stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bolnisin piirikunta

Bolnisin piirikunta (georg. ბოლნისის მუნიციპალიტეტი, Bolnisis munitsipaliteti) on piirikunta Kvemo Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 75 100 asukasta (vuonna 2006) ja sen pinta-ala on 804 neliökilometriä. Noin 66 prosenttia maakunnan asukkaista on azereita, 27 prosenttia georgialaisia ja loput muun muassa armenialaisia.
Bolnisin piirikunta sijaitsee Kvemo Kartlin laaksossa ja rajautuu lännessä Dmanisin, idässä Marneulin ja pohjoisessa Tetri tsqaron piirikuntiin sekä etelässä Armeniaan. Alueen merkittävimmät joet ovat Ktsia ja sen sivujoki Mašavera. Piirikunnan alasta on metsää puolet, laidunta neljäsosa ja peltoa viidesosa. Alueella tuotetaan viiniä, hedelmiä ja maitotuotteita. Bolnisin kaupungin lisäksi piirikunnassa on kaksi kaupunkityyppistä taajamaa, Tamarisi ja Kazreti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bolnisin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Georgian kaupungit ja piirikunnat
Brie de Melun

Brie de Melun
Brie de Melun (Seine-et-Marnen alue) juusto on AOP (Appellation d'Origine Contrôlée) suojattu, joten niillä saa kutsua vain näillä alueilla valmistettuja juustoja. Näiden juustojen maku on hienostunut ja omaa luokkaansa.
Maku on pehmeä ja kukkainen, tämä kuorijuusto valmistetaan raa'asta lehmänmaidosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brie de Melun Wikimedia Commonsissa
Anzac

Anzac viittaa muun muassa seuraaviin:
Anzac, taajama Kanadassa
ANZAC, Australian ja Uuden-Seelannin joukkojen muodostama armeijakunta ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa
ANZAC-päivä, Australian ja Uuden-Seelannin joukkojen juhlapäivä
HMS Anzac, Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimi
HMAS Anzac (1917), Australian laivaston Parker-luokan laivueenjohtaja
HMAS Anzac (D59), Australian laivaston Battle-luokan hävittäjä
HMAS Anzac (FFH 150), Australian laivaston Anzac-luokan fregatti
Anzac-luokka (hävittäjä, 1916), Australian laivaston Parker-luokan laivueenjohtaja
Anzac-luokka (hävittäjä, 1948), Australian laivaston Battle-luokan hävittäjät
Anzac-luokka (fregatti), Australian ja Uuden-Seelannin laivastojen fregattiluokka
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Anzac”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aurejärvi (täsmennyssivu)

Aurejärvi tarkoittaa seuraavia:
Aurejärvi, kylä Pirkanmaalla
Aurejärvi, järvi Pirkanmaalla
Sukunimi

Erkki Aurejärvi (s. 1941), siviilioikeuden professori
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Aurejärvi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aroostookin piirikunta

Aroostookin piirikunta (engl. Aroostook County, ransk. Comté d'Aroostook) on Yhdysvaltojen Mainen osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 67 653 vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 17 684 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Houlton.
Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 94,6 prosenttia on valkoisia ja 1,63 prosenttia intiaaneja. 16 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 98,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 46,9 vuotta.
Kuvia piirikunnasta

Piirikunnan oikeustalo.
Tuulivoimaloita Mars Hill -kukkulalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aroostookin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Arthas Menethil

| Arthas Menethil |
| --- | --- |

Pelisarja:  Warcraft
Ensimmäinen peli:  Warcraft III: Reign of Chaos
Ääninäyttelijä  (englanti):  Justin Gross (Warcraft III), Patrick Seitz (WotLK) Michael McConnohie (Lich-kuningas, WotLK)
Lisää peliartikkeleitavideopelien teemasivulla
Arthas Menethil on kuvitteellinen hahmo Warcraft-pelisarjassa. Ensimmäistä kertaa hän esiintyi pelissä Warcraft III: Reign of Chaos, heti ihmisten kampanjan alussa.
Elämäkerta

