stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjallisuusvuosi 1997
Tapahtumia

Yksi vuoden keskeisistä kirjallisuuden kohteista oli Jumala, jonka olemusta pohdittiin sekä monissa tietokirjoissa että kaunokirjallisuudessa. Sen sijaan aikaisemmin kukoistanut elämäkerrallinen kirjallisuus kohtasi parodisen vastaiskun, kun esimerkiksi Juha Seppälä parodioi Mannerheimin muistelmia (Suomen historia) ja Kari Hotakainen omaelämäkerrallista tyyliä (Klassikko).
Pastori Antti Kylliäisen kirja Kaikki pääsevät taivaaseen sisälsi opillista suunnanmuutosta vallitsevaan luterilaisen oppiin: Kylliäisen mukaan helvettiä ei ole eikä Jumala ole kaikkivaltias.
Ranskalaisen kirjailijan Patrick Modianon teos Dora Bruder sai alkunsa, kun kirjailija luki France-Soir-iltapäivälehdestä vuodelta 1941 viisitoistavuotiaasta juutalaisesta tytöstä Dora Bruderistä, jonka ilmoitettiin kadonneen saksalaisten miehittämästä Pariisista. Modiano vietti useita vuosia tutkimalla kuka tämä oli. Romaani on yritys rekonstruoida Dora Bruderin elämä vuoden 1941 katoamisesta kuljetukseen Auschwitziin syyskuussa 1942.
Julkaisuja

Stepan Chapman: Troikka
Stéphane Courtois: Le Livre noir du communisme: Crimes, terreur, répression (suom. Kommunismin musta kirja, 2001)
Jared Diamond: Tykit, taudit ja teräs (suom. Kimmo Pietiläinen)
Arthur Golden: Memoirs of a Geisha (suom. Geishan muistelmat, 1997)
Mauri Kunnas: Koiramäen joulukirkko
Antti Kylliäinen: Kaikki pääsevät taivaaseen
Ulla-Lena Lundberg: Sade
Vonda N. McIntyre: Aurinko ja kuu
Patrick Modiano: Dora Bruder
Herta Müller: Heute wär ich mir lieber nicht begegnet (suom. Tänään en halunnut tavata itseäni, 2010)
Ilkka Remes: Pääkallokehrääjä
Philip Roth: Amerikkalainen pastoraali
J. K. Rowling: Harry Potter ja viisasten kivi
Erik Tawaststjerna: Sibelius
Allan Tiitta & Jukka Tarkka: Itsenäinen Suomi. Kahdeksan vuosikymmentä kansakunnan elämästä
Palkintoja

Amitav Ghosh
Stephen King
Antti Tuuri
Fabian Dahlström, Erkki Salmenhaara, Mikko Heiniö
Kim Stanley Robinson
Kreetta Onkeli
Raija Jänicke
Dario Fo
Dorrit Willumsen
Steven Millhauser
Hannu Aho
Rachel Pollack
Dora Bruderin katoamisilmoitus Paris-Soir-lehdessä 31 joulukuuta 1941.
Dancing at the Blue Iguana

| Dancing at the Blue Iguana |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Radford
Käsikirjoittaja:  Michael Radford David Linter
Tuottaja:  Ram Bergman Graham Broadbent Damian Jones Sheila Kelley Dana Lustig Ernst Etchie Stroh
Kuvaaja:  Ericson Core
Leikkaaja:  Roberto Perpignani
Pääosat:  Daryl Hannah Jennifer Tilly Sandra Oh Sheila Kelley Charlotte Ayanna Elias Koteas Vladimir Mashkov Robert Wisdom
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Moonstone Entertainment Bergman Lustig Productions Dragon Pictures Gallery Motion Pictures Keystone Studios
Levittäjä:  Lionsgate Netflix
Ensi-ilta:  Kanada 14. syyskuuta 2000 Toronton elokuvajuhlat Yhdysvallat 21. huhtikuuta 2001 Los Angelesin elokuvajuhlat 12. lokakuuta 2001 (rajoitettu) 19. lokakuuta 2001 Los Angeles, Kalifornia Yhdistynyt kuningaskunta 21. kesäkuuta 2002
Kesto:  123 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dancing at the Blue Iguana (engl. Dancing at the Blue Iguana) on Michael Radfordin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 2000. Eroottisen draaman pääosia näyttelevät Daryl Hannah, Jennifer Tilly, Sandra Oh, Sheila Kelley, Charlotte Ayanna, Elias Koteas, Vladimir Mashkov ja Robert Wisdom.
Juoni

