stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chuck Berry
Elämä ja ura > Nousu huipulle

Vuonna 1955 Berry kävi Chicagossa ja pyysi siellä blues-legenda Muddy Watersilta neuvoa siitä, miten päästä levyttämään. Waters esitteli hänet tuottaja Leonard Chessille. Tämä kiinnostui Berryn tekemästä kappaleesta ”Ida Red”, joka perustui osittain vanhaan samannimiseen countrylauluun, mutta johon Berry oli tehnyt uudet sanat. Berry levytti 21. toukokuuta 1955 kappaleen Chess-levy-yhtiölle nimellä ”Maybellene”. Chess lähetti singlen tiskijukka Alan Freedille esitettäväksi tämän radio-ohjelmassa, ja se nousi Billboard-listalla viidenneksi. ”Maybellinea” seurasi seuraavien kolmen vuoden aikana sarja uusia hittejä, kuten ”Thirty Days”, ”School Days”, ”Roll Over Beethoven”, ”Rock and Roll Music”, ”Sweet Little Sixteen” ja ”Johnny B. Goode”, joista viimeisin oli sanoituksiltaan omaelämäkerrallinen. Berryn ensimmäinen LP-levytys oli After School Session (1957).
Lavaesiintymisessään Berry käytti persoonallisia temppuja, kuten kuuluisan ”ankkakävelyn”, jossa hän liikkuu lavalla kyykyssä eteenpäin toisella jalallaan potkien. Ankkakävelyn hän otti ohjelmistoonsa New Yorkin -konsertissaan vuonna 1956 peittääkseen esiintyessään rypistyneet tekokuituiset housunsa.
Berry esiintyi 1950-luvulla myös muutamassa rock and roll -elokuvassa.
Elämä ja ura > Suosion huipun jälkeen

Berry joutui vuonna 1960 kahdeksi vuodeksi vankilaan kuljetettuaan alaikäisen tytön osavaltion rajan yli autollaan. Vuonna 1966 Berry vaihtoi levy-yhtiötä Chessiltä Mercurylle, mutta palasi Chessille 1970. Siellä hän sai ensimmäisen listaykköshittinsä vuonna 1972 kappaleella ”My Ding-A-Ling”. Samalla LP-levy The London Chuck Berry Sessions nousi listalla kahdeksanneksi ja Berryn ainoaksi kultalevyksi.
Berry julkaisi toistaiseksi viimeisen uutta musiikkia sisältäneen albuminsa Rock It vuonna 1979. Senkin jälkeen hänen musiikkiaan on julkaistu useilla kokoelmalevyillä. Berry konsertoi eri puolilla maailmaa viime vuosikymmeninä ahkerasti. Hän kiersi ilman omaa taustayhtyettä ja luotti siihen, että kaikkialta löytyy muusikoita, jotka tunsivat hänen kappaleensa. Hänellä oli tapana vaatia maksu etukäteen ja asettaa muutenkin tarkkoja ehtoja esiintymisilleen.
Vuonna 1979 Berry sai 100 päivän vankeustuomion veronkierrosta. Vuonna 1990 hän jäi kiinni videonauhoista, joita hän oli tallentanut omistamansa ravintolan naisten vessaan asentamallaan videokameralla. Yksi nauhoille päätynyt nainen oli alaikäinen. Samassa kotietsinnässä Berryn kotoa löytyi marihuanaa. Berry myönsi marihuanasyytteen ja sai ehdollisen vankeusrangaistuksen sekä sakot.
Berry julkaisi vuonna 1987 omaelämäkertansa.
Berryn entinen pianisti Johnnie Johnson vaati vuonna 2000 Berrylta tekijänoikeuskorvauksia yli 30 kappaleeseen, jotka Johnson väitti kirjoittaneensa Berryn kanssa 1955–56. Tuomari hylkäsi kanteen vanhentuneena.
Berry asui Wentzvillessa Missourissa, lähellä Saint Louisia. Hän kiersi maailmaa ja esiintyi vuoteen 2014 asti. Berry myös soitti vuodesta 1996 lähtien kuukausittain Blueberry Hill -ravintolassa St. Louisissa. Vuoden 2014 tammikuussa hän esiintyi ravintolan Duck Room -salin lavalla 200. kerran, eikä ollut aikeissa jäädä eläkkeelle. Viimeisen kerran Berry esiintyi Blueberry Hillissä lokakuussa 2014.
Berry ilmoitti 90-vuotispäivänään 18. lokakuuta 2016 julkaisevansa vuonna 2017 uuden albumin 38 vuoden levytystauon jälkeen. Berry löydettiin 18. maaliskuuta 2017 kuolleena kotoaan.
Tyyli ja merkitys

