stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maaria

| Maaria S:t Marie> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Turku ja Rusko |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Lääni:  Turun ja Porin lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomi
Kuntanumero:  477
Hallinnollinen keskus:  Jäkärlä
Perustettu:  1868
Liitetty:  1967
– kuntiin:  Turku Rusko
Pinta-ala:   km²   (1.1.1966)
– maa:  34,9 km²
Väkiluku:  3 076   (31.12.1966)
– väestötiheys:  79,94 as./km²
Maaria (ruots. S:t Marie) on entinen Suomen kunta, ja nykyinen osa-alue Turun kaupungin Räntämäen kaupunginosassa. Ennen lakkauttamistaan kunta sijaitsi hallinnollisesti Turun ja Porin läänissä ja Varsinais-Suomen maakunnassa. Kunta oli yksikielisesti suomenkielinen. Maariasta liitettiin Turkuun suuria osia vuonna 1944 ja loputkin vuonna 1967. Nykyisin vuosien 1944–1966 rajojen mukainen Maaria muodostaa Maaria-Paattisen suuralueen eteläosan.
Maarian naapurikunnat olivat Kaarina, Lieto, Paattinen, Raisio, Rusko ja Turku.
Historiaa

Maarian halki virtaavan Vähäjoen laakso oli jo rautakaudella tiheästi asuttua. Alueella on useita merkittäviä arkeologisesti tutkittuja muinaisjäännöksiä kuten Kärsämäen roomalaisaikainen polttokalmisto. Keskiajalla Maarian alueelle perustettiin Räntämäen pitäjä, jonka kirkko pyhitettiin neitsyt Marialle. Tämän Maarian keskiaikaisen kivikirkon rakentamisen on aiemmin oletettu tapahtuneen 1300-luvulla, mutta nykyään rakentamisajankohtana pidetään pikemminkin 1400-lukua.lähde?
Keskiajalla Maarian pitäjän ruotsinkielinen nimi oli Wårfrukyrko socken. Vår Fru, Notre Dame ja Herrattaremme ovat Neitsyt Maarian kunnianimiä.
Maarian kunta perustettiin vuonna 1868, ja se oli alueeltaan sama kuin Räntämäen pitäjä lukuun ottamatta Paattisten kappelia. Vielä 1890-luvullakin Maaria esiintyi virallisissa tilastoissa Räntämäen nimellä.lähde?
Tuolloin Maaria käsitti pääosan nykyisin Turkuun kuuluvista, kantakaupungin ulkopuolisista Aurajoen pohjois- tai länsipuolella sijaitsevista alueista. Kunta ei ollut alueellisesti yhtenäinen, sillä siihen kuuluivat kunnan varsinaisesta alueesta erillään sijainnut Hirvensalon saari ja ulkoalueita Paattisten kunnan takana.
Maarian seurakuntaan kuului aikoinaan Paattinen, joka muodostettiin kappeli­seura­kunnaksi vuonna 1690. Vuonna 1893 se siirrettiin Vahtoon kuuluvaksi, ja vuonna 1937 siitä tehtiin itsenäinen seurakunta.
Huomattava osa kunnan alueesta, muun muassa kirkonkylä kirkkoineen, Raunistulan taajaväkinen yhdyskunta ja Hirvensalo, liitettiin Turkuun vuonna 1944. Kunnan eteläraja siirtyi nykyisen Turun ohikulkutien pohjoispuolelle. Vuoden 1967 alussa koko kunta lakkautettiin ja loputkin sen alueesta liitettiin Turkuun (lukuun ottamatta osaa joka liitettiin Ruskoon). Myös Maariasta erotettu Paattinen liitettiin Turkuun, vuoden 1973 alussa.lähde?
Kuntaliitoksen jälkeen

