Suontienselkä–Paasvesi
Historiaa > Luonnonhistoriaa

Viime jääkauden loppuvaiheessa järven ympäristö vapautui mannerjäätiköstä noin 11 100 vuotta sitten. Seutu jäi muinaisen Itämeren peittoon noin 140–150 metriä vedenpinnan alle, jolloin järviallas jäi 35 metrin syvyyteen . Maankuoren kohotessa Itämeri mataloitui ja noin 11 800 vuotta sitten vesi muuttui Ancylus-vaiheessa makeaksi. Seudun maakamara kohosi kauempana kaakossa vedenpinnan yläpuolelle ja vesi virtasi kohti luodetta. Kuivataipale, joka toimii nykyään vedenjakajana Vuoksen vesistöön päin, muodosti silloin vesiväylän Leppävirralta Suonenjoen kautta Rautalammille. Vedentulo lakkasi, kun maankohoaminen nosti Sorsakosken laskukynnyksen vedenpinnan yläpuolelle. Sorsavesi kuroutui erilleen Itämerestä noin 10 000 vuotta sitten, kun Kuivataipale nousi vedenpinnan yläpuolelle. Kuivataipaleen takana sijaitsi muinainen Sorsavesi, joka laajimmillaan sisälsi myös Kuvansin, Jylänkin ja Ison Kolunpohjan. Sorsavesi laski vielä kuitenkin Paasveteen, joka vuorostaan kuroutui Itämeren lahdesta omaksi järvekseen noin 9 900 vuotta sitten Suihkolansalmen kohdalta ja pian tämän jälkeen myös Puruvesi Jänissaaren kohdalta. Itämeren vedenpinnan jatkaessa laskuaan kuroutuivat Eteläselästä Lahnavesi ja Heinävesi pieniksi järviksi. Kun myös Suontienselän luoteispäässä Suonenjoen salmi mataloitui, alkoi vesi kuluttamaan jokilaaksoa leveämmäksi ja syvemmäksi. Yläkosken moreenikynnys paljastui noin 9 800 vuotta sitten, tai hieman aikaisemmin. Vaikka Suonenjoki oli aluksi kovin lyhyt, muodosti Pohjoisselkä ja osa Eteläselkää muinaisen Suontienselän järven. Järven vedenpinta järven luoteisosassa lähes nykyisellä korkeudella, mutta sen kaakkoisosassa se oli 8 metriä alempana .
Muodostuneen muinaisen Suontienjärven valuma-alueen pinta-ala on ollut aluksi 770 neliökilometriä ja Suonenjoen virtaama arviolta 6,3 kuutiometriä sekunnissa. Joen suuri virtaama kesti 1 500 vuotta ja joki kulutti uomaansa muutamissa kohdissa moreenipohjaan saakka. Samaan aikaan Itämeren vedenpinta jatkoi laskemistaan ja jokisedimenttien täyttämä lahti paljastui Suonenjoen uurrettavaksi. Vedenlaskua jatkui kunnes Rautalammin kynnykset kohosivat vedenpinnan tasolle. Maankamara oli tuolloin kallellaan kohti luodetta ja Suontienselän eteläosat olivat kuivaa maata. Paasvesi oli noin kuusi metriä alempana kuin laajentunut Sorsavesi, Puruvesi oli sitä noin kahdeksan metriä alempana ja Suontienselkä oli sitä noin yhdeksän metriä alempana. Sorsavedestä virtaavat veden kuluttivat Suihkolansalmen, Hulkonsalmen kynnyskohtia ja Ärjänsaaren salmien pohjia syvemmiksi. Tilanne muuttui, kun jääkauden jälkeinen epätasainen maankohoaminen kallisti maankamaraa kohti kaakkoa. Aivan kuten nykyäänkin, Perämerellä kallioperä kohosi nopeammin kuin Fennoskandian eteläisissä osissa. Tämä ilmiö aiheutti paikallisesti maankamaran kallistumisen kohti kaakkoa samaan aikaan