stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Triple H
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Triple H Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Triple H WWE:n sivuilla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
WWE:n mestarit
Triple H
Triple H WWE mestarina.
Triple H voitettuaan Randy Ortonin WrestleMania XXV:ssä.
Triple H
Vanha Vaasa

| Vanha Vaasa> Gamla Vasa |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Vanha Vaasa korostettuna.  Vaasan alueellinen jako
Kaupunki:  Vaasa
Suurpiiri:  Ristinummen suuralue
Koordinaatit:  63°04′23″N, 021°43′20″E
Kaupunginosa nro:  28
Väkiluku:  666 (31.12.2015)
Postinumero(t):  65380
Lähialueet:  Runsor, Alkula, Vanhasatama
Vanha Vaasa (ruots. Gamla Vasa) on Vaasan 28. kaupunginosa ja osa-alue, noin seitsemän kilometrin päässä keskustasta. Vaasan kaupunginhallinnon tilastoalueista Vanha Vaasa kuuluu Ristinummen suuralueeseen. Liisanlehdon liikealue ja teollisuusalue Vaasa Airport Park kuuluvat Vanhan Vaasan osa-alueeseen. Vuonna 2013 Vanhassa Vaasassa oli noin 700 asukasta.
Vaasan kaupunki sijaitsi nykyisen Vanhan Vaasan alueella aina vuoden 1852 Vaasan paloon saakka, jolloin kaupunki siirrettiin nykyiselle paikalleen. Siellä sijaitsevat myös Korsholman linnan rauniot.
Historia

Kaupunki perustettiin vuonna 1606 keskiaikaisen Mustasaaren kylän paikalle nykyiseen Vanhaan Vaasaan. Kaupungin ruutukaavan piirtäjinä toimi 1650-luvulla Claes Claesson ja Mikael Bång. Satama sijaitsi aluksi kaupungissa, mutta maankohoamisen myötä se jouduttiin siirtämään 1700-luvulla Vanhansataman alueelle ja myöhemmin Palosaarelle.
Vuonna 1852 tapahtuneen palon jälkeen Vanha Vaasa oli hyvin pitkään harvaan rakennettua laidunmaata. Vielä 1930-luvun alkaessa siellä oli vain noin kaksikymmentä asuintaloa. Tosin jo vuonna 1919 mietittiin alueen uudelleen rakentamista ensimmäisen kerran, mutta tällöin hanke ei edennyt kovin pitkälle. Vuonna 1934 Vaasan kaupunginhallitus asetti toimikunnan hoitamaan Vanhan Vaasan asioita, tavoitteena kaunistaa aluetta historiaa kunnioittaen. Toimikunta muun muassa kunnosti raunioita ja entisöi alueen katuja.
Uutta asutusta alettiin rakentamaan 1930-luvulla, nykyiseen muotoonsa Vanha Vaasa rakentui pääosin 1950-luvulla.
Väestö

Vuonna 2015 Vanhan Vaasan alueella asui 666 asukasta.
Vanhan Vaasan asukkaista äidinkielenään suomea puhui 65,5 %, ruotsia 24,9 % ja muita kieliä 9,6 % vuonna 2015. Alueen työvoimasta opiskelijoita oli 17,0 % ja työttömiä 11,1 % vuonna 2013.
Vanhan Vaasan historialliset kohteet

Vanhassa Vaasassa on edelleen nähtävissä muun muassa palossa vaurioituneen, 1400–1500-luvulla rakennetun Pyhän Marian kirkon rauniot sekä nykyisin museona toimiva kauppias Abraham Wasastjernan kivitalo, joka ainoana yksityisasuntona selvisi Vaasan palosta. Vanhassa Vaasassa sijaitsevat myös alun perin hovioikeudeksi vuonna 1786 rakennettu Mustasaaren kirkko sekä Vanhan Vaasan sairaala. Kaupungissa oli myös triviaalikoulu, jota kävi muun muassa J. L. Runeberg. Koulun rakennus sijaitsi kirkon läheisyydessä.
Eteläpuolella Vanha Vaasan Runsorin vastaisella rajavyöhykkeellä toimi sotavankien kurileiri 24. Vanhan Vaasan alueella sijaitsi myös Korsholman linna, mutta se oli raunioitunut jo kauan ennen Vaasan paloa ja rauniotkin jääneet maaherran uuden virkatalon alle.
Vanhan Vaasan historialliset kohteet > Luettelo