Chuck Berrya pidetään rock and rollin tärkeimpänä kehittäjänä. Hän yhdisti rhythm & bluesin countryyn ja antoi näin uudelle musiikille muodon ja identiteetin. Berry kirjoitti useita rock and rollin varhaisia klassikkolauluja, sävelsi niihin kuolemattomia kitarariffejä ja kirjoitti nokkelia sanoituksia. Berry suuntasi musiikkinsa etenkin nuorisolle, ja hänen sanoituksensa käsittelivät näille tärkeitä asioita kuten koulua, ihmissuhteita ja autoja.
Berry on myös sähkökitaransoiton merkittävä kehittäjä. Tärkeänä pidetään erityisesti kappaleen ”Johnny B. Goode” introa ja sooloa.
John Lennon on sanonut, että jos rockille pitäisi keksiä toinen nimi, se olisi ”Chuck Berry”. Kitaristi Joe Perryn mukaan Chuck Berryn albumi Chuck Berry Is on Top määrittelee rock and rollin.
Nykyisin tunnustetaan myös pianisti Johnnie Johnsonin osuus Berryn yksin tekemiksi merkittyjen kappaleiden teossa. Kitaristi Keith Richardsin mukaan Berryn laulut on usein sävelletty pianosävellajien pohjalle, ei kitaralle tyypillisten sävellajien, mikä kertoo Johnsonin osallisuudesta niiden tekoon.
Berry yhdisti laulutavassaan blues- ja countrylaulajien tyylin. Laulaessaan countrylauluja hän artikuloi tarkoituksellisen selkeästi ja ”valkoisesti”. Berryn laulutapa ja ääntäminen toimikin mallina useille 1960-luvun rocklaulajille niin Yhdysvalloissa kuin Britanniassakin. Berryn lauluääntä on luonnehdittu muun muassa ilkikuriseksi ja kansanomaiseksi.
Berry toimi keskeisenä innoittajana 1960-luvulla esiin nousseelle rockmuusikoiden sukupolvelle, etenkin brittiartisteille kuten The Beatlesille ja The Rolling Stonesille, mutta myös esimerkiksi The Beach Boysille. Lukemattomat muutkin artistit ovat tehneet omia levytyksiään Berryn kappaleista.
Tunnustuksia

Vuonna 1985 Berry sai Grammyn elämäntyöstään ja hänet nimettiin Blues Hall of Fameen. Vuonna 1986 Berry nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen ensimmäisten joukossa. Vuonna 1987 Berrystä tehtiin elämäkerrallinen dokumenttielokuva Hail! Hail! Rock ’n’ Roll.
Rolling Stone -lehti sijoitti Berryn vuonna 2003 seitsemänneksi kaikkien aikojen kitaristien listallaan ja vuonna 2004 viidenneksi kaikkien aikojen artistien listallaan.
Berryn kotitalo 1950-luvulla, ”Chuck Berry House” osoitteessa 3137 Whittier Avenue, Saint Louis, liitettiin National Register of Historic Places -suojelukohderekisteriin vuonna 2008. Vuonna 2011 St. Louisiin pystytettiin Chuck Berryn patsas.
Esiintymiset Suomessa

Berry esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa vuoden 1976 Ruisrockissa Turussa ja esiintyi 1990-luvulta alkaen useasti Suomessa, viimeisen kerran vuonna 2013.
Esiintymiset Suomessa > Luettelo esiintymisistä

