stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turun Koroisten kirkko
Kirkon rakennusvaiheet ja käyttö

Tuomas-piispan anottua paavilta piispanistuimen siirtoa Nousiaisista Koroisiin aloitettiin paikalla 1230-luvulla hirsisen piispankirkon rakentaminen. Kaivauksissa löytyneiden palojälkien perusteella tämä kirkko paloi mahdollisesti vain parinkymmenen vuoden kuluttua valmistumisen jälkeen. Tilalle rakennettiin uusi lamasalvottu puukirkko ehkä 1200-luvun puolivälissä. Tämän kirkon perustukset ovat yhä näkyvissä nykyään.
Hirsisen kirkon kirkon jäännösten itäseinää vasten on löytynyt kolmen kiviseinän perustukset, jotka saattoivat kuulua vuosien 1266 ja 1286 välillä rakennettuun tiilestä muurattuun kuorirakennukseen. Juhani Rinne arvelee tämän kuorirakennuksen olleen muodoltaan tornimainen, osittain koska vermlantilainen ylioppilas Petrus Gyllenius kertoi vuonna 1653 vierailleensa niemen keskellä seisoneessa tornissa. On kuitenkin myös mahdollista, että perustukset ovat jäänne 1400-luvun jälkipuoliskolla tai 1500-luvun alussa rakennetusta muistokappelista. Tästä perustuksesta on löytynyt ilmeisesti piispa Catilluksen tiilistä ladottu hauta sekä viiden Räntämäen kirkkoherran hauta. Catilluksen lisäksi myös piispat Bero ja Ragvald ovat saaneet kirkosta hautapaikkansa. Kirkon runkohuoneen mitat ovat olleet 14 × 27,5 m ja kuorihuoneen 12 × 12,5 m.
Noin vuonna 1300 piispanistuin siirrettiin Turun tuomiokirkkoon, mutta tämän jälkeen kirkollinen hallinto palasi paikalle mahdollisesti väliaikaisesti novgorodilaisten hävitettyä tuomiokirkon vuonna 1318. Kirkollinen toiminta Koroistenniemellä jatkui katkeamattomasti vuoteen 1396, jolloin vitaaliveljet hävittivät koko Turun seutua ja tuhosivat Koroistenniemen. Tämän jälkeen kirkkoa ei enää korjattu, vaan uusi Pyhälle Dionysiukselle pyhitetty kirkko (Maarian kirkko) rakennettiin Räntämäkeen. Koroisten kirkon hylkäämistä seurasi Koroisten muuttuminen ensin Turun piispojen palkkatilaksi ja 1600-luvulla lampuodiksi. Myöhemmin, kun alue otettiin peltoviljelyyn, hävitettiin kaikki maan yläpuoliset keskiaikaiset rakenteet. 1800-luvun lopulla kerätyn perimätiedon mukaan kirkon rauniot tekivät viljelystä aluksi vaikeaa niemen ollessa kuin "kivipöytä". Kertoman mukaan maasta nousi myös "samanlaisia vaaleita kivilaakoja kuin on Tuomiokirkon lattialla", todennäköisesti hautakiviä.
Koroistenniemen muut rakenteet

Kiinteästi kirkon yhteydessä oli sen pohjoispuolinen hautausmaa. Kirkon sisä- ja ulkopuolelta on löydetty yhteensä yli 300 hautaa. Hautausmaan alla kulkee keskiaikainen kivetty vesijohto, joka on johtanut kosteutta pois kirkkorakennuksesta.
Kirkon ympärillä on Rinteen mukaan sijainnut erilaisia kevyempiä kirkolliseen hallintoon liittyneitä rakennuksia, kuten tuomiokapitulin talo. Nykyään näkyvimmät rakennusjäänteet ovat kirkonpohjan ohella kahden muuratun neliskulmaisen kivirakennuksen perustukset niemen etelärinteessä. Rakennukset ovat yhdessä muodostaneet piispanlinnan, jonka sijoittuminen niemen avoimelle sivulle on tukenut paikan puolustamista. Koko Koroisten niemeä on idässä rajannut maavalli ja sen takana oleva vallihauta, jotka oli vielä tehostettu puisella suojamuurilla. Rakenne muistuttaa samanaikaista Hakoisten linnavuoren kuivaa vallihautaa.
Piispanlinnan torni on historiallisten lähteitten mukaan ollut mahdollisesti olemassa vielä 1600-luvulla, jolloin Gyllenius kirjoitti päiväkirjaansa Koroistenniemellä olleesta tornista. Gylleniuksen mukaan tornin ajateltiin olleen piispan asuntona. Tieto piispanlinnasta säilyi myös paikallisessa perimätiedossa, jonka mukaan linna olisi ollut kolmikerroksinen torni, joka myöhemmin kaatui Aurajokeen. Arkeologisen todistusaineiston, erityisesti toisen kivirakennuksen perustusten kallistuman on tulkittu olevan yhteneväistä tornia koskevan perimätiedon kanssa.
Koroistenniemen arkeologiset tutkimukset

