stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jos vain saisin nastahampaan takaisin
Suomalaisversio

Juha ”Watt” Vainio suomensi ja levytti sävelmän vuonna 1964 nimellä ”Jos vain saisin nastahampaan takaisin”, Ossi Malisen twist-tyylisenä sovituksena ja s-äänteiden kohdalla viheltäen. Laulun kertojaksi hän sijoitti lapsen sijasta nuorukaisen, jonka elämää ja menestystä naismaailmassa haittaa puuttuva ”nastahammas” eli yhden hampaan proteesi.
Erään säkeistön alussa Vainio laulaa ”Iskelmiä laulamaan kai kelpaisin...”, matkien selvästi samoihin aikoihin pinnalle nousseen Lasse Mårtensonin ruotsinvoittoista ääntämistapaa. Laulun lopun idea on suomeksi sama kuin alkuperäissanoituksessa: laulaja yrittää keksiä joulunajan toivotusta, jossa s-äännettä ei esiintyisi. Amerikkalaisversiossa päädytään toivottamaan ”Happy New Year!” ja Junnu Vainion versiossa ”Hyvää uutta vuotta!”.
”Jos vain saisin nastahampaan takaisin” oli järjestyksessä kolmas Juha Vainion ja Pertti Metsärinteen yhtyeen singlejulkaisuista Finndisc-yhtiön Safir-levymerkillä, tuotantopäällikkönä Erik Lindström. Singlen b-puolella oli kappale ”Joulupukin hipat”.
Oi joulun tähti pieni

Oi joulun tähti pieni on hengellinen joululaulu, jonka sanat on kirjoittanut Anna Loviisa Uusi-Illikainen vuonna 1970. Niilo Rauhala uudisti sanoja hiukan vuonna 2014. Laulu löytyy Siionin laulut -kokoelmasta numerolla 14.
Laulun on säveltänyt kanttori Yrjö Koskimäki.
Pitkää tietä Betlehemiin

Once in Royal David's City (1897)
Pitkää tietä Betlehemiin on käännös englanninkielisestä joululaulusta (carol) "Once in royal David’s city".
Englantilaiseen jouluperinteeseen kuuluvan carol-hymnin on kirjoittanut Cecil Frances Alexander (1818–1895), irlantilaisen arkkipiispan puoliso. Hän kirjoitti muun muassa muutamia lapsille soveltuvia tekstejä apostolisen uskontunnustuksen toisen artikkelin pohjalta. Tämä virsi liittyi uskontunnustuksen sanoihin ”sikisi Pyhästä Hengestä”. Englanninkielisen tekstin alku "Once in royal David's city" liittää laulun nimenomaan lapsille kirjoitetuksi, monet lapsille tarkoitetut kertomukset alkavat myös sanalla "Once". Laulu on julkaistu 1848 Alexanderin julkaisemassa kirjassa Hymns for Little Children. Laulu julkaisiin pian useissa anglikaanisen kirkon laulukirjoissa ja se on vakiinnuttanut paikkansa jouluaaton jumalanpalvelusten alkukulkueen musiikkina. Tunnetuin sen käyttö on Cambrigen King's Collegen kappelin jouluaaton jumalanpalveluksessa "A Festival of Nine Lessons and Carols" (Yhdeksän lukukappaleen ja carolin juhla). Tämä laulu aloittaa jumalanpalveluksen siten, että kuoron poikasopraano laulaa kappelin eteisessä ensimmäisen säkeistön ilman säestystä. Kuoro ja urut jatkavat laulamalla 2. ja 3. säkeistön kulkueen tullessa sisälle ja seurakunta yhtyy lauluun 4. säkeistöstä alkaen.
Laulun sävelmän tekijä on Henry John Gauntlett (1805–1876) ja sen eniten levinnyt harmonisointi on Arthur H. Mannin tekemä. Mann (1850–1929) oli King's Collegen urkuri ja hän julkaisi sovituksensa 1918 ja sitä on käytetty siitä lähtien.
Alexanderin laulu on suomennettu verrattain myöhään. Ruotsin kirkon virsikirjassa se on virsi numero 129 "Pitkää tietä Betlehemiin kulki Joosef, Maria". Pekka Kivekkään 1995 tekemä käännös pohjautuu Eva Norbergin tekemään ruotsinkieliseen tekstiin "Och det hände vid den tiden". Eva Norberg on kuitenkin kääntänyt Alexanderin tekstin melko vapaasti ja hän on liittänyt laulun alkusanat Luukkaan evankeliumin jouluevankeliumin alkusanoihin. Hänen ajatuksensa oli, että virttä voitaisiin käyttää joulukuvaelman osana, siten että jouluseimi rakennetaan tai kootaan virren aikana. Virren englanninkielinen teksti ei liity alkua enempää jouluun, vaan muuttuu lastenlauluksi, jossa Jeesus antaa esimerkin lasten elämiselle ja joka kertoo miten Jeesus jakaa meidän elämämme ehdot.
Siionin laulut -kirjassa laulusta on toinen, kolmisäkeistöinen suomennos: "Tallin seimen luona kerran" numerolla 22. Laulun on suomentanut Pekka Sipilä.
Ylvingenin kappeli