Arthas oli kuningas Terenas Menethil II:n ja kuningatar Lianne Menethilin poika ja sekä Lordaeronin kruununprinssi. Hänellä oli myös sisar, Calia Menethil. Hän opiskeli soturiksi ja paladiiniksi Hopeakäden ritareiden (engl. Knights of the Silver Hand) perustajajäseniin kuuluvalta Uther the Lightbringeriltä. Hän muodosti erittäin vahvan siteen hevosensa Invinciblen kanssa. Mutta eräänä talvena Voittamaton liukastui eräällä jääjyrkänteellä ja sai surmansa. Tämän vuoksi Arthas vannoi että tekisi mitä tahansa suojellakseen muita rakkaitaan.
Arthaksen rakastuessa Jaina Proudmooreen, Kul Tirasin suuramiraalin tyttäreen, Quel'Thalasin korkeahaltioiden kruununprinssi Kael'thas Sunstrider alkoi tuntea mustasukkaisuutta. Mutta Arthas ei ollut valmis avioliittoon Jainan kanssa. Jainan keskittyessä magian opintoihin, Arthas liittyi yhdeksi Hopeakäden ritareista.
Elämäkerta > Arthas paladiinina

Juuri ennen Kolmatta sotaa Arthas on lähetetty suojelemaan örkkien hyökkäyksen kohteeksi joutunutta Strahnbradin kylää, mutta heidän saapuessaan paikalle suurin osa asukkaista on jo tapettu. Tapettuaan heidän johtajansa ja suuren osan Blackrock-klaanin örkeistä Arthas saa uuden tehtävän tutkia Lordaeronin pohjoisosissa leviävää ruttoa, joka muuttaa tappamansa ihmiset epäkuolleiksi. Matkan varrella hän tapaa taas Jaina Proudmooren ja he alkavat yhdessä selvittää salaperäisen ruton arvoitusta. Paljastuu, että sitä levittää pahaenteinen Cult of the Damned, joka on Lich-kuninkaan komennossa. Arthas tappaa heidän johtajansa Kel'Thuzadin ja alkaa jahdata toista ruton levittäjää, dreadlordia nimeltä Mal'Ganis. Arthas löytää hänet Stratholmen kaupungista, jossa hän on tartuttanut kaikkiin asukkaisiin ruton ja he ovat muuttumassa epäkuolleiksi. Arthas raivostuu tästä ja tappaa kaikki asukkaat ja polttaa Stratholmen kaupungin estääkseen ruttoa leviämästä, samalla kun Mal'ganis yrittää varastaa näiden sieluja onnistumatta siinä. Mal'Ganis pakenee paikalta ja haastaa Arthasia seuraamaan häntä Northrendiin.
Utherin ja Jainan saapuessa paikalle he kauhistuvat nähdessään Arthasin jälkeen jättämät ruumisläjät, mutta hänen ainoa pakkomielteensä on enää tappaa Mal'Ganis eikä hän kuuntele heitä. Arthas lähtee pienen sotajoukon kanssa laivoilla Northrendiin ja tapaa jälleen Muradin Bronzebeardin, joka etsi sieltä salaperäistä miekkaa nimeltä Frostmourne. Yhdessä he taistelevat epäkuolleita vastaan ja saavuttavat suuria voittoja, mutta pian Arthasin joukot saavat käskyn kuningas Terenakselta (Utherin kehotuksesta) palata takaisin Lordaeroniin. Arthas raivostuu tästä ja käyttää löytämiään palkkasotureita polttamaan heidän matkaan käyttämänsä laivat. Sitten hän vierittää syyn yksin palkkasotureiden niskoille ja hänen omat raivostuneet sotilaansa tappavat heidät kaikki. Niin heidän ainoaksi vaihtoehdokseen jää taistella Mal'Ganista vastaan, koska pakotie on suljettu. Arthasin joukot valmistautuvat taisteluun sillä välin, kun hän ja Muradin lähtevät etsimään Frostmournea auttamaan heitä taistelussa. Heidän löydettyään kiveen kiinnitetyn miekan ja nujerrettua jäiset vartijat, Muradin huomaa miekan olevan kirottu ja kieltää ehdottomasti Arthasia koskemasta siihen.
Arthas kuitenkin ottaa miekan kivestä tottelematta Muradinia. Hänen ottaessaan miekan sitä seuraa räjähdys josta linkoutunut jäälohkare surmaa heti Muradinin (tai niin luultiin), mutta miekka myös varastaa Arthasin sielun Lich-kuningas Ner'zhulin valvontaan. Arthas palaa joukkojensa luokse ja käynnistää viimeisen hyökkäyksen Mal'Ganista vastaan. Kun Mal'Ganis viimein on nujerrettu, hän näkee Hallansurun ja kertoo, että Lich-kuningas on hänen mestareidensa, Palavan Legioonan liittolainen, joten he ovat oikeastaan nyt samalla puolella.
Elämäkerta > Arthas kuolonritarina