Hjalmar Appelgren ja tämän jälkeen maisteri Juhani Rinne suorittivat Koroistenniemellä laajoja arkeologisia kaivauksia vuosina 1898–1902.
Aiheesta muualla

Koroisten piispankirkko
Koroisten kirkon pienoismalli
Piispanlinnan perustuksia Koroistenniemen etelärinteessä.
Piispanlinnan perustuksia Koroistenniemen etelärinteessä.
Turkin ralli 2019

|  Turkin ralli 2019 |
| --- | --- |
 11. osakilpailu 14 osakilpailusta kaudella 2019. 
Ajankohta:  12.–15. syyskuuta 2019
Pituus:  17 erikoiskoetta


Palkintokoroke
Voittaja:   Sébastien Ogier  Julien Ingrassia  (Citroën Total WRT)
Toinen:   Esapekka Lappi  Janne Ferm  (Citroën Total WRT)
Kolmas:   Andreas Mikkelsen  Anders Jæger  (Hyundai Shell Mobis WRT)
Turkin ralli 2019 (virallisesti 12. Rally Turkey) oli Rallin MM-sarjan kauden 2019 11. osakilpailu, joka ajettiin 12.–15. syyskuuta 2019. Kilpailun keskuspaikka oli Marmaris ja kilpailussa oli 17 erikoiskoetta.
Kilpailun voitti Sébastien Ogier, jolle voitto oli kauden kolmas. Ogier nousi johtoon lauantaina kun Lappi menetti aikaa ajettuaan pitkäksi. Tänak keräsi Power Stage -erikoiskokeella täydet viisi lisäpistettä. Tänak joutui keskeyttämään lauantaina sähkövikaan, mutta palasi kilpailuun sunnuntaina.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Sébastien Ogier |  Julien Ingrassia | Citroën C3 WRC | 3:50.12,1 |  | 25+3 |
| 2. |  Esapekka Lappi |  Janne Ferm | Citroën C3 WRC | 3:50.46,8 | +34,7 | 18 |
| 3. |  Andreas Mikkelsen |  Anders Jæger | Hyundai i20 Coupe WRC | 3:51.16,6 | +1.04,5 | 15 |
| 4. |  Teemu Suninen |  Jarmo Lehtinen | Ford Fiesta WRC | 3:51.47,2 | +1.35,1 | 12+1 |
| 5. |  Daniel Sordo |  Carlos del Barrio | Hyundai i20 Coupe WRC | 3:52.38,0 | +2.25,9 | 10 |
| 6. |  Jari-Matti Latvala |  Miikka Anttila | Toyota Yaris WRC | 3:53.11,2 | +2.59,1 | 8+2 |
| 7. |  Kris Meeke |  Sebastian Marshall | Toyota Yaris WRC | 3:54.05,4 | +3.53,3 | 6 |
| 8. |  Thierry Neuville |  Nicolas Gilsoul | Hyundai i20 Coupe WRC | 3:55.46,9 | +5.34,8 | 4+4 |
| 9. |  Pontus Tidemand |  Ola Fløene | Ford Fiesta WRC | 3:57.35,0 | +7.22,9 | 2 |
| 10. |  Gus Greensmith |  Elliott Edmondson | Ford Fiesta WRC | 4:05.30,8 | +15.18,7 | 1 |
Lähde:
Aiheesta muualla

