stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zygmunt Pawlas

| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Puola> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | säilä, joukkuekilpailu |  |
Zygmunt Pawlasin hauta Katowicen evankelisluterilaisella hautausmaalla.
Zygmunt Pawlas (28. lokakuuta 1930 – 20. kesäkuuta 2001) oli puolalainen miekkailija. Hän sai kesäolympialaisissa 1956 Melbournessa hopeaa säilän joukkuekilpailussa. Aiemmin hän oli Helsingin kesäolympialaisissa 1952 sijoittunut siinä viidenneksi. Hän oli naimisissa myös olympialaisissa kilpailleen Elżbieta Pawlasin kanssa.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 2025

Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 2025 ovat järjestyksessään 35. jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut. Alun perin turnaus piti järjestää Guineassa, mutta CAF kumosi päätöksen lokakuussa 2022 vedoten siihen, että Guinea ei ole valmis järjestämään kyseistä turnausta. Syyskuussa 2023 uudeksi kisaisännäksi valittiin Marokko.
Henrik Duncker

Henrik Duncker (s. 27. elokuuta 1963 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja, taiteilija ja rumpali. Hän asuu ja työskentelee Helsingissä, Suomessa sekä Liepājassa, Latviassa. Dunckerin kuvia on ollut esillä useissa näyttelyissä lähinnä Euroopassa ja niitä on julkaistu useissa kansainvälisissä lehdissä. Hän on julkaissut myös valokuvakirjoja. Henrik Duncker on soittanut rumpuja ja lyömäsoittimia useissa yhtyeissä vuodesta 1980 alkaen.
Kirjat

Viljelijän Sopimus — Hay on the Highway (Yrjö Tuunanen, Sakari Sunila). Helsinki: Musta Aukko (omakustanne), 1993. ISBN 952-90-4830-0
A Survival Handbook by Henrik Duncker (Teksti: Kārlis Vērpe). Riika: The Latvian Centre for Contemporary Art, 2009. ISBN 978-9934-8078-1-7
Kuvavihkot

Relating Latvia (Teksti: Maira Dobele). Helsinki: Luova.fi & Henrik Duncker, 2008. ISBN 978-952-5755-01-5
If Nokia were a place… (Teksti: Sakari Sunila). Helsinki: Luova.fi & Henrik Duncker, 2008.  ISBN 978-952-5755-02-2
Palkinnot

Map Contemporary 2010, Latvia, jaettu kolmas sija valokuvakirjojen sarjassa
The European Photography Award 1. palkinto yhdessä Yrjö Tuunasen kanssa 1993
Kopiosto stipendi, Suomi 1991
Diskografia

Kadotetut (1984,  Beta)
Liian suuri suu (1985,  Amulet)
Askel taaksepäin (2001,  kokoelma, Johanna Kustannus)
Porkkalankatu 1 (2000,  kokoelma, Spinefarm Records)
Ruma (1993,  Melske)
Elämä (2005,  Riskirecords)
Onnenpekka (2012,  Riskirecords)
Yhtyeet

Vando Suvanto & (2012–)
Sue Van Doe (1989–1992)
Kasvit ja eläimet (1986–1987)
Kadotetut (1982–1986)
Omuu-muum-eba (1980–1982)
Aiheesta muualla

Henrik Dunckerin kotisivu internetissä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Latvia 
Taiteenala:  RKD Artists
Kärkölä

