stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jeesuksen vaimon evankeliumi
Historia > Tutkimus ja julkaisu

Kingin mukaan papyruksen omistaja otti häneen yhteyttä papyruksen analysoimiseksi. King tutki papyrusta ja käänsi tekstin englanniksi. Hänen apunaan toimivat papyrologit Roger Bagnall ja AnneMarie Luijendijk. King julkaisi papyruksen Vatikaanin järjestämässä koptilaisen kristillisyyden tutkijoiden kokouksessa (International Congress of Coptic Studies) 18. syyskuuta 2012.
Julkaisun jälkeinen vertaisarvioituun julkaisuun tähdännyt perusteellisempi tutkimus kesti yli puolitoista vuotta. Sinä aikana tehtiin paleografinen analyysi, musteen tutkimus, mikroskooppikuvaus, multispektrikuvaus, infrapunatutkimus (mikrospektroskopia) ja radiohiiliajoitus. Tutkimus osoitti, että käytetty muste oli peräisin antiikin ajalta. Ensimmäinen radiohiiliajoitus ajoitti käytetyn papyruksen vuosiin 404–209 eaa., mutta ajoituksen luotettavuutta epäiltiin. Toinen radiohiiliajoitus sijoitti papyruksen noin vuoteen 741 jaa.
Papyruksesta julkaistiin ensimmäinen vertaisarvioitu tutkimus Harvard Theological Review -julkaisussa 10. huhtikuuta 2014 (vuosikerta 107, numero 2). Tutkimus oli alun perin tarkoitus julkaista jo tammikuussa 2013 (vuosikerta 106, nro. 1), mutta julkaisu siirtyi papyruksen julkaisua seuranneiden aitoutta koskevien epäilysten vuoksi.
Historia > Paljastuminen väärennökseksi

Monet tutkijat kyseenalaistivat papyruksen aitouden, ja tälle löytyi lukuisia perusteita (katso alla: Papyruksen aitous). Myöhemmin The Atlantic -aikakauslehden toimittaja Ariel Sabar selvitti papyruksen omistushistoriaa laajassa artikkelissa, joka julkaistiin heinäkuussa 2016. Pian tämän jälkeen King myönsi erehtyneensä, ja papyruksen olevan todennäköisesti nykyaikana tehty väärennös. Häntä itseään ei kuitenkaan pidetä väärentäjänä. Seurauksena King menetti joka tapauksessa tutkijanmaineensa ja on vetäytynyt ennenaikaiselle eläkkeelle.
Sisältö

Papyruskatkelma sisältää toisella puolella kahdeksan vajaata tekstiriviä. Toiselta puolelta teksti on pahoin vahingoittunut, ja siitä voidaan erottaa nykyaikaisen tekniikankin avulla vain kolme epäselvää sanaa sekä joitakin kirjaimia.
Kingin mukaan katkelmallinen teksti alkaa:
»– – ei minulle(?). Äitini antoi minulle elämän(?) – – Opetuslapset sanoivat Jeesukselle – – kieltää. Maria on (tai: ei ole?) sen arvoinen – – Jeesus sanoi heille: ”Vaimoni – – hän voi olla opetuslapseni – – » 
(”Jeesuksen vaimon evankeliumi”. Englanninkielinen käännös Karen L. King. Suomennos Samuli Siikavirta.)
Kingin tulkinnan mukaan Jeesuksen opetuslapset keskustelevat kappaleessa Magdalan Marian kelpoisuudesta, ja Jeesus sanoo, että tämä voi olla hänen oppilaansa. Säilyneessä tekstissä Maria mainitaan kerran ja Jeesuksen äiti kahdesti.
Tekstissä vaimosta käytetään koptin kielen sanaa shime (”nainen”), joka tarkoittaa juuri naispuolista puolisoa. Tekstin sanottiin olevan ensimmäinen, jossa sanaa käytetään jostakin naisesta Jeesukseen liittyen. Aiemminkin tunnettu ja aito Filippuksen evankeliumi kutsuu Magdalan Mariaa neutraalimmin Jeesuksen ”kumppaniksi”.
Arvioita > Tekstin merkitys

