stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
YleLeaks

| YleLeaks |
| --- | --- |
Kestoaika:  15 min
Pääosissa:  Krisse Salminen Kari Hietalahti Teemu Laajasalo Taneli Mäkelä Mari Perankoski Miitta Sorvali Pirjo Heikkilä (2011–2013) Jukka Lindström (2014) Joonas Nordman (2011–2014) Heli Sutela (2014) André Wickström (2014–2015)
Alkuperämaa:   Suomi
Esitetty:  3. syyskuuta 2011 – 30. huhtikuuta 2016
Tuotantokausia:  9
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Olli Haikka
Ohjaaja(t):  Jaakko Kangas   Tuomas Summanen (2011)
Leikkaaja(t):  Jussi Kärnä (2011–2013)   Topi Okkonen
Lavastaja(t):  Teppo Järvinen
Kuvaaja(t):  Jokke Kirmonen
Tuotantoyhtiö(t):  Yellow Film & TV
Aiheesta muualla
IMDb 
YleLeaks oli Yellow Film & TV tuottama suomalainen televisiosarja. YleLeaksissa otettiin kantaa viikon ajankohtaisimpiin tapahtumiin, uutisiin sekä juoruihin. Ohjelmaa juonsivat koomikko Pirjo Heikkilä vuosina 2011–2013 ja koomikko Krisse Salminen syksystä 2013.
Vakiokommentaattoreina ohjelmassa nähtiin kolmella ensimmäisellä tuotantokaudella Kari Hietalahti, Mari Perankoski, Joonas Nordman ja Teemu Laajasalo (jälkimmäinen nimellä Teemu Tammisalo). Heidän lisäkseen ohjelmassa oli ensimmäisellä tuotantokaudella vaihtuvia vieraita. Toisella kaudella ei vieraita nähty. Kolmannella kaudella ohjelmaan tuli mukaan Miitta Sorvalin esittämä Tellervo von Appelgren. Neljännellä tuotantokaudella Nordmanin ja Perankosken tilalle tulivat Jukka Lindström ja Heli Sutela. Lindströmin alettua juontaa ohjelmaa Noin viikon uutiset, hänen tilalleen tuli marraskuussa 2014 André Wickström. Sutelakaan ei jatkanut ohjelmassa vuoden 2014 jälkeen, vaan Perankoski palasi ohjelmaan tammikuussa 2015.
Syksyllä 2015 alkaneella viidennellä tuotantokaudella ohjelman kommentaattoreina nähdään kahdeksan fiktiivistä varakansanedustajaa, jotka ovat Kari Hietalahden näyttelemät keskustan Juhani Käki ja vasemmistoliiton Arhippa Korhonen, Teemu Laajasalon näyttelemät kokoomuksen Kalle Vapaamäki ja vihreiden Kesä Steiner, Taneli Mäkelän näyttelemät sosialidemokraatti Jouko Kitka ja Rkp:n Peter Smörö ja Mari Perankosken näyttelemät perussuomalainen Ritu Koponen-Papadokus ja kristillisdemokraatti Mailis Lumpio. Myös Miitta Sorvalin esittämä Tellervo von Appelgren jatkaa ohjelmassa.
Ohjelman tekeminen lopetettiin keväällä 2016. Ohjelma keräsi parhaimmillaan yli 800 000 katsojaa.
Aiheesta muualla

YleLeaks Ylen sivustolla
http://tellervo.yleleaks.fi[vanhentunut linkki]
École nationale d’ingénieurs Abderhamane Baba Touré

