stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Christian Jacq
Kirjojen sisältö

Jacqin romaanit sijoittuvat pääasiassa muinaiseen Egyptiin, mutta joissakin kirjoissa kuvataan tunnettujen egyptologien elämää 1700-luvulta alkaen. Kirjoissa näkyy egyptologin asiantuntevuus aiheestaan. Kirjat ovat historiallisesti tarkkoja kuvatessaan kansantajuisesti Niilin laakson luontoa ja egyptiläisten luontosuhdetta, muinaisten egyptiläisten elintapoja ja arkea sekä käsityöläisten kuten kirjurien, parantajien ja rakentajien ammatteja. Kirjat käsittelevät myös egyptiläisten mytologiaa, johon Jacq yhdistää fantasiaelementtejä. Ramses-sarja kuvaa egyptiläisten sotia. Kirjoissa on monia tärkeitä naishahmoja, ja kirjailija tähdentää naisen tasaveroista asemaa muinaisessa Egyptissä.
Ramses-romaanisarjan päähenkilö on faarao Ramses II ja hänen lähipiirinsä. Valon kivi -sarjassa kerrotaan kuninkaiden hautakammioita koristelleista käsityöläisistä. Jumalten taru -sarja on Jaqcin tulkinta Isiksen ja Osiriksen myyteistä, jossa yhtenä päähahmona on faarao Sesostris.
Tyylilajiltaan Jacqin kirjat ovat humanistista historiallista kirjallisuutta, historiallista romanssia ja fantasiaa. Kirjoissa on usein dekkari- ja kauhumotiiveja, ja kerronnan jännitettä pitää usein yllä salakavala petturi. Joissakin kirjoissa on nuortenkirjallisuudelle tyypillisiä seikkailuelementtejä.
Jacqin kirjoissa on tärkeää vetävä tarina, jonka kautta kirjailija tuo muinaisen Egyptin kulttuurin lukijansa tietoisuuteen. Kirjat ovat dialogivetoisia. Jacqin tuotantoa on kritisoitu historiallisten faktojen huomiotta jättämisestä tai muokkaamisesta, kuten myös ihmiskuvan epähistoriallisuudesta.
Suomennettuja romaaneja

Niilin poika (La fiancée du Nil)
Tutankhamonin hauta (L’affaire Toutankhamon)
Musta faarao (Le pharaon noir)
Hieroglyfien arvoitus (Champollion l’egyptien)
Tutankhamonin salaisuus (Toutankhamon l’ultime secret)
Suomennettuja romaaneja > Jumalten taru

Elämänpuu (L’arbre de vie)
Pahan voima (La conspiration du mal)
Tulen tie (Le chemin du feu)
Suuri salaisuus
Suomennettuja romaaneja > Ramses

Valon poika (Le fils de la lumière)
Ikuisuuksien temppeli (Le temple des millions d’années)
Kadešin taistelu (La bataille de Kadesh)
Abu Simbelin valtiatar (La dame d’Abou Simbel)
Lännen akaasiapuun alla (Sous l’acacia d’Occident)
Suomennettuja romaaneja > Valon kivi

Nefer vaitelias (Néfer Silencieux)
Tietäjänainen (La femme sage)
Paneb Tulisydän (Paneb L’Ardent)
Totuuden paikka (La place de vérité)
Tove Janssonin puisto

