stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keski-Kannaksen rintama
Valkoisten suurhyökkäys > Valmistelut

Valkoisten alkuperäinen 7. huhtikuuta laadittu suunnitelma käsitti ainoastaan hyökkäyksen Viipuriin Imatra–Antrea-linjalta, mutta neljä päivää myöhemmin sitä laajennettiin Pietarin radan katkaisulla. Kapteeni Axel Rappe ehdotti rataa katkaistavaksi Viipurin molemmilta puolilta. Itäpuolella hän tarjosi paikaksi Säiniön ja Perkjärven välistä rataosuutta, mutta ylipäällikkö C. G. E. Mannerheim halusi katkaista radan vain yhdestä paikasta mahdollisimman läheltä rajaa. Lopulta suunnitelmaksi tuli edetä Kivennavan kautta radalle, jossa Raivolan molemmin puolin sijaitsevat rautatiesillat räjäyttämällä estettäisiin punaisia vetämästä joukkojaan Viipuriin sekä vietäisiin venäläisiltä mahdollisuus apujoukkojen lähettämiseen. Tehtävään määrätystä Ausfeldin ryhmästä tehtiin Mannerheimin käskystä erityisen vahva juuri venäläisten muodostaman uhan varalta. Tämän vuoksi 5. huhtikuuta vallattuun Rautuun jätettiin hyökkäyksen käynnistyessä yksi pataljoona varmistuksena rajan suuntaan. Pietarin radan katkaisuun laskettiin kuluvan kolme päivää, jonka jälkeen Ausfeldin ryhmän oli tarkoitus liittyä Viipurin hyökkäykseen Heinjoella.
12. huhtikuuta aloitetut tiedusteluretket ja valmistavat hyökkäykset vaativat seitsemän päivän aikana 39 valkoisen hengen. Punaisten tappiot olivat noin 30 kaatunutta. Ensimmäiseksi valkoiset valtasivat punaisten itäisimmän tukikohdan Lipolassa. Hyvissä asemissa ollut 300 miehen puolustus kesti aluksi jääkärikapteeni Lauri Kumlinin johtaman osaston hyökkäyksen, mutta illalla punaiset päättivät vetäytyä, kun valkoiset ilmestyivät myös heidän sivustaansa. Punaiset perääntyivät aluksi Kauksamoon, missä joukot koottiin uudestaan, ja muutamaa päivää myöhemmin ne etenivät takaisin pari kilometriä Lipolan eteläpuolelle. 14. huhtikuuta valkoiset hyökkäsivät Valkeamatkaan, jossa punaiset onnistuivat pitämään asemansa. Kylän itäpuolella sijaitsevasta Veikkolasta he sen sijaan vetäytyivät lähes taisteluitta Suontaan ja Tarpilan kyliin. Veikkolan lisäksi valkoiset miehittivät oikealla sivustalla Kahkaalan ja Nirkkolan.
Kuusaan rintamalla valkoiset valtasivat 15. huhtikuuta Punnuksen pohjoispuolella sijaitsevan Terimäen. Punaiset kuitenkin ottivat kylän takaisin vajaan 100 miehen vahvuisen venäläisen apujoukon hyökätessä Valkeamatkasta. Punaiset olivat joutuneet turvautumaan vapaaehtoisten venäläisten apuun joukoissaan ilmenneiden kieltäytymisten ja rintamapakojen vuoksi. Punakaartilaisten lisäksi mukana oli myös pakko-otettuja miehiä. 19. huhtikuuta käydyssä puhelinneuvottelussa Viipurin siirtynyt ylipäällikkö Manner lupasikin Kaljuselle apuvoimia. Punaiset alkoivat siitä huolimatta tyhjentämään Terijokea ja paikkakunnalta lähti kolme pakolaisjunaa 20.–22. huhtikuuta.
Valkoisten suurhyökkäys > Hyökkäys käynnistyy