École nationale d’ingénieurs Abderhamane Baba Touré eli ENI-ABT on julkinen teknillinen korkeakoulu Malin pääkaupungissa Bamakossa.
ENI-ABT on saanut alkunsa vuonna 1939 perustetusta julkisten töiden teknikkokoulusta École des travaux publics. Vuonna 1962 siitä tuli kansallinen insinöörikoulu École nationale d’ingénieurs. ENI muuttui korkeakouluksi vuonna 1973. Se nimettiin ensimmäisen malilaisen rehtorinsa Abderhamane Baba Tourén mukaan vuonna 2006.
ENI-ABT antaa yliopistollista, ammatillista ja täydennyskoulutusta energian, veden, ympäristön, tekniikan, geologian, kaivostyön, teollisuuden ja tietoliikenteen aloilla. Sen tehtäviin kuuluu myös yliopistollinen jatkokoulutus sekä tieteellinen ja teknologinen tutkimus.
Aiheesta muualla

ENI-ABT:n sivusto (ranskaksi)
WordPerfect

| WordPerfect |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Corel
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  Tekstinkäsittelyohjelma
Alusta:  Windows
Lisenssi:  Suljettu lisenssi
Aiheesta muualla
WordPerfect
WordPerfect on tekstinkäsittelyohjelma. Sen käyttö oli suosituimmillaan 1980-luvun ja 1990-luvun vaihteessa, jolloin se oli tekstinkäsittelyn de facto -standardi.
Nykyisin WordPerfectia kehitetään Windows-käyttöjärjestelmälle, mutta se on ollut aiemmin saatavilla myös muun muassa DOS:lle, Amigalle, Macintoshille ja Linuxille sekä usealle minitietokoneelle.
WordPerfect 5.1 for DOS oli ohjelman suosituin versio, se sisälsi alas laskeutuvat valikot (nykyisten ohjelmien tapaan) ja mahdollisuuden tehdä taulukoita tekstin sekaan.
WordPerfectin yleisimmät tiedostopäätteet ovat .wpd ja vanhemmissa versioissa .wp.
Historia

WordPerfect on kehitetty vuonna 1979 Data General -yhtiön tietokoneisiin ja sen kehitti yhtiö nimeltä Satellite Software International Inc. (SSI). DOS-ympäristöön Word Perfect julkaistiin vuonna 1982.
WordPerfect-ohjelmisto on myyty myöhemmin kahteen kertaan uudelle omistajalle. WordPerfect Corporation myi sen vuonna 1994 Novellille, ja Novell edelleen Corelille vuonna 1996.
Historia > Versiot

WordPerfect ei ollut lähtöisin MS-DOSista, vaan Data Generalin minitietokoneelta ja ohjelma oli erittäin siirrettävä. Ohjelma julkaistiin mm. DEC OpenVMS:lle, OS/2:lle, NeXTSTEPille, Atari ST:lle ja Commodore Amiga:lle, Apple II ja IIGS:lle ja klassisella MacOS:lle. Viimeinen Mac-versio oli WordPerfect 3.5E.
Amigalle on julkaistu WordPerfect 4.1.
Viimeinen MS-DOS-versio on 6.2.
Versiosta 6.0 lähtien julkaistiin graafinen versio Windowsille (Windowsin 3.x-versioista lähtien).
WordPerfect 5.1 ja 6.0 julkaistiin myös PC-koneiden System V -Unixeille (esim. Xenix, jotka tukivat yhteistä iBCS2-rajapintaa.)
Corel WordPerfect 7 ja 8 (1998) julkaistiin seuraaville Unix-versioille: Digital Unix, IBM AIX, SunOS/Solaris (SPARC/x86), SCO Unix / SCO OpenServer, HP-UX (vain 8).
WordPerfect 6, 7 ja 8:stä julkaistiin natiivi Linux-porttaus. WordPerfect 7 ja 8:sta on myös graafinen ohjelma X Window Systemille.
Corel julkaisi WP 8.0:sta myös henkilökohtaiseen käyttöön ilmaiseksi ladattavan Linux-version. Versio 8.1 toimitettiin ainoastaan Corel Linux OS:n mukana.
Linuxille julkaistiin myös WordPerfect 9.0 osana WordPerfect Office 2000:ta. Tämä ei kuitenkaan ollut enää natiivi ohjelma, vaan toimi Wine-Windows-emulaattorin päällä.
Corelin tehtyä lisenssisopimuksen Microsoftin kanssa ja Microsoftin investoitua yhtiöön sen koko Linux-tuotelinja lakkautettiin.
WordPerfectin DOS-versiot eivät toimi enää Windows 10 tai 11 alla, mutta niitä voi ajaa DOSBox-emulaattorissa. Tekstinkäsittelyohjelmaa vielä käyttävät suosittelevat WordPerfect for Unixin ajamista Windows Subsystem for Linuxin alaisuudessa, jollei ole tarpeen käyttää terveydenhuollon saneluiden purkamisen tai oikeusistuimien istuntojen pöytäkirjojen kirjoittamiseen tarkoitettuja apuohjelmia DOS-versioille. Unix-versio 8c osaa avata version 6+-tiedostoja ja käyttää pitkiä tiedostonnimiä.
Googlen insinööri Tavis Ormandy on siirtänyt 386-Unixeilla julkaistut Lotus 1-2-3 ja Wordperfect 7 ja 8 -ohjelmat Linuxille 2022–2023. Tekstipohjainen Unix WordPerfect osaa myös näyttää bittikarttagrafiikkaa DEC VT200 ja VT320-yhteensopivilla päätteillä.
Suomessa

