stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alma – Life Must Be Beautiful

| Alma – Life Must Be Beautiful |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Pamela Tola
Käsikirjoittaja:  Pamela Tola
Tuottaja:  Oskari Huttu
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Lucy Loves Drama
Levittäjä:  Cinemanse Scanbox Entertainment
Ensi-ilta:  15. maaliskuuta 2024
Alkuperäiskieli:  Suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alma – Life Must Be Beautiful on suomalainen dokumenttielokuva laulaja-lauluntekijä Almasta (Alma-Sofia Miettinen), joka tuli ensi-iltaan maaliskuussa 2024. Elokuvan on ohjannut Pamela Tola.
Kymmenen vuotta aiemmin Idolsista ensin suomalaisten tietoisuuteen ja nopeasti maailmanlaajuisesti tunnetuksi artistiksi noussut Alma on tehnyt merkittävää kansainvälistä uraa sekä kirjoittanut kappaleita maailmantähdille kuten Miley Cyrusille, Ariana Grandelle, Lana Del Reylle ja Charli XCX:lle.
Elokuvassa ovat esillä myös Alman kaksonen Ano Miettinen, vanhemmat, puoliso Natalia Kallio, artistit Sini Sabotage, Erika Vikman, Miley Cyrus sekä Alman fanit, managerit, biisintekijät, tuottajat ja toimittajat.
Elokuvan on tuottanut Oskari Huttu Lucy Loves Drama -tuotantoyhtiöstä ja sen levittää elokuvateattereihin Scanbox Entertainment ja Cinemanse.
Aiheesta muualla

Alma – Life Must Be Beautiful -dokumenttielokuvan trailerin Youtubessa.
Collingwood (Ontario)

| Collingwood |
| --- | --- |

 Collingwood
 Koordinaatit: 44°30′0″N, 80°13′0″W 
Valtio:  Kanada
Provinssi:  Ontario
Kunta:  Simcoe
Perustettu:  1858
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  33,46 km²
Korkeus:  66 m
Väkiluku (2011):  17 290
 – Väestötiheys:  516,7 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
FSA:  L9Y
 
 www.town.collingwood.on.ca 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Collingwood on vuonna 1858 perustettu kaupunki Ontarion provinssissa Kanadassa. Vuonna 2011 kaupungissa oli noin 19 000 asukasta, vuonna 2006 asukkaiden märä oli laskenut noin 17 000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Collingwood (Ontario) Wikimedia Commonsissa
Rizaeddin Fahreddin

| Rizaeddin Fahreddin> رضاء الدين بن فخر الدين Rızâeddîn bin Fahreddîn |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1859 Bugulma, Samaran kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 1936 Ufa, Neuvostoliitto
Rizaeddin Fahreddin (tat. Ризаеддин Фәхреддин / رضاء الدين بن فخر الدين, Rizaeddin (bin) Fäxreddin; 1859 – 1936) oli tataarien islamilainen tutkija, teologi, mufti ja merkittävä uudistaja.
Elämäkerta

Rizaeddin Fahreddininpoika (bin Fahreddin, Fahreddin uğlı) syntyi Samaran kuvernementin Bugulmassa Venäjän keisarikunnan aikaan. Opiskelunsa hän aloitti isänsä johtamassa maktabissa. 30-vuotiaana Fahreddinista tuli mullah. Vuonna 1891 Ufassa hänet valittiin jäseneksi "Venäjän muslimien uskonnolliseen hallintoon" (Sobranie).
Julkaisijana Fahreddinin töihin kuuluu yli 60 kirjaa. Hän julkaisi myös journalistisia tekstejä, kirjoja ja esseitä muslimien yleisestä tilanteesta Venäjällä sekä pedagogisia teoksia ja yhteiskunnallisia keskusteluja (esimerkiksi naisten koulutuksesta ja perhepolitiikasta). Hänen vuonna 1906 julkaistu esseensä on kritiikki Ulaman Venäjän hallitsijoita kohtaan esittämiä uudistusvaatimuksia vastaan, joita Fahreddin piti liian epämääräisinä. Fahreddinin on sanottu edustaneen panturkkilaisuutta ja suosineen "tataarin" sijasta termiä kuten "Kazanin turkkilainen".
Fahreddin edusti uudistusliikettä jadidismia. Hän opiskeli Märcanin madrasassa ja oli yhteyksissä muun muassa teologien Jamal al-Din al-Afghanin ja Musa Bigin kanssa. Koulutuksen merkitys köyhyydestä ylitse pääsemisessä ja mahdollisuus islamin ja tieteen yhteensovittamiseen olivat Fahreddinin maailmankuvan keskiössä.
Fahreddin kuoli Ufassa vuonna 1936.
Aiheesta muualla

