stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gregoryn tytöt
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Carly McKinnon  | … |  Frances   |
|  John Gordon Sinclair  | … |  Gregory Underwood   |
|  John Murtagh  | … |  Rehtori   |
|  Hugh McCue  | … |  Douglas   |
|  Dougray Scott  | … |  Fraser Rowan   |
|  Maria Doyle Kennedy  | … |  Bel   |
|  Alexander Morton  | … |  Norman (opettaja)   |
|  Dawn Steele  | … |  Jan   |
|  Kevin Anderson  | … |  Jon   |
Aiheesta muualla

Gregoryn tytöt Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Uwe Rösler

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Uwe Rösler
Syntymäaika: 15. marraskuuta 1968 (ikä 56)
Syntymäpaikka: Altenburg, Saksan demokraattinen tasavalta
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 185 cm
Seura
Seura:  AGF
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1987–1988 |  Lokomotive Leipzig | 3 | (0) |
| 1988–1989 |  Chemie Leipzig | 27 | (6) |
| 1989–1990 |  FC Magdeburg | 46 | (19) |
| 1990–1992 |  Dynamo Dresden | 46 | (7) |
| 1992–1994 |  FC Nürnberg | 28 | (0) |
| 1993–1994 | →  Dynamo Dresden | 7 | (0) |
| 1994–1998 |  Manchester City | 152 | (50) |
| 1998–1999 |  Kaiserslautern | 28 | (8) |
| 1999–2000 |  Tennis Borussia Berlin | 28 | (6) |
| 2000–2002 |  Southampton | 24 | (0) |
| 2001 | →  West Bromwich | 5 | (1) |
| 2002 |  SpVgg Unterhaching | 14 | (5) |
| 2002–2003 |  Lillestrøm | 11 | (10) |
Maajoukkue
| 1990 |  DDR | 5 | (0) |
Valmennusura
2005–2006:  Lillestrøm
2007–2009:  Viking
2010:  Molde
2011–2013:  Brentford
2013–2014:  Wigan
2015:  Leeds United
2016–2018:  Fleetwood Town
2018–2019:  Malmö FF
2020–2021:  Fortuna Düsseldorf
2022–:  AGF
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Uwe Rösler (s. 15. marraskuuta 1968 Altenburg, DDR) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Kesäkuusta 2022 lähtien hän on toiminut tanskalaisen AGF:n päävalmentajana.
Ura pelaajana

Traktor Starkenin ja Chemie Leipzigin juniorijoukkueissa pelannut Rösler aloitti ammattilaisuransa 1. FC Magdeburgissa 1988. Hän siirtyi 1991 Dynamo Dresdeniin. Kaudella 1992–93 hän pelasi lainalla 1. FC Nürnbergissä, muttei vakuuttanut sillä hän jäi maaleitta pelaamissaan 28 ottelussa.
1994 Rösler siirtyi 750 000 punnan siirtosummalla Manchester Cityyn. Debyyttikausi oli menestys, sillä Rösler iski 22 liiga- ja cupmaalia vaikka oli osan kaudesta loukkaantuneena. Seuraavilla kausilla Cityllä oli omat vaikeutensa ja loukkaantumisista kärsinyt Rösler joutui taistelemaan peliajasta. Kaikkiaan hän pelasi neljän City-kautensa aikana 181 ottelua ja teki niissä 65 maalia nousten fanien suosikiksi. Laajempaa huomiota hän sai myös Cityn kannattajien paikallisvastustaja Unitedia provosoivan Uwe's Granddad bombed Old Trafford (suom. Uwen isoisä pommitti Old Traffordia) -kampanjan myötä.
1998 Rösler palasi Saksaan ja siirtyi 1. FC Kaiserslauterniin. Yksi Röslerin suurimmista hetkistä Kaiserslauternissa oli vaihdosta kentälle tultuaan hattutempun tekeminen Mestarien liigan ottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. 5–2 voitto HJK:sta varmisti Röslerin ja kumppanien lohkovoiton. Hän jätti seuran kuitenkin jo yhden kauden jälkeen ja siirtyi Tennis Borussia Berliiniin.
2000 Southampton FC:n päävalmentaja Glenn Hoddle hankki Röslerin ilmaiseksi Tennis Borussia Berliinin ajauduttua talousvaikeuksiin. Rösler ei onnistunut nousemaan avauskokoonpanoon loukkaantumisten ja James Beattien loistavan vireen vuoksi. Maalinteko takkusi jälleen ja hän teki seuran paidassa vain kaksi maalia. Ensimmäinen tuli Englannin liigacupissa Mansfield Townia vastaan ja toinen ystävyysottelussa Brighton & Hove Albionia vastaan toukokuussa 2001. Tuo maali jäi samalla historiaan ollen viimeinen The Dell -stadionilla tehty maali.
Rösler pelasi lainalla West Bromwichissa syksyn 2001 ja siirtyi tammikuussa 2002 ilmaissiirrolla saksalaisseura SpVgg Unterhachingiin.
Heinäkuussa 2002 Rösler siirtyi norjalaisseura Lillestrøm SK:hon. Hän nousi norjalaisseuran maalikuninkaaksi kauden 2002 aikana. Kausi 2003 päättyi Röslerin osalta ennen kuin se kunnolla alkoikaan. Hänellä diagnosoitiin syöpä kauden avausottelun jälkeen, mikä päätti hänen uransa. Vaimonsa Cecilien, lasten, ystävien, Lillestrøm SK:n ja oman taistelija-luonteensa avulla Rösler selviytyi sairaudestaan.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Norjan Cup
Hopeaa 2005
Miia Toivio

