stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gnesin-musiikkiakatemia
Organisaatio

Nykyisin instituutti tarjoaa neljä koulutustasoa: alkeisopinnot, täysi 10-vuotinen peruskoulu, korkeakoulu ja akatemiataso jatko-opintoja varten. Koulussa voi suorittaa kandidaatin- ja maisterintutkinnon ja musiikin ammattitutkintoja useilla aloilla, kuten eri orkesteri-instrumenteissa ja solistisissa aineissa, jazzissa ja kansanmusiikissa.
Aiheesta muualla

Korkeakoulun englanninkielinen sivusto
Don Was

| Don Was |
| --- | --- |
 Don Was vuonna 2010
Henkilötiedot
Koko nimi:  Don Fagenson
Syntynyt: 13.9.1952 Detroit, Michigan, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, tuottaja, Blue Note levy-yhtiön toimitusjohtaja, elokuvaohjaaja.
Muusikko
Taiteilijanimi:  Don Was
Tyylilajit:  rock 
Soittimet:  basso
Yhtyeet:  Was (Not Was)
Levy-yhtiöt:  Blue Note Records
Palkinnot
 Grammy, Bafta 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Don Was (s. 13. syyskuuta 1952) on yhdysvaltalainen levy-yhtiön johtaja, muusikko ja tuottaja. Hänen ristimänimensä on Don Fagenson. Tammikuussa 2012 hänestä tuli Blue Note -levy-yhtiön toimitusjohtaja.
Don Was perusti 1979 yhtyeen Was (Not Was), joka hajosi vuonna 1993. Yhtye kuitenkin aloitti esiintymisen uudelleen loppuvuodesta 2004. Don Wasista on tullut yksi nykymusiikin tuotteliaimmista ja kysytyimmistä tuottajista.
Varhaiset vuodet

Don Was syntyi Donald Fagensonina Detroitissa 13. syyskuuta 1952. Hän kasvoi Detroitin esikaupunkialueella Oak Parkissa Michiganissa ja kuunteli nuorena Detroitin bluesia, jazzia ja Rolling Stonesia. Hän aloitti musiikkiuransa sessiobasistina ennen kuin muodosti pitkäaikaisen ystävänsä David Weissin kanssa Was (Not Was) -projektin vuonna 1979.
Ura > Was (Not Was)

Don varasi aikaa studiosta, värväsi äänityssessioihin paikalliset R&B-laulajat Sweet Pea Atkinsonin ja Sir Harry Bowensin sekä äänitti heidän kanssa tanssikappaleen nimeltä ”Wheel Me Out”. Ze Records -levy-yhtiö, julkaisi ”Wheel Me Outin” singlenä. Seuraavina vuosina yhtyeessä on vieraillut useita laulajia Leonard Cohenista ja Iggy Popista, Mel Torméen. Yhtyeessä on soittanut kitaraa MC5-yhtyeen Wayne Kramer.
Was (Was Not) käytti jatkuvasti vaihtuvia muusikoita äänityksissään, vaikkakin laulajat Sweet Pea Atkinson ja Sir Harry Bowens olivat monella tapaa ryhmän julkiset kasvot, jotka antoivat persoonallisuutta ja jatkuvuutta heidän teoksilleen. Vuonna 1982 julkaistiin myös Sweet Pea Atkinsonin sooloalbumi Don't Walk Away, jonka taustayhtyeenä toimi Was (Not Was) -ryhmä.
Ura > Tuottajana

Ensimmäisen kerran Don Was sai huomiota työstään tuottajana Bonnie Raittin uran elvyttävällä Nick of Time (1989) -albumilla. Levyn suosion myötä hänestä tuli yksi alan kysytyimmistä tuottajista, joka on työskennellyt muun muassa Rolling Stonesin, Bob Dylanin, Bonnie Raittin, Iggy Popin, Ziggy Marleyn, B-52’s:n, Elton Johnin, Garth Brooksin, Lucinda Williamsin, Old Crow Medicine Show'n, John Mayerin, Ringo Starrin, Willie Nelsonin, Brian Wilsonin, Kris Kristoffersonin ja Aaron Nevillen kanssa. Hän on saanut useita Grammy-palkintoja, muun muassa Grammyn vuoden 1995 parhaimpana tuottajana
Ura > Työ elokuvien parissa

