stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Natalija Vitrenko
Poliittinen ura

Huhtikuussa 1991 Vitrenko esitelmöi Ukrainan tiedeakatemiassa aiheesta "Sosialistinen valinta ja yksityistäminen" osoittaen ylitsepääsemättömät yksityistämiseen liittyvät ongelmat. Yksityistämistä puolustivat Ukrainan kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsenet Serhi Arkadijovytš Jeroh’in ja Ivan Fedorovytš Kuras. Toukokuussa 1991 Vitrenko osallistui yleisliittolaiseen tieteellis-käytännölliseen konferenssiin, joka käsitteli perestroikaa sekä kannatti Moskovan valtionyliopiston laitoksen johtajan, professori Boris Slavinin, kantaa sosialistisen idean suojelemista puoluenomenklatuuralta, joka naamioituu markkinatalouden kannattajaksi.
16. kesäkuuta 1991 Ukrainan pravda julkaisi Vitrenkon ensimmäisen artikkelin. Artikkelista seurasi kutsu osallistua Ukrainan kommunistisen puolueen ohjelman taloudellisen osan uudelleenkirjoitustöihin. Vitrenko ei ollut yhtä mieltä työtä johtaneiden tohtoreiden Anatoli Haltšynskyn ja Borys Kvasnjukin kanssa siitä, että kommunistisen puolueen ohjelmaa pyrittäisiin muokkaamaan sellaiseksi, että se johtaisi markkinatalouteen - toisin sanoen kapitalismiin. Vitrenkon mukaan silloinen Ukrainan kommunistisen puolueen keskuskomitean ensimmäinen sihteeri Stanislav Hurenko ei voinut olla muistamatta sitä, että heinäkuussa 1991 tuntematon nuori nainen pyysi puheenvuoron korkean tason neuvottelussa ja esitti kritiikkiä, mikä turmeli monen läsnä olleen mielialan.
Toukokuussa 1992 ryhmä tutkijoita laati Vitrenkon johdolla kriisiohjelman. 1993 Vitrenko julkaisi kirjoituksen "Ukrainan sosiaalinen rakenne: arvio tasosta ja kehitysnäkymistä". Kesällä 1993 Vitrenko julkaisi ensisijaisista toimista ohjelman, joka oli osoitettu presidentille, pääministerille ja korkeimman radan puhemiehelle. Ohjelma oli kansainvälisen valuuttarahaston suositusten vastainen eikä sitä otettu huomioon.
15. kesäkuuta 1994 Vitrenkoa avustavien tutkijoiden ja Ukrainan sosialistisen puolueen kansanedustajien avulla laadittu uusi kriisiohjelma hyväksyttiin Ukrainan korkeimmassa radassa, jonka toimeenpanosta uudelleen valittu presidentti Leonid Kutšma kieltäytyi puolueen johdon tukiessa.
Poliittinen ura > Kansanedustaja

Vitrenkosta tuli kansanedustaja vuonna 1994. Ukrainan sosialistisen puolueen ja Ukrainan kommunistisen puolueen erimielisyydet kärjistyivät, ja Vitrenko oli mukana perustamassa Ukrainan edistyksellistä sosialistista puoluetta. Vitrenko oli työstämässä 13 lakia ja 37 asetusta. Vitrenkon kirjoituksia julkaistiin ulkomailla Lyndon LaRouchen Executive Intelligence Reviewssä.
Poliittinen ura > Vuoden 2006 vaalit