Itäarmeijan komentajan kenraalimajuri Ernst Löfströmin antaman käskyn mukaan hyökkäyksen oli tarkoitus käynnistyä 20. huhtikuuta. Eversti Ausfeld päätti kuitenkin aloittaa jo päivää aikaisemmin, jolloin jääkärikapteeni Edvard Hanellin johtama osasto eteni Valkjärven eteläpuoliselle alueelle. Varsinainen suurhyökkäys käynnistyi heti puolenyön jälkeen 20. huhtikuuta. Ensimmäinen taistelukosketus syntyi kolmelta aamuyöllä Tarpilassa, jota puolustaneet 300 punaista joutuivat nopeasti perääntymään lukumäärältään ylivoimaisen Hanellin osaston edessä. Samalla myös Valkjärven ja Suontaan punaiset päättivät vetäytyä Perkjärvelle. Lipolan eteläpuolella sijaitsevassa Kauksamossa oli noin 300 miestä, joiden joukossa oli vapaaehtoisia venäläisiä ja pietarinsuomalaisia. Kumlinin johtama valkoisten osasto hyökkäsi kylään varhain aamulla, jolloin punaiset jättivät nopeasti asemansa huomatessaan valkoisten koukkaavan myös heidän sivustaansa. Punaiset vetäytyivät Kivennavalle, josta 40 pietarinsuomalaista palasi varmistamaan kirkonkylästä pohjoiseen johtavaa maantietä. Suurin osa venäläisista lähti takaisin rajan taakse. Kauksamon valtauksen jälkeen Kumlin pääsi illalla etenemään vapaasti hieman Kivennavan pohjoispuolella sijaitsevalle Ahijärvelle saakka.
Sunnuntaiaamuna 21. huhtikuuta punaiset jatkoivat vetäytymistään Kivennavalta Raivolaan. Viimeisetkin puolustajat jättivät kirkonkylän lyhyen taistelun jälkeen niin, että hieman ennen kello kymmentä Viipurin pääesikunta sai tiedon rintaman luhistumisesta. Jäljellä oli enää Raivolassa rataa puolustanut 15-miehinen osasto. Valkoisten päävoimat saapuivat nyt Kivennavalle, jonne perustettiin esikunta.
Punaisten itäisen rintaman ylipäällikkö Oskari Rantala oli yllättäen siirtänyt Terijoen puolustukseen luvatut lisäjoukot aamuyöllä 21. huhtikuuta Antrean rintamalle Pullilaan. Terijoelle lähes yksin jäänyt Kaljunen ilmoitti illalla siirtyvänsä Perkjärvelle, jossa oli Valkjärven suunnalta vetäytyneitä punaisia. Seuraavana yönä hänet vangittiin Rantalan määräyksestä perääntymisen vuoksi ja kuljetettiin Viipuriin. Antamansa selvityksen jälkeen Kaljunen palasi jo illalla 22. huhtikuuta Terijoelle, jonne pääesikunta lupasi jälleen lähettää apuvoimia. Lisäksi Kaljusella oli Rantalan käsky ampua kaikki, jotka jatkossa yrittivät paeta Venäjän puolelle. Terijoen ja lähitaajamien puolustukseen saatiin lopulta koottua noin 500 rintaman itäisimmistä osista kerättyä miestä.
Valkoisten suurhyökkäys > Kuusaan suunta

Kuusaan suunnalla valkoiset hyökkäsivät vasta 23. huhtikuuta. Punaiset torjuivat Hotokkaan ja Muolaankylän Ilvekseen kohdistuneen hyökkäyksen raskaassa taistelussa, mutta päättivät seuraavana päivänä irrottautua asemistaan ja vetäytyä Galitzinan asemalle. Kuusaalla ja Punnuksessa olleet punaiset lähtivät perääntymään 25. huhtikuuta, mutta joutuivat hajalle törmättyään valkoisiin Kangaspellossa. Kuusaan rintama romahti lopullisesti seuraavana päivänä Lavolassa, jossa punaiset luopuivat aseistaan ja kalustostaan paeten länteen kohti Viipuria.
Valkoisten suurhyökkäys > Loppuratkaisut

