stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Myrkkymuratti (sarjakuvahahmo)
Historia

Myrkkymuratin loivat Robert Kanigher ja Sheldon Moldoff. Myrkkymuratin ensimmäinen esiintyminen sarjakuvalehdessä tapahtui kesäkuussa vuonna 1966. Lehti oli Batmanin numero 181. Tarinan nimi oli Beware of Poison Ivy. Suomessa tarina kulki nimellä Varokaa myrkyllistä Murattityttöä. Kanigher ajatteli, että Batman tarvitsee Kissanaisen lisäksi toisenkin naispuolisen vastustajan. Kanigher otti Myrkkymuratin alkuperäiseen ulkonäköön vaikutteita sen aikaisesta mallista Bettie Pagesta.
Myrkkymuratin ensimmäisten 1960-luvun esiintymisten jälkeen tuli pitkä tauko ennen kuin hahmo palasi sarjakuvalehtien sivuille. Vuonna 1989 Myrkkymuratti teki ensiesiintymisensä myös DC Comicsin sarjakuvassa nimeltä Suicide Squad. Siinä Myrkkymuratti oli vakiokasvo aina sarjan loppumiseen eli vuoteen 1992 asti. Sittemmin Myrkkymuratti on esiintynyt säännöllisesti Batman-tarinoissa eri sarjakuvalehdissä. Lisäksi hahmo on esiintynyt muissakin lehdissä, kuten Harley Quinnin omassa sarjakuvassa. Myrkkymuratti on Harley Quinnin paras ystävä ja rikostoveri useimmissa tarinoissa ja animaatiosarjojen jaksoissa.
Myrkkymuratin synty > Alkuperäinen tarina

Alkuperäisessä Myrkkymuratin syntytarinassa Dr. Pamela Lillian Isley oli lupaava opiskelija Seattlesta. Ranskalainen professori Marc LeGrande houkutteli hänet varastamaan egyptiläisiä lääkeyrttejä sisältävän uurnan museosta. Saatuaan haluamansa LeGrande yritti myrkyttää Isleyn, joka kuitenkin selviää ja huomaa pian saaneensa immuniteetin kaikkia luonnollisia toksiineja ja sairauksia vastaan.
Myrkkymuratin synty > Uudempi tarina

Nykyisin Myrkkymuratin syntytarina on toisenlainen. Sen mukaan Pamela Isley kasvoi eristyksissä. Hänellä oli varakkaat mutta poissaolevat vanhemmat. Isleyllä ei ollut edes lemmikkejä, vaan hänen ainoita ystäviään olivat hänen viljelemänsä ja hoitamansa kasvit. Pamelasta tuli turhautunut ja eikä välittänyt ihmisistä eikä varsinkaan miehistä. Isley jätti perheensä lähtiessään korkeakouluun opiskelemaan kasvitiedettä. Hän opiskeli Alec Hollandin, tämän vaimon Lindan ja Philip Sylvianin kanssa. Professorina toimi Jason Woodrue, joka oli jo aloittanut kokeita tullakseen Floronic Maniksi. Woodrue käytti Isleya kokeessaan. Hän sekoitti kasvien myrkkyjä Isleyn ihmisvereen ja Isleyn molekyylirakenne muuttui. Hänestä tuli lähes immuuni viruksille ja sairauksille. Tuon jälkeen syntynyt Myrkkymuratti ei myöskään pystynyt enää saamaan lapsia ja hänestä tuli miesten vihaaja.
Myrkkymuratin ajattelumaailma ja voimat

Myrkkymuratti vihaa miehiä. Hän ajattelee kasvien olevan arvokkaampia kuin ihmishenkien. Useissa tarinoissa Myrkkymuratti kuvataan tunteettomaksi. Myöhemmin joissakin tarinoissa Myrkkymuratti on joutunut pakosta liittoutumaan jopa Batmaninkin kanssa kasviensa suojelemiseksi. Hän on toiminut jopa Birds of Prey -ryhmän jäsenenä ja myös Suicide Squadin jäsenenä.
Voimat ja varusteet

Suudelmallaan Myrkkymuratti pystyy tappamaan kenet tahansa. Hänessä on myös miehiä houkuttelevaa myrkkyä sekä kyky ohjata kasveja. Hänen tunnetuin kykynsä on ollut luoda kasvimaisia lonkeroita ja laittaa ne hyökkäämään vastustajan kimppuun.
Myrkkymuratti muissa medioissa > Elokuvat

