stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paulo Sousa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Paulo Manuel Carvalho de Sousa
Syntymäaika: 30. elokuuta 1970 (ikä 54)
Syntymäpaikka: Viseu, Portugali
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 177 cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989–1993 |  Benfica | 86 | (1) |
| 1993–1994 |  Sporting CP | 31 | (2) |
| 1994–1996 |  Juventus | 54 | (1) |
| 1996–1997 |  Borussia Dortmund | 27 | (1) |
| 1998–2000 |  Internazionale | 31 | (0) |
| 2000 | →  Parma (laina) | 8 | (0) |
| 2000–2001 |  Panathinaikos | 10 | (0) |
| 2002 |  Espanyol | 9 | (0) |
Maajoukkue
| 1991–2002 |  Portugali | 52 | (0) |
Valmennusura
2005–2008:  Portugali U16
2008–2009:  Queens Park Rangers
2009–2010:  Swansea City
2010:  Leicester City
2011–2013:  Videoton
2013–2014:  Maccabi Tel Aviv
2014–2015:  FC Basel
2015–2017:  ACF Fiorentina
2018:  Tianjin Quanjian
2019–2020:  Girondins Bordeaux
2021:  Puola
2022:  Flamengo
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Paulo Sousa (s. 30. elokuuta 1970) on portugalilainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustava keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana

Sousa edusti ammattilaisuransa aikana Benficaa (1989–1993), Sportingia (1993–1994), Juventusta (1994–1996), Dortmundia (1996–1997), Interiä (1998–1999), Parmaa (2000), Panathinaikosia (2000–2001) ja Espanyolia (2002). Seurajoukkueuran suurimpia saavutuksia olivat Mestarien liigan voitot Juventuksessa kaudella 1995–1996 ja Dortmundissa kaudella 1996–1997.
Portugalin A-maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1991–2002 51 ottelua. Sousa oli mukana maajoukkueessa muun muassa EM-kisoissa 1996 ja 2000 sekä MM-kisoissa 2002, joissa hän ei saanut peliaikaa.
Meriitit pelaajana

Mestarien liiga (2): 1996, 1997
Intercontinental Cup: 1997
Portugalin mestaruus: 1991
Portugalin cup: 1992
Italian mestaruus: 1995
Italian cup: 1995
EM-välierät: 2000
EM-puolivälierät: 1996
MM-1.kierros: 2002
Meriitit valmentajana

Sveitsin mestaruus: 2015
Israelin mestaruus: 2014
Unkarin liigacup: 2012
Unkarin supercup (2): 2011, 2012
Spiritus lenis

Esimerkki: spiritus lenis sanassa αὐλός, aulos, ’huilu’.
Spiritus lenis eli heikko alkuhenkonen tai heikko henkäys (m.kreik. ψιλὸν πνεῦμα, psilon pneuma, kreik. ψιλή, psilí, lat. spīritus lēnis) on spiritus eli henkosmerkki, joka ilmaisee muinaiskreikassa, ettei sananalkuisen vokaalin tai diftongin edellä kuuluu lausua /h/-äänteenä kuultavaa henkäystä. Muinaiskreikassa kaikissa sanoissa, jotka alkavat vokaalilla tai diftongilla, on alkutavussa aina joko spiritus lenis tai spiritus asper. Merkkiä käytetään eräissä tapauksissa myös rhoo (ρ) -kirjaimen yhteydessä. Spiritus lenis on yksi muinaiskreikan polytonisen ortografian mukaisista diakriittisista merkeistä.
Spiritus leniksen merkki on vasemmalle avautuva puolikaari, joka merkitään kirjaimen yläpuolelle. Se on kehittynyt arkaaisen heeta-kirjaimen oikeasta puoliskosta ┤. Spiritus-merkkejä alettiin käyttää ortografiassa hellenistisellä kaudella.
Spiritus lenistä ei tule sekoittaa samannäköiseen koronikseen, jota käytetään krasiksen merkkinä.
Käyttö

