stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kenttätykistörykmentti 3 (1918–1939)
Historia

Tykistöupseerikokelaskurssi N:o 2:lta siirrettiin rykmenttiin yhdeksän upseeria ja 52 miehistöön kuuluvaa. Rykmentti vastaanotti ensimmäiset alokkaansa 24.–26. huhtikuuta 1919. Saapumiserän vahvuus oli niin suuri, että rykmenttiin muodostettiin kolme patteristoa ja jokaiseen niistä kolme patteria. Tykkeinä alkuperäisen patteriston 1. ja 3. patterilla oli ollut 76 K 02 -kenttäkanuunat ja 2. patterilla Schneiderin 122 H 10 -haupitsit. Patterit uudelleennumeroitiin keväällä 1920. Kaksi ensimmäistä patteria olivat kanuunapattereita ja kolmas haupitsipatteri.
Rykmentti muutettiin nelipatteristoiseksi 13. tammikuuta 1921, minkä jälkeen kussakin patteristossa oli vain kaksi patteria. Patteriston ensimmäisen patterin piti olla kanuuna- ja toisen haupitsipatteri, mutta haupitsikaluston riittämättömyyden vuoksi IV patteristossa molemmat patterit olivat kanuunapattereita. Seuraava muutos tehtiin 16. toukokuuta 1926 lakkautettaessa IV patteristo, jolloin vain henkilökunnan vakanssit säilytettiin ja kaikki muu jaettiin muihin patteristoihin. Samalla lakkautettiin rykmentin soittokunta.
Rykmentin patteristoista I ja II olivat Riihimäellä ja III Mikkelissä. Rykmenttiin perustettiin 15. kesäkuuta 1928 I viesti- ja mittausosasto Riihimäellä ja II viesti- ja mittausosasto Mikkelissä. III patteristo hajotettiin 17. elokuuta, minkä jälkeen rykmenttiin kuului kaksi kolmipatterista patteristoa. Todellisuudessa lakkautettiin II patteristo ja III patteristo nimettiin uudeksi II patteristoksi.
Tammikuussa 1932 rykmentistä lakkautettiin 6. patteri ja heinäkuussa 1933 lakkautettiin Mikkelissä sijainnut II patteristo. Tämän jälkeen rykmentissä oli esikunnan lisäksi vain nelipatterinen (1., 2., 3. ja viestipatteri) patteristo ja reservinaliupseerikoulu. Vuonna 1934 rykmenttiin perustettiin soittokunta. Hajotetun II patteriston 4. patterista muodostettiin runko ratsastavalle patterille ja viesti- ja mittausosastot yhdistettiin muodostettaessa viestipatteriksi. Kalustona 1. ja 2. patterilla 76 K 02 -kanuunat ja 3. patterilla 122 H 10 -haupitsit. Reservialiupseerikoululla oli lisäksi 27. maaliskuuta 1935 alkaen koulutuskäytössä neljä 76 K 02 -kanuunaa.
Talvisodan suojajoukkojen perustamisesta annettiin käskyt 5.–6. lokakuuta 1939. Rykmenttiä käskettiin perustaa 3. prikaatin patteristo ja siirtyä 8. lokakuuta mennessä suojajoukkokokoonpanossa Karjalan kannakselle.
Historia > Komentajat