Miia Toivio (s. 1974 Ilmajoki) on suomalainen runoilija. Hän toimii kirjoittamisen lehtorina Teatterikorkeakoulussa.
Toivio on opiskellut kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Hänen esikoisrunokokoelmansa Loistaen olet ilmestyi vuonna 2007. Se oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ja Tiiliskivi-palkinnon saajaksi. Toivion runoja on julkaistu myös muun muassa Elävien runoilijoiden Klubin vuosikirjassa (MotMot 2004), Nokturnossa ja Nuoressa Voimassa. Runoja on julkaistu myös ruotsalaisessa runouslehdessä OEI:ssa.
Toivio on työskennellyt runoklubien järjestäjänä, kirjallisuusarvostelijana ja runouslehti Tuli & Savun päätoimittajana vuosina 2003–2006. Hän on toiminut myös runoyhdistys Nihil Interitin hallituksen puheenjohtajana. Toivio on Poesian perustajajäseniä. Hän on myös opettanut kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa ja Työväen Akatemiassa.
Vuonna 2021 Toiviolle myönnettiin Eino Leinon palkinto.
Teokset

Loistaen olet (Teos, 2007)
Suut, yhdessä Marko Niemen kanssa (Poesia, 2012)
Pysty hiljaisuus (Teos, 2013)
Sukupuutot (Teos, 2019)
Hukka nukka tukka (Teos, 2024)
Aiheesta muualla

Miia Toivio Poesian sivuilla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Sydämen soinnut

| Sydämen soinnut> Music of the Heart |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Wes Craven
Käsikirjoittaja:  Pamela Gray
Tuottaja:  Susan Kaplan Marianne Maddalena Allan Miller Walter Scheuer
Säveltäjä:  Mason Daring
Kuvaaja:  Peter Deming
Leikkaaja:  Gregg Featherman Patrick Lussier
Pääosat:  Meryl Streep Angela Bassett Aidan Quinn Gloria Estefan Cloris Leachman Jane Leeves Kieran Culkin Charlie Hofheimer
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Buena Vista Distribution
Levittäjä:  Miramax Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:   29. lokakuuta 1999
Kesto:  123 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  29 milj. USD
Tuotto:  14 859 394 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sydämen soinnut (Music of the Heart) on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Wes Cravenin ohjaama draamaelokuva. Sen pääosissa ovat Meryl Streep, Aidan Quinn, Gloria Estefan ja Angela Bassett. Elokuva kertoo yksinhuoltajaäidistä, joka ryhtyy opettamaan viulunsoittoa köyhän itä-harlemilaisen peruskoulun oppilaille. Hänestä kehkeytyy koulun suosituin opettaja, mutta koulun budjettileikkaukset uhkaavat lopettaa suositut viulukurssit. Kurssin pelastamiseksi järjestetään suuri tukikonsertti.
Meryl Streep opetteli soittamaan Bachin kaksoisviulukonsertton kahdelle viululle rooliaan varten. Hän sai roolisuorituksestaan Oscar-, Golden Globe- ja SAG-ehdokkuudet.
Aiheesta muualla

