stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aikajärjestelmä
Aikavyöhykkeet

Nykyisin aikavyöhykkeet pitäisi esittää suhteessa UTC-aikaan. Esimerkiksi Suomessa normaaliaika on kaksi tuntia ja kesäaika kolme tuntia UTC:n edellä.
Aikavyöhykkeiden väli on keskimäärin 15 pituusastetta. Tarkkoja pituuspiirejä käytetään aikavyöhykkeiden rajoina lähinnä valtamerillä; maalla niistä pääsääntöisesti poiketaan valtioiden rajojen tai muiden vastaavien käytännön elämää helpottavien syiden vuoksi.  Jotkut poikkeukset ideaaleista aikavyöhykerajoista ovat huomattavia: esimerkiksi noin 45 pituusastetta kattavan Kiinan pitäisi periaatteessa käyttää ainakin kolmea aikavyöhykettä, mutta se käyttää vain yhtä.
Lentoliikenteessä ja merillä käytetään pitkien etäisyyksien takia ja mahdollisten väärinkäsitysten välttämiseksi UTC-aikaa.
Aiheesta muualla

AIKAKIRJA 2013
TKK:n kurssimateriaalia (Arkistoitu – Internet Archive)
BIPM aika-sivusto (englanniksi)
IERS Earth Orientation Center (englanniksi)
World Clock – Worldwide Current Local Times (englanniksi)
Greenwich Mean Time (englanniksi)
NIST – World Time Scales (englanniksi)
International Earth Rotation and Reference Systems Service (englanniksi)
World Clock – Current Local Times (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Aikido

| Aikido |
| --- | --- |

Perustettu:  1930-luvulla
Alkuperämaa:   Japani
Perustaja(t):  Morihei Ueshiba
Vaikutteet:  Daitō-ryū aiki jūjutsu
Löydä lisää urheiluaUrheilun teemasivulta
Sōkaku Takeda
Aikido (jap. 合気道, Aikidō, suom. harmonisen voiman tie) on nykyaikainen japanilainen budō-laji, jonka kehitti Morihei Ueshiba 1900-luvun alkupuolella. Teknisesti tärkein vaikuttaja aikidolle on ollut Daitō-ryū aiki jūjutsu. Aikidolle ominaista on hyökkääjän voimaan ja liikkeeseen mukautuminen ja sen hyväksikäyttö johdattamalla. Ueshiba painotti opetuksessaan myös lajin henkisiä puolia ja pyrkimystä rauhaan. Harjoittelussa tämä näkyy tekniikoiden pehmeydessä - aikidossa vastustajaa ei pyritä vahingoittamaan.
Morihei Ueshiban kuoltua 1969 dōshun asema siirtyi hänen pojalleen Kisshōmaru Ueshiballe ja 1999 edelleen Morihei Ueshiban pojanpojalle Moriteru Ueshiballe, joka tällä hetkellä johtaa kansainvälistä Aikikai-kattojärjestöä sekä järjestön pääpaikkaa, Aikikai honbudōjōta.
Aikikaista on vuosien aikana eriytynyt erilaisia tyylisuuntia, joita ovat mm. Shinshin tōitsu -aikidō eli ki-aikidō, Yōshinkai, Yōseikan budō, Tomiki aikido, Tendōkan aikidō ja Keijutsukai aikidō. Näistä Tomiki-tyyli sisältää jopa kilpailutoimintaa.
Sana aikidō muodostuu kolmesta kanji-merkistä:
合 ai : Harmonia
気 ki : Elämän energia, universaali voima Ki
道 dō : Tie
Aikido on useissa yhteyksissä käännetty suomeksi ”harmonisen voiman tieksi”.
Aikidon harjoittelu

