stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaupunki
Kaupunkikäsite > Muualla Euroopassa

Euroopan unionin tilastoviranomainen määrittelee kaupunkialueet omassa Urban Audit -ohjelmassaan, sekä niille metropolialueet. Joissakin tapauksissa hallinnollinen kaupunki toimii alueen keskuksena ja joissakin tapauksissa Urban Audit on määritellyt tosiasiallisen kaupungin rajat tilastoinnin selkeyttämiseksi. Sen mukaan Suomessa on neljä kaupunkia: Helsinki, Tampere, Turku ja Oulu.lähde?
Ruotsissa kunnat on usein muodostettu jonkin vanhan kaupungin ympäryskuntia kaupunkiin yhdistämällä. Näin muodostuneen suuremman kunnan keskustataajamaa kutsutaan silti edelleen kaupungiksi, vaikka virallisesti kunta ei käyttäisikään kaupunkinimitystä. Ennen 1950- ja 1970-lukujen kuntauudistuksia Ruotsissa oli 133 kaupunkia.lähde? Tällä hetkellä kaupunkinimitystä Ruotsin kunnista käyttävät vain Boråsin, Göteborgin, Haaparannan, Helsingborgin, Lidingön, Malmön, Mölndalin, Solnan, Sundbybergin, Tukholman, Trollhättanin, Vaxholmin ja Västeråsin kunnat. Kaupunkiväestöön lasketaan tilastoinnissa kuitenkin mukaan kaikkien taajamien väestö.lähde?
Historiallisesti ranskalaisen esikuvan mukaan kaupungeiksi luetaan usein sellaiset paikat, joissa on vähintään 2 000 asukasta. Saksassa on ollut tapana jakaa kaupungit asukasluvun mukaan maalaiskaupunkeihin (2 000 – 5 000 asukasta), pikkukaupunkeihin 5 000 – 20 000 asukasta), keskikokoisiin kaupunkeihin (20 000 – 100 000 asukasta), suurkaupunkeihin (100 000 – 1 000 000 asukasta) ja miljoonakaupunkeihin eli maailmankaupunkeihin eli metropoleihin  (yli 1 000 000 asukasta).
Englannin kielessä käytetään yli 100 000:n asukkaan kaupungista nimitystä city ja pienemmästä nimitystä town. Nimellä city kutsuttiin alun perin sellaisia kaupunkeja, joihin oli rakennettu katedraali. Englanninkielinen termi borough tai township on suomennettavissa kauppalaksi lähde?.
Kaupunkikäsite > Näkemyksiä historiallisten kaupunkien kaupungiksi määrittelystä

W. Sombartin mukaan kaupungin voidaan taloudellisesta näkökulmasta määritellä tarkoittavan paikkaa, jonka asukkaiden elanto on riippuvainen vieraasta maataloustyöstä. Tämän määritelmän mukaan sellaiset vanhan ajan suurkaupungit kuin Ninive ja Babylon eivät olisi olleet kaupunkeja. Myöskään sellaiset keskiajan ja uuden ajan kaupungit, joiden asukkaista suuri osa teki maataloustyötä, eivät olisi olleet kaupunkeja.
Belgialainen historioitsija Henri Pirenne määritteli kaupungin tarkoittamaan sellaista kaupan ja teollisuuden paikkaa, jolla oli kunnollinen paikallishallinto. Hänen mukaansa kaupungit nousivat ainoastaan kansainvälisen kaupan vaikutuksesta. Koska kaupankäynti Välimerellä jatkui kansainvaellusaikana huolimatta Rooman hajoamisesta, kaupunkielämä jatkui merovingikaudella suurimmassa osassa Galliaa. Arabien Länsi-Välimeren valloitusten vuoksi kansainvälinen kauppa romahti 700-luvun alussa, joten Pirennen mukaan myös kaupungit katosivat. Joitakin kutistuneita linnoitettuja civitaksia säilyi karolingiaikoihin, mutta ne olivat vain kirkollisen hallinnon keskuksia. Pirennen määritelmän mukaista kaupunkielämää niihin syntyi vasta 900-luvulla, kun kauppa elpyi. Tällöin vanhojen civitaksien liepeille, niiden muurien ulkopuolelle ja uusien linnoitusten (castra) juurelle syntyi uutta kaupunkiasutusta (suburbia).
Kaupungin sijainti