Turun suuraluejaossa Maaria-Paattisen suuralue käsittää koko ohikulkutien pohjoispuolella sijaitsevan osan Turusta. Sen eteläosa vastaa pääasiassa vuosina 1944–1966 voimassa ollutta Maarian kuntaa. Vanha kuntaraja Paattisten kanssa kulki Jäkärlän ja Kanervamäen pohjoispuolella.lähde?
Hirvensaloa lukuun ottamatta vuoden 1944 kuntaliitoksessa Maariasta Turkuun liitetyt alueet on jo pääosin rakennettu asuinalueiksi. Kaupunginosaa, jossa Maarian kirkko sijaitsee, kutsutaan nykyään Räntämäeksi.lähde?
Vuoden 1967 kuntaliitoksessa Turkuun liitetyt alueet ovat sen sijaan jääneet maaseutumaisiksi muutamia asutuskeskittymiä lukuun ottamatta. Lähellä Liedon rajaa Turku–Toijala-rautatien varressa sijaitsee suurehko Jäkärlän taajama. Siitä länteen moottoritien länsipuolella sijaitsevat Moision ja Yli-Maarian kaupunginosat, joissa on paljon uutta pientaloasutusta. Tälle alueelle on jatkossakin tulossa lisää asukkaita. Vuosien 1944–1966 rajojen mukaisen Maarian alueella on nykyään noin 6 000 asukasta, joista suunnilleen puolet asuu Jäkärlässä. Kuntaliitosajankohtaan verrattuna alueen väkiluku on siis yli kaksinkertaistunut.lähde?
Maariassa sijaitsee vuonna 1982 Vähäjoesta eli Paattistenjoesta patoamalla tehty Maarian allas, joka toimii vaihtoehtoisena raakavesilähteenä turkulaisille.lähde?
Vanhat kylät

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hirvensalon kylät Kylät on liitetty Turkuun 1944 Arola  Friskala  Haarla  Häppilä  Illoinen  Isohaarla  Jänessaari  Kaistarniemi  Kukkola  Kulkkila  Maanpää  Maunula  Meltoinen  Moikoinen  Sipsalo  Syvälahti  Taipale  Toijainen  Vastmäki  Ylikylä  |  Mantereen kylät Liitetty Turkuun 1944. Halinen  Hamaro  Iso-Heikkilä  Kaerla  Kastu  Koroinen  Kähäri  Kärsämäki  Metsämäki  Piipanoja  Pitkämäki  Raunistula  Ruohonpää  Räntämäki  Suikkila  Teräsrautela  Virusmäki  |  Mantereen kylät Liitetty Turkuun 1967. Haihu  Ihamuotila  Jäkärlä  Koskennurmi  Paimala  Saramäki  Vaiste  Ylijoki  Åvik  |  Tuntematon Myllyoja  |
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Maarian taajamat olivat Jäkärlä (802 asukasta), Saramäki (507 asukasta) ja Åvikin alue (306 asukasta). Osa Jäkärlästä ulottui Liedon kunnan puolelle.
Murre

Maarian alueella puhutun kielen perustana on Turun ylämaan murre, joka kuuluu lounaisten välimurteiden ryhmään. Maarian murteelle tyypillinen piirre on Lounais-Suomen erikoisgeminaation ja yleisgeminaation välinen tyyppi p,t,k,s-konsonanteissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maarian kirkko
Turun suuralueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Suuralueet: Kaupunginosat suuralueittain
1. Keskusta: I kaupunginosa · II kaupunginosa · III kaupunginosa · IV Martti · V Itäranta · VI kaupunginosa · VII kaupunginosa · VIII Port Arthur · IX Länsiranta · Iso-Heikkilä · Korppolaismäki1 · Kupittaa · Kurjenmäki · Mäntymäki · Nummi2 · Pihlajaniemi3 · Ruissalo · Turun satama · Vähäheikkilä4
2. Hirvensalo-Kakskerta: Friskala · Haarla · Illoinen · Jänessaari · Kaistarniemi · Kakskerta · Kukola · Lauttaranta · Maanpää · Moikoinen · Oriniemi · Papinsaari · Pikisaari · Satava · Särkilahti · Toijainen
3. Skanssi-Uittamo: Harittu · Ilpoinen · Ispoinen · Katariina · Koivula · Korppolaismäki1 · Luolavuori · Peltola · Pihlajaniemi3 · Puistomäki · Skanssi · Uittamo · Vasaramäki · Vähäheikkilä4
4. Varissuo-Lauste: Huhkola · Lauste · Vaala · Varissuo
5. Nummi-Halinen: Itäharju · Kohmo · Koroinen · Kurala · Halinen · Nummi2 · Oriketo · Pääskyvuori · Räntämäki
6. Runosmäki-Raunistula: Kaerla5 · Kastu · Kärsämäki · Raunistula6 · Runosmäki7
7. Länsikeskus: Kaerla5 · Kähäri · Mälikkälä · Pitkämäki · Runosmäki7 · Ruohonpää · Teräsrautela · Vätti
8. Pansio-Jyrkkälä: Artukainen · Pahaniemi · Pansio · Perno
9. Maaria-Paattinen: Haaga · Jäkärlä · Koskennurmi · Lentokenttä · Metsämäki · Moisio · Paattinen · Paimala · Saramäki · Tasto · Urusvuori · Yli-Maaria
Huomautukset:  1: Korppolaismäki kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 2: Nummi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Nummi-Haliseen. 3: Pihlajaniemi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 4: Vähäheikkilä kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 5: Kaerla kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 6: Raunistula kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 7: Runosmäki kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen.
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
Maarian kirkko sijaitsee varsin lähellä Turun keskustaa Räntämäen kaupunginosassa.
Kuoreveden kirkko

