stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arvid Lindeqvist
Luottamustoimet

Hän toimi Savon prikaatin kunnianeuvoston jäsenenä vuosina 1927–1928 ja Polkupyöräpataljoona 2:n kunnianeuvoston varajäsenenä vuosina 1931–1933 ja puheenjohtajana vuosina 1934–1935. Hän toimi Sotainvalidien Joensuun osaston johtokunnan jäsenenä vuosina 1947–1949 ja puheenjohtajana vuosina 1950–1967 ja kunniapuheenjohtajana vuodesta 1968 alkaen. Joensuun Reserviupseerikerhon johtokunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1947–1957 ja Repola-Viipuri Oy:n virkailijakerhon perustajana ja puheenjohtajana vuosina 1945 – 1950. Sotainvalidien Asunto Oy:n perustajana ja hallituksen puheenjohtajana hän toimi vuosina 1949–1952 ja Karjalan Poikain Killan hallituksen jäsenenä ja kunniakiltajääkärinä. Karjalan Jääkäripataljoonan Killan kunniajäsenyyden hän sai vuonna 1966.
Toimittajana

Hän toimi Tehdaslahti Puukellon toimittajana vuosina 1945–1951 ja Rauma-Repola Oy:n henkilökuntalehden päätoimittajana vuosina 1952–1960.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 13. toukokuuta 1918  Vääpeli 29. heinäkuuta 1918  Vänrikki 15. kesäkuuta 1921  Luutnantti 16. toukokuuta 1923  Kapteeni 16. toukokuuta 1928  Majuri 1940  Everstiluutnantti 1941 |      |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  tammenlehvien kera  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun 2. lk. ritarimerkki  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jatkosodan muistomitali  Jääkärimerkki  Sotainvalidien veljesliiton suuri ansiomerkki  Sotainvalidien kultainen ansiomerkki  Repola-Viipuri Oy:n kultainen ansiomerkki  Rauma-Repola Oy:n kultainen ansioplaketti |
Liskokalat

| Liskokalat |
| --- | --- |
 Kirjoliskokala (Synodus variegatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Auloppikalat Aulopiformes
Heimo::  Liskokalat  Synodontidae  Gill, 1862
Alaheimot ja suvut
 Harpadontinae Harpadon  Saurida  Synodontinae Synodus  Trachinocephalus 
Katso myös
   Liskokalat Wikispeciesissä   Liskokalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liskokalat eli sisiliskokalat
(Synodontidae) on auloppikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat liskokalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu mioseenikaudelle. Heimo jaetaan 2 alaheimoon, 4 sukuun ja 57–70 lajiin. Aikaisemmin heimoon luettiin kuuluvaksi suku Bathysaurus, joka sittemmin on erotettu omaksi heimokseen Bathysauridae. Kooltaan liskokalallajit voivat saavuttaa suurimmillaan 45–70 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkänomaisia ja sylinterimäisiä, liskomaisia kaloja. Tyypillisiä piirteitä ovat suuri suu, jossa on useita pienikokoisia hampaita, lyhyehkö ja korkeahko selkäevä ja rasvaevä. Väritykseltään heimon lajit ovat tyypillisesti kirjavia. Ne voivat olla ruskeita, hopeanharmaita tai punaisia, punaisin, keltaisin, sinisin tai tummin laikuin tai täplin. Harpadon-suvun lajeilla ei ole suomuja. Toisin kuin useilla muilla auloppikaloilla, liskokaloilla on erilliset koiras- ja naarassukupuolet eivätkä ne ole hermafrodiitteja.
Levinneisyys ja elintavat

Liskokalalajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä lämpimistä ja lauhkeista vesistä. Toisinaan Harpadon-suvun lajeja tavataan myös murtovesistä. Liskokalat elävät tyypillisesti matalissa rantavesissä ja syvimmillään noin 300 metrin syvyydessä meren pinnasta. Heimon kalat elävät lähellä hiekka- tai mutapohjia tai koralliriutoilla usein pareittain. Liskokalat ovat ahnaita petoja, jotka saalistavat pienempiä kaloja ja äyriäisiä. Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa kalastetaan Harpadon-suvun lajeja ruokakaloiksi, mutta ne eivät ole taloudellisesti erityisen merkittäviä.
Christóforos Liontákis

| Christóforos Liontákis Χριστόφορος Λιοντάκης> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1945 Iraklion, Kreikka
Kansalaisuus:  kreikkalainen
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Christóforos Liontákis (kreik. Χριστόφορος Λιοντάκης) (1945 Iraklion, Kreikka – 26. heinäkuuta 2019 Ateena, Kreikka) oli Kreetan saarella syntynyt kreikkalainen runoilija.
Liontákis opiskeli oikeustiedettä Kreikan pääkaupungissa Ateenassa ja kävi oikeusfilosofian luennoilla Ranskan Pariisissa.
Vuonna 1973 Liontákis julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa To télos tou topíou (Το τέλος του τοπίου). Vuonna 1999 hän julkaisi kokoelman Me to fos (Με το φως), joka palkittiin Kreikan runouden valtionpalkinnolla seuraavana vuonna. Teos sai myös toisen arvostetun runouspalkinnon samana vuonna. Iraklionin kunta on myös myöntänyt Liontákikselle Níkos Kazantzákiksen kirjallisuuspalkinnon.
Liontákiksen runoja on käännetty englanniksi, italiaksi, saksaksi ja ranskaksi.
Tuotantoa > Runoja

To télos tou topíou (Το τέλος του τοπίου, 1973)
Metáthesi (Μετάθεση, Αθήνα, 1976)
Ypógeio Gkaráz (Υπόγειο Γκαράζ, 1978. ISBN 960-04-1657-5)
I Minótavros metakomízei (Ο Μινώταυρος μετακομίζει, 1982. ISBN 960-03-1473-X)
O rodónas me tous chorofýlakes (Ο ροδώνας με τους χωροφύλακες, 1988. ISBN 960-03-0067-4)
Me to fos (Με το φως, Αθήνα, Καστανιώτης, 1999. ISBN 960-03-2513-8)
Tuotantoa > Proosaa

Nychterinó gymnastírio (Νυχτερινό γυμναστήριο, 1993. ISBN 960-03-1117-X)
Aiheesta muualla

Liontákis Kreikan kirjailijaseuran sivuilla[vanhentunut linkki] (kreikaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Kreikka  Alankomaat 
Muut:  Europeana  IdRef
Heimo Linna

| Heimo Linna |
| --- | --- |
 Heimo Linna.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Heimo Immanuel Linna
Syntynyt: 11. joulukuuta 1925 Perho
Kuollut: 14. marraskuuta 2022 (96 vuotta) Kannus
Kansalaisuus:  suomalainen
Poliitikko
Puolue:  Suomen Keskusta
Vaalipiiri:  Vaasan vaalipiiri
Kotipaikka:  Perho
Koulutus:  agrologi
Heimo Immanuel Linna (11. joulukuuta 1925 Perho – 14. marraskuuta 2022 Kannus) oli suomalainen keskustan kansanedustaja, joka toimi kahdesti ministerinä.
Elämä

