stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nigerian historia
Britannian miehitys

Britit valloittivat Lagosin vuonna 1851 ja liittivät sen virallisesti osaksi imperiumiaan vuonna 1861. Britit perustivat alueelle kaksi protektoraattia: Etelä-Nigerian protektoraatin ja Pohjois-Nigerian protektoraatin. Kyseiset protektoraatit kestivät vain 14 vuoden ajan, ja ne yhdistettiin vuonna 1914, jolloin Nigeriasta tuli Britannian siirtomaa ja protektoraatti. Kolonisaatio alueella jatkui vuoteen 1960 asti, jolloin itsenäistymistä ajanut taho onnistui saamaan Nigerialle itsenäisyyden. Nigerian liittovaltio itsenäistyi 1. lokakuuta 1960, mutta aluksi se oli Commonwealth realm, ja Britannian kuningatar Elisabet II oli edelleen myös Nigerian valtionpäämies.
Britannian hallitus järjesti seudun alueet muodollisesti yhtenäiseksi Nigeriaksi vuonna 1914. Toisen maailmansodan päätyttyä Britannia alkoi ohjata Nigeriaa kohti itsenäisyyttä. Maan koko ja monimuotoisuus huomioiden tuleva maa organisoitiin liittovaltioksi. Britit perustivat kattavan itsehallintorakenteen kaikilla tasoilla melko hyvin koulutetuilla ja valmistautuneilla paikallisilla virkamiehillä ja toimihenkilöillä. Tarkoituksena oli, että he lopulta ottaisivat itselleen ohjakset maan johtamiseen.
Itsenäisyysaika

Nigerialle myönnettiin itsenäisyys lokakuussa 1960 rauhanomaisella ja melko hyvin organisoidulla tavalla.
Itsenäisen Nigerian rajat oli määritelty Berliinin karttahuoneissa eurooppalaisten siirtomaavirkamiesten näkemysten ja diplomaattien taitojen perusteella, ei paikallisen väestön luonnollisten elinympäristöjen ja talouselämän perusteella. Britannian viranomaiset kohtelivat Nigeriaa myönteisesti, mutta heidän yhteiskunnallisia ja taloudellisia kehitysohjelmiaan ohjasi enemmän Lontoon oma etu kuin halu kehittää paikallista väestöä.
Varmistaakseen suuren ja monimuotoisen maan yhtenäisyyden sisäisten riitojen ja taloudellisten kriisien sekä ulkoisten paineiden edessä, Nigerian toisiaan seuraavat, sekä siviili- että sotilashallinnot antautuivat autoritaarisen keskittämisen houkutukseen paikallishallinnon kustannuksella.
Itsenäisyysaika > Sotilashallinto 1966-1975

Nigeriasta tuli tasavalta vuonna 1963, mutta se joutui militaristisen vallan alle verisen vallankaappauksen jälkeen tammikuussa vuonna 1966. Nigerian sotilashallitus kielsi 24. toukokuuta 1966 kaiken poliittisen toiminnan maassa vuoden 1969 tammikuun 17. päivään saakka. Heinäkuun lopussa 1966 armeijan yksiköt nousivat kapinaan maan hallitusta vastaan, valtasivat pääkaupungin lentokentän ja teloittivat valtionpäämiehen, kenraali Johnson Aguiyi-Ironsin.
Pääosin igbo-kansan asuttama itäinen osavaltio Biafra yritti itsenäistyä vuonna 1967 ja lopulta separatistiliike muodosti Biafran tasavallan samaisena vuonna, joka johti miltei kolmivuotiseen Biafran sotaan eli Nigerian sisällissotaan. Biafran tapahtumat herättivät laajalti kansainvälistä huomiota ja sieltä maailmalle levinneet uutiskuvat vahingoittivat vakavasti Nigerian mainetta. Vuoden 1975 veretön vallankaappaus nosti valtaan siviilihallintoa luvanneen Murtala Ramat Mohammedin. Nigeriasta tuli jälleen tasavalta uuden perustuslain laatimisen jälkeen vuonna 1979. Tämä tasavalta oli tosin lyhytikäinen, kun kenraalimajuri Muhammadu Buhari kaappasi vallan jälleen itselleen neljä vuotta myöhemmin vuonna 1983. Vuonna 1985 Ibrahim Babangida kaappasi puolestaan vallan Buharilta toisessa peräkkäisessä verettömässä vallankaappauksessa.
Vuonna 1993 Ibrahim Babangidan johtama sotilashallitus piti presidentinvaalit, mutta niiden lopputulos mitätöitiin Moshood Abiolan voitettua ja muutaman kuukauden kuluttua marraskuussa kenraali Sani Abacha otti vallan. Abachan aikana kuoli ja katosi paljon toisinajattelijoita, muun muassa Ken Saro-Wiwa. Abacha kuoli vuonna 1998 ja neljäs tasavalta perustettiin seuraavana vuonna, lopettaen kolme vuosikymmentä kestäneen jatkoittaisen sotilasdiktatuurin.
Itsenäisyysaika > Neljäs tasavalta 1999