Ukrainan parlamenttivaaleissa 2006 Natalija Vitrenkon vaaliryhmittymä sai Ukrainan keskusvaalilautakunnan ilmoituksen mukaan 2,93 %:ia äänistä, mikä ei kolmen prosentin vaalikynnyksen vuoksi oikeuttanut yhteenkään kansanedustajan paikkaan Ukrainan korkeimmassa radassa.
15. huhtikuuta 2006, joka oli viimeinen ajankohta valittaa vaaleista Ukrainan korkeimpaan hallinto-oikeuteen, jätti Vitrenkon ryhmittymä valituksen ääntenlaskennasta vaatien osittaista uudelleen laskemista. Uutispalvelu ForUA:n mukaan Vitrenko olisi haastattelussa maininnut, että Julija Tymošenko on Ukrainan päävaara. Haastattelun mukaan Ukrainan parlamenttivaalien tulos väärennettiin Julija Tymošenkon vaaliryhmittymän hyväksi vaalilaskennassa. Hänen mukaansa Tymošenkon lakimiehet esiintyvät oikeusjutussa vastaavan Ukrainan keskusvaalilautakunnan puolesta auttaen sitä väistämään vastuuta vaalien väärentämisestä. Lisäksi Vitrenkon mukaan Tymošenko kontrolloi keskusvaalilautakuntaa ja suurta osaa aluevaalilautakunnista sekä käytännössä kaikkia oikeusistuimia. Hän kuitenkin uskoi, ettei korkein hallinto-oikeus (Высший административный суд) ollut vielä Tymošenkon tossun alla ja että tuomareilla riittäisi kansalaisrohkeutta päättää Tymošenkoa vastaan. Päätöksellä äänten uudelleen laskennasta ratkaistaisiin myös suuri kysymys Ukrainan suunnasta.
August Isaksson

August Isaksson.
Jakob August (J. Aug.) Isaksson (16. kesäkuuta 1886 Uudenkaupungin maalaiskunta – 11. heinäkuuta 1929 Vaasa) oli suomalainen toimittaja ja Sosialistisen työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmän kansanedustaja 1920-luvulla.
Isakssonin vanhemmat olivat torppari Isak Damskata ja Maria Johansdotter. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten kirjaltajana, kirjapainonjohtajana ja toimittajana Vaasassa. Isaksson oli Österbottens Folkbladin vastaavana toimittajana 1908–1914, 1917–1918 sekä 1920–1923 (jolloin lehden nimi oli Folkbladet) ja Nya Folkbladetin päätoimittajana Vaasassa 1927.
Isaksson oli kansanedustajana 1924–1929 edustaen 1924–1927 Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä ja 1927–1929  Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli myös Vaasan kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä.
August Isaksson oli naimisissa vuodesta 1907 Ester Irene Janssonin kanssa.
Aaro Jaskari

Aaron (Aaro) Jaskari (1. heinäkuuta 1880 Laihia – 28. heinäkuuta 1925 Karstula) oli suomalainen maanviljeljä ja Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustaja.
Jaskarin vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Jaskari ja Liisa Hyöty. Jaskari kävi kansakoulun. Hän oleskeli vuosina 1902–1905 Yhdysvalloissa kieltäydyttyään osallistumasta asevelvollisuuskutsuntoihin. Suomeen palattuaan hän oli tilanomistajana Karstulassa 1905–1925 ja hän oli myös vakuutusyhtiö Salaman tarkastajana.
Jaskari oli kansanedustajana 1922–1925 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Jaskari kuoli kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli Edistyspuolueen Eva Heikinheimo. Hän oli Karstulan kunnanvaltuuston jäsenenä ja Karstulan kunnallislautakunnan esimiehenä.
Jaskari oli naimisissa vuodesta 1902 Olga Krookin kanssa.
Otto Jacobsson

