stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dreeveri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dreeveri Wikimedia Commonsissa
Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
Suomen dreeverijärjestö
| n k Ruotsalaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  dreeveri  hamiltoninajokoira  jämtlanninpystykorva  länsigöötanmaanpystykorva  pohjanpystykorva  ruotsinlapinkoira  schillerinajokoira  smoolanninajokoira  tanskalais-ruotsalainen pihakoira 
Muut SKL:n (ja SKK:n) hyväksymät:  gotlanninajokoira  hälleforsinkoira  valkoinen ruotsinhirvikoira 
Harvinaiset:  hedenkoira 
Sukupuuttoon kuolleet:  dalslanninkoira  gråhund  kalixinkoira
Holger Drachmann

| Holger Drachmann |
| --- | --- |
 Kuvitus Familie Journal –lehdessä vuonna 1888
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1846 Kööpenhamina, Tanska
Kuollut: 14. tammikuuta 1908 (61 vuotta) Hornbæk, Tanska
Ammatti:  kirjailija, taidemaalari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Holger Drachmann (9. lokakuuta 1846 Kööpenhamina, Tanska – 14. tammikuuta 1908 Hornbæk, Tanska) oli tanskalainen prosaisti, runoilija ja taidemaalari. Hän syntyi ja vietti lapsuutensa Kööpenhaminassa.
Yksityiselämä

Drachmann oli kolmesti naimisissa. Ensimmäisen vaimonsa Vilhelmine Erichsenin hän tapasi Bornholmin saarella, missä hän vieraili säännöllisesti vuosina 1865–1874. Vuonna 1879 hän meni naimisiin toisen vaimonsa Emmyn kanssa, ja he saivat neljä lasta. Hänen kolmas vaimonsa oli nimeltään Soffi.
Skagen

Drachmann kävi ensimmäisen kerran Skagenissa vuonna 1872 norjalaisen taidemaalarin Frits Thaulowin kanssa, ja siitä lähtien Skagen oli kuolemaan saakka hänen suosikkipaikkojaan. Drachmannista tuli Skagenin maalarit -nimisen taiteilijaryhmän jäsen. Vuonna 1903 hän muutti kolmannen vaimonsa Soffin kanssa Skagenissa olevaan Villa Paxiin. Viimeisinä elinvuosinaan hän alkoi taas maalata Skagenin merimaisemia. Drachmann kuoli vuonna 1908 Hornbækissa, mutta hänet haudattiin Skageniin. Vuonna 1911 Villa Pax muutettiin museoksi.
Ura kirjailijana

Drachmann hyväksyttiin vuonna 1865 opiskelijaksi Tanskan kuninkaalliseen taideakatemiaan, jossa hän opiskeli merimaalausta. Samanaikaisesti hän alkoi kirjoittaa runoja, ja vuonna 1872 hän teki läpimurtonsa kirjailijana. Silloin ilmestyi hänen ensimmäinen kirja Med kul og kridt. Samana vuonna julkaistiin myös hänen runokirjansa Digte. Skagenissa ollessaan hän kirjoitti novellin sankaruudesta. Tähän hänet innoitti paikallinen kalastaja Lars Kruse, joka oli pelastanut monta merimiestä hukkumiselta.
Suomennetut teokset

Kalastajia: valikoima kertomuksia tanskalaisten kalastajien elämästä, suom. Juhani Aho, Söderström 1896
Se luoti osui: novelleja Tanskan rannikoilta ja Kärntin alpeilta, suom. Selma Anttila. Otava, 1909.
Venetsian yö: kertomus (Sange fra havet - Venezia'); suom. Werner Anttila, Helsinki: G. W. Edlund'in kustannus-o.y 1909
Soittajan tarina: maaseutu-elegia, (Kirke og orgel) suom. Eino Palola. Kustannusoy. Kirja, 1916.
Novelleja: Tanskan rannikoilta ja Kärntin alpeilta; suomentanut Selma Anttila, Helsinki:Otava 1909. Otavan 1 markan kirjasto, n:o 3.(Tittelipainos, alkuaan nimellä: Novelleja. 09)
Elsa-Marian kihlajaiset: yksinäytöksinen näytelmä, Holger Drachmannin mukaan kirjoittanut Jussi Mantero, Karisto 1912 Sarja: Seuranäytelmiä, 142
Oli kerran prinsessa: laulunsekainen satunäytelmä 7:ssä kuvaelmassa, Andersenin sadusta mukaellut H. Drachman; suom. W[alter] Juvelius. Teatterikorkeakoulu Viipurin Näyttämö
Suomennetut teokset > Suomennettuja novelleja

