stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pauli Huhtala
Teoksia

Jalkaväen ryhmänjohtaja : opas nuorelle aliupseerille. ". 2. painos, Otava 1933, nimellä Ryhmänjohtaja : aliupseerin oppikirja 3. painos 1937, 4. painos 1940, 5. painos 1940, 6. painos 1942
Kivääri- ja pikakivääriryhmä taistelussa. WSOY 1935, 2. uud. painos nimellä Ryhmänjohtajan taisteluopas. 1, Kivääri- ja pikakivääriryhmän koulutus ja taistelu WSOY 1940
Konepistooli "Suomi". Otava 1935
Suomen Valkoinen kaarti : lyhyt esitys Suomen kaartin (Henkivartioväen 3. Suomen Tarkk'ampujapataljoonan) ja Suomen Valkoisen kaartin historiasta. Otava 1935
Asemies : 6. XII. Suomen itsenäisyyden 20-vuotispäivänä 1937. Säilä, Helsinki 1937
Varusmiehen muistiopas. WSOY 1938, 2. täyd. ja korj. painos nimellä Sotamies. 1, Sotamiehen tietopuolisen koulutuksen perusasiat 1941
Sotamies. 1941
Upseeri : upseerien ja aliupseerien kertaus- ja jatko-opiskelukirja. WSOY 1941, 4. painos 1942
Vapaussotiemme armeija. 1942  (käännetty myös ruotsiksi ja ranskaksi)
Asemiehen taskukirja. 1943
Suunnistamaan ; kirj. Pauli Huhtala ja Erkki Sorakuru. Otava 1948.
Toinen maailmansota. Otava 1948, 2. painos 1954
Perano

| Perano |
| --- | --- |

Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Gianni Bellisario
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,48 km²
Väkiluku (31.12.2017):  1 592
 – Väestötiheys:  246 as./km²
Postinumero:  66040
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Perano on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 1 592 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 664 asukasta.
Parhaan kaksikelaisen lyhytelokuvan Oscar-palkinto

Parhaan kaksikelaisen lyhytelokuvan Oscar-palkinto oli Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama Oscar-palkinto. Sitä jaettiin vuodesta 1936 vuoteen 1956 ja sen pystyivät saamaan lyhytelokuvat, jotka mahtuivat kahdelle kelalle. Palkinto edelsi nykyistä parhaan lyhytelokuvan palkintoa. Useimmin palkinnon voitti Walt Disney, joka sai sen viidesti. Kolmeen voittoon ylsi Gordon Hollingshead.
1930-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1936 | MGM | The Public Pays |  RKO Radio – Dummy Ache  Warner Brothers – Double or Nothing |
| 1937 | MGM | Torture Money |  RKO Radio – Deep South  RKO Radio – Should Wives Work |
| 1938 | Warner Brothers | Declaration of Independence |  MGM – They're Always Caught  Warner Brothers – Swinging in the Movies |
| 1939 | Warner Brothers | Sons of Liberty |  MGM – Drunk Driving  RKO Radio – Five Times Five |
1940-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1940 | Warner Brothers | Teddy, the Rough Rider |  MGM – Eyes of the Navy  Warner Brothers – Service with the Colors |
