stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harmaakettu
Harmaakettu ja ihminen

Harmaakettu on suosittu riistaeläin, jaturkin takia pyydetään vuosittain noin puoli miljoonaa kettua. Esimerkiksi Wisconsinin harmaaketuista kaadetaan vuosittain puolet. Kannat näyttävät kuitenkin kestävän tämän. Turkki on melko ohut, eikä ole erityisen arvokas. Se on kuitenkin kaunis, eikä siitä muiden kettujen tavoin lähde hajua. Lajin hajurauhasista saadaan gray ambush -hajuainetta, jota käytetään harmaakettujen ja muiden eläinten metsästyksessä houkuttimena. Meksikossa harmaakettuja myydään usein laittomasti lemmikeiksi. Harmaaketuilla on tapana käyttää samoja puita ja teitä toistuvasti, joten ampumisen sijaan metsästäjät virittelevät niille ansoja. Yhdysvaltain kaakkoisosissa kettujahdissa käytetään perinteisesti metsästyskoiria.
Toisinaan harmaaketut aiheuttavat vahinkoa käydessään siipikarjatiloilla, saalistaessaan riistalintuja ja syödessään viljelijöiden satoa. Siksi myös maatalousväestö vainoaa harmaakettuja. Toisaalta niistä on myös hyötyä satoa tuhoavien ja tauteja tartuttavien jyrsijöiden hävittäjinä.
Aiheesta muualla

Harmaakettu (Urocyon cinereoargenteus) Tunturisusi-verkkosivustolla
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Urocyon cinereoargenteus:  Wikidata: Q215250  Wikispecies: Urocyon cinereoargenteus  ADW: Urocyon_cinereoargenteus  ARKive: urocyon-cinereoargenteus  CoL: 7DTJY  EoL: 328611  EPPO: URCYCI  FEIS: urci  GBIF: 2434566  iNaturalist: 42076  IRMNG: 10201337  ITIS: 180609  IUCN: 22780  MDD: 1005965  MSW: 14000841  NatureServe: 2.104188  NCBI: 55040  Observation.org: 88169  ODNR: gray-fox  Open Tree of Life: 685113  Paleobiology Database: 52594  Paleobiology Database: 52594  TSA: 18427 
Canis cinereoargenteus:  Wikidata: Q109647084  CoL: QLXB  GBIF: 7484026  ITIS: 998409  ZooBank: 01FF418B-DAB1-4E43-806C-4914A81917C5 
Aikuinen uros ja naaras.
Harmaakettu tiheikössä lumisessa Yhdysvalloissa.
Harmaakettu liikkuu enimmäkseen yöllä.
Harmaaketun saaliseläimiin kuuluu muun muassa pumpulihäntäkaniini.
Nuori harmaakettu.
Aggressiivinen floridalainen harmaakettu (U. c. floridanus) puussa.
Harmaaketun turkkeja Frankfurt am Mainissa Saksassa.
Arvo Hautala

Arvo Hautala
Uuno Arvo Hautala (22. huhtikuuta 1917 Evijärvi – 25. joulukuuta 1985) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja poliitikko. Hautala toimi Suomen elintarviketyöläisten liiton puheenjohtajana (1953–1966), SAK:n II puheenjohtajana (1966–1976) ja asuntoministerinä (1976). Hautala oli Suomen kommunistisen puolueen poliittisen toimikunnan jäsen (1967–1978) ja Suomen kansan demokraattisen liiton kaupunginvaltuutettu Helsingissä (1957–1972).
Arvo Hautala syntyi seitsemäntenä lapsena evijärveläiseen perheeseen, jonka isä oli pienviljelijä ja käsityöläinen. Nuori Hautala aloitti poliittisen toimintansa kotikylänsä työväenyhdistyksessä ja työväentalolla, jonka ovet suljettiin 1930-luvun alussa Lapuan liikkeen painostuksen seurauksena.  Sota-aikana Hautala vietti rintamalla viisi vuotta.
Hautala liittyi SKP:hen joulukuussa 1945. Vuonna 1949 hän siirtyi SKP:n palkalliseksi toimitsijaksi jouduttuaan työnantajien mustalle listalle. Hautala suoritti Sirolan 1951, jonka jälkeen hän siirtyi SKP:n Kymen piirisihteeriksi. Hautala kuului 1960-luvun alussa SKP:n vaikutusvaltaisimpiin ammattiyhdistyspoliitikoihin. SEL:n puheenjohtaja tunnettiin myös puolueen aktiivisena uudistajana ja stalinististen virtausten vastustajana. SEL:ssä Hautala ajoi ammattiyhdistysliikkeen suurempaa itsenäisyyttä puoluepolitiikasta. SAK:n johdossa Hautala oli hyväksymässä ensimmäistä tulopoliittista sopimusta (Liinamaa I) vuonna 1968.
Itsenäinen ja tupo-henkinen Hautala sai usein kovaa kritiikkiä SKP:n oppositiolta, joka piti tätä yhtenä pahimmista revisionisteista puoluejohdossa. Tilanne kärjistyi vuonna 1974, jolloin Hautala kritisoi julkisesti Taisto Sinisaloa puoluetovereita "herjaavien puheenvuorojen" käyttämisestä Kremlin neuvotteluissa. Hautala tuomittiin sanoistaan muun muassa Pravdassa.
Hautala julkaisi muistelmat Kehuttiin lakkokenraaliksi (WSOY 1977). Hän sai nimen lakkokenraali johdettuaan Arabian lakkoa vuonna 1948.
Korealainen keittiö