Kaksi laukausta ("To Skud"), suomentanut E. [=Elisabeth Löfgren], Uusi Suometar, 1877 Teos verkossa
Kaksi laukausta ("To Skud") teoksessa: Romaneja ja kertomuksia. Vihko 4, Helsinki: Uusi Suometar 1877
Kirkon laiva, suom. Aatto Suppanen, teoksessa: Skandinaviasta: novelli-kirja, Werner Söderström, 1885
Tarina nykyajalta, Holger Drachmannin mukaan, teoksessa: Yö valaskalan selässä ja muita meriseikkailuja, toim. Teuvo Pakkala, Otava Sarja: Mailta ja meriltä no 27
Lisäksi tekstinäytteitä on teoksessa Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja (WSOY 1930).
Suomennetut teokset > Suomennettuja runoja

Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1930
Eino Leino, Maailman kannel, Otava 1913
Eino Leino, Runot IV: 1908–1915, Otava 1968
Valter Juva, Sata runoa, WSOY 1926
Englantilaisia sosialisteja, suomentaja Heikki Asunta, teoksessa: Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja
Improvisointia laivalla, suomentaja Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, WSOY 1957, 1974, 2004
Me kerran hymyilimme -, suomentaja V. A. Koskenniemi, teoksissa: Lyyra ja paimenhuilu: runosuomennoksia (Koskenniemi), WSOY 1917 ja Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja
Minä vihaan suuria totuuksia, suomentaja Eino Leino, teoksissa: Maailman kannel  ja Runot IV: 1908–1915
Suleima: Bosbori! sun lainees huokaa, suomentaja Valter Juva, teoksessa: Valter Juva, Sata runoa
Suleima: Jos Saadia lukisin sulle, suomentaja Valter Juva, teoksessa: Sata runoa
Suleima: Kai Hafiz gaseelein laulaa, suomentaja Valter Juva, teoksessa: Sata runoa
Suleima: Kammottaa, kun mieleen johtuu -, suomentaja Valter Juva, teoksessa: Sata runoa
Suleima: Softa laulaa, suomentaja Valter Juva, teoksessa: Sata runoa
Suleima: Sua, tavernin vartiaa laiskaa!, suomentaja Valter Juva, teoksessa: Sata runoa
Suleima: Tuskain yöksi oli luotu, suomentaja Valter Juva, teoksessa: Sata runoa
Suleima: Vait! soi soitot, suomentaja Valter Juva, teoksessa: Sata runoa
Suleima: Yön hiljaisuudessa, suomentaja Valter Juva, teoksessa: Sata runoa
Syys-ilta, suomentaja Eino Leino, teoksissa: Maailman kannel (Leino)'ja Runot IV: 1908–1915 (Leino)
Tarina, suomentaja Eino Leino, teoksissa: Maailman kannel, Otava 1913; Runot IV: 1908–1915 (Leino), Otava 1968 ja Titaanien laulu: ja muuta historiallista, eksoottista ja kauhurunoutta (toim. Juri Nummelin), Ntamo 2014 ISBN 978-952-215-511-5
Turnajaiset, suomentaja Yrjö Jylhä, teoksessa: Runon pursi: maailmankirjallisuuden kertovaa runoutta, suom. ja toimi Yrjö Jylhä, WSOY 1934
Viimeinen paraati, suomentaja Yrjö Jylhä, teoksessa: Runon pursi
Villa Pax
Drachmannin hauta.
Drachmannin merimaalaus vuodelta 1868.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Holger Drachmann on Wikiaineistossa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holger Drachmann Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia Holger Drachmannin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  KulturNav  MusicBrainz  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Claude R. Eatherly
Lentomiehistön C-11 jäsenet

