stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valtiontalouden tarkastusvirasto
Aiheesta muualla

Valtiontalouden tarkastusviraston verkkosivut
Operaatio Grapple

Grapple Y räjäytettiin 28. huhtikuuta 1958, testisarjansa ainoana ydinlatauksena.
Operaatio Grapple oli Ison-Britannian tekemä sarja ydinkokeita 1950-luvun lopulla. Yhdistynyt kuningaskunta kehitteli koesarjoissa fuusioaseita, 5 - 6 vuotta Operaatio Hurrikaanin jälkeen. Koeräjäytykset toteutettiin Tyynen valtameren alueella vuosina 1957 - 1958, ne jakautuivat testisarjoihin Grapple 1- Z4, aakkosissa X-Z ja pääsarjoissa Grapple 1 - 3. Atomitestit toteutettiin Gilbert- ja Ellice-saarilla, Maldensaarilla sekä Kiritimatissa (Joulusaari) ja Kiribatilla. Aikajana oli 15. toukokuuta 1957 - 28. syyskuuta 1958. Operaatioon osallistui myös English Electric Canberra, sekä Avro Shackleton -tyyppisiä pommituskoneita, Vickers Valiantin ohella.
Kaikkiaan 9 kpl ydinlatauksia räjäytettiin, niiden voimakkuuksien vaihdellessa 25 kT - 3 MT. Osa testeistä toteutettiin ilmapallossa sekä osa lentopudotuksina pommikoneesta. Wg Cdr (myöhempi Gp Capt, 49. Sqn -pommituslentolaivueen komentaja) K.G. Hubbard pudotti Valiant-koneestaan (konenro XD818), arviolta 300 kT vahvuisen pommin: 15. toukokuuta 1957, joka on esitetty ensimmäisenä Ison-Britannian vetypommin pudotuksena. Koneyksilö XD818 on sittemmin museoitu Cosfordin ilmailumuseoon (RAF Cosford). Koelataus saattoi kuitenkin olla nk. Boosted Fission Bomb, eli kiihdytettyyn fissioon perustuva ratkaisu. Valiant-pommituskone (konenro XD824) pudotti 1.8 megatonnin vetypommin Joulusaarella 8. lokakuussa 1957, koneen päällikkönä ja pilottina toimi Sqn Ldr B. Millett.
Ydinkokeiden tuloksena, ainakin Yellow Sun -ydinpommityyppi kehiteltiin. Useita muitakin ydinasetyyppejä kehiteltiin, kuten: Orange Herald, Green Grass ja Green Bamboo sekä Violet Club.
Orange Herald oli kiihdytetty fissiopommi (boosted fission bomb). Sen taistelulataus esiintyy tässä kuvassa.
Ydinkoesarjoja ei pidetty täysin onnistuneina eli asetettuihin tavoitteisiin yltäneinä, muttei täydellisinä pettymyksinäkään.
Käännös suomeksi
The Science of Sound

| The Science of Sound |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Thomas D. Rossing & Richard F. Moore & Paul A. Wheeler
Kieli:  englanti
Genre:  akustiikka
Kustantaja:  Pearson Education Limited
Julkaistu:  2002
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  764
ISBN:  978-1-29203-957-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Science of Sound on vuonna 2014 ilmestynyt Rossingin, Mooren ja Wheelerin laaja teos äänten ja instrumenttien akustiikasta. Rossingin alkuperäisteos ilmestyi vuonna 2002.
The Sherlock Holmes Handbook: The Methods and Mysteries of the World’s Greatest Detective

| The Sherlock Holmes Handbook: The Methods and Mysteries of the World’s Greatest Detective |
| --- | --- |
 Kirjan yhdysvaltalainen kansi
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ransom Riggs
Kieli:  englanti
Genre:  lasten- ja nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  Quirk Books
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  224 (Yhdysvallat)
ISBN:  978-1-59474-477-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Sherlock Holmes Handbook: The Methods and Mysteries of the World’s Greatest Detective on yhdysvaltalaiskirjailija Ransom Riggsin ensimmäinen teos. Kirja on osa Sherlock Holmes -elokuvasarjan oheistuotteita.  Teos julkaistiin alkuperäiskielellään englanniksi 1. marraskuuta 2009.  Kirjaa ei ole käännetty suomen kielelle.
Carl N. D. Bildt

