stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Panssarintorjuntaohjus
Käyttö ja ominaisuudet

Pst-ohjuksia voidaan ampua ajoneuvoista, kuten rynnäkköpanssarivaunuista tai erityisesti pst-ohjuksille suunnitelluista panssarintorjunta-ajoneuvoista. Myös rynnäkkökoneita tai helikoptereita voidaan aseistaa panssarintorjuntaohjuksilla. Useimmille pst-ohjuksille on olemassa myös maa-ampumalaite, joka on 1–3:n sotilaan liikuteltavissa. lähde?
Perinteisiin sinkoaseisiin tai panssarintorjuntakanuunoihin verrattuna pst-ohjus tarjoaa suuremman kantaman (2–5 km) ja suuren panssarinläpäisykyvyn (400–1 000 mm). Ohjuksen huonoihin puoliin lukeutuu esimerkiksi sen pitkä lentoaika maaliin, jolloin maali saattaa ehtiä liikkua katveeseen, suojautua suojasavuheittein tai laukaista omasuojajärjestelmän ohjuksentorjuntapanokset, jotka ovat tosin vielä suhteellisen harvinaisia panssarivaunuissa. lähde?
Useimmissa pst-ohjuksissa on ontelopanos, jonka suunnattu räjähdysvaikutus läpäisee panssarin. Panssarinläpäisy riippuu ennen kaikkea ontelopanoksen halkaisijasta, joka on kannettavissa ohjuksissa tyypillisesti 120–130 mm ja raskaissa ohjuksissa 150 mm luokkaa. lähde?
Kehitys

Saksalaisilla oli jo toisen maailmansodan lopussa prototyyppiasteella panssarintorjuntaohjus, joka ei kuitenkaan tiettävästi ehtinyt koekäyttöön taistelukentälle ennen sodan päättymistä. Ensimmäisen sukupolven pst-ohjuksissa ampujalla ei ollut varsinaista tähtäintä, vain tähystyskaukoputki, ja ohjus ohjattiin maaliin lennokin tavoin joystick-tyyppisellä ohjaimella, joka välittää komennot ohjuksen perästä purkautuvaa kuparilankaa pitkin ohjuksen ohjauskoneistolle. Tästä ohjaustavasta käytetään nimeä MCLOS (engl. Manual Command to Line of Sight). Ohjaustapa vaatii suurta harjaantumista ja keskittymistä. Osumatodennäköisyydet näillä ohjuksilla jäivät 2–25 % välille. lähde?
Toisen sukupolven ohjuksissa 1970-luvulta alkaen ohjaus tapahtuu siten, että ampuja pitää ohjuksen ampumalaitteessa olevan tähtäimen maalin kohdalla. (SACLOS, engl. Semi-Automatic Command to Line of Sight) Laukaisu- ja tähtäinlaitteisto seuraa ohjuksen rakettimoottorin lämpöjälkeä, toisaalta maali ja ohjauskomennot välittyvät kuparipäällysteisiä teräslankoja pitkin ohjukselle. Ampujan pitää pysyä paikallaan laukaisun jälkeen sen noin 30 sekunnin ajan, jonka suhteellisen hitaan ohjuksen lento maaliinsa vie. Ohjus on edelleen yksinkertainen ja halpa. Kehittyneemmät laukaisinlaitteistot sisältävät pimeänäkölaitteiston. Modernimpi SACLOS perustuu ohjuksen kärjessä olevaan laserhavaitsimeen, joka havaitsee kohteesta heijastuvan laservalon tähtääjän osoittaessa sitä. lähde?
Kolmannen sukupolven ohjuksissa 1990-luvulta alkaen ohjukselle voidaan lukita maali etukäteen, jolloin ohjus laukaisun jälkeen hakeutuu itse maaliinsa ilman, että ampujan tarvitsee sitä ohjata. Useimmissa kolmannen sukupolven ohjuksissa on kuitenkin myös ohjauslangat siltä varalta että on tarpeen muuttaa ohjuksen maalia kesken lennon tai jos se halutaan ohjata pois maalistaan. Koska sotilaiden liikuteltavissa olevat ohjukset ovat jääneet läpäisykyvyltään uusien taistelupanssarivaunujen panssaroinnin jälkeen, uusimmat ohjukset pyrkivät osumaan panssarivaunun kattoon, jossa panssarointi on ohuin. Toinen keino yrittää läpäistä moderni panssari on kahdennettu ontelopanos.
Lankaohjaus on yleinen järjestelmä etenkin maavoimien ohjuksissa, mutta erityisesti lentokoneista ja helikoptereista laukaistavissa ohjuksissa käytetään laseria, radiokomentoja, optista niin sanottua TV-hakupäätä tai lämpötähtäintä. lähde?
Panssarintorjuntaohjuksia