| Kuoreveden kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko heinäkuussa 2004
Sijainti:  Kirkkoniementie 118, Jämsä
Koordinaatit:  
Seurakunta:  Jämsän seurakunta, Kuoreveden alueseurakunta
Rakentamisvuosi:  1779
Suunnittelija:  Matti Åkerblom
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  460
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuoreveden kirkon sankarihaudat kesällä 2010
Kuoreveden kirkko on Jämsän Kuorevedellä, noin 12 kilometrin päässä entisen Kuoreveden kunnan päätaajamasta Hallista sijaitseva puinen päätytornillinen pitkäkirkko, jonka rakensi Matti Åkerblom 1779. Kirkossa on pohjoinen ja eteläinen kylkirakennus ja itäpäässä 1915 rakennettu sakaristo. Torni on kolminivelinen ja siinä on sipulikupoli. Sisällä on puuholvit ja näkyviin jätetyt sideparrut. Kirkon pinta-ala on 400 neliötä ja siinä on istumapaikkoja 460 hengelle. Kirkon 17-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1970. Kirkkoa on korjattu 1845, 1915 ja 1964.
Kirkko on yksi Suomen kolmesta ns. uhrikirkosta eli kirkosta, jonka hyväksi on saatu raha- tai muita uhreja. Hirsinen kirkko vuorattiin laudoilla 1837. Vuoden 1915 korjauksessa kirkko maalattiin vaaleaksi, Wilhelm Engström-Anttilan veistämä vaivaisukko siirrettiin sisätiloihin, alttarin pylväät poistettiin, Fredrik Ellmenin 1824 maalaama kaksiosainen alttaritaulu siirrettiin kirkon seinälle ja tilalle laitettiin Ilmari Launiksen veistos. Lehterin reunustan 12 apostolin ja Jeesuksen kuvat ovat Ellmenin maalaamia.  Votiivitaulun kirkkoon lahjoitti kupariseppä Markus Wiren 1835, se on kaksoiskappale Suomen vanhimmasta tunnetusta Rauman kirkon votiivitaulusta. Kirkossa on myös taiteilija Venny Soldan-Brofeldtin maalaus Enkeli vie Sielua Jumalan luo. Nykyisiä urkuja edelsivät ensimmäiset 1856 hankitut 7-äänikertaiset urut, jotka ovat esillä Hämeen museossa, ja toiset vuoden 1915 peruskorjauksen yhteydessä hankitut. Sähköt kirkkoon asennettiin 1950-luvulla. 1997 kirkko maalattiin uudestaan alkuperäisen värin mukaisesti punaiseksi.
Kirkon kellotornin tapulissa on kolme kelloa, toiseksi suurimman niistä lahjoitti Ruotsin kuningatar Kristiina 1648 ja se on Kuoreveden vanhin historiallinen esine. Kellon vaurioiduttua se valettiin uudelleen 1658. Kello oli kuvattuna Kuoreveden vaakunassa kuuden uhrirahan ympäröimänä.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Olli Kivinen ja se on paljastettu 1957.
Aiheesta muualla