Otto Jonas Jacobsson (29. maaliskuuta 1886 Turku – 7. kesäkuuta 1937 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.
Jacobsson toimi kansanedustajana kymmenen vuoden ajan, toukokuusta 1924 joulukuuhun 1934. Hänet valittiin eduskuntaan viisissä vaaleissa, 1924, 1927, 1929, 1930 ja 1933, Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä. Eduskunnan valiokunnista hän vaikutti lakivaliokunnassa, jossa hän toimi myös puheenjohtajana, puolustusasiainvaliokunnassa, talousvaliokunnassa ja työväenasiainvaliokunnassa.
Jacobsson valmistui ylioppilaaksi vuonna 1907 ja suoritti kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1910, oikeustutkinnon. Hänelle myönnettiin varatuomarin arvonimi vuonna 1913. Vuosina 1911–1912 hän työskenteli Kokkolan virkaa tekevänä pormestarina ja 1914–1917 hän hoiti samaa tehtävää Vaasassa. Hän toimi myös Vaasan maistraatin ja raastuvanoikeuden nuorempana oikeusneuvosmiehenä 1913–1920 ja vanhempana oikeusneuvosmiehenä ja raastuvanoikeuden toisen osaston puheenjohtajana vuosina 1920–1934. Hän jätti kansanedustajuuden 31. joulukuuta 1934 siirryttyään Vaasan pormestariksi. Hänen seuraajansa eduskunnassa oli Johan Franzén.
Jacobssonin isä oli satulaseppämestari Benjamin Jacobsson ja äiti Karolina Sofia Emilia Ladde. Hänen puolisonsa oli Martha Nejnstedt, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1913. Otto Jacobsson kuoli kesäkuussa 1937, 51 vuoden iässä.
Eurovision laulukilpailu 1970

| Eurovision laulukilpailu 1970 |
| --- | --- |

Päivämäärät
Päivämäärä(t):  21. maaliskuuta
Isäntä
Tapahtumapaikka:  RAI kongressikeskus, Amsterdam, Alankomaat
Juontaja(t):  Willy Dobbe
Isäntämaan toimittaja:  NOS
Väliaikanumero:  Don de Lurio Dancers
Osallistujat
Osallistujien määrä:  12
Vetäytyvät maat:   Norja  Portugali  Ruotsi  Suomi 
Äänestys
Voittaja:  Irlanti All Kinds of Everything
Nolla pistettä saaneet:   Luxemburg
Osallistujakartta

   Maat, jotka osallistuivat vuonna 1970   Maat, jotka eivät osallistuneet vuonna 1970  
Eurovision laulukilpailu · Teemasivu
 ◄ 1969  1971 ► 
Dana esittämässä voittokappalettaan.
Eurovision laulukilpailu 1970 oli järjestyksessään 15. Eurovision laulukilpailu ja se järjestettiin NOS Rai Congrescentrumissa Amsterdamissa Alankomaissa 21. maaliskuuta. Kilpailun juonsi Willy Dobbe.
Protestina edellisvuoden euroviisujen skandaalille, jolloin neljä maata jakoivat voiton, kaikki Pohjoismaat boikotoivat vuoden 1970 Euroviisuja, samoin tekivät Itävalta ja Portugali. Tämän takia kilpailukappaleita oli vain 12.
Irlanti sai kilpailusta ensimmäisen voittonsa Danan esittämällä kappaleella ”All Kinds of Everything”.
Kappaleet

| Järj>  | Maa | Esiintyjä | Kappale | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Alankomaat | Patricia & Hearts of Soul | ”Waterman” | 7. | 7 |
| 2 |  Sveitsi | Henri Dès | ”Retour” | 4. | 8 |
| 3 |  Italia | Gianni Morandi | ”Occhi di ragazza” | 8. | 5 |
| 4 |  Jugoslavia | Eva Sršen | ”Pridi, dala ti bom cvet” | 11. | 4 |
| 5 |  Belgia | Jean Vallée | ”Viens l’oublier” | 8. | 5 |
| 6 |  Ranska | Guy Bonnet | ”Marie-Blanche” | 4. | 8 |
| 7 |  Iso-Britannia | Mary Hopkin | ”Knock, Knock Who’s There?” | 2. | 26 |
| 8 |  Luxemburg | David Alexandre Winter | ”Je suis tombé du ciel” | 12. | 0 |
| 9 |  Espanja | Julio Iglesias | ”Gwendolyne” | 4. | 8 |
| 10 |  Monaco | Dominique Dussault | ”Marlène” | 8. | 5 |
| 11 |  Saksan liittotasavalta | Katja Ebstein | ”Wunder gibt es immer wieder” | 3. | 12 |
| 12 |  Irlanti | Dana | ”All Kinds of Everything” | 1. | 32 |
Kappaleet > Kapellimestarit

Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale, paitsi Irlanti, jonka delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Dolf van der Linden.
Alankomaat – Dolf van der Linden
Sveitsi –  Bernard Gérard
Italia – Mario Capuano
Jugoslavia – Mojmir Sepe
Belgia – Jack Say
Ranska – Franck Pourcel
Iso-Britannia – Johnny Arthey
Luxemburg – Raymond Lefèvre
Espanja – Augusto Algueró
Monaco – Jimmy Walter
Saksa – Christian Bruhn
Irlanti – Dolf van der Linden
Pistetaulukko

Jokaisen maan 10-henkisen tuomariston jokaisella jäsenellä oli käytettävissään yksi ääni, siis yhteensä enintään 10 ääntä jokaisen maan tuomaristolta. Puolet raatilaisista tuli olla alle 30 vuoden ikäisiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eurovision laulukilpailu 1970 Wikimedia Commonsissa
Eurovision laulukilpailu 1970 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset:  Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Moldova · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset:  Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset:  Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset:  Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku:  1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku:  1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku:  1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku:  1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku:  1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku:  2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku:  2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku:  2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–:  Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–:  Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–:  Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–:  Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–:  Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–:  Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–:  Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–:  Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Mikko Jokela (poliitikko)

Mikko Jokela, 1975
Mikko Eljas Eenokki Jokela (10. lokakuuta 1928 Rovaniemi – 17. joulukuuta 2007 Rovaniemi) oli suomalainen Keskustapuolueen poliitikko, kansanedustaja ja ministeri. Hän toimi kansanedustajana  8. tammikuuta 1972 – 20. maaliskuuta 1987 ja oli sisäministerinä Kalevi Sorsan kolmannessa hallituksessa 19. helmikuuta 1982 – 6. toukokuuta 1983.
Jokela opiskeli Helsingissä valtio-oppia ja oikeustiedettä. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1961, ja opintojensa jälkeen hän piti asianajotoimistoa Kemijärvellä. Vuonna 1966 hänet valittiin Rovaniemen maalaiskunnan kunnanjohtajaksi ja vuonna 1975 eduskuntaan. Kalevi Sorsan kolmannessa hallituksessa Jokela toimi toisena sisäministerinä noin vuoden ajan. Vuonna 1987 hänet valittiin Kunnallisliiton toimitusjohtajaksi.
Kansallinen audiovisuaalinen instituutti

| Kansallinen audiovisuaalinen instituutti Nationella audiovisuella institutet> KAVI |
| --- | --- |

 KAVIn toimipiste on vanhassa Elannon pääkonttorissa Helsingin Sörnäisissä.
Perustettu:  2014
Edeltävät virastot:  Kansallinen audiovisuaalinen arkisto (2008–2013) Mediakasvatus- ja kuvaohjelmakeskus (2012–2013)
Ministeriö:  Opetus- ja kulttuuriministeriö
Sijainti:  Kaikukatu 2 C Helsinki
Valtio:  Suomi
Johtaja:  Riitta Vanhatalo
Aiheesta muualla
Sivusto
Kansallinen audiovisuaalinen instituutti (KAVI) on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön alainen valtion virasto, jonka toiminta perustuu lainsäädäntöön. KAVIn lakisääteisiin tehtäviin kuuluvat elokuvien ja televisio- ja radio-ohjelmien säilyttäminen sekä niihin liittyvä tutkimus, kuvaohjelmien tarjoamisen valvonta ja mediakasvatuksen edistäminen.
Instituutti syntyi, kun Kansallinen audiovisuaalinen arkisto (KAVA vuosina 2008–2013, Suomen elokuva-arkisto vuosina 1957–2007) ja Mediakasvatus- ja kuvaohjelmakeskus (MEKU vuosina 2012–2013, Valtion elokuvatarkastamo vuosina 1946–2011) yhdistyivät 1. tammikuuta 2014.
Kavin on määrä yhdistyä Taiteen edistämiskeskuksen kanssa yhdeksi virastoksi vuoden 2026 paikkeilla osana opetus- ja kulttuuriministeriön Sivistyshallinto 2030 -hanketta. Uusi virasto on nimeltään Kulttuurivirasto.
Organisaatio

