stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansallinen fasistipuolue
Vallassa

Yhteensä 40 000 puolueen jäsentä marssi Roomaan 28. lokakuuta 1922, jolloin epätoivoinen kuningas Viktor Emanuel III joutui taipumaan ja nimittämään Mussolinin uudeksi pääministeriksi. Aluksi fasistit tekivät yhteistyötä muiden puolueiden kanssa, lukuun ottamatta sosialisteja, joihin fasistit suhtautuivat erittäin vihamielisesti.
Vuonna 1923 Mussolini esitti uuden lain, jolla se puolue, jota kannattaisi vähintään neljäsosa äänestäjistä, saisi kaksi kolmasosaa parlamentin paikoista. Lain avulla PNF:sta tuli ylivoimaisesti Italian suurin puolue. Samana vuonna pidettiin vaalit, jotka osoittautuivat fasisteille täydelliseksi menestykseksi. He lisäsivät kannatustaan uhkailemalla äänestäjiä.
Mussolini otti 3. tammikuuta 1925 itselleen diktaattorin valtuudet, ja vuonna 1928 säädetty laki yhdistettynä parlamentin lakkauttamiseen vaikutti niin, että PNF:sta tuli Italian ainoa laillinen puolue. Vuonna 1930 puolueen eri organisaatioilla oli noin 10 000 000 jäsentä, mikä tarkoitti noin neljännestä koko maan väestöstä.
Diktatuurin loppu

Fasistien diktatuuri kesti vuoteen 1943, jolloin Italian jatkuviin sotilastappioihin toisessa maailmansodassa pettynyt fasistien suuri neuvosto kaappasi vallan ja syöksi Mussolinin vallasta. Diktaattorin seuraajaksi valittiin marsalkka Badoglio, jonka johtama uusi hallitus lakkautti fasistipuolueen. Sittemmin Mussolini yritti elvyttää puoluetta Salòn tasavallassa, mutta suunnitelma epäonnistui kun partisaanisissit surmasivat hänet ja liittoutuneet lakkauttivat Salòn tasavallan.
Galleria

Puolueen lippu.
Puolueen toimisto Trentossa kuvattuna vuonna 1942.
Italian postilaitoksen käyttämä leimasin fasismin aikana, jossa näkyy keskellä PNF:n lyhenne.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansallinen fasistipuolue Wikimedia Commonsissa
”Mussolinin ja mustapaitojen juhlapäivänä: Fascismi 10-vuotias 28.10.1932”, Hakkapeliitta, 25.10.1932, nro 43, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Hakon Ahlberg

Claes Axel Hakon Ahlberg (s. 10. kesäkuuta 1891 – 12. maaliskuuta 1984) oli ruotsalainen arkkitehti ja Ruotsin arkkitehtiliiton Sveriges Arkitekters Riksförbund (SAR) perustaja ja sen ensimmäinen puheenjohtaja. Hän oli ahkera keskustelija, ja arkkitehtina hän piirsi kaikkea kirkoista ja museoista asuntoihin ja sairaaloihin. Hänen veljensä oli filosofi Alf Ahlberg.
Koulutus

Hakon Ahlberg valmistui arkkitehdiksi Tukholman Kuninkaallisesta Teknillisestä korkeakoulusta 1914, ja hänen opettajiaan olivat muun muassa Lars Erik Wahlman ja Erik Lallerstedt. Hän opiskeli myös Taideakatemiassa 1914–1917, jossa hänen opettajanaan oli Ivar Tengbom. 1918 hänestä tuli Ruotsin veistoyhdistyksen (nyk. Svensk Form) sihteeri.
Elämä ja ura

