stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranskan Grand Prix 1952
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 8 |  Alberto Ascari | Ferrari | 77 | 3.00,00 | 1 | 9 |
| 2 | 10 |  Giuseppe Farina | Ferrari | 76 | + 1 krs. | 2 | 6 |
| 3 | 12 |  Piero Taruffi | Ferrari | 75 | + 2 krs. | 3 | 4 |
| 4 | 2 |  Robert Manzon | Gordini | 74 | + 3 krs. | 5 | 3 |
| 5 | 44 |  Maurice Trintignant | Simca-Gordini-Gordini | 72 | + 5 krs. | 6 | 2 |
| 6 | 22 |  Peter Collins | HWM-Alta | 70 | + 7 krs. | 8 |   |
| 7 | 4 |  Jean Behra | Gordini | 70 | + 7 krs. | 4 |   |
| 8 | 28 |  Philippe Étancelin | Maserati | 70 | + 7 krs. | 18 |   |
| 9 | 20 |  Lance Macklin | HWM-Alta | 70 | + 7 krs. | 14 |   |
| 10 | 24 |  Yves Giraud Cabantous | HWM-Alta | 68 | + 9 krs. | 10 |   |
| 11 | 34 |  Rudi Fischer | Ferrari | 66 | + 11 krs. | 17 |   |
| Jaettu | 34 |  Peter Hirt | Ferrari |   |   |   |   |
| 12 | 38 |  Franco Comotti | Ferrari | 63 | + 14 krs. | 16 |   |
| Kesk. | 6 |  Prinssi Bira | Gordini | 56 | Akseli | 7 |   |
| Kesk. | 42 |  Mike Hawthorn | Cooper-Bristol | 51 | Sytytys | 15 |   |
| Kesk. | 16 |  Toulo de Graffenried | Maserati | 34 | Jarrut | 12 |   |
| Jaettu | 16 |  Harry Schell | Maserati |   |   |   |   |
| Kesk. | 26 |  Peter Whitehead | Alta | 17 | Kytkin | 13 |   |
| Kesk. | 14 |  Louis Rosier | Ferrari | 17 | Moottori | 9 |   |
| Kesk. | 32 |  Johnny Claes | Simca-Gordini-Gordini | 15 | Moottori | 20 |   |
| Kesk. | 18 |  Harry Schell | Maserati | 7 | Vaihdelaatikko | 11 |   |
| Kesk. | 40 |  Piero Carini | Ferrari | 2 | Moottori | 19 |   |
Randy Brown

| Randy Brown> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Randy Brown
Syntynyt: 22. toukokuuta 1968 (ikä 56) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  188 cm
Paino:  86 kg
NBA-varaus:  31. varaus 1991 (Sacramento Kings)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1986–1988 1989–1991:  Houstonin yliopisto New Mexico State
Seurajoukkueet
1991–1995 1995–2000 2000–2002 2002–2003:  Sacramento Kings Chicago Bulls Boston Celtics Phoenix Suns
Valmennusura
2007–2009 2015–2018:  Sacramento Kings (apuv.) Chicago Bulls (apuv.)
Randy Brown (s. 22. toukokuuta 1968 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän voitti pelaajaurallaan Chicago Bullsissa kolme NBA:n mestaruutta.
Ura

Brown pelasi Houstonin yliopistossa vuodet 1986–1988 ja New Mexico Statessa vuodet 1989–1991. Sacramento Kings varasi hänet NBA:han vuoden 1991 varaustilaisuudessa 31. vuorolla. Brown pelasi NBA:ssa yhteensä 12 kautta, aluksi neljä kautta Kingsissä, seuraavaksi viisi kautta Chicago Bullsissa ja lopuksi Boston Celticsissä ja Phoenix Sunsissa. Bulls-aikanaan Brown voitti kolme peräkkäistä NBA:n mestaruutta vuosina 1996–1998.
Pelaajauransa jälkeen Brown on työskennellyt muun muassa Chicago Bullsin organisaatiossa. Hän erosi Bullsin apuvalmentajan pestistään joulukuussa 2018 päävalmentaja Fred Hoibergin irtisanomisen jälkeen oltuaan tyytymätön saamaansa muutokseen tehtävänkuvaansa valmennusryhmässä.
Aiheesta muualla

