stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Punainen talvi

| Punainen talvi |
| --- | --- |

Kirjailija:  Juha-Pekka Koskinen
Kieli:  suomi
Genre:  romaani
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  235
ISBN:  978-951-23-5195-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Punainen talvi on Juha-Pekka Koskisen vuonna 2010 ilmestynyt romaani.
Aiheesta muualla

Juhani Brander: Sinä tiedät luokkasi rajat Turun Sanomat 20.2.2010.
Jukka Koskelainen: Liiton mies kostaa Espanjassa Helsingin Sanomat 1.3.2010.
Tehomaa, Outi: Kirjat: Jännitystä kaivoskylässä. Warkauden Lehti.  9.3.2010. Arkistoitu 29.4.2013.
Pentti Pesä: Punainen talvi (Arkistoitu – Internet Archive) Keskisuomalainen 3.7.2010.
Pummanki

Pummanki (nykyisin ven. Земляное, Zemljanoe) on entinen suomalainen kalastajakylä Kalastajasaarennossa Petsamossa Jäämeren Pummanginvuonon rannalla. Pummanki jouduttiin luovuttamaan Neuvostoliitolle talvisodan jälkeen Moskovan rauhassa vuonna 1940, jolloin alueen väestö joutui evakkoon. Loput Petsamon alueesta luovutettiin Neuvostoliitolle Pariisin rauhassa vuonna 1947.
Väestö

Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Pummangissa oli 142 asukasta, jotka yhtä venäläistä lukuun ottamatta olivat suomalaisia.
Asukasluvun kehitys:
140 (1921)
135 (1925)
142 (1929)
151 (1930)
156 (1935)
76 (1939)
Kirjallisuutta

Veikko Salkio: Pummanki, Jäämeren suomalainen kalastajakylä ja sen tuho
Väinö Meltti

| Väinö Johannes Meltti> Uudenmaan läänin maaherra |
| --- | --- |
 1946–1964  
Edeltäjä:  Armas-Eino Martola
Seuraaja:  Reino R. Lehto
Kansanedustaja
 1941, 1944–1945  
Ryhmä/puolue:  Sosialistinen eduskuntaryhmä (1941, 1944–1945)
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1898 Viipuri
Kuollut: 3. toukokuuta 1964 (66 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Puoliso:  Hellä Meltti
Tiedot
Puolue:  SDP 19xx–1941 SKDL 1944–1964 SYP 1946–1955
Väinö Johannes Meltti (12. maaliskuuta 1898 Viipuri – 3. toukokuuta 1964 Helsinkilähde?) oli suomalainen poliitikko, joka toimi muun muassa kansanedustajana ja Uudenmaan läänin maaherrana. Hän edusti vuoteen 1941 SDP:tä ja sotien jälkeen SKDL:ää. Hän suomensi kaunokirjallisuutta.
Meltin vanhemmat olivat kaakelintekijä Antti Meltti ja Hilma Josefina Tokon-Autio. Hän valmistui ylioppilaaksi 1921 ja filosofian kandidaatiksi 1927. Hän oli Akateemisen Sosialistiseuran perustajajäseniä vuonna 1925. Meltti työskenteli Suomen Sosialidemokraatti -lehdessä ensin toimittajana 1922–1928 ja sitten toimitussihteerinä 1928–1930. Hän toimi myös SDP:n valistussihteerinä 1927–1928. 1930-luvulla Meltti johti ensin Valkeakosken työväenopistoa 1930–1932 ja sen jälkeen Kotkan työväenopistoa 1932–1941.lähde?
Meltti nousi eduskuntaan 1. helmikuuta 1941 Elsa Metsärannan tilalle. SDP:stä erotettujen ”kuutosten” kannattajiin kuulunut Meltti liittyi Sosialistiseen eduskuntaryhmään, ja hänet erotettiin SDP:stä 27. toukokuuta. Meltti pidätettiin edustajantoimestaan marraskuussa 1941. Jo aikaisemmin 2. heinäkuuta 1941 hänet suljettiin sisäministeriön päätöksellä turvasäilöön, jossa hänet pidettiin syksyyn 1944 asti. Meltti palasi kansanedustajaksi 4. marraskuuta 1944 ja oli mukana perustamassa SKDL:ää.lähde?
Meltti valittiin Sosialistisen Yhtenäisyyspuolueen puoluetoimikunnan varajäseneksi maaliskuun 1946 perustavassa kokouksessa ja varsinaiseksi jäseneksi vuosien 1947 ja 1951 puoluekokouksissa. SYP:n päätettyä erota SKDL:stä maaliskuussa 1955 Meltti erosi SYP:stä.
Sodan jälkeen Meltti toimi Vapaa Sana -lehden päätoimittajana lyhyen aikaa 1944 sekä Valtion tiedotuskeskuksessa apulaisjohtajana 1945 ja johtajana 1945–1946. Vuonna 1946 Meltti nimitettiin Uudenmaan läänin maaherraksi. Hän jatkoi tehtävässä kuolemaansa saakka.lähde?
Meltti avioitui vuonna 1922 Martta Hellä Forsströmin kanssa. Myös Hellä Meltti oli vuonna 1961 lyhyen aikaa SKDL:n kansanedustaja.lähde?
Teokset