Kaupungin sijainnin määrittävät yhdessä seudun maantiede ja ilmasto sekä tietyt yhteiskunnalliset tekijät. Tietyt sijainnit ovat edullisempia kuin toiset. Moni suureksi kasvanut kaupunki on perustettu jonkin vesiväylän, kuten joen, meren tai järven äärelle.
Kaupungin synnylle on olemassa kaksi minimiehtoa. Ensinnäkin seudun täytyy olla asumiskelpoinen, eli se ei saa olla täynnä sairauksia levittäviä eliöitä, se ei saa olla äärimmäisen kuuma tai kylmä, eikä se saa sijaita tulvatasangolla. Toiseksi, kaupungilla täytyy olla saatavillaan riittävästi ruokaa, vettä ja rakennusmateriaaleja. Nykyaikaisen tekniikan avulla tällaiset rajoitteet voidaan usein ylittää, ja ruokaa, energiaa, lämpöä ja viilennystä voidaan toimittaa ankarissakin oloissa sijaitseviin kaupunkeihin.
Moni kaupunki on perustettu tietyn alueen kulkuyhteyksien luonnolliseen risteyskohtaan. Tällaiset risteyskohdat houkuttelevat ihmisiä, palveluita ja etenkin kauppatavaraa.
Kaupungin perustamiselle otollinen paikka on myös sellainen, jossa tavaran kuljetusmuoto vaihtuu esimerkiksi rekkaliikenteestä laivaliikenteeseen. Tällaiseen kaupunkiin kehittyy varastointiin ja prosessointiin keskittyvää teollisuutta.
Jonkin tärkeän raaka-aineen läheisyys voi synnyttää kaupungin. Esimerkiksi Pohjois-Amerikassa Montreal on syntynyt lähelle turkismetsiä, Houston lähelle öljykenttiä, San Francisco lähelle kultakaivoksia ja Pittsburgh lähelle hiilikaivoksia.
Joskus kaupunki kasvaa paikalle, joka tarjoaa jotain sellaista mitä muualta ei löydy. Tällainen kaupunki on esimerkiksi uhkapelikaupunki Las Vegas Yhdysvalloissa ja kylpyläkaupunki Bath Englannissa.
Jotkin kaupungit, kuten Washington D.C. Yhdysvalloissa, Canberra Australiassa ja Brasília Brasiliassa on perustettu hallinnollisiksi keskuksiksi ja pääkaupungeiksi.
Kaupungin strateginen sijainti on ollut tärkeää etenkin entisaikoina. Esimerkiksi Ateena on perustettu paikalle, jota on helppo puolustaa, ja Lontoo on perustettu paikalle, josta Rooman armeijalla on ollut pääsy koko alueelle.
Uskonnollisista syistä perustettuja kaupunkeja ovat esimerkiksi Mekka Saudi-Arabiassa ja Salt Lake City Yhdysvalloissa. Yliopiston ympärille kasvaneita kaupunkeja ovat esimerkiksi Cambridge Englannissa ja Berkeley Kaliforniassa.
Joissakin suurissa kaupungeissa yhdistyy useampi kuin yksi tärkeä sijainnillinen etu. Esimerkiksi Yhdysvaltain suurin kaupunki New York on samanaikaisesti luonnollinen satama, helposti puolustettava saari, portti sisämaan luonnonvarojen ääreen, kuljetusyhteyksien taitekohta sekä liikenteen risteyskohta.
Kaupungistuminen

Kaupungistuminen alkoi maanviljelyn myötä ensimmäisenä Lähi-idässä. Keski-Euroopassa kaupungit olivat keskiajalla erotettu ympäröivästä maaseudusta muureilla, ja kaupankäynnin verottamisen vuoksi kaupunkien rajoilla oli tulliaitaukset. Teollistumisen myötä kaupungit ovat laajentuneet alueellisesti, ja autoistuminen on edelleen laskenut kaupunkien väestötiheyttä 1900-luvulla. Kaupunki oli aiemmin sekä hallinnollisesti että maantieteellisesti selkeästi rajattavissa oleva kokonaisuus, mutta esikaupungistumisen myötä tämä rajaaminen on käynyt hankalammaksi. Kaupunkimaisen asutuksen piirteitä on myös sellaisissa tiheästi asutuissa yhdyskunnissa, jotka eivät kutsu itseään kaupungeiksi.
Kaupunkien koko vaihtelee huomattavasti riippuen siitä, puhutaanko hallinnollisesta kaupungista vai hallinnollisten rajojen yli jatkuvasta kaupunkialueesta. Kaupunkiväestön lisäksi Pohjoismaissa on jo vuosikymmeniä tarkasteltu myös taajamien väestöä. Muualla maailmalla kaupungin määritelmät vaihtelevat huomattavasti, mikä vaikeuttaa tilastojen vertailua. Voidaan kuitenkin arvioida, että vuonna 2007 jo puolet maailman väestöstä asui kaupungeissa tai kaupunkimaisissa taajamissa.
Kaupunkirakenne

