stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arado Ar 231
Suunnittelu ja kehitys

Projekti sai alkunsa vuonna 1940, kun Saksan laivasto ilmoitti tarvitsevansa suurempiin sukellusveneihinsä tiedustelulentokoneen, joilla sukellusveneiden näkökantama vedenpinnalla saataisiin suuremmaksi. Tehtävä kevyen vesitasolentokoneen suunnittelemisesta myönnettiin Aradolle.
Aradon ratkaisuna tehtävään oli niin kokoontaitettava lentokone, että se voitiin säilöä osissa vain 2 metriä leveässä sukellusveneen osastossa. Tämän mahdollistamiseksi olivat lentokoneen osat hyvin yksinkertaisia ja siiven muotoilu tehty siten, että vasen puoli oli ylempänä kuin oikea puoli ja keskiosa oli viistossa. Tämän ansiosta siivet voitiin taittaa päällekkäin pienemmän säilytystilan takaamiseksi. Koulutettu henkilökunta pystyi kasaamaan tai purkamaan lentokoneen parhaimmillaan vain kuudessa minuutissa ilman minkäänlaisia mekaanisia apuvälineitä.
Lentokoneessa ei ollut ollenkaan aseistusta, sillä sitä ei ollut suunniteltu taistelukäyttöön. Moottorina siinä toimi ilmajäähdytteinen, 6-sylinterinen, 160-hevosvoimainen mutta alitehoinen Hirth HM 501 moottori. Koneen kantama oli 500 km, mutta hätätilassa jos sukellusveneen oli sukellettava oli lentokoneen mahdollista pysyä ilmassa neljän tunnin ajan. Koneen runko oli myös valmistettu metallista, vain sen potkurin ollen puusta valmistettu.
Koneesta valmistettiin kuusi prototyyppiä jotka nimettiin V-1 – V-6. Koelentoja suoritettiin apuristeilijä KMS Stierillä, mutta vain kaksi konetta koskaan pääsi matkalle. Konetyypissä ilmi tulleiden heikkouksien ja surkeiden lento-ominaisuuksien vuoksi projekti päätettiin lakkauttaa vuoden 1942 aikana, eikä se koskaan edennyt prototyyppivaihetta pidemmälle.
Käyttö

Arado Ar 231:n kuudesta prototyypistä vain kaksi päätyivät operatiiviseen käyttöön lentokoneen ominaisuuksien ja suorituskyvyn testaamiseksi. Emäaluksena toimi apuristeilijä KMS Stier koelentojen aikana.
Pian huomattiin että kyseinen lentokonemalli oli erittäin heikko rakenteiltaan eikä se kyennyt nousta turvallisesti ilmaan pienimmissäkään tuulissa tai rauhallisissa meriolosuhteissa. Koneen hallittavuus oli erittäin vaikeaa etenkin vedessä sen heikon rakenteen vuoksi. Välillä myös painoa jouduttiin pudottamaan poistamalla radiolaitteisto tai polttoainetta vähentämällä, jotta koneella olisi mahdollista nousta ilmaan. Lopuksi todettiin että lentokone oli lento-ominaisuuksiltaan niin heikko että projekti lakkautettiin vuonna 1942. Monet suosivatkin enemmän samaan käyttötarkoitukseen suunniteltua Focke Achgelis Fa 330 pienkopteria Ar 231:n sijasta.
Tekniset Tiedot

Lähde:
Tekniset Tiedot > Yleiset ominaisuudet

Miehistö: 1
Pituus: 7,81 m
Kärkiväli: 10.18 m
Tyhjäpaino: 833 kg
Voimalaite: 1 x Hirth HM 501 6-sylinterinen moottori; 160 hv
Tekniset Tiedot > Suoritusarvot