Niger-joen suistoalueella on ollut väkivaltaa ja levottomuuksia vuodesta 1998. Alussa hallituksen joukot pyrkivät väkivalloin kukistamaan ogonien ja ijawien rauhanomaisen vastarinnan. Raaka väkivalta synnytti vastareaktiona pieniä vastarintamilitioita, jotka tekivät muun muassa kidnappauksia ja sabotaasi-iskuja.
Vuonna 2007 presidentti Olusegun Obasanjon kaksi perustuslainmukaista kautta olivat ohi, eikä hän onnistunut muuttamaan lakia pysyäkseen enää virassa. Hän nimitti ennestään tuntemattoman Umaru Yar'Aduan johtamansa puolueen presidenttiehdokkaaksi ja nosti korruptiosyytteet kilpailijoitaan vastaan. Yar'Adua valittiin presidentiksi vaaleissa, jossa hän sai 24,6 miljoonaa ääntä ja seuraavaksi tullut kilpailija 6,6 miljoonaa. Vaaleja varjostivat raportit äänestyslipukkeiden väärentämisestä ja tyhjien lipukkeiden puutteesta useilla äänestyspaikoilla.
Heinäkuussa 2009 islamistiliike Boko Haram aloitti väkivaltaisuudet levittääkseen šaria-lait koko maahan. Turvallisuusjoukot hyökkäsivät liikkeen tukikohtiin ja surmasivat sen johtajan. Kaikkiaan levottomuuksissa kuoli satoja ihmisiä.
Helmikuussa 2010 presidentti Yar'Adua sairastui vakavasti. Varapresidentti Goodluck Jonathan toimi ensin hänen sijaisenaan ja Yar'Aduan kuoltua toukokuussa Jonathanista tuli presidentti. Jonathan valittiin presidentiksi huhtikuun 2011 vaaleissa. Häntä vastassa oli Muhammadu Buhari. Vaalien tulosten julkistusta seuranneissa levottomuuksissa kuoli parisataa ihmistä.
Vuoden 2012 alussa presidentti Jonathan julisti poikkeustilan neljään osavaltioon, joissa Boko Haram oli tehnyt iskujaan. Maassa alkoivat myös levottomuudet ja lakkoilu valtion peruutettua polttoaineiden tukiaiset, jonka jälkeen bensiinin hinta nousi yli kaksinkertaiseksi.
Vuosina 2013 ja 2014 islamilainen Boko Haram hyökkäili sekä surmasi ja sieppasi ihmisiä ja julisti perustaneensa itsenäisen kalifaatin.
Nigerian presidentti vuodesta 2015 oli Muhammadu Buhari, joka valittiin vuoden 2019 vaaleissa toiselle ja viimeiselle lain mukaiselle kaudelleen. Jälkimmäisissä vaaleissa Buharin merkittävimpänä vastaehdokkaana oli liikemies Atiku Abubakar. Vuoden 2023 vaaleissa presidentiksi valittiin Bola Tinubu.
Joukkomurhia ja sieppauksia