Kotkan työväenyhdistys 1888-1938: kappale Suomen työväenliikkeen historiaa. Kotkan sos.-dem. työväenyhdistys, Kotka 1938
Työaika teollisuudessa. Yhteiskuntatieteellisen kirjallisuuden kustannus Oy Tiede, Helsinki 1939
Neuvostoliitto Webbien kuvaamana: piirteitä sosiaalisen ja kulttuurielämän kehityksestä. Yhteiskuntatieteellisen kirjallisuuden kustannus Oy Tiede, Tampere 1941
Vapaa kansansivistystyö ja työväenopistot. Tammi, Helsinki 1946
Maapallo ja ihmiskunnan mahdollisuudet: voiko maa elättää nopeasti lisääntyvän väestönsä?. Suomen rauhanpuolustajat, Helsinki 1956
Toimitustöitä

Maailman tulevaisuuden perusteet: tiedonannot Krimin ja Berliinin konferensseista: Yhdistyneiden kansakuntien peruskirja sekä Suomen välirauhansopimus. Otava 1945
Suomennoksia

J. S. Fletcher: Markenmoren salaisuus; englanninkielestä suomentanut Väinö Meltti. Karisto 1924, 2. painos 1945 (alkuteos The Markenmore mystery)
H. B. Marriott Watson: Neidon puolesta: historiallinen seikkailuromaani. Karisto 1924 (alkuteos Captain Fortune)
P. G. Wodehouse: Rauhatonta rahaa; suomennettu 7. painoksesta. Karisto 1924, 2. painos 1992 (alkuteos Uneasy Money)
James Oliver Curwood: Taistelu naisesta. Kariston nuorisonkirjoja 63. Karisto 1924, 2. painos 1944, 3. kiel. tark. painos 1980 (alkuteos The Alaskan)
William Grenvil: "Albatrossin" kapina. Karisto 1925 (alkuteos The Mutiny of the "Albatross")
Edgar Rice Burroughs: Tarzan ja pikkuväki: seikkailuromaani Afrikan aarniometsistä. Kariston nuorisonkirjoja 71. Karisto 1925, 8. painos 1954 (alkuteos Tarzan and the Ant Men)
Edgar Rice Burroughs: Ikuinen rakastaja. Kariston nuorisonkirjoja 72. Karisto 1926 (alkuteos The Eternal Lover)
R. L. Sunderland: Kaksitoista parasta korttipeliä; suom. sovittanut Väinö Meltti. Kariston tietokirjoja 15. Karisto 1926
Parhaita amerikkalaisia saarnoja; toimittanut ja henkilötiedoilla varustanut Joseph Fort Newton. Karisto 1926
James Oliver Curwood: Pohjolan kukka: seikkailuja suurilla saloilla. Karisto 1926, 2. painos 1936, 3. painos 1945, 4. kiel. tark. painos 1980 (alkuteos Flower of the North)
Rafael Sabatini: Ansa: historiallinen seikkailuromaani. Karisto 1927 (alkuteos The Snare)
Warwick Deeping: Sorrell ja hänen poikansa; suom. 12. painoksesta. Karisto 1927 (alkuteos Sorrell and Son)
Basil King: Pelon voittaminen. Elämän arvoja, ajattelu-lukemisto 20. vuosisadan ihmisille 13. Karisto 1928 (alkuteos The Conquest of Fear)
Max Adler: Uusia ihmisiä: ajatuksia sosialistisesta kasvatuksesta. Kansanvalta, Helsinki 1928, 2. uud. painos Sosiaalidemokraattisen opiskelijanuorison keskusliitto, Helsinki 1973
Romain Rolland: Edelläkävijät. Tammi, Helsinki 1945 (alkuteos Les précurseurs)
Lars Ahlin: ...veljet keskenään. Tammi, Helsinki 1945 (alkuteos Tåbb med manifestet)
Edvard Westermarck: Kristinusko ja moraali. Otava 1984 (alkuteos Christianity and morals)
Francis Brett Young: Talo veden alla (The House under the Water), Porvoo: WSOY 1945
Kirjallisuutta

