stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Farsalos
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Aleksanteri Suuren sotaretkellä Aasiassa oli mukana farsaloslaista ratsuväkeä. Aleksanterin kuoleman jälkeen Farsalos liittyi Makedonian vastaiseen kapinaan, joka johti vuosien 323–322 eaa. Lamian sotaan. Makedonialaiset valtasivat kaupungin Antipatroksen johdolla vuonna 322 eaa. Antiokhoksen ja Rooman välisissä sodissa Farsalos oli jonkun aikaa Antiokhoksen hallussa, mutta hänen vetäydyttyään kaupunki antautui Acilius Glabriolle vuonna 191 eaa.
Farsalos muistetaan erityisesti Farsaloksen taistelusta Julius Caesarin ja Pompeius Suuren välillä vuonna 48 eaa. Erikoista kyllä Caesar itse ei mainitse paikkaa, jossa saavutti suuren voittonsa, ja se tunnetaan muista lähteistä. Muutama päivä ennen taistelua Caesar oli ottanut haltuunsa Metropoliin, joka sijaitsi Farsaloksesta länteen, ja oli leiriytynyt joukkoineen näiden kahden kaupungin väliselle tasangolle. Sillä välin Pompeius saapui Larissaan ja eteni sieltä etelään kohti Farsalosta. Hän ylitti Enipeuksen ja leiriytyi johonkin Farsaloksen lähelle. Myös Caesarin viimeinen leiri tai asemapaikka ennen taistelua sijaitsi jossakin kaupungin lähellä. Leirien välinen etäisyys oli noin 30 stadioninmittaa eli noin neljä roomalaista mailia.
Tutkijat ovat olleet erimielisiä taistelun tarkasta tapahtumapaikasta suhteessa seudun maantieteeseen. Teos De bello Alexandrino ja monet muut antiikin lähteet sijoittavat taistelun lähelle Palaifarsalosta. Palaifarsaloksen sijainti on kuitenkin ollut epäselvä, ja lisäksi ajatus siitä tapahtumapaikkana on myös kyseenalaistettu. Perinteisesti taistelu on sijoitettu usein Enipeus-joen eteläpuolella sen ja Farsaloksen kaupungin väliselle tasangolle, mihin myös Appianos sen sijoittaa. Se ei kuitenkaan sovi yhteen monien kuvauksen yksityiskohtien ja erinäisten strategisten seikkojen kanssa; niihin sopisi paremmin sijainti Enipeuksen pohjoispuolisella tasangolla, joka on paljon laajempi.
Joka tapauksessa Caesarin joukot järjestäytyivät niin, että joki suojasi joukkojen vasenta sivustaa. Pompeiuksen joukot puolestaan asettuivat näitä vastaan niin, että joki suojasi oikeaa sivustaa; vasemmalla sivustalla hänellä oli vahva ratsuväkensä, jonka hän toivoi ratkaisevan voiton itselleen. Taistelussa Ceasarin joukot saavuttivat kuitenkin voiton, ja Pompeiuksen joukot hajaantuivat. Tappion jälkeen Pompeius vetäytyi Larissaan ja edelleen rannikolle. Osa hänen joukoistaan jäi Caesarin ahdistettaviksi ja pakeni oletettavasti Skotussan suuntaan, missä joukot lopulta antautuivat. Pakoa koillisen suuntaan on pidetty selvimpänä merkkinä siitä, että taistelu olisi käyty joen pohjoispuolella, sillä silloin pako ei vaatinut hankalaa joen ylitystä.
Plinius vanhemman aikana Farsaloksella oli vapaakaupungin asema. Hierokles mainitsee kaupungin vielä 500-luvulla. Samalla vuosisadalla keisari Justinianus uusi Farsaloksen muurit. Varhaisella bysanttilaisella kaudella kaupunki oli piispanistuin.
Farsaloksella tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin neljä voittoa Olympian kisoissa ja kaksi voittoa Python kisoissa.
Rakennukset ja löydökset

Akropolis ja kaupunginmuurit
Farsalos ja sen akropolis oli ympäröity muurein, jotka laskeutuivat akropoliin länsi- ja itäpäästä pohjoiseen alas tasangolle, jossa ne kiersivät alakaupungin. Länsisivulla muuri sulki sisäänsä Apidanoksen lähteen nykyisen Pyhän Paraskevan (Agía Paraskeví) kirkon lähellä. Itäsivu kulki suunnilleen nykyisen Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) kirkon kohdalta. Pohjoisessa muuri ulottui niin kauas, että se olisi sulkenut sisäänsä suuren osan nykykaupungistakin. Yhteensä muurien pituus oli noin 5–6 kilometriä, ja niiden paksuus oli noin 2,7 ja 4 metrin väliltä. Muureissa oli ainakin 24 tornia sekä neljä pääporttia ja yksi pienempi portti.
