stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eeva Jalavisto

| Eeva Jalavisto |
| --- | --- |
 Eeva Jalavisto vuonna 1937.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1909 Kerimäki
Kuollut: 12. kesäkuuta 1966 (57 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Vanheneminen ja ihmisfysiologia
Eeva Ottilia Jalavisto (vuoteen 1934 Elmgren; 21. maaliskuuta 1909 Kerimäki – 12. kesäkuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen fysiologian professori, joka vaikutti merkittävästi suomalaisen vanhustenhoidon kehittymiseen.
Jalaviston vanhemmat olivat lääketieteen tohtori Robert Elmgren ja Ines Helena Meurman. Hän tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1927, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1937 ja väitteli tohtoriksi samana vuonna. Jalavisto toimi Helsingin yliopistossa ensin assistenttina ja sitten dosenttina. Yliopiston ylimääräinen fysiologian professori hän oli vuodesta 1949 ja vanhuusilmiöiden tutkimusyhdistyksen Societas Gerontologica Fennican puheenjohtaja vuodesta 1952 kuolemaansa saakka 1966. Vanhainsuojelun keskusliiton puheenjohtajana Jalavisto oli sen perustamisvuodesta 1949 vuoteen 1953 ja Suomen Akateemisten Naisten Liiton puheenjohtajana vuodesta 1957.
Jalavisto kirjoitti tutkimustensa tuloksista vanhenemista käsitteleviä artikkeleita sanoma- ja aikakauslehtiin. Hänet kutsuttiin Suomen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1957. Jalavisto oli myös useiden muiden alansa kotimaisten ja kansainvälisten yhdistysten ja järjestöjen jäsen.
Jalavisto nimesi erytropoietiinin yhdessä Eva Bonsdorffin kanssa.
Aiheesta muualla

Kivalo, Erkki: Eeva Jalavisto vanhusten terveydenhuollon uranuurtajana Suomessa.
Saarela, Mika – Pitkälä, Kaisu: Professori Eeva Jalaviston kirjallista tuotantoa.
Jalavisto, Eeva hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Elisabeth Grümmer

Elisabeth Grümmerin kunniaksi nimettiin kuja vuonna 2014 Alsbach-Hähnleinissä.
Elisabeth Grümmer (31. maaliskuuta 1911 – 6. marraskuuta 1986) oli saksalainen sopraano. Hän syntyi Elsass-Lothringenin alueella.
Grümmer asui vuodesta 1918 Meiningenissa, jossa hän opiskeli teatterialaa. Mentyään naimisiin teatterin orkesterinjohtaja Detlev Grümmerin kanssa ja saatuaan lapsen hän muutti perheineen Aacheniin. Siellä Grümmer tapasi Herbert von Karajanin, jonka kannustuksesta hänen ammattiuransa musiikin alalla sai alkunsa.
Miehensä kuoltua toisen maailmansodan pommituksessa Grümmer muutti Berliiniin. Hän ehti esiintyä uransa aikana suurimmissa Euroopan ja Yhdysvaltain oopperataloissa. Hän lauloi etupäässä saksan kielellä ja levytti oopperamusiikin ohella mm. J. S. Bachia sekä useiden säveltäjien liedejä. Grümmer kuoli Warendorfissa, Westfalenissa 75-vuotiaana.
Eero Kinnunen (pääjohtaja)