Karl Bildt
Carl (Karl) Nils Daniel Bildt (15. maaliskuuta 1850 Tukholma – 1931 Rooma) oli ruotsalainen diplomaatti. Hän toimi Lontoossa, Washingtonissa, Wienissä ja Roomassa. Hän oli Ruotsin ja Norjan edustajana Haagin rauhankonferenssissa 1899. Kirjailijana hän julkaisi teoksia historian alalta, muun muassa teoksen Christine de Suède et le cardinal Azzolino. Lettres inédites 1666-1668 (1899).
The Finnuit

| The Finnuit: Finnish Culture and the Religion of Uniqueness |
| --- | --- |

Kieli:  englanti
Genre:  kulttuurisosiologia
Kustantaja:  Akademiai Kiado ZRT
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  288
ISBN:  978-9630587310
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Finnuit: Finnish Culture and the Religion of Uniqueness ('Suomalainen kulttuuri ja ainutlaatuisuuden uskonto') on brittiläisen Edward Duttonin vuonna 2009 ilmestynyt kirja. Dutton on opiskellut uskontoantropologiaa Aberdeenin yliopistossa, jossa hän myös väitellyt tohtoriksi ja työskentelee toimittajana.
Kirjassa Dutton vertaa Suomea ja suomalaista kulttuuria Grönlantiin. Hänen mukaansa sekä suomalaisilla että grönlantilaisilla on ollut vaikeaa sopeutua nykyaikaiseen elämäntapaan. Tämä on näkynyt muun muassa uskonnollisuutena, runsaana alkoholinkäyttönä ja itsemurhien yleisyytenä. Esimerkiksi kristillisten herätysliikkeiden asema on vahva vastavaikutuksena perinteistä elämäntapaa uhkaaville muutoksille. Toisaalta herätysliikkeet heijastavat luterilaisuuden synti- ja häpeäkäsitystä ja siitä nousevaa tarvetta vertaisryhmään.
Duttonin mukaan suomalaiselle kulttuurille on ominaista yhteisökeskeisyys, jossa yksilöllisyyden ilmaisu on rajoitettua. Sisäisiä ristiriitoja pyritään sovittelemaan ja vaientamaan. Suomi on hänen mukaansa myös perinteistä miehen mallia vaaliva yhteiskunta. Tätä mallia ylläpitää muun muassa miesten asevelvollisuus. Duttonin mukaan suomalaisilla on kulttuurisesti huono itsetunto, he ovat joutuneet häpeämään itseään. Väestöä on pidetty kehittymättömänä vielä 1900-luvulla, ja valtiollinen historia on nuorta. Yläluokka oli pitkään ruotsinkielistä. Duttonin mukaan Suomen ruotsinkielisiä saatetaan pitää vieläkin ylempään yhteiskuntaluokkaan kuuluvina etenkin vähemmän koulutetun väestön keskuudessa.
The Temple of Elemental Evil

| The Temple of Elemental Evil |
| --- | --- |

Suunnittelija:  Gary Gygax ja Frank Mentzer
Julkaisija:  TSR, Inc.
Julkaisuvuosi:  1985
Tyylilaji:  fantasia
Pelijärjestelmä:  1st Ed AD&D
The Temple of Elemental Evil on Gary Gygaxin ja Frank Mentzerin kirjoittama sekä TSR, Inc. -yhtiön vuonna 1985 julkaisema roolipeliseikkailu, joka sijoittuu Dungeons & Dragonsin Greyhawk-maailmaan. Se on jatko-osa Gygaxin aiempaan seikkailuun The Village of Hommlett, joka julkaistiin miniseikkailuna vuonna 1979. Pelaajien tehtävä on tuhota temppelinraunioissa oleva suuri pahuus.
The Temple of Elemental Evil keskittyy varsinaisen roolipelaamisen sijaan seikkailuun, jossa sivuhahmot jäävät vähemmälle huomiolle.
Troika Gamesin kehittämä videopeliversio seikkailusta The Temple of Elemental Evil julkaistiin vuonna 2003.
Vampyyritanssijatar