Rally-Maps.com, erikoiskokeet kartalla (englanniksi)
Osakilpailut MM-rallikaudella 2019
Monte Carlo
Ruotsi
Meksiko
Korsika
Argentiina
Chile
Portugali
Sardinia
Suomi
Saksa
Turkki
Wales
Katalonia
Australia
Rallin maailmanmestaruussarjan Turkin rallit
| --- | --- |
2000-luku:   2003  2004  2005  2006  2008 
2010-luku:   2010  2018  2019  2020
Uusi Viron historia

| Uusi Viron historia |
| --- | --- |

Kirjailija:  Seppo Zetterberg
Kuvittaja:  arkistokuvia, useita kuvaajia
Kansitaiteilija:  Markus Itkonen (suunnittelu)
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja, historia
Kustantaja:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Julkaistu:  2017
Ulkoasu:  nid.
Sivumäärä:  352 s.
ISBN:  978-952-222-838-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Uusi Viron historia on professori Seppo Zetterbergin kirjoittama Viron historiaa käsittelevä teos. Teos on ilmestynyt vuonna 2017, ja sen on julkaissut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Teoksen pohjana on vuonna 2007 ilmestynyt Zetterbergin kirjoittama Viron historian kirja Viron historia.
Teos kattaa ajan jääkaudesta syksyyn 2016. Se jakautuu maan historian vaiheiden mukaan yhteentoista osaan. Lopussa on kirjallisuusluettelo ja henkilöhakemisto. Kirjassa on mustavalkoinen kuvitus ja karttoja.
Arviot

Simopekka Virkkula (Aamulehti) kiittää teosta vuolaasti: "Kuvitelkaa: tutkija hallitsee vuosituhannet niin suvereenisti, että rohkenee kääräistä kaiken yhteen pakettiin."
Outi Hytönen (Suomen Kuvalehti) sanoo, että tiivistäminen "on tehty taitavasti", ja kirja on "yhtä selkeää ja yhtenäistä luettavaa kuin  Viron historia."
Aiheesta muualla

Uusi Viron historia SKS:n sivulla
Uumajanjoki

| Uumajanjoki |
| --- | --- |
 Poloha řeky na mapě ja Râul Ume fotografiat de pe podul Teg din Umeå
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Ruotsi
Läänit:  Västerbotten
Kunnat:  Uumaja
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Uumajanjoen vesistö
Pinta-ala:  26 814,8 km²  
Järvisyys:  8 % 
Pääuoman pituus:  449 km 
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Överuman
 :  66.1000°N, 14.7833°E
Laskupaikka:  Holmsund, Uumaja, Uumaja
 :  63.7167°N, 20.3333°E
Läpivirtausjärvet:  Storuman, Ajaure (d), Gardiken (d), Överuman (en) (käännä suomeksi)
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  525 m  mpy.
Laskukorkeus:  0 m
Korkeusero:  525 m
Pituus:  467  km
Kaltevuus:  1,12 m/km
Keskiylivirtaama:  1 390 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  465 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  149 m³/s (MNQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Uumajanjokea Uumajan kohdalla
Uumajanjoki (ruots. Ume älv, Umeälven) on Ruotsissa Västerbottenin läänissä virtaava 449 kilometriä  pitkä joki, joka kuuluu Uumajanjoen vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 26814,8 neliökilometriä, se saa alkunsa läheltä Norjan rajaa ja se laskee Pohjanlahden Merenkurkkuun Uumajan keskustaajamassa. Jokea on muokattu voimakkaasti vesivoiman tuottamiseksi.
Vesivoimaa

Joessa on 19 vesivoimalaitosta: Stornorrfors (599 MW, suurin), Pengfors, Harrsele, Bjurfors Nedre, Bjurfors Övre, Tuggen, Hällforsen, Betsele, Bålforsen, Rusfors, Grundfors, Stensele, Umluspen, Juktan, Gardikfors, Gejmån, Abelvattnet, Ajaure ja Klippen. Voimaloiden yhteisteho on 1 804 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 7 572 gigawattituntia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uumajanjoki Wikimedia Commonsissa
Télévision Tunisienne 1

| Télévision Tunisienne 1 |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  31. toukokuuta 1966
Omistaja:  ERTT
Maa:   Tunisia
Pääkonttori:   Tunis
Aiemmin:  RTT (1966-1983) RTT 1 (1983-1992) TV7 (1992-1997) Tunis 7 (1997-2008) Tunisie 7 (2008–2011)
Kotisivu:  Tunisiatv.tn
Infobox OKNimi-testi OK: 
Télévision Tunisienne Nationale 1 (arab. التلفزة التونسية-الوطنية‎) on tunisialainen kaapelitelevisiokanava, joka esiintyy myös eripuolella maailmaa satelliitin kautta.
Historia