Eero Kinnunen (30. kesäkuuta 1937 Kontiolahti –  27. lokakuuta 2010 Lahti) oli suomalainen yritysjohtaja, joka teki koko työuransa Keskossa ja toimi yhtiön pääjohtajana 1993–1998. Hän oli koulutukseltaan merkonomi ja sai kauppaneuvoksen arvonimen 1989 ja vuorineuvoksen arvonimen 1997.
Pohjois-Karjalan Kontiolahdella syntyneen Kinnusen vanhemmat olivat  maanviljelijä Esko Kinnunen ja emäntä Saimi Rissanen ja puoliso vuodesta 1970 Aini Margareta Wegelius. Kinnunen kävi keskikoulun Joensuussa 1953 ja valmistui merkonomiksi Joensuun kauppaoppilaitoksesta 1957. Hän aloitti työuransa Keskon Joensuun konttorissa 1958. Vuonna 1964 hänet nimitettiin Keskon ensimmäiseksi kenttäpäälliköksi Helsinkiin, vuonna 1974 Lahden konttorin johtajaksi, 1982 Tampereen Alue-Keskon ja 1986 Helsingin Alue-Keskon johtajaksi. Keskon hallitukseen hänet nimitettiin 1989 ja vuonna 1993 pääjohtajaksi ja hallituksen puheenjohtajaksi. Kinnusen pääjohtajakausi ajoittui Suomen 1990-luvun alun laman jälkeisiin vuosiin, jolloin Kesko aloitti siirtymisen entistä vahvempaan ketjuohjaukseen. Kinnusen pääjohtajakaudella Kesko osti Kaukomarkkinat Oy:n ja pyrki ostamaan Tukon, mutta kauppa toteutui EU:n kilpailusäännöksistä johtuen vain osittain.
Sotilasarvoltaan Kinnunen oli reservin kapteeni. Taiteilija Martti Könönen maalasi hänen muotokuvansa 1988.
Eero Kivimaa

Eero Mikael Kivimaa (8. syyskuuta 1911 Metsämaa – 27. joulukuuta 1998) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Teknillisen korkeakoulun puun mekaanisen teknologian professori 1961–1974. Hän kehitti erityisesti kehyssahan rakennetta.
Kivimaa valmistui ylioppilaaksi 1930, diplomi-insinööriksi 1937 ja tekniikan tohtoriksi 1951. Hän oli maataloushallituksessa vt. mieskotiteollisuuden tarkastaja 1940–1944, Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen tutkimusinsinööri 1944–1961, Teknillisen korkeakoulun puun mekaanisen teknologian assistentti 1939–1940, 1945–1946, dosentti 1952–1961 ja professori 1961–1974 sekä puunjalostusosaston johtaja 1961–1965.
Ei tämä tyttö lempeä anele

| Ei tämä tyttö lempeä anele Tarja Ylitalo |
| --- | --- | --- |

Ei tämä tyttö lempeä anele
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1983
 Julkaistu: 1983
 Formaatti: LP
 Kesto: 37.03
 Levy-yhtiö: M & T Tuotanto
Tarja Ylitalon muut julkaisut
| Tunteet voit näyttää 1982 | Ei tämä tyttö lempeä anele 1983 | Ylitalon Tarja 1985 |
Ei tämä tyttö lempeä anele on suomalaisen Tarja Ylitalon studioalbumi vuodelta 1983.
Kappaleet

Ei tämä tyttö lempeä anele – 3.01
Mökki ja monta lasta – 3.40
Älä sure kultani – 3.11
Voi että mua sieppaa – 3.00
Meidän viimeinen valssimme – 3.29
Matka kotiin – 2.15
Ujo – 2.52
Ison meren taa – 3.08
Elän tänään huomista varten – 2.48
Älä tule kuule mulle puhumaan – 2.44
Niin kauan on toivoa kun on elämää – 3.24
Yöjuna – 3.25
Angelique Rockas

Angelique Rockas
Angelique Rockas on kreikalainen Etelä-Afrikassa syntynyt näyttelijä. Rockas on tunnettu ​​Henriettan roolista elokuvassa Kuka pelkää noitia ja osallistui Operaatio Outland. ja näyttämöroolistaan Euripideen Medeiassa  . Hän on esiintynyt myös Kreikassa esitetyssä ”Emmones Ideas” -televisiosarjassa, jonka ohjasi Thodoros Maragos. Rockas perusti 1980-luvulla International Theatre - nimisen monikulttuurisen teatterin.
Arkisto