Valkokankaalla Myrkkymuratti debytoi elokuvassa Batman & Robin. Elokuvassa häntä esittää Uma Thurman. Myrkkymuratti on aluksi kasvitieteilijä, joka kuitenkin yritetään murhata omassa laboratoriossaan tämän oltua liian utelias pomonsa työstä. Tapahtuman jälkeen hän altistuu kemikaaleille, jotka muuttavat hänet myrkylliseksi konnaksi. Isleyn tarkoituksena on vallata Gothamin lisäksi koko maailma ja antaa se takaisin kasveille. Operaatiossa häntä avustaa Pakkasherra. Lopulta Isleyn kohtaloksi koituu lihansyöjäkasvi. Myöhemmin hän joutuu Arkhamin mielisairaalaan Pakkasherran sellikaveriksi.
Myrkkymuratti muissa medioissa > Animaatiosarjat > Batman (1992)

Vuonna 1992 valmistuneessa piirrossarjassa Batman: The Animated Series Diane Pershingin ääninäyttelemä Pamela Isley oli tunnettu ja menestynyt kasvitieteilijä. Myöhemmin hän huomaa, että hänellä on hyperaktiivinen immuunijärjestelmä, mikä pitää hänet terveenä mitä tahansa sairautta vastaan. Tämän jälkeen hän kehitti itselleen peitenimen Myrkkymuratti ja aloitti rikosuransa. Kasvitieteen lisäksi hän työskentelee kosmetiikka-alalla, jossa hän kehittelee uusia tuotteita. Kun hän näki Harvey Dentin tuhoavan uhanalaisen ruusun, seremonian aikana jossa oltiin rakentamassa uutta vankilaa. Hänestä tuli ensimmäinen uhri Myrkkymuratin kostaessa kasvien puolesta.
Myrkkymuratti muissa medioissa > Gotham Girls

Myrkkymuratti esiintyy sarjassa Kissanaisen ja Harley Quinnin kanssa. Sarjassa häntä ääninäytteli Diane Pershing.
Myrkkymuratti muissa medioissa > Gotham Girls > Batman (2004)

Piera Coppola toimi Myrkkymurattina uudemmassa Batman-animaatiossa Pamela Isley on nuori teini-ikäinen tyttö, joka lähinnä aiheuttaa vain harmia. Hän oli myös Barbara Gordonin paras ystävä. Hänen kohtalonsa kuitenkin muuttuu eräässä kemikaalitehtaassa, jossa hän putoaa ritilän päälle ja menettää tajuntansa. Hänen päälleen valuu kemikaaleja, jotka muuttavat Isleyn vihreäihoiseksi roistoksi. Hän saa tämän myötä itselleen kyvyn luoda kasveja ja hallita niitä.
Myrkkymuratti muissa medioissa > Gotham Girls > DC Super Hero Girls

Sankarillinen versio Myrkkymuratista esiintyi vuoden 2015 nettisarjassa DC Super Hero Girls, jossa hänet nähdään supersankarien koulun oppilaana. Sarjassa häntä ääninäytteli Tara Strong. Vuoden 2019 sarjassa häntä ääninäytteli Cristina Milizia. Sarjassa Myrkkymuratti oli Kissanaisen perustaman rikollisryhmän jäsen.
Myrkkymuratti muissa medioissa > Gotham Girls > Gotham

Myrkkymuratti esiintyy Gotham -televisiosarjassa, jossa häntä esittävät Claire Foley, Maggie Geha ja Peyton List. Sarjassa hahmon nimeksi on kerrottu Ivy Pepper.
Myrkkymuratti muissa medioissa > Gotham Girls > Batman and Harley Quinn

Myrkkymuratti esiintyy yhtenä päävastustajista animaatioelokuvassa Batman and Harley Quinn. Elokuvassa häntä ääninäyttelee Paget Brewster.
Myrkkymuratti muissa medioissa > Gotham Girls > Batman Hush

Myrkkymuratti esiintyy animaatioelokuvassa Batman: Hush, jossa häntä ääninäyttelee Peyton List.
Myrkkymuratti muissa medioissa > Gotham Girls > Harley Quinn