Sydämen soinnut Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Amanuenssi

Amanuenssi on henkilö, joka hoitaa yliopiston tai tutkimuslaitoksen hallintovirkaa.
Yliopistojen laitoksilla amanuenssit toimivat opintojen ohjaajina ja järjestelijöinä. Tehtävät kuitenkin vaihtelevat, sillä jotkut amanuenssit toimivat myös opetus- ja tutkimustehtävissä. Amanuenssien hallinnollisiin tehtäviin kuuluvat laitoksilla esimerkiksi opetussuunnitelmien ja opetusohjelmien laatiminen, opinto-ohjaus, henkilöstöhallinto, tiedotus ja raportointi. Amanuenssi on eräänlainen "akateeminen sekatyömies".
Museoiden amanuenssit vastaavat tyypillisesti museon kokoelmista, niiden luetteloimisesta sekä näyttelyiden järjestelemisestä. Samantapaiset tehtävät on myös kirjastoamanuenssilla ja tietopalveluamanuenssilla.
Lääketieteen opintoihin kuuluu sairaalaharjoittelu amanuenssin nimikkeellä. Vastaavasti joissakin paikoissa, kuten Hesperiassa, psykologian harjoittelijoista käytetään nimikettä psykologian amanuenssi. Ennen koulutuksen täyttä uudistusta eli noin vuoteen 1970 lääketieteen amanuenssit olivat yleensä valmiita lääkäreitä, jotka työskentelivät 3–5 vuotta sairaalalääkäreinä nimellisellä palkalla kerätäkseen kokemusta; erikoislääkäriksi pätevöityminen alkoi juuri amanuenssin toimen hoitamisesta. Sotien jälkeen amanuensseja käytettiin lähes ilmaisena ammattityövoimana, koska lääkäreistä oli tuolloin kova pula. Yksi amanuenssin velvollisuuksista tuolloin oli sairaanhoitajien ja kätilöiden opettaminen ja ohjaaminen.
Vaativa erityinen tuki

Vaativaa erityistä tukea annetaan Suomessa osalle peruskoululaisista. Käsite “Vaativa erityinen tuki” otettiin käyttöön Helsingin ja Jyväskylän yliopistojen yhteisessä tutkimus- ja kehittämishanke VETURIssa. Vaativaa ja moniammatillista erityistä tukea tarvitsevat esimerkiksi lapset ja nuoret, joilla on vakavia psyykkisiä ongelmia, moni- tai vaikeavammaisuutta, kehitysvammaisuutta tai autismikirjoa.
Historia

Opetus- ja kulttuuriministeriö asetti vuonna 2015 vaativan erityisen tuen kehittämisryhmän. Ryhmän tavoite oli kehittää sairaalaopetusyksiköiden, kuntien ja kuntayhtymien ja yksityisten laitos- ja erityiskoulujen tarjoamaa opetusta ja koulunkäyntiä.
Aiheesta muualla

OKM: Vaativa erityinen tuki esi- ja perusopetuksessa (Arkistoitu – Internet Archive)
VIP-verkosto
Jack (elokuva)

| Jack |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Francis Ford Coppola
Käsikirjoittaja:   James DeMonaco  Gary Nadeau 
Tuottaja:  Francis Ford Coppola
Säveltäjä:  Michael Kamen
Kuvaaja:  John Toll
Leikkaaja:  Barry Malkin
Tuotantosuunnittelija:  Dean Tavoularis
Pääosat:   Robin Williams  Bill Cosby  Jennifer Lopez  Diane Lane  Brian Kerwin 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Hollywood Pictures
Levittäjä:  InterCom Netflix Disney+
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 9. elokuuta 1996  Suomi 13. joulukuuta 1996 
Kesto:  113 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  45 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jack on yhdysvaltalainen Francis Ford Coppolan ohjaama, vuonna 1996 ensi-iltansa saanut draamakomedia. Elokuvan pääosissa esiintyvät Robin Williams, Bill Cosby ja Jennifer Lopez.
Elokuva kertoo Powellin perheeseen syntyvästä Jack-nimisestä pojasta (Robin Williams), joka sairastaa Wernerin oireyhtymää.
Juoni

