stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johnny Shines
Elämä

Shines vietti suuren osan lapsuuttaan Memphisissä soitellen slidekitaraa baareissa ja kadulla. Hänen ensimmäisen musiikilliset vaikuttajansa olivat Blind Lemon Jefferson ja Howlin' Wolf, mutta kitaransoiton hän oppi äidiltään. Shines muutti Hughesiin, Arkansasiin vuonna 1932 ja työskenteli siellä kolme vuotta maatiloilla. Tavattuaan bluesmuusikko Robert Johnsonin hän päätti palata musiikin pariin vuonna 1935. Shines ja Johnson kiertelivät yhdessä etelässä ja pohjoisessa aina Ontariossa asti, jossa he esiintyivät paikallisessa radio-ohjelmassa. Kaksikko erosi vuonna 1937, vuotta ennen Johnsonin kuolemaa.
Johnny Shines soitteli ympäri etelävaltioita vuoteen 1941, jolloin hän palasi Kanadaan aikomuksenaan ottaa laiva Afrikkaan. Näin ei tapahtunut vaan sen sijaan hän muutti Chicagoon, jossa alkoi työskennellä rakennusalalla saatuaan töitä serkultaan samalla jatkaen soittelua paikallisissa baareissa.
Shines levytti Columbia Recordsille vuonna 1946, mutta levy-yhtiö ei koskaan julkaissut näitä äänityksiä. Vuonna 1950 hän levytti Chess-merkille kaksi kappaletta. Vuonna 1952 Johnny Shines levytti J.O.B. Recordsille. Näitä sessioita pidetään usein Shinesin uran parhaina. Levyt olivat kuitenkin kaupallinen floppi ja vuonna 1958 Shines myi soittimensa ja palasi rakennuksille.
Shines kuitenkin oli edelleen bluespiireissä mukana työskennellen valokuvaajana keikoilla myyden kuvia matkamuistoiksi. Vuonna 1966 hänet saatiin puhuttua mukaan Vanguard Recordsin nykyään klassikoksi nousseelle Chicago/The Blues/Today! -levylle. Sen kolmas osa ja sitä seuranneet albumit Testamentille ja Blue Horizonille nostivat Shinesin suuren yleisön tietoisuuteen.
Shines alkoi keikkailla yhdessä Chicago All Starsin ja Lee Jacksonin, Big Walter Hortonin ja Willie Dixonin kanssa. Shines keikkaili myös Robert Johnsonin kasvatin Robert Lockwood Jr:n kanssa. Vuonna 1980 Shines sai sydäninfarktin. Hän esiintyi dokumentissa Searching for Robert Johnson ja julkaisi viimeiseksi jääneen albuminsa Back To The Country vuonna 1991. Levyllä vierailivat Snooky Prior ja Johnny Nicholas. Vuonna 1989 Shines tapasi nuoren minnesotalaisen bluesmuusikon Kent Duchainen, jonka kanssa hän keikkaili pari vuotta, kunnes kuoli huhtikuussa 1992.
Shines valittiin Blues Hall of Fameen vuonna 1992.
Aiheesta muualla

Johnny Shines  AllMusicissa (englanniksi)
Kuvitettu diskografia
Johnny Shines Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jubankiuru

| Jubankiuru> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiurut Alaudidae
Suku::  Pensaskiurut Mirafra
Laji::  ashi
Kaksiosainen nimi
 Mirafra ashi  (Colston, 1982) 

Katso myös
   Jubankiuru Wikispeciesissä   Jubankiuru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jubankiuru (Mirafra ashi) on Somalian kotoperäinen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää rannikkotasangon Uarshekin alueella noin 80 kilometriä Mogadishusta pohjoiseen. Peter Colston kuvaili lajin holotyypin Uarshekista vuonna 1982.
Johnny Sheffield

