stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo HLBTI-järjestöistä
Pohjois-Amerikka > Yhdysvallat

Affirmation: Gay & Lesbian Mormons
Salsa Soul Sisters
Audre Lorde Project
Bash Back!
BiNet USA
Basic Rights Oregon
Canvass for a Cause
Cheer, Dorothy, Cheer!
Children of Lesbians and Gays Everywhere (COLAGE)
Daughters of Bilitis
DignityUSA (Catholic Church)
Empowering Spirits Foundation
Equal Rights Washington
National Equality March
Equality California
Equality Alabama
Equality Maryland
Equality Michigan
Equality Mississippi
Equality North Carolina
Equality Ohio
Equality Utah
Family Equality Council
Fine By Me
Freedom to Marry
Gay Activists Alliance
Gay & Lesbian Advocates & Defenders (GLAD)
Gay & Lesbian Alliance Against Defamation (GLAAD)
Gay and Lesbian Medical Association (GLMA)
Gay & Lesbian Victory Fund
Gay Liberation Front (GLF)
Gay, Lesbian and Straight Education Network (GLSEN)
Gays and Lesbians in Foreign Affairs Agencies (GLIFAA)
GenderPAC (GPAC)
Georgia Equality
GOProud
Houston GLBT Political Caucus (HGLBTPC)
Human Rights Campaign (HRC)
Immigration Equality
Integrity USA
International Foundation for Gender Education (IFGE)
Kansas Equality Coalition
Kentucky Equality Federation
Keshet
Lambda Legal
Lesbian Avengers
Log Cabin Republicans (LCR)
Marriage Equality USA
Maryland Coalition for Trans Equality
MassEquality
Mattachine Society
National Black Justice Coalition (NBJC)
National Center for Transgender Equality (NCTE)
National Gay & Lesbian Chamber of Commerce (NGLCC)
National Gay and Lesbian Task Force (The Task Force)
National Youth Advocacy Coalition (NYAC)
North American Conference of Homophile Organizations
OMEGA Mississippi
ONE National Gay & Lesbian Archives
Out & Equal
OutServe-SLDN
OutFront Minnesota
Parents, Families and Friends of Lesbians and Gays (PFLAG)
Queer Nation
Rainbow Health Initiative (RHI)
Rainbow Sash Movement
Society for Human Rights
Soulforce
National Stonewall Democrats
Stonewall Shooting Sports of Utah
Touro University Rainbow Health Coalition (RHC)
Utah Pride Center
Spectrum Center
Washington Families Standing Together
Etelä-Amerikka > Brasilia

Grupo Gay da Bahia (GGB)
Etelä-Amerikka > Ecuador

Fundación Ecuatoriana Equidad
Etelä-Amerikka > Guyana

Society Against Sexual Orientation Discrimination (SASOD)
Arttu Kotisara

Arttu Uolevi Kotisara (s. 22. helmikuuta 1953 Nilsiä) on suomalainen elokuvantekijä, joka on keskittynyt kertomaan suomalaisesta eräkulttuurista ja luonnosta elämyksellisten elokuvien muodossa. Hän omistaa tuotantoyhtiö Videosaran.
Ura

Arttu Kotisara siirtyi opettajasta elokuvatuottajaksi vuonna 1999. Opettajauransa aikana (1977-1999) ja vielä vapaaksi tuottajaksi siirryttyään Kotisara kehitti lasten elokuvakasvatusta. Hänen ohjaamansa Pohjois-Keiteleen koulun videokerho voitti animaatioillaan lähes kaikki 1990-luvulla Suomessa järjestetyt koululaisten videokilpailut ja animaatioita palkittiin myös kansainvälisissä lasten videokilpailuissa. 2000-luvun alkupuolella hän ohjasi Keski-Suomen elokuvakeskuksen organisoimana kiertävää animaatiopajaa. Tämä toiminta sai opetusministeriön Lapsen päivän palkinnon 2004.
Kotisara tunnetaan suomalaisen  eräelokuvan luojana. Hän on kuvannut, ohjannut ja leikannut yli 50 elämyksellistä, etupäässä Suomen luontoon sijoittuvaa tai suomalaisesta eräkulttuurista kertovaa elokuvaa. Hän on tehnyt myös erilaisia opetusohjelmia esim. Suomen riistakeskukselle, koirajärjestöille ja erilaisille hankkeille. Kotisara on tehnyt yhteistyötä eurooppalaisten (Espanja, Italia, Saksa, Ruotsi) tv- ja netti-tv-kanavien kanssa erä- ja luontoelokuvien esitystoiminnassa ja materiaalin käytössä. Espanjalainen Prisa TV on esittänyt peräti yksitoista Kotisaran elokuvaa Espanjassa, Portugalissa ja portugalinkielisessä Afrikassa.lähde?
Elokuvien lisäksi Kotisara on kirjoittanut ja julkaissut myös novellikokoelman Syysyössä elämän kevät (Videosara 2018)
Palkinnot