| Kohde | Nykyään | Paikka | Kartalla | Suunnittelija tai perustaja | Vuosi | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hovioikeudenmetsä |  | Hovioikeudenpuistikon, Runsorintien ja Yrittäjänkadun rajaama alue | 63.0664°N, 21.7313°E |  |  |  |
| Hovioikeudenpuistikko |  | Mustasaaren kirkon edustalla | 63.0702°N, 21.7268°E | Adelcrantz, Carl FredrikCarl Fredrik Adelcrantz suunnittelija | 1781 |  |
| Hovioikeudentalo | Mustasaaren kirkko | Adelcrantzinkuja | 63.0706°N, 21.7317°E | Adelcrantz, Carl FredrikCarl Fredrik Adelcrantz suunnittelija | 1786 |  |
| Korsholman kuninkaankartano | Yrkesakademin i Österbotten Kuninkaankartanon kampus | Kuninkaankartanontien päässä | 63.0644°N, 21.719°E | Kustaa Vaasa perustaja | 1550-luvulla |  |
| Korsholman linna | Linnan vallit |  | 63.0694°N, 21.7211°E |  | 1300-luvun puolivälin jälkeen |  |
| Kustaan tori |  | Hovioikeudenpuistikon ja Mustasaaren kirkon välissä | 63.0705°N, 21.7305°E |  | 1780-luvulla, nurmetettu 1840-luvulla |  |
| Mustasaaren sairaala | Vanhan Vaasan sairaala | Vierinkiventie 1 | 63.0719°N, 21.7111°E | Engel, Carl LudvigCarl Ludvig Engel suunnittelija | 1768 |  |
| Pyhän Marian kirkko | Rauniot | Rauniopuisto | 63.0752°N, 21.7223°E |  | 1480–1550 välillä |  |
| Pyhän Marian kirkon kellotapuli | Raunio | Rauniopuisto | 63.0751°N, 21.7238°E |  | 1671 |  |
| Triviaalikoulu | Raunio | Rauniopuisto | 63.0744°N, 21.7232°E |  | 1684 |  |
| Vanhan Vaasan kanaali |  | Ohittaa muun muassa Kuninkaankartanon, Korsholman vallit ja Vanhan Vaasan sairaalan | 63.0738°N, 21.7139°E |  | 1838–1845 |  |
| Wasastjernan talo (Falanderin talo) | Vanhan Vaasan museo | Kauppiaankatu 10 | 63.0723°N, 21.7224°E | Abraham Wasastjerna rakennuttaja | 1781 |  |
Kuvia Vanhasta Vaasasta

Pyhän Marian kirkko, Triviaalikoulu ja kellotapuli Vanhassa Vaasassa 1840-luvulta. Piirros: Johan Knutson.
Vanhan Vaasan yrityksiä vuonna 2017.
Suomen sodan muistomerkki.
Vanhan Vaasan tulliporttikyltti.
Triviaalikoulun muistomerkki.
Mustasaaren kirkon pohjoispääty.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vanha Vaasa Wikimedia Commonsissa
Vaasan kaupunginosat ja suuralueet
| --- | --- |
Keskusta:  Keskusta  Hietalahti 
Vöyrinkaupunki:  Vöyrinkaupunki  Klemettilä 
Vaskiluoto:  Satama  Sokeri  Niemeläntie 
Palosaari:  Yliopisto  Onkilahden ranta  Sunti  Palosaaren keskus  Vikinga 
Gerby:  Isolahti  Vetokannas  Länsimetsä  Vanha Gerby  Kortelaakso  Lillby  Pukinjärvi  Rajarinne  Gerbyn niemi  Gerby  Västervik  Gerbyn saaristo 
Kotiranta:  Kustaala  Kotiranta  Metsäkallio  Böle 
Huutoniemi:  Asevelikylä  Purola  Huutoniemi  Teeriniemi  Melaniemi 
Ristinummi:  Alkula  Haapaniemi  Vanha Vaasa  Ristinummi  Vanha satama 
Höstvesi:  Pilvilampi  Höstvesi  Runsor 
Suvilahti:  Korkeamäki  Suvilahti 
Sundom:  Yttersundom  Översundom  Sundomin saaristo 
Vähäkyrö:  Merikaarto  Kirkonkylä  Tervajoki
Maunu Tavast

