stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Loistokari
Loistokari nykyään

Erinäisten vaiheiden jälkeen 1990-luvun alussa pitkän historian omaava luoto päätyi höyrylaiva Ukkopekan hallintaan ja iltaristeilyjen tukikohdaksi. Sinne rakennettiin laituri, savustamo ja myös vanhaa majakanvartijan rakennusta kohennettiin. Laiturin tuntumaan nousi punainen rakennus, Kauppakarin suvikauppa. Kauppakari sai viimeinkin kauppansa. Nyt saari on jälleen Loistokari, koska suvikauppaa ei enää pidetä. Loistokari tuli Höyrylaivaosakeyhtiö S/S Ukkopekan omistukseen 2000-luvun alussa.
Majakanvartijan tuvassa on pienimuotoinen museo kertomassa luodon ja sen ajan historiasta. Tupa on museoviraston suojelema.
Ote tekstistä Meriväylien rakennusperintö
"Kauppakarin loisto sijaitsee pienellä luodolla Turkuun
johtavan väylän varrella. Loisto muodostuu pienestä hirsituvasta
ja sen etuseinässä olevasta lyhtykojusta. Lyhtyä
hoitanut loistonhoitaja asui samassa rakennuksessa. Loistolla
ei ole rakennushistoriallisia vastineita, mutta sen julkisivujen
panelointi muistuttaa Helsingin Katajannokanluodon
luotsivartiotuvan tyylipiirteitä.
Kauppakarin loisto on poikkeuksellisen koristeellinen.
Rakennus on säilynyt erittäin hyvin historiallisessa
asussaan. Myös sisätilat ovat alkuperäiset. Loisto on kapean
väyläosuuden keskeisin maamerkki. Sen suhde ympäristöön
vastaa 1800-luvun tilannetta ja historiallinen
tehtävä on selvä. Kohdetta vaalitaan rakennushistoriallisena
muistomerkkinä.
Kauppakari on harvinainen esimerkki 1800-luvun
lopussa toimineesta miehitetystä loistosta. Kulttuuriympäristönä
saari on ainutlaatuinen."
Aiheesta muualla

Loistokari VeneWikissä (Arkistoitu – Internet Archive)
www.ukkopekka.fi
Meriväylien rakennusperintö (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Turun saaret
| --- | --- |
Hirvensalo:  Pikku-Vihtilä  Iso-Vihtilä  Kupparkari  Nepo  Montti  Urhatti  Pikku-Urhatti  Mäntysaari  Kuivakari  Haurletto  Pissilinna  Ryttykari  Kauppakari  Leppäkari  Pitkäkari  Ämmäkari  Kommo  Laurinkari  Rautakari 
Kakskerta:  Haapaluoto  Harva  Hinttinen  Hylkeenkari  Iholuoto  Isosaari  Jukoluoto  Kirkkoherra  Kissasaari  Kraakunkari  Kruunukari  Kutukari  Kuusi  Kuusiluoto  Latosaari  Leppäkari  Niittusaari  Ollilansaari  Paljaskari  Peevalinkarit  Pikkusaari  Pitkä  Putki 
Satava:  Järvistensaari  Kulho  Kutuluoto  Liisankari  Porokari  Rajakari  Ristikari  Vepsä  Vähä-Tervi 
Ruissalo:  Iso-Kaskinen  Iso-Pukki  Kaletto  Kukkarokivi  Loistokari  Pikku-Pukki  Pöllönkari  Viittakari  Vähäkaskinen  Äijäkari 
Majakanvartijan rakennus Loistokarilla
Loistokarin majakanvartijan talon sisältä
Loistonarilla kartta
Humaitá (Paraguay)

| Humaitá |
| --- | --- |

 Humaitá
 Koordinaatit: 27°04′06″S, 58°30′31″W 
Valtio:  Paraguay
Departementti:  Ñeembucú
Perustettu:  1778
Väkiluku (2022):  2 391
Humaitá on pikkukaupunki Paraguayn Ñeembucún departementissa Paraguayjoen varrella. Se on perustettu vuonna 1778 ja sen linnoitus hallitsi Paraguayjoen strategista kapeaa mutkaa. Tämä johti veriseen Humaitán piiritykseen kolmoisliiton sodan aikana. Taisteluissa vaurioitunut kirkko on nykyisin kansallinen muistomerkki. Vuoden 2022 väestönlaskennassa Humaitán asukasluku oli 2 391.
Maantiede