Linna valmistui agrologiksi Pienviljelysneuvojaopistosta Hyvinkäältä vuonna 1952, toimi maatalouden neuvontatehtävissä Koillismaalla vuosina 1953–1954, työskenteli Maataloustuottajain Keski-Pohjanmaan liiton toiminnanjohtajana vuosina 1954–1966 sekä maanviljelijänä kotikunnassaan Perhossa vuodesta 1962. Linna toimi Perhon kunnanvaltuustossa vuosina 1965–1992.
Kansanedustajana hän toimi vuosina 1966–1987 Vaasan läänin vaalipiiristä. Maa- ja metsätalousministerinä hän oli vuosina 1973–1975 sekä 1975–1976. Linna toimi myös kotikuntansa Perhon kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Maanviljelysneuvoksen arvonimi Linnalle myönnettiin vuonna 1985.
Linna oli puolueensa tiukimpia EU-jäsenyyden vastustajia sekä vastusti muun muassa turvapaikanhakijoiden ja pakolaisten ottamista
Linnan katsottiin kuuluneen myös Keskustapuolueen sisällä toimineeseen niin sanottuun mustaan tusinaan. 
Eduskuntavaaleiksi 2019 Heimo Linna kirjoitti Perhonjokilaakso-sanomalehteen artikkelin, missä hän ilmoitti tukevansa Paavo Väyrysen Seitsemän tähden liikettä, jotta Suomi voisi välttyä jäsenyydeltä Pohjois-Atlantin liitossa.
Heimo Linnan veli oli agrologi Lauri Linna, joka toimi SMP:n ja SKYP:n kansanedustajana 1970-luvulla.lähde?
Teoksia

Euroopan unioni viemässä Suomelta itsenäisyyden. Karprint, 1993. ISBN 952-9748-07-8
EU ja ihmisyys. Omakustanne, 1994.
Väinö Linnanlahti

Väinö Armas Linnanlahti ent. Lindqvist (21. heinäkuuta 1892 Raisio – 29. kesäkuuta 1956) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana.
Perhe ja koulutus

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Josef  Leander Lindqvist ja Vilhelmiina Gustafsson.  Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Karin Matilda Anderssonin kanssa. Linnanlahti kävi kansakoulun ja Vehmaan maanviljelyskoulun vuosina 1910 – 1911.
jääkärikausi

Linnanlahti työskenteli maanviljelijänä kotitilallaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 2. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän kuului lyhyen aikaa pataljoonan ratsuosastoon.
Suomen sisällissota

Linnanlahti astui Suomen armeijan palvelukseen vahtimestariksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 1. eskadroonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella muun muassa Kivennavalla, Kuokkalassa ja Terijoella sekä Inoon saartoon.
Sisällissodan jälkeinen aika

Linnanlahti palveli sisällissodan jälkeen edelleen joukkueenjohtajana Karjalan ratsujääkärirykmentin 1. eskadroonassa. Armeijasta hän erosi 25. helmikuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä. Uudestaan Linnanlahti astui armeijan palvelukseen 1. heinäkuuta 1927 ja hänet sijoitettiin Asevarikko I:n korjauspajaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin Puolustusministeriön tarkastustoimiston nuoremmaksi tarkastajaksi ja oli tehtävässä vuoteen 1941 saakka. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin tarkastajaksi kaasunsuojelumateriaalitoimistoon. Linnanlahti erosi vakinaisesta palveluksesta sotien jälkeen ja siirtyi tarkastajaksi Oy Sohlbergin palvelukseen. Vuonna 1948 hän vaihtoi työpaikkaa ja siirtyi Suomen Autoteollisuus Oy:n palvelukseen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 24. joulukuuta 1917  Vahtimestari 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 1942 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Santinen

Santinen
Santinen kuvan vasemmassa laidassa, sen edustalla oikealla näkyy Haapasaari.
| --- | --- |
Sijainti:  Helsinki Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti
Korkein kohta:  8
Pinta-ala:  0,04 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Santinen (ruots.  Sandholmen) on yksityinen kesähuvilasaari Helsingissä Vuosaaren Kallahdessa. Se on osa Kallahdenharjun merenalaista jatketta. Maaperä ja rannat ovat pääasiassa hiekkaa ja soraa. Saaren pinta-ala on 3,8 hehtaaria. Saaressa on nykyisin kuusi huvilapalstaa ja yhtä monta huvilaa. Asuinrakennukset ovat pääosin 1960–1970-luvuilta. Saarta ja siellä 1900-luvun alusta ollutta suurta huvilaa isännöi 1930-luvulla maineikas saksalainen Zeppelin-lentäjä, kreivi Magnus von Platen-Hallermund. Sodan jälkeen saari joutui rauhansopimuksen ehtojen mukaan saksalaisena omaisuutena Neuvostoliiton valtiolle, joka ensin vuokrasi saaren rakennuksineen Suomen Kommunistiselle Puolueelle ja Stalinin kuoltua myi SKDL:lle, jolla se oli vuoteen 1960. Tuolloin uudet omistajat jakoivat saaren tonteiksi ja vanha huvila purettiin.
1970-luvun keskivaiheilla huolestuttiin Santisen hiekkarantojen katoamisesta hiekan valuessa mereen. Syyllisenä pidettiin Lohja-yhtiön kymmenisen vuotta jatkunutta hiekannostoa Santisen itäpuolen vesialueelta.
Kirjallisuutta