| Johnny Sheffield |
| --- | --- |
 Johnny Weissmuller ja Johnny Sheffield elokuvassa Tarzanin poika vuonna 1939.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1931 Pasadena, Kalifornia
Kuollut: 15. lokakuuta 2010 (79 vuotta) Chula Vista, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jon Matthew Sheffield "Johnny" Cassan (11. huhtikuuta 1931 Pasadena, Kalifornia – 15. lokakuuta 2010 Chula Vista, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti lapsinäyttelijänä ja loi lopulta koko uransa varsin nuorena; hän päätti aktiiviuransa jo vuonna 1955.
Sheffield syntyi Pasadenassa, Kaliforniassa, näyttelijä Reginald Sheffieldin poikana. Hän esiintyi 1930–1950-luvuilla lukuisissa viidakkoaiheisissa Tarzan- ja Bomba-elokuvissa.
Johnny kuoli sydänkohtaukseen kotonaan.
Myös Sheffieldin veli Billy toimi nuorella iällään näyttelijänä.
Elokuvat

Tarzanin poika (Tarzan Finds a Son!, 1939)
Tarzanin salainen aarre (Tarzan's Secret Treasure, 1941)
Tarzan suurkaupungissa (Tarzan suurkaupungissa, 1942)
Tarzanin erämaan seikkailut (Tarzan's Desert Mystery, 1943)
Tarzan ja viidakkokansa (Tarzan Triumphs, 1943)
Tarzan ja amatsoonit (Tarzan and the Amazons, 1945)
Aarniometsän poika (Bomba, the Jungle Boy, 1949)
Viidakon musta pantteri (Bomba on Panther Island, 1949)
Bomba ja kätketty kaupunki (Bomba and the Hidden City, 1950)
Bomba ja kadonnut tulivuori (The Lost Volcano, 1950)
Tarzanin pojan seikkailut (Bomba and the Elephant Stampede, 1951)
Viidakon nuori Tarzan (Bomba and the Lion Hunters, 1951)
Bomba – Tarzanin poika (African Treasure, 1952)
Tarzanin poika ja viidakkotyttö (Bomba and the Jungle Girl, 1952)
Viidakon rummut (Safari Drums, 1953)
Tarzanin pojan kosto (The Golden Idol, 1954)
Tarzanin poika ja tappajaleopardi (Killer Leopard, 1954)
Bomba, viidakon valtias (Lord of the Jungle, 1955)
Aiheesta muualla

Johnny Sheffield Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
John Bardeen

| John Bardeen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1908 Madison, Yhdysvallat
Kuollut: 30. tammikuuta 1991 (82 vuotta) Boston, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Wisconsinin yliopisto Princetonin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Eugene Wigner
Instituutti:  University of Illinois at Urbana-Champaign Bell Labs
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Transistori BCS-teoria
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1956, 1972) Franklin-mitali (1975)
John Bardeen (23. toukokuuta 1908 – 30. tammikuuta 1991) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hän on ainoa, joka on saanut Nobelin fysiikanpalkinnon kahdesti, ensin transistorista 1956 ja sitten suprajohtavuuden BCS-teoriasta 1972.
Bardeen opiskeli diplomi-insinööriksi Wisconsinin yliopistossa, meni töihin öljy-yhtiöön, kyllästyi työhön ja meni jatkamaan opintojaan Princetonin yliopistoon. Siellä hän opiskeli sekä matematiikkaa että fysiikkaa ja väitteli matemaattisesta fysiikasta 1936. Hänen kiinteän olomuodon fysiikkaan liittyvän väitöskirjansa ohjasi Eugene Wigner, joka palkittiin myöhemmin Nobelin fysiikanpalkinnolla. Sodan jälkeen Bardeen meni töihin Bell Labsiin.
Bell Labsissa Bardeen ja Walter Brattain keksivät kärkitransistorin, jota he esittelivät vuonna 1947. Tämän jälkeen William Shockley kehitti liitostransistorin. Shockley, Bardeen ja Brattain saivat Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1956 transistorin kehittämisestä ja puolijohteita koskevista tutkimuksistaan.
Bardeen palasi akateemiseen maailmaan 1951 siirtyessään Illinoisin yliopistoon Urbana-Champaigniin. Hänen ensimmäinen jatko-opiskelijansa oli Nick Holonyak, joka keksi myöhemmin LEDin. Bardeen työskenteli Leon Cooperin ja Robert Schriefferin kanssa kehittääkseen suprajohtavuudelle mikroskooppisen teorian, joka perustuisi aineen perusosasten, elektronien ja atomiydinten ominaisuuksiin. He julkaisivat teoriansa vuonna 1957. Tämä työ, jota kutsutaan heidän nimiensä alkukirjainten mukaan BCS-teoriaksi, toi Bardeenille, Cooperille ja Schriefferille Nobelin palkinnon vuonna 1972.
Kirjallisuutta

