stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Blas de Lezo -luokka
Suunnittelu

Suunnitelma alusten valmistamiseksi muistutti ensimmäisen maailmansodan aikana valmistettuja Britannian kuninkaallisen laivaston C- tai D-luokan risteilijöitä. Suunnitelman mukaan alusten uppouma olisi noin 4 700 tonnia ja mitat samat kuin brittialuksilla. Alusten suojana oli vesirajaan sijoitettu konehuoneiden kohdalta kolmen tuuman panssarivyö, joka oheni päissä 1,25 tuumaan. Aluksilla oli myös tuuman panssarikansi ja taistelunjohtotornissa kuuden tuuman panssarointi.
Propulsiojärjestelmään kuului neliakselinen turbiinimoottori, jolle paine tuotettiin öljy- ja hiilipolttoisilla Yarrow-kattiloilla, jotka olivat kolmessa huoneessa ja kytketty kolmeen hormiin. Suunniteltu koneteho oli 43 000 hevosvoimaa, mikä mahdollisti maksiminopeudeksi 29 solmua. Koeajoissa Mendez Nuñez saavutti 43 776 hevosvoimalla 29,25 solmua.
Alusten aseistuksena oli kuusi Vickers-Carracan kuuden tuuman 50 pituuskaliiperin BL-tykkiä yksiputkisina kilvin suojattuina asennuksina, joiden suurin korotuskulma oli 15 astetta. Tykeillä ammuttiin 100 naulan ammuksia. Tykit oli asennettu etukannelle ja sillan eteen kummallekin laidalle sekä takakannelle ja kansirakenteiden kummallekin laidalle. Kevyenä ilmatorjunta-aseistuksena neljä yksiputkista 47 millimetrin tykkiä, jotka todennäköisesti olivat samoja kuin QF 3 naulan Hotchkiss -tykkejä, joista kaksi oli asennettu rinnakkain etummaisen savuhormin eteen ja toiset kaksi hieman taaemmas takimmaisten torpedoputkien yläpuolelle.
Torpedoaseistuksena oli neljä 21 tuuman kolmenputkensarjaa, jotka oli asennettu kannelle kummakkekin kyljelle keskilaivaan. Aluksille ei suunniteltu lentokoneiden vaatimia tiloja eikä laitteita.
Alukset

Luokan alusten hankinta vahvistettiin vuoden 1915 laivastolailla, mutta ensimmäisen maailmansodan aiheuttaman materiaalipulan vuoksi työt etenivät hitaasti.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Blas de Lezo | Sociedad Española de Construcción Naval, Ferrol | 9. huhtikuuta 1917 | 27. heinäkuuta 1922 | maaliskuu 1925 | tuhoutunut ajettuaan karille 11. heinäkuuta 1932 |
| Méndez Núñez | Sociedad Española de Construcción Naval, Ferrol | 28. syyskuuta 1917 | 3. maaliskuuta 1923 | toukokuu 1925 | poistettu alusluettelosta 1963 |
Corrado Augias

Corrado Augias vuonna 2014.
Corrado Augias (s. 1935 Rooma) on italialainen kirjailija ja toimittaja. Hän on toiminut pitkiä aikoja kirjeenvaihtajana ulkomailla ja vuosina 1994–1999 italialaisen vasemmistopuolueen europarlamentaarikkona. Hän on kirjoittanut useita jännitysromaaneja, näytelmiä sekä esseitä.
Teoksia

Augias, Corrado: Rooman salaisuudet: Muistoja, kertomuksia ja henkilöitä.  ((I segreti di Roma, 2005.) Suomentanut Paavo Castrén)  Helsingissä:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-21936-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Corrado Augias Wikimedia Commonsissa
Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  MEP-hakemisto 
Muut:  IdRef
Richard Blick

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 4×200 m vapaauinti |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Chicago 1959 | 4×200 m vapaauinti |  |
Richard Adolph "Dick" Blick (s. 29. heinäkuuta 1940 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kilpauimari, joka voitti olympiakultaa vapaauintiviestissä vuonna 1960.
Blick voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä vuonna 1959. Rooman olympialaisissa 1960 hän voitti samassa lajissa olympiakultaa maailmanennätysajalla 8.10,2. Hän ui loppukilpailussa toisen osuuden.
Stefanos Byzantionlainen