Korealainen kattaus buddhalaisvaikutteisia lisukkeita.
Korealainen keittiö on Korean niemimaan ruokakulttuuria.
Korealaisen keittiön perusraaka-aineita ovat kuivattu ruskolevä (dashima, dashi kombu), paahdettu merilevä (gim, kim), kuivattu merilevä (miyeok), kuivatut siitakesienet (pyogobeoseot), lyhytjyväinen riisi (ssai), bataattinuudelit (dang-myeon), riisikakut (ddeok), kiinankaali (baechu), retikka (mu), kuivattu anjovis (mareun myeoichi), korealainen chilipaprika gochugaru, fermentoimalla soijapavuista valmistettu tahna doenjang, maustetahna gochujang, maustekastike ssamjang, seesamiöljy chamgireum, kalakastike (sekjeot), soijakastike (ganjang) ja riisiviina (soju).
Korealaiset ruoat ovat usein voimakkaasti maustettuja. Tärkeimpiä mausteita ovat soija, inkivääri, valkosipuli ja chili. Suolaa ei käytetä paljonkaan. Soijaa käytetään monenlaisissa ruoissa, kastikkeissa, tahnoissa ja tofussa.
Korealaista kimchiä
Banchan on yleisnimitys kaikille niille monille pienille ruoille, jota korealaiselle aterialle katetaan pöytään riisin kanssa syötäväksi. Banchanit jaetaan koko pöydän kesken. Banchaneista tunnetuin on kimchi, Korean kansallisruoka. Se on maitohappokäymisen avulla hapatettua kaalia, jossa on myös mausteita, mereneläviä ja kasviksia. Kimchiä syödään Koreassa aamiaisella, lounaalla ja illallisella.
Bibimbapin raaka-aineita.
Bulgogi-annos. Lihaa ei vielä ole grillattu.
Yksi suosittu ruokalaji on bibimbap, joka on riisiä, höyrytettyjä vihanneksia ja jauhettua lihaa chilipippuritahnalla maustettuna. Mandut ovat taikinasta tehtyjä mykyjä, joissa on lihaa ja vihanneksia. Bulgogissa on marinoitua lihaa, simpukoita ja sieniä, ja se tarjoillaan nuudeleiden kanssa.
Porsaanliha on Korean suosituinta lihaa, erityisesti porsaankylki. Se syödään usein kastikkeiden ja pikkeleiden kera. Kalbi on naudan, possun tai lampaan kyljysrivistä eli ribseistä valmistettua marinoitua grilliruokaa.
Korean kaupungeissa on paljon katuravintoloita. Kananmunasämpylöitä (gyeran bbang) myydään monessa paikassa. Toinen suosittu katuruoka on riisikakku-halloumivartaat gochugarun kanssa. Suosittuja naposteltavia ovat kuivatut kalat ja mustekalat.
Korealaisessa ravintolassa kävijä saa ruokailuvälineekseen syömäpuikot ja lusikan. Joissain paikoissa voi saada myös haarukan. Ruoka valmistetaan monessa ravintolassa loppuun ruokapöydässä kaasuliedellä.
Soju on korealaista viinaa. Sitä yhdistämällä olueen saadaan somaek-juomaa. Riisiä, vehnää ja vettä käyttämällä valmistetaan makgeolli-nimistä juomaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korealainen keittiö Wikimedia Commonsissa
Niilo Korhonen

