stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urheiluvuosi 2003
Autourheilu

Rallin maailmanmestaruuskausi alkoi tammikuussa Monte Carlo -rallilla ja päättyi 6.–9.11. ajettuun Walesin ralliin. Osakilpailuja oli neljätoista. Subarun norjalainen kuljettaja Petter Solberg voitti kartanlukijansa Phil Millsin kanssa maailmanmestaruuden yhden pisteen erolla Citroën-kuljettaja Sébastien Loebiin. Toinen Citroën-kuljettaja Carlos Sainz sijoittui kolmanneksi. Valmistajien mestaruuden voitti Citroën.
Formula 1:n maailmanmestaruuskausi alkoi maaliskuussa Australian GP:llä ja päättyi 12.10. Suzukassa ajettuun Japanin GP:hen. Osakilpailuja oli kuusitoista. Ferrari-kuljettaja Michael Schumacher voitti ennätyksellisen kuudennen maailmanmestaruutensa kahden pisteen erolla McLarenin suomalaiseen Kimi Räikköseen. Schumacher voitti kauden aikana kuusi osakilpailua ja Räikkönen vain yhden. Kolmanneksi sijoittui Williams-kuljettaja Juan Pablo Montoya. Tallimestaruuden voitti Ferrari.
Baseball

MLB:n mestaruuden voitti Florida Marlins, joka oli World Seriesissä New York Yankeesia parempi otteluvoitoin 4–2.
Golf

Masters-turnaus 10.–13.4. Augustassa. Kanadan Mike Weir voitti uusinnassa yhdysvaltalaisen Len Mattiacen.
Yhdysvaltain avoin turnaus 12.–15.6. Olympia Fieldsissä. Isäntämaan Jim Furyk voitti kolmen lyönnin erolla Australian Stephen Leaneyyn.
Britannian avoin turnaus 20.–23.7. Sandwichissä. Yhdysvaltain Ben Curtis voitti yhden lyönnin erolla tanskalaiseen Thomas Bjørniin ja fidžiläiseen Vijay Singhiin.
PGA Championship 17.–20.8. Rochesterissa. Yhdysvaltalainen Shaun Micheel voitti kahden lyönnin erolla maanmieheensä Chad Campbelliin.
Naisten Yhdysvaltain avoin turnaus 3.–7.7. North Plainsissa. Yhdysvaltain Hilary Lunke voitti uusinnassa maannaisensa Angela Stanfordin ja Kelly Robbinsin.
Naisten Britannian avoin turnaus 31.7.–3.8. Lytham St Annesissa. Ruotsin Annika Sörenstam voitti yhden lyönnin erolla Etelä-Korean Pak Se-rihin.
Jalkapallo

UEFA-cupin loppuottelu 21.5. Sevillassa, Espanjassa. Portugalilainen FC Porto voitti skotlantilaisen Celticin jatkoajalla 3–2.
Mestarien liigan loppuottelu 28.5. Manchesterissa, Englannissa. Italialainen AC Milan voitti toisen italialaisseuran, Juventuksen rangaistuspotkukilpailussa 3–2.
Naisten maailmanmestaruuskilpailut 25.9.–12.10. Yhdysvalloissa. Maailmanmestaruuden voitti Saksa, joka voitti loppuottelussa Ruotsin jatkoajalla 2–1. Pronssiottelussa Yhdysvallat voitti Kanadan 3–1. Kisojen paras maalintekijä oli seitsemän kertaa maalinteossa onnistunut Saksan Birgit Prinz, joka palkittiin myös kisojen parhaana pelaajana.
Judo

Maailmanmestaruuskilpailut 11.–14.9. Osakassa, Japanissa. Isäntämaa voitti kuusi mestaruutta, ja kaikkiaan mitaleille ylsi 27 maata. Avoimen luokan mestareita olivat Japanin Keiji Suzuki ja Kiinan Tong Wen. Naisten 48-kiloisten mestari Ryōko Tamura voitti jo kuudennen peräkkäisen maailmanmestaruutensa.
Jääkiekko