Spiritus lenis merkitään aina sananalkuisen vokaalin (tai sananalkuisessa diftongissa jälkimmäisen vokaaliin) yläpuolelle, mikäli kirjain ei saa spiritus asperia. Vokaalin ollessa iso kirjain se merkitään kirjaimen eteen. Merkki voi olla vokaalin yläpuolella tai edessä yhdessä painomerkin kanssa. Esimerkkejä:
ἀνήρ, anēr, ’mies’
Ἀριστοτέλης, Aristotelēs
αὐλός, aulos, ’huilu’
ἄϋλος, aylos, ’aineeton’
ἦθος, ēthos, ’eetos’
Sanan sisällä olevan kaksois-rhoon (-ρρ-, -rr-) tapauksessa merkitään yleensä spiritus lenis ensimmäisen rhoon yläpuolelle, kun taas jälkimmäinen saa spiritus asperin (-ῤῥ-, -rrh-). Merkinnällä ilmaistaan siis, että /h/-äänne lausutaan jälkimmäisen rhoon jälkeen. Esimerkki:
διάῤῥοια, diarrhoia, ’diarrea’
Ulkoasu

Spiritus leniksen ulkoasu pienissä ja isoissa kirjaimissa ilman muita diakriitisia merkkejä tai yhdessä niiden kanssa:
Yksin.
Akuutin kanssa.
Graviksen kanssa.
Sirkumfleksin kanssa.
Breven kanssa.
Yksin isossa kirjaimessa.
Speed – Kuoleman kyydissä

| Speed – Kuoleman kyydissä> Speed |
| --- | --- |
 Blu-ray-julkaisun kansikuva (2007)
Ohjaaja:  Jan de Bont
Käsikirjoittaja:  Graham Yost
Tuottaja:  Mark Gordon
Säveltäjä:  Mark Mancina
Kuvaaja:  Andrzej Bartkowiak
Leikkaaja:  John Wright
Pukusuunnittelija:  Ellen Mirojnick
Pääosat:  Keanu Reeves Dennis Hopper Sandra Bullock Jeff Daniels
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  InterCom Netflix Xfinity Streampix
Ensi-ilta:   1994-06-1010. kesäkuuta 1994 (Yhdysvallat)  1994-08-55. elokuuta 1994 (Suomi)  
Kesto:  116 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Speed 2 – vaara iskee vesillä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Speed – Kuoleman kyydissä (Speed) on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintatrilleri. Elokuvan on ohjannut toimintajännärien kuvaajana aiemmin toiminut Jan de Bont, ja pääosia näyttelevät Keanu Reeves, Dennis Hopper ja Sandra Bullock.
Juoni

Elokuva kertoo poliisista nimeltä Jack Traven, joka yrittää kollegansa Harry Templen kanssa pysäyttää psykopaattista Howard Paynea. Payne asensi suureen pilvenpiirtäjään pommin. Jackin ja Harryn saavuttua paikalle alkaa takaa-ajo, mutta Paynen luullaan kuolleen räjähdykseen. Myöhemmin Payne soittaa Jackille ja ilmoittaa, että hänellä on uusi kohde. Payne on asentanut pommin linja-autoon. Vaaralliseksi tilanteen tekee se, että jos bussin nopeus laskee alle 80 km/h, pommi räjähtää.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Keanu Reeves   | … |   Jack Traven   |
|   Dennis Hopper   | … |   Howard Payne   |
|   Sandra Bullock   | … |   Annie Porter   |
|   Jeff Daniels   | … |   Harry Temple   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa De Bontin päteväksi esikoisohjaukseksi, joka panostaa ylipitkän juonen sijasta olennaiseen eli vauhtiin. Hän antaa Speedille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Spiders (suomalainen yhtye)

Spiders on suomalainen yhtye, joka teki kaksi albumia Kräk-levymerkille. Kotiseutunsa Oulun ulkopuolella se tuli laajemmin tunnetuksi voitettuaan  rockin Suomen-mestaruuden keskityylin sarjassa vuonna 1979.
Jäsenet

Timo Rusanen – kitara, laulu
Esko Lassila – kitara, laulu
Jari Paulamäki – basso
Jussi Haapalainen – rummut
Diskografia