Aikido sopii kaikenikäisille ja harjoittelijat ovat sekä miehiä että naisia. Harjoittelun päämääränä on kehittyä fyysisesti ja henkisesti hyvässä ilmapiirissä. Lajin perustaja Morihei Ueshiba korosti erityisesti vilpittömän tahdon, aikidon hengen, merkitystä harjoittelussa. Aikidotekniikat perustuvat vastustajan voiman hyväksikäyttöön. Tekniikoiden tavoitteena ei ole vastustajan voittaminen, vaan hänen hyökkäystahtonsa nujertaminen.
Aikidon harrastaja pukeutuu valkoiseen budō-pukuun (keikogi), joka vahvistustensa ansiosta kestää hyvin tarttumiset ja lattialla pyörähtelyt. Edistyneemmät harjoittelijat käyttävät lisäksi mustia, leveälahkeisia housuja eli hakamaa. Suomessa hakaman käyttö aloitetaan yleensä 3. kyūn suorittamisen jälkeen.
Aikidoa harjoitellaan tatamilla, jotka alkujaan olivat riisioljista käsin kudottuja paksuja mattoja. Nykyään tatamit ovat synteettisesti valmistettuja.
Aikidon harjoittelu > Harjoituksen rakenne

Harjoitus alkaa kumarruksilla. Oppilaat istuvat riviin harjoitustatamin reunalle ja opettaja istuu heidän edessään. Opettajan johdolla kumarretaan dōjōn keskustaa eli shōmenia kohti, jonka jälkeen opettaja ja oppilaat kumartavat toisilleen. Harjoituksen päätteeksi kumarrukset toistetaan.
Aikidoharjoituksen rakenne,
alkukumarrukset
alkuharjoitukset:
lämmittely ja venytykset (aikitaisō)
hengitys- ja keskustaharjoitukset
liikkumis- ja käännösharjoitukset (tenkan, irimitenkan, ikkyōundō)
kaatumisharjoitukset (ukemi)
vartalotekniikkaharjoittelu
asetekniikkaharjoittelu (jō, bokken, tantō)
loppujäähdyttely
loppukumarrukset
Tekniikoita harjoitellaan pareittain. Aluksi opettaja esittää harjoiteltavan tekniikan, minkä jälkeen oppilaat kumartavat opettajalle ja valitsevat harjoitusparinsa kumartamalla hänelle ja sanomalla onegaishimasu. Tämän jälkeen pari harjoittelee näytettyä tekniikkaa, kunnes opettaja taputtaa tekniikan vaihtumisen merkiksi. Tavallisesti kumpikin harjoittelija harjoittelee tekniikkaa toimien vuorollaan sekä nagena eli tekniikan tekijänä (puolustautuja) että ukena eli tekniikan vastaanottajana (hyökkääjä).
Aikidon harjoittelu > Aikidon tekniikat

Aikidon tekniikat voidaan jakaa heittoihin (nagewaza), sidontoihin (katamewaza) sekä asetekniikkaan. Tekniikat voidaan tehdä joko uken (hyökkääjä) etupuolelle (omote) tai taakse (ura). Harjoittelu voi tapahtua joko tavalliseen tapaan seisaaltaan (tachiwaza) tai siten, että joko molemmat (sekä hyökkääjä että puolustautuja) ovat perinteisessä japanilaisessa polviasennossa (suwariwaza) tai hyökkääjä on seisaaltaan ja puolustautuja polviasennossa (hanmihandachiwaza).
Edistyneempään harjoitteluun kuuluvat vapaa harjoittelu (jiyūwaza), toiminta useampaa samanaikaista hyökkääjää vastaan (randori) sekä vastatekniikat (kaeshiwaza).
Aseina aikidossa toimivat n. 130 cm pitkä puinen keppi jō, puinen harjoitusmiekka bokken sekä puinen tai kuminen harjoituspuukko tantō. Tantōta ei tavallisesti käytetä kuin hyökkäyksissä aseetonta nagea vastaan, mutta jōta ja bokkenia käytetään sekä keskenään että aseetonta nagea vastaan. Aikidon tekniikoiden muodot mahdollistavat myös hyvin jon tai bokkenin käytön apuna vartalotekniikkaa tehtäessä. Aikidossa harjoitellaan myös aikijōksi kutsuttuja jō-tekniikoita.
Aikidon harjoittelu > Vyökoejärjestelmä