Myrkkymuratti esiintyy Harley Quinn animaatiosarjassa, jossa häntä ääninäyttelee Lake Bell. Sarjassa myrkkymuratti kuvataan Harley Quinnin parhaana ystävänä ja myöhemmin heidän välille kehittyy rakkaussuhde.
Myrkkymuratti muissa medioissa > Gotham Girls > Batwoman

Myrkkymuratti esiintyy Batwoman -sarjassa, jossa häntä näyttelee Bridget Regan.
Myrkkymuratti muissa medioissa > Videopelit

Elokuussa 2009 julkaistussa videopelissä, Batman: Arkham Asylumissa, Myrkkymuratin lihansyöjäkasvi syö, tai Myrkkymuratin suusta ilmaistuna ”yhdistyy” tämän kanssa.
Myrkkymuratti esiintyy vuonna 2010 DC Universe Onlinessa, jossa tämä ei ole pelattavana hahmona.
Myrkkymuratti esiintyy vuonna 2008 Lego Batman: The Video Gamessa Arvuuttajan ryhmässä. Myrkkymuratti on pelattavana hahmona.
Myrkkymuratti esiintyy vuonna 2011 Batman: Arkham Cityssä, jossa tämä ei ole pelattavana hahmona.
Aiheesta muualla

DCDP: Poison Ivy - DC Database Project
Poison Ivy information site (Arkistoitu – Internet Archive)
Fan site of Poison Ivy
Gallery of comic-book appearances (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaj Blomqvist

Kaj Otto Johannes Blomqvist (29. marraskuuta 1931 Helsinki – 1. huhtikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen  muotoilija, joka on suunnitellut muun muassa lasi- ja hopeaesineitä.
Blomqvist toimi muotoilijana muun muassa Kumelan lasitehtaalla. Inspiraationa hänellä oli muun muassa Suomen puhdas luonto, erityisesti Etelä-Suomen saariston karut kalliomaisemat, sekä muu saariston luonto. Harvinaisemmat valupronssityöt, joita on valmistettu käsityönä pieniä sarjoja, ovat keräilijöiden keskuudessa Kaj Blomqvistin töistä tavoitelluimpia harvinaisuutensa vuoksi. Muun muassa Lohjan Pyhän Laurin kirkossa on tällainen suuri valupronssimalja kastemaljana. Blomqvist on myös suunnitellut hopeaesineitä Kultakeskukselle.
Blomqvist valmistui vuonna 1956 Taideteollisen oppilaitoksen metallitaiteen osastolta. Hän aloitti Georg Jensenin yrityksessä Tanskassa piirtäjänä sekä hopeakorujen ja käyttöesineiden suunnittelijana, ja jo vuonna 1957 Kaj Blomqvistin ruokailuvälineitä oli esillä Milanon triennaalissa. Vuodet 1960–1965 Blomqvist työskenteli Hopeakeskuksessa (myöhemmin Kultakeskus) Hämeenlinnassa. Hän piti tämän jälkeen 1966–1996 omaa toimistoa Helsingissä ja teki Freelance lasisuunnittelua Kumelalle 1968–1976, Humppilalle vuodesta 1976, ja Iittala-Nuutajärvelle 1988–1999. Kumelassa Kaj Blomqvist oli 1970-luvun keskeisin ja myyvin designer. Ainoan yksityisnäyttelynsä Kaj Blomqvist piti vuonna 1979 Suomen lasimuseossa teemalla Kumelan lasia ja metalliesineitä.
Omassa studiossa syntyi metalli- ja lasitaiteen lisäksi näyttelysuunnittelua muun muassa Suomen Messuille, Habitareen ja Stockmannin taideteollisuusosastolle, julkaisujen taittoa ja teollista muotoilua. Kaj Blomqvist sulki studionsa vuonna 1996.
Aiheesta muualla