Hakon Ahlberg oli Ruotsin 1900-luvun arkkitehtien johtajaksi ihanteellinen organisaattorina ja edusmiehenä. Vuonna 1936 hän teki aloitteen Svenska Arkitekters Riksförbundin (SAR) perustamiseksi ja toimi sen puheenjohtajana vuoteen 1944.
Ahlbergin töiden tyylissä kaikkea ruotsalaisesta kansallisromantiikasta ja 1920-luvun klassismista, jota kansainvälisesti on kutsuttu myös nimellä Swedish grace, aina funktionalismiin saakka. Göteborgin näyttelyn paviljonki vuodelta 1923 on esimerkki rakennuksesta, joka on hengeltään täysin uusklassinen, kun taas Vapaamuuraritalo Blackebergissä vuodelta 1928 ilmentää geometrista asiallisuutta. Asuintalo Hjorthagenissa Tukholmassa vuodelta 1934 havainnollistaa taas funktionalistista arkkitehtuuria.
Täysin epäsentimentaalinen kytkös ruotsalaiseen rakennusperinteeseen saa ilmentymänsä Ruotsin ammattiyhdistysjärjestön Landsorganisationenin (LO) kansankorkeakoulussa Brunnsvikissa Ludvikasta pohjoiseen. Rakentaminen aloitettiin 1928, ja työt valmistuivat –useassa vaiheessa 1940-lukuun mennessä. Rakennuksiin kuuluu yksinkertaisia satulakattoisia punanaisia taloja ja muutamia valkoiseksi kalkittuja kivitaloja pienessä kaivosyhteisössä, joka sulautuu hienosti maisemaan.
Hänen myöhempiä töitään hallitsevat sairaalarakennukset, ja hän oli Ruotsin lääkintöhallituksen arkkitehti vuodesta 1935. Esimerkkejä näistä ovat Sidsjönin mielisairaala Sundsvallin lähellä (1939) ja yliopistosairaala Maricaibossa Venezuelassa (19461954).
»Kun tapaa Hakon Ahlbergin tuntuu kuin tapaisi ihmisen, jonka persoonassa voi sanoa yhdistyvän kokonaisen aikakauden, kaikkine niine vivahteineen ja kehitysaskelineen, joita sellaiseen vaiheeseen voi sisältyä» 
( Stig Åhlund i tidskriften Byggmästaren 1980, inför Ahlbergs 90-årsdag)
Palkinnot ja tunnustukset

Alvar Aalto -mitali 1973
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hakon Ahlberg Wikimedia Commonsissa
Hakon Ahlberg, arkitekt och humanist, Byggforskningsrådet, Tukholma, 1994
Konsten och konstnärerna i Mälarhöjdens kyrka,  Rune Bengtsson, julk. Mälarhöjdens kyrkostiftelse, Ljusdal 1995
Svensk arkitektur, Tukholma, 1986
Alvar Aalto -mitalin saajat
1967 Alvar Aalto – 1973 Hakon Ahlberg – 1978 James Stirling – 1982 Jørn Utzon – 1985 Tadao Andō – 1988 Álvaro Siza Vieira – 1992 Glenn Murcutt – 1998 Steven Holl – 2003 Rogelio Salmona – 2009 Tegnestuen Vandkunsten – 2012 Paulo David – 2015 Fuensanta Nieto ja Enrique Sobejano – 2017 Zhang Ke – 2020 Bijoy Jain
Brunnsvikin kansankorkeakoulu syksyllä 2007.
Mälarhöjdenin kirkko.
Hanna Granström

Hanna Granström
Johanna (Hanna) Sofia Granström (18. maaliskuuta 1867 Rauma – 6. tammikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen kieltenopettaja.
Granströmin vanhemmat olivat kauppias Adolf Wilhelm Granström ja Rosa Gabriella Mollin. Hän kävi Helsingin suomalaisen tyttökoulun ja sen jatko-opiston, josta valmistui 1890. Hän teki opintomatkat Britanniaan 1894, 1903, 1906 ja 1913. Hän toimi Tampereen reaalilyseon englannin kielen opettajana 1894–1907, Helsingin suomalaisen tyttökoulun jatkoluokkien (sittemmin tyttölukion) vt. opettaja 1907–1925, vakinainen 1925–1932 ja vt. johtajatar 1914–1925, vt. rehtori 1925–1930, rehtori 1930–1932, suomalaisen jatko-opiston rehtori 1907–1920 ja 1921–1933, Helsingin suomalaisen yhteiskoulun rehtori 1907–1915. Hän julkaisi lehtori C. G. Swanin aloittaman englantilais-suomalaisen sanakirjan 1904.
Julkaisuja