Tutkijat ovat yksimielisiä siitä, että vaikka teksti olisikin ollut aito, se ei olisi kertonut mitään ensimmäisen vuosisadan historiallisen Jeesuksen elämästä, vaan korkeintaan joidenkin myöhemmillä vuosisadoilla eläneiden kristittyjen ajattelusta. Kristillisessä perinteessä on perinteisesti ajateltu, ettei Jeesus ollut naimisissa.
Myöskään Kingin itsensä mukaan ”Jeesuksen vaimon evankeliumin” teksti ei olisi todistanut Jeesuksen olleen naimisissa, vaan lähinnä osoittanut, että jotkut varhaiset kristityt olisivat katsoneet tämän olleen naimisissa. Vaikka papyrus olisi ollut aito ja ajoittunut yli sata vuotta Jeesuksen kuoleman jälkeen, se olisi ollut Kinginkin mukaan liian myöhäinen todistusaineistoksi kysymyksen suhteen. Kingin mukaan varhaisimmat ja luotettavimmat Jeesusta käsittelevät tekstit eivät käsittele kysymystä Jeesuksen avioitumisesta lainkaan. King tosin huomauttaa, ettei ole olemassa todisteita sillekään, että Jeesus ei olisi ollut naimisissa.
King uskoi papyruksen kertoneen 100-luvun loppupuolen Jeesuksen avioitumista koskeneista keskusteluista ja erimielisyyksistä kristittyjen parissa. Hänen mukaansa kysymys Jeesuksen avioitumisesta olisi noussut esiin vasta tuolloin seksuaalisuutta ja avioliittoa koskeneiden väittelyjen osana. Ne, joiden mielestä selibaatissa pidättäytyminen oli parempi valinta kuin avioituminen, olivat jo pitkään käyttäneet perusteluna 
Uuden testamentin kehotusta luopua omasta perheestä uskon vuoksi. Kuitenkin vasta 100-luvun lopulla eräät uskonoppineet alkoivat käyttää perusteluna sitä, ettei Jeesuskaan ollut naimisissa, ja tuolta ajalta ovat myös peräisin varhaisimmat tekstit, joissa Jeesuksen avioituminen kiistetään. Näin mikäli papyrus olisi ollut peräisin samalta ajalta, se olisi kertonut, että jotkut kristityt olisivat olleet eri mieltä kysymyksestä.
Witherington katsoi, että jos teksti olisi ollut aito, se olisi saattanut hyödyttää 100- ja 300-lukujen välisen gnostilaisuuden tutkimusta, mutta ei olisi tarjonnut sellaista lisätietoa, joka olisi hyödyttänyt ensimmäisen vuosisadan historiallista Jeesusta koskevaa tutkimusta. Witheringtonin mukaan sana ”vaimo” on lisäksi ensimmäisten vuosisatojen kielenkäytössä monitulkintainen ja olisi saattanut viitata ennemmin henkiseen suhteeseen sukupuolisuhteen sijasta. Myös koptintutkija Alberto Camplani huomautti, että vaikka papyrus olisi ollut aito, se olisi mitä todennäköisimmin tulkittava symbolisesti.
Helsingin yliopiston gnostilaisuuden ja varhaiskristillisen kirjallisuuden professori Antti Marjanen korosti, että mikäli papyrus olisi ollut aito, se olisi osoittanut lähinnä sen, että jotkut kristityt olisivat tekstin kirjoittamisaikaan uskoneet, että Jeesuksella oli vaimo. Myös Marjasen mukaan oli epäselvää, olisiko kirjoituksen viittaus vaimoon pitänyt edes ymmärtää konkreettisena vai metaforisena ilmauksena.
Kirjallisuutta

