stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kultainen riisi
A-vitamiinin puutteen seuraukset

A-vitamiinin vajeesta kärsii 190 miljoonaa lasta ja 19 miljoonaa raskaana olevaa naista 122 maassa. Tämä aiheuttaa 1–2 miljoonaa kuolemaa ja sokeuttaa pysyvästi 500 000 henkeä sekä aiheuttaa miljoonien ihmisten sairastumisen muihin tauteihin. Unicef ja joukko kansalaisjärjestöjä kannattavat tiheää pienten A-vitamiiniannosten saamista.
Vaihtoehtoiset A-vitamiinin lähteet

Kultainen riisi on todistettu ihmisille yhtä tehokkaaksi A-vitamiinin lähteeksi kuin pillerit ja tehokkaammaksi kuin beetakaroteenia sisältävä pinaatti. Kultainen riisi on paljon pillereitä kustannustehokkaampi tapa parantaa A-vitamiinin saantia. Riisi muodostaa usein 90 prosenttia lasten ravinnosta, ja kultainen riisi ei maksaisi sen enempää. Vuonna 2005 kehitetty Kultainen riisi 2 tuottaa vielä 23 kertaa enemmän beetakaroteenia.
250 miljoonaa pikkulasta kärsii A-vitamiinin puutteesta. Patrick Mooren mukaan useimmat heistä eivät syö juuri muuta kuin kulhon riisiä päivässä. Britannian konservatiivipuolueen kansanedustaja Zac Goldsmith pitää kultaista riisiä vääränä ratkaisuna ja kehottaa syömään ennemmin vihreitä vihanneksia. Adrian Dubockin mielestä tämä on yhtä julmaa kuin Marie Antoinetten lausahdus: ”Jos kansalaisilla ei ole leipää, syökööt kakkuja.” Dubockin mukaan A-vitamiinin puute tappaa 6 000 lasta päivässä, 28 prosenttia maailman kuolevista lapsista, ja on myös suurin sokeuden syy.
Vandalismi Filippiineillä

Vuonna 2013 vandalisoitiin Kansainvälisen riisintutkimusinstituutin kultaisen riisin koeviljelmä Filippiineillä juuri ennen kuin kokeen piti valmistua. Tutkijat valittivat tästä naisille ja lapsille koituvaa hirvittävää kärsimystä. Kuuluisa entinen GMO-vastustaja Mark Lynas raportoi Slate-lehdessä, että mielenosoituksesta karkasi äärivasemmistolaisen KMP-ryhmän johtama aktivistijoukko tuhoamaan viljelmiä toisten mielenosoittajien tyrmistykseksi. Greenpeacen edustaja puolusti vandaaleja. Toinen Greenpeacen edustaja sanoi, että tieteilijät ovat väärässä sanoessaan kultainen riisin olevan ratkaisu A-vitamiinin puutteeseen. Greenpeace myös pelkää, että kultainen riisi pehmentäisi ihmisten kuvaa geenimuuntelusta. Australian tiedeakatemian entinen johtaja, tutkija Jim Peacock syytti Greenpeacea tieteenvastaisuudesta ja virheellisen informaation moraalittomasta levittämisestä.
Kiinan skandaali

Tutkija-journalisti Jon Entinen artikkelin mukaan Greenpeace levitti Kiinassa huhua kultaisen riisin vaarallisuudesta. Kiinan ”Twitter” Weibo täyttyi vihaviesteistä, ja viranomaiset reagoivat erottamalla kolme kultaisen riisin kokeen tutkijaa Kiinan terveysvirastosta ja Zhejiangin lääketieteen akatemiasta.
Kritiikkiä