| Ylvingenin kappeli Ylvingen kapell |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2011.
Sijainti:  Vega, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1967
Suunnittelija:  Arne Reppen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  60
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Ylvingenin kappeli (norj. Ylvingen kapell) on Vegan kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1967.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ylvingenin kappeli Wikimedia Commonsissa
White Christmas

| ”White Christmas” Bing Crosby |
| --- | --- | --- |

Singlejulkaisun kansikuva
Singlen tiedot
 Julkaistu: 1942
 Tekijä(t): Irving Berlin
 Tyylilaji: Joululaulu
 Kesto: 03.02
 Levy-yhtiö: Decca Records
White Christmas (suomeksi Valkea joulu) on Irving Berlinin säveltämä ja sanoittama joululaulu. Sen esittivät Bing Crosby ja Marjorie Reynolds vuoden 1942 elokuvassa Ravintola Vapaa-aika (engl. Holiday Inn). Suomenkieliset sanat kirjoitti Kullervo. Kappale on Berlinin uran menestyneimpiä ja tunnetuimpia sävellyksiä. Se on yksi soitetuimmista ja useimmin äänitetyistä joululauluista, ja Bing Crosbyn äänitystä siitä on myyty enemmän kuin yhtäkään toista musiikkisingleä.
Kappaleen synty

Irving Berlinin ajatuksena oli säveltää Ravintola Vapaa-aika -elokuvaan yksi kappale vuoden jokaiselle juhlapyhälle. Pääsiäisestä kertoi hänen aikaisempi hittinsä ”Easter Parade”, ja toisia juhlapäiviä kuten Yhdysvaltain itsenäisyyspäivää, kiitospäivää ja uuttavuotta varten hän sävelsi uutta materiaalia. Joulusta kertovan kappaleen hän halusi tehdä elokuvan kohokohdaksi. Berlin itse oli juutalainen, mutta vietti joulua kotonaan katolilaisen vaimonsa ja lastensa kanssa ja oli hyvin perillä amerikkalaisten vuodenaikaan yhdistämästä nostalgisesta tunnelmasta.
Innoituksen sanoitukseen Berlin löysi eräästä joulukuisesta vierailustaan Los Angelesiin. Eteläisen Kalifornian palmut ja lämpö saivat hänet ajattelemaan valkeaa joulua, ja hän hyödynsi tätä vastakkainasettelua sanoitusta tehdessään. Sävel ja sanat syntyivät vaivattomasti viikonlopun aikana, ja laulun valmistuttua Berlin oli varma, että siitä tulisi hitti. Hän esitteli sävellyksen sovittajalleen Helmy Kresalle mahtipontiseen tapaansa: ”Tämä ei ole vain paras laulu, jonka minä olen koskaan tehnyt – se on paras laulu, jonka kukaan on koskaan tehnyt.”
Berlinin sopimus antoi hänelle laajan kontrollin Ravintola Vapaa-ajan musiikkiraidasta. Elokuvan musiikkivastaava Walter Scharfin oli saatava Berlinin hyväksyntä kaikkeen elokuvassa käytettyyn musiikkiin, ja ”White Christmasin” äänitykseen säveltäjä kiinnitti erityisen paljon huomiota. Crosbyn äänitystä valmisteltaessa Scharf ja elokuvan ohjaaja Mark Sandrich vakuuttivat Berlinille, ettei tämän läsnäolo ollut välttämätöntä ennen itse kuvausten alkamista; Berlin ei kuitenkaan pystynyt pysymään poissa, vaan piiloutui näyttämön takaosaan seuratakseen kuvausten järjestelyä.
Vastaanotto

