stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euro Hockey Tour
Historiaa ja voittajat

Vuonna 2022 Suomen, Ruotsin ja Tšekin jääkiekkoliitot tiedottivat lopettaneensa yhteistyön Venäjän jääkiekkoliiton ja sen maajoukkueiden kanssa.
Venäjä suljettiin ulos keväällä 2022 pelattavista Ruotsin ja Tšekin EHT-turnauksista. Venäjän tilalle alettiin etsiä uutta osallistujamaata.
Sveitsi korvasi Venäjän vuoden 2022 Ruotsin EHT turnauksessa. Itävalta korvasi Venäjän vuoden 2022 Tšekin EHT turnauksessa.
Sveitsi korvaa Venäjän EHT:ssä kaudesta 2022-2023 lähtien. Keväällä 2022 solmittu sopimus on kaksivuotinen. Venäjän paluusta EHT-turnaukseen ei tällä hetkellä ole minkäänlaista aikataulua.
Syksyllä 2023 solmittiin sopimus, jonka mukaan Sveitsi jatkaa EHT-turnauksessa kevääseen 2027 asti.
| Kausi | Mestari | Toinen | Kolmas | Neljäs |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996–1997 |  Suomi |  Ruotsi |  Venäjä |  Tšekki |
| 1997–1998 |  Tšekki |  Ruotsi |  Suomi |  Venäjä |
| 1998–1999 |  Ruotsi |  Suomi |  Tšekki |  Venäjä |
| 1999–2000 |  Suomi |  Tšekki |  Venäjä |  Ruotsi |
| 2000–2001 |  Suomi |  Venäjä |  Ruotsi |  Tšekki |
| 2001–2002 |  Suomi |  Venäjä |  Ruotsi |  Tšekki |
| 2002–2003 |  Suomi |  Venäjä |  Tšekki |  Ruotsi |
| 2003–2004 |  Suomi |  Ruotsi |  Venäjä |  Tšekki |
| 2004–2005 |  Venäjä |  Ruotsi |  Suomi |  Tšekki |
| 2005–2006 |  Venäjä |  Ruotsi |  Suomi |  Tšekki |
| 2006–2007 |  Ruotsi |  Venäjä |  Tšekki |  Suomi |
| 2007–2008 |  Venäjä |  Suomi |  Tšekki |  Ruotsi |
| 2008–2009 |  Venäjä |  Suomi |  Ruotsi |  Tšekki |
| 2009–2010 |  Suomi |  Venäjä |  Tšekki |  Ruotsi |
| 2010–2011 |  Venäjä |  Ruotsi |  Suomi |  Tšekki |
| 2011–2012 |  Tšekki |  Suomi |  Venäjä |  Ruotsi |
| 2012–2013 |  Venäjä |  Tšekki |  Suomi |  Ruotsi |
| 2013–2014 |  Suomi |  Venäjä |  Tšekki |  Ruotsi |
| 2014–2015 |  Ruotsi |  Suomi |  Tšekki |  Venäjä |
| 2015–2016 |  Ruotsi |  Suomi |  Tšekki |  Venäjä |
| 2016–2017 |  Venäjä |  Tšekki |  Suomi |  Ruotsi |
| 2017–2018 |  Suomi |  Tšekki |  Venäjä |  Ruotsi |
| 2018–2019 |  Venäjä |  Suomi |  Ruotsi |  Tšekki |
| 2019–2020 |  Ruotsi |  Tšekki |  Suomi |  Venäjä |
| 2020–2021 |  Venäjä |  Tšekki |  Ruotsi |  Suomi |
| 2021–2022 |  Ruotsi |  Tšekki |  Suomi |  |
| 2022–2023 |  Ruotsi |  Tšekki |  Suomi |  Sveitsi |
| 2023–2024 |  Ruotsi |  Suomi |  Tšekki |  Sveitsi |
Tilasto kaikilta vuosilta

| Joukkue | O | V | JAV | T | JAH | H | TM | PM | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Venäjä | 276 | 112 | 41 | 7 | 24 | 92 | 767 | 671 | 449 |
|  Suomi | 275 | 96 | 52 | 8 | 26 | 93 | 687 | 645 | 421 |
|  Ruotsi | 275 | 86 | 40 | 9 | 22 | 112 | 702 | 743 | 372 |
|  Tšekki | 276 | 70 | 43 | 10 | 31 | 122 | 695 | 781 | 337 |