Ризаэтдин Фәхретдин | Риза Фахретдин | 1858–1936 | Мәшһүр галим, дин эшлеклесе |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani 
Muut:  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
Rizaeddin (keskellä eturivissä) Terijoella vuonna 1914; Zinnetullah Ahsen Böre myös kuvassa.
Team Sonic Racing

| Team Sonic Racing |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Sumo Digital
Julkaisija:  Sega
Jakelija:  Humble Store, Steam, Microsoft Store, Nintendo eShop, PlayStation Now, PlayStation Store ja Amazon Luna
Säveltäjä:  Jun Senoue
Pelisarja:  Sonic the Hedgehog
Julkaistu:  WW 21. toukokuuta 2019
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E  Virheellinen ESRB-arvo, PEGI: 3, CERO: A, ACB: G
Alusta:  Nintendo Switch, PlayStation 4, PlayStation 5, Windows, Xbox One, Xbox Series X
Jakelumuoto:  optinen levy, digitaalinen lataus, pelimoduuli
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Team Sonic Racing on Sumo Digitalin kehittämä ja Segan julkaisema ajopeli. Peli on julkaistu vuonna 2019 Nintendo Switchille, PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox One:lle. Peli kuuluu Sonic the Hedgehog -sarjaan.
Pelattavat hahmot

Team Sonic
Sonic the Hedgehog
Miles "Tails" Prower
Knuckles the Echidna
Team Rose
Amy Rose
Chao
Big the Cat
Team Dark
Rouge the Bat
Shadow the Hedgehog
E-123 Omega
Team Vector
Vector the Crocodile
Blaze the Cat
Silver the Hedgehog
Team Eggman
Dr. Eggman
Metal Sonic
Zavok the Zeti
Aiheesta muualla