Suurin lentonopeus: 170 km/h
Kantama: 500 km
Lentoaika 4 tuntia
Arado Ar 231:n pienoismalli edestä kuvattuna.
Torranee Ni Nee Krai Krong

| Torranee Ni Nee Krai Krong> ธรณีนี่นี้ใครครอง |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  110 min
Pääosissa:   Nadech Kugimiya  Urassaya Sperbund 
Alkuperämaa:   Thaimaa
Alkuperäiskieli:  thai
Verkko:   Channel 3
Esitetty:  29. kesäkuuta 2012 – 4. lokakuuta 2012
Jaksoja:  17
Torranee Ni Nee Krai Krong (thaiksi ธรณีนี่นี้ใครครอง; Thorani Ni Ni Khrai Khrong) on televisioyhtiö Channel 3:n esittämä thaimaalainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Nadech Kugimiya ja Urassaya Sperbund.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nadech Kugimiya  | … |  Athit   |
|  Urassaya Sperbund  | … |  Darunee   |
Sunny Baudelaire

| Sunny Baudelaire |
| --- | --- |
Luoja(t):  Daniel Handler
Näyttelijä(t):  Kara ja Shelby Hoffman
Ensi- esiintyminen:  Ankea alku
Henkilötiedot
Sukupuoli:  nainen
Ikä:  2
Suhteet
Vanhemmat:  Bertrand Baudelaire Beatrice Baudelaire
Sisarukset:  Violet Baudelaire Klaus Baudelaire
Lapset:  Beatrice Baudelaire  (adoptoitu)
Muut sukulaiset:  Kreivi Olaf   Montgomery Montgomery   Josefiina Wihellys
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sunny Baudelaire on yksi Lemony Snicketin kirjasarja Surkeiden sattumusten sarjan päähenkilöistä. Sunny on kolmesta Baudelairen orvosta nuorin, ja häntä kuvaillaan suurimmassa osassa sarjaa vauvana. Vaikka Sunny ei osaa kävellä ennen seitsemättä kirjaa ja puhuu suurimmaksi osaksi jokeltaen, hän osoittaa hyviä ongelmanratkaisukykyjä, keskittymiskykyä, ymmärrystä ja älykkyyttä. Vuoden 2004 elokuvassa Lemony Snicketin surkeiden sattumuksien sarja Sunnya esittävät Kara ja Shelby Hoffman.
Sarjan alkuosissa Sunnya huomioitiin lähinnä hänen hampaidensa vahvuudesta ja koosta. Sillä välin kun hänen sisaruksensa Klaus ja Violet käyttivät kykyjään lukemiseen ja keksimiseen, Sunnya tarvittiin usein teräviä hampaita vaativissa töissä. Tarinan edetessä ja Sunnyn kasvaessa ulos vauvaiästä, hän alkaa kehittyä ruoanlaitossa, joka syrjäyttää hänen hampaidensa käytön.
Elämäkerta

Sunny Baudelaire on hahmo kaikissa Surkeiden sattumusten sarjan kirjoissa. Monissa niistä kuvaillaan hänen suuria, teräviä hampaitaan ja niiden käytettävyyttä. Sunny on hyvin älykäs (hän tuntee monia pitkiä sanoja ja vaikuttaa fiksummalta kuin useimmat vauvat) ja viime aikoina (yhdeksännestä kirjasta lähtien) hän on osoittanut pitävänsä kokkaamisesta. Vuoden 2004 elokuvassa Sunny kommunikoi vain ääntelemällä ja kiljahtelemalla, jotka selitetään tekstitysten avulla.
Elämäkerta > Ankea alku

Sunny istuu Klausin ja Violetin kanssa, kun herra Poe, pankkiiri, kertoo heille, että heidän vanhempansa ovat kuolleet tulipalossa. Nyt orpoutuneet Sunny, Klaus ja Violet viedään kreivi Olafin luokse. Kreivi on julma mies, joka kehittää monia hirveitä juonia saadakseen Baudelairien omaisuuden. Sunny lukitaan lintuhäkkiin ja häntä roikotetaan Olafin tornin ikkunasta läpi kirjan loppuosan. Olaf sanoo, että jos Sunny päästettäisiin irti, hän ei ehkä selviäisi pudotuksesta. Tämä tehtiin, että Violet menisi naimisiin Olafin kanssa, mutta Violet välttyy kohtalolta allekirjoittamalla paperit vasemmalla kädellä oikean kätensä sijaan. Sunny vapautetaan esityksen päättymisen jälkeen, ja Olaf pakenee seurueensa kanssa.
Elämäkerta > Käärmekammio

