasveista ja maantieteistä. Lisäksi kirjassa oli lukemattomia satuja, myyttejä ja kummallisia tarinoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Plinius vanhempi Wikimedia Commonsissa
Kuinka Plinius vanhempi kuoli, Helsingin Sanomat, 09.12.1934, nro 332, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Plinius vanhempi sellaisena, kuin 1800-luvun taiteilija hänet kuvitteli. Aikalaiskuvia ei tiedetä säilyneen.
Luis Felipe

Luis Felipe (s. 1961) on kuubalainen jengijohtaja, joka on vankilassa Yhdysvalloissa.  Hän muutti  Yhdysvaltoihin vuonna 1980.
Vuonna 1981 Felipe ampui humalassa tyttöystävänsä Bronxissa. Felipe jäi kiinni vasta vuonna 1984 Chicagossa ja tuomittiin 9 vuodeksi vankeuteen toisen asteen taposta.
Vuonna 1986 Felipe perusti New Yorkin vankilassa pahamaineisen Latin Kings -katujengin. Felipe pääsi ehdonalaiseen vuonna 1989, mutta joutui takaisin vankilaan vuonna 1991. Hänet tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankeuteen varastetun tavaran hallussapidosta.
King Blood -lempinimellä tunnettu Felipe organisoi New Yorkin vankilasta käsin kolme murhaa ja neljä murhan yritystä.
Vuonna 1997 Felipe tuomittiin elinkautiseen vankeuteen sekä lisäksi 45 vuoden vankeuteen. Tuomion lukenut tuomari John S. Martin Jr. lisäsi tuomioon lauselman, jonka mukaan Felipe joutuu kärsimään rangaistuksensa eristyssellissä (solitary confinement) eikä hän saa tavata ketään muuta kuin asianajajaansa Lawrence K. Freitelliä ja lähisukulaisiaan, joita Felipellä ei ole.
Tällä hetkellämilloin? Felipe on vangittuna huippuvalvotussa[lähde? ] ADX Florence -vankilassa Coloradossa.
Aiheesta muualla

Luis Felipen vankitiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
Lotte Ulbricht

Lotte Ulbricht
Lotte ja Walter Ulbricht Leipzigin messuilla vuonna 1964.
Lotte Ulbricht (19. huhtikuuta 1903 Berliini, Preussi, Saksa – 27. maaliskuuta 2002 Berliini, Saksa) syntyjään Charlotte Kühn oli saksalainen kommunistipoliitikko. Hän oli Saksan demokraattista tasavaltaa hallinneen Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) virkailija ja DDR:n johtajan Walter Ulbrichtin puoliso.
Elämänvaiheita