Speedin’ (1979)
Follow Me Follow (1980)
Aiheesta muualla

Spiders (suomalainen yhtye)n esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Perithoidai

| Perithoidai> Περιθοῖδαι.Sijainti |
| --- | --- |
 Perithoidai
Koordinaatit:  37°59′46″N, 23°40′39″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Aigáleo, Länsi-Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Oineis
Trittys:  asty
Demonyymi:  Perithoidēs (Περιθοίδης)
Bulen jäseniä:  3
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Perithoidai (m.kreik. Περιθοῖδαι, lat. Perithoedae) oli antiikin aikainen Oineis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Perithoidain oletetaan sijainneen Ateenan länsipuolella. Se sijoitetaan suunnilleen nykyisen Aigáleon kaupungin tienoille.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli kolme edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa.
Perithoidaista oli kotoisin muun muassa poliitikko Hyperbolos. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Perithoidēs (Περιθοίδης).
Spartacuksen poika

| Spartacuksen poika Rooman kotkat> Il figlio di Spartacus |
| --- | --- |
 Elokuvan yhdysvaltalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Sergio Corbucci
Käsikirjoittaja:  Adriano Bolzoni, Bruno Corbucci, Giovanni Grimaldi, Sergio Corbucci
Säveltäjä:  Piero Piccioni
Kuvaaja:  Enzo Barboni
Leikkaaja:  Ruggero Mastroianni
Tuotantosuunnittelija:  Ottavio Scotti
Lavastaja:  Ottavio Scotti
Pääosat:  Steve Reeves, Jacques Sernas, Gianna Maria Canale
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Titanus, Arta Cinematografica
Ensi-ilta:  24. elokuuta 1962 (Italia) 29. maaliskuuta 1974 (Suomi)
Kesto:  100 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  756 903 614 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Spartacuksen poika (ital. Il figlio di Spartacus, suomeksi myös Rooman kotkat) on vuonna 1962 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Historia-aiheista peplumia edustavan filmin on ohjannut Sergio Corbucci. Sen pääosaa näyttelee yhdysvaltalainen kehonrakentaja Steve Reeves.
Juoni

Julius Caesar lähettää vuonna 48 eaa. nuoren kenturio Randuksen tutkimaan konsuli Crassuksen toimia. Matkalla Randuksen laiva ajautuu karille, hänet vangitaan ja myydään orjaksi. Randuksen johtamat orjat nousevat kapinaan. Amulettinsa perusteella hänet tunnistetaan kaksikymmentä vuotta sitten kuolleen kapinajohtaja Spartacuksen pojaksi. Perille päästyään Randus tapaa Crassuksen, tämän rakastajattaren Claudian ja jälkimmäisen soturiveljen Vertiuksen. Randus jatkaa isänsä työtä ja johtaa salaa orjuutetun kansan kapinaa julmaa Crassusta vastaan. Claudia paljastaa Randuksen, joka vangitaan. Orjat vapauttavat hänet ja tappavat Crassuksen. Claudia karkotetaan autiomaahan ja Vertius saa surmansa kaksinkamppailussa Randuksen kanssa. Paikalle saapuva Caesar tuomitsee Randuksen kuolemaan, mutta koko kansa vetoaa hänen puolestaan ja Caesar armahtaa hänet.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steve Reeves  | … |  Rando (Randus)   |
|  Jacques Sernas  | … |  Vetius (Vertius)   |
|  Gianna Maria Canale  | … |  Clodia (Claudia)   |
|  Claudio Gora  | … |  Crassus   |
|  Enzo Fiermonte  | … |  Goular (Gular)   |
|  Ivo Garrani  | … |  Julius Caesar   |
|  Ombretta Colli  | … |  orjatyttö Seila (Saida)   |
|  Roland Barthrop  | … |  Lumone   |
|  Franco Balducci  | … |  Vero (Barros)   |
|  Renato Baldini  | … |  Verulo   |
|  Giovanni Cianfriglia  | … |  legioonalainen   |
Tuotanto