Sinisalo, Taisto & Korjus, Olli: Väinö Meltti (1898–1964): Ajankuvia itsenäisyytemme ensimmäisiltä vuosikymmeniltä: ”Olen marxilainen demokraatti päämääränä sosialistinen yhteiskunta”: Tutkielma tutkijasta, politiikosta, kansanedustajasta ja poliittisesta vangista, Kotkan työväenopiston johtajasta, SKDL:n perustajasta ja maaherrasta.  Kotka / Helsinki:  Kotkan työväenyhdistys / Demokraattinen sivistysliitto, 1998.  ISBN 951-97831-0-5
Aiheesta muualla

.aspx Väinö Meltti Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Armas-Eino Martola | Uudenmaan läänin maaherra 1946–1964 | Seuraaja: Reino R. Lehto |
Pulmu

| Pulmu |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  1. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  pulmunen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pulmu on suomalainen naisen etunimi.
Pulmu on luontoaiheinen nimi, joka on johdettu linnunnimestä pulmunen 1900-luvun alussa.  Nimessä on mahdollisesti sisältynyt toive, että lapsi pysyisi mieleltään puhtaana.
Nimi esiintyi Pietarin suomalaisessa almanakassa 1909lähde?, ja Suomen almanakassa Pulmu on ollut vuodesta 1950.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 254 naista on saanut nimekseen Pulmu.
Pulmuja

Pulmu Kailamo, oik. Johanna Annola (s. 1976), historiantutkija ja kirjailija
Pulmu Nousiainen, suomentaja
Pulmu Puonti, SLU:n koulutuspäällikkölähde?
Muita Pulmuja

Pulmu Possu, Lucy Kincaidin lastenkirjan hahmo
Pulmu, Dansukkerin palasokerituotemerkki
Pulmu ry, Pohjois-Helsingin lähimmäistyöyhdistys, tarjoaa palveluja vanhuksille ja omaishoitajille
Melitaia

| Melitaia> Μελιταία.Sijainti |
| --- | --- |
 Melitaia
Koordinaatit:  39°02′18″N, 22°27′24″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Melitaía, Domokós, Fthiotis, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  itsenäinen polis Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Akhaia Fthiotis, Thessalia
Provinssi:  Macedonia (146 eaa. – n. 293) Thessalia (n. 293–)
Aiheesta muualla
  Melitaia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Melitaia (m.kreik. Μελιταία, myös Meliteia, Μελίτεια, Melitea, Μελιτέα, Melitia, Μελιτία; lat. Melitaea, Melitea) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Akhaia Fthiotiissa Thessaliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Domokóksen kunnan alueella lähellä nykyistä Melitaían kylää.
Maantiede