Karen ja Brian ovat viettämässä ystäviensä kanssa Halloween-juhlia, kunnes vasta toisella kuulla raskaana oleva Karen huomaa, että hänen pitää kiirehtiä sairaalaan synnyttämään. Karen synnyttää poikalapsen, joka nimetään Jack Charlesiksi.
Lääkärit huomaavat tutkimuksissa, ettei lapsi ole ihan normaali: Jack sairastaa Wernerin syndroomaa, jonka takia hän näyttää neljä kertaa vanhemmalta kuin ikäisensä.
Jack asuu yhdysvaltalaisessa kaupungissa äitinsä ja isänsä kanssa. Hän käy normaalin koulun sijaan herra Lawrence Woodruffin pitämää yksityiskoulua, koska vanhemmat pelkäävät, että Jackia kiusattaisiin sairauden takia tavallisessa koulussa. 10-vuotiaana Jack saa yrittää käydä normaalia koulua. Ensimmäisten päivien aikana häntä kiusataankin. Ajan kanssa Jack saa koulusta kuitenkin kavereita, joiden kanssa hän alkaa viettää aikaa koripalloa pelailen tai majassa oleillen. Erityisesti hän lähenee Louis Durante -nimisen pojan kanssa, joka asuu yksinhuoltajaäitinsä luona. Jackista ja Louisista tulee hyviä ystäviä.
Jackin kaunis luokanopettaja neiti Marquez pitää häntä tunnollisena ja kilttinä oppilaana, vaikka hän näyttääkin vanhemmalta kuin ikätoverinsa. Jack ihastuu opettajaansa, ja pyytää tätä koulun tansseihin, mutta opettaja ei pysty suostumaan tähän. Jack lähtee itkien pois, kaatuu portaissa ja saa sydänkohtauksen.
Lääkärit huomaavat, että kun Jack ikääntyy, hänen fyysinen kuntonsa heikkenee. Vanhemmat päättävät, että vastaavanlaisten tilanteiden välttämiseksi Jackin pitää jatkaa koulua kotona. Jack ei suostu tähän, ja masentuu.
Eräänä iltana hän menee baariin, ja tapaa siellä ystävänsä Louisin äidin, jota yrittää iskeä. Hän joutuu baarissa tappeluun toisen miehen kanssa, ja hänet pidätetään. Louisin äiti maksaa sakot, ja vie hänet autollaan takaisin kotiin.
Jackin kaverit kyselevät häntä leikkimään, mutta Jack ei tahdo, koska hän on lukkiutunut huoneeseensa. Kaverit spekuloivat Jackin palaamista kouluun, ja toivovat hänen palaavan. Seuraavana aamuna Jack päättää lähteä takaisin kouluun. Samaan aikaan luokkahuoneessa Louis kertoo ainekirjoituksessaan, että tahtoisi olla kuin hänen parhain ystävänsä, Jack.
Seitsemän vuotta myöhemmin Jack ja hänen ystävänsä valmistuvat high schoolista. Jack pitää päätösjuhlassa puheen, jossa toteaa ystävilleen, että elämä on lyhyt, ja kehottaa tekemään elämästä mahtavan. Elokuvan lopussa Jack lähtee hienolla avoautolla ystävineen juhlistamaan päättäjäisiä.
Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Robin Williams  | … |  Jack Charles Powell   |
|  Diane Lane  | … |  Karen Powell (Jackin äiti)   |
|  Brian Kerwin  | … |  Brian Powell (Jackin isä)   |
|  Jennifer Lopez  | … |  Neiti Marquez    |
|  Bill Cosby  | … |  Herra Lawrence Woodruff    |
|  Fran Drescher  | … |  Dolores "D.D." Durante    |
|  Adam Zolotin  | … |  Louis "Louie/Lou" Durante    |
|  Todd Bosley  | … |  Eddie    |
|  Seth Smith  | … |  John-John    |
|  Mario Yedidia  | … |  George    |
|  Michael McKean  | … |  Paulie   |
Vadim Žerenko

| Vadim Žerenko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. maaliskuuta 2001 (ikä 23) Moskova, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  192 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura (P):  St. Louis Blues
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  Springfield Thunderbirds (AHL)
Pelinumero:  60 / 1
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Dinamo Tver/Krasnogorsk (VHL) Ilves (SML)
NHL-varaus:  208. varaus, 2019 St. Louis Blues
Vadim Andrejevitš Žerenko (ven. Вадим Андреевич Жеренко; s. 15. maaliskuuta 2001 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-seura St. Louis Bluesin organisaatiossa. Hän pelaa pääasiassa AHL-joukkue Springfield Thunderbirdsissa.
Ura

