stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lea Laitinen
Julkaisuja

Laitinen, Lea: Välttämättömyys ja persoona: Suomen murteiden nesessiivisten rakenteiden semantiikkaa ja kielioppia.  (Väitöskirja Helsingin yliopistolle; julkaistu sarjassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 569)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1992.  ISSN 0355-1768.  ISBN 951-717-710-0.  (suomeksi)
Itkonen, Erkki – Bartens, Raija – Laitinen, Lea (toim.): Inarilappisches Wörterbuch I: A–K.  (Inarinsaamen tieteellinen sanakirja. Lexica Societatis Fenno-Ugricae, 20:1)  Helsinki:  Suomalais-ugrilainen seura, 1986.  ISSN 0356-5769.  ISBN 951-9019-94-4.  (saksaksi)
Itkonen, Erkki – Bartens, Raija – Laitinen, Lea (toim.): Inarilappisches Wörterbuch II: L–P.  (Lexica Societatis Fenno-Ugricae, 20:2)  Helsinki:  Suomalais-ugrilainen seura, 1987.  ISSN 0356-5769.  ISBN 951-9403-11-6.  (saksaksi)
Laitinen, Lea (toim.): Isosuinen nainen: Tutkielmia naisesta ja kielestä.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1988.  ISBN 951-570-014-0.
Itkonen, Erkki – Bartens, Raija – Laitinen, Lea  (toim.): Inarilappisches Wörterbuch III: R–Y.  (Lexica Societatis Fenno-Ugricae, 20:3)  Helsinki:  Suomalais-ugrilainen seura, 1989.  ISSN 0356-5769.  ISBN 951-9403-25-6.  (saksaksi)
Itkonen, Erkki – Bartens, Raija – Laitinen, Lea  (toim.): Inarilappisches Wörterbuch IV: Beispiele zur Flexionslehre. Norwegischlappisches Wortregister. Deutsches Wortregister.  (Lexica Societatis Fenno-Ugricae,  20:4)  Helsinki:  Suomalais-ugrilainen seura, 1991.  ISSN 0356-5769.  ISBN 951-9403-39-6.  (saksaksi)
Laitinen, Lea – Nuolijärvi, Pirkko – Saari, Mirja (toim.): Leikkauspiste: Kirjoituksia kielestä ja ihmisestä.  (Suomi, 158)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1991.  ISSN 0355-0257.  ISBN 951-717-659-7.
Itkonen, Erkki – Laitinen, Lea (toim.): Inarinsaamelaisia kielennäytteitä — Aanaarkiela čȧjttuzeh.  (Suomalais-ugrilaisen Seuran toimituksia, 213)  Helsinki. Määritä julkaisija! ISSN 0355-0230.  ISBN 951-9403-56-6.
Laitinen, Lea ym.: Suomen kielen tulevaisuus. Kielipoliittinen toimintaohjelma. 2009. (Teos PDF-muodossa.)
Aiheesta muualla

Lea Laitinen (englanniksi) Researchgate.
Kymmenen kohtaa aiheesta Carl Axel Gottlund ja kieli. Juvan kulttuurisivut.
Lea Laitinen Helsingin yliopiston Tuhat-tutkimusportaali. Arkistoitu 11.4.2019. Viitattu 15.4.2019.
Lorena Benítez

Lorena Benítez vuonna 2019.
Lorena Benítez (s. 3. joulukuuta 1998) on argentiinalainen jalkapalloilija ja futsalpelaaja.
Benítez on jalkapallossa pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä kuusi maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi Argentiinan kaikissa kolmessa ottelussa avauskokoonpanossa.
Benítez on kansainvälinen huippupelaaja futsalissa.
Lindholmin saha