Greenpeacen laskelman mukaan riisiä pitäisi syödä päivässä kilokaupalla, jotta vitamiinin vähimmäismäärä tulisi täyteen. Tämä laskelma perustuu kuitenkin riisilajikkeen varhaiseen prototyyppiin. Myöhemmillä versioilla riisilajikkeen A-vitamiinipitoisuutta on nostettu monikymmenkertaiseksi. Lisäksi vastustajien mukaan kultaisen riisin tutkimustyöhön uhratuilla varoilla ongelmaa olisi voitu merkittävästi lieventää käyttämällä tehokkaampia ja yksinkertaisempia menetelmiä. Professori Petter Portinin mukaan on aktivisteilta moraalitonta kieltää kultaisen riisin käyttö, koska se parantaisi kehitysmaiden ihmisten tilannetta itsestään, kun taas aktivistien toivomat ratkaisut eivät ole toteutuneet kiellosta huolimatta.
Aiheesta muualla

http://www.goldenrice.org (englanniksi)
Aspronísia (Attika)

| --- | --- |
Sijainti:  37°55′06″N, 24°02′20″E, Markópoulo Mesogaías Itä-Attika, Attika Kreikka
Vesialue:  Eteläinen Euboianlahti
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Aspronísia (kreik. Ασπρονήσια) on kolmen pienen Kreikan saaren ryhmä, joka sijaitsee Eteläisessä Euboianlahdessa Itä-Attikan rannikolla. Saaret ovat asumattomia. Hallinnollisesti Aspronísian saaret kuuluvat Markópoulo Mesogaíaksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen.
Saaret

Saariryhmän saaret ovat:
|  | Nimi | Sijainti | Pinta-ala (km²) (n> ) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Peratí (Περατή) | 37°55′05″N, 24°02′32″E | 0,061 |
| 2 |  ? | 37°55′07″N, 24°02′13″E | 0,008 |
| 3 |  ? | 37°55′10″N, 24°02′18″E | 0,004 |
Kontratenori

Naiset
sopraano
mezzosopraano
altto
kontra-altto
Miehet
sopranista
kontratenori
tenori
baritoni
bassobaritoni
basso
Kontratenori on tenoria korkeampi miesääni ja samalla korkein miesääni. Termi on kaksiselitteinen, sillä osa kontratenoreista ei ole korkeaäänisiä miehiä, vaan käyttävät voimakkaaksi harjoitettua falsettiääntä. Kontratenorin määritelmä on sen vuoksi kiistanalainen. Luonnollisesti korkeaäänisiä miehiä on noin 1–2 prosenttia väestöstä ja heidän äänensä muistuttaa pojan ääntä ja vastaa kontra-alttoa tai mezzosopraanoa. Kurkunpään koko vaikuttaa keskeisesti, onko falsetti/pää-äänen käyttö laulajalle luontaista ja vaivatonta. Kontratenori on harvinaisin miesääni ja samalla harvinaisin äänityyppi. Samankaltaiseen asiaan viitata sanoilla haute-contre ja tenor altino, tenor contraltino tai tenorino.
Kontratenorilaulaja voi olla käytännössä minkä tahansa äänialan edustaja, joka on harjoitellut kuulokuvaltaan kontratenorille tyypillisen äänen. Kuitenkin sävyeroja laulajien välillä on äänialasta riippuen. Esimerkiksi luontainen kontratenori saattaa liikkua usein lähellä omaa ylimenokohtaa, kun taas baritoni kulkee jatkuvasti kaukana omasta rinta-ääni-rekisteristä. Usein korkeaäänisillä laulajilla kuulokuva on pyöreämpi ja lempeä.
Ääniala