Miesten maailmanmestaruuskilpailut 26.4.–11.5. Helsingissä, Tampereella ja Turussa, Suomessa. Kanada voitti mestaruuden loppuottelun 3–2-jatkoaikavoitolla Ruotsista. Voittomaalin teki Anson Carter. Pronssiottelussa Slovakia voitti Tšekin 4–2. Suomi hävisi puolivälierissä Ruotsille 5–6 vaikka johti jo ottelua 5–1. Pistepörssin ykkönen oli Slovakian Zigmund Palffy (7+8=15) ja paras maalintekijä Suomen Teemu Selänne (8 maalia). Kisojen parhaana pelaajana palkittiin Ruotsin Mats Sundin.
Naisten maailmanmestaruuskilpailut Kiinassa peruttiin SARS-epidemian vuoksi.
NHL:n loppuotteluissa New Jersey Devils voitti Stanley Cupin, kun se oli Mighty Ducks of Anaheimia parempi otteluvoitoin 4–3. Pudotuspelien parhaana pelaajana palkittiin Anaheimin maalivahti Jean-Sébastien Giguère.
Jääpallo

Miesten maailmanmestaruuskilpailut 24.–30.3. Arkangelissa, Venäjällä. Loppuottelussa Ruotsi voitti Venäjän 5–4 ja pronssiottelussa Kazakstan voitti Suomen 4–1.
Koripallo

Miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 5.–14.9. Ruotsissa. Loppuottelussa Liettua voitti Espanjan 93–84, ja pronssia sai Italia.
Naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 19.–28.9. Kreikassa. Loppuottelussa Venäjä voitti Tšekin 59–56, ja pronssille sijoittui Espanja.
NBA:n loppuotteluissa San Antonio Spurs voitti New Jersey Netsin otteluvoitoin 4–2. Kauden parhaana pelaajana palkittiin San Antonion Tim Duncan.
21.2. Michael Jordan teki ensimmäisenä 40-vuotiaana pelaajana NBA:ssa yhdessä ottelussa yli 40 pistettä.
Käsipallo

Miesten maailmanmestaruuskilpailut 20.1.–2.2. Portugalissa. Loppuottelussa Kroatia voitti Saksan 34–31. Pronssille sijoittui Ranska.
Naisten maailmanmestaruuskilpailut 1.–14.12. Kroatiassa. Loppuottelussa Ranska voitti Unkarin 32–29. Pronssille sijoittui Etelä-Korea.
Lentopallo

Miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 5.–14.9. Saksassa. Loppuottelussa Italia voitti Ranskan 3–2, ja pronssille sijoittui Venäjä.
Naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 21.–28.9. Turkissa. Loppuottelussa Puola voitti Turkin 3–0, ja pronssille sijoittui Saksa.
Nyrkkeily

Britti Lennox Lewis säilytti ammattinyrkkeilyn WBC- ja IBO-liittojen raskaan sarjan maailmanmestaruuden voittamalla 21.6. Los Angelesissa ukrainalaisen Vitali Klytškon teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä. Chris Byrd piti hallussaan IBF-liiton raskaan sarjan mestaruutta. Aiemmin kevyemmissä luokissa maailmanmestaruuksia voittanut Roy Jones Jr. nousi WBA-liiton raskaan sarjan maailmanmestariksi voittamalla 1.3. Las Vegasissa John Ruizin pistetuomiolla. Eteläafrikkalainen Corrie Sanders voitti WBO-liiton raskaan sarjan mestaruuden, kun hän 8.3. Hannoverissa löi ukrainalaisen Volodymyr Klytškon keskeytyskuntoon jo toisessa erässä. Sanders luopui tittelistä lokakuussa tähdätäkseen WBC-liiton mestaruuteen.
Amatöörinyrkkeilyn miesten maailmanmestaruuskilpailut Bangkokissa, Thaimaassa 6.–12.7. Kilpailut käytiin 11 painoluokassa 48-kiloisista yli 91 kilon luokkaan. Venäjä ja Kuuba voittivat kolme mestaruutta, ja kaikkiaan mitaleille ylsi 21 maata. Raskaimman sarjan mestaruuden voitti Venäjän Aleksandr Povetkin.
Paini

Vapaapainin maailmanmestaruuskilpailut 11.–14.9. New Yorkissa, Yhdysvalloissa. Kisoissa oteltiin seitsemässä miesten ja seitsemässä naisten painoluokassa. Miesten sarjoissa Venäjä voitti kolme kultamitalia ja naisten sarjoissa Japani viisi.
Kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailut 2.–5.10. Créteilissä, Ranskassa. Kisoissa oteltiin seitsemässä painoluokassa. Venäjä voitti kaksi kultamitalia, ja kaikkiaan mitalimaita oli viisitoista. Raskaimman sarjan voitti venäläinen Hasan Barojev.
Painonnosto