Lindholmin Saha Oy – Lindholms Såg Ab, vuoteen 1929 Lindholmin Mylly Oy, oli Espoon keskuksessa vuosina 1919–1984 toiminut teollisuuslaitos, johon kuuluivat mylly, saha, höyläämö, rautakauppa, paja, puusepänverstas ja sementtivalimo. Laaja teollisuusalue sijaitsi Turun radan eteläpuolella Espoon rautatieaseman vieressä, jossa nyt sijaitsee muun muassa Espoontorin kauppakeskus. Tehdasalue reunusti ratapihaa nykyisestä Kamreerintie 8:sta laajimmillaan Reviisorinkadulle asti. Lindholmin saha kuului 1930-luvulla Espoon suurimpiin teollisuuslaitoksiin ja työnantajiin[lähde? ].
Lindholmin Mylly Oy:n perustivat syksyllä 1919 kolme Lindholmin veljestä. Myllyn lisäksi liiketoimintana oli alusta asti myös puutavaran sahaus. Yhtiön johtajana 37 vuotta ollut Elis Lindho!m kuoli vuonna 1957, ja saman vuoden heinäkuussa salamaniskusta syttynyt tulipalo tuhosi sekä sahan että myllyn maan tasalle. Jo vuoden kuluttua saatiin tuotanto taas käyntiin uusissa rakennuksissa. Uudeksi toimitusjohtajaksi Elis Lindholmin jälkeen tuli rakennusmestari Erik Holmberg, ja yhtiön hallituksen puheenjohtajana toimi vuodesta 1951 myyntijohtaja Lars Orlamo.
Vuonna 1972 Lindholmin Saha Oy myi 15 hehtaarin maa-alueensa Espoon kaupungille ja ryhtyi suunnittelemaan muuttoa Kirkkonummen Veikkolaanselvennä niin, että Espooseen jäisi vain rautakauppa. Kaupunki kaavoitti alueelle 70 000 kerrosneliömetriä teollisuus- ja liikerakennuskäyttöön, mutta alueen savimaata pidettiin huonona raskaan rakentamisen kannalta.
Lindholmin Sahan alueella oli tulipalo myös vuonna 1977. Rakennukset purettiin vuonna 1987.
Saha-alueella nykyisin sijaitseva kiertoliittymä Lindholminympyrä on nimetty yhtiön mukaan.
Aiheesta muualla

Kadonnut Espoo: Lindholmin saha, valokuvia sahasta Tony Hagerlundin yksityissivustolla
Lauri Uusi-Hakimo

Lauri Kaarle Uusi-Hakimo (6. toukokuuta 1930 Ähtäri – 19. helmikuuta 2018 Forssa) oli suomalainen kirjailija ja Forssan kansalaisopiston rehtori.
Uusi-Hakimo suoritti valtiotieteen maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa. Hän asui Forssassa vuodesta 1959 lähtien ja toimi Forssan kansalaisopiston rehtorina vuodesta 1959 (tuolloin nimellä Forssan työväenopisto) eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1993 asti. Uusi-Hakimo sai opetusneuvoksen arvon 1988.
Uusi-Hakimo tutustui kirjallisuuteen laatiessaan kansalaisopistossa kirjaesitelmiä ja alkoi itsekin kirjoittaa. Hänen esikoisteoksensa Isältä pojalle (1974) voitti Maaseudun Sivistysliiton Maaseudun murros -kirjoituskilpailun ja tästä sai alkunsa Uusi-Hakimon kirjailijanura. Hän kirjoitti aluksi proosaa mutta siirtyi sitten kirjoittamaan näytelmiä usein tilaustyönä harrastajateattereille. Uusi-Hakimon teokset sijoittuvat valtaosin hänen nuoruusvuosiensa kotimaisemiin Ähtäriin Etelä-Pohjanmaalle.
Vuodesta 1979 alkaen Uusi-Hakimo kirjoitti säännöllisesti pakinoita Forssan Lehteen nimimerkillä Tarhuri. Hän myös teki historiikkeja useille yrityksille ja yhteisöille.
Romaanit

Isältä pojalle (Kirjayhtymä 1974)
Poika ja kesä (Kirjayhtymä 1975)
Elokuu (Kirjayhtymä 1977)
Kesälapset (Pellervo-lehdessä ilmestynyt jatkoromaani 1978–1979)
Autokauppias (Kirjayhtymä 1979)
Punamarjapensas (Kirjayhtymä 1980)
Kaarnavalkeat (Kirjayhtymä 1982)
Sotatalvi (sotaromaani, Kirjayhtymä 1985)
Ylioppilaskesä (Kirjayhtymä 1989)
Näytelmät ja kuunnelmat