Suomen oikeuslaitos käytti ohjelmiston DOS-versioita vielä 2000-vuosikymmenellä.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
École militaire

École militairen päärakennus.
École militaire on historiallinen sotilasakatemia ja sen rakennuskompleksi Pariisin 7. arrondissementissa, Marskentän kaakkoispuolella. École militairen tiloissa toimii edelleen useita Ranskan valtion sotilaskouluja.
École militairen perusti Ranskan kuningas Ludvig XV vuonna 1751 kuninkaalliseksi sotilasakatemiaksi, jossa vähävaraisten aatelisperheiden pojista koulutettaisiin upseereita. Aloitteen koulun perustamiseen olivat tehneet markiisitar Madame de Pompadour ja pankkiiri Joseph Pâris Duverney. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Ange-Jacques Gabriel. Kuningas antoi hänelle ohjeeksi, että rakennuksen tulisi olla mittasuhteiltaan yhtä suuri kuin Ludvig XIV:n aikana rakennettu läheinen Hôtel des Invalides. Rakennushanke venyi. Vaikka ensimmäiset oppilaat otettiin sisään jo vuonna 1756, päärakennus valmistui kokonaisuuden ensimmäisenä osana vasta vuonna 1773. Kun viereistä Marskenttää alettiin käyttää akatemian kadettien harjoituskenttänä, Gabriel päätti suunnata päärakennuksen julkisivun kentän puolelle. Arkkitehti Alexandre-Théodore Brongniart vei sivusiipien suunnittelutyön loppuun Gabrielin jälkeen. École militairea pidetään arkkitehtonisesti merkittävänä kokonaisuutena ja ranskalaisen klassismin malliesimerkkinä. Sisätilojen koristelu edustaa Ludvig XVI:n ajan tyyliä.
École militairen alkuperäinen sotilasakatemia suljettiin vuonna 1787. Laitoksessa itsekin opiskellut kenraali Napoléon Bonaparte teki rakennuksesta päämajansa vuonna 1795, ja myöhemmin se toimi Ranskan keisarillisen kaartin kasarmina. Vuodesta 1878 tiloissa toimi Ranskan yleisesikunta-akatemia École supérieure de guerre ja vuodesta 1911 Centre des hautes études militaires. Nykyään École militairen tiloissa toimivia oppilaitoksia ovat muun muassa École de guerre, Institut des hautes études de défense nationale (IHEDN) ja Centre des hautes études militaires (CHEM).
Koko École militaire Eiffel-tornista kuvattuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta École militaire Wikimedia Commonsissa
Émile Fabre