Punaisten poistuttua valkoiset miehittivät 24. huhtikuuta Terijoen kylän sekä Tyrisevän ja Uudenkirkon välisen rautatien ilman vastarintaa. Heillä oli nyt hallussaan yli 40 kilometrin pituinen rataosuus lähes puoleenväliin Viipuria. Uudellekirkon miehitykseen määrätty Karjalan rykmentti saapui paikalle myöhästyneenä kirkonkylän ollessa jo valkoisten hallussa, mutta osallistui Perkjärven valtaukseen. 24. huhtikuuta majuri Hugo Östermanin komentama 800 miehen pataljoona eteni piirittämään Suomenlahden rannalla sijaitsevaa Inon linnaketta, jota miehittäneet venäläiset matruusit olivat aluksi halukkaita antautumaan, mutta Kronstadtista saamansa määräyksen jälkeen pitivät lopulta asemansa. Kiista ratkaistiin myöhemmin hallitusten välisillä neuvotteluilla. 25.–27. huhtikuuta jääkäriluutnantti Ilmari Relanderin johtama ratsuväkiosasto sai haltuunsa Puumalan, Humaljoen ja Härkölän rannikkopatterit.
Punaisten itäisen rintaman viimeiset joukot vetäytyivät samanaikaisesti Raivolasta ja Kuusaan suunnalta kohti Koivistoa. Suurin osa jäi valkoisten vangiksi Johanneksen ja Uudenkirkon välisissä metsissä. Punaisten rintaman luhistuttua valkoiset käynnistivät hyökkäyksensä Viipuriin 24. huhtikuuta ja saivat kaupungin haltuunsa viisi päivää myöhemmin. Karjalan rintaman taistelut olivat ohi samana päivänä Viipurin länsipuolella päättyneen Naulasaaren taistelun myötä.
Terrori > Punainen terrori

Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan punaiset surmasivat tammi–huhtikuun 1918 välisenä aikana noin 40 henkilöä. Ammutut olivat lähinnä suojeluskunta-aktiiveja tai vakoojina ja sabotööreinä pidettyjä, mutta joukossa oli myös kurinpidollisista syistä ammuttuja punaisia. Eniten surmia tehtiin Muolaassa, jossa punaiset surmasivat 20 ihmistä.
Ylipäällikkö Kaljunen ampui itse todennäköisesti 14 henkilöä ja oli toimeksiantajana seitsemässä muussa teloituksessa. Kuulustelujen aikana Kaljusella oli tapana pelotella vankeja asettamalla heidät seisomaan seinää vasten ja ampumalla aivan kuulusteltavien pään viereen. Maaliskuussa Kaljunen teloitti punavallan aikana Viipurissa toimineen salaisen suojeluskuntajärjestön päällikön entisen Venäjän armeijan alikapteenin Gunnar Ahlbladin. Myös kolme muuta suojeluskuntajärjestön jäsenenä ollutta entistä upseeria jäi vangiksi, mutta kaksi heistä onnistui pakenemaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keski-Kannaksen rintama Wikimedia Commonsissa
Viipurin itäpuolisen Kannaksen kartta.
Eversti Ausfeld (oik.) Terijoella.
Terijoen punakaartin esikunta. Otto Säämänen (vas.), Rikhard Lakka, Heikki Kaljunen, Väinö Laitinen ja Konstantin Antonoff.
Valkoisia ampumaketjussa Valkjärvellä.
Valkjärven kansakoulun rauniot.
Punaisten sankarihautajaiset Terijoella. Haudan ääressä ylipäällikkö Kaljunen.
Valkoisia marssimassa kohti Terijokea.
Valkoisia sotilaita Raivolassa.
Valkoiset polttavat punaisten hautaseppeleitä Terijoen valtauksen jälkeen.
Valkoisten pääesinkunnan tiedinanto, jossa kerrotaan mm. Lipolan valtauksesta.
Vangittuja punakaartilaisia Terijoen asemalla.
Luodinreikiä Terijoen asemalla, jossa Kaljusen kerrottiin ampuneen vankejaan.
Terijoen venäläisiä matkalla Rajajoen asemalle kesällä 1918.
Jiří Šejba