Kotisara on voittanut ensimmäisen palkinnon Otavan Eränkävijä-kirjoituskilpailussa vuosina 1993 ja 1994. Hänet on palkittu Porthan-palkinnolla 2008 Viitasaaren kaupungin kulttuurin hyväksi tehdystä työstä.  Suomen riistakeskuksen kultainen ansiomerkki myönnettiin Kotisaralle vuonna 2020 kestävän riistatalouden hyväksi tehdystä pitkäaikaisesta työstä.
Tuotannot > Eräelokuvat

Tervastulilta teerihaukuille, Videosara, 1999
Inarin kaloja, keskiyön valoja, Videosara, 2000
Elokuun kahdeskymmenes, Videosara, 2000
Vapa taipuu Tenolla, Videosara ja Testext Oy, 2001
Sulkia ja sattumia, Videosara, 2001
Tähtäimessä majava, Videosara, 2001
Latvalinturetkiä laavultani, Videosara, 2001
Riekkoja tuntureiden takaa, Videosara, 2002
Perholohia Tenolta, Videosara, 2002
Hanhiaapojen kutsu, Videosara, 2002
Pystykorvan lintusyksy, Videosara, 2003
Kruunupäiden jäljillä, Videosara, 2003
Kaikkien aikojen kyyhkyaamu, Videosara, 2003
Ajokoiralla alkusyksystä ensilumille, Videosara, 2003
Kanalintuja Sompion kairoilta, Videosara, 2004
Unelmien huurremetsot, Videosara, 2005
Linnustajan eräsyksy, Videosara, 2005
Tavoitteena talviriekot, Videosara, 2006
Eränkäyntiä karhusaloilla, Videosara, 2006
Näädänpyytäjät, Videosara, 2007
Lumisten kairojen metsohaukut, Videosara, 2007
Hanhia mereltä, Videosara, 2007
Peuramailla, Videosara, 2008
Kettukoiria ja eränkävijöitä, Videosara, 2009
Hirvihaukkujen hurmaa, Videosara, 2009
Pyyntiretkiä suurille kairoille, Videosara, 2009
Käsivarren harjuksia narraamassa, Videosara 2009
Peuramailla, Videosara, 2008
Riistaa lakeuksilta, Videosara, 2010
Pörre, eräsalojen sankari, Videosara, 2010
Kuutamoöiden pienpetojahdit, Videosara, 2010
Eräkumppaneina metsästysnoutajat, Videosara, 2010
Linnustaja, Videosara, 2011
Luolakoiria ja lapiomiehiä, Videosara, 2011
Karkeakarvaiset saksanseisojat riistalla, Videosara, 2011
Pystykorvat kairassa, Savon erämedia ja Videosara, 2012
Elämää suurempia eräretkiä, Videosara, 2012
Latuja metsomailla, Videosara, 2013
Erämaan hirvenpyytäjät, Videosara, 2014
Metsästysspanielit riistamailla, Videosara, 2015
Lintuselkosten samoilija, Videosara, 2015
Ruskametsoja Inarin erämaasta, Videosara, 2015
Karhunkaato Kessin kairassa, Videosara, 2016
Riekkokoirat tunturissa, Videosara, 2017
Itä-Lapin lintumailla, Videosara, 2019
Lintuvuoden pyyntitarinoita, Videosara, 2020
Pikkupennusta pyyntikoiraksi, Videosara, 2021
Linnunhaukkujan oppivuosi, Videosara, 2022
Linnunpyytäjän päiväkirjasta, Videosara 2024
Tuotannot > Luontoelokuvat