| Émile Fabre |
| --- | --- |
 Émile Fabre
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1869 Metz, Ranska
Kuollut: 25. syyskuuta 1955 (86 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Émile Fabre (24. maaliskuuta 1869 Metz, Ranska – 25. syyskuuta 1955 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näytelmäkirjailija.
Fabre opiskeli lakitiedettä ja meni kotikaupungissaan asianajajan sihteeriksi. Hän oli kuitenkin jo nuoresta pitäen harrastanut teatteritaidetta ja kirjoitellut näytelmiä, ja tähän työhön hän myöhemmin antautui kokonaan. Fabre on etevä, myötätuntoisuutta herättävä näytelmäkirjailija. Hän tarttuu ajankohtaisiin yhteiskunnallisiin ongelmiin, joista rahaa, avioeroa ja kunnianhimoa käsittelevät ovat hänen erityisen mielenkiintonsa kohteina. Hän on julkaissut näytelmät Comme ils sont tous (1894), L’argent (1895, esitetty suomeksi nimellä Raha), Le bien d'autrui (1897), L’impérissable (1898), Timon d’Athènes (1899), La vie publique (1902), La rabouilleuse (1904), Les ventres dorés (1905), La maison d’argile (1907), Les vainqueurs (1908).
Suomennettu tuotanto

Raha (L'argent); suom. Walle Sorsakoski (käsikirjoitus Teatterikorkeakoulun kirjaston Viipurin näyttämön kokoelmassa)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Émile Fabre Wikimedia Commonsissa
Željko Komšić

| Željko Komšić |
| --- | --- |

Bosnia ja Hertsegovinan presidentti
 10. heinäkuuta 2011 –  
Edeltäjä:  Nebojša Radmanović
 6. heinäkuuta 2009 – 6. maaliskuuta 2010  
Edeltäjä:  Nebojša Radmanović
Seuraaja:  Haris Silajdžić
 6. heinäkuuta 2007 – 7. maaliskuuta 2008  
Edeltäjä:  Nebojša Radmanović
Seuraaja:  Haris Silajdžić
Bosnia ja Hertsegovinan presidenttineuvoston kroaattijäsen
 6. marraskuuta 2006 –  
Edeltäjä:  Ivo Miro Jović
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. tammikuuta 1964 (ikä 60)  Sarajevo, Bosnia ja Hertsegovina, Jugoslavia (nykyään Bosnia ja Hertsegovina)
Puoliso:  Sabina Komšić
Tiedot
Puolue:  SDP BiH
Željko Komšić (vasemmalla) kättelemässä Lech Kaczyńskia.
Željko Komšić (s. 20. tammikuuta 1964, Sarajevo, Jugoslavia) on bosniahertsegovinalainen kroaattipoliitikko. Hänet valittiin 1. lokakuuta 2006 nelivuotiskaudelle Bosnian presidenttineuvostoon. Kolmikko vannoi virkavalansa 6. marraskuuta 2006 Sarajevossa. Hänet valittiin uudelle kaudelle 2010. Komšić on yksi Socijaldemokratska partija Bosne i Hercegovinen (SDP BiH) kolmesta varajohtajasta.
Komšić opiskeli lakia Sarajevon yliopistossa ja Edmund A. Walsh School of Foreign Servicessa Georgetown Universityssa Washingtonissa. Hän oli Bosnia ja Hertsegovinan ensimmäinen lähettiläs Serbia ja Montenegrossa.
Bosnian sodan aikana Komšić palveli Bosnia ja Hertsegovinan tasavallan armeijassa ja hänet palkittiin kultaisen liljan ansiomerkillä. Sodan jälkeen hän aloitti poliittisen uransa Sarajevon varapormestarina, Jugoslavian liittovaltion lähettiläänä ja oli kaksi kautta Novo Sarajevon kunnallishallituksen johdossa.
Komšić on nuorin presidenttineuvostoon koskaan valittu. Hänen valinnastaan tuli kiistanalainen, kun useat puolueet väittivät että Komšić olisi saanut suuren osan äänistään bosniakeilta. Hänen edeltäjänsä Ivo Miro Jović kieltäytyi eroamasta pitäessään itseään todellisena kroaattien edustajana ja väitti ettei Komšić saanut yhtään ääntä "tosikroaateilta."
Kansanryhmien huonojen suhteiden vuoksi muslimi- ja kroaattiedustajat Silajdžić ja Komšić lähettivät kesäkuussa 2007 kirjeen pääsihteeri Ban Ki-moonille, jossa he väittivät, että Bosnian serbitasavallan olemassaolo on kansanmurhan tulosta ja se pitäisi hajottaa.
Émile Duployé