Miehistön normaali lentokone oli B-29 tyypin raskas nelimoottorinen pommituslentokone, lempinimeltä Straight Flush.
Kapt. Claude R. Eatherly, lentokoneen päällikkö ja pääohjaaja
2. Ltn. Ira C. Weatherly, apuohjaaja
Kapt. Francis D. Thornhill, suunnistaja (navigaattori)
2. Ltn. Frank K. Wey, Jr, pommittaja
2. Ltn. Eugene S. Grennan, lentomekaanikko
Ylik. Pasquale Baldasaro, radisti
Kers. Albert G. Barsumian, tutkaoperaattori
Kers. Gillen T. Nicely, taka-ampuja (koneen ainut puolustusase oli perän kk:t)
Kers. Jack Bivans, apumekaanikko (-myös elso; engl. "scanner"?)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Kirjallisuutta

Huie, William Bradford: The Hiroshima Pilot, alkuteos (englanniksi), 1964
Silvennoinen, Martti: Sydämenlyöntejä jälkeen Hirošiman. Julkaisija: Kirjapaja, Helsinki, 1973. ISBN 951-621-070-8.
Kielletty omatunto. Hiroshiman lentäjän Claude Eatherlyn ja Günther Andersin välinen kirjeenvaihto. Julkaisija: Otava, Helsinki, 1963.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pumpkin_bomb
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Eetu Salinin muistomerkki (Pori)

| Eetu Salinin muistomerkki |
| --- | --- |

Nimi:  Eetu Salinin muistomerkki
Tekijä:  Aimo Tukiainen
Valmistumisvuosi:  1955
Julkistettu:  24. heinäkuuta 1955
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  patsas
Materiaali:  pronssi
Sijainti:  Itäpuisto
Koordinaatit:  61.485052°N, 21.798999°E
Eetu Salinin muistomerkki on vuonna 1955 paljastettu professori Aimo Tukiaisen veistos, joka sijaitsee Porin Itäpuistossa. Se on pystytetty Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen perustajajäsenen ja suomalaisen työväenliikkeen alkuaikojen keskeisen vaikuttajan Eetu Salinin muistoksi. Läheisyydessä oleva aukio on nimetty Salinin mukaan Eetunaukioksi.
Vesielementin sisältävä veistos kuvaa lähteestä juomaan kumartunutta työmiestä. Hahmon takana on tummasta graniitista tehty paasi, josta vasten nojaa työmiehen kuokka. Paadessa on myös Eetu Salinia esittävä reliefi. Muistomerkki on yksi Porin tunnetuimpia veistoksia ja se esiintyy myös 100-vuotiaan suomalaisen työväenliikkeen kunniaksi vuonna 1999 julkaistussa postimerkissä. Salin vaikutti Porissa 1900-luvun ensimmäisinä vuosina, toimien muun muassa kansankeittiön pitäjänä, kaupunginvaltuutettuna, kansanedustajana sekä Sosialidemokraatti-lehden päätoimittajana.
Edwin Smithin Papyrus

Osa Edwin Smithin papyruksesta.
Edwin Smithin Papyrus on muinaisen Egyptin lääketieteellistä tekstiä sisältävä 4,5 metriä pitkä papyruskäärö. Papyrus on kirjoitettu noin vuonna 1600 eaa. Teksti on todennäköisesti kopio vanhemmasta lääketieteellisestä tekstistä, joka on kirjoitettu noin vuosina 3000–2500 eaa. Edwin Smith löysi käärön vuonna 1862, ja se käännettiin ensimmäisen kerran vuonna 1930. Nykyinen säilytyspaikka on New York Academy of Medicine. Edwin Smithin Papyrus esittää hyvin järkiperäisen lähestymistavan vammojen diagnosointiin ja hoitoon toisin kuin monet muut saman ajan kirjoitukset, jotka pohjautuvat enemmän taikuuteen hoitokeinona.
Teksti koostuu 48 esimerkkitapauksesta, jotka käsittelevät suurimmaksi osaksi pään alueen vammoja. Kirjoitus on todennäköisesti ollut armeijan lääkintähenkilöiden ohjeena ja esimerkkitapaukset ovat tyypillisiä armeijan vammoja kuten haavoja, sijoiltaanmenoja ja murtumia. Jokaisessa esimerkkitapauksessa potilas tutkitaan, tehdään diagnoosi ja ennuste parantumismahdollisuuksista sekä määrätään tarvittava hoito. Hoitoina käytetään mm. haavojen ompelua, verenvuodon tyrehdyttämistä, ja murtumien lastoittamista. Joissakin tapauksissa todetaan, että vammalle ei ole hoitoa tai turvaudutaan taikuuteen hoitona. Esitetyt vammat on järjestetty a capite ad calcem -periaatteen mukaisesti eli aloittaen pään alueesta ja edeten siitä kehonosissa asteittain alemmas. Säilynyt osa papyruksesta loppuu kuitenkin rintakehän kohdalle, ja loppuosa papyruksesta on todennäköisesti kadonnut.
Edwin Smithin Papyrus on vanhin tunnettu dokumentti, jossa mainitaan esimerkiksi termit aivovamma ja nenäkirurgia,. Papyrus on myös vanhin tunnettu dokumentti, jossa käsitellään tieteellisesti selkärangan vammoja ja niiden oireita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edwin Smithin Papyrus Wikimedia Commonsissa
Lehtihalmes