| Kärkölä |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°52′05″N, 025°16′40″E
Maakunta:  Päijät-Hämeen maakunta
Seutukunta:  Lahden seutukunta
Kuntanumero:  316
Hallinnollinen keskus:  Järvelä
Perustettu:  1867
Kokonaispinta-ala:  259,30 km² 267:nneksi suurin 2022 
– maa:  256,50 km²
– sisävesi:  2,80 km²
Väkiluku:  4 088 189:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  15,94 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  13,3 %
– 15–64-v.:  58,5 %
– yli 64-v.:  28,1 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  94,9 %
– ruotsinkielisiä:  0,5 %
– muut:  4,7 %
Kunnallisvero:  9,4 % 70:nneksi suurin 2025 
Pormestari:  Markku Koskinen
Kunnanvaltuusto:  23 paikkaa
  2021–2025   • Muut   • Kok.   • SDP   • PS   • Kesk.   • Vas.:   10 5 3 2 2 1
www.karkola.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kärkölä on Suomen kunta, joka sijaitsee Päijät-Hämeen maakunnassa. Kunnassa asuu 4 088 ihmistä ja sen pinta-ala on 259,30 km2, josta 2,80 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 15,94 asukasta/km2. Kärkölän kuntakeskus on Järvelä.
Kärkölän naapurikuntia ovat Hausjärvi, Hollola, Mäntsälä ja Orimattila.
Kärkölän kunnanvaltuusto päätti 8.1.2018 hallintosäännön muutoksesta, jolla kunnan hallinnossa siirrytään pormestarimalliin. Kärkölän ensimmäiseksi pormestariksi valittiin Markku Koskinen (sit. Kärkölä-ryhmä).
Maantiede ja luonto

Kärkölässä on monta järveä, jotka laskevat kunnan läpi virtaavaan Kokemäenjoen vesistöön kuuluvaan Teuronjokeen. Osa kunnasta on Porvoonjoen valuma-aluetta.
Kärkölässä on yksi Natura 2000 -luonnonsuojelualue, Koivumäki-Luutasuon alue, josta osa kuuluu Mäntsälään.
Vuonna 1987 Kärkölä nousi julkisuuteen, kun pohjavedestä löytyi puun sinistymisen estoaineina käytettyjä kloorifenoleita. Pilaantunut vedenottamo suljettiin välittömästi ja pohjavesi kunnan vesijohtoverkostoon ryhdyttiin johtamaan puhtailta vedenottamoilta. Pilaantunutta vedenottamoa ei ole otettu uudelleen käyttöön.
Maantiede ja luonto > Kylät

Järvelä, Nummenkulma, Hevonoja, Hongisto, Hähkäniemi, Iso-Sattiala, Karvala, Kirkonkylä, Lappila, Maavehmaa, Marttila, Uusikylä, Vähä-Sattiala.
Historia

Kärkölä on kuulunut aikoinaan Hollolan seurakuntaan ja 1711 siitä tuli Hollolan kappeliseurakunta. Ensimmäinen kirkko valmistui vuonna 1754 ja toinen vuonna 1889.
Kärkölän kunta perustettiin vuonna 1867.
1800-luvun loppupuolella Carl Constantin Collin, joka hallitsi laajoja maa-alueita Hollolassa ja Kärkölässä, rakennutti suurellisia puistoja ja rakennusryhmiä Huovilan alueelle.
Hallinto

Kunnanvaltuustossa on 23 paikkaa, joista 10 oli valtakunnallisiin puolueisiin sitoutumattoman Kärkölä-ryhmän hallussa 2021 vaalien jälkeen. Ryhmä on syntynyt paikkakunnan suurimman työllistäjän, puunjalostusyritys Koskisen entisen toimitusjohtajan Markku Koskisen ympärille, ja hän oli myös vaalien ääniharava.
Kärkölän kunnanvaltuusto päätti tammikuussa 2018 siirtyä pormestarimalliin. Kärkölä-ryhmän Markku Koskinen valittiin Kärkölän ensimmäiseksi pormestariksi.
Talous

Kuntalehden vuoden 2015 tilastoihin perustuvan selvityksen mukaan Kärkölä on Suomen kolmanneksi teollistunein kunta Pyhännän ja Sievin jälkeen: 41,7 prosenttia kärköläläisistä on työssä teollisuudessa. Kärkölän suurimmat työllistäjät ovat mekaanisen puunjalostuksen alalla toimiva Koskisen Oy ja Kärkölän kunta. Lisäksi muun muassa Sampolan, Kivisojan ja Järvelän teollisuusalueilla toimii useita pienempiä teollisuusyrityksiä. Työpaikkaomavaraisuus vuonna 2019 oli 87,5 prosenttia. Vuonna 2019 työssä olevasta työvoimasta alkutuotannossa työskenteli 8,0 prosenttia, jalostuksessa 42,9 prosenttia ja palveluissa 46,9 prosenttia.
Liikenne