| 1941 | MGM | Main Street on the March |  MGM – Forbidden Passage  Warner Brothers – The Gay Parisian  Warner Brothers – The Tanks are Coming  Woodward Productions – Alive in the Deep |
| 1942 | Warner Brothers | Beyond the Line of Duty |  MGM – Don't Talk  RKO Radio – Private Smith of the U.S.A |
| 1943 | Jerry Bresler ja Sam Coslow | Heavenly Music |  Gordon Hollingshead – Women at War  Walter MacEwen – Mardi Gras  Frederic Ullman – Letter to a Hero |
| 1944 | Gordon Hollingshead | I Won't Play |  Jerry Bresler – Main Street Today  Louis Harris – Bombalera |
| 1945 | Gordon Hollingshead | Star in the Night |  Chester Franklin – A Gun in His Hand  George Templeton – The Little Witch  Jules White – The Jury Goes Round 'n' Round |
| 1946 | Gordon Hollingshead | A Boy and His Dog |  Jerry Bresler – The Luckiest Guy in the World  George Templeton – College Queen  Jules White – Hiss and Yell |
| 1947 | Irving Allen | Climbing the Matterhorn |  Ben Blake – A Voice is Born  Harry Grey – Champagne for Two  Thomas Mead – Fight of the Wild Stallions  Herbert Morgon – Give Us the Earth |
| 1948 | Walt Disney | Hyljesaari |  Harry Grey – Samba Mania  Gordon Hollingshead – Calgary Stampede  Thomas Mead – Snow Capers  Herbert Morgan – Going to Blazes |
| 1949 | Micki Attridge, Gaston Diehl ja Robert Haessens | Van Gogh |  Irving Allen – Chase of Death  Gordon Hollingshead – The Grass is Always Greener  Gordon Hollingshead – Snow Carnival  William Lasky – Boy and the Eagle |
1950-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1950 | Walt Disney | Majavalaakso |  Gordon Hollingshead – My country 'Tis of Thee  Falcon Films – Grandma Moses |
| 1951 | Walt Disney | Luonnon ihmeet |  Thomas Mead – Danger Under the Sea  Les Films Du Compass – Balzac |
| 1952 | Walt Disney | Vesilintuja |  Gordon Hollingshead – Thar She Blows! (postuumisti)  Herbert Morgan – Devil Take Us  London Films – Bridge of Time |
| 1953 | Walt Disney | Karhujen maa |  Walt Disney – Ben and Me  Cedric Francis – Winter Paradise  Otto Lang – Vesuvius Express  Mayer Kingsley, Inc. – Return to Glennascaul |
| 1954 | Dennis Sanders ja Terry Sanders | A Time Out of War |  Walt Disney – Siam  Cedric Francis – Beauty and the Bull  Otto Lang – Jet Carrier |
| 1955 | William Blume | Face of Lincoln |  George K. Arthur – On the Twelfth Day  Walt Disney – Switzerland  Cedric Francis – 24-Hour Alert  Dore Schary – The Battle of Gettysburg |
| 1956 | George K. Arthur | The Bespoke |  Walt Disney – Samoa  John Healy – The Dark Wave  Larry Lansburgh – Cow Dog |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Academy Award for Best Short Film - Live Action - 2 Reels
Käännös suomeksi
Peptaibolit