Muurien varhaisimmat osat on ajoitettu 500-luvun lopulle tai 400-luvulle eaa., ja niitä uusittiin ja laajennettiin 300-luvulla eaa. Viimeisiä vahvistuksia on tehty bysanttilaisella kaudella. Muureja on säilynyt erityisesti akropoliilla, mutta niistä on löydetty joitakin osia myös alakaupungin alueelta. Akropoliilta on löydetty suuria bysanttilaisaikaisia vesisäiliöitä.
Pyhäköt
Kaupungin tärkein kultti oli omistettu Zeus Olympiokselle tai Zeus Thauliokselle. Jossakin nykyisen Pyhän Paraskevan kirkon lähellä sijaitsi Zeus Thauliokselle omistettu temppeli. Kirjallisten lähteiden perusteella kaupungissa on ollut kultit ja näin oletettavasti myös pyhäköt Afrodite Peitholle, Artemiille, Athenelle, Demeterille, Hestialle ja Symmakhokselle sekä Hermeelle. Kaupungin lounaispuolelta on löydetty Panille ja nymfeille omistettu luolapyhäkkö, josta on löydetty votiivipatsaita ja piirtokirjoituksia 500-luvulta eaa. hellenistiselle kaudelle saakka.
Jossakin Farsaloksen tasangon itäosassa kaupunkivaltion alueella sijaitsi Thetideion eli Thetiille omistettu pyhäkkö. Sen on ehdotettu sijainneen nykyisessä Dasólofoksessa, jonka Pyhän Athanasioksen (Ágios Athanásios) kirkossa on käytetty antiikin aikaisia osia, tai pyhäkön mukaan nimetyssä nykyisessä Thetídiossa. Joskus Thetideion mainitaan myös kaupungiksi tai muuksi asutukseksi.
Muut rakennukset ja löydökset
Nykyisen kaupungin keskusaukion läheltä on löydetty 13 × 13 metrin kokoisen, doorilaista ja joonialaista tyyliä edustaneen peristyylirakennuksen rauniot. Myös muita rakennus- ja veistoslöytöjä on tehty eri puolilta alakaupungin aluetta. Kirjallisten lähteiden perusteella kaupungissa tiedetään olleen kreikkalainen tai roomalainen teatteri, mutta sitä ei ole löydetty.
Kaupungista noin kolme kilometriä itään on löydetty nekropolis, jonka haudat ovat pääosin 300-luvulta eaa. Toinen nekropolis on löydetty kaupungin länsipuolelta. Sen haudat ajoittuvat mykeneläiseltä hellenistiselle kaudelle. Eräs haudoista on dromos-käytävällä varustettu tholos-hauta, joka oli rakennettu arkaaisella kaudella mykeneläisen haudan paikalle, ja säilyi käytössä hellenistiselle kaudelle saakka.
Kaupungista ja sen ympäristöstä tehtyjä esinelöytöjä on muun muassa Vóloksen arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Farsalos Wikimedia Commonsissa
Farsaloksen raunioita.
Farsaloksen akropoliin muurien jäänteitä.
Kore ja Demeter. Farsaloksesta löydetty reliefi, n. 460 eaa. Louvre.
Farsaloksen lyömä hemidrakhma, n. 450–400 eaa. Kuvituksessa kypärällä varustettu Athenen pää sekä hevosen pää ja teksti Φ A / P Σ.
Eräs tulkinta Julius Caesarin ja Pompeiuksen joukkojen sijoittelusta vuoden 48 eaa. Farsaloksen taistelussa.
Farsaloksen taistelu. Osa Suetoniuksen kuvaukseen perustuvasta freskosta vuodelta 1575. Palazzo della Corgna, Castiglione del Lago.
Farsaloksen muureja.
Tholos-haudan jäänteet.