Maailmanmestaruuskilpailut 13.–22.11. Vancouverissa, Kanadassa. Miehet kilpailivat kahdeksassa painoluokassa ja naiset seitsemässä. Kiina voitti seitsemän kultamitalia, joista viisi naisten sarjoissa. Miesten raskaan sarjan mestaruuden voitti Iranin Hossein Rezazadeh, ja naisten painavimman luokan paras oli Kiinan Ding Meiyuan.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Maailmanmestaruuskilpailut 18.2.–1.3. Val di Fiemmessä, Italiassa. Kisaohjelmassa oli kuusi maastohiihtokilpailua sekä miehillä että naisilla, kolme mäkihyppykilpailua ja kolme yhdistetyn kilpailua. Ensimmäistä kertaa MM-ohjelmassa oli hiihdon yhdistelmäkilpailu, jonka puolivälissä vaihdettiin hiihtotyyliä ja varusteita varikolla. Norja oli kisojen paras maa viidellä kulta-, viidellä hopea- ja kuudella pronssimitalilla. Norjan maastohiihtäjistä Bente Skari voitti kaksi henkilökohtaista kultamitalia ja Thomas Alsgaard kaksi kultaa, joista toinen tuli viestistä. Viron Kristina Šmigun saavutti henkilökohtaisilta matkoilta yhden kullan, kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Mäkihypyssä Puolan Adam Małysz voitti molemmat henkilökohtaiset kilpailut ja Suomi joukkuekilpailun. Yhdistetyssä Saksan Ronny Ackermann voitti yhden kullan ja kaksi hopeaa. Johnny Spillane voitti sprinttiyhdistetyn, ja se oli Yhdysvaltain kautta aikain ensimmäinen MM-kulta pohjoismaisissa hiihtolajeissa. Mitaleille ylsi kaikkiaan yksitoista maata.
Keski-Euroopan mäkiviikko 29.12.2002–6.1.2003 Saksassa ja Itävallassa. Suomen Janne Ahonen voitti kokonaiskilpailun yhteispistein 999,9. Saksan Sven Hannawald hävisi hänelle 23,6 pistettä ja Puolan Adam Małysz oli kolmas. Osakilpailuvoittoihin ylsivät Ahosen ja Hannawaldin lisäksi Slovenian Primož Peterka ja Norjan Bjørn Einar Romøren.
Pyöräily

Italian ympäriajo 10.5.–1.6. Kilpailun voitti isäntämaan Gilberto Simoni yli seitsemän minuutin erolla maanmieheensä Stefano Garzelliin. Mario Cipollini saavutti ennätyksellisesti uransa 42. etappivoiton Italian ympäriajossa.
Ranskan ympäriajo 6.–27.7. Kilpailun voitti alun perin Yhdysvaltain Lance Armstrong jo viidennen kerran peräkkäin mutta myöhemmin hänen dopingin käyttönsä paljastui ja vuonna 2012 hän menetti voittonsa. Kilpailussa toiseksi ajoi Saksan Jan Ullrich runsaan minuutin Armstrongille hävinneenä ja kolmas oli Kazakstanin Aleksandr Vinokurov.
Espanjan ympäriajo 6.–28.9. Kilpailun voitti isäntämaan Roberto Heras 28 sekunnin erolla maanmieheensä Isidro Nozaliin.
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 6.–12.10. Hamiltonissa, Kanadassa. Maantieajon maailmanmestaruuden voittivat Espanjan Igor Astarloa ja Ruotsin Susanne Ljungskog. Aika-ajon nopeimmat olivat Ison-Britannian David Millar ja Espanjan Joane Somarriba.
Ratapyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 30.7.–3.8. Stuttgartissa, Saksassa. Kahteen maailmanmestaruuteen polkivat Sveitsin Franco Marvulli (linja-ajo ja Bruno Risin kanssa madison), Valko-Venäjän Natalija Tsylinskaja (pisteajo ja 500 metrin aika-ajo) sekä Venäjän Svetlana Grankovskaja (eräajo ja keirin).
Tennis