Humaitá sijaitsee Paraguayn Ñeembucún departementissa Paraguayjoen varrella noin 320 kilometriä maan pääkaupunki Asunciónista etelään. 24 kilometriä Humaitásta etelään sijaitsee Paraguay- ja Paranájokien yhtymäkohta.
Historia

Kuvernööri Pedro Melo de Portugal perusti Humaitán vuonna 1778 ja se toimi puolustustukikohtana alueen intiaanien hyökkäyksiä vastaan. Vuonna 1844 paikkaa linnoitettiin ja se sai puolustusvarustuksiinsa esimerkiksi tykkejä.
Kolmoisliiton sodan aikana Humaitá oli tärkeä paraguaylaisten tukikohta. Sen strateginen sijainti joen kapealla kohdalla turvasi muuta Paraguayta laivastojen hyökkäyksiltä. Paraguayta vastaan liittoutuneiden kolmen maan armeija piiritti Humaitáa kolme vuotta. Piiritystaistelusta tuli yksi Etelä-Amerikan verisimmistä taisteluista ja aikanaan sitä verrattiin usein Sevastopolin piiritykseen Krimin sodassa. 18. tammikuuta 1868 Brasilian laivaston alusten onnistui työntyä Humaitán ohi ja ne hallitsivat täten Paraguayjokea. Suuri osa Humaitáa puolustavasta varuskunnasta evakuoitiin 24. heinäkuuta 1868. Jäljelle jääneen varuskunnan komentaja eversti Paulino Alén teki itsemurhan antautumisen sijaan elokuussa. Hänen seuraajansa eversti Francisco Martínez määräsi jäljellä olleiden 1 500 puolustajan antautumisen.
Taisteluissa raunioitunut vanha kirkko on nykyisin kansallinen muistomerkki Defensa de la Patria.
Väestö

Humaitán asukasluku oli Paraguayn vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 2 391.
Vanhan kirkon rauniot.
Humaitán tykistöasemia vuonna 1868.
Äänen havaitseminen

Äänen havaitseminen perustuu ääniaallon aiheuttaman ilmanpaineen vaihtelun muuttumiseen hermoimpulsseiksi. Havaintoon vaikuttavat lukuisat kuulon, äänilähteen sekä tilan akustiset ominaisuudet. Kuuloaistimuksen vastaanottaa korva, mutta matalat äänet voidaan tuntea myös värähtelynä.
Ihminen havaitsee ääniaaltojen antamat signaalit ja muodostaa niistä käsitteitä. Alle sekunnin kestävästä äänestä voidaan havaita ominaisuuksia kuten äänenkorkeus, kesto, äänen väri ja äänen voimakkuus sekä suunta mistä ääni tulee. Näistä ihminen voi erottaa akustisia vihjeitä äänten merkityksestä sekä tunnistaa tutut äänteet. Noin sekunnin kestävästä äänestä voidaan jo erottaa äänenvirtaa, segmenttejä, dynamiikkaa, sykettä tai rytmiä, sekä harmoniaa ja dissonanssia, etenkin jos kyse on musiikin havaitsemisesta.
Äänen havaitsemisen fysiologia

Korvan rakenne mahdollistaa äänten havaitsemisen. Ääniaallot kulkeutuvat ulkokorvasta korvakäytävän kautta tärykalvolle ja välikorvaan, jonka kuuloluut voimistavat äänisignaalin sen saapuessa sisäkorvaan. Sisäkorvan simpukassa sijaitseva Cortin elin tunnistaa äänisignaalien ominaisuuksia kuten korkeuden ja voimakkuuden, ja lähettää signaalit kuuloaivokuorelle.
Äänten havaitsemiseen liittyvät aivotoiminnot