Aikaisemmin kaupungeissa asuttiin, työskenneltiin ja huviteltiin jopa samoissa rakennuksissa, eivätkä toiminnot olleet eriytyneet toisistaan. Teollistumisen myötä syntyivät teollisuusalueet, ja työväestöä asutettiin omille asuinalueilleen. Nykyisin kaupunkien toiminnot ovat pitkälti eriytyneitä: ihmiset asuvat yhdessä paikassa, työskentelevät usein kaukanakin kotoaan ja hoitavat ostoksensa joko lähikaupoissa, keskustassa tai automarketeissa. Kaupunkien toimintojen sijoittumista kuvaamaan on kehitetty kehämalli, sektorimalli ja moniydinmalli.
Kaupunkirakenne > Kaupunkikeskusta

Kaupungin keskusta on kaupan, hallinnon, julkisten toimintojen, vapaa-ajan, kulttuurin, seurustelun ja huvielämän kohtauspaikka. Suuri väestötiheys mahdollistaa lyhyet kävelymatkat, kattavan joukkoliikenteen ja lukuisat lähipalvelut. Keskusta pyrkii palvelemaan niin kaupungin kuin sen ympäristönkin asukkaita. Hyvä keskusta edistää asiakaskäyntejä ja parantaa liikkeiden kannattavuutta, jos yhdessä liikkeessä kävijät käyvät samalla myös muissa. Tämä puolestaan lisää yrittäjien vuokranmaksukykyä ja kiinteistöjen arvon säilymistä.
Ellei kaupungin keskustaa kehitetä, siitä voi tulla taantuva keskusta. Liikkeet lopettavat toimintansa, asuntojen hinnat laskevat ja rauhattomuus lisääntyy. Kaupallisten palveluiden siirtyminen pois kaupungin keskustasta vaikeuttaa autottomien ja vanhusten mahdollisuuksia hoitaa asioita. Kaupungit ovatkin perustaneet muun muassa kävelykatuja lisäämään keskustan houkuttelevuutta.
Kaupunkien väentiheys

Kaupunkien väestötiheys kertoo maankäytön tehokkuudesta. Suurin väestötiheys on yleensä kaupungin historiallisessa ydinkeskustassa.lähde? Joissakin tapauksissa asuminen ydinkeskustassa on loppunut konttorisoitumisen myötä, jolloin tiheimmät alueet löytyvät liikekeskustan reunoilta. Kaupunkien kerrostalolähiöitä pidetään tiiviinä, mutta väestötiheys niissä jää yleensä alhaisemmaksi kuin vanhoilla puutaloalueilla.lähde? Uudemmilla omakotitaloalueilla väestötiheys on alhaisempi. Kaikkein pienimmäksi väestötiheys jää varasto- ja teollisuusalueilla. Kuntaliitosten johdosta kaupunkikunnan väestötiheys kertoo huonosti kaupungin väestötiheydestä. Liitosalueet ovat pääasiassa haja-asutusaluetta, jota ei nykyisellä väestön kasvunopeudella tulla koskaan rakentamaan täyteen. Kaupungin keskustaajaman väestötiheys on se mittari, jolla kaupungin väestötiheyttä voidaan mitata paremmin.
Länsieurooppalaisten kaupunkien keskustat on rakennettu ennen autoistumisen aikaa, joten ne ovat tiheästi rakennettuja. Kevyellä liikenteellä ja joukkoliikenteellä on näissä kaupungeissa suuri merkitys. Pohjoismaissa kaupungit on rakennettu väljemmin. Suomessa kaupunkien väestötiheys jää Ruotsia ja Norjaa alhaisemmaksi, koska Suomen kaupungistuminen ajoittui samaan aikaan voimakkaan autoistumisen kanssa.
Yhdysvalloissa ennen autoistumista rakennetut kaupungit kuten New York, San Francisco ja Boston muistuttavat tiheydeltään eurooppalaisia kaupunkeja. Autoistumisen ja toisen maailmansodan jälkeen rakennetut kaupungit ovat väljempiä ja perustuvat siihen, että jokaisella asukkaalla on mahdollisuus hoitaa asiansa henkilöauton avulla. Tällaisia kaupunkeja ovat esimerkiksi Los Angeles, Houston ja Atlanta. Esikaupungistumisen myötä yrityksiä ja asukkaita on siirtynyt pois kaupunkien keskustoista moottoriteiden varsille. Kaupunkien keskustat ovat joko slummiutuneet tai sitten ne ovat liikekeskustoja, jotka hiljenevät kokonaan iltaisin. Joukkoliikenteen rooli yhdysvaltalaisissa kaupungeissa on eurooppalaisia kaupunkeja pienempi.
Aasian kaupungit kuuluvat maailman tiheimmin rakennettujen joukkoon, olipa sitten kyse vanhoista kaupungeista tai moderneista pilvenpiirtäjäkaupungeista.
Kaupunkien sosiaalisia ilmiöitä > Arvostus