Kurjen ja joutsenen maa, Videosara, 2001
Ikimetsän pyhä syli, Videosara, 2003
Erämaa elää, Videosara, 2005
Sadan saaren Kolima, Pihtiputaan kunta ja Videosara, 2006
Pohjoisen taivaan alla, Videosara, 2007
Pako elämään, Videosara, 2008
Pihkaa sielussa, Videosara, 2018
Elämää Korvatunturin maassa, Videosara, 2023
Tuotannot > Opetuselokuvat

Tulevaisuutta metsolle, Videosara ja Keski-Suomen metsoparlamentti, 2003
Harrastuksena metsästys, Videosara ja Suomen riistakeskus, 2005
Hirvieläimet liikenteessä, Videosara ja Suomen riistakeskus,  2007
Metsäkauris, Videosara ja Suomen riistakeskus, 2008
Pennusta seisojaksi, Videosara ja Suomen metsästyskoirapalvelu 2015
Aiheesta muualla

Uusi eräelokuva pohtii ihmisen luontosuhdetta  Yle Keski-Suomi 3.5.2011
Eräfilmit nykyajan erätarinoita Savon sanomat 12.11.2007
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Ramsey Clark

| Ramsey Clark |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 66. oikeusministeri
 10. maaliskuuta 1967 – 20. tammikuuta 1969  
Presidentti:  Lyndon B. Johnson
Edeltäjä:  Nicholas Katzenbach
Seuraaja:  John N. Mitchell
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. joulukuuta 1927 Dallas, Texas, Yhdysvallat
Kuollut: 9. huhtikuuta 2021 (93 vuotta) New York, Yhdysvallat
Puoliso:  Georgia Welch
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  demokraatit
William Ramsey Clark (18. joulukuuta 1927 Dallas, Texas, Yhdysvallat – 9. huhtikuuta 2021 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen asianajaja ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 1967–1969 Yhdysvaltain 66. oikeusministerinä.
Nuoruus ja uran alku

Clark syntyi Dallasissa, Texasissa, Mary Jane Ramseyn ja Tom C. Clarkin poikana. Palveltuaan Yhdysvaltain merijalkaväessä vuosina 1945–1946 hän valmistui Texasin Austinin yliopistosta vuonna 1949. Valmistuttuaan Chicagon yliopistosta 1950 hän aloitti työnsä lakimiehenä Texasissa.
Clark työskenteli jonkin aikaa lakimiestoimistossa, mutta vuonna 1961 hän päätyi Yhdysvaltain oikeusministeriöön John F. Kennedyn hallintokauden alkuvaiheissa. Hän toimi neljän vuoden ajan ministeriön maankäytön osastossa. Clark alkoi pian saada mainetta ministeriön radikaaleina lakimiehinä, ja hän oli usein eri mieltä siitä valtavirran kanssa siitä, miten kansalaisoikeuksia piti valvoa.
Oikeusministeriössä

Lyndon B. Johnsonin presidenttikaudella oikeusministeriö otti aktiivisemman otteen kansalaisoikeusasioihin. Clarkista tuli vuonna 1965 apulaisoikeusministeri, ja maaliskuussa 1967 hän kohosi oikeusministeriksi. Hän pyrki ministerinä tasapainottelemaan liittovaltion etujen ja yksilöiden oikeuksien välillä. Hän loi muun muassa ohjelmia, jotka pyrkivät ennaltaehkäisemään mellakointia ja edistämään poliisin ja yhteisöjen suhteita. Clark asettui myös puolustamaan oikeutta yksityisyyteen ja epäsi monia telekuuntelupyyntöjä, jotka oli tehty epäilyttävän lain lisäyksen nojalla. Hän joutui kuitenkin nostamaan syytteitä myös kutsuntojen välttelystä. Tunnetuin tapauksista oli Benjamin Spockia vastaan nostettu syyte välttelyn yllyttämisestä. Clark itse tunsi myötätuntoa Vietnamin sotaa vältelleitä kohtaan ja sanoi myöhemmin, että pahinta oli se, että valtio voitti Spockin tapauksessa.
Clark oli vuonna 1968 perustamassa yksikköä Interdivisional Information Unit, jonka tarkoitus oli kerätä ja levittää tietoa toisinajattelijoista. FBI keräsi dataa kansalaislevottomuuksien estämiseksi, mutta FBI:lle ei asetettu kunnollisia raameja toiminnan rajaamiseksi. FBI:n Cointelpro kohdistikin sen seurauksena monia kansalaisvapauksia rikkoneita toimia muun muassa Mustia panttereita ja Student Nonviolent Coordinating Committeeta kohtaan.
Clark keräsi toimillaan sekä kannattajia että myös huomattavia vastustajia. Richard Nixon nosti jopa vuoden 1968 presidentinvaalikampanjassa Clarkin keskeiseen asemaan lupaamalla valita uuden oikeusministerin. Clark joutuikin jättämään tehtävän Nixonin valinnan jälkeen.
Asianajanana

