stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gallträsk
Nykytila

Nykyään Gallträsk on huomattavasti paremmassa tilassa kuin kolme vuosikymmentä sitten. Järven typpi- ja fosforipitoisuudet ovat pienentyneet huomattavasti. Sedimentissäkin raskasmetalleista enää sinkki ylittää maan sallitun raja-arvon. Ohjearvot ylittää sinkin lisäksi lyijy, elohopea, kadmium ja kupari.
Kaupunki on viime aikoina pohtinut useita suunnitelmia järven saattamiseksi virkistyskäyttökuntoon. Kaupunki on muun muassa vuodesta 2006 lähtien ruopannut järveä ja siirtänyt massan läheisiin geotuubeihin ylimääräisen veden poistamiseksi. Hankkeesta on saatu lähinnä positiivisia kokemuksia ja sitä aiotaan edelleen jatkaa. Syntynyttä massaa on myöhemmin tarkoitus käyttää muun muassa maantäytteenä, sillä myrkkypitoisuuksien on ainakin toistaiseksi havaittu olevan riittävän pienet tähän käyttöön. Mikäli myrkkypitoisuudet olisivat liian korkeat, kuljetettaisiin massa todennäköisesti kaatopaikalle.
Käyttö

Järvellä toimii purjehdusseura Gallträsk Segelsällskap (GSS). Se järjestää järvellä vuosittain touko- tai kesäkuussa Grani Opti Rallye -purjehduskilpailun optimistijollille. Seurassa on noin 160 jäsentä.
Useat Gallträskin rannalla asuvat ihmiset käyvät keäsisin aamu-uinnilla Gallträskillä sekä pohjoisrannan "Uimilaiturilta" että GSSn laiturilta. Kauniaisten omaehtoisen liikumisen edistäjät ry (KOLE) järjestää vuosittain Gallträskin poikkiuintitapahtumia, joissa halukkaan voivat uida järven poikki kajakin saattemana. Matka laiturien välillä on 230 metriä.
Järvellä harrastetaan myös kalastusta. Ruutana ja hauki ovat yleisimmät saalislajit.
Aiheesta muualla

Eranti, Esa: ”Gallträskin kunnostus – tarina yksinkertaisen hankkeen muuttumisesta kaaosprosessiksi”, Suomen ympäristöpolitiikka – kestävää kehitystä vai vastuutonta vallankäyttöä?, s. 43–50.  Espoo:  Vesitalouden ja vesirakennuksen laboratorio, Teknillinen korkeakoulu, 2007.  ISBN 978-951-22-8682-9  Teoksen verkkoversio (PDF).
Erkkilä, Jorma: Geotuubi täyttyy Kauniaisten Gallträskin lietteestä HS.fi.  20.10.2006.
Järven rantaa
Geotuubeja Gallträskin läheisyydessä marraskuussa 2006. Pakkautuvasta ruoppausmassasta irtoava vesi ohjautuu takaisin järveen putkia pitkin.
Gattermann-reaktio

Esimerkki Gattermann-reaktiosta
Gattermann-reaktio tai Gattermann-formylointi tai Gattermann-synteesi on kemiallinen reaktio, jossa aromaattinen yhdiste reagoi vetysyanidin ja vetykloridin kanssa, ja ne muodostavat aldehydin. Reaktiota katalysoivat Lewis-hapot. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran saksalainen kemisti Ludwig Gattermann vuonna 1898, ja se on nimetty hänen mukaansa.
Reagenssit ja mekanismi

Gattermann-reaktio tapahtuu helpoimmin aromaattisille yhdisteille, joissa on runsaasi elektroneja, kuten fenoli-, fenyylieetteri-, indoli- ja pyrrolijohdannaisille. Katalyyttinä reaktiossa käytetään Lewis-happoja, kuten alumiinikloridia tai sinkkikloridia. Lisäksi reaktiossa käytetään vetysyanidia ja vetykloridia. Vetysyanidin sijasta voidaan käyttää myös sinkkisyanidia.
Gattermann-reaktio on tyypiltään elektrofiilinen aromaattinen substituutioreaktio. Nukleofiilina reaktiossa toimii aromaattinen yhdiste. Elektrofiilin rakenne ei ole täysin selvillä. Se kuitenkin muodostuu vetysyanidin reagoidessa vetykloridin kanssa, ja esitettyjä vaihtoehtoja ovat kloori-iminiumioni, iminiumioni ja iminiumdikationi. Aromaattinen yhdiste reagoi elektrofiilin kanssa, ja muodostuva karbokationi toisiintuu aromaattiseksi iminiumkationiksi. Tämä iminiumkationi hydrolysoituu happamissa olosuhteissa aldehydiksi.
Kefaloniá