Sunny sisaruksineen lähetetään asumaan uuden huoltajansa, ystävällisen matelijatutkija Monty-sedän, luokse, jonka kodissa on hänen rakastamansa käärmekammio. Yrittäessään suojella lapsia Monty-setä suunnittelee vievänsä heidät Peruun tutkimusmatkalle. Sunny ystävystyy Monty-sedän suurimman käärmeen, Hirmumyrkyllisen kyyn, kanssa. Kreivi Olaf palaa naamioituneena Stefanoksi, Monty-sedän uudeksi avustajaksi. Muutama päivä myöhemmin Monty löydetään kuolleena, ja hänellä on kaulassaan kaksi pistoreikää. Stefano uskottelee Hirmumyrkyllisen kyyn purreen häntä, vaikka käärme on itse asiassa täysin harmiton. Juoni paljastuu Sunnyn leikkiessä iloisesti käärmeen kanssa, kuin se olisi koiranpentu. "Stefano" karkaa paikalta, ja herra Poe vie lapset uuden huoltajan luokse.
Elämäkerta > Avara akkuna

Sunny ja hänen sisaruksensa lähetetään Josefiina-tädin luokse. Itkujärven Iilimadot ovat syöneet Josefiina-tädin Ike-miehen, ja hänellä on järjettömiä pelkoja muun muassa lämpöpattereista, uuneista, kiinteistönvälittäjistä, ovenkahvoista, jääkaapeista ja puhelimesta. Myöhemmin Kapteeni Kelmi (kreivi Olaf valepuvussa) pakottaa Josefiina-tädin teeskentelemään oman itsemurhansa hyppäämällä kirjaston suuresta ikkunasta. Klaus selvittää viestin koodin, joka paljastaa Josefiinan olinpaikan, Lurkkiluolan. Sunny, Klaus ja Violet löytävät hänet juuri ajoissa. Klaus kertoo tädille, että paikkaan tulee pian kiinteistönvälittäjiä, ja suostuttelee hänet lähtemään. Kun he purjehtivat takaisin maalle, Sunny huomaa banaaninkuoren. Itkujärven iilimadot tulevat ja syövät heidän veneensä, koska Josefiina-täti oli juuri syönyt banaanin eikä odottanut tuntia ennen, kuin lähti vedelle. Sinä yönä Sunny puree kapteeni Kelmin tekopuujalan poikki ja paljastaa kreivi Olafin nilkan silmätatuoinnin.
Elämäkerta > Saiturin saha

Baudelairen orvot lähetetään työskentelemään Onnenkantamoisen sahalle, jossa palkat maksetaan kupongeilla ja ruokatuntisin saa purukumia. Loppujen lopuksi Sunny päätyy hammas-miekkataisteluun tohtori Orwellin kanssa sen jälkeen, kun mies on hypnotisoinut hänen veljensä Klausin. Olaf pakenee taas kerran.
Elämäkerta > Omituinen opinahjo

Sunny toimii sihteerinä vararehtori Neron toimistossa tekemässä kotitekoisia niittejä sillä välin kun Klaus ja Violet ovat koulussa. Ensimmäisenä päivänä lounaalla he tapaavat ilkeän, töykeän ja hemmotellun Carmelita Spatsin ja ystävälliset, fiksut kolmoset Duncan ja Isadora Quagmiren, joista tulee pian heidän parhaita ystäviään. Baudelairet joutuvat tekemään O.R.J.A.:ta kaikki yöt, mikä on kreivi Olafin ovela suunnitelma saada heidät epäonnistumaan kokeissaan. O.R.J.A.-testejä valvoo valmentaja Tsingis (kreivi Olaf), ja siinä he joutuvat juoksemaan kaikki yöt koulun kenttää ympäri. Kreivi Olaf sieppaa Duncanin ja Isadoran, koska hän näki heidät vakoilemassa Baudelairien O.R.J.A.-testejä kirjan lopussa.
Elämäkerta > Haamuhissi

