stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mistelikukastaja
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 10 cm ja paino 9 g. Koiras ja naaras ovat erinäköisiä: koiraan rinta on punainen, selkä sinimusta, alaperä punainen ja vaalean vatsan keskellä on musta juova. Naaras on tummanharmaa ja sen alaperässä on vähemmän punaista. George Shaw kuvaili holotyypin Uudesta Hollannista eli Australiasta vuonna 1792.
Esiintyminen

Mistelikukastajat elävät lähes kaikkialla Australian mantereella, Papua-Uudessa-Guineassa ja itäisessä Indonesiassa. Se on täysin riippuvainen mistelien esiintymisestä. Lajin elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja siitä tunnetaan neljä alalajia. Pesimäajan ulkopuolella se vaeltelee ravinnon perässä.
Elinympäristö

Pensaikot, metsät ja puutarhat.
Lisääntyminen

Pesintä tapahtuu syyskuusta maaliskuulle. Naaras rakentaa oksasta riippuvan, päärynänmuotoisen pesän kasvikuiduista ja hämähäkin seiteistä. Pesän kulkuaukko on sivulla. Naaras munii tavallisesti kolme munaa, joita se hautoo yksin. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän noin 15 päivän ikäisinä.
Ravinto

Mistelikukastaja elää läheistä yhteiseloa mistelien kanssa, joita Australiassa tavataan noin 60 lajia. Se syö mistelien marjoja, jotka kulkevat nopeasti sen surkastuneen vatsalaukun läpi, missä marjan mehukas ja runsassokerinen malto imeytyy suoleen. Siemen kulkeutuu kloaakkiin puolessa tunnissa ja lintu ulostaa sen usein puun tai pensaan oksalle, johon misteli juurtuu. Linnut syövät myös hyönteisiä, mettä ja siitepölyä, ja poikasia ruokitaan aluksi vain valkuaispitoisilla hyönteisillä.
Sähköteippi

Mustaa sähköteippiä.
Keltavihreä teippi eli "keviteippi".
Sähköteippi on teippi, joka on suunniteltu pienten kohteiden teippaukseen. Teippejä on eri värisiä ja ne on yleensä valmistettu muovista.
Sähköasennuksissa teippiä käytetään yleensä kaapeleiden merkitsemiseen. Jos tarvitaan kahta vaihejohdinta, muttei nollajohdinta, voidaan nollajohdin merkitä mustalla teipillä vaihejohdoksi. Kahta vaihejohtoa tarvitaan esimerkiksi valokatkaisijan kaapelointiin. Johtojen merkitsemisessä keltavihreää johdinta, eli suojajohdinta, ei kuitenkaan saa koskaan merkitä toiseksi johtimeksi.
Keltavihreää teippiä eli "keviteippiä" käytetään maakaapeleissa suojajohtimen merkitsemiseen. Jos muunvärisestä johtimesta tehdään keltavihreän johtimen virkaa toimittava johto, on tämä merkittävä keltavihreällä teipillä.lähde?
Magda Szabó

| Magda Szabó |
| --- | --- |
 Magda Szabó 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. lokakuuta 1917 Debrecen, Unkari
Kuollut: 19. marraskuuta 2007 (90 vuotta) Kerepes, Unkari
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: unkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Magda Szabó (5. lokakuuta 1917 Debrecen, Unkari – 19. marraskuuta 2007 Kerepes, Unkari) oli unkarilainen kirjailija. Hän valmistui 1940 Debrecenin yliopistosta latinan- ja unkarin opettajaksi.
Szabó aloitti uransa runoilijana, mutta varsinaisesti hän nousi maineeseen vuoden 1956 jälkeen romaaneillaan, joita on käännetty monille kielille.  Hän sai vuonna 1949 Baumgarten-palkinnon, joka kuitenkin peruttiin poliittisista syistä, sillä vuosina 1949–1956 hänen teostensa julkaisu oli kommunistisessa Unkarissa kiellettyä. Hänen 1958 ilmestynyt romaaninsa Fresko sai heti lukijoiden suosion.lähde?
Szabó sai lukuisia palkintoja kotimaassaan. Lisäksi hänelle myönnettiin vuonna 2003 Ranskan Prix Femina parhaasta ulkomaisesta romaanista. Hänen teoksensa Abigél (1970) valittiin Big Read -äänestysohjelman unkarilaisessa versiossa kuudenneksi parhaaksi romaaniksi. Hän sai vuoden 1978 Kossuth-palkinnon.
Szabón teoksiin kuuluvat Metsäkauris (1962), Paulan tähden (1967), Régimódi történet (1977) ja Für Elise (2002).
Suomennetut teokset