Stefanos Byzantionlainen (kreik. Στέφανος Βυζάντιος, Stefanos Byzantios; 500-luku) oli bysanttilainen grammaatikko ja leksikografi, joka kirjoitti merkittävän maantieteellisen sanakirjan Ethnika (Εθνικά). Teoksesta itsestään on säilynyt vain katkelmia, mutta siitä tunnetaan myös erään Hermolaoksen tekemä tiivistelmä.
Elämä

Stefanoksen elämästä ei tiedetä muuta kuin se, että hän eli Arcadiuksen ja Honoriuksen ajan jälkeen ja ennen Justinianus II:ta ja että hän toimi grammaatikkona Konstantinopolissa. Myöhemmät kirjailijat eivät tarjoa lisätietoa Stefanoksesta, mutta he mainitsevat, että eräs Hermolaos lyhensi tämän teoksen tiivistelmäksi. Hermolaos omisti tiivistelmänsä Justinianukselle, mutta ei ole tietoa, viitataanko tällä Justinianus I:een vai II:een. On kuitenkin todennäköistä, että Stefanos vaikutti Konstantinopolissa Justinianus I:n aikana, 500-luvulla jaa.
Ethnika

Lyhennelmänäkin Ethnika on arvokas maantieteellisen, mytologisen ja uskonnollisen tiedon lähde antiikin Kreikkaa koskien. Lähes jokainen artikkeli teoksessa sisältää viittauksia johonkin antiikin aikaiseen kirjailijaan auktoriteettina paikan nimeä koskien. Säilyneistä katkelmista voidaan nähdä, että alkuperäinen teos sisälsi paljon lainauksia eri kirjailijoilta, sekä paljon mielenkiintoisia topografisia, historiallisia, mytologisia yms. yksityiskohtia.
Alkuperäisen teoksen merkittävimmät katkelmat ovat peräisin Konstantinos Porfyrogennitoksen teoksista De administrando imperio, luku 23 (artikkeli "Ίβηρίαι δύο") ja De thematibus, II.10 (Sisilian kuvaus). Jälkimmäinen sisältää katkelman komediakirjailija Aleksikseltä. Kolmas merkittävä katkelma, joka alkaa artikkelista "Δύμη" ja päättyy Δ-kirjaimen loppuun, sisältyy erääseen Pierre Séguierin kokoaman Fonds Coislin -kirjaston käsikirjoitukseen.
Teoksen ensimmäinen nykyaikainen laitos oli Aldus Manutiuksen vuonna 1502 toimittama. Teoksen standardilaitos on puolestaan Augustus Meineken vuonna 1849 toimittama. Teokseen viitataan yleensä Meineken sivunumeroilla. Uusin laitos on Margarethe Billerbeckin saksaksi toimittama (osa I: A-G, 2006).
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia

Billerbeck, Margarethe (toim.): Stephani Byzantii Ethnica.  (Volumen I: A-G. Corpus Fontium Historiae Byzantinae 43/1)  Berlin/New York:  Walter de Gruyter, 2006.  ISBN 978-3-11-017449-6
Dindorf, Karl Wilhelm: Stephanus Byzantinus. Opera.  (4 vols)  Leipzig, 1825.
Manutius, Aldus (painaja): Στέφανος. Περὶ πόλεων.  (Peri poleōn = Stephanus. De urbibus)  Venice, 1502.
Meineke, Augustus (toim.): Stephani Byzantii ethnicorum quae supersunt.  Berlin, 1849.  Teoksen verkkoversio.
de Pinedo, Thomas: Στέφανος. Περὶ πόλεων.  (Stephanus. De urbibus)  Amsterdam, 1678.
Salmasius, Claudius (Claude Saumaise) & van Berkel, Abraham: Στεφάνου Βυζαντίου Ἐθνικὰ κατ' ἐπιτομήν.  (Stephani Byzantini Gentilia per epitomen, antehac; Περὶ πόλεων De urbibus inscripta)  Leiden, 1688.
Xylander, Guilielmus: Στέφανος. Περὶ πόλεων.  (Stephanus. De urbibus)  Basel, 1568.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Diller, Aubrey: The tradition of Stephanus Byzantius. Transactions of the American Philological Association, 1938, 69. vsk, s. 333-348.
Geffcken, Johannes: De Stephano Byzantio.  Göttingen, 1886.
Holstenius, Lucas: Lucae Holstenii Notae et castigationes postumae in Stephani Byzantii Ethnika, quae vulgo Peri poleōn inscribuntur.  Leiden, 1684.
Niese, Benedictus: De Stephani Byzantii auctoribus.  Kiel, 1873.
Whitehead, D. (toim.): From political architecture to Stephanus Byzantius : sources for the ancient Greek polis.  Stuttgart, 1994.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Stephanus of Byzantium
Käännös suomeksi
Blackface