Clark muutti vuonna 1970 New Yorkiin ja perusti sinne pro bono -töihin suuntautuneen asianajotoimiston. Samana vuonna hän julkaisi ensimmäisen kirjansa Crime in America: Observations on Its Nature, Causes, Prevention and Control. Clarkin näkemyksen mukaan rikollisuus oli seurausta köyhyyden, rasismin, tietämättömyyden ja väkivallan aiheuttamista ihmisarvon loukkauksista. Hän oli vuonna 1974 ehdolla Yhdysvaltain senaattiin, mutta hävisi Jacob Javitsille.
Clark vastusti aktiivisesti Yhdysvaltain osallistumista useisiin sotilaallisiin välikohtauksiin. Hän jopa julkaisi vuonna 1992 teoksen The Fire This Time: U.S. War Crimes in the Gulf, missä hän syytti Yhdysvaltoja muun muassa sotarikoksista. Hän tuomitsi myös Yhdistyneiden kansakuntien Irakin sanktiot ja kritisoi mediaa sen epäonnistumisesta kertoa totuutta kansalle. Clark oli myös yksi avainhenkilöitä yrityksessä panna presidentti George W. Bush viralta Irakin sodan takia, ja vuonna 2013 hän johti sodanvastaista delegaatiota, joka vastusti Yhdysvaltain toimia Syyriaa vastaan väitettyjen kemiallisten aseiden käytön takia.
Clark tunnettiin myös monista asiakkaistaan, jotka tekivät hänestä ristiriitaisen hahmon. Hän puolusti muun muassa Slobodan Miloševićia, Radovan Karadžićia, Saddam Husseinia ja Elizaphan Ntakirutimanaa. Clarkin mukaan syytetyt eivät olisi ilman puolustusta saaneet oikeudenmukaista tuomiota.
Clark sodanvastaisessa protestissa vuonna 2010.
Veli Toukomies

Veli Vesa Toukomies (s. 28. syyskuuta 1944) on suomalainen tietokirjailija ja lautapelien suunnittelija. Koulutukseltaan hän on filosofian ja teologian maisteri. 1970–1980-luvun pappisuran jälkeen Toukomies luopui uskosta ja ryhtyi skeptikoksi. Hän on toiminut Skepsis ry:n eri tehtävissä, muun muassa puheenjohtajana 1994.
Nuoruus

Toukomies tuli uskoon 16-vuotiaana viidennen herätysliikkeen vaikutuksesta. Hän alkoi opiskella teologiaa, hänet vihittiin papiksi vuonna 1967, ja hän astui 24-vuotiaana apupapin virkaan Lahdessa. Hän toimi muun muassa Artjärven kirkkoherrana 1978–1981.
Teoksia