Spartacuksen poika on paras Stanley Kubrickin Spartacuksen (1960) innoittamista jäljitelmistä. Se on toimiva seikkailuelokuva, joka ei kuitenkaan nouse esikuvansa tasolle. Sergio Corbuccin ohjaus on sujuvaa, Steve Reeves on vaatettunakin karismaattinen sankari ja Gianna Maria Canale tuo elokuvaan seksuaalista jännitettä.
Eastmancolor-väreissä Cinemascope-laajakangastekniikalla toteutettu suuren budjetin filmi on kuvattu Titanuksen studioilla Roomassa ja Misr Guizehin studiossa Kairossa. Ulkokuvissa näkyvät muun muassa Gizan pyramidit ja sfinksi. Piero Piccionin musiikki on lainattu samojen tekijöiden elokuvasta Romulus ja Remus. Yhdysvalloissa Spartacuksen poikaa esitettiin nimellä The Slave (”Orja”).
Aiheesta muualla

Spartacuksen poika Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Spartacuksen poika Elonet.
Permantokosken voimalaitos

| Permantokoski |
| --- | --- |
Tyyppi:  Vesivoimala
Teho:  11 megawattia
Pudotuskorkeus:  24 m
Omistaja:  Kemijoki Oy
Valmistunut:  1960 -1961
Sijainti:  Rovaniemi
Permantokosken voimalaitos on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijokeen laskevassa Raudanjoessa Rovaniemellä, linnuntietä parikymmentä kilometriä kaupungista itään eli Kemijokea ylävirtaan.
Voimalaitos valmistui vuosien 1960 ja 1961 aikana, työvoimaa rakennustöissä oli enimmillään noin 550 henkeä. Voimalan suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Eino Manninen.
Voimalan alueella on maapatoa 190 metriä, korkeimmillaan 15 metriä, ja betonipatoa 107,5 metriä. Voimalapadossa on yksi tulva-aukko. Voimalan putouskorkeus on 24 metriä ja siinä on yksi pystyakselinen koneisto. Sen Kaplan-turbiini tuottaa tehoa 11 MW. Turbiinin juoksupyörän halkaisija on 2,968 metriä ja pyörimisnopeus 214,3 kierrosta minuutissa. Keskivesiolosuhteissa voimalan vuotuinen energiantuotto on 47 GWh, kun rakennusvirtaama on 67 kuutiota vettä sekunnissa.
Voimalan alakanava on 2,2 kilometriä pitkä ja sen pohjan leveys on kallio-osalla 11 metriä.
Kieren Perkins

| Mitalit> Maa:   Australia.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Australia> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | 1500 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | 1500 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | 400 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 1500 m vapaauinti |  |
| Pitkän radan MM-kilpailut  | Pitkän radan MM-kilpailut  | Pitkän radan MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1994 | 400 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Rooma 1994 | 1500 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Perth 1991 | 1500 m vapaauinti |  |
Kieren John Perkins (s. 14. elokuuta 1973) on australialainen uimari, joka rikkoi maailmanennätykset sekä 400 että 1 500 metrin vapaauinnissa.
Perkins voitti 1 500 metrin vapaauinnissa olympiakultaa Barcelonassa 1992 ME-ajalla 14.43,48 ja Atlantassa 1996 ajalla 14.56,40. Hän saavutti samasta lajista olympiahopeaa vielä Sydneyssä 2000 ajalla 14.53,59 häviten maanmiehelleen Grant Hackettille runsaat viisi sekuntia. Vuonna 1992 Barcelonassa hän saavutti 1 500 metrin vapaauinnin olympiakullan lisäksi hopeaa 400 metrin vapaauinnissa.
Perkins on voittanut uransa aikana useita muita mitaleita maailmanmestaruuskilpailuissa, Kansainyhteisön kisoissa ja Pan-Tyynenmeren kilpailuissa. Hän oli maailman ”vuoden uimari” vuonna 1994. Hänellä on Australian ritarikunnan mitali.
HMS Spring

| HMS Spring |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Chiswick
Laskettu vesille:  1874
Palveluskäyttöön:  1874
Poistui palveluskäytöstä:  17. helmikuuta 1893
Tekniset tiedot
Uppouma:  15,8 t
Pituus:  17,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  2,3 m
Syväys:  0,7 m
Koneteho:  1 x höyrykone, 60 ihp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  6
Aseistus
Aseistus:  2 x Harvey-tyyppinen varsitorpedo
HMS Spring  oli Ruotsin laivaston vuonna 1874 vesillelaskettu torpedovene.
Valmistus