Sunny sisaruksineen lähetetään asumaan Jerome ja Esme Squalorin kanssa. Jerome on ystävällinen, Esme ei. Hänellä on pakkomielle siitä, mikä kulloinkin on huudossa ja mikä ei. Kreivi Olaf naamioituu Guntheriksi ja toimii yhdessä Esmen kanssa yrittäessään huutokaupata Quagmireja. Esme työntää Baudelairet alas tyhjään hissikuiluun, ja Sunny käyttää hampaitaan päästäkseen takaisin ylös ja hakeakseen köyden. Sunny, Violet ja Klaus epäilevät, että Isadora ja Duncan ovat piilossa huutokaupan 50. kaupattavassa asiassa, VPK:ssa. He kuitenkin huomaavat, etteivät sisarukset ole siellä. He ovat oikeasti piilossa tuotteessa, jonka Olafin koukkukätinen kätyri ostaa ja antaa Olafille. Olaf kätyreineen pakenee taas.
Elämäkerta > Kelvoton kylä

Sunny, Klaus ja Violed lähetetään asumaan Hectorin luo Variksenpalvojien kylään. Isadora Quagmire lähettää heille koodin, joka paljastaa heidän piilopaikkansa suihkulähteessä. Sen jälkeen Jacques Snicket saapuu kaupunkiin, ja häntä epäillään virheellisesti kreivi Olafiksi, kun Olaf on oikeasti etsivä Dupin, joka syyttää Baudelaireja Jacquesin murhasta, ja sisarukset pääsevät viettämään Klausin 13-vuotissyntymäpäiviä vankiselliin. Quagmiren kolmoset pakenevat Hectorin kanssa kuumailmapallolla, joka on suunniteltu niin, ettei se palaisi koskaan maahan.
Elämäkerta > Painajaisten parantola

Piiloteltuaan poliiseilta Baudelairet kiipeävät VPK-vaunuun, joka vie heidät Heimlech-sairaalaan. Sunny ja Klaus naamioivat myöhemmin itsensä kahdeksi valkokasvoiseksi Olafin kätyriksi, jotka puolestaan ovat naamioituneet lääkäreiksi päästäkseen Violetin "kraniektonomiaan". Leikkauksen tarkoitus on irrottaa tytön pää.
Elämäkerta > Tihutöiden tivoli

Hypättyään pois kreivi Olafin autosta Violet ja Klaus naamioituvat kaksipäiseksi "friikiksi" ja Sunny susilapsi Chaboksi; heidän aikeensa on livahtaa mukaan tivoliin selvittämään kreivi Olafin seuraava julma juoni. Tässä kirjassa selviää, että Sunnylla on kiinnostusta ja kykyjä ruoanlaitossa, kun hän lisää kanelia kaakaoon jonka muotopuoli Hugo on tehnyt sisaruksille. Kirjan lopussa kreivi Olaf ja Esme Squalor kaappaavat Sunnyn.
Elämäkerta > Luikurin liuku

Sunny, joka on yhä vankina, pakotetaan tekemään juuri paljastuneilla kyvyillään herkullisia aterioita Olafin teatteriseurueelle. Sunny saa salaa selville VPK:n viimeisen turvapaikan sijainnin ja lähettää signaalin sisaruksilleen, jotka saavat vihdoin pelastettua sisarensa.
Elämäkerta > Synkkä syöveri

