stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gordon Freeman
HEV-puku > Half-Life

Freeman pukee puvun päälleen ensimmäisen kerran Half-Lifen alussa ja G-Man antaa hänen käyttää sitä pelin loppuun asti. HEV-puvun Mark IV-mallissa on taskulamppu, Geigermittari, morfiinin annostelija (jonka ansiosta Gordon voi liikkua vakavan loukkaantumisen jälkeen), vastamyrkynantojärjestelmä, erikseen asennettava pitkien hyppyjen moduuli, radio, terveyden ja ammusten seuraintoiminto, johon sisältyy myös kaikkien käytössä olevien aseiden näyttäminen. Lisäksi puvussa on sähköisesti kovettuva reaktiivipanssarijärjestelmä, jota voi ladata ympäri Black Mesaa olevista energia-automaateista. Panssaroituna puvun suojaus paranee, ja se voi torjua yli kaksi kolmasosaa puvun käyttäjään kohdistuneista hyökkäyksistä. Täysin latautuneella puvulla Freeman voi selvitä muutamasta tusinasta käsiaseiden luoteja tai jopa yhdestä suoraan ammutusta singon ammuksesta. Pukuun kuuluu myös kypärä, jonka voi nähdä monilla Xeniin kuolleilla HEV-pukuisilla tiedemiehillä.
Kaksi muuta tyhjää HEV-puvun säilytyspaikkaa voi nähdä pelin alussa sektori C:ssä, kun Freeman hakee oman pukunsa. Puuttuvien pukujen kerrotaan kuuluvan Half-Life: Decayn päähenkilöille, Gina Crossille ja Colette Greenille. Pukuja on myös eri värisiä. Freemanin ja monen Xenin ruumiin puvut ovat oransseja, Crossin puku on ruskea ja Greenin punaisenruskea.
HEV-puku > Half-Life 2 ja lisä-episodit

Half-Life 2:ssa Freeman saa uuden Mark V -mallin puvun vieraillessaan Isaac Kleinerin luona pelin alussa. Pukuun lisättyjä ominaisuuksia ovat zoomaus, rajallinen kyky nopeisiin juoksupyrähdyksiin, neula joka säännöstelee vastamyrkkyä myrkkypääravun myrkkyyn, valinnainen terveystilan ja ammusten näkymä tähtäimessä sekä kyky käyttää Combinen energia-automaatteja puvun lataamiseen ja terveystilan kohentamiseen. Tämä ominaisuus saa myöhemmin pelissä selittämättömän tehosteen, kun puku imee pimeää energiaa Combinen aseiden takavarikointikentästä. Tällöin puku pystyy lataamaan itseensä kaksi kertaa tavallista enemmän energiaa. Freeman käyttää tätä puvun voimistettua versiota vielä Half-Life 2: Episode Onen alussa, mutta se palautuu vähitellen normaaliksi pelaajan lähtiessä Linnoituksesta, samoin kuin pimeän energian ylilataama painovoima-asekin (engl. gravity gun).
Toisin kuin Mark IV, Mark V:ssä on vain yksi lisäenergialähde taskulampulle, sprintille ja happivarannoille, eikä pitkien hyppyjen moduuli ole enää käytettävissä.
Half-Life 2: Episode Two:ssa taskulamppu on muuttunut ja saanut oman virtalähteen, eikä se enää jaa lisäenergiaa sprintin ja happivarannon kanssa. Vaikka tätä muutosta ei selitetä tai näytetä pelissä, Alyx oli edellisessä episodissa, pelin alkupuolen pimeissä taskulampusta riippuvaisissa kentissä sanonut että tohtori Kleinerin olisi syytä tehdä parannuksia HEV-puvun taskulamppuun.
HEV-puku > Muuta