TOW
FGM-148 Javelin
NLAW
9M14 Maljutka
AGM-65 Maverick
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panssarintorjuntaohjus Wikimedia Commonsissa
Ezekiel Jackson

Ezekiel Jackson
Rycklon Stephens (s. 22. huhtikuuta 1978) on guyanalainen kehonrakentaja ja showpainija. Hän työskentelee tällä hetkellä World Wrestling Entertainmentille (WWE), sen RAW-brändissä kehänimellä Ezekiel Jackson. Hän on entinen maailmanmestari, voittaen ECW Championshipin 16. helmikuuta, 2010 ECW:n viimeisessä jaksossa, ja hän on myös viimeinen ECW Mestari. Jackson painaa 140 kg ja on 191 cm pitkä.
World Wrestling Entertainment > Florida Championship Wrestling (2007-2008)

Stephens allekirjoitti sopimuksen World Wrestling Entertainmentin kanssa maaliskuussa 2007 ja debytoi Florida Championship Wrestlingissa (FCW).  27. kesäkuuta hänen debyyttiottelussaan Stephens ja Keith Walker voittivat Kofi Kingstonin ja Eric Pérezin tag team -ottelussa. 8. helmikuuta hän osallistui Bryan Kellyn kanssa tag team -otteluun Steve Lewingtonia ja Heath Milleria vastaan miniturnauksessa, jonka voittajat pääsevät haastamaan WWE Tag Team -mestarit John Morrisonin ja The Mizin, mutta he hävisivät matsin. 6. toukokuuta Stephens otteli viimeisen ottelunsa FCW:ssa.
World Wrestling Entertainment > SmackDown (2008-2009)

FCW:n jälkeen Stephens debytoi SmackDownissa 18. heinäkuuta 2008 The Brian Kendrickin henkivartijana, nimellä Ezekiel. 8. elokuuta SmackDownissa hänen kehänimensä oli muutettu Ezekiel Jacksoniksi ja tuotiin esiin, että hän oli Kendrickin "neuvonantaja". Tämän jälkeen hän alkoi sekaantua Kendrickin otteluihin Finlaya, Jeff Hardya, ja WWE Mestaria Triple H:ta vastaan. 17. lokakuuta SmackDown:ssa Ezekiel teki virallisen kehädebyyttinsä voittaen nopeasti Super Crazyn ja paikaten Kendrickin. Loppuvuodesta 2008, Ezekiel ja Kendrick alkoivat feudaamaan WWE Tag Team -mestareita The Colónseja vastaan, vaikka Ezekiel ja Kendrick eivät koskaan voittaneetkaan WWE Tag Team -titteleitä. Ezekiel kärsi ensimmäisen tappionsa 13. helmikuuta 2009 SmackDownissa, kun hän hävisi R-Truthille tavallisessa ottelussa. Jacksonin viimeinen ottelu SmackDownissa oli 3. huhtikuuta Jeff Hardya vastaan, minkä hän hävisi.
World Wrestling Entertainment > ECW (2009-2010)