Metsäkauris (Az őz, 1959), suom. Aarno Peromies, WSOY 1962
Paulan tähden (Disznótor, 1960), suom. Otto Aho, WSOY 1967
Kukonlaulun aikaan, antologiassa Miljoona kilometriä Budapestiin: valikoima unkarilaisia novelleja 1909–1986, suom. ja toim. Hannu Launonen, WSOY 1987 ISBN 951-0-14660-9
Mikael Romanov

| Mikael |
| --- | --- |
 
Venäjän tsaari
Valtakausi:  21. helmikuuta 1613 – 23. heinäkuuta 1645
Kruunajaiset:  22. heinäkuuta 1613
Edeltäjä:  Ladislaus I Puolalainen
Seuraaja:  Aleksei Mihailovitš

Syntynyt:  22. heinäkuuta 1596 Moskova
Kuollut:  23. heinäkuuta 1645 (49 vuotta) Moskova
Hautapaikka:  Arkkienkelin katedraali, Moskova
Puoliso:  Maria Vladimirovna Dolgorukaja (1601–1625), vih. 1625  Jevdokia Lukanjovna Strešnjova (1608–1645), vih. 1626
Lapset:  Irina Mihailovna  Aleksei Mihailovitš Anna Mihailovna Tatjana Mihailovna  Pelagia, Marfa, Ivan, Jevdokia ja Vasili kuolivat lapsina
Koko nimi:  Mihail Fjodorovitš
Suku:  Romanov
Isä:  Fjodor Nikititš Romanov, patriarkka Filaret (1553–1633)
Äiti:  Ksenija Ivanovna Šestova, nunna Marfa (1560–1631)
Uskonto:  ortodoksi
Nimikirjoitus:  
Mikael Fjodorovitš Romanov eli Mikael I (ven. Михаи́л Фёдорович Рома́нов, Mihail Fjodorovitš Romanov; 22. heinäkuuta (J: 12. heinäkuuta) 1596 Moskova, Moskovan Venäjä — 23. heinäkuuta (J: 13. heinäkuuta) 1645 Moskova, Moskovan Venäjä) oli Venäjän tsaari vuosina 1613–1645. Hän oli ensimmäinen Romanov-sukuinen hallitsija.
Sekasorron aika päättyi Mikael Romanovin valintaan tsaariksi. Hän oli sukua Venäjää viikinkiajoilta saakka hallinneelle Rurikin dynastialle. Mikael Romanovin valtakaudella Venäjän hallitsema alue laajeni kasakoiden ansiosta nopeasti Siperian halki aina Tyynelle valtamerelle saakka.
Suku

Mihail Romanovin isä oli moskovalaisesta vaikutusvaltaisesta pajarisuvusta, monilahjakkuus, Moskovan ensimmäinen dandy ja mestariratsastaja Fjodor Nikititš Romanov, Rostovin metropoliitta 1605, vuodesta 1609 patriarkka Filaret (1553–1633) ja äiti jalosukuinen, mutta köyhä, koulutettu Ksenija Ivanovna Šestova, vuodesta 1601 nunna Marfa (1560–1631). Boris Godunov syrjäytti valtaistuinta havitelleen Romanov-suvun pakottamalla heidät ekemään luostarilupauksen vuonna 1601, mikä teki heistä hallitsijoiksi kelpaamattomia. Heille syntyi kuusi lasta, joista neljä poikaa kuoli jo lapsina vuosina 1592–1599, vain vanhin lapsi Tatjana ja Mihail elivät aikuisiksi. Tatjana Fjodorovna (k. 1612) nai ruhtinas Ivan Mihailovitš Katirev-Rostovskin, heille ei syntynyt jälkeläisiä.
Vanhemmat karkotettiin vuonna 1601, Ksenija Ivanovna Karjalaan Zaonežjen alueelle Äänisen rannalle Talviojan kylään, jossa hän eli omassa asuintornissaan eli teremissä eristettynä muusta maailmasta vuoteen 1606 saakka nimellä nunna Marfa. Fjodor Nikititš karkotettiin Arkangelin alueelle Mikaelinjärven rannalle pyhittäjä Antoni Siijalaisen Pyhän Kolminaisuuden luostariin vuoteen 1605 asti nimellä munkki Filaret. Lapset otti huostaansa heidän tätinsä Marfa Nikititšina Tšerkasskaja. Hän vei viisivuotiaan Mihailin ja hänen vanhemman sisarensa Tatjanan salaa Belozerskin alueelta Jurjevskin alueella sijaitsevaan Klinin kylään, joka oli Romanovien vanhaa perintömaata.
Serkkunsa tsaari Fjodor I:n hallituskaudella (1584–1598) Fjodor Romanov palveli Pitkän vihan aikana sodassa ruotsalaisia ​​vastaan ​​vuonna 1590 ja vuosina 1593–1594 kävi diplomaattisia neuvotteluja Täyssinä rauhan vuonna 1595 aikaansaamiseksi. Luostarikarkotuksensa  jälkeen hänestä tuli vuonna 1605 Rostovin metropoliitta Filaret. Kieltäydyttyään allekirjoittamasta puolalaisten laatimaa lopullista sopimusta ruhtinas Władysławin eli Vladislav IV Vaasan valitsemisesta Venäjän tsaariksi vuonna 1611, hän oli Puolan kuninkaan Sigismundin vankina vuosina 1611–1618.
Puolan kuningas Vladislav IV Vaasa oli nimellisesti Venäjän hallitsija sekasorron aikana, vuosina 1610–1613.
Aviopuolison etsintä