Pro nobis – in nobis. Baptisti Thomas Wilcoxin teologiset peruskatsomukset uusimpien tekstilöytöjen	valossa. Helsingin yliopisto (pastoraalityö) 1971
Helvetin ja rakkauden Jumala. Suomen evankelisluterilainen ylioppilas- ja teinilähetys 1969
Opettajan koulutusopas: lapsievankelioimisen käsikirja. Lapsievankelioimisyhdistys 1969 (J. Irwin Overholtzerin kanssa)
Kirkkoa kaapataan. 1981. ISBN 951992938X
Suomen kansan tuhmat jutut: suomalainen Decamerone. 1984
Seksi ja alkoholi Raamatussa (toim.). LA-tuote 1981
Rubikin kuution uusi maailma. Tampere: Pop-kirjat 1982.  ISBN 9519374388
Aikuisten leikit. Tampere: Pop-kirjat 1982
Seurapelit ja -leikit. Helsinki: Otava 1986. ISBN 9511090011
Pelien maailma. Helsinki: Otava 1988. ISBN 9511097997
Uskomatonta! Seksi ja sota Raamatussa ja Koraanissa. Helsinki: Dialogia 2003. ISBN 9525422062
Pelejä

Riskiaika. Helsinki: Taloudellinen tiedotustoimisto TAT ry. (nimellä Peli Toukomies)
Jussi Toppari

| Jussi Toppari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jari Jussi Toppari
Syntynyt: 16. helmikuuta 1973  Turku 
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  fysiikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Jyväskylän yliopisto (FM 1997, FT 2003)
Väitöstyön ohjaaja:  Jukka Pekola
Instituutti:  Jyväskylän yliopisto
Tutkimusalue:  kokeellinen nanofysiikka, nanoelektroniikka
Aiheesta muualla
Jyväskylän yliopisto
Jari Jussi Toppari on suomalainen fyysikko ja professori. Hän on ollut Jyväskylän yliopistossa kokeellisen nanofysiikan professorina vuodesta 2023. Fyysikkona hänen tutkimusalansa on nanofysiikka ja nanoelektroniikka. Erityisteemoina hänen tutkimuksessaan ovat olleet plasmoniikka ja molekyylielektroniikka. Topparin tutkimustyön alat voidaan lukea nanotieteisiin.
Taustaa: nanofysiikka juurtuu Jyväskylään

Nanofysiikan ja nanoteknologian tutkimus Jyväskylän yliopistossa alkoi 1990-luvulla. Ensimmäinen tärkeä askel kehityksessä oli, kun soveltavan fysiikan professuuriin nimitettiin kesällä 1992 Mikko Paalanen. Paalanen alkoi johtaa nanofysiikan tutkimusta ja opetusta Jyväskylässä. Mukanaan hän toi mukanaan nanoelektroniikan tutkimuksen. Paalanen oli erikoistunut varsinkin matalien lämpötilojen fysiikkaan ja erittäin pienten rakenteiden eli nanorakenteiden sähkönjohtavuuden tutkimukseen.
Vuonna 1995 Jukka Pekola nimitettiin fysiikan apulaisprofessoriksi Jyväskylän yliopistoon. Pekola opetti Jyväskylässä fysiikan tieteellisiä ja teknologisia sovelluksia. Hänen tutkimustyönsä sisälsi etupäässä nanorakenteiden ja nanoteknologian tutkimusta alhaisissa lämpötiloissa. Hän käytti tutkimusvälineinä mm. kryostaatteja, joiden avulla näytteet voidaan jäähdyttää jopa muutaman kelvinin lämpötilaan.
Professori Paalanen siirtyi 1995 Helsinkiin Teknillisen korkeakoulun kylmälaboratorion johtajaksi. Tämän jälkeen nanofysiikan tutkimuksen johdossa Jyväskylässä jatkoi Pekola, joka nimitettiin 1997 vakinaiseksi professoriksi. Pekola siirtyi kuitenkin jo vuonna 2001 akatemiaprofessoriksi Ranskaan. Hänen jälkeensä nanofysiikan tutkimusta koordinoi professori Päivi Törmä, joka nimitettiin syksyllä 2001 nanoelektroniikan professoriksi.
Akateeminen ura