| Vampyyritanssijatar> Vampyrdanserinden |
| --- | --- |
Ohjaaja:  August Blom
Käsikirjoittaja:  Waldemar Hansen, Nicolai Brechling
Kuvaaja:  Axel Graatkjær
Pääosat:  Clara Wieth, Henry Seemann, Robert Dinesen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tanska
Tuotantoyhtiö:  Nordisk Films Kompagni
Ensi-ilta:  4. maaliskuuta 1912 (Tanska) 11. maaliskuuta 1912 (Suomi)
Kesto:  596 metriä (28 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vampyyritanssijatar (tansk. Vampyrdanserinden) on vuonna 1912 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. August Blomin ohjaaman melodraaman pääosia esittävät Clara Wieth, Henry Seemann, ja Robert Dinesen.
Juoni

Suositun vampyyritanssin esittäjän Silvia Lafontin uudeksi pariksi kiinnitetään nuori tanssija Oscar Borch. Kokematon Oscar rakastuu intohimoisesti Silviaan, mutta tulee useaan kertaan torjutuksi. Ennen illan esitystä Oscar juo myrkkyä ja makaa tanssin päätyttyä näyttämöllä kuolleena.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clara Wieth  | … |  Silvia Lafont, vampyyritanssijatar   |
|  Henry Seemann  | … |  kreivi von Waldberg, Silvian sulhanen   |
|  Robert Dinesen  | … |  Oscar Borch, Silvian tanssipari   |
|  Carl Schenstrøm  | … |     |
|  Julie Henriksen  | … |     |
|  Birger von Cotta-Schønberg  | … |     |
|  Frederik Jacobsen  | … |  tarjoilija   |
|  Agnes Nørlund  | … |     |
|  Frederik Christensen  | … |     |
|  Ingeborg Bruhn Bertelsen  | … |     |
|  Svend Bille  | … |     |
|  Axel Boesen  | … |     |
|  Johanne Krum-Hunderup  | … |  Oscarin äiti   |
|  Otto Lagoni  | … |     |
|  H. C. Nielsen  | … |     |
|  Maggi Zinn  | … |     |
Tuotanto ja vastaanotto

Nordisk Films Kompagnin tuottama Vampyyritanssijatar on mainittu yhtenä ensimmäisistä vampyyrielokuvista, mutta todellisuudessa se on valkoinen orjakauppa -elokuvien ja Asta Nielsenin Kuilun vanavedessä tehty eroottinen melodraama. Elokuvan ”vampyyri” on klassisen tanssijakoulutuksen saaneen Clara Wiethin esittämä femme fatale, jonka naisellinen viehätysvoima ajaa rakastuneen miehen tuhoon. Nimitys vamppi vakiintui myöhemmin Yhdysvalloissa Helen Gardnerin ja Theda Baran tähdittämien elokuvien myötä. August Blomin ohjaustyön ansioita ovat juonta kuljettava määrätietoinen leikkaus, tuolloin vielä harvinaiset lähikuvat sekä teatteriyleisön reaktoiden kuvaaminen loppuhuipennuksen luoman vaikutelman lisäämiseksi.
Aikansa rohkeimpiin elokuviin kuulunut Vampyyritanssija oli suuri yleisömenestys ja teki Wiethistä kansainvälisen tähden. Helsingissä, jossa elokuvaa esitettiin heti Tanskan ensi-illan jälkeen, sitä mainostettiin ”näytäntökauden parhaana kuvana”. Tamperelaisen elokuvateatterin mukaan ”kaikkialla missä tätä kuvasarjaa on viime viikkoina näytelty ovat teatterissa kävijät suorastaan tapelleet lipuista!”
Elokuvan heikkotasoinen kopio on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.
Aiheesta muualla