Mikaelille etsittiin puoliso ikivanhalla tsaarihovin menetelmällä, morsiannäyttelyllä. Hovimiehet etsivät kaikkialta valtakunnasta sellaisten aatelissukujen naimaikäisiä neitoja, joiden isillä ei ollut juurikaan valtaa. Neidot kuljetettiin Moskovaan, jossa lääkäri ja hovimiehet karsivat mielestään heikoimmat pois. Sen jälkeen morsianehdokkaat esittäytyivät Mikaelille ja hän valitsi tulevaksi vaimokseen jalosukuisen Maria Ivanovna Hlopovan joulukuussa 1615. Maria joutui pian Mikaelin äidin Ksenija Šestovan sukulaisten, Saltykovien juonittelujen uhriksi. Mihail Saltykov ujutti Maria Hlopovan ruokaan aineita, jotka saivat hänet oksentamaan ja menettämään tajuntansa. Kun saatiin todistettua, että tyttö olikin vaarallisesti sairas, hänet karkotettiin isoäitinsä kanssa Tobolskiin Siperiaan lähes 2 000 km päähän Moskovasta, koska oli sairaana juljennut asettua morsianehdokkaaksi. Hänen vanhempansa karkotettiin Vologdaan Pohjois-Venäjälle.
Sota Puolaa vastaan

Puolan joukot hyökkäsivät Venäjälle lokakuussa 1617. Heidän armeijansa eteni nopeasti Moskovan liepeille asti, missä se hajosi nälkään ja kapinointiin ja pelastaen näin Mikaelin hallinnon. Venäjä taipui kuitenkin rauhansopimuksessa luovuttamaan Puolalle Smolenskin, mitä pidettiin nöyryytyksenä. Rauhansopimukseen kuului lupaus tsaarin isän vapauttamisesta.
Filaret (Fjodor) Romanov pääsi vuonna 1619 palaamaan vankeudestaan Puolasta. Mikael antoi munkki-isälleen patriarkan arvon ja arvonimen Veliki gosudar, suuri hallitsija, joka kuului perinteisesti vain tsaareille. Filaret Romanovista tuli kuolemaansa vuoteen 1633 saakka Venäjän todellinen hallitsija. Hän kutsui maahan skotlantilaisen arkkitehti Christopher Gallowayn johtamaan rakennushankkeitaan, joista tunnetuin lienee Moskovan Kremlin Spasskaja-tornin uudistaminen. Kansalle järjestettiin tsaarin asemaa korostavia komeita seremonioita, verotusta uudistettiin ja kirkon maaomaisuudesta osa siirrettiin Romanovien suvun hallintaan.
Patriarkka Filaret Romanov julisti sodan Puolalle vuonna 1633. Venäjän armeijaa oli vahvistettu 8 000 palkkasoturilla, joita komensivat englantilainen ja skotlantilainen eversti. Armeijan onnistui piirittää Smolensk, mutta siitä eteenpäin kaikki oli Venäjän kannalta pelkkää katastrofia. Yhdessä taistelussa puolalaiset surmasivat 2 000 venäläistä ja englantilainen ja skotlantilainen eversti riitaantuivat niin pahasti, että alkoivat taistella toisiaan vastaan. Taistelun seurauksena palkkasoturit lopettivat sotimisensa ja Puolan armeija eteni vauhdikkaasti kohti Moskovaa. Sattuma pelasti Venäjän: osmanien armeija hyökkäsi Puolaan ja armeija vedettiin puolustamaan maata. Rauhansopimus tehtiin ilman alueluovutuksia, mutta Puola tunnusti Mikaelin Venäjän lailliseksi hallitsijaksi.
Fjodor Nikitits Romanov, patriarkka Filaret kuoli kesken katastrofaalisen sodan vuonna 1633 lähes 80-vuotiaana. Tämän jälkeen Mikael hallitsi sukulaismiestensä Tšerkassin ja Šerementjevin välityksellä.
Avioituminen ja perhe