| Maunu Tavast (Magnus Olai) |
| --- | --- |
 Maunu Tavast kuvattuna Pyhän Henrikin sarkofagiin Nousiaisten kirkossa.
Turun piispa
 1412–1450 
Edeltäjä:  Bero Balk
Seuraaja:  Olavi Maununpoika
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1357? Mynämäki
Kuollut: 9. maaliskuuta 1452 (94 vuotta) Mynämäki
Vanhemmat:  Olavi Juhonpoika Tavast
Muut tiedot
Koulutus:  Maisteri
Tutkinnot:  Prahan yliopisto
Uskonto:  Roomalaiskatolilainen
Maunu Tavastin piispanvaakuna, jossa Turun hiippakunnan vanha ristitunnus sekä Tavast-suvun vaakuna.
Magnus II Tavast, myös Magnus Olai ("Maunu Olavinpoika") (k. 9. maaliskuuta 1452 Mynämäki) oli Suomen keskiajan huomattavin katolinen piispa eli Suomen piispa. Hän toimi Suomen piispana vuosina 1412–1450.
Elämäkerta

Maunun on väitetty syntyneen 14. lokakuuta 1357. Tietoa pidetään kuitenkin epäuskottavana, varsinkin kun hän olisi tällöin elänyt 94-vuotiaaksi. Todennäköisempi synnyinajankohta on 1370-luvun alkupuolella. Maunun isä oli rälssimies Olavi Juhonpoika Tavast.
Maunu opiskeli Prahassa, jossa valmistui vuonna 1396 baccalaureukseksi ja sai vuonna 1398 lisensiaatin arvon. Hän toimi sen jälkeen Eerik XIII:n hovikappalaisena ja kanslerina. Vuonna 1406 hän sai verovapauden mynämäkeläiseen tilaan, ja n. 1406-1407 hänestä tuli arkkiteini. Vuonna 1412 hänet valittiin Bero Balkin jälkeen Turun piispaksi ja hän kävi Roomassa saamassa piispanvihkimyksen. Matkalla hän hankki tuomiokirkolle, Turun katedraalikoululle sekä Viipurin ja Mynämäen kirkolle joukon aneita.
Maunu laajensi ja kaunisti Turun tuomiokirkkoa ja rakennutti sinne uusia alttareita sekä nimeään kantavan Maunu Tavastin kuorin. Hän perusti vuonna 1438 Naantalin birgittalaisluostarin ja kävi pyhiinvaellusmatkalla Palestiinassa. Turkuun Maunu rakennutti kivisen piispan kartanon. Hän vahvisti myös Kuusiston linnaa.
Vuonna 1421 Maunu oli ehdolla Uppsalan arkkipiispaksi, mutta ei tullut valituksi.
Kirkon johtotehtävien lisäksi Maunu toimi Suomen hyväksi myös politiikassa, muun muassa sovitellen vuonna 1438 Satakunnassa puhjenneen kapinaliikkeen. Vuonna 1441 hän allekirjoitti Söderköpingin kokouksessa asiakirjan, jonka mukaan Isä meidän -rukous, Ave Maria ja uskontunnustus luetaan sunnuntaisin kansankielellä.
Piispana Maunu vahvisti yhden Suomen vanhimmista hallintopitäjistä eli Juvan perustamiskirjan vuonna 1442. Maunu ja Juvan kappelin talonpojat sopivat seurakunnan perustamisesta 19. tammikuuta 1442, josta on säilynyt todisteena perustamisasiakirja.
Elämänsä loppupuolella Maunu siirtyi asumaan Naantalin Piispanniemeen, jota silloin kutsuttiin Lokaniemeksi. Maunu luopui piispan virastaan vasta vuonna 1449. Häntä seurasi piispana Olavi Maununpoika, jonka ulkomaisia opintoja hän oli tukenut. Maunu haudattiin Turun tuomiokirkon Pyhän Ruumiin kappeliin, josta hän oli jo eläessään valinnut hautapaikan itselleen..
Gold Coast United FC