Rykmentin komentajina olivat:
jääkäriluutnantti Veikko Räsänen 1918–1919
eversti Woldemar Stjerncreutz 27. tammikuuta – 27. syyskuuta 1919
everstiluutnantti Leo Magnus Schwanck 27. syyskuuta 1919 – 18. syyskuuta 1924
jääkärimajuri Jarl Fritiof Lundqvist 18. syyskuuta 1924 – 8. syyskuuta 1932
jääkärieversti Väinö Aleksanteri Vuori (vakanssisijoitus) 8. syyskuuta 1932 – 1. heinäkuuta 1933
jääkärieverstiluutnantti Karl Yrjö Ilmari Takkula 1. heinäkuuta 1933 – 4. toukokuuta 1934
jääkärieverstiluutnanttiOskar Isak Sippola (vt) 4. toukokuuta – 15. kesäkuuta 1934
everstiluutnantti Frans Edvard Helminen 15. kesäkuuta 1934 – 17. elokuuta 1937
everstiluutnantti Arthur Rafael Harvo (vt) 17. elokuuta 1937 –
jääkärieversti Aarne Snellman 1937–1939
I patteriston komentajat:
jääkäriluutnantti Veikko Räsänen 1919–1924
majuri Gabriel af Forselles 1924–1928
majuri Sulo Malm 1928–1933
majuri Arthur Rafael Harvo 1933–1939
II patteriston komentajat:
majuri Karl E. Lundqvist 1918–1924
kapteeni Toivo I. Laukola 1924–1928
majuri Frans Helminen 1928–1929
III patteriston komentajat:
jääkärimajuri Torsten Lesch 1919–1921
kapteeni Viktor Elias Simolin 1921–1924
majuri Frans Helminen 1924–1928
IV patteriston komentajat:
majuri Sergei Sundström 1921–1924
kapteeni Viktor Elias Simolin 1924–1926
Elcar

Elcar-merkkinen auto taksina.
Elcar oli yhdysvaltalainen automerkki, jota valmistettiin vuosina 1915–1931. Autoa valmisti Elkhart Carriage Company, joka sijaitsi Elkhartissa, Indianassa. Autossa käytettiin Lycomingin ja Continentalin moottoreita.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Weald

Wealdin kartta teoksessa Rain and Rivers; or Hutton and Playfair against Lyell and all comers (1866).
Weald (muinaisenglanniksi Andredsweald) on laaja, kumpuileva metsäalue Kaakkois-Englannissa, Lontoon altaan ja Englannin kanaalin rannikon välissä. Se ulottuu noin 64 kilometriä lännestä itään ja sijaitsee Kentin, Surreyn, Sussexin sekä osittain myös Hampshiren kreivikuntien alueella.
Wealdin kallioperässä on erilaisista kivilajikerroksista muodostunut doomi, jota eroosio on muokannut voimakkaasti. Aluetta ympäröivät hevosenkengän muotoisesti North Downsin ja South Downsin kalkkikiviharjanteet, joiden läpi virtaa jokia pohjoiseen ja etelään. Vaikka suuri osa metsistä on kaadettu, Weald kuuluu yhä Englannin metsäisimpiin alueisiin.
Geologisesti Weald jakautuu kolmeen osa-alueeseen:
Anssi Järvinen