Niilo Korhonen
Niilo Juhani Korhonen (15. joulukuuta Nilsiä 1915 – 26. syyskuuta 1943 Ontajoki) oli Mannerheim-ristin ritari numero 107. Jalkaväkirykmentti 10:ssä komppanian päällikkönä toiminut Korhonen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 8. helmikuuta 1943. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä luutnantti. Korhonen on haudattu Kuopion sankarihautaan.
Sysimyllyn tuulivoimalaitos

| Sysimyllyn tuulivoimalaitos |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Kauhajoki
Koordinaatit:  62°28′01″N, 22°02′49″E
Valmistunut:  2014 
Rakennuttaja:  Sysituuli Oy
Omistaja:  Sysituuli Oy 
Operaattori:  Sysituuli Oy
Voimalaitos
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  95 m 
Kapasiteetti:  2,5 MW  
 fiSysimyllyn tuulivoimalaitos 
Sysimyllyn tuulivoimalaitos on Etelä-Pohjanmaalla Kauhajoen Kainaston Raittikaupungissa sijaitseva tuulivoimalaitos, jonka kapasiteetti on 2,5 megawattia. Voimalan on rakentanut, sen omistaa ja sitä operoi Sysituuli Oy.
Yleistä

Tuulivoimalaitos sijaitsee Kauhajoen kirkolta 8,5 kilometriä luoteeseen Kainastonjoen jokilaakson peltoalueella. Voimala on pystytetty Raittikaupungissa yksityiseen pihapiiriin 95 metrin korkeudelle mpy.. Talo sijaitsee kantatieltä 67 haarautuvan seututien 685 alkuosassa. Voimalaitos näkyy hyvin ohikulkevalle valtatielle.
Tuulivoimalaitos on saksalaisen Enerconin valmistama E115/2500, jonka tuuliturbiinin halkaisija 115 metriä, ja jonka kapasiteetti on 2,5 megawattia. Toisissa lähteessä sen valmistajaksi on ilmoitettu Lagerwey. Silloin sen 2,5 megawatin malli voisi olla L90, LW93/2500 tai LW100/2500. Tuulivoimalaitos tunnettiin aluksi VTT:n julkaisemassa vuositilastossa tunnuksella Sysimäki, mutta myöhemmin sitä on kutsuttu tunnuksella Sysimylly (tai Sysimylly WTG1 ).
Historiaa

Tuulivoimalaitos aloitti sähköntuotantonsa marraskuussa 2014.
Ralf Hauptmann

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Ralf Hauptmann
Syntymäaika: 20. syyskuuta 1968
Syntymäpaikka: Eberswalde, Saksan demokraattinen tasavalta
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1987–1993 1993–2001 2001–2003 |  Dynamo Dresden  FC Köln  Chemnitzer FC | 67 (0) 179 (9) 18 (1) |
Maajoukkue
| 1989–1990 |  DDR | 4 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ralf Hauptmann (s. 20. syyskuuta 1968 Eberswalde Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen entinen jalkapalloilija.
Ura

Hauptmann aloitti jalkapallon BSG Stahl Riesassa, jossa hän pelasi vuoteen 1981 saakka. Tällöin Hauptmann siirtyi Dynamo Dresdenin organisaatioon, jossa hän nousi edustusjoukkueeseen vuonna 1987. Hauptmann pelasi seurassa vuoteen 1993, jonka jälkeen hän siirtyi FC Kölniin. Kölnissä hän pelasi vuoteen 2001 saakka. Hauptmann lopetteli uraansa Chemnitzer FC:n paidassa vuosina 2001–2003.
Hauptmann pelasi DDR:n maajoukkueessa neljä ottelua. Hän oli myös mukana maan juniorimaajoukkueissa.
Kōriki Kiyonaga