Kaikki Riihimäki–Lahti-välin taajamajunat pysähtyvät Järvelässä ja Lappilassa. Matka-aika Järvelästä junalla Lahteen 17 minuuttia ja Riihimäelle 23 minuuttia.
Järvelässä risteävät kantatie 54 ja seututie 295.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Kärkölän väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 5 051 | 5 051 |
| 1985 | 1985 |    | 5 164 | 5 164 |
| 1990 | 1990 |    | 5 343 | 5 343 |
| 1995 | 1995 |    | 5 279 | 5 279 |
| 2000 | 2000 |    | 5 048 | 5 048 |
| 2005 | 2005 |    | 4 974 | 4 974 |
| 2010 | 2010 |    | 4 882 | 4 882 |
| 2015 | 2015 |    | 4 604 | 4 604 |
| 2020 | 2020 |    | 4 365 | 4 365 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Kärkölässä oli 4 508 asukasta, joista 2 954 asui taajamissa, 1 490 haja-asutusalueilla ja 64:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Kärkölän taajama-aste on 66,5 %. Kärkölän taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Järvelä | 2 675 |
| 2 | Lappila | 279 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kärkölässä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Hollolan seurakunta
Kärkölän kappeliseurakunta
Seurakunta toimii myös Hollolan, Kuhmoisten ja Padasjoen kuntien alueella.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kärkölän alueella toimii Lahden ortodoksinen seurakunta.
Kärkölä kuuluu Pyhän Ursulan seurakunnan alueeseen. Kyseinen seurakunta on osa katolisen kirkon Helsingin hiippakuntaa.
Seurakunnat > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Kärkölän kunnan nykyisellä alueella.
Kärkölän evankelis-luterilainen seurakunta (liitetty Hollolan seurakuntaan 2017 kappeliseurakuntana)
Palvelut

Järvelästä löytyvät kunnan peruspalvelut, kuten kunnanvirasto, Kärkölän yhtenäiskoulun toimipisteet Pormestarinkuja 1 (luokka-asteet 0-4) ja Opintie 2 (luokka-asteet 5-9), Kärkölän kirjasto, Järvelän terveysasema, päiväkoti, vanhustentalo ja uimahalli. Yksityisiä palveluja ovat muun muassa päivittäistavarakauppa ja erikoisliikkeet, autokorjaamot, elokuvateatteri, baarit, pankki ja matkahuolto. Lahden palvelut ovat noin 30 km:n etäisyydellä Järvelästä.
Kantatien 54 varressa sijaitsee muun muassa kahvila, huoltoasemat ja rautakauppa. Kirkonkylässä on kirkko, lounasravintola Tähkä, seurantalo, jonka yhteydessä on kahvila ja kokoontumistila. Lappilassa on seurantalo, työväentalo, baari ja kioski. Marttilassa on kokoontumispaikkana toimiva Marttilan Majakka. Lavanmäen alueella on työväentalo/tanssilava.
Suomen viimeinen Kesoil sijaitsee Kärkölässä.
Liikunta ja urheilu

Kärkölässä on kymmeniä urheilupaikkoja muun muassa ulkoilu-, retkeily- ja latureittejä, urheilu- ja pallokenttiä, jääkiekkokaukaloita, suunnistusalueita, liikuntasaleja, kuntosaleja, uimarantoja, uimahalli, motocrossrata, ampumarata, ampumahiihtostadion ja hyppyrimäki. Kunnassa toimii useita aktiivisia urheiluseuroja kuten Teuronjoen Latu ry, Kärkölän Voimailijat, Järvelän Jäppärä, Kärkölän Kisaveikot, Järvelän Jänne ja Kärkölän Riemukaari.
Nähtävyyksiä