Minstrel show -mainosjuliste vuodelta 1900.
Blackface on kasvomeikki, jota valkoiset esiintyjät käyttävät näytellessään mustaa hahmoa.
Blackface edustaa Yhdysvalloissa vanhaa ja nykyisin paheksuttua minstrel show -teatteriperinnettä, joka perustui rasististen stereotyyppien korostamiseen. Myös Euroopassa maski mielletään joidenkin mielestä negatiiviseksi stereotyypiksi, vaikka kaikki eivät allekirjoita väitettä.
Historia

Blackface sai alkunsa yhdysvaltalaisista minstrel show -teatteriesityksistä, jotka olivat suosittuja 1800-luvulla. Niissä esiintyi valkoisia, jotka olivat tummentaneet kasvonsa mustalla teatterimeikillä ja reunustaneet silmänsä valkoisella ja suunsa punaisella tai valkoisella meikillä. Tuloksena oli musta, isohuulinen ja mulkosilmäinen hahmo, jonka oli tarkoitus samanaikaisesti huvittaa ja kauhistuttaa yleisöä. Lisäksi valkoisen meikin yksi tarkoitus oli saada musta hahmo paljastumaan hänen varastellessaan kanoja ja vesimeloneja yön pimeydessä.
Alkuaikoina blackface-esiintyjät olivat kaikki miehiä. Jotkut heistä olivat itsekin mustia, mutta hekin käyttivät blackface-meikkiä. Blackface-esiintyjät esittivät lauluja, tansseja ja sketsejä, joissa mustat esitettiin stereotyyppisesti tyhminä, lapsellisina ja laiskoina. Yleisiä minstrel-hahmoja olivat lupsakka Setä Tuomo, mulkosilmäinen Pickaninny-lapsi, lihava ja hymyilevä Mammy, koti-ikävää poteva entinen orja, kaupunkilaiskeikari Zip Coon ja nuori viettelijätär Jezebel. Orjuus kuvattiin hyödyllisenä instituutiona ja orjat lapsina, jotka olivat iloisia orjanomistajalta saamastaan suojasta.
Kun minstrel-esitysten suosio laski 1870-luvulla, blackface siirtyi vaudevilleen. Siellä tunnetuimpia blackface-esiintyjiä oli Al Jolson, jonka esityksiä nähdään myös joissain elokuvissa. 1930-luvun Hollywood-elokuvissa blackface oli yleistä.
Minstrel show’n ja vaudevillen ohella blackface-hahmoja nähtiin myös kiertelevien käärmeöljykauppiaiden esityksissä, jotka olivat suosittuja Yhdysvalloissa 1930- ja 1940-luvuilla. Blackfacea nähtiin lisäksi usein koulunäytelmissä, naamiaisissa, sirkuksessa ja tivolissa.
Blackface-esitykset olivat monelle valkoiselle amerikkalaiselle ainoa tilaisuus, jossa he näkivät mustia hahmoja. Niillä onkin arveltu olleen merkitystä mustia koskevien stereotyyppisten käsitysten muodostumisessa.
Blackfacen suosio elokuvissa ja näytelmissä alkoi laskea Yhdysvalloissa 1930-luvun jälkeen, mutta sitä näkyi elokuvissa ja televisiossa toisinaan aina 1970-luvulle saakka. Nykyisin blackface-esitykset kohtaavat yleensä paheksuntaa niin Yhdysvalloissa kuin muuallakin maailmassa.
Myös Euroopassa valkoiset esiintyjät ovat toisinaan maalanneet kasvonsa mustiksi. Joskus se on tehty rasististen stereotypioiden pohjalta, mutta joskus historiallisista tai kulttuurisista syistä. Hollannissa blackfacea käytetään Zwarte Piet -hahmon esityksissä. Iranissa uudenvuoden eli nawrozin juhlintaan on kuulunut Haji Firuz -niminen blackface-orjahahmo.
Kohut Amerikassa