Gold Coast United on Australian Gold Coastilla toimiva jalkapalloseura. Sen omistaa Queenslandin rikkain mies Clive Palmer.
Daintreen sademetsä

Daintreen sademetsää
Daintreen sademetsä on Australian koillisosassa sijaitseva 160 000 hehtaaria kattava sademetsä. Sitä on kutsuttu maailman vanhimmaksi trooppiseksi metsäksi. Alue on noin 180 miljoonaa vuotta vanha ja liitettiin Unescon maailmanperintöluettoon vuonna 1988. Se on osa laajempaa Queenslandin tropiikin aluetta, jota on pidetty yhtenä maailman arvokkaimmista luonnonsuojelualueista.
Daintreen löysi vuonna 1873 George Elphinstone Dalrymple, joka nimesi metsän geologina ja valokuvaajana toimineen ystävänsä Richard Daintreen mukaan.
Daintreen sademetsän alueella on neljä kansallispuistoa. Alueella elää yli 3 000 kasvilajia, noin 400 lintulajia sekä yli sata nisäkäs- ja matelijalajia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Daintreen sademetsä Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (englanniksi)
Buu Nygren

| Buu Nygren |
| --- | --- |
 Nygren valokuvattuna marraskuussa 2021.
 Navajoiden reservaatin presidentti
 10. tammikuuta 2023  
Varapresidentti:  Richelle Montoya
Edeltäjä:  Jonathan Nez
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. joulukuuta 1986 (ikä 38)  Blanding, Utah, USA
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen – navajot
Puoliso:  Jasmine Blackwater
Tiedot
Tutkinnot:  USC (EdD, 2021) ASU (BS & MBA, 2017)
Aiheesta muualla
www.joinbuu.com
Buu Van Nygren (s. 25. joulukuuta 1986 Blanding, Utah, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen navajotaustainen poliitikko, joka on tammikuusta 2023 lähtien toiminut Navajoiden reservaatin presidenttinä.
Tausta ja yksityiselämä

Nygren syntyi Blandingissa Utahissa. Hän on taustaltaan puoliksi navajo ja puoliksi vietnamilainen. Hänen syntyessään Nygrenin äiti oli vain 15-vuotias. Perhe eli köyhyydessä, muun muassa ilman juoksevaa vettä ja sähköä. Monien muiden navajoiden tapaan Nygren on yksinhuoltajaperheestä, jossa isovanhemmat kasvattivat lapset. Nygrenin isovanhemmat puhuivat hänelle navajoa, joka on hänen ensimmäinen kielensä. Nygren sai kuitenkin kuulla vietnamilaisesta taustastaan vasta vanhemmalla iällä. Hän ei ole koskaan tavannut biologista isäänsä.
Nygren valmistui vuonna 2012 kandidaatiksi Arizonan osavaltionyliopistosta pääaineenaan rakennusjohtaminen. Vuonna 2017 hän valmistui samasta yliopistosta maisteriksi yritysjohtamisen puolelta. Hän väitteli 2021 kasvatustieteiden tohtoriksi Etelä-Kalifornian yliopistosta.
Nygren on naimisissa Arizonan edustajainhuoneen entisen edustajan Jasmine Blackwaterin kanssa. Parilla on yksi tytär, ja perhe asuu Red Mesan kaupungissa Arizonassa.
Poliittinen ura