Kun ääniaallot ovat muuntuneet hermoimpulsseiksi sisäkorvassa, kuulohermo johtaa hermoimpulssit kuuloradan tumakkeisiin. Äänen tulosuunta ja sävelkorkeus havaitaan alustavasti jo tässä vaiheessa.
Äänitieto menee pääasiallisesti vasemmasta korvasta oikeaan aivopuoliskoon ja oikeasta korvasta vasempaan aivopuoliskoon. Vasen kuuloaivokuori on tärkeä puheen ymmärtämiselle, kun taas oikealla kuuloaivokuorella havaitaan useimmiten musiikilliset äänet. Kuitenkin on havaittu, että molemmat aivopuoliskot voivat osallistua etenkin monimutkaisen kuuloinformaation, kuten musiikin, havaitsemiseen ja ymmärtämiseen.
Kuuloalue / Äänenkorkeuden havaitseminen

Ihminen havaitsee normaalisti äänet 20 Hz ja 20 000 Hz välillä. Kuulossa on tosin yksilöllisiä eroja, ja vanhemmiten herkkyys korkeiden taajuuksien kuulemiseen katoaa. Eläimet havaitsevat erilaisia taajuuden aloja. Esimerkiksi koirat voivat kuulla taajuuksia 20 000 Hz yläpuolelta ja lepakot jopa 120 000 Hz yläpuolelta. 
Aivoissa ilmamolekyylien värähtelyn aiheuttamat hermoimpulssit muuttuvat ääniaistimukseksi. Aivot erottavat värähtelyn ominaisuuksista muun muassa äänen korkeuden, rytmin, melodian, tonaalisuuden ja siihen liittyvän tunnelman. Ihminen tulkitsee kuulemaansa ääntä – kuten musiikkia – kykynsä, aikaisempien kokemustensa ja mieltymystensä mukaan.
Äänenvärin havaitseminen

Äänenväri on hyvin moniulotteinen käsite, jonka havaitsemiseen liittyy muun muassa äänen spektri (suom. taajuusjakauma), eli energian määrä kullakin taajuudella. Taajuusjakaumaa voidaan tarkastella Fourier-analyysin avulla.
Taajuusyhdistelyn tuloksena muodostuu äänilähde, jonka taajuuskomponenteista äänenväri syntyy. Toisaalta äänenväri vaikuttaa myös peräkkäisyhdistelyyn. Ihmisen on vaikea yhdistää äänenväriltään erilaiset äänet kuulumaan samaan kuulovuohon, ja esimerkiksi selkeää melodialinjaa on vaikea hahmottaa, mikäli peräkkäisten sävelten äänenväri on erilainen. Äänenvärin havaitsemista on käytetty hyväksi musiikissa 1900-luvulle tultaessa ja usein esimerkiksi huilu soitti viulun kanssa samaa melodiaa, mutta oktaavia korkeammalta, jolloin soittimia ei havaittu erikseen vaan ainoastaan niiden tuottama erikoinen sointiväri.
Kuulon taajuuserottelukyky

Ihmisen kuulokynnys vaihtelee äänen taajuuden mukaan. Herkimmillään kuulo on taajuudeltaan 2–5 kHz korkuisille äänille. Kuulon taajuuserottelukyky heikkenee iän myötä.
Mitä korkeampi kuultava ääni on, sitä suurempi taajuusero (Hz) äänillä on oltava, jotta ihmiskorva pystyisi erottelemaan ne toisistaan. Toisin sanoen havaittu äänenkorkeus ei ole suoraan verrannollinen äänen taajuuteen ja päinvastoin. Esimerkiksi 10 000 Hz taajuudella erotamme noin 3 Hz:n taajuuden vaihtelun.
Ihminen hahmottaa kuulemiaan ääniä laajempina kokonaisuuksina. Tätä ominaisuutta kutsutaan taajuusyhdistelyksi. Taajuusyhdistelyyn vaikuttavat äänten lähekkäisyys, voimakkuusero ja harmoniset suhteet. Esimerkiksi kuulija yhdistää helpommin taajuudeltaan lähellä toisiaan olevat äänet samaan kokonaisuuteen. Yksittäinen melodia hahmotetaan helpommin samaksi kokonaisuudeksi, mikäli toisiaan seuraavien äänien taajuusero on tarpeeksi pieni tai tempo tarpeeksi hidas. Mitä nopeammassa tempossa melodia soitetaan, sitä pienempi toisiaan seuraavien äänien taajuuseron on oltava, jotta melodia yhä hahmotettaisiin yhdeksi kokonaisuudeksi.
Taajuusyhdistelyyn kuuluu läheisesti myös peräkkäisyhdistely, jossa ajallisesti toisiaan seuraavat kuulotapahtumat järjestyvät aivoissa kuulovuoksi. Samaan kuulovuohon valikoituvat sellaiset äänet, jotka muistuttavat läheisesti toisiaan ja ovat esimerkiksi taajuudeltaan lähellä toisiaan.
Tila- ja suuntakuulo