Profiili (Arkistoitu – Internet Archive) history.bulls.com (englanniksi)
Valmentajaprofiili NBA (englanniksi)
Chicago Bulls – NBA:n mestari 1996
0 Randy Brown ·
7 Toni Kukoč ·
9 Ron Harper ·
13 Luc Longley ·
22 John Salley ·
23 Michael Jordan ·
25 Steve Kerr ·
30 Jud Buechler ·
33 Scottie Pippen ·

34 Bill Wennington ·
53 James Edwards ·
91 Dennis Rodman 

Päävalmentaja Phil Jackson 

Apuvalmentajat Tex Winter · Jimmy Rodgers · Jim Cleamons · John Paxson
Chicago Bulls – NBA:n mestari 1997
00 Robert Parish ·
1 Randy Brown ·
7 Toni Kukoč ·
9 Ron Harper ·
13 Luc Longley ·
18 Bison Dele ·
23 Michael Jordan ·
25 Steve Kerr ·
30 Jud Buechler ·
33 Scottie Pippen ·

34 Bill Wennington ·
35 Jason Caffey ·
91 Dennis Rodman 

Päävalmentaja Phil Jackson 

Apuvalmentajat Tex Winter · Bill Cartwright · Jimmy Rodgers · Frank Hamblen
Chicago Bulls – NBA:n mestari 1998
1 Randy Brown ·
7 Toni Kukoč ·
8 Dickey Simpkins ·
9 Ron Harper ·
13 Luc Longley ·
23 Michael Jordan ·
24 Scott Burrell ·
25 Steve Kerr ·
30 Jud Buechler ·

33 Scottie Pippen ·
34 Bill Wennington ·
91 Dennis Rodman 

Päävalmentaja Phil Jackson 

Apuvalmentajat Tex Winter · Bill Cartwright · Jimmy Rodgers · Frank Hamblen
Kattohuoneisto

Kattohuoneistoja São Paulossa
Kattohuoneisto on kerrostalon ylimmän kerroksen huoneisto, jossa on kattoterassi. Kattohuoneistot varustetaan ylellisesti, ja niihin pääsee usein erillisellä hissillä.lähde?
New Yorkin ensimmäinen kattohuoneisto rakennettiin vuonna 1925.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kattohuoneisto Wikimedia Commonsissa
Tässä on maailman kallein kattohuoneisto Iltalehti
Hier wird das teuerste Penthouse der Welt gebaut Welt.de (saksaksi)
Arturo Merzario