Blomqvist, Kaj (teoskuvia) Designlasi.com
Tapani Bagge

| Tapani Bagge |
| --- | --- |
 Tapani Bagge Lahden Kirjamessuilla 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1962 (ikä 62) Kerava
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Juha Tapani Bagge (s. 2. lokakuuta 1962 Kerava) on suomalainen kirjailija.
Bagge valmistui ylioppilaaksi Nikkarin lukiosta vuonna 1981. Hän on käynyt sekalaisia elokuva- ja tv-käsikirjoituskursseja. Bagge on kirjoittanut päätoimisesti vuodesta 1983.
Bagge on julkaissut lukuisia romaaneja, näytelmiä, sarjakuvakäsikirjoituksia, kuunnelmia, yli 30 Finnwest-kioskikirjaa ja televisiosarjojen käsikirjoituksia sekä Jerry Cotton -tarinoita. Hän on myös suomentanut lukuisia rikosromaaneja. Bagge on osuuskuntamuotoisen kustantamo Crime Timen perustajajäsen.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Topelius-palkintoehdokkuus 1998 teoksesta Aleksin intiaanisyksy
Hämeen liiton kulttuuritunnustuspalkinto 2005 koko tuotannosta
Arvid Lydecken -palkinto 2005 lastenkirjasta Kylässä
Laivakello-palkinto 2006 koko nuortenkirjatuotannosta
Vuoden johtolanka -palkinto 2007 rikosromaanista Musta taivas
Finlandia Junior -palkintoehdokkuus 2010 teoksesta Maalla
Hämeenlinnan kaupungin kulttuuripalkinto 2013
Hämeen taidepalkinto 2015
HelMet-kirjallisuuspalkintofinalisti 2019 lastenromaanilla Aavehevosen arvoitus
Lasten LukuVarkaus -palkintoehdokas 2019 lastenromaanilla Aavehevosen arvoitus
Runeberg Junior -kunniakirja 2019 lastenromaanilla Aavehevosen arvoitus
Punni-palkinnon kunniamaininta 2019 lastenromaanista Aavehevosen arvoitus
Runeberg Junior -palkinto 2020 lastenromaanilla Katoava muumio
Seesam-palkinto 2021
Tuotanto > Rikosromaanit

Puhaltaja.  Helsinki:  Gummerus, Book Studio, 2002.  ISBN 951-20-6039-6
Paha kuu.  Helsinki:  Gummerus, Book Studio, 2003.  ISBN 951-20-6297-6
Kohtalon tähti.  Helsinki:  Gummerus, Book Studio, 2004.  ISBN 951-20-6690-4
Julma maa.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3358-3
Musta taivas.  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3714-7
Kummisedän hautajaiset.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4238-4
Havannan kuu.  Helsinki:  Crime Time, 2014.  ISBN 978-952-289-135-8
Pieni talvisota.  Helsinki:  Crime Time, 2015.  ISBN 978-952-289-230-0
Vieras mies.  Helsinki:  Crime Time, 2018.  ISBN 978-952-289-426-7
Valkoinen hehku.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4741-9
Sininen aave.  Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-5865-1
Musta pyörre.  Helsinki:  Crime Time, 2012.  ISBN 978-952-5918-72-4
Punainen varjo.  Helsinki:  Crime Time, 2013.  ISBN 978-952-289-043-6
Sinimusta kyyti.  Helsinki:  Crime Time, 2020.  ISBN 978-952-291-857-4
Keltainen Cadillac.  Helsinki:  Crime Time, 2021.  ISBN 978-952-382-080-7
Punamusta baby.  Helsinki:  Crime Time, 2022.  ISBN 978-952-382-380-8
Kasvot tuulilasissa.  Turku:  Turbator, 2010.  ISBN 978-952-5666-44-1
Kasvot katuojassa.  Helsinki:  Crime Time, 2011.  ISBN 978-952-5918-27-4
Kasvot hautakivessä.  Helsinki:  Aviador, 2019.  ISBN 978-952-70-6390-3
Pikku enkeli.  Helsinki:  Crime Time, 2016.  ISBN 978-952-289-294-2
Pirunsaari.  Helsinki:  Crime Time, 2017.  ISBN 978-952-289-400-7
Pitkä kosto.  Helsinki:  Crime Time, 2019.  ISBN 978-952-289-558-5
Oravanpyörä.  (Minidekkari)  Saarijärvi:  Vakka & Kansi, 2010.  ISBN 978-952-5912-04-3
Vieras maa.  Helsinki:  Aviador, 2020.  ISBN 978-952-73-4735-5
Tuotanto > Muut romaanit

Pelastajat.  Hyvinkää:  Book Studio, 1998.  ISBN 951-611-903-4
Tuotanto > Novellikokoelmat