Swan, Carl Gustaf & Granström, Hanna: Englantilais–suomalainen sanakirja.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 107)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1904.  ISSN 0355-1768.
Andersin, Hanna: Englannin kieliopin alkeet.  (Toimittaneet Anna Bohnhof ja Hanna Granström)  Helsinki:  Otava, 1915.  (Useita painoksia, myös ruotsiksi.)
Hanoi Rocks – All Those Wasted Years

| Hanoi Rocks All Those Wasted Years |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ari Väntänen, Michael Monroe, Andy McCoy
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  441
ISBN:  978-952-01-0246-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hanoi Rocks All Those Wasted Years on  toimittaja ja muusikko Ari Väntisen, kitaristi Andy McCoyn ja laulaja Michael Monroen  kirjoittama kirja suomalaisesta glam rock -yhtyeestä Hanoi Rocks.
Kirjan tekeminen oli pitkä projekti, Väntinen aloitti kirjan kirjoittamisen vuonna 2002 ja se julkaistiin vuonna 2009. Kirjan tekemisen ollessa puolessa välissä, kirjailija otti yhteyttä yhtyeeseen ja jatkoi projektia heidän kanssaan. Väntinen on kertonut, että haastavinta oli jäljittää 80-luvulla bändin kanssa toimineita ihmisiä ja tahoja, sillä heidän löytämisensä ei ollut helppoa monien vaihdettua alaa. Teos keskittyy vuosiin 1979–1985.
Kirja on käännettiin englanniksi, ja se julkaistiin Yhdysvalloissa vuonna 2016. Kirjan käänsi englanniksi Väntäsen ystävä Andy Stowe. Kirjan mukana oli vinyylisingle, mikä sisälsi kaksi ennenjulkaisematonta kappaletta ”Can't Get It” (Demo) ja ”Teenage Revolution” (Demo) vuosilta 1983–1984.
Heikki Kukkonen

Heikki Tapani Kukkonen (s. 18. maaliskuuta 1987) on suomalainen kilpakävelijä, joka edustaa Lappeenrannan Urheilu-Miehiä. Vuoteen 2005 asti hän edusti Kuopion NMKY:tä. Häntä valmentaa Kim Lappalainen.
Kukkonen on voittanut useita SM-mitaleja, ja hän on myös edustanut Suomea maaotteluissa. Ensimmäisen henkilökohtaisen Suomen mestaruutensa Kukkonen voitti vuoden 2011 sisäratojen SM-kilpailuista.
SM-mitalit

Kalevan kisat
20 km: hopeaa 2009, 2010 ja 2011, pronssia 2007
Maantiekävelyn SM-kilpailut
30 km: pronssia 2010
Viestijuoksun SM-kilpailut
3×5000 m viesti: kultaa 2006, 2007, 2008 ja 2009
3×3000 m viesti: kultaa 2010 ja 2011, hopeaa 2012
Sisäratojen SM-kilpailut
5000 m: kultaa 2011, pronssia 2010
Henrik Hybertsson