Team Sonic Racing MobyGamesissa (englanniksi)
Viralliset kotisivut (englanniksi)
Sonic the Hedgehog -pelisarja
| --- | --- |
Tasohyppelyt: Sonic the Hedgehog |  Sonic the Hedgehog 2 |   Sonic CD | Sonic the Hedgehog 3 |  Sonic & Knuckles |  Sonic Adventure | Sonic Adventure 2 |  Sonic Heroes | Sonic the Hedgehog (2006) |  Sonic Unleashed | Sonic the Hedgehog 4: Episode I | Sonic Colours | Sonic Generations | Sonic the Hedgehog 4: Episode II | Sonic Lost World | Sonic Boom: Rise of Lyric | Sonic Mania | Sonic Forces | Sonic Frontiers | Sonic Superstars
Käsikonsolipelit: Sonic the Hedgehog | Sonic the Hedgehog 2 | Sonic Chaos | Sonic the Hedgehog: Triple Trouble | Sonic Blast | Sonic Pocket Adventure | Sonic Advance | Sonic Advance 2 | Sonic Advance 3 | Sonic Rush | Sonic Rush Adventure | Sonic Colours  | Sonic Generations | Sonic Lost World | Sonic Boom: Shattered Crystal | Sonic Boom: Fire & Ice
Ajopelit: Sonic Drift | Sonic Drift Racing | Sonic R | Sonic Riders | Sonic Riders: Zero Gravity | Sonic & Sega All-Stars Racing | Sonic Free Riders | Sonic & All-Stars Racing Transformed | Team Sonic Racing
Spinoff-pelit: Sonic Spinball | Dr. Robotnik’s Mean Bean Machine | Knuckles’ Chaotix | Tails’ Skypatrol | Tails Adventure | Sonic Labyrinth | Sonic 3D: Flickies’ Island | Sonic Shuffle | Sonic Pinball Party | Sonic Battle | Shadow the Hedgehog | Sonic Jump | Sonic Rivals | Sonic and the Secret Rings | Mario & Sonic at the Olympic Games | Sonic Rivals 2 | Sonic Chronicles: The Dark Brotherhood | Sonic and the Black Knight | Mario & Sonic at the Olympic Winter Games | Mario & Sonic at the London 2012 Olympic Games | Sonic Dash | Mario & Sonic at the Sochi 2014 Olympic Winter Games | Sonic Runners | Sonic Jump Fever | Mario & Sonic at the Rio 2016 Olympic Games | Sonic Dash 2: Sonic Boom | Mario & Sonic at the Tokyo 2020 Olympic Games
Kolikkopelit: SegaSonic the Hedgehog | Sonic the Fighters
Uudelleenjulkaisut: Sonic Jam | Sonic Mega Collection | Sonic Gems Collection | Sega Mega Drive Collection | Sega Mega Drive Ultimate Collection | Sonic Classic Collection | Sega Mega Drive Classics Collection | Sonic Origins
Julkaisemattomat pelit: Sonic Crackers | Sonic X-treme
Muut pelit: Ristar | Super Smash Bros. Brawl | Super Smash Bros. for Nintendo 3DS & Wii U | Super Smash Bros. Ultimate
Televisio -ja elokuvat: Adventures of Sonic the Hedgehog | Sonic SatAM | Sonic the Hedgehog: The Movie | Sonic Underground | Sonic X | Sonic Boom | Sonic the Movie | Sonic the Movie 2 | Sonic Prime | Knuckles | Sonic the Hedgehog 3
Katso myös: Sega | Sonic Team | Luettelo pelisarjan peleistä | Luettelo pelisarjan hahmoista
Annelin aika

| Annelin aika |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Saara Cantell
Käsikirjoittaja:  Saara Cantell
Tuottaja:  Markku Tuurna
Säveltäjä:  Sid Hille
Kuvaaja:  Marita Hällfors
Leikkaaja:  Anne Lakanen
Pääosat:  Anneli Sauli
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Filmimaa
Levittäjä:  Pirkanmaan elokuvakeskus
Ensi-ilta:  8.11.2024
Kesto:  83 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  251 000 € (Suomen elokuvasäätiön osuus 150 000 €)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Annelin aika on Saara Cantellin ohjaama ja käsikirjoittama dokumenttielokuva näyttelijä Anneli Saulista. Elokuva tuli ensi-iltaan marraskuussa 2024.
Elokuvassa käydään läpi Saulin elokuvanäyttelijän uraa Suomesta Saksaan ja takaisin. Samalla käsitellään suomalaisen naisnäyttelijän ja naisen paikkaa julkisessa keskustelussa 1950-luvulta 2020-luvulle saakka.
Elokuvan on tuottanut Filmimaa tuottajanaan Markku Tuurna ja sen levittää elokuvateattereihin Pirkanmaan elokuvakeskus.
Aiheesta muualla