| Tove Janssonin puisto> Katajanokanpuisto |
| --- | --- |
 Viktor Malmberg, Vedenkantaja.
Sijainti:  Katajanokka, Helsinki
Koordinaatit:  60°10′5″N, 024°57′40.7″E
Pinta-ala:  7 533 m2
Tove Janssonin puisto (ruots. Tove Janssons park) on 7 433 neliömetrin kokoinen puisto Uspenskin katedraalin kupeessa Helsingin Katajanokalla.
Puiston istutustyöt aloitettiin vuonna 1897. Kaupunginpuutarhuri Svante Olssonin piirustusten mukaisesti puisto mukailee maanmuotoja ja se yhdistää toisiinsa kolme eri tasossa sijaitsevaa erillistä istutusta. Puiston yläosassa on lasten leikkipaikka ja koirien ulkoiluaitaus. Alaosa on tasainen oleskelupuisto, jossa kasvaa koivuja ja vaahteroita ja jota jasmikkeet ja syreenit reunustavat. Lisäksi puistossa on kirsikkapuita ja koristeomenapuita.
Puistossa on kuvanveistäjä Viktor Malmbergin pronssinen Vedenkantaja-patsas. Se valmistui vuonna 1923 ja asetettiin nykyiselle paikalleen seuraavana vuonna. Se esittää nuorta naista, joka on pukeutunut antiikin aikaiseen asuun ja kohottaa vesiruukkua.
Alun perin Luotsikadun länsiosa kulki puiston poikki jakaen sen kahtia. Vuonna 1977 tämä katu­osuus, jota pitkin raitio­vaunutkin olivat kulkeneet, suljettiin ajo­neuvo­liikenteeltä, ja sen kohdalla on nykyisin vain tavallisen jalka­käytävän levyinen puisto­käytävä.
Nimenmuutos

Puiston nimi oli Katajanokanpuisto vuoteen 2014 asti. Vuonna 2009 Tove Jansson -seura ehdotti, että joko Katajanokanpuisto, Designmuseon edessä oleva puisto tai Kapteeninkadun puisto nimettäisiin Tove Janssonin mukaan. Kaikki puistot liittyvät Janssoniin. Myös Katajanokkaseura ehdotti vuonna 2013, että Katajanokanpuisto nimettäisiin Janssonin mukaan. Hanketta puolsi myös valtuutettu Anni Sinnemäki. Helsingin Sanomat oli aiemmin samana vuonna kertonut, että Tove Janssonille on etsitty nimikkokatua Helsingistä lähes kymmenen vuoden ajan. Janssonin syntymästä tuli vuonna 2014 kuluneeksi sata vuotta. Katajanokkaseura perusteli Katajanokanpuiston uudelleennimeämistä sillä, että puistosta alkaa Janssonin pitkäaikainen kotikatu Luotsikatu ja että puiston nimen muuttamisesta ei tulisi samanlaisia osoitteenmuutosongelmia kuin kadunnimen muuttamisesta. Marraskuussa 2013 yli 60 kaupunginvaltuutettua 85:stä allekirjoitti aloitteen, jossa esitettiin Katajanokanpuiston nimen vaihtoa Tove Janssonin puistoksi. Aloitteen perusteluiden mukaan puistoa ei tunneta nykyisen nimensä perusteella, joten nimen muuttaminen ei haittaisi ketään. Valtuutetut halusivat myös, että paikka, joka Tove Janssonin mukaan nimettäisiin, on sellainen, jossa käy paljon matkailijoita.
Kaupunkisuunnittelulautakunta muutti Katajanokanpuiston nimeksi Tove Janssonin puisto 11. maaliskuuta 2014.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tove Janssonin puisto Wikimedia Commonsissa
Arvostelukyvyn kritiikki

Vuoden 1790 painoksen otsikkosivu.
Arvostelukyvyn kritiikki (saks. Kritik der Urteilskraft) on Immanuel Kantin vuonna 1790 julkaisema filosofinen teos. Se tunnetaan myös ”kolmantena Kritiikkinä” — edeltäjinään Puhtaan järjen kritiikki (1781) ja Käytännöllisen järjen kritiikki (1788).
Perusteet

