stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uzyn

| Uzyn Узин |
| --- | --- |
 Katunäkymä kaupungista (2014).
 lippu:  vaakuna
 Uzyn
 Koordinaatit: 49.8282°N, 30.4198°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Kiovan alue
Piiri:  Bila Tserkvan piiri
tunnettu vuodesta:  1651
kaupungiksi:  1971
Väkiluku (2022)  ():  11 921
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uzyn (ukr. Узин) on kaupunki Ukrainan Kiovan alueen Bila Tserkvan piirissä. Uzyn sijaitsee Dneprin vesistön Uzynijoen (Uzynka) varrella, maanteitse noin 24 kilometriä piirikeskus Bila Tserkvasta itään ja  linnuntietä 70 kilometriä aluekeskus Kiovan keskustasta etelään.
Tammikuun keskilämpötila on -5,9 ja heinäkuun +19,6 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 530 millimetriä.
Paikkakunta on tunnettu vuodesta 1651, ja kaupungiksi se nimitettiin vuonna 1971. On myös esitetty, että paikkakunta olisi tunnettu vuodesta 1590 nimellä Uzenytsja (ukr. Узениця), myöhemmin nimellä Temberštšyna (ukr. Темберщина)lähde?. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 11 921 asukasta (1.1.2022), vuonna 1990 asukkaita oli noin 16 600.
Kaupungissa toimii sokerikombinaatti, ja siellä valmistetaan myös purkkiruokaa, leipää, tiiliä ja asfalttia. Kaupungissa on asunut kaksinkertainen Neuvostoliiton sankari, kosmonautti Pavel R. Popovytš. Kaupungin eteläpuolella sijaitsee Uzynin lentotukikohta.
Kosmonautti Popovytšin muistomerkki.
Museoitu Tupolev Tu-95.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uzyn Wikimedia Commonsissa
Uzynin kaupungin hromada (ukrainaksi) (uzmr.gov.ua)
Uzynin kaupungin hromadaan kuuluu Uzynin kaupunki ja lähikyliä (ukrainaksi) (uzmr.gov.ua)
Uusgotiikka

Uusgoottilainen oikeustalo Royal Courts of Justice Lontoossa.
Uusgotiikkaa edustaa myös Westminsterin palatsi eli Britannian parlamenttitalo Lontoossa.
Myös yhdysvaltalainen pilvenpiirtäjäarkkitehtuuri hyödynsi uusgotiikkaa. Kuvassa Woolworth Building New Yorkissa.
Uusgotiikka eli neogotiikkalähde? on arkkitehtuurin ja sisustustaiteen suuntaus, joka kuuluu 1800-luvun kertaustyyleihin. Se yritti elvyttää myöhäiskeskiaikaisen gotiikan mukailemalla sen muotoja. Uusgotiikan juuret ovat lähinnä 1700-luvun Englannissa, ja se kukoisti 1800-luvulla.
Arkkitehtuurissa

Uusgoottilaiseen arkkitehtuuriin kuului erityisesti goottilaisen muotokielen ja ornamentiikan elvyttäminen holviruoteina, suippokaarisina torneina ja ruusuikkuna-aiheina. Englannissa on useita tunnettuja uusgoottilaisia rakennuksia, kuten Britannian parlamenttitalo, Windsorin linna ja Strawberry Hillin kartano. Merkittävimpiä uusgotiikan arkkitehteja Britanniassa oli Augustus Pugin. Yhdysvalloissa uusgotiikka hallitsi pilvenpiirtäjien tyyliä aina 1920-luvulle asti.
Sisustuksessa

Uusgoottilaista sisustusta käytettiin lähinnä kirjastoissa, herrainhuoneissa ja biljardisalongeissa. Uusgoottilaisissa tuoleissa oli korkeat ja suippokaariset selustat, ja kaappien ovipinnoissa kirkon ikkunat mieleen tuovia kaarilinjoja. Kaapeissa ja kaappikelloissa käytettiin porrastettuja päätyjä, jotka koristeltiin tornimaisilla ulokkeilla. Rottinkikalusteissa uusgotiikka oli erityisen suosittua, koska rottinkia on helppo taivuttaa kaarimuotoon.
Uusgotiikka Suomessa