Melitaian kaupunki sijaitsi (Akhaia) Fthiotiin länsiosssa eteläisessä Thessaliassa. Se oli rakennettu Enipeus (nyk. Enipéas) -joen ja Othrys-vuoren länsipuolella olleen tasangon etelälaidalle. Kaupungilla oli akropolis-kukkula, joka oli osa Othrys-vuoresta länteen suuntautunutta kielekettä. Kukkula tunnetaan nykyisin nimellä Xerovoúni ja sijaitsee puolisen kilometriä kaakkoon nykyisestä Melitaían kylästä. Muu kaupunki levittäytyi kukkulan pohjoisenpuoleiseen rinteeseen ja osin myös tasangolle nykyisen kylän itäpuolella, ja jaetaan kahteen osaan, ylemmällä tasanteella olleeseen ylempään kaupunkiin ja alemmalla tasanteella olleeseen alempaan kaupunkiin. Kaupunkialueen kummallakin puolella oli rotko virtoineen.
Melitaian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 462 neliökilometriä. Sen rajat tunnetaan suhteellisen hyvin piirtokirjoituksista. Kaupungin sijainti oli strateginen, koska se hallitsi Thessaliasta Malianlahdelle, Thermopylaihin ja eteläisempään Kreikkaan kulkenutta luonnollista kulkuväylää. Strabonin mukaan Hellaan kaupunki sijaitsi kymmenen stadioninmitan päässä Melitaiasta Enipeuksen toisella puolella. Näin Melitaian katsottiin sijainneen keskellä alkuperäistä Hellaan aluetta. Melitaiasta pohjoiseen sijaitsivat Pereia ja Khalai, etelään Narthakion ja Lamia, länteen Ksyniai ja luoteeseen Thaumakoi.
Historia > Esihistoria

Melitaian seudulta on löydetty merkkejä asutuksesta viimeistään neoliittisella kaudella. Heti antiikin aikaisen kaupungin länsipuolelta on löydetty asutuspaikka keskiseltä helladiselta kaudelta.
Historia > Arkaainen ja klassinen kausi

Melitaian kaupunki oli Akhaia Fthiotiin merkittävimpiä. Se on ollut olemassa ainakin arkaaiselta kaudelta myöhäisantiikkiin. Melitaian asukkaat katsoivat, että heidän kaupunkinsa oli alkuperäisten Hellaan kaupungista tulleiden helleenien perustama, ja että kaupungin muinainen nimi oli Pyrrha (Πύρρα). He näyttivät agorallaan Hellenin, Deukalionin ja Pyrrhan pojan, hautaa.
Melitaia kukoisti 400-luvulta eaa. lähtien. Antiikin lähteistä sen vaiheista tiedetään kuitenkin vain vähän. Kun Brasidaan johtamat spartalaiset marssivat peloponnesolaissodassa Thessalian läpi matkallaan Traakiaan, hänen thessalialaiset ystävänsä kohtasivat hänet Melitaiassa liittyäkseen seuraan. Tästä nähdään, että kaupunki oli yhden päivämatkan päässä Farsaloksesta, johon Brasidas seuraavaksi eteni.
Melitaian lyömä raha, n. 400–344 eaa. Kuvituksessa Zeus sekä mehiläinen.
300-luvulla eaa. Melitaia oli hyvissä väleissä Ferain tyrannien kanssa. Samalta vuosisadalta lähtien kaupunki osallistui Delfoin amfiktyoniliiton toimintaan Akhaia Fthiotiin toisella hieromnēmōn-jäsenellä, toisen tullessa Larissasta. Melitaia löi omaa hopea- ja pronssirahaa 300-luvulla eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Melitaieus (Μελιταιεύς) ja Meliteus (Μελιτεύς).
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Aleksanteri Suuren kuolemaa seuranneessa vuosien 323–322 eaa. Lamian sodassa kreikkalaisliittolaiset käyttivät Melitaiaa tukikohtanaan ja jättivät sinne ylimääräiset varusteensa edetessään hyökkäämään Leonnatoksen johtamien makedonialaisten kimppuun.
Melitaia liittyi Aitolian liittoon noin vuonna 265 eaa. Filippos V yritti vallata kaupungin vuonna 217 eaa., mutta epäonnistui, koska hänen piiritystikkaansa olivat liian lyhyet. Jossakin vaiheessa 200-lukua eaa. Melitaia teki sympoliteia-sopimuksen läheisen Pereian kanssa. Joskus vuoden 189 eaa. jälkeen kaupunki kuului Thessalian liittoon. Melitaia kukoisti edelleen roomalaisella kaudella. Keisari Caracallan aikana 200-luvulla jaa. se sai kunnialisänimen Sebaste.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Nykyinen Melitaían kylä, entinen Avarítsa (Αβαρίτσα), on ottanut nimensä antiikin aikaisesta kaupungista. Antiikin Melitaian arkeologiset tutkimukset aloitti Nikólaos Giannópoulos 1900-luvun alkupuolella. Järjestelmällisemmin paikkaa tutki ensimmäisenä Friedrich Stählin, joka julkaisi sen ensimmäisen topografisen kuvauksen vuonna 1924. Kaupungin akropoliin ensimmäiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1971–1972. 1990-luvulla kaupungin alueella on suoritettu pelastuskaivauksia.
Vuodesta 2022 Melitaiaa on tutkittu Fthiotiin ja Evrytanían arkeologisen eforaatin ja Suomen Ateenan-instituutin viisivuotisena yhteistyöprojektina nimeltä Melitaia Archaeological Programme. Sen tavoitteena on tutkia alueen kaupungistumiskehitystä. Suomalaisten puolella projektia johtaa Petra Pakkanen.
Rakennukset ja löydökset