Australian avointen kaksinpelien loppuotteluissa yhdysvaltalainen Andre Agassi voitti saksalaisen Rainer Schüttlerin ja yhdysvaltalainen Serena Williams isosiskonsa Venus Williamsin. Williamsit voittivat myös naisten nelinpelin. Yhdysvaltalainen Martina Navrátilová voitti uransa 57. Grand Slam -tittelin oltuaan sekanelinpelissä ykkönen intialaisen Leander Paesin parina.
Ranskan avointen kaksinpelien loppuotteluissa espanjalainen Juan Carlos Ferrero voitti Alankomaiden Martin Verkerkin ja Belgian Justine Henin-Hardenne maannaisensa Kim Clijstersin nousten kaikkien aikojen ensimmäiseksi belgialaiseksi kaksinpelin Grand Slam -voittajaksi. Clijsters voitti naisten nelinpelin parinaan japanilainen Ai Sugiyama. Yhdysvaltain Mike Bryan voitti miesten nelinpelin veljensä Bob Bryanin kanssa ja sekanelinpelin Lisa Raymondin parina.
Wimbledonin miesten kaksinpelin loppuottelussa Sveitsin Roger Federer voitti Australian Mark Philippoussisin nousten kaikkien aikojen ensimmäiseksi sveitsiläiseksi kaksinpelin Grand Slam -voittajaksi. Naisten kaksinpelin loppuottelussa Serena Williams oli jälleen Venus Williamsia parempi. Kim Clijsters ja Ai Sugiyama voittivat vuoden toisen Grand Slam -tittelinsä naisten nelinpelissä, ja saman tekivät Leander Paes ja Martina Navrátilová sekanelinpelissä.
Yhdysvaltain avointen kaksinpelien loppuotteluissa isäntämaan Andy Roddick voitti Espanjan Juan Carlos Ferreron ja Belgian Justine Henin-Hardenne jälleen maannaisensa Kim Clijstersin. Ruotsin Jonas Björkman ja Australian Todd Woodbridge voittivat vuoden toisen Grand Slam -tittelinsä miesten nelinpelissä.
Ennätykselliset 14 miesten kaksinpelin Grand Slam -voittoa ja yhteensä 64 ATP-turnausvoittoa saavuttanut yhdysvaltalainen Pete Sampras ilmoitti 25.8. lopettaneensa tennisuransa.
Yleisurheilu

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 23.–31.8. Pariisissa, Ranskassa. Kisoihin osallistui 203 maata ja 1902 urheilijaa. Yhdysvaltain Kelli White oli nopein naisten 100 ja 200 metrin juoksuissa mutta menetti mestaruutensa jäätyään kiinni dopingtestissä ja myöhemmin tunnustettuaan pitkäaikaisen dopingin käyttönsä. Keskimatkanjuoksija Hicham el-Guerrouj ja pika-aitajuoksija Allen Johnson voittivat uransa neljännen maailmanmestaruuden. Maailmanennätystä paransivat kävelijät Jefferson Pérez 20 kilometrillä (1.17.21) ja Robert Korzeniowski 50 kilometrillä (3.36.03).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 2003 Wikimedia Commonsissa
Pentti Uusihauta

Pentti Vilho Uusihauta (19. heinäkuuta 1921 Mustasaari – 13. kesäkuuta 2009) oli suomalainen kolmiloikkaaja, joka voitti kaksi Suomen-mestaruutta 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa.
Uusihauta sijoittui Helsingin 1952 olympialaisten kolmiloikkakilpailun karsinnassa 22:nneksi tuloksella 14,38 eikä selviytynyt loppukilpailuun. Hän edusti Suomea seitsemässä maaottelussa vuosina 1949–1952. Kotimaassa hän edusti Seinäjoen Sisua ja Seinäjoen Urheilijoita. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1949 ja 1952 sekä saavutti SM-pronssia vuonna 1948. Virallisen ennätyksensä 15,13 m hän hyppäsi vuonna 1951; seuraavan vuoden Kalevan kisoissa hän pääsi myötätuulen avustuksella yhden sentin pidemmälle.
Ammatiltaan Uusihauta oli veturinlämmittäjä.
Uusi Kotka