Dancing at the Blue Iguana kertoo synkän kuvauksen strippiklubi Blue Iguanan tanssijoiden elämästä. Suosituin tanssija Angel (Daryl Hannah) haluaisi äidiksi, Jo (Jennifer Tilly) on yleisön seksikäs vetonaula, Jasmine (Sandra Oh) pakenee todellisuutta runojen pariin, Stormylla (Sheila Kelley) on salaisuus, ja uusin tulokas, alaikäinen Jessie (Charlotte Ayanna) haluaa vain tanssia unohtaakseen huumeet ja miesten hyväksikäytön. Työ on armotonta eikä kukaan pääse helpolla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Daryl Hannah  | … |  Angel   |
|  Jennifer Tilly  | … |  Jo   |
|  Sandra Oh  | … |  Jasmine   |
|  Sheila Kelley  | … |  Stormy   |
|  Charlotte Ayanna  | … |  Jessie   |
|  Elias Koteas  | … |  Sully   |
|  Vladimir Mashkov  | … |  Sacha   |
|  Robert Wisdom  | … |  Eddie   |
|  Kristin Bauer van Straten  | … |  Nico   |
|  W. Earl Brown  | … |  Bobby   |
|  Chris Hogan  | … |  Dennis   |
|  Rodney Rowland  | … |  Charlie   |
|  David Amos  | … |  Dave   |
|  Carolyne Aycaguer  | … |  Sophie   |
|  R. C. Bates  | … |  Jimmy   |
|  Jesse Bradford  | … |  Jorge   |
|  Christina Cabot  | … |  Christina   |
Tuotanto

Dancing at the Blue Iguana -elokuvan tuotanto alkoi 16. huhtikuuta vuonna 1999. Kuvaukset alkoivat 4. joulukuuta vuonna 1999 ja kestivät 13. maaliskuuhun 2000 asti. Elokuva kuvattiin Kalifornian Santa Claritassa ja Los Angelesissa North Hollywoodin ja Van Nuysin kaupunginosissa.
Julkaisu ja vastaanotto

Dancing at the Blue Iguana sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa 14. syyskuuta vuonna 2000. Kotimaassa Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa Los Angelesin elokuvajuhlilla 21. huhtikuuta vuonna 2001; elokuva pääsi rajoitettuun teatterilevitykseen 12. lokakuuta vuonna 2001. Los Angelesin ensi-ilta oli 19. lokakuuta. Lionsgate toimi elokuvan levittäjänä.
Dancing at the Blue Iguana pääsi teatterilevitykseen Israelissa, Isossa-Britanniassa, Ranskassa, Japanissa, Portugalissa ja Italiassa. Blue Iguanaa esitettiin myös Kairon elokuvajuhlilla Egyptissä ja Oldenburgin elokuvajuhlilla Saksassa.
Elokuva voitti vuonna 2001 Milanon elokuvajuhlilla parhaan näyttelemisen (Sandra Oh) ja parhaan lavastuksen (Martina Buckley) palkinnot. Elokuva sai Golden Fleece -palkintoehdokkuuden vuonna 2002 parhaasta tuotannosta.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 23 prosentin "mätä"-arvosana, joka perustuu 22:een arvosteluun. Internet Movie Databasessa elokuvalla on 5,7 tähteä kymmenestä.
DVD-julkaisut