Émile Duployé
Émile Duployé (10. syyskuuta 1833 – 9. toukokuuta 1912) oli ranskalainen pappi ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.
Elämä ja ura

Duployé syntyi Liesse-Notre-Damessa vuonna 1833. Hän tuli papiksi vuonna 1859, ja toimi katolisen kirkon palveluksessa vuoteen 1909 asti.
Pikakirjoitus

Pappisseminaarissa opiskellessaan Duployé osallistui pikakirjoituskurssille, jossa käytettiin Aimé Paris'n järjestelmää. Vuonna hän 1860 hän julkaisi oman pikakirjoitusjärjestelmänsä oppikirjassa Méthode pratique de Sténographie, ou l'Art de suivre avec l'écriture la parole la plus rapide.
Duployé pyrki saamaan järjestelmästään yksinkertaisen ja helposti opittavan, mutta lyhenteiden puuttuminen aiheutti sen, että järjestelmä soveltui heikosti puhenopeudella kirjoittamiseen. Duployén vastustuksesta huolimatta muut uudistivat järjestelmää myöhemmin, ja siitä tuli yksi suosituimmista järjestelmistä Ranskassa.
Winterthur

| Winterthur Winterthour (ranskaksi) |
| --- | --- |

 vaakuna
 Winterthur
 Koordinaatit: 47°29′56″N, 8°43′43″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Zürich
Piirikunta:  Winterthur
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  68,05 km²
Korkeus:  439 m
Väkiluku (31.12.2017)  (vakinaiset asukkaat):  110 912
 – Väestötiheys:  1 630 as./km²
 – Metropolialue:  130 076
 
 www.stadt.winterthur.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aukio Winterthurin vanhassakaupungissa.
Winterthurin taidemuseo.
Winterthur on kaupunki Zürichin kantonissa Sveitsissä. Asukkaita Winterthurissa on runsaat 110 000.
Maantiede

Winterthurin kaupunki sijaitsee Pohjois-Sveitsissä Tössjoen itäpuolella, noin 20 kilometriä Zürichistä koilliseen.
Historia

Rooman valtakunnan aikoihin Winterthur tunnettiin nimellä Vitudurum. Kaupungin perustivat Kyburgin herttuat vuonna 1175. Winterthurin perustuskirja antoi kaupungille suuria etuja verrattuna muihin läheisiin kaupunkeihin. Vuonna 1264 Habsburg-suku peri kaupungin ja myi sen Zürichin kaupungille vuonna 1467.
Kaupungin teollistuminen alkoi noin vuonna 1800, jolloin sillä alettiin valmistaa koneita varsinkin tekstiiliteollisuudelle. Tekstiilikoneet ovat sittemmin vaihtuneet elektroniikkaan.
Kulttuuri