Nygren oli navajoiden reservaatin vuoden 2018 presidentinvaaleissa Joe Shirleyn varapresidenttiehdokas. Shirley kuitenkin hävisi vaalit Jonathan Nezille.
Vuodesta 2019 aina navajojen presidentiksi nousemiseensa saakka Nygren työskenteli puoli-itsenäisessä navajoiden rakennusvirastossa (engl. Navajo Engineering and Construction Authority). Vuonna 2022 Nygren asettui ehdolle presidentinvaaleissa. Hänen vastaehdokkaanaan oli toiselle kaudelle pyrkivä istuva presidentti Nez. Nygren voitti vaalit, jotka käytiin virallisesti ilman puoluetunnuksia, marraskuussa 2022 saatuaan 52,67 prosenttia annetuista äänistä. Hänen varapresidenttiehdokkaansa oli Richelle Montoya, ja reservaatin varapresidentiksi nousee ensimmäistä kertaa nainen.
Valituksi tultuaan Nygren on ensimmäinen Utahissa syntynyt navajoiden presidentti sitten 1991 sekä kaikkien aikojen nuorin navajoiden presidentti. Nygren ei myöskään ollut toiminut missään poliittisessa luottamustehtävässä ennen presidentiksi nousemistaan.
Poliittinen ura > Presidenttinä

Nygren vannoi virkavalan 10. tammikuuta 2023.
Huhtikuussa varapresidentti Montoya syytti Nygreniä seksuaalisesta häirinnästä, joka oli tapahtunut elokuussa 2023. Presidentin virastoa oltiin jo aiemmin syytetty seksuaalista häirintää edistävän ilmapiirin ylläpitämisestä. Reservaatin oikeusministeriö otti asian tutkintaan kesäkuussa 2024.
Yhdysvaltain vuoden 2024 presidentinvaaleissa Nygren tuki Harrisia, mutta oli kuitenkin yksi ensimmäisistä demokraateista, jotka onnittelivat Trumpia hänen voitettuaan vaalit.
Joulupäivänä 2024 Nygren allekirjoitti lain, jonka nojalla navajon kielestä tehtiin reservaatin virallinen kieli. Lain on tarkoitus myös luoda edellytykset ja rohkaista ihmisiä käyttämään navajoa enemmän.
Robert von Essen

Robert Wilhelm von Essen (2. syyskuuta 1901 Tsaritsyn – 24. syyskuuta 1957 Tukholma; julistettu kuolleeksi Suomessa 1. tammikuuta 1991, päätös 2. elokuuta 1994) oli venäläissuomalainen pianisti ja lauluntekijä. Hän syntyi Etelä-Venäjällä Tsaritsynissa (nyk. Volgograd), mutta muutti myöhemmin opiskelemaan Petrogradiin (nyk. Pietariin). Vuoden mittaisen asepalveluksensa hän suoritti soittokunnassa.
Von Esseniltä on levytetty hieman yli 90 sävellystä, joista suurin osa ei ole enää niin kutsutun suuren yleisön suosiossa. Monet hänen sävelmänsä sanoitti näyttelijänäkin tunnettu Eine Laine, nimimerkki Ela; muita sanoittajia olivat muun muassa Dagmar Parmas ja Arvo Kalliola ("Veikko Virmajoki"). Tunnetuin von Essenin sävellyksistä lienee Olavi Virran laulama "Kun ilta ehtii", jonka Virta myös sanoitti.
Robert von Essen kuoli vuonna 1957 Tukholmassa.
Aiheesta muualla