Annelin aika -elokuvan traileri Youtubessa.
Kivun ja ilon työ

| Kivun ja ilon työ |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Karoliina Gröndahl
Käsikirjoittaja:  Karoliina Gröndahl
Tuottaja:  Kirsi Mattila
Säveltäjä:  Salla Luhtala
Kuvaaja:  Karoliina Gröndahl
Leikkaaja:  Katja Pällijeff
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Icebreaker Productions
Levittäjä:  Pirkanmaan elokuvakeskus
Ensi-ilta:   2024-08-2323. elokuuta 2024  
Kesto:  85 min.
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  224 000 € / Suomen elokuvasäätiön tuki 129 000 €
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kivun ja ilon työ on Karoliina Gröndahlin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva, joka tuli ensi-iltaan elokuussa 2024.
Elokuvassa Kivun ja ilon työ kaksi synnytyksen ammattilaista, kätilö Kirsi ja synnyttäjien tukihenkilönä toimiva doula Anna-Riitta työskentelevät paremman synnytyskokemuksen ja synnyttäjien itsemääräämisoikeuden puolesta.
Elokuvan maailmanensi-ilta oli Kööpenhaminan CPH:DOX:ssa maaliskuussa 2024.
Elokuvan tuottaja on Kirsi Mattila Icebreaker Productionsista. Elokuvan levittää elokuvateattereihin Pirkanmaan elokuvakeskus.
Aiheesta muualla

Kivun ja ilon työ -elokuvan traileri Youtubessa.
Tintin seikkailut (animaatiosarja)

| Tintin seikkailut> The Adventures of Tintin |
| --- | --- |

Tyyli:  animaatio, seikkailu, toiminta
Kestoaika:  30 minuuttia
Luoja(t):  Hergé (henkilöhahmot)  Stephane Bernasconi (ohjaus)
Pääosissa:  Colin O'Meara David Fox Wayne Robson John Stocker Dan Hennessey   Susan Roman
Alkuperämaa:   Ranska  Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   The Family Channel   HBO  Nickelodeon  Yle TV2, Yle Fem, MTV3, MTV Sub, MTV Juniori
Esitetty:  2. lokakuuta 1991 – 28. syyskuuta 1992
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  39
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Stephane Bernasconi
Käsikirjoittaja(t):  Toby Mullally Eric Rondeaux Martin Brossolet Amelie Aubert
Tuotantoyhtiö(t):   Nelvana  Ellipse Programme
Aiheesta muualla
IMDb 
Tintin seikkailut (engl. The Adventures of Tintin) on Nelvanan ja Ellipse Programmen ranskalais-kanadalaisena yhteistyönä vuonna 1991 tuottama animaatiosarja, johon tehtiin 39 puolen tunnin mittaista jaksoa. Jaksot perustuvat Hergén Tintin seikkailut -sarjakuviin, tosin monista jaksoista jätettiin paljon alkuperäisissä tarinoissa ollutta sisältöä kokonaan pois. Sarjasta on yhteensä kolme tuotantokautta, joista jokainen sisältää 13 jaksoa. Suurin osa sarjan tarinoista on esitetty kahden jakson mittaisina, lukuun ottamatta tarinoita Tintti Amerikassa, Salaperäinen tähti ja Rakham Punaisen aarre.
Kaksi ensimmäistä tarinaa Tintti Neuvostojen maassa ja Tintti Afrikassa, eivät kuulu animaatiosarjaan muun muassa neuvostovastaisuuden ja rasismin merkkien takia. Lisäksi viimeinen seikkailu, Tintti ja aakkostaide, ei myöskään kuulu animaatiosarjaan keskeneneräisen sisältönsä vuoksi.
Tarina > Henkilöt > Päähenkilöt

Tintti: Sarjan nuori päähenkilö, ammatiltaan lehtimies, joka joutuu tahtomattaankin erilaisiin seikkailuihin ja kiperiin tilanteisiin, mutta selviää niistä lähes aina nokkeluutensa ja älynsä avulla.
Milou: Tintin uskollinen karkeakarvainen kettuterrieri, joka usein auttaa isäntäänsä parhaan mukaan.
Kapteeni Haddock: Tintin luotettu kumppani, joka lähes aina on tämän mukana seikkailuissa. Haddock on vanha merimies, joka pitää alkoholista sekä on suustaan varsin kovasanainen.
Professori Tuhatkauno: Tintin ja Haddockin hyvä ystävä. Hän on erittäin huonokuuloinen, mutta todella etevä kehittämään ja rakentamaan erilaisia laitteita.
Dupont ja Dupond: Poliisietsiväpari, jotka molemmat pukeutuvat mustiin pukuihin ja knalleihin. Ovat työssään täysin epäpäteviä ja onnistuvat lähes aina tunaroimaan  helpoimmatkin tehtävät.
Tarina > Henkilöt > Yleisimmät ja tärkeimmät viholliset