Anssi Järvinen (s. 16. joulukuuta 1963 Helsinki)lähde? on suomalainen mainonnansuunnittelija, kirjailija ja kolumnisti. Hän on toiminut Hasan & Partnersin luovana johtajana 2009–2011 ja Mainostoimisto SEKin luovana johtajana 2011–2015. Markkinointitoimisto Supersonin luovaksi johtajaksi ja partneriksi hän siirtyi kesällä 2015.
Järvinen aloitti mainosuransa Unileverin omistamassa Lintaksessa, josta hän siirtyi Bates Oy -mainostoimistoon ja sitten Laudaturiin.
Vuonna 1993 Järvinen perusti Ilkka Pönkäsen kanssa LAB Advertising-mainostoimiston, joka panosti tietokantamarkkinointiin. Toimisto kasvoi lähes 40 työntekijän kokoiseksi ja myytiin yhdysvaltalaiselle Leo Burnett-ketjulle vuonna 1999.
Järvinen jätti Leo Burnettin vuonna 2003 vähän ennen sen fuusioitumista mainostoimisto Skandaalin kanssa. Järvinen auttoi toimittaja Pirjo Kauppista kirjoittamaan kirjan vammautumisensa jälkeisestä elämästä (Elämän polte, Otava 2003).
Järvinen kutsuttiin seuraavaksi Hasan & Partnersin suunnittelujohtajaksi ja nimitettiin myöhemmin luovaksi johtajaksi. Kesällä 2011 hän siirtyi SEK & Greyn luovaksi johtajaksi, mutta irtisanoutui keväällä 2015.
Anssi Järvisen palkittuja mainoskonsepteja ovat muun muassa eQ Pankin Toinen Pankki, Keltaisten sivujen Jos et sitä täältä löydä, niin et mistään, Ilta-Sanomien Näinhän sen olisi aina pitänyt olla, Ilmarisen Isona meistä kaikista tulee eläkeläisiä, Vichyn Suomen vahvin vesi, Pommacin Aamuksi töihin, HIFK:n stadilaisuus ja Aku Ankan konseptit.lähde?
Vuonna 2005 Järvinen palkittiin hopea-Effiellä Scandic-hotelliketjun kampanjasta ja vuonna 2009 kahdella Hopeahuipulla Veikkaaja-lehden mainonnasta. Ilta-Sanomille tehty mainonta palkittiin hopealla ja pronssilla Moskovan Golden Drum -kilpailussa. Hartwallin Jaffa toi hopeaa ja Vichy Novelle kultaa Vuoden huipuissa 2012.lähde?
Anssi Järvinen on Julkisen sanan neuvoston yleisöjäsen kaudella 2014–2016. Anssi Järvinen nimitettiin JSN:n 3. varapuheenjohtajaksi vuodeksi 2016. . Hänen vuoden 2015 huhtikuusta lähtien kirjoittamansa Anzion mukaan -verkkokolumnit Imagen sivuille ovat olleet kuultavissa myös Business FM -radiokanavalta viikoittain maaliskuusta 2017.
Anssi Järvinen avioitui poliitikko ja viestintäkonsultti Sallamaari Muhosen kanssa kesäkuussa 2016.
Into-kustannus julkaisi keväällä 2019 satukirjat Sankaritarinoita pojille ja saman vuoden syksynä Sankaritarinoita kaikille, joista ensin mainitussa oli Anssin kirjoittamat tarinat Syksy Räsäsestä sekä Kalle Könkkölästä ja jälkimmäisessä Venny Soldan-Brofeldtista,  Anne Liljeströmistä ja Rosa Meriläisestä.
Helsingin kaupunginvaltuusto nimitti Järvisen elokuussa 2021 nelivuotiskaudeksi Helsingin käräjäoikeuden lautamieheksi Vihreän liiton mandaatilla.
Suomen Setlementtiliitto nimitti Anssi Järvisen hallitukseensa toimikaudelle 2023–2024 syyskokouksessaan Oulussa marraskuussa 2022.
Aiheesta muualla

Linkedin-profiili
Anzion mukaan -blogi Imagen verkkosivuilla
Eysink

Eysink 10/12-HP vuodelta 1912
Eysink oli hollantilainen automerkki, jota valmistettiin vuosina 1899–1920. Eysink oli kuitenkin tunnetumpi moottoripyörien valmistaja; niiden valmistus päättyi vuonna 1956. Vuonna 1897 Eysinkin veljekset Amersfoortissa valmistivat auton, jossa oli saksalainen Benz-moottori. Perustettuaan oman tehtaan Eysinkin veljekset valmistivat yksi- ja kaksisylinterisiä kardaanivetoisia autoja; jälkimmäisen teho oli 12 hv eli 8,8 kW.
Myöhemmin Eysink valmisti myös nelisylinterisiä (teholtaan 30 hv eli 22 kW) ja kuusisylinterisiä (40 hv eli 29 kW) autoja. Pikkuauto Bébén tuotanto alkoi 1912 ja loppui 1912. Parhaimmillaan Eysink valmisti 50 autoa vuodessa ja kaikkiaan 400 autoa.
R2 (reaktori)