Kyläkauppa (Jyväskylä 1976)
Oppirahat (Poika ja kesä -teoksen tv-sovitus. 1976)
Häiritsevä oppilas (radiokuunnelma 1976)
Kesävieraat (radiokuunnelma 1978)
Meidän lapset (tv-näytelmä 1979)
Maija ja Mikko (Forssa 1980)
Lomamatkalla (Tammela 1983)
Inhan patruuna (Ähtäri 1984)
Sampo (Forssa 1985)
Isänmaan miehet (Lapua 1985)
Myllybaari (Loimaa 1986)
Hakkapeliitan morsian (Tammela 1986)
Riikku-Heikki (Ähtäri 1987)
Patruunan perintö (Forssa 1987)
Siipirikko (Jokioinen 1988)
Arvo (Forssa 1990)
Värälän rauha (Elimäki 1990)
Kaakkomäen kummitus (Loppi 1990)
Hollitupa (Forssa 1990)
Remontti (Forssa 1991)
Maria (Tammela 1992)
Josef Egyptissä (Forssan kirkko 1992)
Kolkuttaja (Ypäjän kirkko 1993)
Hopeamalja (Tammela 1993)
Virran juoksu (Forssa 1993)
Etelän matka (Forssa 1994)
Pääsiäinen Jerusalemissa (Forssan kirkko 1994)
Nasaretin Maria (Forssan kirkko 1995)
Pölkkyherra (Ähtäriseura 1996)
Ilonpisaroita (Forssa 1997)
Kepin ja kellon alla (Jokioinen 1998)
Kiirastuli (Yrjö Jylhän teoksen perusteella,    Soini 1999)
Ruonalta tulijoelle (Alavus 2000)
Pumppu. Forssan teatteri 20v (Forssa 2000)
Paavali pakanain apostoli (Forssan kirkko 2001)
Hakkapeliitan morsian (uusi käsikirjoitus, Rauhaniemen kesäteatteri 2003)
Toinen nuoruus (Karvian teatteriyhdistys 2003)
Muu tuotanto

Pumpulienkeleitä ja arkielämää.  Työväen sivistysliiton Lounais-Hämeen opintojärjestö, 1981
Ypäjän säästöpankki 75 vuotta 1909–1984.  Ypäjän säästöpankki, 1983
Ihminen ajassa (teoksen toimittajana).  Kanta-Hämeen kirjailijayhdistys Vana-66, 1983
Forssan-Tammelan säästöpankki sata vuotta.  Forssan-Tammelan säästöpankki, 1983
Kirkko tehdaskylässä: 70 vuotta Forssan seurakunta.  Forssan seurakunta, 1988
Forssan rotaryklubi 1950–1990.  Forssan rotaryklubi, 1990
Forssan ammattioppilaitos: ammattikoulutusta Lounais-Hämeessä 45 vuotta.  Forssan ammattioppilaitos, 1992
Työväenopistosta aikuisopistoksi: Forssan kansalaisopisto 75 vuotta.  Forssan kansalaisopisto, 1995
Kaupungin valot: forssalaista energiahuoltoa 75 vuotta.  Forssan energia, 1995
Elämän vinotasanteella: Forssan seudun invalidit ry 1966–1996.  Forssan seudun invalidit ry, 1996
Pyhäkoulusta peruskouluun: kunnallista kansanopetusta Forssassa 1897–1997.  Forssan kaupunki, 1997
Kaupunki: Forssa (teoksen toimittajana).  Forssan kirjapaino, 1997
Lounais-Hämeen langoilla: Forssan seudun puhelin Oy 1919–1999.  Forssan seudun puhelin, 1999
Katajatervaa ja iilimatoja: apteekkipalveluja Forssassa 1859–2000.  Forssan vanha apteekki, 2000
Lorena Gale

Lorena Gale
Lorena Gale (9. toukokuuta 1958 Montreal, Québec – 21. kesäkuuta 2009 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen näyttelijä, näytelmäkirjailija ja aktivisti. Hän loi mittavan uran kanadalaisen teatterin parissa, mutta tuli ehkä kaikkein tunnetuimmaksi ylipapitar Eloshan roolista televisiosarjassa Taisteluplaneetta Galactica.
Gale oli kolmannen sukupolven kanadalainen. Hän valmistui Montrealin Marianopolis Collegesta vuonna 1977. Hän opiskeli myös Concordian yliopistossa sekä Kanadan kansallisessa teatterikoulussa ja kävi kuusikuukautisen kurssin New Yorkissa torontolaissyntyisen näyttelemisvalmentaja Paul Mannin kanssa. Vuonna 2005 Gale sai taiteiden maisterin oppiarvon Simon Fraserin yliopistosta (Vancouver).
Gale muutti vuonna 1988 Vancouveriin, jossa hän vuonna 1991 voitti Jessie Richardson -palkinnon sivuroolistaan teatterissa. Vuonna 1991 hän meni naimisiin ohjaaja John Cooperin kanssa. Cooper oli samalla hänen säännöllinen yhteistyökumppaninsa. Itse kirjoittamissaan näytelmissä Gale toi esiin mustaihoisten asemaan liittyneitä aiheita. Näillä avuilla hän pääsi myös ehdolle Kenraalikuvernöörin kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Hän kuoli syöpään.
Lehmälampi (Heinola)

| Lehmälampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°19′12″N, 26°04′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskujoki:  oka Iso-Rapaseen 
Järvinumero:  14.173.1.052
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  90,6 m  
Pituus:  140 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,423 km  
Pinta-ala:  1,132 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLehmälampi 
Lehmälampi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Lusin kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 90,6 metriä mpy.
Lohitin piirikunta

Lohitin piirikunta (engl. Lohit district, hindiksi लोहित जिला, Lohita jilā) on yksi Intian Arunachal Pradeshin osavaltion 17 piirikunnasta. Se rajautuu pohjoisesta Ala-Dibangin laakson piirikuntaan, idästä Anjaw’n piirikuntaan, etelästä Changlangin piirikuntaan ja lännestä Assamiin.
Lev Dodin

Lev Dodin (s. 14. toukokuuta 1944, Siperia) on venäläinen teatteri- ja oopperaohjaaja, joka on johtanut Pietarin Malyi-draamateatteria vuodesta 1975 alkaen. Hän toimii näyttelijäntyön opettajana Pietarin valtiollisessa teatteritaiteen akatemiassa.
Dodin on tehnyt ohjauksia ympäri maailmaa mm. Milanon La Scalassa, New Yorkissa, Lontoossa, Salzburgissa ja myös Suomen kansallisteatterissa. Kotimaassaan Dodin on palkittu useilla kunnianosoituksilla ja mm. Venäjän federaation palkinnolla. Hän on ohjannut mm. Dostojevskin, Tshehovin, William Goldingin ja Albert Camusin näytelmiä.
Dodin on tullut tunnetuksi siitä, että eräät hänen näytelmistään ovat pituudeltaan jopa kahdeksan tuntia. Hän on voittanut Venäjän arvostetuimman teatterialan palkinnon useina vuosina.
Tunnustukset ja palkinnot

Zolotaja Maskaja (1997, 1999, 2000, 2002, 2003, 2007)
Aiheesta muualla

The Guardian lehden haastattelu Lev Dodinista
Esittely Maly-draamateatterin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Laitakari

Laitakari voi tarkoittaa:
Sukunimenä

Aarne Laitakari (vuoteen 1906 Nybergh, 1890–1975), geologi ja professori
Aatto Laitakari (vuoteen 1906 Lönnqvist, 1883–1954), kansakoulujen tarkastaja, lehtori ja pedagogi
Eino Laitakari (vuoteen 1906 Nybergh, 1900–1978), majuri ja tietokirjailija
Erkki Laitakari (vuoteen 1906 Nybergh, 1892–1978), metsänhoitotieteen professori
Ilkka Laitakari (1929–1996), geologi ja professori
Jukka Laitakari (s. 1941), terveyskasvatuksen emeritusprofessori
Leena-Kaisa Laitakari-Kaila, myöh. Laitakari-Baxter (1924–1975), ruotsin kielen oppikirjojen tekijä
Pekka Laitakari (1920–1941), sotilas, spektroliitin löytäjä
Paikannimenä

Laitakari, saari Haukiputaan Martinniemen edustalla
Laitakari, kylä ja niemi Iin kunnassa
Laitakari, saari Kemin edustalla
Laitakari, ruots. Haraldsholmen, saari Kokkolan edustalla
Laitakari, niemi ja satama Luvialla
Laitakari, saari Oulun edustalla Hailuodon koillispuolella
Laitakari, saari Karsikon niemen edustalla Simossa
Muita

Laitakarin hylky Hailuodon pohjoispuolella.
Laitakarin puuhiomo Haukiputaan Laitakarissa
Laitakarin saha Kemin Laitakarissa
Leino (Keuruu)

| Leino |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°18′07″N, 24°19′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ristajoen valuma-alue (35.65)
Laskujoki:  oja Pistokseen 
Järvinumero:  35.654.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  152,2 m  
Rantaviiva:  1,753 km  
Pinta-ala:  8,219 ha  
Saaria:  1 
 fiLeino 
Leino  on Keski-Suomessa Keuruulla Mäkikylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,2 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä..
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Ristajoen valuma-alueella (35.65), jonka Kaijanjoen valuma-alueeseen (35.654) se kuuluu.
Lauluyhtye Fiori