Yleensä kontratenorin ääniala tyypitetään suurin piirtein alttoa vastaavaksi väliksi E3–E5, mutta se voi olla korkeampikin. Kontratenorin ääniala liikkuu alueella F3–C5, mutta saattaa yltää F5:een saakka ja siitä ylöspäinkin. Kontratenorin ääniala on useimmiten aavistuksen matalampi kuin kontra-altto (F3–F5), mutta myös mezzosopraanon (A3–A5) vastaavuus sekä jopa sopraanon (C4–C6) vastaavuus ovat mahdollisia vaikkakin harvinaisia. Miessopraanoa kutsutaan sopranistaksi.
Kontratenorin korkea ääni johtuu vähäisestä äänenmurroksesta. Kontratenori on vain harvoin varsinainen miessopraano. Kontratenori on tyypillisesti ollut lapsena poikasopraano. Yleisin kontratenori on miesaltto. Kontratenorilla on tyypillisesti tummat ja ylemmille sävelille hyvin vastakkaiset matalimmat sävelet joillaisia ei vastaavasti ole naisella. Kontratenorin äänestä on yleensä kuultavissa, että laulaja on sukupuoleltaan mies, sillä tyttöjen ja poikien äänet ovat hieman erilaisia jo ennen äänenmurrosta ja miehen ääntöväylä on tyypillisesti kookkaampi kuin naisella mikä luo erilaisen resonoinnin. Kontratenorin puheääni voi olla poikkeuksellisen korkea mieheksi.
Kontratenorin ääni on luonnollisesti androgyyninen, sillä se on sointiväriltään miehille ja naisille tyypillisten äänten rajalla. Kontratenorin tessitura eli äänen mukavuus- ja vahvuusalue muistuttaa naissukupuolen ääntä ja matalammille miesäänille tyypillinen sointiväri on rajallinen. Kontratenori kykenee laulamaan mieheksi poikkeuksellisen kevyellä, kirkkaalla ja puhtaalla äänellä. Kontratenorille ovat tyypillisiä viehtymys korkeisiin säveliin ja miesääneksi erityinen ketteryys ja lahja koloratuuriin. Kontratenori pystyy laulamaan myös tenorin osuuksia, mutta ääni on kevyempi ja kirkkaampi.
Laulamisesta

Keskiajalla kontratenori korvasi usein naisäänen kuoroissa, koska naiset eivät saaneet laulaa kirkoissa. Kontratenoreita luokiteltiin contratenor bassukseen (matalampi) ja contratenor altoon (korkeampi). Barokkiaikana tälle äänialalle sävellettiin teoksia ehkä eniten eri aikakausista. Kontratenori laulaa nykyään oopperassa usein kastraattilaulajien osuudet vanhoissa teoksissa. Samoin kontratenorit voivat laulaa oopperassa esimerkiksi altto-äänialan osuuksia, etenkin jos alkuperäisteoksen tarkoittama esittäjän sukupuoli on avoin tai epäselvä.
Tunnetuimpia klassisen musiikin kontratenoreita ovat ranskalainen Philippe Jaroussky, saksalainen Andreas Scholl ja australialainen David Hansen.
Kontratenoreita

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Brian Asawa, Yhdysvallat/Japan  Robin Blaze, Englanti  James Bowman, Englanti  Michael Chance, Englanti  David Daniels, Yhdysvallat  Alfred Deller, Englanti  Jouko Enkelnotko, Suomi  Fredi, Suomi  Barry Gibb, Yhdysvallat |  Mitch Grassi, Yhdysvallat  David Hansen, Australia  Justin Narcis Ianau, Romania  Philippe Jaroussky, Ranska  Sergejs Jēgers, Latvia  Jochen Kowalski, Saksa  Dimash Kudaibergen, Kazakstan  Axel Köhler, Saksa  Teppo Lampela, Suomi  Marco Lazzara, Italia  |  David DQ Lee, Kanada  Fernando Lima, Argentiina/Espanja  Bejun Mehta, Yhdysvallat  Yoshikazu Mera, Japani  Klaus Nomi, Saksa  Cezar Florin Ouatu, Romania  Andreas Scholl, Saksa  Mikko Vehkaperä, Suomi  Kai Wessel, Saksa  Vitas, Venäjä/Latvia  Jakub Józef Orliński, Puola  |
HMS Aslög

| HMS Aslög |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Nyköpingin telakka
Laskettu vesille:  3. kesäkuuta 1861
Palveluskäyttöön:  25. marraskuuta 1861
Poistui palveluskäytöstä:  20. huhtikuuta 1892
Tekniset tiedot
Uppouma:  185 t
Pituus:  30,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,7 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  130 hv
Nopeus:  8 solmua
Miehistöä:  40
Aseistus
Aseistus:  2 x 226 mm tykkiä 10 x 41 mm reelinkitykkiä
HMS Aslög oli Ruotsin laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu 2. luokan tykkivene.
Valmistus