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Tšekkoslovakia> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Praha 1985 |  |  |
|  Pronssia | Wien 1987 |  |  |
|  Pronssia | Ruotsi 1989 |  |  |
Jiří Šejba (s. 22. heinäkuuta 1962 Pardubice, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edusti Tšekkoslovakian maajoukkuetta Calgaryn olympialaisissa 1988, Kanada-cupissa 1987 ja neljissä maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1985–1989. Hän voitti yhden maailmanmestaruuden ja saavutti kaksi MM-pronssia. Hän pelasi seuraurallaan Tšekkoslovakian ja Tšekin lisäksi Suomessa, Saksassa, Slovakiassa ja Pohjois-Amerikassa, muun muassa 11 ottelua NHL:ssä.
Šejba edusti Tšekkoslovakian pääsarjassa Tesla Pardubicea kausina 1979–1984 ja 1986–1990 sekä välillä Dukla Jihlavaa kausina 1984–1986. Hän voitti maan liigamestaruuden vuosina 1985, 1987 ja 1989. Kaudet 1990–1992 hän pelasi Pohjois-Amerikassa pääasiassa AHL-seura Rochester Americansissa mutta ensimmäisellä kaudella myös 11 ottelua NHL:ssä Buffalo Sabresin joukkueessa. NHL-otteluissaan hän sai kaksi syöttöpistettä. Kauden 1992–1993 Šejba pelasi Suomessa Helsingin Jokerien joukkueessa. Tämän jälkeen hän pelasi kaksi kautta Tšekissä Pardubicen joukkueessa, kaksi kautta Slovakiassa Slovan Bratislavan joukkueessa ja kolme kautta Saksassa Moskitos Essenin joukkueessa kunnes päätti uransa kotimaassaan kaudella 2000–2001.
Šejba saavutti alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa hopeaa vuonna 1980. Hän pelasi ensimmäisen kerran aikuisten MM-kilpailuissa Prahassa 1985 ja teki joukkueensa kolme ensimmäistä maalia maailmanmestaruuden ratkaisseessa, Tšekkoslovakian 5–3-voittoon päättyneessä mitalisarjan viimeisessä ottelussa Kanadaa vastaan. Kaikkiaan hän teki turnauksessa neljä maalia ja sai kolme syöttöpistettä. Hän pelasi myös vuosikymmenen lopuissa arvoturnauksissa. MM-kilpailuissa 1986 Tšekkoslovakia jäi ilman mitalia ja Šejba teki kaksi maalia sekä antoi kaksi maalisyöttöä. MM-kilpailuissa 1987 joukkue saavutti pronssia ja Šejba teki yhden maalin sekä antoi kolme maalisyöttöä. Kanada-cupissa 1987 Tšekkoslovakia ylsi välieriin ja Šejban tehopisteet olivat maali ja kaksi syöttöä. Calgaryn olympialaisissa Tšekkoslovakia jäi mitalisarjassa kuudenneksi ja Šejba teki kolme maalia sekä sai yhden syöttöpisteen. MM-kilpailuissa 1989 Šejban tehopisteet jäivät yhteen syöttöön Tšekkoslovakian saavuttaessa pronssia.
Pelaajauransa jälkeen Šejba on toiminut valmentajana Tšekissä ja Puolassa.
Simsonin suora

Simsonin suora/jana syntyy pedaalipisteen kantapisteiden keskinäisestä kollineaarisuudesta.
Simsonin suora on geometriassa kolmioon ja ympyrään liittyvä seuraava tulos. Ne kolmion eri sivuilla, tai sivujen jatkeilla, olevat pisteet, joiden etäisyys kolmiota ympäröivän ympyrän kehäpisteelle on lyhin, sijaitsevat samalla suoralla.
Sama asia voidaan ilmaista toisinkin. Kolmiota ympäröivältä ympyrän kehältä valitaan piste P, josta vedetään normaalit kullekin kolmion sivusuoralle, eli sivulle tai sen jatkeelle. Normaalien ja sivusuorien leikkauspisteet ovat keskenään kollineaariset.
Teoreeman käänteinen tulos

Niiden pisteiden ura, joiden normaalien kantapisteet kolmion sivusuorilla ovat kollineaariset, muodostavat ympyrän, joka kulkee kolmon kärkien kautta eli ympäröi kolmion. Teoreema on siten molempisuuntainen.
Pedaalinen kolmio

Pisteen P normaalit kolmion sivuille voidaan tulkita pedaaleiksi eli kohtisuoriksi, joiden kohtaamispisteitä kutsutaan siksi kantapisteiksi (tai projektiopisteiksi). Pistettä P kutsutaan silloin pedaalipisteeksi ja kantapisteiden muodostamaa kolmiota kutsutaan pedaaliseksi kolmioksi.
Kun pedaalipiste on kolmion sisällä, on pedaalikolmio useimmiten teräväkulmainen kolmio. Kun pedaalipiste siirretään kolmion kehän yli sen ulkopuolella, muttuu pedaalikolmio tylppäkulmaiseksi kolmioksi. Lopulta pedaalikolmion yksi kärki yhtyy vastaiseen sivuun, kun pedaalipiste P on kolmiota ympäröivällä ympyrällä, jolloin kolmion on muuttunut janaksi (Simsonin suora).
Erityisiä ominaisuuksia