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Uusi Kotka oli Kotkassa vuosina 1918–1920 ilmestynyt sanomalehti.
Kansallisen Edistyspuolueen Uusi Kotka perustettiin kokoomuksen Etelä-Suomen kilpailijaksi. Lehdet painettiin samassa kirjapainossa, minkä johdosta ne ilmestyivät kolmesti viikossa vuoropäivinä. Uuden Kotkan talous oli heikko, ja se lopetettiin kannattamattomana. Päätoimittajina työskentelivät Rafael  Engelberg (1919) ja Santeri Jehkonen (1919–1920).
Aiheesta muualla

Uusi Kotka digitoituna kansalliskirjastossa
Selkupin kieli

| Selkuppi |
| --- | --- |
Oma nimi:  шӧльӄумыт әты šöl'qumyt əty
Muu nimi:  ostjakkisamojedi
Tiedot
Alue:   Jamalin Nenetsia, Venäjä
Puhujia:  1 570
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  uralilaiset kielet
Kieliryhmä:  samojedikielet eteläsamojedikielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  sel
ISO 639-3:  sel
 Ohje 
Selkupin kieli eli selkuppi (aikaisempi nimitys ostjakkisamojedi) on Venäjällä Ob- ja Jeniseijokien välisellä alueella asuvien selkuppien puhuma uralilaisen kieliperheen samojedilaiseen haaraan kuuluva kieli.
Levinneisyys ja puhujamäärä

Selkupit jakautuvat kahteen ryhmään: pohjois- ja eteläselkuppeihin. Samoin jakautuvat selkupin kielen murteet. Pohjoisselkupit asuvat Taz- ja Turuhanjokien varsilla Jamalin Nenetsian Krasnoselkupin ja Purin piireissä sekä Krasnojarskin aluepiirin Turuhanskin piirissä. Pohjoisselkuppeja on muuttanut myös Salehardin kaupunkiin. Eteläselkupit asuvat Obin ja sen sivujokien Ketin, Tymin, Parabelin ja Vasjuganin varsilla Tomskin alueen Kargasokin, Parabelin, Kolpaševon ja Verhneketjen piireissä. Huomattava osa eteläselkupeista on muuttanut Tomskin, Kolpaševon ja Kedrovyin kaupunkeihin.
Vuonna 1989 Venäjällä laskettiin olleen 3 600 selkuppia, joista 1 800 puhui selkupin kieltä. Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 4 200 selkuppia ja 1 600 selkupin kielen puhujaa. Todellinen puhujamäärä on kuitenkin huomattavasti pienempi. 2000-luvun vaihteessa tehdyn kartoituksen mukaan pohjoisselkuppia puhuu enintään 600 ja etelämurteita 10–15 henkeä. Nykyään kaikki selkupit osaavat venäjää. Vanhemmista ikäryhmistä eräät puhuvat myös evenkiä, kettiä, hantia tai nenetsiä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 1 000 selkupin puhujaa.
Historia ja murteet

Selkuppi on ainoa tunnettu eteläsamojedilaisten kielten edustaja. Sen lähimmät elävät sukukielet ovat pohjoissamojedilaiset nenetsi, enetsi ja nganasani. Aikaisemmin eteläsamojedilaisiin kieliin luettiin maantieteellisin perustein myös kuolleet kielet kamassi ja matori, mutta kielellisesti ne ovat lähempänä pohjoissamojediryhmää.
Kieli jakautuu useisiin murreryhmiin, joista kaukaisimmat ovat vaivoin toistensa puhujien ymmärrettävissä. Selvimmin erottuu Tazin ja Turuhanin varsilla puhuttu pohjoisselkuppi. Eteläselkuppi muodostaa murrejatkumon, joka voidaan jakaa Tymin, Narymin, Obin ja Ketin murteisiin. Tšulym- ja Tšajajokien varsilla sekä Obin yläjuoksulla puhuttu eteläisin murre on nykyään käytännössä kadonnut.
Kirjakieli