Winterthurin vanhin kirkko St. Laurentz, joka sijaitsee kaupungin keskustassa, rakennettiin vuonna 1264, kunnanhalli vuonna 1791 ja kokoussali vuonna 1865.
Kaupunki tunnetaan lukuisista korkean tason museoistaan ja taidegallerioistaan, joita on kaupungin kokoon nähden paljon. Winterthurin Zürcher Hochschule Winterthur on Sveitsin suurin tekniikan opetuslaitos. Kaupungissa järjestetään myös syksyllä musiikkifestivaali Musikfesthofen.
Sveitsin vanhin tiedekeskus Technorama on Winterthurissa. Puisto on yksi Sveitsin suosituimpia nähtävyyksiä, jossa yli 270 000 ihmistä vierailee vuosittain.
Talous

Ennen Winterthur oli Sveitsin juna- ja raskasteollisuuden keskus, mutta suurin osa kummastakin teollisuuden alasta on kadonnut kaupungista. Kaupungin tekstiiliteollisuus lähti laskuun jo aiemmin. Nykyään Winterthurin suurimmat valtit ovat sen läheisyys Zürichin kaupunkiin ja suuri merkitys palvelukeskuksena. Kaupungin tärkeimpiin yhtiöihin kuuluu Winterthur Group, joka myy vakuutuksia. Sveitsin suurin pankki Union Bank of Switzerland (UBS) on perustettu Winterthurissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Winterthur Wikimedia Commonsissa
Yank Crime

| Yank Crime Drive Like Jehu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994
 Julkaistu: 1994
 Tuottaja(t): Drive Like Jehu
 Tyylilaji: post hardcore, emo
 Kesto: 69.58
 Levy-yhtiö: Interscope, Swami Records ja Headhunter Records
Drive Like Jehun muut julkaisut
| Drive Like Jehu 1991 | Yank Crime 1994 |   |
Yank Crime on kalifornialaisen post-hardcore bändin toinen ja viimeinen albumi, jonka julkaisi Interscope Records vuonna 1994. Albumin kansikuvan piirsi bändin laulaja/kitaristi Rick Froberg. Bändi piti kiertueen julkaisun jälkeen, jonka jälkeen bändi lopetti toimintansa.
Albumia pidetään merkittävänä emo-albumina ja siinä on vaikutteita math rockista.
Kappaleet

Here Come the Rome Plows – 5.44
Do You Compute – 7.12
Golden Brown – 3.14
Luau – 9.27
Super Unison – 7.24
New Intro – 3.32
New Math – 4.06
Human Interest – 3.24
Sinews – 9.12
Hand Over Fist – 4.24
Bullet Train to Vegas – 2.40
Sinews (Original Version) – 9.32
Arvostelut

Pitchfork: 9/10
Wyrd (yhtye)

Wyrd on suomalainen black metal -yhtye. Alun perin Hellkult-nimellä perustetun yhtyeen perustivat Azaghal-yhtyeen Narqath (Tomi Kalliola) ja rumpali Kalma (Ville Pallonen) Hyvinkäällä vuonna 1997. Nykyään Kalman paikalla rumpalina toimii JL Nokturnal (Jani Loikas). Kappaleiden sanoitukset käsittelevät vanhaa kansanperinnettä ja pohjoismaalaista mytologiaa. Yhtyeen nimi on muinaisenglantia ja on suomeksi 'kohtalo'.
Diskografia > Studioalbumit

Heathen (2001)
Huldrafolk (2002)
Vargtimmen Pt. 1: The Inmost Night (2003)
Vargtimmen Pt. 2: Ominous Insomnia (2004)
Rota (2005)
The Ghost Album (2006)
Kammen (2007)
Kalivägi (2009)
Death of the Sun (2016)
Vargtimmen pt. 1 (2019)
Diskografia > Muut

Unchained Heathen Wrath (demo, 2000)
Songs of the Northern Gale (demo, 2000)
Of Revenge and Bloodstained Swords (demo, 2001)
Wrath & Revenge (kokoelma, 2003)
Tuonela (EP, 2006)
Wyrd / Häive / Kehrä (split, 2007)
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Wyrd (band)
Käännös suomeksi
Yleisvenäläinen neuvostokongressi