Žerenko on HK Odintsovon kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin TsSKA Moskovan organisaatioon, jossa Žerenko voitti Venäjän U16-juniorisarjan mestaruuden vuonna 2017 ja U17-juniorisarjan mestaruuden vuonna 2018. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi Dinamo Moskovan organisaatioon. Žerenko pelasi koko kauden Venäjän nuorten sarja MHL:ää MHK Dinamo Moskovan joukkueessa.
St. Louis Blues varasi Žerenkon seitsemännellä kierroksella 208. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Kaudella 2019–2020 hän debytoi miesten peleissä Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL-joukkue Dinamo Tverissä, jossa Žerenko pelasi 16 runkosarjaottelua torjuen kuusi voittoa ja yhden nollapelin. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin MHK Dinamon MHL-joukkueessa. Kauden 2020–2021 Žerenko pelasi suurimmaksi osaksi VHL:ää Dinamo Krasnogorskissa (ent. Dinamo Tver), jossa hän pelas 25 runkosarjaottelua torjuen kolme nollapeliä sekä neljä playoff-ottelua torjuen yhden nollapelin. Žerenko vahvisti kevätkaudella myös MHK Dinamon MHL-joukkuetta, jossa hän voitti kauden päätteeksi mestaruuden, Harlamov Cupin. Žerenkolla oli koko pudotuspelien päästettyjen maalien keskiarvo (1.56).
Kaudeksi 2021–2022 Žerenko siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Tampereen Ilvekseen. Hän oli tuttu pelaaja seuran urheilutoimenjohtaja Timo Koskelalle, joka toimi hänen NHL-varaushetkellään St. Louis Bluesin kykyjenetsijänä. Žerenko toimi pääasiassa Ilveksen kakkosmaalivahtina Marek Langhamerille. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä runkosarjan kolmannella kierroksella 21. syyskuuta 2021 Pelicansia vastaan. Žerenko torjui Ilveksen 3–4-jatkoaikatappioon päättyneessä ottelussa 14 kertaa. Pääsarjauransa ensimmäisen nollapelin Žerenko pelasi 17. tammikuuta 2022 Oulun Kärppiä vastaan. Hän torjui Ilveksen 4–0-voittoon päättyneessä ottelussa 12 kertaa. Ari-Pekka Lehtonen valitsi Žerenkon ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Hän pelasi runkosarjassa kaikkiaan 30 ottelua torjuen 11 voittoa ja kaksi nollapeliä. Pudotuspeleissä Žerenko pelasi vain kahdessa ottelussa, joista hän aloitti 24. huhtikuuta 2022 pelatun pronssiottelun KooKoota vastaan, kun Langhamer oli sivussa ottelusta. Žerenko torjui Ilvekselle 3–2-voiton ja SM-pronssia, mikä oli seuralle ensimmäinen mitali 21 vuoteen. Hän torjui ottelussa 20 kertaa. Raimo Helminen valitsi Žerenkon ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Žerenko pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue KOOVEE:ssä syyskuussa 2021. Joulukuussa 2021 Ilves käytti Žerenkon sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan.
Toukokuussa 2022 Žerenko teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi seura lähetti hänet AHL-joukkue Springfield Thunderbirdsiin.
Virvatuli (elokuva)

| Virvatuli> Le Feu follet |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Louis Malle
Käsikirjoittaja:  Louis Malle
Perustuu:  Pierre Drieu La Rochellen romaaniin Le Feu follet (1931)
Tuottaja:  Alain Quefféléan
Säveltäjä:  Erik Satie
Kuvaaja:  Ghislain Cloquet
Leikkaaja:  Suzanne Baron
Pääosat:  Maurice Ronet Jeanne Moreau Henri Serre
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia Ranska
Tuotantoyhtiö:  Nouvelles Éditions de Films
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1958
Kesto:  108 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Virvatuli (Le Feu follet) on italialais-ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1963. Sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Louis Malle. Tarina perustuu Pierre Drieu La Rochellen romaaniin vuodelta 1931. Elokuvassa näyttelevät Mallen esikoispitkän Hissillä mestauslavalle tavoin Maurice Ronet ja Jeanne Moreau. Heidän lisäkseen rooleissa nähdään Alexandra Stewart, Bernard Noel, Lena Skerla, Hubert Deschamps ja Yvonne Clech. Elokuvassa käytetään Erik Satien Gymnopédies-pianosarjan musiikkia.lähde?
Juoni