Pian surmattuaan Mal'Ganiksen, Arthas palaa Lordaeroniin isänsä, Terenasin, luokse juhlaparaatissa. Arthas lävistää isänsä Hallansurulla ja ohjaa epäkuolleiden armeijat tuhoamaan koko Lordaeronin historiallisen pääkaupungin. Hetken päästä hän saa tehtäväkseen herättää aikaisemmin tappamansa Kel'Thuzad uudestaan henkiin, ja hän ilmestyy Arthasille aaveena. Kel'Thuzad kertoo, että Lich-kuninkaan suunnitelma oli koko ajan tapattaa hänet vain, jotta Arthas ohjautuisi Hallansurun luokse. Seuraavaksi Arthas valmistautuu tehtäväänsä ensin surmaamalla entisen opettajansa Utherin ja ryöstää tältä isänsä tuhkat sisältävän astian. Sitten hän aloittaa massiivisen hyökkäyksen korkeahaltioiden valtakuntaa, Quel'Thalasia vastaan, tuhoaa näiden pääkaupungin Silvermoon Cityyn (suom. Hopeakuu) ja herättää Kel'Thuzadin henkiin Auringon kaivon (engl. Sunwell) energian avulla Lichiksi.
Sen jälkeen hän ja Kel'Thuzad auttavat Archimonden ja muun Palavan Legioonan tulemaan Azerothiin, mutta Kel'Thuzad varoittaa häntä, että pian heidän on aika pettää Legioona. Arthas matkustaa Kalimdoriin ja suostuttelee Illidan Stormragen ottamaan käyttöön Gul'danin kallon voimat, jolloin hän kykenee tuhoamaan Legioonan hyökkäyksen strategisen kenraalin, Tichrondiuksen, ja tämä myöhemmin johtaa Archimonden kuolemaan ja Legioonan tappioon. Tavallaan siis Lich-kuningas aiheutti toiminnallaan Legioonan heikkenemisen, joten hänen oli itse mahdollista itsenäistyä sen vallasta ja muuttua myöhemmin heidän vihollisekseen.
Kun Arthas palaa Lordaeroniin, Legioonan kauhuherrat ovat yrittäneet ottaa valtaansa hänen joukkojaan. Arthas ja Kel'Thuzad onnistuvat kuitenkin ajamaan heidät pois paikalta. Sen jälkeen pelkoherrat, Palavan Legioonan kätyrit, yrittävät väijyttää Arthasin Lordaeronin pääkaupungissa. Kel'Thuzadin kuitenkin onnistuu pelastaa hänet. Arthas saattaa tuntea heikkenevänsä itsekin, koska Illidan on hyökännyt Northrendiin ja yrittää tuhota Lich-kuninkaan. Hän siis lähtee kohti Northrendia ja jättää Kel'thuzadin pitämään huolta Lordaeronista. Northrendissa Arthas kohtaa Illidanin, Kael'thasin ja leidi Vashjin joukot, mutta hän saa avukseen taistelussa epäkuolleiden lisäksi myös epäkuolleena herätetyn Anub'arakin, Azjol'Nerubin viimeisen kuninkaan sekä kryptapaholaisten (engl. Crypt Fiends) rodun. Nämä hämähäkkiolennot ovat entisen Azjol'Nerubin maanalaisen valtakunnan edellisiä asukkeja.
Elämäkerta > Tuleminen Lich-kuninkaaksi