Yhdysvalloissa Virginian kuvernööri Ralph Northam joutui poliittisen kohun keskelle, kun helmikuussa 2019 paljastui, että hänen opiskelijamatrikkelissaan vuodelta 1984 oli kuva, jossa hän esiintyi mustaksi meikattuna vierellään Ku Klux Klan -asuinen henkilö.
Vuonna 2017 yhdysvaltalainen feministi Lauren Michele Jackson popularisoi termin ”digitaalinen blackface”. Se tarkoittaa tilanteita joissa kulttuurisesti omitaan mustien käyttämää kieltä ja ilmaisuja muiden huvitukseksi esimerkiksi meemeissä.
Kanadan pääministerin Justin Trudeaun paljastettiin käyttäneen blackface-maskia keväällä 2001 yksityiskoulun juhlissa ollessaan koulun opettajana.
Kohut Suomessa

Suomalaisessa tiernapojat-jouluperinteessä esiintyy Murjaanien kuningas, jonka kasvot on värjätty mustaksi. Vuonna 2017 Stockmann veti pois työntekijöidensä tiernapoikavideon sen aiheutettua arvostelua sosiaalisessa mediassa. Yhtiö pyysi anteeksi ja ilmoitti, että sen ”harkintakyky oli pettänyt”. Vuonna 2021 Tiernasäätiö päätti, että sen tilaisuuksissa Murjaanien kuninkaan kasvojen mustaamista ei enää sallita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Blackface eli rasistinen kasvomeikki kaataa Yhdysvaltojen politiikassa ja muotitaloissa. Hs.fi, Nyt-liite.
Blackface Tieteen termipankki.
Al Jolson elokuvassa Mammy (1930).
Hollantilainen Zwarte Piet -hahmo blackfacessa.
Liz Williams

| Liz Williams |
| --- | --- |
 Liz Williams vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1965
Kansalaisuus:  brittiläinen
Kirjailija
Tyylilajit:  fantasia, tieteiskirjallisuus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Elizabeth (Liz) Williams (s. 1965) on brittiläinen kirjailija. Häneltä on suomennettu kolme romaania Rikoskomisario Chen -sarjasta. Williams on koulutukseltaan tieteenfilosofian tohtori ja opettanut työkseen englantia Aasiassa. Williams oli kunniavieraana vuoden 2012 Finnconissa.
Teokset > Romaanit

The Ghost Sister (2001)
Empire of Bones (2002)
The Poison Master (2003)
Nine Layers of Sky (2003)
Banner of Souls (2004)
Teokset > Rikoskomisario Chen -sarja

Aavekauppiaan tytär.  ((Snake Agent, 2005.) Suomentanut Marianna Leikomaa)  Helsinki:  Like, 2012.  ISBN 978-952-010740-6
Demonien taivas.  ((The Demon and the City, 2006.) Suomentanut Sirje Niitepöld)  Helsinki:  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0884-7
Kultainen lohikäärme.  ((Precious Dragon, 2007.) Suomentanut Sirje Niitepõld)  Helsinki:  Like, 2014.  ISBN 978-952-01-1019-2
The Shadow Pavilion (2009)
The Iron Khan (2010)
Morningstar (2014)
Teokset > Darkland -sarja