Vampyyritanssijatar Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Mathematical Experience

| The Mathematical Experience |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Philip J. Davis & Reuben Hersh
Kieli:  englanti
Genre:  tieteenhistoria
Kustantaja:  Penguin Books (ens. kustantaja Birkhauser)
Julkaistu:  1980
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  439
ISBN:  0-14-02-2456-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Mathematical Experience on vuonna 1980 julkaistu Davisin & Hershin teos matematiikan historiasta.
Vanhat kuviot

| Vanhat kuviot |
| --- | --- |

Kirjailija:  Maarit Verronen
Kansitaiteilija:  Markko Taina
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2012
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  978-951-31-6603-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vanhat kuviot on Maarit Verrosen vuonna 2012 ilmestynyt novellikokoelma.
Aiheesta muualla

Hanna-Riina Aho: Vanhat kuviot täynnä yllätyksiä (Arkistoitu – Internet Archive). Keskipohjanmaa 28.2.2012.
Ritva Kolehmainen: Vanhat kuviot (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 7.3.2012.
Markku Soikkeli: Tandem-hyppyjä tuntemattomaan[vanhentunut linkki]. Satakunnan kansa 21.3.2012.
Mari Viertola: Kylmää kyytiä[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 21.4.2012.
HMS Vanguard (1870)

| HMS Vanguard |
| --- | --- |
 HMS Vanguard

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Laird, Son and Company, Birkenhead
Kölinlasku:  21. lokakuuta 1867
Laskettu vesille:  3. tammikuuta 1870
Palveluskäyttöön:  28. syyskuuta 1870
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 1. syyskuuta 1875
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 034 t
Pituus:  104,32 m
Leveys:  16 m
Syväys:  7,09 m
Koneteho:  4 830 ihp
Nopeus:  13 solmua
Miehistöä:  450
Aseistus
Aseistus:  10 × 9" 12 ton MLR -tykkiä 4 × 6" 64 naulan MLR -tykkiä 6 × 20 naulan tykkiä
HMS Vanguard oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu Audacious-luokan ironclad taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Birkenheadistä Laird, Son and Companyltä ja sen köli laskettiin 21. lokakuuta 1867. Alus laskettiin vesille 3. tammikuuta 1870 ja se valmistui vielä samana vuonna 28. syyskuuta.
Palvelus

Alus upposi 1. syyskuuta 1875 kolaroituaan sisaraluksensa HMS Iron Duken kanssa.
Suuri harppaus

Henanilaisen kommuunin jäsenet työskentelevät yöllä lamppujen valossa.
Suuri harppaus (kiin. 大跃进, Dàyuèjìn) oli Kiinan kansantasavallassa vuosina 1958–1962 Mao Zedongin johdolla toteutettu taloudellinen ja sosiaalinen suunnitelma, jonka tavoitteena oli maan valtavan väestön avulla muuttaa Kiina takapajuisesta maatalousvaltaisesta taloudesta nykyaikaiseksi ja teollistuneeksi kommunistiseksi yhteiskunnaksi.
Sen osa-alueita oli maatalouden kollektivisointi perustamalla suuria kansankommuuneja, maaseudun teollistaminen etenkin perustamalla pieniä teräsmasuuneja, suuret julkiset hankkeet, kuten patojen ja teiden rakentaminen sekä kollektiiviset sosiaalipalvelut, kuten ruoan, koulutuksen ja terveydenhoidon järjestäminen.
Kansankommuunit johtivat tuotannon laskuun, koska yksilölliset kannustimet ja omistajuus puuttuivat. Paikallisjohtajat raportoivat maaseudulta ylisuuria tuotantolukuja, mikä johti siihen, että valtio keräsi liian suuria osuuksia sadoista verotuksena, jättäen ihmiset ilman ruokaa. Maaseudun pienimuotoinen terästuotanto epäonnistui, koska   teräksen laatu oli heikkoa tai käyttökelvotonta. Raaka-aineeksi kerättiin talousesineitä ja työkaluja, jotka näin menetettiin. Patohankkeet toteutettiin ilman asiantuntemusta, mikä johti maan eroosioon ja viljelysmaan köyhtymiseen.  Mao ja kommunistinen puolue eivät myöntäneet epäonnistumisia, kritiikin vaientaminen hidasti ongelmiin puuttumista.
Suuri harppaus oli valtava inhimillinen katastrofi, jonka uhreina kuoli arviolta 45 miljoonaa ihmistä. Se perustui myös terroriin ja systemaattiseen väkivaltaan, jossa noin 2,5 miljoonaa ihmistä kidutettiin kuoliaaksi tai murhattiin. Monilta uhreilta vietiin tarkoituksella ravinto, ja he nääntyivät nälkään. Valtavassa nälänhädässä kuoli kymmeniä miljoonia ihmisiä. Kyseessä oli mahdollisesti tuhoisin nälänhätä ihmiskunnan historiassa.
Suunnitelman synty