Rastapopoulos: Ovela ja rikas rikollispäällikkö, joka on yksi Tintin arkkivihollisista. Toiminut muun muassa huumeliigan päällikkönä sekä harrastanut muitakin laittomia liiketoimia.
Allan: Konnamainen merimies, joka esiintyy useimmiten Rastapopouloksen kätyrinä muun muassa kansainvälisen huumeliigan toimissa.
J. W. Müller: Konnamainen saksalainen tohtori.
Sponsz: Bordurialainen eversti, joka haluaa kostaa Tintille.
Mitsuhirato: Japanilainen agentti, joka esiintyy Sinisessä lootuksessa.
Pablo: Palkkamurhaaja, joka esiintyy albumeissa Särkynyt korva sekä Tintti ja Picarot.
Äänirooleissa > Alkuperäiset (englanti)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Colin O'Meara  | … |  Tintti   |
|  Susan Roman  | … |  Milou   |
|  Wayne Robson  | … |  Tuhatkauno   |
|  David Fox  | … |  Kapteeni Haddock   |
|  Dan Hennessey  | … |  Dupont   |
|  John Stocker  | … |  Dupond   |
Äänirooleissa > Alkuperäiset (ranska)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Thierry Wermuth  | … |  Tintti   |
|  Susan Roman  | … |  Milou   |
|  Henri Labussiere  | … |  Tuhatkauno   |
|  Christian Pelissier  | … |  Kapteeni Haddock   |
|  Yves Barsacq  | … |  Dupont   |
|  Jean-Pierre Moulin  | … |  Dupond   |
Äänirooleissa > Suomenkieliset ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jarkko Tamminen  | … |  Tintti   |
|  Pekka Lehtosaari  | … |  Kapteeni Haddock, Roberto Rastapopoulos (FS ja SL), Allan (FS ja KR), J. W. Müller (MS), eversti Sponsz (TuT), sivuäänet   |
|  Antti Pääkkönen  | … |  Professori Tuhatkauno, Allan (PM ja L7), Oliveira da Figueira, Mitsuhirato, Ben Kalish Ezab (MK), Dawson (PM), Mik Esdanitov, kenraali Tapioca, Tharkey, sivuäänet   |
|  Veikko Honkanen  | … |  Dupont ja Dupond, Dawson (SL), Lazslo Carreidas, sivuäänet   |
|  Ralf Öhberg  | … |  Nestor, sivuäänet   |
|  Rauno Ahonen  | … |  Roberto Rastapopoulos (PM ja L7), Frank Wolff, Ben Kalish Ezab (PM), professori Bergamotte, sivuäänet   |
|  Jukka Rasila  | … |  J. W. Müller (MK ja PM), Bobby Smiles, tohtori Krospell, eversti Alvarez, sivuäänet   |
|  Johanna Matila  | … |  Bianca Castafiore (KO, PM, CK ja TP), sivuäänet   |
|  Teuvo Matala  | … |  kenraali Alcazar, Pjotr Pahk, Tsang Tsong-Jen (TiT), sivuäänet   |
|  Oskari Tamminen  | … |  Zorrino, Tsang Tsong-Jen, sivuäänet   |
|  Kari Tamminen  | … |  eversti Jorgen, eversti Sponsz (TP), sivuäänet   |
|  Annamari Metsävainio  | … |  sivuäänet   |
Aiheesta muualla