Peptaibolit ovat ryhmä lyhytketjuisia peptidejä, joiden pituus on ≤ 20 yksikköä. Lisäksi peptaiboleille on luonteenomaista C-päätteinen yksikkö, joka sisältää alkoholiryhmän. Peptaibolit sisältävät merkittäviä määriä epätavallisia aminohappoja, pääasiassa α-aminoisobutyyrihappoa (Aib), isovaleriaanahappoa (Iva) sekä iminohappo hydroksiproliinia (Hyp).
Luonnosta saadut peptaibolit on eristetty maaperässä esiintyvistä sienistä (esim. Trichoderma ja Emericellopsis), joilla usein on antibakteerisia ja antifungaalisia ominaisuuksia. Näitä peptidejä valmistetaan ei-ribosomaalisesti. Peptaibolien antibioottiset ominaisuudet johtuvat siitä, että ne tunkeutuvat biologisiin kalvoihin ja muodostavat niihin huokosia. Peptaibolien pieni koko ja rasvahakuisuus ovat aiheuttaneet sen, että niitä on tutkittu vain vähän.
Aiheesta muualla

Peptaibols (englanniksi)
Pauline Åhman

Pauline Åhman
Marie Pauline (myös Maria Paulina) Åhman (o.s. Landby; 20. huhtikuuta 1812 – 29. toukokuuta 1904) oli ruotsalainen harpisti.
Åhman syntyi oluenpanija Christian Petter Germund Landbyn ja Anna Margarethan esikoisena. Perheeseen kuuluivat myös nuoremmat veljet Paul Reinhold ja Lars Albert. Lapsena Åhman sai koulutusta ystäväperheen luona kotiopettajatar Braunilta. Kotiopettajatar soitti harppua, josta myös Åhman kiinnostui. Hän saikin vanhemmiltaan luvan aloittaa harpputunnit. 17-vuotiaana Åhman meni naimisiin tislaaja Wilhelm Åhmanin kanssa. Pian syntyi tytär Laura Vilhelmina Amalia, ja vuonna 1841 perheeseen syntyi toinen tytär, Jenny Pauline. Åhman jäi leskeksi vuonna 1842.
Åhman opiskeli vuosina 1830–1835 harpunsoittoa Anton Edvard Prattén johdolla. Hän sai myös pianonsoiton opetusta ja Isak Albert Bergin pitämiä laulutunteja. Åhman alkoi itse opettaa laulua ja harpunsoittoa. Hän pääsi Tukholman musiikkipiireihin ja esiintyi alun perin säestäjänä. Vuonna 1849 veronalainen Jacopo Foroni sai nimityksen Kungliga Hovkapellet -orkesterin johtoon. Kuultuaan Åhmanin soittoa konsertissa hän palkkasi tämän, ja vuonna 1856 Åhman pääsi orkesterin kokoaikaiseksi harpistiksi. Hänestä tuli Ruotsin ensimmäinen julkisesti harpistina esiintynyt nainen ja ensimmäinen ammattimaiseksi soittajaksi Kungliga Hovkapelletiin nimitetty nainen. Orkesterin edellinen pysyvä harpisti Bernhard Fatscheck oli lähtenyt tehtävästään jo vuonna 1833. Åhmanin liittyessä Kungliga Hovkapelletiin harpun osuus sen ohjelmistossa oli suhteellisen pieni, mutta se kasvoi esimerkiksi Richard Wagnerin oopperoiden kompleksisempien harppuosuuksien myötä. Åhman soitti monesti Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa ja organisoi omia matineakonserttejaan.
Kun Tukholman kuninkaallinen musiikkikonservatorio (nykyinen Kuninkaallinen musiikkikorkeakoulu) aloitti harpputunnit, Åhman pääsi niiden opettajaksi vuonna 1870 tai 1871. Hänen opiskelijoidensa joukossa olivat Adolf Sjödén, Carl August Lundin ja Elfrida Andrée. Åhman jäi eläkkeelle Kungliga Hovkapelletista vuonna 1881 palveltuaan kuuden eri johtajan aikana. Åhman oli opettanut Tukholman kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa alun perin vuoteen 1875 saakka mutta palasi opettajaksi vielä vuosiksi 1887–1891.
Åhman menetti 48-vuotiaan tyttärensä, pianonsoiton opettaja Jenny Paulinen, vuonna 1890 tämän sairastettua muutaman päivän ajan. Vanhempi tytär Laura Vilhelmina Amalia kuoli vuonna 1899. Åhman oli esiintynyt vielä 80-vuotisjuhlansa kunniaksi vuonna 1892 mutta menetti Laura Vilhelmina Amalian kuoltua halunsa soittaa harppua. Hän lahjoitti harppunsa Musiikkihistorialliselle museolle, josta sittemmin tuli Musiikki- ja teatterimuseo. Lehdet Svenska Dagbladet, Dagens Nyheter ja Idun haastattelivat Åhmania tämän 90-vuotispäivän (1902) edellä, ja Kungliga Hovkapelletin jäsenet kävivät vierailulla hänen luonaan. Åhman kuoli 92-vuotiaana, ja hänet haudattiin Solnan Norra begravningsplatsenille.
Orimattilan Luhtikylän työväentalo

| Orimattilan Luhtikylän työväentalo |
| --- | --- |
 Luhtikylän työväenyhdistyksen talo mahdollisesti 1950-luvulla
Sijainti:  Luhtikylä, Orimattila
Valmistumisvuosi:  1910
Purkuvuosi:  1969
Rakennuttaja:  Luhtikylän Työväenyhdistys
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orimattilan Kuivannon työväentalo oli Orimattilan kaupungissa Luhtikylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Luhtikylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Työväentalo rakennettiin talkoovoimin, ja se valmistui vuonna 1910. Rakennus oli yksikerroksinen, vuoraamaton hirsitalo, jossa oli pärekatto. Talo oli punainen, ja ikkuna- ja nurkkalistat olivat valkoiset. Talon perustus oli tehty luonnonkivipilareista. Talossa oli sali, näyttämö ja ravintolatilat. Toiminnasta ei ole tietoa. Talo purettiin sortuneena vuonna 1969.
Este (ratsastus)