Kanava aloitti toimintansa nimellä RTT (Tunisian Broadcasting Television), joka ennen virallista ensi lähetystään teki kaksi koelähetyksiä. Ensimmäinen lähetettiin 1. lokakuuta 1965, joka kesti hieman yli tunnin. Samana vuonna se lähetti toisen lähetyksensä 29. lokakuuta, joka kesti tällä kertaa hieman yli kaksi tuntia. Tuona aikana ohjelmistossa oli musiikkia, teatteria ja taikuutta.
Kanava sai lopulta virallisen ensilähetyksensä 31. toukokuuta 1966 ja erityisesti vuodesta 1967 lähtien se teki läpimurron Tunisian televisiohistoriassa. Kanava lähetti päivässä kolme tuntia ohjelmaa, joissa oli sekoitus arabiaksi ja ranskaksi puhuttuja ohjelmia. Lopulta vuoden 1976 lopulla kanavan ohjelmisto näytettiin väreinä. Vuonna 1983 perustettiin toinen kanava RTT 2, jonka seurauksena se nimettiin uudelle nimelle RTT 1. Lopulta Tunisian presidentin vaihdoksen myötä 7. marraskuuta 1987 televisiokanavan nimi muutettiin kolmannen kerran TV7:ksi vuonna 1992. Sittemmin kanavan nimen idea on pysynyt samana ja sitä on nimitetty Tunis 7:nä vuosina 1997-2008 ja 23. toukokuuta 2008 lähtien Tunisie 7.
Huhtikuussa 2008 Tunisiassa tehdyn tutkimuksen mukaan kanava oli maan toiseksi katsotuin televisiokanava.
15. tammikuuta 2011 kanava uudistettiin, kun päivää aikaisemmin maan presidentti Zine el-Abidine Ben Ali poistui maasta pitkään jatkuneiden levottomuuksien myötä. Kanava otti uudeksi nimekseen "Tunisian kansallinen televisio" (ransk. Télévision Tunisienne Nationale) ja viikkoa myöhemmin nimeä hienosäädettiin Télévision Tunisienne 1:ksi, kun Tunisie 21 nimettiin Télévision Tunisienne 2:ksi. Kanava sai myös lopullisen logonsa 25. heinäkuuta 2011.
Logot

2008–2011
tammi-heinäkuu 2011
Ohjelmistoa

Alousswa alhassana
Beb El Khoukha
Choufli Hal
Chez Azaïez
Dimanche sport
Ilayki
Keisarin uusi koulu
Maktoub
Planet's Funniest Animals
Sihatoukom
Ohjelmistoa > Jalkapallo

Kanava esittää maajoukkueotteluidensa ohella maansa pääsarjaotteluita, sekä toiseksi korkeimman sarjan otteluita.
Valhalla (kraatteri)

Valhalla
Valhalla on Aurinkokunnan suurin monirenkainen kraatteri. Sen halkaisija on 3 000 kilometriä. Se sijaitsee Kallistossa (yksi Jupiterin kuista). Se on nimetty Valhallan mukaan, Odinin sali minne soturit viedään kuoltuaan.
Tết

Vietnamilainen uuden vuoden persikanoksakimppu.
Tết, oikeammin Tết Nguyên Đán, on vietnamilainen uudenvuoden juhla. Se perustuu Kiinalainen kalenteriin Sen takia se osuu 21. tammikuuta – 21. helmikuuta väliselle ajalle ja on yleensä samaan aikaan kiinalaisen uudenvuoden kanssa.
Tết-juhla jakautuu kolmeen osaan, jotka ovat Tất Niên (juhlan valmistautumisen aika), Giao Thừa (uudenvuodenaatto) sekä itse juhlapäivä Tân Niên.[lähde? ]
Tết-päivänä vietnamilaiset kunnioittavat esi-isiään ja juhlivat vuoden alkua perheensä kanssa. Agraariyhteiskunnassa oli harvinainen tilaisuus viettää useita vapaapäiviä sadonkorjuun ja uuden sadon kylvämisen välillä.
Tết on tärkeä päivä vietnamilaisten uskonnossa ja uskomuksissa, ja sitä varten siivotaan ja kunnostetaan kotia, hankitaan uudet vaatteet ja maksetaan vanhat velat pois mahdollisuuksien mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tết Wikimedia Commonsissa
Uuden-Seelannin vihreä puolue