Robert von Essen Pomuksen tietokannassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Kuningatar Loanan arvoituksellinen liekki

| Kuningatar Loanan arvoituksellinen liekki> La misteriosa fiamma della regina Loana |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Umberto Eco
Kieli:  italia
Genre:  kaunokirjallisuus
Kustantaja:  Bompiani
Julkaistu:  2004
Sivumäärä:  451
ISBN:  88-452-1425-7
Suomennos
Suomentaja:  Helinä Kangas
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  458
ISBN:  951-0-30714-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuningatar Loanan arvoituksellinen liekki (La misteriosa fiamma della regina Loana) on Umberto Econ kaunokirjallinen teos vuodelta 2004. Sen on suomentanut Helinä Kangas, ja suomennoksen on julkaissut WSOY vuonna 2005. Teos kertoo italialaisesta miehestä, joka kokee aivohalvauksen seurauksena osittaisen muistinmenetyksen ja koettaa rekonstruoida koko aiemman elämänsä 1900-luvun Italiassa. Kirjassa on Econ oma runsas kuvitus.
Teoksen alkuperäinen nimi on peräisin sarjakuvan Tim Tyler erään jakson otsikosta. Eco sanoo, että otsikko oli valmiina jo ennen kuin hän oli alkanut kirjoittaa kirjaa. Hän olettaa että se on kiehtonut häntä jo lapsena, sillä hän muisti otsikon mutta ei itse sisältöä. Liekki viittaa siihen, että teoksen päähenkilö Yambo kokee muistamisen hetket liekin leimahduksena. Sarjakuvan otsikko on puolestaan peräisin H. Rider Haggardin teoksesta She, joka vuorostaan on plagiaatti Pierre Benoit'n teoksesta Atlantide. Benoit'a taas on syytetty siitä, että hän oli kopioinut sen Haggardilta.
Kirjan päähenkilön nimi viittaa 1813 kuolleeseen italialaiseen kirjanpainajaan ja typografiin Giambattista Bodoniin.
Tarina

Antikvaarinen kirjakauppias Giambattista "Yambo" Bodoni menettää yllättäen muistinsa. Hän ei tiedä omaa nimeään, hänen muistonsa menneisyydestä ovat kadonneet. Hän ei tunnista vaimoaan, ei lapsiaan, ei kotikaupunkiaan. Kaikki mitä hän muistaa, on peräisin kirjoista ja muista julkisista tietolähteistä. Hän alkaa rakentaa itselleen uutta minuutta kirjojen kautta. Lapsuudenkotinsa ullakolla hän uppoutuu nuoruutensa kirjoihin. Hän yrittää ankarasti mutta turhaan löytää yhteyttä julkisen tiedon kautta yksityisiin muistoihin. Hän kuvailee elämäänsä "elämäksi tietosanakirjana".
Bodoni pystyy lukemansa ja löytämänsä suvun kirjallisen aineiston avulla rakentamaan uudelleen menneisyyttä, mutta olennainen puuttuu: tunne ja yhteys entiseen minään. Kiihkeä lukeminen vie kuitenkin voimat, ja Bodoni saa uuden sairauskohtauksen. Hän vaipuu koomaan, mutta siitä toipuessaan hän alkaa muistaa entisiä asioita, ja hän ymmärtää sellaistakin, mikä aiemmin on ollut käsittämätöntä, esimerkiksi miksi hän on karttanut lapsuudenkotiaan. Hän muistaa myös nuoruuden saavuttamattoman rakkauden, jonka unohtuneita kasvoja hän yrittää pinnistää mieleensä. Tämä ponnistelu tuottaa kuitenkin tulokseksi vain muistikuvia lapsuudessa luetuista kirjoista, ja kirjallisuuden ystävä kokee traagisen kohtalon. Teoksesta löytyvät monet jo Ruusun nimestä tutut aiheet, arvoitukset ja ongelmanratkaisut.
Arvioita

