G. A. Serlachius
Elämäkerta > Afäärifennomaani

Paperitehtaan peruskivi muurattiin vuonna 1880. Näkymät olivat hyvät, vaikka pääoma oli tiukassa. Senaatti oli myöntänyt rahaa hyvin vähän, ja päivittäisrahoitusta hankittiin vekselihuijauksilla. ”Koneet maksavat itse itsensä”, hän totesi eräälle pietarilaiselle velkojalleen. Koneet hän hankki Englannista ja Ruotsista. Aluksi tuotettiin lähinnä karkeaa ruskeaa käärepaperia, myöhemmin myös sanomalehti- ja julistepaperia.
Aikansa vakiintuneen eliitin parissa Serlachius oli jatkuvassa epäsuosiossa. Lehdistö syytti häntä monien muiden asioiden ohella väärän rahan tekemisestä ja viinakaupasta. Nya Pressen totesi, että Mäntän patruuna on ”kypsä hullujenhuoneeseen”. Tällaiset lehtijutut luettiin tarkkaan myös rahoittajapiireissä.. Suomalaistehtailijat olivat muodostamassa Venäjän markkinoita varten myyntikartellia, mutta lehtijutuista loukkaantunut Serlachius jättäytyi sen ulkopuolelle.
Nuoruutensa Ilomantsissa Serlachius oli oppinut auttavasti suomea. Liikeasiansa hän hoiti ruotsiksi, mutta Mäntässä hänen oli osattava entistä enemmän suomea. Hänen suomenkielinen kirjallinen ilmaisunsa oli hyvin rajallista ja välillä hän kirjoitti sekakieltä. Kotona puhuttiin ruotsia, mutta tytär lähettiin Helsinkiin suomenkieliseen neitokouluun. Serlachius ei vihannut ruotsin kieltä, vaan ruotsinkielisiä liike- ja virkamiehiä. Hän etsi fennomaaneista liittolaisia, ja he ottivatkin hänet avosylin vastaan.
Sekä Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen että Agathon Meurman pyysivät Serlachiukselta kirjoituksia lyhytikäiseen Finland-lehteen. Osan kirjoituksista toimittajat jättivät julkaisematta oikeustoimia pelätessään. Kirjoituksissaan Serlachius sätti estoitta vihamiehiään. 1880-luvun loppupuolella Serlachiuksesta tuli jyrkän linjan fennomaani, joka vihasi ruotsinkielisten lausetta ”Meillä on rahat ja fennomaanit tanssivat piiskamme mukaan”. Kirjoituksissaan hän oli entistä jyrkempi ja odotti liittolaisiltaan vastapalveluksia, mikä osittain toteutuikin Vilppulan koskisodassaselvennä. Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen pyysi Serlachiusta kauppa- ja teollisuusministeriksi, mutta tämä kieltäytyi. Merkittävä huomionosoitus oli Meurmanien perheystävän, Vaasan läänin kuvernöörin Alexander Järnefeltin vierailu Mäntässä 1880-luvun lopussa.
Fennomaanit ideoivat myös suomenkielistä liikepankkia. Serlachius oli tässäkin hankkeessa mukana. Hän pohjusti sitä kirjoittamalla Finland-lehteen värikkäästi muun muassa Yhdyspankin ”päättömästä kuritussysteemistä”, joka huipentuu siihen, että konkurssin lähestyessä ”päätettiin lyhentää kärsimystä tuikkaamalla puukko kurkkuun”. Serlachiusta innosti hankkeessa myös hänen oma etunsa, sillä Yhdyspankki oli luokitellut Mäntän suurriskiksi ja tämä loukkasi herkästi kuohahtelevaa tehtailijaa.
Vuonna 1888, valtiopäivien aikaan, Serlachius kutsui Hotelli Kämpiin suomenmielisiä vaikuttajia pohtimaan uuden pankin perustamista. Kokous oli värikäs ja oli päättyä nyrkkitappeluun. Senaattori Isak Felman poistui ovet paukkuen ja professori E. G. Palmen seurasi häntä, ja pankki jäi sillä erää perustamatta. Se syntyi keväällä 1889 ja sai nimekseen Kansallis-Osake-Pankki. Serlachius omisti sen osakkeita, mutta oli vailla näkyvää asemaa uudessa pankissa.