Suurta harppausta alettiin suunnitella Kiinan kommunistisen puolueen johdossa vuoden 1957 lopussa ja vuoden 1958 keväällä. Mao oli rohkaistunut Neuvostoliiton johtajan Nikita Hruštšovin esittämistä kunnianhimoisista taloussuunnitelmista, ja Kiinan ja Neuvostoliiton huononevien välien vuoksi hän halusi panna paremmaksi. Maon mukaan maata oli mahdollista kehittää joko hitaasti ja huonosti tai nopeasti ja hyvin. Hän uskoi, että Kiinan valtavan työvoimareservin ja tarpeeksi suuren innostuksen avulla voitaisiin saada hyvin nopeita tuloksia. Mao otti vuoden 1958 alussa Kiinan talouspolitiikan omaan johtoonsa ja julisti, ettei talouden suunnitteluun tarvittu asiantuntemusta. Suuri harppaus oli nimenomaan Maon ja kommunistisen puolueen projekti, ja valtion keskushallinnon taloussuunnittelijat syrjäytettiin päätöksenteossa. Nimi ”suuri harppaus eteenpäin” esiintyi ensi kerran helmikuussa 1958 annetussa kommunistisen puolueen keskuskomitean ohjeistuksessa.
Neuvostoliitossa talouden modernisointi oli toteutettu viemällä viljaa ulkomaille ja sijoittamalla taloudellinen voitto teollisuuslaitosten ja koneiden ostoon. Kiina oli kuitenkin selvästi Neuvostoliittoa tiheämmin asutettu eikä maalla ollut elintarvikkeiden ylituotantoa. Hitaan pääomien kerryttämisen sijaan suuri harppaus päätettiin toteuttaa organisoimalla maan suuri väestö valtaviksi työkommuuneiksi.
Suurta harppausta suunniteltaessa vuoden 1958 aikana kaavaillut tuotantotavoitteet asetettiin jatkuvasti korkeammalle ja korkeammalle. Kiinan tuli ohittaa Iso-Britannia teräksentuotannossa viimeistään viidessä vuodessa ja Yhdysvallat tieteen ja teknologian kehityksessä 15 vuodessa. Varsinkin teräksentuotannon tavoitteet olivat hyvin kunnianhimoisia. Vuoden 1958 neljän viimeisen kuukauden aikana teräksentuotannon piti kaksinkertaistua, ja vuonna 1959 sen piti olla jo kuusinkertainen vuoden 1957 tasoon nähden. Vuonna 1970 Kiinan piti tuottaa 700 miljoonaa tonnia terästä, eli enemmän kuin koko maailman tuotanto oli vuonna 1958.
Toteutus