Arvostelukyvyn kritiikki täydentää Kantin kriittistä projektia ja luo pohjaa modernille estetiikalle. Teos on jaettu kahteen pääosaan, ”Esteettisen arvostelman kritiikki” ja ”Teleologisen arvostelman kritiikki”. Näiden lisäksi siihen kuuluu laaja yleiskatsaus koko kriittisestä järjestelmästä lopullisessa muodossaan esitettynä.
Kriittinen projekti eli tiedon rajojen ja ehtojen etsiminen alkoi Puhtaan järjen kritiikistä, jossa Kant esitti transendentaalisen estetiikkansa, lähestymistavan havainnon ongelmaan, jossa ajan ja avaruuden ei katsota olevan riippumattomia, itsenäisiä entiteettejä vaan tapoja, joilla mieli järjestää ja strukturoi aistimaailmaa. Kantin johtopäätös oli, että ihmisjärjellä on tiettyjä perustavanlaatuisia antinomioita, erityisesti, että ei ole mahdollista ajatella toisaalta, että kaikki toiminta ja ajattelu olisi ulkoisten syiden määräämää, ja toisaalta että ihmisen käyttäytymisessä vaikuttaisi ”spontaani” kausaalinen periaate.
Ensimmäinen ajattelutapa, kausaalinen determinismi, oli Kantin mielestä kaikkien empirististen tieteilijöiden käyttämä. Se johti ajatukseen lopullisesta tieteestä, jossa kaikki empiirinen tieto voitaisiin syntetisoida kokonaiseksi ja täydelliseksi kausaaliseksi selitykseksi kaikesta maailmassa tapahtuvasta.
Toinen ajattelutapa, spontaani kausaliteetti, oli kaikkien moraaliseen toimintaan osallistuvien ihmisten implisiittisesti käyttämä. Kant tutki sitä enemmän Käytännöllisen järjen kritiikissä.
Arvostelukyvyn kritiikki käsittelee arvostelman itsensä paikkaa. Kant katsoi, että sen täytyy olla päällekkäinen sekä ymmärryksen (joka liittyy determinismiin) että järjen (joka liittyy spontaanisuuteen) kanssa.
Kirjallisuutta

Kant, Immanuel: Arvostelukyvyn kritiikki.  (Kritik der Urteilskraft (1790))  Suomentanut Risto Pitkänen. Helsinki:  Gaudeamus, 2018.  ISBN 978-952-495-463-1
Mustaranta, Markku: Brittiläisten empiristien ja Immanuel Kantin makuteorioista.  (Laudaturtutkielma. Helsingin yliopiston yleisen kirjallisuustieteen, teatteritieteen ja estetiikan laitoksen monistesarja 9)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1982.  ISBN 951-45-2794-1
Aiheesta muualla

Immanuel Kant: Critique of Judgement (englanniksi)
Länsi-Afrikan ebolaepidemia 2014–2016

| Länsi-Afrikan ebolaepidemia 2014 |
| --- | --- |
 joulukuu 2013 – maaliskuu 2016 
 Taudin levinneisyys Länsi-Afrikassa 30. marraskuuta 2014.
Vahvistetut uhrit (3.1.2016)
Yhteensä:  &&&&&&&&&&028637.&&&&0028 637 / &&&&&&&&&&011315.&&&&0011 315

 Liberia: &&&&&&&&&&010675.&&&&0010 675 / &&&&&&&&&&&04809.&&&&004 809

 Sierra Leone: &&&&&&&&&&014122.&&&&0014 122 / &&&&&&&&&&&03955.&&&&003 955

 Guinea: &&&&&&&&&&&03804.&&&&003 804 / &&&&&&&&&&&02536.&&&&002 536

 Nigeria: &&&&&&&&&&&&&020.&&&&0020 / &&&&&&&&&&&&&&08.&&&&008

 Mali: &&&&&&&&&&&&&&08.&&&&008 / &&&&&&&&&&&&&&06.&&&&006

 Yhdysvallat: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 / &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001

 Espanja: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 / &&&&&&&&&&&&&&00.010000000

 Senegal: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 / &&&&&&&&&&&&&&00.010000000

 Yhdistynyt kuningaskunta: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 / &&&&&&&&&&&&&&00.010000000