Kaupunkien arvostus syntyy ihmisten omien mielipiteiden perusteella. Kaupungeilla on erilaisia hyviä ja huonoja ominaisuuksia, joita ovat esimerkiksi työpaikkojen tarjonta, opiskelumahdollisuudet, kulttuuritarjonta, sijainti, ympäristö, harrastusmahdollisuudet ja kunnalliset palvelut.
Kaupunkien sosiaalisia ilmiöitä > Ongelmia

Suurille kaupunkikeskuksille on aina ollut tunnusomaista paitsi hyvinvointi ja vauraus myös sosiaalisten ongelmien yleisyys. Elintasoerot kaupunkien eri alueiden välillä ovat suurempia kuin ympäröivällä maaseudulla. Kaupunkeihin muodostuu helposti alueita, joissa asuu lähes vain hyvin toimeentulevia asukkaita, jolloin joillakin toisilla alueilla huono-osaisuus kasaantuu. Tällaisesta ilmiöstä käytetään nimitystä sosiaalinen segregaatio.
Pahoinvointia voidaan tarkastella esimerkiksi seuraavien asioiden avulla suhteuttamalla niitä väestömääriin: toimeentulotuki, työttömyys, rikokset, alkoholijuomien myynti ja lasten huostaanotot.
Kaupunki ja ympäristö

Kaupungin synnyn elinehto on se, että maatalous tuottaa ylijäämää, jolla kaupunkiväestö pystytään ruokkimaan. Kaupunkien asukasluvun kasvaessa maata joudutaan ottamaan koko ajan enemmän maatalouden käyttöön. Myös kuljetusjärjestelmiä on täytynyt luoda ja kehittää, jotta ruoka pystytään kuljettamaan kaupunkilaisille.
Koska ihmiset tarvitsevat päivittäin makeaa vettä, moni kaupunki on perustettu joen tai järven rannalle. Kaupungin kasvaessa kaupunkiin rakennetaan kanavia, vesijohtoja ja putkistoja, joilla vettä kuljetetaan kauemmas asukkaille ja viljelyksille. Myös pohjavesikaivoja syvennetään.
Kaupunki tuottaa paljon monenlaista jätettä, joka on poistettava kaupungista jollain keinolla. Entisaikoina jätteet aiheuttivat kaupungeissa vakavia terveyshaittoja, kuten kulkutauteja ja tuholaisten lisääntymistä. Viemäreiden käyttöönoton myötä ihmisjäte on voitu kuljettaa pois kaupungista. Kaikissa kaupungeissa viemäriverkosto ei vieläkään kata koko kaupunkia.
Monen kaupungin ongelma on heikko ilmanlaatu. Kaupungissa asuu suuri määrä ihmisiä pienessä tilassa, ja he tuottavat ilmansaasteita kotonaan, työpaikoillaan, tehtaissaan ja liikenteessä. Huonoin ilmanlaatu on nykyisin sellaisissa kaupungeissa, joissa poltetaan paljon kivihiiltä.
Maailman suurimmat kaupunkiseudut