Darkland (2006)
Bloodmind (2007)
Teokset > Winterstrike -sarja

Winterstrike (2008)
Teokset > Kokoelmat

The Banquet of the Lords of Night and Other Stories (2004)
Aiheesta muualla

Johanna Siik: Kotonaan poikien leikkikentällä. Sylvi 31.7.2012.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola
Cristoforo Buondelmonti

| Cristoforo Buondelmonti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: n. 1385 Firenze, Italia
Kuollut: 1430
Buondelmontin piirtämä Konstantinopolin kartta 1420-luvulta.
Cristoforo Buondelmonti (noin 1385 Firenze, Italia – 1430) oli italialainen matkailija, munkki, pappi ja kartanpiirtäjä.
Guarino da Verona opetti Buondelmontille kreikkaa ja Niccolò de' Niccoli koulutti hänet. Buondelmonti toimi vuonna 1414 pappina ja kirkkoherrana eräässä firenzeläisessä kirkossa. Hän oli kiinnostunut esimerkiksi kreikkalaisesta runoudesta ja historiasta ja saman vuoden lopulla hän lähti Välimerelle. Buondelmontin perheen suhteet helpottivat matkantekoa. Niccolò de' Niccoli pyysi Buondelmontia tuomaan matkalta kreikkalaisia kirjoja ja Cosimo de' Medici puolestaan halusi kreikkalaisia koodekseja. Ainakin yksi Buondelmontin Kreetalta hankkima koodeksi onkin päätynyt Firenzeen saakka.
Matkailua Kreikan saaristossa

Buondelmonti matkusti yhteensä seitsemän vuotta Välimerellä. Ródoksen saari toimi hänen ”tukikohtanaan”. Vuonna 1415 Buondelmonti lähti kiertelemään Egeanmerelle. Hän vieraili erilaisten laivojen, jopa merirosvolaivojen, mukana muun muassa Kreetalla vuonna 1415, Ándroksella ja Ímbroksella vuonna 1419 sekä Athoksella. Kreetan saarella hän vietti miltei 11 viikkoa. Kreetalle hän palasi vielä vuosina 1417 ja 1418. Ollessaan kerran matkalla Ródokselta Chíokselle, haaksirikkoutui Buondelmonti matkakumppaneineen autiolle Foúrnoin saariryhmän saarelle. Buondelmonti palasi takaisin Ródokselle vuonna 1420. Vuonna 1422 tai toisen lähteen mukaan jo vuonna 1420 Buondelmonti kävi Konstantinopolissa. Hän palasi jälleen vuonna 1423 Ródokselle. Buondelmonti jatkoi matkailua saaristossa, kunnes vuonna 1430 hän kuoli.
Buondelmonti kirjoitti Ródoksella matkoistaan teoksen, joka tunnetaan nimellä Librum insularum Archipelagi. Hän lähetti käsikirjoituksen vuonna 1422 italialaiselle kardinaali Giordano Orsinille. Kuitenkaan käsikirjoitusta ei julkaistu vielä pitkiin aikoihin ja sitä kopioitiin 1400- ja 1500-lukujen aikana useita kappaleita. Vasta vuonna 1824 sveitsiläinen Gabriel Rudolf Ludwig von Sinner julkaisi teoksen.
Anders Björkqvist

| Anders Björkqvist> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. lokakuuta 1741 Nousiainen
Kuollut: 7. syyskuuta 1809 (67 vuotta) Vehmaa
Ammatti:  pappi
Kirjailija
Esikoisteos:  Uskon harjoitus Autuuteen (1801)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anders Björkqvist (30. lokakuuta 1741 Nousiainen – 7. syyskuuta 1809 Vehmaa) oli Vehmaan kappalainen, joka tunnetaan parhaiten postillasta Uskon harjoitus Autuuteen (1801). Siitä on otettu seitsemän suomenkielistä ja kolme ruotsinkielistä painosta, ja se on siten levinneimpiä suomalaisia saarnakirjoja. Postillan nousu yhdeksi Suomen 1800-luvun menestysteoksista alkoi vuonna 1841, kun Björkqvistin kuolemasta oli kulunut jo yli 30 vuotta. Teoksen julkaisi Wulffin kirjapaino Vaasassa. Nuori pastori julkaisi arkkiveisuina kaksi virttä vuonna 1772.
Elämä