Romanovien dynastian jatkuvuus saatiin viimein turvattua vuonna 1626. Isä Filaret (Fjodor) Romanov olisi halunnut Mikaelille puolison ulkomailta, mutta yksikään eurooppalainen hovi ei suostunut lähettämään tytärtään takapajuisena pidetylle Venäjälle. Mikael haikaili yhä aiemman morsianehdokkaansa Maria Hlopovan perään ja lähetti lääkärin tapaamaan tätä. Kun Maria osoittautuikin terveeksi, Mikael pidätytti Marian sairaaksi tehneen Mihail Saltykovin, joka sai syytteen petoksesta, kuten myös hänen kaksi apuriaan. Mihail Saltykov välttyi mestaukselta vain koska tsaarin äiti, Saltykovin sukulainen Ksenija Šestova suojeli häntä. Mihail Saltykov ja hänen veljensä Boris karkotettiin hovista maatiluksilleen, Ksenija Šestovan uskottu nainen Jevnikia suljettiin luostariin. Mikaelin äiti teki selväksi, että Maria Hlopova ei saa häneltä siunausta: "Jos Hlopovasta tulee tsaaritar, minä en jää asumaan valtakuntaasi", vaan on pidettävä uusi morsiannäyttely.
Uuden morsiannäyttelyn tuloksena päädyttiin jalosukuiseen Maria Vladimirovna Dolgorukajaan (1601–1625), joka kuitenkin kuoli neljä kuukautta häiden jälkeen. Uusi morsian löydettiin ja Mikael vihittiin vuonna 1626 merkityksettömästä, mutta jalosukuisesta perheestä olevan Jevdokia Lukjanovna Strešnjovan (1608–1645) kanssa. Pariskunnan kymmenestä lapsesta ensimmäinen, Irina syntyi yhdeksän kuukautta häiden jälkeen ja kruununperijä, ainoa aikuiseksi elänyt poika Aleksei vuonna 1629.
Heille syntyi kymmenen lasta, joista neljä eli aikuiseksi. Viimeisen lapsen syntymän ja kuoleman jälkeen vuonna 1639, aviomies ei halunnut enää jakaa aviovuodetta vaimonsa kanssa. Tyttäret tsarevna Irina (1627–1679), tsarevna Anna (1631–1676) ja tsarevna Tatjana (1636–1706) pysyivät naimattomina ja omistautuivat perheelleen ja uskonnolle. Irinaa yritettiin naittaa 13-vuotiaana Tanskan kuningas Kristian IV:n morganaattisesta avioliitosta syntyneelle pojalle Schleswig-Holsteinin kreivi Valdemar Kristianille (1622–1656), joka saapui Moskovaan vuonna 1640 ja viipyi kosiomatkallaan yli vuoden, mutta kieltäytyi ehdottomasti kääntymästä ortodoksiseen uskoon. Suuriruhtinattaret elivät eristyneinä teremissä eli naistentuvassa tapaamatta ketään perheen ulkopuolista yli 12-vuotiasta miestä, kuten muutkin sen ajan yläluokan moskovalaiset naiset. He liikkuivat ulkona hunnutettuina ja vartioituina vain kirkkoon, ajoivat katetuissa vaunuissa ja reessä eivätkä osallistuneet julkisiin tilaisuuksiin kuten suvun hautajaisiin.
Romanov-dynastian alku