| Arturo Merzario |
| --- | --- |
 Merzario vuonna 2024
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Italia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1972-1979
Talli(t):  Ferrari, Iso-Marlboro, Williams, Fittipaldi March, Wolf-Williams, Shadow, Merzario
Kilpailuja:  85 (57 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  11
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian GP 1972
Viimeinen kilpailu:  Yhdysvaltain GP 1979
Arturo Francesco Merzario (s. 11. maaliskuuta 1943 Chiavenna, Italia) on entinen Formula 1 -kuljettaja. Urallaan hän ajoi 85 Grand Prix'ta, joissa sai yhteensä 11 MM-pistettä. Merzario oli kolmesti neljäs.
Ensimmäisellä kaudellaan F1:ssä Merzario ajoi Ferrarilla ja osallistui myös muihin moottoriurheilukilpailuihin, voittaen muun muassa Span 1000 km ajon ja Targa Florion. Jo ensimmäisessä F1-osakilpailussaan hän ajoi pisteille.
Vaikean kauden 1973 jälkeen Merzario siirtyi Williamsille. Hän onnistui olemaan MM-sarjan ulkopuolisessa Brasilian kilpailussa kolmas, mutta kaudet 1974 ja 1975 osoittautuivat epäonnisiksi. Merzario lopetti F1-uransa kesken 1975 kauden ja jatkoi ajamistaan muissa kilpa-auto luokissa.
Merzario palasi Formula 1:iin 1976 alkuun Marchin, sitten Wolf-Williamsin ratissa, muttei saavuttanut kunnollisia tuloksia. Kun hän ei enää saanut paikkaa missään tallissa, perusti hän oman tallin, Merzarion 1977. Talli kamppaili F1:ssä kolme vuotta Marchilta ostetuilla autoilla, joihin oli laitettu oma runko. Myöhemmin talli siirtyi Formula 2:een.
Merzario oli yksi kuljettajista Guy Edwardsin, Brett Lungerin ja Harald Ertlin ohella, jotka pelastivat Niki Laudan palavasta autosta Saksan GP:ssä 1976.
Merzario tunnettiin 1970-luvulla Marlboron sponsoroimana ja hänet usein kuvattiin yhtiön cowboy-hattu päässä. Hän jatkaa yhä 60-vuotiaana kilpa-autouraansa: tällä hetkellä hän ajaa Italian prototyyppi-sarjoissa.
Formula 1-tulokset

| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1972 | Scuderia Ferrari SpA SEFAC | Ferrari 312B2 | Ferrari 001/1 3.0 F12 | ARG | RSA | ESP | MON | BEL | FRA | GBR 6 | GER 12 | AUT | ITA | CAN | USA |  |  |  |  |  | 20. | 1 |
| 1973 | Scuderia Ferrari SpA SEFAC | Ferrari 312B2 | Ferrari 001/1 3.0 F12 | ARG 9 | BRA 4 | RSA 4 | ESP | BEL |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 12. | 6 |
| 1973 | Scuderia Ferrari SpA SEFAC | Ferrari 312B3 | Ferrari 001/11 3.0 F12 |  |  |  |  |  | MON Kesk. | SWE | FRA 7 | GBR | NED | GER | AUT 7 | ITA Kesk. | CAN 15 | USA 16 |  |  | 12. | 6 |
| 1974 | Frank Williams Racing Cars | Iso-Marlboro FW | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 | ARG Kesk. | BRA Kesk. | RSA 6 | ESP Kesk. | BEL Kesk. | MON Kesk. | SWE DNS | NED Kesk. | FRA 9 | GBR Kesk. | GER Kesk. | AUT Kesk. | ITA 4 | CAN Kesk. | USA Kesk. |  |  | 17. | 4 |
| 1975 | Frank Williams Racing Cars | Williams FW03 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 | ARG NC | BRA Kesk. | RSA Kesk. |  | MON DNQ | BEL Kesk. | SWE | NED | FRA | GBR | GER | AUT |  |  |  |  |  | - | 0 |
| 1975 | Frank Williams Racing Cars | Williams FW04 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 |  |  |  | ESP Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | - | 0 |
| 1975 | Copersucar-Fittipaldi | Fittipaldi FD03 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ITA 11 | USA |  |  |  | - | 0 |
| 1976 | Ovoro Team March | March 761 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 | BRA | RSA | USW DNQ | ESP Kesk. | BEL Kesk. | MON DNQ | SWE 14 | FRA 9 | GBR Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  | - | 0 |
| 1976 | Walter Wolf Racing | Wolf-Williams FW05 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  | GER Kesk. | AUT Kesk. | NED Kesk. | ITA DNS | CAN Kesk. | USA Kesk. | JPN Kesk. |  | - | 0 |
| 1977 | Team Merzario | March 761B | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 | ARG | BRA | RSA | USW | ESP Kesk. | MON DNQ | BEL 14 | SWE | FRA Kesk. | GBR Kesk. | GER DNQ |  | NED DNQ | ITA | USA | CAN | JPN | - | 0 |
| 1977 | Shadow Racing Team | Shadow DN8 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | AUT Kesk. |  |  |  |  |  | - | 0 |
| 1978 | Team Merzario | Merzario A1 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 | ARG Kesk. | BRA DNQ | RSA Kesk. | USW Kesk. | MON DNPQ | BEL DNPQ | ESP DNQ | SWE NC | FRA DNQ | GBR Kesk. | GER DNQ | AUT DNQ | NED Kesk. | ITA Kesk. | USA Kesk. | CAN DNQ |  | - | 0 |
| 1979 | Team Merzario | Merzario A1B | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 | ARG Kesk. | BRA DNQ | RSA DNQ | USW Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | - | 0 |
| 1979 | Team Merzario | Merzario A2 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 |  |  |  |  | ESP DNQ | BEL DNQ | MON | FRA DNQ |  |  |  |  |  |  |  |  |  | - | 0 |
| 1979 | Team Merzario | Merzario A4 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 |  |  |  |  |  |  |  |  | GBR DNQ | GER DNQ | AUT DNQ | NED DNQ | ITA DNQ | CAN DNQ | USA DNQ |  |  | - | 0 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.statsf1.com/en/arturo-merzario.aspx
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Linja 7bis (Pariisin metro)