British Library (Britannian kirjasto) Angelique Rockasin arkisto; länsimaisia käsikirjoituksia (Arkistoitu – Internet Archive)
British Film Institute Angelique Rockasin arkisto: kirjeenvaihto ohjaajien kanssa (englanniksi)
Bertolt-Brecht-Archiv Bertolt-Brecht-Archiv Akademie der Künste Informationen zu Angelique Rockas Gründerin der Theatercompagnie Internationalist Theatren asiakirjoja (saksaksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Angelique Rockas Wikimedia Commonsissa
Angelique Rockas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pinterest: Angelique Rockas
Les Archives du Spectacle: Angelique Rockas (ranskaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Angelique Rockas
Käännös suomeksi
Essi Ronkainen

Essi Ronkainen (s. 24. helmikuuta 1998 Rovaniemi) on suomalainen salibandyn pelaaja.
Ronkainen on pelannut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa kaudesta 2017–2018 alkaen oululaisessa SS Rankoissa Ankoissa. Hän on viiden kauden aikana pelannut liigassa 105 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 25 maalia ja antanut 22 maalisyöttöä, sekä 20 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt viisi maalia ja saanut kaksi syöttöpistettä. Hän saavutti SM-pronssia vuonna 2021. Ronkaisen kasvattajaseura on Limingan Niittomiehet.
Episteeminen logiikka

Episteeminen logiikka on modaalilogiikan alue, joka käsittelee tietoon liittyvää päättelyä ja käsitteitä, kuten "verifioitu", "mahdollisesti tosi" ja "mahdoton". Vaikka epistemologialla eli tietoteorialla on pitkä antiikin Kreikkaan ulottuva historia, episteeminen logiikka on paljon nuorempi tutkimusala. Ensimmäisen symbolisen ja systemaattisen esityksen aiheesta antoi C. I. Lewis vuonna 1912. Nykyisen muotonsa se sai vuonna 1963 Saul Kripken töiden myötä.
Suurin osa tiedon mallinnusyrityksistä on perustunut mahdollisten maailmojen malliin.
Episteemistä logiikkaa sovelletaan monilla aloilla, kuten filosofiassa, teoreettisessa tietojenkäsittelytieteessä, tekoälytutkimuksessa, taloustieteessä ja kielitieteessä.
Aiheesta muualla

Stanford Encyclopedia of Philosophy: (englanniksi)
"Epistemic Logic" -- Vincent Hendricks
"Modal logic" -- James Garson
"Common Knowledge" -- Peter Vanderschraaf
"Epistemic modal logic" -- Ho Ngoc Duc (englanniksi)
Tuomo Aho: Propositionaalisten asenteiden logiikka[vanhentunut linkki]
Alfred Norrmén

Johan Alfred Norrmén (22. huhtikuuta 1858 Ylöjärvi – 6. heinäkuuta 1942 Helsinki) oli helsinkiläinen pankinjohtaja, valtiopäivämies ja pitkäaikainen kunnallispoliitikko.
Suku

Alfred Norrmén kuului Norrménin aatelissukuun. Hänen isänsä oli senaattori ja salaneuvos Oscar Norrmén ja äiti Selma Emelie Stjernvall (1837–1917), joka oli insinöörikenraalimajuri, Lielahden kartanon ratsutilan omistaja Claes Alfred Stjernvallin (1803–1869) ja Selma Aurora von Kraemerin (1803–1888) viides tytär. Alfred Norrménin äidinpuoleinen isoisä, majuri Casper Henrik von Kræmer (1764–1819) aateloitiin vuonna 1818.
Norrménin puoliso vuodesta 1884 oli ruotsalainen Eliza Ida Eva Pauliina Björkstén (1860–1928), joka oli Clas Gustaf Richard Björksténin (1824–1889) ja Paulina Concordia Elisabet Trotzigin (1831–1889) tytär ja kotoisin Göteborgista. Heillä oli viisi lasta: vuonna 1885 pienenä kuollut poikalapsi; varatuomari Gustaf Alfred Norrmén (1886–1940); Martha Norrmén Zilliacus (1888–1944); Oskar Richard Norrmén (1890–1929) ja Anna Margaretha (Maggie) Norrmén Procopé (1893–1956).
Työura