Bing Crosby esitti ”White Christmasin” julkisesti ensimmäisen kerran jouluaattona 1941 radio-ohjelmassa Kraft Music Hall. Esitys ei saanut osakseen paljoa huomiota, eikä siitä julkaistu äänitystä. Äänitys singlejulkaisua varten tehtiin 29. toukokuuta 1942 Decca Recordsin studiossa. Crosbya säestivät John Scott Trotterin johtama orkesteri ja Ken Darby Singers -niminen kuoro. Äänite julkaistiin hieman ennen Ravintola Vapaa-ajan ensi-iltaa.
Elokuvan ensi-illan jälkeen elokuussa 1942 Crosbyn tulkinta kappaleesta sai myönteisiä arvosteluja kriitikoilta, mutta yleisöön kappale ei tehnyt suurta vaikutusta. Aluksi vaikutti siltä, ettei laulusta koskaan tulisi suurta hittiä, ja säveltäjäkin alkoi alun suurista odotuksistaan huolimatta luottaa enemmän elokuvan rakkauslauluun ”Be Careful, It’s My Heart”. Joulun lähestyessä kappale alkoi kuitenkin levitä ulkomaille sijoitettujen yhdysvaltalaisten sotilaiden keskuudessa. Koti-ikävän vaivaamat sotilaat vaativat armeijan radioyhtiötä soittamaan kappaletta jatkuvasti, ja kuullessaan laulun saamasta suosiosta Berlin järjesti Yhdysvalloissa lehdistötilaisuuden tuodakseen kappaleelle julkisuutta. Seuraavan vuoden Oscar-gaalassa kappale palkittiin parhaan laulun Oscar-palkinnolla.
”White Christmasista” tuli nopeasti säveltäjän pitkän uran suosituin kappale. Vaikka kappaleen julkaisu ajoittui toisen maailmansodan aikaan ja se löysi ensimmäisen suosionsa sotilaiden keskuudessa, sen menestys jatkui pitkälle sodan päättymisen jälkeen. Nuottijulkaisuja myytiin ensimmäisten kymmenen vuoden aikana kolme miljoonaa kappaletta. Samana aikana laulusta myytiin 14 miljoonaa kappaletta eri esittäjien äänitteitä, joista ylivoimaisesti suosituin oli ensiesittäjä Bing Crosbyn versio. Yhteensä Crosbyn alkuperäisversiota on myyty maailmanlaajuisesti yli 50 miljoonaa kappaletta, mikä tekee siitä Guinness World Records -ennätyskirjan mukaan maailmanlaajuisesti kaikkien aikojen myydyimmän singlen. Kappale nousi vuosina 1942–1962 listoille 20 kertaa. Yli 500 artistin äänittämänä se on myös kaikkien aikojen äänitetyin joululaulu.
Recording Industry Association of American vuonna 2001 järjestämässä äänestyksessä 1900-luvun parhaista lauluista ”White Christmas” sijoittui toiseksi Harold Arlenin ja E. Y. Harburgin ”Over the Rainbow’n” jälkeen. Vuonna 2004 American Film Institute sijoitti ”White Christmasin” sadan hienoimman elokuvalaulun luettelonsa viidennelle sijalle. Kun ASCAP julkaisi vuonna 2009 luettelon 2000-luvun esitetyimmistä joululauluista, ”White Christmas” sijoittui listalla kuudenneksi. Vuonna 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”White Christmas” ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 57.
Sävellys ja sanat