Suomalaista uusgotiikkaa edustavat muun muassa Georg Theodor von Chiewitzin Helsingin Ritarihuone (1861) sekä Carl Axel Setterbergin Vaasan hovioikeuden talo (1861) ja kirkko (1867). Erityisesti uusgotiikka näkyykin lukuisissa kirkoissa. Sitä sovellettiin muussakin rakentamisessa, kuten Kolkanniemen pappilassa Saarijärvellä.
Suomen Yleisten rakennusten intendentinkonttorissa alettiin kiinnostua uusgotiikasta 1820-luvulla, jolloin tyyliä käytettiin joidenkin kellotapuleiden suunnitteluun.  Ensimmäinen merkittävä työ uusgotiikan saralla tehtiin, kun Carl Ludvig Engel suunnitteli Turun tuomiokirkon korjaustyöt ja uuden torninhuipun vuoden 1827 suurpalon jälkeen.
Uusgotiikka löi itsensä läpi Engelin seuraajan Ernst Lohrmannin intendenttikaudella 1841–1865 hänen suunnittelemiensa kirkkojen myötä. Tällöin hän suunnitteli uusgotiikasta myös kiinnostuneen arkkitehti A. F. Granstedtin kanssa Kerimäen puukirkkoa, jossa näkyy myös empiretyyli. Granstedtiä epäilytti suuren kirkon rakentaminen, mutta hän suostui kuitenkin, erityiskorvausta vastaan. Näin suuria kirkkoja ei kuitenkaan haluttu rakentaa useampia.
Merkittäviä uusgoottilaisten kirkkojen suunnittelijoita olivat Lohrmannin lisäksi muun muassa Georg Theodor von Chiewitz, Carl Axel Setterberg, Carl Albert Edelfelt, Frans Sjöström, Jac. Ahrenberg, Ferdinand Öhman ja Josef Stenbäck.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uusgotiikka Wikimedia Commonsissa
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Užhorodin piiri

| Užhorodin piiri Ужгородський район |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Taka-Karpatian alueen kartalla
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 48.6241°N, 22.2951°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Taka-Karpatian alue
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Užhorod (115 542 as., 2021)
Pinta-ala  ():  2 362,4 km²
Väkiluku (2021, arvio):  255 532
Užhorodin piiri (ukr. Ужгородський район, Užhorodskyi raion) on hallinnollinen piiri Ukrainan länsiosassa Taka-Karpatian alueella. Nykyään - vuoden 2020 aluelaajennusten jälkeen - Užhorodin piiri rajoittuu idässä Mukatševon piiriin, etelässä Berehoven piiriin, lounaassa Unkariin, lännessä Slovakiaan, pohjoisessa Puolaan ja koillisessa Lvivin alueen Sambirin piiriin. Piirin hallinnollinen keskus on myös Taka-Karpatian aluekeskuksena toimiva Užhorod (115 542 as., 2021).
Užhorodin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Taka-Karpatian alueen piirien lukumäärän kuuteen. Laajennetun Užhorodin piirin pinta-alaksi tuli 2 362,4 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Užhorodin piirin väkiluvuksi 255 532 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin &&&&&&&&&&&&&055.090000055,9 prosenttia piirin asukkaista (142 887 as.). He asuivat joko jossain piirin kolmesta kaupungista (Peretšyn, Užhorod ja Tšop) tai kahdesta kaupunkityyppisestä taajamasta. Piirin laajenemisen (7/2020) seurauksena uusi piiri on myös aiempaa samannimistä piiriä väkirikkaampi (1.1.2017: 71 270 as.).
Užhorodin piiri ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta.
Užhorodin kaupunkia.
Reformoitu kirkko Palad-Komarivtsin kylässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Užhorodin piiri Wikimedia Commonsissa
V116-luokka