| Uuden-Seelannin vihreä puolue |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1990
Johto:   James Shaw Marama Davidson 
Ideologia:  vihreä liike sosiaalidemokratia
Poliittinen kirjo:  vasemmisto
Parlamentti:  15 / 120
Kansainväliset jäsenyydet:  – Global Greens
Kotisivu:  www.greens.org.nz
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uuden-Seelannin vihreä puolue (engl. Green Party of Aotearoa New Zealand, maoriksi Rōpū Kākāriki o Aotearoa, Niu Tireni) on uusiseelantilainen puolue, joka edustaa vihreää liikettä. Puolue perustettiin vuonna 1990 ja sai ensimmäiset edustajansa parlamenttiin vuoden 1996 parlamenttivaaleissa osana Alliance-vaaliliittoa. Vuoden 2020 vaaleissa puolue sai parlamenttiin kymmenen edustajaa voittamalla yhden vaalipiirin ja saamalla listavaalissa 7,86 prosentilla äänistä yhdeksän lisäedustajaa. Puolue toimii työväenpuolueen johtaman hallituksen tukipuolueena. Vuoden 2023 vaaleissa puolue sai 15 paikkaa.
Uumenissa

| Uumenissa Jääportit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1999–2004
 Studio : Tajuntani-studio
 Julkaistu: 14. heinäkuuta 2004
 Tuottaja(t): Tuomas M. Mäkelä
 Tyylilaji: ambient
 Kesto: 60.12
 Levy-yhtiö: Firebox Records
Jääporttien muut julkaisut
| Kauan koskematon 1999 | Uumenissa 2004 | Avarrus 2006 |
Uumenissa on kotimaisen ambient-projektin Jääporttien toinen studioalbumi, joka julkaistiin 14. heinäkuuta 2004. Se äänitettiin "Tajuntani"-studiolla vuosina 1999–2004, ja masteroitiin Soundmix Studiolla.
Albumin vesivärimaalaukset on tehnyt Minna Heinonen.
Kappaleet

Tulien tuli – 4.46
Luomaan lunta – 7.39
Maa pirstaleista – 3.56
Ilmaan kylmään – 5.41
Unisena – 8.28
Vuoksen – 6.21
Huuruportaali – 4.50
Pisaroi puusta pitkälle – 5.35
Vaka vanha – 3.44
Tajuni uumenten taa – 9.12
Arvostelut

Imperiumi.net: 8+/10
Noise.fi:
Aiheesta muualla

Jaaportit.net (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Valotesti

Valotesti on koe, jossa potilaan ihoon kohdistetaan kasvavia annoksia UVA- ja UVB-säteilyä valoihottumien tutkimiseksi. Testiä tarvitaan diagnostiikassa harvoin ja sen suorittaa ja tulkitsee yleensä ihotautien erikoislääkäri.
Uudenkaupungin lukio

Uudenkaupungin lukio on pitkään sijainnut Uudenkaupungin keskustassa Viikaistenkadulla, jossa toimi vuoteen 2021 Viikaisten koulu, jota korvaamaan ollaan rakentamassa monitoimijatalo Wintteriä. Koulu toimii tällä hetkellä väistötiloissa Novidan ammattiopiston A-rakennuksen yläkerrassa. Lukuvuonna 2020–2021 lukiossa oli noin 210 opiskelijaa. Opettajakunnasta (noin 20 opettajaa) osa opettaa myös Uudenkaupungin yhtenäiskoulussa.  Koulun rehtorina toimii Esa Pirkola ja apulaisrehtorina Petri Viherä.
Koulun historia

Lukio syntyi, kun sen edeltäjä, Uudenkaupungin yhteislyseo laajentui kahdeksanluokkaiseksi vuonna 1900 ja sai ylioppilastutkinto-oikeuden keväällä 1902. Se oli pitkään alueen ainoa lukio. Lukio toimi vuoteen 1976 Uudenkaupungin yhteislyseon nimellä useissa eri rakennuksissa ja vuonna 1976 lukio sai nimen Uudenkaupungin lukio. Koulu oli yksityinen vuoteen 1930 asti, jolloin rehtorina toimi Kaarlo Koskinen.
Entisiä opiskelijoita