Henrik Hybertsson (tai Hendrik Hubertsen, k. 1627) oli hollantilainen laivanrakentaja, joka työskenteli Tukholman laivastolle 1600-luvun alussa. Hänen merkittävä rakennelmansa oli Vasa-laiva, joka upposi ensimmäisellä matkallaan vuonna 1628 ja on nyt esillä Vasa-museossa.
Hybertsson oli peräisin Rijswijkin kaupungista, läheltä Haagia Etelä-Hollannissa, ja jo 1590-luvulla hänet mainittiin kauppiaana Amsterdamissa ennen siirtymistä Ruotsiin 1600-luvun alussa. Hybertssonin palkkasi Ruotsin kuningas Kaarle IX, kun Ruotsin kuninkaallinen laivasto oli laajenemassa nopeasti. Hän työskenteli Tukholmassa 1603-1605 ja jälleen välillä 1611-1627. Välillä hän oli maan eri telakoilla. Palattuaan Tukholmaan vuonna 1611 hän alkoi yhteistyöhön yrittäjä Anton Monierin kanssa, joka oli vuokrannut kruunulta laivaston telakan vuonna 1620 uudentyyppisellä hankintasopimuksella, jossa yksityiset liikemiehet ottivat hallituksen entisen roolin sotatarvikkeiden valmistuksessa. Vuonna 1621 Monier otti Hybertssonin kumppanikseen.
Syksyllä 1624, kun Monierin sopimus päättyi, valtakunnan amiraali Carl Carlsson Gyllenhielm, varapuhemies Klas Larsson Fleming ja Henrik Hybertsson alkoivat neuvotella Ruotsin laivaston ylläpitoa ja rakentamista koskevan neljän vuoden sopimuksen ehdoista. Joulukuussa 1624 Hybertsson allekirjoitti alustavan version siitä amiraliteetin kanssa, ja tammikuussa 1625 Hybertsson ja toinen hollantilainen yrittäjä Arent de Groote allekirjoittivat lopullisen version kuningas Kustaa II Adolfin kanssa. Heidän piti rakentaa neljä alusta, kaksi suurempaa ja kaksi pienempää, ylläpitää olemassa olevia aluksia ja hallita laivaston telakkaa tammikuusta 1626 saakka vuoden 1629 loppuun. Vasa, joka laskettiin vesille helmikuun ja maaliskuun vaihteessa 1626  ja käynnistyi vuonna 1627, oli ensimmäinen suuremmista tämän sopimuksen nojalla rakennetuista aluksista. Toinen suuri alus, Äpplet, otettiin käyttöön vuonna 1627 ja tuli palvelukseen vuonna 1629. Kumpaakaan pienistä aluksista ei rakennettu ennen kuin kruunu peruutti kaikki ulkoiset sopimukset talvella 1628-29.
Keväällä 1627 Henrik Hybertssonin kuoleman vuoksi sopimuksen velvoitteet periytyivät hänen leskelleen Margareta Nilsdotterille (k. 1630). Hän oli oman uransa luonut liikenainen ja hänen vastuullaan oli ollut maatilojen hallinnointi, eli hänestä ei ollut laivanrakentajaksi. Lyhyen ajan jälkeen kruunu nimitti kapteeni Söfring Hanssonin edustajakseen johtamaan telakkaa.
Hybertssonilta jäivät hänen vaimonsa, joka joutui myymään osan omistuksistaan ​​velkojen maksamiseksi, ja ainakin yksi poika ja kaksi tytärtä, Margareta ja Kristina.
Käännös suomeksi
Heidi Avellan

Heidi Avellan
Heidi Marita Avellan (s. 16. tammikuuta 1961 Helsinki) on suomenruotsalainen toimittaja, joka on työskennellyt Ruotsissa 2000-luvun alusta alkaen.
Heidi Avellan on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. 1980-luvulla hän työskenteli Hufvudstadsbladetissa ja Ylellä. Hän muutti Tukholmaan 1990. 1990-luvulla hän oli Hufvudstadsbladetin ja tanskalaisen Politikenin Pohjoismaiden-kirjeenvaihtaja. Hän aloitti Sydsvenskanissa 2001, ja vuodesta 2005 hän on ollut Sydsvenskanin politiikan päätoimittajana Vuodesta 2014 hän on työskennellyt politiikan päätoimittajana myös Helsingborgs Dagbladissa. Lisäksi hän on HD-Sydsvenskanin yritysjohdossa.
Avellan on ollut Ruotsin radiossa ja muissa viestimissä kolumnistina ja on työskennellyt myös viestintäkonsulttina. Hän vierailee paneelissa Sveriges Radio P1:n ohjelmassa Godmorgon, världen!
Teokset