Kappaleeseen kuului alun perin Kalifornian lämpimistä jouluista kertova säkeistö, jonka Berlin jätti myöhemmin pois nuottijulkaisuista punnittuaan yleisön reaktioita kappaleeseen. Myöhemmissä nuottijulkaisuissa on mukana ainoastaan kertosäe.
Kappaleen sointukulku seuraa vahvasti kvinttiympyrää C-duurissa käyttäen muunnesointuja harmonian varioimiseen melodian toistuessa. Kertosäe alkaa kromaattisella nousulla, minkä jälkeen melodia vaihtuu diatoniseksi. Toisessa säkeessä alla olevaa harmoniaa korostetaan nostamalla melodianuotti noonisoinnun ylimmäksi nuotiksi sanojen ”glisten” ja ”listen” kohdalla. Kertosäe päättyy kadenssiin, joka kulkee toonikasoinnun kvinttikäännöksestä dominanttisoinnun kautta takaisin toonikaan (I6/4–V–I).
”White Christmas” on käännetty lukuisille kielille. Kullervon sanoittaman suomenkielisen version ”Valkea joulu” äänittivät ensimmäisenä Metro-tytöt ja Henry Theel vuonna 1952. Sittemmin siitä ovat levyttäneet omia versioitaan muiden muassa Annikki Tähti, Irmeli Mäkelä, Reijo Taipale, Erkki Junkkarinen, Päivi Kautto-Niemi, Matti ja Teppo sekä Ylioppilaskunnan Laulajat. Kappale tunnetaan ranskaksi nimellä ”Noël blanc” (san. Francis Blanche), italiaksi nimellä ”Bianco Natale” (san. Filippo Bellobuono) ja ruotsiksi nimellä ”Jag drömmer om en jul hemma” (san. Lennart Reuterskiöld). Eydie Gormé on esittänyt sen espanjaksi nimellä ”Blanca Navidad”. Mandy Patinkin nauhoitti vuonna 1998 jiddišinkielisen version sikermänä Abraham Ellsteinin ja Jacob Jacobsin kappaleen ”Der Alter Tzigayner” kanssa.
Aiheesta muualla

Humphries, Patrick: Sold on Song – Song Library – White Christmas BBC. (englanniksi)
Fulbet

Maat, joissa on fulbeasutusta.
Fulbet, fulat tai fulanit,  tai peuhlit,  ovat suuri paimentolaiskansa, joka on levinnyt laajalle Saheliin ja Länsi-Afrikkaan, sekä läheisille alueille. Heistä käytetään myös nimiä peul, hilani, fallata, fellani, foulbe, ful, haalpulaar, pulaar, pullo, fullah, peuple peul, fula, fellata, filani, foula, fulfilde, pulo, foulah, fulah, fulahs, felata, fulfulde, felfede, futa tai fula-kansa.
Fulbet on eräs suurimmista Sahelin sekä Länsi- ja Keski-Afrikan etnisistä ryhmistä. Heitä arvellaan olevan 25-40 miljoonaa. Fulbeja asuu muun muassa Nigeriassa, Guineassa, Malissa, Kamerunissa, Senegalissa, Burkina Fasossa ja Nigerissä. Heitä on myös Keski-Afrikan tasavallassa ja Egyptissä. Fulbet ovat pääosin paimentolaiselämää viettäviä karjanhoitajia, vaikka osa heistä viljelee maata.
Fulbet kääntyivät islamiin 1500-luvulla ja ovat sen jälkeen käyneet jihadia, joka on tehnyt heistä hallitsevan voiman Länsi-Afrikassa. Nigeriassa fulbet ovat maan 250 etnisestä ryhmästä suurin ja poliittisesti vaikutusvaltaisin. He puhuvat fulania ja lisäksi hausaa, englantia, ranskaa ja arabiaa.
Nimitykset, asuinalue, kieli