Alus laskettiin vesille 3. kesäkuuta 1861 Nyköpingin telakalta ja se otettiin palveluksen 25. marraskuuta. Alus valmistettiin puusta ja teräksestä. Alus oli varustettu kahdella mastolla, joihin kyettiin nostamaan kaikkiaan 270 m² purjeet.
Palvelus

Vuosina 1866-1867 aluksen tykit korvattiin yhdellä 96 millimetrin kanuunalla ja samalla sen miehistöntarve laski 31 mieheen. Alus poistettiin palveluksesta 20. huhtikuuta 1892.
Chung Ju-yung

| Chung Ju-yung> 정주영 |
| --- | --- |
 Ju-yung lokakuussa 1998 Panmunjomissa.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Jung Joo-young
Syntynyt: 25. marraskuuta 1915 Tongchŏ, Korean protektoraatti
Kuollut: 21. maaliskuuta 2001 (85 vuotta) Songpa-gu, Soul, Etelä-Korea
Kansalaisuus:  Korea Etelä-Korea
Ammatti:  Yrittäjä, liikemies ja poliitikko
Vanhemmat:  Chung Bong-sik ja Han Sung-sil
Puoliso:  Byeon Jung-seok
Lapset:  11 + 2
Muut tiedot
Lempinimet:  The Bulldozer  Asan 
Aktiivisena:  n. 1933–1998
Koulutus: Kungfutselaisuus tyylinen peruskoulu
Merkittävät teokset: (Muun muassa nämä yritykset:) Hyundai Motor Company  Hyundai  Hyundai Heavy Industries  Hyundai Engineering & Construction
Järjestö:  (Puolue) Kansallinen yhtenäisyyspuolue
Chung Ju-yung tai Jung Joo-young (hangul: 정주영; hanja: 鄭周永; uudistettu latinisaatio: Jeong Ju-yeong; 25. marraskuuta 1915 Tongchŏ, Korean protektoraatti – 21. maaliskuuta 2001 Songpa-gu, Soul, Etelä-Korea) oli eteläkorealainen yrittäjä, liikemies, poliitikko ja Etelä-Korean sodanjälkeisen teollistumisen vauhdittaja. Hän oli useiden yrityksien, muun muassa Hyundain, Hyundai Motor Companyn ja Hyundai Heavy Industriesin perustajajäsen.
Chungilla oli suuri vaikutus vuoden 1988 kesäolympialaisten saamisesksi Etelä-Koreaan vuonna 1988. Vuonna 1992 Chung perusti kansallisen yhtenäisyyspuolueen ja asettui puolueen kautta ehdolle samana vuonna Etelä-Korean presidentinvaalissa. Vaalissa hän sijoittui kolmanneksi saaden 16 prosenttia äänistä. Chung oli uskonnoltaan vahvasti kungfutselainen ja noudatti uskonnon tapoja ja hyveitä. Hän heräsi esimerkiksi useina aamuina hyvin aikaisin ja kutsui perheenjäseniään aikaisille aamupalalle.
Chung oli 1990-luvulla Etelä-Korean rikkain henkilö lähes neljän miljardin dollarin omaisuudellaan. Chung oli lisäksi yksi Etelä-Korean suurimmista hyväntekiöistä ja vuonna 1997 Forbes -lehden tutkimuksessa Chung sijoittui kolmanneksi suurimmaksi hyvätekijäksi rahamäärällä mitattuna. Hän lahjoitti elämänsä aikana yhteensä arvioudusti yli miljardi euroa hyväntekeväisyyteen. Vuonna 1977 Chung perusti Asan-säätiön, jonka tarkoitus on parantaa erityisesti Etelä-Korean köyhien ihmisten elinoloja.
Lapsuus ja nuoruus