R2-reaktori vesialtaineen.
R2 oli ruotsalainen tutkimusreaktori. Se sijaitsi Studsvikin tutkimuskeskuksessa noin 30 kilometriä Nyköpingistä itään. Reaktorin tilasi AB Atomenergi ja sen toimitti Allis-Chalmers. Yhtiö on paremmin tunnettu valmistamistaan traktoreista. Reaktori tuli kriittiseksi 4. toukokuuta 1960 kello 3.54 jonka jälkeen se oli käytössä sulkemiseensa 16. kesäkuuta 2005 kello 8.00 saakka. Reaktorin alkuperäinen lämpöteho oli 30 MW, mutta sitä nostettiin 50 MW:iin vuonna 1969. Reaktoria käytettiin isotooppien tuottamiseen ja tieteelliseen tutkimukseen. Maailmassa on kolme muuta vastaavanlaista reaktoria Yhdysvalloissa, Etelä-Afrikassa ja Alankomaissa.
Jokihaara (Uurainen)

| Jokihaara |
| --- | --- |
 Jokihaara
 Koordinaatit: 62.4295°N, 25.4995°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Keski-Suomi
Kunta:  Uurainen
Postinumero:  41210
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jokihaara on kylä Uuraisten kunnan kaakkoisosassa lähellä Jyväskylän rajaa. Se sijaitsee seututien 630 varrella, Uuraisten kirkonkylän ja Tikkakosken taajamien välissä. Jokihaara koostuu useammasta osasta, joita ovat ainakin Oikarinperä, Kummunkylä, Simuna, Nauttiaisen kangas, Saha, Vahvanmylly sekä Kuusitien alue.
Jokihaarassa oli noin 400 asukasta vuonna 2005. Väkiluku alkoi laskea 1960-luvun jälkeen Kentän sahan toiminnan loputtua, mutta kylä on alkanut kasvaa jälleen vuosisadan vaihteessa. Kasvuun on vaikuttanut kylän sijainti Jyväskylän lähettyvillä.
Elinkeinot

Suurin osa kyläläisistä käy töissä Jokihaaran ulkopuolella, mutta kylässä toimii myös muutama yritys, kuten leipomo, autokorjaamo ja metallisorvaamo. Maataloutta kylässä ei nykyään juuri harjoiteta.
Huomattava työllistäjä kylässä 1960-luvulle saakka oli Kentän saha. 1950-luvulta 1970-luvulle kylässä toimi myös Oikarin tila, jolla harjoitettiin maa- ja metsätaloutta, vuoteen 1962 asti myös karjataloutta. Tilalla oli myös oma taimitarha. Nykyään Oikarin rakennukset ovat Keski-Suomen Ajokoirayhdistyksen omistuksessa.
Koulu

Jokihaarassa toimi aiemminselvennä 1930-luvun alussa perustettu kansakoulu. Nykyään lähin koulu on Höytiällä, jonne on matkaa noin kuusi kilometriä. Höytiän koulu kattaa ainoastaan vuosiluokat 1–4, luokkien 5–9 opetus järjestetään kirkonkylässä Uuraisten koulukeskuksessa.
Aiheesta muualla

Jokihaaran verkkopalvelu
| n k Uurainen |
| --- | --- | --- |
 Keski-Suomi  Jyväskylän seutukunta 
| Kylät |  Haukimäenkylä  Höytiä  Jokihaara  Kangashäkki  Kirkonkylä  Kotaperä  Kummunkylä  Kyynämöinen  Nyrölä  Pirttiperä  |  |
Morgantown (täsmennyssivu)

