Djibouti (kaupunki)
Historia

Nykyisen Djiboutin kaupungin kohdalla ei tiettävästi ollut pysyvää asutusta ennen siirtomaakautta. Ranskalaiset kiinnostuivat 1800-luvulla alueesta välipysäkkinä Indokiinan siirtomaihin ja Punaisenmeren maantieteellisen merkityksen takia. He hankkivat ensin alueen Obockista Djiboutin kaupungin Tadjouranlahden pohjoispuolelta vuonna 1862. 1880-luvun puolivälistä alkaen he alkoivat kuitenkin etsiä paikkaa suuremmalle satamalle ja päätyivät rakentamaan sen nykyisen kaupungin kohdalle vuonna 1888. Sataman taakse rakennettiin tieverkko. Paikka nimettiin Djiboutiksi. Vuonna 1896 Djiboutista tuli Ranskan Somalimaan pääkaupunki. Olot 1800-luvun Djiboutissa olivat kaoottiset, ja se tuli tunnetuksi khatin ja aseiden salakuljetuspaikkana. Aseiden kysyntä oli niin suurta, että yhden aseen ostamiseksi tarvitsi 300 kamelia. Vuonna 1897 Etiopian pääkaupungista Addis Ababasta rakennettiin rautatie Djiboutin satamaan. Djiboutista tuli tärkeä Etiopian kaupan keskus.
Kun natsi-Saksa miehitti Ranskan vuonna 1940, Djibouti siirtyi Vichyn Ranskan hallintaan. Vastauksena tähän Iso-Britannia sulki sataman, mutta se ei voinut estää paikallisia ranskalaisia toimittamasta tietoja ohi kulkevista laivasaattueista. Vuonna 1942 noin 4 000 brittiläistä sotilasta miehitti kaupungin, ja sen hallinta luovutettiin Vapaalle Ranskalle vielä samana vuonna. Sodan jälkeen siirtomaahallinnon horjuminen vaikutti myös Djiboutissa, kun issat halusivat luoda Suur-Somalian ja afarit tukivat ranskalaishallintoa. Ranskalaiset suosivatkin afareja hallinnossaan.
Djibouti menetti merkitystään satamana, kun ranskalaiset vetäytyivät Indokiinasta. Vuonna 1967 Djiboutissa pidettiin kansanäänestys ranskalaishallinnon jatkumisesta. Äänestystä leimasivat eri osapuolten yritykset peukaloida sitä, ja Djiboutin kaupungin ympärille pystytettiin piikkilanka-aita, jolla estettiin ”ulkopuolisten” pääsy äänestämään. Jo tuolloin yli puolet alueen asukkaista asui Djiboutin kaupungissa. Vähän ennen äänestystä 10 000 somalialaista karkotettiin ja opposition johtajat pidätettiin. Äänestyksessä valtaosa kannatti pysymistä Ranskan hallinnossa, mutta äänestystulos herätti vastarintaa etenkin somaleissa, jotka aloittivat aseellisen vastarinnan ranskalaisia vastaan. Kuuden päivän sota ja Suezin kanavan sulkeminen aiheuttivat suuria ongelmia satamaan tuleville laivoille tarjotuista palveluista riippuvaiselle kaupungin taloudelle. Kanavan avaamisen jälkeen vuonna 1975 elpyminen oli hidasta, mikä johtui paljolti sataman vanhentumisesta. Vuonna 1977 pidettiin uusi äänestys itsenäisyydestä. Djiboutin kaupungissa 92 % äänesti sen puolesta, ja maasta tuli itsenäinen 27. kesäkuuta 1977. Monet kaupungin eliitistä pakenivat Ranskaan. Itsenäisyyden jälkeenkin maa oli erittäin riippuvainen kaupungin sataman tuotoista.
Sisällissodat vuosina 1991–1994 ja 1997–2000 aiheuttivat suuria tuhoja, minkä lisäksi kaupunkiin tuli suuria määriä pakolaisia ja kotinsa menettäneitä maaseudulta. Kaupungin ongelmia ovat myös köyhyys ja työttömyys. Arviolta puolet kaupungin asukkaista on työttömiä. AIDS on merkittävä terveysongelma. Työttömyyden vähentämiseksi koulutusta on pyritty parantamaan ja vuonna 2002 kaupunkiin perustettiin uusi yliopisto.