Ratsukko alastulossa okserityyppiseltä rataesteeltä
Esteet ovat erilaisista keinotekoisista ja luonnonmateriaaleista koottuja rakennelmia, joiden yli hevosen on tarkoitus hypätä esimerkiksi esteratsastuksessa (rataesteet) sekä kenttäkilpailun maastoesteosuudella (maastoesteet). Esteiden vaikeus riippuu paitsi niiden mittasuhteista myös ulkonäöstä, joka voi olla hevosen näkökulmasta selkeä tai jossakin määrin hämäävä, sekä siitä millä tavoin ratsukko joutuu tai pääsee estettä lähestymään. Rata- ja maastoesteet poikkeavat toisistaan perusrakenteeltaan, joka on rataesteillä helposti osiin hajoava ja maastoesteillä jykevän kiinteä. Perustyypiltään tietyt rata- ja maastoesteet kuitenkin muistuttavat toisiaan, ja niin kutsutuilla derbyradoilla näkee maastoesteen tyyppisiä esteitä myös rataesteratsastuksessa.
Sekä rata- että maastoesteet rajataan tavallisesti sivuilta itse estettä korkeammilla johteilla, jotka auttavat hevosta hahmottamaan esteen. Selkeä maaraja, jonka voi tarvittaessa merkitä esimerkiksi esteen etureunalle maahan asetetulla puomilla, puolestaan auttaa hevosta arvioimaan esteen korkeuden. Kokeneille estehevosille tarkoitetuilla haastavilla esteillä maaraja ei välttämättä ole selvästi näkyvissä. Varsinkin esteharjoituksissa sekä helpoissa ja nuorille hevosille tarkoitetuissa kilpailuissa saatetaan esteen eteen myös asettaa ponnistuspuomi auttamaan hevosta löytämään oikea ponnistuspaikka hyppyyn. Joko liian etäältä tai liian läheltä estettä tapahtuva ponnistus aiheuttaa helposti hevosen jalkojen osumisen esteeseen.
Rataesteet

Rataesteratsastuksessa ratsukko saa virhepisteitä muun muassa pudotuksista eli siitä, että jokin esteen osa putoaa tai kaatuu hevosen jalan osuttua siihen. Ainakin esteen ylin osa onkin aina melko herkästi putoava. Estemateriaaleina käytetään pystysuoria estetelineitä (-kannattimia) sekä niiden varaan ripustettavia osia, kuten puisia tai muovisia puomeja tai lankkuja (jotka yleensä on maalattu raidallisiksi), sekä esimerkiksi tynnyreitä ja laatikoita. Esteiden täytteinä voidaan käyttää esimerkiksi kukkaistutuslaatikoita. Este saattaa myös muodostua matalasta vedellä täytetystä haudasta, joka usein on pressulla vuorattu, tai tällainen hauta voi kuivana tai vedellä täytettynä toimia esteen osana.
Rataesteet > Harjoitusesteitä

Maapuomeja eli maahan asetettuja yksittäisiä tai peräkkäisiä puomeja käytetään paljon esteratsastuksen perusharjoituksissa niin hevosta kuin ratsastajaakin ajatellen. Puomeja saatetaan ylittää kaikissa askellajeissa, mutta varsinkin ravi- ja laukkapuomit on asetettava keskenään eri etäisyyksille jotta hevosen askeleet sopivat niiden väleihin. Hevonen ei varsinaisesti hyppää puomia, mutta puomiharjoitukset opettavat esteiden oikeaa lähestymistä ja askelten sovittamista sekä askelpituuden säätämistä.
Kavaletti on monipuolinen pieni harjoitusestetyyppi, jossa puomi on molemmista päistään  yleensä kiinteästi kiinni pienessä symmetrisessä lankkuristikossa tai vastaavassa matalassa estetelineessä. Eri asentoihin asetettuna kavaletti toimii maapuomina tai pikkuesteenä. Kavaletteja voi myös nostaa muutaman päällekkäin ja näin saada harjoitusesteelle hiukan lisää korkeutta.
Yllä kuvattu ristikko on suosittu harjoitusestetyyppi, koska se opettaa ratsukkoa tähtäämään hypyn esteen keskelle eli yleensä parhaaseen ja helpoimpaan kohtaan ylittää este. Perusharjoituksissa ristikot ovat tavallisesti hyvin matalia, mutta voivat myös olla matalimmasta kohdastaan jopa 90-senttisiä.
Jumppasarja on muutaman (yleensä matalan) harjoitusesteen sarja, jonka eteen usein asetetaan sopivin välein sijoitettuja ravi- tai laukkapuomeja sekä ponnistuspuomi. Varsinaisten esteiden välit sovitettu niin, että hevonen ottaa niiden välissä 0–2 laukka-askelta.
Maastoesteet