| Linja 7bis>   |
| --- | --- |


Perustiedot
Järjestelmä:  Pariisin metro
Reitti:  Louis Blanc–Pré-St-Gervais
Avattu:  18. maaliskuuta 1911
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  RATP
Tekniset tiedot
Pituus:  3,1 km
Asemia:  8
Raideleveys:  1 435 mm
Paris Métro Ligne 7bis (Linja 7bis) on yksi Pariisin metron linjoista. Se palvelee 19. ja 20. arrondissementtia kaupungin koillisosassa. Sen kalustona on 7 kappaletta 3-vaunuisia MF 88-runkoja. Linja on hyvin lyhyt; sen pituus on vain 3,1 km ja asemia on kahdeksan. Keskimääräinen asemanväli on 443 m. 
Linja tekee toisessa päässään silmukan, jonka sisällä on kolme asemaa.
Historia

18. tammikuuta 1911: Osuus välillä Louis Blanc-Pré-St-Gervais avattiin linjan 7 käyttöön. 8 uutta asemaa.
3. joulukuuta 1967: Liikenteen puutteellisuudesta johtuen, edellämainittu osuus muutetaan omaksi linjakseen 7bis.
Tulevaisuus

Linjalla liikennöivät MF 88 junat on tarkoitus korvata uusilla MF 19 junilla vuodesta 2025 alkaen
Linjat 3bis ja 7bis yhdistää nykyään tunneli, jossa on suljettu asema (Haxo). Haxon avaamista ja bis-linjojen yhdistämistä uudeksi linjaksi harkitaan. Samalla linjaa on mietitty laajennettavan yhdellä asemalla länteen, jolloin pääteasema olisi Château Landon. Uusi linja välillä Château Landon-Gambetta voitaisiin avata aikaisintaan 2030-luvulla.
Alun perin arveltiin, että yhdistettyä linjaa kutsuttaisiin linjaksi 15. Grand Paris Expressin neljälle suunnitellulle uudelle linjalle (joiden on määrä avautua vuodesta 2025 alkaen) annettiin kuitenkin numerot 15–18, jolloin linjan 19 oli määrä olla seuraava käytettävissä oleva numero. Marraskuussa 2023 julkistettiin kuitenkin suunniteltu linja 19, joka yhdistää La Défensen liikekeskuksen länsipuolella sijaitsevaan Nanterre–La Folieen vuoteen 2040 mennessä, jolloin 20 on seuraava käytettävissä oleva numero.
Kartta ja asemat