15. huhtikuuta 2009 Ezekiel arvottiin ECW'hen osana WWE Draftin lisäarvontaa, mikä oli, hänen ja Kendrickin tiimin tuho. Jackson teki ECW kehädebyytin "jobberia" vastaan 9. heinäkuuta, voittaen matsin. 21. heinäkuuta 2009 Ezekiel Jackson ja Vladimir Kozlov alkoivat esitellä armottomia lopetusliikkeitä "jobbereihin" matsien jälkeen. 18. elokuuta ECW'ssa päätapahtuma ottelussa oli tag team -matsi Regal ja Kozlov vs. ECW mestari Christian ja Ezekiel. Matsin aikana Ezekiel hyökkäsi Christanin kimppuun, minkä seurauksena Regal pääsi selättämään ECW-mestarin. Matsin jälkeen Kozlov ja Ezekiel iskivät vielä lopetusliikkeensä, ja heistä kolmesta muodostui tiimi, joka on tunnettu myös nimellä The Ruthless Roundtable. Ezekiel ja Kozlov auttoivat Regalia Christian feudissa voittamaan ECW Mestaruuden, mutta Regal ei sitä koskaan kuitenkaan voittanut.
24. marraskuuta ECW'ssä Jackson hyökkäsi Regalin ja Kozlovin kimppuun, kun Kozlov syytti Jacksonia Regalin tappiosta. Seuraavalla viikolla Ezekiel petti taas Regalin ja Kozlovin kävellen pois tag team -matsissa Kozlovin kanssa Christianiaa ja Shelton Benjaminia vastaan. 15. joulukuuta ECW:ssä Ezekiel ja Kozlov kohtasivat, minkä voittaja pääsisi ottelemaan battle royal matsissa 12. tammikuuta ja sen voittaja pääsee ottelemaan Royal Rumblessa ECW Mestaruudesta. Ezekielin ja Kozlovin matsin aikana Regal nykäisi Kozlovia jalastaan, mikä johti Jacksonin lopetusliikkeeseen ja selätykseen. 12. tammikuuta Ezekiel Jackson voitti 8 miehen battle royalin eliminoimalla viimeisenä Kanen ja pääsi ottelemaan Christiania vastaan Royal Rumblessa ECW Mestaruudesta. 19. tammikuuta ECW:ssä Ezekiel sekaantui Regalin ja Christianin väliseen matsiin ja, kun Regal oli diskattu Ezekiel ja William pieksivät Christianin. Seuraavan viikon ECW:ssa Regal ja Ezekiel voittivat tag team matsissa Christianin ja Kanen. Royal Rumblessa Ezekiel kuitenkin hävisi Christainille. ECW:n viimeisessä jaksossa 16. helmikuuta, 2010 Ezekiel voitti ECW Mestaruuden Regalin avulla Extreme Rules matsissa iskemällä The Book of Ezekielin pöydälle. Jacksonista tuli samalla viimeinen ECW Mestari.
World Wrestling Entertainment > Paluu SmackDowniin ja RAW (2010)

19. helmikuuta, 2010 SmackDowinissa näytettiin video, missä ilmoitettiin, että viimeinen ECW Mestari, Ezekiel Jackson palaa SmackDowniin. 5. maaliskuuta Ezekiel teki paluunsa voittaen Jimmy Wang Yangin nopeassa ottelussa. 10. huhtikuuta Ezekiel kärsi nelipäisen reisilihaksen repeytymisen, Kanea vastaan otellessa.
Loukkaantumisen aikana Jackson arvottiin RAW'hon 2010:n WWE Draftin lisäarvonnassa. Ezekiel palasi 13. syyskuuta voittaen Zack Ryderin RAW'n dark matsissa. Televisioon hän teki paluunsa 18. lokakuuta RAW'ssa, missä Ezekiel paljastui olevan RAW'n joukkueen viimeisin jäsen Bragging Rightsiin. Bragging Rightsissa, Ezekiel selviytyi toiseksi viimeiseksi RAW'n joukkueesta. RAW myös hävisi SmackDownin joukkueelle. Jackson kääntyi faceksi 15. marraskuuta, RAW'n spesiaali old school editiossa, kun hän hyväksyi Brooklyn Brawlerin haasteen ja voitti hänet nopeassa ottelussa. 22. marraskuuta Raw'ssa, Ezekiel voitti Alex Rileyn ja pääsi ottelemaan King of the Ring -turnauksessa. Turnauksen semi-finaalissa, hän otteli Drew McIntyreä vastaan, mikä päättyi tasapeliin tupla ulos-laskun vuoksi ja molemmat karsiutuivat turnauksesta.
World Wrestling Entertainment > The Corre (2011)