Huovilan puisto
Kuuluisia kärköläläisiä

Kalle Koskinen (1891–1976), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Pekka Liljendahl (1921–2002), yritysjohtaja, maanviljelysneuvos
Erik Gabriel Melartin (1780–1847), koulumies, Turun arkkipiispa (1833–1847), mukana Suomalaisen Kirjallisuuden Seurassa
Pentti Mäkelä (1919–1997), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Kaarlo Nieminen (1915–1997), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Valo Nihtilä (1896–1973), eversti, Päämajan operatiivisen osaston päällikkö (1942-1944)
Alli Paasikivi (1879–1960), Suomen tasavallan presidentin puoliso
Antti Rauhamaa (s. 1952), maanviljelijä, osuustoimintavaikuttaja, maanviljelysneuvos
Helvi Sipilä (1915–2009), virkamies, varatuomari ja ministeri
Jalo Syvähuoko (1886–1963), yritysjohtaja, rakennusneuvos
Emil Väre (1885–1974), painin kultamitalisti
Kulttuuri > Murre

Kärkölän alueella puhutun kielen perustana on kaakkoishämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Kärkölän murre kuuluu kaakkoishämäläisen murteen Hollolan ryhmään.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Kärkölän pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lihapullat, imelletty perunalaatikko, piimäjuusto ja sahti sekä 1900-luvun alun pitopöytä, johon kuuluvat suolakala, salaatti ja etikkavesi, piimäjuusto olkimatolla, suolaliha, perunalaatikko ja ruislimppu.
Virkistys

Kärkölän alueella sijaitsee useita retkeily- ja virkistyskohteita. Kärkölän alueella sijaitsee muun muassa Huovilan puisto. Kärkölän alueen luontoreittejä ovat Teuronjoen melontareitti sekä Hiidenmäen metsäpolku.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kärkölä Wikimedia Commonsissa
Kärkölän kunnan kotisivut
Kärkölä Ylen Elävässä arkistossa
Tilastokeskus – Kärkölän avainluvut
| n k Päijät-Hämeen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Asikkala  Hartola  Heinola  Hollola  Iitti  Kärkölä  Lahti  Orimattila  Padasjoki  Sysmä 
Entiset kunnat:  Artjärvi  Heinolan maalaiskunta  Hämeenkoski  Nastola 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Rapsipelto kirkonkylän pohjoispuolella.
Kärkölän ja Mäntsälän välinen kunnanraja yhdystie 1431:llä.
Kärkölän kirkko
Järvelässä sijaitseva liikerakennus, jossa muun muassa kunnan apteekki, Osuuspankki ja R-kioski.
Kari Tapion muistomerkki

Kari Tapion muistomerkki Suonenjoella
Kari Tapion muistomerkki on noin 1,7 metriä korkea muistomerkki, joka sijaitsee Kari Tapion syntymäpaikalla Suonenjoen torin vieressä. Muistomerkin paikalla sijaitsi aiemmin sairaalaparakki. Muistomerkin on valmistanut Kaavin Kivi Oy ja se paljastettiin kesällä 2011.
Muistomerkkiin kaiverrettuun sanoitukseen oli alun perin päässyt virhe (taas auringon käyvän hehkumaan, oikea versio: auringon taas käyvän hehkumaan), joka korjattiin jälkikäteen.
Mikheil Džavakhišvili

Mikheil Džavakhišvili
Mikheil Džavakhišvili (georg. მიხეილ ჯავახიშვილი, 20. marraskuuta (J: 8. marraskuuta) 1880 – 30. syyskuuta 1937), alkuperäiseltä nimeltään Adamašvili (georg. ადამაშვილი) oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä georgialaisista kirjailijoista. Hänen ensimmäinen tarinansa julkaistiin vuonna 1903, minkä jälkeen Džavakhišvili piti kuitenkin pitkän tauon kirjoittamisessa aina 1920-luvun alkuun saakka. Hänen piittaamattomuutensa Neuvostoliiton ideologisesta painostuksesta maksoi hänen elämänsä: hänet teloitettiin Stalinin Suuressa puhdistuksessa, ja hänen teoksensa kiellettiin lähes 20 vuodeksi. Brittiläisen Venäjän ja Georgian kirjallisuuden tutkijan Donald Rayfieldin sanoin "hänen elävä, in medias res alkava kerrontansa, iloinen huumorinsa, herkkä ironiansa ja moraalinen rohkeutensa ovat verrattavissa Stendhaliin, Maupassantiin ja Zolaan. Modernissa georgiankielisessä proosassa vain Konstantine Gamsakhurdia voi tavoitella samaa kansainvälistä tasoa".
Elämän ja uran alku