Louis Blanc, vaihtomahd.: linja 7
Jaurès, vaihtomahd.: linjat 2 ja 5
Bolivar
Buttes Chaumont
Botzaris
Linja tekee silmukan, jonka se kiertää vastapäivään.
Place des Fêtes, vaihtomahd.: linja 11
Pré-St-Gervais
Danube
Kuvia

MF 88-juna Louis Blancin asemalla.
Buttes Chaumontin asema.
Danuben asema.
Danuben aseman sisäänkäynti.
Place des Fêtesin asema.
yhdistettyjen linjojen kartta
Linjan 7bis kartta
Tinarutto

Tinaruton turmelema tinainen mitali.
Vasemmalla valkoista eli β-tinaa, oikealla harmaata eli α-tinaa.
Tinarutto on alhaisessa lämpötilassa esiintyvä ilmiö, jossa tina muuttuu allotrooppisesta muodosta toiseen, valkoisesta (β-)tinasta harmaaksi (α-)tinaksi ja jonka vaikutuksesta tinaesineet herkästi haurastuvat ja hajoavat kylmässä.
Tinarutto tuli tunnetuksi Euroopassa keski­ajalla, kun havaittiin, että kirkkojen tinaiset urkupillit hajosivat viileässä ilmiössä. Kun hajoaminen pääsee alkuunsa, se etenee kiihtyvästi.
Euroopan unionin säädettyä haitallisten aineiden käyttöä rajoittavan RoHS-direktiivin, ja vastaavien lakien tullut säädettyä myös muualla, vanhastaan juotos­metalleina käytetyt tinan ja lyijyn seokset on yleisesti korvattu lähes puhtaalla tinalla, minkä vuoksi tinarutosta ja sen torjunnasta on jälleen tullut huomattava ja vaikea teknologinen ongelma.
Allotrooppinen muutos

Tinalla on kiinteässä tilassa kolme allo­trooppisista muotoa, joista pysyvin on 13,2 °C:n yläpuolella valkoinen tina eli β-tina, tätä alemmissa lämpö­tiloissa sen sijaan harmaa tina eli α-tina. Näistä valkoinen eli β-tina on tyypillisesti metallimainen, kun taas harmaa α-tina on hauras epä­metalli­mainen aine, jolla on timanttimainen kiderakenne. Alle 13,2 °C:n lämpötiloissa valkoinen tina pyrkii vähitellen muuttumaan harmaaksi tinaksi. Aluksi tinaesineen pinnalle muodostuu harmaita laikkuja, jotka vähitellen laajenevat ja samalla esine haurastuu. Kun lämpötila on vain vähän tämän rajan alapuolelle, tämä tapahtuu melko hitaasti, mutta noin -30 °C:ssä jo huomattavasti nopeammin. Germanium ja muut aineet joilla on samanlainen kiderakenne kuin harmaalla tinalla ja jonka hilavakiotkin ovat suunnilleen yhtä suuret, voivat myös katalyyttisesti nopeuttaa tätä tinan muodonmuutosta.
Myös harmaa tina itse katalysoi tätä muodon­muutosta eli kyseessä on autokatalyyttinen reaktio. Sen vuoksi se alkuun päästyään jatkuukin kiihtyvällä vauhdilla. Tinan allo­trooppisilla muodoilla on myös eri suuri tiheys. Kun valkoinen tina muuttuu harmaaksi tinaksi, sen tilavuus kasvaa niin paljon, noin 27 %, että tinaesine rikkoutuu ja harmaa α-tina hajoaa lopulta hienoksi jauheeksi.
Tinan seostaminen antimonilla tai vismutilla torjuu tinaruton.
Mahdollisia historiallisia seurauksia > Napoleonin sotilaiden napit