Kun piste P sijaitsee kolmion kärjessä, muodostuva Simsonin suora on vastaisen sivun normaali, jolloin se yhtyy kolmion korkeusjanaan.
Kun Simsonin suora yhtyy kolmion sivun kanssa, sijaitsevat piste P ja kolmion vastainen kärki ympäröivän ympyrän yhteisellä halkaisijalla.
Simsonin suora puolittaa ortokeksuksen O ja kehäpisteen P yhdistävän janan. Tämä keskipiste on myös yhdeksän pisteen ympyrällä.
Jos valitaan ympyrältä kaksi pistettä P ja P' siten, että ne sijaitsevat ympyrän vastakkaisilla puolilla, on niiden Simsonin suorat kohtisuorassa toisiaan vastaan. Leikkauspiste sijaitsee yhdeksän pisteen ympyrällä.
Jos valitaan kaksi kehäpistettä P ja P' mielivaltaisesti, on niiden Simsonin suorien välinen kulma puolet pisteisiin P ja P' päättyvien ympyrän säteiden välisestä keskuskulmasta.
Kaikkien pisteiden P Simsonin suorien pyyhkäisemä alue muodostaa deltoidin. Deltoidin pinta-ala on puolet ympäröivän ympyrän pinta-alasta. Referenssikolmion sivut ovat deltoidin tangentteja.
Simsonin suora ja normaalien kantapisteet.
Yhdensuuntainen jana Simsonin suoran kanssa.
Eri pedaalipisteiden Simsonin suorien välinen kulma on puolet pedaalipisteiden keskuskulmaan verrattuna.
Simsonin suora jakaa puolittaa ortokeskuksen ja pedaalipisteen välisen janan.
Simsonin suora (punainen) on tangenttina Steinerin deltoidille (sininen).
Todistus

Kollineaarisuus voidaan todistaa osoittamalla, että kantapisteet ovat linjassa eli  \scriptstyle \measuredangle NMP+\measuredangle PML=180^{\circ } (merkinnät kuvassa).
Ympyrän kehällä olevat neljä pistettä P, C, A ja B voidaan yhdistää sykliseksi nelikulmioksi. Sille pätee, että vastakkaisten kulmien summa on aina 180°. Erityisesti  \scriptstyle \measuredangle PBA+\measuredangle ACP=180^{\circ } ja vielä huomataan, että  \scriptstyle \measuredangle PBA=\measuredangle PBN.
Toinen nelikulmio voidaan muodostaa pisteistä P, M, N ja B. Tämä nelikulmio on myös syklinen, koska Thaleen lauseen mukaan janan PB vastaiset kulmat  \scriptstyle \measuredangle BNP=90^{\circ } ja  \scriptstyle \measuredangle BMP=90^{\circ } syntyvät näitä ympäröivän ympyrän takia. Tämän ympyrän halkaisija on siten jana PB. Kun valitaan vastakkaiset kulmat sopivasti, saadaan  \scriptstyle \measuredangle PBN+\measuredangle NMP=180^{\circ }.
Kohdista 1. ja 2. seuraa, että on olemassa yhtäsuuruiset kulmat  \scriptstyle \measuredangle NMP=\measuredangle PBN=\measuredangle ACP.
Tarvitaan vielä edellisen nelikulmion viereinen nelikulmio, joka syntyy yhdistämällä pisteet P, L, C ja M. Tämäkin ympyrä on syklinen, koska siinä on halkaisijan PC molemmilla puolilla suorat kulmat  \scriptstyle \measuredangle CLP ja  \scriptstyle \measuredangle PMC. Nelikulmion jännettä PL vastaan aukeaa kaksi samansuuruista kehäkulmaa  \scriptstyle \measuredangle PML=\measuredangle PCL, joista jälkimmäisen vieruskulmalle  \scriptstyle \measuredangle ACP pätee  \scriptstyle \measuredangle PCL=180^{\circ }-\measuredangle ACP.
Nyt voidaan laske kulmien summa (suluissa päättelyyn johtavat tulokset)
Tämä on alkuperäinen väite, joka on nyt osoitettu todeksi.
Historia