Chung Ju-yung syntyi vuonna 1915 Asan-rin pienessä kylässä Tongchŏssa Kōgenin maakunnassa, Japanin miehittämässä Koreassa. Hän syntyi Chung Bong-sikin ja Han Sil-Chungin köyhään pohjoiskorealaiseen talonpoikaisperheeseen ollen perheen kahdeksasta lapsesta vanhin.
Chung Ju-yungin isä Chung Bong-sik syntyi todennäköisesti vuonna 1860 ja kuoli vuonna 1914, ja Chungin äiti Han Sil-Chung syntyi todennäköisesti vuonna 1860 ja kuoli 1914. Chung Ju-yungin vanhemmat olivat maanviljelijöitä, jotka kasvattivat riisiä ja erillaisia vihanneksia. Chungin äiti kasvatti myös mulperiperhosia saadakseen perheelle lisätuloja.
Chung Ju-yung joutui tekemään perheensä kanssa lähes joka päivänä pitkiä päiviä töitä, mutta työn jälkeen perhe ei välttämättä pystynyt tarjoamaan ruokaa puhumattakaan kunnollisesta sellaisesta. Chung joutui heräämään usein jo neljältä aamulta töihin. Perheellä ei ollut mahdollista käyttää kunnollisia vaatteita eikä mahdollisuutta kunnolliseen sairaanhoitoon.
Vaikka Chungin työpäivät olivat pitkiä ja rankkoja hän ei kuitenkaan yleensä valittanut niistä. Hän oli siitä johdosta saanut lapsuudessa lempinimen ”Puskutraktori.” Lempinimi oli annettu Chungille hänen erilaisen lähestymistapansa töihin takia. Chung ei kuitenkaan itse pitänyt ikinä lempinimestään.
Chung kävi kotikylässään hänen isoisän johtamassa kungfutselaisuudessa peruskoulussa aina, kun hän ei ollut tekemässä perheen maatilalla töitä. Koulutus oli talonpoikaperheen lapsella harvinaista Koreassa 1920-luvulla. Chung haaveili nuorena opettajan ammatista, mutta perheen heikko rahatilanne ja rajoittava ympäristö esti nämä haaveet. Perheen sijainnin ja köyhyyden vuoksi Chungilla ei ollut mahdollista myöskään mihkään muuhunkaan korkea-asteen koulutukseen.
Chungin lahjakkuus liiketoiminnassa tuli ilmi jo nuorena, kun hän teki puunmyyntimatkoja kaupunkiin. Kaupungin nopeatempoinen ympäristö ja kaupunkilaisten parempi elintaso sai hänet ajattelemaan pakenemista hänen perheen luota.
Lapsuus ja nuoruus > Ensimmäinen pakoyritys

16-vuotiaana Chung ja hänen ystävänsä pakenivat köyhää ja rajoitettua maatilaelämää työn perässä Chongjiin. He työskentelivät aluksi kaupungissa rakennustyöntekijöinä pitkiä päiviä alhaisella palkalla. Vaikeista työoloista huolimatta Chung nautti siitä, että hän pystyi tekemään töitä ja ansaitsemaan rahaa itsenäisesti. Chung ja hänen ystävänsä jatkoivat työtä noin kaksi kuukautta, kunnes Chungin isä sai tietää heidän olinpaikastaan ja heidän piti palata koti kyläänsä, Asan-riin.
Lapsuus ja nuoruus > Toinen pakoyritys

Ensimmäinen pakomatka, jolle Chung ja hänen ystävänsä olivat lähteneet, sai hänet kiinnostumaan maa- ja vesirakentamisesta. Työn tekeminen itsenäisesti antoi hänelle suuren onnistumisen tunteen. Palattuaan matkalta kotikylään Asan-riin, hän suunnitteli pakenemansa toisen kerran. Tällä kertaa hän suunnitteli pekenemista kohti Keijōta (entistä Hanseongin aluetta, nykyistä Soulin kaupunkia). Kahden seuralaisen kanssa Chung lähti kohti Keijōta huhtikuussa 1933.
Toinenkin pakoyritys epäonnistui. Yksi matkan seurueen jäsen jäi jo aikaisessa vaiheessa kiinni. Lisää epäonnea kohtasi pako seuruetta, kun Chung ja hänen ystävänsä tapasivat muukalaisen, joka huijasi heitä. Muukalainen lupasi heille työpaikkoja, mutta sen sijaan hän varasti heidän rahansa ja muut mukana olleet tavarat. Matka päättyi, kun Chungin isä löysi hänet ja hänen ystävänsä Chungin isoisän talon lähistöltä.
Lapsuus ja nuoruus > Kolmas pakoyritys