Tieteellinen teoria

Tiede
Tieteellinen menetelmä
 Tieteellinen selittäminen
Falsifiointi, Havainto, Hypoteesi, Induktiivinen päättely, Kausaliteetti, Näennäistiede, Occamin partaveitsi, Teoria
n
k
Tieteellinen teoria on hyvin perusteltu selitys ilmiölle, joka on saavutettu käyttäen tieteellistä menetelmää ja on toistuvasti vahvistettu havaintojen ja kokeiden kautta. Kuten enimmät (ellei kaikki) tieteelliset tiedon muodot, tieteelliset teoriat ovat luonteeltaan induktiivisia ja pyrkivät olemaan ennustavia ja selittäviä.
Tieteellisen teorian vahvuus riippuu sillä selitettävissä olevien ilmiöiden monimuotoisuudesta sekä sen tyylikkyydestä ja yksinkertaisuudesta (ks. Occamin partaveitsi). Sitä mukaa kun lisää tieteellistä todistusaineistoa kerääntyy, tieteellinen teoria voi tulla hylätyksi tai muutetuksi, jos se ei sovi uusiin empiirisiin havaintoihin – tämän kaltaisissa tilanteissa kaivataan täsmällisempää teoriaa. Tietyissä tapauksissa vähemmän täsmällistä ja muuttamatonta teoriaa voidaan edelleen käyttää teoriana, jos siitä on (pelkästään sen yksinkertaisuuden ansiosta) hyötyä approksimaationa tiettyjen olosuhteiden vallitessa (esim. mekaniikan peruslakien käyttö approksimaationa erityiselle suhteellisuusteorialle nopeuksilla, jotka ovat pieniä suhteessa valon nopeuteen).
Tieteelliset teoriat ovat koeteltavia ja tekevät falsifioitavissa olevia laaja-alaisia selityksiä, jotka perustuvat todisteisiin ja ovat koeteltavissa. Ne kuvaavat tietystä luonnollisesta ilmiöstä vastuussa olevia kausaalisia tekijöitä ja niitä käytetään selittämään fyysisen maailmankaikkeuden piirteitä tai tiettyjä tiedustelun alueita (esim. sähkö, kemia, tähtitiede). Tieteilijät käyttävät teorioita perustana uuden tieteellisen tiedon saavuttamiseksi sekä saavuttamaan teknologian keksimisen ja sairauden parantamisen kaltaisia päämääriä. Tieteelliset teoriat ovat luotetuin, täsmällisin ja kattavin tieteellisen tiedon muoto. Tämä eroaa suuresti “teoria” -termin yleisestä käytöstä, joka viittaa siihen, että jokin on perusteeton ja spekulatiivinen.
Teorioiden olennaiset kriteerit

Kaiken tieteellisen tiedon (myös teorioiden) ominaispiirre on kyky tehdä falsifioitavia tai koeteltavia ennustuksia. Kyseisten ennustusten merkittävyys ja spesifisyys määrittelevät kuinka potentiaalisesti käyttökelpoinen teoria on. Mahdollinen teoria, joka ei tee yhtäkään havaittavissa olevaa ennustusta, ei ole hyödyllinen teoria. Ennustukset, jotka eivät ole tarpeeksi spesifisiä testattaviksi, eivät myöskään ole hyödyllisiä. Termi "teoria" on tuskin sovellettavissa näissä tapauksissa.
Tiedon kuvauksien joukkoa kutsutaan yleensä teoriaksi vain jos se täyttää seuraavia kriteereitä:
Se tekee falsifioitavia ennustuksia johdonmukaisella tarkkuudella laajalla alueella tieteellisiä tutkimuksia (kuten mekaniikassa).
Sitä tukevat yhtenäisen perustan sijaan monet itsenäiset todisteet. Tämä takaa sen, että se on mahdollisesti hyvä arvio, ellei täysin oikeassa.
Se on johdonmukainen aiempien kokeellisten tulosten kanssa ja on ennustuksiltaan vähintään yhtä täsmällinen kuin aiemmat teoriat.
Se voidaan altistaa pienille muutoksille, joiden tarkoituksena on ottaa huomioon uutta näyttöä (joka ei sovi siihen täydellisesti) sitä mukaa kun sitä löydetään. Se voi siten kasvattaa sen ennustavaa kykyä ajan kuluessa.
Se on yksi säästeliäimmistä selityksistä, tehden mahdollisimman vähän selityksiä tai oletuksia. (Katso Occamin partaveitsi. Tämä ei ole ehdoton kriteeri, koska ei ole olemassa mitään objektiivista määritelmää säästeliäisyydelle. Jotkut teoriat ovat kuitenkin paljon taloudellisempia kuin toiset.)