Strang, Jan. Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia. – Helsinki, 2016. – ISBN 978-951-98135-2-3.
Limasienet

| Limasienet |
| --- | --- |
 Sudenmaito (Lycogala epidendrum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Amoebozoa
Kaari::  Limasienet Mycetozoa  de Bary, 1873
Ryhmiä 
 Protosteliomycetes Protosteliida  Myxogastria Liceida  Echinosteliida  Trichiida  Stemonitida  Physarida  Dictyostelia Dictyosteliida Limasieniin luettiin ennen myös: Acrasiomycota (kunta Excavata) 
Katso myös
   Limasienet Wikispeciesissä   Limasienet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Limasienet (Myxomycota tai Mycetozoa) ovat amebojen kehityslinjaan kuuluvia alkeellisia aitotumallisia eliöitä. Ennen ryhmä luokiteltiin sienikunnan pääjaksoksi (Myxomycetes), mutta molekyylitaksonomisten menetelmien käyttöönoton jälkeen todettiin niiden yhteinen kehityshistoria amebojen kanssa (Mycetozoa). Limasieniä esiintyy kaikkialla, mutta ne ovat tavallisesti pieniä ja huomaamattomia.
Limasienten fossiiliaineisto on äärimmäisen niukkaa. Sellaisia tunnetaan kuitenkin eoseeni-oligoseenikautisista meripihkoista.
Elämänvaiheet

Limasienten elämänvaiheet ovat varsin monimutkaiset ja muutokset eri elämänvaiheiden välillä ovat suuria.
Elämänvaiheet > Itiöt ja muut elämän varhaisvaiheet

Limasienten itiöt voivat säilyä luonnossa kymmeniä vuosia odottaen olosuhteiden muuttumista suotuisiksi itämistä varten. Laboratoriotutkimuksissa on havaittu, että samasta näytteestä peräisin olevien yksittäisten itiöiden itämisajankohdissa on suuria eroja eikä itämisen laukaisevia tekijöitä juuri tunneta. Itiön itäessä siitä syntyy aluksi muutamia protoplastiksi kutsuttuja soluja. Näistä voi ympäristön olosuhteista riippuen syntyä joko amebaa muistuttava myksameba tai uintisiimallinen parveiluitiö eli flagellaatti. Myksamebat voivat jakaantua bakteerien tavoin ja muuttua välillä flagellaateiksi palaten takaisin myksameban muotoon. Sekä flagellaatit että myksamebat ovat itsenäisiä eliöitä ja käyttävät ravinnokseen bakteereja.
Flagellaatit ja myksamebat ovat limasienten elämän suvullinen vaihe ja kaksi eri flagellaattia tai myksamebaa yhtyvät yksitumaiseksi tsygootiksi, josta aikanaan kehittyy mitoosien kautta seuraava elämänvaihe, monitumainen limakko. Erikoisen tästä yhtymisestä tekee se, että osalla limasienilajeista samasta itiöstä peräisin olevat parveiluitiöt voivat yhtyä keskenään, kun osalla lajeista yhtyminen vaatii eri itiöistä peräisin olevia parveiluitiöitä, jolloin parveiluitiöissä esiintyy eräänlaisia koiras- ja naarasyksilöitä. Kaikkein erikoisimpana piirteenä osalla lajeista lisääntyminen on mahdollista vain tiettyjen "koiraiden" ja "naaraiden" välillä. Käytännössä tämä tarkoittaa että parveiluitiöissä esiintyy useampia kuin vain kahta sukupuolta. Esimerkiksi lajilla Dictyostelium discoideum eri sukupuolia on kolme. Tsygootti syntyy kuitenkin aina kahden eri sukupuolta olevan parveiluitiön yhtyessä.
Toisaalta eräät limasienet lisääntyvät neitseellisesti eli limakko voi alkaa muodostumaan kokonaan ilman parveiluitiöiden yhtymistä.
Elämänvaiheet > Sporofori eli itiöpesäke