* Päivitetty kauden 2018-2019 jälkeen.
Mitalitaulukko

| Sijoitus | Joukkue | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Suomi | 9 | 7 | 9 | 25 |
| 2. |  Venäjä | 9 | 6 | 5 | 20 |
| 3. |  Ruotsi | 7 | 6 | 5 | 18 |
| 4. |  Tšekki | 2 | 8 | 8 | 18 |

* Päivitetty kauden 2022-2023 jälkeen.
Televisiointi

Suomessa pelejä alkoi esittää Discovery vuodesta 2020 alkaen. Ennen sitä pelejä esitti Yleisradio vuodesta 2015 alkaen. Ennen vuotta 2015 Euro Hockey Tour näytettiin Suomessa MTV:n ja C Moren kanavilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euro Hockey Tour Wikimedia Commonsissa
Euro Hockey Tour
Karjala-turnaus • Swiss Ice Hockey Games • Sweden Hockey Games • Czech Hockey Games 
Entiset turnaukset: Channel One Cup

 1996–97 • 1997–98 • 1998–99 • 1999–00 • 2000–01 • 2001–02 • 2002–03 • 2003–04 • 2004–05 • 2005–06 • 2006–07 • 2007–08 • 2008–09 • 2009–10 • 2010–11 • 2011–12 • 2012–13 • 2013–14 • 2014–15 • 2015–16 • 2016–17 • 2017–18 • 2018–19 • 2019–20 • 2020–21 • 2021–22 • 2022–23 • 2023–24
Sveitsin ympäriajo

| Sveitsin ympäriajo |
| --- | --- |
 Vuoden 2006 Sveitsin ympäriajo
Tiedot
Ajankohta:  kesäkuu
Alue:   Sveitsi
Paikalliset nimet:  Tour de Suisse (ranskaksi)
Laji:  maantie
Kilpailu:  UCI World Tour
Tyyppi:  etappikilpailu
Kilpailun johtaja:  Olivier Senn
Historia
Ensimmäinen:  1933
Kilpailuja yht.:  87 (tilanne vuoden 2024 jälkeen)
Ensimmäinen voittaja:   Max Bulla
Eniten voittoja:   Pasquale Fornara (4)
Viimeisin voittaja:   Adam Yates
Sveitsin ympäriajo (Tour de Suisse) on vuosittain kesäkuussa järjestettävä maantiepyöräilyn etappikilpailu. Kilpailun reittiin kuuluu yleensä useampia vaativia vuoristonousuja Sveitsin Alpeilla sekä vähintään yksi henkilökohtainen aika-ajo. Miesten kilpailun etappien lukumäärä on vaihdellut vuosittain seitsemän ja kymmenen välillä, ja reitin kokonaispituus on yleensä 1000–1500 km. Sekä Sveitsin ympäriajo että Critérium du Dauphiné ovat kilpailuja joita pidetään eräänlaisina harjoituskilpailuina ja esinäytöksinä heinäkuussa ajettavaa Ranskan ympäriajoa varten. Useat Sveitsin ympäriajon voittajat ovatkin voittaneet myös Ranskan ympäriajon, muun muassa Gino Bartali, Eddy Merckx, Jan Ullrich ja Egan Bernal. Kilpailu on ollut osa UCI World Tour -kilpasarjaa vuodesta 2011 lähtien. Vuosina 2005–2010 kilpailu oli osa UCI ProTouria ja sen ajankohta siirrettiin aikaisempaan kesäkuuhun.
Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1933, jolloin voittaja oli itävaltalainen Max Bulla. Eniten kilpailun voittoja kerännyt on italialainen Pasquale Fornara, jolla on 4 voittoa 1950-luvulla. Kolmeen voittoon ovat yltäneet Ferdinand Kübler, Hugo Koblet ja Rui Costa.
Naisten Sveitsin ympäriajo järjestettiin ensimmäisen kerran 2001 ja uudelleen vuodesta 2021 lähtien. Kilpailussa on vuodesta 2022 lähtien ajettu neljä etappia, joista yksi on aika-ajo. Naisten kilpailu on kuulunut UCI Women's World Touriin vuodesta 2023 lähtien.
Miesten voittajat