Kefalonián saari ja lähisaaret satelliittikuvassa.
| --- | --- |
Sijainti:  38.2122°N, 20.5334°E, Argostóli, Lixoúri ja Sámi Kefaloniá, Jooniansaaret Kreikka
Saariryhmä:  Jooniansaaret
Korkein kohta:  Aínos (huippu Mégas Sorós, 1 628 m)
Pinta-ala:  734,014 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  35 801
Suurin kaupunki:  Argostóli
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kefaloniá (kreik. Κεφαλονιά; myös Κεφαλλονιά, Kefalloniá tai Κεφαλληνία, Kefallinía) on Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 734,014 neliökilometriä ja asukasluku 35 801 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Kefaloniá kuuluu Kefalonián alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Argostóli.
Maantiede

Kefaloniá sijaitsee Välimereen kuuluvassa Joonianmeressä Kreikan länsiosassa. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Ithaka koillispuolella, Lefkas pohjoispuolella ja Zákynthos eteläpuolella.
Kooltaan Kefaloniá on kuudenneksi suurin Kreikan saarista ja suurin Jooniansaarista. Argostólinlahti jakaa saaren kahteen osaan, joista pienempi länsiosa on nimeltään Palikí. Pohjoisrannikolla sijaitsee Mýrtoksenlahti. Saari on vuoristoinen. Sen korkein kohta on Aínos-vuoren huippu Mégas Sorós (1 628 m). Muut korkeimmat vuoret ovat Agía Dynatí (1 131 m), Roúdi eli Gioúpari (1 125 m) ja Kókkini Ráchi eli Kastrí (1 079 m).
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Kefaloniá kuuluu hallinnollisesti Kefalonián alueyksikköön, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria. Se jakaantuu vuodesta 2019 kolmeen kuntaan, jotka ovat Argostólin kunta, Lixoúrin kunta ja Sámin kunta. Vuoteen 2011 saakka saari jakautui kahdeksaan kuntaan, kun taas vuosina 2011–2019 se muodosti vain yhden kunnan, Kefalonián kunnan.
Saaren suurimmat asutukset ovat pääkaupunki Argostóli (9 748 asukasta), joka sijaitsee Argostólinlahden itärannalla, sekä Lixoúri (3 752), joka sijaitsee lahden länsirannalla. Muut suurimmat asutukset ovat Sámi (1 025), Póros (930), Valsamáta (763) ja Skála (760). (Katso myös: Luettelo Argostólin kunnan kaupungeista ja kylistä, luettelo Lixoúrin kunnan kaupungeista ja kylistä ja luettelo Sámi kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia > Antiikki

Kreikkalaisessa mytologiassa Kefaloniá on saanut nimensä saarelle pakenemaan joutuneen Kefaloksen mukaan. Eräät tutkijat ovat esittäneet teorian, että Kefaloniá voisi olla Homeroksen eepoksissa kuvattu Odysseuksen kotipaikka Ithaka nykyisen Ithakan saaren sijasta. Tämä on seurausta siitä, ettei Ithakalta oltu aiemmin tehty merkittäviä arkeologisia löytöjä, kun taas Kefaloniá sopii hyvin Homeroksen saaresta antamaan kirjalliseen kuvaukseen. Erään teorian mukaan Ithaka olisi ollut Kefalonián Palikín niemi, joka olisi aiemmin muodostanut erillisen saaren. Teoriaa ei ole kuitenkaan yleisesti hyväksytty.
Antiikin aikana saaren merkittävimmät kaupungit olivat Same, Pale, Krane ja Pronnoi. Peloponnesolaissodassa osa kaupungeista oli Ateenan ja osa Spartan puolella. Roomalaiset valtasivat saaren vuonna 187 eaa.
Historia > Myöhempi historia