Charlotte Kühnin vanhemmat olivat köyhiä työläisiä, isä sekatyömies ja äiti kotiapulainen. Hänellä oli vanhempi veli Bruno, jonka Gestapo murhasi Amsterdamissa vuonna 1943. Koulun käytyään Kühn teki toimistotöitä, kuten pikakirjoitusta. Saksan kommunistiseen puolueeseen hän liittyi täytettyään 18 vuotta.
Kühn nousi nopeasti puolueen organisaatiossa. Hän pääsi puolueen keskuskomiteaan ja puolueen valtiopäiväryhmään sekä toimi kansainvälisessä kommunistinuorten liikkeessä. Tuolloisen aviomiehensä Erich Wendtin kanssa hän muutti Neuvostoliittoon Moskovaan 1931. Aviopari työskenteli Kominternissä.
Vuonna 1936 Kühnin aviomies pidätettiin osana Stalinin vainoja, ja Kühn otti avioeron. Myös Kühnia itseään kuulusteltiin. Hän jatkoi työskentelyään Neuvostoliitossa aina vuoteen 1945, jolloin hän palasi Saksaan. Vuonna 1947 hän sai työpaikan tulevan aviomiehensä Walter Ulbrichtin sihteerinä. Ulbricht oli hänen vanha tuttunsa jo Moskovan vuosilta.
Kühnin ja Ulbrichtin työtoveruus muuttui seurustelusuhteeksi, ja avioliiton he solmivat toukokuussa 1953. Kuukautta myöhemmin neuvostopanssarit kukistivat työolojensa huonontamista vastaan kapinoineet työläiset. Useita kymmeniä työläisiä kuoli ja tuhansia vangittiin.
Avioiduttuaan Lotte Ulbricht lopetti työnsä sihteerinä ja ryhtyi opiskelemaan sosiaalitieteitä. Vuodet 1959–1973 hän työskenteli Marxismi-leninismin instituutissa. Pariskunta adoptoi neuvostoliittolaisen tytön, Beaten. Näkyvää roolia hallinnossa Lotte Ulbrichtilla ei ollut, hän editoi miehensä puheita ja kertoi mielipiteitään naisia koskevissa yhteiskunnallisissa asioissa.
Walter Ulbricht erosi kaikista viroistaan vuonna 1971. Eron taustavaikuttajana oli Erich Honecker. Lotte Ulbricht jatkoi työelämässä vuoteen 1973. Hänet palkittiin usein Saksan demokraattisen tasavallan kunnianosoituksilla. Hän sai kunnianosoituksia vuosina 1959, 1963, 1969, 1983 ja 1988. Hän vietti eläkevuosiaan Itä-Saksan kodissaan Pankowissa Itä-Saksan kommunistieliitin hienostoasuinalueella Majakowskiringillä. Vuonna 1990 Saksojen yhdistyessä hän antoi yhden vähälukuisista haastatteluistaan, jossa totesi Erich Honeckerin pilanneen miehensä elämäntyön(saks. "Honecker hat das Erbe meines Mannes verspielt"). Kommunistipuolueen seuraajapuolueen jäsenenä hän pysyi elämänsä loppuun asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lotte Ulbricht Wikimedia Commonsissa
Lovelace-mitali

| Lovelace-mitali |
| --- | --- |
Palkitaan:  tietojenkäsittelytieteen parissa tekemistä saavutuksista
Palkinnon antaja:  British Computer Society
Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ensimmäinen palkinto:  1998
Viimeisin palkittu:  Gordon Plotkin (2018)
Lovelace-mitali on British Computer Societyn vuonna 1998 perustama palkinto, jota jaetaan tietojenkäsittelytieteen parissa tekemistä saavutuksista. Palkinto on nimetty englantilaisen matemaatikon Ada Lovelacen mukaan, ja sitä pidetään alan merkittävimpänä brittiläisenä palkintona.
Lovelace-mitalin saajan saavutukset tietojenkäsittelytieteen parissa tulkitaan melko laajasti, sillä palkintoehdokas voi olla ollut mukana kehittämässä tietojenkäsittelytiedettä, tietokonetekniikkaa tai informaatiotutkimusta joko akateemisesti, teollisuuden kannalta tai opetukselliseksi. Pääsääntöisesti vuosittain mitali annetaan yhdelle henkilölle, mutta säännöt eivät estä useampaakaan palkittua. Suurin rajoite mitalin saajalle on se, että henkilöllä tulee olla jonkinlainen suora yhteys Britanniaan.
Voittajat

1998 Michael Jackson ja Chris Burton
2000 Linus Torvalds
2001 Douglas Engelbart
2002 Ian Foster ja Carl Kesselman
2003 John Warnock
2004 Christopher Bishop
2005 Nick McKeown
2006 Tim Berners-Lee
2007 Karen Spärck Jones
2008 Maurice Perks
2009 Yorick Wilks
2010 John Reynolds
2011 Hermann Hauser
2012 Grady Booch
2013 Samson Abramsky
2014 Steve Furber
2015 Ross Anderson
2016 Andrew Blake
2017 Georg Gottlob
2018 Gordon Plotkin
2019 Marta Kwiatkowska
2020 Ian Horrocks, Nick Jennings, Michael Wooldridge
Lowkey

Lowkey
Lowkey (Oikealta nimeltään Kareem Dennis) (s. 23. toukokuuta 1986) on englantilainen aktivisti ja hip hop -artisti. Hän on puoliksi irakilainen. Vuonna 2013 Lowkey jätti hip hop -uransa keskittyäkseen opiskeluihinsa, jonka jälkeen hän ei ole julkaissut uutta materiaalia.
Diskografia