Usein on väitetty tinaruton vaikuttaneen siihen, että Napoleonin hyökkäys Venäjälle päättyi tappioon. Tämän teorian mukaan Ranskan armeijan sotilaat olisivat paleltuneet Venäjän talvessa, koska heidän vaatteissaan oli tinaiset napit, jotka olisivat hajonneet kylmässä tinaruton vuoksi. On kuitenkin kiistanalaista, missä määrin tämä seikka vaikutti sodan tulokseen; on väitetty, että nappeihin käytetty tina oli melko epäpuhdasta ja kesti alhaisia lämpötiloja paremmin. Lisäksi laboratorio­kokeissa on todettu, että seosta­matto­masta­kin tinasta valmistetut esineet hajoavat Venäjän talvea vastaavissa lämpötiloissa vasta noin 18 kuukauden kuluttua, mikä on yli kaksi kertaa niin pitkä aika kuin minkä Napoleonin Venäjän-sotaretki kesti. Tiedetään, että jotkut sotaretkeen osallistuneet rykmentit käyttivät univormuissaan tinaisia nappeja ja Venäjällä oli sodan aikana toisinaan jopa 40 asteen pakkasia. Sodasta hengissä selvinneistä monet ovat kuitenkin kertoneet muistelmiaan, mutta kukaan heistä ei maininnut hajonneita nappeja. Sen sijaan 1860-luvulla eräissä Venäjän armeijan varusvarastoissa tinaisten nappien todella tiedetään hajonneen, ja on epäilty, että tarina Napoleonin sotilaiden hajonneista napeista on syntynyt vasta tämän tapauksen vaikutuksesta, joskin siihen lienee vaikuttanut myös se, että Napoleonin armeijan jouduttua toivottomaan tilaan monet sen sotilaat joutuivat turvautumaan kerjuuseen tullakseen toimeen.
Mahdollisia historiallisia seurauksia > Robert Scottin etelänaparetki

Vuonna 1910 brittiläinen naparetkeilijä Robert Falcon Scott yritti päästä ensimmäisenä etelänavalle, mutta norjalainen Roald Amundsen ehti sinne ennen häntä. Retkikunta eteni jalkaisin Etelämantereen jäätikön poikki jättäen matkan varrella tiettyihin kätköpaikkoihin paluumatkaa varten ruokaa sekä kerosiinia telttojensa lämmittämistä varten. Vuoden 1912 alussa he saivat todeta, että heidän ensimmäisellä kätköpaikallaan ei ollut jäljellä kerosiinia; kannut, joita piti koossa juotostina, olivat tyhjät. Mahdollisesti ne olivat hajonneet tinaruton vuoksi. Toisten tutkijoiden mukaan syynä oli juotoksen huono laatu, sillä Etelämantereelta eräistä rakennuksista on löydetty jopa yli 80 vuotta vanhoja tinaisia kannuja, jotka ovat yhä hyvässä kunnossa.
Tinaruton aiheuttamia ongelmia nykyaikana

Tinaruttoa voi torjua seostamalla tinaan pieniä määriä jotakin elektropositiivista metallia tai puolimetallia, joka liukenee tinaan kiinteässä olomuodossa. Esimerkiksi tinan seostaminen antimonilla tai vismutilla torjuu tinaruton. Myös hopeaa, indiumia ja lyijyä on käytetty, mutta lyijy ei liukene tinaan kiinteässä olomuodossa.
Kun tina useimmissa käyttökohteissaan korvattiin tinan ja lyijyn seoksena, tinaruton aiheuttamista ongelmista uskottiin jo päästyn lopullisesti eroon. Viime aikoina lyijyn käyttöä on sen myrkyllisyyden vuoksi kuitenkin rajoitettu, muun muassa Euroopan unionissa haitallisten aineiden käyttöä koskevalla RoHS-direktiivillä. Kun jotkin valmistajat tämän vuoksi ovat korvanneet tina-lyijyseoksen puhtaalla tinalla, on tinarutosta jälleen tullut monessa yhteydessä merkittävä tekninen ongelma. Esimerkiksi joissakin sähkö- ja elektronisissa laitteissa johtimet on päällystetty puhtaalla tinalla. Kylmässä se voi muuttua harmaaksi eli α-tinaksi, joka ei johda sähköä, mutta irtoaa johtimista ja voi jauhemaisena helposti siirtyä laitteen sisällä toiseen paikkaan. Jälleen lämmetessään se muuttuu takaisin valkoiseksi eli β-tinaksi, joka johtaa sähköä ja voi sen vuoksi saada aikaan oikosulun, jolloin laite hajoaa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tin pest
Käännös suomeksi
Tillabéri