Vastaanottaja havaitsee äänilähteen sijainnin kaksikorvaisuutensa ansiosta. Myös pään muoto, yläruumis, korvien sijainti ja korvanlehdet vaikuttavat äänilähteen erotteluun ja suunnan havaitsemiseen. Kuuloaisti käyttää äänilähteen avaruudellisen paikantamisen vihjeinä muun muassa korvien aika- ja tasoeroa. Äänilähdettä lähempänä olevaan korvaan ääni saapuu hieman aikaisemmin ja voimakkaampana kuin kauempaan korvaan. Ero johtuu sekä korvien etäisyyserosta että pään varjostuksesta eli äänen vaimentumisesta. Matalampia ääniä pää ei juuri vaimenna. Äänen tulosuunnan erotuskyky on parhaimmillaan edestä tuleville äänille. Suunnan havaitsemiseen voidaan käyttää hyödyksi myös näköaistia. Tällöin näön avulla voidaan etsiä varmistusta äänen tulosuunnalle.
Äänen havaitsemisen tutkimus

Psykoakustiikka on tieteenala, joka tutkii äänen havaitsemiseen liittyviä tekijöitä sekä äänen, kuten puheen, musiikin ja melun fysiologisia ja psykologisia vaikutuksia. Puheen havaitsemista on tutkittu muun muassa fonetiikan, kielitieteen, kognitiivisen psykologian ja havaintopsykologian aloilla. Puheen havaitsemisen tutkimusta hyödynnetään käytännössä puhetta tunnistavien tietokoneiden suunnittelemisessa.
Kirjallisuutta

Karjalainen, Matti: Kommunikaatioakustiikka.  (Suomenkielinen oppikirja)  Espoo:  TKK, Akustiikan ja äänenkäsittelytekniikan laboratorio, 1999.  ISBN 951-22-4412-8
Pulkki, Ville & Karjalainen, Matti: Communication Acoustics – An Introduction to Speech, Audio and Psychoacoustics.  (Englanninkielinen oppikirja)  New York:  John Wiley & Sons, Ltd, 2015.  ISBN 978-1-118-86654-2
Robert Noorduyn

Robert Noorduyn
Robert Noorduyn (6. huhtikuuta 1893 Nijmegen, Alankomaat – 22. helmikuuta 1959 South Burlington, Vermont, Yhdysvallat) oli Alankomaissa syntynyt ja muun muassa Yhdysvalloissa ja Kanadassa toiminut lentokoneinsinööri.
Alku

Robert Noorduyn opiskeli insinööriksi Alankomaissa ja Saksassa. Vuonna 1913 hän muutti Englantiin, jossa opetteli lentämään Gaudron G II -koneella. Hän työskenteli teknikkona Sopwithin lentokonetehtaassa.
Noorduyn pestattiin 1917 työnjohtajaksi British Aerial Transport -yhtiöön, jonka pääsuunnittelija oli alankomaalainen Frits Koolhoven. Kuten muutkin ensimmäisen maailmansodan lopussa perustetut yhtiöt, BAT oli lyhytikäinen. Se lopetti toimintansa vuonna 1919.
Anthony Fokker oli muuttanut vuonna 1919 Saksasta Alankomaihin ja perustanut sinne lentokonetehtaan. Hoorduyn oli palannut Alankomaihin ja sai töitä Fokkerilta. Fokker halusi laajentaa toimintaansa myös Yhdysvalloissa, ja Noorduyn lähettiin Teterboroon johtamaan Fokkerin sikäläistä tehdasta.
Suunnittelutyö