Nordiskt arbetsseminarium om kläder och handikapp (1988)
Brännpunkter i nyhetsflödet. Rättssociologiska nedslag (2003)
Men är det rättvist? (2003, toimittaja)
Halszka Osmólska

| Halszka Osmólska> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. syyskuuta 1930 Poznań, Puola
Kuollut: 31. maaliskuuta 2008 (77 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Varsovan yliopisto
Instituutti:  Puolan tiedeakatemia
Tutkimusalue:  paleontologia
Halszka Osmólska (15. syyskuuta 1930 Poznań, Puola – 31. maaliskuuta 2008) oli puolalainen paleontologi, joka tunnettiin erityisesti Gobista löydettyjen myöhäisliitukautisten dinosaurusten kuvaajana. Hän johti Puolan tiedeakatemian paleobiologian instituuttia ja oli toimittamassa laajaa dinosaurusten yleiskatsausteosta The Dinosauria.
Nuoruus ja opiskelu

Osmólska opiskeli vuonna 1949–1952 Poznańin yliopistossa, ja maisterin tutkintonsa hän suoritti vuonna 1955 paleontologiasta Varsovan yliopistossa. Osmólska valmistui tohtoriksi Varsovan yliopistosta vuonna 1962 ja väitteli toistamiseen vuonna 1971.
Ura > Trilobiiteista dinosauruksiin

Osmólskan akateeminen ura alkoi vuonna 1953, kun hän sai paikan Roman Kozłowskin tutkimusryhmän avustajana. Osmólska keskittyi noin 15 vuoden ajan Puolasta löytyneisiin devoni- ja kivihiilikauden trilobiitteihin. Osmólskasta sai vuonna 1964 vakituisen paikan Varsovan yliopiston paleozoologian laitokselta, ja vuonna 1983 hänestä tuli paleontologian professori.
Osmólskan uran suunta kääntyi 1960-luvulla puolalais-mongolialaisten paleontologian tutkimusretkien ansiosta. Niiden myötä Puolaan saatiin Gobista dinosaurusten fossiileja. Osmólska keskittyi erityisesti myöhäisliitukauteen. Hänen ensimmäiset tutkimuskohteet olivat Deinocheirus mirificus ja Gallimimus. Osmólska tutki tämän jälkeen monia pieniä ja keskikokoisia Maniraptora-jäänteitä, kuten dromaesaurien sukua Hulsanpes, Troodontidae-heimoon kuuluneita sukuja Borogovia ja Tochisaurus sekä oviraptoreiden sukua Oviraptor.
Osmólska oli mukana monien muidenkin linnunlantioisten dinosaurusten tutkimustyössä. Pachycephalosauria tunnistettiin omaksi osalahkokseen Osmólskan ja Teresa Maryańskan tulosten perusteella. Osmólska oli mukana määrittämässä monien dinosaurusten paleomaantieteellistä ja stratigrafista levinneisyyttä. Osmólskan tutkimuksiin kuuluu myös dinosaurusten biomekaniikka ja fysiologia sekä kehityshistoria. Teropodien ja linnunlantioisten kehityshistorian tutkimukset olivat uraauurtavia.
Ura > Julkaisut ja hallintotyöt