7. elokuuta 1976, Ruisrock, Turku
22. heinäkuuta 1990, Tammisaari, Scandinavian Guitar Festival
22. ja 23. heinäkuuta 1995, Pori Jazz, Pori
24. heinäkuuta 1997, Hartwall Areena, Helsinki, Little Richardin ja Jerry Lee Lewisin kanssa
14. marraskuuta 2007, Finlandia-talo, Helsinki
22. maaliskuuta 2008, Messukeskus, Helsinki
23. lokakuuta 2013, Finlandia-talo, Helsinki
25. lokakuuta 2013, Club Teatria, Oulu
Diskografia > Studioalbumit

Rock, Rock, Rock (Chess, 1956 – kokoelmalevy samannimisestä elokuvasta)
After School Session (Chess, 1957)
One Dozen Berrys'' (Chess, 1958)
Chuck Berry Is on Top (Chess, 1959)
Rockin’ at the Hops (Chess, 1960)
New Juke Box Hits (Chess, 1961)
Chuck Berry On Stage (Chess, 1963)
Two Great Guitars (Chess, 1964)
St. Louis to Liverpool (Chess, 1964)
Chuck Berry in London (Chess, 1965)
Fresh Berry’s (Chess, 1966)
Chuck Berry’s Golden Hits (Mercury, 1967)
Chuck Berry in Memphis (Mercury, 1967)
From St. Louie to Frisco (Mercury, 1968)
Concerto in B. Goode (Mercury, 1969)
Back Home (Chess, 1970)
San Francisco Dues (Chess, 1971)
The London Chuck Berry Sessions (Chess, 1972)
Bio (Chess, 1973)
Chuck Berry (Chess, 1975)
Rock It (Atco, 1979)
Chuck (2017)
Elokuvaesiintymiset

Rock, Rock, Rock! (1956, musiikkiesitys)
Mister Rock And Roll (1957, musiikkiesitys)
Tänä iltana kenties... (This Could Be The Night, 1957, cameo)
Suurkaupungin poika (Go, Johnny Go!, 1959, vuorosanarooli)
Jazzin juhlaa (Jazz On A Summer’s Day, 1959, konserttitaltiointi)
Pop! Pop! Pop! (The T.A.M.I. Show, 1965, konserttitaltiointi)
Toronto Pop (1969, konserttitaltiointi)
Rajaton rock (Let The Good Times Roll, 1973, dokumentti ja konserttitaltiointi)
The London Rock’n’Roll Show (1973, konserttitaltiointi)
Alice in den Städten (1974, cameo)
Kuumaa vahaa (American Hot Wax, 1978, cameo ja musiikkiesitys)
Luokkakokous (National Lampoon's Class Reunion, 1982, cameo)
Hail! Hail! Rock’n’Roll (1987, dokumentti ja konserttitaltiointi)
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chuck Berry Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut. (englanniksi)
Chuck Berryn muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Chuck Berryn juhlaohjelma 1981 Ylen Elävässä arkistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Chuck Berry, ”You Can’t Catch Me”, 1956.
Berry vuonna 1973 televisio-ohjelmassa The Midnight Special.
Berry esiintymässä Örebrossa Ruotsissa 18. heinäkuuta 2007.
Astrid Lindgren

| Astrid Lindgren |
| --- | --- |
 Astrid Lindgren vuonna 1924
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1907 Vimmerby, Ruotsi
Kuollut: 28. tammikuuta 2002 (94 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Vanhemmat:  Samuel August Ericsson   Hanna Ericsson
Puoliso:  Sture Lindgren
Lapset:  2
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Aikakausi:  1944–1993
Esikoisteos:  Riitta-Maija keventää sydäntään
Pääteokset:  Peppi Pitkätossu   Vaahteramäen Eemeli
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  1959 Ruotsin valtion kirjallisuuspalkinto  H. C. Andersen -mitali  1958 Rasmus ja kulkuri  1971 Ruotsin akatemian kultamitali  1994 Right Livelihood  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Astrid Anna Emilia Lindgren (o.s. Ericsson, 14. marraskuuta 1907 Vimmerby, Ruotsi – 28. tammikuuta 2002 Tukholma) oli maailmankuulu ruotsalainen lastenkirjailija. Tunnetuimpia hänen luomiaan hahmoja ovat Peppi Pitkätossu, Vaahteramäen Eemeli, Ronja Ryövärintytär ja Katto-Kassinen sekä muista kirjoista tunnetuimpia Mio, poikani Mio ja Veljeni, Leijonamieli.
Lindgrenin lapsuudenkoti on kunnostettu lastenkirjallisuuden ja -kulttuurin tutkimuskeskukseksi.
Henkilöhistoria