Fulbet tunnetaan useilla eri nimillä. Hausan kielellä heitä kutsutaan nimellä fulani ja wolofin kielellä nimellä peul, joista nimitykset ovat siirtyneet muun muassa englantiin ja ranskaan. Fulanit kutsuvat itseään nimellä fulɓe (yksikössä pullo). Fulanin kieltä kutsutaan läntisissä murteissa sanalla pulaar ja itäisissä murteissa nimellä fulfulde.
Fulbet asuvat laajalla vyöhykkeellä, joka ulottuu Atlantin rannikolta Niilin laaksoon ja Punaisellemerelle. Lähes puolet kansasta elää Nigerian pohjoisosassa. Fulbet muodostavat väestön enemmistön Senegalin pohjoisosassa, Guinean luoteisosassa ja Kamerunin pohjoisosassa. Heidän kokonaismääräkseen arvioitiin 2000-luvun vaihteessa 23 miljoonaa, josta 14 miljoonaa oli Nigeriassa, 2,5 miljoonaa Guineassa, 1,4 miljoonaa Malissa, 1,2 miljoonaa Kamerunissa, miljoona Senegalissa, 850 000 Burkina Fasossa, 830 000 Nigerissä, 200 000 Guinea-Bissaussa, 190 000 Beninissä, 170 000 Sierra Leonessa ja 160 000 Gambiassa. Pienempiä ryhmiä on Tšadissa, Sudanissa, Mauritaniassa, Kap Verdellä ja muissa maissa. Fulbejen alaryhmiä ovat muun muassa tukulorit ja wodaabet. Nigeriassa he ovat osittain sulautuneet hausoihin.
Fulanin kieli jakautuu useisiin murteisiin, joilla ei ole yhteistä kirjakieltä. Sitä kirjoitettiin aikaisemmin arabialaisilla ja nykyään etupäässä latinalaisilla kirjaimilla. Fulani toimii lingua francana Guineassa, Senegalissa ja Kamerunissa. Monet fulbet käyttävät myös ranskaa, englantia, hausaa ja muita paikallisia kieliä sekä arabiaa.
Historia

Fulbien ulkonäössä on sekä euripidisiä että negroidisia piirteitä. Heidän alkuperästään on esitetty erilaisia käsityksiä. Fulbet ovat todennäköisesti peräisin itäisen Saharan alueelta, jonka kuivuessa he siirtyivät lounaaseen. Toisen vuosituhannen vaihteessa fulbet asettuivat Senegaljoen laaksoon ja sen eteläpuolelle, jossa he perustivat muun muassa Tekrurin valtion. Fulbet levittäytyivät 1000–1300-luvuilla koko Länsi-Sudaniin ja 1400–1700-luvuilla Hausamaahan ja Bornuun.
Fulbet olivat ensimmäinen länsiafrikkalainen kansa, joka kääntyi islaminuskoon. He tekivät uskonnon nimissä jihadistisia valloitusretkiä käännyttäen ja alistaen lähiseudun kansoja. Sotien tuloksena syntyivät 1700–1800-luvuilla teokraattiset sotilasvaltiot Futa Djallon, Futa Toro, Sokoto, Adamawa, Liptako, Macina ja Umar Tallin tukulorivaltakunta.
Kun brittiläinen siirtomaaherruus tuli Pohjois-Nigeriassa fulbien sulttaanikunnan ja emiraattien tilalle 1900-luvun alussa, britit antoivat fulanien jatkaa islamilaista lainkäyttöä, missä qadi-tuomioistuimet vastasivat tuomioista. Brittihallinnon aikana maliki-koulukunnan mukaista šarialakia jopa sovellettiin entistä enemmän. Vastaava kehitys oli tavallista myös muissa siirtomaissa.
Elinkeinot ja kulttuuri