Don Was on toiminut myös musiikillisena johtajana tai konsulttina useissa elokuvissa, kuten Thelma ja Louise, The Rainmaker, Hope Floats, Phenomenon, Tin Cup, Honeymoon in Vegas, 8 Seconds, Switch, The Freshman, Days of Thunder, Boys on the Side ja Toy Story. Hän sai Britannian Oscar-palkinnon (BAFTA) parhaasta alkuperäisestä elokuvamusiikista tunnustuksena Backbeat-elokuvaan tekemästään musiikista.
Vuonna 1997 hän ohjasi ja tuotti dokumenttielokuvan I Just Wasn't Wasn't Made for These Times, joka kertoo Brian Wilsonista. Elokuva sai ensiesityksensä Sundancen elokuvajuhlilla ja voitti San Franciscon elokuvajuhlien Golden Gate -palkinnon.
Ura > Blue Note levy-yhtiön toimitusjohtaja

Don Was otti jazziin erikoistuneen  Blue Note -levy-yhtiön haltuunsa, sen edellisen toimitusjohtajan Bruce Lundvallin jälkeen vuonna 2012. ”Olin kerännyt Blue Note -levyjä vuodesta 1966”, hän sanoo. ”Yksi ensimmäisistä asioista, jotka minun oli tehtävä, oli selvittää, miksi 50 tai 60 vuotta sitten tehdyt levyt ovat edelleen ajankohtaisia ja elinvoimaisia nykyaikana.”
Ensimmäisenä päivänä, kun hän pääsi Blue Noten päämajaan, hän tutustui perustajien vuonna 1939 kirjoittamaan manifestiin levy-yhtiön päämäärästä: "Manifestin mukaan yhtiön tulee tavoitella autenttisen musiikin julkaisemista ja antaa taiteilijoille tinkimätön luova vapaus. Jokaisena aikakautena Blue Noteen kiinnitetyt artistit ovat olleet sellaisia, jotka ovat opiskelleet kaiken heitä edeltäneen musiikin perusteita. Mutta sitten he ottavat tuon tiedon ja luovat siitä jotain aivan uutta. Olin ollut levytuottaja 40 vuotta, ja lähestymistapani oli selvittää artistien visiot ja auttaa heitä toteuttamaan ne. Sovellan sitä nyt myös levy-yhtiössä. Uskon todella levy-yhtiön manifestiin. Blue Noten tunnelma ja eetos, jota noudatan, on selkeä.”
Yksityiselämä

Don Was on naimisissa video-ohjaaja Gemma Corfieldin kanssa, ja heillä on kolme poikaa, jotka ovat myös muusikoita. Yksi heistä on Eve 6: ssa soittanut rumpali Tony Fagenson.
Blue Note -levy-yhtiön logo
Naisten Ykköspesis

| Naisten Ykköspesis |
| --- | --- |
 Ykköspesiksen logo
Laji:  Pesäpallo
Maa(t):  Suomi
Perustettu:  1981: Ykkössarja   1991: Ykköspesis
Joukkueita:  17
Hallitseva mestari:  Laitilan Jyske
Sarjataso:  2.
Ylempi taso:  Superpesis
Alempi taso:  Suomensarja
TV:  Nelonen Media
Aiheesta muualla
Ykköspesis
Naisten Ykköspesis on pesäpallon toiseksi korkein sarja heti Superpesiksen jälkeen.
Sarjajärjestelmä 2025