Arthas onnistuu voittamaan Illidanin kokoaman armeijan Kalmoruton yhdistetyillä voimilla, mutta lopuksi he vielä kohtaavat viimeisessä kaksintaistelussa Lich-kuninkaan Icecrown Citadelin muurien lähellä. Ankaran taistelun jälkeen Arthas lävistää Illidanin kyljen Frostmournella ja Illidan kaatuu vakavasti haavoittuneena lumihankeen. Arthas ei kuitenkaan viimeistele vastustajaansa, vaan kääntää selkänsä ja kävelee ylös Jääkruunun Jäätikköä. Matkan aikana hän kuulee ääniä menneestä elämästään paladiinina ja kauhistuneita syytöksiä hulluudestaan Muradinin ja Utherin suusta, mutta hän ei välitä niistä vaan jatkaa matkaansa. Kerrotaan, että Arthas kykeni vielä tässä vaiheessa tekemään omat päätöksensä, mutta kerrotaan myös, että hän oli ollut Lich-kuninkaan kätyri jo siitä asti, kun hän otti Hallansurun. Vuoren huipulla hän näkee Lich-kuninkaan, joka on vangittuna jäisen valtaistuimensa, Jäätyneen valtaistuimen (engl. Frozen Throne) sisällä. Lich-kuningas pyytää vapauttamaan hänet vankilastaan, ja Arthas lyö mahtavalla Hallansurun lyönnillä valtaistuimen ympärillä olevan jään palasiksi. Sitten hän asettaa päähänsä Lich-kuninkaan kypärän, jolloin Lich-kuningas kertoo heidän olevan viimein yhtä. Uusi Lich-kuningas istuu jäiselle valtaistuimelleen ja katsoo alas maailmaan, joka on vielä valloittamatta.
Elämäkerta > Kuolema

Arthas kuoli Jääkruunun linnakkeella, kun Tirion Fordring heikensi häntä tuhoamalla Hallansurun miekallaan, Tuhkantuojalla (engl. Ashbringer), ja antaen seikkailijoiden tuhota hänet. Tämä tapahtui lisäpäivityksessä 3.3, "Fall of the Lich King".
Antonio Lotti

Ote Lottin teoksesta Missa Brevis.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Antonio Lotti (n. 1667 Venetsia – 5. tammikuuta 1740 Venetsia) oli italialainen barokkisäveltäjä, urkuri ja musiikkipedagogi, joka toimi Venetsiassa, Dresdenissä ja Wienissä. Hän teki muun muassa kolmisenkymmentä oopperaa sekä messuja. Hänen tunnetuin sävellyksensä lienee sopraanoaaria ”Pur dicesti, o bocca, bocca bella” (”Olethan sanonut, oi soma suu”) oopperasta L’infidelta punita.
Lotti syntyi Venetsiassa, joskin hänen isänsä Matteo toimi tuolloin kapellimestarina Hannoverissa. Vuonna 1682 Lotti alkoi opiskella Lodovico Fugan ja Giovanni Legrenzin johdolla, jotka molemmat työskentelivät Venetsian Pyhän Markuksen tuomiokirkossa. Lotti teki uransa tuon kirkon piirissä, ensin alttolaulajana (1689), sitten apulaisurkurina ja urkurina, ja vuodesta 1736 maestro di cappellan tehtävässä, jota hän hoiti kuolemaansa asti. Hän myös opetti Ospedale degli Incurabilissa ja kirjoitti sille musiikkia. Vuonna 1717 hän sai virkavapautta ja lähti Dresdeniin, jossa tuotettiin useita hänen oopperoitaan kuten Giove in Argo, Teofane ja Li quattro elementi, kaikki Antonio Maria Luchinin librettoihin. Muita Venetsiassa kirjoitettuja Lottin oopperoita ovat Giustino, Trionfo dell'Innocenza, Teuzzone, Ama più che non si crede, Il comando inteso e tradito, Sidonio, Isaccio tiranno, La forze de sangue, Il Tradimento traditore di se stesso, L'Infedelità punita, Poresenna, Irene Augusta, Polidoro, Foca superbo, Alessandro Severo ja Il Vincitore Generossi. Dresdenissä Lotti sävelsi oopperan Odii del Sangue delusi. Hän palasi Venetsiaan vuonna 1719, ja kuoli siellä vuonna 1740.
Noin 30 oopperan lisäksi Lotti sävelsi messuja, kantaatteja, madrigaaleja ja instrumentaalimusiikkia. Hänen kuoroteoksensa ovat useimmiten säestyksettömiä. Hänen elämäntyötään pidetään siltana myöhäisen barokin ja kehittyvän klassismin välillä. Lottin on ajateltu vaikuttaneen Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin ja Johann Dismas Zelenkan tuotantoon.
Monet Lottin sävellyksistä ovat kadonneet. Giovanni Bononcini sovitti Lottin teoksen Duetti, terzetti e madrigali a più voci, op. l (Venetsia, 1705) ja esitti sen omissa nimissään Lontoossa 1731. Lotti kuitenkin sai todistetuksi teoksen omakseen.
Lottin oppilaita olivat Domenico Alberti, Benedetto Marcello, Giovanni Battista Pescetti, Baldassare Galuppi, Giuseppe Saratelli ja Johann Dismas Zelenka. Hän oli naimisissa sopraano Santa Stellan kanssa.
Aiheesta muualla