Globaalit suurkaupungit ovat kaupankäynnin, talouden, kulttuurin ja myös muiden elämänalueiden keskuksia. Tällaisia kaupunkeja ovat esimerkiksi New York, Tokio, Berliini, Hongkong, Moskova, Pariisi ja Lontoo.
Yli 10 miljoonan asukkaan kaupunkeja kutsutaan megakaupungeiksi. Maailman suurin kaupunkialue on Japanin Suur-Tokio.lähde? Maailman kaupunkeja on vaikea laittaa yksiselitteiseen suuruusjärjestykseen, sillä hallintotapa ja kaupunkien rakenne saattavat erota hyvinkin paljon. Myös suurkaupunkien yhteenkasvaminen megalopoleiksi vaikeuttaa rajanvetoa, kun yhtenäinen kaupunkialue on hyvinkin laaja mutta hallintoalueet erillisiä. Megalopoleja on esimerkiksi Yhdysvaltain itärannikolla, Saksassa Reinin-Ruhrin alueella ja Japanissa. Laaja eurooppalainen kaupunkijärjestelmiin kohdistunut tutkimus on osoittanut, että kaupungistuminen tukee parhaiten sekä taloudellisesta, sosiaalista että koko maan taloudellista kehitystä, jos se rakentuu useiden vahvojen kaupunkiseutujen varaan.
Kaupunkeihin liittyviä ennätyksiä

maailman eteläisin kaupunki on Puerto Williams, Tulimaassa, Chilessä
maailman pohjoisin kaupunki on Longyearbyen, Huippuvuorilla, Norjassa
maailman suurin kaupunki pohjoisen napapiirin pohjoispuolella on Murmansk, Venäjällä
Euroopan suurin kaupunki joka ei ole pääkaupunki on Pietari, Venäjällä
maailman kylmin kaupunki on Oimjakon, Venäjällä
Euroopan sateisin kaupunki on Bergen, Norjassa
maailman sateisin kaupunki on Loro, Kolumbiassa
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Karjalainen, Pauli-Tapani: Kaupungin eri olomuotoja. niin & näin 1/1998, 33–35.
Nevanlinna, Aarne: Mistä kaupunki vaikenee, siitä on puhuttava. niin & näin 1/1998, 40–43.
Nyman, Kai: Kaupunki luontona. niin & näin 1/1998, 36–39.
Viipurin kaupunki 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa. Kuparipiirros Eric Dahlbergin teoksesta Suecia antiqua et hodierna.
Kaupunkimainen näkymä Turusta.
Viipuri vuonna 2019.
Iltanäkymä Hämeenkadulla Tampereen keskustassa
Keinoimmuunijärjestelmä

Keinoimmuunijärjestelmät ovat laskennallisia ja matemaattisia malleja, jotka pyrkivät imitoimaan selkärankaisten immuunijärjestelmän kykyä tunnistaa ja puolustaa elimistöä vierailta taudinaiheuttajilta. Keinoimmuunijärjestelmät ovat uusi tutkimuksenala biologisten laskentamallien joukossa, joista tunnetuimpia ovat neuroverkot ja evoluutiolaskenta.
Immuunijärjestelmän toiminta

Biologinen immuunijärjestelmä koostuu erikoistuneista soluista ja elimistä, joiden tehtävänä on puolustaa eliötä taudinaiheuttajilta. Immuunijärjestelmä suojaa elimistöä tunnistamalla bakteereja, viruksia ja syöpäsoluja ja tuhoamalla niitä. Immuunijärjestelmän kannalta tärkeitä elimiä ovat mm. imusuonisto ja niissä kiertävät imusolut eli lymfosyytit, jotka tunnistavat elimistöön päässeitä taudinaiheuttajia. Immuunijärjestelmän toiminta perustuu erilaisten valkosolujen suureen määrään, jotka ovat erikoistuneet torjumaan tiettyä taudinaiheuttajaa. Immuunipuolustusjärjestelmän kyky torjua uusia taudinaiheuttajia perustuu jatkuvaan uusien valkosolujen tuotantoon ja niissä tapahtuviin mutaatioihin.
Biologisen immuunijärjestelmän mukautumiskyky ja muistiominaisuus ovat motivoineet tutkijoita toteuttamaan laskennallisia malleja, joissa immuunijärjestelmän toimintaa pyritään imitoimaan yksinkertaistetuilla tietokonemalleilla.
Immuunijärjestelmän ominaisuuksia