Morgantown tarkoittaa useimmiten Morgantownin kaupunkia Yhdysvaltojen Länsi-Virginian osavaltiossa. Morgantown voi tämän lisäksi tarkoittaa seuraavia paikkoja Yhdysvalloissa:
Morgantown, kunta Indianassa
Morgantown, kaupunki Kentuckyssä
Morgantown, kunnallishallinnoton alue Marylandissa
Morgantown, väestönlaskennallinen asuinpaikka Missisippissä
Morgantown, kunnallishallinnoton alue Mississippissä
Morgantown, kunnallishallinnoton alue Mississippissä
Morgantown, kunnallishallinnoton alue Ohiossa
Morgantown, väestönlaskennallinen asuinpaikka Pennsylvaniassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Morgantown (täsmennyssivu)”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ladun maja

Maja on Taka-Keljossa oleva ulkoilun tukikohta.
Ulkoilijoita Jyväskylän Ladun majalla.
Maja on Kolmisoppinen-järven rannalla.
Ladun maja on Suomen Ladun jäsenyhdistyksen, Jyväskylän Ladun ylläpitämä hiihtomaja Jyväskylän Taka-Keljossa Kolmisoppisen rannalla.
Maja-alue on suosittu ulkoilupaikka kautta vuoden. Alueella on hyviä ulkoilureittejä patikoijille ja maastopyöräilijöille kesäaikaan. Talvikaudella kaupunki ylläpitää laajaa latuverkostoa vapaan ja perinteisen hiihtotavan hiihtäjille. Osa näistä reiteistä on valaistu. Maja on talvella hiihtokaudella hiihtomajana viikonloppuisin ja hiihtolomien aikana. Muina aikoina Majaa käytetään kokous- ja koulutustilana yhdistyksen sisäisesti. Lisäksi sitä vuokrataan ulkopuolisille yhteisöille ja yksityishenkilöille. Majan lähituntumassa on pysäköintipaikkoja melko runsaasti. Kesällä on Kolmisoppisen rannassa uimaranta.
Jyväskylän Latu ylläpitää metsälatuja, joissa voi hiihtää perinteisellä tyylillä metsämaastoon avatuilla laduilla. Majalla on talvella mahdollisuus vuokrata suksia ja lumikenkiä. Huoltorakennuksessa on yhdistyksen jäsenillä mahdollisuus huoltaa suksia asianmukaisissa tiloissa. Laduilta on hiihtoyhteys myös Laajavuoren latuverkostoon (valaistu) sekä Muurameen. Yhdistyksellä on vuokrattuna 300 m päässä varsinaisesta majasta Soppimaja, jota vuokrataan asiakkaille kesäaikaan eri pituisiksi ajoiksi. Majojen läheisyydessä on myös Kolmisoppisen laavu, jonne on viitoitus Ladun Majalta.
Maja rakennettiin 1950-luvulla, ja sitä on useamman kerran laajennettu, viimeksi 1960-luvulla, jolloin hirret laajennusta varten lahjoitti Jyväskylän kaupunki.
Aiheesta muualla

Ladun majan aukioloajat
Virheravitsemus

Aliravitsemuksesta kärsivät isä ja poika Intiassa vuonna 1972
Virheravitsemus eli malnutritio tarkoittaa yhden tai useamman ravintoaineen puutetta tai ylimäärää ravinnossa. Virheravitsemus on siten yläkäsite, joka kattaa sekä liian pienestä energiansaannista johtuvan aliravitsemuksen ja tiettyjen ravintoaineiden puutostilat tai ravintoaineiden epätasapainoisen saannin ja liiallisesta energiansaannista johtuvan ylipainon. Virheellisesti ravitun henkilön ruokavalio ei sisällä oikeaa määrää ravintoaineita oikeissa suhteissa.
Ihminen voi olla virheravittu, vaikka nauttisi tarpeeksi kaloreita, jos hänen ruokansa ei sisällä riittävästi vitamiineja, hivenaineita ja proteiinia.
Virheravitsemuksen tyypeistä aliravitsemuksen yleisin oire on laihtuminen, yliravitsemuksen taas ylipaino tai lihavuus. Myös aliravittu henkilö saattaa lihoa, jos hän saa syömästään ruoasta tarpeeksi kaloreita mutta liian vähän muita ravintoaineita. Yhdistyneiden kansakuntien ravitsemuskomitean (SCN) mukaan virheravitsemus on maailman merkittävin taudinaiheuttaja. Sairaus onkin usein virheravitsemuksen syy tai seuraus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Virheravitsemus Wikimedia Commonsissa
Deadwood (kaupunki)

| Deadwood |
| --- | --- |
 Deadwood nykyisin.