Kansallinen audiovisuaalinen instituutti on jaettu viiteen tulosalueeseen.
kokoelmat
radio- ja televisioarkistointi
audiovisuaalisen kulttuurin edistäminen
mediakasvatus ja kuvaohjelmat
elävän kuvan museo
Luokittelujärjestelmä

| Tunniste | Tunniste | Alaikäraja | Viite | Määritelmä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | S | Kaiken ikäiset | Sunified kaikille yleisöille. |  |
|  | 7 | 7 vuotta tai enemmän | Sopii yli 7-vuotiaille. | Alle 7-vuotiaiden lasten on oltava aikuisen seurassa. |
|  | 12 | 12 vuotta tai vanhempi | Sopii yli 12-vuotiaille. | Alle 12-vuotiaiden lasten on oltava aikuisen seurassa. |
|  | 16 | 16 vuotta tai vanhempi | Sopii yli 16-vuotiaille. | Alle 16-vuotiaiden lasten on oltava aikuisen seurassa. |
|  | 18 | 18-vuotias tai vanhempi | Rajoitettu yli 18-vuotiaille. | Vain yli 18-vuotiaat. |
Kokoelmat

Kokoelma- ja arkistotyössä huolehditaan siitä, että instituuttiin talletettu kotimainen ja ulkomainen elokuva sekä muu av-aineisto säilyvät asianmukaisesti järjestettyinä ja luetteloituina.
Kokoelmat > Kotimainen elokuvakokoelma

KAVIn filmikokoelmat käsittävät noin 1 300 pitkää kotimaista elokuvaa, ja tätä nykyä tämä määrä karttuu noin 25 uuden elokuvan vuositahdilla. Kotimaisen elokuvaperinnön säilyttäminen jälkipolville on yksi Kansallisen audiovisuaalisen instituutin keskeisistä tehtävistä, jota tuetaan lainsäädännöllä.
Laki velvoittaa tekijöitä ja tuottajia tallettamaan kotimaassa tuotetun elokuvamateriaalin alkuperäiset kuva- ja ääninegatiivit, niitä vastaavat esityskopiot sekä kappaleet mainos- ja pr-materiaalista. Laki koskee julkisesti esitettäviksi tarkoitettuja kotimaisia elokuvia.
Talletustapahtuman hoitaa elokuvan tuottaja tai, jos erikseen sovitaan, tallettaja voi pyytää laboratoriota hoitamaan talletusliikenteen. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti lähettää talletustodistuksen aina elokuvan tuottajalle.
Jokainen suomalainen elokuvantekijä ja -tuottaja voi saada elokuvansa talletetuksi Kansalliseen audiovisuaaliseen instituuttiin. Tähän ns. tallettajapalveluun kuuluu ilmainen ja luottamuksellinen tallettajan aineistojen selvitys- ja kunnostustyö. Tarvittaessa materiaali luovutetaan tallettajan käyttöön, jonka jälkeen se palautuu arkiston kokoelmiin.
Tekijän kannalta olennaista on, että tallettajalla on oikeus käyttää omaa arkistoon talletettua materiaaliaan vapaasti. Arkistoituja elokuvia saa käyttää ilman oikeuksienomistajan lupaa vain korkeakoulutasoiseen tutkimukseen ja opetukseen. Kaikkeen muuhun käyttöön tarvitaan tallettajan lupa.
Laissa on erilaisia määräaikoja, joiden kuluessa elokuvat tulee tallettaa. Ne lasketaan elokuvan tarkastamispäivästä. Jos elokuvaa ei ole tarkastettu, ajat määräytyvät sen valmistumisesta. Elokuvan alkuperäisaineisto on talletettava viiden vuoden kuluessa. Esityskelpoinen kopio ja kopiot mainos- ja tiedotusaineistosta talletetaan kolmen vuoden kuluessa.
Kokoelmat > Digitaaliset palvelut