Toni Brantberg kirjoittaa Kirkko ja kaupunki -lehdessä: "Romaanissa pohditaan kulttuurin ja muistin merkitystä. Mikä minussa on pelkästään minua ja mikä yhteistä? Mitä voin muistaa ja miten?" Hän pitää fasismin ja katolisuuden varjossa elävää Italian populaarikulttuuria kuvaavaa kirjaa kiinnostavana ja monipuolisena.
Helsingin yliopiston tutkijat Tarja Knuuttila ja Max Ryynänen toteavat Econ teosta käsittelevässä artikkelissaan, että se on samalla Econ matka omaan kirjahyllyynsä, niin lukijana, kirjailijana kuin tutkijanakin. Hän on saanut siihen omasta työstään teemoja, joista yksi on tietosanakirja, toinen sarjakuvat, joita hän on aikoinaan tutkinut. Myöhemmin Eco siirtyi tutkimaan mieltä, tietoisuutta ja havainnointia, ja hän on saanut kirjaan keskeisiä aineksia juuri näistä tutkimuskohteistaan. Kirja on muistin kysymyksiin perehtyneen tutkijan ajatuskoe, kuten Knuuttila ja Ryynänen kirjoittavat.
Eco on pohtinut tarinan ja todellisuuden suhdetta aiemmissa teoksissaan Edellisen päivän saari ja Baudolino. Knuuttila ja Ryynänen kirjoittavat, että Kuningatar Loanassa Eco menee kuitenkin suoraan minuuteen, siihen miten ihminen rakentaa tarinoiden avulla itselleen kulissin, joka voi olla hyvin vieras niiden luojalle itselleenkin.
Teos sisältää runsaasti kirjallisia viittauksia, ja Eco hyödyntää siinä myös omaa elämäänsä, lapsuuttaan Mussolinin aikana, katolista kasvatusta, syyllisyyttä, aikansa populaarikulttuuria. "Suurin osa noiden aikojen muistoista on omia henkilökohtaisia muistojani, ja kaikki lehtikuvat, äänilevyt ja sarjakuvat kuuluvat minun muistini kuvastoon", hän sanoo haastattelussa. Tosin ne eivät ole omaelämäkerrallisia, hän huomauttaa, vaan koko sukupolven muistoja. Viittaukset sumuun muistin menettämisen yhteydessä pohjautuvat myös hänen omiin kokemuksiinsa. Hän on syntynyt sumun keskellä, ja hän rakastaa sumua jopa niin paljon, että on koonnut antologian sumua käsittelevistä teksteistä.
Peter van der Kamp nostaa arviossaan esiin teoksen yhteydet James Joyceen, tämän Dublinilaisiin ja Taiteilijan omakuvaan nuoruuden vuosilta, mikä ei ole sattumaa, sillä Eco on eräässä teoksessaan käsitellyt Joycen kiitollisuudenvelkaa keskiajan skolastiikalle, joka hänelle itselleen, Ecolle, on läpikotaisin tuttua keskiajan tutkijana.
Gold Coastin lentoasema

Gold Coastin lentoasema eli Coolangattan lentoasema on julkinen lentoasema, joka sijaitsee Gold Coastissa, Australiassa. Lentoasema on Australian kuudenneksi vilkkain, ja vuosina 2009–2010 kentän kautta kulki 5 479 255 matkustajaa. Lentoyhtiöitä, jotka operoivat kentällä, ovat Air New Zealand, AirAsia X, Airnorth, Jetstar Airways, Tigerair Australia ja Virgin Australia. Vuoteen 1999 asti lentoasema tunnettiin nimellä Coolangattan lentoasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gold Coastin lentoasema Wikimedia Commonsissa
Lonkero (juoma)