Maastoesteet koostuvat lähinnä luonnonmateriaaleista (tukit ja paksut puunrungot, risut ja risukot, olkipaalit) ja luontaisista tai muokatuista maastonmuodoista (maarakenteet, ojat ja vesistöt). Ne ovat sekä ulkonäöltään että rakenteeltaan hyvin kiinteitä ja usein pysyvästi paikallaan, mutta esimerkiksi kumoonratsastuksen sattuessa rakenteita on pystyttävä tarpeen vaatiessa nopeastikin purkamaan. Rataesteratsastuksesta poiketen maastoesteen ei ole tarkoitus hajota kosketuksesta, vaan se pyritään rakentamaan niin jykevän ja kunnioitusta herättävän näköiseksi, että hevonen joko hyppää sen kunnolla tai kieltäytyy hyppäämästä. Turvallisuussyistä hevoselle pyritäänkin antamaan mahdollisuus kiertää este, jos sen rohkeus ei hyppäämiseen riitä.
Moni yksittäinen maastoeste on rataesteratsastuksen sarjaesteiden tapaan kokonaisuus, joka koostuu useista hypyistä. Osahyppyjen välillä hevonen saattaa joutua esimerkiksi laukkaamaan ylä- tai alamäkeen. Yleistä on myös se, että hevonen joutuu hyppäämään alas veteen tai vedestä ylös rantapenkereelle tai vedessä olevien esteiden yli.
Perustyyppien lisäksi maastoradoilla nähdään muunkinlaisia luonnonmateriaaleista (lähinnä puurakenteet) ja maastonmuodoista koottuja esteitä. Maastoradat vaativat hevoselta rohkeutta, mutta hevosen on aina ajoissa voitava nähdä kaikki mitä sen turvallisesti edetäkseen tarvitsee esteistä ja reitistä nähdä. Kiinteiden esteiden on myös oltava kiinteän näköisiä, jotta hevonen osaa varoa osumasta niihin. Radat rakennetaan siten, että niillä eteneminen ja esteiden ylittäminen sujuvat parhaiten hevosen laukatessa koko ajan reippaasti ja halukkaasti.
Maastoesteet > Maastoestetyyppejä