Alkuperäinen vertaisarvioitu tutkimus, Harvard Theological Review , huhtikuu 2014:
King, Karen L.: “Jesus said to them, ‘My wife . . .'”: A New Coptic Papyrus Fragment. Harvard Theological Review, April 2014, 107. vsk, nro 2, s. 131–159.  doi:10.1017/S0017816014000133
Choat, Malcolm: The Gospel of Jesus's Wife: A Preliminary Paleographical Assessment. Harvard Theological Review, April 2014, 107. vsk, nro 2, s. 160–162.  doi:10.1017/S0017816014000145
Yardley, James T. & Hagadorn, Alexis: Characterization of the Chemical Nature of the Black Ink in the Manuscript of The Gospel of Jesus's Wife through Micro-Raman Spectroscopy. Harvard Theological Review, April 2014, 107. vsk, nro 2, s. 162–164.  doi:10.1017/S0017816014000157
Azzarelli, Joseph M. & Goods, John B. & Swager, Timothy M.: Study of Two Papyrus Fragments with Fourier Transform Infrared Microspectroscopy. Harvard Theological Review, April 2014, 107. vsk, nro 2, s. 165–165.  doi:10.1017/S0017816014000169
Hodgins, Gregory: Accelerated Mass Spectrometry Radiocarbon Determination of Papyrus Samples. Harvard Theological Review, April 2014, 107. vsk, nro 2, s. 166–169.  doi:10.1017/S0017816014000170
Tuross, Noreen: Accelerated Mass Spectrometry Radiocarbon Determination of Papyrus Samples. Harvard Theological Review, April 2014, 107. vsk, nro 2, s. 170–171.  doi:10.1017/S0017816014000182
Depuydt, Leo: The Alleged Gospel of Jesus's Wife: Assessment and Evaluation of Authenticity. Harvard Theological Review, April 2014, 107. vsk, nro 2, s. 172–189.  doi:10.1017/S0017816014000194
King, Karen L.: Response to Leo Depuydt, “The Alleged Gospel of Jesus's Wife: Assessment and Evaluation of Authenticity”. Harvard Theological Review, April 2014, 107. vsk, nro 2, s. 190–193.  doi:10.1017/S0017816014000200
Sabar, Ariel: Veritas: A Harvard Professor, a Con Man and the Gospel of Jesus's Wife.  Doubleday, 2020.  ISBN 978-0385542586
Aiheesta muualla

Jeesuksen vaimon evankeliumi. Suomennos Antti Marjanen. Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta.
The Gospel of Jesus's Wife: A New Coptic Gospel Papyrus Harvard Divinity School. Arkistoitu 20.5.2021. Viitattu 20.5.2021. (englanniksi)
Berndt Lindfors

Berndt Lindfors Helsingin olympialaisissa 1952
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | joukkuekilpailu |  |
Berndt Torbjörn Lindfors (21. lokakuuta 1932 Helsinki – 19. helmikuuta 2009) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
”Benne” Lindfors saavutti olympiapronssia voimistelun joukkuekilpailussa Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956. Kotimaassa hän edusti Helsingin Voimistelijoita ja saavutti eri telineillä seitsemän Suomen mestaruutta.
Lindfors kuoli 19. helmikuuta 2009. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Saavutuksia

Helsingin kesäolympialaiset 1952
Pronssia joukkuekilpailussa
19:s moniottelussa
Seitsemäs renkailla
Yhdeksäs rekillä
18:s hevosella
22:s permannolla
87:s nojapuilla
95:s hypyssä
Melbournen kesäolympialaiset 1956
Pronssia joukkuekilpailussa
15:s moniottelussa
Kuudes nojapuilla
Yhdeksäs hevosella
Kymmenes renkailla
22:s rekillä
16:s permannolla
50:s hypyssä
MM-kisat 1954
Kuudes joukkuekilpailussa
Kahdeksas renkailla
Liitännäisyys

Liitännäisyys eli assosiatiivisuus tarkoittaa laskutoimituksen riippumattomuutta sitomisjärjestyksestä. Mielivaltainen laskutoimitus  \circ  on liitännäinen, jos
pitää paikkansa kaikille  a,  b ja  c. Tätä ominaisuutta kutsutaan myös termillä liitäntälaki.
Esimerkkejä

Esimerkiksi kokonaislukujen ja myös reaalilukujen yhteen- ja kertolasku ovat liitännäisiä laskutoimituksia, koska (a+b) + c = a + (b+c) ja (a·b) · c = a · (b·c) kaikilla luvuilla a, b ja c.  Sitä vastoin vähennys- ja jakolaskuille ei liitäntälaki päde.
Matriisien kertolasku on liitännäinen muttei vaihdannainen. Vektorien ristitulo ei ole vaihdannainen eikä liitännäinen.
Propositiologiikan JA- ja TAI-konnektiivit ovat liitännäisiä:  a\land (b\land c)=(a\land b)\land c, ja  a\lor (b\lor c)=(a\lor b)\lor c. Esimerkiksi JA-konnektiivin liitännäisyys nähdään seuraavasti:
Funktioiden yhdistely on liitännäinen:  f\circ (g\circ h)=(f\circ g)\circ h.
Liitännäisyyden merkitys