Sunny, Klaus ja Violet tapaavat Queequeg-sukellusveneessä kapteeni Vastakarvan, ja hänen tytärpuolensa Fionan kanssa lähtevät matkalle etsimään sokerikkoa. Matkalla Medusa mycelium -nimiset sienet myrkyttävät Sunnyn. Itiöt ovat niin vaarallisia, että Sunny pitää eristää sukelluskypärään. Hänen sisaruksensa kuitenkin selvittävät että Sunnyn myrkytykseen on vastalääke, piparjuuri. Kun he eivät löydä Queequegin keittiöstä yhtään piparjuurta, he kysyvät Sunnylta, mikä olisi samanlaista. Sunny onnistuu henkäisemään "wasabi". Violetilla ja Klausilla on syöveristä haettua wasabia, ja he pelastavat sisarensa juuri ajoissa.
Elämäkerta > Ratkaisun rajoilla

Sunny naamioituu vastaanottovirkailijaksi ja saa lukon, jota käyttää lukitakseen pesuhuoneen oven niin, ettei kukaan saisi sokerikulhoa. Myöhemmin hän auttaa kreivi Olafia sytyttämään hotelliin tulipalon lähettääkseen viestin ystävälleen Kit Snicketille, joka kuolee myöhemmin.
Elämäkerta > Loppu

Lähdettyään hotellista Sunny, Klaus ja Violet ovat jumissa merirosvoveneessä kenen muun kuin kreivi Olafin kanssa. Veneen nimi on "Carmelita", mutta kreivi Olaf muuttaa nimen "Olafiksi". He neljä huuhtoutuvat lopulta rannikkosaarelle rajun myrskyn jälkeen. Kreivi Olaf hylätään heti. Saarelaiset hylkäävät lapset muutama päivä myöhemmin, ja he löytävät järkyttyneen, raskaana olevan Kit Snicketin. Vähän myöhemmin kaikki saavat myrkytyksen medusan myceliumista. Sunny sisaruksineen syö kuitenkin piparjuurta sisältäviä omenoita. Kitin vauva syntyy ja selviää, mutta Kit kuolee, koska hän kieltäytyy syömästä omenoita pelätessään, että muunnellut omenat vaarantavat vauvan terveyden. Hän ehti kuitenkin nimetä vauvansa Beatriceksi. Kit ja Olaf kuolevat lausuttuaan yhdessä runon "On yöllä tuhat silmää". Vuosi myöhemmin Sunny, Beatrice, Klaus ja Violet lähtevät, sillä suuri tuntematon löytää heidät. Kaikki Baudelairen orvot ja Beatrice pelastuvat.
Kuten kahdeksannessa ja viimeisessä kirjassa mainitaan, huolimatta Lemonyn kaikesta tutkimuksesta ja kovasta työstä, hän ei vieläkään tiedä Baudelairen lasten nykyistä sijaintia, asemaa tai tilannetta. Kuitenkin The Beatrice Lettersissä juliste näyttää laivan jonka Beatrice tuhosi. Se paljastaa myös, että Sunny on kasvettuaan nuoreksi naiseksi ollut usein keskustelemassa radiossa resepteistään, joten on selvää, että hän selvisi.
Puhe

Vaikka Sunny ei osaa puhua täydellisesti, hänen lyhyet lauseensa ja jokellus voidaan usein tulkata ilman apua, vaikka hänen sisaruksensa ymmärtävät täydellisesti aina ja osaavat aina kääntää puheen, jos joku ei ymmärrä. Myöhemmissä kirjoissa, kuten Luikurin liu'ussa, ovat usein vihjauksia, jotka viittaavat johonkin, kuten "Busheney!" joka tarkoittaa "Sinä olet ilkeä mies joka ei ollenkaan ajattele muita ihmisiä!"
Käärmekammiossa hän sanoo Ackroid ja tarkoittaa Rogeria ja viittaa Agatha Christien kirjoittamaan romaaniin.
Myöhemmissä kirjoissa Sunny kehittää puhetaitojaan. Painajaisten parantolassa hän sanoo "sheer terror", Luikurin liu'ussa hän sanoo "I'm not a baby". Kirjoissa hänen puhekykynsä ei koskaan kuitenkaan tule "täydelliseksi".
Valeasut