 Deadwood
 Koordinaatit: 44°22′36″N, 103°43′45″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Etelä-Dakota
Piirikunta:  Lawrence
Korkeus:  1 380 m
Väkiluku (2010):  1 270
Aikavyöhyke:  UTC-7 (kesäaika UTC-6)
 
 www.cityofdeadwood.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Deadwood on pikkukaupunki Lawrencen piirikunnassa Etelä-Dakotassa Yhdysvalloissa. Kaupunki sijaitsee Mustilla kukkuloilla kanjonissa ja sitä ympäröivillä rinteillä 1 380 metrin korkeudessa merenpinnasta. Vuonna 2010 siellä oli 1 270 asukasta.
Deadwood perustamisvuonnaan kultaryntäyksen aikaan 1876.
Deadwood perustettiin vuonna 1876 kultaryntäyksen aikaan. Nimensä (suomeksi ‘kuollut puu’) se sai kanjonissa seisseistä kuolleista puista. Kaupunki täyttyi 25 000 kullankaivajalla, jotka olivat tulleet etsimään kultaa ympäröiviltä kukkuloilta. Deadwood oli noina villin lännen vuosina väkivaltainen kaupunki, jossa ei ollut lakia. Siellä asui legendaarisia lännenhahmoja, kuten Wild Bill Hickok ja Calamity Jane. Näistä ajoista kertoo yhdysvaltalainen lännensarja Deadwood.
Kun Deadwoodiin oli vedetty rautatie vuonna 1891, kaupungista tuli alueellinen kauppakeskus. Rahapelit kiellettiin vuonna 1905 mutta sallittiin jälleen vuonna 1989.
Nykyisin Deadwood saa suuren osan tuloistaan turismista ja pelihalleista, joissa on usein villin lännen teema. Alueella kasvatetaan myös jonkin verran karjaa ja kaadetaan puuta. Kaupunkia ympäröi Mustien kukkuloiden kansallispuisto, ja alueella on paljon retkeilymahdollisuuksia. Deadwoodin kaupunki on nimetty historiallisesti merkittäväksi kohteeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Deadwood (kaupunki) Wikimedia Commonsissa
SFS

| SFS Suomen Standardit |
| --- | --- |
Perustettu:  1947
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
SFS Suomen Standardit ry (ruots. SFS Finska Standarder rf)
(aiemmin Suomen Standardisoimisliitto SFS ry, ruots. Finlands Standardiseringsförbund) on suomalainen standardisoinnin keskusjärjestö. SFS on jäsenenä kansainvälisessä standardisoimisjärjestössä ISOssa ja eurooppalaisessa standardisoimisjärjestössä CENissä.
Historia

Kansallinen standardisointi alkoi Suomessa vuonna 1924, jolloin lähinnä teollisuuden toimesta perustettiin Suomen Standardisoimislautakunta. Se ryhtyi käyttämään lyhennettä SFS. Yhteistyöhön osallistuvat tahot järjestäytyivät vuonna 1947 Suomen Standardisoimisliitto ry:ksi. Standardisoimislautakunta on edelleen SFS:n toimielin.
Suomen Standardoimislautakunnan ensimmäinen ja ainoa palkattu työntekijä 1924 oli lautakunnan sihteeri Alfons Willberg, sittemmin standardointiin Suomessa viidellä eri vuosikymmenellä vaikuttanut teollisuusneuvos ja SFS:n toimitusjohtaja 1947–1962.
Vuodesta 2023 lähtien perustamisesta saakka käytetty termi standardisoida on lyhennetty muotoon standardoida. Vuonna 2024 nimi vaihtui muotoon SFS Suomen Standardit.
Toiminta