Liitännäisyyden takia laskutoimitusten järjestystä ei tarvitse sitoa sulkumerkein, sillä kaikki mahdolliset järjestykset johtaisivat lopulta samaan lopputulokseen, ja siksi kirjallisuudessa jätetään yleensä sulut merkitsemättä tällaisissa tilanteissa. Esimerkiksi
voi tarkoittaa laskutoimitusten suorittamista vaikka järjestyksessä
mutta "oikealla" tavalla ei ole merkitystä, sillä lopputulos on sama. Tästä konkreettiseksi esimerkiksi käy yllä kuvatun laskun suorittaminen kokonaislukujen kertolaskuina niin, että
Kirjallisuutta

Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: Matematiikan käsikirja.  Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0471-0
Häsä, Jokke; Rämö, Johanna: Johdatus abstraktiin algebraan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-361-0
Liivimesikko

| Liivimesikko |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Kultasiipimesikot Phylidonyris
Laji::  pyrrhopterus
Kaksiosainen nimi
 Phylidonyris pyrrhopterus  (Latham, 1802) 
Alalajit 
 P. p. halmaturinus  P. p. pyrrhopterus 
Katso myös
   Liivimesikko Wikispeciesissä   Liivimesikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Liivimesikko (Phylidonyris pyrrhopterus) on Australiassa tavattava mesikkoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan liivimesikko on 14–17 cm. Koiras on päästään, selästään ja pyrstöstään väriltään tumman harmaa. Siivissä on suurehko keltainen laikku. Päässä on valkoinen kaartuva juova silmien yläpuolella. Kurkku on liivimesikkokoiraalla valkoinen sirppimäinen juova. Vatsa on vaalean harmaa ja pyrstössä on valkoisia ja keltaisia merkkejä. Naaras on pienikokoisempi ja yleisväriltään ruskeampi. Siipilaikku on oliivinvihertävä. Nuoret linnut muistuttavat aikuisia, mutta niiltä puuttuu rinnan juova.
Levinneisyys ja elinympäristö

Liivimesikkoa tavataan Australian kaakkoisosissa, Uuden Etelä-Walesin, Victorian ja Etelä-Australian osavaltioissa sekä Tasmaniassa ja Bassinsalmen saarilla ja Kengurusaarella. Lajin elinympäristöjä ovat rannikkojen nummet, kosteat metsät ja varsinkin teepensastiheiköt. Puolikuivilla alueilla lintu on harvinainen. Varsinkin syksyllä ja talvella liivimesikoita tavataan kaupunkien puistoissa ja puutarhoissa. Liivimesikko on monia muita mesikoita vaateliaampi sopivan elinympäristön suhteen, minkä vuoksi se esiintyy usein melko pienillä alueilla.
Elintavat ja ravinto

Liivimesikot muodostavat pitkäaikaisia pareja ja sama pari elää yhdessä vuoden ympäri. Pari pesii yksin tai löysinä kolonioina. Naaras rakentaa pesän ja koiraan tehtävä on puolustaa pesimäaluetta. Tukeva kuppimainen pesä rakennetaan ruohoista, puunkuoresta ja tikuista ja sijoitetaan useimmiten pensaaseen.. Naaras munii yleensä kaksi tai kolme vaaleanpunaista punapilkullista munaa. Naaras hautoo munat yksin, mutta liivimesikkokoiras auttaa kuoriutuneiden poikasten ruokinnassa.
Liivimesikot ruokailevat pareittain tai pieninä ryhminä. Lajin ravinto koostuu pääasiassa kukkien medestä ja hyönteisistä. Ravintonsa lintu etsii pensaikosta. Liivimesikon pitkähkö ja kaareva nokka on sopeutuma paikallisten kasvien kuten eukalyptuksien ja Banksia- suvun kasvien kukkien meden imemiseen.
Naaras
Stefan Lindström