Kuoreveden votiivitaulu, Suomen Kuvalehti, 17.12.1938, nro 50, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kuoreveden kirkko (Q19705351)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Jämsä
katuosoite: Kirkkoniementie 118, 35600 Halli
koordinaatit: 61°56′01″N 24°43′41″E﻿ / ﻿61.93354°N 24.72797°E﻿ / 61.93354; 24.72797
Kuolleista nousseet

| Kuolleista nousseet eli Kalastaja> Ἀναβιοῦντες ἢ Ἁλιεύς.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Lukianos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  satiiri
Julkaistu:  100-luku
Suomennos
Suomentaja:  Aapo Junkola
Julkaistu:  2003
ISBN:  952-91-5732-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuolleista nousseet eli Kalastaja (m.kreik. Ἀναβιοῦντες ἢ Ἁλιεύς, Anabiountes ē Halieus; lat. Revivescentes sive Piscator) on Lukianoksen kirjoittama satiiri, joka pilkkaa filosofeiksi tekeytyneitä.
Sisältö

Lukianoksen teos on muodoltaan dialogi, jossa keskustelevat erilaisten abstraktien asioiden henkilöitymät, kuten Vilpittömyys, Filosofia, Totuus, Hyve, Tutkinta ja Syllogismi, sekä joukko manalasta nousseita jo muinoin kuolleita filosofeja, kuten Sokrates, Empedokles, Platon, Aristoteles ja Khrysippos. Dialogissa esiintyvät myös Athene Poliaan papitar sekä joukko Ateenassa tapahtumahetkellä eläviä mutta nimettömäksi jääviä eri koulukuntia edustavia filosofeja. Vilpittömyys (kreikaksi Parrhesiades, ”Vapaasti puhuva”) on ilmiselvästi Lukianos itse; tämä ilmoittaa olevansa syyrialainen Eufrat-joen varrelta.
Jo kuolleet filosofit ovat palanneet rankaisemaan Vilpittömyyttä, koska se on heidän mielestään pilkannut ja loukannut heitä. Aluksi filosofit aikovat surmata Vilpittömyyden, mutta sitten tämä päätetään kuitenkin asettaa ensin oikeuden eteen. Oikeus kokoontuu Akropoliilla, ja siinä tuomarina toimii itse Filosofia, sekä filosofit, jotka toimivat myös syyttäjinä.
Syyttäjien puhemiehenä toimii Diogenes. Hän sanoo Vilpittömyyden syyttäneen filosofeja huijareiksi ja petkuttajiksi sekä heidän puheitaan jaarituksiksi ja tyhjänpäiväisyyksiksi, ja saaneen ihmiset vihaamaan heitä. Tässä kaikessa hän on käyttänyt Filosofian nimeä ja ottanut filosofien palvelijan Dialogin käyttöönsä puhemieheksi heitä vastaan. Vilpittömyys puolustautuu sanoen pilkanneensa vain henkilöitä, jotka esiintyvät filosofeina, mutta eivät elä filosofin arvon mukaisella tavalla. Sopimattomalla käytöksellään tällaiset henkilöt ovat samalla tahranneet aitojen filosofien maineen:
»[...] he opettavat näitä totuuksia rahasta ja palvovat rikkaita ja juoksevat rahan perässä, ovat äkäisempiä kuin koiranpennut, pelokkaampia kuin jänikset, nöyristelevämpiä kuin apinat, himokkaampia kuin aasit, varastelevaisempia kuin kissat ja riitaisampia kuin kukot. [...] Kaikki läsnäolijat, jotka eivät ole filosofeja, nauravat luonnollisesti heille ylenkatsoen filosofiaa, joka kasvattaa tuollaisia elukoita.»
Puolustuspuhe saa filosofit muuttamaan mieltään Vilpittömyyden suhteen, ja tämä vapautetaan syytteistä. Sen sijaan Akropoliille kutsutaan kaikki kaupungin filosofit tutkittaviksi. Aluksi paikalle ei saavu juuri ketään, mutta kun saapuville luvataan kaksi minaa, seesamikakku ja korillinen viikunoita, pitkäpartaisia filosofeja alkaa tungeksia paikalle ja kiistellä siitä, kelle palkkio kuuluu.
Tajuttuaan päätyneensä tutkittaviksi filosofit kuitenkin pakenevat. Vilpittömyys pyytää papittarelta ongen ja alkaa kalastella heitä takaisin ylös Akropoliille. Koukussa on syöttinä viikuna ja kultaa. Saaliiksi saatuja filosofeja (kuten ”koirakala” eli kyynikko, kampela eli platonilainen jne.) ja heidän arvoaan arvioidaan; saaliit tuomitaan arvottomiksi. Lopuksi Vilpittömyys ja Tutkinta lähtevät kaupungille arvioimaan filosofeja, aikomuksenaan kruunata seppelein aidoiksi filosofeiksi osoittautuvat, mutta polttomerkitä ketun tai apinan kuvalla kaikki vääriksi filosofeiksi osoittautuvat henkilöt.
Kirjallisuutta