| V116-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 060 t (kuiva) 2 360 t (kuormattu)
Pituus:  107,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,4 m
Syväys:  4,5 m
Koneteho:  45 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  176
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 150 mm/L45 KL -tykkiä 4 x 600 mm torpedoputkea 40 x miinaa
V116-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisen maailmansodan lopulla valmistettu hävittäjäluokka, johon piti kuulua kolme alusta. Niistä vain yksi ehti valmistua.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SMS V116 | AG Vulcan, Stettin | 1916 | 2. maaliskuuta 1918 | 1918 | sotakorvauksena Italialle 23. toukokuuta 1920 nimellä RN Premuda poistettu palveluksesta 1. tammikuuta 1939 |
| SMS V117 | AG Vulcan, Stettin | - | 4. toukokuuta 1918 | ei | poistettu laivastoluettelosta 3. marraskuuta 1919 myyty romutettavaksi 4. heinäkuuta 1921 |
| SMS V118 | AG Vulcan, Stettin | - | 6. heinäkuuta 1918 | ei | poistettu laivastoluettelosta 3. marraskuuta 1919 myyty romutettavaksi 4. heinäkuuta 1921 |
Uusrahvaanomainen spekulatiivinen fiktio

Uusrahvaanomainen spekulatiivinen fiktio eli URS on suomalainen kirjoittajaryhmittymä ja samalla sen edustaman kirjallisen suuntauksen nimi. Liikkeen nimi ja perusajatus hahmoteltiin Finnconissa vuonna 2009. Nimi on viittaus M. A. Nummisen Uusrahvaanomaiseen jatsiorkesteriin. Liikkeen perustaja on Tuomas Saloranta.
URS ottaa liikkeenä vaikutteita muun muassa sellaisilta kirjailijoilta kuin H. P. Lovecraft, Robert E. Howard, Edgar Rice Burroughs, Douglas Adams, Terry Pratchett ja Stephen King. Kirjallisten töiden pääasiallinen tarkoitus on viihdyttää sen sijaan, että ne pyrkisivät hyödyntämään korkeakirjallisuuden keinoja tai teemoja.
Vuonna 2011 liikkeestä kiinnostuneet kirjoittajat julkaisivat ensimmäisen URS-nimikkeen alla julkaistavan novelliantologian nimeltä Musta antologia (verkkojulkaisu). Sitä seurasi samana vuonna Valkoinen antologia (painettu), Pimeyden reunalla ja muita uusrahvaanomaisia tarinoita (painettu) ja Harmaa antologia (verkkojulkaisu). Vain verkkojulkaisuna ilmestyneistä antologioista otettiin 2012 pieni paperipainos.
URS on julkaissut myös verkossa ilmestyvää lehteä Kultakuoriainen, jonka nimi kahden ensimmäisen numeron ajan oli Uusrahvaanomaisia tarinoita.
Vuonna 2012 URS järjesti kirjoituskilpailun uusrahvaanomaisille spefi-novelleille. Kisaan lähetettiin 68 tekstiä. Kisan kymmenen parasta novellia julkaistiin Kultakuoriaisessa #6.
Kirjat