Dancing at the Blue Iguana julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 25. joulukuuta vuonna 2001. Suomessa elokuva julkaistiin DVD:lle 26. maaliskuuta vuonna 2004.
Vuonna 2001 yksi Blue Iguanan pääosan esittäjistä Daryl Hannah kertoo kenttätutkimuksestaan oikealla strippiklubilla dokumentissa Strip Notes. Dokumentissa Hannah rakentaa Angelin hahmoa ja tarkkailee strippareiden elämää. Strip Notes on lisämateriaalina elokuvan DVD-julkaisussa.
Aiheesta muualla

Dancing at the Blue Iguana Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Dancing at the Blue Iguana Elonet.
Dancing at the Blue Iguana AllMoviessa. (englanniksi)
Iso Sankt Bernhard

Iso Sankt Bernhardin sola
Solalla, Italian ja Sveitsin rajan välittömässä läheisyydessä sijaitseva järvi, Lac du Col du Grand-Saint-Bernard, elokuun alussa 2010
Iso Sankt Bernhard eli Iso Sankt Bernhardin sola (ransk. Col du Grand-Saint-Bernard, ital. Colle del Gran San Bernardo, saks. Grosser Sankt Bernhard, engl. Great St Bernard Pass) on Länsi-Alpeilla Italian ja Sveitsin rajaseudulla sijaitseva sola, joka on vanhoista ajoista saakka ollut tärkeä kulkureitti Keski-Euroopan ja Italian välillä. Solan korkein kohta on Sveitsin puolella Valais'n kantonissa, josta sola johtaa Italian puolelle Aostanlaaksoon.
Sijainti > Reitti

Sola kulkee koillis-lounaissuunnassa Valais’n Alppien poikki. Sen korkein kohta on 2 469 metrin korkeudella meren pinnasta. Solan alittaa 1 915 metrin korkeudessa vuonna 1964 rakennettu Sankt Bernhardin tunneli, jonka kautta kulkee eurooppatie E27. Vanha solan kautta kulkeva tie on liikennöintikelponen vain kesäaikana, kesäkuusta syyskuuhun. Tie onkin menettänyt aikaisemman, tärkeän liikenteellisen merkityksensä.
Pohjoisesta, Sveitsin puolelta, Rhônejoen varrella sijaitsevasta Martignystä solatie kulkee Dransejoen vartta myöten. Etelässä, Italian puolella, tie vie Aostan kaupunkiin.
Sijainti > Ilmasto

Solassa sataa runsaasti läpi vuoden, erityisesti talvella. Sadepäiviä on keskimäärin joka toinen, 171 vuodessa. Vuotuinen sademäärä on noin 2,3 metriä. Talvisin solassa saattaa olla lunta jopa yli 10 metrin paksuudelta. Solassa on pakkasta noin 7 kuukauden ajan, ja lämpötila saattaa laskea -30 asteeseen. Solassa oleva järvi on jäässä keskimäärin 265 päivää vuodessa. 
 Sola on selvästi puurajan yläpuolella.
Majatalo

Munkki Bernhard Mentonilainen perusti vuonna 1049 solaan majatalon matkustajia varten. Majatalo ja sola saivat nimensä hänen mukaansa 1500-luvulla. Todennäköisesti alueella oli ollut majatalo jo roomalaisaikana, mutta seutu oli rauhaton ja rakennukset tuhottiin useita kertoja.
Paikka on tullut kuuluisaksi myös siellä kehitetystä koirarodusta, bernhardinkoirasta.
Historia