Hoddeson, Lillian & Daitch, Vicki: True Genius : the Life and Science of John Bardeen.  Joseph Henry Press, 2002.  ISBN 978-0309095112.  Teoksen verkkoversio.
Tiilikanjoki

Tiilikanjoki eli myös Tiilikkajokion 40 km pitkä joki Vuoksen vesistössä Pohjois-Savossa, Rautavaaran ja Lapinlahden kunnissa. Se alkaa Tiilikkajärven kansallispuistossa sijaitsevasta Tiilikasta, ja siinä on monia koskia. Joki kulkee asumattomien erämaiden halki ja laskee Älänteen Tiilikanselkään, josta se jatkaa kulkuaan hyvin koskisena Lapinlahden Korpiseen ja Sälevään. Joki on urheilukalastusalue. Kaloja ovat muun muassa taimen ja hauki. Tiilikanjoki tunnetaan myös melontareittinä, jonka lähtöpiste on Tiilikkajärven kansallispuiston opastuspisteessä. Joki on tunnettu runsaasta majavakannastaan.
Teräspoika

Teräspoika voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Teräspoika, suomalainen sarjakuvalehti
Teräspoika eli Conner Kent, DC Comicsin sarjakuvissa esiintyvä supersankari
Teräspoika eli Jon Kent, DC Comicsin sarjakuvissa esiintyvä supersankari, Teräsmiehen ja Lois Lanen biologinen poika
Superboy, yhdysvaltalainen televisiosarja
Superboy, DC Comicsin julkaisema sarjakuvalehti nuoren Teräsmiehen seikkailuista.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Teräspoika”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Johnny Spunky

Juha Kaarsalo aka Johnny Spunky
Johnny Spunky (s.16. marraskuuta 1958 Turku), oikealta nimeltään Juha Kaarsalo, 
on suomalainen muusikko ja säveltäjä ja tuottaja.
Diskografia

Sonic Psychobody, Cassette, 1986
Lunar Power, EP, Hiljaiset Levyt HIKS-006, 1987
My Second Coming, EP, Hiljaiset Levyt HIKS-012, 1989
Mutatio vitalis, EP, Hiljaiset Levyt HIKS-022, 1990
Shades of Things to Come, CD, Pinke 1, 1995
Kirjallinen tuotanto

Ajan kuristus (Hiljainen Kulttuuriyhdistys 1988)
Perillä ennen lähtöä (1988)
Legenda German Elsassilaisesta (antologiassa "Loivan Maan Saga", Ooli 1999)
Ajatusten maisemissa (Ooli 2000)
Apollon valo (Kustannus HD, 2006)
Sampsan alueen historia (Kustannus HD, 2007)
Kohti outoa totuutta (Kustannus HD, 2008)
Tapio Laurila ja iloinen peli - musiikkimiehen muotokuva (Kustannus HD, 2008)
Aiheesta muualla

Juha Kaarsalo (Arkistoitu – Internet Archive)
Johnny Spunkyn sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Johnny Spunkyn sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Joonas Järvinen

| Joonas Järvinen |
| --- | --- |
 Joonas Järvinen lokakuussa 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1989 (ikä 35) Turku
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Järä
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  97 kg
Seura
Seura:  Lukko
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  36
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  TPS (SML) Pelicans (SML) Milwaukee Admirals (AHL) HK Sotši (KHL) HIFK (SML) Kunlun Red Star (KHL) Tappara (SML) Jokerit (KHL)  Ässät (SML) Düsseldorfer EG (DEL)
Joonas Petteri Järvinen (s. 5. tammikuuta 1989 Turku) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Rauman Lukossa.
Pelaajaura