Naisten Ykköspesiksessä pelaa 17 joukkuetta kaudella 2025.
Sarjajärjestelmä 2025 > Runkosarja

Naisten Ykköspesiksen joukkueet on jaettu yhdeksän joukkueen etelälohkoon ja kahdeksan joukkueen pohjoislohkoon. Oman lohkon sisällä pelataan kaksinkertainen sarja ja toisen lohkon joukkueita vastaan kertaalleen. Ottelumäärä on etelälohkossa 24 ja pohjoislohkossa 23 joukkuetta kohden.
Sarjajärjestelmä 2025 > Ylemmät pudotuspelit

Puolivälierät pelataan lohkojen sisällä (1. vs. 4., 2. vs. 3.). Välierissä etelälohkon runkosarjassa paremmin sijoittunut jatkoonmenijä kohtaa pohjoislohkon heikommin sijoittuneen jatkoonmenijän ja päinvastoin. Välierien voittajat pelaavat loppuottelussa, jonka voittaja nousee Superpesikseen kaudelle 2026 ja häviäjä jatkaa Superpesis-karsintaan Superpesiksen putoamiskarsinnan voittajaa vastaan. Naisten Ykköspesiksen pudotuspelit pelataan paras kolmesta -järjestelmällä ja Superpesis-karsinta paras viidestä -järjestelmällä. Kotietu on runkosarjassa paremmin sijoittuneella ja Superpesis-karsinnassa Superpesis-joukkueella. Seuralla, jolla on jo joukkue Superpesiksessä, ei ole osallistumisoikeutta Ykköspesiksen ylempiin jatko-otteluihin eikä sitä oteta huomioon runkosarjan jälkeisiä sijoituksia määriteltäessä.
Sarjajärjestelmä 2025 > Alemmat pudotuspelit

Etelälohkossa 9. sijoittunut joukkue putoaa suoraan suomensarjaan kaudelle 2026. Lohkoissaan 7. ja 8. sijoittuneet joukkueet pelaavat lohkon sisällä putoamiskarsinnan paras kolmesta -järjestelmällä. Putoamiskarsinnan voittajat jatkavat Ykköspesiksessä ja häviäjät putoavat suomensarjaan. Kotietu on runkosarjassa paremmin sijoittuneilla joukkueilla
Joukkueet 2025

Ykköspesiksen joukkueet 2025
Joukkueet 2025 > Etelälohko

| Joukkue | Kaupunki | Kotistadion | Perustettu |
| --- | --- | --- | --- |
| Haminan Palloilijat | Hamina | Vallikenttä | 1928 |
| Ikaalisten Tarmo | Ikaalinen | Ikaalisten pesäpallokenttä | 1908 |
| Janakkalan Jana | Janakkala | Kansanpuiston kenttä | 1929 |
| KirittäretTalent | Jyväskylä | Hippoksen pesäpallostadion | 2005 |
| Kuusankosken Puhti | Kouvola | Kuusankosken Urheilupuisto | 1910 |
| Pesä Ysit | Lappeenranta | Vanha kenttä | 1976 |
| Pesäkarhut-Akatemia | Pori | Porin pesäpallostadion | 1985 |
| Siilinjärven Pesis | Siilinjärvi | Mantun kenttä | 1987 |
| Viinijärven Urheilijat | Liperi | Viinijärven pesäpallokenttä | 1914 |
Joukkueet 2025 > Pohjoislohko

| Joukkue | Kaupunki | Kotistadion | Perustettu |
| --- | --- | --- | --- |
| Alajärven Ankkurit | Alajärvi | Kitron pesäpallostadion | 1944 |
| Jokilaakson Pesäkuula | Ylivieska/Haapajärvi | Suvannon pesäpallokenttä/Ronkaalan pesäpallokenttä | 1909 |
| Kajaanin Pallokerho | Kajaani | Kajaanin liikuntapuisto | 1933 |
| Lappajärven Veikot | Lappajärvi | Veikkolan pesäpallostadion | 1911 |
| Pattijoen Urheilijat | Raahe | Rännärin pesäpallostadion | 1928 |
| Oulun Lippo | Oulu | Raksilan pesäpallostadion | 1955 |
| Seinäjoen Maila-Jussit 2 | Seinäjoki | Seinäjoen pesäpallostadion | 1932 |
| Tyrnävän Tempaus | Tyrnävä | Tyrnävän pesäpallokenttä | 1922 |
Virrankäännin