Vanhalla ajalla Iso Sankt-Bernhardin sola tunnettiin nimellä Poeninus. Muutamien antiikin aikaisten lähteiden mukaan Hannibal olisi ylittänyt Alpit juuri Poenininuksen kautta, mutta Titus Livius kuitenkin kiisti tiedon.  Hänen antamiensa tietojen perusteella on päätelty, että todennäköisimmin Hannibal ylitti Alpit Col de la Traversetten kautta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iso Sankt Bernhard Wikimedia Commonsissa
Fisher, Ian: Great St. Bernard Pass Journal; This Time, It's the Faithful Hero That Needs the Rescue. New York Times, October 29, 2004.  Artikkelin verkkoversio.
Fletcher, Adrian: Colle del Gran San Bernardo 2473m 2000-2009. Paradoxplace. Arkistoitu 27 huhtikuu 2009. Viitattu 14 April 2009.
Le col du Grand Saint Bernard www.swisscastles.ch. Viitattu 14 April 2009. (ranska)
The Saint Bernard Pass Naturhistorisches Museum der Burgergemeinde Bern. Arkistoitu 7 heinäkuu 2011. Viitattu 11 May 2009.
Bernhardinkoira
Ison Sankt Bernhardin majatalo. Etualalla roomalainen tie ja sen alapuolella nykyinen tie.
Ingrid Bjerkås

| Ingrid Bjerkås |
| --- | --- |
 Bjerkås vuonna 1959.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1901 Kristiania, Norja
Kuollut: 30. marraskuuta 1980 (79 vuotta) Bærum, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  pappi
Puoliso:  Søren Bjerkås
Muut tiedot
Koulutus:  teologi
Ingrid Bjerkås (8. toukokuuta 1901 Kristiania – 30. marraskuuta 1980 Bærum) oli norjalainen teologi ja maansa ensimmäinen naispappi. Hän aloitti yliopisto-opintonsa viisissäkymmenissä ja valmistui teologiksi vuonna 1958. Vuonna 1961 hänestä tuli Bergin ja Torskenin pappi, missä virassa hän toimi miehensä kuolemaan saakka vuonna 1965. Tämän jälkeen hän pyysi eroa virasta ja muutti Bærumiin, jossa työskenteli sairaalapappina eläköitymiseensä saakka vuonna 1971. Vuonna 1966 hän julkaisi muistelmateoksen Mitt kall.
Kuvia

Bjerkås vihittiin papiksi Vangin kirkossa 19. maaliskuuta 1961.
Ingrid Bjerkåsin nimikkoaukio ja muistomerkki Jaakobin kirkon luona Oslossa (Boge Berg, 1978).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ingrid Bjerkås Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Gertrud Suuri

Gertrud Suuri (1256–1302), oli saksalainen nunna, abbedissa, kirjailija ja pyhimys.
Gertrud kuului Eislebenin lähellä sijaitsevaan Helpeden (Helfta) luostariin ja kasvatettiin siellä suurella huolenpidolla. Hänelle opetettiin muun muassa latinaa. Vuonna 1281 hän sai ensimmäisen ilmestyksensä ja eli sitten mystisessä yhteydessä Kristuksen kanssa, ja sai kiitosta esimerkkinä hänen seuraamisestaan. Vuodesta 1290 lähtien hän alkoi tallentaa ilmestyksiään saksan kielellä. Nykyään niitä on säilynyt vain latinankielisenä käännöksenä (1536), joka tunnettiin aiemmin nimellä Insinuationes divinae pietatis tai kansannimellä Das Gertrudenbuch.
Gertrud on erityisen tunnettu hartaudesta Jeesuksen pyhää sydäntä kohtaan.
Aiheesta muualla

Preces Gertrudianae : Prayers of St. Gertrude and St. Mechtilde of the Order of St. Benedict 1861, Internet Archive (englanniksi)
"The Life and Revelations of Saint Gertrude the Great", Internet Archive (englanniksi)
The Life and Revelations of St. Gertrude - Part 1/2 (Catholic Audiobook) Youtube.com
The Life and Revelations of St. Gertrude - Part 2/2 (Catholic Audiobook) Youtube.com
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Sami Sykkö