Suomennoksia:
Lukianos: Kalastaja eli jälleen ylösnousseet filosofit. Osittainen suomennos. Teoksessa Lampén, Ernst: Terve, Lukianos!.  Helsinki:  Otava, 1924.
Lukianos: Kuolleista nousseet eli kalastaja. Teoksessa Lukianos: Satiireja 2.  (Kreikan kielestä suomentanut Aapo Junkola)  Tampere:  A. Junkola, 2003.  ISBN 952-91-5732-0
Tekstilaitoksia:
Lucian: Volume III.  (Käännös A. M. Harmon. Loeb Classical Library)  Harvard University Press, 1995.  ISBN 978-0-674-99144-6  Sisältää kreikankielisen alkutekstin ja englanninkielisen käännöksen.
Aiheesta muualla

Lucian: The Fisher. A Resurrection Piece (englanniksi)
Kupfferin solu

Kupfferin soluja
Kupfferin solu on makrofagijärjestelmään kuuluva erikoistunut syöjäsolu eli makrofagi. Kupfferin solut sijaitsevat maksassa maksasolulevyjen välissä kulkevien hiussuonipoukamien eli sinusoidien seinämillä. Ne poistavat maksaan tulleesta verestä bakteereja ja muita vieraita aineita, jotka ovat päässeet porttilaskimovereen suoliston valtavasta mikrobimäärästä. Kupfferin solut ovat osa retikuloendoteliaalisysteemiä. Solut löysi ensimmäisenä Karl W. von Kupffer.
Kuolema tulee kahdesti

| Kuolema tulee kahdesti> Body Double |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Brian De Palma
Käsikirjoittaja:  Robert J. Avrech, Brian De Palma
Tuottaja:  Brian De Palma, Howard Gottfried
Säveltäjä:  Pino Donaggio
Kuvaaja:  Stephen H. Burum
Leikkaaja:  Gerald B. Greenberg
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures Corporation, Delphi II Productions
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  26. lokakuuta 1984
Kesto:  114 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  10 milj. dollaria (arvio)
Tuotto:  8,8 milj. dollaria (USA)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuolema tulee kahdesti (engl. Body Double) on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut Brian De Palman ohjaama elokuva.
Juoni

Klaustrofobinen näyttelijä Jack Scully (Craig Wasson) löytää tyttöystävänsä toisen miehen seurasta ja joutuu etsimään uuden asunnon. Näyttelijäkollega Samin (Gregg Henry) ystävä tarvitsee talonvahtia ja Jack ottaa tehtävän vastaan. Sam myös näyttää suosikkinaapurinsa Gloria Revellen, jolla on tapana stripata avoimessa ikkunassa joka ilta. Jack kiinnostuu naisesta. Hän seuraa Revelleä ja yrittää ottaa kiinni varkaan, joka varastaa naisen lompakon. Tämä epäonnistuu koska klaustrofobinen Jack ei pysty menemään tunneliin. Myöhemmin Jack näkee ikkunasta lompakon varastaneen miehen murhaavan naisen ja epäonnistuu pelastusyrityksessä. Poliisi ei ole kiinnostunut tapauksesta vaan pitää sitä epäonnistuneena murtoyrityksenä.
Unettomuudesta kärsivä Jack näkee aikuisviihdekanavalla elokuvan, jossa Holly Body (Melanie Griffith) tanssii täsmälleen samalla tavalla kuin hänen ikkunasta näkemänsä naapuri. Tällöin Jack tietää, ettei kaikki ole kohdallaan ja lähtee itse selvittämään tapausta ilman poliisia.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Craig Wasson  | … |  Jack Scully   |
|  Melanie Griffith  | … |  Holly Body   |
|  Gregg Henry  | … |  Sam Bouchard   |
|  Deborah Shelton  | … |  Gloria Revelle   |
|  Guy Boyd  | … |  Etsivä Jim McLean   |
|  Dennis Franz  | … |  Rubin the Director   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Helsingin Sanomien tv-sivun esittelyssä 1992 Mikael Fränti kehuu Craig Wassonin roolityötä ja De Palman etenemistä Hitchcockin jäljittelemisestä ”itsensä tutkailuun Hitchcockia jäljittelemässä”.
Aiheesta muualla