Aikidossa käytetään monesta muusta budō-lajista poiketen pääasiallisesti vain kahta vyön väriä: valkoista ja mustaa. Edistyneemmillä harjoittelijoilla (3.–1. kyū) on monissa maissa oikeus käyttää japanilaisia hakama-housuja. Japanissa näin on vasta mustan vyön kanssa. Samoin ruskeaa vyötä voi käyttää, mutta se on varsin harvinaista. Ensimmäinen suoritettava vyöarvo on 6. kyū eli oppilasaste. Kyū-arvot etenevät pienentyen 6. kyūsta aina 1. kyūhun, joka on korkein oppilasaste. Kaikki oppilasasteen kokeet suoritettuaan harjoittelija voi suorittaa 1. danin eli 1. asteen mustan vyön. Arvoja voi suorittaa aina 4. daniin asti, minkä jälkeen korkeammat arvot myönnetään vain suosituksesta. Teoriassa korkein mahdollinen dan-arvo on 10. Vyöarvoja suoritetaan graduointitilaisuuksissa, usein leirien yhteydessä.
Aikidon harjoittelu > Aikikai-aikido ja siitä eriytyneitä muita aikidotyylejä

Aikidon harjoittelussa on lajin valtavirtaa edustavan Aikikai-aikidon ohella useita erilaisia tyylejä, jotka voidaan erottaa toisistaan monenlaisin perustein. Aikikai-aikidon katsotaan olevan aikidon perustajan Morihei Ueshiban ja hänen poikiensa edustamaa aikidoa. Jotkut Ueshiban lähioppilaat ja muutamat muut aikidoa harjoittaneet ovat muokanneet Aikikai-aikidosta jossakin määrin eroavia tyylisuuntia. Suurimmilla tyylisuunnilla on oma pääkonttori Japanissa ja tyylisuuntaa seuraavia harjoittelijoita ympäri maailmaa. Pienempien tyylisuuntien harjoittelu on useimmiten hyvin paikallista. Aikidon tyylisuunnat voidaan erotella esimerkiksi historiallisin perustein seuraavasti:
Ennen Morihei Ueshiban kuolemaa Aikikai-aikidosta eronneet aikidotyylit:
Yōseikan-aikidō: Perustettu 1931, perustaja Minoru Mochizuki.
Manseikan-aikidō: Perustettu 1954, perustaja Kanshū Sunadomari. Manseikan-aikido on erityisesti Japanin Kyūshūlla harjoitettu tyylisuuntaus.
Yōshinkan-aikidō: Perustettu 1955, perustaja Gōzō Shioda.
Shin’ei taidō: Hyvin läheisesti aikidon kaltainen. Perustettu 1956, perustaja Noriaki Inoue, Morihei Ueshiban veljenpoika ja oppilas ennen toista maailmansotaa.
Shōdōkan-aikido (Tomiki-aikidō): Perustettu 1967, perustaja Kenji Tomiki.
Morihei Ueshiban kuoleman jälkeen Aikikai-aikidōsta eronneet aikidotyylit:
Iwama Shinshin Aikishūrenkai: Hitohiro Saitōn vuonna 2004 perustama organisaatio. Hitohiron isä, Morihiro Saito oli Morihei Ueshiban lähimpiä oppilaita.
Shinshin tōitsu -aikidō eli ki-aikidō: Perustettu 1974. Perustaja Kōichi Tōhei.
Keijutsukai-aikidō: Virallisesti perustettu helmikuussa 1980 Tokiossa, perustaja Thomas H. Makiyama.
Tendō-ryū-aikidō: Perustettu 1982, perustaja Kenji Shimizu. Perusti ”Shimizu-dōjōn” vuonna 1969, mutta nimesi tyylin uudelleen Tendōkaniksi vuonna 1975.
Fugakukai International Association: Perustettu 1982, perustuu Shōdōkan-tyyliin, mutta ilman kilpailua.
Kokusai aikidōkenshūkai, Kobayashi Hirokazu -ha tai Kobayashi aikidō: Perustettu 1982. Perustaja Hirokazu Kobayashi.
Kokikai Aikido International: Perustettu 1986, perustaja Shuji Maruyama.
Yōshōkan: Perustettu 1991, perustaja Takashi Kushida, Yōshinkanaikidōn pääohjaajia.
Aikido Yuishinkai International: Perustettu 1996, perustaja Koretoshi Maruyama.
Seuraavien lajien nimessä on aikido, mutta kyseisillä lajeilla ei ole yhteyttä Ueshiban kehittämään aikidoon:
Kōrindō-aikidō: Perustaja Minoru Hirai.
Nihon Goshin Aikido: Perustaja Shōdō Morita.
Aikido Suomessa