TV.com: Tintin seikkailut (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Sarjakuva-albumit: Tintti Neuvostojen maassa (1930) • Tintti Afrikassa (1931) • Tintti Amerikassa (1932) • Faaraon sikarit (1934) • Sininen lootus (1936) • Särkynyt korva (1937) • Mustan saaren salaisuus (1938) • Kuningas Ottokarin valtikka (1939) • Kultasaksinen rapu (1941) • Salaperäinen tähti (1942) • Yksisarvisen salaisuus (1943) •  Rakham Punaisen aarre (1944) • Seitsemän kristallipalloa (1948) • Auringon temppeli (1949) • Mustan kullan maa (1950) • Päämääränä kuu (1953) • Tintti kuun kamaralla (1954) • Tuhatkaunon tapaus (1956) • Seikkailu Punaisella merellä (1958) • Tintti Tiibetissä (1960) • Castafioren korut (1963) • Lento 714 (1968) • Tintti ja Picarot (1976) • Tintti ja aakkostaide (1986)
Hahmot: Tintti • Kapteeni Haddock • Milou • Professori Tuhatkauno • Dupont ja Dupond • Bianca Castafiore • Muut hahmot
Tapahtumapaikat: Borduria • Khemed • Moulinsartin linna • San Theodoros • Syldavia
Elokuvat: Kultasaksinen rapu (1947) • Tintti ja merirosvon aarre (1961) • Tintti ja siniset appelsiinit (1964) • Auringon temppeli (1969) • Tintti Haijärvellä (1972) • Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus (2011)
Animaatiosarjat: Les aventures de Tintin d'après Hergé (1958–62) • Tintin seikkailut (1991–92)
Videopelit: Tintin on the Moon (1989) • Tintin in Tibet (1996) • Prisoners of the Sun (1997) • Tintin: Destination Adventure (2001)
Yhteistyökumppanit: Norbert Wallez • Bob de Moor • Edgar Pierre Jacobs • Jacques Martin • Greg • Roger Leloup • Josette Baujot • Jacques Van Melkebeke • Fanny Rodwell • Philippe Goddin • Michael Farr • Benoît Peeters • Numa Sadoul • Jean-Pierre Talbot • Yves Rodier
Muuta: Borduuri • Casterman • Hergé-museo • Le journal de Tintin • Le Petit Vingtième • Ligne claire • Studios Hergé • Syldaavi • Tintin et le Thermozéro • Quick & Flupke • Veikko, Tette ja Jykke
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Adventures of Tintin (TV series)
Käännös suomeksi
Venejärven työväentalo

| Venejärven työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Venejärventie 191, 95840 Venejärvenkylä, KOLARI
Sijainti:  Kolari
Valmistumisvuosi:  1947
Rakennuttaja:  Vasemmistoliiton Venejärven osasto ry.
Omistaja:  Luoteis-Lapin vapaa-ajattelijat ry.
Runkorakenne:  puurunko
Julkisivumateriaali:  puu
Kerrosluku:  1
Huoneistoala:  120 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Venejärven työväentalo sijaitsee Kolarissa Venejärven kylässä. Alkuaan talon omisti Vasemmistoliiton Venejärven osasto ry..
Rakennus

Työväentalo valmistui vuonna 1947. Rakennus on yksikerroksinen, puurunkoinen ja puuverhoiltu. Lämmitysmuotona on puulämmitys. Talossa on sali ja pieni esiintymislava. Talon huoneistoala on 150 m². Talossa on sähkö, mutta ei muita mukavuuksia. Vuosina 1979–1980 korjattiin savuhormi, uusittiin lattia ja paneloitiin salin seinät.
Nykytilanne