Pölynimurin yleisvirtakoneen virrankäännin. Osat: (A) virrankäännin, (B) harja, (C) roottori ja ankkurikäämitys, (D) staattori, (E) harjanpidike, (F) kenttäkelat
Virrankäännin eli kommutaattori on tietyntyyppisissä sähkömoottoreissa ja -generaattoreissa käytettävä pyörivä sähkökytkin, joka kääntää roottorin ja muun virtapiirin välisen virran suunnan jaksottain. Siinä on sylinteri, jossa on useita metallikohtioita ja pyörivä ankkurikäämitys. Virrankäännintä vasten puristuneena on kaksi tai useampia harjoja, jotka on tehty pehmeästä sähkönjohteesta kuten hiilestä. Harjat muodostavat liukuvia kytkentöjä virrankääntimen kohtioiden kanssa laitteen pyöriessä. Ankkurikäämityksen käämit eli kelat on yhdistetty virrankääntimen kohtioihin.
Virrankääntimiä käytetään tasavirtalaitteissa: dynamoissa ja monissa tasavirtamoottoreissa sekä yleisvirtakoneissa. Moottorissa virrankäännin kytkee sähkövirran käämeihin. Kun pyörivien kelojen virran suunta kännetään puolen kierroksen välein, saadaan tuotettua vääntömomenttia. Generaattorin virrankäännin kerää kelojen tuottaman sähkövirran ja kääntää virran suunnan puolen kierroksen välein toimien mekaanisena tasasuuntaajana, joka muuntaa käämien tuottaman vaihtovirran tasavirraksi ulkoapäin kuormitetuissa piireissä. Ensimmäinen tasavirtavirrankääntimen tyyppinen laite oli dynamo, jonka Hippolyte Pixii keksi vuonna 1832 André-Marie Ampèren ehdotukseen perustuen.
Virrankäänninten hyötysuhde on suhteellisen huono, ja ne tarvitsevat säännöllistä huoltoa kuten harjojen vaihtoa. Tästä johtuen virrankääntimiä käyttävien koneiden käyttö on vähenemässä, ja niitä korvataan vaihtovirtalaitteilla ja viime vuosina myös harjattomilla tasavirtamoottoreilla, joissa käytetään puolijohdekytkimiä.
Toimintaperiaate

Virrankääntimessä on pyörivään akseliin kiinnitettyjä kohtiotankoja, jotka on yhdistettu ankkurikäämityksen keloihin. Kun akseli pyörii, virrankäännin kääntää virran suunnan säännöllisesti. Yksittäisen ankkurikäämityksen käämin tapauksessa kun akseli on tehnyt puolikkaan kierroksen, kela kytkeytyy nyt siten, että virta kulkee vastakkaiseen suuntaan. Moottorissa ankkurikäämityksen virta saa kiinteän magneettikentän tuottamaan pyörimisvoimaa eli momenttia, mikä saa kelan pyörimään. Generaattorissa akseliin kohdistuva mekaaninen momentti ylläpitää ankkurikäämityksen liikettä kiinteässä magneettikentässä, jolloin käämeihin indusoituu sähkövirtaa. Sekä moottoreissa että generaattoreissa virrankäännin kääntää käämeissä kulkevan virran suunnan jaksottain, jotta laitteen virtapiirien virta kulkee vain yhteen suuntaan.
Toimintaperiaate > Yksinkertaisin käytännön virrankäännin