Vuonna 1879 ortodoksinen lähetyssaarnaaja N. P. Grigorovski laati Obin murteeseen perustuneen selkupin aapisen sekä muutamia uskonnollisia kirjoja. Ne olivat ensimmäiset selkupinkieliset kirjat. Vuonna 1900 arkkipiispa Makari julkaisi vielä yhden uskonnollisen kirjan, mutta käytännön merkitystä näillä kyrilliseen kirjaimistoon perustuneilla teoksilla ei ollut. Selkupille luotiin kirjakieli 1930-luvulla. 1930-luvun alussa selkuppia varten laadittiin latinalainen kirjaimisto ja julkaistiin muutamia oppikirjoja pohjoisselkuppilaisella Tazin murteella. Vuonna 1937 siirryttiin kyrilliseen kirjaimistoon, mutta 1950-luvun puolivälissä selkupin kielen opetus ja oppikirjojen julkaiseminen lopetettiin. Kirjakieli luotiin uudelleen 1980-luvulla. 1980-luvun alussa laadittiin uusi kyrillinen kirjaimisto ja alettiin julkaista oppikirjoja pohjoisselkupin murteella. 1990-luvun alussa Tomskissa luotiin kirjoitusjärjestelmä eteläselkuppia varten ja julkaistiin muutamia oppikirjoja Obin murteella. Myös Narymin murteella on julkaistu keskusteluopas.
Selkuppien kansalliseepos on nimeltään Itje, ja se on julkaistu vuonna 1913. Vuonna 2004 Jarmo Alatalo julkaisi pääasiassa Kai Donnerin aineistoihin perustuvan selkupin sanakirjan.
Kirjakieli > Selkupin kirjaimisto

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё | Ж ж |
| З з | И и | Й й | К к | Ӄ ӄ | Л л | М м | Н н |
| Ӈ ӈ | O o | Ө ө | Ӧ ӧ | П п | Р р | С с | Т т |
| У у | Ӱ ӱ | Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ |
| ъ | Ы ы | ь | Ә ә | Э э | Ю ю | Я я |  |
Pohjoisselkuppia opetetaan viidessä maalaiskoulussa ja yhdessä koulussa Salehardissa. Obin ja Narymin murteita opetetaan kumpaakin yhdessä koulussa. Opettajia koulutetaan Salehardin opettajaopistossa ja Herzenin pedagogisessa yliopistossa Pietarissa. Opetuksen tulokset ovat kuitenkin vähäisiä, koska yleensä lapset eivät kouluun tullessaan osaa kieltä. Salehardin radio sekä Krasnoselkupin ja Purin paikallistelevisiot lähettävät selkupinkielisiä ohjelmia.
Nykytilanne

Eteläselkuppia voidaan nykyään pitää lähes kuolleena kielenä. Sen luonnollinen välittyminen uusille sukupolville lakkasi jo puoli vuosisataa sitten ja kaikki äidinkieliset puhujat ovat yli 70-vuotiaita. Myös pohjoisselkupit venäläistyvät nopeasti, mutta eräissä kylissä selkuppi on säilynyt elävänä kielenä, jota myös lapset puhuvat.
Aiheesta muualla

Selkupinkielinen Wikipedia hautomossa
Endangered Languages of Indigenous Peoples of Siberia: The Selkup Language (englanniksi)
Ethnologue: Selkup (englanniksi)
Senusikapina

Senusikapina oli vuosina 1915–1917 käyty yhteenotto brittien, italialaisten, sekä osmanien tukemien senusien välillä Pohjois-Afrikassa Libyassa ja Egyptissä. Senusien tekemä hyökkäys Egyptiin saatiin lopulta torjuttua ja kapina päättyi sopimukseen Akramassa vuonna 1917.
Tausta

Senusit olivat islamin suufilainen uudistusliike, joka alettuaan 1800-luvulla vaikutti etenkin Kyrenaikan, Libyan aavikon, Tripolitanian, Fezzanin, Saharan keskiosien ja Hijazin beduiinien ja keitaiden asukkaiden keskuudessa. Kyrenaika Libyassa oli sen vahvinta tukialuetta. Senusit tunnettiin myös siirtomaavallan vastustajina. Italia oli hyökännyt Libyaan Italian–Turkin sodassa vuonna 1911. Senusien johtaja Ahmad al-Sharif oli julistanut jihadin heitä vastaan.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Osmanien valtakunta liittyi keskusvaltoihin ja osmanien sulttaani oli myös muslimien muodollinen johtaja eli kalifi. Osmanit kannustivat puolestaan senuseja liittymään sotaan esimerkiksi toimittamalla näille aseita ja sotilasneuvonantajia. Koska osmanit pitivät brittejä sodan suurimpana uhkana, senusien johtaja Ahmad al-Sharif taivuteltiin hyökkäämään brittien hallitsemaan Egyptiin.
Kapina