Joulukuussa, 2010 ilmoitettiin, että Ezekiel siirrettiin SmackDown-brändiin. 14. tammikuuta, 2011 SmackDownissa, Ezekiel teki paluunsa liittoutuen Wade Barrettin, Justin Gabrielin ja Heath Slaterin kanssa, jotka pieksivät yhdessä Big Show'n. Seuraavalla viikolla, ryhmän nimeksi ilmoitettiin The Corre ja he alkoivat käyttää uutta sisääntulomusiikkia "End of Days".
Painissa

Lopetusliikkeet
The Book of Ezekiel (Modified Ura-nage slam)
Torture Rack (Argentine Backbreaker rack) 2011-nykyinen
Lempinimet
The Guyanese Goliath
Big Zeke
Sisääntulomusiikki
"Domination" Jim Johnstonilta (heinäkuu 2009-nykyinen)
Mestaruudet ja saavutukset

Pro Wrestling Illustrated
PWI sijoitti hänet 93/500 parhaaksi painijaksi vuonna 2010
World Wrestling Entertainment
1x ECW Championship
1x WWE Intercontinental Championship (nykyinen)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ezekiel Jackson Wikimedia Commonsissa
Ezekiel ja The Brian Kendrick
Italian naisten jääkiekkomaajoukkue

| Italia |
| --- | --- |
Liitto:  Italian jääkiekkoliitto
Valmentaja:   Stéphanie Poirier
Eniten otteluita:  Federica Zandegiacomo (76)
Eniten pisteitä:  Federica Zandegiacomo (48)
IIHF-ranking:  19. (2024)
Ensimmäinen ottelu
  Tšekki 6–0  Italia (Feltre, Italia; 27. helmikuuta 1993)lähde? 
Suurin voitto
  Italia 41–0  Bulgaria (Liepāja, Latvia; 2. syyskuuta 2008)lähde? 
Suurin tappio
  Kanada 16–0  Italia (Torino, Italia; 11. helmikuuta 2006)lähde? 
Italian naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Italiaa naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa, muun muassa maailmanmestaruuskilpailuissa. Joukkue toimii Federazione Italiana Sport del Ghiaccion (FISG) alaisuudessa. Italialla oli vuonna 2017 noin 440 naispelaajaa. Vuonna 2022 maalla oli rekisteröityjä naisjääkiekkoilijoita 376, vuoden 2024 lopussa liki 500.
Vuosina 2006–2016 Italia ei pystynyt yhtenäkään vuonna parantamaan sijoitustaan Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n hallinnoimalla maailmanranking-listalla. Toisaalta helmikuusta 2014 vuoteen 2021 joukkueen sijoitus ei huonontunut yhtään sijaa ranking-listalla.
Vuodesta 2007 lähtien joukkuetta valmensi pitkään Marco Liberatore. Hänen jälkeensä toimessa oli Massimo Fedrizzi, kaudesta 2023–2024 alkaen kanadalainen Stéphanie Poirier.
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskisat

1999 – B-sarjan karsinta, 1.
2000 – B-sarja, 8.
2001 – 2. divisioonan karsinta, 2.
2003 – 2. divisioona, 4.
2004 – 2. divisioona, 2.
2005 – 2. divisioona, 2.
2007 – 2. divisioona, 2.
2008 – 2. divisioona, 4.
2009 – 2. divisioona, 4.
2011 – 2. divisioona, 4.
2012 – 1. divisioonan B-lohko, 6.
2013 – 2. divisioonan A-lohko, 2.
2014 – 2. divisioonan A-lohko, 1.
2015 – 1. divisioonan B-lohko, 5.
2016 – 1. divisioonan B-lohko, 4.
2017 – 1. divisioonan B-lohko, 5.
2018 – 1. divisioonan B-lohko, 1.
2019 – 1. divisioonan A-lohko, 6.
2020 – 1. divisioonan B-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2021 – 1. divisioonan B-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2022 – 1. divisioonan B-lohko, 3.
2023 – 1. divisioonan B-lohko, 3.
2024 – 1. divisioonan B-lohko, 3.
Sijoitukset > Olympialaiset

2006 – 8.
2010 – 17. (karsiutui)
2014 – 17. (karsiutui)
Sijoitukset > Maailmanranking

2003 – 18.
2004 – 17.
2005 – 17.
2006 – 11.
2007 – 14.
2008 – 15.
2009 – 16.
2010 – 17.
2011 – 17.
2012 – 18.
2013 – 19.
2014, helmikuu – 20.
2014, huhtikuu – 20.
2015 – 20.
2016 – 20.
2017 – 19.
2018, helmikuu – 18.
2018, huhtikuu – 17.
2019 – 17.
2020 – 17.
2021 – 16.
2022, helmikuu – 16.
2022, syyskuu – 17.
2023 – 18.
2024 – 19.
Aiheesta muualla

Italian jääkiekkoliiton sivusto (italiaksi)
Italia nationalteamsoficehockeyssä (englanniksi)
Hildur Molnberg

Hildur (Hilkka) Maria Kianto (o.s. Molnberg; 7. maaliskuuta 1882 Tornio – 3. heinäkuuta 1941 Karstula) oli suomalaisen kirjailija Ilmari Kiannon puoliso. Molnberg avioitui Ilmari Kiannon (tuolloin Calamnius) kanssa vuonna 1904. Vihkiminen oli Suomen ensimmäinen siviilivihkiminen. Useat Kiannon teoksista käsittelevät elämää Hildurin kanssa, tunnetuimpana Pyhä viha ja Pyhä rakkaus. Lisäksi Kiannon mukaan Hildur Molnberg vaikutti ratkaisevasti hänen pääteoksinaan pidettyjen Punaisen viivan ja Ryysyrannan Joosepin syntyyn, ja oli suorastaan kehottanut kirjailijaa luomaan Ryysyranta-teoksen.
Hildur Molnberg oli torniolaisen kultaseppä ja kaupunginvaltuutettu Johan Olof Molnbergin ja Brita Majavan toiseksi vanhin lapsi. Hän tutustui Kiantoon muutettuaan Torniosta 1904 postiharjoittelijaksi Suomussalmelle, jossa postinhoitajana toimi Kiannon sisar. Nopeasti solmitussa avioliitossa lapsia syntyi kaikkiaan kahdeksan. Avioliitto oli myrskyisä, ja päättyi käytännössä vuonna 1917 Kiannon muiden naissuhteiden vuoksi, mutta virallisesti avioero tapahtui vasta vuonna 1933. Elämästä Hildur Molnbergin kanssa kertovat muun muassa seuraavat Ilmari Kiannon teokset: Pyhä viha (1908), Pyhä rakkaus – tai pienen lapsen elämä ja kuolema (1910) ja Avioliitto (1917).
Hildur Molnberg kuoli Karstulassa vuonna 1941 60-vuotiaana.
Kianto eli ennen avioeroa julkisesti avoliitoissa ja myös avioitui kaikkiaan kolme kertaa.lähde?
Ken Russell