Half-Lifen uusintaversio Black Mesassa taskulampussa on alkuperäisestä pelistä poiketen loppumaton virtalähde, jolloin pelaajan ei tarvitse sammuttaa taskulamppua ajoittain sen lataamiseksi.
Half-Lifessa voi huomata, että HEV-lataimissa on tavaramerkin (tm) tunnus HEV-kirjaimien jälkeen, josta voi päätellä, että HEV-lataimet tai myös terveyslataimet on kehittänyt hallituksen ulkopuolinen yhtiö. ”Pääsiäismuna” Half-Life 2:ssa paljastaa vanhan HEV-lataimen kannen, josta puuttuu tavaramerkin tunnus.
Freemanin HEV-puvussa oleva pienikokoinen symboli on kreikkalainen Lambda-kirjain (λ). Tiedemiehet käyttävät symbolia ilmaisemaan radioaktiivisten alkuaineiden hajoamisen nopeusvakiota (joka viittaa aineen puoliintumisaikaan). Lambda on myös teleportaatiokokeisiin keskittyneen kompleksin nimi Black Mesan tutkimuskeskuksessa. Kirjain esiintyy myös pelien tunnuksessa, korvaten a-kirjaimen (Hλlf-Life). Lambda-symboli nähdään myös Half-Life 2:ssa, jossa sitä käytetään ihmisvastarinnan tunnuksena ja kapinallisten asekätköjen merkkinä.
Viittaukset populaarikulttuurissa

Splinter Cell: Chaos Theoryssä eräs pelin henkilö huomauttaa pelin päähenkilölle Sam Fisherille, että ”sorkkaraudat ovat nörttimäisille videopelihenkilöille”, tehden pilaa siitä, että Gordon on ammatiltaan tiedemies.
Call of Duty: United Offensivessa, lähellä toisen tehtävän aloitusta, kahden sotilaan voi nähdä juoksevan seinienvieriä, vasemmalla alokas Gordon, oikealla alokas Freeman.
The Punisher -pelin ”Stark Towers” -tasossa tiedemies viittaa toiselle tiedemiehelle, tohtori Freemanille ja kysyy mitä hänen kuulemansa ääni oli, johon tohtori Freeman vastaa, että ”ehkä fysiikan osasto avasi sen moniulotteisen portaalin… ooh, avaruusolioita!”, viittaus Half-Lifen alkuun.
The Ship -pelissä kuvaillaan sorkkaraudan sopivan kelle tahansa ”vapaalle miehelle” (free man).
TimeSplitters Future Perfectissä, pelattaessa kenttää ”U-Genix”, Cortez, pelin päähenkilö, vaihtaa laboratoriotakkiin jossa lukee ”Dr. Freeman”. Myös apuri Anya muistuttaa että Cortezin nimi on nyt Gordon. (Cortez vaihtoi henkilöllisyyttään)
Christopher Brookmyren kirjoittamassa romaanissa A Big Boy did it and Ran Away, on useita viittauksia eri videopeleihin, myös Half-Lifeen, kertoen henkilöstä nimeltä ”tri. Freeman” ja SAS-sotilaasta nimeltä Shephard.
Grand Theft Auto: San Andreaksessa, tehtävässä ”Black Project”, voi nähdä yksinäisen sorkkaraudan sisällä Area 69:ssä, aavikolla sijaitsevassa osin maanalaisessa sotilastukikohdassa.
S.T.A.L.K.E.R.: Shadow of Chernobyl -pelissä voi löytää Wild Territory -alueelta maanalaisesta tunnelista Freeman-nimisen kuolleen Stalkerin. Freemanin ruumiin tutkimisen jälkeen saa hänen kämmentietokoneensa tiedot, jossa lukee: ”Elintarvikkeeni alkavat olla lopussa ja reppuni täynnä tavaraa. Valitettavasti minun on heitettävä hyvä ystäväni sorkkarauta pois.”
BioShockissa pelaajan saavuttua Raptureen Atlas kehottaa tätä hankkimaan jostakin itselleen puolustukseksi jonkin aseen. Atlas viittaa sorkkarautaan sanoen ”Would you kindly grab a crowbar or something.” (suom. Voisitko ystävällisesti etsiä itsellesi jostain vaikkapa sorkkaraudan).
Harald Ankara

| Harald Ankara |
| --- | --- |
 
Norjan kuningas
Valtakausi:  1045–1066   kanssahallitsijana 1045–1047 Maunu Hyvä
Edeltäjä:  Maunu Hyvä
Seuraaja:  Maunu Haraldinpoika