Yleisvenäläinen neuvostokongressi (ven. Всероссийский съезд Советов, Vserossijski sjezd Sovetov) oli vuosina 1917–1937 toiminut Neuvosto-Venäjän ja sen jälkeen Venäjän neuvostotasavallan muodollisesti ylin valtioelin. Se syntyi alkujaan työläisten ja sotilaiden neuvostojen valtakunnallisena kokouksena, joka pidettiin kesästä 1917 alkaen muutaman kerran vuodessa, mutta vuodesta 1925 alkaen enää kerran muutamassa vuodessa. Kaikkiaan yleisvenäläinen neuvostokongressi ehti kokoontua 17 kertaa. Kongressien välisenä aikana sen valtaoikeudet kuuluivat yleisvenäläiselle toimeenpanevalle keskuskomitealle. Perustuslain säätäminen ja muuttaminen oli neuvostokongressin yksinoikeus.
Ensimmäinen yleisvenäläinen neuvostokongressi

Ensimmäinen yleisvenäläinen työläisten ja sotilaiden neuvostojen kongressi järjestettiin Pietarissa 16. (3.) kesäkuuta – 7. heinäkuuta (24. kesäkuuta) 1917. Kongressiin osallistui noin 1 090 edustajaa, jotka edustivat 305 työläisneuvostoa, 53 alueellista neuvostoa sekä eräitä muita sotilaallisia organisaatioita. Edustajista 285 oli sosialistivallankumouksellisia, 248 menševikkejä, 105 bolševikkeja ja 32 menševikeistä eronneeseen mežraiontsy-ryhmään kuuluneita. Kongressin puhemieheksi valittiin menševikki Nikolai Tšheidze. Kongressi käsitteli muun muassa ylimpään valtaan, sodan jatkamiseen, maanjakoon ja kansallisuuskysymyksiin liittyneitä aiheita. Kongressin enemmistö ilmoitti antavansa tukensa väliaikaiselle hallitukselle, kun taas vähemmistöön jääneet bolševikit ehdottivat valtiovallan välitöntä ottamista suoraan neuvostoille. Kongressi valitsi ensimmäisen, 320-jäsenisen yleisvenäläisen toimeenpanevan keskuskomitean, jonka kokoonpano vastasi itse kongressin voimasuhteita ja jonka puheenjohtajaksi valittiin Tšheidze. Pääosa kongressin istunnoista pidettiin Vasilinsaaren Kadettikoulun tiloissa, osa Taurian palatsissa. Istuntopaikan vieressä kulkeva katu Kadetskaja linja (”Kadettilinja”) nimettiin vuonna 1918 Sjezdovskaja linjaksi (”Kongressilinja”).
Toinen yleisvenäläinen neuvostokongressi