Yksityiskohtainen elämäkerta ja teosluetteloita (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Antonio Lotti
Käännös suomeksi
Aurec-sur-Loire

| Aurec-sur-Loire |
| --- | --- |

 vaakuna
 Aurec-sur-Loire
 Koordinaatit: 45°22′12″N, 4°12′09″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Haute-Loire
Arrondissementti:  Yssingeaux
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  22,4 km²
Väkiluku (2016):  6 111 
 – Väestötiheys:  272 as./km²
Kunnan numero:  43012
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aurec-sur-Loire on kunta Ranskassa Haute-Loiren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 18 kilometriä Saint-Étiennestä lounaaseen Loirejoen varrella.
Aurec-sur-Loiressa on useita keskiaikaisia rakennuksia, kuten munkkien linna Château du moine sacristain, joka toimii nykyään matkailutoimistona ja siellä on myös viinimuseo. Toinen keskiaikainen linna on Château seigneurial d'Aurec.
Château du moine sacristain
Château seigneurial d'Aurec
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aurec-sur-Loire Wikimedia Commonsissa
Brienzjärvi

| Brienzjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Sveitsi
Paikkakunta:  Bern 
Koordinaatit:  46°43′00″N, 7°57′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Aare → Rein
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  564 m
Pituus:  14  km
Leveys:  2,8  km 
Rantaviiva:  31,7 km
Pinta-ala:  29,7 km²
Tilavuus:  5,17 km³
Keskisyvyys:  174 m
Suurin syvyys:  260 m
Valuma-alue:  1 129 km²
Keskivirtaama:  62 m³/s (MQ)
 fiBrienzjärvi 
Brienzjärvi (saks. Brienzersee) on Keski-Sveitsissä, Bernin kantonissa sijaitseva järvi. Aare laskee järven kautta Thuninjärveen.
Suurimmat paikkakunnat järven rannalla ovat Interlaken, Böningen ja Brienz. BLS-liikenneyhtiöllä on järvellä reittiliikennettä maaliskuun lopulta lokakuulle välillä Interlaken-Brienz.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brienzjärvi Wikimedia Commonsissa
British Forces Gibraltar