Lehtihalmes on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Matti Lehtihalmes (s. 1950), logopedian professori emeritus, Tauno Lehtihalmeksen poika
Tauno Lehtihalmes (vuoteen 1944 Lehtinen, 1916–2004), näyttelijä ja teatterinjohtaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Besarion Džugašvili

Ainoa tunnettu valokuva Besarion Džugašvilistä, vaikkakaan sen aitoutta ei ole vahvistettu.
Besarion Džugašvilin hauta Telavissa, Georgiassa.
Besarion Ivanes dze Besarion Džugašvili (georg. ბესარიონ ჯუღაშვილი , ven. Виссарион Джугашвили), joka tunnetaan yleisesti nimellä Beso, (n. 1850 – 25. elokuuta 1909) oli Josif Stalinin isä. Georgian Didi Lilossa talonpoikaiseen maaorjaperheeseen syntynyt ja nuorena Tbilisiin muuttanut Besarion Džugašvili toimi kaupungissa suutarina kenkätehtaalla.
Besarion Džugašvili sai pyynnön perustaa oman kenkäkaupan Goriin, missä hän tapasi ja meni naimisiin Jekaterina Geladzein kanssa, jonka kanssa hän sai kolme poikaa, joista vain nuorin, Ioseb, selvisi varhaislapsuudestaan hengissä.
Besarion Džugašvilin kenkäkauppa epäonnistui taloudellisesti ja hänelle kehittyi vakava alkoholiongelma, minkä vuoksi hän jätti perheensä ja muutti takaisin Tbilisiin vuonna 1884 työskenteleen jälleen kenkätehtaalla. Hänellä oli vähän yhteyttä vaimonsa tai poikansa kanssa tuona aikana ja hänen elämästään on siitä lähtien ollut vähän tietoa, paitsi että hän kuoli vuonna 1909 maksakirroosiin.
Perhetausta ja varhainen elämä

Besarion Džugašvilin perheestä tiedetään vain vähän. Hänen isoisänsä Zaza Besarion Džugašvili (1780–1847) oli mukana vuoden 1804 Mtiuleti-kapinassa Venäjän valtakuntaa vastaan, joka oli liittänyt itäisen Georgian (Kartli-Kakheti) vuonna 1801 osaksi valtakuntaa. Zaza oli mahdollisesti taustaltaan osseetti ja oli kotoisin Gerin kylästä, lähellä nykyistä Etelä-Ossetiaa. Zaza pakeni kapinaa ja muutti Didi Lilon kylään noin 16 km:n päästä pääkaupunki Tbilisistä.
Zaza oli prinsessa Badur Machabelin maaorja hoitaen tämän viinitarhaa. Siellä hänelle syntyi poika Vano   jolla puolestaan syntyi oli kaksi poikaa: Giorgi ja Besarion, joka syntyi todennäköisesti noin vuonna 1850. Vano kuoli nuorena, todennäköisesti ennen 50-vuotispäiväänsä, kun taas Giorgi työskenteli majatalonisäntänä kunnes rosvot tappoivat hänet.
Ilman perhettä Besarion Džugašvili muutti Tbilisiin ja työskenteli G. G. Adelkhanovin kenkätehtaalla. Besarion Džugašvili todennäköisesti oppi Tbilisissä äidinkielensä georgian lisäksi myös armeniaa, azeria ja venäjää.
Vuonna 1870 Besarion Džugašvili muutti Goriin, noin 75 km päässä Tbilisistä, tekemään kenkiä siellä olevalle venäläisille varuskunnalle. Gori oli tuolloin pieni kaupunki, jossa asui noin 7 000 asukasta. Suurin osa kaupungin asukkaista oli armenialaisia, minkä lisäksi siellä asui runsaasti georgialaisia sekä vähän venäläisiä, abhaaseja ja osseetteja. Kaupungin merkitys kasvoi vuonna 1871, kun Transkaukasian rautatien haara yhdisti kaupungin Tbilisiin ja Potiin, öljyviennin tärkeään satamaan.
Elämä Gorissa