Teterborossa Noorduyn johti Fokker Universal -matkustajakoneen suunnittelua. Kone oli tehty erityisesti Kanadan markkinoita varten, jossa myynti sujui hyvin. Hän johti myös sen seuraajan Fokker Super Universalin kehitystötä ja kehitti yksimoottorisesta F.VIII:sta kaksimoottoriversion.
Noorduyn siirtyi vuonna 1929 Bellanca-tehtaaseen, joka oli Wilmingtonissa Delawaressa. Hän suunnitteli yhtiölle Bellanca Skyrocket -lentokoneen ja  osallistui myös Bellanca Pacemakerin kehitysversion suunnitteluun.
Vuonna 1932 hän toimi Pitcairn-Cierva Autogiro Company of America -yhtiössä. Hän suunnitteli yhtiön ensimmäisen nelipaikkaisen autogiron, Pitcairn Autogiro PA-19.
Noorduyn Norseman

Noorduyn perusti Walter Claytonin kanssa vuonna 1933 Montrealiin oman yhtiön, Noorduyn Aircraft Limitedin. Sen päätuote oli Noorduyn C-64 Norseman. Yhtiön nimi muuttui 1935 muotoon Noorduyn Aviation. Yhtiö kaatui toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1953 Noorduyn pyrki synnyttämään kaatuneen yhtiön uudelleen, mutta hän sairastui ja kuoli vuonna 1959.
Aiheesta muualla

Noorduyn
Olli Lindholm

| Olli Lindholm |
| --- | --- |
 Olli Lindholm esiintymässä vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1964 Pori
Kuollut: 12. helmikuuta 2019 (54 vuotta) Tampere
Muusikko
Aktiivisena:  1981–2019
Tyylilajit:  rock suomirock
Soittimet:  laulu
Yhtyeet:  Yö Appendix
Levy-yhtiöt:  Poko Rekords
Palkinnot
 Erikois-Emma 2003 Iskelmä-Finlandia 2008 Vuoden miesartisti 2010, Iskelmä Gaala 
Aiheesta muualla
www.ollilindholm.fi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Olli Ilari Lindholm (19. maaliskuuta 1964 Pori – 12. helmikuuta 2019 Tampere) oli Yö-yhtyeen laulaja yhtyeen perustamisesta vuonna 1981 lähtien kuolemaansa vuonna 2019 asti.
Lindholm oli Yön viimeisen kokoonpanon ainoa alkuperäisjäsen. Laulamisen lisäksi hän soitti myös satunnaisesti kitaraa keikoilla.
2000-luvulla Lindholm julkaisi myös neljä sooloalbumia. Lindholm oli mukana televisiosarjoissa Idols, The Voice of Finland ja Vain elämää. Lindholm oli tunnettu intohimoisena Porin Ässien kannattajana ja teki joukkueen kanssa usein yhteistyötä.
Uran alkuvaiheet

Lindholm aloitti muusikkouransa 16-vuotiaana vuoden 1980 keväällä Ulvilassa hard rockia soittaneessa The Tamibandissa. Hän perusti yhdessä muiden porilaisten punkkareiden kanssa Läikkä-nimisen pienlehden. Seuraava yhtye oli nimeltään Rawness, jota seurasi The Beautyboys -niminen kokoonpano. Sen jälkeen Lindholm oli perustamassa T.T. Salonen Judas Bandia. Lindholm alkoi ottaa kitaratunteja, tapasi Jussi Hakulisen oltuaan Hakulisen STRIX-yhtyeen keikalla ja fanitettuaan Hakulisen biisejä hän pyysi päästä bändiin laulajaksi Hakulisen tilalle. Vuonna 1981 STRIX sijoittui Rock SM -kisojen Porin aluekarsinnassa kolmanneksi, ja seuraavana vuonna 1982  nimellä Yö yhtye voitti samaiset aluekarsinnat ja pääsi SM-loppukilpailuun sijoittuen kolmanneksi. Sen myötä Yö sai levytyssopimuksen ja julkaisi ”Likaiset legendat I” -singlen ja vuonna 1983 Varietee-albumin.
Lindholm soitti Yö-yhtyeessä alkujaan myös koskettimia, mutta kun Juice Leskinen irvaili Lindholmin kosketinsoittoelehtimisestä seuratessaan poikien treenaamistalähde?, totesi Lindholm jatkavansa vain laulajana ja Jussi Hakulinen otti kosketinsoitimen soittamisen omalle kontolleen. Yö-yhtyeessä sekä Lindholm että Hakulinen olivat pääsolisteja kappaleesta riippuen.
Vuonna 1982 Olli Lindholm lauloi ja soitti kitaraa myös Appendix-yhtyeessä, jonka silloinen menestyskappale ”Ei raha oo mun valuuttaa” on Lindholmin sävellys ja sanoituksesta puolestaan vastasi Jussi Hakulinen. Porilaisella Appendixillä oli tuolloin myös Lindholmin säveltämä ja sanoittama kappale ”Sinä ja Minä”, jonka nimisellä kappaleella toinen porilaisbändi Dingo sattumoisin nousi maineeseen. Lindholm sävelsi ja sanoitti myös Appendixin kappaleen ”Tää maailma on meidän” sekä sävelsi kappaleen ”Kytän unelma”.
Lauluntekijänä