Lindgren syntyi Näsin tilalla lähellä Smoolannin Vimmerbytä. Hänen isänsä oli maanviljelijä Samuel August Ericsson ja äiti Hanna Ericsson. Lindgrenillä oli kolme sisarusta: vanhempi veli Gunnar (1906–1974), josta tuli poliitikko, ja kaksi nuorempaa siskoa Stina (1911–2002) ja Ingegerd (1916–1997). Hän aloitti koulunkäynnin Vimmerbyssä syksyllä 1914.
Lindgren aloitti 16-vuotiaana koulun päätyttyä työt toimitusharjoittelijana paikallislehti Vimmerby tidningissä. Tultuaan raskaaksi hän muutti 18-vuotiaana vuonna 1926 pois kotikylästä Tukholmaan ja opiskeli konekirjoitusta ja pikakirjoitusta. Hän ei halunnut mennä naimisiin pojan isän, Vimmerby tidningin päätoimittajan Reinhold Blombergin, kanssa ja muutti siksi kotikylästä pois. Lapsi, Lars (”Lasse”, kuoli 1986 syöpään) syntyi samana vuonna, mutta asui varhaislapsuutensa sijaisperheessä Kööpenhaminassa. Lindgren oli Lassen syntyessä 19-vuotias.
Lindgren työskenteli sihteerinä Kungliga Automobilklubbenissa, jossa hän tutustui konttoripäällikkö Sture Lindgreniin. Hän oli 23-vuotias, kun he vuonna 1931 menivät naimisiin. Silloin hän haki luokseen poikansa, joka kasvattiäidin sairastuttua oli asunut Vimmerbyssä. Kolme vuotta myöhemmin syntyi toinen lapsi Karin. Perhe muutti vuonna 1941 Dalagatanilla sijaitsevaan asuntoon, josta näkyi Vasaparkeniin. Siellä Lindgren asui kuolemaansa asti. Hän asui yksinään 50-vuotiaasta asti (1957), kun hänen miehensä oli kuollut ja lapset muuttaneet pois kotoa ja menneet naimisiin. Perheellä oli kesäpaikka saaristossa Furusundissa. Uransa loppuvaiheessa hän pystyi kirjoittamaan rauhassa vain siellä.
Toisen maailmansodan aikana Lindgren työskenteli kirjeiden sensuroijana tiedustelupalvelussa. Hänen ensimmäinen kirjansa Britt-Marie lättar sitt hjärta (Riitta-Maija keventää sydäntään) ilmestyi 1944 ja sai toisen palkinnon vasta perustetun kustantamon Rabén & Sjögrenin tyttöjenkirjakilpailussa. Vuoden kuluttua hän voitti saman kustantamon lastenkirjakilpailun kirjallaan Peppi Pitkätossu. Lindgren työskenteli vuodesta 1945 kirjailijantyön ohella 25 vuotta Raben & Sjögrenin lastenkirjatoimittajana. Aika ajoin, kirjoittaessaan omia kirjojaan, hän työskenteli puolipäiväisesti. Koska kustantamolla ei ollut erillistä ulkomaanosastoa, hän valvoi itse myös omien kirjojensa asioita ulkomailla.
Lindgren kuoli 94-vuotiaana influenssaan.
Kirjailijanura > Alku