Liiton jäsenkuntaan kuuluu pääasiassa elinkeinoelämän järjestöjä ja Suomen valtio, jota edustavat ministeriöt.
SFS julkaisee vuosittain satoja standardeja. Valtaosa näistä standardeista on maailmanlaajuisia tai eurooppalaisia standardeja, jotka on vahvistettu ISO:n tai CEN:n toimielimissä. SFS koordinoi suomalaisten toimialansa asiantuntijoiden osallistumista näiden standardien laadintaan. SFS perustaa ja ylläpitää kansallisia standardisointiryhmiä, jotka seuraavat ja osallistuvat alansa kansainväliseen standardisointiin. Kaikki eurooppalaiset EN-standardit vahvistetaan Suomessa SFS-standardeiksi. Osa niistä käännetään suomeksi. Maailmanlaajuisia ISO-standardeja vahvistetaan SFS-standardeiksi ja käännetään suomeksi tarpeen mukaan. Kansallisiin tarpeisiin SFS laatii standardeja yhteistyössä eri alojen yhteisöjen ja asiantuntijoiden kanssa. Työn tulokset vahvistetaan SFS-standardeiksi.
SFS julkaisee omaa Presiis-lehteä (aiemmin SFS-tiedotus). Kaikki voimassa olevat SFS-standardit on mainittu SFS:n verkkokaupassa olevassa luettelossa, jossa on mainittu myös kaikki voimassa olevat ISO-standardit. SFS:n toimiston yhteydessä on julkinen standardisointialan kirjasto, jossa voi tutustua muun muassa SFS-standardeihin ja ISO-standardeihin. SFS:n tietopalvelu neuvoo kaikissa standardeihin liittyvissä kysymyksissä.
SFS:n toiminta rahoitetaan pääasiassa standardien ja muiden julkaisujen myynnistä saatavilla tuloilla. SFS myy omien julkaisujen lisäksi ISO-standardeja ja muiden maiden standardeja. SFS:llä on verkkokauppa, josta voi ladata SFS-standardeja ja ISO-standardeja omalle koneelleen.
Kirjallisuutta

Åberg, Veijo & Comment, Anne: Standarttisoiminen on nykyajan tunnussana. Suomen Standardisoimisliitto SFS 1924–2014.  Helsinki:  Suomen Standardisoimisliitto SFS, 2014.  ISBN 978-952-242-275-0
Aiheesta muualla

SFS-käsikirja 1 Standardit ja standardisointi[vanhentunut linkki].
Suomen Standardisoimisliitto.
Sarvilakki

Sarvilakki
Sarvilakki (pohjoissaameksi ládjogahpir) oli 1800-luvulla saamelaisten naisten käytössä ollut päähine, joka saa nimensä kookkaasta sarven näköisestä muodostaan. Se oli ilmeisesti päivittäisessä käytössä pohjoisimmalla saamelaisalueella ainakin Suomessa ja Norjassa. Lakissa on pitkät korvalliset ja niihin ommeltuina nauhat, jotka kiinnitetään leuan alle. Sarviosa on tehty männystä tai koivusta ja se on päällystetty punaisella verkakankaalla. Lakki on koristeltu kuvionauhoilla.
Lakki jäi pois käytöstä samaan aikaan, kun lestadiolaisuus levisi saamelaisalueille. Ei ole täysin varmaa, miksi naiset eivät sen jälkeen enää pitäneet lakkia, mutta erään teorian mukaan lestadiolaispapit olivat tuominneet sen pirun sarveksi. Suomessa lakki hävisi ensin Käsivarren Lapista, ja Norjassa 1900-luvulla lakki oli jo lähes kokonaan jäänyt pois muodista.
Nainen sarvilakki päässään 1800–1900-luvun vaihteessa.
Saamelaispoliitikko Silje Karine Muotka sarvilakki päässään.
Los Alamos National Laboratory