Hän syntyi nimellä Mikheil Adamašvili Tserakvin kylässä Kvemo Kartlin alueella Georgiassa, joka kuului tuohon aikaan Venäjän keisarikuntaan. Hän aloitti puutarhanhoidon ja viininviljelyn opiskelun Jaltassa, mutta joutui hylkäämään opintonsa perhetragedian vuoksi. Rosvot tappoivat hänen äitinsä ja sisarensa, ja hänen isänsä kuoli hieman myöhemmin. Hän palasi Georgiaan vuonna 1901 ja työskenteli kuparisulattamossa Kakhetissa. Hänen ensimmäinen tarinansa julkaistiin vuonna 1903 kirjailijanimellä Džavakhišvili. Sitä seurasi sarja Venäjän viranomaisia kritisoivia artikkeleita. Vuonna 1906 tsaarin poliittinen sorto pakotti hänet muuttamaan Ranskaan, jossa hän opiskeli taidetta ja poliittista taloutta Pariisin yliopistossa. Matkailtuaan laajalti Sveitsissä, Britanniassa, Italiassa, Belgiassa, Yhdysvalloissa, Saksassa ja Turkissa vuosina 1908–1909 hän palasi laittomasti Georgiaan, jossa hänet pidätettiin ja karkotettiin maasta vuonna 1910. Hän palasi kotimaahansa jälleen vuonna 1917, ja aloitti uudelleen kirjoittamisen lähes 15 vuoden jälkeen. Vuonna 1921 hän liittyi Georgian kansallisdemokraattiseen puolueeseen ja vastusti samana vuonna maahan perustettua neuvostohallitusta. Vuonna 1923 bolševikkien hyökättyä puoluetta vastaan Džavakhišvili pidätettiin ja tuomittiin kuolemaan, mutta vapautettiin Georgian kirjailijaliiton sovittelun avulla kuuden vankilakuukauden jälkeen. Džavakhišvilin sovinto neuvostohallinnon kanssa jäi pinnalliseksi, ja hänen suhteensa uusiin vallanpitäjiin olivat vaivautuneet.
Viimeiset vuodet

Vuonna 1930 Džavakhišvili otti yhteen Malakia Torošelidzen, kirjailijaliiton trotskilaisen puheenjohtajan ja koulutuksesta vastaavan kansankomissaarin kanssa, kun Torošelidze oli kieltänyt Georgian kirjallisuuden klassikkoteokset. Lavrenti Berijan noustua valtaan kielto nostettiin, ja Džavakhišvili pääsi lyhyeksi aikaa takaisin suosioon. Hänen teoksensa Arsena Marabdeli julkaistiin uudelleen, dramatisoitiin ja siitä tehtiin elokuva. Hän ei kuitenkaan kyennyt pakenemaan bolševikkien kritiikiltä edes sen jälkeen, kun hän oli vuonna 1936 julkaissut maltillisen teoksen Kalis tvirti (georg. ქალის ტვირთი, "Naisen taakka"), joka oli yritys sosialistisessa realismissa. Tarina kertoi vallankumouksellisesta mutta porvarillisesta naisesta Judithista, jonka rakastaja, bolševikkityöläinen Zurab, suostuttelee hänet naimisiin tsaarin santarmiupseerin Avšarovin kanssa, jonka hän tappaa. Neuvostoideologi Vladimir Jermilov tuomitsi romaanin, väittäen sen esittävän bolševikit pelkkinä terroristeina ja santarmit liian ritarillisina.
Pian Berija paheksui Džavakhišvilia siitä, että tämä oli kieltäytynyt hakemasta hänen neuvoaan bolševikkien aktivismin kuvaamisessa vallankumousta edeltäneessä Georgiassa. Lisäksi Džavakhišvilia epäiltiin kirjailija Grigol Robakidzen varoittamisesta ennen hänen lähestyvää pidätystään ja hänen auttamisestaan pakoon Saksaan vuonna 1930. Asiain tila paheni, kun vuonna 1936 Džavakhišvilia syytettiin ranskalaisen kirjailijan André Giden ylistämisestä: hänen teoksensa Retour de l’URSS ja sen ylistys georgialaisille kirjailijoille luokittelivat sekä Giden että Džavakhišvilin vihollisiksi. 22. heinäkuuta 1937, kun runoilija Paolo Iašvili ampui itsensä kirjailijaliiton rakennuksessa, ja liitto julisti runoilijan teon neuvostovastaiseksi provokaatioksi, Džavakhišvili oli ainoa paikalla ollut runoilijan rohkeutta ylistänyt henkilö. Neljä päivää myöhemmin 26. heinäkuuta liiton puhemiehistö äänesti: "Mikheil Džavakhišvili, kansan vihollisena, vakoilijana ja diversanttina tulee karkottaa kirjailijaliitosta ja tuhota fyysisesti."
Hänen ystävänsä ja kollegansa, joihin kuuluivat jo vankilaan joutuneet, pakotettiin todistamaan Džavakhišvilin olevan vastavallankumouksellinen terroristi. Ainoastaan kriitikko Geronti Kikodze lähti kirjailijaliiton kokouksesta protestina, mieluummin kuin antoi suostumuksensa päätöslauselmalle. Džavakhišvili pidätettiin 14. elokuuta 1937 ja häntä kidutettiin Berijan läsnä ollessa kunnes hän allekirjoitti "tunnustuksen". Hänet ammuttiin 30. syyskuuta 1937. Hänen omaisuutensa takavarikoitiin, hänen arkistonsa tuhottiin, hänen veljensä ammuttiin ja hänen leskensä lähetettiin maanpakoon. Džavakhišvili pysyi sensuroituna 1950-luvun loppuun saakka, kunnes hänet vapautettiin syytteistä ja hänen teoksiaan alettiin julkaista uudelleen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mikehil Džavakhišvilin teoksia Georgian parlamentin kirjaston sivuilla.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mikheil Javakhishvili
Käännös suomeksi
Jerzy Zabielski