 Italia: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 / &&&&&&&&&&&&&&00.010000000
 :  Sairastuneet / kuolleet
Länsi-Afrikan ebolaepidemia oli vuosien 2014 ja 2016 välisenä aikana esiintynyt ebolaepidemia. Se alkoi Guineasta helmikuussa 2014 ja levisi aiempia epidemioita laajemmalle niillä Afrikan alueilla, joilla ebolaa ei yleensä tavata. Epidemian seurauksena läntisessä Afrikassa kuoli yli 11 000 ihmistä, ja sitä on pidetty kaikkien aikojen pahimpana ebolaepidemiana.
Guineasta epidemia levisi laajana sen naapurimaihin Liberiaan ja Sierra Leoneen tartuttaen tuhansia ihmisiä. Joitakin tapauksia oli myös Nigeriassa ja Senegalissa. Vaikka varotoimia lisättiin, ebola levisi lokakuun 2014 alussa yhä hallitsemattomasti Länsi-Afrikassa. Yksittäisiä tartuntoja ilmeni lokakuussa myös Yhdysvalloissa ja Espanjassa ebolapotilaiden hoitajilla. Lokakuun lopulla todettiin ensimmäinen ebolatapaus myös Malissa. 3. tammikuuta 2016 mennessä vahvistettuja, todennäköisiä ja epäiltyjä ebolatapauksia oli yhteensä &&&&&&&&&&028637.&&&&0028 637 ja tilastoituja kuolemia &&&&&&&&&&011315.&&&&0011 315.
Lokakuun 2014 puolivälin arvion mukaan epidemian kuolleisuus oli noin 70 prosenttia. Pahin epidemia laantui tammikuussa 2015 Liberiassa, muttei Sierra Leonessa ja Guineassa. Maailman terveysjärjestö julisti epidemian päättyneeksi alkuvuodesta 2016.
Epidemian puhkeaminen

Ensimmäinen tunnettu Länsi-Afrikan ebolaepidemian tapaus oli kaksivuotias Emile-poika Guéckédoun prefektuurin  syrjäisessä, Guéckédoun kaupungin läheisessä Meliandoun kylässä Guineassa lähellä Liberian rajaa. Hän sai tartunnan todennäköisesti kuolleesta lepakosta. Pojalle nousi korkea kuume, hän oksenteli ja kuoli kahden päivän kuluttua 28. joulukuuta 2013. Pojan 3-vuotias sisar, äiti ja isoäiti menehtyivät ebolaan tammikuussa 2014. Lisää pojan isoäidin hautajaisissa olleita sukulaisia sairastui, ja luultavasti nämä veivät taudin kotikyläänsä. Ensimmäisiä sairastuneita hoitanut sairaanhoitajakin sairastui.
Meliandousta tauti levisi lähikyliin ja sairastuneita alkoi saapua Guéckédoun sairaalaan. 10. maaliskuuta 2014 Guéckédoun ja Macentan terveysviranomaiset varoittivat Guinean terveysministeriötä alueella leviävästä tappavasta taudista. 28. maaliskuuta 2014 mennessä ebola levisi Guinean pääkaupunkiin Conakryyn.
Koska ebolaa ei ollut aiemmin havaittu Länsi-Afrikassa, tautia ei alussa tunnistettu siellä ebolaksi ja se levisi vapaasti muutamia kuukausia. Kun sairaus tunnistettiin maaliskuussa 2014, se oli levinnyt Guineassa ja tautiepäilyjä alkoi ilmetä myös Liberiassa ja Sierra Leonessa.
Tauti ei tartu ilmateitse (esimerkiksi hyttysten tai hengityksen välityksellä) eikä ruoan tai juoman kautta, vaan se edellyttää kontaktia sairastuneen ruumiinnesteiden, kuten veren, oksennuksen tai syljen kanssa. Virus säilyy hengissä vain lyhyen aikaa kuivuneilla pinnoilla.
Epidemian laajeneminen

Lääkärit ilman rajoja -järjestö varoitti ennennäkemättömästä epidemiasta jo 2. huhtikuuta 2014, jolloin ebola oli tappanut 80 ihmistä Guineassa, levinnyt sieltä useisiin paikkoihin ja alkanut levitä Liberiaan. Vapaaehtoisten ulkomaisten auttajien resurssipula vaikutti osittain ebolan leviämiseen Länsi-Afrikassa. Ebolaa torjuvat ryhmät joutuivat myös paikoin hyökkäysten kohteeksi. Huhtikuussa 2014 suuttunut väkijoukko hyökkäsi ebolakeskukseen Guineassa ja avustusjärjestö joutui evakuoimaan paikan. Taudin leviämistä edisti myös epätietoisuus sen tartuntatavoista. Ongelmaksi muodostuivat myös alueen perinteiset hautaustavat, joihin kuuluu ruumiiden koskettelu.
Epidemia huipussaan