Kasvot betonissa.  (Rikosnovelleja)  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3640-6
Haudasta lomalla.  (Rikosnovelleja)  Helsinki:  Aviador, 2017.  ISBN 978-952-70-6323-1
Tuotanto > Nuortenromaanit

Korhonen ja kadonnut faija.  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18663-5
Korhonen ja kuoleman haju.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20442-0
Päättömän munkin arvoitus.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4313-8
Liekehtivän liskon arvoitus.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4925-3
Kirkuvan kallon arvoitus.  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5434-9
Bagge, Tapani & Hämäläinen, Karo: Julma kuukausi.  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2368-5
Bagge, Tapani & Hämäläinen, Karo: Marrasblues.  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-2824-5
Bagge, Tapani & Hämäläinen, Karo: Helmi kuukausi.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3065-7
Bagge, Tapani & Hämäläinen, Karo: Juhannusblues.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3413-X
Bagge, Tapani & Hämäläinen, Karo: Karu kuukausi.  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3967-4
Suden hetki.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23737-X
Pikkuveli.  Helsinki:  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-2242-5
Tuhlaajafaija.  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-2742-7
Tuotanto > Lastenkirjat

Aleksin merirosvokesä.  (Kuvitus: Niko Taina)  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20044-1
Aleksin intiaanisyksy.  (Kuvitus: Niko Taina)  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-20878-7
Aleksin avaruustalvi.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-21637-2
Urho ja viidakon villipeto.  (Kuvitus: Markus Majaluoma)  Helsinki:  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-2060-0
Urho ja hirmuliskojen kuningas.  (Kuvitus: Markus Majaluoma)  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2233-6
Urho ja suuri junaryöstö.  (Kuvitus: Markus Majaluoma)  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3009-6
Urho ja asemapäällikön aave.  (Kuvitus: Markus Majaluoma)  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3687-6
Urho ja kammottava lumimies.  (Kuvitus: Markus Majaluoma)  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4434-0
Urho ja sininen sukellustalo.  Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-6272-6
Urho ja Aaveiden meri.  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6611-3
Pihalla.  (Kuvitus: Katja Tukiainen)  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2367-7
Ulkona.  (Kuvitus: Katja Tukiainen)  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-2926-8
Kylässä.  (Kuvitus: Katja Tukiainen)  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3303-6
Yöllä.  (Kuvitus: Katja Tukiainen)  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3502-0
Kaupungilla.  (Kuvitus: Katja Tukiainen)  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3904-9
Maalla.  (Kuvitus: Hannamari Ruohonen)  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-4748-8
Maailmalla.  (Kuvitus: Hannamari Ruohonen)  Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-5780-7
Kotona.  (Kuvitus: Hannamari Ruohonen)  Helsinki:  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-7105-6
Rannalla.  (Kuvitus: Hannamari Ruohonen)  Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8142-0
Talvella.  (Kuvitus: Hannamari Ruohonen)  Helsinki:  Tammi, 2017.  ISBN 978-951-31-9271-6
Aavehevosen arvoitus.  (Kuvitus: Carlos da Cruz)  Helsinki:  Karisto, 2018.  ISBN 978-951-23-6361-2
Vanajaveden hirviö.  (Kuvitus: Carlos da Cruz)  Helsinki:  Karisto, 2018.  ISBN 978-951-23-6516-6
Katoava muumio.  (Kuvitus: Carlos da Cruz)  Helsinki:  Karisto, 2019.  ISBN 978-951-23-6620-0
Rautamiehen arvoitus.  (Kuvitus: Carlos da Cruz)  Helsinki:  Karisto, 2020.  ISBN 978-951-23-6777-1
Sielulinnun arvoitus.  (Kuvitus: Carlos da Cruz)  Hämeenlinna:  Karisto, 2021.  ISBN 978-951-1-38897-5
Pohjoisen pikavuoron arvoitus.  (Kuvitus: Jusa Hämäläinen)  Aviador, 2019.  ISBN 978-952-7063-95-8
Aiheesta muualla