Kōriki Kiyonaga (jap. 高力 清長; 1530 – 12. maaliskuuta 1608) oli japanilainen daimio. Hän oli kotoisin Mikawan provinssista, ja palveli Tokugawa-klaania kuolemaansa asti.
Kiyonaga liittyi Tokugawa Ieyasuun vuonna 1552. Tuolloin hän toimi yhtenä Ieyasun kolmesta bugyōsta yhdessä Amano Yasukagen ja Honda Shigetsugun kanssa. Kiyonaga tunnettiin armeliaisuudestaan työssään, mikä toi hänelle lempinimen "Buddha Kōriki".
Kiyonaga oli myös mukana useissa taisteluissa. Hän muonitti Odakan linnoitusta Okehazaman taistelun aikaan, auttoi Ikkō-ikki-liikkeen kukistamisessa ja otti osaa Komakin kampanjaan. Hän myös auttoi laivojen rakentamisessa Toyotomi Hideyoshin Korean kampanjaa varten.
Vuonna 1590 Kiyonaga nimitettiin daimioksi, ja hänelle myönnettiin 20 000 kokun arvoinen Iwatsukin lääni. Kiyonagan pojan Kōriki Masanagan kuoltua vuonna 1599, Kiyonaga jäi eläkkeelle ja siirsi klaaninsa johtajuuden lapsenlapselleen Kōriki Tadafusalle.
Tapio Korhonen

Tapio Korhonen (s. 1944) on avaruusoptiikkaan erikoistunut tutkija, joka työskentelee optiikan alalla Turun yliopiston Tuorlan observatoriossa ja johtamassaan Opteon-yrityksessä Piikkiössä. Koulutukseltaan hän on filosofian lisensiaatti.
Korhonen nousi julkisuuteen toukokuussa 2009, jolloin hänen tähän asti vaativin työkohteensa nousi kiertoradalle Ariane 5 -kantoraketilla. Hänen kahdeksassa kuukaudessa vuonna 2005 valmistamansa avaruuspeili toimi kiertoradalla Euroopan avaruusjärjestön (ESA) Herschel-avaruusobservatiossa, jonka toiminta-aika oli lähes 4 vuotta. 2018 laukaistiin ESAn ADM-Aeolus-kaukokartoitussatelliitti, jonka peilit on hiottu Opteonilla.
Korhonen rakensi ensimmäiset kaukoputkensa lapsena 1950-luvulla, jolloin avaruuden tutkimus eli alkuaikaansa. Pian hän oli jo hionut valmiiksi ensimmäisen oman peilikaukoputkensa. Hän aloitti avaruusalan opinnot ja meni myöhemmin tähtitieteilijäksi Tuorlan observatorioon, jossa hän keskittyi avaruusoptiikan tutkimusalaan. Korhosen ensimmäinen suuri toimeksianto oli 2,5-metrisen peilin valmistus yhteispohjoismaiseen NOT (Nordic Optical Telescope) -observatorioon, joka sijaitsee La Palmalla Kanariansaarilla. La Palmalla on lisäksi kaksi muuta hänen tekemäänsä peiliä ja maailman suurimmalla linssiobjektiivilla varustettu aurinkoteleskooppi. Yksi peili on myös Etelä-Amerikan Chilessä, ja myös kiertoradalla on yksi jo ennen Herschelin sinne saapumista.
Korhosen mukaan on nimetty asteroidi eli pikkuplaneetta 2988 Korhonen. Hän on naimisissa, ja liitosta on kaksi lasta. Kirjailija Riku Korhonen on Tapio Korhosen poika. Korhonen sai Lundin yliopiston kunniatohtorin arvon 1.6.1990.
Mikko Hautaniemi

| Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Maa:  Suomi> Miesten salibandy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Praha 2018 |  |  |
Mikko Hautaniemi (s. 27. kesäkuuta 1989) on suomalainen entinen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Suomen miesten maajoukkueessa 17 ottelua. Niissä hän on tehnyt neljä maalia. Hän on edustanut Suomea MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2021. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2018 ja teki turnauksessa yhden maalin. Hän on pituudeltaan 198-senttimetrinen.
Hautaniemi on edustanut Salibandyliigassa Turun Palloseuraa kausina 2008–2011, 2013–2014 ja kaudesta 2018–2019 alkaen. Nuorempana hän edusti samaa joukkuetta jo Divarissa. Hän on saavuttanut SM-hopeaa kaudella 2018–2019. Hän on ennen kauden 2021–2022 alkua pelannut liigassa 166 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 140 maalia ja antanut 88 maalisyöttöä, sekä 35 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt 28 maalia ja saanut 17 syöttöpistettä. SM-hopeakaudella 2018–2019 Hautaniemi oli pudotuspeleissä joukkueensa paras pistemies 17 maalilla ja kahdeksalla maalisyötöllä. Kausina 2011–2013 ja 2014–2018 hän pelasi Sveitsissä.
Kauteen 2022–2023 uransa päättänyt Hautaniemi teki viimeisen loppuottelun ratkaisevan jatkoaikamaalin, kun TPS voitti seurahistoriansa ensimmäisen Suomen-mestaruuden kaatamalla Nokian KrP:n finaalisarjassa otteluvoitoin 4–3.
Korfí t' Aronioú

| Korfí t' Aronioú> Κορφή τ' Αρωνιού.Sijainti |
| --- | --- |
 Korfí t' Aronioú
Koordinaatit:  36°58′40″N, 25°33′14″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kleidó, Drymalía, Náxos, Náxos ja Pienet Kykladit, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  asutus
Ajanjakso:  noin
Kulttuuri:  kykladinen kulttuuri
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Korfí t' Aronioú (kreik. Κορφή τ' Αρωνιού, myös Korphi t’ Aroniou) on kykladisen kulttuurin aikaisen asutuksen arkeologinen kohde Náxoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee kukkulalla saaren kaakkoisosassa Pánermoksen ja Kleidón kylien välisellä alueella, vajaan kilometrin etelälounaaseen Kleidósta ja noin 350 metriä rannikosta.
Kivikaiverruksia (metsästystä tai uskonnollinen seremonia?) Korfí t' Aronioústa, n. 3000–2300 eaa.
Korfí t' Aronioú on ajoitettu varhaiskykladiselle kaudelle II (EC II) noin ajalle 3000/2800–2300 eaa. Se tunnetaan ennen kaikkea kiveen kaiverretuista kuvista, joissa esiintyy ihmisiä, eläimiä ja esimerkiksi veneitä. Paikalta tehdyt esinelöydöt ovat Náxoksen arkeologisessa museossa sekä Apeíranthoksen arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korfí t' Aronioú Wikimedia Commonsissa
Matvei Korgujev

Matvei Korgujev.
Matvei Mihailovitš Korgujev (ven. Матве́й Миха́йлович Ко́ргуев, 1883 Kieretti – 4. heinäkuuta 1943 Kieretti) oli venäläisten kansansatujen taitaja.
Matvei Korgujevin isä oli venäläinen pomori ja äiti karjalainen talonpoikaisnainen. Hän työskenteli lapsesta saakka paimenena, metsätöissä ja matruusina sekä myöhemmin sahalla, Muurmannin radan rakennustöissä ja sadunkertojana pomorien kalastusartteleissa. Elämänsä loppuvaiheessa Korgujev toimi kalastuskolhoosin työnjohtajana.
Korgujevilla oli ilmiöimäinen muisti sekä monimutkaisten satuaiheiden yhdistämisen taito. Hänen repertuaarinsa käsitti etupäässä ihmesatuja, joissa heijastuu pohjolan luonto sekä kalastajan, maanviljelijän ja metsästäjän arkielämä. Korgujev osasi myös karjalankielisiä satuja ja kansanrunoja.
Kansanperinteen tutkija Aleksandr Netšajev kirjoitti 1930-luvulla muistiin yli 120 Korgujevin satua, jotka julkaistiin kaksiosaisena teoksena. Vuonna 1938 Korgujev hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.
Tšuupan keskikoulun yhteydessä toimii Korgujeville omistettu museo.
Suomennettu teos