Limasienet lisääntyvät kovakuorisilla itiöillä, jotka muodostuvat limakosta sen muututtua erityiseksi itiöpesäkkeeksi eli sporoforiksi. Usein itiöpesäkkeet syntyvät limakon hajotessa erillisiksi pisaroiksi, joista kukin kehittyy erilliseksi pesäkkeeksi, mutta joillakin lajeilla kukin limakko tuottaa vain yhden pesäkkeen. Muutos yksittäisestä limakosta pesäkkeeksi tai pesäkkeiden ryhmäksi on nopea ja tapahtuu usein yhden yön aikana. Itiöpesäkkeen muodostuessa se erittää pois nestettä ja lopputuloksena on hauras ja kuiva rakenne, joka alkaa vapauttaa itiöitä. Limasienten lisääntymiskierron erikoinen piirre on, että plasmodion muuttuessa lopulta itiöpesäkkeiksi, se muuttuu sellaisiksi kokonaan, eikä mikään osa alkuperäistä plasmodiota jatka enää elämäänsä.
Itiöpesäkkeen koko, muoto, väri ja rakenne ovat lajikohtaisia ja lähes aina limasienen lajinmääritys onnistuu vasta kypsän itiöpesäkkeen tuntomerkkien perusteella. Pesäkkeet jaetaan muotonsa ja rakenteensa perusteella neljään eri tyyppiin.
Sporangio on muutaman millimetrin pituinen pesäke, joka syntyy limakon hajotessa erillisiin pisaramaisiin osiin. Sporangio saattaa levätä suoraan alustaa vasten tai sijaita pienen varren päässä. Useimpien limasienilajien itiöpesäkkeet ovat sporangioita.
Plasmodikarppi on pesäke, joka muodostuu, kun limakko kuivuu suoraan pitkulaiseksi, verkkomaiseksi tai haarautuvaksi muodostelmaksi.
Eetaalio on limakosta muodostuva yksittäinen suuri itiöpesäke, joka lienee muodostunut sporangioiden sulautuessa yhdeksi massaksi.
Pseudoeetaalio on kuin eetaalio, mutta siitä voi erottaa yhä erillisiä sporangioita.
Esiintyminen