Uuden dynastian tärkeimpiä tehtäviä oli luoda Venäjälle uusi hovi. Tällä oli kaksi eri tarkoitusta: ensiksi kansalle oli hoviseremonioiden välityksellä luotava kuva siitä, että pitkä laittomuuden ja sekasorron aika oli ohi; toiseksi seremonioiden piti turvata uuden tsaarin ja hänen perheensä turvallisuus. Kun uusi tsaari suvaitsi antaa audiensseja, hän istui korokkeelle asetetulla valtaistuimella, jota ympäröi neljä kullattua pylvästä. Tsaari tapasi alamaisensa timantein kirjaillussa viitassa. Tsaari oli niin pyhä, että häntä ei kukaan saanut katsoa silmiin ja häntä piti tervehtiä maahan heittäytymällä kuten Bysantin keisareita.
Hovissa luotiin eräänlainen alkukantainen yhteiskuntasopimus. Sen mukaan tsaari oli itsevaltias ja aateliset olivat hänelle uskollisia ja antoivat sodassa hänelle käyttöön valtakunnan resurssit. Vastavuoroisesti tsaari sovitteli ylhäisaatelisten riitoja, jakoi heille virkoja, maaomaisuutta ja järjesti avioliittoja. Aatelistolla oli myös oikeus kartuttaa omaisuuttaan ja rikastua. Kilpailu hovissa ehkäisi sisällissotia ja vallankumouksia.
Mikael järjesti pajarit neljään eri luokkaan. Ylimmän luokan pajareista muodostettiin kymmenjäseninen pajariduuma neuvosto ja alemman luokan pajarit pyörittivät käytännön hallintoa virkamiehinä. Hallinto jaettiin 50 eri prikaziin eli virastoon. Eräs niistä oli eräänlainen alkukantainen ulkoministeriö ja toinen oli valtionvarainministeriön esiaste. Lisäksi luotiin tutkintavirasto, joka oli eräänlainen salaisen poliisin esiaste. Sitä johtamaan laitettiin Kultaisesta ordasta Moskovaan tullut kovaotteinen ruhtinas Juri Šulesov.
Elämän loppupuoli

Vuonna 1639 Mikael menetti kaksi poikaansa, kuusivuotiaan Ivanin ja vastasyntyneen Vasilin. Takaiskut heikensivät hänen terveyttään ja vuonna 1645 häntä vaivasivat ainakin keripukki ja vesipöhö. Tsaari myös itki paljon, joten hän kärsi mitä todennäköisimmin myös masennuksesta.
1600-luvun lääketiede ei pystynyt tsaaria auttamaan, vaan pahensi potilaan vointia. Tsaarilta kiellettiin iltapalan syöminen, hänelle määrättiin ulostuslääkkeitä ja suolentyhjennyksiä. 12. heinäkuuta vuonna 1645 tsaari pyörtyi kirkossa ja kaikki ymmärsivät, että loppu oli lähellä. Yksinvaltiaan henkilökohtainenkin elämä on poliittista ja hänen kuolinvuoteensa ympärille kokoontui suuri joukko hoviväkeä odottamaan hänen viimeisiä sanojaan. Kuolinvuoteellaan Mikael ilmoitti että tsaarina häntä seuraa hänen poikansa Aleksei Mihailovitš.
Yksityishenkilö

Sitä, millainen Mikael oli ihmisenä, on nykyaikana enää vaikea saada selville. Hänen tiedetään sairastelleen paljon ja hänen jalkansa olivat heikot nuoruudessa tapahtuneen ratsastusonnettomuuden vuoksi . Mikaelin tiedetään olleen kiinnostunut puutarhoista sekä mekaniikasta ja hän keräili kelloja. Länsimaiset huvitukset kiinnostivat häntä ja hän perusti huvipalatsin, jossa esiintyi nuorallatanssijoita ja kääpiöitä. Kääpiöiden uskottiin tuolloin tuovan hyvää onnea ja olevan osoitus hallitsijan mahdista.
Tsaari kävi ahkerasti kirkossa, mikä oli tietenkin hänen julkisuuskuvansa kannalta tärkeää. Hänestä on säilynyt perimätietoa lempeästi hymyilevänä hallitsijana, josta tulee myös vaikutelma hieman passiivisesta ja rutiineihin turvautuvasta henkilöstä. Jopa jotkut hänen tukijoistaan pitivät häntä hiukan hidasälyisenä ja ulkomaiden lähettiläät taas sovinnollisena henkilönä. Valtaan noustessaan hän oli poliittisesti täysin kokematon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikael Romanov Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ladislaus IV Puolalainen | Venäjän tsaari 1613–1645 | Seuraaja: Aleksei Mihailovitš |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
16-vuotiaalle Mihail Romanoville tarjotaan kruunua Ipatjevin luostarissa vuonna 1613, Grigori Ugriumovin maalaus vuodelta 1799.
Käännös suomeksi
Modaalilogiikka