Fulbejen elinkeinoja ovat karjanhoito, maanviljely ja käsityöammatit. He jakautuvat paimentolaisiin ja puolipaimentolaisiin sekä paikallaan asuvaan väestöön, jota on nykyään enemmistö. Paimentolaiset ovat säilyttäneet parhaiten alkuperäisen kulttuurin, kun taas maanviljelijät ovat omaksuneet naapurikansojen tapoja.
Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Fulbet paimentavat usein myös naapurikansojen karjaa saaden korvauksen maataloustuotteina. Tärkeimpiä viljelykasveja ovat durra, hirssi, fonio, riisi, maissi, jamssi, maapähkinä ja vihannekset. Käsitöihin kuuluvat nahkan ja metallin käsittely, kankaiden kutominen ja värjääminen sekä saviastioiden ja puuesineiden valmistus.
Perinteinen asumus on karjanhoitajilla telttamainen maja ja maanviljelijöillä pyöreä savitalo olkikattoineen. Miehet pitävät leveitä housuja ja pitkää paitaa, kaulaliinaa, hattua ja sandaaleja. Viileänä aikana päälle pannaan usein tummansininen kauhtana. Naiset pukeutuvat vyötärölle kietaistuun kankaaseen ja huiviin, käyttävät paljon koruja ja tatuoivat usein alahuulensa. Ruokavalioon kuuluu vilja- ja maitoruokia.
Perinteinen yhteiskunta perustuu suurperheiden muodostamiin yhteisöihin ja patrilineaarisiin sukuihin. Avioliitto on virilokaalinen ja wodaabeilla myös duolokaalinen. Polygynia ja serkusavioliitot ovat yleisiä. Paikallaan asuvilla fulbeilla on kastijärjestelmä, johon kuuluvat vapaat miehet, griotit ja käsityöläiset sekä orjien jälkeläiset rimaibet. Islamilla on suuri kulttuurinen merkitys ja käyttäytymistä ohjaa eettinen säännöstö pulaaku. Paimentolaisten keskuudessa harjoitetaan myös perinteistä uskontoa, johon kuuluu esi-isien ja luonnonhenkien palvontaa ja noituutta. Kansanperinteen lajeja ovat laulut, sadut, myytit, uskonnollinen ja riittirunous sekä griottien esittämät eeppiset runoelmat.
Fulbe-ekstremismi

Kun Saharan autiomaan raja on liikkunut kohti etelää, islamilaiset fulbepaimentolaiset ovat karjoineen vähitellen tunkeutuneet  kristittyjen beromien ja muiden etnisten ryhmien viljelyalueille Nigerian keskiosissa. Seurauksena on ollut väkivaltaisia konflikteja paimentolaisten ja maanviljelijöiden välillä. Konflikti sai lisää vauhtia vuonna 1999 kun muutamassa Nigerian osavaltiossa otettiin käyttöön šarialaki. Vuonna 2009 islamilainen terroristijärjestö Boko Haram aloitti aseellisen kapinan Nigerian keskushallintoa vastaan. Boko Haramin kampanjan myötä hyökkäykset kyliin ovat tulleet entistä vakavammiksi ja saaneet uskonsodan luonteen. Boko Haram vaatii šarialain täyttä toimeenpanoa koko Nigeriassa. Sen joukot ovat ajaneet pakoon tuhansia kristittyjä beromeja.
Institute for Economics and Peace -instituutin julkaisema 2015 Global Terrorism Index luokitti Fulbe-militantit yhdeksi viidestä tappavimmasta terroristijärjestöstä maailmassa. Open Doors -järjestön mukaan sen hyökkäyksillä on etnisen puhdistuksen luonne. Ne kohdistuvat kristittyihin ja heidän kirkkoihinsa samalla, kun muslimit ja moskeijat jätetään rauhaan.
Syrjintä ja aktivoituminen