Syntynyt:  1015
Kuollut:  25. syyskuuta 1066 Stamford Bridgen taistelussa
Puoliso:  Elisabet Kiovalainen
Lapset:  Maria Haraldintytär   Ingegerd Haraldintytär  Maunu Haraldinpoika   Olav Kyrre
Suku:  Hardrada
Isä:  Sigurd Syr
Äiti:  Åsta Gudbrandsdatter
Harald Ankara (Harald Hardråde, Harald III Sigurdsson, engl. Harald the Ruthless) (1015–1066) oli viikinki ja Norjan kuningas vuosina 1045–1066.
Harald Ankaran armeija iski syyskuussa 1066 yhteen Englannin kuninkaan Harald Godwininpojan joukkojen kanssa Stamfordin sillan taistelussa Haraldin tavoitellessa Englannin kuninkuutta. Harald hävisi taistelun, mikä merkitsi viikinkiajan loppua. Häntä pidetään viimeisenä viikinkikuninkaana.
Elämäkerta > Nuoruus

Harald Ankara osallistui 15-vuotiaana kesällä 1030 Norjassa Stiklestadin taisteluun velipuolensa kuningas Olavi Haraldinpojan (Olavi Pyhä) rinnalla taisteluun tanskalaisten kuningasta Knuut Suurta vastaan. Olavi kaatui taistelussa, ja myös Harald makasi hänen vieressään elottomana ruumiiden seassa. Haraldin onneksi ystävällismieliset henkilöt huomasivat, että Harald on hengissä, ja piilottivat hänet. Harald ei kuitenkaan ollut Norjassa turvassa, koska Olavin viholliset halusivat hänetkin hengiltä.
Elämäkerta > Maanpaossa

Aikansa piiloteltuaan ja haavojaan paranneltuaan Harald pakeni vainoojiaan vuorten yli Ruotsiin. Sieltä hänen matkansa jatkui viikinkien jokireittejä pitkin aina Kiovan Rusiin eli Gardarikeen, joka oli ruotsalaisten viikinkien perustama valtakunta nykyisen Ukrainan alueella. Sinne Harald saapui vuosi Stiklestadin taistelun jälkeen. Gardariken ruhtinas Jaroslav I Viisas, jonka vaimo oli Haraldin sukulainen, toivotti Haraldin tervetulleeksi. Jaroslav värväsi nuoren Haraldin armeijaansa kapteeniksi, ja Harald kunnostautui taisteluissa Kiovan Rusin vihollisia vastaan Puolassa ja mahdollisesti jopa Baltiassa.
Elämäkerta > Varjagikaartin johtajana

Muutama vuosi myöhemmin Harald jatkoi matkaansa Bysantin pääkaupunkiin, silloisen kristikunnan rikkaimpaan kaupunkiin Konstantinopoliin. Harald oli ottanut Kiovan Rusista mukaansa 500 karaistunutta soturia, joiden kanssa hän liittyi Bysantin keisarin Mikael IV:n varjagikaartiin, joka oli Bysantin keisarin henkilökohtainen henkivartiosto.
Harald Ankaran ja hänen miehensä taistelivat Bysantin valtakunnan pohjoisrajalla kapinoivia bolgaareja vastaan. Haraldin raakoja toimintatapoja kuvataan Bysantin keisarin sihteerin muistiinpanoissa: bulgarialaisten tappion jälkeen heidän johtajaansa raahattiin ketjuissa pitkin Konstantinopolia nenä leikattuna ja silmät puhkaistuna. Harald taisteli monilla rintamilla. Hän taisteli myös arabimerirosvoja ja heitä tukeneita kaupunkeja vastaan. He onnistuivatkin karkottamaan arabit nykyisen Turkin alueelta. Tämän jälkeen hän joukkoineen matkusti ympäri Välimerta ja valloitti saagojen mukaan 80 kaupunkia Pohjois-Afrikasta ja useita Bagdadin kalifaattiin kuuluvia kaupunkeja Sisiliasta.
Elämäkerta > Paluu Norjaan