Body Double Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Body Double (1984) Elonet.
Kuolemattomuus

Kuolemattomuus tarkoittaa olemassaoloa, jonka oletetaan kestävän ikuisesti. Yleisimmin kuolemattomuudella käsitetään sielun tai persoonallisuuden ikuista olemassaoloa biologisen kuoleman jälkeen. Kuolemattomuuden voi käsittää myös siten, että yksilön maailmalle jättämä perintö (maine, teot tai jälkeläisten ketju) elää ikuisesti hänen jälkeensä. Jotkut mystikot taas ovat pyrkineet voittamaan kuoleman hengellisen muutoksen kautta.
Biologinen kuolemattomuus tarkoittaa ikääntymisestä johtuvan hitaan kuolemisen poissaoloa, joka voidaan mahdollisesti saavuttaa bioteknologian tai molekulaarisen nanoteknologian avulla (teknologinen kuolemattomuus). Yleisesti fyysinen kuolemattomuus voidaan jakaa 1) rajattuun kuolemattomuuteen, jolloin henkilö ei vanhene, mutta voi kuolla esimerkiksi onnettomuuden seurauksena, ja 2) rajattomaan kuolemattomuuteen, joka tarkoittaa täydellistä vahingoittumattomuutta, vaatien siten myös elinympäristön eli maailmankaikkeuden ikuista olemassaoloa. Esimerkki biologisesti kuolemattomasta lajista on Turritopsis dohrnii.
2045 Initiative -hankkeen tutkijat uskovat ihmisten saavuttavan ikuisen elämän robottiavattarena vuoteen 2045 mennessä.
Uskonnossa

Kuolemattomuuden tavoittelu on taolaisen uskonnon tärkeimpiä osia. Sitä edistetään esimerkiksi joogalla ja mietiskelyllä, oikeanlaisella ruokavaliolla sekä pidättyvyydellä. Kiinalaiset alkemistit yrittivät valmistaa elämän eliksiiriä, joka antaisi kuolemattomuuden.
Myös Jehovan todistajat uskovat säilyvänsä ikuisesti elossa jos Harmageddonin taistelu tulee heidän elinaikanaan.
Fiktiossa

Myytit kuolemattomista ihmisistä, hengistä ja jumalista ovat tuttuja historian alkuhämäristä asti. Mytologiset olennot, kuten vampyyrit ja demonit, on usein kuvattu kuolemattomiksi. Fantasiatarinoissa velhojen ja haltijoiden kerrotaan olevan kuolemattomia. Joskus kuolemattomuus nähdään kirouksena (esimerkiksi Highlander, Gulliverin retket), joskus taas palkintona (Gilgameš, nuoruuden lähde, viisasten kivi).
Kirjallisuutta

Kiiskinen, Terhi & Pihlström, Sami (toim.): Kuoleman filosofia.  (Filosofisia tutkimuksia Helsingin yliopistosta 1)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, filosofian laitos, 2002.  ISBN 952-10-0522-X
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Kuolemattomuus Wikisitaateissa
Philosophy of Death -luento (englanniksi) - Filosofian professori Shelley Kaganin luentosarja Yalen Yliopistosta (flash video, 24 luentoa).
Immortality Institute (englanniksi)
Sirkka Kupila-Ahvenniemi