Huolimatta suuresta lukumäärästä, taloudellisesta merkityksestä, vakiintuneista muuttoliikeestä ​​ja siirtolaisista, peuhlit on usein jätetty ulkopuoliseksi ja suljettu pois Malin kansallisesta identiteetistä. Perinteisissä järjestelmissä, joissa valta ja identiteetti liittyvät läheisesti maahan, transhumanssi luokitellaan helposti "muuksi".
Syrjäytyminen ja vaino ovat tehneet Peuhl-yhteisöistä alttiita väkivallalle, yllytykselle ja värväämiselle väkivaltaisiin äärijärjestöihin (VEO). Peuhl-yhteisöjen jäsenet ovat liittyneet ja ja tukeneet VEO:ita vastineeksi suojelusta ja oikeudenmukaisesta kohtelusta. Länsi-Afrikan rantavaltioissa Peuhlit kokevat, että Sahelin kriisi on loperttanut heidän toimeentulonsa ja että valtio ei edusta tai palvele heitä. He saattavat nähdä VEO:hin liittymisen ainoana tienä oikeudenmukaisuuteen, kuulumiseen, toimintaan ja taloudellisiin resursseihin. Malissa on vuodesta 2012 lähtien havaittu suuntaus, jossa VEO:t rekrytoivat, aseistavat ja kouluttavat jäseniä heikoimmassa asemassa olevista Peuhl-yhteisöistä.
Länsi-Afrikan fulbevaltiot vuoden 1830 tienoilla.
Wodaabejen tanssiryhmä.
Perinteinen fulbehattu.
Nykyarkkitehtuuri

Nykyarkkitehtuuri tarkoittaa 1990-luvun loppupuolen ja 2000-luvun arkkitehtuuria. Se seuraa 1990-luvun puoliväliin jatkunutta postmodernia tyylisuuntausta.
Nykyarkkitehtuuria ei määrittele yksi tyyli. Sille on yhteistä epätavanomaisuus, mielikuvituksellisuus ja menneisyyden arkkitehtuurityyleistä irtaantuminen. Nykyarkkitehteja eivät enää sido lineaariset muodot. He pystyvät hyödyntämään laajaa valikoimaa uusia ja innovatiivisia materiaaleja sekä rakentamisen menetelmiä, kuten tietokoneavusteisesti luotuja kaaria, laserleikkaustekniikoita ja kolmiulotteista tulostusta. Nykyarkkitehtuurissa käytetään usein kierrätettyjä ja luonnonmukaisia materiaaleja ja kiinnitetään huomiota ekologisuuteen.
Nykyarkkitehtuurissa yleisiä piirteitä ovat esimerkiksi kaarevat linjat, pyöreät ja vapaat muodot, epätavanomaiset tilavuudet, epäsymmetrisyys, avoimet tilat, suuret ikkunat, viherkatot ja -seinät, sulautuminen ympäristöön sekä integroitu älyteknologia ja valaistus.
Kansainvälisesti tunnettuja nykyarkkitehteja ovat esimerkiksi Frank Gehry, Jean Nouvel, Tadao Andō, Shigeru Ban, Santiago Calatrava ja Zaha Hadid.
Esimerkkejä

Walt Disney Concert Hall Los Angelesissa, Frank Gehry, 2003
Milwaukeen taidemuseon Quadracci-paviljonki, Santiago Calatrava, 2001
Wienin yliopiston kirjasto ja oppimiskeskus, Zaha Hadid, 2008
CCTV:n päämaja Pekingissä, Rem Koolhaas, 2012
Reflections at Keppel Bay, asuintaloja Singaporessa, Daniel Libeskind, 2011
Pekingin kansallinen stadion, Herzog & de Meuron, 2008
Adolfo Tiedosto:Suárezin Barajasin Madridin kansainvälisen lentoaseman terminaali 4, Richard Rogers, 2007
Singaporen taidekoulu, WOHA, 2010
Helsingin keskustakirjasto Oodi, Arkkitehtitoimisto ALA, 2018
Nyt käymme, Jeesus, toivoen