Besarion Džugašvili perusti kenkäkaupan Gorin venäläiskortteliin kasarmin läheisyyteen. Vuonna 1872 tai 1874 hän meni naimisiin Ekaterine (Keke) Geladzen kanssa joka oli talonpojan tytär. Vaimo oli todennäköisesti tuolloin vasta 16-vuotias. Keke oli kotoisin Gamorin kylästä lähellä Goria. Hän oli muuttanut kaupunkiin nuoressa iässä isänsä kuoleman jälkeen.
Heillä oli kolme lasta, kaikki poikia, vaikka kaksi ensimmäistä, Mikheil (s. 14. helmikuuta 1875) ja Giorgi (s. 24. joulukuuta 1876), kuolivat kahden kuukauden ikäisinä. Heidän kolmas ja viimeinen poikansa, Ioseb, syntyi 6. joulukuuta 1878.
Mikheilin kuoleman jälkeen Besarion Džugašvili alkoi juopotella ja avioliitto alkoi rakoilla. Besarion Džugašvilin juomisella oli kielteisiä vaikutuksia hänen liiketoimintaansa ja kotielämäänsä. Usein humalassa olevasta Džugašvilistä tuli väkivaltainen ja hän pahoinpiteli Kekeä ja Iosebia.
Viimeiset vuodet

Vuonna 1884 Besarion Džugašvili jätti perheen ja muutti Tbilisiin. Hän palasi vanhaan työhönsä Adelkhanovin tehtaalle. Hän lähetti Tiflistä rahaa Kekelle sekä pyrki sovintoon hänen kanssa mutta nämä yritykset epäonnistuivat.
Besarion Džugašvili järkyttyi saatuaan tietää, että Keke oli pistänyt poikansa Iosebin kouluun, toivoen sen sijaan, että hänen poikansa seuraisi isänsä polkuaan ja tulisi suutariksi. Keke päätti yhteyksillään kirkkoon että Ioseb jatkaisi opintojaan tullakseen jotta hänestä voi tulla pappi.
Besarion Džugašvili alkoi tehdä kenkiä armenialaisessa basaarissa Tbilisissä sijaitsevassa pajassa, ja hänen elämänsä oli sen jälkeen epävarma  Besarion Džugašvili piti yhteyttä poikaansa Iosebiin.
Elokuussa 1909 Besarion Džugašvili oli Tbilisin Mikailovskin sairaalassa tuberkuloosin, koliitin ja kroonisen keuhkokuumeen takia. Hän kuoli 12. elokuuta 1909 ja kuolinsyyksi ilmoitettiin maksakirroosina. Vain yksi henkilö osallistui hänen hautajaisiinsa, ja hänet haudattiin merkitsemättömään hautaan Telaviin.
Besarion Džugašvilin haudan sijainti oli tuntematon vuoteen 1972 saakka, jolloin Georgian kommunistisen puolueen entinen ensimmäinen sihteeri Kandid Charkviani oli löytänyt sen pitkän etsinnän jälkeen . Charkviani oli aikaisemmin etsinyt valokuvia Besarion Džugašvilista ja oli löytänyt useita kuvia jotka todennäköisesti oli otettu Besarion Džugašvilista. Josef Stalin ei kuitenkaan pystynyt vahvistamaan, oliko joku kuva hänen isänsä Väitetään että on vain yksi valokuva Džugašvilista, vaikkakaan sen aitoutta ei ole koskaan vahvistettu.
Jughashvilin kotitalo Gorissa.Perhe asui yhdessä huoneessa vasemmalla, kun taas Džugašviilin suutarinverstas perustettiin talon kellariin. Rakennus on nyt osa Stalinille omistettu museota.
Eeppinen teatteri