Kefaloniá oli turkkilaisten vallassa vuosina 1479–1500 ja tämän jälkeen venetsialaisten vallassa vuosina 1500–1797. Tämän jälkeen saari oli jonkin aikaa ranskalaisten ja sitten brittivallan alla. Vuosina 1815-1864 saari oli osa Jooniansaarten yhdysvaltoja, joka oli Britannian protektoraatti. Kefaloniásta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1864.
Toisessa maailmansodassa saari oli italialaisten miehittämä. Italian antauduttua liittoutuneille vuonna 1943 saksalaiset surmasivat saarella noin 9 000 italialaista sotilasta kostoksi. Vuonna 1953 saarella ja koko Joonianmerellä tapahtui Kefalonián suuri maanjäristys. Tuolloin suuri osa saaren rakennuksista tuhoutui ja kaupungit ja kylät on sittemmin rakennettu uudelleen. Tämän johdosta saarella ei ole paljonkaan vanhaa rakennuskantaa.
Nähtävyydet

Saaren nähtävyyksiä ovat muun muassa Drogkarátin tippukiviluola sekä Melissánin luola maanalaisine järvineen. Rannoista tunnetuimpia on Mýrtoksen ranta. Saaren pohjoisrannikolla sijaitseva Fiskárdo on harvoja paikkoja saarella, joka selvisi vuoden 1953 maanjäristyksessä vahingoittumattomana. Muita nähtävyyksiä ovat muun muassa saaren eteläosassa sijaitseva venetsialaisaikainen linna (Kástro) sekä Pyhän Gerasimoksen luostari (Moní Agíou Gerasímou).
Saaren antiikin aikaisiin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Mazarakátan ja Tzanátan mykeneläisaikaiset haudat, antiikin Samen ja Kranen kaupunkien rauniot, Fiskárdon roomalaisaikainen hautausmaa sekä Apollonin temppelin rauniot Skálassa.
Louis de Bernières'n suosittu romaani Kapteeni Corellin mandoliini ja siitä tehty elokuva sijoittuvat saarelle, ja kirjan ystävät vierailevat usein sen tapahtumapaikoilla, kuten Fársan ja Spartián kylissä sekä Fiskárdossa.
Liikenne

Saarella on yhteensä seitsemän suurempaa satamaa, johtuen osaksi Argostólin sijainnista saaren länsirannikolla (mantereen puolella olevan itärannikon sijasta), minkä johdosta se ei ole saavuttanut asemaa ylivoimaisena satamakeskuksena. Satamat ovat Argostólin lisäksi Pesáda, Póros, Sámi, Agía Effimía, Fiskárdo ja Lixoúri.
Kefalonián kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Argostólista etelään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kefaloniá Wikimedia Commonsissa
Jooniansaaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Ithaka  Kefaloniá  Korfu  Kythera  Lefkas  Paxós  Zákynthos 
Alisaariryhmät:   Paxoí Ágios Nikólaos  Antípaxos  Daskália (Pláka)  Kaltsonísi  Mongonísi  Panagía  Paxós  Diapontiset saaret Diákopo  Diáplo  Ereikoússa  Karávi  Mathráki  Othonoí  Plateiá  Tracheiá  Ekhinadit Ápasa  Drakonéra  Fílippos  Giróvaris  Kalógiros  Karlonísi  Kounéli  Lamprinós  Mákri  Módi  Oxeía  Petalás  Pístros  Pontikós  Práso  Prováti  Sofía  Sorós  Tsakalonísi  Vromónas  Oinoússes Avgó  Bómpa  Dýo Adélfia  Sapiéntza  Schíza  Venétiko  Strofadit Árpyia  Stamfáni  Tilevoḯdes Alafonísi  Arkoúdi  Átokos  Chelóni  Formíkoula  Kálamos  Kastós  Kýthros  Madourí  Meganísi  Petaloú  Prasonísi  Prováti  Skorpídi  Skorpiós  Spárti  Thiliá  Tsokári 
Muut pienemmät saaret:   Agía Marína  Ágios Andréas  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Áktio-Vónitsa  Ágios Nikólaos, Sývota  Ágios Nikólaos, Zákynthos  Ágios Sóstis  Antidragonéra  Antikythera  Avgó  Chelonísi  Dionísi  Dragonéra  Fortí  Kalonísi  Korakonísi  Koutsounés  Lagoúdia  Lazaréto, Ithaka  Lazaréto, Korfu  Lygía  Marathonísi  Megálo Mourteméno  Merópi  Mikró Nisí  Moúrtos  Myzíthres  Panagía  Peristerés  Pontikonísi  Poréti  Porí  Próti  Pýlos  Sésoula  Sfaktiría  Skartsoumponísi  Vagiá  Vardiánoi  Vído 
Mýrtoksen ranta Kefaloniássa – suosittu turistikohde.
Mykeneläisaikainen hauta Tzanátassa.
Melissánin luola ja maanalainen järvi.
Gallia Belgica