Ken Russell vuonna 2008.
Henry Kenneth Alfred ”Ken” Russell (3. heinäkuuta 1927 Southampton – 27. marraskuuta 2011) oli brittiläinen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan lukuisista klassisen musiikin säveltäjiä ja musiikkia käsittelevistä elokuvistaan ja räikeästä visuaalisesta tyylistään, joka on tulvillaan symboliikkaa, campia ja kitschiä. Hänen tunnetuimpia elokuviaan on rockyhtye The Whon rock-oopperasta tehty elokuva Tommy (1975), jota pidetään myöhempien rockvideoiden esikuvana.
Vaikutteet

Michael Powell – ”hän on kaikkein suurin brittiläinen elokuvantekijä – siitä ei ole epäilystäkään”, sanoo Russell.
saksalainen ekspressionismi, kuten F. W. Murnaun Faust ja Fritz Langin Siegfried
klassinen musiikki
Filmografia: teatterielokuvat (ohjaajana)

French Dressing (1964)
Miljardin dollarin aivot (Billion Dollar Brain, 1967)
Rakastuneita naisia (Women in Love, 1969)
Musiikin rakastajia (The Music Lovers, 1970)
Paholaiset (The Devils, 1971)
The Boy Friend (1971)
Nuori Messias (Savage Messiah, 1972)
Polttava hurmio (Mahler, 1974)
Tommy (1975)
Lisztomania (1975)
Valentino (1977)
Muutostiloja (Altered States, 1980)
Intohimorikoksia (Crimes of Passion, 1984)
Yövieraat (Gothic, 1986)
Aria (osio ”Nessum dorma”, 1987)
Salome’s Last Dance (1988)
The Lair of the White Worm (1988)
The Rainbow (1989)
Huora (Whore, 1991)
The Insatiable Mrs. Kirsch (1993)
Mindbender (1996)
Tales of Erotica (osio ”The Insatiable Mrs. Kirsch”, 1996)
Lion’s Mouth (2000)
The Fall of the House of Usher (2002)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ken Russellin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Savage Messiah, epävirallinen Ken Russell -sivusto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Meir Kahane

Kahane vuonna 1975.
Meir David HaKohen Kahane  (hepr. ‏מאיר דוד כהנ‎) (1. elokuuta 1932 New York, New York – 5. marraskuuta 1990) oli yhdysvaltalaissyntyinen israelilainen rabbi, kirjailija, poliitikko ja aktivisti. Hän oli Israelin parlamentin knessetin jäsen. Hän oli rabbi, mutta hänet tunnettiin poliittisesti äärijuutalaisena. Hänen unelmansa oli muun muassa Suur-Israelin luominen. Yhdysvalloissa hänet tunnettiin Jewish Defence Leaguen (Juutalaisuuden puolustusliitto) perustamisesta. Israelissa hän perusti Kach-puolueen. Myöhemmin Yhdysvaltojen ulkoministeriö julisti Kachin rasistiseksi puolueeksi, koska sen kannattajat olivat palestiinalaisvastaisia ja islaminvastaisia. Puolueen osallistuminen knessetin vaaleihin kiellettiin 1988 juuri ennen seuraavia vaaleja. Kach oli Yhdysvaltain liittovaltion poliisin ja CIA:n terroristilistalla (ks. Cointelpro)lähde?.
Elämäkerta