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jerzy Zabielski vuonna 1928. |  Jerzy Zabielski vuonna 1928. |  Jerzy Zabielski vuonna 1928. |  |
Maa:   Puola
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 | säilä, joukkuekilpailu |  |
Jerzy Feliks Zabielski (28. maaliskuuta 1897 Varsova – 19. marraskuuta 1958 Varsova) oli puolalainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa ja oli siellä mukana saamassa pronssia säilän joukkuekilpailussa. Hän osallistui myös Pariisin kesäolympialaisiin 1924 ja kuului siellä säilässä ensimmäisellä kierroksella pudonneeseen joukkueeseen.
Ukrainan puolustajien päivä

| Ukrainan puolustajien päivä> День захи́сникі́в і захи́сни́ць Украї́ни |
| --- | --- |
 Sotilasosastoa Ukrainan puolustajien päivän tapahtumassa Kiovassa (2017).
Valtio:  Ukraina
Tyyppi:  kansallinen vapaapäivä
Vietetään:  1. lokakuuta
Ensimmäisen kerran:  14. lokakuuta 2014
Ukrainan presidentti Petro Porošenko tutustuu Ukrainan puolustajan päivän näyttelyyn (2015).
Muistotilaisuus kiovalaisessa kirkossa Ukrainan puolustajien päivänä (2017).
Ukrainan puolustajien päivä (ukr. День захисників і захисниць України, Den zah’ysnykiv i zah’ysnyts Ukrajiny) on Ukrainassa vuosittain 1. lokakuuta järjestettävä kansallishenkinen juhlapäivä ja kansallinen vapaapäivä.  Sen ensimmäinen juhla oli vuonna 2015 (mutta sitten vuoteen 2023 asti sitä vietettiin 14. lokakuuta).
Tällöin kunnioitetaan Ukrainaa puolustavia, sotaveteraaneja ja maan puolesta kaatuneita. Perinteisesti 1. lokakuuta on Ukrainassa ollut ukrainalaisen toisen maailmansodan aikaisen vastarintaliikkeen symbolinen perustamispäivä, ukrainalaisten kasakkojen juhlapäivä, ja ortodoksisen pokrovan päivä (eli Neitsyt Marian, Jumalanäidin suojeluksen juhlapäivä).
Juhlapäivän perusti presidentti Petro Porošenko lokakuussa 2014. Tämä oli eräs Venäjän saman vuoden keväällä Krimillä aloittaman miehityksen ja Ukrainan itäosissa käynnistämän Itä-Ukrainan sodan seurauksista: Neuvostoliittoon viittaavista perinteestä haluttiin Ukrainassa kasvavassa määrin eroon. Siksi luovuttiin venäläisperäisen, Pietarin puolustamiseen kytketyneen, 23. helmikuuta vietetyn ja Ukrainassa epävirallisessa asemassa olleen Isänmaan puolustajan päivän viettämisestä. Vuodesta 2015 lähtien Ukrainan puolustajien päivä on ollut kansallinen vapaapäivä (asetus tästä annettiin 14. lokakuuta 2014). Vuonna 2021 juhlapäivän ukrainankielinen nimi muutettiin sukupuolineutraalimmaksi lisäämällä naissukupuoli aiemmin vain miessukupuoliseen maanpuolustajaan viitanneeseen päivän nimeen; tämän johdosta juhlapäivän on usealla kielillä nykyisin monikkomuodossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ukrainan puolustajien päivä Wikimedia Commonsissa