Chung oli jälleen päätynyt hänen perheensä maatilalle. Maatilalle hän jäi vuodeksi auttamaan isäänsä perheen tilan työtehtävissä. Oltuaan vuoden perheen tilalla hän koki, että hänen velvollisuutensa perhettä kohtaan oli suoritettu. Chung päätti, että oli taas aika yrittää paeta perheen köyhyydestä ja päätti paeta jälleen Keijōhon. Hän onnistui saamaan junalipun 70 wonilla myymällä yhden isänsä lehmistä.
Saavuttuaan Keijōhon Chung ilmoittautui paikalliseen kirjanpitokouluun toivoen voivansa aloittaa kirjanpitäjän uran. Asiat sujuivat Keijōssa ongelmitta kahden kuukauden ajan. Kahden kuukauden jälkeen Chungin isä onnistui kuitenkin jälleen löytämään hänet ja vei hänet lievän riidan jälkeen takaisin perheen tilalle.
Ura liikemiehenä > Riisikauppiaana

Chung oli yrittänyt paeta perheen köyhää ja rajoittamaan elämää kolme kertaa aiemmin, mutta hän oli epäonnistunut kaikissa yrityksissä. Vuonna 1933 Chung yritti jälleen pakenemista. Hän lähti yöllä pakkoavioliitosta pakenevan ystävän kanssa. Chung oli valmis ottamaan minkä tahansa työn vastaan määränpäässä. Hän työskenteli ensin Jinsenissä (nykyisessä Incheonissa) rakennustyöläisenä rakennustyömaalla ja yleismiehenä tärkkelyssiirappitehtaalla.
Vuoden työskentelyn jälkeen Chung matkusti Keijōhon (nykyisen Soulin) ja työskenteli erilaisissa tehtävissä, kuten rautatien rakentamisessa ja kirjanpidossa. Chung sai lopulta pysyvän työpaikan kaupungista Bokheung-riisikaupan tavarankuljettana. Chungin uusi työ riisikaupassa tarjosi hänelle paremmin tilaa kehittyä, ja hän menestyi työssä paremmin kuin aikaisemmissaan työtehtävissä.
Lopulta Chung päätti jatkaa työssään kokopäiväisesti. Hän toi riisikaupalle hyvää mainetta, mikä teki omistajaan niin suuren vaikutuksen, että hän antoi Chungin hoitaa myymälän kirjanpitoa vain kuuden kuukauden työskentelyn jälkeen. Kirjanpitäjänä toiminen kehitti entisestään Chungin liiketoimintataitoja.
Vuonna 1937 riisikaupan omistaja sairastui ja antoi myymälän omistuksen Chungille. Chungista tuli 22-vuotiaana kaupan uusi omistaja ja vaihtoi myymälän nimeksi Kyungil. Kaupan myynti kasvoi tasaisesti ja teki hyviä tuloksia vuoden 1939 alkuun asti. Vuonna 1939 kaupan menestys loppui, kun Japani halusi turvata riisitoimitukset Koreaan ja Japanin armeija otti käyttöön sortavan riisinjakelujärjestelmän, joka pakotti korealaiset yritykset luopumaan omasta riisin kaupasta.
Ura liikemiehenä > Etelä-Korean sodan jälkeisen teollisuuden vauhdittaminen > Hyundai Motor Company

