Operaatio Weserübung
Taustaa

Keväästä 1939 Britannian amiraliteetti oli pitänyt Skandinaviaa mahdollisena sotanäyttämönä, mikäli sota Saksan kanssa alkaisi. Ensimmäisen maailmansodan maataistelujen tuho oli yhä tuoreessa muistissa, eivätkä britit halunneet aloittaa laajaa maasotaa kevein perustein. Amiraliteetti suunnitteli laivaston hyödyntämistä Saksan teollisuuden heikentämiseen saarrolla. Saksan sotateollisuus tarvitsi rautamalmia, jota se osti Ruotsilta. Malmi kaivettiin Kiirunan ja Malmivaaran kaivoksilla Pohjois-Ruotsissa, josta se kuljetettiin malmirautatietä pitkin Luulajan ja Pohjois-Norjan Narvikin satamiin lastattavaksi laivoihin. Saarto Pohjanmerellä edesauttaisi myös Saksan koko laivaliikenteen täydellistä saartoa.
Saksan laivaston komentaja Erich Raeder oli tunnistanut uhan ja keskusteli Skandinavian roolista Adolf Hitlerin ja muun sodanjohdon kanssa Puolan valtaamisen jälkeen lokakuussa 1939. Raeder varoitti mahdollisesta Norjaan tulevien brittitukikohtien aiheuttamasta uhasta ja korosti sitä, kuinka Saksa puolestaan hyötyisi, jos sillä olisi omia tukikohtia Norjassa. Hitler ei vastustanut Raederia, mutta hänen huomionsa oli kääntynyt täysin Ranskan valtaamiseen. Skandinavian valtaussuunnitelmat eivät kiinnostaneet muuta Wehrmachtin johtoa.
Marraskuun 1939 lopussa Britannian laivastoministeri Winston Churchill ehdotti operaatio Wilfrediä eli Norjan aluevesien miinoittamista. Tämä pakottaisi Saksan siirtämään rautamalmikuljetusten reittiä Pohjanmeren avovesille, missä laivasto voisi ne estää. Churchillin mukaan operaatio myös provosoisi Saksaa ottamaan aloitteen Skandinaviassa, jolloin liittoutuneet soveltaisivat Suunnitelma R4:ää ja valtaisivat Norjan ilman pelkoa suurista diplomaattisista seurauksista ja saavuttaen omat strategiset tavoitteensa. Pääministeri Neville Chamberlain ja ulkoministeri Lordi Halifax eivät hyväksyneet operaatiota, koska pelkäsivät Yhdysvaltain ja muiden puolueettomien maiden reaktioita. Talvisodan syttyminen muutti diplomaattista tilannetta, sillä länsiliittoutuneet sympatisoivat Neuvostoliiton hyökkäyksen kohteeksi joutunutta Suomea. Valesodan keskeyttäneessä alkuhuumassa esitettiin useita suunnitelmia Suomen auttamiseksi, mutta niistä ei ollut käytännön hyötyä Suomelle. Churchill ehdotti suunnitelmaansa uudelleen, mutta se hylättiin jälleen.
Joulukuussa 1939 Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska aloittivat konkreettisten suunnitelmien laatimisen Suomen auttamiseksi. Suunnitelmana oli lähettää maihinnousujoukko Narvikiin Pohjois-Norjaan ja vallata malmirautatie sekä muut mahdolliset kulkureitit. Suunnitelma salli liittoutuneiden vallata myös Ruotsin alueella olevat kaivokset. Chamberlain ja Halifax hyväksyivät suunnitelman. He luottivat lisäksi Norjan tekevän yhteistyötä liittoutuneiden kanssa, mikä poistaisi osan laillisuusongelmista.
Kun liittoutuneet tiedottivat Ruotsia ja Norjaa suunnitelmasta, se sai erittäin kielteisen vastaanoton kummassakin maassa. Natsimielinen norjalainen Vidkun Quisling jopa lähestyi Saksaa varoituksineen ja avunpyyntöineen liittoutuneiden muodostaman uhan vuoksi. Hitler lupasi lähettää pieniä joukkoja apuun ”pitääkseen Norjan neutraalina” mikäli uhka toteutuisi. Liittoutuneet jatkoivat sotaretkensä suunnittelua, mutta se menetti laillisen perusteensa, kun Suomi solmi aselevon Neuvostoliiton kanssa maaliskuussa 1940.