Sunnyn valepukuja ovat olleet:
kirurgi - Painajaisten parantola
susilapsi Chabo - Tihutöiden tivoli
laitesukeltaja - Synkkä syöveri
vastaanottovirkailija - Ratkaisun rajoilla
Aiheesta muualla

SunnyBaudelaire.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Sunny Baudelaire Snicket-wikissä
Nanjingin verilöyly

Nanjingin tapahtumien muistopatsas
Nankingin verilöyly viittaa laajamittaisiin julmuuksiin, joihin japanilaiset syyllistyivät kiinalaisia siviilejä kohtaan Nankingin (nyk. Nanjing) jouduttua keisarillisen Japanin armeijan valtaan 13. joulukuuta 1937. Arvioiden mukaan verilöylyssä sai surmansa 100 000–300 000 kiinalaista.
Taustaa

Vuonna 1928 Kiinan hallitus siirsi pääkaupungin Pekingistä (Beijing) Nankingiin (Nanjing). Bei-jing tarkoittaa pohjoista (pää)kaupunkia, kun taas Nan-jing eteläistä. Kaupunki kasvoi noin neljännesmiljoonasta nelinkertaiseksi 1930-luvun puoliväliin mennessä. Vuonna 1931 Japani hyökkäsi Mantšuriaan käyttäen invaasion verukkeena japanilaisten hallitseman rautatien räjäytystä. Seuraavina vuosina Japani vahvisti otettaan Kiinasta, joka kamppaili sisällissodan kurimuksessa. Kommunistien ja Guomindangin sota edisti japanilaisten valloituksen etenemistä. Marras–joulukuussa 1937 Japanin armeija eteni Shanghain vallattuaan ja oli jo Nanjingin porteilla.
Verilöyly

Japani aloitti 9. joulukuuta 1937 massiivisen hyökkäyksen Nanjingiin siellä olleiden sotilaiden kieltäydyttyä antautumasta. 12. päivänä Kiinan joukot vetäytyivät Nanjingista Jangtse-joen toiselle puolelle. Seuraavana päivänä neljä japanilaista divisioonaa hyökkäsi kaupunkiin. Nanjing joutui japanilaisten hyökkääjien haltuun ja alkoi kuusi viikkoa kestänyt joukkomurha.
Joulukuun 13. päivä japanilaiset teloittivat suuren joukon pakolaisia, jotka koettivat ylittää Jangtse-jokea ilman soveltuvia kulkuneuvoja. Japanilaisen sotilaan arvion mukaan joen rannalle ja joessa uivia ihmisiä murhattiin tuona päivänä yli 50 000. Itse kaupungissa oli japanilaisten saapuessa noin 100 000 ihmistä kaduilla, joukossa sotilaita. Japanilaiset alkoivat ampua väkijoukkoja. Seuraavana päivänä tappaminen jatkui panssarivaunujen ja tykistön kera. Kiinalaisia sotilaita oli vangittu, mutta osa oli vaihtanut siviiliasuun. Japanilaiset pidättivät kenet tahansa, jota epäilivät sotilaaksi. Kymmeniätuhansia näitä nuoria miehiä ja aiemmin kaupungin ympäristössä vangittuja sotilaita ammuttiin kerralla. Vangit teloitettiin sarjatuliaseilla ja vielä eloonjääneet puukotettiin yksittäin pistimillä. Vankeja myös poltettiin ja myrkytettiin kaasulla.
Kaupungissa julmuuksien kohteeksi joutuivat suurelta osin siviilit. Mielettömyyksiin kuului ampumisen ja puukottamisen lisäksi kaulojen katkaisu, vatsan avaaminen, sydämen repiminen rinnasta, mestaus, hukuttaminen, elävältä hautaaminen, polttaminen, naskalilla pisteleminen sekä jopa kastraatio ja emättimen kautta hengiltä survominen. Arviolta 20 000 kiinalaista naista joutui japanilaisten sotilaiden raiskaamaksi ennen kuin sotilaat tappoivat heidät. Joukossa oli alle kymmenvuotiaita lapsia, vanhuksia, nunnia ja raskaana olevia naisia. Kaupunki ryöstettiin perinpohjaisesti ja sen rakennuksia poltettiin.
Turvavyöhyke