Väinö Jaakkola, maanviljelysneuvos
Ilkka Kanerva, kansanedustaja ja poliitikko
Eino Kilpi, kansanedustaja ja ministeri
Heli Laaksonen, runoilija
Aleksi Lehtonen, piispa
Jani Onninen, matemaatikko
Ulla-Maija Paalu, toimittaja ja kirjailija
Pentti Palmunen, maanviljelysneuvos
Jorma Pärkö, maanviljelysneuvos
Kaarlo Simojoki, sotakirjailija
Atso Vainio, kaupunginjohtaja.
Uudenkaupungin makeavesiallas

| Uudenkaupungin makeanvedenallas |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Uusikaupunki
Koordinaatit:  60°52′58″N, 21°18′35″E
Mittaustietoja
Pinta-ala:  37 km²
Tilavuus:  0,165 km³
Keskisyvyys:  4,4 m
Suurin syvyys:  24,3 m
Valuma-alue:  500 km²
 fiUudenkaupungin makeavesiallas 
Uudenkaupungin makeanvedenallas on Uudenkaupungin edustalla sijaitseva makeavesiallas. Altaan erottaa Saaristomerestä pengertie, joka toimii alueen saariston rengastienä. Kyseessä on Suomen toiseksi suurin merenlahdesta padottu järvi, ja sen vettä johdetaan Uuteenkaupunkiin, Kustaviin, Taivassaloon ja Vehmaalle.
Makeanvedenaltaan keskellä on saarijono, joka erottaa sen kahteen eri osa-alueeseen Velhoveteen ja Ruotsinveteen. Altaaseen laskevat Sirppujoki ja sen sivuojana toimiva Maurumaansalmenoja. Makeanvedenaltaan veden laatu on pitkälti kytköksissä Sirppujokeen, jonka valuma-alueeseen kuuluu lähes 90 % altaan pinta-alasta. Joen valuma-alueella on paljon sulfidimaata, joten altaaseen päätyvä vesi on hapanta.
Historia

Uudessakaupungissa aloitti 1960-luvulla toimintansa Kemiran lannoitetehdas, jota varten tarvittiin raakavesilähde. Tämän johdosta alueelle padottiin vuonna 1965 allas, joka eristi alueen sisävedeksi. Käytännössä tämä tapahtui yhdistämällä suuri joukko saaria penkerein. Työhön vaadittiin 130 000 kuutiota maa-ainesta, ja samassa yhteydessä penkereelle ja saarille rakennettiin maantie, joka nykyään tunnetaan myös Velhoveden rengastie -nimisenä matkailureittinä.
Vedenlaatu ja kasvisto

Allas muuttui makeavetiseksi kolmen vuoden kuluessa patoamisesta, ja samalla myös sen kasvisto muuttui huomattavasti. Makeanvedeniallas oli vuosikymmenien ajan ongelmallinen alue, sillä siellä tapahtui nopeita ja usein hyvin haitallisiakin muutoksia. Pahimmillaan allas happamoitui hyvin nopeasti Sirppujoen tuomien sulfaattien ansiosta, mikä johti kalakuolemiin. Makeanvedenaltaassa rehotti aiemmin rentovihvilä-niminen vesikasvi, mikä johti toistuviin ongelmiin.
Uudenkaupungin makeanvedenaltaasta on kehittynyt kirkasvetinen ja niukkatuottoinen ekosysteemi. Sen aiempi murtovesille tyypillinen kasvisto katosi jo pian patoamisen jälkeen, ja 1980-luvulla alueelle ilmestyi useita makeanveden lajeja. Näiden joukossa on muun muassa upos- ja kelluslehtisiä kasveja. Happamuutta osoittava pH-arvo on ollut nykyään kymmenen vuoden (1995–2004) keskiarvona 6,1. Makeanvedenaltaan tilanne on vakiintunut, sillä Sirppujoen valuma-alueella ei tehdä enää ojituksia ja kuivatuksia entiseen tapaan.
Varsinaiset taskuhyppyrotat

| Varsinaiset taskuhyppyrotat |
| --- | --- |
 Chaetodipus baileyi
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Heimo::  Taskuhyppyrotat Heteromyidae
Alaheimo::  Varsinaiset taskuhyppyrotat Perognathinae  Coues, 1875
Suvut
 Chaetodipus  Varsinaiset taskuhyppyrotat (Perognathus) 
Katso myös
   Varsinaiset taskuhyppyrotat Wikispeciesissä   Varsinaiset taskuhyppyrotat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Varsinaiset taskuhyppyrotat (Perognathinae) on taskuhyppyrottien (Heteromyidae) heimoon kuuluva jyrsijöiden alaheimo. Siihen kuuluu 2 sukua joissa on yhteensä lähes 30 lajia. Varsinaisia taskuhyppyrottia tavataan kotoperäisenä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa.
Työväenluokka nousee taivaaseen