Suuren harppauksen aikana Kiinan taloustilastoinnissa otettiin käyttöön kaksinkertainen kirjanpito. Tuotannolla oli tämän jälkeen virallisten tavoitteiden ohella ”todelliset tavoitteet”, joiden piti olla paljon suurempia ja jotka piti mielellään pyrkiä ylittämään. Kun tuotantoyksiköt laitettiin kilpailemaan armottomasti keskenään, käytännöksi muodostui, että tuotantomäärät ilmoitettiin paljon todellista suuremmiksi. Mao ja puoluejohto saivat jatkuvasti valheellisia raportteja alati kasvavista tuotantoluvuista.
Suuren harppauksen aikana noin 650 miljoonaa kiinalaista määrättiin ympärivuorokautiseen vuorotyöhön tuotannon maksimoimiseksi. Maaseudulla peltotöitä oli tehtävä vähintään 12 tuntia päivässä ilman vapaapäiviä. Viralliset työvuorot olivat mahdottoman pitkiä, eivätkä työläiset todellisuudessa suoriutuneet niistä. Teollisuustyöntekijöille kiintiöitiin 6 tuntia unta kahta työpäivää kohti. Kommunistisen puolueen kaaderit joutuivat valvomaan hyvin ankarasti työnormien noudattamista ja langettamaan rangaistuksia niistä poikenneille. Maaseudulta siirrettiin miljoonia työläisiä kaupunkeihin, jotta tehtaat saatiin pyörimään ympäri vuorokauden. Suunnitelmia epärealistisiksi arvostelleet asiantuntijat lähetettiin vastavuoroisesti maaseudulle ruumiilliseen työhön.
Toteutus > Patojen rakentaminen

Termiä "suuri harppaus" alettiin käyttää patojen rakentamisprojektin yhteydessä vuoden 1957 lopulla, kun tavoitteeksi tuli jättimäisten patojen rakentaminen mobilisoimalla työhön kymmenet miljoonat maanviljelijät, jotka irrotettiin maataloustyöstä rakennustöihin yksinkertaisin työkaluin. Ming-hautojen patoaltaan lähellä Pekingiä piti olla hankkeen lippulaiva. Patoallas rakennettiin väärään paikkaan ja hylättiin muutaman vuoden kuluttua. Hankkeet johtivat maatyöläisten nälkiintymiseen ja kuolemiin. Projekteja kutsuttiin "kuoleman kentiksi".
Toteutus > Maatalous

Suuren harppauksen aloittaminen maataloustuotannosta vaikutti vuonna 1958 edulliselta, koska tuolle vuodelle oli ennustettu ennätyssatoa. Elokuussa 1958 tehdyllä päätöksellä Kiinan maaseudun kyläyksiköt yhdistettiin suuriksi 20 000 – 30 000 asukkaan maatalouskollektiiveiksi, joita kutsuttiin kansankommuuneiksi. Maaseudun asukkaiden omaisuus asuinrakennuksia ja työkaluja myöten kollektivisoitiin kommuunien omaisuudeksi, mikä herätti paljon paikallistason vastarintaa. Ihmiset määrättiin syömään yhteisruokaloissa ja ruoanlaitto kotona kiellettiin. Tämä antoi myös puolueelle mahdollisuuden kontrolloida ihmisiä ruoka-annosten avulla. Kansankommuunien uskottiin toimivan tärkeänä askeleena kohti lopulliseen kommunismiin siirtymistä. Myös kaupungit oli määrä muuttaa maataloutta muiden elinkeinojen rinnalla harjoittaviksi omavaraisiksi kansankommuuneiksi, mikä olisi edellyttänyt niiden täydellistä uudelleenrakentamista. Kaupunkien osalta suunnitelma kuitenkin pantiin jäihin jo lokakuussa 1958 ennen kuin paljoakaan oli ehditty tehdä sen hyväksi.
Maataloustuotannon lisäämiseksi huomattava osa peltoalasta määrättiin kokeellisiksi ”sputnik-pelloiksi”. Niillä sovellettiin muun muassa neuvostoliittolaisen Trofim Lysenkon epätieteellisiä teorioita, kuten viljantaimien istutustiheyden tai -syvyyden lisäämistä. Noin kolmasosa maaseudun savitiilisistä asuintaloista purettiin ja jauhettiin lannoitteeksi. Nämä kokeelliset menetelmät johtivat kuitenkin tosiasiassa satojen tuhoutumiseen ja joissain tapauksissa myös maan muuttumiseen viljelykelvottomaksi. Propagandatarkoituksessa lavastettiin koepeltoja, joissa vilja oli muka saatu kasvamaan niin tiheässä, että sen päällä saattoi seistä. Koska koepeltojen uskottiin tuottavan jopa kymmenkertaisia satoja, osa viljelymaasta jätettiin kesannolle, mikä pahensi ruoantuotannon romahtamista.
Samaan aikaan suuren harppauksen kanssa käynnistettiin kesällä 1958 niin sanottu kampanja neljää tuholaista vastaan, jossa maalaisia kehotettiin hävittämään neljää tuhoeläinlajia: rottia, varpusia, hyttysiä ja kärpäsiä. Näistä ainoastaan varpuskantaa onnistuttiin vähentämään merkittävästi. Tämäkin osoittautui enemmän haitalliseksi kuin hyödylliseksi, sillä varpusten väheneminen vain lisäsi tuhohyönteisten määrää. Kun tämä lopulta tajuttiin, varpuset korvattiin vuonna 1960 kampanjatunnuksissa luteilla, mutta paljon vahinkoa oli jo ehtinyt tapahtua siihen mennessä.
Toteutus > Terästuotanto

