Suomi 1920-luvulla
Väestö > Väestön jakautuminen ja muutokset

Suomen väkilukua tilastoitiin 1920-luvulla sekä kirkonkirjojen ja väestörekisterin että henkikirjojen mukaan. Nuoren tasavallan väestönkasvu oli maltillista: väestönlaskennan mukaan se oli vuonna 1920 noin 3,1 miljoonaa ja se nousi vuosikymmenen loppuun mennessä 3,4 miljoonaan. Lääneistä väekkäin oli Viipurin lääni, jossa asui noin joka kuudes suomalainen. Toiseksi väekkäimmän läänin tittelistä kilpailivat Turun ja Porin sekä Vaasan ja Uudenmaan läänit.
Vuonna 1920 suomalaisista noin 543 000 asui kaupungeissa ja 2,8 miljoonaa maaseudulla. Kaupunkiväestön osuus oli tuolloin noin 16 prosenttia. Vuonna 1928 kaupungeissa asui noin 637 000 suomalaista ja maaseudulla lähes kolme miljoonaa. Kaupunkiväestön osuus oli noussut noin 18 prosenttiin. Suurin osa kaupungeista oli pieniä: vuonna 1928 suurimmat kaupungit olivat Helsinki (227 000 asukasta), Turku (64 000 asukasta), Viipuri (54 000 asukasta), Tampere (54 000 asukasta), Vaasa (25 000 asukasta), Kuopio (24 000 asukasta) ja Oulu (23 000 asukasta).
Kaupungistuminen ja hyvinvoinnin lisääntyminen vähensivät syntyvyyttä, ja kuolleisuus laski lääketieteen kehittyessä ja ravinnon saatavuuden parantuessa. Tämä merkitsi väestön ikärakenteen muuttumista pyramidista nelikulmioksi; lapsia oli vähemmän ja aikuiset elivät pidempään. Syntyvyys oli 1920-luvun alussa noin 25 promillea ja vuosikymmenen lopulla reilut 21 promillea. Kuolleisuus oli nykyistä korkeampi, mutta selvästi alhaisempi kuin esimerkiksi 1800-luvulla: 13–16 promillea. Imeväiskuolleisuus oli korkea, mutta laskusuunnassa: 1920-luvun alussa lähes joka kymmenes elävänä syntynyt lapsi kuoli ennen ensimmäistä ikävuottaan. Vuosikymmenen lopulla vastaava luku oli noin 85 promillea, mikä oli kuitenkin jo noin kolmanneksen alhaisempi kuin 1900-luvun ensikymmenellä. Vielä 1920-luvun alussa aikuisuuteen eli vain noin 75 prosenttia elävänä syntyneistä, ja 1930-luvulle tultaessa heidän osuutensa oli jo noussut 85 prosenttiin. Ensimmäisestä elinvuodestaan hengissä selvinneiden poikien odotettavissa oleva elinikä oli 48,3 vuotta kaudella 1911–1920 ja 57,5 vuotta kaudella 1931–1935. Tytöillä vastaava elinikä oli 53,6 vuotta kaudella 1911–1920 ja 61,8 vuotta kaudella 1931–1935.
Vuonna 1920 noin 88,7 prosentilla suomalaisista oli äidinkielenä suomi ja 11 prosentilla ruotsi. Kaupunkiväestöstä lähes viidesosa puhui äidinkielenään ruotsia, kun taas Sisä- ja Pohjois-Suomen maalaiskunnat olivat lähes tyystin suomenkielistä seutua. Väestön koulutustaso oli alhainen; viisitoista vuotta täyttäneitä henkilöitä, jotka olivat suorittaneet kansakoulun jälkeisiä opintoja oli 109 000 (5,3 %) vuonna 1920. Samana vuonna yli 15-vuotiaista noin 70 % oli luku- ja kirjoitustaitoisia; kaupunkilaisista 90 % ja maaseutuväestöstä 65 %. Vuonna 1920 Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon kuului 98,1 % väestöstä ja ortodokseja oli 1,7 prosenttia.
Väkiluvut ja pinta-alat lääneittäin väestönlaskennan mukaan vuosina 1920 ja 1930. Pinta-alat vuodelta 1930.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1920 | 1930 | Muutos | Pinta-ala (km²) | Maapinta-ala (km²) | Asukkaita/maa-km² vuonna 1930 |
| Uudenmaan lääni | 416 187 | 480 141 | +15,4 % | 12 139 | 11 364 | 41,9 |
| Turun ja Porin lääni | 462 550 | 489 458 | +5,8 % | 22 874 | 21 745 | 22,7 |
| Hämeen lääni | 349 666 | 370 311 | +5,9 % | 20 970 | 17 448 | 21,4 |
| Viipurin lääni | 528 908 | 587 644 | +11,1 % | 43 115 | 31 265 | 18,3 |
| Mikkelin lääni | 196 317 | 198 468 | +1,1 % | 23 288 | 16 612 | 12,0 |
| Kuopion lääni | 344 240 | 366 934 | +6,6 % | 44 096 | 36 220 | 10,1 |
| Vaasan lääni | 456 138 | 481 773 | +5,6 % | 41 348 | 38 328 | 13,8 |
| Oulun lääni¹ | 330 674 | 386 314 | +16,8 % | 178 945 | 168 970 | 2,2 |
| Ahvenanmaa | 20 423 | 19 705 | -3,5 % | 1 442 | 1 426 | 16,3   |
| Suomi | 3 105 103 | 3 380 748 | +8,9 % | 388 217 | 343 378 | 9,9 |
¹Lapin lääni erotettiin Oulun läänistä vuonna 1938.