Jussi Toppari aloitti fysiikan opintonsa Jyväskylän yliopistossa samoihin aikoihin kuin nanofysiikan tutkimus alkoi. Aikanaan hän itsekin suuntautui nanofysiikkaan. Toppari sai pro gradu-tutkielmansa valmiiksi vuonna 1997 ja valmistui filosofian maisteriksi soveltavan fysiikan alalta. Maisterin tutkinnon jälkeen Toppari aloitti jatko-opintonsa professori Pekolan tutkimusryhmässä. Pekola ohjasi myös hänen väitöskirjansa. Väitöskirjassaan Toppari jatkoi perehtymistään kvanttimekaanisiin tunnelointi-ilmiöihin metallisissa nanorakenteissa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa vuonna 2003.
Valmistumisen jälkeen Toppari toimi Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksella yliassistenttina vuosina 2003–2009. Hän on ollut vuodesta 2008 Jyväskylän yliopiston fysiikan dosentti. Dosentuurin erikoistumisalana on nanofysiikka ja nanoelektroniikka. Vuodesta 2009 Toppari työskenteli Suomen akatemian akatemiatutkijana. Niihin aikoihin hän muodosti oman tutkimusryhmän. Akatemiahankkeen päätyttyä hänet nimitettiin vuonna 2014 yliopistonlehtoriksi Jyväskylän yliopistoon.
Akateeminen ura > Apulaisprofessoriksi

Vuonna 2017 Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta päätti vahvistaa kokeellisen nanofysiikan tutkimusalaa tiedekunnassa. Julistettiin avoimeksi määräaikainen viiden vuoden apulaisprofessuuri. Avoimen haun jälkeen tiedekunta päätti kutsua  apulaisprofessorin tehtäviin Jussi Topparin ja Juha Muhosen. Toppari aloitti tehtävässä maaliskuussa 2018. Hän työskentelee fysiikan laitoksella ja Jyväskylän yliopiston poikkitieteellisesssä Nanotiedekeskuksessa.
Apulaisprofessori Toppari on uransa aikana kesäkuuhun 2021 mennessä ohjannut ainakin viisi väitöskirjaa (Veikko Linko, Shen Boxuan, Svitlana Baieva, Tommi Isoniemi ja Kosti Tapio).
Akateeminen ura > Professoriksi

Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta nimitti Topparin professoriksi vuonna 2023 samoihin tehtäviin. Toppari toimii myös Nanotieteen monialaisen kandidaatti- ja maisteriohjelman tutkinto-ohjelmavastaavana.
Tutkimustyö > Nanofysiikka

Fysiikan tutkijana Toppari on suuntautunut nanofysiikkaan ja nanoteknologiaan. Hänen johdollaan Jyväskylän yliopistossa toimii plasmoniikan ja molekyylielektroniikan tutkimukseen erikoistunut tutkimusryhmä. Ryhmä valmistaa metallisia nanorakenteita, joihin yhdistetään DNA-molekyylejä. Rakenteesta voi syntyä niin sanottu DNA-origami. DNA-origameja valmistetaan lisäämällä normaaliin luonnossa esiintyvään DNA-juosteeseen synteettisiä juosteita, joilla DNA-ketju voidaan kiinnittää haluttuun muotoon. Laajemmin tämä tutkimus lukeutuu fysiikan rakennetutkimukseen ja materiaalifysiikan tutkimukseen. Nanorakenteiden ominaisuuksia tarkastellaan muun muassa sähköisten mittauksien avulla.
Toppari oli mukana kehittämässä vuonna 2018 julkaistua niin kutsuttua DALI-menetelmää (DNA-Assisted LIthography, suom. DNA-avusteinen litografia), jonka avulla voidaan valmistaa sarjatuotantona tarkkamuotoisina rakenteina erittäin monimutkaisia nanokokoisia metallisia rakenteita. DALI-menetelmän kehittivät yhteistyössä Jyväskylän yliopiston ja Aalto-yliopiston tutkimusryhmät yhdessä California Institute of Technologyn ja Aarhusin yliopiston (iNANO Center, Tanska) tutkijoiden kanssa. Menetelmässä käytetään DNA-origameja ja lisäksi muita perinteisempiä nanoteknologisia valmistusmenetelmiä.
Nanofyysikoiden tavoitteena on rakentaa nanoelektroniikkaa. Perinteisesti rakenteita on valmistettu niin sanotusti ylhäältä alas eli top-down-menetelmillä. Niiden kehityksessä fysikaalinen raja on kuitenkin tullut vastaan, eikä top-down-menetelmien avulla voida valmistaa enää nykyistä pienempiä elektronisia tai optisia laitteita. DNA-molekyylien itsejärjestäytyvyysominaisuuksia voidaan käyttää hyödyksi valmistettaessa molekyylikokoluokan laitteita, jolloin laitteiden valmistuminen tapahtuu alhaalta ylöspäin eli bottom-up-menetelmänä. Topparin oma tutkimus liittyy keskeisesti tämän menetelmän sovellusten kehittämiseen. Esimerkiksi yhdistämällä DNA-origamiin metallisia nanopartikkeleita, saadaan aikaan toiminnallisia laitteita ja nanorakenteita, jotka ohjaavat sähköä tai valoa. Apulaisprofessori Toppari tutkimusryhmineen on valmistanut DNA:n itsejärjestyvyyden avulla  muun muassa yhden elektronin transistorin. Nanorakenteita voi käyttää myös ilmaisimina erittäin herkkään havainnointiin.
Tutkimustyö > Plasmoniikka