Nyt käymme, Jeesus, toivoen on Väinö Havaksen hengellinen joululaulu (1939). Sen melodian on tehnyt Jaakko Linjama (Siionin laulut nro 13).
Laulu löytyy myös ruotsinkielisten rauhansanalaisten laulukirjasta numerolla 13. Laulu, joka alkaa sanoilla "Till dig, o Jesus, nu vi går" (käännös Gerda Snellman), on kokoelmassa saanut melodiakseen Armas Maasalon sävelmän, joka on tuttu virrestä "Me lapset pienet riennämme".
Quiriguá

| Quiriquá |
| --- | --- |
 Quiriguán suurin yksittäinen steela, Steela E.
Maailmanperintökohde
Sijainti:  Izabal, Guatemala  15°16′14″N, 89°02′25″W
Kriteerit:  I, II, IV
Tunnusnumero:  149
Valintahistoria
Valintavuosi:  1981
 
Quiriguá on mayojen historiallinen kaupunki Guatemalassa, Izabalin departementissä. Unesco lisäsi kohteen maailmanperintöluetteloon vuonna 1981. Alue on tunnettu erityisesti steeloistaan.
Quiriguá syntyi nykyisen Hondurasin puolella olleen mayakaupunki Copánin vaikutuksesta. Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta ovat noin vuodelta 200. Kukoistuksessaan kaupunki oli kuitenkin mayojen myöhäisklassisessa vaiheessa noin vuosina 600–900. Quiriguá oli rikkaan itsehallinnollisen valtion keskus. Jade- ja obsidiaanikauppa rikastutti kaupunkia, joka kuitenkin tuntemattomasta syystä ajautua rappioon 800-luvulla.
Quiriguássa on raunioita ja asutusten jäänteitä usealta vuosisadalta, mutta merkittävimmät monumentit ovat 700-luvulta, jolloin kaupunkia muokattiin merkittävästi vastaamaan sen asemaa kuninkaallisena asuinpaikkana. Ensimmäinen kaiverrettu monumentti on vuodelta 692. Steeloja pystytettiin kaupunkiin viiden vuoden välein. Niiden koko kasvoi jatkuvasti ja viimeinen yksittäinen steela vuodelta 771 on 10,5 metriä korkea ja painaa 65 tonnia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Quiriguá Wikimedia Commonsissa
Quiriguá UNESCOn sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
Maailmanperintökohteiden matkustustietoja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Meidän joulu

| ”Meidän joulu” Jannika B |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 18. marraskuuta 2020
 Tuottaja(t): Antti Hynninen Heviteemu
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.30
 Levy-yhtiö: Universal Music
 Levymerkki: Capitol Records
Jannika B:n muut singlet
| ”Joulupukki jo matkaan käy” 2020 | ”Meidän joulu” 2020 |   |
”Meidän joulu” on Jannika B:n kappale, jonka hän on kirjoittanut Vain elämää -televisiosarjan joulujaksoon. Kappaleen ovat tuottaneet Antti Hynninen ja Heviteemu. Kappale kuultiin ensimmäisen kerran Vain elämää -musiikkiohjelman 11. tuotantokauden toisessa joulujaksossa. Kappaleen tarina on kertoa, mistä joulussa on oikein kyse.
Kappaleet

Meidän joulu – 3.30
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen singlelista: –
Suomen virallinen latauslista: –
Radiolista: –
Joulu, joulu tullut on

Joulu, joulu tullut on on Olli Berg-Wuorisen kirjoittama joululaulu vuodelta 1892. Uukuniemellä syntynyt Olli Wuorinen (aik. Berg, 1842–1917) teki elämänsä aikana useita lauluja, mm. Luistinretki ja Leivo.
Laulun sävelmänä käytetään suomalaista kansansävelmää, jonka julkaisi ensimmäisen kerran Pekka Juhani Hannikainen vuonna 1896.