Nigerian armeijan drooni tappoi 3. joulukuuta 2023 vahingossa ainakin 85 siviiliä, jotka olivat viettämässä muslimien juhlaa Nigerian luoteisosan Kadunan osavaltiossa. Armeija ei julkaissut uhrien määrää, vaan tiedot ovat paikallisten asukkaiden antamia. Tutkimusyhtiö SB Morgenin mukaan Nigerian armeija on tappanut vuodesta 2017 alkaen yli 300 henkilöä vahingossa tapahtuneissa iskuissa.
Nigerian kiihtyvän ja tuottoisan "sieppausteollisuuden" estämiseksi maassa hyväksyttiin vuonna 2022 kiistanalainen laki, joka mukaan lunnaiden maksaminen on rikos, josta voi seurata vähintään 15 vuoden vankeustuomio.
Aseelliset ryhmät tappoivat ainakin 160 ihmistä Keski-Nigeriassa kyliin tehdyissä hyökkäyksissä, sanoivat paikallishallinnon viranomaiset 25.12.2023.
Viranomaisten mukaan asemiehet tappoivat ainakin 25 ihmistä ja sieppasivat muita Nigerian Katsinan osavaltion luoteisosassa. Kymmenet asemiehet hyökkäsivät moottoripyörillä myöhään sunnuntaina 9.kesäkuuta 2024. Aseellisten jengien hyökkäykset Nigerian luoteis- ja keskiosissa ovat tulleet melkein rutiiniksi, ja viranomaiset näyttävät olevan voimattomia pysäyttämään niitä.
7. maaliskuuta 2024 yli 270 koululaista siepattiin Kurigassa, Kadunan osavaltiossa. Oppilaat olivat kokoontuneet aamulla kouluun, kun kymmenet moottoripyörillä ajaneet, aseistetut miehet ajoivat kouluun. 8–15-vuotiaat oppilaat vietiin pois opettaja mukanaan. Hyökkäys tapahtui Boko Haramista irtautuneen ryhmittymän Ansarun hallitsemalla alueella. Nigerian armeija onnistui palauttamaan kaikki siepatut 24. maaliskuuta.
17. maaliskuuta 2024 rikolliset kaappasivat yli sata ihmistä kahdessa uudessa hyökkäyksessä Nigerian luoteisosassa.
Itsemurhapommittajien hyökkäyksissä Bornon osavaltiossa 29. kesäkuuta 2024 kuoli yli 30 ja haavoittui 42 ihmistä. Itsemurhaiskujen epäillyt tekijät olivat naisia. Koordinoidut iskut kohdistuivat häihin, hautajaisiin ja sairaalaan Gwozan kaupungissa, joka on lähellä Kamerunin rajaa. Iskujen tekijäksi ei ilmoittautunut ketään, mutta Nigerian ISISin Länsi-Afrikan (ISWAP) kapinalliset ovat ilmoittautuneet aiemmin Bornon tappavien pommi-iskujen tekijöiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nigerian historia Wikimedia Commonsissa
Afrikan historia maittain
Algeria
Angola
Benin
Botswana
Burkina Faso
Burundi
Djibouti
Egypti
Eritrea
Etelä-Afrikka
Etelä-Sudan
Etiopia
Gabon
Gambia
Ghana
Guinea
Guinea-Bissau
Kamerun
Kap Verde
Kenia
Keski-Afrikan tasavalta
Komorit
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Lesotho
Liberia
Libya
Madagaskar
Malawi
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Mosambik
Namibia
Niger
Nigeria
Norsunluurannikko
Päiväntasaajan Guinea
Ruanda
Sambia
São Tomé ja Príncipe
Senegal
Seychellit
Sierra Leone
Somalia
Sudan
Swazimaa
Tansania
Togo
Tšad
Tunisia
Uganda
Zimbabwe
Sahelin alueen jihadin keskukset noin vuonna 1830.
Brittiläiset tuhoavat Lagosia 1851.
Lagosissa oleva Freedom Park pystytettiin Nigerian 50-vuoden itsenäisyyden kunniaksi vuonna 2020.
Montenegron lippu