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Käytännön virrankääntimissä on vähintään kolme kohtiota, jotta niihin ei muodostu ”kuollutta” aluetta, jossa kaksi harjaa koskevat ainoastaan kahteen virrankääntimen kohtioon. Harjat tehdään eristettyä rakoa leveämmiksi, jotta voidaan taata, että harjat ovat aina kytkeytyneenä ankkurikäämitykseen. Virrankääntimissä, joissa on vähintään kolme kohtiota, roottori saattaa pysähtyä asentoon, jossa yksi harja koskee kahta virrankääntimen kohtiota, mutta tällöin ainoastaan yksi roottorin varsista ei tuota energiaa, mutta muut toimivat oikein. Moottori pystyy tuottamaan jäljelle jäävien varsien avulla riittävän suuren momentin roottorin pyörimisen jatkamiseen, ja generaattori voi tuottaa tehoa piiriin.
Harjan rakenne > Harjanpidikkeet

Harjan kanssa käytetään yleensä jousta, joka ylläpitää tasaista kytkentää virrankääntimen kanssa. Kun harja ja virrankäännin kuluvat, jousi painaa tasaisesti harjaa virrankäännintä vasten. Kun harja kuluu tarpeeksi pieneksi ja ohueksi, kytkennän ylläpito ei ole enää mahdollista tai harja ei pysy enää vakaasti pidikkeessä, harja täytyy vaihtaa.
On yleistä kytkeä virtajohdin suoraan harjaan, koska jousen läpi kulkeva sähkövirta lämmittäisi jousta, mikä saattaisi muuttaa metallin rakennetta ja johtaa jousen jännityksen vähenemiseen.
Kun virrankääntimeen kytketty sähkökone vaatii enemmän tehoa kuin yksi harja pystyy johtamaan, usean harjanpidikkeen kokoonpano upotetaan rinnankytkettyinä ympäri todella suuren virrankääntimen pintaa. Rinnankytketty pidike jakaa sähkövirran kaikkien harjojen kesken, jolloin varovainen käyttäjä voi poistaa kuluneen harjan ja vaihtaa sen uuteen samalla, kun kone jatkaa pyörimistään täydellä teholla ja kuormitettuna.
Suuritehoiset ja -virtaiset virrankääntimet eivät ole nykyisin yleisiä, koska pienivirtaisten vaihtovirtageneraattoreiden rakenne on yksinkertaisempi. Niissä on korkeajännitteinen pyörivä kenttäkela, joka tuo energiaa suurivirtaisiin kiinteässä asennossa oleviin staattorikäämeihin. Tämä mahdollistaa todella pienten yksittäisten harjojen käytön alternaattoreissa. Tällöin pyörivät kohtiot ovat yhtenäisiä renkaita eli luistorenkaita eikä kytkentöjä tapahdu.
Nykyaikaisissa hiiliharjoja käyttävissä laitteissa on tavallisesti huoltovapaa rakenne, joka ei vaadi säätöä laitteen käyttöiän aikana. Niissä on kiinteässä asennossa olevat hiiliharjanpidikkeet ja yhdistetyt harjan, jousen ja johtimen kokoonpanot, jotka sopivat aukkoihin. Kulunut harja vedetään ulos ja uusi harja työnnetään sisään.
Harjan rakenne > Harjan kytkentäkulma