Martin David Kahane syntyi ortodoksijuutalaiseen perheeseen  Brooklynissä. Hänen isänsä Jechezkel Shraga (Charles) Kahane oli rabbi, joka oli syntynyt Palestiinassa vuonna 1905. Isä oli opiskelut teologiaa Tšekkoslovakiassa ja Puolassa. Myöhemmin hän muutti Yhdysvaltoihin vainojen takia. Meir Kahane opiskeli juutalaista teologiaa New Yorkissa ja lakia New Yorkin yliopistossa. Kahane opetti uskontoa juutalaisille 1960-luvulla.lähde?
Teini-ikäisenä hän ihaili Vladimir Jabotinskiä, joka oli venäläissyntyinen sionisti ja jonka tavoitteena oli luoda juutalaisvaltio Palestiinaan.lähde? Jabotinski oli Kahanen isän ystävä ja vieraili usein Kahaneiden luona. Kahane aloitti toimintansa vastustamalla Ernest Beviniä. Bevin oli Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeri, joka vastusti Israelin valtion perustamista.lähde? Kahane osallistui myös Neuvostoliiton vastaisiin mielenosoituksiin, lähinnä sen juutalaispolitiikan vuoksi.
1960-luvulla Kahane toimitti suurta anglojuutalaista sanomalehteä Brooklynissä. Hän esiintyi myös usein Amerikan televisiossa ja radiossa.lähde? Hän esiintyi julkisuudessa usein ei-juutalaisena nimellä Michael King. Hänellä oli suhde 22-vuotiaan ei-juutalaisen mallin kanssa, joka teki itsemurhan sen jälkeen, kun Kahane kieltäytyi avioitumasta hänen kanssaan. Vuonna 1968 hän lopetti juutalaisuutensa salailun.
Vuonna 1971 Kahane teki alijan Israeliin, jossa hän perusti äärioikeistolaisen Kach-puolueen. Kahane asettui ehdokkaaksi knessetiin 1976 ja 1980, mutta tuli valituksi vasta 1984, jolloin Kach sai 1,3 prosenttia äänistä.
Kahane tuomittiin puolen vuoden vankeuteen, koska hän oli yrittänyt räjäyttää Al-Aqsan moskeijan Jerusalemissa.lähde? Knesset hyväksyi ennen vuoden 1988 vaaleja lain, joka kielsi rasistiset puolueet, joten Kahane ja Kach eivät voineet osallistua niihin.
Elämäkerta > Kuolema

Kahane oli puhumassa  New York Marriott East Side hotellissa Midtownissa Manhattanilla vuonna 1990, kun hänet surmattiin. Syytteeseen asetettiin egyptiläissyntyinen El Sayyid Nosair, joka kuitenkin vapautettiin muotoseikkojen perusteella, mutta tuomittiin  1993 World Trade Centeriin tehdyn iskun yhteydessä yhteyksistään muslimifundamentalistien terroriin.
Perhe

Rabbi Binjamin Zev Kahane oli Meir Kahanen poika. Hänet surmattiin vuonna 2001 Jerusalemissa.
Ideologia ja näkemykset

Kahanen ideologia tunnetaan nimellä kahanismi.lähde?
Kahanen tavoitteita olivat muun muassa juutalaisten ja arabien välisten seksuaalisten suhteiden tekeminen kuolemalla rangaistaviksi, Kalliomoskeijan tuhoaminen ja arabien karkottaminen Israelista ja sen miehitysalueilta. Hän myös lupasi lähipiirilleen, että mikäli pääsisi pääministeriksi, hän aloittaisi sodan kaikkia arabimaita vastaan. Kahane myös arvosteli ankarasti Israelissa asuvien kristittyjä ja lähetyssaarnaajia.lähde?
Kahane luonnehti vuonna 1983 julkaistussa teoksessaan holokaustin johtuneen siitä, että juutalaiset ja tätä kautta Jumala olivat sen tapahtuma-aikaan olleet liian heikkoja. Todistaakseen voimansa Jumala olisi tämän jälkeen perustanut Israelin valtion. Israelissa juutalaisilla olisi uusi mahdollisuus todistaa olevansa arvollisia. Jos israelilaiset eivät onnistuisi tässä noin 40 vuoden ajanjakson aikana, heitä kohtaisi vielä holokaustiakin laajempi katastrofi.
Leimallisesti yhdysvaltalaisella premillenialistisella kristinuskon eskatologisella uskomuspohjalla on arveltu olleen vaikutusta Kahanen ajatteluun.
Ned Buntline

