Antiikin tiede
Antiikin Kreikka > Platon ja Aristoteles

Vuonna 499 eaa. joukko joonialaisia nousi kapinaan isäntäänsä Persian valtakuntaa vastaan, johon Vähän-Aasian kaupunkivaltiot olivat kuuluneet Kyyroksen valloitettua Lyydian saaden samalla kaupunkivaltiot hallintaansa. Kreikkalaiset lähettivät kapinoitsijoille apua. Voitokkaan alun jälkeen Joonia jäi persialaisille ja Joonian helmeksi kuvailtu Miletos hävitettiin vuonna 479 eaa. Miletos oli jo aiemmin menettänyt valtansa Mustanmeren kaupassa ja ateenalaiset käyttivät tilanteen hyväkseen nousten uudeksi Mustanmeren kauppamahdiksi. Deloksen meriliitto perustettiin vuonna 478 eaa. 150 kreikkalaisen kaupunkivaltion kesken. Liittoon kuuluneet jäsenet maksoivat jäsenmaksua erilliseen kassaan. Sen tarkoitus oli estää persialaisten eteneminen pidemmälle, mutta kun persialaisuhka hävisi Kalliaan rauhan myötä. Ateenasta oli kasvanut suurin jäsen ja se kaappasi liiton kassan varat itsellensä. Attikasta vuonna 483 eaa. löytynyt hopea vain lisäsi Ateenan vaurastumista. Ateena seurasi Jooniaa kulttuurillisena mahtina. Vuodesta 479 eaa. katsotaan alkaneen niin sanotun Ateenan kultakauden. Riippuen tulkinnasta, se kesti Peloponnesolaissodan alkamiseen tai hallitsija Perikleen kuolemaan saakka.
Tässä ilmapiirissä elivät Sokrates, hänen oppilaansa Platon ja muut heidän aikalaisensa. Tieteen historian kannalta Platon on keskeisessä asemassa, koska hän perusti synnyinkaupunkiinsa Ateenaan Platonin Akatemian, josta tuli opillinen keskus seuraaviksi vuosisadoiksi. Tieteellisiä innovaatioita hän ei juuri tehnyt, mutta hänen puhtaaseen geometriaan perustuva ajatusmaailmansa tuli hallitsemaan useiden vuosisatojen ajan ihmisten kuvaa taivaankappaleiden liikkeestä. Platonin mielestä taivaankappaleet kiertävät Maata vakionopeudella ympyräradalla. Hän ei päätellyt tätä siksi, että näin näyttäisi olevan, vaan siksi että hän uskoi taivaankappaleiden olevan jumalallista alkuperää ja siksi ne olisivat täydellisiä. Tästä hän johti ajatuksen, että vain tasainen ympyräliike sopisi jumalallisille taivaankappaleille. Mallissa oli kuitenkin puute, sillä planeetat eivät näyttäneet liikkuvan näin, vaan joskus ne alkoivat liikkua päin vastaiseen suuntaan ja takaisin uudelleen alkuperäiseen suuntaan tehden pienen lenkin. Tämä jäi tähtitieteilijöiden pohdittavaksi, ja ongelmien esittäminen ajan tieteilijöille olikin Platonin yksi suurimmista ansioista tieteen saralla. Platonin oppilas Eudoksos paranteli mallia, jota vielä Kallippos, Aristoteles ja Apollonios parantelivat, minkä jälkeen malli oli erittäin monimutkainen, mutta sisälsi muutamia ongelmia: miksi Venuksen kirkkaus vaihtelee ja miksi vuodenaikojen pituus ei ole sama. Aristarkhos poikkesi muista tähtitieteilijöistä esittämällä ajatuksen, ettei Maa ole keskipiste, jota muut kappaleet kiertävät, vaan se on Aurinko. Aurinkokeskinen malli ei saanut kuitenkaan tukea vaan maakeskinen malli säilyi aina Klaudios Ptolemaioksen, joka esitti uudenlaisen ja matemaattisesti tarkemman maakeskisen aurinkokuntamallin, joka säilyi vallitsevana Aristoteleen kosmoskäsityksen kanssa aina tieteelliseen vallankumouksen alkuun saakka.
Hän myös hypotisoi, että eri alkuaineita oli klassisten neljän lisäksi vielä viides eli eetteri. Näiden alkuaineiden muodot olivat hänen mukaansa samat kuin säännöllisinä monitahokkaina tunnetut Platonin kappaleet.
Vaikka Aristoteles olikin Platonin oppilas, ei hänen näkemyksensä ollut lähellä Platonia. Aristoteleen näkemys luonnosta oli selvästi maanläheisempi. Teoksissaan hän käsitteli logiikkaa, matematiikan teoriaa, biologiaa, fysiikkaa, kemiaa, kosmologiaa, psykologiaa ja anatomiaa filosofian eri osa-alueiden ohella. Hän vastasi myös luonnontieteiden jaottelusta tähtitieteeseen, maantieteisiin, kemiaan, fysiikkaan ja biologiaan. Euroopan ja Lähi-idän tieteen historian ja filosofian kannalta Aristoteles on kaikkein keskeisimpiä hahmoja, sillä hänen ajatukset säilyivät vallitsevina 2000 vuoden ajan, se on 80 % koko tieteen historiasta, kun alkuajankohta asetetaan Thalekseen. Aristoteles perusti opettajansa Akatemian ohelle Ateenaan koulun nimeltä Lykeion.
Platonin filosofiassa todellisuus oli kaksijakoinen; oli ideamaailma ja ympäröivä maailma, jonka kappaleet heijastivat ideamaailmaa. Platonin mukaan esimerkiksi puutarhan puu heijasti ideamaailman ideaa puusta. Aristoteles oli sitä vastoin realistisempi hyläten koko ideamaailman. Aristoteleelle oli vain ympäröivä maailma oli todellinen ja keino saada tietoa siitä oli havainnointi ja looginen induktiivinen päättely. Hänen käyttämäänsä metodia ei pidä kuitenkaan sekoittaa nykyaikaiseen tieteelliseen menetelmään. Aristoteles jakoi luonnontieteet neljään osaan.