Palveltuaan kymmenisen vuotta Bysantin keisaria Harald kuuli tilanteen Norjassa muuttuneen. Norjan aikaisemmin valloittanut tanskalainen Knuut Suuri oli kuollut, ja nyt Norjaa hallitsi Haraldin Stiklestadin taistelussa kuolleen veljen Olavin poika Maunu Hyvä. Harald halusi palata Norjaan ja vaatia kruunua itselleen. Vuonna 1046 Maunu pakotettiinkin jakamaan valta Haraldin kanssa. Vain vuotta myöhemmin Maunu Hyvä kuoli ja Haraldista tuli Norjan itsevaltainen hallitsija.
Lisänimensä Ankara hän lunasti oikeastaan vasta kotimaassaan. Hän käytti Bysantissa oppimiaan raakoja otteita sumeilematta myös maanmiehiään vastaan. Kun maanviljelijät kapinoivat Oslon pohjoispuolella Haraldin ankaraa verotusta vastaan, hän lähetti armotta sotilaansa heidän kimppuunsa. Snorri Sturlusonin mukaan Harald Ankara vangitutti viljelijät ja lisäksi: "Toiset hän rampautti, toiset antoi tappaa. Jotka voivat, pakenivat. Kaikkialla antoi kuningas polttaa taloja ja langetti tuomioita."
Norjan kuninkaana Harald taisteli samoin ottein seuraavat 15 vuotta Tanskan kuningasta Sven Estridinpoikaa vastaan. Viimein vuonna 1064 he päätyivät rauhansopimukseen, ja kumpikin jäi hallitsemaan omaa maataan.
Elämäkerta > Hyökkäys Englantiin ja kuolema

Seuraavaksi vallanhaluinen Harald käänsi katseensa Englannin suuntaan. Vuonna 1066 Harald keräsi mahtavan viikinkiarmeijan ja seilasi Englantiin 300-laivaisen viikinkiarmeijan voimin. Sotalaivasto oli suurin, mikä oli koskaan lähtenyt Norjasta.
Harald suuntasi kohti vanhaa viikinkikaupunkia Jorvikia, joka nykyään tunnetaan nimellä York. Hän liittoui Englannin kuninkaan Harald Godwininpojan petollisen veljen jaarli Tostigin kanssa. Syyskuun 20. paivänä Haraldin joukot kohtasivat Yorkin laitamilla englantilaisten sotavoimat, jotka oli häthätää koottu ympäröivältä seudulta. Norjalaiset voittivat taistelun, mutta mieshukka oli suuri. Taistelua kutsutaan Fulfordin taisteluksi.
Elämäkerta > Hyökkäys Englantiin ja kuolema > Stamfordin sillan taistelu