| Tillabéri |
| --- | --- |
 Tervetulotoivotus kaupungin ulkopuolella.
 Tillabéri
 Koordinaatit: 14°12′37″N, 1°27′10″E 
Valtio:  Niger
Alue:  Tillabérin alue
Departementti:  Tillabérin departementti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  452,19 km²
Väkiluku (2011):  53 000
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tillabéri on kaupunki, kunta sekä Tillabérin alueen ja departementin hallinnollinen keskus Nigerissä. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 115 kilometriä maan pääkaupungista Niameysta luoteeseen. Kunnassa on 53 000 asukasta (vuonna 2011, arvio).
Tillabéri on ympäröivän maatalousalueen hallinnollinen ja kaupallinen keskus. Se on Nigerin pienin aluepääkaupunki, eikä siellä ole juurikaan nähtävyyksiä. Matkailijoita houkuttelevat Nigerjoki ja sen virtahevot.
Maantiede, ilmasto ja luonto

Tillabérin kaupunkikunnan pinta-ala on 452,19 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Tillabérin departementin Sakoiran ja etelässä Kourteyen, idässä Ouallamin departementin Ouallamin sekä lännessä Sinderin ja Téran departementin Dargolin kuntiin. Luonnonalueita ovat Nigerjoen laakso sekä Ouillimenden ja Liptako Gourman altaat. Vesistöjä ovat Nigerin ohella Marin vadi ja järvi, Toulan järvi sekä kuusi ajoittain kuivuvaa järveä.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Selkeitä vuodenaikoja on kaksi. Kuiva ja viileä aika kestää lokakuusta helmikuuhun ja kuiva ja kuuma kausi maaliskuusta toukokuuhun. Sadekausi jatkuu toukokuusta syyskuuhun. Kuukausien keskilämpötilat vaihtelevat 25 ja 43 celsiusasteen välillä. Vuotuinen sademäärä on 352,7 millimetriä.
Luonnonvarainen kasvillisuus on kärsinyt kuivuudesta ja ihmisen toiminnasta. Se käsittää etupäässä akaasioita ja egyptintokopuita sekä heinäkasveja. Eläinkuntaan kuuluvat jyrsijät, matelijat, useat lintu- ja kalalajit, Nigerjoen virtahevot, krokotiilit, kilpikonnat sekä uhanalaiset manaatit.
Asutus ja väestö

Kuntaan kuuluu kuusi kaupunginosaa (ransk. quartier), 11 hallintokylää (village administratif) ja 64 pikkukylää (hameau). Kaupunginosat ovat Bagdad, Gandatché, Kabia, Koira Tégui, Toula ja Zongo. Hallintokylät ovat Daïbéri, Daïkaïna, Finari, Foulé, Garié, Mari, Neini, Tillabéri, Tillakaïna Koira Zéno, Tillakaïna Mébéri ja Yelwani Goungo. Osa kylistä sijaitsee Nigerjoen saarilla. Kaupunkiväestön osuus on 42,85 %. Väestö on hyvin nuorta: alle 15-vuotiaita on 46,58 %.
Etnisiä ryhmiä ovat djermat ja songhait, bellat, fulbet, mosit ja hausat. Yleisimmät kielet ovat djerma ja songhai, tamašek, fulani ja hausa. Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on kristittyjä ja animisteja. Yhteiskuntarakenne on hyvin perinteinen kasti-, ammattikunta- ja sukulaitoksineen. Naisten asema on heikko.
Historia