kun se kohosi ylöspäin. Ensimmäisenä tämä vaikutti suureen Sorsaveteen, joka löysi uuden lasku-uoman Sorsakoskelta. Sorsaveden järvialtaan kallistuessa lisää, asettuivat Kuivataipaleen ja Sorsakosken laskukynnykset samalle korkeudelle noin 8 300 vuotta sitten. Vedentulo Sorsavedeltä hiipui satojen vuosien ajan ja loppui sitten kokonaan. Suonenjoen valuma-alueeksi jäi 320 neliökilometriä ja sen virtaama pieneni noin 2,6 kuutiometriin sekunnissa. Samalla muuttui Kuivataipale vedenjakajaksi, jonka itäpuolella vesi kuului muinaiseen Saimaan vesistöön ja Suonenjoen puoli muinaiseen Päijänteen vesistöön. Koska muinaisen Saimaan vesistö laski Päijänteen vesistöön, oli Kuivataipale vain saman päävesistöalueen sisäinen vedenjakaja. Kumpikin vesistö laski vielä tuolloin Pohjanlahteen samaa lasku-uomaa myöten. Maankuoren kallistumisesta johtuva muinaisen muinaisen Päijänteen vedenpinnan kohoaminen saavutti lopulta myös Suontienselän. Se saavutti järven vedenpinnan korkeuden ja se saattoi nostaa pintaa vielä vajaan metrin verran. Samaan aikaan, kun Suontienselästä tuli taas järvenlahti, yhtyivät tulvivat muinaisten Saimaan ja Päijänteen järvialtaat toisiinsa noin 7 100 vuotta sitten. Suurjärvet muodostivat parin sadan vuoden ajaksi Sisä-Suomen suurjärven. Suurjärvi jakaantui takaisin muinaiseksi Päijänteeksi ja Saimaaksi, kun noin 7 000 vuotta sitten Heinolanharju puhkesi. Tämä laski muinaisen Päijänteen vedenpintaa nopeasti ja Suontienselkä kuroutui uudestaan omaksi järvekseen. Vanhasta järvenpinnan tasosta on muistona muinaisrannat esimerkiksi Ärjänsaaren kohdalla Etelärannalla 0,5 metriä ja Hietakylänkankaalla 0,9 metriä nykyistä vedenpintaa korkeammalla . Muinainen Saimaa alkoi taas laskea vetensä Päijänteen kautta, mutta se puhkaisi seuraavien vuosituhansien aikana kolmasti uudet vesireitit Keski- ja Etelä-Suomessa. Saimaa laski näidenkin vesireittien aikana aina Päijänteeseen, mutta lopulta, noin 5 700 vuotta sitten, muuttui Kuivataipale kahden päävesistöalueen väliseksi vedenjakajaksi Vuoksen puhjettua .
Maankamaran jatkaessa kallistumistaan kohti kaakkoa, säilyi luoteessa sijaitsevan Suonenjoen laskukynnys paikoillaan. Järven kaakkoispään laskiessa laskukynnykseen nähden, tulvi järvi hitaasti kohti kaakkoa. Eteläselkä kasvoi näin hitaasti suuremmaksi. Suontienselän nouseva vedenpinta saavutti Puruveden vedenpinnan noin 9 300 vuotta sitten, jolloin järvet yhdistyivät. Näin oli käynyt myös Lahnavedelle ja Heinävedelle aikaisemmin. Myös 500 vuotta itsenäisenä järvenä ollut Puruveden vedenpinta alkoi myös kohota. Kun samaan aikaan Sorsavedestä tuleva virtaama heikkeni, kohosi Suontienselän vedenpinta ylemmäksi. Lopuksi myös 1 700 vuotta itsenäisenä järvenä ollut Paasvesi yhtyi Suontienselkään noin 8 200 vuotta sitten. Järven vedenpinta jatkoi kohoamistaan, joskin hitaammin, aina 1820-luvulle asti, jolloin järveen kohdistettiin järvenlaskutoimia.