Ned Buntline
Ned Buntline on Edward Zane Carroll Judsonin (20. maaliskuuta 1823, Stamford, New York  – 16. heinäkuuta 1886 Stamford, New York) kirjailijanimi. Judson oli yhdysvaltalainen seikkailija, kirjailija ja lehtimies sekä yksi tunnetuimmista niin kutsuttujen dime novel -kertomusten kirjoittajista.
Judsonin varhaisimmat kertomukset perustuivat hänen omiin värikkäisiin seikkailuihinsa. Hän palveli nuorena hyttipoikana Yhdysvaltain laivastossa 1839–1842 tai 1839–1844 ja yleni merikadetiksi. Olleessaan vielä laivastossa Judson alkoi julkaista lyhyitä kertomuksia kirjailijanimellä Ned Buntline. Nimi Buntline tuli nelikulmaisen purjeen kiinnitysköydestä. Omien kertomustensa mukaan Judson jätti laivaston vuonna 1844 taistellakseen seminolesodissa ja seikkaillakseen lännessä.
Judson tunnetaan parhaiten lännentarinoistaan, mutta ensimmäiset Buntlinen nimellä julkaistut kertomukset perustuivat Judsonin omiin kokemuksiin Floridassa. Näitä olivat muun muassa Matanzas, or, A Brother’s Revenge: a Tale of Florida (1848), The Red Revenger, or, The Pirate King of the Floridas. A Tale of the Gulf and its Islands (1848) sekä The White Wizard. Or, The Great Prophet of the Seminoles. A Tale of Strange Mystery in the South and North.
White Wizard ilmestyi alun perin The New York Mercury -lehdessä vuonna 1858, sittemmin se julkaistiin sekä Beadle’s Sixpenny Tales -kirjasten sarjassa vuonna 1862 sekä American Talks -kirjasarjassa vuonna 1869. Hän kirjoitti tarinoita myös Knickerbocker Magazineen. Otettuaan kiinni kaksi Kentuckyssa murhasta etsintäkuulutettua Judson lähti Nashvilleen, jossa perusti sensaatiolehti Ned Buntline's Ownin. Hän joutui kuitenkin pian pakenemaan New Yorkiin, sillä hänet uhattiin lynkata syytettynä hänen oletetun rakastajattarensa aviomiehen murhasta. Judsonista kerrottiin myös lukuisia muita tarinoita. Hänen väitetään muun muassa selvinneen hirttämisestä elävänä.
Vuonna 1849 Judson johti yhdysvaltalaisen näyttelijän Edwin Forrestin kannattajia Astor Place -mellakassa New Yorkissa ja joutui vuodeksi vankilaan. Vankeuden jälkeen Judsonista tuli yksi Know Nothing -populistipuolueen perustajista. Hän liittyi Yhdysvaltain sisällissodan alkaessa pohjoisvaltioiden armeijaan, mutta hänet erotettiin palveluksesta vuonna 1864 juopottelun vuoksi. Judson tapasi myöhemmin William Frederick Codyn, jolle hän antoi kertomuksissaan nimen ”Buffalo Bill”. Buffalo Bill esiintyi sankarina lukuisissa Judsonin kertomuksissa, ja Judson kirjoitti myös Codysta kertovan näytelmän.
Judson vietti loppuelämänsä Stamfordissa keskittyen tarinoiden kirjoittamiseen. Hän julkaisi kirjailijanimellä Ned Buntline satoja kertomuksia. Hän kirjoitti myös virsiä ja toimi raittiusliikkeen puhujana. Judson oli parhaiten palkattu 1800-luvun amerikkalaisista kirjailijoista, sillä hänen kerrottiin ansainneen 1860-luvulla jopa 20 000 dollaria vuodessa. Hänen tarinoitaan lienee julkaistu ainakin 400.