Alain Leroy on palannut Yhdysvalloista Ranskaan ja kirjautunut versaillesilaiseen alkoholistiparantolaan. Hoitojakso on ohi, mutta hän on  masentunut ja harkitsee itsemurhaa. Leroyn amerikkalainen vaimo lähettää ystävättärensä Lydian parantolaan tapaamaan Leroyta. Vaimostaan etääntynyt Leroy haluaisi Lydian jäävän, mutta tämän täytyy matkustaa takaisin Yhdysvaltoihin seuraavana päivänä. Keskusteltuaan lääkärinsä kanssa Leroy päättää vielä kerran käydä Pariisissa tapaamassa ystäviään. Tapaamisetkaan eivät kuitenkaan paranna hänen mielialaansa. Hänestä monet ystävät ovat menettäneet nuoruuden idealisminsa ja vaihtaneet sen turvalliseen porvarilliseen elämään. Leroy sortuu taas juomaan ja käyttäytyy erikoisesti. Aamulla hän palaa parantolaan ja ampuu itsensä.
Vastaanotto

Virvatuli sai tuomariston erikoispalkinnon vuoden 1963 Venetsian elokuvajuhlilla.tarvitaan parempi lähde
Rooleissa

Maurice Ronet – Alain Leroy
Léna Skerla – Lydia
Yvonne Clech – neiti Farnoux
Hubert Deschamps – D'Averseau
Jean-Paul Moulinot – tohtori La Barbinais
Mona Dol – rouva La Barbinais
Pierre Moncorbier – Moraine
René Dupuy – Charlie
Bernard Tiphaine – Milou
Bernard Noël – Dubourg
Ursula Kubler – Fanny
Jeanne Moreau – Eva
Alexandra Stewart – Solange
Käännös suomeksi
Ambrosiaaninen messu

Milanon piispa Ambrosius
Ambrosiaaninen messu on katolisessa kirkossa käytössä oleva jumalanpalvelusjärjestys. Se on saanut nimensä 300-luvulla eläneestä Mediolanumin eli nykyisen Milanon piispa Ambrosiuksesta, jolta jumalanpalveluskaava on perimätiedon mukaan peräisin. Tosi asiassa kaava lienee saanut nykyisen muotonsa vasta 800-luvulla, ja sitä on muokattu myöhemminkin.
Ambrosiaanista messua vietetään Milanon katolisessa arkkihiippakunnassa, Italiassa, lukuun ottamatta Monzan kaupunkia ja eräitä sen ympäristön seurakuntia. Lisäksi ambrosiaaninen kaava on käytössä eräissä muissakin Lombardian seurakunnissa, 55 rovastikunnassa Luganon hiippakunnassa, Ticinon kantonissa, Sveitsissä, 31 seurakunnassa Bergamon hiippakunnassa sekä yksittäisissä seurakunnissa Lodin, Novaran ja Pavian hiippakunnissa.
Koska ambrosiaaninen messu oli saavuttanut vakiintuneen aseman jo sydänkeskiajalla, ei Milanon arkkihiippakuntaa vaadittu siirtymään Trenton kirkolliskokouksen jälkeen 1570 vahvistettuun nk. tridentiiniseen messuun. Toisin kuin monet muut vanhat messukaavat, ambrosiaaninen messu säilyi halki vuosisatojen. Myös Vatikaanin II konsiilin jälkeen, jolloin suurin osa katolista kirkkoa siirtyi käyttämään uudistettua, Paavali VI:n messua, Milanon arkkihiippakunta piti kiinni vanhasta messustaan. Tähän lienee vaikuttanut myös se, että Paavali VI puolusti ambrosiaanisen messun asemaa – hän oli ennen paaviksi tuloaan ollut Milanon arkkipiispa.
Ambrosiaaninen messu eroaa latinalaisesta ennen muuta kirkkovuotensa osalta. Ambrosiaanisessa liturgiassa adventtiaika alkaa jo Pyhän Martin päivän (11. marraskuuta) jälkeisenä sunnuntaina, joten kirkkovuodessa on kuusi adventtisunnuntaita. Paastonaika alkaa ortodoksisen kirkon tapaan jo laskiaissunnuntaita seuraavana maanantaina, joten kirkkovuodessa ei ole tuhkakeskiviikkoa, ja karnevaali vietetään jo ennen laskiaissunnuntaita.
Messun kaava seuraa likipitäen tridentiinisen messun kaavaa, mutta eroja on rukousten sanoituksissa ja yksittäisissä järjestyksissä. Niinpä ambrosiaanisessa messussa leivän murtaminen tapahtuu jo ennen Isä meidän -rukousta, ja rauhantervehdys annetaan jo ennen ehtoollisliturgian alkua. Uskontunnustus seuraa samoin ortodoksista kaavaa, ja se luetaan vasta offertoriumin jälkeen, juuri ennen ehtoollisrukousta. Lukukappaleita on aina – myös arkipäivisin – kolme, Vanhan testamentin lukukappale, epistola ja evankeliumi.
Myös kirkollisten toimitusten kaavoissa on eroja. Esimerkiksi kaste toimitetaan ambrosiaanisessa liturgiassa upottamalla lapsi veteen, ei valelukasteena. Samoin hetkipalvelusten kaavat eroavat roomalaisista. Messussa käytettävä musiikki on myös erikoislaatuista; sitä kutsutaan ambrosiaaniseksi kirkkolauluksi erotukseksi gregoriaanisesta kirkkolaulusta, jota käytettiin tridentiinisessä messussa.
Linkit