Eeppisellä teatterilla tarkoitetaan kertovaa teatteria eli sitä, että näyttämöä käytetään kerronnallisena välineenä yhteiskunnallisten voimien kuvaamiseen. Eeppisen teatterin kerrontakeinot ovat hyvin tavallisia teatterissa nykyisinkin. Esimerkiksi dokumenttiteatteri on eeppisen teatterin alalaji.
Eeppisen teatterin isäksi nimetään usein saksalainen näytelmäkirjailija Bertolt Brecht. Lajia kehitti kuitenkin jo ennen häntä saksalainen teatteriohjaaja Erwin Piscator. Brecht kirjoitti 1930-luvun puolivälissä teoksessaan Kirjoituksia teatterista: ”Niin sanottu eeppinen teatteri on viimeinen vaihe berliiniläisen teatterin kehityksessä, ja se oikeastaan vain ilmentää teatterin kehitystendenssiä puhtaimmillaan. Eeppiseen teatteriin kuuluu kaikki se, mitä on kutsuttu ajankohtaisnäytelmäksi tai Piscatorin teatteriksi tai opetusnäytelmäksi.”
Brecht kytki eeppisen teatterin virkoamisen tekniseen kehitykseen, poliittisen ilmapiirin muutokseen ja maailman monimutkaistumiseen. ”Taustaprojisointien mahdollisuus, motorisoinnin tuoma näyttämön muunneltavuus, elokuvan käyttö, kaikki nämä paransivat näyttämön varustusta, ja kaikki tämä tapahtui aikana, jolloin tärkeimpiä ihmistenvälisiä tapahtumia ei enää voitu kuvata yksinkertaisesti niin, että vaikuttavat voimat personifioidaan tai ihminen asetetaan kasvottomien metafyysisten voimien armoille. Tapahtumien ymmärtäminen edellytti nyt, että ympäröivä maailma jossa ihmiset elävät tuotiin mukaan näkyvästi ja kaikessa ’merkitsevyydessään’.”
Brecht toteaa, että ympäröivä maailma oli ollut draamassa mukana aiemminkin, mutta vain draaman keskeisen henkilön kokemana, ei itsenäisenä elementtinä. Brechtin mukaan eeppisessä teatterissa näyttämö alkoi kertoa. Näyttämön tausta osallistui tapahtumiin: esimerkiksi suurilla kuvatauluilla kerrottiin, mitä samaan aikaan tapahtuu jossakin toisaalla ja dokumenttiprojisoinnit vahvistivat henkilöiden puhetta tai asettuivat niitä vastaan. Uusi teatterinäkemys vaikutti myös näyttelijän työhön: ”Myöskään näyttelijät eivät enää muuntautuneet täydellisesti esittämäkseen henkilöksi, vaan pitivät siihen etäisyyttä ja pyrkivät herättämään jopa kriittistä suhtautumista sitä kohtaan”, Brecht kirjoitti. Erwin Piscator kehotti näyttelijöitä siirtämään huomionsa keskipisteen lavalta katsojiin. Kun stanislavskilaisessa teatterissa näyttelijä rakentaa roolin sisältä käsin, piscatorisessa teatterissa huomio suuntautuu siihen vaikutukseen, jonka esitys tekee yleisöön.
Brechtin mukaan siihen mikä oli ”luonnollista” tuli lisätä poikkeuksellisuuden tunnusmerkki. ”Vasta silloin alkoivat syyn ja seurauksen lait päästä päivänvaloon. Ihmisten toiminnasta tuli käydä ilmi, että se on juuri sellaista kuin se on ja että se voisi samalla olla myös toisenlaista”, hän kirjoitti. Brecht muistuttaa, että eeppisen teatterin pitää varoa olemasta ikävää, ilotonta ja rasittavaa: ”Oppiminen voi olla nautinnollista, iloista ja taistelevaa.”
Aiheesta muualla

Brecht's Epic Theatre (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Dramatic Theatre Versus Epic Theatre (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Echo (satelliitti)

Echo 1A hangaarissa
Echo oli NASAn ensimmäinen kokeellinen sarja tietoliikennesatelliitteja 1960-luvun alussa. Satelliittien runko oli pallomainen. Runko toimi passiivisena heijastimena: niihin suunnatusta radiosäteilystä osa heijastui takaisin maahan ja voitiin vastaanottaa toisaalla.
Echo 1