Eräs Topparin tutkimusaloista on plasmoniikka. Tieteenalana plasmoniikka tarkoittaa pintaplasmoniresonanssiin (engl. surface plasmon resonance, SPR) liittyvää tiedettä tai teknologiaa. Plasmoniikka tai nanoplasmoniikka viittaa yleisemmin nimityksenä erilaisiin tekniikoihin, joilla luodaan, havaitaan tai manipuloidaan metalli-puolijohde-yhdistelmän rajapintaa myöten optisilla taajuusalueilla kulkevia signaaleja nanometrimittakaavassa. Kun esimerkiksi infrapunavalo osuu sopivan puolijohteen pintaan, sen elektronit alkavat resonoimaan samalla taajuudella kuin infrapunavalo. Elektronit säilyttävät optisen informaation, mutta kutistavat sen mittoihin, jotka ovat yhteensopivia elektronisten piirien kanssa. Niin kutsutut pintaplasmonit ovat koherentteja delokalisoituneita elektronivärähtelyjä kahden eri materiaalin välisessä rajapinnassa.
Pintaplasmonien polaritonit (engl. surface plasmon polaritons, SPPs) ovat sähkömagneettisia aaltoja. Polaritonit kulkevat esimerkiksi metallin ja eristeen muodostamaa rajapintaa pitkin. Aaltoon liittyy sekä varausten liikettä metallissa että sähkömagneettisia aaltoja eristeessä, mutta ne heikkenevät edetessään nopeasti.
Pintaplasmonien viritystä sovelletaan kokeellisessa tekniikassa, joka tunnetaan pintaplasmoniresonanssina (SPR). Pintaplasmoniresonanssin avulla voidaan havainnoida esimerkiksi nanometrien suuruisia muutoksia rakenteen paksuudessa, rakenteiden tiheysvaihteluita tai molekyylien absorboitumista.
Tutkijoiden kehittämiä plasmonisia materiaaleja voidaan soveltaa esimerkiksi polymeerisissä valodiodeissa että aurinkokennoissa. Nanoteknologian tutkijat Boston Collegessa ovat puolestaan kehittäneet nanomittaluokan antenneja, jotka lähettävät ja vastaanottavat pintaplasmoneja. Tekniikalla visioidaan olevan sovelluksia näyttölaitteissa (esim. nestekidenäytöissä).
Harrastukset

Yliopistotyön ulkopuolella Jussi Toppari on soittanut bassokitaraa yhtyeissä Mikä! ja Whipping Post.
Aiheesta muualla

Publications[vanhentunut linkki] Apulaisprofessori Topparin viimeisimpiä tieteellisiä tutkimusartikkeleita. Fysiikan laitos, JY. (englanniksi)
Jussi Topparin julkaisuja Publons.com-palvelussa (englanniksi)
Joitakin apulaisprofessori Topparin laboratorion julkaisuja ResearchGate.com-palvelussa. (englanniksi)
Molecular electronics and Plasmonics[vanhentunut linkki] Topparin tutkimusryhmän sivut (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  ORCID  Scopus
Transparangi

Transparangi (ransk. transparent < lat. trans, läpi, takana ja parere, näkyä) on ohuelle, läpikuultavalle ja öljytylle kankaalle tai paperille tehty maalaus tai piirustus, jonka valaistus tulee takaapäin. Varhaiset transparangit oli usein tehty pergamentille.