Saloranta, Tuomas (toim.): URS. Uusrahvaanomaisen spekulatiivisen fiktion antologia.  (Musta antologia)  Tampere:  Hauenleuka, 2011.  Verkkojulkaisu (PDF).
Saloranta, Tuomas (toim.): URS. Uusrahvaanomaisen spekulatiivisen fiktion antologia.  (Valkoinen antologia)  Tampere:  Hauenleuka, 2011.  ISBN 978-952-5814-02-6
Saloranta, Tuomas (toim.): Pimeyden reunalla ja muita uusrahvaanomaisia kertomuksia.  Turku:  Turun yliopiston tieteiskulttuurikabinetti, 2011.  ISBN 978-952-92-9247-9
Saloranta, Tuomas (toim.): URS. Uusrahvaanomaisen spekulatiivisen fiktion antologia.  (Harmaa antologia)  Tampere:  Hauenleuka, 2011.  ISBN 978-952-93-1306-8  Verkkojulkaisu (PDF).
Saloranta, Tuomas (toim.): Huomenna ne tulevat ja muita eriskummallisia kohtaamisia.  Espoo:  Espoon science fiction- ja fantasiaseura Esc, 2012.  ISBN 978-952-67158-3-4
Saloranta, Tuomas (toim.): Tiamatin värit ja muita tähtienvälisiä tarinoita.  Turku:  Suomen tieteis- ja fantasiakirjoittajat, 2012.  ISBN 978-952-67765-0-7
Saloranta, Tuomas & Koskimies, Markus (toim.): Me emme valehtele ja muita puolueen hyväksymiä novelleja.  Jyväskylä:  Jyväskylän Science Fiction seura 42, 2012.  ISBN 978-952-93-1306-8
Harju, Markus & Katajala, Jussi & Leppänen, Alpo (toim.): Maailmanlopun kirjasto ja muita tuomiopäivän tarinoita.  Espoo:  Jussi Katajala, 2012.  ISBN 978-952-93-1765-3  Teoksen verkkoversio (PDF).
Harju, Markus & Antila, Samuli (toim.): Ken vainajia muistelee ja muita myytillisiä tarinoita.  Espoo:  Espoon science fiction- ja fantasiaseura Esc, 2013.  ISBN 978-952-67158-4-1
Leinonen, Anne & Saloranta, Tuomas (toim.): Mustaa lihaa. Kyberpunk-antologia.  Turku:  Suomen tieteis- ja fantasiakirjoittajat, 2013.  ISBN 978-952-67765-4-5
Saloranta, Tuomas: Juuri sellainen yö.  Helsinki:  Kuoriaiskirjat, 2013.  ISBN 978-952-7021-03-3
Saloranta, Tuomas: Diplomaattinen selkkaus.  Helsinki:  Kuoriaiskirjat, 2013.  ISBN 978-952-7021-06-4
Lin, Lucilla: Kuolema on ikuista unta.  Kuoriaiskirjat, 2013.  ISBN 978-952-7021-00-2
Saloranta, Tuomas (toim.): Stepanin koodeksi.  Helsinki:  Kuoriaiskirjat, 2013.  ISBN 978-952-7021-09-5
Suntila, Shimo (toim.): Sillanrakentaja.  Helsinki:  Kuoriaiskirjat, 2013.  ISBN 978-952-7021-15-6
Suntila, Shimo: Sata kummaa kertomusta.  Helsinki:  Kuoriaiskirjat, 2013.  ISBN 978-952-7021-16-3
Aiheesta muualla

http://urs.fi/
http://ursfiktio.wordpress.com/
Vaalbara

Vaalbaran muodostaneet kratonit Kaapvaal ja Pilbara nykyisin.
Vaalbara oli oletettu muinainen jättiläismanner. Se saattoi olla olemassa jonkin muotoisena ryhmittymänä jo varhaisarkeeisella maailmankaudella 3,6 miljardia vuotta sitten, ja laajimmillaan se oli ehkä noin 3,1 miljardia vuotta sitten, minkä jälkeen se hajosi. Vaalbara koostui kahdesta kratonista, Etelä-Afrikan Kaapvaalista ja Australian Pilbarasta. Sen nimi on yhdistelmä näiden kratonien nimistä. Vaalbaran olemassaolo on päätelty paleomagneettisista todisteista.
Aiheesta muualla

Ashley Gumsley: Validating the existence of the supercraton Vaalbara in the Mesoarchaean toPalaeoproterozoic Lundin yliopisto, 2017
Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan vaakuna

Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan vaakuna (1965–1974)
Väinö Wallinin piirros Uudenkaarelpyyn pitäjän vuoden 1611 sinetistä vuodelta 1896.
Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan vaakuna on saanut aiheensa pitäjänsinetistä vuodelta 1611. Sinetin aiheena on Kaarle IX:n monogrammi, kruunattu C-kirjain. Koska kirjainten käyttäminen ei ole hyvää heraldiikkaa, nimikirjaimen sijaan vaakunaan on valittu puolikuut, joista syntyy peilimonogrammia muistuttava symboli.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kaksi vastakkain kääntynyttä ja lomittaista puolikuuta, joiden päällä kruunu; kaikki kultaa”. Vaakunan on suunnitellut Carol Hedberg, ja se vahvistettiin käyttöön 9. kesäkuuta 1965. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1975 Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan liityttyä Uudenkaarlepyyn kaupunkiin.
Silja Seppälä

