ON-Line System

Kolminappinen hiiri ja "sointunäppäimistö".
On-Line System (tyyliteltynä oN-Line System, NLS) oli DARPAn ja Yhdysvaltain ilmavoimien rahoituksella tehty järjestelmä, jolla Stanfordin tutkimusinstituutissa (SRI) toimineen Douglas Engelbartin demonstraatio pidettiin 9. joulukuuta 1968 San Franciscossa Fall Joint Computer Conferencessa. Järjestelmä kehitettiin Engelbartin perustamassa Augmentation Research Centerissä (ARC).
Kehitykseen käytettiin aluksi CDC-160A -minitietokonetta, jonka jälkeen käytettiin CDC-3100:aa ja myöhemmin järjestelmä siirrettiin Scientific Data Systemsin SDS 940:lle. Kuvaputkinäyttöjen käyttöön oli kehitettävä omaa laitteistoa. Nasan rahoituksella rakennettiin ja testattiin prototyyppejä erilaisista syöttölaitteista, joista hiiri voitti.
"Kaikkien demojen äidiksi" (engl. The mother of all demos) nimetyssä demonstraatiossa Engelbart esitteli useita konsepteja kuten graafista käyttöliittymää, hyperlinkkejä, pikaviestintää, tekstinkäsittelyä ja videoneuvottelua. NLS pystyi näyttämään vektorigrafiikkaa, tekstiä ja videokuvaa. Engelbart käytti varhaista hiirtä kirjoituskonetyylisen näppäimistön ja "sointunäppäimistön" lisäksi. Demonstraation aikana oli käytössä useampia televisiokameroita, jotka osoittivat Engelbartin kasvoihin, käsiin ja pienille näytöille joita hän katsoi. Engelbertin pääte oli yhteydessä Nasan Ames Research Centerin lainaamaan Eidophor-videoprojektoriin ja puhelinlinjan kautta SRI:n SDS 940 -tietokoneeseen. Järjestelmässä käytettiin muun muassa itsetehtyä näyttöjärjestelmää usealle näytölle. Järjestelmän ohjelmointiin käytettiin sitä varten kehitettyä MOL 940 -kieltä.
Esityksen aikana käytettävä tietokone oli Menlo Parkissa ja demonstraatiota varten käytettiin kahta mikroaaltolinkkiä videota varten.
NLS:n esittelyssä kursori liikkui sekä esityspaikassa että Menlo Parkissa. Kirjailija Steven Levyn mukaan esityksen teknologiat voidaan jäljittää internetin, Macintoshin, Google Docsin ja Wikipedian kaltaisiin asioihin. Järjestelmässä oli myös varhainen lähdekoodin versionhallintajärjestelmä, josta pystyi näkemään kuka oli muuttanut ja milloin.
Engelbartin ideat olivat niin edistyksellisiä, että monilla aikalaisilla oli vaikeuksia seurata tai ymmärtää niitä. Videojärjestelmän rajoitteiden vuoksi esityksen seuraaminen oli myös vaikeaa, esimerkiksi NLS tuki useita ikkunoita käyttöliittymässä mutta ei selkeää tapaa ilmaista niiden rajoja. Tietokoneiden interaktiivisen käytön konsepti oli tuolloin vierasta. Muutamia vuosia myöhemmin henkilö MIT:stä kertoi ettei ymmärtänyt ideaa ja "voivansa tehdä kaiken nähdyn kaukokirjoittimella".
Douglas Engelbart ja ryhmä SRI:ssä, 1969
Andries van Damin mukaan Engelbartin järjestelmä myös yhdisti ominaisuudet saumattomasti tavalla, jota modernitkaan järjestelmät eivät tee. Alan Kay on sanonut vaikuttuneensa esityksestä syvästi. Kayn mukaan maailmalta kesti 150 vuotta huomata painokoneen hyöty ja pohti meneekö yhtä pitkään että NLS:n vaikutus huomataan.
Järjestelmään tehtiin muutoksia vielä lähellä esitystä ja kaatui samana päivänä kuin esitys.