Alfred Norrmén valmistui hovioikeuden auskultantiksi vuonna 1880 ja toimi sitten asianajajana Helsingissä vuodesta 1882 vuoteen 1890, jolloin hänet kutsuttiin Suomen Yhdyspankin johtokunnan jäseneksi. Hän toimi pankin pääjohtajana  vuosina 1907–1913 ja vaikutti merkittävästi tuolloin maan suurimman talletuspankin kehittymiseen.
Yhdyspankin pääjohtajana Alfred Norrmén vastaanotti viestejä ja varoituksia Tampereen konttorin pankinjohtaja Nils Idmanista. Norrmén oli todennut: "Kehenkä minä voin luottaa, jollen Idmaniin?" Suomen suurin pankkipetos paljastui Tampereen konttoriin tehdyssä yllätystarkastuksessa. Pankin sisäinen valvonta oli pettänyt täysin. Pääjohtaja Norrmén joutui eroamaan.
Luottamustoiminta

Norrmén osallistui aatelissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäiville vuonna 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Helsingin kaupungin rahatoimikamarin puheenjohtaja hän oli vuosina 1888–1889, kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1890–1918 ja puheenjohtaja vuosina 1904–1918. Hän oli myös vuonna 1910 perustetun Pörssiklubin ensimmäinen hallituksen puheenjohtaja. Vuosina 1919–1932 hän toimi kauppasopimuskomitean puheenjohtajana, vuosina 1912–1932 Suomen Teollisuudenharjoittajain paloapuyhdistyksen hallintoneuvoston puheenjohtajana sekä vuodesta 1928 alkaen kuolemaansa asti Finlayson & Co:n johtokunnan puheenjohtajana. Norrmén muistetaan myös Katajanokalla sijainneesta Norrménin talosta, jossa hän asui kuolemaansa saakka.
Kuten muistakin entisistä valtuuston puheenjohtajista, Helsingin kaupunki on maalauttanut Norrménista muotokuvan, joka on esillä Helsingin kaupungintalossa. Sen on maalannut vuonna 1919 Eero Järnefelt.
Aiheesta muualla

Teppo Vihola: / Norrmén, Alfred (1858 - 1942) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  3.4.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Pieni Tietosanakirja
Kuva Norrménin talosta (Arkistoitu – Internet Archive)
Egyptsat

Satelliitit, EgyptSat-1 (vasemmalla) ja SaudiSat-3 (oikealla) laukaisu valmistelujen aikana.
Egyptsat 1 on Egyptin ensimmäinen satelliitti, joka laukaistiin 17. huhtikuuta 2007 ukrainalais–venäläisellä Dnepr-1-kantoraketilla.
Egyptsat 1 on kaukokartoitussatelliitti, joka perustuu ukrainalaisen KB Juzhnojen MS-1TK-satelliittirunkoon. Sen massa on 100 kg eli se on mikrosatelliitti. Sen rata on aurinkosynkroninen 668 km korkea kiertorata.
Ei voi olla totta

| Ei voi olla totta> Say It Isn't So |
| --- | --- |
 Elokuvan virallinen juliste.
Ohjaaja:  J.B. Rogers
Käsikirjoittaja:   Peter Gaulke  Gerry Swallow 
Tuottaja:  Bobby Farrelly
Säveltäjä:  Mason Daring
Kuvaaja:  Mark Irwin
Leikkaaja:  Larry Madaras
Pääosat:   Chris Klein  Heather Graham  Orlando Jones  Sally Field  Richard Jenkins  Eddie Cibrian 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Conundrum Entertainment
Levittäjä:  20th Century Fox
Ensi-ilta:   23. maaliskuuta 2001
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  25 000 000 $
Tuotto:  12 320 393 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ei voi olla totta (engl. Say It Isn't So) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuvan on ohjannut James B. Rogers, ja sen pääosissa ovat Chris Klein ja Heather Graham.
Juoni