Vuonna 1944 Lindgren sijoittui toiseksi nuortenkirjakilpailussa teoksella Riitta-Maija keventää sydäntään, jonka Rabén & Sjögren -kustantamo sitten julkaisi, ja seuraavana vuonna hän voitti kilpailun lastenkirjalla Peppi Pitkätossu. Pepin hän oli kirjoittanut tyttärelleen 10-vuotislahjaksi eikä se ollut kelvannut Bonnier-kustantamolle. Tarinat olivat alun perin syntyneet tyttären ollessa sairaana, mutta paperille ja lahjaksi ne päätyivät vasta Lindgrenin liukastuttua ja nyrjäytettyä nilkkansa. Vuosina 1944–1993 hän kirjoitti yhteensä 53 teosta.
Lindgren laati kaikkien kirjojensa käsikirjoitukset pikakirjoituksella, ja vasta 2020-luvun alussa tutkijat onnistuivat tulkitsemaan sitä ja seuraamaan teosten kehitysvaiheita. Hankkeeseen osallistui myös suomalaisia tutkijoita.
Kirjailijanura > Kirjojen taustaa

Moniin hahmoihin hän on ottanut mallia omasta perheestään ja lapsuuden ystävistään sekä käyttänyt tarinoissaan tapahtumia lapsuudestaan ja kuulemiaan tarinoita. Lindgrenin kirjat on kirjoitettu yleensä lasten perspektiivistä, niissä lapset eivät aina käyttäydy totuttujen tapojen mukaisesti ja ovat usein fiksuja ja aikuiset jotenkin kummallisia. Lisäksi useissa kirjoissa on käsitelty lastenkirjoissa tabuna pidettyjä asioita, kuten kuolemaa. Kirjoissa kohdellaan lapsia ihmisinä ja tapahtumien hulluudesta tai pelottavuudesta huolimatta perusvireenä on oikeudenmukaisuus ja toivo paremmasta.
Kirjailijanura > Menestys

Lindgrenin kirjoja on käännetty 101 kielelle, ja hän kuuluu maailman 12 luetuimman kirjailijan joukkoon. Tukholman kaupunginkirjaston nuortenosastolla Lindgren on ollut lainatuin kirjailija ja Peppi Pitkätossu lainatuin kirja. Myös Venäjällä hän on ollut ylivoimaisesti suosituin lastenkirjailija, ja Saksassakin kirjoja on myyty yli 25 miljoonaa kappaletta. Maailmanlaajuisesti kirjoja on myyty yli 80 miljoonaa kappaletta.
Kirjailijanura > Kuvitukset

Suurimman osan Lindgrenin kirjoista on kuvittanut Ilon Wikland. Peppi-kirjoihin kuvitukset teki Ingrid Wang-Nyman ja Eemeleihin Björn Berg. Joissakin kirjoissa on käytetty myös muiden kuvittajien tekemiä kuvia, esimerkiksi Peppi-kirjojen vuoden 2008 suomenkieliseen painokseen tehtiin uudet kuvat. Lindgren olisi itse halunnut, että ulkomaisissa käännöksissä olisi käytetty ruotsalaisia kuvituksia, mutta kaikissa maissa niin ei ole tehty. Ainakin suomenkielisissä painoksissa on kuitenkin suurimmassa osassa alkuperäiset ruotsalaiset kuvat.
Kirjailijanura > Filmatisoinnit

Tunnetuimmista hahmoista suurin osa on nähty myös elokuva- tai televisioversioina, esimerkiksi Pepistä ja Eemelistä on tehty useita elokuvia. Lindgrenin tarinoiden pohjalta on tehty yhteensä 40 elokuvaversiota. Hän oli itse mukana valvomassa teostensa elokuvatoteutuksia ja oli mukana monien elokuvien kuvauksissa. Hän teki itse käsikirjoitukset kaikkiin elokuviin ja myös joitakin näytelmäversioita.
Ainakin Pepistä ja Katto-Kassisesta on tehty myös animaatiot.
Yhteiskunnallisuus