| Sami Sykkö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1970 (ikä 54) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja, juontaja ja kirjailija
Sami Sykkö (s. 17. huhtikuuta 1970 Helsinki) on suomalainen toimittaja, juontaja ja kirjailija, joka on erikoistunut muotiin, tyyliin, kulttuuriin, muotoiluun sekä taitoluisteluun. Hän on työskennellyt muun muassa päätoimittajana Gloria-lehdessä sekä toimittajana Helsingin Sanomissa ja Nelosen uutisissa. Elokuusta 2019 huhtikuuhun 2023 saakka Sami Sykkö toimi muotikaupan yhdistys Fashion Finlandin liiketoimintajohtajana ja päätoimittajana.
Sykkö kutsuttiin LUT-yliopistoon työelämäprofessoriksi vuoden 2022 syyskuun alusta lähtien. Hän työskentelee LUT Business Schoolissa osa-aikaisesti vuoden 2025 loppuun.
Koulutus ja uran alkuvaiheet

Sykkö on valmistunut ekonomiksi Vaasan yliopistosta ja on lisäksi opiskellut Parsonsin muoti- ja designkoulussa New Yorkissa. Hänen sisarensa on entinen lapsinäyttelijä ja -malli Pauliina Sykkö. Sami Sykkö aloitti julkisen esiintymisensä 12-vuotiaana taitoluistelun maailmanmestaruuskisoissa ja juonsi ensimmäisen ohjelmasarjansa televisiossa 16-vuotiaana. Vuonna 1984 Sami Sykkö voitti junioreiden taitoluistelun Suomen-mestaruuden.
Toimittajana

Sykkö on kirjoittanut tyylistä ja sisustuksesta Helsingin Sanomiin kaksikymmentä vuottaselvennä sekä kolumneja Anna-, Kotiliesi- ja Seura-lehteen. Uransa aikana hän on haastatellut muun muassa kolmea Suomen presidenttiä, muotisuunnittelija Karl Lagerfeldiä sekä filmitähti Jane Fondaa. Lisäksi hän on pitänyt Helsingin Sanomien verkkosivulla blogia "Sami Sykön tyylillä". Syksyllä 2008 julkaistiin Sykön HS:n Kuukausiliitteen artikkeleista koottu teos Sisäänkäyntejä ainutlaatuisiin suomalaisiin koteihin, huoneisiin ja huviloihin. Sykön kirjoittama kirja Avaimia ajattomiin suomalaisiin sisutuksiin sisustusarkkitehti Hanni Koroman suunnittelemista kodeista julkaistiin vuonna 2014. Hän on toimittanut myös Didrichsenin taidemuseolle muotitaiteilija Jukka Rintalan elämäntyönäyttelykirjan, joka julkaistiin vuonna 2017.lähde?
Televisioesiintyjänä

Sykkö on toiminut juontajana useissa eri televisio-ohjelmissa vuodesta 1987 lähtien. Hän juonsi Timo T. A. Mikkosen tuottamaa Top 10 -musiikkiohjelmaa 1980-luvun lopulla juuri aloittaneella Kolmoskanavalla. Subtv:n vuosina 2004–2005 esittämän Anoppi-deittiohjelman, joka oli ehdokkaana Kultainen Ruusu -festivaaleilla.
Sykkö on juontanut HSTV:n Minun tyylilläni -ohjelmaa.selvennä Hän selosti taitoluistelun grand prix -sarjaa 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen puolivälissä ja on toiminut tyylikommentaattorina Yleisradion tasavallan presidentin itsenäisyyspäivän vastaanoton lähetyksissä vuodesta 2014 alkaen, aluksi neljän vuoden ajan oheislähetyksissä. Vuonna 2018 Sykkö oli ensimmäistä kertaa juhlien selostamossa pitkäaikaisen muotiasiantuntijan Jaakko Selinin jälkeen.
Sykkö toimi kommentaattorina myös televisiokanava AVA:n erikoislähetyksessä Yhdistyneen kuningaskunnan prinssi Harryn ja Meghan Marklen häistä toukokuussa 2018. Say Yes to the Dress Suomi -ohjelmassa Sykkö esiintyi vuonna 2019.
Sykkö vieraili vuonna 2019 Salatut elämät -sarjassa, jossa hän esitti Jutan ja Ismon häiden suunnittelijaa. Syksyllä 2020 hän esiintyi MTV3-kanavan Tanssii tähtien kanssa -ohjelmassa. Hän esiintyi vuoden 2024 syksyllä uudelleen Salatut elämät sarjassa.
MTV3:n Muodin huipulle -kilpailun vakituisena tuomarina Sykkö on toiminut keväästä 2023 lähtien. Samana keväänä hän ylsi loppukilpailuun Ylen Hengaillaan-tietovisailussa parinsa Lotta Backlundin kanssa. Syksyllä 2023 Sykkö toimi MTV3:n Tietäjät tietää -ohjelmassa yhtenä tietäjistä.
Teoksia