Yölle tekemiensä sävellysten ja sanoitusten lisäksi Lindholm teki sävellyksiä ja sanoituksia myös Appendixille, Pate Mustajärvelle ja Popedalle.
Lindholm sanoitti Yölle 32 kappaletta vuosina 1985–1994. Hänen sanoittamiaan olivat albumilla Myrskyn jälkeen (1985) ilmestyneet ”Enkelille”, ”Kalpea ratsastaja”, ”Niin paljon me teihin luotettiin”, ”Poika”, ”Sunnuntai-iltana klo 21.00”, ”Tuhat kilometriä luotasi”, ”Vain vuoksi toisten” ja ”Vuosi”, albumilla Äänet (1986) ilmestyneet ”Aivan pieni rakkauslaulu”, ”Et ole liian villi oppimaan”, ”Lasisilmä”, "Arpa on heitetty?", ”Minä rakastan sinua nyt”, ”On kaikki kaunista nyt”, ”Tämä pieni kylä”, ”Unessa”, ”Viisi kaunista yötä” ja ”Ääni”, vuonna 1987 singlellä ilmestynyt ”Tää kesä”, albumilla Lanka palaa (1987) ilmestyneet ”Karnevaalien kaupunki”, ”Kaupungin kaunein tyttö”, ”Kiitos”, ”Kotiin”, ”Laulu rakkaudelle” ja ”Pojat”, albumilla Toinen puoliaika (1989) ilmestyneet ”Kaipaan luoksesi kotiin” ja ”Surullinen mies”, albumilla Antaa soittaa (1991) ilmestynyt ”Voitaisko rakastaa”, singlellä vuonna 1994 ilmestynyt ”Kesäaurinko saa” ja albumilla Hyviä vuosia (1994) ilmestyneet kappaleet ”Antaa syksyn tulla vaan”, ja ”Kun kohdataan”.
Yölle sanoittamistaan kappaleista Lindholm myös sävelsi kappaleet ”Aivan pieni rakkauslaulu”, ”Anna mulle voimaa”, ”Enkelille”, ”Et ole liian villi oppimaan”, ”Kaipaan luoksesi kotiin”, ”Kalpea ratsastaja”, ”Karnevaalien kaupunki”, ”Kaupungin kaunein tyttö”, ”Kesäaurinko saa”, ”Kotiin”, ”Kun kohdataan”, ”Lasisilmä”, ”Laulu rakkaudelle”, ”Minä rakastan sinua nyt”, ”Niin paljon me teihin luotettiin”, ”On kaikki kaunista nyt”, ”Poika”, ”Pojat”, ”Sunnuntai-iltana klo 21.00”, ”Surullinen mies”, ”Tuhat kilometriä luotasi”, ”Tämä pieni kylä”, ”Tää kesä”, ”Unessa”, ”Vain vuoksi toisten”, ”Viisi kaunista yötä”, ”Voitaisko rakastaa”, ”Vuosi” ja ”Ääni”.
Lisäksi Lindholm teki moniin kappaleisiin joko sävellykset tai sanoitukset, esimerkiksi hitit ”Vie mut minne vaan” ja ”Ihmisen poika” ovat Lindholmin säveltämiä.
Kuoleman jälkeen