Kansallisen audiovisuaalisen instituutin digitaalisten palveluiden yksikkö vastaa kotimaisen elokuvaperinnön saattamisesta digitaaliseen muotoon.
Pitkät kotimaiset elokuvateatterielokuvat digitoidaan vuosittain tehtävän suunnitelman mukaisesti. Tavoitteena on taata kotimaisen elokuvaperinnön saatavuus myös digitalisoituihin elokuvateattereihin. Lähtökohtana on siis tehdä elokuvista digitaalinen esityskopio, DCP (Digital Cinema Package).
Digitointien joukkoon otetaan vuosittain muutamia restauroitavia elokuvia. Nämä ovat elokuvia, joille on kysyntää ja joiden esitysoikeudet ovat selvät. Vuosittain digitoidaan lisäksi kymmenkunta elokuvaa, jotka levitetään tallenteina. Esitystoiminnan ja elokuvafestivaalien tarpeet pyritään mahdollisuuksien mukaan huomioimaan. Etusijalla ovat elokuvat, joista ei ole kunnollista esityskopiota tai pelastemateriaalia filmimuodossa.
Kokoelmat > Ulkomainen elokuvakokoelma

Kansallinen audiovisuaalinen instituutti pyrkii säilyttämään kopiot kaikista Suomessa levitetyistä ja suomeksi tekstitetyistä ulkomaisista elokuvista. Kopiot ovat tarpeen myös instituutin toteuttaessa elokuvakasvatuksellista tehtäväänsä. Kokoelmaa laajennetaan ja kartutetaan yhteistyössä tuottajien ja maahantuojien kanssa.
Kokoelmat > Videokokoelma

Kansallisen audiovisuaalisen instituutin videokokoelmat muodostuvat Suomessa levitettyjen vuokra- ja myyntivideokasettien ja DVD-levyjen vapaakappaleista, videotekniikalla tehtyjen elokuvien ja ohjelmien tallenteista ja tutkimustarkoituksiin tehdyistä kotimaisten elokuvien DVD- ja videokopioista.
Vapaakappalelaki, joka elokuva-arkiston osalta tuli voimaan vuonna 1981, on velvoittanut videotallenteiden valmistajia, maahantuojia ja levittäjiä luovuttamaan vapaakappaleet kaikista videotallenteista, joita on valmistettu tai tuotu maahan yli 50 kappaletta. Vuoden 2008 alusta voimaan astunut Laki kulttuuriaineistojen tallettamisesta ja säilyttämisestä korvasi vanhan vapaakappalelain.
Kokoelmat > Oheisaineistot

Oheisaineistokokoelmissa on noin 450 000 kotimaista valokuvaa 1 800 eri elokuvasta. Ulkomaisia valokuvia on 500 000 yli 20 000 eri elokuvasta. Koti- ja ulkomaisia julistenimikkeitä on yli 12 000, käsikirjoitusnimikkeitä yli 20 000.
Yksikkö toimittaa ja lainaa asiakkailleen valokuvia ja julisteita sekä niiden vedoksia. Valokuvat ja julisteet annetaan pelkästään lainaksi, ja käytön jälkeen aineisto palautetaan arkistoon.
Kansallinen audiovisuaalinen instituutti ei myy kokoelmissaan olevaa aineistoa. Kuva- ja julistelainoista veloitetaan hinnaston mukaisesti. Palvelumaksu veloitetaan kaikesta uloslainatusta aineistosta käytöstä riippumatta. Yksikön tiloissa on lisäksi mahdollista tutkia elokuvien käsikirjoituksia ja mainosmateriaalia. Käyttöoikeuksien selvittäminen on aina käyttäjän vastuulla.
Kokoelmat > Tenho ja Elonet