Numerolla 36 pelaava Järvinen nousi Turun Palloseuran vakiokokoonpanoon, kun joukkueen kapteeni Aki Berg loukkaantui. Järvinen voitti TPS:ssä Suomen mestaruuden kaudella 2009–2010. Järvinen siirtyi Pelicansiin kaudeksi 2011–2012. Hän oli mukana voittamassa Pelicansin kanssa SM-hopeaa kaudella 2011–2012.
Järvinen valittiin Suomen joukkueeseen MM-kisoihin 2012, joissa hän pelasi numerolla 56, Ossi Väänäsen pakkiparina.
Kaudeksi 2012–2013 Järvinen siirtyi Nashville Predatorsin organisaatioon.
Kahden Pohjois-Amerikassa vietetyn kauden jälkeen kesäkuussa 2014 uutisoitiin Järvisen siirtyvän KHL-tulokkaan, HK Sotšin riveihin.
Toukokuussa 2015 Järvinen solmi yksivuotisen sopimuksen HIFK:n kanssa.
HK Sotši myi Järvisen KHL-oikeudet Helsingin Jokereille kesäkuussa 2015. Sotši sai vaihdossa KHL:n varaustilaisuuden 1. kierroksen varausoikeuden.[lähde? ]
Oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2020–2021 Järvinen marraskuussa 2020 try-out -sopimuksella KHL-joukkue Jokereihin, kun joukkueen kokoonpanosta oli useita pelaajia sivussa koronavirustartuntojen vuoksi. Jokereita valmensi hänelle Suomen A-maajoukkueesta tuttu Lauri Marjamäki. Järvinen pelasi siellä kaksi ottelua. Joulukuussa hän siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Porin Ässiin.
Lokakuussa 2023 Järvinen palasi SM-liigaan ja hän siirtyi kahden kuukauden sopimuksella Rauman Lukkoon paikkaamaan puolustuksen loukkaantumisia. Sopimukseen sisältyi optio loppukaudesta 2023–2024. Marraskuun lopulla Lukko käytti option ja teki Järvisen kanssa loppukauden kattavan jatkosopimuksen.
Joe Morello

| Joe Morello |
| --- | --- |
 Morello esiintymässä The Dave Brubeck Quartet -yhtyeen kanssa Länsi-Saksassa vuonna 1967.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1928 Springfield, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 12. maaliskuuta 2011 (82 vuotta)
Ammatti:  rumpali, opettaja
Muusikko
Aktiivisena:  1955–2011
Tyylilajit:  jazz, cool jazz, West Coast jazz, third stream
Soittimet:  rumpusetti 
Yhtyeet:  Paul Desmond Dave Brubeck Eugene Wright
Levy-yhtiöt:  Columbia
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Joseph A. ”Joe” Morello (17. heinäkuuta 1928 Springfield, Massachusetts – 12. maaliskuuta 2011) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän aloitti kuusivuotiaana viulun soiton, ja soitti ensimmäisen kerran orkesterissa kolme vuotta sen jälkeen. Morello kuitenkin siirtyi viulunsoitosta rumpuihin, joiden soittajana hänet tunnetaan parhaiten.
Osittainen iskografia > Orkesterinjohtajana

The Joe Morello Sextet (Intro, 1956)
Joe Morello (RCA, 1962)
Its About Time (1962)
Another Step Forward (Ovation, 1972)
Going Places (Digital Music Products, 1993)
Morello Standard Time (DMP, 1994)
Osittainen iskografia > Sessiomuusikkona > Gary Burton

New Vibe Man in Town (RCA, 1961)
Who Is Gary Burton? (RCA, 1962)
Osittainen iskografia > Sessiomuusikkona > Dave Brubeck

Time Out
Short’nin’ Bread
Time Further Out
Countdown—Time in Outer Space
At Carnegie Hall
For Drummers Only
Jorma Likovuori