1933  Max Bulla
1934  Ludwig Geyer
1935  Gaspard Rinaldi
1936  Henri Garnier
1937  Karl Litschi
1938  Giovanni Valetti
1939  Robert Zimmermann
1940 ei järjestetty
1941  Josef Wagner
1942  Ferdi Kübler
1943-1945 ei järjestetty
1946  Gino Bartali
1947  Gino Bartali
1948  Ferdi Kübler
1949  Gottfried Weilenmann
1950  Hugo Koblet
1951  Ferdi Kübler
1952  Pasquale Fornara
1953  Hugo Koblet
1954  Pasquale Fornara
1955  Hugo Koblet
1956  Rolf Graf
1957  Pasquale Fornara
1958  Pasquale Fornara
1959  Hennes Junkermann
1960  Freddy Rüegg
1961  Attilio Moresi
1962  Hennes Junkermann
1963  Giuseppe Fezzardi
1964  Rolf Maurer
1965  Franco Bitossi
1966  Ambrosio Portalupi
1967  Gianni Motta
1968  Louis Pfenniger
1969  Vittorio Adorni
1970  Roberto Poggiali
1971  Georges Pintens
1972  Louis Pfenniger
1973  José Manuel Fuente
1974  Eddy Merckx
1975  Roger De Vlaeminck
1976  Hennie Kuiper
1977  Michel Pollentier
1978  Paul Wellens
1979  Wilfried Wesemael
1980  Mario Beccia
1981  Beat Breu
1982  Giuseppe Saronni
1983  Sean Kelly
1984  Urs Zimmermann
1985  Phil Anderson
1986  Andy Hampsten
1987  Andy Hampsten
1988  Helmut Wechselberger
1989  Beat Breu
1990  Sean Kelly
1991  Luc Roosen
1992  Giorgio Furlan
1993  Marco Saligari
1994  Pascal Richard
1995  Pavel Tonkov
1996  Peter Luttenberger
1997  Christophe Agnolutto
1998  Stefano Garzelli
1999  Francesco Casagrande
2000  Oscar Camenzind
2001  Lance Armstrong
2002  Alex Zülle
2003  Aleksandr Vinokurov
2004  Jan Ullrich
2005  Aitor González
2006  Jan Ullrich
2007  Vladimir Karpets
2008  Roman Kreuziger
2009  Fabian Cancellara
2010  Fränk Schleck
2011  Levi Leipheimer
2012  Rui Costa
2013  Rui Costa
2014  Rui Costa
2015  Simon Špilak
2016  Miguel Ángel López
2017  Simon Špilak
2018  Richie Porte
2019  Egan Bernal
2020 ei järjestetty
2021  Richard Carapaz
2022  Geraint Thomas
2023  Mattias Skjelmose
2024  Adam Yates
Naisten kilpailun voittajat

Lähde: Pro Cycling Stats
2001  Kimberly Baldwin
2021  Elizabeth Deignan
2022  Kristen Faulkner
2023  Marlen Reusser
2024  Demi Vollering
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sveitsin ympäriajo Wikimedia Commonsissa
Kuvia ja tietoa kilpailusta steephill.tv-sivustolla
UCI World Tour
| --- | --- |
Kaudet:  (UCI World Ranking 2009  UCI World Ranking 2010)  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024 
Kilpailut:  Tour Down Under  Pariisi–Nizza  Tirreno–Adriatico  Milano – San Remo  Katalonian ympäriajo  E3 Prijs Vlaanderen  Gent–Wevelgem  Flanderin ympäriajo  Baskimaan ympäriajo  Pariisi–Roubaix  Amstel Gold Race  La Flèche Wallonne  Liège–Bastogne–Liège  Tour de Romandie  Italian ympäriajo  Critérium du Dauphiné  Sveitsin ympäriajo  Ranskan ympäriajo  Puolan ympäriajo  Eneco Tour  Clásica de San Sebastián  Espanjan ympäriajo  Vattenfall Cyclassics  GP Ouest-France  Grand Prix Cycliste de Québec  Grand Prix Cycliste de Montréal  Lombardian ympäriajo
Black Sabbath