| n k  Yleiset vapaapäivät Ukrainassa |
| --- | --- |
 Uudenvuoden päivä (1. tammikuuta) * (juliaaninen) Joulu Ukrainassa (7. tammikuuta) * Krimin ja Sevastopolin miehityksen vastarinnan päivä (26. helmikuuta) * Kansainvälinen naistenpäivä (8 maaliskuuta) * Ortodoksinen pääsiäinen (vaihtuva pvm) * Ortodoksinen helluntai (vaihtuva pvm) * Kansainvälinen työväen juhlapäivä (1. toukokuuta) * Kansallinen muisto- ja sovintopäivä sekä voitonpäivä toisen maailmansodan natsismista  (8. toukokuuta) * Perustuslain päivä (28. kesäkuuta) * Ukrainan valtion päivä (28. heinäkuuta) * Ukrainan itsenäisyyspäivä (24. elokuuta) * Ukrainan puolustajien päivä (1. lokakuuta) * (gregoriaaninen ja korjattu juliaaninen) Joulu (25. joulukuuta) 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:День захисників і захисниць України
Käännös suomeksi
Yhdysvaltain terveysministeriö

| Yhdysvaltain terveysministeriö > U.S. Department of Health and Human Services |
| --- | --- |

 Yhdysvaltain terveysministeriön Hubert H. Humphrey-rakennus.
Perustettu:  4. toukokuuta 1980
Toimivalta:  Yhdysvaltain liittovaltion hallinto
Päätoimi­paikka:  Hubert H. Humphrey, Washington (DC), Yhdysvallat
Ministeri:  Robert F. Kennedy Jr.
Työntekijöitä:  n. 65 000
Vuosibudjetti:  n. 700 mrd. USD
Aiheesta muualla
Sivusto
Yhdysvaltain terveysministeriö (engl. U.S. Department of Health and Human Services, lyh. HHS) on Yhdysvaltain hallinnon terveydensuojelusta ja sosiaalipalveluista vastaava toimeenpano-osasto. HHS:n alaiset virastot tekevät terveys- ja yhteiskuntatieteellistä tutkimusta, ehkäisevät tauteja, edistävät elintarvike- ja lääketurvallisuutta sekä tarjoavat sairausvakuutuksia.
Terveysministeriön johtajana toimii Yhdysvaltain terveysministeri.
Feliks Dzeržinski

Feliks Dzeržinski vuonna 1918.
Feliks Edmundovitš Dzeržinski (ven. Фе́ликс Эдму́ндович Дзержи́нский, puolalaisittain Feliks Dzierżyński, 11. syyskuuta (J: 30. elokuuta) 1877 – 20. heinäkuuta 1926) oli bolševikkivallankumouksellinen, joka perusti salaisen poliisin Tšekan. Hänen lempinimensä oli Rauta-Feliks. Neuvostoliittolaisessa lastenkirjallisuudessa häntä kuvattiin myös lasten ystäväksi.lähde?