Aikidon harjoittelu Suomessa alkoi vuonna 1970, jolloin Toshikazu Ichimura tuli esittelemään aikidoa Suomeen. Ensimmäinen alkeiskurssi järjestettiin Meido-Kanissa, 
jossa alkoivat ensimmäisenä myös säännölliset harjoitukset.
Aikidon harrastajia on nykyään noin 3000, joista noin kolmasosa on naisia.
Aikidoliittoon rekisteröityneitä seuroja on 64 (v. 2008).
Alussa varsinaisia mustan vyön aikido-opettajia oli hyvin vähän, ja seuran opettaja saattoi usein olla amatööri ja esimerkiksi 1. kyūn haltija. Nykyisin löytyy useita 6. danin ja 5. danin miehiä sekä naisia, ja monien seurojen opetus on erittäin korkeatasoista, kiitos kiinteiden Japanin-yhteyksienlähde?.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aikikai Foundation (englanniksi)
Suomen aikidoliitto
AikiWeb (englanniksi)
Aikido Journal (englanniksi)
Introduction of Aikido (Arkistoitu – Internet Archive) Japanese Aikido master Ichiro Shishiya teaches us a lot of techniques of Aikido.
Suomen Aikidoliiton jäsenseurat (Arkistoitu – Internet Archive)
Sandokai
Fudoshin (Arkistoitu – Internet Archive)
Nozomi
| n k Nykyaikana harjoiteltavat budōlajit |
| --- | --- |
 Aikido  Atarashii naginata  Iaidō  ZNKR jōdō  Judo  Jūkendō  Karatedō  Kendō  Kyūdō  Shōrinji kenpō  Taidō  Tankendō
Poliisivankila

Norjalainen putka.
Poliisivankila eli putka on poliisin hallinnoima säilytystila, jota käytetään poliisin säilyttämien vapautensa menettäneiden säilytykseen. Sitä saa käyttää poliisin pidättämän henkilön kiinniottoon enintään 72 tunnin (kolmen vuorokauden) ajan. Tuomioistuimen päätöksellä tutkintavankien säilyttämiseen enimmäisaika on neljä viikkoa. Lain mukaan poliisivankilassa tulee olla kutsunappi, jolla saa välittömästi yhteyden vartijaan. Päihtyneen säilytystilassa tulee olla myös kameravalvonta. Poliisin tai vartijan tulee käydä poliisivankilassa henkilökohtaisesti tarkastamassa kiinniotetun terveydentila. Kiinniotetulla henkilöllä ei saa olla hallussa poliisivankilassa alkoholia tai esineitä, joilla hän voisi vahingoittaa itseään. Näihin kuuluvat myös erilaiset nauhat esimerkiksi huppareissa, vöissä ja kengissä.lähde?
Poliisivankilaan kuolee Suomessa vuosittain noin 20 henkilöä. Yleisin kuolinsyy on alkoholimyrkytys. Poliisin taakkaa väkivallattomien päihtyneiden henkilöiden talteenotossa on yritetty vähentää perustamalla selviämisasemia.
Arkikielessä sana putka voi tarkoittaa myös armeijan joukko-osaston tai muun sellaisen arestihuonetta, koppia tai kojua. Sana on lainaa venäjän samaa tarkoittavasta sanasta budka (ven. будка).
Aiheesta muualla