Simsonin suoran nimesi Poncelet Robert Simsonin (1687–1768) kunniaksi. Simsonin julkaisuissa sitä ei kuitenkaan esiinny ja ensimmäinen tunnettu julkaisu teoreemasta on William Wallacelta vuonna 1797. Tämän vuoksi teoreeman käänteistä muotoa saatetaan kutsua Wallace-Simson-suoraksi.
Kolmion ABC Simsonin suora (kuvassa punainen) kulkee kantapisteiden L ja N kautta.
Voznesenkan piiri

| Voznesenkan piiri Вознесенівський район |
| --- | --- |
Valtio:  Ukraina
Alue:  Zaporižžjan alue
Piiri:  Zaporižžjan piiri
Kaupunki:  Zaporižžja
Perustettu:  1939
Pinta-ala:  50,8 km²
Väkiluku (2015):  101 349
Zaporižžjan kaupunkipiirit. Voznesenkan piiri on merkitty numerolla 5.
Voznesenkan piiri (ukr. Вознесенівський район, Voznesenivskyi raion) on yksi Ukrainan Zaporižžjan seitsemästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Zaporižžjan keskustan länsiosassa, Dneprin vasemmalla rannalla ja joen saarilla sijaitsevan piirin pinta-ala on 50,8 neliökilometriä. Piiri on Zaporižžjan hallinnollinen, teollinen, kaupallinen, kulttuurielämän ja terveydenhoidon keskus.
Vuonna 1939 perustetun hallinnollisen piirin aiempi nimi oli Ordžonikidzen piiri (ukr. Орджонікідзевський район, Ordžonikidzevskyi raion), vallankumousjohtaja Grigori Ordžonikidzen mukaan. Vuonna 1995 piirin alueeseen liitettiin Hortytsjan ja Baidan saaret. Piiri nimettiin vuonna 2016 Voznesenkan kylän mukaan.
Piirin väestöarvio on 101 349 (2015), ja aiemmin noin 106 300 (VL 2001).
Zaporižžjan alueen hallintorakennus.
Zaporižžjan sirkus.
Zaporižžjan sitšin rakennuksia kasakkamuseossa Hortytsjan saarella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Voznesenkan piiri Wikimedia Commonsissa
Voznesenkan piirin rajat Open Street Map -kartalla (OSM) (ukrainaksi) (openstreetmap.org)  Huom! OSM-kartan rajoissa on ilmeisesti pieni virhe, sillä Baidan saarta ei ole sisällytetty piirin alueeseen, vaikka se kuuluu piiriin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Вознесенівський район
Käännös suomeksi
Showgirl Homecoming Tour

Showgirl: The Homecoming -kiertue tuki Kylie Minoguen Ultimate Kylie kokoelmalevyä. Alkuperäisen suunnitelman mukaan Kylie Minoguen piti esiintyä Australiassa ja Aasiassa, mutta hän joutui perumaan loppukiertueen rintasyöpädiagnoosin vuoksi.
Hän palasi kiertueelle uudelleen 11. marraskuuta 2006. Koreografia tehtiin uudelleen huomioon ottaen hänen terveydentilansa ja ohjelmistoon lisättiin pidempiä taukoja voimien säästämiseksi.
Soittolista

Act 1: Homecoming

Better the Devil You Know

In Your Eyes

White Diamond

On A Night Like This



Act 2: Everything Taboo

Shocked

What Do I Have to Do?

Spinning Around



Act 3: Samsara

Confide In Me

Cowboy Style

Finer Feelings

Too Far



Act 4: Athletica

Butterfly

Red Blooded Woman / Where the Wild Roses Grow

Slow

Kids



Act 5: Dreams

Over The Rainbow

Come into My World

Chocolate

I Believe in You

Dreams



Act 6: Pop Paradiso

Burning Up

The Loco-Motion

I Should Be So Lucky

Hand on Your Heart



Act 7: Dance of the Cybermen

Can’t Get You out of My Head

Light Years



Encore:

Especially for You

Celebration

Love at First Sight
Vojislav Šešelj

Vojislav Šešelj (serb. Војислав Шешељ, [ˈvɔjislav ˈʃɛʃɛʎ], s. 11. lokakuuta 1954) on äärikansallismielisen Serbian radikaalipuolueen perustaja ja johtaja.
Akateemikko Šešelj kiinnostui nationalismista 80-luvun alussa. Hän halusi luoda Suur-Serbian. Niinpä Šešelj yllytti Jugoslavian hajoamissodissa serbejä karkottamaan ja tappamaan kroaatteja. Hänen innoittamansa četnikki-joukko Valkoiset kotkat toimi myös Bosniassa ja Kosovossa.
Šešeljiä syytettiin sotarikoksista. Haagin tuomioistuin vapautti Šešeljin vuonna 2016, koska oikeus ei pitänyt Šešeljiä vastuullisena četnikkien tekemistä rikoksista.
Šešelj tuomittiin kuitenkin huhtikuussa 2018 syyttäjien valitettua ratkaisusta. Šešelj ei joutunut istumaan tuomiota, koska oli ollut vangittuna 12 vuoden oikeuskäsittelyn ajan.
Tausta, ura