Björkqvist syntyi Nousiaisissa Härjänsilmän talossa. Hänen isänsä oli kuudennusmies Antti Kreunpoika Härjänsilmä, joka julkaisi neljä virttä vuonna 1768. Antti-poika lähetettiin vuonna 1751 Turun katedraalikouluun. Koulutielle lähtiessään Antti Härjänsilmä otti nimekseen Anders Björkqvist, mikä ilmeisesti oli paikallisen vallesmannin nimi. Björkqvist tuli ylioppilaaksi vuonna 1760 ja sai pappisvihkimyksen vuonna 1765. Hän työskenteli ensin armovuoden saarnaajana Sauvossa ja Loimaalla. Vuonna 1768 hänet nimitettiin Sauvon pitäjänapulaiseksi. Vuonna 1780 hänet kutsuttiin Vehmaan kappalaiseksi, mitä virkaa hän hoiti kuolemaansa saakka. Vuosina 1800–1805 hän hoiti virkaatekevänä pitäjän kirkkoherran virkaa. Varapastorin arvonimen hän sai vuonna 1797. Postillaansa hän valmisteli kahdeksan vuotta. Lopulta Uskon harjoitus Autuuteen painettiin vuonna 1801. Sitä arvostetaan etenkin rukoilevaisuuden ja herännäisyyden piirissä.
Björkqvist on haudattu Vehmaan kirkon hautausmaalle, mutta haudan sijainti ei ole tiedossa. Vuonna 1934 hautausmaalle pystytettin kuvanveistäjä Jussi Vikaisen suunnittelema Björkqvistin muistomerkki.
Virret

Björkqvist julkaisi arkkiveisuina kaksi virttä vuonna 1772. Virret löytyvät Kansalliskirjaston kokoelmista. Veisu Muistutus Yhdellä käändymättömälle Sielulle hänen elämästäns ja autuudestans, cuinga hän taidais sieluns pelasta siitä ijäncaickisesta waiwasta ja cadotuxesta täsä armon ajas sisältää 27 säkeistöä. Säkeistöjen alkukirjaimet (eivät aivan alusta) muodostavat akrostikonin eli nimen anders andinpoic björkqvist.
Virsi Muistutus yhdelle Jumaliselle Sielulle pysymises alinomiasest rucouxis sisältää 30 säkeistöä. Nykynäkökulmasta Björkqvistin virret vaikuttavat muodollisesti kömpelöiltä, kuten esimerkiksi:
laina o Jesu mul kärsimystä ettän tämän elämä ehton, 

Woittaisin caikki mun wihollisen nij cuin yx wäkevä sangar, 

Et coscan tääl taistellut Wijnamies, 

Sit weisata saimin Karizalle, Jesuxel mun iloni Herrallen häis.
Kirjallinen tuotanto

Muistutus Yhdellä Käändymättömälle Sielulle hänen elämästäns ja autuudestans, cuinga hän taidais sieluns pelasta sijtä ijacaickisesta vaivasta ja cadotuxesta täsä armon ajas. Arkkivirsi Ach autuas se aica, 1772
Muistutus yhdelle Jumaliselle Sielulle pysymises alinomiasest rucouxis. Arkkivirsi 1772.
Uskon harjoitus Autuuteen, Sowitettu niiden Wuotisten Juhla- ja Sunnundai-Päiwäisten Evangeliumein Tutkinnossa Jonga ulosandanut on Anders Björkqvist, Vice Pastor (1801)
Aiheesta muualla

Pentti Virrankoski: / Björkqvist, Anders (1741 - 1809) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Björkqvistin postillan teksti verkossa. Vanhan kirjasuomen korpus. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852
Lasse Blom