Tukki on yksinkertainen paksu puunrunko, joka on joko maassa tai korokkeiden tai telineiden päälle nostettuna.
Pystyeste on vastaavan rataesteen tavoin este, jolla on pelkästään korkeutta. Se voidaan koota päällekkäin kiinnitetyistä tukeista, mutta myös portteja ja vastaavia käytetään.
Pituuseste voi olla esimerkiksi tukeista koottu okseri, mutta lisäksi käytetään muunkinlaisia tukevasti rakennettuja pituutta saavia esteitä (muodon mukaan esimerkiksi arkku, pöytä, talo...).
Nousueste on esimerkiksi tukeista koottu trippeli tai muunlainen nouseva rakennelma. Etureunastaan maahan nojaavaa ja takareunastaan telineiden varaan nostettua levyä tai kiinteää tukkiseinämää kutsutaan usein laavuksi.
Kulma (V-este) on ylhäältä katsoen kolmion muotoinen este, joka ratsukon on tarkoitus hypätä vinottain läheltä kapeaa kärkeä.
Rullaeste on pyöreä lankkupintainen este.
Tarkkuuseste on minkätyyppinen tahansa este, joka on lähestymissuunnassa kapea.
Risueste on este, jonka ylin osa koostuu pystyssä törröttävistä risuista tai on pensasaitamainen. Varsinkin jos risut ovat korkeita, hevosen on tarkoituskin hypätä osin niiden läpi.
Ylöshyppy ja alashyppy ovat tavallisesti rinteisiin sijoittuvia pystysuoria nousuja tai pudotuksia, jotka edellyttävät hevoselta vastaavasti hypyn ylös tai alas. Alashyppyyn saattaa sisältyä reunalla oleva este. Seinämät ja reunat ovat aina vahvasti tuettuja.
Portaat on usean peräkkäisen ylös- tai alashypyn sarja.
Banketti on sarjaeste, jossa hevonen aluksi hyppää ylös penkereen päälle ja lopuksi alas penkereeltä. Penkereen päällä saattaa olla erilaisia välissä hypättäviä esteitä.
Hauta on maakuoppa tai oja, jonka yli hevosen on hypättävä, mahdollisesti muunlaisen esteen yhteydessä. Hauta voi olla kuiva tai vesitäytteinen.
Coffin on notkelmaan sijoitettu sarjaeste, jossa hevosen on hypättävä tukkieste, muutaman alamäkeen laukatun askeleen jälkeen hauta ja muutaman ylämäkeen laukatun askeleen jälkeen taas tukkieste.
Trakehnerhauta on hauta, jonka yläpuolella on tukki.
Vesi tarkoittaa, että etenemisreitti maastoradalla kulkee jonkin matkaa matalassa vedessä (noin 10–20 cm), yleensä luonnonvesistössä. Veteen saatetaan laukata loivaa rantaa pitkin tai hypätä penkereeltä, ja vastaavaan tapaan vedestä myös lopulta poistutaan. Veteen saatetaan sijoittaa hypättäviä esteitä, jopa esimerkiksi banketti.
Pieni tukki
Iso tukki
Pöytä
Nousueste ja oja
Kulma
Tarkkuuseste
Risueste
Risueste
Alashyppy
Alashyppy veteen
Banketti
Coffin
Trakehnerhauta
Vesi
Ratsukko rataestekilpailussa
Perinteinen kavaletti, joka eri asennoissa toimii erikorkuisina harjoitusesteinä
Ratsukko hyppää harjoitusristikkoa
Näkymä maastoesteradalle. Maastoesteet eivät kuitenkaan yleensä sijoitu avoimelle kentälle vaan ainakin osittain metsässä kulkeville reiteille.
Peacock Theater

Peacock Theater ulkoapäin nähtynä vuonna 2022.
Peacock Theaterin konserttisali.
Peacock Theater (aiemmin Microsoft Theater ja Nokia Theatre L.A. Live) on lokakuussa 2007 avattu konserttiareena Los Angelesin keskustassa. 7 100-paikkainen esiintymisareena on osa vuosina 2007−2009 valmistunutta L.A. Live -vapaa-ajanvietto- ja hotellikeskusta.
Parin ensimmäisen kuukauden aikana areenalla esiintyivät muun muassa Eagles, Dixie Chicks, Neil Young, Sugarland, Queens of the Stone Age, Anita Baker, Mary J. Blige, So You Think You Can Dance? Tour, John Fogerty ja La Quinta Estacion. Areenalla on järjestetty American Music Awards 2007 -tilaisuus ja se on havitellut Oscar-, Emmy- ja Grammy-gaalojen isännyyttä. Areenaa on käytetty myös American Idol -kilpailun finaaleissa seitsemännestä tuotantokaudesta alkaen.
Nokian nimeä kantavia teattereita on ollut Los Angelesin lisäksi myös New Yorkissa ja Dallasissa. Esiintymisareenat ja konsertit ovat osa Nokian musiikkisoitinten myyntistrategiaa, yhtiö uskoo soitinmyynnin lisääntyvän konserttien tukemana.
Konserttisalin nimeksi muutettiin Microsoft Theater kesäkuussa 2015. Kesäkuussa 2023 konserttitalo sai nimekseen Peacock Theater.
Aiheesta muualla