Royal Gibraltar Regimentin kokardi.
British Forces Gibraltar on Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien Gibraltarilla toimiva osa. Gibraltarin maaston katsotaan sopivan harjoitusalueeksi. Lisäksi siellä pysähtyy ilma- ja merivoimien joukkoja matkallaan maailman kriisipesäkkeisiin.
Gibraltarilla on ollut brittilaivaston tukikohta vuodesta 1704. Ensimmäisen maailmansodan aikana sillä oli tärkeä tehtävä saattueiden tukikohtana ja salmen valvonnassa. Toisessa maailmansodassa se valvoi lähes kaikkea Välimerelle ja sieltä Atlantille kulkevaa laivaliikennettä ja tarjosi tärkeän tukikohdan Atlantilla liikkuneille brittialuksille. Trafalgarin taistelun jälkeen brittilaivasto vetäytyi Gibraltarille, Nelsonin ruumis tuotiin maihin, haavoittuneet vietiin Gibraltarin sairaaloihin ja vammoihinsa kuolleet haudattiin Trafalgarin hautausmaahan pääkadun varrelle.
Gibraltarin lentopaikkaa on suunniteltu 1930-luvulta asti, mutta ensimmäinen ruohoinen kiitotie valmistui vasta 1936. Nykyisin Kuninkaallisten ilmavoimien tukikohdassa Gibraltarilla ei ole vakinaisesti sijoitettuja joukkoja, mutta se on koko ajan valmiustilassa valmiina tukemaan Britannian sotilasoperaatioita.
Royal Gibraltar Regiment korvasi niemimaalle pysyvästi sijoitetut brittiläiset jalkaväkijoukot vuonna 1992.
2000-luvulla Britannia pyrkii minimoimaan sotilaallista läsnäoloaan niemellä. Vuonna 2010 joukko tukitoimintoja päätettiin siirtää Gibraltarin hallituksen alaisuuteen.
Berliner Stadtschloss

| Berliner Stadtschloss |
| --- | --- |
 Berliner Stadtschloss kesäkuussa 2023.
Sijainti:  Berliini, Saksa
Valmistumisvuosi:  1451, 1713 (alkuperäinen) 2020 (nykyinen)
Purkuvuosi:  1950 (alkuperäinen)
Suunnittelija:  Andreas Schlüter Johann Friedrich Eosander Franco Stella
Käyttäjä:  Humboldt Forum
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Berliner Stadtschloss (suom. Berliinin kaupunginlinna), joskus myös Berliner Schloss (Berliinin linna), on linna Berliinin keskustassa Spreeinselin saarella. Rakennuksen pääkäyttäjänä toimii suuri kulttuuri- ja museokeskus Humboldt Forum, jossa toimivat Etnologian museo, Aasialaisen taiteen museo ja Berliinin kaupunginmuseo.
Alkuperäinen kaupunginlinna valmistui 1400-luvulla, sai lopullisen kokonsa ja ulkoasunsa 1700-luvun alussa ja purettiin DDR:n aikana vuonna 1950. Alkuperäisen rakennuksen julkisivua pääosin mukaileva uudisrakennus valmistui vuonna 2020. Sitä kutsutaan kaupunginlinnaksi erotuksena useista muista Berliinissä ja sen liepeillä sijaitsevista linnoista.
Linnan edessä sijaitseva Schlossplatz-aukio oli DDR:n aikana nimeltään Marx-Engels-Platz, mutta on sittemmin saanut vanhan nimensä takaisin.
Alkuperäisen rakennuksen historia