Limasieniä tavataan erityisesti metsissä, mutta erilaisiin ympäristöihin erikoistuneita lajeja löytyy aavikoilta tundralle.
Limasienet ovat sikäli erikoinen eliöryhmä, ettei niihin kuulu lainkaan paikallisia, endeemisiä lajeja edes maapallon syrjäisimmillä seuduilla. Kaikkia tunnettuja lajeja esiintyy ympäri maailman samankaltaisissa ympäristöissä ja noin kolmasosa limasienilajeista on niin laajalle levinneitä, että niitä voidaan pitää kosmopoliitteina. Esimerkiksi Suomen metsistä löytyvät siis samat limasienilajit kuin muualta saman ilmasto- ja kasvillisuusvyöhykkeen alueelta. Syitä tälle ei tiedetä. Maailmasta tunnetaan noin tuhat limasienilajia, Suomesta lajeja on löytynyt 205.
Limasienten kehittymiseen vaikuttavia tekijöitä ei tunneta, mutta kukin laji on tavattavissa samaan aikaan laajalla alueella. Suomessa limasieniä tavataan erityisesti syys-lokakuussa, mutta osa lajeista on parhaiten tavattavissa muiden kuukausien aikana ja joitakin havaintoja on jopa talvikuukausina.
Limasienten levinneisyys Suomessa tunnetaan heikosti, sillä niiden harrastaminen ja tutkimus on varsin vähäistä. Limasienet eivät ole toistaiseksi kuuluneet Suomen lajiston kansallisten uhanalaisarviointien piiriin, mutta vuoden 2010 arvioinnin yhteydessä 70 limasienilajia katsottiin elinvoimaisiksi (LC) ja loppujen 134 lajin uhanalaisuus jätettiin arvioimatta (NE). Tavoitteena on saada limasienet tulevaisuudessa varsinaisen uhanalaisarvioinnin piiriin. Vuoden 2019 arvioinnissa ne jätettiin kokonaan arvioinnin ulkopuolelle.
Kansanperinnettä

Eräs tunnettu limasienilaji on keltainen paranvoi (Fuligo septica). Paranvoi tunnettiin jo kansanperinteessä uskomusolento Paraan liittyvänä; siitä on mainintoja kalevalaisessa runoudessa. Toinen tunnettu laji on sudenmaito (Lycogala epidendron). Nämä kaksi lajia olivat pitkään ainoat limasienilajit, joilla oli suomenkielinen nimi.
Kirjallisuutta

Marja Härkönen & Elina Sivonen, Limasienet, Luonnontieteellinen keskusmuseo, 2011 ISBN 978-952-10-6805-8
Marja Härkönen & Elina Varis: Suomen limasienet.  Helsinki:  Luonnontieteellinen keskusmuseo Luomus, 2012.  ISBN 978-952-10-8434-8
Aiheesta muualla

Tuomainen, Raija: Fuligo septica Paranvoi (Trollsmör) Luontonetti.com. Arkistoitu 31.3.2007. Viitattu 23.6.2019.
Introduction to the "Slime Molds" University of California Museum of Paleontology. Viitattu 23.6.2019 (englanniksi).
lasmodial Slime Molds Biologyhprotists.weebly.com. Viitattu 23.6.2019 (englanniksi).
Building Bodies from Slime: Plasmodia Cronodon. 11.11.2018. Viitattu 23.6.2019 (englanniksi).
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q378789  Wikispecies: Mycetozoa  EoL: 5737  EPPO: 1MYXOP  GBIF: 33  iNaturalist: 47685  IndexFungorum: 90250  ITIS: 46067  MycoBank: 90253  NCBI: 142796  Open Tree of Life: 1034378  SpeciesFungorum: 90250  WoRMS: 582172 
Paranvoi limakko eli plasmodio.
Pekka Santtila

| Pekka Santtila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1972
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  soveltavan psykologian professori, dekaani
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Åbo Akademi (PsyM 1995, tri (PsyT?) 2000); Liverpoolin yliopisto (M.Sc. 1999)
Instituutti:  Åbo Akademi
Tutkimusalue:  oikeuspsykologia
Aiheesta muualla
Kotisivu
Pekka Santtila (s. 1972) on Åbo Akademin soveltavan psykologian professori (vuodesta 2009). Hän on toiminut myös dekaanina ja vararehtorina Åbo Akademissa.
Hän valmistui psykologiksi (PsyM) Åbo Akademista vuonna 1995 ja suoritti maisteritutkinnon (M.Sc.) myös Liverpoolin yliopistossa 1999. Hän valmistui Åbo Akademista tohtoriksi vuonna 2000. Hänen englanninkielinen oikeudellisen todistamisen psykologiaa tarkastelevan väitöskirjansa (1999) otsikkona oli Explorations in the psychology of testimony.
Pekka Santtila on toiminut puolustuksen asiantuntijana Ulvilan surman oikeuskäsittelyssä sekä Anneli Auerin ja Jens Kukan seksuaalirikosoikeudenkäynnissä. Hän  työskentelee nykyään New Yorkin yliopistossa Shanghaissa. Yksi syy ulkomaille siirtymiseen on hänen mukaansa se, että työskentely poliisin ja oikeuslaitoksen kanssa vaikeutui Anneli Auerin tapauksen jälkeen.
Aiheesta muualla