Lopulta epäonnistuneen riisikaupan jälkeen Chung palasi kotikyläänsä ja pysyi siellä vuoteen 1940 asti. Vuonna 1940 hän päätti uudelleen yrittämistä Keijōssa. Keijōssa Chung perusti A-do-autokorjaamon 3000 wonin lainalla. Aluksi Chung käytti yrityksen tilana ystävältä ostamaa huoltotallia.
Yrityksen huoltotalli paloi kuitenkin jo kuukauden avaamisen jälkeen. Palon jälkeen Chung joutui maksamaan yrityksen velat ja korvaamaan asiakkailleen heidän autojensa vahingot. Chung päätti ottaa uuden 3500 wonin lainan ja rakensi uuden paremman autotallin. Chung halusi, että asiakkaan auto korjattaisiin mahdollisimman nopeasti ja otti nopeuden yrityksen pääpainoksi.
Kolmessa vuodessa yrityksen työntekijöiden määrä kasvoi alun 20:stä 70 työntekijään. Vuoteen 1943 mennessä yrityksen työvoima oli yhteensä noin 80 henkeä. Vuoteen 1943 mennessä Chung oli maksanut takaisin koko yrityksen lainan ja asettanut perheensä kanssa asumaan Keijōhon. Vuonna 1943 Chungin yritys koki jälleen suuria vaikeuksia, kun Japanin piti valmistaa sotaan liittyviä laitteita toisen maailmansodan takia, joten Japani otti Chungin autotallinsa omistukseensa ja yhdisti sen läheiseen terästehtaaseen. Yritys suljettiin lopulta tämän takia.
Vuonna 1967 Chung oli perustamassa Hyundai Motor Companyä. Hyundaista tuli 1970-luvulla Etelä-Korean suurin autovalmistaja. Hyundai oli tappiollinen alunperin ensimmäisen 7 vuoden ajan ja ihmiset ehdottivat, että yritys pitäisi sulkea välittömästi. Lopulta Chung sai Hyundaista tuottoisan yrityksen. Etelä-Koreaan valmistui vuonna 1968 Hyundain omistama maailman suurin autotehdas, Ulsanin tuotantolaitos vuosittaisella 1,6 miljoonan auton tuotantokapasiteetillaan.
Hyundai teki kaksi vuotta yhteistyötä Fordin kanssa. Yhteistyö päättyi kun Hyundain ja Fordin välit huononivat. Ford yhteistyön jälkeen Hyundai yritti tehdä 1970-luvulla yhteistyötä General Motorsin ja Volkswagenin kanssa, mutta he kieltäytyivät yhteistyöstä. Hyundai teki myöhemmin yhteistyötä japanilaisten Mitsubishin kanssa.
Chung ja Hyundai esittelivät kaksi automallia, Hyundai Ponyn vuonna 1975 ja Hyundai Excelin vuonna 1986 käytmällä apuna niiden luomisessa eurooppalaista asiantuntemusta. Hyundain Pony ensimmäinen laajalti myyty massatuotantoauto Koreassa. Auto oli sen halpuuden takia suosittu Etelä-Koreassa, mutta se oli valtava epäonnistuminen myynnissä ulkomailla. Auton laatu oli heikko ja siinä oli useita teknisiä puutteita. Hyundai Excelistä tuli puolestaan valtava menestys erityisesti Yhdysvalloissa.
Vuonna 1987 72-vuotiaana Chung jäi eläkkeelle Hyundaista ja hänestä tuli yrityksen kunniapuheenjohtaja. Chungin eläkkeelle jäämisen jälkeen hänen veljensä ja poikansa johtivat yritystä. Nykyään Hyundai on maailman kolmanneksi suurin autoyhtiö.
Ura liikemiehenä > Etelä-Korean sodan jälkeisen teollisuuden vauhdittaminen > Hyundai-konserni