Seudun ensimmäisten asukkaiden kerrotaan saapuneen muinaisesta Malin valtakunnasta. Kaupungin perustajaksi mainitaan Songnantcha Yacouba -niminen songhaimies vuonna 1810. Ranskan siirtomaahallinto teki Tillabérista hallintopiirin keskuksen vuonna 1922. Vuonna 1992 sinne siirrettiin entisen Niameyn departementin hallinto. Tillabérin kunta on muodostettu vuonna 1988 Sakoiran, Kourteyen ja Sinderin kantonien osista.
Liikenne, talous ja palvelut

Tillabérin kautta kulkee Niameysta Malin Gaoon johtava asfaltoitu maantie N1, josta haarautuu päällystämätön tie Ouallamiin. Nigerillä on jokiliikennettä. Vanha lentokenttä on suljettu eikä uuden rakentaminen ole vielä alkanut.
Kaupunkina Tillabéri on lähinnä ympäröivän maatalousalueen hallinnollinen ja kaupallinen keskus. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito, jotka kärsivät toistuvista kuivuusjaksoista ja maaperän eroosiosta. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, kamelit, hevoset ja siipikarja. Muita elinkeinoja ovat kalastus, metsien hyödyntäminen, käsityöammatit, liikenne ja kaupankäynti. Kaupungissa on tori ja kahdet viikoittaiset markkinat. Tärkeimmät myyntiartikkelit ovat karja ja riisi. Teollisuutta edustavat riisinkäsittelylaitos ja nykyaikainen leipomo.
Kunnassa toimii 18 esikoulua, 31 alakoulua, kolme yläkoulua, kaksi keskikoulua, lukutaitokeskus, ammattikoulu ja opettajainkoulutuslaitos (vuonna 2012). Kulttuurilaitoksia ovat kaksi kulttuuritaloa, nuorisokeskus ja kirjasto. Terveyspalvelut käsittävät piirisairaalan, neljä terveyskeskusta, 11 terveysasemaa, kaksi synnytyslaitosta, kaksi yksityisvastaanottoa, apteekin ja neljä lääkevarastoa. Niiden rakennukset ovat huonokuntoisia ja palvelut alkeellisia. Suurimmat terveysongelmat ovat malaria, hengitystieinfektiot ja ripulitaudit. Kaupunkialueella on uusi vesijohtoverkko, mutta ei kunnollista viemäröintiä eikä minkäänlaista jätehuoltoa. Maaseudulla puhtaan juomaveden piirissä on 41,47 % väestöstä.
Tillabérissa on Nigeriasta tulevaan korkeajännitelinjaan perustuva sähköverkko, kaupungin keskustan lankapuhelinverkko ja neljä koko kunnan kattavaa matkapuhelinverkkoa. Puhelinoperaattorit tarjoavat myös internet-yhteyden. Kaupungissa toimii valtiollisen yleisradioyhtiön lähetysasema sekä yksityinen radioasema ja tv-studio.
Kaupungissa on stadioni, perinteisten urheilulajien areena, ravirata ja muita urheilukenttiä. Nuoriso harrastaa muun muassa jalkapalloa, käsipalloa, lentopalloa, yleisurheilua, uintia, petankkia, musiikkia ja tanssia.
Kaupunkikuva ja matkailu

Tillabéri on Nigerin pienin aluepääkaupunki, eikä siellä ole varsinaisia nähtävyyksiä. Kaupunkikuvaa hallitsevat jopa keskustassa saven ja oljen sekoituksesta bankosta rakennetut asuintalot.
Turisteja houkuttelevat erityisesti Nigerjoki ja sen virtahevot. Matkailukohteena Tillabéri jää kuitenkin Ayéroun varjoon. Kaupungissa on hyväkuntoinen hotelli.
Tillabérin ystävyyskaupunki on Ranskan Juvisy.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tillabéri Wikimedia Commonsissa
Tillabérin kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)