| Työväenluokka nousee taivaaseen> La classe operaia va in paradiso |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Elio Petri
Käsikirjoittaja:   Elio Petri  Ugo Pirro 
Tuottaja:  Ugo Tucci
Säveltäjä:  Ennio Morricone
Kuvaaja:  Luigi Kuveiller
Leikkaaja:  Ruggero Mastroianni
Tuotantosuunnittelija:  Dante Ferretti
Pääosat:  Gian Maria Volonté
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Euro International Films
Levittäjä:  New Line Cinema Netflix
Ensi-ilta:  1971
Kesto:  120 minuuttia
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Työväenluokka nousee taivaaseen (tv-ohjelmatiedoissa  Työväenluokka nousee paratiisiin, La classe operaia va in paradiso) on Elio Petrin ohjaama italialainen draamaelokuva vuodelta 1971. Petri laati poliittisen draaman käsikirjoituksen yhdessä Ugo Pirron kanssa, ja elokuvan pääosaa näyttelee Gian Maria Volonté.
Cannesin elokuvajuhlilla 1972 teos sai jaetun Grand Prix International -palkinnon Francesco Rosin elokuvan Mattein tapaus kanssa.
Juoni

Lulu Massa (Volonté) katkaisee sormensa tehdastyössä ja alkaa miettiä, kenen hyväksi hän uhraa terveytensä.
Vastaanotto

Elokuvaa ei nähty Suomen teattereissa. Helsingin Sanomien Rauno Harju kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla vuonna 1974 ajan kuluttajavalistustyyliin: ”Kun istutte tänä iltana television ääreen katsoaksenne italialaisen Elio Petrin elokuvan – – tulette tehneeksi kenties perjantaipäivän viisaimman tekonne. Filmin loputtua huomaatte olevanne vakuuttuneita siitä, että näitte hyvän elokuvan.” Harju piti elokuvaa monikerroksisena ja universaalina kuvauksena työläisten ahtaasta, kellokorttien ja kiihtyvän työtahdin maailmasta.
VMF-218

| VMF-218 |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1. heinäkuuta 1943 - 31. joulukuuta 1949
Valtio:  Yhdysvallat
Puolustushaarat:  Yhdysvaltain merijalkaväki
Rooli:  laivue  lähi-ilmatuki
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
Marine Fighting Squadron 218 (VMF-218) oli Yhdysvaltain merijalkaväen reservihävittäjälentue, joka aktivoitiin alun perin toisen maailmansodan aikana. Laivueet pudottivat 18 vihollisen lentokonetta sodan aikana.
VMTL

VMTL eli vapautus marssi-, taistelu- ja liikuntakoulutuksesta on Suomen puolustusvoimissa käytettävä varusmiehen palvelushelpotus. Vapautuksen voi myöntää sotilaslääkäri tai alle neljän vuorokauden ajalle myös sairaanhoitaja. Henkilöä, jolla on VMTL saatetaan kutsua vemppaajaksi tai vapautustaistelijaksi.
Vakavammin sairastunut asevelvollinen voi saada vapautuksen ulkopalveluksesta (VUP), vapautuksen palveluksesta lukuun ottamatta oppitunteja (VPO), vapautuksen palveluksesta (VP) tai vuodelepoa (VL).
Trosaånin vesistö

Ruotsin päävesistöalueet
Trosaånin vesistö (ruots. Trosaåns avrinningsområde, vesistöaluetunnus 63) muodostuu Itämeren pääaltaaseen laskevan Trosaånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 572 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma

Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Trosaån, jonka pituus on 12 kilometriä. Joki laskee Itämereen yli 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue

Vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Norrströmin vesistön (tunnus 61) ja Nyköpingsånin vesistön (tunnus 65) välissä, jossa on vielä kaksi pientä päävesistöä. Sen vedenjakajan pohjoispuolella sijaitsee laaja Norrströmin vesistö, länsipuolella Nyköpingsånin vesistö ja eteläpuolella Svärtaånin vesistö (tunnus 64). Trosaånin joensuun ympäristössä sijaitsee mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on myös pieni.