| Black Sabbath |
| --- | --- |

 Black Sabbath esikoisalbuminsa Black Sabbath mainoskuvassa vuonna 1970.
Tiedot
Toiminnassa:  1969–2006 2011–2017, 2025
Tyylilaji:  heavy metal doom metal hard rock bluesrock (tarkemmin)
Kotipaikka:  Birmingham, Iso-Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ozzy Osbourne, laulu   Tony Iommi, kitara   Geezer Butler, basso   Bill Ward, rummut  
Entiset jäsenet:  Ks. Luettelo Black Sabbathin jäsenistä
Levy-yhtiö:  Vertigo   Warner Bros.   I.R.S.   Epic   Sanctuary  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Black Sabbath oli englantilainen heavy metal -yhtye, joka perustettiin Birminghamissa vuonna 1969.
Black Sabbathin alkuperäisen kokoonpanon muodostivat laulaja John ”Ozzy” Osbourne, kitaristi Anthony ”Tony” Iommi, basisti Terence ”Geezer” Butler ja rumpali William ”Bill” Ward. Ozzy Osbourne erotettiin yhtyeestä vuonna 1979 ja korvattiin entisellä Rainbow-yhtyeen laulajalla, Ronnie James Diolla. Tämän jälkeen yhtyeen kokoonpano on muuttunut useasti. Kitaristi Tony Iommi on ainoa jokaisessa Black Sabbathin kokoonpanossa mukana ollut jäsen.
Black Sabbath aloitti uransa esittämällä bluesrockia, mutta siirtyi jo esikoisalbumillaan raskaaseen rockiin, jonka kehitykseen yhtye vaikutti merkittävästi. Joskus Black Sabbathia luonnehditaan jopa ensimmäiseksi todelliseksi heavy metal -yhtyeeksi. Yhtyeen pitkään säilynyt suosio perustuu ensisijaisesti sen kuuteen ensimmäiseen albumiin, jotka ilmestyivät vuosina 1970–1975. Paranoid-albumin samanniminen kappale lienee yhtyeen tunnetuin. Black Sabbathin albumeita on myyty pelkästään Yhdysvalloissa 15 miljoonaa ja maailmanlaajuisesti 100 miljoonaa. Vuonna 2000 yhtyeelle myönnettiin Grammy-palkinto.
Historia > Ennen Black Sabbathia (1966–1969)