Ensimmäiset kolme kriteeriä ovat kaikista tärkeimmät. Tieteellisinä pidettävät teoriat täyttävät useimmat kriteereistä, ihanteellisesti kaikki. Tämä on totta niinkin vakiintuneille teorioille kuin erityinen ja yleinen suhteellisuusteoria, kvanttimekaniikka, laattatektoniikka, synteettinen evoluutioteoria ym.
Teorioiden muodostuminen

Tieteelliseen menetelmään liittyy hypoteesien ehdottaminen ja testaaminen niin, että ensin ennustetaan hypoteesin perusteella tulevien kokeiden lopputulokset ja sitten tehdään kyseiset kokeet ennustusten todenperäisyyden tarkistamiseksi. Tämä tuottaa todistusaineistoa joko hypoteesin puolesta tai sitä vastaan. Kun riittävän paljon kokeellista aineistoa on kerääntynyt tietyllä tiedustelun alueella, tieteilijät voivat ehdottaa mahdollisimman suurta osaa aineistoa kattavaa, selittävää kehystä. Myös selitystä testataan. Jos selitys täyttää vaaditut kriteerit (ks. yllä), silloin selityksestä tulee teoria. Tämä voi viedä useita vuosia, koska riittävän todistusaineiston kerääminen voi olla vaikeata tai monimutkaista.
Sitten kun kaikki kriteerit täyttyvät, selityksestä tulee laajasti hyväksytty tieteilijöiden keskuudessa (ks. tieteellinen konsensus) parhaana mahdollisena selityksenä ainakin joillekin ilmiöille. Se olisi silloin tehnyt ennustuksia, joita edelliset teoriat eivät kyenneet selittämään tai eivät kyenneet ennustamaan täsmällisesti. Se olisi myös kestänyt väärentämisen yrityksiä. Tieteellinen yhteisö olisi arvioinut todistusaineiston vahvuutta ja lukuisat itsenäiset tutkijaryhmät olisivat toistaneet tärkeimmät kokeet.
Teorioiden ei tarvitse olla täydellisen täsmällisiä, jotta niistä olisi hyötyä. Esimerkiksi mekaniikan peruslakien tekemien ennustusten tiedetään olevan epätäsmällisiä suhteellisuusteorian alueella, mutta ne ovat lähes täysin oikeassa suhteellisen alhaisilla nopeuksilla. Kemiassa on olemassa useita teorioita happo-emäsreaktioille, kukin antaen hyvin erilaisen selityksen happojen ja emästen käyttäytymiselle, mutta kyseiset teoriat ovat silti erittäin hyödyllisiä kun ennustamme happojen ja emästen käyttäytymistä. Minkä tahansa tieteellisen tiedon tavoin, mikään teoria ei voi koskaan olla täysin varma, koska tulevat kokeet voivat olla ristiriidassa teorian tekemien ennustusten kanssa. Tästä huolimatta, tieteellisen konsensuksen tukemilla teorioilla on suurin varmuuden taso, jonka mikään tieteellinen tieto voi saavuttaa; esimerkkeinä se, että kaikki kappaleet ovat painovoiman vaikutuksen alaisia ja se, että kaikki elämä maapallolla on polveutunut yhteisestä esivanhemmasta.
Jos teoriaa tukee riittävän vahva todistusaineisto, se voidaan hyväksyä vaikka kaikkia sen tekemiä merkittäviä ennustuksia ei olisi testattu. Jotkut kokeet voivat esimerkiksi olla hyvin epäkäytännöllisiä tai teknisesti vaikeita toteuttaa. Tämän vuoksi teoriat voivat tehdä ennustuksia, joita ei ole vielä tarkistettu tai todistettu vääriksi; näissä tapauksissa, ennustettuja lopputuloksia voidaan kuvailla epävirallisesti sanalla "teoreettinen". Näitä ennustuksia voidaan testata myöhemmin. Jos ennustukset osoittautuvat vääriksi, tämä voi johtaa teorian korjaukseen tai sen hylkäämiseen.