Keinoimmuunijärjestelmien toteutuksen tavoitteena ovat usein seuraavat biologisen immuunijärjestelmän erikoisominaisuudet:
Hajautettu toiminta: Keskitetysti hallittavan puolustusjärjestelmän sijaan immuunijärjestelmän toiminta on jakautunut lähes koko elimistön alueelle. Järjestelmän toimimisen riippumattomuus yksittäisten osien toimivuudesta tekee immuunijärjestelmästä hyvin joustavan.
Mukautumiskyky: Immuunijärjestelmä valvoo jatkuvasti elimistössä tapahtuvia muutoksia ja uusia taudinaiheuttajia. Altistuminen uudelle taudinaiheuttajalle käynnistää immuunivasteen, jonka seurauksena elimistö oppii puolustautumaan uusia taudinaiheuttajia vastaan.
Häiriönsietoisuus: Immuunijärjestelmän tunnistusmenetelmä ei vaadi täsmällisiä sopivuutta tunnistettavan taudinaiheuttajan kanssa.
Hahmontunnistus keinoimmuunijärjestelmissä

Keinoimmuunijärjestelmien keskeinen tehtävä on tunnistaa ja luokitella suuria tietomääriä samaan tapaan kuin biologinen immuunijärjestelmä tunnistaa antigeenejä vasta-aineiden avulla. Antigeenit ja vasta-aineet esitetään keinoimmuunijärjestelmien yhteydessä attribuuttijonoina, jotka koostuvat tyypillisesti binääriluvuista, kokonaisluvuista tai reaaliluvuista. Näiden yhteensopivuuksia toisiinsa voidaan mitata käyttämällä euklidista etäisyyttä, Manhattan-etäisyyttä tai Hamming-etäisyyttä.
Mutaatioiden hyödyntäminen

Keinoimmuunijärjestelmien vasta-aineiden sopivuutta taudinaiheuttajien torjuntaan voidaan parantaa geneettisen algoritmin tavoin mutaation avulla. Mutaatioiden käyttäminen vasta-aineiden jalostamisessa on laskennallisesti raskas, mutta hyvin toimiva optimointimenetelmä.
Aiheesta muualla

J.D. Farmer, N. Packard and A. Perelson, (1986) "The immune system, adaptation and machine learning", Physica D, vol. 22, pp. 187--204
D. Dasgupta (Editor), Artificial Immune Systems and Their Applications, Springer-Verlag, Inc. Berlin, January 1999, ISBN 3-540-64390-7
L. DeCastro and J. Timmis (2001) "Artificial Immune Systems: A New Computational Intelligence Approach" ISBN 1-85233-594-7
J Timmis, M Neal and J Hunt, (2000) "An Artificial Immune System for Data Analysis" pp. 143--150, Biosystems, no. 1/3, vol. 55.
Pogostantauti

| Pogostantauti> Luokitus |
| --- | --- |
ICD-10:  A92.8
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Pogostantauti eli nivelrokko on lähinnä Pohjois-Karjalassa, Savossa ja Keski-Suomessa syyskesällä esiintyvä, hyttysten levittämä Sindbis-viruksen alalajin aiheuttama tauti, johon liittyy pitkäkestoinen niveltulehdus. Taudin nimi tulee siitä, että tauti todettiin Suomessa ensimmäisenä Ilomantsissa, josta käytetään toisinaan nimitystä Pogosta. Sindbis-viruksen osoitti pogostan taudin aiheuttajaksi Markus Brummer-Korvenkontio.
Viruksen nimi Sindbis tulee egyptiläisestä kylästä, josta virus eristettiin 1950-luvulla. Suomessa viruksen vasta-aineita on löydetty vuonna 1965, ja epidemiaksi se puhkesi vuonna 1974. Tauti puhkeaa epidemiaksi seitsemän vuoden välein. Suurempia epidemioita on koettu vuonna 2002, jolloin 597 sai tartunnan, ja vuonna 1995, jolloin tartunnan saaneita oli 1311.
Taudin oireita ovat niveloireiden lisäksi ihottuma vartalolla, väsymys, päänsärky, lievä kuume ja lihaskivut. Hengitystieoireita siihen ei liity. Ihottuma häviää pian, mutta niveloireet voivat jatkua vuosia.
Tautia levittävät vain loppukesästä aikuistuvat Culex- ja Culiseta-hyttyset. Se ei leviä ihmisestä toiseen.
Taudista käytetään Ruotsissa nimitystä Ockelbosjuka ja Venäjällä Karjalan kuume. Saman viruksen eri muodot aiheuttavat vastaavaa tautia eri puolilla maailmaa. Ruotsissa esiintyvä virustyyppi on läheisintä sukua Etelä-Afrikassa esiintyvälle tyypille, ja sen oletetaan kulkeutuneen sieltä ihmisen tai linnun mukana.
Aiheesta muualla