| Gallia Belgica Provincia Gallia Belgica> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Gallia Belgican provinssin alue vuonna 125.
Valtio:  Rooman valtakunta
Nykyinen valtio/alue:  Belgia, Hollanti, Luxemburg, Ranska, Saksa, Sveitsi
Perustettu:  16 eaa.
Lakkautettu:  n. 293
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  keisarin provinssi
 – hallinnollinen keskus:  Durocortorum
Gallia Belgica (lat. Provincia Gallia Belgica) tai vain Belgica (lat. Provincia Belgica) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Galliassa ja käsitti alueen pääosin nykyisten Belgian, Ranskan ja Saksan alueilla.
Maantiede

Gallia Belgican provinssi käsitti Gallian koillisosan. Se ulottui Seineltä Reinille ja etelässä Saoneen. Provinssiin kuului alueita pääosin nykyisten Belgian ja Koillis-Ranskan alueilla. Siihen kuului myös osa Etelä-Hollannista sekä Mosel-joen alueen Saksasta, ja laajimmillaan myös Pohjois-Sveitsistä. Provinssin koillispuolella sijaitsivat Germania inferiorin ja Germania superiorin provinssit, itäpuolella Raetia, eteläpuolella Alpes Poeninae, Alpes Graiae ja Gallia Narbonensis, ja lounaispuolella Gallia Lugdunensis. Englannin kanaalin (lat. Oceanus Britannicus) toisella puolella sijaitsi Ison-Britannian saari ja Britannian provinssi. Gallia Belgican asukkaissa oli sekä kelttejä että germaaneja.
Provinssin hallinnollinen keskus oli Durocortorum (nyk. Reims), mutta tärkeitä virkamiehiä toimi myös Augusta Treverorumissa (nyk. Trier).
Maantiede > Kaupunkeja

Gallia Belgican provinssin kaupunkeja olivat sen laajimmassa vaiheessa muun muassa:
Aquae Helveticae
Atuatuca Tungrorum
Augusta Suessionum eli Noviodunum
Augusta Treverorum
Augusta Viromanduorum
Augustomagus
Bagacum
Caesaromagus
Camaracum
Catalauni
Divodurum
Durocortorum
Gesoriacum
Hermonacum
Juliacum
Juliobona
Lugdunum Batavorum
Lousonna
Matilo
Nasium
Nemetacum
Noviodunum eli Colonia Julia Equestris
Samarobriva
Tarvenna
Tullum
Vindonissa
Viriodunum
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gallia Belgica‎ Wikimedia Commonsissa
Italian alueet ja Rooman provinssit vuonna 117
| --- | --- |
AugustuksenItalian alueet:   Regio I Latium et Campania  Regio II Apulia et Calabria  Regio III Lucania et Bruttii  Regio IV Samnium  Regio V Picenum  Regio VI Umbria  Regio VII Etruria  Regio VIII Aemilia  Regio IX Liguria  Regio X Venetia et Histria  Regio XI Transpadana 
Provinssit:   Achaea  Aegyptus  Africa proconsularis  Alpes Cottiae  Alpes maritimae  Alpes Poeninae et Graiae  Arabia Petraea  Armenia  Asia  Assyria  Bithynia et Pontus  Britannia  Cappadocia  Cilicia  Creta et Cyrene  Cyprus  Dacia  Dalmatia  Epirus  Galatia  Gallia Aquitania  Gallia Belgica  Gallia Lugdunensis  Gallia Narbonensis  Germania inferior  Germania superior  Hispania Baetica  Hispania Tarraconensis  Judaea  Lusitania  Lycia et Pamphylia  Macedonia  Mauretania Caesariensis  Mauretania Tingitana  Mesopotamia  Moesia inferior  Moesia superior  Noricum  Pannonia inferior  Pannonia superior  Raetia  Sardinia et Corsica  Sicilia  Syria  Thracia 
Gallian provinssit, Belgica reunustettu oranssilla.
HMS Garmer