Lopullinen taistelu käytiin Yorkin lähellä Stamfordissa. Vaikka norjalaisia viikinkejä oli vähemmän ja he olivat huonommin varustautuneita, taistelu oli tasainen. Verinen taistelu sai käänteen, kun Harald Ankaran kurkkuun osui myöhään illalla kuolettava nuoli ja Englannin kuninkaan joukot saivat yliotteen.
Muutama päivä myöhemmin viikingit kohtasivat englantilaiset uudestaan Stamfordin sillalla. Englannin kuningas Harald Godwininpoika oli rientänyt joukkoineen huomattavan nopeasti pohjoiseen puolustamaan valtakuntaansa ja yllätti näin viikingit. Norjalaiset olivat jättäneet panssaripaitansakin pois, koska eivät odottaneet enää vastarintaa.
Sekä Harald että liittolaisensa Tostig kaatuivat verisessä Stamfordin taistelussa, ja lyödyt norjalaiset pakenivat kauhuissaan veneilleen. Norjalaisten mieshukka oli niin suuri, että Haraldin kolmestasadasta laivasta tarvittiin vain 24 alusta kuljettamaan eloonjääneet viikinkisoturit takaisin Norjaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harald Ankara Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Maunu Hyvä | Norjan kuningas 1045–1066 | Seuraaja: Maunu Haraldinpoika |
Jeanine Nygård

Jeanine Nygård Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Jeanine Maria ”Ninna” Nygård (s. 13. lokakuuta 1991) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Vasa Idrottssällskapia. Vuoteen 2019 asti hän edusti pietarsaarelaista IF Drottia. Nygårdin valmentajana on toiminut vuodesta 2012 lähtien Petra Stenman. Sitä ennen hänen valmentajanaan oli Kaj Nyman.
Nygård saavutti 400 metrillä hopeaa  Oulun Kalevan kisoissa 2016 silloisella ennätyksellään 55,07 s. Samana vuonna hän osallistui Suomi–Ruotsi-maaotteluun juosten 400 metrillä viidenneksi ja pitkässä viestissä voittoon. Vuoden 2017 Kalevan kisoissa Seinäjoella Nygård saavutti 200 metrillä hopeaa ennätysajallaan 24,25 s ja 400 metrillä pronssia. Suomi–Ruotsi-ottelussa hän oli 400 metrillä neljäs. Lappeenrannan Kalevan kisoissa 2019 Nygård sai 400 metrillä hopeaa ajalla 56,12 s. Saman vuoden Ruotsi-ottelussa hän sijoittui 400 metrillä toiseksi ja paransi ennätyksekseen 54,79 s. Lahden Kalevan kisoissa 2023 Nygård saavutti pronssia 400 metrillä.
Aiheesta muualla

Jeanine Nygårdin blogi
Jamario Moon

Jamario Moon
Jamario Raman Moon (s. 13. kesäkuuta 1980 Goodwater) on yhdysvaltalainen koripalloilija.
Ura

Moon pelasi ennen ammattilaisuraansa Meridian Community Collegessa, josta hän ilmoittautui vuoden 2001 varaustilaisuuteen. Mikään joukkue ei kuitenkaan varannut häntä, joten Moon siirtyi pelaamaan D-liigaan. Vuonna 2007 Moon siirtyi ensimmäistä kertaa NBA:han kun Toronto Raptors teki sopimuksen hänen kanssaan. Moon pelasi seurassa puolitoista kautta, sillä helmikuussa 2009 hän siirtyi Miami Heatin joukkueeseen. Hän pelasi loppukauden Miamissa, mutta kaudeksi 2009–2010 Moon siirtyi Cleveland Cavaliersiin.
Aiheesta muualla

NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
Johan Bergbom

Johan Bergbom voi tarkoittaa:
Johan Erik Bergbom (1796–1869), lakitieteen tohtori ja senaattori
Johan Gustav Bergbom (1818–1893), oululainen kauppaneuvos, laivanvarustaja ja sahanomistaja
Kaarlo (Karl Johan) Bergbom (1843–1906), suomenkielisen teatterin perustaja ja näytelmäkirjailija
Johan Georg Bergbom (1850–1917), tilanomistaja ja maanviljelysneuvos.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Johan Bergbom”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jani Kärkkäinen