Montenegron lippu 12. heinäkuuta 2004 –
Montenegron lippu on Montenegron virallinen lippu. Se otettiin käyttöön 12. heinäkuuta 2004 Montenegron parlamentin päätöksellä, jolloin samalla luovuttiin edellisestä kolmiraitaisesta lipusta. Montenegron lipussa on punaisella pohjalla kultainen Montenegron vaakuna ja lipun reunat ovat myös kultaiset.
Montenegron vaakuna on peräisin Montenegron kuninkaan Nikola I Petrović Njegošin hallintokaudelta ja se otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1993. Tosin kuninkaan kyrilliset nimikirjaimet HI (NI) jätettiin pois. Vaakunakilven keskellä on vanha venetsialainen symboli, Pyhän Markuksen leijona, joka muistuttaa Venetsian vallasta. Osia nykyisestä Montenegrosta, muun muassa Peraston kaupunki kuului Venetsialle vuoteen 1797 asti.
Aikaisemmat liput

Ennen nykyistä lippua käytössä oli kolmesta vaakaraidasta muodostuva lippu, jonka leveyden suhde pituuteen oli 1:3. Lipun raidat olivat alhaalta ylöspäin valkoinen, vaaleansininen ja punainen. Tämä lippu oli käytössä vuosina 1993–2004.
Vuosina 1945–1992 Montenegro kuului sosialistisena tasavaltana Jugoslaviaan. Tuolloin käytössä oli samanlainen lippu kuin Serbialla. Lippu muodostui kolmesta vaakaraidasta, jotka olivat alhaalta ylöspäin valkoinen, tummansininen ja punainen. Lipun keskellä oli punainen tähti ja lipun leveyden suhde pituuteen oli 2:3. Vuosina 1919-1944 Montenegrolla ei ollut virallista lippua.
Vuosina 1878–1918 Montenegro oli itsenäinen valtio. Vuodesta 1910 lähtien Montenegro oli kuningaskunta ja 1910–1918 käytössä oli lippu, joka muodostui kolmesta vaakakentästä, jotka olivat alhaalta ylöspäin valkoinen, tummansininen ja punainen. Lipun keskellä oli samantyyppinen kaksoiskotkasymboli, joka löytyy nykyisestäkin lipusta. Erona oli se että symbolin keskellä oleva vaakunakilvessä oli ensimmäisen kuninkaan Nikola I Petrović Njegošin kyrilliset nimikirjaimet HI (NI) ja leijonahahmo sijaitsi kotkasymbolin alapuolella.
Ennen varsinaista itsenäisyyttä Montenegrossa käytettiin enimmäkseen kultareunaista ja punapohjaista lippua, jonka keskellä oli kultainen Pyhän Yrjänän risti.
Montenegron tasavallan lippu 21. joulukuuta 1993 – 12. heinäkuuta 2004
Montenegron sosialistisen tasavallan lippu 31. joulukuuta 1946 – 21. joulukuuta 1993
Varhainen Montenegron lippu
Slobodan Jovanović

| Slobodan Jovanović |
| --- | --- |
 Uroš Predićin vuonna 1931 maalaama muotokuva Slobodan Jovanovićista.
15. Jugoslavian pääministeri
 12. tammikuuta 1942 - 26. kesäkuuta 1943  
Edeltäjä:  Dušan Simović
Seuraaja:  Miloš Trifunović
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. joulukuuta 1869 Novi Sad, Itävalta-Unkari
Kuollut: 12. joulukuuta 1958 (89 vuotta) Lontoo, Iso-Britannia
Ammatti:  juristi, historioitsija, poliitikko
Arvonimi: professori
Tiedot
Koulutus:  lakitieteen tohtori
Uskonto:  ortodoksi
Slobodan Jovanović (3. joulukuuta 1869 Novi Sad – 12. joulukuuta 1958 Lontoo) oli serbialainen lakimies, kirjallisuuskriitikko ja poliitikko. Hän osallistui vuoden 1919 Pariisin rauhankonferenssiin Jugoslavian hallituksen asiantuntijana. Hän toimi pitkään yliopistotiedemiehenä aina 1930-luvulle asti. Jovanović oli mukana politiikassa ja toimi kenraali Dušan Simovićin hallituksen varapääministerinä maaliskuusta 1941 tammikuuhun 1942 sekä sen jälkeen Jugoslavian kuningaskunnan pakolaishallituksen pääministerinä Lontoossa tammikuusta 1942 kesäkuuhun 1943. Sodan jälkeen hän jäi Lontooseen, sillä vallan ottaneet kommunistit Titon johdolla tuomitsivat hänet Belgradissa poissaolevana 20 vuoden vankeuteen.
Koulutus lakimieheksi ja toiminta yliopistomiehenä