Elokuva kertoo Gillystä, joka ei tunne vanhempiaan. Niinpä hän on palkannut etsivän etsimään oikeat vanhempansa. Samoihin aikoihin Gilly tutustuu kauniiseen Josephineen eikä mene kauankaan, kun he rakastuvat. Pian Gilly saa tietää vanhemmistaan ja saa selville, että hänen vanhempansa ovat Josephinen vanhemmat ja että Josephine on siten Gillyn sisko. HuhuSeksiä harrastaneista sisaruksista leviää nopeasti, ja Josephine muuttaa häpeissään pois. Gilly taas jää asumaan vanhempiensa luokse. Pian oven taakse ilmestyy mies, joka väittää olevansa Gillyn vanhempien lapsi. Vanhemmat uskovat häntä ja ajavat Gillyn pois. Silloin Gilly tajuaa, ettei Josephine olekaan hänen siskonsa ja lähtee kertomaan sitä Josephinelle, joka on menossa jo uusiin naimisiin.
Näyttelijät

Chris Klein – Gilly Noble
Heather Graham – Josephine Wingfield
Orlando Jones – Dig McCaffrey
Sally Field – Valdine Wingfield
Richard Jenkins – Walter Wingfield
Eddie Cibrian – Jack Mitcelson
Aleksei Mihailovitš

Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| Aleksei |
| --- | --- |
 
Venäjän tsaari
Valtakausi:  23. heinäkuuta 1645 – 8. helmikuuta 1676
Kruunajaiset:  28. syyskuuta 1645
Edeltäjä:  Mikael Romanov
Seuraaja:  Fjodor III

Syntynyt:  29. maaliskuuta 1629 Moskova
Kuollut:  8. helmikuuta 1676 Moskova
Hautapaikka:  Arkkienkelin katedraali, Moskova
Puoliso:  Maria Miroslavskaja Natalja Naryškina
Lapset:  Jevdokia Aleksejevna Marfa Aleksejevna Sofia Aleksejevna Jekaterina Aleksejevna Maria Aleksejevna Fjodor III Feodosia Aleksejevna Iivana V Pietari Suuri Natalja Aleksejevna 
Koko nimi:  Aleksei Mihailovitš
Suku:  Romanov
Isä:  Mikael Romanov
Äiti:  Jevdokia Strešnjova
Uskonto:  ortodoksi
Aleksei Mihailovitš Romanov, tsaari Aleksei I (ven. Алексей Михаилович Романов), (29. maaliskuuta (J: 19. maaliskuuta) 1629 Moskova, Moskovan Venäjä – 8. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1676 Moskova, Moskovan Venäjä) oli Venäjän tsaari vuosina 1645–1676. Hänestä tuli tsaari 16-vuotiaana. Aleksei Mihailovitšin hallitsijakausi oli Venäjän politiikassa vakiintumisen aikaa. Hänen kuuluisin poikansa on keisari Pietari I.
Suku ja koulutus