| Lasse Blom> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. tammikuuta 1920 Helsinki
Kuollut: 19. maaliskuuta 1944 (24 vuotta) Ontajärvi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Seura
Seura:  Karhu-Kissat, Helsinki
Sarja:  SM-sarja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1942–1944
Lars Ture Blom (25. tammikuuta 1920 Helsinki – 19. maaliskuuta 1944 Ontajärvi oli suomalainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi uransa helsinkiläisissä Karhu-Kissoissa ja pelasi Suomen jääkiekkomaajoukkueessa, joka osallistui ensimäisen kerran MM-kisoihin Sveitsissä keväällä 1939.
Opiskelija Lasse Blom aloitti jääkiekkouransa vuonna 1938 perustetussa uudessa helsinkiläisessä jääkiekon erikoisseurassa Karhu-Kissoissa. Vaikka seura ei pelannut vielä pääsarjaa, Lasse Blom valittiin toiseksi Suomen jääkiekkomaajoukkueen maalivahdiksi Sveitsin MM-kisoihin. Siellä hän pelasi kolme ottelua eli Saksaa, Yhdysvaltoja ja Italiaa vastaan. Ottelussa Yhdysvaltoja vastaan hän oli joukkueen parhaimmistoa, vaikka Suomi hävi numeroin 0–4. Jääkiekon pääsarjaa Blom pääsi pelaamaan vasta talvella 1942–1943. Kaikkiaan hänen pääsarjauransa kesti kaksi kautta ennen kaatumista keväällä 1944.
Lasse Blom osallistui sotiimme ja toimi jatkosodassa vänrikkinä Rajajääkäripataljoona 6:ssa. Hän kaatui maaliskussa 1944 Itä-Karjalassa Ontajärvellä. Näin hänestä tuli neljäs sodan uhri vuoden 1939 MM-joukkueesta. Häntä ennen olivat kaatuneet Holger Granström, Olof Nyholm ja Erkki Rintala.
Francesco Negri

Francesco Negri
Francesco Negri (26. maaliskuuta 1623 Ravenna, Italia – 1698) oli katolinen pappi ja ensimmäinen italialainen tutkimusmatkailija, joka matkusti Nordkappiin.
Negri valmistui papiksi, mutta omistautui työssään luonnontieteille. Olaus Magnuksen 1500-luvun pohjoisten kansojen historiateos Historia de gentibus septentrionalibus ja Carta marina vaikuttivat Negriin niin, että hän lähti kesäkuussa 1663 eli 40-vuoden ikäisenä Danzigista Tukholman kautta Tornioon ja edelleen Inarinjärvelle. Palattuaan Tukholman kautta Kööpenhaminaan hän lähti lokakuussa Bergeniin ja Trondheimiin ja saapui ensimmäisenä italialaisena laivalla Nordkappiin. Ravennaan Negri palasi 1666 ja aloitti ahkeran kirjeenvaihdon matkakokemuksistaan, muun muassa Johannes Schefferuksen ja Toscanan suurherttuakunnan Cosimo III de’ Medicin kanssa.
Negrin kirja Matka Pohjolaan eli Viaggio settentrionale ilmestyi postuumisti 1700 ja siitä otettiin toinen luvaton lisäpainos seuraavana vuonna. Kirjassa on kahdeksan kirjettä,  joista puolet käsittelee Norjaa. Teoksesta ei kuitenkaan tullut samanlaista suosikkia kuin Giuseppe Acerbin noin sata vuotta myöhemmin ilmestyneestä pohjoisen matkakirjasta, mahdollisesti koska se painottuu luontoon eikä niinkään pohjoisessa asuvien ihmisten elämään. Acerbi ei myöskään omassa teoksessaan mainitse edeltäjäänsä.
Negrin matkakirjan kansilehti
Aiheesta muualla

Viaggio settentrionale (Viitattu 29.12.2014)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Ruotsi  Vatikaani 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  SNAC  IdRef
Blomin talo

Blomin talo.
Blomin talo oli Tampereella Hämeenkadun ja Kuninkaankadun kulmassa sijainnut liike- ja asuintalo, jonka rakennutti konsuli Johan Viktor Blom vuonna 1907. Blomin talo ja viereinen Kansallispankintalo muodostivat yhtenäisen, kansallisromanttista jugendia edustavan kokonaisuuden. Molemmat talot suunnitteli arkkitehti Birger Federley.
Nelikerroksinen Blomin talo kohosi keskeisellä paikalla Hämeenkatu 20:ssä, joten jykevänä ja arvokkaan näköisenä kivitalona sillä oli huomattava vaikutus kaupunkikuvaan. Rakennuksen pohjakerroksessa oli myymälätiloja. Yläkerroksissa oli isoja asuntoja, joissa oli WC:t ja kylpyhuoneet.
Blomin talo purettiin kesällä 1955. Sen paikalle valmistui pari vuotta myöhemmin Helsingin Osakepankin ja Stockmannin yhteinen pankki- ja tavaratalorakennus.