Kesäkuun 2014 alussa tauti levisi myös Sierra Leonessa. 4. heinäkuuta 2014 mennessä ebolaan oli kuollut 467, ja tauti oli tarttunut ainakin noin 800:aan. Maailman terveysjärjestö WHO kertoi 1. elokuuta 2014 viruksen leviävän Länsi-Afrikassa hallitsemattomasti. Syyskuun 2014 loppuun mennessä tautiin oli kuollut Länsi-Afrikassa WHO:n mukaan noin 3400 ihmistä. Lokakuun 2014 alkuun mennessä ebola levisi ennen näkemättömän laajalle Guineassa, Liberiassa ja Sierra Leonessa.
17. lokakuuta 2014 WHO julisti Senegalin vapaaksi ebolasta, koska maassa ei ole todettu uusia tartuntatapauksia 42 päivään. 20. lokakuuta 2014 WHO totesi myös Nigerian ebolavapaaksi.
24. lokakuuta 2014 Malissa varmistui ensimmäinen ebolatapaus. Sairastunut pikkutyttö menehtyi seuraavana päivänä. 12. marraskuuta 2014 Malissa paljastui aiempaan liittymätön toinen tapaus, jossa guinealaista ebolapotilasta Malin pääkaupungissa Bamakossa hoitanut sairaanhoitaja menehtyi ebolaan. Myös kaksi muuta kuoli samassa yhteydessä saadusta tartunnasta.
Ebolan leviäminen alkoi hidastua marraskuussa 2014. Liberiassa tuli vähemmän uusia tautitapauksia 30. lokakuuta 2014 mennessä.
Marraskuun lopussa Sierra Leonessa haudattiin yhä enemmän ihmisiä niin, ettei ebola levinnyt kuolleista.
Sierra Leone kielsi joulukuussa 2014 uskonnolliset juhlat ja muut suuret kokoontumiset. Viranomaiset aloittivat myös ebolaan sairastuneiden kotietsinnät ja lisäsivät maan sisäisiä matkustusrajoituksia.
Ebolan löytäjä Pierre Piotin mukaan ratkaisevaa edistystä ebolan torjunnassa oli tapahtunut joulukuuhun 2014 mennessä, mutta että epidemia jatkuisi hänen mukaansa vielä vuoden 2015 loppuun asti.
Reaktiot

Sierra Leone julisti ebolan vuoksi kansallisen hätätilan 31. heinäkuuta ja Liberia 7. elokuuta 2014. Afrikan ebolamaiden viranomaiset pyrkivät estämään ebolan leviämistä sulkemalla rajoja maiden välillä ja maan sisällä sekä pitämällä päivien mittaisia työtaukoja. Guinea sulki rajansa Sierra Leoneen ja Liberiaan elokuussa 2014. Senegal sulki Guinean-rajansa maaliskuussa ja syyskuussa 2014.
Ebolan hoitoa hankaloittivat paikallisen terveydenhoitohenkilöstön puutteelliset työskentelyolosuhteet. Osa Liberian terveydenhoitoalan työntekijöistä meni lokakuussa 2014 lakkoon, koska heiltä puuttui kunnollisia suojavarusteita. Lisäksi hoitajat vaativat ebolapotilaista vaarallisen työn lisää. Lokakuun 2014 puoliväliin mennessä 201 Liberian terveydenhuollon työntekijää oli saanut ebolan ja 95 sairastuneista kuollut. Lakosta huolimatta Liberian sairaaloista suurin osa kykeni toimimaan normaalisti. Lokakuussa 2014 hautaustyöntekijät menivät lakkoon Sierra Leonessa maksamattomien palkkojen vuoksi. Marraskuussa 2014 neljäsataa sierraleonelaista terveydenhoidon työntekijää lakkoili maksamattomien vaarallisen työn lisien vuoksi.
Lääkärit ilman rajoja -järjestö ilmoitti marraskuussa 2014 aloittavansa nopeutetulla aikataululla kolmen kokeellisen lääkkeen ihmiskokeet Liberiassa ja Guineassa joulukuun alkupäivinä.
Epidemian hiipuminen