Jorma Kalevi Likovuori (s. 18. huhtikuuta 1937 Lahti) on suomalainen Hollolan Pyhäniemessä asuva kirjailija.
Likovuori on työskennellyt maa- ja sahatyömiehenä 1950- ja 1960-luvuilla.
Teoksia

Seutu : novellikokoelma. Otava 1963
Karviaismarjoja : radiokuunnelma.
Matka maalle : radiokuunnelma.
Enni ja mäyräperhe : lasten romaani. Otava 1981
John Garcia

| John Garcia |
| --- | --- |
 John Garcia vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1970 (ikä 54)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1989–
Tyylilajit:  stoner rock
Soittimet:  laulu
Yhtyeet:  Kyuss   Slo Burn   Unida   Hermano
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John Garcia Unidan konsertissa vuonna 2000.
John Garcia (s. 4. syyskuuta 1970) on yhdysvaltalainen rock-laulaja, joka tunnetaan parhaiten Kyussin laulajana. Garcia on myös laulanut lukuisissa muissa yhtyeissä, kuten Slo Burn ja Unida, ja tällä hetkellä hän on laulajana Hermanossa.
Kyuss

Ollessaan high schoolissa Garcia perusti kitaristi Joshua Hommen kanssa Kyussin (alun perin nimellä Sons of Kyuss). Kyuss teki kaiken kaikkiaan viisi täysimittaista albumia, joilla kaikilla  olivat mukana John Garcia ja Josh Homme. Lokakuussa 1995, vain kolme kuukautta ...And the Circus Leaves Town -albumin julkaisun jälkeen, Kyuss hajosi. Yhtyeen viimeiseksi julkaisuksi jäi 10 tuuman vinyyli, jolla ovat kappaleet ”Into the Void”, ”Fatso Forgotso” ja ”Fatso Forgotso (Flip The Phase)”. Kappaleet julkaistiin myöhemmin split-CD:llä yhdessä Queens of the Stone Agen kanssa. Homme liittyi Kyussin jälkeen tähän yhtyeeseen.
Elämä Kyussin jälkeen

Vuonna 1996 Garcia liittyi stoner rock -yhtye Slo Burniin, jonka EP:tä Amusing the Amazing varsinkin Kyuss-fanit arvostivat. Tämän takia yhtye esiintyi jopa vuoden 1997 Ozzfestissä, mutta EP jäi sen ainoaksi julkaisuksi.
Slo Burnin hajoamisen jälkeen Garcia perusti Unidan, jossa myös Kyussin basisti Scott Reeder vieraili erään esiintymisen aikana. Unida julkaisi yhden albumin ja yhden split-julkaisun Dozerin kanssa. Sitten yhtye sai levytyssopimuksen Rick Rubinin levy-yhtiölle, American Recordsille. Unida nauhoitti toisen albumin, mutta Island/Def Jam Records ei suostunut julkaisemaan sitä, koska ei pitänyt siitä. Huhujen mukaan albumi olisi saatavilla laittomasti internetistä.[lähde? ] Yhtye teki albumista kopioita faneilleen kiertueellaan. CD:n nimi on El Coyote.
Vuonna 1998 Garcia liittyi Hermanoon, useiden stoner rock -muusikoiden sivuprojektiin.
Vuonna 2003 Garcia nauhoitti lauluosuudet kappaleeseen ”Born Too Slow”, jonka esittäjä on The Crystal Method. Kappaleesta tuli The Crystal Methodin albumin Legion of Boomin ykkössingle, ja se sai paljon radiosoittoaikaa. Myös Limp Bizkitin kitaristi Wes Borland soitti kappaleen nauhoituksissa.
20. joulukuuta 2005 Garcia ja Homme esiintyivät jälleen yhdessä Queens of the Stone Agen keikan encorena Wiltern Theatressa, Los Angelesissa, Kaliforniassa. He esittivät kolme Kyussin kappaletta: ”Thumb”, ”Hurricane” ja ”Supa Scoopa and Mighty Scoop”.
Vuonna 2006 Garcia vieraili Danko Jonesin kolmannella albumilla Sleep Is the Enemy, kappaleessa ”Invisible”.
Diskografia