Toinen yleisvenäläinen työläisten ja sotilaiden neuvostojen kongressi pidettiin useiden lykkäysten jälkeen Pietarin Smolnan instituutin tiloissa 7.–9. marraskuuta (25.–27. lokakuuta) 1917. Kongressiin osallistui sen avauspäivänä 649 edustajaa, jotka edustivat 402 neuvostoa. Edustajista 390 oli bolševikkeja, 160 sosialistivallankumouksellisia, 72 menševikkejä ja 20 sosiaalidemokraattien muihin itsenäisiin ryhmiin kuuluneita. Lisää edustajia saapui kahtena seuraavana päivänä. Toisen laskelman mukaan bolševikeilla olisi ollut aluksi vain 300 edustajaa, joka ei aivan riittänyt enemmistöön.
Lev Trotskin ehdotuksesta bolševikit ajoittivat vallankaappauksensa Pietarissa eli niin sanotun lokakuun vallankumouksen juuri toisen neuvostokongressin avajaispäivään, jolloin vallan ottaminen neuvostojen nimissä voitaisiin legitimoida kongressin päätöksellä. Kun kongressin ensimmäinen istunto avattiin Smolnassa 7. marraskuuta kello 22.40, bolševikit hallitsivat jo koko Pietaria ja olivat juuri aloittaneet Talvipalatsin valtaamisen. Istunnon avasi menševikki Fjodor Dan, joka oli tullut edellisen kongressin asettaman toimeenpanevan keskuskomitean johtoon Tšheidzen tilalle. Pääosa menševikeistä ja sosialistivallankumouksellisista esitti heti alkuun bolševikkien vallankaappauksen tuominneen lauselman ja marssi sen jälkeen protestina ulos kongressista yhdessä eräiden muiden ryhmien kuten Bundin edustajien kanssa. Julius Martovin johtamat vasemmistomenševikit aikoivat aluksi jäädä kongressiin puolustamaan ajatusta sosialistisen koalition muodostamisesta, mutta Trotski suututti heidät kuuluisalla huudahduksellaan ”Te olette säälittäviä! Te olette vararikossa! Teidän osanne on näytelty loppuun! Painukaa sinne mihin kuulutte – historian roskatynnyrille!” Tämän jälkeen myös Martovin ryhmä marssi loukkaantuneena ulos.
Ulosmarssien seurauksena bolševikit pääsivät dominoimaan kongressia mielensä mukaan, mikä mahdollisesti oli ollut heidän johtajansa Vladimir Leninin suunnitelma alusta alkaen. Jäljelle jääneet vasemmistososialistivallankumoukselliset muodostivat uuden ryhmän, johon tuli lopulta 179 edustajaa, kun taas bolševikeilla oli kongressin lopussa 472 edustajaa. Marraskuun 8. päivän vastaisena yönä Vladimir Antonov-Ovsejenko luki kongressille ilmoituksen väliaikaisen hallituksen vangitsemisesta ja kello 5 aamulla kongressi hyväksyi lähes yksimielisesti Leninin laatiman julistuksen (”Työläiset, sotilaat ja talonpojat!”) kaiken vallan siirtämisestä neuvostoille. Seuraavina kokouspäivinä kongressi hyväksyi myös muun muassa julistukset välittömästä aselevosta rintamilla ja maanjaosta sekä päätöksen Leninin johtaman kansankomissaarien neuvoston asettamisesta Venäjän uudeksi hallitukseksi. Kongressi valitsi uuden toimeenpanevan keskuskomitean, johon bolševikit saivat enemmistön ja jonka puheenjohtajaksi tuli Lev Kamenev.
ZoneAlarm

| ZoneAlarm |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Check Point Software Technologies
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  16. toukokuuta 2000
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  palomuuri, virustorjunta
Alusta:  Windows
Ohjelmointikielet:  Tietoturvaohjelma
Lisenssi:  Nagware (palomuuri) Shareware (muut tuotteet)
Aiheesta muualla
zonealarm.com
ZoneAlarm on Check Point Software Technologiesin omistama tietoturvan parantamiseen tarkoitettu ohjelmisto, jonka kehitti alkujaan Zone Labs.
Check Point osti Zone Labsin vuonna 2003 205 miljoonan dollarin hintaan.
Ohjelmistotuoteperhe

ZoneAlarmin ohjelmistotuoteperhe on jaettu kuuteen eri ohjelmistotuotteeseen, joista ainoastaan ZoneAlarm Internet Security Suite sisältää kaikki ohjelmistotuoteperheen ominaisuudet. ZoneAlarm-nimellä viitataan usein ZoneAlarmin yhteen ohjelmistotuotteeseen, joka on nimeltään ZoneAlarm. ZoneAlarm sisältää vain peruspalomuurin ja on ilmaisohjelma. Alla lueteltu kaikki kotiin ja kotitoimistoon suunnatut ohjelmistotuotteet:
ZoneAlarm Internet Security Suite
ZoneAlarm Pro
ZoneAlarm Antivirus
ZoneAlarm Anti-Spyware
ZoneAlarm (ilmaisohjelma)
ZoneAlarm IMsecure Pro