Putkat olivat pitkään tunkkaisia ja ahtaita, nyt ilmastointi viilentää mukavasti – tällainen on moderni putka Yle 12.8.2018.
Mariaanien hauta

Mariaanien hauta kartalla. Challengerin syvänteen sijainti merkitty punaisella.
Mariaanien hauta on läntisellä Tyynellämerellä sijaitseva maailman syvin tunnettu syvänmeren hauta. Sen syvin kohta Challengerin syvänne on noin 11 kilometriä merenpinnan alapuolella ja sijaitsee Yhdysvalloille kuuluvan Mariaanien saariston Guamin saaresta noin 300 kilometriä lounaaseen. Mariaanien haudan pituus on noin 2 550 kilometriä ja keskimääräinen leveys 69 kilometriä. Saaristo ja siten myös hauta ovat saaneet nimensä Espanjan leskikuningattaren Maria Anna (Mariana) Itävaltalaisen (1634–1696) mukaan, jonka aikana seutua alettiin valloittaa.
Mariaanien hauta on muodostunut Tyynenmeren laatan subduktoituessa Filippiinien laatan alle. Haudan pohjalla vedessä vallitsee 1 086 baarin paine, joka on tuhatkertainen normaaliin ilmanpaineeseen verrattuna.
Mittauksia

Paikkaa luodattiin vuonna 1875 Challenger-tutkimusmatkalla, jolloin syvyydeksi mitattiin 8 184 metriä. Kaikuluotaimella syvännettä kartoitettiin ensimmäistä kertaa 76 vuotta myöhemmin seitsemännellä HMS Challengerilla, Challenger II:lla. Tuolloin syvyydeksi mitattiin 10 900 metriä.
Mariaanien hautaan laskeuduttiin vuonna 1960 Trieste-nimisellä batyskafi-sukellusveneellä. Yhdysvaltain laivaston omistama alus oli suunniteltu Sveitsissä ja rakennettu Italiassa. Sukellukseen osallistuivat sveitsiläinen merivalokuvaaja-insinööri Jacques Piccard ja luutnantti Don Walsh Yhdysvaltain laivastosta. Trieste saavutti haudan pohjan 23. tammikuuta 1960 klo 13.06 ja ilmoitti syvyydeksi 11 521 metriä. Syvyys korjattiin myöhemmin 10 916 metriksi, kun otettiin huomioon suolapitoisuuden ja lämpötilan vaihtelun aiheuttamat virheet. Sen jälkeen hautaan on laskettu miehittämättömiä sukellusaluksia vuosina 1995 ja 2009. Vuonna 1995 japanilainen miehittämätön alus Kaiko laskeutui 10 911 metrin syvyyteen. Vuonna 2011 tehtiin syvimmästä kohdasta Challengerin syvänteestä jälleen uusi mittaus, ja alin kohta on 10 994 metriä. Mittauksessa käytettiin moniäänisiä kaikuluotaimia.
28. huhtikuuta 2019 tehtiin uusi syvyyssukelluksen ennätys, kun Victor Vescovon Limiting Factor -sukellusvene laskeutui 10 928 metrin syvyyteen. Alus viipyi pohjassa 4 tuntia 8 minuuttia ja löysi neljä uutta äyriäislajia.
Elämää