Alkuperäinen Echo 1 räjähti Delta-kantoraketin mukana 13. toukokuuta 1960. Seuraava, Echo 1A saatiin onnistuneesti maan kiertoradalle 12. elokuuta 1960 – satelliitista käytetään yleensä nimitystä "Echo 1". Satelliitin rungon, halkaisijaltaan 30,5-metrisen pallon ulkokuori tehtiin 0,127 millimetriä paksusta metallisoidusta Mylar-polyesterikalvosta. Echo 1A onnistui heijastamaan puhelin-, radio- ja televisiosignaaleja takaisin maahan, ja auttoi myös ilmakehän tiheyden mittauksessa. Kiiltävän ja suuren ulkokuoren ansiosta satelliitin pystyi näkemään paljaalla silmällä lähes joka puolella maailmaa. Echo 1A palasi maan ilmakehään ja paloi 7. kesäkuuta 1968.
Echo 2

Echo 2 oli halkaisijaltaan 41,1 metriä ja siinä käytettiin samoja materiaaleja kuin Echo 1:ssa. Thor-Agena kantoraketti vei Echo 2:sen kiertoradalle 25. tammikuuta 1964. Echo 2:n avulla testattiin lähinnä passiivista tiedonvälitystä. Echo 2:n jälkeen NASA hylkäsi ajatuksen passiivisista tietoliikennesatelliiteista ja siirtyi suunnittelemaan aktiivisia satelliitteja. Echo 2 palasi ilmakehään 7. kesäkuuta 1969 ja tuhoutui.
Sotilaallinen käyttö

Echo-ohjelman avulla pystyttiin esimerkiksi Moskovan sijainti määrittelemään tarkasti, jonka vuoksi Yhdysvaltain armeija olisi voinut käyttää ballistisia ohjuksia tehokkaammin Neuvostoliittoa vastaan.
Echo 2
Echinomastus

| Echinomastus |
| --- | --- |
 Echinomastus johnsonii
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset (eudikotyledonit)
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Cacteae
Suku::  Echinomastus  Britton & Rose (1922)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Echinomastus on kaktuskasvisuku, jonka tieteellinen nimi on koostettu kreikankielisistä sanoista ekhinos ’siili’ ja mastos ’rinta’. Sen seitsemän lajia ovat pieniä, pallomaisia kaktuksia, joilla on selvät piikikkäät nystyt. Kukat ovat purppuraisia, vaaleanpunertavia tai valkoisia, ja suomuiset hedelmät avautuvat tyveltään.
Tuntomerkit

Echinomastus-kaktukset ovat yksivartisia, pallomaisia tai lyhyelti lieriömäisiä. Varsi on matalauurteinen, uurteet spiraalimaisia. Varressa on selvästi erottuvia nystyjä, joiden yläpinnalle kääpiöversot eli areolit muodostavat uurteen, jossa on usein mesirauhasia. Areoleissa on aina piikkejä, joskin keskipiikit voivat puuttua; säteittäispiikit ovat tavallisesti neulamaisia ja usein toisiinsa kietoutuneita. Kukat sijaitsevat varren kärjessä nystyjen päissä ja ovat avoinna päiväaikaan. Kooltaan ne ovat keskikokoisia, väriltään valkoisia, vaaleanpunaisia, magentanpunaisia tai purppuranpunaisia. Kukan tyvimalja on lyhyt tai puuttuu, ja vartalon tyvellä on suomuja. Hedelmä on pitkänomainen, suomuinen ja kypsänä kuiva, ja se avautuu tyvestään rei'ällä. Siemenet ovat soikeita tai munuaisenmuotoisia, mustia ja pinnaltaan nystyisiä.
Levinneisyys

Suvun lajit kasvavat Yhdysvaltojen lounaisosissa ja Pohjois-Meksikossa.
Lajit

Echinomastus erectocentrus (syn. Sclerocactus erectocentrus) – punakynsikaktus
Echinomastus gautii
Echinomastus intertextus
Echinomastus johnsonii
Echinomastus mariposensis (syn. Sclerocactus mariposensis) – meksikonkynsikaktus
Echinomastus unguispinus
Echinomastus warnockii