Jani ”Jantsa” Kärkkäinen (1969 – 11. toukokuuta 2008 Vaasa) oli suomalainen muusikko ja vaihtoehtolehti Toisen vaihtoehdon perustaja.
Kärkkäinen perusti Toinen vaihtoehto -pienlehden vuonna 1989 ja oli sen päätoimittajana syksyyn 2006 saakka, jolloin hän sai aivoverenvuodon. Toisen vaihtoehdon tekeminen oli Kärkkäisen elämäntyö ja hän panosti siihen todella. Lehden on sanottu yhdistäneen Suomen punkpiirejä enemmän kuin minkään muun. Lehden perustamisen aikoihin ei vielä ollut internetiä tai mitään muitakaan medioita, joista olisi löytynyt tietoa keikoista, levyistä, yhtyeistä ja muista punk-kulttuurin tapauksista. Kärkkäinen näki todella vaivaa lehden eteen, mutta vaikutti sen lisäksi muutenkin punk-piireissä: järjesti konsertteja ja soitti yhtyeissä.
Kärkkäinen soitti bassoa Treblinka-yhtyeessä ja myöhemmin Juggling Jugularsissa yli 17 vuoden ajan. Reilun 20 vuoden aikana hän toimi basistina myös muutamissa muissa punk-yhtyeissä.
Jantsa Kärkkäinen sai aivoverenvuodon syyskuun lopussa 2006. Hän halvaantui ja joutui pyörätuoliin. Kärkkäisen kuntoutukseen kerättiin varoja useilla tukikonserteilla. Kärkkäinen löytyi 11. toukokuuta 2008 hukkuneena Vaasassa.
Johan Balthasar von Campenhausen

Vapaaherra, kenraaliluutnantti Johan Balthasar von Campenhausen
Johan Balthasar von Campenhausen (30. heinäkuuta 1689 Tukholma – 28. tammikuuta 1758 Pietari) oli kenraali ja venäläisten nimittämä Suomen kenraalikuvernööri pikkuvihan aikana 1742–1743.
Von Campenhausenin vanhemmat olivat Pohjanmaan rykmentin eversti Johan Herman von Campenhausen ja Agnes Margareta Gyldenhoff, joilla oli yksitoista lasta, joista kuusi poikaa ja sisko kuolivat jo lapsina. Kahdeksas sisarus, veli, kaatui suuressa Pohjan sodassa. Isä  Johan Herman von Campenhausen oli toiminut Riian ruotsalaisena varakomendanttina.
Hän tuli 1708 kuningas Kaarle XII:n drabanttijoukkoihin, joutui Puolassa vangiksi 1710 ja siirtyi ensin puolalaisten ja 1711 venäläisten palvelukseen. Everstiksi hänet ylennettiin 1717 ja myöhemmin kenraalimajuriksi.  Kun Suomi joutui hattujen sodassa venäläisten miehittämäksi, von Campenhausen nimitettiin syksyllä 1742 Suomen kenraalikuvernööriksi ja hän sai hoitoonsa taloudelliset, oikeudelliset ja kirkolliset asiat. Ylimpiin hallintovirkoihin nimitettiin hänen esityksestään virolaisia ja liivinmaalaisia henkilöitä ja suomalaisia taas alempiin. Turun rauhan jälkeen 1743 syksyllä von Campenhausen palasi Venäjälle, missä hän sai tehtäväkseen laatia esityksen Viipurin läänin hallintoa varten. Vapaaherraksi hänet korotettiin 1744 ja myöhemmin kenraaliluutnantiksi.
Von Campenhausenin ensimmäinen puoliso vuodesta 1712 oli Margareta Lilliegren (k. 1733), joka oli aikaisemmin naimisissa Peipsijärven laivaston komentajan C.G. Löschern von Hertzfeldin kanssa, ja toinen vuodesta 1736 Helena Juliana von Straelborn (k. 1775).
Jaroslav Papoušek