Dear Listener (2009)
Soundtrack to the Struggle (2011)
Diskografia > Mixtapet

Key to the Game, Vol. 1 (2003)
Key to the Game, Vol. 2 (2004)
Key to the Game, Vol. 3 (2005)
Loveklassikot (Mikko Alatalon albumi)

| Loveklassikot Mikko Alatalo |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1989
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: Castle Communications
Mikko Alatalon muut julkaisut
| Känkkäränkkä-hiihtokoulu 1989 | Loveklassikot 1989 | 21 suosittua lastenlaulua 1989 |
Loveklassikot on Mikko Alatalon kokoelma-albumi, joka on julkaistu vuonna 1989.
Kappaleet

Mä maalaispoika oon
Kotisaunan lauteilla
Baby Face
Hän hymyilee kuin lapsi
Mun lihava mamma
Raparperitango
Saara
Hasardi
Syli
Heikki, mä haluun sut
Sinä olet sade
Kotona
Aino
Lättähattublues
Rokkilaulaja
Kokotti
Voimamiehen tango
Anne mulle lovee
Kiinan tyttäret
Aamu yön kahvit
Hannelore
Kaunis mies
Pe Quena
Banana Split
Young Girl
Täällä tulee baby
Suuri pieni mies
Viimeinen lehmipoika
Life of Crime

| Life of Crime |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Daniel Schechter
Käsikirjoittaja:  Daniel Schechter Daniel Schechter
Perustuu:  Elmore Leonard – The Switch (1978)
Kuvaaja:  Eric Alan Edwards
Leikkaaja:  Sarah Natochenny
Pääosat:   Jennifer Aniston  Yasiin Bey  Isla Fisher  Will Forte  Mark Boone Junior 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Abbolita Productions  Gotham Group  Starstream Entertainment  Venture Forth 
Levittäjä:  Lionsgate Hulu
Ensi-ilta:  2013 (Toronton elokuvajuhlat)
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Life of Crime on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka on ohjannut Daniel Schechter. Rikoskomediassa rikkaan liikemiehen vaimo siepataan lunnaiden toivossa, mutta miestä ei voisi vähempää kiinnostaa vaimon takaisin saaminen. Elokuva perustuu Elmore Leonardin The Switch -romaaniin vuodelta 1978. Elokuvan pääosia näyttelevät Jennifer Aniston, Yasiin Bey, Isla Fisher, Will Forte ja Mark Boone Junior.
Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Toronton elokuvajuhlilla syyskuussa 2013. Elokuva sai ensi-iltansa elokuvateattereissa 29. elokuuta 2014. Suomessa elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle marraskuussa 2014.
Juoni

Vuoden 1978 Detroitiin sijoittuvassa tarinassa kaksi pikkurikollista (John Hawkes ja Yasiin Bey) sieppaavat korruptoituneen liikemiehen vaimon (Jennifer Aniston) ja vaativat miljoonan dollarin lunnaita. Suunnitelmassa on kuitenkin yksi iso ongelma, sillä liikemies itse on Bahamalla uuden tyttöystävänsä kanssa eikä häntä kiinnosta vaimonsa takaisin saaminen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jennifer Aniston  | … |  Margaret ”Mickey” Dawson   |
|  Yasiin Bey  | … |  Ordell Robbie   |
|  Isla Fisher  | … |  Melanie Ralston   |
|  Will Forte  | … |  Marshall Taylor   |
|  Mark Boone Junior  | … |  Richard   |
|  Tim Robbins  | … |  Frank Dawson   |
|  John Hawkes  | … |  Louis Gara   |
|  Clea Lewis  | … |  Tyra Taylor   |
|  Charlie Tahan  | … |  Bo Dawson   |
|  Kevin Corrigan  | … |  Ray   |
Aiheesta muualla