Silja Sinikka Seppälä (myöh. Johansson, 20. maaliskuuta 1933 Lahti – 11. elokuuta 2002) oli suomalainen yleisurheilija. Hän saavutti pituushypyssä SM-hopeaa vuonna 1951 ja sijoittui SM-kilpailuissa kuudenneksi vuonna 1952. Hän edusti Suomea naisten ensimmäisessä Suomi–Ruotsi-maaottelussa Göteborgissa syyskuussa 1951. Kotimaassa hän edusti Heinolan Iskua.
Väinö Seppälä

Väinö Wilhelm Seppälä (12. huhtikuuta 1897 Kangasala – 27. marraskuuta 1989 Helsinki) oli Maanmittaushallituksen pääjohtaja 1950–1960 ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos ja jäsen 1960–1967.
Seppälän vanhemmat olivat metsäasioitsija Wilhelm Seppälä ja Hilma Sofia Nikkilä. Seppälä valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1923, mutta suoritti vielä ylemmän oikeustutkinnon 1937 ja sai varatuomarin arvon 1942. Hän työskenteli jo opiskeluaikanaan eri tehtävissä Maanmittaushallituksessa, 1938 hänen nimitettiin  sen yli-insinööriksi, 1941 vt. asessoriksi ja 1942 oikeudellisen toimiston johtajaksi. Seppälä osallistui muun muassa siirtoväen pika-asutuslain toimeenpanoon ja laati maataloussiirtoväen asutussuunnitelman. Maanmittaushallituksen pääjohtaja hänestä tuli 1950. Korkeimman oikeuden maallikkojäsenenä Seppälä toimi 1948–1951, oikeusneuvokseksi ja Korkeimman oikeuden jäseneksi hänet nimitettiin 64-vuotiaana vuonna 1960. Hän hoiti tehtävää aina vuoteen 1967 saakka. Seppälä oli useiden valtionkomiteoiden ja neuvottelukuntien jäsen, kuten turvesoiden pakkolunastuslakitoimikunnan jäsen 1946 ja Kemijoen vesistön säännöstelykomitean puheenjohtaja. Hän oli Maanmittaustieteiden seuran hallituksen jäsen 1942–1957, varapuheenjohtaja 1953 ja puheenjohtaja 1954.
Sepoy

Sepoy-sotilas 30. punjabilaisrykmentistä. Majuri A.C. Lovettin vesivärimaalaus 1900-luvun alkuvuosilta.
Sepoy oli nimitys, jota käytettiin yleensä intialaisesta sotilaasta erityisesti aikana, jolloin Intia oli Britannian siirtomaa. Nimitys on jäänyt osittaiseen käyttöön Intian, Nepalin, Pakistanin ja Bangladeshin armeijoihin, joissa sillä tarkoitetaan sotamiehen arvoa.
Sana sepoy juontuu persiankielisestä sanasta sipāh, joka tarkoittaa jalkaväen sotilasta. Osmanien valtakunnassa sanaa sipahi käytettiin ratsuväen sotilaasta. ja aikaa myöten se tuli tarkoittamaan turkkilaisille suurin piirtein samaa kuin ritari eurooppalaisille. Brittien tavallisimmassa käytössä sepoy merkitsi jalkaväen sotilasta, kun ratsuväen sotilaasta käytettiin nimitystä sowar.
Sanaa sepoy käytti ensiksi Englannin Itä-Intian kauppakomppania 1700-luvulla, jolloin se oli yksi useista nimitystä, joilla kuvattiin eri luokkiin kuuluvia Intian alkuperäiskansojen sotilaita. Muita samanlaisia olivat esimerkiksi peon, gentoo, mestee ja topasse. Alun perin sepoylla tarkoitettiin univormutonta ja kouluttamatonta hindu- tai muslimisotilasta. Lähes 96 prosenttia brittiläisen Itä-Intian kauppakomppanian 300 000 miehen vahvuisen armeijan sotilaista kuului alkuperäiskansoihin. Myöhemmin sepoysta tuli yleisnimitys, jota siirtomaaisännät käyttivät kaikista alkuperäiskansoihin kuuluneista sotilaista, jotka palvelivat eurooppalaisten valtojen joukoissa Intiassa.
Intialaiset sotilaat kapinoivat brittihallintoa vastaan 1857–1858. Tämä konflikti tunnetaan nimellä sepoykapina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sepoy Wikimedia Commonsissa
Urheiluvuosi 2012