Alus tilattiin Chiswickistä John I. Thornycroft and Companyn Church Wharfilta ja se laskettiin vesille vuonna 1874. Alus liitettiin laivastoon vielä samana vuonna. Alus kuljetettiin SS Atlantan kansilastina Ruotsiin ja se laskettiin vesille Skeppsbronilla Tukholmassa. Alus oli lähes suora kopio maailman ensimmäisestä torpedoveneestä Norjan laivaston KNM Rapista. Aluksen peräsin oli potkurin etupuolella, mikä heikensi sen ohjattavuutta.
Palvelus

Aluksen peräsin siirrettiin potkurin taakse vuonna 1879. Vuonna 1878 alus sai nimen Minbåt N:o 1 ja edelleen vuonna 1887 HMS Glimt, jolloin se luokiteltiin 3. luokan miinaveneeksi N:o 101. Alus poistettiin palveluksesta 17. helmikuuta 1893.
John Shelby Spong

John Shelby Spong.
John Shelby Spong (16. kesäkuuta 1931 – 12. syyskuuta 2021) oli yhdysvaltalainen episkopaalisen kirkon pappi ja tunnettu liberaaliteologinen ajattelija. Hän toimi Newarkin piispana vuosina 1979–2000.
Spong valmistui Pohjois-Carolinan yliopistosta (Chapel Hill) ja Virginian Protestant Episcopal Theological Seminarysta.
Spong on muun muassa kyseenalaistanut Jeesuksen neitseellisen syntymän ja ruumiillisen ylösnousemuksen.
Spong kuului Jeesus-seminaariin. Hän on opettanut muun muassa Harvardin yliopistossa. Hän on edesmenneen poliitikko William B. Spongin serkku.
Suomennettu teos

Miksi kristinuskon tulee muuttua tai kuolla.  ((Why christianity must change or die: A bishop speaks to believers in exile, 1998.) Suomentanut Taneli Junttila)  Helsinki:  Kirjapaja, 2005.  ISBN 951-607-190-2
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Piispa John Spong vaati Kirkkopäivillä uutta uskonpuhdistusta. Kirkon tiedotuskeskus 24.5.2003.
Sari Sjöberg: Quo vadis, kristinusko? Uskonnontutkija 1/2007.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Leon Spinks

| Leon Spinks |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Leon Spinks
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1953 Saint Louis, Missouri
Kuollut: 5. helmikuuta 2021 (67 vuotta) Henderson, Nevada
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Neon Leon
Pituus:  185 cm
Paino:  81 kg
Painoluokka:  Raskassarja
Kätisyys:  Oikeakätinen eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  46
Voitot:  26
– tyrmäysvoitot:  14
Tappiot:  17
Ratkaisemattomat:  3
| Mitalit>  Olympialaiset  |
| --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | raskas keskisarja |
Leon Spinks (11. heinäkuuta 1953 Saint Louis, Missouri – 5. helmikuuta 2021 Henderson, Nevada) oli yhdysvaltalainen raskaansarjan nyrkkeilijä, joka otteli menestyksekkästi niin amatööri- kuin ammattilaiskehissä. Amatöörinä hän voitti kultaa Montrealin olympiakilpailuista ja kohtasi jo kahdeksannessa ammattilaisottelussaan maailmanmestari Muhammad Alin, jonka hän kaikkien yllätykseksi voitti nousten maailmanmestariksi helmikuussa 1978. Jo saman vuoden syyskuussa hän menetti mestaruutensa takaisin Alille uusintaottelussa.
Amatööriura