Black Sabbathin alkujuuret ulottuvat vuoteen 1966, jolloin muutamissa kokoonpanoissa laulajana kierrellyt Ozzy Osbourne tapasi Geezer Butlerin. Tapaamisen jälkeen Osbourne ja Butler soittivat yhdessä yhtyeessä Rare Breed. Vuonna 1968 Osbourne vei birminghamilaisen musiikkikaupan ikkunaan ilmoituksen, jossa ilmoitti etsivänsä yhtyettä, johon liittyä. Butler tunsi kitaristi Tony Iommin ja rumpali Bill Wardin, jotka olivat soittaneet silloin jo hajonneessa Mythology-nimisessä yhtyeessä. Osbournen ilmoituksen nähtyään Butler vei Iommin ja Wardin tapaamaan Osbournea.
Iommi, Osbourne, Butler ja Ward perustivat bluesjazzfuusioyhtyeen nimeltä Polka Tulk Blues Band. Orkesteri laajeni kuusimiehiseksi, kun slidekitaristi Jimmy Phillips ja saksofonisti Alan ”Aker” Clarke liittyivät yhtyeeseen. Ydinnelikko halusi kuitenkin päästä heistä eroon, joten yhtye hajotettiin ja perustettiin uudelleen nelimiehisenä. Yhtyeen nimeksi vaihdettiin The Earth Blues Company, joka pian lyheni pelkäksi Earthiksi.
Earth-yhtye toimi vuoden verran. Loppuvuodesta 1968 Tony Iommi jätti yhtyeen ja liittyi Jethro Tull -yhtyeeseen kitaristiksi Mick Abrahamsin tilalle. Iommi ei kuitenkaan tullut toimeen yhtyeen johtajan Ian Andersonin kanssa, joten vierailu jäi lyhyeksi. Iommin voi nähdä soittamassa Jethro Tullissa The Rolling Stones -yhtyeen DVD:llä Rock And Roll Circus. Iommi palasi Earthiin, jonka pienimuotoinen klubikonsertointi jatkui.
Loppuvuodesta 1969 Earth joutui jälleen vaihtamaan nimeään. Earth-niminen tanssiorkesteri oli nimittäin jo olemassa, ja yhtyeet sekoitettiin keskenään. Kaiken huippu oli viimeinen konsertti, jossa Osbourne, Iommi, Butler ja Ward esiintyivät Earth-nimellä: järjestäjä oli erehtynyt tilaamaan konserttipaikalle väärän Earthin. Iltapukuihin sonnustautunut Birminghamin hienostoväki sai kokea järkytyksen, kun Osbourne kumppaneineen esitti pyjama-asuisina kovaäänisesti 1960-luvun hittikappaleita. Tämän esiintymisen jälkeen marraskuussa 1969 Earth muutti nimensä Black Sabbathiksi.
Yhtye oli jo Earth-nimisenä esittänyt ”Black Sabbath” -nimistä kappaletta. Kappaleen nimi valittiin Geezer Butlerin ehdotuksesta myös yhtyeen uudeksi nimeksi. Nimi lainattiin Mario Bavan ja Salvatore Billitterin ohjaamasta vuonna 1963 julkaistusta italiankielisestä elokuvasta I tre volti della paura (suom. Pelon kolmet kasvot), jossa näytteli Boris Karloff ja jota Yhdysvalloissa esitettiin nimellä Black Sabbath (suom. Musta sapatti tai Musta pyhäpäivä).
Black Sabbath -nimen keksimisen jälkeen yhtye esiintyi Englannissa ja muualla Euroopassa. Yhtye pääsi esiintymään peräti kuutena peräkkäisenä iltana hampurilaiselle Star-klubille, jossa The Beatles oli esiintynyt 1960-luvun alussa. Black Sabbathin maine raivokkaana liveorkesterina kasvoi.
Historia > 1970-luku > Master of Reality ja Vol. 4 (1971–1972)

Musiikkinäytteet
”Into the Void” oli ensimmäisiä yhtyeen kappaleita, jotka käyttivät perinteistä matalampia virityksiä.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Black Sabbath palasi studioon helmikuussa 1971. Koska Paranoid oli osoittautunut menestykseksi, yhtyeelle annettiin runsaasti aikaisempaa enemmän studioaikaa. Näihin aikoihin yhtyeen jäsenet alkoivat käyttää vahvoja huumeita.
Black Sabbathin kolmas albumi, Master of Reality, julkaistiin 1. heinäkuuta 1971, vain kuusi kuukautta Paranoidin julkaisun jälkeen. Albumilla yhtye viritti soittimensa puolitoista sävelaskelta alas ja sai aikaan vielä entistä raskaamman äänimaailman. Master of Reality sisältää Black Sabbathin kuuluisimpien kappaleiden joukkoon kuuluvat ”Children of the Graven” ja ”Into the Voidin”. Aloituskappaletta ”Sweet Leaf” pidetään yleensä ylistyksenä kannabiksen käytölle. Seuraava kappale, ”After Forever”, ottaa kantaa kristinuskon puolesta. Master of Reality ylitti Yhdysvalloissa kultalevyrajan jo pelkkien ennakkotilauksien perusteella. Se oli parhaimmillaan Billboard-listan sijalla kahdeksan, ja yhtyeen kotimaassa se ylsi viidenneksi. Musiikkilehdissä albumi sai kuitenkin jälleen huonoja arvosteluja. Rolling Stonen Lester Bangs haukkui Master of Realitya naiiviksi, yksinkertaiseksi ja itseääntoistavaksi. Myöhemmin sama lehti kokosi listan kaikkien aikojen 500 parhaasta albumista, ja Master of Reality ylsi listan sijalle 298. Black Sabbath lähti albumin ilmestyttyä kiertueelle.
Yhtye kokoontui studioon kesäkuussa 1972. Äänitysprosessissa oli ongelmia, joista useat johtuivat yhtyeen jäsenten runsaasta päihteiden käytöstä. Uuden levyn, Vol. 4:n alkuperäiseksi nimeksi Osbourne olisi halunnut Snowblind – levyllä olevan kappaleen mukaan – mutta koska nimi viittasi päihteisiin, siitä jouduttiin luopumaan. Vol. 4 menestyi hyvin, ja kappaleet ”Snowblind” ja ”Supernaut” ovat yhtyeen tuotannossa klassikoita. Albumin linjasta poikkeavimpaa materiaalia edustaa pianoballadi ”Changes”. Singlenä julkaistiin ”Tomorrow's Dream”, mutta se ei menestynyt listoilla.
Historia > 1980-luku > Ian Gillan laulajana (1983–1984)