Stefan Lindström (s. 14. elokuuta 1953 Loviisa) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Lindström edusti II divisioonassa IF Toria ja Kotkan Työväen Palloilijoita ennen siirtymistään pääsarjatasolla pelanneeseen Valkeakosken Hakaan 1976. Hän pelasi Hakassa 1976–1978 ja voitti seurassa Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin 1977. Hakan ohella Lindström pelasi Suomessa Sepsi-78:ssa 1980 ja 1983–1984, Kopareissa 1982, Mikkelin Palloilijoissa 1985–1988 ja 1992 sekä Porin Pallo-Tovereissa 1990. Hän pelasi yhdeksän pääsarjakauden aikana Suomessa 174 ottelua. Lindström pelasi urallaan myös Ruotsissa edustaen pääsarjatasolla IFK Sundsvallia 1981 sekä alemmilla sarjatasoilla IFK Eskilstunaa 1979 ja GAIS:a 1980.
Lindström pelasi maajoukkueessa vuosina 1979–1980 viisi maaottelua.
Viljo Lindroos

Viljo Veikko Lindroos (20. elokuuta 1904 Turku – 18. joulukuuta 1973 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija. Tukimiehenä pelannut Lindroos edusti urallaan Turun Palloseuraa. Hän voitti seurassa yhden Suomen mestaruuden 1928. Sarjamuotoisessa mestaruussarjassa Lindroos ehti pelata vuosina 1930–1932 yhteensä 22 ottelua.
Lindroos pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1929. Jääpallossa hän pelasi Turun kaupunkijoukkueessa useita vuosia ja TPS:n edustusjoukkueessa vuosina 1923–1937, josta ajasta mestaruussarjassa yhden vuoden.
Lindroos on toiminut TPS:n sihteerinä ja on saanut seuran kultaisen ansiomerkin. Lindroos oli ammatiltaan konttoristi. Hänen kotikuntansa oli Turku.
Susanna Lindberg

Susanna Lindberg (s. 1966) on suomalainen filosofi, joka on erikoistunut Martin Heideggerin ja G. W. F. Hegelin ajatteluun sekä saksalaiseen idealismiin. Hän on Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian dosentti, ja on toiminut vuodesta 2010 alkaen määräaikaisena yliopistonlehtorina Tampereen yliopiston filosofian oppiaineessa. Syyskuussa 2020 Lindberg aloitti mannermaisen filosofian professorina Leidenin yliopistossa.
Teoksia

Filosofien ystävyys.  Tutkijaliitto, 1998.  ISBN 952-5169-04-9
Heidegger contre Hegel. Les Irréconciliables.  Harmattan, 2010.  ISBN 978-2-296-11840-9
Entre Heidegger et Hegel. Eclosion et vie de l'être.  Harmattan, 2011.  ISBN 978-2-296-12731-9
Teoksia > Toimitettuja teoksia

Hirvonen, Ari & Lindberg, Susanna (toim.): Mikä mimesis? Philippe Lacoue-Labarthen filosofinen teatteri.  Tutkijaliitto, 2009.  ISBN 978-952-5169-63-8
Lindberg, Susanna (toim.): Johdatus Hegelin Hengen fenomenologiaan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2012.  ISBN 978-952-495-175-3
Aiheesta muualla

Susanna Lindberg Helsingin yliopisto
Susanna Lindberg Tampereen yliopisto
Elämästä ja eläimestä. Susanna Lindbergin haastattelu Paatos 1/2011.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Lindoksen teatteri

| Lindoksen teatteri |
| --- | --- |
 Lindoksen teatterin rauniot.
Sijainti:  Líndos, Ródos, Etelä-Egean saaret, Kreikka
Koordinaatit:  36°05′23″N, 28°05′14″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen teatteri
Valmistumisvuosi:  300-luku eaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lindoksen teatteri oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Lindoksen kaupungissa Rhodoksen saarella Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat nykyisessä Líndoksen kylässä sen akropoliin eli linnavuoren lounaisrinteessä.
Lindoksen teatterin rauniot akropoliin rinteessä.
Lindoksen teatteri rakennettiin 300-luvulla eaa. Se oli tyypillinen kreikkalainen puolikaarenmuotoinen teatterirakennus, jonka keskellä oli pyöreä orkhestra ja sen takana skene eli näyttämörakennus. Rakennuksen halkaisija oli noin 28 metriä. Teatterin katsomossa arvioidaan olleen tilaa noin 1 800–2 000 hengelle. Katsomon istuimet oli kaiverrettu linnavuoren rinteeseen. Katsomossa oli 26 penkkiriviä, joista 19 oli diazoman eli poikittaisen käytävän alapuolella ja seitsemän riviä sen yläpuolella. Kolme alimmaista riviä oli varattu merkkihenkilöille.
Nykyään teatterin katsomon istuimista on säilynyt parhaiten keskiosa, joka oli kaiverrettu suoraan akropoliin kallioon. Teatterin lähellä sijaitsi sen eräänlaiseksi laajennokseksi rakennettu Tetrastoon eli ”neljän stoan” (pylväshallin) rakennus, jota käytettiin uskonnollisiin toimituksiin.
Teatteria on kunnostettu vuodesta 2012 lähtien.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lindoksen teatteri Wikimedia Commonsissa
Tiina Lindgren