Mao uskoi, että riittävällä tahdolla ja kekseliäisyydellä tavalliset kiinalaiset kykenisivät merkittäviin tieteellisiin saavutuksiin, mikä tekisi maasta riippumattoman ulkomaisesta teknologiasta. Työläisiä ja maatyöläisiä määrättiin kehittämään uutta tuotantoteknologiaa. Eräs tunnetuimmista suureen harppaukseen liittyneistä projekteista olivat ihmisten takapihoille perustetut pienoismasuunit, joiden rakentamisella tähdättiin teräksen tuotannon lisäämiseen. Noin 100 miljoonaa kiinalaista rakensi noin miljoona tällaista masuunia lyhyessä ajassa. Niiden lämmittämiseen oli kivihiilen puuttuessa käytettävä puuta, mihin tarkoitukseen kaadettiin metsiä ja poltettiin jopa huonekaluja. Maataloustyökaluja ja metalliastioita sulatettiin masuuneissa teräksen raaka-aineiksi.
Kommunistisen puolueen johtohahmot eivät kuitenkaan ymmärtäneet aluksi, että pienoismasuuneilla ei suinkaan voitu tuottaa terästä, vaan raakarautaa. Jotta raakaraudasta olisi saatu terästä, olisi siitä täytynyt poistaa hiiltä erillisessä mellotusprosessissa. Useimmiten takapihoille perustetuissa pienoismasuuneissa tuotettujen rautaharkkojen laatu oli erittäin huono. Vaikka vuonna 1958 Kiina tuottikin huomattavasti enemmän terästä kuin aiemmin (10,7 miljoonaa tonnia), 3 miljoonaa tonnia tuotetusta määrästä oli käyttökelvotonta. Lähes kaikki jäljelle jäänyt teräs oli tuotettu jo harppausta edeltäneissä oikeissa terästehtaissa. Pienoismasuuneissa tuotetusta teräksestä alle kolmannes oli käyttökelpoista ja senkin valmistaminen tuli kalliimmaksi kuin tehdastuotanto. Hävitettyjen työkalujen ja astioiden tilalle kotitekoisesta teräksestä valmistetut uudet esineet olivat usein käyttökelvottomia teräksen huonon laadun vuoksi. Maatalouden tarpeisiin jouduttiin sen vuoksi valmistamaan puisia työkaluja ja koneita. Pienoismasuuneista luovuttiin keväällä 1959.
Kiina itse asiassa lisäsi suuren harppauksen aikana huomattavasti teknologian tuontia ulkomailta, varsinkin Neuvostoliitosta. Tämän tuonnin maksamiseksi maataloustuotteiden vientiä lisättiin vuonna 1959 noin 80 prosentilla, sillä kotimaisen maatalouden oletettiin pian tuottavan hyvin suuren ylijäämän.