Yö julkaisi vuonna 2023 Mitä jos mä rakastan -albumilta ulos jääneen Viimeiseen auringonlaskuun -nimisen kappaleen. Olli Lindholmin laulu oli äänitetty vuonna 2018.
Yö yhtyeen uudeksi laulajaksi nimitettiin Lindholmin jälkeen JP Leppäluoto. Leppäluoto liittyi Yön vakituiseksi laulajaksi 15. marraskuuta 2024, mutta on toiminut bändin laulajana vuodesta 2023.
Yö-yhtyeen kosketinsoittaja Mikko Kangasjärvi sekä kitaristi Jari Latomaa järjestävät helmi-maaliskuussa 2025 kiertueen Säveltäjä Olli Lindholm, jossa trion laulajana toimii Ollin The Voice of Finland -tiimissä kilpailun voittanut Markus Salo. Kiertue käsittää 14 paikkakuntaa.
Televisiossa

Lindholm toimi keväällä 2011 Idols-laulukilpailussa Helsingin koelaulujen vierailevana tuomarina. Vuonna 2015 hän aloitti The Voice of Finlandin tähtivalmentajana, ja keväällä 2017 hän oli mukana Vain elämää -televisiosarjan 6. tuotantokaudella.
Palkinnot ja tunnustukset

Lindholm palkittiin vuoden 2003 Emma-gaalassa Erikois-Emmalla. Lindholm oli odottanut, että Jussi Hakulisen säveltämä ja sanoittama ”Rakkaus on lumivalkoinen” -kappale olisi saanut Vuoden biisi -palkinnon, mutta sen sai Don Johnson Big Bandin ”One MC, One Delay” -kappale. Lindholm nimitti saamaansa palkintoa vuonna 2017 ”sääli-Emmaksi” ja sanoi, ettei vieläkään ollut päässyt yli siitä, että ”Rakkaus on lumivalkoinen” ei saanut Vuoden biisi -palkintoa.
Lindholm voitti Iskelmä-Finlandia-palkinnon Tapsan Tahdit -tapahtumassa Nokialla 2008. Palkinnon rahallinen arvo oli 10 000 euroa. Lindholmin vastaehdokkaina olivat Muska, Maarit, Timo Rautiainen ja Hanna Pakarinen. Valitsijana toimi Juhani Merimaa, joka perusteli valintaansa sillä, että näistä laulajista Lindholm on jättänyt pysyvimmän jäljen suomalaiseen iskelmäkenttään. Palkinnon ojensi silloinen valtiovarainministeri Jyrki Katainen. Lindholm oli myös yleisön suosikki.
Lindholm voitti Iskelmä Gaalassa 2010 Vuoden miesartisti -palkinnon.
Alaveteliläisen moottorisahataiteilija Ulla Haglundin veistämä Olli Lindholmin puinen näköispatsas paljastettiin 23. syyskuuta 2022 Pomarkun taidepuistossa. Patsas perustuu valokuvaaja Tiia Santavirran ottamaan valokuvaan.
Yksityiselämä > Opiskelu ja työ

Lindholm valmistui ammattikoulusta levyseppähitsaajaksi ja työskenteli nuoruudessaan autokuskina, lähettinä, trukkikuskina ja varastomiehenä. Lindholm ja samalla muukin yhtye muutti Porista Tampereelle vuonna 1986. Lindholm toimi myös taksikuskina vuosina 1998–2001 ja siivousyrityksessä työnjohtajana.lähde?
Yksityiselämä > Perhe

Lindholm oli naimisissa Satu Lindholmin kanssa 24 vuotta. Hän jätti 29. maaliskuuta 2016 yksin ensimmäisen vaiheen avioerohakemuksen ja yksin myös toisen vaiheen hakemuksen 2. marraskuuta 2016. Heillä oli kaksi aikuista lasta. Viimeisinä vuosinaan Lindholm seurusteli Eveliina-nimisen naisen kanssa ja asui Ella-tyttärensä kanssa rivitalossa Ryydynpohjassa Tampereella. Poika Ossi oli jo aiemmin muuttanut pois kotoa.
Yksityiselämä > Terveys