Iommi ja Butler alkoivat etsiä uutta laulajaa Black Sabbathille. Kaikkien yllätykseksi Black Sabbathin uudeksi laulajaksi valittiin Deep Purplesta tuttu Ian Gillan, jonka oma yhtye oli juuri hajonnut. Gillan, Iommi ja Butler eivät aluksi halunneet kutsua uutta kokoonpanoa Black Sabbathiksi, ja uusi levy oli tarkoitus julkaista nimellä ”Gillan/Iommi/Butler/Ward”, mutta levy-yhtiö painosti yhtyeen pitämään nimensä. Black Sabbathin uusi kokoonpano sai lehdistöltä lisänimen ”Deep Sabbath”. Rumpaliksi palasi Bill Ward.
Uusi albumi, Born Again, julkaistiin syksyllä 1983. Jo nauhoitusten päätteeksi yhtyeen jäsenet olivat huomanneet albumin kärsivän heikosta miksauksesta. Black Sabbath ei ollut hankkinut levylle erillistä ammattimiksaajaa, vaan yhtye yritti hoitaa miksauksen itse. Born Again sai kriitikoilta haukkuja, mutta se oli listasijoitukseltaan yhtyeen menestyksekkäin albumi Isossa-Britanniassa sitten vuonna 1973 ilmestyneen Sabbath Bloody Sabbathin. Born Againin kappaleista ”Trashed” ja ”Zero the Hero” kuvattiin musiikkivideot. ”Trashed” julkaistiin myös singlenä.
Yhtye lähti kiertueelle, jolla rumpalina oli Electric Light Orchestra -yhtyeestä tuttu Bev Bevan, sillä Bill Ward ei katsonut vielä kykenevänsä pitkälle kiertueelle heikon terveydentilansa takia. Myös Bevanin valintaa ihmeteltiin, sillä häntä ei pidetty heavy metal -rumpalina. Erikoisuutena kiertueen settilistalla oli Deep Purplen kappale ”Smoke on the Water”, jonka yhtye esitti usein encorena. Muutamissa konserteissa se esitti myös The Shadowsin ”Apachen”. Born Againin materiaalista mukana olivat kaikki albumin kappaleet singlejulkaisu ”Trashediä” lukuun ottamatta.
Gillan lähti yhtyeestä Born Again -kiertueen jälkeen ja liittyi uudelleenperustettuun Deep Purpleen. Myös Bev Bevan lähti takaisin Electric Light Orchestraan.
Historia > 1980-luku > Live Aid ja Seventh Star (1984–1986)