Aleksei Mihailovitšin vanhemmat olivat Venäjän ensimmäinen Romanov-sukuinen tsaari Mikael Romanov ja hänen toinen puolisonsa Jevdokia Lukjanovna Strešnjova (1608–1645). Aleksei oli vanhin ja ainoa aikuiseksi elänyt poika, hänellä oli yhdeksän sisarusta, joista neljä eli aikuisikään. Sisaret Irina, Anna ja Tatjana pysyivät naimattomina. Ajan tavan mukaisesti moskovalaiset suuriruhtinattaret elivät eristyksissä teremissä eli naistentuvassa, sekä omistivat elämänsä perheelleen ja uskonnolle.
Viiden vuoden iästä lähtien Aleksei alkoi pajari Boris Morozovin valvonnassa oppia lukemista ja kirjoittamista aapisen avulla ja sitten lukea Tuntien kirjaa, Psalmien kirjaa ja Apostolien tekoja. 7-vuotiaana hän alkoi opiskella kirjoittamista ja yhdeksänvuotiaana kirkkolaulua. 11-13 -vuotiaana hänellä oli pieni kirjasto; hänelle kuuluneita kirjoja olivat muun muassa Liettuassa julkaistut "Lexicon" ja "Grammatiikka" sekä "Kosmografia". Koulutus oli varsin pinnallinen. Tulevan hallitsijan leikkikaluja olivat hevonen ja lasten panssari eli "saksalainen kotelo", musiikki-instrumentit, saksalaiset kartat ja painetut kuva-arkit.
Aleksein valtakauden alussa hänen kasvattajansa pajari Boris Ivanovitš Morozov sai vallan. Morozovin ympärille kertyneisiin suosikkeihin kuului muun muassa molempien yhteinen lanko Ilja Miloslavski.
Perhe

Aleksei Mihailovitš oli kaksi kertaa naimisissa. Ensin hän nai vuonna 1648 puolalaissyntyisen, pajari Ilja Danilovitš Miloslavskyn tyttären Maria Iljinitšna Miloslavskajan (1624–1669). Liitosta syntyi 13 lasta, joista kuusi kuoli ennen aikuisikää ja viimeinen lapsi kuoli äitinsä kanssa pian synnytyksen jälkeen. Maria oli tunnettu hurskaudestaan.
Vuonna 1671 Aleksei nai pienaateliin kuuluvan Natalja Kirillovna Naryškinan (1651–1694). Tästä liitosta syntyi kolme lasta, joista kaksi eli aikuisiksi. Aleksein kolmesta pojasta Fjodorista (Fjodor III), Ivanista (Iivana V) ja Pjotrista (Pietari Suuri) tuli tsaareja, ja tytär Sofiasta sijaishallitsija.
Tyttäret tsarevna Jevdokija (1650–1712), tsarevna Marfa (1652–1707), tsarevna Jekaterina (1658–1718), tsarevna Maria (1660–1723) ja tsarevna Feodosia (1662–1713) pysyivät naimattomina ja elivät Moskovan Kremlissä Terem-palatsissa. Marfan ja Feodosian oli pakko ryhtyä nunniksi oltuaan osallisina streltsi kapinaan vuonna 1698, kuten myös heidän isosisarensa tsarevna Sofia Aleksejevnan. Useimmat tyttäristä vanhenivat kotipalatsissaan ja heidät haudattiin Kristuksen taivaaseenastumisen luostarin katedraaliin.
Naimattomana pysyminen liittyi aikakauden tapaan, jossa hallitsijaperheen tyttäret elivät eristyneinä teremissä eli ylimmän kerroksen naistenluhdissa ilman ulkopuolisia kontakteja ja omistautuivat perheelleen ja uskonnolle. Yli 12-vuotiailta miespuolisilta vierailijoilta oli pääsy kielletty elleivät he olleet lähisukulaisia. He kävivät ainoastaan kirkossa, tiukasti vartioituina ja hunnutettuina katetuissa ajopeleissä, kuten muutkin moskovalaiset yläluokan naiset. Aleksein toinen vaimo Natalja Naryškina sai jo kulkea ikkunallisissa vaunuissa.
Tsarevna Natalja Aleksejevna (1673–1716) Aleksein toisesta avioliitosta pysyi myös naimattomana ja läheisenä veljensä Pietarin kanssa, hän eli vastaperustetussa Pietarissa vuodesta 1708 lähtien, omassa palatsissaan vuodesta 1713 lähtien ja omisti Hatsinan palatsia edeltäneen asuinkartanon vuodesta 1712 lähtien. Natalja Aleksejevna perusti kotiinsa Moskovaan teatterin vuonna 1706-1707, järjesti teatteriesityksiä Pietarissa vuodesta 1710 lähtien, kirjoitti neljä näytelmää sekä perusti Pietarin kaupungin ensimmäisen sairaalan ja köyhäintalon. Pietari I lakkautti vanhan perinteen, jossa yläluokan naiset eristettiin asumaan teremissä eli ylimmän kerroksen naistenluhdissa, lukuisten muiden uudistuksiensa ohella.
Tsaarina