| HMS Garmer |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Motala varv
Laskettu vesille:  19. toukokuuta 1867
Palveluskäyttöön:  17. maaliskuuta 1868
Poistui palveluskäytöstä:  17. helmikuuta 1893
Tekniset tiedot
Uppouma:  271 t
Pituus:  28,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,83 m
Syväys:  1,71 m
Koneteho:  90 hv
Nopeus:  6,6 solmua
Miehistöä:  20
Aseistus
Aseistus:  1 x 267 mm rihlattu M/66 -kanuuna
HMS Garmer oli alun perin saaristotykistön (ruots. Kungliga Skärgårdsartilleriet) ja sen Ruotsin laivastoon liittämisen jälkeen vuonna 1872 alkaen laivaston monitori. Ruotsissa alus luokiteltiin 3. luokan panssarilaivaksi (ruots. Pansarbåtar af 3:e klassen ja vuodesta 1895 alkaen ruots. 3:e klass pansarbåt.
Valmistus

Ericssonin ja d'Aillyn suunnitteleman aluksen kokonaispituus oli 28,5 ja sen maksimi leveys 6,98 metriä. Aluksen syväys oli ainoastaan 2,29 metriä. Aluksen uppouma oli täysin kuormattuna 271 tonnia. Aluksen Yhdysvalloista New Yorkista ostettu  yksikattilainen 90 hevosvoiman höyrykone mahdollisti 5,5 solmun nopeuden.
Aluksen aseistuksena oli ainoastaan yksi Finspongin valmistama 26,7 senttimetrin matalapaineinen Ferlitsen-järjestelmää käyttävä suustaladattavatykki. Lisäksi aluksella oli vuonna 1877 kymmenpiippuinen 12 millimetrin konekivääri. Aluksen suojana oli 39 millimetriä paksu panssarivyö ja 20 millimetrin kansipanssari. Tykkitornin kilpi oli 149 millimetriä ja tulenjohtotorni 208 millimetriä paksu. Aluksen miehistönä oli kaksi upseeria, neljä aliupseeria ja neljätoista miehistönjäsentä.
Alus tilattiin Norrköpingistä Motalan telakalta. Alus laskettiin vesille 19. toukokuuta 1867 ja se otettiin palveluksen 17. maaliskuuta 1868.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 17. helmikuuta 1893.
Lucien Gaudin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lucien Gaudin |  Lucien Gaudin |  Lucien Gaudin |  |
Maa:   Ranska
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | kalvan joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | floretti |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | kalpa |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Amsterdam 1928 | floretin joukkuekilpailu |  |
Lucien Gaudin (27. syyskuuta 1886 – 23. syyskuuta 1934) oli ranskalainen miekkailija ja olympiavoittaja.
Gaudin voitti urallaan floretilla ja kalvalla kuusi olympiamitalia, joista neljä oli kultaisia. Antwerpenin 1920 olympialaisissa hän sai floretin joukkuekilpailussa hopeaa. Pariisin 1924 olympialaisissa hän voitti kultaa floretin ja kalvan joukkuekilpailussa. Ensin mainitussa hän voitti kaikki 22 otteluaan ja sai 110 osumaa vastustajien osuessa yhteensä vain 21 kertaa. Näkyvimmät seuraukset oli hänen voitollaan Italian Aldo Bonista. Tuomarit tuomitsivat ratkaisevan viidennen osuman Gaudinille, mitä italialaiset eivät hyväksyneet. Protestoinnin seurauksena Italia tuomittiin hävinneeksi kaikki finaalikierroksen ottelunsa ja asiaa selviteltiin vielä verisellä kaksintaistelulla kisojen jälkeen.
Amsterdamin 1928 olympialaisissa Gaudin voitti kultaa sekä floretin että kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa. Lisäksi hän sai hopeaa floretin joukkuekilpailussa.
Saavutukset

Olympiakultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1928
Olympiakultaa kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa 1928
Olympiakultaa floretin joukkuekilpailussa 1924
Olympiakultaa kalvan joukkuekilpailussa 1924
Olympiahopeaa floretin joukkuekilpailussa 1920 ja 1928
EM-kultaa kalvalla 1921
Jevgeni Gavrilenko