Modaalilogiikka (aleettinen modaalilogiikka) on logiikan alue, jolla tutkitaan aleettisten modaliteettien eli välttämättömyyden ja mahdollisuuden loogisia piirteitä. Usein termi "modaalilogiikka" ymmärretään kokonaisnimityksenä kaikkien modaliteettien logiikoille. Muita modaliteetteja ovat muun muassa episteeminen, temporaalinen ja deonttinen.
Alla esitellään esimerkinomainen aleettinen modaalilogiikka.
Modaalilauselogiikka > Modaalilauselogiikan syntaksi

Modaalipropositiologiikka sisältää normaalien propositiologiikan
symbolien lisäksi merkinnät välttämättömyydelle (on välttämätöntä, että
p) ja mahdollisuudelle (on mahdollista, että p).
Seuraavassa rekursiivisessa määritelmässä määritellään kaikki
modaalipropositiologiikan lauseet.
Määritelmä 1
Propositiosymbolit ovat modaalilogiikan lauseita.
Jos  A\,\! on modaalilogiikan lause, niin  \neg {}A\,\! on modaalilogiikan lause.
Jos  A\,\! ja  B\,\! ovat modaalilogiikan lauseita, niin  (A\wedge {}B)\,\! on modaalilogiikan lause.
Jos  A\,\! ja  B\,\! ovat modaalilogiikan lauseita, niin  (A\vee {}B)\,\! on modaalilogiikan lause.
Jos  A\,\! ja  B\,\! ovat modaalilogiikan lauseita, niin  (A\to {}B)\,\! on modaalilogiikan lause.
Jos  A\,\! ja  B\,\! ovat modaalilogiikan lauseita, niin  (A\leftrightarrow {}B)\,\! on modaalilogiikan lause.
Jos  A\,\! on modaalilogiikan lause, niin  LA\,\! on modaalilogiikan lause.
Jos  A\,\! on modaalilogiikan lause, niin  MA\,\! on modaalilogiikan lause.
Muita modaalilogiikoita

Muita modaalilogiikoita ovat muun muassa episteeminen logiikka,
temporaalinen logiikka, deonttinen logiikka ja doksastinen logiikka .
Kirjallisuutta

Allwood, Jens, Lars-Gunnar Andersson & Östen Dahl (1988): Logiikka ja kieli. 2. painos. Suomentanut Paavo Siro. Helsinki: Yliopistopaino. (1. painos 1980 Gaudeamuksen kustantamana. Alkuteos: Logik för lingvister, 1972. Suomennettu englanninkielisestä laitoksesta Logic in Linguistics, 1979.) ISBN 951-570-020-5
Rantala, Veikko & Virtanen, Ari (2004): Johdatus modaalilogiikkaan. Helsinki: Gaudeamus. ISBN 951-662-907-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ballarin, Roberta: Modern Origins of Modal Logic The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Garson, James: Modal Logic The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Syväuniterapia

Syväuniterapia (engl. Deep sleep therapy) on psykiatrinen hoito, jossa potilaita pidetään lääkkeiden avulla unessa päiviä tai viikkoja. Potilasta voitiin lääkitä monella eri tapaa, muun muassa peräsuolen kautta (rektaalinen). Pitkävaikutteisia barbituraatti-lääkkeitä, kuten esimerkiksi useista lääkkeistä yhdisteltyä Cloettaa käytettin tuolloin.
Menetelmää käytettiin 1900-luvun alkupuolella, mutta myöhemmin sen ottivat käyttöön jotkut psykiatrit kuten William Sargant ja CIA- ja MKULTRA-kytköksinen Donald Ewen Cameron.
Chelmsfordin skandaali Australiassa