Tony Iommi ja Geezer Butler päättivät jatkaa kiertueen jälkeen, vaikka Gillan ja Bevan olivat jättäneet yhtyeen. Black Sabbath palkkasi losangelesilaisen laulajan David Donaton. Iommi, Butler ja Donato sävelsivät uutta materiaalia ja harjoittelivat keskenään. Yhtye äänitti demon lokakuussa mutta ei ollut tyytyväinen yhteistyöhön David Donaton kanssa, joten hänet erotettiin. Geezer Butler turhautui paikoillaan junnaamiseen ja jatkuviin miehistönvaihdoksiin ja päätti lähteä yhtyeestä marraskuussa 1984.
Butlerin lähdettyä Tony Iommi jäi yksin. Hän alkoi työstää omaa sooloalbumiaan kosketinsoittaja Geoff Nicholsin kanssa. Black Sabbathin alkuperäiskokoonpanolle tarjottiin paikkaa Bob Geldofin Live Aid -hyväntekeväisyyskonserttiin. Yhtye suostui ja alkuperäiskokoonpano palasi hetkeksi yhteen ensi kertaa sitten vuoden 1978. Tapahtuma kokosi yhteen myös muita hajonneita suuryhtyeitä, kuten The Whon ja Led Zeppelinin. Black Sabbath oli Judas Priestin ohella ainoa tapahtumassa soittanut heavy metal -yhtye. Black Sabbathin esiintyminen Live Aidissa oli menestys, ja reunion-huhut lähtivät liikkeelle. Ozzy Osbournen päätettyä jatkaa menestyksekästä soolouraansa huhut vaimenivat.
Alkuperäisen kokoonpanon jäsenet jatkoivat omien sooloprojektiensa parissa. Tony Iommi työsti edelleen ensimmäistä sooloalbumia, jonka laulajaksi saatiin ennen muun muassa Deep Purplessa soittanut Glenn Hughes. Iommi palkkasi basistiksi Dave Spitzin ja rumpaliksi Eric Singerin.
Yhtye äänitti Iommin soololevyn, joka sai nimekseen Seventh Star. Levy-yhtiö ei suostunut julkaisemaan albumia Iommin soololevynä, vaan halusi levyssä käytettävän Black Sabbathin nimeä. Lopulta päädyttiin kompromissiin, jossa albumin esittäjäksi oli merkitty ”Black Sabbath featuring Tony Iommi”. Albumi sai huonon vastaanoton. Hughesin mielestä albumi olisi saanut paremman vastaanoton, mikäli se olisi suostuttu julkaisemaan Iommin sooloalbumina.
Uusi kokoonpano harjoitteli kuusi viikkoa ja valmistautui maailmankiertueeseen. Yhtye joutui käyttämään Black Sabbathin nimeä, vaikka ei olisi halunnut. Glenn Hughes ei pystynyt kuvittelemaan itseään Black Sabbathin laulajaksi, vaan oli liittynyt yhtyeeseen ensisijaisesti voidakseen esittää musiikkia Iommin nimen alla. Juuri ennen maailmankiertueen alkua Hughes sai iskun kasvoihinsa, ja hänen lauluäänensä vaurioitui. Lisäksi Hughes kärsi päihdeongelmista, joten hän jätti yhtyeen. Dave Spitzin ehdotuksesta laulajaksi otettiin nuori ja tuntematon Ray Gillen, joka oli laulanut Bobby Rondinellin yhtyeessä. Maailmankiertue menestyi heikosti, sillä melkein puolet Yhdysvaltojen esiintymisistä jouduttiin perumaan huonon lipunmyynnin takia.
Historia > 1990-luku > Dehumanizer (1990–1993)