Lindholm oli 1990-luvun loppupuolelta lähtien absolutisti. Tätä ennen hänellä oli vakava alkoholiongelma. Viimeisinä vuosinaan Lindholm kärsi kohonneesta verenpaineesta sekä uniapneasta, johon hänelle oli määrätty hoidoksi CPAP-ylipainelaite, jota hänen olisi tullut suosituksen mukaan käyttää aina nukkuessaan. Hän ei kuitenkaan käyttänyt maskia perustellen käyttämättömyyttä henkisillä seikoilla, sillä hän harrasti paljon liikuntaa ja koki, että käyttäminen olisi itsensä invalidisoimista.
Yksityiselämä > Kuolema

Lindholm kuoli 54-vuotiaana aamuyöllä 12. helmikuuta 2019 sairauskohtaukseen kotonaan Tampereella. Hänen enonsa Raimo Jokisalo kertoi helmikuussa 2020 Lindholmin varsinaisen kuolinsyyn olleen aortan repeämä.
Porin kaupunki järjesti 12. helmikuuta suruliputuksen Lindholmin muistolle. Porin kauppatorilla sijaitsevalla Satakieli-lavalla järjestettiin samana iltana kynttilämuistotilaisuus.
Lindholmin oli määrä esiintyä Iskelmä Gaalassa 15. helmikuuta. Gaalan alku omistettiin Lindholmin muistolle: Lindholmin pitkäaikainen ystävä, Ilveksen päävalmentaja Karri Kivi piti tilaisuuden aluksi muistopuheen, jonka jälkeen pidettiin hiljainen hetki. Juha Tapio esitti ”Pettävällä jäällä” -kappaleen, jonka hän on sanoittanut ja säveltänyt Yölle. Lisäksi Gaalassa näytettiin Lindholmin elämää ja uraa kuvaavia kuvia.
Lindholm haudattiin vain lähipiirin läsnä ollessa perheen sukuhautaan Pomarkun vanhalla hautausmaalla lauantaina, 16. maaliskuuta 2019. Hänen Ylämaan vihreästä graniitista veistetyssä hautakivessään on lainaus Yön kappaleesta Minne tuulet vie: "Mitä tapahtuu, jos lähden tuntemattomaan, loppuuko maailma siihen vai alkaako vaan uudestaan."
Yksityiselämä > Porin Ässät

Lindholm oli jääkiekkojoukkue Porin Ässien mahdollisesti tunnetuin kannattaja. Hän oli joukkueen intohimoinen kannattaja 1970-luvulta lähtien. Lindholm oli yksi Ässien Patasydän-maalilaulun esittäjistä. Lindholm oli vakioesiintyjä jääkiekko-otteluiden alkuseremonioissa. Hän lauloi Maamme-laulun muun muassa Ässien mestaruuskeväänä 2013 ja uudistetun Isomäki Areenan avajaisissa syksyllä 2015.
Lindholm tunsi suurimman osan Ässien pelaajista ja oli säännöllisesti yhteydessä muun muassa Ville Uusitaloon tämän toimiessa joukkueen kapteenina. Kaudella 2012–2013 joukkueen päävalmentajana toiminut Karri Kivi oli Lindholmin läheinen ystävä. Lindholm oli pääesiintyjä vuonna 2013 järjestetyssä Ässien Suomen-mestaruusjuhlissa Porin torilla.
Lindholmin kuolemaa seuraavana päivänä Ässät pelasi SM-liigan kotiottelunsa HPK:ta vastaan poikkeuksellisesti mustassa peliasussa. Ennen alkulämmittelyä jäähallissa soitettiin pääasiassa Yö-yhtyeen musiikkia, ja lisäksi Lindholmia muistettiin hiljaisella hetkellä sekä muistovideolla.
Diskografia > Sooloalbumit

Voima (2000)
Maailma on kaunis (2010)
Nukku-Matti ja Herra Kuu (2012)
Minun jouluni (2013)