Tenho-elokuvatietokantaan on luetteloitu Suomessa valmistettujen tai elokuvateattereissa esitettyjen ulkomaisten elokuvien filmografisia ja ensi-iltatietoja sekä suomen- ja ruotsinkielisiä nimiä.
Asiakaspäätteen avulla voi hakea myös tietoa elokuviin liittyvästä arkistoaineistosta (filmit ja videot, valokuvat, julisteet, käsikirjoitukset, leikekansiot, sisältöselvitykset, elokuvaesitteet).
Tenho sisältää perustiedot kaikista Suomessa levitetyistä (tarkastetuista) pitkistä elokuvista ja lukuisista lyhytelokuvista. Tätä yksityiskohtaisempaa tietoa tietokannassa on kotimaisista pitkistä elokuvista ja uudemmista kotimaisista lyhytelokuvista.
Arkiston asiakkaat voivat vapaasti katsella tietoja elokuvista kirjastossa sijaitsevan asiakaspäätteen avulla. Osaa Tenhon tiedoista pääsee tarkastelemaan KAVIn Elonet-sivuston kautta.
Audiovisuaalisen kulttuurin edistäminen

Yksi Kansallisen audiovisuaalisen instituutin tärkeistä tehtävistä on edistää audiovisuaalista kulttuuria Suomessa. Käytännössä se tapahtuu usealla eri toiminta-alueella: esitystoimintana, elokuvakasvatuksena, kirjasto- ja tietopalveluina, näyttely- ja julkaisutoimintana.
KAVIn esitystoiminta keskittyi aiemmin perinteikkääseen Orion-elokuvateatteriin Helsingissä. Helsingin keskustakirjasto Oodin myötä Kavi siirsi elokuvaesityksensä vuodesta 2019 lähtien ensisijaisesti uudisrakennuksen alakerran Kino Reginaan. Näytöksiä järjestetään pääosan vuodesta kuutena päivänä viikossa, kolme näytöstä illassa. Esityssarjat kattavat elokuvan historian varhaisvaiheista nykyelokuvaan. Esillä on niin klassikkoteoksia kuin uudelleenlöydettyjä helmiäkin, laajoja retrospektiivejä, tutkimusretkiä lajityyppien historiaan sekä tapahtumia kinokonserteista seminaareihin. Esitystoiminnan aluesarjoja järjestetään yhdeksällä eri paikkakunnalla: Hämeenlinnassa, Joensuussa, Jyväskylässä, Kuopiossa, Lahdessa, Oulussa, Rovaniemellä, Tampereella ja Turussa.
KAVI tekee myös yhteistyötä useiden elokuvafestivaalien ja järjestöjen kanssa. Yksi tärkeä yhteistyökumppani on Helsingin yliopisto, jonka kanssa järjestetään luentosarjoja ja niihin liittyviä esityssarjoja.
Arkiston kirjasto palvelee asiakkaitaan audiovisuaalisen ja elokuva-alan erikoiskirjastona, joka on valikoimaltaan ainutlaatuinen Suomessa. Kirjastossa on selailtavissa myös laaja elokuvia ja elokuvantekijöitä koskeva leikekokoelma.
Elokuvakasvatus on nykyään merkittävä osa audiovisuaalisen kulttuurin edistämistyötä. Helsingin Orionissa ja aluesarjoissa järjestetään koululaisnäytöksiä, joihin on tarjolla myös oppimateriaaleja. Näytösten lisäksi koulut voivat osallistua erilaisiin työpajoihin. Syksyllä 2013 avautui Elokuvapolku-sivusto, joka tarjoaa kasvattajille tietopankin sekä ilmaisia elokuvanäytteitä elokuvakasvatuksen tueksi.
Elokuvaan liittyvän tutkimustoiminnan tuloksena julkaistaan alaan liittyviä teoksia. Julkaisuista merkittävin on Suomen kansallisfilmografia, jota vuodesta 2013 alkaen on julkaistu verkossa Elonet-palvelussa.
KAVIn kokoelmia tuodaan yleisölle esille myös erilaisten näyttelyiden kautta. Kansainvälinen kulttuurivaihto keskittyy yhteistyöhön monien ulkomaisten tahojen kanssa lähinnä elokuvaesitysten muodossa.