Eri harjatyypit kytkeytyvät virrankääntimeen eri tavoin. Koska kupariharjat ovat yhtä kovia kuin virrankääntimen lohkot, roottori ei voi pyöriä takaperin kupariharjojen päitä vasten ilman, että kupariharja kaivautuu kohtioihin ja aiheuttaa vakavaa vahinkoa. Tämän vuoksi suikale- tai levymäiset kupariharjat muodostavat vain virrankäännintä sivuavan kytkennän, kun taas kupariverkko- ja kuparilankaharjoissa käytetään kallistettua kytkentäkulmaa, jolloin reunat osuvat virrankäännintä vasten, ja se voi pyöriä vain yhteen suuntaan.
Hiiliharjojen pehmeys mahdollistaa suoran säteittäisen kytkennän virrankääntimeen koko harjan pinta-alan laajuudelta ilman kohtioiden vahingoittumista, jolloin roottori kykenee pyörimään myös vastakkaiseen suuntaan ilman, että harjanpidikkeet joudutaan järjestämään uudelleen toiseen suuntaan pyörimistä varten. Vaikka moottori ei koskaan pyörisi taaksepäin, tavallisten käyttökohteiden moottoreissa käytetään säteittäisesti kytkeytyviä virrankääntimiä ja harjoja. Reaktiotyyppisen hiiliharjanpidikkeen tapauksessa hiiliharjat saatetaan kallistaa virrankäännintä vasten siten, että virrankäännin painuu hiiltä vasten kiinteän kosketuksen aikaansaamiseksi.
Virrankääntimen siipi

Virrankääntimen kohtaa, johon harjat koskevat, kutsutaan virrankääntimen siiveksi (engl. commutating plane). Jotta virrankääntimeen ja sieltä pois johtuisi riittävän iso virta, harjojen kosketusalue ei ole kapea viiva vaan suorakaiteen muotoinen alue lohkojen yllä. Tavallisesti harja on niin leveä, että se kattaa 2,5 virrankääntimen lohkoa eli kohtiota. Täten kaksi vierekkäistä lohkoa ovat sähköisessä kytkennässä harjan kanssa.
Virrankääntimen siipi > Staattorikentän vääristymisen tasapainotus

Suurin osa moottoreista ja generaattoreista on yksinkertaisimmillaan kaksitankoisia laitteita, joissa harjat on järjestetty täydelliseen 90-asteen kulmaan kenttään nähden. Tämä ideaalitilanne on käytännöllinen kenttien käyttäytimisen ymmärtämiseksi, mutta se ei vastaa sähkökoneen todellista toimintaa.
| --- | --- |

Vasemmalla on liioiteltu esimerkki siitä, miten roottori vääristää kenttää. Oikealla näkyy roottorin ympäristön vääristynyt kenttä rautajauheen avulla.
Todellisessa sähkökoneessa roottorin ympärillä oleva kenttä ei ole koskaan täydellisen yhtenäinen. Sen sijaa roottorin pyörintä indusoi kenttäilmiöitä jotka vetävät ja vääristävät ulommaisen pyörimättömän staattorin kenttäviivoja.
Mitä kovempaa roottori pyörii, sitä enemmän kenttä vääristyy. Koska sähkökoneen hyötysuhde on paras silloin, kun roottorin kenttä on oikeassa kulmassa staattorin kenttään nähden, on tärkeää joko jarruttaa tai kiihdyttää harjan asentoa, jotta roottorin kenttä on oikeassa asennossa ollakseen oikeassa kulmassa vääristyneeseen kenttään nähden.
Kun pyörimissuunta vaihtuu, kenttäilmiöiden suunta kääntyy. Tämän vuoksi on hankalaa rakentaa molempiin suuntiin pyörivä dynamo hyvällä hyötysuhteella, koska voimakkaimman kentän vallitessa on tarpeen siirtää harjat siiven vastakkaiselle puolelle. Kenttäilmiöitä voidaan vähentää ankkurikäämityksen virran kuljettavan tangon viereen asennettavalla kompensaatiokäämillä.
Ilmiö on vastaavanlainen kuin polttomoottorin rytmityksen edistäminen. Tietyllä nopeudella käytettäväksi suunnitellussa dynamossa harjat on asennettu kiinteästi siten, että kenttä on linjassa niin, että hyötysuhde on mahdollisimman hyvä kyseisessä nopeudessa.
Virrankääntimen siipi > Itseinduktion tasapainotus