Life of Crime Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pelle Miljoona & Rockers

| Pelle Miljoona & Rockers> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1992–2007, 2019–
Tyylilaji:  rock reggae folk
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Pelle Miljoona, laulu, kitara   Puka Oinonen, kitara   Tero Siitonen, basso   Repa Kauppila, rummut  
Entiset jäsenet:  Tuomo ”Vänni” Väänänen, rummut (1999–2007)  Tumppi Varonen, rummut, basso (1992–2000)  Pekka ”Devil” Virtanen, kitara (1994–1996)  Tatu Mannberg, kitara (1996–1999)  Make ”Crazy” Heiskanen, kitara (1993)  Olli Hildén, kitara (1993)  Sami Vettenranta, rummut (1995)  Teijo Lehto, kitara (1992–1993) 
Levy-yhtiö:  Pyramid, 1992–2001   Poptori, 2002-2003   Stupido Records, 2004–2006, 2019–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pelle Miljoona & Rockers (vuosina 1992–1993 Rockers) on suomalainen rockyhtye. Yhtye aloitti vuonna 1992 ja lopetti toimintansa 2007. Vuodesta 2019 alkaen yhtye on ollut jälleen toiminnassa. Se on Pelle Miljoonan yhtyeistä pitkäikäisin.
Kokoonpanot > 1992 I

Pelle Miljoona – laulu, rummut, akustinen kitara, huuliharppu
Tumppi Varonen – laulu ja rummut
Tero Siitonen – bassokitara
Teijo Lehto – sähkökitara
Kokoonpanot > 1992 II

Pelle Miljoona – laulu, rummut
Tumppi Varonen – laulu, bassokitara
Teijo Lehto – kitara
Kokoonpanot > 1993

Pelle Miljoona – laulu, rummut
Tumppi Varonen – laulu, bassokitara
Make "Crazy" Heiskanen – kitara
Kokoonpanot > 1993/2

Pelle Miljoona – laulu, rummut
Tumppi Varonen – laulu ja bassokitara
Ölli Hildén – kitara
Kokoonpanot > 1994–1996

Pelle Miljoona – laulu, rummut
Tumppi Varonen – laulu ja bassokitara
Pekka "Devil" Virtanen – kitara
Kokoonpanot > 1995

Pelle Miljoona – laulu, kitara, huuliharppu
Tumppi Varonen – laulu, bassokitara
Pekka "Devil" Virtanen – kitara
Tero Siitonen – kitara, mandoliini
Sami Vettenranta – rummut
Kokoonpanot > 1996–1999

Pelle Miljoona – laulu, rummut
Tumppi Varonen – laulu, bassokitara
Tatu Mannberg – kitara
Kokoonpanot > 1999–2000

Pelle Miljoona – laulu, kitara
Tumppi Varonen – laulu, bassokitara
Tatu Mannberg – kitara
Tuomo "Vänni" Väänänen – rummut
Kokoonpanot > 2000–2007

Pelle Miljoona – laulu, kitara
Tuomo "Vänni" Väänänen – rummut
Puka Oinonen – kitara
Tero Siitonen – bassokitara
Kokoonpanot > 2019–

Pelle Miljoona – laulu, kitara
Repa Kauppila – rummut
Puka Oinonen – kitara
Tero Siitonen – bassokitara
Diskografia

| --- | --- |
 Studioalbumit ABC (1993)  OK! (1994)  Landella (1995,  akustinen)  Juuret (1996)  Kolmen tuulen pesä (1998)  Brooklyn – Dakar (1999)  Tee itselles elämä (2001)  Villi lapsi (2002)  Tähtivaeltaja (2003)  Setä Samulin sirkus (2004)  Arambol (2006)  Tanssiva tuli (2020) :  Livealbumit Si Si Live (1992)
Louis Claude de Saulces de Freycinet

| Louis Claude de Saulces de Freycinet |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1779 Montélimar, Drôme, Ranska
Kuollut: 18. elokuuta 1842 (63 vuotta) Saulce-sur-Rhône, Drôme
Louis Claude de Saulces de Freycinet (7. elokuuta 1779 Montélimar, Drôme, Ranska – 18. elokuuta 1842 Saulce-sur-Rhône, Drôme) oli ranskalainen merivoimien upseeri ja tutkimusmatkailija.