| Los Alamos National Laboratory |
| --- | --- |


Tutkimuslaitoksen tiedot
Sijainti:  35°52′32″N, 106°19′27″W
Kotisivu
Los Alamos National Laboratory on laboratorioalue Los Alamosin kaupungissa New Mexicossa, Yhdysvalloissa. Se perustettiin vuonna 1943.
Los Alamosissa suunniteltiin Manhattan-projektin aikana maailman ensimmäisen ydinase, jota testattiin kerran Alamogordossa ja elokuussa 1945 käytettiin Hiroshimassa ja Nagasakissa.
Alueesta käytettiin lukuisia salanimiä kuten Kukkula (engl. Hill) sekä Projekti Y (engl. Project Y).lähde?
Sittemmin Los Alamos Scientific Laboratory on muuntunut Los Alamosin kansalliseksi laboratorioksi (LANL). Se on suunnitellut yli 70 prosenttia Yhdysvaltain kaikista ydinaseista.lähde?
Johtajat

J. Robert Oppenheimer (1943–1945)
Norris Bradbury (1945–1970)
Harold Agnew (1970–1979)
Donald MacLean Kerr (1979–1985)
Siegfried S. Hecker (1985–1997)
John C. Browne (1997–2003)
Pete Nanos (2003–2005)
Robert Kuckuck (2005–2006)
Michael R. Anastasio (2006–2011)
Charles McMillan (2011–2017)
Terry C. Wallace, Jr. (2018–)
Los Alamossa sijaitsee myös Bradbury Science Museum. Museossa on noin 60 interaktiivista näyttelyä joissa esitellään Manhattan-projektin historiaa, laboratorion nykyisiä ja historiallisia puolustus- ja teknologiahankkeita sekä kansallisen ja kansainvälisen taloudellisen, ympäristön, poliittisiin ja sosiaalisiin kysymyksiin liittyvää laboratoriotutkimusta. Museossa käy vuosittain noin 80 000 kävijää.
Los Alamosia on 1990-luvulta alkaen kehitetty myös matkailukohteeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Los Alamos National Laboratory Wikimedia Commonsissa
Atomic bomb Encyclopædia Britannica. Viitattu 7.10.2018 (englanniksi).
Los Alamos, NM Atomic Heritage Foundation. Viitattu 7.10.2018 (englanniksi).
Extance, Andy: Manhattan Project Plutonium, Lost to Obscurity, Recovered by Scientists Scientific American.  15.1.2015. Viitattu 7.10.2018 (englanniksi).
Katajiston kartano

Katajiston kartanon päärakennus
Katajiston kartano (myös Kataisto, ruots. Katajisto gård) on Aulangolla nykyisessä Hämeenlinnassa, aiemmassa Luhtialan kylässä Vanajassa sijaitseva entinen kartano, joka nykyään toimii tapahtumatilana. Tilan nykyinen päärakennus rakennettiin 1800-luvun alussa ratsutilan päärakennukseksi. Rakennuksen toinen kerros tuhoutui tulipalossa 1950-luvulla. Talo rakennettiin sen jälkeen uudelleen, ja sen nykyinen ulkoasu on peräisin siltä ajalta.
Päärakennus ympäristöineen on vuodesta 2017 alkaen toiminut tapahtuma -, juhla- ja kokouskäytössä. Toimintansa lopettanut Aulangon kesäteatteri esiintyi vuosina 2006–2007 Katajiston kartanon alueelle rakennetussa ulkoilmateatterissa. Kartanon puistossa kasvanut pihlaja tunnettiin Suomen suurimpana pihlajana. Puistossa on sijainnut myös Aulangon leirintäalue.