Melitaian kaupunki on ollut ympäröity noin neljä kilometriä pitkällä muurilla, joka sulki sisäänsä akropolis-kukkulan sekä sieltä alas tasangolle laskeutuneen kolmionmuotoisen alueen. Muurien sisäpuolelle jäi noin 67 hehtaarin kokoinen alue. Alas johtaneiden sivumuurien kummallakin puolella oli rotko. Poikkimuuri jakoi kukkulan rinteessä olleen, akropoliin ulkopuolisen osan kaupungista ylempään ja alempaan kaupunkiin. Muuri oli tehty epäsäännöllisen muotoisista suorakulmaisista kivistä ja sen paksuus oli noin 3,8 metriä. Siinä arvellaan olleen portit ainakin pohjois- ja itäsivulla. Muuria on säilynyt nykyaikaan vain huonosti.
Akropoliin eteläpuolella oli temppeli, jonka paikalla on nykyisin Pyhälle Kolminaisuudelle (Agía Triáda) omistettu luostari. Kaupungin länsipuolella nykyisen kylän alueella oli Artemiihin yhdistetylle Ennodialle omistettu temppeli. Rakennuslöytöihin lukeutuu myös muun muassa hellenistisen kauden taloja sekä roomalainen huvila.
Kaupungin eteläpuolelta on löydetty pienen linnoituksen jäänteet ja siitä etelään oletettu temppelin paikka, jossa on nykyisin Pyhälle Georgiokselle (Ágios Geórgios) omistettu kirkko. Kaupungin läheltä on löydetty myös Asklepiokselle omistettu pyhäkkö, joka ajoitetaan 300-luvulle eaa.
Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on Lamían arkeologisessa museossa. Niihin lukeutuu muun muassa marmoriveistosten osia, hautakiviä, piirtokirjoituksia, keramiikkaa, rahoja ja metalliesineitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Melitaia Wikimedia Commonsissa
Marmorinen idoli neoliittiselta kaudelta.
Melitaian Artemiin pyhäköstä löydetty Artemis Aspaliin patsaan pää hellenistiseltä kaudelta. Lamían arkeologinen museo.
Mepakriini

| --- | --- |

Mepakriini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
4-N-(6-kloori-2-metoksiakridin-9-yyli)-1-N,1-N-dietyylipentaani-1,4-diamiini
Tunnisteet
CAS-numero: 83-89-6
ATC-koodi: P01AX05
PubChem CID: 237
DrugBank: DB01103
Kemialliset tiedot
Kaava: C23H30N3ClO 
Moolimassa: 399,95
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 248–250 °C (hydrokloridisuola)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 80–90 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 5–14 vrk
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Mepakriini eli kinakriini (C23H30N3ClO) on orgaaninen yhdiste ja akridiinijohdannainen. Ainetta käytetään lääkeaineena hoidettaessa eräitä alkueläin- ja muita loisinfektioita. Aineen myrkyllisyyden ja haittavaikutusten vuoksi sen käyttö on vähentynyt.
Vaikutusmekanismi ja käyttökohteet