Identity of Karelian fever and Ockelbo viruses determined by serum dilution-plaque reduction neutralization tests and oligonucleotide mapping, Am J Trop Med Hyg. 1988,  Dec;39(6):607–10
Maria Laine, Pogosta Disease, Turun yliopisto, 2002, ISBN 9512921294
Kurkela S, Manni T, Vaheri A, Vapalahti O. Causative agent of Pogosta disease isolated from blood and skin lesions, Emerg Infect Dis [serial on the Internet]. Toukokuu 2004.
Kekkosen V hallitus
Kokoonpano

| Salkku | Ministeri | Ministeri | Aloitti tehtävässä | Lopetti tehtävässä | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pääministeri |   | Urho Kekkonen | 20.10.1954 | 15.2.1956 | Maalaisliitto |
| Ulkoasiainministeri |   | Johannes Virolainen | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Maalaisliitto |
| Oikeusministeri |   | Aarre Simonen | 20.10.1954 | 6.11.1954 | Sosiaalidemokraatit |
| Oikeusministeri |   | Weio Henriksson | 6.11.1954 | 3.3.1956 | Ammattiministeri |
| Sisäasiainministeri |   | Väinö Leskinen | 20.10.1954 | 30.9.1955 | Sosiaalidemokraatit |
| Sisäasiainministeri |   | Valto Käkelä | 30.9.1955 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Puolustusministeri |   | Emil Skog | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Valtiovarainministeri |   | Penna Tervo | 20.10.1954 | 26.2.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri valtiovarainministeriössä |   | Veikko Vennamo | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Maalaisliitto |
| Opetusministeri |   | Kerttu Saalasti | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Maalaisliitto |
| Maatalousministeri |   | Viljami Kalliokoski | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Maalaisliitto |
| Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri |   | Martti Miettunen | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Maalaisliitto |
| Ministeri kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriössä |   | Hannes Tiainen | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Kauppa- ja teollisuusministeri |   | Aarre Simonen | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Sosiaaliministeri |   | Onni Peltonen | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri sosiaaliministeriössä |   | Tyyne Leivo-Larsson | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri sosiaaliministeriössä |   | Hannes Tiainen | 22.10.1954 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
Kebnekajse (yhtye)

| Kebnekajse |
| --- | --- |
 Kebnekajse konsertoimassa Tukholmassa vuonna 2005.
Tiedot
Toiminnassa:  1969–1978, 2002–
Tyylilaji:  progressiivinen rock folk rock
Kotipaikka:  Tukholma, Ruotsi
Laulukieli:  ruotsi
Jäsenet:  Kenny Håkanson, kitara   Mats Glenngård, viulu   Göran Lagerberg, basso   Thomas Netzler, basso   Pelle Ekman, rummut   Hassan Bah, lyömäsoittimet  
Entiset jäsenet:  Ingemar Böcker, sähkökitara   Gunnar Andersson, rummut   Turid Lundqvist, laulu   Bengt Ferman, basso   Rolf Scherrer, sähkökitara   Åke Eriksson, rummut   Pelle Holm, rummut , laulu   Per Lejring, kosketinsoittimet, laulu  
Levy-yhtiö:  Silence Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kebnekajse tai Kebnekaise on ruotsalainen maailmanmusiikkia soittava yhtye. Ryhmä yhdistelee progressiiviseen rockiin elementtejä eri maiden kansanmusiikista. Yhtye perustettiin vuonna 1971 ja se hajosi vuonna 1978. Yli kahden vuosikymmenen tauon jälkeen Kebnekajse koottiin yhteen jälleen vuonna 2002.