Expressen julkaisi 10. maaliskuuta 1976 Lindgrenin sadun Pomperipossa i Monismanien, jossa viisaat valtiomiehet perivät satukirjailijalta 102 prosenttia marginaaliveroa. Valtiovarainministeri Gunnar Sträng väitti valtiopäivillä Lindgrenin laskeneen väärin, mutta joutui myöhemmin myöntämään asian. Astrid Lindgren totesi saaneensa lukunsa verovirastolta ja että heidän varmaan pitäisi vaihtaa töitä, koska Sträng osasi satuilla mutta ei laskea. Tapahtuma herätti Ruotsissa verojen vastustusta, ja saman vuoden vaaleissa Olof Palmen sosiaalidemokraattinen puolue menetti valtansa ensimmäisen kerran 44 vuoteen. Verolakeja uusittiin tämän jälkeen.
Astrid Lindgren kiinnitti myöhemmässä vaiheessa kirjoituksillaan huomiota myös ympäristönsuojeluun, eläinten huonoon kohteluun ja lasten pahoinpitelyyn. 1970-luvulla hän ajoi esimerkiksi tuotantoeläinten oikeuksia, että niillä olisi muun muassa riittävästi liikkumatilaa. Ruotsiin säädettiin asiasta lakikin, joka sai lempinimen Lex Lindgren. Hän kannatti myös naispappeutta. Hän sai 1994 Right Livelihood Award -palkinnon toiminnastaan lasten oikeuksien puolesta. Viimeisinä vuosinaan hän keskittyi enemmän niiden maahanmuuttajien asioihin, jotka eivät saaneet turvapaikkaa Ruotsista. Hän muun muassa maksoi täysin omilla rahoillaan muutaman maahanmuuttajatytön koulutuksen.
Palkinnot ja tunnustukset

Ruotsin valtion kirjallisuuspalkinto 1959
H. C. Andersen -mitali kirjasta Rasmus ja kulkuri 1958
Ruotsin akatemian kultamitali 1971
Right Livelihood -palkinto 1994
Lindgren sai elämänsä aikana yhteensä lähes 40 palkintoa, huomionosoitusta ja kunniatohtorin arvoa. Nobelin palkinto jäi kuitenkin saamatta.
Lindgrenin mukaan on nimetty Ruotsissa lastenkirjallisuudelle jaettava Astrid Lindgren -palkinto sekä Astrid Lindgrenin muistopalkinto.
Lindgrenin kuva on Ruotsin vuonna 2015 liikkeelle lasketussa 20 kruunun setelissä. Sen kääntöpuolella on hänen lapsuusmaisemansa Smoolannista.
Tunnetuimpia hahmoja ja kirjoja

Useimmat Lindgrenin kirjat voi jakaa karkeasti kolmeen ryhmään: jotkut, kuten Eemeli ja Melukylän lapset, kuvaavat tapahtumia lähimenneisyydestä (Lindgrenin ja hänen vanhempiensa lapsuudesta), jotkut sijoittuvat kirjoittamisajan nykymaailmaan (esimerkiksi Kalle Blomkvist ja Lotta) ja jotkut selvästi fantasiamaailmaan (Veljeni Leijonamieli ja Mio). Peppi jää jaottelun ulkopuolelle, sillä siinä on realistisia ja fantasian elementtejä.
Peppi Pitkätossu on maailman vahvin tyttö, joka asuu yksin Huvikumpu-nimisessä talossa, ja hämmästyttää naapuritalon kilttejä lapsia Tommia ja Annikaa.
Vaahteramäen Eemeli on vintiömäinen poika, joka elää perinteisessä maalaistalossa, tekee metkuja ja joutuu hankaluuksiin.
Marikki on vilkas alakouluikäinen pikkukaupungin tyttö, josta kertovissa kirjoissa on myös yhteiskunnallista ulottuvuutta.
Mio, poikani Mio on fantasiakirja kuninkaan rakkaimmasta lapsesta.
Kalle Blomkvist on rikoksia ratkova teinipoika pikkukaupungista.
Ronja, Ryövärintytär on fantasiakirja tytöstä, joka elää linnassa keskellä satumetsää isänsä ja muiden ryövärien kanssa.
Saariston lapset kertoo Melkerssonin sisarusten lomasta saaristossa.
Veljeni Leijonamieli on fantasiakirja, joka käsittelee myös kuolemaa.
Katto-Kassinen on itsekeskeinen satuhahmo, yksinäisen Pikkuveljen mielikuvitusystävä.
Lotta on tavallisen perheen nuorin lapsi, jonka arjessa on monia kommelluksia.
Rasmus on orpopoika, joka saa perheen.
Melukylän lapset kertoo pienen kylän lapsista Etelä-Ruotsissa vuosisadan alkupuolella.
Kirjallisuutta