Slobodan Jovanović kävi koulunsa Belgradissa, Münchenissä, Zürichissä ja Genevessä, jossa hän suoritti juristin tutkinnon. Vuosina 1890–1892 hän teki jatko-opintoja poliittisista kysymyksistä. Vuonna 1893 Jovanović nimitettiin Serbian hallituksen poliittiseksi attaseaksi Konstantinopoliin. Vuonna 1897 hän siirtyi kotimaahansa Serbiaan Belgradin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan professoriksi. Tässä tehtävässä hän toimi yli neljän vuosikymmenen ajan aina vuoteen 1940. Lisäksi hän toimi kahteen otteeseen Belgradin yliopiston rehtorina. Serbian kuninkaallisen akatemian jäsen Jovanović oli vuodesta 1908 ja puheenjohtajana vuosina 1928–1931. Lisäksi hän oli vastaavan Zagrebista käsin toimineen Jugoslavian tiedeakatemian jäsen vuodesta 1927.
Toiminta poliitikkona

Jovanović oli länsimyönteinen poliitikko. Hän ei hyväksynyt vuonna 1939 solmittua Cvetković–Maček-sopimusta, jolla kroaatit saivat autonomian Jugoslavian kuningaskunnassa. Hän osallistui 27. maaliskuuta 1941 tapahtuneeseen sotilasvallankaappaukseen, jolloin kenraali Dušan Simovićista tuli pääministeri. Jovanović nimitettiin tällöin varapääministeriksi. Akselivaltojen 6. huhtikuuta aloittama sotilaallinen toiminta Jugoslaviaa vastaan johti kahdessa viikossa maan miehitykseen. Jovanović yhdessä kuningas Pietarin II:n ja muun hallituksen kanssa siirtyi Kreikan ja Jerusalemin kautta Lontooseen. Siellä hän jatkoi toimintaansa Simovićin pakolaishallituksen varapääministerinä. Hänestä tuli tammikuussa 1942 Simovićin seuraaja pakolaishallituksen pääministerinä. Hän hoiti pääministerin tehtävää kesäkuuhun 1943., ,
Maailmansodan jälkeen Jugoslaviassa vallan ottaneet kommunistit Josip Broz Titon johdolla tuomitsivat Jovanovićin heinäkuussa 1946 poissaolevana 20 vuodeksi vankeuteen. Jovanović eli loppuelämänsä pakolaisuudessa Lontoossa.
Rehabilitointi