Ambrosiaaninen liturgia (englanniksi)
Hetkipalvelukset ambrosiaanisessa liturgiassa (englanniksi)
400 kepposta

| 400 kepposta> Les Quatre cents coups |
| --- | --- |

Ohjaaja:  François Truffaut
Käsikirjoittaja:  François Truffaut
Tuottaja:  François Truffaut
Säveltäjä:  Jean Constantin
Kuvaaja:  Henri Decaë
Leikkaaja:  Marie-Josèphe Yoyotte
Pääosat:  Jean-Pierre Léaud
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:   Les Films du Carrosse  Sédif Productions 
Levittäjä:  Cocinor Netflix
Ensi-ilta:  1959
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
400 kepposta (ransk. Les Quatre cents coups) on François Truffaut'n ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1959. 400 kepposta on ranskalaisen uuden aallon tunnetuimpia elokuvia. Koulumaailmaan sijoittuvan tarinan keskeinen henkilö on Antoine Doinel (Jean-Pierre Léaud), jota opettajat ja vanhemmat pitävät syrjäytyvänä hulttiona.
Elokuva on osaksi omaelämäkerrallinen, ja Truffaut toimi sekä ohjaajana, tuottajana että käsikirjoittajana. Elokuvan nimi tulee ranskankielisestä sanonnasta de faire les quatre cents coups 'hurjastella, touhuta, liioitella'. Truffaut voitti Cannesissa elokuvalla parhaan ohjaajan palkinnon 1959.
Juoni

13-vuotias Antoine asuu pienessä pariisilaishuoneistossa riitelevien ja onnettomien vanhempiensa kanssa. Hän pakenee arkea kirjoihin ja elokuviin, mutta lopulta sortuu valehteluun ja pikkurikoksiin, jotka johtavat hänet umpikujaan.
Pääosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jean-Pierre Léaud  | … |  Antoine Doinel   |
|  Claire Maurier  | … |  Gilberte Doinel, äiti   |
|  Albert Rémy  | … |  Julien Doinel, isäpuoli   |
|  Guy Decomble  | … |  opettaja   |
|  Patrick Auffay  | … |  René Bigey   |
|  Georges Flamant  | … |  monsieur Bigey   |
|  Pierre Repp  | … |  englannin opettaja   |
|  Jeanne Moreau  | … |  nainen koiran kanssa   |
Lapsia näyttelivät:

Daniel Couturier, François Nocher, Richard Kanayan, Renaud Fontanarosa, Michel Girard, Henry Moati, Bernard Abbou, Jean-François Bergouignan, Michel Lesignor, Luc Andrieux, Robert Beauvais, Bouchon, Christian Brocard, Yvonne Claudie, Marius Laurey, Claude Mansard, Jacques Monod, Henri Virlojeux.