Rusien–Bysantin sota (860)
Hyökkäys

Nestorin kronikan mukaan sotaretken johdossa olivat Kiovan varjagiruhtinaat Askold ja Dir. Sen mukaan sotaretki olisi tehty vuonna 866, mutta kronikka on kirjoitettu vasta 1100-luvulla, joten vuosiluku ei ole niin tarkka kuin tapahtumien jälkeen bysanttilaisten kronikoitsijoiden mainitsema vuosi 860.
Vuonna 1894 belgialainen tiedemies Franz Cumont julkaisi löytämänsä Bysantin keisarien vallasta kertovan kronikan, joka sai nimensä julkaisupaikan mukaan: Brysselin kronikka. Kronikka oli kirjoitettu vuosien 1280–1300 välisenä aikana ja siinä oli myös lyhyt keisarien kronikka. Kronikassa mainitaan myös rusien tarkka hyökkäyspäivä, joka oli 18.6.860. :
”Mikael oli keisari Theofiloksen poika hallitsi yhdessä äitinsä Feodoran kanssa 4 vuotta ja yksin 10 vuotta sekä Vasilin kanssa yhden vuoden ja 4 kuukautta. Hänen hallituskautensa 18. kesäkuuta, kesällä 6368, viidentenä hallitusvuonna tulivat rusit 200:lla laivalla. Pyhän Neitsyen avulla kristityt voittivat ja tuhosivat heidät.”
Illankoitossa 18. kesäkuuta 860 noin 200 rusien laivaa tuli Bosporinsalmen rannalle. Giovanni Diacono, Venetsian doge Pietro II Orseolo suurlähettiläs ja ”Venetsian kronikan” kirjoittaja mainitsee 360 laivaa. Rusien laivojen määrä sekä hyökkäyksen kulku on varsin yhteneväinen bysanttilaisen kronikan kanssa:
«Näinä aikoina normannien kansa [Normannorum gentes] 360:lla laivalla uskaltautui lähestymään Konstantinopolia. Mutta he eivät millään pystyneet valloittamaan kaupunkia, jonka vuoksi he julmasti hävittivät sen ympäristön ja tappoivat suuren joukon ihmisiä. Sen jälkeen he voitokkaasti palasivat takaisin kotiin [et sic praedicta gens cum triumpho ad propriam regressa est].»
Laivat olivat aika suuria, joihin mahtui 30–40 soturia, mikä oli tyypillisen viikinkilaivan koko.  Nestorin kronikan mukaan Oleg Viisas pyysi Konstantinopolilta kunnianosoitusta ja kertoi hänellä olevan 40 soturia laivassa, joka saattoi olla myös liioittelua. Rusit eivät olisi pystyneet viemään suuria laivoja Dneprin koskien ohi eivätkä myöskään Donin alajuoksun ohi, missä kasaarit olivat vartioimassa jokireittiä. Tämän vuoksi voisi olettaa, että ruseja olisi ollut korkeintaan 8 000.
Laivojen ilmestyminen Mustanmeren suunnalta oli suuri yllätys bysanttilaisille. Heillä oli käytössään aikansa parhaat varoitusjärjestelmät kuten majakkojen ketju, jotka viestivät toisilleen vaaran lähestymisestä. Tämäkään ei auttanut heitä saamaan tietoa vaaran lähestymisestä mereltä päin. Päästyään maihin illansuussa soturit rupesivat ryöstelemään Konstantinopolin ympäristöä. Koko yön he ryöstelivät ja tappoivat ihmisiä, jotka paniikissa yrittivät päästä pakoon. Tilannetta hankaloitti myös se, että keisarin sotajoukot olivat 500 km:n päässä sotimassa arabeja vastaan, joten vastarinta kaupungin ympäristössä oli hyvin vähäistä. Keisari Mikael III ei voinut lähettää apujoukkoja Konstantinopoliin, koska Bysantin laivasto kärsi tappion arabeja ja normanneja vastaan Egeanmerellä sekä Välimerellä.
Bysanttilaiset eivät oikein edes tienneet, kuka heitä vastaan hyökkäsi. Konstantinopolin patriarkka Fotios kertoi, että heitä vastaan oli hyökännyt ”pohjoisen kansa” tai ”kansa maan ääreltä”. Saarnassaan hän kuvaili värikkäästi rusien rituaaliuhrauksia. Hänen mielestään rusien tulo oli rangaistus kaupunkilaisten synneistä.
”Siellä näki vauvoja, jotka oli riistetty äitiensä rinnoilta ja maidosta sekä myös elämästään. Niiden koruton arkku (oi surua!) ja kallio, johon ne oli rikottu. Äidit, jotka nyyhkyttivät surusta vastasyntyneiden vauvojensa luona, jotka hengittivät viimeisen kerran. Heidän raakuutensa tuhosi ihmiset sekä myös viattomat eläimet: härät, hevoset, linnut ja kaikki muut, jotka sattuivat heidän eteensä, he lävistivät aseillaan. Härkä makasi maassa ihmisen vieressä. Lapsi ja hevonen olivat saaneet hautansa saman katon alta. Naiset ja linnut vuodattivat verta toistensa päälle.”
Rusien hyökkäys ei kohdistunut ainoastaan Bysantin pääkaupunkiin, vaan myös sen ympäristöön kuten Prinssisaarille Marmaramerellä. Karkotuksessa ollut Konstantinopolin patriarkka Ignatius pääsi hädin tuskin pakenemaan sieltä. Siitä kertoi myöhemmin Nikita Paflogonjanin teoksessaan ”Patriarkka Ignatiuksen elämä” 900-luvun alkupuolelta:
”Tällä hetkellä verenvärjäämiä surmia on enemmän kuin kellään skyyttien kansoista. Heitä sanotaan ruseiksi, jotka tulivat Pontosin Stenoniin ja hävittivät kaikki kylät, kaikki luostarit ja nyt hyökkäsivät jo Konstantinopolin saarille, jossa he ryöstivät kaikki kallisarvoiset astiat ja kalleudet. Ihmiset he ottivat kiinni ja surmasivat kaikki. Sen lisäksi he barbaarisella tavalla tunkeutuivat patriarkaatin luostareihin. He tarttuivat raivoisasti kaikkeen, mitä löysivät ja ottivat vangiksi 22 aatelista. Yhden laivan perässä heidät kaikki tapettiin kirveillä.”