Työskennellessään Ames Research Centerissä Engelbart kehitti ajatuksen interaktiivisista ryhmätyösovelluksista. 
Engelbartille työn tarkoitus ei ollut teknologiassa vaan ihmisten auttamisessa ratkomaan maailman suurimpia ongelmia. Engelbart ei esitellyt itse laitteita ja ohjelmistoja, vaan työmenetelmiä ja tapoja. Yksi järjestelmän ohjelmistojen kehittäjistä oli Jeff Rulifson, joka kertoi ideana olleen kehittää työkaluja ja käyttää samoja työkaluja niiden kehittämiseksi edelleen. Ajatus ei ollut kehittää vain yhtä työkalua vaan jatkaa niiden kehittämistä palautteen mukaan. Tapa käyttää järjestelmää sen itsensä kehitykseen on verrattu agile- ja lean-menetelmiin. Yhteistyömallia on verrattu avoimen lähdekoodin liikkeeseen.
Yksi Engelbartin tutkimustyön rahoittajista oli Robert Taylor, joka aloitti rahoittamiensa laboratorien tietokoneiden verkottamista tietojen ja tutkimuksien jakamiseksi. Vuonna 1967 ARPA:n tapaamisessa Engelbart kiinnostui tietokoneiden verkottamisesta kun taas armeijan tietokonekeskukset eivät olleet kiinnostuneita. SRI:n SDS 940 oli toinen ARPANET-verkkoon kytketty tietokone ja ensimmäinen viesti välitettiin Leonard Kleinrockin UCLA:n laboratorion ja Engelbartin SRI:n välillä. Järjestelmää käytettiin myös verkon kehityksessä dokumenttien käsittelyyn ja muokkaamiseen (RFC 2555): järjestelmään tallennettiin vuodesta 1967 lähtien muun muassa suunnitteludokumentteja, varhaisia versioita protokollista ja kehittäjien välisiä keskusteluita. Network Information Center (NIC) sijaitsi Menlo Parkissa: NIC:n varhaisten tietokoneiden ylikuormituttua tiedot jaettiin verkotetuille palvelimille ja tietoja voitiin välittää FTP:llä.
SRI:n rooli ensimmäisessä verkkoyhteydessä.
Järjestelmä siirrettiin 1970-luvulla PDP-10 -tietokoneelle ja TENEX -käyttöjärjestelmälle. Pääteteknologiaa kehitettiin eteenpäin perustuen Intel 4004 mikroprosessoriin. Järjestelmän kehitykseen käytettävään ARC Journal -järjestelmään lisättiin sähköpostituki 1970-luvulla (RFC 543). Journal oli pääasiassa ARC:n väen käytössä, mutta myös muut pystyivät ARPANET:in välityksellä lisäämään sinne artikkeleita. Journal oli NLS:n alijärjestelmä, joka oli luultavasti ensimmäinen verkotettu hypertekstikirjasto.
Englebartin demon jälkeen Xerox PARCin tutkijat kehittivät Xerox Alto -minitietokoneen, jossa useita konsepteja kehitettiin edelleen. Suuri osa Engelbartin ryhmästä siirtyi Xerox PARC:iin budjettileikkausten jälkeen. Hiirestä tuli kuluttajatuote 15 vuotta myöhemmin Apple Lisan myötä Xerox PARC:in kautta, jossa Bill English kehitti hiiren konseptia SRI:n jälkeen.
Modernina aikana verkottuneesta tiedon käsittelystä on löydetty myös ongelmallisia kohtia.
Instituutti jatkoi tutkimustyötä 1980-luvulle, jolloin se lopetettiin rahoituksen puutteen vuoksi. 1970-luvulla SRI myi NLS:n Tymsharelle, jonne Engelbart liittyi. Tymsharen osti myöhemmin McDonnell Douglas.
Computer History Museumin vapaaehtoisryhmä on yrittänyt entisöidä järjestelmää 2000-luvulla.