Sirkka Kupila-Ahvenniemi (o.s. Kupila) (5. heinäkuuta 1927 Vaasa – 1. huhtikuuta 2012 Seinäjoki) oli suomalainen professori. Hän oli vuodesta 1963 Oulun yliopiston kasvitieteen apulaisprofessori ja vuodesta 1966 kasvifysiologian professori, eläkkeelle hän jäi 1991.
Kupila-Ahvenniemen vanhemmat olivat Akseli Kupila ja Vieno Pellinen. Hän tuli ylioppilaaksi Vaasan yhteiskoulusta 1946 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1954, farmaseutiksi ja filosofian lisensiaatiksi 1956 ja tohtoriksi 1958. Post doc -tutkijana Ottawassa Kanadassa Kupila-Ahvenniemi oli 1958–1960 ja ASLA Fulbright -stipendiaattina Kalifornian yliopistossa Davisissa 1961–1962. Turun yliopiston assistentti hän oli 1960–1964, kasvitieteen dosentti 1963–1970, vt. apulaisprofessori 1962–1963 ja vs. professori 1963. Oulun yliopiston apulaisprofessori Kupila-Ahvenniemi oli 1963–1966, vt. professori 1965–1966 ja professori 1967–1991. Kasvitieteen laitoksen esimiehenä hän toimi 1971–1980 ja varajohtajana 1985–1991 sekä elektronioptiikan laitoksen johtokunnan jäsenenä ja johtokunnan puheenjohtajana 1970–1988. Kupila-Ahvenniemellä oli useita luottamistehtäviä oman alansa kotimaisissa ja kansainvälisissä järjestöissä, mutta myös esimerkiksi Professoriliitossa ja Oulun akateemisten naisten yhdistyksessä, Suomalaisen tiedeakatemian jäsen hän oli vuodesta 1975. Oulun yliopisto maalautti taiteilija Paavo Tolosella Kupila-Ahvenniemen muotokuvan 1987.
Kupila-Ahvenniemi kehitti kasvien aineenvaihduntaa, hormonaalista säätelyä ja solubiologiaa käsittelevää opetusta. Virkakautensa alussa hän kehitti alkuvaiheissaan ollutta opetustyötä ja oli myös tutkimustyössä edelläkävijä. Hän haki oppia alan tutkimusmenetelmistä ulkomailla ja edisti tutkimustyötä myös kansainvälisesti. Hänen keskeistä tutkimusalaansa oli mänty, jonka kukkimisen ja talvesta selviytymisen biologisista perusteita saatiin hänen työnsä ansiosta uutta tietoa. Kupila-Ahvenniemi oli perustamassa myös Biocenter Oulua.
Kupila-Ahvenniemen puoliso vuodesta 1963 oli maanviljelijä Viljo Ahvenniemi (s. 1930).
Petteri Kupiainen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 26. helmikuuta 1960 (ikä 64)
Syntymäpaikka: Kuopio, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 cm
Junioriseurat
: KuPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1978–1979 | KuPS | 36 | (6) |
| 1979–1981 | Club Brugge | 18 | (3) |
| 1981–1989 | KuPS | 144 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 198 | (11) |
Maajoukkue
| 1977 | Suomi U16 | 5 | (0) |
| 1977 | Suomi U17 | 9 | (2) |
| 1978 | Suomi U18 | 7 | (0) |
| 1978–1981 | Suomi U21 | 3 | (0) |
| 1979–1981 | Suomi | 9 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Petteri Kupiainen (s. 26. helmikuuta 1960 Kuopio) on suomalainen, 1970- ja 1980-luvuilla Kuopion Palloseuraa ja belgialaista Club Bruggea edustanut jalkapalloilija.
Keskikenttäpelaajana ja puolustajana pelannut Kupiainen nousi Kuopion Palloseuran edustusjoukkueeseen 1978. Kahden kauden Kuopiossa vietetyn kauden jälkeen, syksyllä 1979, hän siirtyi belgialaiseen Club Bruggeen. Siirtyessään Bruggeen Kupiainen oli 19-vuotias ja siihen asti nuorin ulkomaille ammatikseen pelaamaan lähtenyt suomalainen. Kupiainen palasi Kuopion Palloseuraan kaudella 1981 ja edusti seuraa uransa päättymiseen, vuoteen 1989, asti. Hän voitti viimeisellä kaudellaan Suomen Cupin. Kaikkiaan Kupiainen pelasi Suomessa 11 kauden aikana 180 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Belgian pääsarjassa hän pelasi 18 ottelua ja teki kolme maalia.
Kupiainen pelasi maajoukkueessa vuosina 1979–1981 yhteensä 9 maaottelua.