Joukko Nanjingissa oleskelleita ulkomaalaisia kuten lähetystyöntekijöitä, toimittajia ja lääkäreitä perusti hieman ennen taistelun alkua kaupungin siviilien turvaksi 3,9 neliökilometrin laajuisen puolueettoman turvavyöhykkeen, jonka alueelle sijoitettiin 25 pakolaisleiriä. Nanjingin kukistuessa 13. joulukuuta turvavyöhykkeellä oli arvioilta noin 250 000 ihmistä. Vyöhykkeen hallinnosta vastasi kansainvälinen komitea, jota johti saksalainen Siemens-yhtiön johtaja John Rabe. Turvavyöhyke oli alkujaan tarkoitus lakkauttaa muutamaa päivää taistelun päättymisen jälkeen, mutta verilöylyn jatkumisen vuoksi sen toimintaa jatkettiin.
Japanilaiset eivät virallisesti tunnustaneet turvavyöhykettä eivätkä täysin kunnioittaneet sen puolueettomuutta, sillä useita tuhansia kiinalaisia – varsinkin aseensa laskeneita Kiinan armeijan sotilaita tai sellaisiksi virheellisesti luultuja miehiä – haettiin teloitettaviksi myös turvavyöhykkeeltä. Suurin osa vyöhykkeelle paenneista jätettiin kuitenkin rauhaan, sillä Japanin ja Saksan liittolaisuuden vuoksi japanilaiset kunnioittivat Rabea, joka oli natsipuolueen merkittävä jäsen ja liikkui kaupungilla hakaristikäsivarsinauhan kanssa.
Japanilainen näkemys

Japanissa ei ole käsitelty toisen maailmansodan tapahtumia avoimesti, kuten esimerkiksi Saksassa on tehty. Tapahtumien selittäminen jakaantuu kolmeen vaiheeseen. Japanin–Kiinan-sodan aikana ja heti sen jälkeen japanilainen media oli sensuroitua, eikä kansalla ollut tietoa sodan todellisista tapahtumista. Toisessa vaiheessa, sodan jälkeisestä ajasta 1970-luvulle asti, Japanissa ei kielletty Nanjingin verilöylyn todenmukaisuutta. Joukko japanilaisten sotilaiden tunnustuksia ja päiväkirjoja julkaistiin. Tapahtumia ei kuitenkaan korostettu kouluopetuksessa ja vähättelyn ilmapiiri oli ilmeinen.
Kolmas vaihe alkaa 1970-luvulta ja rajoittuu lähteiden puitteissa 1990-luvun alkuun. Tällöin alettiin, noin vuodesta 1972 alkaen, kieltää Nanjingin verilöylyn todenperäisyys. Surmansa saaneiden lukumäärän väitettiin olevan huomattavasti nykyään todenmukaisena pidettyä, yli 300 000 pienempi, noin 38 000–42 000. Suurempia lukuja väitettiin kiinalaisten suurentelemiksi. Teoksessa esitetään antautuneiden ja vangittujen sotilaiden tappamisen olevan jotain muuta kuin ”verilöyly”. Ainakin vielä vuonna 1990 teos oli Japanin opetusministeriön mukaan virallisen historiakäsityksen mukainen.
Totuutta on koetettu muuntaa Japanissa muuttamalla historiankirjojen merkityksiä, mikä on saanut paheksuntaa osakseen ulkomaiden taholta. Tämä ei kuitenkaan ole saanut Japanin opetusministeriötä myöntämään, että totuuden muuntaminen olisi ollut virhe. Viralliselta taholta on myös esitetty väitteitä, joiden mukaan Nanjingin verilöylyä ei koskaan tapahtunut ja että kyseinen tapahtuma on kiinalaisten keksimä tarina. Näin ovat väittäneet muun muassa sen kaltaiset tahot kuin parlamentin jäsen Shintarō Ishihara ja Japanin Houstonin-konsuli.
Japani ei ole vieläkään tunnustanut Nanjingin verilöylyä virallisesti. Tämä aiheuttaa kitkaa maiden välille ja estää maan sisällä tapahtuvan historian uudelleenarvioinnin.
Vertailua