19. marraskuuta 1915 noin 5 000 senusitaistelijaa nousi kapinaan brittejä vastaan. Senusien tavoitteena Egyptissä oli vallata Sollum, Mersa Matruh ja Da’aba Egyptin rannikolla. Tukikohtinaan he käyttivät keitaita niiden eteläpuolella. Heitä vastassa oli brittien senusien uhan takia muodostama Western Frontier Force, jota komensi kenraalimajuri Alexander Wallace. Suurin osa brittijoukoista oli kuitenkin sidottu Gallipolin taisteluun.
Senuseja vastaan käytiin vuoden 1915 puolella useita eri taisteluja, joilla ei ollut selvää voittajaa. 11.–13. joulukuuta käytiin Wadi Senban taistelu ja 25. joulukuuta Wadi Majidin taistelu. Tammikuussa käytiin vielä samaan tapaan Halazin taistelu, jonka britit voittivat, mutta josta lyödyt senusit pääsivät edelleen pakenemaan. Senusien taktiikkaan kuului usein brittijoukkojen väijyttäminen ja nopea liikkuminen paikasta toiseen. Heidät tunnettiin aavikkosodankäynnin erityisinä taitajina. Olosuhteet olivat ankarat ja päivisin lämpötilat saattoivat olla yli 40°C. Britit oppivat kuitenkin käyttämään apunaan kameleita ja panssariautoja.
Brittien tilanne Egyptissä parani selvästi Gallipolin taistelun päättyessä tammikuussa 1916 joukkojen evakuoinnin myötä. Senusien vastaisiin taisteluihin tuotiin vahvistuksia. 26. helmikuuta 1916 britit saivat tärkeän voiton senuseista Agagiassa lähellä Sidi Barrabia. Satoja senuseja kaatui ja he menettivät suuren määrän tarvikkeita. Sisämaassa taisteltiin eri keitaiden hallinnasta. Ensin vallattiin Bahariyan ja Farafran keitaat. Viimeisenä kukistunut merkittävä keidas oli Siwa helmikuussa 1917.
Seuraukset

Senusien johtaja Ahmad al-Sharif jätti asemansa tappioiden jälkeen veljelleen Muhammad Idrisille. Ahmad al-Sharif pakeni saksalaisella sukellusveneellä Istanbuliin. Idris päätti sodankäynnin brittien ja italaialisten kanssa Akramassa vuonna 1917 solmittuun sopimukseen. Italialaiset suostuivat kunnioittamaan sharialakia ja senusit vapautettiin verotuksesta. Egyptissä sensuit saivat puolestaan jäädä Jaghbubin keitaalle ja käydä kauppaa Sollumin sataman kautta. Yhteenotot italialaisten kanssa alkoivat kuitenkin fasismin nousun myötä sittemmin uudelleen 1920-luvulla ja heidät voitettiin vuoteen 1932 mennessä.
Brittejä vastaan marssivia senuseja.
Australialaisia joukkoja Mersa Matruhin suunnalla.
Senuseja vastaan käytettyjä panssariautoja.
Kenttäsairaala vuonna 1916.
Uudenkaarlepyyn rautatie

Uudenkaarlepyyn rautatien alkuperäisen veturin pienoismalli.
Uudenkaarlepyyn rautatien viimeinen alkuperäinen matkustajavaunu.
Uudenkaarlepyyn rautatien viimeinen alkuperäinen matkustajavaunu Minkiöllä.
Uudenkaarlepyyn rautatie (ruots. Nykarleby jernväg) oli 1. tammikuuta 1903 yleiselle liikenteelle avattu kapearaiteinen rautatie, jonka raideleveys oli 600 millimetriä. Rautatie alkoi Pohjanmaan radan varrelta Valtionrautateiden Kovjoen rautatieaseman vierestä ja kulki Uudenkaarlepyyn halki Uudenkaarlepyyn satamaan. Rautatien pituus oli 12,45 kilometriä tai 12,27 kilometriä, josta osuus Kovjoki–Uusikaarlepyy oli 8,08 km ja Uudenkaarlepyyn asemalta satamaan 4,19 km. Vuosina 1949–1982 toiminnassa oli kapearaiteisen rautatien linjaukselle rakennettu leveäraiteinen Uudenkaarlepyyn rata. Nykyisin vanhalla ratalinjalla on Kovjoen museorautatie.