Ginipohjainen ja greipinmakuinen Hartwall Original Long Drink on eräs Suomen suosituimmista alkoholijuomista.
Lonkero tai long drink on suomalaislähtöinen alkoholipitoinen juomasekoitus, joka valmistetaan yleensä ginistä ja greippijuomasta. Ensimmäiset suomalaiset lonkerot olivat Alkon vuoden 1952 Helsingin olympialaisiin lanseeraamat Gin Long Drink ja Brandy Long Drink, jotka valmisti Hartwall. Alko jatkoi lonkeroiden tuottamista käyttäen useampaa yksityistä valmistajaa vuodesta 1952 aina vuoteen 1995 asti. Tunnetuin suomalainen lonkero on Hartwall Original Long Drink. Alkuperäisten makujen lisäksi lonkeroita on sittemmin tullut saataville myös muun muassa karpalon, limetin, appelsiinin sekä ananaksen makuisina. Vuodesta 2018 alkaen lonkeroa on ollut saatavilla myös Yhdysvaltain markkinoilla, kun The Long Drink Company lanseerasi oman ginipohjaisen lonkeronsa myynnin.
Osassa lonkeroista alkoholi on valmistettu käymisteitse. Käymisteitse valmistettujen lonkeroiden alkoholipitoisuus on yleensä joko enintään 4,7 tai noin kahdeksan tilavuusprosenttia, ja perinteisten tislattua alkoholia sisältävien lonkeroiden alkoholipitoisuus on tyypillisesti noin 5,5 tilavuusprosenttia. Tämä johtuu siitä, että vuosina 1995–2017 Suomen elintarvikekaupoissa sai myydä vain käymisteitse valmistettuja enintään 4,7-prosenttisia alkoholijuomia, vuoden 2018 alusta alkaen kaikkia enintään 5,5-prosenttisia alkoholijuomia ja 10. kesäkuuta 2024 alkaen myös enintään kahdeksanprosenttisia käymisteitse valmistettuja alkoholijuomia. Täysin erilaisen valmistusprosessin vuoksi käymisteitse valmistetuilla lonkeroilla ei nimestään huolimatta ole juurikaan yhteistä aidon ginipohjaisen lonkeron kanssa.
Nimi

Nimitys long drink on englantia ja tarkoitti alun perin suurikokoisia alkoholijuoma-annoksia, jotka ravintolahenkilökunta sekoitti asiakkaitten nautittaviksi, kuten esimerkiksi Tom Collins. Nähtävästi ainoastaan Suomessa ilmaus on vakiintunut tarkoittamaan samantapaisia tehdasvalmisteisia juomia ja etenkin gini-greippisekoitusta.
Sittemmin vakiintunut nimitys lonkero lienee ollut käytössä puhekielessä viimeistään 1970-luvulla, jolloin Reijo Tani levytti Toivo Kärjen säveltämän ja Juha Vainion sanoittaman musiikkikappaleen ”Hei punkero, tuo lonkero”.
Historiaa > 1950–1960-luvut

Kotimaisia long drink -juomia tehtiin ensimmäistä kertaa vuoden 1952 Helsingin olympialaisia varten, jotta ravintoloissa olisi valmiita drinkkejä suurelle matkailijamäärälle. Makuja oli kaksi: harmaan värinen ginistä ja greippilimonadista valmistettu Gin Long Drink sekä kellertävä brandystä ja Pommacista valmistettu Brandy Long Drink. Alkoholiliike (Alko) antoi juoman valmistuksen hoidettavaksi Oy Hartwall Ab:lle, ja sitä oli alun perin tarkoitus valmistaa vain olympialaisten ajalle. Juoma kuitenkin saavutti suuren suosion Helsingissä, minkä johdosta Alkoholiliike otti sen myyntiin ympäri Suomea. Juoma oli Alkoholiliikkeen myyntiluettelossa ensi kerran keväällä 1952, jolloin yhden pullon hinnaksi ilmoitettiin seitsemän markkaa (vuoden 2011 rahassa 2,02 €).
Koska juoman valmistamiseen toimeksiannon saanut Hartwall oli vain virvoitusjuomia ja kivennäisvesiä valmistava yhtiö, pullotettiin ensimmäiset lonkerot kivennäisvesipulloihin. Myöhemmin lainsäätäjät katsoivat juoman sekoittuvan virvoitusjuomiin, joten asetukseen lisättiin maininta, ettei juomaa saanut pullottaa normaaleihin virvoitusjuomapulloihin. Tämän jälkeen juomaa alettiin pullottaa olutpulloihin, ja myöhemmin mataliin lyhytkaulaisiin ja lasisiin stubby-kertakäyttöpulloihin, joiden väri oli myöhemmin ruskea. Tämän jälkeen käyttöön tulivat sekä ruskeat muovipullot että tölkit.