Kolme satua. Suom. Tamara Padarina. Kuusamo: Kuusamon kunnan kulttuuritoiminta, 1996.
Koolapuut

| Koolapuut |
| --- | --- |
 Koolapuun (Cola acuminata) kukkia.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Lahko::  Malvales
Heimo::  Malvakasvit Malvaceae
Alaheimo::  Sterculioideae
Suku::  Koolapuut Cola  Schott & Endl., 1832
luokitusjärjestelmä::  APG III
Synonyymit
 Bichea Stokes  Chlamydocola (K. Schum.) Bodard 
Katso myös
   Koolapuut Wikispeciesissä   Koolapuut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koolapuut (Cola) on malvakasvien (Malvaceae) heimon alaheimoon Sterculioideae kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu noin 100–125 lajia lähinnä trooppisen ilmastoalueen puita. Kaikki suvun lajit kasvavat luontaisina Afrikassa. Kahta suvun lajia viljellään kolapähkinöiksi kutsuttujen siementensä vuoksi.
Kuvaus

Koolapuut ovat pienehköjä puita tai pensaita. Suurikokoisimmat lajit kasvavat yleensä enimmillään noin 30 metriä korkeiksi. Suvun lajeilla on usein sekä nystykarvoja, tähtikarvoja että kilpikarvoja.
Lehdet voivat olla sormilehdykkäisiä tai yksinkertaisia ja muodoltaan sormiliuskaisia tai ehyitä. Lehdet ovat ruodillisia ja ruodin kärjessä on usein näkyvästi ruotia leveämpi pullistuma. Ilmaraot ovat tavallisesti lehtien alapinnoilla, mutta joillakin lajeilla myös yläpinnoilla.
Koolapuut ovat usein kaksikotisia, joten erilliset yksineuvoiset hede- ja emikukat kasvavat yleensä eri puuyksilöissä. Jotkin lajit ovat kuitenkin yksikotisia ja joillakin lajeilla on kaksineuvoisia kukkia. Kukat kasvavat lehtihankoihin kehittyvissä kukinnoissa. Kukissa ei ole terälehtiä. Verhiöön kuuluu tavallisesti 4–5 verholehteä. Hedekukissa on 5–12 hedettä yhdessä tai kahdessa kehässä hetiöperässä. Emikukissa on tavallisesti 4–5 emilehteä.
Hedelmät ovat rakenteeltaan kypsinä aukeavia kotia. Niissä on yksi tai useampia siemeniä.
Lajit

Koolapuiden sukuun kuuluu lajien määritelmästä riippuen noin 100–125 hyväksyttyä lajia. Seuraavia lajeja on pidetty yleensä hyväksyttyinä:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Cola acuminata – koolapuu  Cola altissima  Cola angustifolia  Cola anomala  Cola argentea  Cola attiensis  Cola ballayi  Cola bilenguensis  Cola bipindensis  Cola bodardii  Cola boxiana  Cola brevipes  Cola bruneelii  Cola buesgenii  Cola buntingii  Cola cabindensis  Cola caricifolia  Cola cauliflora  Cola cecidiifolia  Cola chlamydantha  Cola chlorantha  Cola clavata  Cola coccinea  Cola congolana  Cola cordifolia  Cola crispiflora  Cola digitata  Cola discoglypremnophylla  Cola duparquetiana |  Cola edeensis  Cola fibrillosa  Cola ficifolia  Cola flaviflora  Cola flavovelutina  Cola gabonensis  Cola gigantea  Cola gigas  Cola gilletii  Cola glabra  Cola glaucoviridis  Cola greenwayi  Cola griseiflora  Cola heterophylla  Cola hispida  Cola hypochrysea  Cola idoumensis  Cola kimbozensis  Cola lasiantha  Cola lateritia  Cola laurifolia  Cola lepidota  Cola letestui  Cola letouzeyana  Cola liberica  Cola lissachensis  Cola lizae  Cola lomensis  Cola lorougnonis |  Cola louisii  Cola lukei  Cola macrantha  Cola mahoundensis  Cola marsupium  Cola mayimbensis  Cola mayumbensis  Cola megalophylla  Cola metallica  Cola millenii  Cola minor  Cola mossambicensis  Cola mosserayana  Cola nana  Cola natalensis  Cola ndongensis  Cola nigerica  Cola nitida  Cola noldeae  Cola obtusa  Cola octoloboides  Cola pachycarpa  Cola pallida  Cola philipi-jonesii  Cola pierlotii  Cola porphyrantha  Cola praeacuta  Cola pseudoclavata |  Cola pulcherrima  Cola quentinii  Cola reticulata  Cola ricinifolia  Cola rondoensis  Cola rostrata  Cola ruawaensis  Cola scheffleri  Cola sciaphila  Cola selengana  Cola semecarpophylla  Cola simiarum  Cola sphaerocarpa  Cola sphaerosperma  Cola stelechantha  Cola subglaucescens  Cola suboppositifolia  Cola sulcata  Cola tessmannii  Cola triloba  Cola tsandensis  Cola uloloma  Cola umbratilis  Cola urceolata  Cola usambarensis  Cola vandersmisseniana  Cola verticillata  Cola welwitschii |
Levinneisyys ja kehityshistoria