| Jaroslav Papoušek> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1929 Velký Bočkov, Tšekkoslovakia
Kuollut: 4. joulukuuta 1995 (66 vuotta) Čimelice, Tšekki
Ammatti:  elokuvaohjaaja, elokuvakäsikirjoittaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jaroslav Papoušek (12. huhtikuuta 1929 Velký Bočkov – 4. joulukuuta 1995 Čimelice) oli tšekkiläinen elokuvaohjaaja ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän aloitti uransa kuvanveistäjänä, mutta käsikirjoitti useita 1960-luvun tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon keskeisiä elokuvia ennen ryhtymistään ohjaajaksi.
Papoušek kirjoitti yhdessä Ivan Passerin Miloš Formanin elokuvat Musta Pekka (1963), Vaaleaverikön rakkaus (1965) ja Palaa! Palaa! (1967). Hän osallistui myös Ivan Passerin esikoisohjauksen Kasvoista kasvoihin (1965) käsikirjoittamiseen. Papoušekin ensimmäinen oma ohjaus Nejkrasnejsi vek (1968) kertoo tarinan, joka tapahtuu taidekoulussa. Prahan kevään jälkeen Forman ja Passer pakenivat länteen, ja entisestä kolmikosta jäi Tšekkoslovakiaan ainoastaan Papoušek. Vuosina 1969–1972 hän ohjasi ja käsikirjoitti kotimaassaan erittäin suositun komediatrilogian, joka kertoo Homolkan perheestä. Homolka-elokuvien kritiikki pikkuporvarillisia kohteitaan kohtaan oli miedompaa ja sovinnaisempaa kuin 1960-luvun uuden aallon elokuvien. Vuonna 1984 Papoušek ohjasi suositun komedian Cesta kolem mé hlavy (engl. The Journey all around My Head).
Valikoitu filmografia

Musta pekka (1963) - käsikirjoitus
Kasvoista kasvoihin (1965) - käsikirjoitus
Vaaleaverikön rakkaus (1965) - käsikirjoitus
Palaa! Palaa! (1967) - käsikirjoitus
Nejkrasnejsi vek (1968) - ohjaus ja käsikirjoitus
Ecce Homo Homolka (1969) - ohjaus ja käsikirjoitus
Hogo Fogo Homolka (1970) - ohjaus ja käsikirjoitus
Homolka a tobolka (1972) - ohjaus ja käsikirjoitus
Cesta kolem mé hlavy (1984) - ohjaus ja käsikirjoitus
Aiheesta muualla

Jaroslav Papoušek Tšekin elokuva-arkistossa
Helsingin Siion-seurakunta

| Helsingin Siion |
| --- | --- |

 Helsingin Siion-seurakunta sijaitsee Taka-Töölössä.
Suuntautuminen:  kristinusko
Kirkkokunta:  helluntaiherätys
Perustettu:  1945
Pääkirkko:  Nordenskiöldinkatu 3 Töölö, Helsinki
TV:  TV7
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helsingin Siion-seurakunta on helluntaiherätykseen kuuluva seurakunta Helsingin Töölössä. Sillä on noin 500 jäsentä. Siion seurakunta perustuu Jeesukseen uskovista, jotka uskovat Raamattuun sellaisenaan ja pyrkivät toteuttamaan sitä elämässään.
Seurakunnan päämäärä on julistaa Jumalan pelastavaa sanomaa kaikille.
Seurakunnan talous toimii seurakuntalaisten vapaaehtoisilla lahjoituksilla.
Vuosina 2005–2010 seurakunnassa tuotettiin Elämän sykkeessä-ohjelmaa yhdessä muiden pääkaupunkiseudun helluntaiseurakuntien kanssa. Ohjelmaa lähetetään TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Historia