Itseinduktiossa eri kelojen magneettikentät yhdistyvät luoden magneettikentän, joka vastustaa sähkövirran muutosta, mitä voidaan verrata sähkövirran hitauteen.
Roottorin keloissa sähkövirta jatkaa virtaamistaan jopa hetken harjan ohituksen jälkeen, mikä aiheuttaa tehohäviöitä lämpönä, kun harja kattaa useita virrankääntimen kohtioita, ja nämä kohtiot menevät oikosulkuun.
Väärä resistanssi on ankkurikäämityksen kelan resistanssin kasvua, mikä on verrannollinen ankkurikäämityksen nopeuteen, ja se aiheutuu virran viipeistä.
Jotta oikosulkemisesta johtuva harjojen kipinöinti saadaan minimoitua, harjoja kiihdytetään muutaman asteen verran pois kentän vääristymien luota. Tämä siirtää virrankääntöön osallistuvaa roottorikäämiä hieman staattorikentän eteen, jolloin kenttäviivat kulkevat vastakkaiseen suuntaan ja kenttä on vastakkainen staattoriin nähden. Vastakkaiskenttä auttaa kääntämään staattorin viipeellä kulkevan itseindusoivan sähkövirran.
Vaikka roottori olisi levossa eikä tarvitsisi aluksi kentän vääristymisen tasapainotusta, harjojen tulisi silti olla asennettu täydellisen 90 asteen kulman taakse. Tämä opetetaan mm. monissa aloittelijoille suunnatuissa tietokirjoissa, ja tarkoituksena on kompensoida itseinduktio.
Rajoitteet ja vaihtoehdot

Tasavirtamoottorit ja dynamot olivat ennen teollisuuden kärjessä, mutta virrankääntimen huonot puolet ovat saaneet niiden käytön lähtemään laskuun viime vuosisadalla. Huonot puolet ovat:
Harjojen ja virrankääntimen välinen liukukitka kuluttaa energiaa, mikä voi olla merkittävää matalatehoisissa laitteissa.
Kitkan vuoksi harjat ja kupariset virrankääntimen lohkot kuluvat ja tuottavat pölyä. Pienissä kuluttajien laitteissa kuten sähkötyökaluissa harjat voivat kestää laitteen koko käyttöiän ajan, mutta suurempien koneiden harjat vaativat säännöllistä vaihtoa ja virrankääntimen lohkot pinnoittamista. Virrankäännintä käyttäviä koneita ei käytetäkään pienikokoisissa tai sinetöidyissä laitteissa eikä laitteissa, joiden on toimittava pitkiä aikoja huollotta.
Harjan ja virrankääntimen liukukytkennän sähkövastus saa jännitteen putoamaan. Pudotus voi olla useita voltteja, mikä voi aiheuttaa suuren tehohäviön pienellä jännitteellä ja suurella virralla toimivissa koneissa. Vaihtovirtamoottoreiden, joissa ei käytetä virrankääntimiä, hyötysuhde on paljon parempi.
Virrankäännin rajoittaa suurinta mahdollista virtaa ja jännitettä. Virrankäänninten avulla ei pysty toteuttamaan suurimpia, useiden megawattien tehoisia tasavirtakoneita. Kaikki suurimmat moottorit ja generaattorit ovat vaihtovirtakoneita.
Virrankääntimen jatkuva kytkeytymistoiminta aiheuttaa kipinöintiä, mikä aiheuttaa palovaaran palovaarallisissa olosuhteissa ja saa aikaan radiotaajuushäiriöitä.
Vaihtovirran laajan saatavuuden vuoksi tasavirtamoottorit on korvattu vaihtovirtatahtimoottoreilla ja oikosulkumoottoreilla, joiden hyötysuhde on parempi. Viime vuosina tehopuolijohteiden paremman saatavuuden vuoksi monissa jäljelle jääneissä tasavirtamoottoreiden käyttökohteissa virrankääntimellisiä moottoreita on korvattu hiiliharjattomilla tasavirtamoottoreilla. Niissä ei ole virrankäännintä, vaan sähkövirran suunta käännetään sähköisesti. Anturi seuraa roottorin asentoa, ja puolijohdekytkimet, kuten transistorit, kääntävät virran. Näiden laitteiden käyttöikä on paljon korkeampi, ja sitä rajoittaa pääosin laakerin kuluminen.
Repulsiomoottorit