Mepakriinin vaikutusmekanismi ei ole täysin selvillä. Yhdiste kykenee sitoutumaan DNA:han ja RNA:han, mutta fluoresenssitutkimusten perusteella pääasiallinen vaikutusmekanismi on alkueläinten solukalvon kehittymisen häiriintyminen. Mepakriini estää myös sukkinaatti-ionien hapettumista, koliiniesteraasientsyymin toimintaa ja systeemisen lupus erythematosuksen yhteydessä eräitä solutekijöitä. Mepakriini on tehokas muun muassa malarialoisioita, Giardia-, Trichomonas- ja Entamoeba-sukujen alkueläinten punasolukierrossa oleviin asteisiin ja heisimatoihin. Ihmiselle annostus on 100 mg kolme kertaa vuorokaudessa ja eläimille 2 mg kolme kertaa vuorokaudessa. Malarian hoitoon ainetta käytettiin aina toiseen maailmansotaan asti, minkä jälkeen muut lääkkeet ovat syrjäyttäneet sen pääosin malarian hoidossa. Kinakriinin on todettu estävän prioniproteiinien vääränlaista laskostumista, minkä vuoksi sitä on tutkittu Creutzfeldt–Jakobin taudin hoitoon.
Haittavaikutukset

Tyypillisimpiä mepakriinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat päänsärky, huonovointisuus, vatsakivut ja oksentelu. Vaaraton kosmeettinen haitta on ihon värin muuttuminen kellertäväksi. Vakavampia haittavaikutuksia ovat keskushermosto-oireet kuten kouristukset ja silmien retinoplatia. Aine kertyy ihmisen sisäelimiin ja hiuksiin. Pahimmassa tapauksessa lääkeaine saattaa jopa aiheuttaa kuolemaan johtavia komplikaatioita. Kinakriinia ei tule käyttää yhdessä aminokinoliinien kanssa.
Synteesi

Mepakriinia voidaan syntetisoida 3,9-dikloori-7-metoksiakridiinin ja 1-(dietyyliamino)-4-aminopentaanin välisellä reaktiolla.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Quinacrine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Mepacrine (englanniksi)
Pumpulihäntäkaniini

| Pumpulihäntäkaniini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jäniseläimet Lagomorpha
Heimo::  Jänikset Leporidae
Suku::  Pumpulihäntäkaniinit Sylvilagus
Laji::  floridanus
Kaksiosainen nimi
 Sylvilagus floridanus  (J. A. Allen, 1890) 
Katso myös
   Pumpulihäntäkaniini Wikispeciesissä   Pumpulihäntäkaniini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pumpulihäntäkaniini (Sylvilagus floridanus) on Pohjois- ja Keski-Amerikassa elävä jäniseläin.
Tuntomerkit

Pumpulihäntäkaniini on väriltään harmaanruskea, sen niska on ruosteenruskea ja hännänalus vaalea, Korvien pituus on 5–7 cm, ruumis 37–46 cm, häntä 4–6 cm ja takajalan nilkka 8–10 cm. Eläin painaa 900–1800 g.
Levinneisyys

Lajin levinneisyys ulottuu Yhdysvaltain itäosista Uutta Englantia lukuun ottamatta länteen Pohjois-Dakotaan, Kansasiin, Teksasiin, Uuteen Meksikoon ja Arizonaan.
Meneksenos (dialogi)

Meneksenos (m.kreik. Μενέξενος; lat. Menexenus) on Platonin kirjoittama dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on Hautajaispuhe (Επιτάφιος, Epitafios). Dialogissa keskustelevat Sokrates ja Meneksenos.
Historia

Platonin teosten joukossa Meneksenos kuuluu tämän keskivaiheen dialogeihin. Näin se on kirjoitettu siihen aikaan, jolloin Platon oli perustanut oman Akatemiansa. Teos voidaan nähdä myös kuuluvaksi siirtymäkauteen varhaisvaiheen ja keskivaiheen dialogien välillä. Tarkemmin dialogi on ajoitettu vuoteen 387 eaa. Holger Thesleff näkee dialogin Platonin eräänlaisina jäähyväisinä Ateenan todellisuudelle hänen vetäydyttyään julkisesta elämästä filosofian pariin.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu VII tetralogiaan yhdessä laajemman ja lyhyemmän Hippiaan sekä dialogin Ion kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin eettisten teosten joukkoon.
Sisältö