Sykkö, Sami: Sisäänkäyntejä ainutlaatuisiin suomalaisiin koteihin, huoneisiin ja huviloihin.  (Artikkelisarja vuosilta 2001–2008)  Helsinki:  Helsingin Sanomat, 2008.  ISBN 978-952-5557-21-3
Sykkö, Sami: Avaimia ajattomiin suomalaisiin sisustuksiin.  (Valokuvat Jaanis Kerkis)  Helsinki:  Gummerus, 2014.  ISBN 978-951-20-9507-0
Sykkö, Sami (päätoim.): Muotitaiteilija Jukka Rintala.  Helsinki:  Didrichsenin taidemuseo, 2017.  ISBN 978-952-5567-52-6
Aiheesta muualla

Sami Sykön kotisivut
Sykön blogi Helsingin Sanomien sivuilla.
Kuusi kuvaa työelämäprofessori Sami Sykön elämästä, Yle Radio 1, 25.6.2023
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle
Fort Myers

| Fort Myers |
| --- | --- |
 Taidemuseo kaupungin keskustassa
 Kaupunki piirikuntansa kartalla, joka esitetty osavaltion kartalla
 Fort Myers
 Koordinaatit: 26°37′0″N, 81°50′0″W 
Valtio:   Yhdysvallat
Osavaltio:   Florida
Piirikunta:  Leen piirikunta
Perustettu:  1885
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  104 km²
Väkiluku (2021):  92 245
 – Väestötiheys:  887 as./km²
 
 cityftmyers.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fort Myers on kaupunki Yhdysvaltain Floridan osavaltion eteläosissa, Leen piirikunnassa. Kaupungissa asuu 92 245 asukasta, ja sen pinta-ala on 104 neliökilometriä. Kaupungin väestötiheys on 887 asukasta neliökilometrillä. Kaupunki perustettiin vuonna 1885 ja kaupungin piirikunta perustettiin vuonna 1887. Vuonna 1927 kaupunkiin rakennettiin puinen silta. Kaupunki on toiseksi suurin piirikunnassaan Cape Coralin jälkeen.
Väestö

Kaupungissa asui vuoden 2021 heinäkuussa arvion mukaan 92 245 asukasta. Vuonna 2020 asukkaita oli 85 525 ja vuonna 2010 62 298. Kaupungin väkiluku on siis selvässä kasvussa.
Väestön keski-ikä on 40,6 vuotta, joka on matalampi kuin koko osavaltion keski-ikä. Kaupungin asukkaista noin viidennes on ulkomaalaisia, ja heidän keski-ikänsä (41) on vuoden enemmän kuin maassa syntyneiden keski-ikä (40). 88 prosenttia asukkaista on maan kansalaisia.
Asukkaista valkoisia on hieman alle puolet, mustia ja afroamerikkalaisia noin viidennes, aasialaisia 2,7 prosenttia ja monirotuisia vähän yli prosentti.
Ilmasto