Tapani Baggen kotisivut
Tapani Bagge Dekkarinetissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Tapani Bagge haastattelussa, Kirjastokaista-video 23.10.2009.
Bagge Aristoteleen kantapää -radio-ohjelmassa Yle Areena. 4.7.2012.
Väliaho, Tuomo: Murhatehdas havaijipaidassa Helsingin Sanomat 2.10.2012.
Seilandin kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:   Norja
Pinta-ala:  316,3
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  2006
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Seilandin kansallispuisto (norj. Seiland nasjonalpark, pohjoissaameksi Sievjju álbmotmeahcci) on Norjassa, Seilandin saarella Finnmarkin läänissä sijaitseva kansallispuisto. Se on perustettu 8.12.2006. Pinta-alaltaan puisto on 316,3 neliökilometriä, josta maa-alueita on 306,7 ja merialueita 9,6 neliökilometriä.
Tunturikoivikkoa Bårdfjorddalenissa
Luonto

Seilandissa on ravinteikas kallioperä ja varsinkin eteläosissa kasvisto on monimuotoista ja rehevää. Poroille on tarjolla hyviä laidunmaita ja paikoin kasvaa myös koivumetsää. Alueella esiintyviä harvinaisia kasveja ovat muun muassa tunturihilpi, altantunturiunikko ja rentoarho.
Linnusto on lajirikasta ja jyrkillä tunturinrinteillä ja merellepäin olevilla kallioilla viihtyvät merikotka, maakotka, tunturihaukka, ampuhaukka, tuulihaukka ja piekana. Loivemmilla rannikkoalueilla on tiirojen ja lokkien yhdyskuntia sekä merihanhia, haahkoja ja riskilöitä. Saaren sisäosien vesistöissä viihtyvät muun muassa kuikka ja kaakkuri. Nisäkkäistä yleisesti esiintyviä ovat kärppä, metsäjänis ja saukko.
Matkailu

Seilandissa on hyvät mahdollisuudet patikointiin, hiihtämiseen ja kalastukseen, mutta maasto on usein vaikeakulkuista ja sää voi vaihdella nopeasti. Puistossa ei ole merkittyjä polkuja tai avoimia tupia.
Jack Wild

Wild vuonna 1970
Jack Wild (30. syyskuuta 1952 – 1. maaliskuuta 2006) oli brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi musikaalissa Oliver! (1960) ja myöhemmin siitä tehdyssä elokuvaversiossa (Oliver!, 1968). Vuonna 1969 hän sai esiintymisestään elokuvaversiossa parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden. Lisäksi hän sai samasta elokuvasta Bafta- ja Golden Globe -ehdokkuudet.
Wild esiintyi myöhemmin muun muassa elokuvassa Melody – suloinen ensirakkaus (1971). Hän oli 1970–1980-luvuilla naimisissa Gaynor Jonesin kanssa, mutta erosi. Vuodesta 2005 kuolemaansa hän oli naimisissa Claire Hardingin kanssa.
Wild oli tupakoija ja alkoholiongelmainen. Hänellä oli myös diabetes. Hän saavutti raittiuden, mutta sairastui suusyöpään, joka todettiin vuonna 2001. Vuonna 2004 häneltä poistettiin kieli ja kurkunpää, mutta hän kuoli vuonna 2006 53-vuotiaana. Hän oli uudestisyntynyt kristitty.
Aiheesta muualla

Jack Wild Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Comeback (elokuva)

| Comeback |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Petri Kotwica
Käsikirjoittaja:  Aleksi Bardy Petri Karra
Perustuu:  Petri Karran tarinaan
Tuottaja:  Aleksi Bardy
Säveltäjä:  Tuomas Kantelinen
Kuvaaja:  Heikki Färm
Leikkaaja:  Toni Tikkanen
Lavastaja:  Maria Hahl
Pääosat:  Mikko Leppilampi Ville Myllyrinne Paula Vesala Anni Iikkanen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Helsinki-filmi
Levittäjä:  Aurora Studios
Ensi-ilta:  6. lokakuuta 2023
Kesto:  98 min.
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 500 000 €, josta elokuvasäätiön tuki 600 000 €.
Katsojat:  8 689
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Comeback on Petri Kotwican ohjaama suomalainen elokuva, joka tuli ensi-iltaan 6. lokakuuta 2023. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Petri Karra ja Aleksi Bardy.
Elokuva kertoo entisistä miljoonatilin tehneistä rokkareista, jotka ovat ajautuneet elämässä erilleen ja erilaisiin elämäntilanteisiin. He tapaavat jälleen tehdäkseen comebackin, mutta kaikki ei kuitenkaan suju niin kuin kukin on ajatellut.
Elokuvan pääosissa nähdään Mikko Leppilampi, Ville Myllyrinne, Paula Vesala ja Anni Iikkanen. Muissa rooleissa ovat Pamela Tola, Marja Packalén, Mari Perankoski, Kirsi Ylijoki, Armi Toivanen ja Vuokko Hovatta.
Comeback-elokuvan tuotti Helsinki-filmi tuottajana Aleksi Bardy. Elokuvan levitti Aurora Studios.
Elokuvan tunnuskappale "Diving Deep" julkaistiin 24. elokuuta 2023. Kappaleen on sanoittanut Risto Asikaisen ja tuottanut/säveltänyt Jonas Olsson ja sen esittää Noora Louhimo. Kitaraa soittaa Nino Laurenne ja rumpuja Gas Lipstick.
Arvosteluja