Teorioiden muuttuminen ja kehittyminen

Jos teorian ennustuksien kanssa ristiriidassa olevia kokeellisia tuloksia havaitaan, tieteilijät ensin arvioivat oliko kokeen suunnitelma järkevä. Jos kokeen suunnitelmasta ei löydetä virheitä, tieteilijät yrittävät toistaa kokeet itsenäisesti. Tämän jälkeen aletaan etsiä tapoja, joilla teoriaa voitaisiin mahdollisesti parantaa. Ratkaisu voi vaatia pieniä tai suuria muutoksia teoriaan. Lopputuloksena voi myös olla, että teoriaa ei muuteta lainkaan jos tyydyttävä selitys löytyy teorian jo olemassa olevasta kehyksestä. Teorioista tulee ajan myötä parempia kun peräkkäiset muutokset rakentuvat toistensa päälle ja ne saavuttavat suuremman täsmällisyyden ennustamisen suhteen. Tieteellisestä tiedosta tulee siten ajan myötä täsmällisempää koska jokaisen teorian uuden version (tai täysin uuden teorian) täytyy olla ennustavampi ja selittävämpi kuin sitä edeltänyt versio.
Jos teoriaan tehdyt muutokset vaikuttavat riittämättömiltä uusien löydöksien selittämiseksi, silloin voidaan tarvita uusi teoria. Teorioiden korvaukset tapahtuvat kuitenkin paljon harvemmin kuin teorioiden muutokset koska tieteellinen tieto on yleisesti ottaen kestävää. Vanhaa teoriaa käytetään kuitenkin siihen asti kun uusi teoria on ehdotettu ja hyväksytty. Tämä on siksi koska se on edelleen paras tarjolla oleva selitys lukuisille muille ilmiöille; teorian ennustuskyky on varmennettu muissa konteksteissa. Esimerkiksi vuonna 1859 tiedettiin, että Merkuriuksen perihelin kiertyminen rikkoi mekaniikan peruslakeja, mutta teoria säilyi parhaana selityksenä kunnes yleiselle suhteellisuusteorialle kerääntyi riittävästi todistusaineistoa. Muutosten sykli johtaa siihen, että lukuisten eri tieteilijöiden panokset sisällytetään teoriaan ajan myötä vaikka sen olisi aluksi ehdottanut yksi tai useampi henkilö.
Muutosten jälkeen hyväksytty teoria kykenee selittämään useampia ilmiöitä ja sillä on suurempi ennustuskyky (jos sillä ei olisi, muutoksia ei olisi tehty); tämä uusi selitys on tämän jälkeen avoin uusille muutoksille tai korvaukselle. Jos teoria ei tarvitse muutoksia toistetuista kokeista huolimatta, tämä viittaa siihen, että teoria on hyvin täsmällinen. Tämä tarkoittaa myös, että hyväksytyt teoriat keräävät todistusaineistoa ajan myötä. Se kuinka pitkään teoria (tai mikä tahansa sen periaatteista) on hyväksytty viittaa sitä tukevan todistusaineiston vahvuuteen.
Teoriat ja lait

Sekä tieteelliset lait että tieteelliset teoriat ovat tieteellisen menetelmän tuotteita. Kummatkin ovat hypoteesien muodostamisen ja testaamisen lopputuloksia ja voivat ennustaa luonnollisen maailman ilmiöitä. Kummatkin ovat yleensä hyvin tuettuja havainnoilla ja/tai kokeellisilla todisteilla. Tieteelliset lait ovat kuitenkin selittäviä selostuksia siitä, miten luonto tulee käyttäytymään tietyissä olosuhteissa. Tieteelliset teoriat ovat laajempia ja antavat kattavia selityksiä siitä miten luonto toimii ja siitä miksi se ilmaisee tiettyjä ominaisuuksia. Teorioita tukee lukuisista lähteistä peräisin olevat todistusaineistot ja ne voivat sisältää yhden tai useampia lakeja.
On yleinen väärinkäsitys, että tieteelliset teoriat ovat alkeellisia ideoita, joista ajan saatossa tulee tieteellisiä lakeja kun tarpeeksi todistusaineistoa on kerääntynyt. Teoria ei muutu tieteelliseksi laiksi uusien tai parempien todisteiden kerääntymisen kautta. Teoria tulee aina olemaan teoria ja laki tulee aina olemaan laki. Sekä teoriat että lait on mahdollista osoittaa vääriksi niiden kanssa ristiriidassa olevalla todistusaineistolla.