Korean vapautumisen Japanin hallinnasta vuoden 1945 jälkeen Chung perusti 31-vuotiaana vuonna 1947 alunperin rakennusyhtiönä toimineen Hyundain. Yrityksessä oli perustaessaan yhteensä 11 työntekijää. Hyundai-sana tarkoittaa koreaksi modernia. Hyundai laajensi yritystoimintaa Etelä-Korean ulkopuolelle vasta vuonna 1965. Nykypäivänä Hyundai-konsernissa on yhteensä 42 yritystä.
Vuonna 1947 Chung perusti suunnittelu- ja rakennusyritysen Hyundai Engineering & Constructionin. Yrityksellä oli suuri merkitys Etelä-Korean talouskasvussa ja jälleenrakentamisessa toisen maailmansodan jälkeen. Alunperin yrityksen nimi oli Hyundai Togeon (Hyundai-rakennusyritys), mutta nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1950.
Hyundai Engineering & Construction on nykyäänkin yksi Etelä-Korean merkittävistä rakennusyhtiöstä. Yritys teki ensimmäisen ulkomaisen rakennusprojektin vuonna 1965. Yrityksellä on ollut monia paljon muitakin merkittäviä rakennustöitä Lähi-idässä.
Chungin panos panlaivanrakennusalalle oli erittäin merkittävä. Hän perusti nykyään yhden maailman suurinman laivanrakennusyhtiön, Hyundai Heavy Industriesin vuonna 1972. Yhtiö rakensi ensimmäisen aluksen vuonna 1974. Kymmenen vuoden toiminnan jälkeen Hyundai Heavy Industriesistä oli tullut yksi maailman johtavista laivanrakentajista maailmalla.
Ura liikemiehenä > Etelä-Korean sodan jälkeisen teollisuuden vauhdittaminen > Muu toiminta

Korea sodan aikana vuonna 1950 Chung hylkäsi silloiset rakennusprojektinsa ja pakeni nuoremman veljensä ja perheensä kanssa Busaniin oman ja perheen turvallisuuden vuoksi. Hänen kuudes poikansa Chung Mong-joon syntyi siellä. Chung jatkoi Busanissa liiketoimintaansa ja yrityksien kehittämistä. Kun YK-joukot saivat Soulin takaisin hallintaansa, Chung pääsi Soulin jatkamaan liiketoimintaa.
Chung korjasi kuorma-autoja Yhdysvaltain armeijalle Korean sodan jälkeen. Hän teki myöhemmin sopimuksen Yhdysvaltain armeijan kanssa. Sopimuksessa Chung rakensi Etelä-Koreaan toimitiloja armeijan henkilöstölle. Sopimuksen luomisessa auttoi Chungin nuorempi veli, joka osasi puhua hyvin englantia ja oli hyvissä väleissä Yhdysvaltain armeijan insinöörien kanssa.
Chungista oli tullut menestyvä liikemies ja hänen liiketoimintonsa toimivat maailman laajuisesti, yhteensä kuudella eri mantereella. Vaikka hän menestyi hyvin ja pyysi liiketoiminnassa huipulla, hän pysyi työskentelyssä kurinalaisena ja työskenteli pitkiä päiviä.
Ura liikemiehenä > Etelä-Korean sodanjälkeisen infrastruktuurin rakentaminen

Chung teki Korean sodan jälkeen Etelä-Korean valtion kanssa sopimuksia ja auttoi Etelä-Korean infrastruktuurin rakentamisessa. Hän oli mukana rakentamassa Etelä-Koreaan useita merkittäviä rakennusprojekteja. Chung oli mukana rakentamassa muun muassa vuonna 1967 Soyangjoelle Soyangin patoa, Etelä-Korean toiseksi vanhinta ja vilkkaimmin liikennöityä moottoritietä Gyeongbun moottoritietä vuonna 1968 ja vuonna 1972 Busanissa ja Ulsanissa sijaisevaa Korin ydinvoimallalaitosta.
Chung loi vuonna 1970 Ulsanin sataman Ulsanin telakan, maailman suurimman telakan. Ensimmäinen alus valmistui telakan ollessa vielä kesken kolmessa vuodessa (arvioidun yhden vuoden sijaan). Telakalla laivoja rakensi Chungin perustama Hyundai Heavy Industries, jonka toimisto sijaitsi siellä.