Šešelj on kansallisuudeltaan serbi.
Eräs toisen maailmansodan aikainen četnik-upseeri oli hänelle sukua.lähde?
Šešelj opiskeli lakia Sarajevon yliopistossa ja väitteli tohtoriksi. Hän opetti politiikan tutkimusta Sarajevon yliopistossa vuoteen 1984 saakka. Yliopistomaailmassa hän ajautui riitoihin kommunistipuolueen edustajien ja muslimien kanssa ja syytti näitä uransa haittaamisesta.
Šešelj osallistui 80-luvun alussa toisinajattelijaliikehdintään. Šešelj halusi korvata Jugoslavian serbivetoisella valtiolla.lähde?
Šešelj piti hallituksen toimia Kosovon mellakoita vastaan liian lepsuina. Vuonna 1984 Šešelj halusi vähentää Jugoslavian osatasavaltoja koska ei pitänyt muslimeja kansana.
Hänen mukaansa Bosnia ja Montenegro olivat keksittyjä maita, joilla ei ole olemassaolon oikeutusta.. Šešelj vangittiin, ja vapautettiin yli 40 päivän nälkälakon jälkeen. Sitten kommunistit tuomitsivat hänen kahdeksaksi vuodeksi vankilaan vastavallankumouksellisuudesta.lähde? Työstä kieltäytynyttä Šešeljiä kidutettiin ja hakattiin vankilassa. lähde?
Keskuskomitea armahti Šešeljin joka vapautettiin jo vuonna 1986. Šešelj matkusti vuonna 1989 Yhdysvaltoihin, jossa toisen maailmansodan aikainen četnikkijohtaja Momčilo Đujić kutsui häntä četnikkien johtajaksi.lähde?
Jugoslavian hajotessa

Šešelj perusti yhdessä Vuk Draškovićin Mirko Jovićin kanssa antikommunistisen Serbian kansallisen uudistumisen puolueen 1989. Šešelj irrotti myöhemmin kannattajajoukkonsa Serbian radikaalipuolueeksi. Puolue ajoi četnik-aatetta ja Suur-Serbiaa, joka yhdistäisi serbien maat.
Puolueella oli puolisotilaallinen yksikkö "Valkoiset kotkat", joka syyllistyivät lukuisiin sotarikoksiin Jugoslavian hajoamissodissa. Šešelj yllytti serbien asemiehiä tappamaan kroaatteja Vukovarissa. Šešelj julkinen palopuhe aiheutti kroaattien poismuuton ja pois ajamisen Hrtkovicin kroaattikylästä vuonna 1992.lähde?
Sama linja jatkui Bosniassa, jossa valkoiset kotkat toimivat etnisissä puhdistuksissa. Šešeljin politiikka oli äärinationalismia ja siten Miloševićin politiikkaa jyrkempää.
Kroatian ja Bosnian sotien alussa Šešelj ja Slobodan Milošević olivat ystäviä. Mutta poliittinen taktikko Milošević veti taloudellisen kannattamattomuuden, kansainvälisen painostuksen ja taloussaarron takia pois tukensa Bosnian serbinationalisteilta. Niinpä syyskuussa 1993 Šešeljin puolue asettui vastustamaan Miloševićia. Tämän takia Šešelj istui vankilassa 1994–1995. Milošević määritteli Šešeljin "väkivallan ja primitiivisyyden personifikaatioksi."
Vuosina 1998-2000 Šešelj oli Jugoslavian varapääministeri. Pian Šešeljin noustua virkaansa alkoi Kosovon sota.
Šešeljin ystäväpiiriin kuuluivat mm. ranskalainen äärioikeistolaispoliitikko Jean-Marie Le Pen, Vladimir Žirinovski ja Saddam Hussein, joka piti Šešeljistä.lähde?
Jugoslavian sotien jälkeen Šešeljin radikaalipuolue vastusti hallitusta, EU:ta ja tuki maan lähentymistä Venäjään.