Osmólska tunnettiin kansainvälisestikin dinosaurusten asiantuntijana, ja hän oli mukana tekemässä laajinta siihen mennessä tehtyä yleiskatsausta dinosaurusten paleontologiasta. The Dinosauria julkaistiin vuonna 1992 ja sen toinen kokonaan tarkistettu laitos vuonna 2004. Vuosina 1975–1992 Osmólska puolestaan toimitti puolalaista tiedejulkaisua Acta Palaeontologica Polonicaa.
Osmólska ei varsinaisestin pitänyt hallintotehtävistä, mutta hän suostui niihin yleisen hyvän vuoksi. Hän toimi Puolan tiedeakatemian paleobiologian instituutin varajohtajana 1974–1981, johtajana 1983–1989 ja uudestaan varajohtajana 1992–1995.
Kuva Osmólskan Borogovia-tutkimuksen julkaisusta.
Hammasteknikko

Hammasteknikko
Hammasteknikko valmistaa erilaisia hammasproteeseja, joko yhteistyössä hammaslääkärin kanssa, jolloin hammaslääkäri vastaa työstä potilaalle, tai suoraan potilaalle (Suomessa erikoishammasteknikko).
Luusta valmistettuja hammasproteeseja tunnetaan jo Egyptistä ajalta 3000–2500 eaa. Ensimmäinen hammaslääketieteellinen oppikirja julkaistiin Saksassa 1580. Ainakin 1700-luvun lopulle asti hammaslääkärit valmistivat myös proteeseja, ja vasta 1800-luvulla hammasprotetiikan valmistus eriytyi vähitellen omaksi ammatikseen. 1700-luvulla materiaaliksi otettiin luun sijasta posliini, 1800-luvulla kovavulkanoitu kautsu eli luonnonkumi. 1900-luvun alussa etenkin pienten osaproteesien ja hammassiltojen tekoa helpottivat uudet kaasunpaineella toimivat valukoneet. Muovit tulivat yleiseksi proteesimateriaaliksi toisen maailmansodan jälkeen. Nykyisin runkomateriaalina on usein metalli, kuten kromi-koboltti.
Nykyisin hammasteknikon on tunnettava kymmeniä erilaisia materiaaleja ja niiden työstötapoja, joita ovat ainakin muotoilu, maalaus, valaminen, hitsaus, juottaminen, posliinin polttaminen, hionta ja kiillotus. Hammasteknikko vastaa useimmiten hammaslääkärin suunnitteleman ja jäljennösvalun avulla mitoittaman proteesin teknisestä valmistuksesta. Jokainen proteesi on yksilöllinen ja erilainen.
Koulutus Suomessa

Hammasteknikon ammattikorkeakoulututkinnon laajuus on vuodesta 1995 ollut 210 op (3,5 vuotta). Saman alan toisen asteen tutkinto on hammaslaborantti.
Vuonna 2013 Suomessa vain Metropolia Ammattikorkeakoulu Helsingissä tarjosi hammastekniikan koulutusohjelmaa, mutta se luopui alasta syksyn 2013 toimilupahakemuksessaan. Aiemmin koulutusta on ollut myös Kuopiossa ja Turussa.[lähde? ] Turun ammattikorkeakoululle myönnettiin joulukuussa 2013 toimilupa hammastekniikan koulutusohjelman aloittamiseksi syksyllä 2015.
Koulutus Suomessa > Koulutuksen historiaa Suomessa