Kommunistivaltaa jatkui Jugoslaviassa vuoteen 1989. Sen jälkeen Jovanovićin toiminta rehabilitoitiin Jugoslaviassa. Hänen 12-osainen kootut teoksensa julkaistiin vuonna 1991. Kommunistivallan ajan hänen teoksensa olivat olleet kiellettyjä. Hänen 17-osainen kootut teoksensa oli julkaistu jo vuosina 1939–1940. Teokset käsittelivät laaja-alaisesti Balkanin historiaa.
Tunnustuksena professori Slobodan Jovanovićin elämäntyölle voi pitää sitä, että vuonna 2003 hänen muotokuvansa oli Serbian 5 000 dinaarin setelissä. Hänen patsaansa on nyt myös esillä Belgradin yliopiston lakitieteellisessä tiedekunnan tiloissa. Virallinen rehabilitointi tapahtui 26. lokakuuta 2007 oikeuden päätöksellä. Vuonna 2011 nimettiin Belgradin yliopiston lakitieteellisen tiedekunnan edustan aukio hänen mukaansa. Jovanovićin maalliset jäännökset siirrettiin joulukuussa 2011 Lontoosta Belgradiin, jossa hänet haudattiin uudelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Slobodan Jovanović Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Professori Slobodan Jovanovićin 13-vuotiselle asuinpaikalle Plaque on 39b Queen’s Gate Gardens’ssa Lontoossa on paljastettu muistotaulu vuonna 1965.
Slobodan Jovanovićin muotokuva Serbian 5 000 dinaarin setelissä.
Ingman (tuotemerkki)

| Ingman |
| --- | --- |

Tuotetyyppi:  Jäätelö
Omistaja:  Unilever
Valmistaja:  Unilever Ingman Production
Alkuperämaa:  Suomi
Edelliset omistajat:  Ingman Group
Kotisivu:  ingman.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ingman on Unileverin omistama jäätelötuotemerkki jonka tuotteita valmistaa Unilever Ingman Production.
Ingman-jäätelöillä on pitkä historia ja yritys on aikanaan tuonut Suomen markkinoille monia uutuuksia, muun muassa ensimmäisen premium-jäätelöpuikon, pakatut jäätelötuutit, jättituutit ja soijapohjaisen jäätelön. Unileverin ostettua Ingman-jäätelöt vuonna 2011 Ingman-jäätelöiden symboliksi tuli Unileverin kansainvälisenä jäätelösymbolina toimiva pelkistetty sydänkuvio, joka oli aiemmin GB Glacen käytössä. Sydänkuvio on näkynyt Ingmanin jäätelöpakkauksissa, jäätelöaltaissa ja markkinointimateriaaleissa vuodesta 2012 alkaen.
Ingman toimii Unileverin Suomen jäätelöiden kattobrändinä ja sen alta löytyy laaja valikoima erilaisia jäätelöitä. Suosituimpiin merkkeihin kuuluu muun muassa suomalaisten kestosuosikki Kingis, joka on ollut markkinoilla vuodesta 1980 alkaen. Kingis oli Suomen ensimmäinen iso jäätelöpuikko, joka oli kääritty aikanaan harvinaiseen metallinhohtoiseen kääreeseen. Muita pitkään markkinoilla olleita tuotteita ovat muun muassa Jättis ja litran jäätelöpakkaukset.
Unileverin jäätelöitä tuotetaan eri puolilla Eurooppaa, aiemmin myös Sipoossa, missä tuotettiin Suomessa pitkään markkinoilla olleita tuotteita kuten Kingis, Jättis ja yhden litran jäätelöt. Maaliskuussa 2022 Unilever ilmoitti lakkauttavansa Sipoon tehtaan heinäkuun 2022 loppuun mennessä ja siirtävänsä tuotannon Ruotsiin. Tehtaan toiminta päättyi heinäkuussa 2022.
Tuotteet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Puikkojäätelöt Kingis  Ingman Eskimo  TofuLine  Panda-lakujäätelöt  Magnum  Marabou Vanilla  Solero Exotic Mehujäät Hartwall Jaffa  Lipsi  Calippo  Twister  | ¨  Tuutit Jättis  Ingman-tuutit  Panda-suklaatuutit  TofuLine  R-ice  Daim Välipalat Ingman-pikarit  Ingman-vohvelit  TofuLine-pikari  Magnum-pikarit  Magnum Sandwitch  Ingman-smoothiet  |  Monipakkaukset Ingman-tuutit  Kingis  Magnum  Daim  Ville Vallaton Kotipakkaukset Carte d'Or  Ingman  Ingman Creamy  Ingman Premium  Kingis  TofuLine  R-ice  Magnum Jäätelökakut Viennetta  |  Irtojäätelöt Ingman  TofuLine Softis Ingman Softis  Cornetto Soft Frozen Yogurt Ingman Frozen Yogurt  |
Kritiikki