Spinksin suurin saavutus amatööriuralla oli raskaan keskisarjan olympiakulta 1976 Montrealin kisoista. Hän voitti tuolloin marokkolaisen A.L. Fatihin tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä, neuvostoliittolaisen A. Klimanovin tuomaripistein 5–0, itäsaksalaisen Ottomar Sachsen pistein 5–0, puolalaisen Janusz Gortatin pistein 5–0 sekä loppuottelussa kuubalaisen Sixto Sorian kehätuomarin keskeytyksellä kolmannessa erässä. Kaksi vuotta aikaisemmin Spinks oli saavuttanut pronssia Havannan MM-kisoista. Amatööriurallaan Spinks saavutti kaikkiaan 178 voittoa ja kärsi seitsemän tappiota.
Ammattilaisura

Pian Montrealin olympialaisten jälkeen Spinks ryhtyi ammattilaiseksi. Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan tammikuussa 1977 hän tyrmäsi vastustajansa Bob Smithin viidennessä erässä. Spinksin voittoputki katkesi kuudennessa ammattilaisottelussa saman vuoden lokakuussa, kun hän otteli ratkaisemattoman Scott LeDouxin kanssa. Voitettuaan heti perään Italian Alfio Riguettin Spinks nousi kuitenkin raskaan sarjan ykköshaastajien joukkoon.
Seuraavassa, vasta järjestyksessään kahdeksannessa, ammattilaisottelussaan 15. helmikuuta 1978 Spinks pääsi iskemään Muhammad Alia vastaan yleisesti tunnustetusta raskaan sarjan maailmanmestaruudesta. Las Vegasin Hilton Hotelissa käydyssä ottelussa Ali ei odottanut kokemattomalta haastajaltaan ihmeempiä, mutta lopulta Spinks vei täydet 15 erää kestäneen ottelun ja maailmanmestaruuden nimiinsä tuomarien hajaäänituomiolla. Tuohon aikaan maailmassa valtaa piti kaksi suurta nyrkkeilyjärjestöä, WBA ja WBC. Näistä jälkimmäinen otti Spinksiltä pois mestaruusvyönsä, kun tämä sopi uusintaottelusta Alin kanssa sen sijaan että olisi kohdannut liiton ykköshaastajaksi nimeämän Ken Nortonin. Nortonista tuli WBC:n maailmanmestari, ensimmäistä kertaa nyrkkeilyn historiassa voittamatta mestaruusottelua. Episodin johdosta Spinks jäi viimeiseksi raskaan sarjan kiistattomaksi maailmanmestariksi ennen kuin Mike Tyson kohosi mestariksi. Spinks ja Ali kohtasivat WBA:n mestaruusottelussa saman vuoden syyskuussa New Orleansissa. Tällä kertaa Ali voitti 15-eräisen ottelun kaikin tuomariäänin. Heti perään Spinks hävisi ottelunsa tulevalle maailmanmestarille Gerrie Coetzeelle ensimmäisen erän tyrmäyksellä.
Tyrmättyään lokakuussa 1980 WBC-liiton ykköshaastajan Bernardo Mercadon Spinks pääsi iskemään uudelleen MM-tittelistä, tällä kertaa voittamatonta Larry Holmesia vastaan. Holmes oli puolustanut mestaruuttaan yhdeksää haastajaa, viimeksi Alia ja Trevor Berbickiä vastaan. Kesäkuussa 1981 Detroitin Joe Louis Arenalla käyty WBC-liiton mestaruusottelu ei ehtinyt pitkään vanheta, kun Holmes tyrmäsi Spinksin kolmannessa erässä. Kohtaaminen jäi Spinksin ainoaksi otteluksi kyseisenä vuonna.
Spinks jatkoi vielä uraansa melko satunnaisesti otellen sekä raskaassa että alemmassa raskaassa sarjassa. Vuonna 1985 Spinks otteli taas ahkerasti ja tyrmäsi joulukuussa Kip Kanen ja sai nimiinsä WBC-liiton Amerikan mantereen mestaruustittelin. Seuraavassa ottelussaan maaliskuussa 1986 hän pääsi vielä ottelemaan WBC:n alemman raskaansarjan maailmanmestaruudesta Dwight Muhammad Qawia vastaan, mutta Qawi tyrmäsi hänet kuudennessa erässä. Vielä huhtikuussa 1987 hän sai nimiinsä WBC-liiton Amerikan mantereen mestaruuden voitettuaan Jeff Jordanin.
Sittemmin Spinksin ura lähti voimakkaaseen laskusuuntaan ja hän kärsi useita tappioita. Viimeisen nyrkkeilyottelunsa Spinks kävi vuonna 1995 Fred Houpea vastaan. Myös hänen veljensä Michael Spinks on nyrkkeilyn olympiavoittaja ja ammattilaisten maailmanmestari ja hänen poikansa Cory Spinks on voittanut maailmanmestaruuden.
Yksityiselämä