Lauluyhtye Fiori on kahdeksan naisen lauluyhtye, joka on perustettu Jyväskylässä 1993. Yhtyeen pitkän toiminnana aikana sen ohjelmisto on vaihdellut kansanmusiikista keskiaikaiseen ja renessanssimusiikkiin sekä moderneihin sävellyksiin.
Viime vuosina yhtye on esittänyt suomalaista nykykansanmusiikkia, erityisesti Liisa Matveisen ja Tellu Turkan sävellyksiä. Vuonna 2007 alkoi yhteistyö englantilaisen Michael Parsonsin kanssa, kun Parsons sävelsi Fiorille laulusarjan Kolme laulua Sapphon fragmentteihin (Three Sappho songs). Yhteistyö on jatkunut ja syyskuussa 2009 Fiori kantaesitti Parsonsin Kaksi lastenlaulua antiikin Kreikasta (the Cicada song ja the Swallow song). Kesällä 2010 Fiori konsertoi Lontoossa ja äänitti nämä Parsonsin sävellykset.
Levytykset

Siiville, 2000
Marjankukka, 2007
Aiheesta muualla

Fiorin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Ludo Peeters

Ludo Peeters
Ludo Peeters (s. 9. elokuuta 1953) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän voitti Ranskan ympäriajossa kolme etappia vuosina 1980, 1982 ja 1986.
Peeters voitti muun muassa Pariisi-Brysselin 1977 ja 1979, Züri-Metzgeten 1985 sekä Pariisi-Toursin 1983 ja 1985.
Laitaatsalmen sillat

| Laitaatsalmen sillat |
| --- | --- |

Ajokaistoja:  4
Ylittää:  Laitaatsalmi
Sijainti:  Savonlinna
Ylläpitäjä:  Väylävirasto
Siltatyyppi:  jännitetty betoninen palkkisilta
Pituus:  eteläinen 492 m pohjoinen 497 m
Leveys:  eteläinen 12,75 m pohjoinen 8,75 m
Alituskorkeus:  24,5 m
Avattu liikenteelle:  13. joulukuuta 2017 (eteläinen silta) 15. marraskuuta 2018 (pohjoinen silta)
Koordinaatit:  61°52′41.336″N, 028°50′28.314″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Laitaatsalmen sillat ovat Savonlinnan Laitaatsalmen ylittävät kaksi kaksikaistaista maantiesiltaa, joista eteläinen avattiin liikenteelle 13. joulukuuta 2017. Jalankululle ja pyöräilylle uusi silta avattiin elokuussa 2018. Sillan molempiin päihin rakennettiin lisäksi hissit ja portaat kulun helpottamiseksi korkealle sillalle. Pohjoinen silta otettiin käyttöön 15. marraskuuta 2018. Se on eteläistä hieman kapeampi, sillä sille ei rakennettu kävely- ja pyörätietä.
Sillat ovat noin 500 metriä pitkiä, niiden alikulkukorkeus on korkeimmillaan 24,5 metriä ja kaltevuuskulma suurimmillaan kuusi prosenttia. Sillat ovat Suomen suurimpia betonisiltoja. Eteläisen sillan betonivalu kesti lähes viisi vuorokautta, ja se vaati betonia noin 5 000 kuutiometriä.
Uusien siltojen tavoite

Laitaatsalmen sillat ovat osa Saimaan syväväylän Savonlinnan kohdan siirtohanketta hankalasti navigoitavasta Kyrönsalmesta Laitaatsalmeen. Samalla poistui tarve katkaista ajoittain valtatie 14:n liikenne, sillä Kyrönsalmen sillat ovat avattavia läppäsiltoja. Laitaatsalmen uusista silloista rakennettiin niin korkeita, ettei niitä ole tarvetta avata vesiliikenteelle. Syväväylän siirtäminen vähensi vesiliikenteen onnettomuusriskiä ja samalla lyhensi väylää kolme kilometriä. Syväväylä siirtyi Laitaatsalmeen kesäkaudelle 2019, jonka jälkeen Kyrönsalmen siltoja ei tarvinnut enää avata. Siltaprojekti alkoi elokuussa 2016, ja urakoitsijana siinä on Destia.
Rautatiesilta

