stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Trooppi (filosofia)
Kirjallisuutta

Campbell, Keith: Abstract Particulars.  Oxford:  Basil Blacwell, 1990.
Denkel, Arda: Object and Property.  Cambridge:  Cambridge University Press, 1996.
Ehring, D.: Tropes: Properties, Objects, and Mental Causation.  Oxford:  Oxford University Press, 2011.
FIsher, A.R.J. Instantiation in Trope Theory. American Philosophical Quarterly, 55 vsk nro 2, 2018.
Guigon, G. & G. Rodriguez-Pereyra (toim.): Nominalism about Properties: New Essays.  London:  Routledge, 2015.
Keinänen, Markku: Trooppiteoriat ja relaatiossa olemisen analyysi. Ajatus, joulukuu 2018, 75. vsk, nro 1.  Suomen Filosofinen Yhdistys.
Keinänen, Markku: Trooppinominalismi ja kvantiteettitrooppien "samanlaisuus". Ajatus, 2014, 71. vsk, nro 1.
Kriegel, Uriah: Trope Theory and the Metaphysics of Appearances. American Philosophical Quarterly, January 2004, 41. vsk, nro 1.
Maurin, A.S.: If Tropes.  Dordrecht:  Kluwer, 2002.
Mellor, D.H. & Alex Oliver (toim.): Properties.  Oxford:  Oxford University Press, 1997.
Quine, W. V. O.: ”On What There is”, From a Logical Point of View.  (2nd/ed.)  N.Y.:  Harper and Row, 1961.
Simons, Peter: Particulars in Particular Clothing - Three Trope Theories of Substance. Philosophy and the Phenomenological Research, 1994, 54. vsk.
White, Hayden: Metahistory.  Johns Hopkins University Press, 1973.
Williams, D. C.: On the Elements of Being. Review of Metaphysics, 1953, 17. vsk.
Aiheesta muualla

MacLeod, M. & Rubenstein, E.: Universals The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Maurin, Anna-Sofia: Tropes The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Rodriguez-Pereyra, Gonzalo: Nominalism in Metaphysics The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Tron

| Tron |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Steven Lisberger
Käsikirjoittaja:   Steven Lisberger  Bonnie MacBird 
Tuottaja:  Donald Kushner
Säveltäjä:  Wendy Carlos
Kuvaaja:  Bruce Logan
Leikkaaja:  Jeff Gourson
Pääosat:   Jeff Bridges  Bruce Boxleitner  David Warner  Cindy Morgan  Barnard Hughes 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Productions
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix Disney+
Ensi-ilta:   1982-7-99. heinäkuuta 1982 (Yhdysvallat)  1983-4-11. huhtikuuta 1983 (Suomi)  
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  17 000 000 Yhdysvaltain dollaria
Seuraaja:  Tron: Perintö
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tron on vuonna 1982 valmistunut tieteiselokuva ja ensimmäisiä elokuvia, joissa käytettiin merkittävästi tietokonegrafiikkaa. Elokuvan ohjasi Steven Lisberger, ja se oli ehdolla kahden Oscar-palkinnon saajaksi (puvustus ja äänisuunnittelu).
Elokuvalle on julkaistu vuonna 2010 seuraaja Tron: Perintö.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jeff Bridges  | … |  Kevin Flynn, Clu   |
|  Bruce Boxleitner  | … |  Alan Bradley, Tron   |
|  David Warner  | … |  Ed Dillinger, komentaja Sark, Master Control -ohjelma (ääni)   |
|  Cindy Morgan  | … |  Lora Baines, Yori   |
|  Barnard Hughes  | … |  tri Walter Gibbs, Dumont   |
|  Dan Shor  | … |  Ram, Roy Kleinberg   |
|  Peter Jurasik  | … |  Crom   |
|  Tony Stephano  | … |  Peter, Sarkin luutnantti   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen sanoo Tronin juonta takeltelevaksi mutta efektejä kiinnostaviksi ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Muu media

Elokuvaan liittyen on julkaistu myös vuoden 1982 videopeli Tron.
Pjotr Tšaadajev

| Pjotr Tšaadajev Пётр Чаадаев |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1794 Moskova, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 26. huhtikuuta 1856 (61 vuotta) Moskova, Venäjän keisarikunta
Ammatti:  filosofi, poliitikko
Muut tiedot
Koulutus: Moskovan yliopisto
Merkittävät teokset: Filosofisia kirjeitä
Pjotr Jakovlevitš Tšaadajev (ven. Пётр Я́ковлевич Чаада́ев); (7. kesäkuuta (J: 27. toukokuuta) 1794 Moskova, Venäjän keisarikunta – 26. huhtikuuta (J: 14. huhtikuuta) 1856 Moskova) oli venäläinen filosofi ja käytännön poliitikko.
Hän julkaisi teoksen Filosofiset kirjeet (ransk. Lettres philosophiques), joka kiellettiin Venäjällä. Hän sai kuitenkin julkaistuksi teoksen ensimmäisen osan Teleskop-lehdessä. Hän kannatti ”ihmisrodun yleismaailmallista hyväksyntää”. Lehti lakkautettiin, sen julkaisija Nikolai Nadeždin karkotettiin pakkotyöhön ja Tšaadajev julistettiin hulluksi.
Tšaadajev osallistui nuoruudessaan Napoleonin sotiin vuonna 1812. Hän toimi 1820-luvulla ulkomailla ja tutustui saksalaiseen filosofiin Friedrich Schellingiin.
Pjotr Tšaadajevin hautamuistomerkki Moskovassa.
Pjotr Tšaadajev luettiin poliittisesti länsimielisiin zapadnikkeihin, joiden kanssa hän teki yhteistyötä, ja hän toimi aktiivisesti Puolassa ja Venäjällä aatteidensa toteuttamiseksi.
Elämä