Andersen, Jens: Denna dagen, ett liv: En biografi över Astrid Lindgren.  Stockholm:  Norstedts, 2014.  ISBN 978-91-1306-022-4
Björk, Christina: Astrid Lindgrenin lapsuuden maailma. WSOY, 2007.
Ehriander, Helene – Hellström, Martin (toim.): Nya läsningar av Astrid Lindgrens författarskap.  Stockholm:  Liber, 2015.  ISBN 978-91-47-11495-5
Lindgren, Astrid: Elämän kuvat. WSOY, 2007.
Lindgren, Astrid: Krigsdagböcker 1939–1945.  (Redaktör Hélène Dahl)  Lidingö:  Salikon, 2015.  ISBN 978-91-87659-04-1
Strömstedt, Margareta: Astrid Lindgren. WSOY, 1988.
Oravsky, Vladimir: Från Astrid till Lindgren. H:ström, 2007.
Aiheesta muualla

Norlin, Arne: Så föddes vår största författare Aftonbladet. 28.1.2002. (ruotsiksi)
Junibacken (ruotsiksi)
Astrid Lindgrens Värld (ruotsiksi)
Virtanen, Leena: Kiekurapilleristä tuli krumeluuri Helsingin Sanomat 9.12.2006. (Pepin uudesta suomennoksesta, arkistoitu sivu)
Litteraturpriset till Astrid Lindgrens minne (ruotsiksi)
Populär historia: Astrid Lindgren från A till Ö (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Astrid Lindgren noin vuonna 1960.
Astrid Lindgrenin patsas Tukholmassa.
Taiteilijan näkemys Peppi Pitkätossusta
Geostatistiikka

Geostatistiikka (ruots. geostatistik, engl. Geostatistics, ransk. Géostatistique) on tilastotieteeseen kuuluva, alkujaan kaivosteollisuudessa malminarviointiin kehitetty, ja pitkälle kehittynyt tilastollinen analysointimenetelmä, jolla mahdollistetaan avaruudellisesti (myös aika-avaruus) levittäytyneen otoksen hyödyntämistä tilastollisessa analyysissä. Geostatistiikan sovellusalueita ovat esimerkiksi kaivosteollisuus, öljygeologia, maaperätiede, hydrologia, geohydrologia, meteorologia, geokemia, maantiede, metsänhoito, ekologia, populaatiogenetiikka ja maanviljely. Se tarvitsee pohjakseen paikkatietojärjestelmän ja tutkittavilla suureilla on oltava merkittävä spatiaalinen autokorrelaatio, jotta tilaan levittäytyneen suureen sijaintitietoa voidaan hyödyntää tehokkaasti.
Analyysitekniikan matemaattisen pohjan kehitti ranskalainen geologi ja matemaatikko Georges Matheron tutustuttuaan Danie G. Krigen työhön ja julkaistuihin papereihin Witwatersrandin yliopistossa 1950-luvun alussa. Krige toimi 1940-luvulla Etelä-Afrikassa kultakentillä kaivosinsinöörinä yrittäen parantaa kultamalmin määrän arviointitapoja. Geostatistisen menetelmän kehitystyö alkoi 1950-luvun alussa. Kehitystyön jatkuvuus turvattiin liittämällä se keskuksen Centre de Morphologie Mathématique Fontainebleau'n tieteelliseen ohjelmaan.