Spinks kärsi uransa jälkeen taloudellisesti ja terveydellisistä ongelmista. Hänellä oli jo uransa aikana ongelmia alkoholin ja huumeiden käytön kanssa, ja hän tuhlasi nopeasti miljoonansa. Mediatietojen mukaan Spinks eli 1990-luvun lopulla St. Louisin alueella ja vietti välillä öitänsä asunnottomien yömajoissa. Spinks asui vuonna 2005 Nebraskan Columbusissa ja työskenteli NMKY:n huoltomiehenä ja McDonald’sissa. Hänellä alkoi 2000-luvun alussa ilmetä dementian tapaisia oireita.
Spinks meni vuonna 2011 naimisiin Brenda Glurin kanssa, joka alkoi hoitaa miehensä asioita. He asuivat Nevadassa. Spinks kuoli helmikuussa 2021 sairastettuaan viiden vuoden ajan eturauhassyöpää ja muita syöpiä.
SS Lontoo

| SS Lontoo> SS-GB.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Len Deighton
Genre:  salapoliisiromaani vaihtoehtohistoria
Julkaistu:  1978
Suomennos
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1979
Sivumäärä:  378
ISBN:  951-0-09450-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
SS Lontoo (engl. SS-GB) on Len Deightonin rikosromaani vuodelta 1978. Kertomus sijoittuu vaihtoehtoiseen historiaan, jossa natsi-Saksa on ollut voittoisa toisessa maailmansodassa ja miehittää Britanniaa.
Tarina

Romaanin päähenkilö on Scotland Yardin poliisitarkastaja Douglas Archer, joka tekee rikoksia selvittäessään yhteistyötä natsien miehityshallinnon kanssa. Archerin asema ei ole ongelmaton: hän joutuu tasapainoilemaan vastarintaliikettä tukevien kollegoidensa ja esimiehekseen lähetetyn SD:n asiamiehen, Standartenführer Oskar Huthin pyrkimysten välillä. Tusinamurhaa tutkiessaan Archer sekaantuu mukaan Schutzstaffelin ja Wehrmachtin väliseen valtakamppailuun. Molemmat järjestöt tavoittelevat ydinaseen valmistusohjeita.
Kuningas Yrjö VI on saksalaisten vankina Lontoon Towerissa, ja vastarintaliikkeen tavoitteena on ensin vapauttaa ja sitten salakuljettaa hänet Yhdysvaltoihin johtamaan pakolaishallitusta. Romaanin mukaan "vapaan Englannin" johtajaksi on julistautunut Halifaxissa, Nova Scotiassa kontra-amiraali Connolly, jonka asema on kuitenkin horjuva ja kiusallinen briteille. Saksalaiset käyvät Yhdysvalloissa oikeutta hänen oikeudestaan edustaa maataan.
Vastarintaliike onnistuukin tavoitteessaan romaanin loppupuolella, mutta valitettavasti vankeus on vahingoittanut kuninkaan mielenterveyttä niin peruuttamattomasti, ettei tämä kykene juurikaan puhumaan. Kuningas kuolee tarinan loppuhetkinä saksalaisten väijytyksessä Bringle Sandsin seudulla pyrkiessään amerikkalaisten lähettämään maihinnousualukseen. Maihinnousujoukot ovat tulleet hyökkäämään rannikon ydinaselaboratorioon ja viemään tutkimustulokset.