Ebolan leviäminen hidastui huomattavasti tammikuussa 2015 kaikissa ebolamaissa. Varsinkin Liberiassa epidemia oli lähellä tyrehtymistä. Silti taudin leviämistä ei vieläkään oltu saatu kuriin. Sierra Leonessa oli yhä paljon sairastuneita, ja taudin leviäminen kiihtyi Guineassa. Liberia avasi rajansa helmikuussa 2015. Tällöin epidemia levisi enää kymmenesosavauhdilla siitä, mitä huipussaan. WHO hyväksyi 20. helmikuuta 2015 ebolan toteamiseen soveltuvan pikatestin.
Maailman terveysjärjestö WHO katsoi pandemiariskin pienentyneen huhtikuussa 2015.
Huhtikuun alussa 2015 ebola oli lähellä hiipumista myös Sierra Leonessa. Tautia oli yhä varsinkin Guineassa ja Sierra Leonessa, ja WHO piti tautia yhä kansainvälisenä uhkana.
Epidemia päättyi lopulta virallisesti alkuvuodesta 2016. Sierra Leonessa ja Guineassa epidemia todettiin päättyneeksi loppuvuodesta 2015. Liberia julistettiin vapaaksi ebolasta tammikuussa 2016, ja WHO julisti Länsi-Afrikan ebolaepidemian päättyneeksi pian tämän jälkeen.
Jälkitaudit

Ebolasta toipuneilla on ilmennyt monenlaisia ikäviä vaivoja, kuten näkö- ja kuulohäiriöitä. Vielä keväällä 2015 ei tiedetty johtuvatko ne itse taudista vai esimerkiksi desifiointiaineista.
Leviäminen muualla maailmassa

Lokakuussa 2014 havaittiin yksittäisiä ebolatapauksia Yhdysvalloissa ja Espanjassa. Sairastuneet saivat ebolan Afrikasta tai hoitamalla kotimaassa siellä tartunnan saaneita. Afrikasta ebolan saanut liberialaismies kuoli Dallasissa 8. lokakuuta 2014. 12. lokakuuta 2014 miestä hoitaneella sairaalatyöntekijällä todettiin ebola. 15. lokakuuta 2014 varmistui myös toisen sairaanhoitajan saama tartunta.
23. lokakuuta 2014 New Yorkissa todettiin tartunta 33-vuotiaalla Guineasta palanneelta mieslääkärillä. Lääkäri parantui taudista ja pääsi kotiin sairaalasta 12. marraskuuta 2014.
Skotlannin Glasgow’ssa ilmeni ebola eräällä Länsi-Afrikasta palanneella avustustyöntekijällä 29. joulukuuta 2014.
Leviäminen muualla maailmassa > Reaktiot