Linnanmäki lopetti vuonna 2024 Ingmanin jäätelöiden myynnin, koska Unilever rahoittaa Venäjän hyökkäyssotaa Ukrainan "sotasponsori"-listan mukaan.
Aiheesta muualla

Ingman.fi
Ingman Unileverin sivuilla
Semiulla Wafin

| Semiulla Wafin> سميع الله وفا   Semîullâh Vafâ |
| --- | --- |
 Semiullah Zinnetullah uğlı
Henkilötiedot
Syntynyt: سميع الله زينت الله  8. helmikuuta 1909 Aktuk, Sergatšin kihlakunta, Nižni Novgorodin kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 18. joulukuuta 1983 (74 vuotta) Tampere, Suomi
Vanhemmat:  Zinnetullah Vafa uğlı  زينت الله وفا اوغلی  Möşfika  Bedreddin kızı ‎مشفقه بدر الدين قزى
Puoliso:  Mahrusa Zakircan kızı  (1911–1984)
Lapset:  Batu, Urhan, Fuat
Sukulaiset:  Ildar Wafin  (pojan pojanpoika)
Muut tiedot
Järjestö:  Tampereen Islamilainen Seurakunta, Tampereen Turkkilainen Yhdistys
Semiulla Wafin (Вафин, وفا, Wafā; 8. helmikuuta 1909 – 18. joulukuuta 1983) oli tataaritaustainen suomalainen liikemies, johtaja, julkaisija ja kulttuurillinen vaikuttaja Tampereella. Wafin ylläpiti isänsä perustamaa kangaskauppaa Aleksis Kiven kadulla vuosikymmenten ajan. Hänen pojanpojalla Vahit Wafinilla on Helsingissä vaimonsa kanssa yritys Mattocenter. Heidän poikansa on korumuotoilija Ildar Wafin (s. 1995).
Wafin toimi seurakuntansa puheenjohtajana ja opetti turkin kieltä yhteisön nuorille. Hän oli mukana lahjoittamassa turkkilaista kirjallisuutta Helsingin yliopistolle 1960-luvulla. Wafin palveli jatkosodassa alikersanttina ja otti osaa Stella Polaris -operaatioon.
Elämä