Moskovassa puhkesi kesällä 1648 monipäiväinen suolakapina. Tsaari joutui kiinnittämään huomiota hänelle jätettyihin anomuksiin ja kutsui zemski soborin jälleen koolle. Sen noin 350 edustajaa laativat uuden lakikokoelman Sobornoje uloženije, joka julkaistiin vuonna 1649. Laki korosti tsaarin asemaa, määritteli maaorjuuden ja antoi maaseudun aatelistolle ja kaupunkilaisille etuja kirkon tappioksi.
Venäjän kirkon patriarkan tehtävä vapautui vuonna 1652, ja Aleksei Mihailovitš järjesti paikan munkki Nikonille, jonka oli jo aiemmin nimittänyt Novgorodin metropoliitaksi. Nikon vastusti vuoden 1649 lakia ja vaati aatelilta ja tsaarilta valan ennen suostumistaan tehtäväänsä. Sotaan lähtiessään Aleksei antoi Nikonille arvonimen Veliki gosudarin ja valtionhoitajan aseman.
Aikuistuttuaan Aleksei Mihailovitš nousi kuitenkin vuonna 1658 vastustamaan patriarkka Nikonia, joka vetäytyi perustamaansa luostariin mutta ei luopunut patriarkan arvonimestä. Tilanne ratkaistiin lopulta vuonna 1666 Moskovan suuressa kirkolliskokouksessa, jossa Nikon tuomittiin ja erotettiin. Idän kreikkalaiset patriarkat lausuivat vastoin piispojen kantaa, että patriarkan piti olla hallitsijalle kuuliainen. Näin omaksuttiin vanha bysanttilainen käytäntö, jossa kirkko oli hallitsijan alainen.
Zemski sobor kutsuttiin koolle enää vain kerran, vuonna 1653. Aleksei otti tavakseen ratkaista asiat omassa ”kamariduumassaan”. Seurauksena oli itsevaltiuden vahvistuminen, mikä oli jo Länsi-Euroopassakin yleistymässä. Hallinto kasvoi Aleksei hallitsijakaudella. Zemski soborin jäsenmäärä lisääntyi, arvonimiä tuli lisää ja hovi käsitti lopulta kaikkiaan 3 000 henkilöä.
Venäjä otti ylivallan Dneprin kasakoista tammikuussa 1654 ja aloitti seuraavana toukokuussa pitkällisen sodan Puola-Liettuan kanssa. Tähän liittyi myös konflikti Ruotsin kanssa vuosina 1656–1661. Andrusovon rauhansopimus tammikuussa 1667 päätti Puolan-Venäjän sodan, Venäjä sai haltuunsa Kiovan, Smolenskin ja osan Dneprjoesta itään sijaitsevasta, vasemman rannan Ukrainasta.
Aleksein hallituskaudella ammattimaisen byrokratian ja järjestäytyneen armeijan merkitys kasvoi. Aleksein rohkaistessa kaupankäyntiä lännen kanssa, ulkomaiset vaikutteet alkoivat murtaa sitä melko vankkaa muuria, joka erotti Venäjän eurooppalaisista naapureista. Hän vieraili käymiensä sotien aikana vuosina 1654–1667 paljon lännessä, etenkin Vilnassa ja toi mukanaan länsimaisia vaikutteita kuten muuan muassa barokin tyylinsuuntauksen aikana muodikkaita kultanahkatapetteja sekä puolalaisia ja saksalaisia huonekaluja palatsiinsa Moskovaan.
Tyytymättömyys hänen hallituskaudellaan keskittyi kaupunkeihin, joitten taloutta hiersi kilpailu ulkomaisten kauppiaitten kanssa sekä talonpoikien keskuudessa, joilta riistettiin viimeisetkin vapauden rippeet, kun maaorjuudesta tuli laissa määriteltyä. Tämä yhteiskunnallinen tyytymättömyys ilmeni toistuvina kapinointeina, joista rajuin oli Stenka Razinin johtama talonpoikien kapina vuosina 1667–1671.
Vuonna 1673 tsaari Aleksei ryhtyi sotaan Turkkia vastaan.
Persoonallisuus ja yksityishenkilö