Useat valtiot reagoivat ebolan leviämisuhkaan. Esimerkiksi Britanniassa järjestettiin maanlaajuinen ebolantorjuntaharjoitus. Yhdysvallat, Kanada ja Britannia alkoivat 8.–11. lokakuuta 2014 tarkastaa ebolamaista saapuvia matkustajia ja kehottivat kansalaisiaan välttämään ebolamaihin matkustamista ja poistumaan ebolamaista. Tarkastusten ongelma oli, ettei esimerkiksi kuumeen mittaus varmasti paljasta, onko henkilöllä ebola vai ei. Muutamissa maissa eristettiin joitain epäiltyjä tautin kantajia ja näiden kontakteja.
Syyskuussa 2014 Yhdysvaltain presidentti Barack Obama ja Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto julistivat ebolan uhkaavan maailman turvallisuutta, mikäli tautia ei saada hillityksi. Lokakuussa 2014 Obama ja YK:n pääsihteeri Ban Ki-moon neuvottelivat ebolaepidemiaan liittyvistä toimenpiteistä ja Obama kehotti kaikkia YK:n jäsenmaita osallistumaan kriisin hoitoon.
YK varoitti 15. lokakuuta 2014, että maailmalla on 60 päivää aikaa pysäyttää Afrikan ebolaepidemia. Yhdysvaltain presidentti Barack Obama arvosteli voimakkaasti ebolan vastaisten toimien riittämättömyyttä.
Marraskuussa 2014 Marokko ilmoitti kieltäytyvänsä järjestämästä jalkapallon Afrikan mestaruusturnausta 2015 ebolan mahdollisen leviämisen välttämiseksi. Turnaus oli tarkoitus järjestää maassa tammi–helmikuussa 2015. Kisojen uudeksi isäntämaaksi valittiin myöhemmin Päiväntasaajan Guinea.
Ebolan löytänyt tutkija Piot varoitti Eurooppaa 16. joulukuuta 2014 siitä, että sen maiden pitäisi ottaa ebola vakavasti kansallisena uhkana, ja tiedustella ebolatilannetta Yhdysvalloista riippumatta. Hänen mielestään Euroopan mailla pitäisi olla koulutetut, kokeneet ebolantorjuntajoukot, joita voisi liikutella tarpeen mukaan.
Leviäminen muualla maailmassa > Spekulaatiot

Monien maiden viranomaisten mukaan ebolan leviäminen maailmanlaajuiseksi pandemiaksi oli hyvin epätodennäköistä. WHO oli antanut ebolasta pandemiavaroituksen. Lääkärit ilman rajoja totesi, ettei epidemia ole hallinnassa ja uhkana on maailmanlaajuinen pandemia. YK:n mukaan sairastuneiden määrä kaksinkertaistuu joka kolmas viikko. Yhdysvaltain tautikeskus CDC:n ennusteen mukaan ebolaan olisi voinut sairastua Länsi-Afrikassa 550 000 – 1,4 miljoonaa ihmistä tammikuuhun 2015 mennessä.
Maailmanpankin johtaja Jim Kim katsoi ebolan riskin kasvaneen länsimaissa merkittävästi. Toiset asiantuntijat katsoivat ebolan tyyppisen sairauden uhkaavan eniten köyhiä maita, muun muassa Intiaa. Minnesotan yliopiston tartuntatautien laitoksen johtaja Michael T. Osterholm spekuloi syyskuussa 2014, että ebolavirus saattaisi mahdollisesti muuttua ilmateitse leviäväksi ja näin erittäin vaaralliseksi, ruttoa muistuttavaksi.
26. syyskuuta 2014 yksi viruksen löytäjistä, belgialainen mikrobiologi Peter Piot kertoi näkevänsä tilanteen käsittämättömänä katastrofina, jos epidemia leviää laajasti Nigerian metropoleihin, kuten Lagosiin tai Port Harcourtiin. Marraskuun 2014 alussa Piot kertoi olevansa huolestunut viruksen mahdollisesta leviämisestä Kiinaan, Guangdongin alueelle.
Yhdysvaltojen ja Espanjan tapausten pelättiin lisäävän taudin leviämisen riskiä myös muihin teollisuusmaihin. WHO varoitti tulevista yksittäisistä ebolatartunnoista Euroopassa. Ennusteen mukaan ebola leviäisi lokakuussa 2014 Afrikan-lentoliikenteen solmukohtiin Ranskaan ja Britanniaan. 10. lokakuuta 2014 ebolan pelkoa pidettiin itse tautia suurempana haittana Afrikan taloudelle.
Ebolan uhka Suomessa