Koolapuita esiintyy kotoperäisenä Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Suurimmillaan lajirunsaus on Länsi- ja Keski-Afrikan trooppisissa sademetsissä. Myös Itä-Afrikan rannikolla on runsaasti lajeja.
Koolapuiden historia ulottuu ainakin oligoseenikaudelle asti. Vanhin tunnettu sukuun luokiteltu jäännös on noin 28–27 miljoonaa vuotta vanha Etiopiasta löydetty fossiilinen lehti. Koolapuita ei nykyisin enää esiinny löytöalueella Saharan pohjoispuolisessa Afrikassa. Koolapuiden lähimpinä sukulaisina pidetään sukua Octolobus sekä kotopuita (Pterygota).
Elinympäristö

Koolapuita esiintyy lähes yksinomaan trooppisissa kosteissa ainavihannissa tai puoliainavihannissa metsissä. Ne kasvavat tavallisesti metsän aluskerroksessa latvuskerroksen alapuolella.
Käyttö

Koolapuuta (Cola acuminata) ja Cola nitidaa viljellään ravintokasveina niiden runsaasti kofeiinia ja teobromiinia sisältävien siementen vuoksi. Siemeniä kutsutaan usein kolapähkinöiksi, vaikka ne eivät ole varsinaisesti pähkinöitä. Siemeniä käytetään useiden ruoka-aineiden ja juomien valmistuksessa, ja läntisessä Afrikassa niitä usein pureskellaan sellaisenaan. Myös lajien Cola ballayi, Cola verticillata ja Cola sphaerocarpa hedelmät ovat syötäviä.
Lajin Cola nitida lehtiä.
Lajin Cola cordifolia kotahedelmä.
Koolapuun ja Cola nitidan siemeniä kutsutaan kolapähkinöiksi.
Korhonen (yritys)

Alvar Aallon suunnittelema pöytä ja tuolit.
Huonekalutehdas Korhonen on 1910 perustettu Kaarinan Littoisissa toimiva huonekalutehdas, joka tunnetaan erityisesti Alvar Aallon suunnittelemien Artek-kalusteiden valmistajana.
Tehtaan perusti Turussa 1910 Otto Korhonen yhdessä kolmen muun puusepän kanssa. Nimellä Oy Huonekalu- ja Rakennustyötehdas Ab toiminut yritys valmisti Turun Nummenmäellä aluksi kirveiden ja muiden työkalujen varsia Venäjän armeijalle ja sisusti Crichton-Vulcan-telakan tekemiä sukellusveneitä ja panssarilaivoja.
1920-luvulla tehdas aloitti yhteistyön Turkuun toimistonsa perustaneen Alvar Aallon kanssa ja on siitä pitäen valmistanut Aallon suunnittelemia huonekaluja. Niitä on tehtaan tuotannosta 75 prosenttia. Suurin yksittäinen Korhosen ja Aallon hanke oli Paimion parantola.
Yrityksen tuotanto siirtyi Turusta Littoisiin vähittäin vuosina 1965–1982.
Yritys on saanut Fennia-palkinnon vuonna 2007 Heikki Ruohon muotoilemista Flip-tuolista ja -pöydästä.
Korhosen tytäryhtiö on Mobel, joka kehittää ja markkinoi julkisten tilojen kalusteita. Mobelin malliston pääsuunnittelija ja yrityksen taiteellinen johtaja on sisustusarkkitehti Jouko Järvisalo
Sveitsiläisen Vitran omistukseen siirtynyt Artek osti Korhosen liiketoiminnan vuonna 2014.
Samasta sukuhaarasta on irronnut raisiolainen huonekaluvalmistaja P. O. Korhonen, jonka toiminta päättyi 2014.
Aiheesta muualla

Korhosen verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Mobel (Arkistoitu – Internet Archive)