Lähes kaikki lähteet ovat yhtä mieltä siitä, että Aleksis oli lempeä, lämminsydäminen ja pidetty hallitsija. Hänen suurin puutteensä oli heikkous; koko hänen hallituskautensa ajan valtion asioita hoitivat suosikit, joista osa oli epäpäteviä tai suoranaisia ​​typeryksiä.
Aleksis oli pikemminkin mietiskelevä ja passiivinen kuin käytännöllinen ja aktiivinen luonne. Hän seisoi kahden maailman, vanhan venäläisen ja lännen välissä, sovitti ne maailmankatsomukseensa, mutta ei antautunut kummallekaan poikansa Pietarin intohimoisella energialla. Tsaari oli älykäs ja aikansa mittapuulla koulutettu mies. Hän luki paljon, kirjoitti kirjeitä, kokosi "Haukkametsästäjän ohjekirjan" (ven. «Уложение сокольничья пути») vuonna 1668, yritti kirjoittaa muistelmiaan Puolan sodasta ja sepitteli runoja. Hänen omien sanojensa mukaan: "On aika työlle ja tunti huville" eli kaikelle on aikaa. Hänen aikanaan haukkametsästys oli Venäjällä suosionsa huipulla. "Huvittelupihoilla" Kolomenskojessa ja Semjonovskojessa Moskovan lähellä oli tarhattuna yli 3 000 erilaista petolintua.
Tsaari Aleksei Mihailovitš kuoli sydänkohtaukseen 47-vuotiaana Moskovassa 8. helmikuuta vuonna 1676. Hänet on haudattu Moskovan Kremliin Arkkienkelin katedraaliin.
Arkkienkelin katedraalin hautoja: tsaari Aleksei Mihailovitš (1629-1676), tämän poika alaikäisenä kuollut tsarevitš Aleksei Aleksejevitš (1654-1670), tsaari Mihail Fjodorovitš (1596-1645), tämän lapsina kuolleet pojat ruhtinaat Vasili ja Ivan Mihailovitš. K. A. Fisherin valokuva 1905.
American III: Solitary Man

| American III: Solitary Man Johnny Cash |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : The Cash Cabin Studio, Hendersonville, Tennessee; The Akadamie Mathematique of Philosophical Sound Research, Los Angeles, Kalifornia
 Julkaistu: 17. lokakuuta 2000
 Tuottaja(t): John Carter Cash, Rick Rubin
 Tyylilaji: country, americana
 Kesto: 42.15
 Levy-yhtiö: American Recordings
Listasijoitukset
  88.
Johnny Cashin muut julkaisut
| Love, God and Murder 2000 | American III: Solitary Man 2000 | The Essential Johnny Cash 2002 |
American-sarjan muut julkaisut
| Unchained 1996 | American III: Solitary Man 2000 | American IV: The Man Comes Around 2002 |
American III: Solitary Man on Johnny Cashin studioalbumi ja American-albumisarjan kolmas osa, joka julkaistiin 17. lokakuuta 2000. Se debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 88.