Tiina Lindgren voittaa 100 metrin aitajuoksun Paavo Nurmen kisoissa 1987.
Tiina Anneli Lindgren (s. 16. kesäkuuta 1962 Turku) on suomalainen pikajuoksija, jonka päämatka oli 100 metrin aitajuoksu. Lindgren voitti matkan Suomen mestaruuden kolme kertaa. Hän saavutti SM-mitaleja myös ulkoradoilla 100 metrin juoksussa ja sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa ja viisiottelussa. Seuratasolla hän edusti Turun Urheiluliittoa. Lindgren juoksi 200 metrin aitajuoksun Suomen ennätyksen 27,16 s vuonna 1985. Ennätyksen rikkoi Emma Koistinen vuonna 2016.
Saavutukset

Ulkoradat:
100 metrin aitajuoksu
Suomen mestari: 1981, 1985, 1987
SM-hopea: 1979, 1980, 1982, 1983, 1986, 1989
SM-pronssi: 1978
100 metrin juoksu
SM-pronssi: 1979
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin aitajuoksu: 13,55 (1981)
200 metrin aitajuoksu: 27,16 (1985)
Linjataktiikka

Linjataktiikka on jalkaväen taktiikka, jossa sotilaat ryhmitetään linjaan, joka on kahdesta kuuteen miestä syvä. Väliä riveillä on noin puoli metriä, mutta vierekkäiset miehet seisovat lähes kiinni toisissaan. Linjataktiikka on syvyyden puutteen vuoksi erittäin haavoittuva selusta- ja sivustahyökkäyksille.
Linjataktiikka syntyi Länsi-Euroopassa 1600-luvulla, kun armeijat kehittivät edelleen Kustaa II Aadolfin ja Morits Oranialaisen taktisia, organisaatiollisia ja aseteknisiä uudistuksia.
Linjataktiikkaa Fontenayn taistelussa 1745. Van Blaerenberghen maalaus
1600-luvun aikana eurooppalaiset armeijat ottivat käyttöön kevyemmän ja tehokkaamman musketin. Myös ruutipanoksen ja luodin kietominen yhteen paperin sisään paperipanokseksi otettiin yleisesti käyttöön vuosisadan puolenvälin jälkeen. Vuosisadan lopulla tulivat vielä toimintavarmemmat piilukkomusketit. Samaan aikaan kaikki Länsi-Euroopan armeijat siirtyivät sulkeisilla ja kovalla sotilaskurilla hyvin harjoitettuun armeijaan, Ruotsin ja Alankomaiden mallin mukaan. Kaikki nämä muutokset yhdessä moninkertaistivat muskettimiehen tulinopeuden (noin 8-kertaiseksi), tappavuuden (haarniskat menettivät merkityksensä) ja kantomatkan (kolminkertaiseksi) vain sadassa vuodessa. Viimeinen uudistus jalkaväen tulivoimassa oli pistimen käyttöönotto 1600-luvun lopulla, joka poisti piikein aseistetut sotilaat lopullisesti 1700-luvun alkuvuosina lisämuskettien tieltä.
Kaikki tämä johti taistelulinjan jatkuvaan ohenemiseen. Vuosina 1680–1720 eurooppalainen jalkaväki siirtyi kuudesta rivistä kolmeen tai neljään. Brittiläiset jatkoivat vielä kahden miehen syvyiseen linjaan Napoleonin sotien aikana.
Linjataktiikka säilyi käytössä aina 1800-luvun loppupuolelle asti, jolloin yhä lisääntyvä jalkaväen tulivoima (takaaladattava- ja makasiinikivääri) teki siitä tarpeettoman ja lähes mahdottoman soveltaa käytännössä.
Juan Lindo