Urheiluvuosi 2012 käsittelee vuoden 2012 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Yleiskilpailut

Kesäolympialaiset 27.7.–12.8. Lontoossa, Isossa-Britanniassa. Kisoihin osallistui 205 joukkuetta ja 10 528 urheilijaa. Yhdysvallat voitti 46 kultamitalia, Kiina 38 ja Iso-Britannia 29. Kisojen menestynein urheilija oli uimari Michael Phelps, joka voitti neljä kultamitalia ja kaksi hopeaa ja nosti olympiauransa mitalimäärän ennätyksellisesti 18 kultaan, kahteen hopeaan ja kahteen pronssiin.
Kesäparalympialaiset 29.8.–9.9. Lontoossa, Isossa-Britanniassa. Kiina voitti 231 mitalia, joista 95 oli kultaa.
Ensimmäiset nuorten talviolympialaiset 16.–22.1. Innsbruckissa, Itävallassa.
Alppihiihto

Maailmancupkaudella 2011–2012 miesten kokonaiskilpailun voitti Itävallan Marcel Hirscher 25 pisteen erolla Sveitsin Beat Feuziin ja naisten kokonaiskilpailun Yhdysvaltain Lindsey Vonn 578 pisteen erolla Slovenian Tina Mazeen.
Amerikkalainen jalkapallo

46. Super Bowl 5.2. Indianapolisissa. New York Giants voitti New England Patriotsin pistein 21–17. Giantsin pelinrakentaja Eli Manning valittiin Super Bowlin arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Ampumahiihto

Maailmanmestaruuskilpailut 1.–11.3. Ruhpoldingissa, Saksassa. Ranskan Martin Fourcade voitti kolme henkilökohtaista kultamitalia ja saavutti viestissä hopeaa. Norjan Tora Berger voitti kultaa kahdella henkilökohtaisella matkalla ja sekaviestissä sekä saavutti pronssia naisten viestissä. Norjan Ole Einar Bjørndalen oli voittamassa kahta viestiä ja nosti maailmanmestaruuksiensa määrän 18:aan. Norja oli neljällä kultamitalillaan mitalitilaston ykkönen ja kaikkiaan mitaleille ylsi kymmenen maata.
Autourheilu

Rallin maailmanmestaruuskausi alkoi tammikuussa Monte Carlo -rallilla ja päättyi 8.–11.11. ajettuun Katalonian ralliin. Osakilpailuja oli kolmetoista. Citroënilla ajanut ranskalainen Sébastien Loeb voitti kartanlukijansa Daniel Elenan kanssa ennätyksellisesti yhdeksännen maailmanmestaruutensa ja nosti MM-osakilpailuvoittojensa määrän 76:een. Loebin suomalainen tallitoveri Mikko Hirvonen hävisi hänelle 57 pistettä ja suomalainen Ford-kuljettaja Jari-Matti Latvala 116 pistettä. Loeb voitti kauden aikana yhdeksän osakilpailua, Latvala kaksi sekä Hirvonen ja norjalainen Mads Østberg yhden. Tallimestaruuden voitti Citroën.
Formula 1:n maailmanmestaruuskausi alkoi maaliskuussa Australian GP:llä ja päättyi 25.11. ajettuun Brasilian GP:hen. Osakilpailuja oli 20. Maailmanmestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Red Bullilla ajanut saksalainen Sebastian Vettel kolmen pisteen erolla espanjalaiseen Ferrari-kuljettajaan Fernando Alonsoon. Kolmanneksi sijoittui Lotuksen suomalaiskuljettaja Kimi Räikkönen. Vettel voitti kauden aikana viisi osakilpailua, Lewis Hamilton neljä sekä Alonso ja Jenson Button kolme. Tallimestaruuden voitti Red Bull.
Le Mansin 24 tunnin ajo 16.–17.6. Ranskassa. Kilpailu ajettiin 80. kerran. Audin voittajajoukkueessa ajoivat sveitsiläinen Marcel Fässler, saksalainen André Lotterer ja ranskalainen Benoît Tréluyer.
Golf