Seurakunta rekisteröityi vuonna 1945, jolloin nimeksi tuli Siion-seurakunta/Siion Lähetys ry. Vuonna 1958 seurakunnan saarnaajaksi tuli Vilho Soininen, joka toimi virassa kuolemaansa, vuoteen 1976 saakka. Työtä jatkoi Soinisen poika Rauno Soininen. Nykyään seurakunnan johtaja on vuonna 2006 lähtien Mikko Hursti, joka on edesmenneen "köyhien ystävän" Veikko Hurstin poika.
Vuonna 1960 osa jäsenistä erkaantui Siionista ja perusti Lähetysseurakunnan. Siion oli tuolloin jäsenenä varsinaisen helluntaiherätyksen ulkopuolisessa Suomen Vapaa Helluntaiherätys -nimisessä liikkeessä, jossa oli noin 3000 jäsentä. Vuonna 1984 Helsingin Siion siirtyi varsinaiseen helluntaiherätykseen.
Toiminta

Helsingin Siion-seurakunnassa on jumalanpalveluksia suomeksi ja ranskaksi, rukousiltoja, nuorten aikuisten iltoja sekä rukouskokouksia.
Seurakunta on tunnettu karismaattisuudestaan.
Seurakunnassa oli nuorisotyöstä vastaava nuorisopastori Juha Österlund vuoden ajan. Nykyään nuorisotiimi vastaa nuorisotyöstä vapaaehtoisin voimin.
Seurakunta toimii suurimmalta osaltaan vapaaehtoistyöntekijöiden kautta.
Seurakunnassa panostetaan voimakkaasti ylistysmusiikkiin, jossa mukana on ammattimuusikkoja muun muassa kitaristi Jukka Tolonen ja Helsingin oopperassa soittava viulisti Soila Saaristo.
Toiminta > Lähetystyö

Siionilla on ulkolähetystyötä muun muassa Egyptissä, Sudanissa, Keniassa, Malesiassa, Israelissa ja Thaimaassa.
Sisälähetystyöhön kuuluvat seurakunnassa vakituisten kokousten lisäksi esimerkiksi katutyö ja lingalan kielisten kokoukset.
Toiminta > Nuorten aikuisten illat

Seurakunta panostaa uskollisesti nuorisotyöhön ja tukee sitä ylläpitämällä nuorten aikuisten iltoja lähes joka perjantai. Nuorten aikuisten illassa ei ole virallista nuorisopastoria mutta sen sijasta iltoja pyörittää seurakunnan hyväksyttämä "nuorten tiimi" johon kuuluu kahdeksan jäsentä, jotka kaikki tekevät iltoja vapaaehtoisesti.
Nuorten aikuisten illat saivat uuden aloituksen loppuvuodesta 2012 kun seurakuntaan palkattiin nuorisopastori Juha Österlund. Hän toimi vuoden verran vastaavana nuorten iltojen ylläpitäjänä kunnes työsopimuksen loputtua iltojen ylläpitäjiksi valittiin nuorten tiimi. Iltojen keskimääräinen kävijämäärä on ollut vaihtelevasti 20–40 henkilön väliltä.
Nuorten aikuisten iltojen näkyselvennä on tuoda ihmiset tuntemaan Jeesusta Kristusta ja opettaa kasvamaan uskovaisena. Illat ovat avoimet kaikenikäisille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingin Siion-seurakunta Wikimedia Commonsissa
Helsingin Siion-Seurakunta
http://youth.siion.net/ (Arkistoitu – Internet Archive)
James Wong

| James Wong |
| --- | --- |
 Wong vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1959 (ikä 65) Hongkong
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  käsikirjoittaja, elokuvaohjaaja, tuottaja
Muut tiedot
Aktiivisena:  1985-
Merkittävät teokset: Salaiset kansiot Final Destination – viimeinen määränpää
James Wong (kiin.: 黃毅瑜; Jyutping: Wong4 Ngai6-jyu4; s. 20. huhtikuuta 1959 Hongkong) on yhdysvaltalainen tuottaja, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Salaiset kansiot, jossa hän käsikirjoitti työparinsa Glen Morganin kanssa. Hän on ohjannut muun muassa elokuvat Final Destination – viimeinen määränpää (2000), The One (2001) ja Final Destination – viimeinen määränpää 3 (2006).
Aiheesta muualla

James Wong Internet Movie Databasessa. (englanniksi)