Peacock Theaterin verkkosivut
Pariisi 1900-luvulla

| Pariisi 1900-luvulla> Paris au XXe siècle |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Jules Verne
Kieli:  ranska
Genre:  tieteisromaani, dystopia
Kustantaja:  Hachette / Le Cherche midi
Julkaistu:  1994
Ulkoasu:  François Schuiten
Sivumäärä:  216
ISBN:  2-01-235118-2
Suomennos
Suomentaja:  Kyllikki Suni
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1995
Sivumäärä:  190
ISBN:  951-1-13924-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pariisi 1900-luvulla (Paris au XXe siècle) on Jules Vernen nuoruudenaikainen  tieteisromaani. Teos on kirjoitettu vuonna 1860, mutta julkaistu vasta vuonna 1994 noin sata vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen. Kirjoittaja on sijoittanut tarinan vuoteen 1960. Teosta ei pessimistisen loppuratkaisunsa takia julkaistu Vernen eläessä, vaikka synkkyyden ei olisi pitänyt järkyttää lukijoita, koska teos oli tarkoitettu aikuisyleisölle.
Verne on pyrkinyt tarkasti hahmottelemaan tulevaisuuden Pariisia. Hän on sijoittanut tekstiin tuntemansa keksinnöt, kuten elohopealampun, polttomoottorin ja paineilmalla toimivan rautatien. Niiden pohjalta hän on muodostanut kuvitelman tulevaisuuden Pariisin liikenteestä: Paineilmalla liikkuvan kaupunkijunan rata olisi hiukan katutason yläpuolella, ja se tarjoaisi sateensuojaa jalankulkijoille. Illalla kadut valaistaisiin elohopealampuilla. Vaunut eli autot taas kulkisivat ilman hevosia, koska niissä olisi Étienne Lenoirin keksintöön pohjautuva kaasumoottori. Matkailu olisi laajentunut niin paljon, että Pariisissa olisi 20 000 vuodepaikan hotelli. Kanavan avulla Pariisista olisi tullut satamakaupunki, jonne liikennöisi  neljännespeninkulman pituinen laiva. Siinä olisi 30 mastoa ja 15 savupiippua. Satamien tavarankäsittely olisi automatisoitu.
Yhteiskunta olisi sadassa vuodessa muuttunut suuresti, vaikka Ranska edelleen olisikin keisarikunta. Koulutus olisi yhteiskunnan keskeinen ala, ja sitä johtaisi yritys nimeltään Koulutuspankkiyhtiö. Koulutuksen keskeinen ala olisi tieteellis-tekninen osaaminen, kun taas humanistinen sivistys olisi suorastaan kielletty. Rakentaminen ja opettaminen olisivat sulautuneet samaksi toimialaksi.
Verne hahmottelee kirjassa myös tietokonetta muistuttavan laskukoneen. Pankissa työskentelevät operaattorit joutuvat raatamaan syöttäessään siihen pankin rahaliikenteen tietoja.
Teoksen pessimistiseen loppuratkaisuun yhdistyy humanistisen sivistyksen alennustila ja ilmastonmuutos, sillä Eurooppa joutuu kylmyyden kouriin. Teoksen päähenkilö nääntyy lopulta nälkään ja kylmään, mutta viimeiset rahansa hän silti käyttää ostamalla rakastetulleen kukkakimpun.
Orimattilan Niinikosken työväentalo

| Orimattilan Niinikosken työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Niinikoski, Orimattila
Valmistumisvuosi:  1913
Purkuvuosi:  myyty vuonna 1981
Rakennuttaja:  Niinikosken työväenyhdistys
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orimattilan Niinikosken työväentalo oli Orimattilan kaupungissa Niinikosken kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Vuonna 1899 perustettu Orimattilan Niinikosken työväenyhdistys on yksi vanhimmista työväenyhdistyksistä Uudellamaalla. Yhdistys liittyi aluksi Suomen Ruotsalaiseen Työväenliittoon. Senaatti vahvisti yhdistyksen säännöt vuonna 1903. Perustetun yhdistyksen johtokuntaan valittiin muurari, kirvesmies, seppä ja sepän vaimo sekä suutari. Työväentaloa varten ostettiin rakennuspuita ja talo, joka siirrettiin yhdistyksen vuokraamalle tontille vuonna 1913. Yhdistys menetti kaikki toimihenkilönsä kansalaissodassa.
Yhdistyksen toiminnan vilkkaus vaihteli vuosien mittaan. Yhdistys osti vuonna 1933 Artjärven Kinttulan työväentalon, joka siirrettiin vanhan talon jatkeeksi. Talon vanha osa toimi ravintolana, ja uudessa osassa oli juhlasali. Työväentalon vanha osa purettiin vuonna 1956, ja talo myytiin vuonna 1981.