Masters-turnaus 5.–8.4. Augustassa. Yhdysvaltalainen Bubba Watson voitti uusinnassa eteläafrikkalaisen Louis Oosthuizenin.
Yhdysvaltain avoin turnaus 14.–17.6. San Franciscossa. Yhdysvaltalainen Webb Simpson voitti yhden lyönnin erolla maanmieheensä Michael Thompsoniin ja pohjoisirlantilaiseen Graeme McDowelliin.
Britannian avoin turnaus 19.–22.7. Lytham St. Annesissa. Eteläafrikkalainen Ernie Els voitti yhden lyönnin erolla australialaiseen Adam Scottiin.
PGA Championship 9.–12.8. Kiawah Islandissa, Etelä-Carolinassa. Pohjoisirlantilainen Rory McIlroy voitti kahdeksan lyönnin erolla englantilaiseen David Lynniin.
Jalkapallo

Eurooppa-liigan loppuottelu 9.5. Bukarestissa, Romaniassa. Espanjalainen Atlético Madrid voitti saman maan Athletic Bilbaon 3–0.
Mestarien liigan loppuottelu 19.5. Münchenissä, Saksassa. Englantilaisseura Chelsea voitti saksalaisen Bayern Münchenin rangaistuspotkukilpailun jälkeen 1–1, 4–3.
Miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 8.6.–1.7. Puolassa ja Ukrainassa. Euroopan-mestaruuden voitti Espanja, hopealle sijoittui Kiovassa pelatun loppuottelun 4–0 hävinnyt Italia ja kolmannen sijan jakoivat välierien häviäjäjoukkueet Portugali ja Saksa. Kisojen parhaana pelaajana palkittiin Espanjan Andrés Iniesta. Maalintekijätilaston kärjessä oli kuusi pelaajaa, jotka kukin tekivät kolme maalia.
Lontoon olympialaisten miesten turnauksessa Meksiko voitti loppuottelussa Brasilian 2–1. Pronssille sijoittui Etelä-Korea. Naisten loppuottelussa Yhdysvallat voitti Japanin 2–1 ja vei olympiakultaa kolmannen peräkkäisen kerran. Pronssia sai Kanada.
Judo

Lontoon olympialaisten judokilpailuissa sekä miehet että naiset ottelivat seitsemässä painoluokassa. Venäjä voitti kolme kultamitalia sekä Ranska ja Etelä-Korea kaksi. Japani saavutti Ranskan tavoin seitsemän mitalia mutta vain yhden kultaisen. Yhteensä mitalimaita oli 23. Raskaimpien luokkien mestarit olivat Ranskan Teddy Riner miesten yli 100-kiloisissa ja Kuuban Idalys Ortiz naisten yli 78-kiloisissa.
Jääkiekko

Naisten maailmanmestaruuskilpailut 7.–14.4. Burlingtonissa, Vermontissa, Yhdysvalloissa. Kanada voitti loppuottelussa Yhdysvallat jatkoajalla 5–4. Pronssiottelussa Sveitsi voitti Suomen 6–2.
Miesten maailmanmestaruuskilpailut 4.–20.5. Suomessa ja Ruotsissa. Mukana oli 16 joukkuetta. Venäjä voitti Helsingissä pelatussa loppuottelussa Slovakian 6–2. Pronssiottelussa Tšekki voitti Suomen 3–2. Venäjä voitti turnauksessa kaikki ottelunsa. Pistepörssin ykkönen ja paras maalintekijä oli Venäjän Jevgeni Malkin (11+8=19), ja hänet valittiin kisojen parhaaksi pelaajaksi. Tähdistöjoukkueeseen valittiin Malkinin lisäksi hyökkääjiksi Norjan Patrick Thoresen ja Ruotsin Henrik Zetterberg, puolustajiksi Slovakian Zdeno Chára ja Venäjän Ilja Nikulin sekä maalivahdiksi Slovakian Ján Laco.
NHL:n mestaruuden voitti Los Angeles Kings, joka oli Stanley Cupin loppuotteluissa New Jersey Devilsiä parempi otteluvoitoin 4–2. Pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Los Angelesin Jonathan Quick ja runkosarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi Pittsburgh Penguinsin Jevgeni Malkin.