Uudet sillat korvaavat vanhan kaksikaistaisen Laitaatsalmen sillan, joka purettiin marras-joulukuussa 2018, kun pohjoinen silta otettiin käyttöön. Syksyllä 2018 purettiin myös Laitaatsalmen rautatiesilta, joka katkaisi ratayhteyden välillä Savonlinna–Rantasalmi. Siltaa oli käytetty purkamiseen asti väliaikaisena kävely- ja pyöräilyväylänä ja työmaa-ajoneuvojen ajoreittinä, kuten vanhaa maantiesiltaakin. Uusi, käännettävä rautatiesilta kuului alun perin Laitaatsalmen siltahankkeeseen, mutta se ei saanut rahoitusta. Koko projekti sai 40 miljoonan euron rahoituksen. Uusi rautatiesilta olisi vaatinut noin 12 miljoonaa euroa lisärahoitusta. Rataa ei purettu kuin pieneltä matkalta ja mahdollista uutta siltaa varten on paikkavaraus, suunnitelma ja ympäristölupa.
Siltojen talvikunnossapito

Tie kuuluu korkeimpaan tienhoitoluokkaan: sillä mitataan kitkaa ja liukkaus pyritään torjumaan ennakkoon.
Sillat altapäin nähtynä
Kevyttä liikennettä palvelevat etelänpuoleisella sillalla kaksi hissiä, jotka johtavat sillalta rantaan tai alemmalle katutasolle.
Laitaatsalmen sillat ylittävät salmen 24,5 metrin korkeudella
Lorena Ochoa

Lorena Ochoa LPGA Tourilla vuonna 2007.
Lorena Ochoa (s. 15. marraskuuta 1981 Guadalajara, Jalisco) on LPGA Tourilla kilpaileva meksikolainen golfaaja, joka on 23. huhtikuuta 2007 lähtien ollut naisten golfrankingin ykkönen. Hän on ensimmäinen ykköseksi noussut meksikolaisgolfaaja kautta aikojen.
Ochoa aloitti golfin pelaamisen viisivuotiaana ja voitti juniorina 22 turnausta Guadalajarassa sekä 44 kansallista turnausta. Nuorten golfin maailmanmestaruuden Ochoa voitti viisi kertaa peräkkäin, ja saatuaan golfstipendin hän aloitti opiskelut Arizonan yliopistossa vuonna 2000.
Opiskeluaikanaan Ochoa menestyi loistavasti: hän voitti tai oli toinen 18:ssa 20:stä pelaamastaan turnauksesta. Ochoa teki myös NCAA:n ennätykset seitsemällä peräkkäisellä voitollaan ja pistekeskiarvollaan 70,13.
Ochoa jätti yliopiston kahden vuoden opiskeluiden jälkeen ja siirtyi ammattilaiseksi. Ammattilaisurallaan Ochoa on voittanut kaksi major-turnausta: naisten Britannian avoimet (2007) ja Kraft Nabisco -mestaruuden (2008). Huhtikuussa 2007 hän ohitti maailmanrankingissa aiemmin ykköstilaa hallinneen Annika Sörenstamin. Ochoa on valittu Associated Pressin vuoden naisurheilijaksi vuosina 2006 ja 2007.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lorena Ochoa Wikimedia Commonsissa
Leiniö (Laukaa)

| Leiniö |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Laukaa
Koordinaatit:  62°28′10″N, 26°03′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kuusveden–Kynsiveden alue (14.35)
Laskujoki:  Kuusjoki Mannunselkään 
Järvinumero:  14.355.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,9 m  
Pituus:  350 m  
Leveys:  190 m  
Rantaviiva:  0,938 km  
Pinta-ala:  5,523 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLeiniö 
Leiniö  on Keski-Suomessa Laukaassa Tervatehtaan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Kuusveden–Kynsiveden alueella (14.35), jonka Nurmisen alueeseen (14.355) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 84,9 metriä mpy.
Sicán