Kaupunginlinna oli aluksi Brandenburgin rajakreivien ja vaaliruhtinaiden, sittemmin Preussin kuninkaiden ja lopulta Saksan keisareiden asuinpaikka. Hohenzollernin hallitsijasuku asutti sitä lähes 500 vuotta. Linna oli pääosin barokkityylinen, mutta sen itäpäädyssä sijainneet vanhimmat osat olivat renessanssityylisiä. Linnan ensimmäisen vaiheen rakennutti Brandenburgin vaaliruhtinas Fredrik II Rautahammas vuosina 1443–1451.
Linna sai lopullisen kokonsa Preussin ensimmäisen kuninkaan Fredrik I:n aikana. Vuosina 1697–1706 sitä laajennettiin arkkitehti Andreas Schlüterin suunnitelmien mukaan. Julistauduttuaan vaaliruhtinaasta kuninkaaksi vuonna 1701 Fredrik I halusi linnasta aiemmin kaavailtua suuremman, joten Schlüter joutui muuttamaan piirustuksia ja kasvattamaan mittasuhteita. Schlüter erotettiin vuonna 1706, kun hänen linnaan suunnittelemansa rahapajan torni jouduttiin purkamaan vaarallisen kallistuman vuoksi. Hänen työtään jatkoi vuosina 1707–1713 arkkitehti Johann Friedrich Eosander, joka suunnitteli näyttävän läntisen julkisivun ja osan Lustgartenin puoleisesta pohjoissivusta. Linnasta piti tulla vieläkin mahtavampi, mutta Fredrik I:n kuoltua vuonna 1713 hänen seuraajansa Fredrik Vilhelm I keskeytti laajennustyöt. Eosanderin läntiseen julkisivuun suunnittelema kupolin kattama torni jäi rakentamatta, mutta samaan kohtaan lisättiin kuningas Fredrik Vilhelm IV:n toiveesta vuosina 1845–1853 arkkitehti Friedrich August Stülerin suunnittelema suuri kupoli ja sen alle linnan kappeli.
Useimmat Fredrik Vilhelm I:n jälkeisistä Preussin ja Saksan hallitsijoista eivät asuneet linnassa vaan Berliiniin ja sen ulkopuolelle rakennuttamissaan muissa palatseissa, erityisesti Charlottenburgin linnassa. Viimeinen Saksan keisari Vilhelm II kuitenkin käytti Berliinin kaupunginlinnaa asuinpaikkanaan.
Weimarin tasavallan aikana Saksan valtion hallinnoima säätiö vuokrasi linnasta tiloja erilaisille yhteisöille. Siellä toimivat muun muassa Saksan merkittävin tiedeseura Kaiser Wilhelm -instituutti, Saksan hallintovirkamiesten liitto, opiskelijoiden asuntola ja ruokala sekä joukko erilaisia museoita. Linnan saleissa järjestettiin näyttelyjä ja konsertteja. Ylimmässä kerroksessa oli myös vuokra-asuntoja. Natsi-Saksan aikana linnaa ei juuri käytetty, paitsi Lustgartenilla pidettyjen joukkotapahtumien taustakulissina.
Purkaminen ja linnan tilalla olleet rakennelmat

Linna vaurioitui toisen maailmansodan pommituksissa, mutta se olisi ollut korjattavissa. Linna itse asiassa vaurioitui vähemmän kuin monet muut myöhemmin kunnostetut historialliset rakennukset, ja sen tiloissa järjestettiin vuosina 1946–1948 erilaisia näyttelyitä. Sodan jälkeen linna kuitenkin jäi kaupungin itäiselle miehitysvyöhykkeelle, ja vuonna 1950 Itä-Saksan hallinto purki linnan säilyneet osat poliittisista syistä. Hohenzollernien linnan katsottiin edustavan preussilaista militarismia. Lisäksi Neuvostoliiton johto oli esittänyt vaatimuksen, että Itä-Berliinin keskustaan pitäisi saada vuoden 1951 vappuun mennessä suuriin joukkotapahtumiin soveltuva juhla-aukio. Linnan tilalle raivattu Marx-Engels-Platz täytti vaatimukset.
Linnan julkisivusta säilytettiin portaali, jonka parvekkeelta Karl Liebknecht oli vallankumouksen aikana 9. marraskuuta 1918 julistanut Saksan sosialistiseksi tasavallaksi. Portaali liitettiin vuonna 1964 Marx-Engels-Platzin etelälaidalle valmistuneen Itä-Saksan valtioneuvoston talon eli Staatsratsgebäuden julkisivun osaksi. Kaupunginlinnan pitkään tyhjillään ollutta tonttia käytettiin paraateihin ja puistona, kunnes vuonna 1976 paikalle rakennettiin Tasavallan palatsi, joka puolestaan purettiin Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen vuosina 2006–2008 – monien mielestä jälleen poliittisista syistä, vaikka virallisena syynä olivat rakennuksen asbestiongelmat. Paikalla oli lisäksi vuosina 1993–1994 linnan julkisivua esittänyt luonnollisen kokoinen kulissi sekä vuosina 2008–2010 nykytaidetta esitellyt väliaikainen taidehalli.