Sons of Kyuss – Sons of Kyuss (1990)
Kyuss – Wretch (1991)
Kyuss – Blues for the Red Sun (1992)
Kyuss – Welcome to Sky Valley (1994)
Kyuss – ...And the Circus Leaves Town (1995)
Kyuss/Queens of the Stone Age – Kyuss/QOTSA Split (1997)
Slo Burn – Amusing the Amazing EP (1997)
Unida/Dozer – Unida/Dozer Split
Unida – Coping With The Urban Coyote (1999)
Unida – For the Working Man (never released)
Hermano – Only a Suggestion (2002)
Hermano – Dare I Say... (2004)
Hermano – Live at W2 (2005)
Hermano –  ...Into the Exam Room (2007)
Vista Chino – Peace (2013)
Joe Kidd

| Joe Kidd |
| --- | --- |
 DVD:n kansikuva
Ohjaaja:  John Sturges
Käsikirjoittaja:  Elmore Leonard
Tuottaja:  Robert Daley Sidney Beckerman
Säveltäjä:  Lalo Schifrin
Kuvaaja:  Bruce Surtees
Leikkaaja:  Ferris Webster
Pääosat:  Clint Eastwood Robert Duvall Don Stroud John Saxon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  Yhdysvallat 14. heinäkuuta 1972 Suomi 1. syyskuuta 1972
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Joe Kidd on lännenelokuva vuodelta 1972. Sen on ohjannut John Sturges ja käsikirjoittanut kirjailija Elmore Leonard. Elokuva oli Sturgesin viimeisiä lännenelokuvia. Elokuvan pääosaa näyttelee Clint Eastwoodin.
Juoni

Maanomistaja Frank Harlan (Robert Duvall) alistaa meksikolaisia viljelijöitä New Mexicon osavaltiossa. Maanviljelijöiden vastarinnan vuoksi hän palkkaa avuksi Joe Kidd -nimisen miehen (Eastwood). Pian Kidd kuitenkin tajuaa, että Harlan on tosiasiassa paha ja hän kääntyy viljelijöiden puolelle.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clint Eastwood  | … |  Joe Kidd   |
|  Robert Duvall  | … |  Frank Harlan   |
|  John Saxon  | … |  Luis Chama   |
|  Don Stroud  | … |  Lamarr   |
|  Stella Garcia  | … |  Helen   |
|  James Wainwright  | … |  Mingo   |
|  Paul Koslo  | … |  Roy   |
|  Dick Van Patten  | … |  hotellin pitäjä   |
|  Gregory Walcott  | … |  Mitchell   |
|  Lynne Marta  | … |  Elma   |
|  John Carter  | … |  tuomari   |
|  Pepe Hern  | … |  pappi   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kuvasi elokuvaa rouheaksi ja näyttäväksi uuslänkkäriksi ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Joe Kidd Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Joe Kidd Elonet.
João Carlos Seneme

João Carlos Seneme CSS (s. 11. joulukuuta 1958 Gertrudes) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. joulukuuta 1985 ja nimitettiin Curitiban arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Albulaen titulaaripiispaksi 17. lokakuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. joulukuuta. Pääkonsekrattorina toimi Moacyr José Vitti, jota avustivat Dirceu Vegini ja Antônio Alberto Guimarães Rezende.
Iso-Kotanen (Kivijärvi)

| Iso-Kotanen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Kivijärvi
Koordinaatit:  63°09′28″N, 25°16′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44)
Laskuoja:  oja Kaskilampeen 
Järvinumero:  14.443.1.014
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  164,4 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  290 m  
Rantaviiva:  2,803 km  
Pinta-ala:  15,361 ha  
Tilavuus:  0,0002326 km³ 
Keskisyvyys:  1,51 m  
Suurin syvyys:  4,6 m  
Saaria:  2 
 fiIso-Kotanen 
Iso-Kotanen  on Keski-Suomessa Kivijärvellä  Talviaislahden lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,1 kilometriä pitkä, 290 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 15,4 hehtaaria. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 232 600 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys on 4,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Kivijärven–Vuosjärven alueella (14.44), jonka Kivijärven alueeseen (14.443) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 164,4 metriä mpy.
João Corso