Aiemmin hammasproteesien tekijöiden koulutus Suomessa oli työpaikka- ja oppisopimuskoulutusta, kunnes alkuvuodesta 1928 aloitti Helsingissä ammattikoulutasoinen Hammasteknikkokoulu. Syksyllä 1959 perustettiin keskikoulupohjainen alan koulu, joka muuttui vuonna 1970 kannatusyhdistyksen alaisuudesta valtion ylläpitämäksi. 1970-luvun hajasijoitushengessä Kuopion korkeakoulu ja Oulun yliopisto havittelivat hammasteknikkokoulutusta Helsingistä itselleen ja rakensivat jopa toimitiloja sille valmiiksi. 1980-luvulla hammasteknikkokoulutusta annettiin Helsingissä Valtion hammasteknikko-opistossa (ent. Valtion hammasteknikkokoulu), joissa noin tuhannesta hakijasta valittiin koulutukseen vuosittain 24. Vaikka koulutus oli peruskoulupohjaista, käytännössä valtaosa opiskelupaikoista meni ylioppilaille. Nelivuotisessa koulutuksessa tietopuolinen opetus oli pääosassa, mutta noin puolet opiskeluajasta kului oppilaitoksen harjoittelupaikoiksi hyväksymissä hammaslaboratorioissa. Hammasteknikon perustutkinnon jälkeen oli mahdollista suorittaa hammasteknikkomestarin arvo neljän vuoden vaativan työkokemuksen sekä näyttökokeen ja kirjallisen kokeen jälkeen. Viiden vuoden työkokemuksen pohjalta hammasteknikko saattoi erikoistua myös erikoishammasteknikoksi, jolla oli oikeus valmistaa kokoproteeseja suoraan potilaille. Tätä varten järjestettiin puoli vuotta kestävää koulutusta, ja jopa puolet alan ammattilaisista kävi koulutuksen vaikkeivät välttämättä sen jälkeen tehneetkään suoraa potilastyötä. Hammasteknikko-opiston lisäksi hammasteknikkoalan koulutustoimikunta järjesti täydennyskoulutusta ja myönsi apurahoja tutkimustoimintaan ja opiskeluun ulkomailla. 1990-luvulla opetussuunnitelmaan lisättiin yleissivistäviä aineita, kuten kieliopintoja, matematiikkaa ja psykologiaa.[lähde? ]
Lisä- ja jatkokoulutukset

Hammasteknikon kliinisen erikoistumisen jatkokoulutus (30 op) sekä erillinen varsinainen tutkintoon johtava jatkokoulutus (ylempi ammattikorkeakoulututkinto, 90 op) on kestoltaan 2-2,5 vuotta ja toteutetaan ammattikorkeakouluissa. Ylempi ammattikorkeakoulututkinto koostuu ammattikorkeakoulutukinnosta (210 op) ja ylemmästä ammattikorkeakoulututkinnosta (90 op), joiden yhteen laskettu tutkintopistemäärä on 300 op sisältäen gradutyön tekemisen.[lähde? ]
Oltuaan viisi vuotta laillistettuna hammasteknikkona henkilö voi halutessaan lisäkoulutuksella valmistua erikoishammasteknikoksi.[lähde? ] Erikoishammasteknikko valmistaa irrotettavia kokoproteeseja täysin hampaattomaan terveeseen suuhun suoraan potilaalle. Erikoishammasteknikoilla on oikeus toimia itsenäisenä yrittäjänä omalla vastaanotollaan ilman hammaslääkärin lähetettä. Tällöin henkilökohtainen asiakassuhde luodaan suorassa potilastyössä ilman välikäsiä ja vuorovaikutukselliset ja psykologiset ihmisuhdetaidot korostuvat.[lähde? ]
Hi-ROS

Hi-ROS (High-Resolution Optical Satellite) on Saksan kaavailema kaukokartoitussatelliitti, joka kuvaisi maapalloa suuren tarkkuuden kameralla.
Hankkeesta kerrottiin kesäkuussa 2010 Berliinin ILA-ilmailunäyttelyssä. Ilmoitus voi merkitä Saksan
ja Ranskan välisen herrasmiessopimuksen loppua. Sen mukaan Ranska kehittää optisen aallonpituusalueen kaukokartoitussatelliitit ja Saksa tutkasatelliitit.
Satelliitti perustuu siihen teknologiseen osaamiseen, joka DLR ja Astrium GmbH saivat kehittäessään Etelä-Korealla Kompsat-3-kaukokartoitussatelliitin, jonka resoluutio on 70 cm. Kompsat-3 laukaistaan vuonna 2011.
Heinrich Harries