Ronnie James Dio kiersi yhtyeensä kanssa Yhdysvaltoja elokuussa 1990 albuminsa Lock Up the Wolves tiimoilta. Ronnie James Dio astui jo Black Sabbathin alkuperäisessä kokoonpanossa soittaneen Geezer Butlerin kanssa lavalle esittämään Black Sabbathin kappaleen ”Neon Knights”. Esiintymisen jälkeen sekä Dio että Butler osoittivat mielenkiintonsa koota Black Sabbath uudelleen yhteen. Butler vakuutti Tony Iommin ideallaan. Iommi antoi potkut laulaja Tony Martinille ja basisti Neil Murraylle. Edellisestä kokoonpanosta jäivät jäljelle siis vain Tony Iommi ja rumpali Cozy Powell.
Ronnie James Dio, Geezer Butler, Tony Iommi ja Cozy Powell alkoivat työstää uutta Black Sabbath -albumia vuoden 1990 lopulla. Cozy Powell joutui kuitenkin luopumaan levytysprosessista, kun hänen lantionsa murtui hevosonnettomuudessa. Powellin paikan otti jälleen Vinny Appice. Black Sabbathin kokoonpano oli tässä vaiheessa sama kuin vuonna 1981 ilmestyneellä Mob Rules -albumilla. Levytysprosessi kesti yli vuoden, ja sen aikana yhtyeellä oli useita sävellyksiin liittyviä ongelmia. Joitain kappaleita sävellettiin uudestaan monia kertoja.
Levytysprosessin tuloksena syntynyt albumi, Dehumanizer, julkaistiin 22. kesäkuuta 1992. Albumi sai ristiriitaisen vastaanoton, mutta se oli yhtyeen kaupallisesti menestynein albumi yhdeksään vuoteen. Singlekappale ”TV Crimesin” myötä albumi nousi Billboard 200 -listan sijalle 44. Levyn tunnetuimpia kappeleita ovat lisäksi muun muassa ”Computer God”, ”I” ja ”After All (The Dead)”.
Yhtye aloitti Dehumanizer-kiertueen heinäkuussa 1992. Kiertueen aikaan alkuperäiskokoonpanossa laulanut Ozzy Osbourne ilmoitti lopettavansa työnsä musiikin parissa. Osbourne kutsui Black Sabbathin lämmittelijäyhtyeeksi oman yhtyeensä kahdelle viimeiselle konsertille. Black Sabbath suostui Ronnie James Dioa lukuun ottamatta. Hänen mielestään Black Sabbathin ei kuulunut toimia lämmittely-yhtyeenä kenellekään, saati sitten Ozzy Osbournelle. Niinpä Dio erosi ennen konsertteja, ja hänen tilalleen otettiin Judas Priest -yhtyeen laulaja Rob Halford.
Kokoonpanolla Iommi, Butler, Halford, Appice ja Nicholls Sabbath soitti kahtena iltana, 14. ja 15. marraskuuta 1992 Ozzy Osbournen lämmittelijänä. Viimeisen Osbournen konsertin jälkeen lavalle astui alkuperäinen Black Sabbath (Osbourne, Iommi, Butler, Ward) neljän kappaleen ajaksi.
Historia > 1990-luku > Alkuperäinen kokoonpano jälleen yhdessä: Reunion (1997–)

Vuonna 1997 ilmoitettiin, että Black Sabbath tulisi esiintymään kesän Ozzfest-kiertueella alkuperäisessä kokoonpanossa. Tämä ei kuitenkaan aivan pitänyt paikkaansa, sillä Bill Wardin tilalla rumpuja soitti Mike Bordin, joka oli Osbournen sooloyhtyeen rumpali ja joka parhaiten muistetaan Faith No More -yhtyeestä. Wardin poissaolon syynä oli hänen kiireensä oman sooloprojektinsa, The Bill Ward Bandin, kanssa.
Bill Ward palasi yhtyeeseen joulukuussa 1997, kun Sabbath soitti kahtena iltana Birminghamissa. Alkuperäiskokoonpano esiintyi ensimmäisen kerran yhdessä sitten vuoden 1992. Birminghamin esiintymiset nauhoitettiin ja seuraavana vuonna julkaistiin Reunion-livealbumi. Reunion osoittautui menestykseksi. Se nousi Yhdysvaltojen myyntilistojen sijalle 11 ja myi platinaa. Reunion sisälsi liveraitojen lisäksi myös kaksi täysin uutta kappaletta, ”Psycho Man” ja ”Selling My Soul”, jotka molemmat saivat listamenestystä.
Kesällä 1998 Black Sabbath teki Euroopan-kiertueen. Bill Ward sai ennen kiertueen alkua sydänkohtauksen, ja häntä paikkasi Vinny Appice. Ward palasi rumpuihín joulukuussa 1998, kun yhtye aloitti Yhdysvaltain-kiertueen. Black Sabbath sai vuoden 1999 Grammy-palkinnon ”vuoden parhaasta heavy metal -esityksestä” Reunion-livealbumin ”Iron Man” -kappaleesta. Kiertueen jälkeen yhtye vetäytyi tauolle, jonka aikana Tony Iommi julkaisi ensimmäisen virallisen sooloalbuminsa, Iommin. Ozzy Osbourne jatkoi sooloyhtyeensä kanssa työskentelyä.