Teoriat ja lait ovat myös käsitteellisesti erillisiä hypoteeseista. Toisin kuin hypoteeseihin, teorioihin ja lakeihin voidaan yksinkertaisesti viitata tieteellisinä tosiasioina. Tieteessä teoriat ovat kuitenkin käsitteellisesti erillisiä tosiasioista vaikka ne olisivat hyvin tuettuja. Esimerkiksi evoluutio on sekä teoria että tosiasia.
Nykyisen teorian keskeinen ennustus: Yleinen suhteellisuusteoria ennustaa valon taittumisen painovoimakentässä. Tätä ennustusta testattiin ensimmäistä kertaa auringonpimennyksen aikana toukokuussa 1919.
Ensimmäinen havainto solusta, jonka Robert Hooke teki varhaisen mikroskoopin avulla. Tämä johti soluteorian kehittymiseen.
Käännös suomeksi
Varastorepeäminen

Varastorepeäminen on eräissä messingeissä ilmenevä jännityskorroosion muoto.
Archaío Limáni

| Archaío Limáni Αρχαίο Λιμάνι |
| --- | --- |
 Archaío Limáni
 Koordinaatit: 37°55′52″N, 22°53′48″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Korinthia
Kunta:  Kórinthos
Kunnallisyksikkö:  Kórinthos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  4201010202
Väkiluku (2011):  979
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Archaío Limáni (kreik. Αρχαίο Λιμάνι; myös Arhéo Limáni), antiikin Lekhaion (m.kreik. Λέχαιον), on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylä on osa Archaía Kórinthoksen kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 979 (vuonna 2011).
Antiikin aikainen satama

Antiikin Lekhaion oli kylän nykyisen nimen, suomeksi ”Antiikin satama”, mukaisesti Korintin satamakaupunki. Se sijaitsi Korintin kannaksen länsipuolella ja palveli Korintinlahden puoleista merenkulkua, siinä missä Korintin toinen satama Kenkhreai (nykyinen Kechriés) sijaitsi kannaksen itäpuolella eli Saroninlahden puolella. Archaío Limáni sijaitsee noin kolme kilometriä pohjoiskoilliseen antiikin Korintin paikasta eli nykyisestä Archaía Kórinthoksen kylästä, ja noin kolme kilometriä länteen nykyisestä Kórinthoksen kaupungista. Nykyinen Léchaio-niminen pikkukaupunki puolestaan sijaitsee eri paikassa, noin 4,5 kilometriä antiikin Lekhaionin paikasta länteen.
Lekhaion oli Korintille merkittävä kauppa- ja sotasatama. Sieltä kuljettiin sekä keskiseen ja luoteiseen Manner-Kreikkaan että läntiselle Välimerelle. Satamaan johti Korintista niin kutsuttu Lekhaionin tie, joka sai alkunsa Korintin agoralta. Kaupunkia ja satamaa yhdistivät pitkät muurit, jotka suojasivat kaupungin ja sen linnavuoren Akrokorintin yhteyttä merelle. Sataman tiedetään olleen käytössä ainakin arkaaisella kaudella, mutta ei vielä esihistoriallisella ajalla. Se kukoisti erityisesti roomalaisella kaudella, jolloin se oli tärkeä etappi Rooman ja Achaean provinssin pääkaupunkina toimineen Korintin välillä. Satamaa on rakennettu erityisesti 500-luvulla eaa., noin vuonna 45 jaa. sekä noin vuonna 355 jaa. Vuonna 391 eaa. Lekhaionissa käytiin Korintin sotaan kuulunut Lekhaionin taistelu.
Lekhaion oli koko Kreikan suurimpia satamia. Varsinaisen satama-alueen kooksi on arvioitu noin 150 000 neliömetriä. Satama koostui ulkosatamasta (noin 100 000 neliömetriä) aallonmurtajineen, sekä sisäsatama-altaasta (noin 50 000 neliömetriä), johon johti kapea kanava. Satama-alue sijaitsee heti nykyisen kylän länsipuolella. Nykyisin paikalliset viittaavat siihen nimellä Vounalákia (Βουναλάκια).
Muusta kaupungista tiedetään vähemmän, mutta joitakin yksityiskohtia tunnetaan kirjallisuuden kautta. Plutarkhoksen, jonka teos Seitsemän viisaan pidot sijoittuu satamakaupunkiin, mukaan kaupungissa oli muun muassa Afroditelle omistettu temppeli, Asklepiokselle omistettu pyhäkkö, gymnasion sekä kilparata. Pausaniaan mukaan kaupungissa oli Poseidonin pyhäkkö. Sisäsataman kaakkoispuolelta on löydetty Nymfaion. Alueen eteläpuolelta on löydetty klassiselta kaudelta peräisin oleva hautausmaa sekä roomalainen huvila.