Seremoniaveitsi (ns. tumi-veitsi) Sicánista, noin 850–1050 jaa.
Sicán (Lambayeque)  oli muinainen perulainen inkoja edeltänyt intiaanikulttuuri ja valtio, joka kukoisti Pohjois-Perun rannikkoseuduilla Lambayequen laaksossa noin vuosina 700—1375. Sicánin alku liittyi Mochen, Warin ja Tiwanakun luhistumiseen. Kulttuuri jätti jälkeensä kaupunkeja, pyramideja ja hautoja.
Sicánia ei pidä sotkea Sipániin, josta on tehty hautalöytöjä.
Sicánin arvellaan saaneen alkunsa mochekulttuurista. Varhaisia keskuksia olivat muun muassa Pampa Grande ja Batan Grande. Sicán-keskukset tunnetaan pyramideistaan, kanavistaan ja metallitöistä, mm uhriveitsiä ja naamioita. 
On löydetty lukuisia kuninkaanhautoja.
Ajanjaksolla 1050—1100 alueella oli tulvia. Tällöin Sicánin ympäristö paloi ja painopiste siirtyi El Purgatorioon.
Noin vuonna 1375 inkojen kilpailija Chimor-valtio valloitti Sicánin alueen.
Inkat kuitenkin pitivät aluetta vallassaan 40 vuotta alkaen vuosina 1438–1471 hallinneesta inkavalloittaja Pachacútecista.
Sicanissa oli mahdollisesti noin 75 000 asukasta, ja sen pinta-ala oli noin 14 000 km².
Sicánin metallityöt

Sicánin metallityöt tehtiin "kadonnut vaha"-menetelmälläselvennä. Siinä muotti tehdään ensin vahasta, se ympäröidään savella ja savea poltettaessa keramiikaksi vaha sulaa pois. Vasta keramiikkainen on lopullinen muotti. Metallina käytettiin mm. kultaa, hopeaa tai arsenikkikuparia. Varsinaista pronssia ei tunnettu. Sicanin arsenikkikupari oli lähimpänä vanhan maailman pronssia.
Sicanin kaudet

Varhainen 700-900 Keski-Cajamarcan ja Warin vaikutusta
Keskinen 900-1100
Myöhäinen 1100-1375
Varhainen ja keskinen Sicánin kausi

Mochen asutus Pampa Grande Lambayequen laaksossa paloi noin vuonna 700, joka kuuluu Mochen kauteen V. Mochen luhistuttua perusti Cajamarca-valtio alueelle asutuskeskuksia. Cajamarca ja ylängön Wari vaikuttivat alueella voimakkaasti vuosina 700–900. Näin ollen Sicánin kulttuurissa on Mochen, Cajamarcan ja Warin vaikutusta.
Keski-Sicánin (900–1100) aikana kumpuja rakennettiin aikaisempaa enemmän,  ja suuria pyramidikumpuryhmiä syntyi mm. Chornancapiin ja Chotunaan meren rannalle. Ns. Sicánin herran kuvat saattavat esittää Naymlapia, Sicánin dynastian perustajaa. Lambayequen alueella oli kymmenen suurta keskusta.
Batán Grande

Batán Grande (Poma) oli lopulta suurin Sicánin keskittymä La Lechen laaksossa varhaisella ja keskisellä Sicánin kaudella vuosina 700 tai 800-1100. Monumenttikeskustassa oli 12 kumpua ja se peitti 4 km² alan. Kummut tehty myöhäisen Mochen (Pampa Grande) tyylillä tekemällä reunus ja täyttämällä seinien väli. Batán Grande oli metalliseppien keskus. Sepät tuottivat kultapaloja nimeltä "naipes" ("pelikortit").
Ne olivat pieniä I:n muotoisia metallipaloja joita käytettiin ehkä rahoina. Muualla Perussa ei yleensä käytetty rahaa, mutta Ecuadorista on löydetty merkkejä metallipalojen käytöstä rahoina.
Batán Granden tuho ja myöhäinen Sicán

Batán Granden tuhosivat tulva (voimakas El Niño
pitkine sateineen) ja tulipalo.
Samoihin aikoihin muualla Tiwanaku tuhoutui ja Chan Chania Chotunia, Pacatnamua kohtasi katastrofi, mutta nämä rakennettiin uudestaan.
Myöhäinen Sicán 1100–1370 rakentui El Purgatorion (nykyisen Túcumen) ympärille. Sicánin herraa ei enää nähty taiteessa, mikä voi johtua tulvaan liittyvästä Sicánin herran arvostuksen romahtamisesta. Muinaisilla Andeilla nimittäin johtaja oli vastuussa sadon onnistumisesta.
Adorno discoidal dorado, laminado y calado decorado con lentejuelas
Lambayeque