Mariaanien haudassa on elämää jopa sen syvimmässä kohdassa 11 kilometrin syvyydessä. Vaikka aivan pohjalla vallitsee hyvin suuri paine, siellä on jopa runsaammin bakteereja kuin matalammissa vesissä. Pohjan eliöt saavat ravintoa sinne vajonneista kuolleiden eliöiden jäännöksistä, levistä ja muista pieneliöistä.
Syvimmät kalahavainnot on tehty 8 145 metrin syvyydessä, mistä vuonna 2014 löydettiin uusi imukalaksi otaksuttu laji. Niiden lisäksi haudasta on onnistuttu kuvaamaan partanilkkakaloja sekä 35-senttisiä Alicella-suvun kaloja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mariaanien hauta Wikimedia Commonsissa
Marianatrench.com
Poikkileikkaus Mariaanien vulkaanisesta saarikaaresta
Anssi Mattila

Anssi Mattila
Anssi Pauli Mattila (s. 18. lokakuuta 1953 Helsinki) on suomalainen cembalisti, urkuri ja kapellimestari. Hän on vanhan musiikin asiantuntija ja toimi vuosina 1990–2019 Sibelius-Akatemiassa vanhan musiikin lehtorina. Hän on johtanut kapellimestarina barokki- ja varhaisklassista ohjelmistoa Suomessa ja ulkomailla. Hän kirjoittaa musiikista ja on tehnyt Yleisradiolle musiikkinauhoitusten ohella puheohjelmia. Hän on levyttänyt soolocembalomusiikin ohella muun muassa vuonna 1989 perustamansa Kuudennen kerroksen orkesterin (nykyinen Suomalainen barokkiorkesteri) sekä Battalia- ja Avanti!-yhtyeiden kanssa.lähde?
Mattila kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1972 ja suoritti Sibelius-Akatemiassa urkudiplomin 1979, musiikin teorian opettajan tutkinnon 1979 ja pianonsoitonopettajan tutkinnon 1981. Hän on suorittanut cembalonsoiton diplomin Utrechtin konservatoriossa 1987. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa matematiikkaa, fysiikkaa ja tietojenkäsittelyoppia sekä englantilaista filologiaa.lähde?
Mattila on tehnyt vanhoihin musiikkilähteisiin pohjautuvaa nuottimateriaalien kokoamis- ja täydennystyötä. Jean-Féry Rebelin oopperan ”Ulysse” esitysmateriaalit hän kokosi Uppsalan yliopiston kirjastosta löytyneiden vanhojen painosten ja käsikirjoitusten pohjalta. Tämä työ ja Taite-ryhmän esitys kyseisestä oopperasta vuonna 2000 sai Yleisradion ”Vuoden musiikkiteko” -palkinnon. Hän on myös rekonstruoinut kadonneet 2. viulun stemmat Erik Tulindbergin kuuteen jousikvartettoon. Helsingin Sanomien kriitikot valitsivat Rantatie-kvartetin Tulindberg-CD:n ”Vuoden 2007 parhaat levyt” -sarjaan. Levy sai myös vuoden 2008 klassisen Emma-palkinnon.
Viimeisinmilloin? työ tällä sarallaselvennä on vuonna 1692 Innsbruckissa esitetty Carlo Agostino Badian ooppera ”Merirosvokuningatar Alvilda”, jonka tapahtumat sijoittuvat Suomen Turkuunlähde?. Badian teokseen pohjautuvaselvennä ”Alvilda in Abo” -ooppera, jonka tapahtumat sijoittuvat Suomen Turkuun, esitettiin Turun linnan pihalla osana Turku kulttuuripääkaupunki 2011 -ohjelmaa.lähde?
Tiina Martikainen

| Tiina Martikainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1963 (ikä 61) Nurmijärvi
Kansalaisuus:  Suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tiina Martikainen (s. 26. heinäkuuta 1963) on sammattilainen kirjailija. Vuonna 2015 hän julkaisi ensimmäisen rikosromaaninsa, mutta tuotantoa on jo parinkymmenen vuoden ajalta.
Martikaisen kirjat ovat realistisia poliisidekkareita, joissa rikoksia ratkoo Lohjan poliisiaseman pitkäkestoisen rikostutkinnan yksikkö. Vuonna 2023 kirjailija siirtyi Otavalle ja aloitti sarjan, jonka päähenkilönä on sammattilainen rikosylikonstaapeli, poliisikoiranohjaaja Mira Tulenheimo. Aiempi, neliosainen sarja kertoo Miran äidistä, Hanna Vainiosta ja poliisikoira Riinasta.
Kirjailija on työskennellyt muun muassa kauppaoppilaitoksen opettajana, työvoimaneuvojana, kirjastonhoitajana ja paikallislehden toimittajana. Martikainen on koulutukseltaan ammatillinen opettaja ja tradenomi.
Jännitysromaanit