Nykyiseltä nimeltään paikka on Salo-Maja. Talo on käytössä lähinnä kesäisin. Vasemmistoliiton Venejärven osasto ry. lahjoitti kiinteistön lahjakirjalla 11.4.2016 Luoteis-Lapin vapaa-ajattelijat ry:lle. Talo oli ollut käyttämättömänä noin 20 vuotta. Rakennus oli muutoin hyvässä kunnossa, mutta sisäänkäynti ja hätäpoistumisportaat uusittiin.
Anitškovin palatsi

| Anitškovin palatsi Аничков дворец |
| --- | --- |

Sijainti:  Venäjä
Koordinaatit:  59°55′58″N 30°20′23″E﻿ / ﻿59.9328°N 30.3397°E﻿ / 59.9328; 30.3397
Rakennustyyppi:  palatsi
Tyylisuunta:  barokki, uusklassinen
Suunnittelija:  mahdollisesti Francesco Bartolomeo Rastrelli, Mihail Zemtsov
Valmistumisvuosi:  1741–1754
Omistaja:  Elisabet Petrovna
Rakennuttaja:  Elisabet
 fiAnitškovin palatsi 
  
Anitškovin palatsin eteishalli
Anitskovin palatsi, Sininen sali
Anitškovin palatsi, talvipuutarha
Anitškovin palatsi (ven. Аничков дворец, Anitškov dvorets) on Pietarissa Nevski prospekt -kadun ja Fontankajoen varrella sijaitseva historiallinen keisarillinen palatsi. Se on saanut nimensä Fontankan ylittävän läheisen Anitškovin sillan mukaan. Palatsin julkisivu aukeaa kohti Fontankaa, josta aikanaan johti kanava palatsin luo.
Historia

Palatsi sijaitsee paikassa, joka on alun perin kuulunut Venäjälle muuttaneelle kreivi António Manuel de Vieiralle (1682?–1745). Hän lukeutui Pietari Suuren ystäväpiiriin.
Alue oli tuolloin Pietarin esikaupunkia, ja Nevski prospekt oli vielä aukio. Niinpä palatsin piti koristaa pääkaupungin sisäänkäyntiä. Fontankasta palatsiin kaivettiin erityinen kanava, joka päättyi sisäänkäynnin kohdalla pieneen satamaan. Tästä syystä palatsi sijaitsee epätavallisesti sivuittain Nevski prospektiin nähden.
Palatsi rakennettiin alkuaan barokkityylisenä vuosina 1741–1754. Sen suunnittelivat mahdollisesti arkkitehdit Francesco Bartolomeo Rastrelli ja Mihail Zemtsov, mutta todisteita suunnittelijoista ei ole. Rastrelli saattoi vuonna 1743 kuolleen Zemtsovin jälkeen vuosina 1746–1751 loppuun rakennustyöt sekä sisätilojen viimeistelyn ja sisustuksen. Palatsi rakennettiin keisarinna Elisabetin pääasunnoksi. Palatsin valmistumisen jälkeen Elisabet lahjoitti sen rakastajalleen ja suosikilleen kreivi Aleksei Razumovskille, jonka kuoleman jälkeen vuonna 1771 palatsi palasi keisarillisen perheen käyttöön.
Vuonna 1776 keisarinna Katariina Suuri osti palatsin Razumovskin veljeltä Kirill Razumovskilta ja antoi palatsin ruhtinas Grigori Potjomkinille sekä 100 tuhatta ruplaa palatsin sisustamiseksi "maun mukaan". Rakennus muutettiin vuosina 1778–1779 uusklassisen tyylin mukaiseksi arkkitehti Ivan Starovin suunnitelmien mukaan. Uusklassinen asu on säilynyt sisätiloissa. Palatsin peruskorjausten myötä sen maille rakennettiin puutarha, jonka suunnitteli englantilainen puutarha-arkkitehti William Gould.
Historia > 1800-luku