Yli 300 000 kiinalaista kuoli joukkoteloituksissa, mutta myös yksittäin kuuden viikon aikana. Joidenkin japanilaisten arvioiden mukaan 6 000 ihmistä sai surmansa. Japanin ulkoministeri Hirota Koki ilmoitti kuitenkin 17. tammikuuta 1938 Japanin Washingtonin lähetystöön, että ”tutkimusten mukaan yli 300 000 kiinalaista tapettu”. Myös valokuvat ja filmit paikan päältä todistavat joukkomurhan laajuudesta. Myös Saksan Nanjingin lähetystön Berliiniin lähettämät ja vuonna 1991 julkaistut asiakirjat todistavat tapahtumien keston ja joukkomurhan mittakaavan. Kaukoidän sotatuomioistuimen luku 200 000 perustuu niihin ruumiisiin, jotka on kerätty avustusjärjestöjen hautaamien, rekisteröityjen ruumiiden perusteella (195 240 haudattua uhria). Tähän lukuun ei siis sisälly hävinneitä, poltettuja, hukutettuja tai muiden kuin avustusjärjestöjen työntekijöiden hautaamia tai pienemmässä mittakaavassa tapettujen ruumiita.
Populaarikulttuurissa

Vuonna 2009 sai ensi-iltansa tapahtumaan perustuva kiinalainen elokuva Nanjingin verilöyly. Myös elokuvat John Rabe (2009) ja The Flowers of War (2011) perustuvat tapahtumaan.
Kirjallisuutta

Chang, Iris: Nankingin verilöyly.  ((The rape of Nanking: The forgotten holocaust of World War II, 1997.) Suomentanut Heikki Salojärvi)  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 978-951-0-32110-2
Aiheesta muualla

Nanking Incident Documents. (englanniksi)
What really happened in Nanking. (englanniksi)
The Nanking Massacre :Fact Versus Fiction. (englanniksi)
Japanilaiset sotilaat tekivät Nanjingissa naisille karmeita asioita Ilta-Sanomat. 25.12.2017. Viitattu 25.12.2017.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Espanja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Kiinalaisia siviilejä pakotetaan kuoppaan, minkä jälkeen heidät haudataan elävältä.
Crossroads – bluesjätkät

| Crossroads – bluesjätkät> Crossroads |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Walter Hill
Käsikirjoittaja:  John Fusco
Tuottaja:  Tim Zinnemann
Säveltäjä:  Ry Cooder
Kuvaaja:  John Bailey
Leikkaaja:  Freeman A. Davies
Pääosat:   Ralph Macchio  Joe Seneca  Jami Gertz 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  14. maaliskuuta 1986 (Yhdysvallat)
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Crossroads – bluesjätkät on Walter Hillin ohjaama musiikkidraama vuodelta 1986. Elokuvan musiikin on säveltänyt Ry Cooder, joka soittaa kitaraa ääniraidalla. Hänen lisäkseen kitarassa kuullaan Steve Vaita, ja huuliharppua soittaa Sonny Terry. Elokuvan käsikirjoitus on John Fuscon opinnäytetyö, jolla hän voitti FOCUS-palkinnon (Films of College and University Students) vuonna 1984.
Elokuvan juoni on muunnelma Faust-teemasta, jossa päähenkilö myy sielunsa paholaiselle saadakseen vastineeksi jonkin ylivertaisen kyvyn, tässä tapauksessa kitaransoittotaidon. Vastaavaa tarinaa on kerrottu vuosikymmenten ajan Robert Johnsonista, jonka yhtyeessä elokuvan hahmo Willie Brown kertoo soittaneensa.