Kasvot pinnan alla.  Espoo:  Myllylahti, 2015.  ISBN 9789522026149
Jäätyneet kasvot.  Espoo:  Myllylahti, 2016.  ISBN 9789522027429
Surmanpolku.  Espoo:  Myllylahti, 2019.  ISBN 9789522029829
Pahan kintereillä.  Espoo:  Myllylahti, 2021.  ISBN 9789523561731
Ruuti.  Helsinki:  Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-44220-2
Verijäljet. Helsinki: Otava 2025. ISBN 978-951-1-49402-7
Muita teoksia

Mikä äitiä vaivaa.  Suomussalmi:  Myllylahti, 2004.  ISBN 9789525269932
Virtuaaliansa.  Suomussalmi:  Myllylahti.  ISBN 9789522020482
Petran harha-askel.  Suomussalmi:  Myllylahti, 2007.  ISBN 9789522020864
Shamaanitonttujarmon rajat.  Suomussalmi:  Myllylahti, 2008.  ISBN 9789522021137
Miksi en osaa vain olla.  Loimaa:  Kustannus HD, 2011.  ISBN 9789525964134
Tietokirja : Kaksisuuntaisen mielialahäiriön hallintakurssi.  Espoo:  Myllylahti, 2012.  ISBN 9789522024084
Antologia : Tulipunainen Mekko.  Kouvola:  Varjo kustannus, 2018.  ISBN 9789526895314
Hietanen (täsmennyssivu)

Hietanen voi tarkoittaa:
Paikannimenä

Hietanen, kaupunginosa Akaan Toijalassa
Hietanen, kylä Kolarissa
Hietanen, satama ja entinen saari Kotkassa
Hietanen, järvi Mikkelissä
Hietanen, kylä Mikkelissä
Hietanen, rautatieliikennepaikka Mikkelissä
Hietanen, järvi Mäntyharjussa
Hietanen, järvi Ruovedellä
Iso-Hietanen, järvi Kangasniemellä
Pieni-Hietanen, järvi Kangasniemellä
Sukunimenä

Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Adiel Hietanen, Adi Hedman (1882–1947), näyttelijä ja näytelmäkirjailija
Anna Hietanen-Makela (1909–1994), geologi, alkujaan suomalainen, siirtyi 1940-luvulla Yhdysvaltoihin
Anne Pohtamo-Hietanen (s. 1955), Miss Suomi 1975, yrittäjä, juontaja ja evankelista
Eino Hietanen (1910–1969), yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos, Juho Hietasen poika
Esa Hietanen (1896–1962), poliitikko (SKDL) ja toimittaja
Hannu Hietanen (s. 1972), raviohjastaja
Heikki Hietanen (1914–2000), uimari
Heikki Hietanen (s. 1959), jääkiekkovaikuttaja
Heikki Hietanen (s. 1965), raviohjastaja
Helena Hietanen (s. 1963), kuvanveistäjä, valo- ja tilateosten tekijä
Herkko Hietanen (s. 1978), teknologiaoikeuteen erikoistunut lakimies
Janne Hietanen (s. 1978), jalkapalloilija
Jari Hietanen (s. 1962), näyttelijä ja ohjaaja
Jesse Hietanen (s. 1981), elokuvaohjaaja ja muusikko
Jesse Hietanen (s. 2003), jääkiekkoilija
Jorma Hietanen (1940–2014), jääkiekkoilija ja jääpalloilija
Juha Hietanen (s. 1955), jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja
Juha Hietanen, televisiotoimittaja
Juho Hietanen (1879–1954), talousneuvos
Jussi Hietanen (1903–1941), kuvanveistäjä
Juuso Hietanen (s. 1985), jääkiekkoilija ja olympiavoittaja
Kalle Hietanen (s. 1979), pesäpallon syöttötuomari
Kari Hietanen (s. 1941), prikaatikenraali
Konsta Hietanen (s. 1984), jalkapalloilija, muusikko ja näyttelijä
Lauri Hietanen (1902–1971), vuorineuvos, SOK:n pääjohtaja ja ministeri
Leena Hietanen (s. 1956), freelance-toimittaja
Liisa Hietanen (s. 1981), kuvanveistäjä
Liisi Hietanen (1929–2023), lasten- ja nuortenkirjailija
Markku Hietanen (s. 1945), raviohjastaja
Matti Hietanen (s. 1983), lentopalloilija
Mikko Hietanen (1911–1999), kestävyysjuoksija
Nina Hietanen (s. 1985), jalkapalloilija
Olli Hietanen (1947–2014), jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja
Paavo Hietanen (1931–2017), pesäpalloilija
Pedro Hietanen (1949–2023), muusikko, kapellimestari, tuottaja, televisio- ja radioesiintyjä
Pentti Hietanen (s. 1958), tenorilaulaja
Pertti Hietanen (1937–2012), valokuvaaja
Perttu Hietanen (s. 1950), säveltäjä
Reino Hietanen (1932–2014), taidemaalari
Risto Hietanen (s. 1954), useiden ilmaisjakelulehtien päätoimittaja
Senni Hietanen (s. 1993), salibandyn pelaaja
Unto Hietanen (1928–2009), kuvanveistäjä
Valter Hietanen (1893–1942), jääkärivänrikki
Valtteri Hietanen (s. 1992), jääkiekkoilija
Veikko Hietanen (1928–2013), diplomaatti
V. K. Hietanen (1924–2012), lehtikuvaaja
Yrjö Hietanen (1927–2011), meloja ja olympiavoittaja
Kuvitteellisia henkilöitä

Urho Hietanen, kersantti Väinö Linnan romaanissa Tuntematon sotilas
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hietanen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Harry Reid

| Harry Reid |
| --- | --- |
 Harry Reid vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. helmikuuta 1939 Searchlight, Nevada
Kuollut: 28. joulukuuta 2021 (82 vuotta) Henderson, Nevada
Poliitikko
Puolue:  Demokraattipuolue
Asema:  edustajainhuoneen jäsen 1983–1987 senaattori 1987–2017
Vaalipiiri:  Nevada
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Harry Mason Reid (2. joulukuuta 1939 Searchlight, Nevada – 28. joulukuuta 2021) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Reid toimi Yhdysvaltain senaatin enemmistöjohtajana 2007–2015 ja hän edusti Nevadan osavaltiota vuosina 1987–2017. Viimeiset kaksi vuotta Reid toimi senaatin vähemmistöjohtajana 2015–2017. Aikaisemmin Reid toimi edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneessa 1983–1987
Poliittinen ura

Reid oli Nevadan alahuoneen jäsen 1969–1970 ja varakuvernööri vuosina 1970–1974. Hän toimi Nevada Gaming Commissionin puheenjohtajana 1977–1981. Reid toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä 1983–1987: hänet valittiin edustajainhuoneeseen vuoden 1982 ja 1983 vaaleissa. Senaattorina hän toimi 1987–2017: hänet valittiin senaattiin vuosien 1986, 1992, 1998, 2004 ja 2010 vaaleissa. Reid ei ollut enää ehdolla vuoden 2016 vaaleissa.
Reid oli demokraattipuolueen whip vuosina 1999–2005. Hän toimi senaatin vähemmistöjohtajana vuosina 2005–2007, enemmistöjohtajana vuosina 2007–2015 ja uudelleen vähemmistöjohtajana 2015–2017.