Suomen ulkoministeriö suositteli elokuussa 2014 välttämään kaikkea matkustamista Sierra Leoneen ja Liberiaan, sekä tarpeetonta matkustamista Guineaan. 17. lokakuuta 2014 ulkoministeriö kehotti välttämään kaikkea matkustamista Guineaan, Sierra Leoneen ja Liberiaan.
Syyskuussa 2014 Terveyden ja hyvinvoinnin laitos ja Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri HUS antoivat Suomen sairaanhoitopiireille ohjeistukset ebolan varalta. HUSissa harjoiteltiin ebolapotilaiden hoitoa. Oulun yliopistollisessa sairaalassa (OYS) oli koulutettu satoja sairaanhoitajia ebolan torjuntaa varten ja luotu valmius ainakin muutaman ebolapotilaan hoitoon. Suunnitelmien mukaan OYSissa oli tarkoitus todeta, onko potilaalla ebola, ja lähettää tämä hoitoon HUSiin.
Lokakuun 2014 alussa sosiaali- ja terveysministeriön ylilääkäri Taneli Puumalainen ei nähnyt ebolaa suurena uhkana Suomelle, toisin kuin esimerkiksi Yhdysvalloille, jolla on paljon liikennettä Länsi-Afrikan maihin. Ylilääkäri Asko Järvisen mielestä Suomeen olisi saattanut tulla yksittäisiä ebolatapauksia, mutta tauti ei leviäisi maassa laajemmalle. Ebolan uhka Suomessa kasvaa huomattavasti, jos tauti alkaa levitä muissa teollisuusmaissa. Suomi selvitti yhdessä EU-maiden kanssa hätätilanteen varalta Länsi-Afrikan evakuointisuunnitelmaa EU-kansalaisten osalta.
13. lokakuuta 2014 Istanbulista Helsinkiin kulkeneessa koneessa oli ensimmäinen Suomea koskeva ebolatartuntaepäily, mutta se oli aiheeton. 30. lokakuuta 2014 Meilahden sairaalan infektio-osastolle tuotiin toinen ebolaepäilty korkeakuumeisen infektion vuoksi, mutta myös tämä osoittautui aiheettomaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsi-Afrikan ebolaepidemia 2014–2016 Wikimedia Commonsissa
Länsi-Afrikan ebolaepidemia Ylen Elävässä arkistossa
Uudet ebola-tapaukset viikoittain niissä kolmessa Afrikan maassa, joissa tauti levisi vuonna 2014 hallitsemattoman nopeasti.
Nigerialaiset lääkärit harjoittelevat suojapuvun pukemista.
Taudin levinneisyys koko maailmassa 1. lokakuuta 2014.
  Laaja
  Paikallinen, kuolemia
  Paikallinen, ei kuolemia
  Yksittäiset, kuolemia
  Yksittäiset, ei kuolemia
  Hoitoon evakuoidut, kuolemia
  Hoitoon evakuoidut, ei kuolemia
  Vapaa ebolasta, ei uusia tartuntoja 42 päivään
Liimatainen (nimimerkki)

Liimatainen oli presidentti Urho Kekkosen nimimerkki Suomen Kuvalehdessä vuosina 1966–1975. Liimataisen pakinoita ilmestyi lehdessä kaikkiaan yli 300. Nimimerkki pysyi salaisuutena pitkään, mutta 1960–1970-luvun vaihteessa kirjoittaja tunnettiin jo varsin laajasti. Urho Kekkonen julkaisi Liimataisen nimellä kaksi pakinakokoelmaa, Tuosta poikki – jukolauta vuonna 1968 ja Pahaksi on päässyt vuonna 1970.
Kekkonen lopetti Suomen Kuvalehteen kirjoittamisen vuonna 1975 sen jälkeen, kun lehti oli palkannut pakinoitsijakseen Suomen Sosialidemokraatista erotetun ”Simpan” eli Simo Juntusen, joka oli julkisuudessa arvostellut voimakkaasti Kekkosta ja tämän politiikkaa.
Kekkosen käyttämiä muita nimimerkkejä olivat muun muassa Känä, Mies suomalainen, Pekka Peitsi, Urho Sorsimo ja Veljenpoika.
Kekkonen vaati vuonna 1968 Suomen Kuvalehdessä nimimerkillään, että ”liekkiviinaksi” kutsutun spriin myyminen kiellettäisiin.