Kaupungissa on kuumat kesät ja kylmät talvet. Kuumimmat kuukaudet ovat heinä- ja elokuu ja kylmin tammikuu. Kaupungin piirikunta on lämpimämpi kuin muu osavaltio. Kaupungin sateisin kausi on vuodessa kesä-syyskuu, ja sateisimmat kuukaudet ovat kesä- ja elokuu. Kuivin kuukausi on joulukuu. Lumen sataminen on harvinaista.
Gavin Harrison

Gavin Harrison
Gavin Richard Harrison (s. 1963 Harrow, Pohjois-Lontoo) on brittiläisen, progressiivista rockia soittavan Porcupine Tree -yhtyeen rumpali. Vuodesta 2008 lähtien hän on myös brittiläisen King Crimson -yhtyeen toinen rumpali. Harrison on julkaissut rumpujen soittoon liittyvää kirjallisuutta sekä tuottanut kaksi opetus-DVD:tä.
Harrisonin sooloalbumi ilmestyi vuonna 1998.
Rumpusetti

Harrison soittaa Sonorin rumpuja ja Zildjianin symbaaleja.
Turun kaupunginteatteri

Turun kaupunginteatteri.
Turun kaupunginteatteri on Turussa toimiva ammattiteatteri. Se perustettiin vuonna 1946 Turun Teatterin ja Turun Työväen Teatterin yhdistyessä. Se oli Suomen vanhin täyskunnallinen teatteri, kunnes vuoden 2014 alusta se siirtyi Turun kaupungin omistamaksi osakeyhtiöksi. Teatterin sydän on sen kolmella näyttämöllä, joiden kausittain vaihtuva ohjelmisto sisältää esityksiä musikaaleista draamaan ja komedioista lastenteatteriin. Teatterissa järjestetään myös yleisötapahtumia ja tiloja vuokrataan näytöskalenterin salliessa tapahtumanjärjestäjille. Vuodesta 2014 lähtien teatterin taiteellisena johtajana on toiminut Mikko Kouki ja toimitusjohtajana Arto Valkama. Teatterin sisältötyöryhmässä toimii heidän lisäkseen Satu Rasila, joka myös sijaistaa Koukia taiteellisena johtajana vuoden 2025 ajan.
Toiminta

Teatterin vuosittainen katsojamäärä on noin 140 000 ihmistä. Henkilökuntaa teatterin eri osastoilla työskentelee noin sata. Kaupunginteatteri toimii keskeisellä paikalla Aurajoen rannalla sijaitsevassa teatteritalossa.
Teatteri tuottaa vuosittain 8–10 ensi-iltaa ja toistakymmentä vierailevaa esitystä. Yhteensä näytöksiä on vuodessa noin 400.
Teatterin historian maineikkain kausi oli Kalle Holmbergin ja Ralf Långbackan johtajakausi 1972–1977. Kaupallinen ja taiteellinen puoli olivat tasapainossa, ja menestyksen helmi oli Seitsemän veljestä. Lautakunnan ennakkoluulojen vuoksi estyi kuitenkin muun muassa Jussi Kylätaskun näytelmän Runar ja Kyllikki Jouko Turkan ohjaama esitys.
Turun kaupunginteatteri ja Naantalissa Muumimaailman yhteydessä toimiva kesäteatterinäyttämö Emma-teatteri aloittivat yhteistyönsä kesällä 2015. Yhteistyö oli oikeastaan paluu juurille, sillä Emma-teatterin ensimmäisenä toimintavuonna se teki yhteistyötä Linnateatterin kanssa, jonka johdossa olivat Arto Valkama ja Mikko Kouki.
Teatterin rakennukset