Potjomkinin kuoltua vuonna 1791 Venäjän valtio osti palatsin vuonna 1793 ja se annettiin keisarin käyttöön. Sitä kunnostettiin arkkitehti Jegor Sokolovin suunnitelmien mukaan. Palatsin laajennukseksi valmistui vuosina 1803–1806 arkkitehti Giacomo Quarenghin suunnittelema Nevski prospektin suuntainen lisärakennus keisarillisen kabinetin eli hallituksen sisäpiirin käyttöön. Kabinettirakennusta koristaa joonialainen pylväikkö. Keisari Aleksanteri I luovutti vuonna 1809 palatsin sisarelleen, suuriruhtinatar Jekaterina Pavlovnalle tämän avioiduttua Oldenburgin herttua Georgin kanssa. Jekaterina Pavlovnan avioiduttua uudelleen ja lähdettyä Venäjältä arkkitehti Luigi Rusca suunnitteli palatsiin uusia piharakennuksia ja asuintiloja vuonna 1816, joita ei kuitenkaan toteutettu hänen suunnittelunsa mukaisesti, vaan keisari valitsi arkkitehti A. Mauduitin suunnitelmat aidasta palatsin puutarhan ympärille ja kaksi yksikerroksista paviljonkia sen länsipuolelle. Vuonna 1817 palatsi siirtyi suuriruhtinas Nikolai Pavlovitšille (myöhempi keisari Nikolai I). Hänen aikanaan arkkitehti Carlo Rossi suunnitteli palatsiin uuden koristelun, puutarhapaviljongit ja rautaisen aidan. Tämän aikaisen ranskalaisen muotopuutarhan suunnitteli maisema-arkkitehti Ludovic Kinder Tapers.
Palatsi oli vuoteen 1860 ensin Nikolai I:n ja sitten hänen leskensä, keisarinna Aleksandra Fjodorovnan omistuksessa. Vuonna 1841 palatsi luovutettiin kruununperijän, tulevan Aleksanteri II:n käyttöön hänen avioiduttuaan Hessenin prinsessa Marien kanssa. Vuodesta 1865 sen omisti suuriruhtinas Aleksandr Aleksandrovitš eli myöhempi keisari Aleksanteri III. Hänen hallitsijakautenaan vuodesta 1881 lähtien palatsin sisustusta uudistivat arkkitehdit Ernest Gibert, Ippolit Monighetti ja Maximilian Messmacher. Vuodesta 1866 lähtien suuriruhtinas, sittemmin keisari Aleksanteri III ja Maria Fjodorovna käyttivät palatsia pääasiallisena asuinpaikkanaan oleskellessaan Pietarissa. Keisarivallan loppuaikoina vuosina 1894–1917 palatsissa asui Aleksanteri III:n leski, keisarinna Maria Fjodorovna.
Historia > Vallankumouksen jälkeen

Lokakuun vallankumouksen jälkeen Anitškovin palatsissa toimi vuosina 1918–1934 Pietarin (Leningradin) kaupunginmuseo. Palatsi kunnostettiin vuosina 1936–1937, minkä jälkeen siitä tuli nuorten pioneeripalatsi (nyk. ). Vuosina 1941-1942 rakennuksessa toimi kirurginen sotasairaala. Nykyisin palatsissa toimii Nuorten luovuuden palatsi ja Anitškovin lyseo. Rakennuksessa on pieni museo, jossa turistit eivät yleensä voi vierailla, mutta sen tiloja vuokrataan.
Kuvagalleria

Anitškovin palatsi, Mihail Mahajev 1750
Anitškovin palatsi nähtynä Anitškovin sillalta, Mihail Mahajev 1753
Anitškovin palatsi joelta päin 1830-luvulla tehtyjen uusklassisten julkisivumuutosten jälkeen, Vasili Sadovnikov 1838
Palatsin kabinettisiipi Fontankan puolelta nähtynä, arkkitehti Giacomo Quarenghi 1803–1806
"Näkymä Anitškovin palatsista", Vasili Sadovnikov 1862
Anitškovin palatsi 1890-luvulla
Palatsin sali 1900-luvun alussa
Palatsin sali vuonna 2019