Tero Kartastenpää, Suomen Kuvalehti
Niko Ikonen, Episodi
Toni Keränen, Katso
Pekka Torvinen, Helsingin Sanomat
Krister Uggeldahl, Hufvudstadsbladet
Jussi Virratvuori, Karjalainen
Juha Rosenqvist, Film-o-holic
Päivi Valotie, Turun Sanomat
Sonja Saarinen, Iltalehti
Aiheesta muualla

Comeback-elokuvan traileri Youtubessa
Lounas (ateria)

Venäläinen pääsiäislounas: blinejä, kermaviiliä, sipulia, kaviaaria, suolakurkkua, makeaa kuohuviiniä ja vodkaa.
Bentō, japanilainen eväslaatikkoon pakattu lounas.
Lounas on keskipäivän ateria, joka syödään kello 11 ja 15 välillä. Se on toinen päivän pääaterioista päivällisen ohella.
Eri puolilla maailmaa käytännön lounasjärjestelyt vaihtelevat suuresti. Lounas nautitaan useimmiten kesken työ- tai koulupäivän. Esimerkiksi oppivelvollisille tarjotaan Suomessa päivittäin ateria. Työssäkäyvistä naisista Suomessa noin 40 prosenttia syö lounaaksi omia eväitä, miehistä joka neljäs. Muut syövät työpaikka- tai muussa ravintolassa tai kotona tai jättävät lounaan väliin. Vapaapäivien ja juhlapyhien lounaskäytännöt poikkeavat usein arkipäivien rutiinista.
Suomalaiseen ravintolalounaaseen kuuluu yleensä:
salaattia, raastetta tai muuta kasvislisäkettä
pastaa, riisiä, perunoita tai muuta perunalisäkettä
lihaa, kalaa tai kanaa
leipää ja ravintorasvaa (margariini, voi)
juoma (maito, piimä, vesi, mehu, kotikalja, viini)
Lounaan vanha nimitys on puolinen, ja se nautittiin puolilta päivin.
Suomessa katsotaan, että lounas keskellä opiskelupäivää vaikuttaa hyvinvointiin ja jaksamiseen.
Kela tukee opiskelijoiden lounasruokailua, jos se täyttää vaatimukset aterian sisällöstä ja hinnoittelusta, sekä suositukset korkeakouluopiskelijoiden ruokailusta. Suositusten mukaan esimerkiksi salaattipöydässä tulee olla kaksi tuoretta vihannes- tai hedelmäkomponenttia, yksi tuore tai kypsä kasviskomponentti ja yksi proteiinipitoinen komponentti. Ruokajuomana ei voi olla virvoitusjuomia.
Väinö Voipio

| Väinö Voipio |
| --- | --- |
 Väinö Voipio 1940-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1884 Viipuri
Kuollut: 9. huhtikuuta 1976 (91 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kihlakunnantuomari kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Väinö Taneli (Daniel) Voipio (vuoteen 1901 Åkerman; 11. joulukuuta 1884 Viipuri – 9. huhtikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen kihlakunnantuomari, hovioikeuden asessori, kirjailija sekä Vapaa-ajattelijain liiton puheenjohtaja 1958–1963. Voipio julkaisi vuosina 1923–1963 useita näytelmiä ja kolme romaania sekä 1960-luvulla uskontokriittisiä ja uskonnonfilosofisia kirjoja.