Vuosina 1946–1954 teatteri toimi Alvar Aallon suunnittelemassa Lounais-Suomen Maalaistentalossa Humalistonkadulla. Vuonna 1954 tapahtuneen näyttämön palon seurauksena teatteri joutui siirtymään väliaikaisesti Turun konserttitaloon Aninkaistenkadulle. Uuteen, omaan toimitaloonsa Itäiselle Rantakadulle teatteri pääsi muuttamaan vuonna 1962. Teatteritalon, jossa kaupunginteatteri yhä edelleen toimii, ovat suunnitelleet arkkitehdit Aarne Hytönen, Risto-Veikko Luukkonen ja Helmer Stenros.
Vuonna 2014 teatterirakennuksessa alkoi täysimittainen peruskorjaus ja laajennus. Laajennustyön näkyvin muutos oli kolmikerroksisen takanäyttämön rakentaminen. Lisäksi laajennusosan myötä teatterin henkilöstön tilat siirtyivät ja teatteriin rakennettiin keittiö. Uudistuksen tarpeessa olleet verstastilat uusittiin ja laajennettiin, samoin myös tilat tekniikalle, puvustukselle, rekvisiitalle ja lavasteille. Teatterin näyttämöistä Pikkolo siirtyi Sopukan tiloihin ja teatterin taakse rakennettiin uusi Pieni näyttämö. Näyttelijöiden pukuhuoneet päivitettiin myös ajan tasalle.
Turun kaupunginteatteri toimi remontin ajan Logomossa ja vanhassa elokuvateatteri Dominossa. Syyskaudella 2017 teatteri siirtyi väistötiloista takaisin omaan korjattuun teatteritaloonsa. Avajaisia vietettiin avoimien ovien merkeissä ja teatterissa kyläilikin tuolloin 10 000 kävijää. Ensimmäinen ensi-ilta oli Viimeinen laiva -musikaali, joka toi Turkuun muun muassa säveltäjänsä, muusikko Stingin. Tänä päivänä teatterirakennus palvelee kävijöitä monipuolisena tapahtumatalona.
Näyttämöt

Päänäyttämö on 652-paikkainen ja sen koko on 450 m², lisäksi näyttämön yllä on 24 metriä korkea torni. Pyörönäyttämön halkaisija on 14 metriä. Näyttämön etualalla on orkesterimonttu 40 soittajalle.
Pieni näyttämö on 250-paikkainen, vuonna 2017 käyttöön otettu esitystila. Sen pinta-ala on 357 m².
Sopukka on vapaan kentän yhteistyönäyttämö. Se on muunneltava esitystila, jossa on 50-100 istumapaikkaa käsittävä siirrettävä katsomo. Sopukan koko on 200 neliömetriä ja näyttämön korkeus kahdeksan metriä.
Henkilökunta > Teatterinjohtajat

Täyskunnallisen teatterin aikana:
Jorma Nortimo 1946–1958
Jouko Paavola 1958–1963
Kalervo Nissilä 1963–1968
Kaija Siikala 1968–1972
Ralf Långbacka (taiteellinen johtaja) ja Kalle Holmberg (pääohjaaja) 1972–1977
Jussi Valtakoski 1977 (vt. taiteellinen johtaja)
Risto Saanila 1977–1981
Taisto-Bertil Orsmaa 1981–1985
Aulis Ruostepuro 1985 (vt. taiteellinen johtaja)
Mikko Majanlahti 1986–1990
Alpo Suhonen 1991–1992
Ilpo Tuomarila 1993–2007
Raija-Liisa Seilo 2008–2013
Turun Kaupunginteatteri Oy:n aikana:
Arto Valkama 2014– (toimitusjohtaja) ja Mikko Kouki 2014– (taiteellinen johtaja)
Satu Rasila on taiteellisen johtajan sijainen vuoden 2025 ajan
Henkilökunta > Näyttelijät (2020)

Turun kaupunginteatterissa työskentelee vuonna 2024 kiinnityksellä mm. seuraavat näyttelijät:
| --- | --- |
 Minna Hämäläinen  Stefan Karlsson  Ulla Koivuranta  Mika Kujala :  Kimmo Rasila  Ulla Reinikainen  Riitta Salminen  Kirsi Tarvainen