Google Scholar: Pekka Santtila (englanniksi) (scholar.google.com)
Pekka Santtila. Åbo Akademi University, Turku. Applied Psychology, PhD (englanniksi) (researchgate.net)
Pekka Santtila. Åbo Akademi, Psychology and Logopedics, Faculty Member (englanniksi) (academia.edu)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Liitukausi

| Liitukauden jako> kausi | Liitukauden jako> epookki | Liitukauden jako> vaihe | Liitukauden jako> ikä (mvs) |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Paleogeeni | Paleoseeni | Dania | nuorempi |  |
| Liitu | myöhäis | Maastricht | 66,0–72,1 |  |
| Liitu | myöhäis | Campania | 72,1–83,6 |  |
| Liitu | myöhäis | Santonum | 83,6–86,3 |  |
| Liitu | myöhäis | Coniacum | 86,3–89,8 |  |
| Liitu | myöhäis | Turonia | 89,8–93,9 |  |
| Liitu | myöhäis | Cenomanum | 93,9–100,5 |  |
| Liitu | varhais | Alba | 100,5–~113,0 |  |
| Liitu | varhais | Apt | ~113,0–~125,0 |  |
| Liitu | varhais | Barrême | ~125,0–~129,4 |  |
| Liitu | varhais | Hauterive | ~129,4–~132,9 |  |
| Liitu | varhais | Valangin | ~132,9–~139,8 |  |
| Liitu | varhais | Berrias | ~139,8–~145,0 |  |
| Jura | myöhäis | Tithonos | vanhempi |  |
Liitukauden jako ICS:n mukaan tammikuussa 2013.
Beipiaosaurus, varhaisen liitukauden teropodi.
Liitukausi on mesotsooisen maailmankauden viimeinen kausi, joka alkoi noin 144 ja päättyi 66 miljoonaa vuotta sitten. Kausi on saanut nimensä Englannin rantakallioiden liitukalkkikerrostumista, jotka syntyivät sen aikana matalien merten runsaslukuisten pieneliöiden kivettyessä. Hirmuliskot lajiutuivat liitukaudella erilaisiin ryhmiin ja kasvoivat suuremmiksi. Tunnetuin liitukauden hirmulisko lienee suurikokoinen teropodi Tyrannosaurus rex.
Liitukausi tunnetaan dinosaurusten huippukautena, joka loppui niiden äkilliseen häviämiseen mahdollisesti asteroiditörmäyksen, tulivuorenpurkausten tai molempien vuoksi. Liitukautta aiemmin kehittyneet linnut lajiutuivat voimakkaasti kauden aikana.
Liitukaudella oli lämpimämpää kuin koskaan aiemmin suurten monisoluisten eliöiden historiassa. Lähes koko Maapallolla oli lämmintä ympäri vuoden, ja mahdolliset merijäät sekä jäätiköt olivat pieniä. Lämpö johtui mannerten suotuisasta asemasta, joka ohjasi merivirrat lämmittämään maata. Päiväntasaajan seudun vedet kiersivät leveässä virrassa ja lämpenivät kierros kierrokselta. Merenpinta oli korkealla, mikä lämmitti planeettaa omalta osaltaanselvennä. Kauden aikana esiintyi lisäksi voimakkaita tulivuorenpurkauksia, jotka kuumensivat Maapalloa joinakin jaksoina kasvihuoneilmiön avulla. Ilmassa oli arvioiden mukaan huomattavasti nykyistä enemmän happea ja hiilidioksidia.