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Montréal 1976 | 400 metrin aidat |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Rooma 1974 | 400 metrin aidat |  |
Jevgeni Mihailovitš Gavrilenko (ven. Евгений Михайлович Гавриленко, s. 5. huhtikuuta 1951 Homel) on neuvostoliittolainen, 1970-luvulla menestynyt 400 metrin aitajuoksija ja olympiamitalisti.
Gavrilenko sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1971 päälajissaan 400 metrin aitajuoksussa viidenneksi ajalla 50,5 s. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi ajalla 49,66 s. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän saavutti aitajuoksussa pronssia ajalla 49,32 s ja oli mukana Neuvostoliiton pikaviestijoukkueessa, joka keskeytti. Montréalin 1976 olympialaisissa Gavrilenko saavutti aitajuoksussa pronssia ajalla 49,45 s. Lisäksi hän oli alkuerissä karsiutuneen pikaviestijoukkueen ankkuri eli viimeisen osuuden juoksija.
Gaumont

Gaumontin tunnus.
Gaumont-Palace vuonna 1922.
Gaumont on ranskalainen elokuvayhtiö.
Léon Gaumontin vuonna 1895 perustama yhtiö Léon Gaumont et Cie valmisti elokuvia ja elokuvalaitteita ja aloitti Alice Guyn johdolla näytelmäelokuvien tuotannon. Vuonna 1906 yhtiöstä tuli Société des établissements Gaumont, joka laajensi toimintaansa eri puolille maailmaa. Vuonna 1908 Gaumont aloitti elokuvien vuokraustoiminnan ja vuonna 1910 se avasi maailman suurimman elokuvateatterin Gaumont-Palacen, johon mahtui 3 400 katsojaa. Yhtiö teki kokeiluja ääni- ja värielokuvan alalla ja tuotti viikoittaista uutiskatsausta vuodesta 1910. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Gaumont oli Pathé Frèresin jälkeen Ranskan toiseksi suurin elokuvayhtiö.
Vuonna 1925 Gaumont perusti Goldwyn-Mayerin kanssa yhteisyrityksen Gaumont-Metro-Goldwyn, joka lakkautettiin vuonna 1929. Léon Gaumont vetäytyi yhtiöstä vuonna 1930 ja se teki konkurssin vuonna 1934. Sen tilalle perustettiin uusi yhtiö Société nouvelle des Etablissements Gaumont. Yhtiö laajensi 1970-luvun puolivälissä toimintaansa musiikin, kirjallisuuden ja lehtien julkaisemiseen, mutta keskittyi vuonna 1985 jälleen elokuviin. Se on yhä yksi Ranskan kolmesta suurimmasta tuotanto- ja levitysyhtiöstä ja yksi maailman tärkeimpiä elokuvayhtiöitä.
Aiheesta muualla

Gaumontin sivusto (ranskaksi)
Gaussin laki magneettikentille

Gaussin laki magneettikentille kertoo, että magneettivuo suljetun pinnan P läpi saadaan laskemalla pinnan sisäänsä sulkemien magneettisten napojen voimakkuuksien  {\mbox{p}}_{i} summa. Integraalimuodossa tämä voidaan kirjoittaa siis
missä B on magneettivuon tiheys. Koska yksittäisiä magneettisia monopoleja ei vielä koskaan ole havaittu luonnossa, kumoavat magneettisten napojen voimakkuudet pareittain toisensa. Tällöin Gaussin divergenssilausetta käyttäen laki voidaan kirjoittaa muotoon
missä integroidaan pinnan P sisäänsä sulkeman tilavuuden V yli. Koska tämä pätee kaikille suljetuille pinnoille, voidaan Gaussin laki magneettikentille kirjoittaa differentiaalimuodossa
Koska magneettikentän divergenssi on nolla, on kenttä lähteetön, mikä on suora seuraus yksittäisten magneettisten monopolien löytämisen vaikeudesta. Magneettiset kenttäviivat muodostavat aina suljettuja silmukoita. Gaussin laki magneettikentille on magneettinen analogia Gaussin laille sähkökentille, ja molemmat kuuluvat Maxwellin yhtälöihin.
Kirjallisuutta