Meneksenos koostuu dialogimuotoisen kehyskertomuksen lisäksi pitkästä hautajaispuheesta. Kehyskertomuksessa Sokrates sanoo esittävänsä Aspasialta, Perikleen rakastajattarelta, kuulemansa puheen. Näin dialogin voi nähdä satirisoivan Perikleen tunnettua hautajaispuhetta, jonka Thukydides on kuvannut teoksessaan Peloponnesolaissota.
Pääosan ”dialogista” muodostaa puhe, joka ylistää Ateenaa ja sodassa kaatuneita. Teoksessa dialogi toimii siis ainoastaan kehyksenä itse puheelle. Puhe jäljittelee tyylillisesti vastaavia todellisia puheita. Ilman satiirin paljastavaa kehyskertomusta se onkin joskus erehdytty tulkitsemaan yksiselitteisesti isänmaan ylistykseksi.
Dialogi on mielenkiintoinen siksi, että se on yksi harvoista lähteistä ateenalaisiin hautajaispuheisiin, huolimatta siitä että se on puheen parodia.
Kirjallisuutta > Suomennos

Platon: Meneksenos. Teoksessa Teokset II.  (Toinen painos)  Suomentanut Marja Itkonen-Kaila. Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15893-7
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plato: Menexenus. Teoksessa Burnet, J. (toim.): Opera.  (Volume III: Theages, Charmides, Laches, Lysis, Euthydemus, Protagoras, Gorgias, Meno, Hippias Maior, Hippias Minor, Io, Menexenus. Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145424  Kreikankielinen alkuteksti.
Plato: Menexenus. Teoksessa Plato’s Works.  (Volume IX: Timaeus. Critias. Cleitophon. Menexenus. Epistles. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99257-1  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla > Teos

Plato: Menexenus. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Plato: Menexenus. Project Gutenberg. (englanniksi)
Platonin teokset
| --- | --- |
Varhaisvaihe:  Sokrateen puolustuspuhe · Kharmides · Kriton · Euthyfron · Alkibiades I · Laajempi Hippias · Lyhyempi Hippias · Ion · Lakhes · Lysis
Keskivaihe:  Kratylos · Euthydemos · Gorgias · Meneksenos · Menon · Faidon · Protagoras · Pidot · Faidros · Valtio · Parmenides · Theaitetos
Myöhäisvaihe:  Kleitofon · Timaios · Kritias · Sofisti · Valtiomies · Filebos · Lait
Mahdollisesti epäperäiset ja epäperäiset:  Aksiokhos · Alkibiades II · Demodokos · Hipparkhos · Epigrammit · Epinomis · Eryksias · Hyveestä · Kilpailijat · Kirjeet · Minos · Määritelmiä · Oikeamielisyydestä · Sisyfos · Theages
Punakarakääpä

| Punakarakääpä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Silmälläpidettävä
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Steccherinaceae
Suku::  Karakäävät Steccherinum
Laji::  collabens
Kaksiosainen nimi
 Steccherinum collabens  (Fr.) Vesterh. 
Synonyymit
 Junghuhnia collabens 
Katso myös
   Punakarakääpä Wikispeciesissä   Punakarakääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punakarakääpä (Steccherinum collabens) on Suomessa harvinaisena ja pohjoispainotteisesti esiintyvä kääpälaji. Se viihtyy kosteissa vanhoissa metsissä ja kasvaa melkein aina ruostekäävän lahottamassa kaatuneessa puunrungossa tai kannossa. Isäntäpuu on kuusi, harvoin myös haapa.
Punakarakäävän ohut itiöemä on yksivuotinen ja tyypiltään resupinaattinen. Kooltaan itiöemä on pieni tai keskikokoinen ja epäsäännöllisen muotoinen. Reunan paksuus vaihtelee ja väriltään se on vaaleanpunertava. Pillipinta on terrakotan- tai tiilenpunainen ja naarmuttaessa se muuttuu tumman tiilenpunaiseksi. Myös pohjamalto on tiilenpunainen ja pillit vielä sitä tummempia, pillejä on 6-8 millimetrillä. Kuiva itiöemä kutistuu, kovettuu ja rullautuu.
Vertaa viinikääpään, joka kasvaa kuivemmassa metsäympäristössä, ei muuta väriään naarmuttaessa ja jonka reunus ja malto ovat valkoiset.