João Corso (30. maaliskuuta 1928 Cajobí – 15. lokakuuta 2014) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 30. elokuuta 1953 ja nimitettiin Camposin hiippakunnan piispaksi 12. lokakuuta 1990. Piispaksi konsekroinnin suoritti 8. joulukuuta Carlos Alberto Etchandy Gimeno Navarro, jota avustivat Antônio Barbosa ja Karl Josef Romer.
Corso erosi tehtävistään 22. marraskuuta 1995.
Josef Mysliveček

Josef Mysliveček
Josef Mysliveček (9. maaliskuuta 1737 Praha – 4. helmikuuta 1781 Rooma) oli tšekkiläinen säveltäjä. Hän opiskeli aluksi filosofiaa, mutta ryhtyi kuitenkin mylläriksi. 1760-luvulla Mysliveček lähti Venetsiaan opiskelemaan musiikkia. Hän päätti pian jäädä pysyvästi asumaan Italiaan.
Myslivečekin ensimmäinen ooppera sai ensiesityksensä Bergamossa vuoden 1766 tienoilla. Myöhemmin useita säveltäjän oopperoita esitettiin myös Italian ulkopuolella. Hänen viimeiset oopperansa eivät kuitenkaan olleet kovin menestyksekkäitä.
Kaikkiaan 28 oopperan lisäksi hänen sävellystuotantoonsa kuuluu kahdeksan oratoriota, useita kantaatteja, yli 50 sinfoniaa, 29 alkusoittoa, 16 konserttoa ja 134 kamarimusiikkiteosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Josef Mysliveček Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Freeman, Daniel E.: Josef Mysliveček, "Il Boemo": the Man and His Music.  (Detroit Monographs in Musicology/Studies in Music, 54)  Sterling Heights (Mich.):  Harmonie Park Press, 2009.  ISBN 978-0-89990-148-0.
Jouko Niskanen

Jouko Juhani Niskanen (s. 10. toukokuuta 1943 Sotkamo) on suomalainen entinen keskimatkojen juoksija.
Niskanen voitti 1 500 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1973 ajalla 3.48,0 . Hän oli toinen 800 metrillä vuonna 1975 ja 1 500 metrillä vuonna 1974. 800 ja 1 500 metrillä hän oli kolmas vuonna 1972.
Seuratasolla Niskanen edusti Sotkamon Jymyä.
Saavutukset > SM-mitalit

hopeaa   1.53,3 Seinäjoki 1975
pronssia 1.50,5 Joensuu   1972
pronssia 1.54,4 Turku     1973 (sisäratojen SM-kisat)
kultaa   3.48,0 Hyvinkää     1973
hopeaa   3.50,4 Jyväskylä    1974
pronssia 3.51,2 Joensuu      1972
pronssia Kalajoki 1974
pronssia 4×800 Kuortane 1974
Saavutukset > Maaotteluedustukset

6. 3.45,2  Helsinki      1972
6. 3.56,25 Tukholma SWE  1973
6. 3.45,5  Helsinki      1974
4. 3.41,38 Helsinki      1974
6. 3.46,6  Sotši URS     1974
Saavutukset > Suomen ennätykset

35 v. 1 000 m: 2.23,5 Imatra 27.7.1978
Toinen Esran kirja

Toinen Esran kirja (engl. 2. Esdras, lat. 2. Esdras, kreik. II Еσδρας) voi tarkoittaa seuraavia:
Vulgatassa: Nehemian kirja
Septuagintassa: Esran ja Nehemian kirjat yhdistettyinä
muinaiskirkkoslaavilaisessa ja siihen perustuvissa Raamatun käännöksissä: Kreikkalainen Esran kirja
monissa englanninkielisissä raamatunkäännöksissä: apokryfinen Latinalainen Esran kirja (Esran ilmestys)