Lindell, Ismo; Sihvola, Ari: Sähkömagneettinen kenttäteoria 1. Staattiset kentät.  Helsinki:  Otatieto, 2013.  ISBN 978-951-672-354-2
Ivo Garrani

Ivo Garrani vuonna 1954.
Ivo Garrani (6. helmikuuta 1924 Introdacqua, L’Aquilan maakunta – 25. maaliskuuta 2015 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Tekniikkaa opiskellut Garrani ryhtyi vuonna 1943 ammattinäyttelijäksi ja teki huomattavan teatteriuran. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Eduardo De Filippon ohjaama Ragazze da marito vuonna 1952. Garrani näytteli sivuosia lukuisissa taide- ja viihde-elokuvissa, työskenteli jälkiäänittäjänä ja esiintyi paljon televisiossa. Hänen poikansa Toni Garrani on myös näyttelijä ja televisiojuontaja.
Elokuvia

Voittamaton Herkules, 1958
Afrodite, dea dell’amore, 1958
Marathonin sankari, 1959
Kartago liekeissä, 1960
Paholaisen naamio, 1960
Merirosvo Morgan, 1960
Herkules – Atlantiksen valloittaja, 1961
Spartacuksen poika, 1962
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Ivo Garrani (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Atsidi

Atsidi-ioni
Atsidi on anioni, jonka kaava on N3−. Se on pysymättömän vetyatsidin konjugaattiemäs. Myös ioniyhdisteitä, jotka sisältävät anioninaan atsidi-ionin, ja eräitä molekyyliyhdisteitä kutsutaan atsideiksi. Atsidiryhmän sisältäviä orgaanisia yhdisteitä nimitetään orgaanisiksi atsideiksi.
Ominaisuudet

Atsidianioni on rakenteeltaan lineaarinen ja isoelektroninen hiilidioksidin ja dityppimonoksidin kanssa. Kaikki typpiatomien väliset sidokset ovat 116 pm pitkiä. Kemialliselta käyttäytymiseltään se muistuttaa halogenidi-ioneja ja se kuuluukin pseudohalogeeneihin. Se muistuttaa esimerkiksi kloridi-ionia ja muodostaa samantapaisia kompleksiyhdisteitä. Atsidit muistuttavat klorideja myös siinä suhteessa, että esimerkiksi hopeakloridi ja hopea-atsidi ovat molemmat veteen niukkaliukoisia yhdisteitä. Ionisidoksellisten metalliatsidien lisäksi tunnetaan myös molekyyliyhdisteitä, joissa atsidiryhmä on sitoutunut halogeeniin tai johonkin muuhun epämetalliin, kuten typpeen tai booriin.
Kevyen metallin sisältävät atsidit, kuten natriumatsidi, ovat kohtalaisen stabiileja, mutta raskasmetalliatsidit räjähtävät helposti. Tämän vuoksi muun muassa lyijyatsidia käytetään aloiteräjähteenä. Atsideita valmistetaan tyypillisesti natriumatsidin ja metallisuolan välisellä reaktiolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Atsidi Wikimedia Commonsissa
Waldemar Gawron

Waldemar Gawron (s. 1. joulukuuta 1940) on puolalainen pituushyppääjä.
Gawron sijoittui Belgradin EM-kilpailuissa 1962 pituushypyssä viidenneksi tuloksella 773 cm. Hän jäi mitalisijasta 12 senttimetrin päähän.
Gawronin ennätys on vuonna 1963 hypätty 777 cm.
Mandy Gaynor

Mandy Gaynor (oikealta nimeltään Amanda Ashley, o.s. Gaynor) oli Apulanta-yhtyeen ensimmäinen basisti. Hän on kotoisin Uticasta New Yorkista ja toimi Apulannan basistina vaihto-oppilasvuonnaan 1992–1993. Hän soittaa yhtyeen ensimmäisellä EP-levyllä Mikä ihmeen Apulanta?, jonka kappaleen Silmämuna hän on sanoittanut. Basson lisäksi hän soittaa levyllä pasuunaa. Vaihto-oppilasvuoden päätyttyä yhtyeeseen liittyi Tuukka Temonen, jonka perheessä Gaynor oli asunut vaihto-oppilasvuotensa viimeiset ajat. Myöhemmin Gaynor opiskeli hammaslääketiedettä Pennsylvanian yliopistossa ja on työskennellyt lastenhammaslääkärinä Kentuckyssa.