Semiulla Zinnetullanpoika (Zinnetullah uğlı, Zinnetullin) syntyi Venäjän keisarikunnan Nižni Novgorodin kuvernementin Aktukin kylässä. Hän muutti lapsena vanhempiensa kanssa aluksi Terijoelle ja lopulta Tampereelle. Keskikoulun hän suoritti klassisessa lyseossa.
Semiulla meni vuonna 1925 töihin isänsä Zinnetullan kangaskauppaan S. Wafin ("Siniatulla Wafin"), joka sijaitsi Commercen talossa Aleksis Kiven kadulla.
Isänsä kuoltua Semiulla toimi liikkeen toimitusjohtajana vuodet 1941–1982. Yhdessä kauppiasystävänsä Imad Samaletdinin kanssa Semiulla hankki myyntitavaraa ostosmatkoiltaan Euroopasta.
Wafin oli Tampereen Islamilaisen Seurakunnan (myöh. Tampereen tataariseurakunta) perustajajäsen sekä hallituksen jäsen vuodesta 1943. Puheenjohtajana Wafin toimi vuodesta 1951, aina kuolemaansa saakka. Hän oli myös mukana perustamassa Tampereen Turkkilaista yhdistystä ja toimi vuosia sen hallituksessa.
Wafin tunnettiin henkilönä, joka pyrki omilla toimillaan kehittämään ja säilyttämään tataarikulttuuria Suomessa. Hän julkaisi äidinkielellänsä kirjoja kuten imaami Habibur-Rahman Shakirin kanssa kirjasen nimeltään Din derésleré ve Islam tarihçese ja taiteilija Aisa Hakimcanin kanssa uusintapainoksen alun perin Kazanissa 1908 ilmestyneestä teoksesta  Islām dīne ḥaqq dīnder ('Islamin usko on oikea usko').
Wafin oli kiinnostunut turkin kielestä ja opetti sitä yhteisönsä nuorille. Hän piti yhteyttä ulkomailla asuvien hengenheimolaisten kanssa kirjeitse kertoen heille yhteisönsä arjesta. Wafin lahjoitti vuonna 1966 yhdessä Yildiz Bedretdinin, Rafat Karataun ja Enver- sekä Aliye Samaletdinin kanssa Helsingin yliopistolle turkinkielistä kirjallisuutta.
Wafinin vaimo oli Itä-Turkestann Xinjiangissa syntynyt kiinantataari Mahrusa Allayarı (Allâhyârî, Allah Yar, 1911–1984), jonka hän tapasi opiskellessaan taloustieteitä Berliinissä. Mahrusa tunnettiin kielitaitoisena kulttuurivaikuttajana, joka muun muassa toimi Tampereen Turkkilaisen Yhdistyksen hallituksessa ja kirjoitti Ayaz İshakin Yaña Milli Yul -lehteen nimimerkillä "M. Wafa". Berliinissä Mahrusa kouluttautui hammaslääkäriksi ja tätä ennen opiskeli Istanbulissa. Mahrusan isä oli varakas maanomistaja, mesenaatti Zakircan Allayarı (ent. Aldargarov), joka veljensä Siddikin kanssa muun muassa perusti kirjastoja.
Wafin ja hänen vaimonsa on haudattu Kangasalan Vatialan hautausmaalle. Wafineilla oli lapset Batu, Urhan ja Fuat. Wafinin isä Zinnetulla oli tullut ensimmäisen kerran Suomeen enonsa Mustafa Ismailin luo vuonna 1900. Menestyksekkään liikkeensä hän perusti 1910. Äiti-Möshfikaa (1886–1966) on kuvailtu nimellä "kansan äiti".
Semiullan pojanpoika, yrittäjä Vahit Wafin on Tampereen tataariseurakunnan nykyinen (2023) puheenjohtaja. Hän ylläpitää Helsingissä Fredrikinkadulla vaimonsa Tinetin kanssa liikettä Matto-Center. Korumuotoilija Ildar Wafin on heidän poikansa.
Jatkosodassa

Jatkosodassa alikersantti Wafin toimi seuraavissa yksiköissä: Jalkaväen Koulutuskeskus 11, Kenttä- tykistörykmentti 14, 6. Prikaatin II Patteristo, Kenttätykistörykmentti 6 ja Päämajan Tiedusteluosasto 2. Kun sota päättyi, hän osallistui Stella Polaris -operaatioon. Vuonna 1943 joulukuussa hänelle myönnettiin VM.2. -mitali.
Nimi

Semiulla Wafin, sekä ajoittain perusmuodossaan turkkilaisittain Vafa (Semîullah Vafâ / Vefâ).
Tataarin kirjakielellä Сәмигулла Вафа; Səmiğulla Wafa, arab. kirjaimistolla سميع الله وفا (yaña imlâ: سەميغوللا وافا). Mišääritataarien murteella ilman äännettä [ʁ] (ğ/г/غ).
Semiullah on teoforinen islamilainen nimi tarkoittaen "Allahin kuuntelemista" ja Wafa (venäläisen sukunimipäätteen / patronyymin kanssa Wafin / Vafin, Вафин) merkitsee arabiaksi "lojaalisuutta / uskollisuutta".
Semiulla tuli lapsena Suomeen. Yleensä maahan saapuneet tataarit omaksuivat venäläiseen passiin merkityn patronyyminsä sukunimekseen, mutta vanhempiensa tai isänsä kanssa matkanneet ottivat käyttöön isänsä patronyymin, eli isoisänsä nimen (isä: Zinnetulla Wafanpoika; Wafin / Wafa uğlı). Semiullan patronyymi Zinnetullah tarkoittaa "Allahin kauneus / koriste" (زينة الله, Zīnah Allāh).