| Juan Lindo |
| --- | --- |
 Piirros Juan Lindosta
El Salvadorin presidentti
 7. tammikuuta 1841 – 1. helmikuuta 1842  
Edeltäjä:  Norberto Ramírez
Seuraaja:  José Escolástico Marín
Hondurasin presidentti
 2. helmikuuta 1847 – 1. helmikuuta 1852  
Edeltäjä:  Francisco Ferrera
Seuraaja:  José Trinidad Cabañas
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1790 Tegucigalpa
Kuollut: 23. huhtikuuta 1857 (66 vuotta) Gracias, Honduras
Puoliso:  Josefa Pineda Castejón
Juan Nepomuceno Fernández Lindo y Zelaya (16. toukokuuta 1790 Tegucigalpa – 23. huhtikuuta 1857 Gracias, Honduras) oli Hondurasissa syntynyt lakimies ja poliitikko, joka oli uransa aikana sekä El Salvadorin että Hondurasin presidentti.
Elämä

Lindo syntyi Tegucigalpassa toukokuussa 1790. Hän valmistui 1814 lakimieheksi San Carlos de Guatemalan yliopistosta. Lindo siirtyi politiikkaan Hondurasissa ja oli yksi Keski-Amerikan Meksikon keisarikuntaan liittymisen alulle panijoista. Hän oli Keski-Amerikan liittovaltion aikana Hondurasin parlamentissa. Hän kuului myös heinäkuussa 1838 muodostettuun perustuslakia säätävään kokoukseen, jossa hän edisti Hondurasin itsenäistymistä liittovaltiosta.
Lindo matkusti 1840 El Salvadoriin kenraali Francisco Malespínin tukemana. Hänet nimettiin lokakuussa 1840 valtionhoitajaksi ja valittiin tammikuussa 1841 virkaatekeväksi valtionpäämieheksi. Helmikuussa El Salvador erosi virallisesti Keski-Amerikan liittovaltiosta, ja Lindosta tuli maan ensimmäinen presidentti 28. kesäkuuta. Hän oli presidenttinä helmikuulle 1842, ja hän perusti valtakaudellaan El Salvadorin yliopistoa ja määräsi jokaiseen yli 100 asukkaan kylään koulun. Hondurasiin Lindo palasi 1842 ja asettui Comayaguaan.
Hondurasissa Lindo oli neuvottelemassa rauhaa El Salvadorin kanssa, ja sopimus allekirjoitettiin marraskuussa 1845. Francisco Ferrera valittiin kolmannen kerran presidentiksi tammikuussa 1847, mutta hän erosi 12 päivän päästä ja antoi vallan Lindolle. Ensimmäisen kautensa aikana Lindo osoitti tukeaan Meksikolle julistamalla sodan Yhdysvalloille Meksikon–Yhdysvaltain sodan aikana.
Lindo valittiin helmikuussa 1848 toiselle kaudelle. Maltillisia konservatiiveja edustaneen Lindon aikana Hondurasin sisäiset olot rauhoittuvat hetkeksi, kunnes ulkoministeri José Santos Guardiola yritti vallankaappausta 1850. José Trinidad Cabañasin elsalvadorilaisten joukkojen tuella Lindo pystyi kukistamaan kaappausyrityksen. Lindo liittoutui liberaalin Cabañasin ja El Salvadorin presidentin Doroteo Vasconcelosin kanssa ja pyrki yhdessä kukistamaan Guatemalan Rafael Carreran. Carrera voitti liittoutuneet joukot San José La Aradassa 27. helmikuuta 1851.
Lindo ei suostunut enää kolmannelle kaudella ja antoi kongressin valita Cabañasin seuraajakseen. Lindo vetäytyi eläkkeelle Graciakseen, missä kuoli 1857.
John Lindow

John Lindow vuonna 2010.
John Lindow (s. 1946) on skandinavistiikan ja folkloristiikan professori Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Hänen erikoisalansa on keskiaikaisen Skandinavian tutkimus. Lindow valmistui tohtoriksi Harvardin yliopistosta 1972 ja aloitti nykyisessä työpaikassaan Berkeleyssä vuonna 1978. Lindow on julkaissut muun muassa teoksen Norse Mythology: A Guide to the Gods, Rituals, and Beliefs.