| Heinrich Harries |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. syyskuuta 1762  Flensburg 
Kansalaisuus:   Saksa
Heinrich Harries (9. syyskuuta 1762 Flensburg – 28. syyskuuta 1802) oli pappi Schleswigissä, silloisessa Tanskan herttuakunnassa. Hän on kirjoittanut "Heil dir im Siegerkranzin", josta tuli Saksan keisarikunnan hymni. Teologian opintonsa suoritettuaan Harries asui synnyinkaupungissaan Flensburgissa vuosina 1786–1790. Hän toimi tuolloin toimittajana Flensburger Wochenblatt -lehdessä, kunnes 1790 vihittiin papiksi Sieverstedtiin. Vuodesta 1794 Harries toimi pappina Bruggessa.[lähde? ]
1 2  Modèle [[Modèle:Lien web|Malline:Lien web]] : parametri  url  puuttuu. (de) Saksan kansalliskirjasto, GND-tunnisteUrl . Tieto on haettu Wikidatasta.
Heinrich Hertel

Heinrich Hertel (13. marraskuuta 1901 Düsseldorf – 5. joulukuuta 1982 Berliini) oli saksalainen lentokoneinsinööri.
Hän valmistui insinööriksi Münchenin teknisestä oppilaitoksesta vuonna 1926 ja sai työpaikan Junkersilta. Vuonna 1932 hän siirtyi Heinkelille, jossa nousi kahdessa vuodessa tekniseksi johtajaksi. Hän johti tällöin Heinkel He 100 ja Heinkel He 111 -lentokoneiden suunnittelua.
Toukokuussa 1939 hän palasi Junkersille, sen johtokuntaan. Hän vaikutti Junkers Ju 288 ja Junkers Ju 248 -koneiden suunnitteluun.
Toisen maailmansodan jälkeen hän työskenteli Ranskassa. Hän palasi Saksaan vuonna 1950 opettaen ilmailutekniikkaa Berliinissä. Vuodesta 1959 alkaen hän toimi vuoteen 1977 asti, jolloin siirtyi eläkkeelle, Focke-Wulfin teknisenä neuvonantajana.
Hanny’s Voorwerp

Hubble-avaruusteleskoopin ottama kuva Hanny’s Voorwerpistä ja IC 2497:stä
Hanny’s Voorwerp (holl. Hannyn kohde) on erittäin harvinainen astronominen kohde IC 2497-kierteisgalaksin läheisyydessä pienen leijonan tähdistössä. Kohteen löysi hollantilainen kouluopettaja Hanny van Arkel osana Galaxy Zoo -vapaaehtoisprojektia. Hanny’s Voorwerpin vihreä valo on peräisin IC 2497:n ytimen sammuneesta tai lepotilassa olevasta kvasaarista, jonka säteily on saanut tielleen osuneen seuralaisgalaksin materian hohtamaan. Kvasaarin ja Hanny’s Voorwerpin suuresta etäisyydestä johtuen Voorwerp on edelleen nähtävissä vaikka itse kvasaari on jo sammunut.
Aiheesta muualla

Hanny's Voorwerp ja IC 2497 – Taivaanvahti.fi
Keel, W. C. et al.: The History and Environment of a Faded Quasar: Hubble Space Telescope Observations of Hanny's Voorwerp and IC 2497. The Astrophysical Journal, 2012, 144. vsk, nro 2, s. 66.  arXiv:1206.3797, BibCode:2012AJ....144...66K. doi:10.1088/0004-6256/144/2/66..  (englanniksi)
Hasse Mild

Hans Mild (oik.) vuonna 1961
Hans (Hasse, Tjalle) Mild (31. heinäkuuta 1934 – 23. joulukuuta 2007 Tukholma) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelasi myös jalkapalloa ja jääpalloa. Mild saavutti olympiahopeaa vuonna 1964 ja valittiin vuonna 1963 Tukholman maailmanmestaruuskisoissa tähdistökentälliseen. Jalkapallossa hän sai vuonna 1964  Kultapallon (Guldbollen) Ruotsin parhaana pelaajana. Huippuaikoinaan hän edusti Djurgårdenia.