Psykiatri Harry Bailey oli käyttänyt yksityisessä sairaalassaan Chelmsfordissa Australiassa syväuniterapiaa potilaisiinsa ilman näiden suostumusta. Asianomaiset ja psykiatrian väärinkäytöksiä tutkineet aktivisit toivat tapauksen julkisuuteen yhdysvaltalaisessa 60 Minutes-ohjelmassa vuosina 1980 ja 1982. Se aiheutti laajan julkisuuden asialle ja johti sairaalan sulkemiseen; 26 potilasta oli kuollut sairaalassa 1960- 70-lukujen aikana.
Bailey surmasi itsensä vuonna 1985 ennen kuin asiassa tuli tuomioita.
Aiheesta on tehty dokumenttielokuva 'The Chelmsford Scream' (nimi suomeksi tarkoittaa 'Chelmsfordin kirkuna') vuonna 1990.
Aiheesta muualla

Public Interest Advocacy Centre Ltd:n verkkosivuilla: piac.asn.au/legal-help/public-interest-cases/deep-sleep-tragedy/
János Székely (piispa)

János Székely (unk. Székely János, syntynyt 7. kesäkuuta 1964) on unkarilainen teologi ja katolisen kirkon piispa. Hän on ollut Szombathelyn piispa vuodesta 2017. Hänen apologeettinen teoksensa on käännetty myös englanniksi nimellä The Door of Faith.
Teoksia

The Door of Faith. julkaisija: Queen of Peace Media, 2024. ISBN 978-1947701243
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Puola
Lőrinc Szabó

| Lőrinc Szabó |
| --- | --- |
 Lőrinc Szabó
Henkilötiedot
Syntynyt: 1900 Miskolc, Unkari
Kuollut: 1957 (56–57 vuotta) Budapest, Unkari
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  runoilija, kääntäjä
Kirjailija
Tuotannon kieli: unkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lőrinc Szabó (1900 Miskolc, Unkari – 1957 Budapest, Unkari) oli unkarilainen runoilija ja kääntäjä. Hän käänsi eurooppalaista runoutta unkariksi. Szabó oli alkuun runoilijana ekspressionisti ja avantgardisti. Pessimismi kuitenkin leimasi hänen runojaan vuodesta 1930 alkaen.
Suomennettuja runoja

Antologiassa: Unkarin lyyra: unkarilaista lyriikkaa keskiajalta nykyaikaan , suom. ja toim. Toivo Lyy, Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura 1970
Sirkkain soittoa: 1
Sirkkain soittoa: 272
Antologiassa: Suurempi kuin sydämeni: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa , toim. ja suom. Anna-Maija Raittila, Helsinki: Kirjapaja 1982 ISBN 951-621-339-1
Epäuskoisen rangaistus
Kesy opetuslapsi
Lasillinen vettä
Antologiassa: Taivas irtosi maasta: unkarilaista lyriikkaa 1900-luvulta , suom. ja toim. Anna-Maija Raittila, alkusanat Lajos Szopori Nagy; Helsinki: Kirjayhtymä 1986 ISBN 951-26-2626-8
Caliban
Erillisrauha
Heinävankkurit
Kahdeskymmeneskuudes vuosi: 7: Hullu kuvastin
Kahdeskymmeneskuudes vuosi: 75: Marraskuu
Kahdeskymmeneskuudes vuosi: 106: Ei milloinkaan
Konsertin jälkeen
Lasillinen vettä
Lassi kasvaa jättiläiseksi
Materialismia
Mozartia kuunnellessa
Sirkansoittoa: 1: Levollinen ihme
Sirkansoittoa: 67: Silmän iloja
Antologiassa: Viluinen kuningas: käännöksiä ja mukaelmia unkarilaisesta lastenrunoudesta , suom. Tuomo Lahdelma, Atena 1992 ISBN 951-9362-50-9
Lunta sataa
Titityy
Pihamaan konsertti
Aurinko-Aatu
Etanainen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lőrinc Szabó Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Syöjätär

Syöjätär on kansanrunoudessa ja saduissa paha naisolento. Syöjätär voi tarkoittaa myös viettelijätärtä, miestennielijää.
Saduissa ja taruissa syöjätär on noita-akkaa muistuttava perinteinen hahmo. Syöjätär on paha ja vaarallinen aikuinen tai vanha nainen. Joissain tarinoissa se kykenee uskomattomiin taikuuksiin ja voi syödä hetkessä monta ihmistä, toisissa se taas tyytyy viettelyyn ja juonitteluun. Joillakin syöjättärillä on jopa piirteitä eri muinaisuskontojen naispaholaisista.