Satama oli käytössä ainakin vielä bysanttilaisella kaudella. 400-luvun lopussa tai 500-luvun alussa alueelle rakennettiin muun muassa suuri basilikakirkko, jossa oli erillinen, varhaisempi baptisterio. Basilika kuitenkin tuhoutui maanjäristyksessä jo 500-luvun puolessa välissä.
Muinainen satama on nykyisin osaksi meren alla. Sitä on tutkinut muun muassa Tanskan Ateenan-instituutin, Kööpenhaminan yliopiston ja kreikkalaisten arkeologien yhteisprojekti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Lekhaion Wikimedia Commonsissa
Yksityiskohta Lekhaionin basilikakirkosta.
Metroon (Olympia)

| Metroon> Μητρῷον |
| --- | --- |
 Metroonin rauniot.
Sijainti:  Archaía Olympía, Elis, Länsi-Kreikka, Kreikka
Koordinaatit:  37°38′20″N, 21°37′51″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  noin 400–300 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Olympian arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Metroon (m.kreik. Μητρῷον, Mētrōon) oli antiikin aikainen Jumalten äidille omistettu kreikkalainen temppeli Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.
Agrippina nuoremman patsas temppelistä. Olympian arkeologinen museo.
Temppeli oli rakennettu noin vuonna 400–300 eaa. Sen kultin kohde oli Jumalten äiti, joka käsitettiin alun perin Rheaksi ja myöhemmin Kybeleksi. Esihistoriallisella ajalla Olympian varhaisvaiheissa sama paikka on ollut pyhitetty Maaäidille eli Gaialle sekä Eileithyialle, joka yhdistettiin myös äitiyteen. Roomalaisella ajalla temppelin kultti korvattiin Augustuksen ja muiden keisareiden henkilökultilla sekä Roman eli Rooman kaupungin henkilöitymän kultilla.
Metroon sijaitsi Olympian temenos-alueen eli Altiksen pohjoislaidalla aarrekammioiden edessä ja Heran temppelin itäpuolella. Metroon oli pieni peripteraalitemppeli, joka edusti doorilaista tyyliä. Sen koko oli noin 10,6 × 20,7 metriä ja siinä oli 6 × 11 pylvästä. Pylväiden korkeus oli noin 4,6 metriä ja niiden halkaisija alapäässä noin 0,85 metriä. Pylväät oli tehty paikallisesta kalkkikivestä ja päällystetty valkoisella stukkolla.
Temppelin naos eli cella avautui itään ja sen pronaoksen edessä oli kaksi pylvästä. Lännen puolella oli opisthodomos, jonka edessä oli myös kaksi pylvästä. Naoksen sisällä sen pohjois- ja eteläseinustalla oli mahdollisesti rivit pylväitä, joiden tyylisuuntaa ei tiedetä. Roomalaisella ajalla temppelissä on ollut ainakin Augustuksen, Claudiuksen, Tituksen, Vespasianuksen, Agrippina nuoremman ja Domitian patsaat. Temppeliin kuulunut alttari sijaitsi mahdollisesti sen länsipuolella tai pohjoispuolella aarrekammioiden alueella.
Temppelistä on säilynyt lähinnä sen perustukset ja vähäisiä muita rakenneosia. Raunioista löytyneet roomalaisaikaiset keisarisukujen jäsenten patsaat ovat Olympian arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metroon Wikimedia Commonsissa
Alta Dahlgren

Alta Dahlgren noin vuonna 1895.
Anna (Alta) Dahlgren (15. helmikuuta 1868 Vaasa – 26. tammikuuta 1908 Norja) oli suomenruotsalainen toimittaja ja lastenkirjailija joka käytti nimimerkkejä Alta ja A.D.
Vaasalaiseen kauppiasperheeseen syntynyt Dahlgren aloitti kirjoittamalla sanoma- ja aikakauslehtiin "jutelmia" sekä nuortenkirjojen arvosteluja. Hän toimitti Sirkka- ja Sländan-nimisiä lastenlehtiä vuodesta 1895 yhdessä Vera Hjeltin kanssa.