Repulsiomoottorit ovat yksivaiheisia vaihtovirtamoottoreita, joiden käynnistyksen vääntömomentti on korkeampi kuin monivaiheisilla käynnistyskeloilla voitiin saavuttaa ennen, kuin suurkapasitanssiset (epäpolaariset, suhteellisen suurivirtaiset elektrolyyttiset) käynnistyskondensaattorit tulivat käytännöllisiksi. Niissä on tavallinen staattori kuten missä tahansa oikosulkumoottorissa, mutta roottori on samantapainen kuin perinteisen virrankääntimen kanssa. Harjat ovat toisiaan vastapäätä ja yhdistetty toisiinsa (ei muuhun piiriin), ja muuntajan toiminta indusoi virtoja roottoriin, mikä saa aikaan vääntömomentin.
Eräs muunnelma, jonka nopeutta voi säätää, pyörii tauotta, kun harjat ovat kytkeytyneenä siihen, kun taas toisessa muunnelmassa repulsiota käytetään ainoastaan käynnistyksessä suuren vääntömomentin aikaansaamiseen, ja joissakin tapauksissa harjat nostetaan ylös, kun moottori pyörii riittävän nopeasti. Jälkimmäisessä tapauksessa myös kaikki virrankääntimen kohtiot on kytketty toisiinsa kunnes moottori saavuttaa ajonopeuden.
Kun nopeus on saavutettu, roottorin käämit alkavat toimia samalla tavalla kuin oikosulkumoottorin oravahäkkirakenteessa, ja moottori pyörii ilman apua.
Laboratoriovirrankääntimet

Virrankääntimiä käytettiin yksinkertaisissa eteen-pois-taakse-kytkimissä fysiikan laboratorioiden sähkötekniikan kokeellisissa töissä. Näitä on kahta tunnettua historiallista tyyppiä:
Laboratoriovirrankääntimet > Ruhmkorffin virrankäännin

Laite on samanlainen kuin moottoreiden ja dynamoiden virrankääntimet. Se valmistettiin yleensä messingistä ja norsunluusta, myöhemmin eboniitista.
Laboratoriovirrankääntimet > Pohlin virrankäännin

Laitteessa on puu- tai eboniittipalkki, jossa on neljä kaivoa, joissa on elohopeaa, ja ne on kytketty ristiin kuparijohtimilla. Virta otettiin kahdesta kaarevasta kuparijohtimesta, jotka siirrettiin ja upotettiin yhteen tai toiseen elohopeakaivopariin.  Elohopean asemesta voitiin käyttää myös ioninesteitä tai toisia nestemäisiä metalleja kuten galinstaania.
Patentteja

Elihu Thomson – Yhdysvaltain patentti  242488 –  Dynamoiden virrankääntimet – 7.6.1881
Henry Jacobs – Yhdysvaltain patentti 246612 – Magneettisten sähkökoneiden virrankääntimet – 6.9.1881
Frank. B. Rae & Clarence. L. Healy – Yhdysvaltain patentti 294270 – Magneettisten sähkökoneiden ja dynamoiden virrankääntimet – 26.2.1884
Nikola Tesla – Yhdysvaltain patentti 334823 – Dynamoiden virrankääntimet – 26.1.1886
Thomas E. Adams – Yhdysvaltain patentti 340537 – Dynamoiden virrankääntimet – 27.4.1886
Nikola Tesla – Yhdysvaltain patentti 382845 – Dynamoiden virrankääntimet – 15.5.1888