Tšaadajev syntyi ja kuoli Moskovassa. Lähdettyään Moskovan yliopistosta koskaan valmistumatta vuonna 1812 hän liittyi armeijaan ja osallistu sotiin Napoleonia vastaan. Tšaadajevin ensi käden huomiot keisari Aleksanteri I:n reaktioista Semenovskin rykmentin kapinaa vastaan saattoivat vaikuttaa hänen eroamiseensa palveluksesta vuonna 1820. Vuosina 1823−1826 hän matkusteli Euroopassa, joten hän ei ollut Venäjällä dekabristikapinan aikana, vaikkakin hänen palattuaan Venäjälle häntä kuulusteltiin monista yhteyksistään dekabristikapinallisiin. Nämä yhteydet ovat voineet vaikuttaa hänen vaikeuksiinsa saada paikka uudesta Nikolai I:n hallinnosta.
1840-luvulla Tšaadajev oli aktiivinen osallistuja Moskovan kirjallisuuspiireissä. Hän ystävystyi Aleksandr Puškinin kanssa ja oli esikuva päähenkilö Tšatskille Aleksandr Gribojedovin näytelmässä Haittaa järjestä (ven. Горе от ума, Gore ot uma) vuodelta 1824.
Ajattelu

Tšaadajevin Filosofisten kirjeiden pääteesi oli, että Venäjä oli jäänyt jälkeen länsimaista eikä ollut antanut mitään maailman edistykselle ja että Venäjän pitää aloittaa alusta. Hänen mielestään Venäjä oli yleismaailmallisen historiallisen yhteisön ulkopuolella, mikä johtui Venäjän ortodoksisesta kirkosta. Länsimaissa katolinen kirkko, joka oli progressiivinen, salli älyllisten vastausten etsimisen kristillisiin kysymyksiin. Venäjällä ortodoksinen kirkko katsoi, ettei ihmisen kuulunut yrittää löytää niihin vastauksia. Kirjeet sisälsivät myös kritiikkiä Venäjän intellektuaalista eristäytyneisyyttä ja sosiaalista takapajuisuutta kohtaan.
Kun vuonna 1836 ilmestyi ensimmäinen painos (ja ainoa hänen elinaikanaan) Filosofisista kirjeistä venäläisessä Teleskop-lehdessä, sen julkaisija karkotettiin Venäjän Kaukoitään. Slavofiilit pitivät aluksi Tšaadajeviä yhtenä heistä, mutta myöhemmin huomattuaan virheensä tuomitsivat ja kiistivät hänet. Tšaadajev taisteli slavofiliaa vastaan koko elämänsä. Hänen ensimmäistä filosofista kirjettään on pidetty lähtölaukauksena zapadnikkien ja slavofiilien kiistalle, joka hallitsi Venäjän yhteiskunnallista ajattelua koko 1800-luvun. Hän kirjoitti ensimmäisessä kirjeessään:
»Meitä voi kuitenkin sanoa miltei poikkeukselliseksi kansakunnaksi. Kuulumme kansakuntiin, jotka eivät tunnu vielä olevan tarpeellinen osa ihmiskuntaa, vaan ovat olemassa vain antaakseen ajan mittaan jonkin suuren opetuksen maailmalle.»
Ensimmäisen filosofisen kirjeen silmiinpistävän epäimarteleva kuva Venäjästä johti kirjoittajien mielisairaiksi julistamiseen, koska he kritisoivat keisari Nikolai I:n hallintoa. Tämän uskotaan olevan ensimmäinen kerta, kun Venäjällä psykiatriaa käytettiin toisinajattelijoiden vaimentamiseksi.
Kotiarestissa ollessaan Tšaadajev antoi hulluksi julistamisestaan johtuen seuraavan teoksensa nimeksi Hullun puolustuspuhe (ransk. Apologie d’un Fou) vuonna 1837. Teos alkaa Samuel Coleridge -sitaatilla ”Veljeni! Olen sanonut paljon katkeria totuuksia, mutta ilman mitään katkeruutta” (alkuperäisessä tekstissä engl. "O my brethren! I have told/ Most bitter truth, but without bitterness"). Tässä loistavassa, mutta keskeneräisessä teoksessa Tšaadajev seuraa ajatustaan, että Venäjän tulee seurata sisäisiä kehityslinjojaan, jos se haluaa olla rehellinen historialliselle missiolleen.
Tšaadajevin ideat vaikuttivat niin Venäjän länsimaistamiseen pyrkineihin zapadnikkeihin kuin slavofiileihin, jotka korostivat venäläisten ortodoksiaa ja kansallista kulttuuria. Runoilija Osip Mandelstamin mielestä Tšaadajev jätti venäläiseen tietoisuuteen niin syvät ja häviämättömät jäljet, että niitä voi verrata lasia leikkaavaan timanttiin.
Useimmat Tšaadajevin teoksista toimitti hänen elämäkerturinsa Mihail Geršenzon (kaksi osaa, 1913−1914, Moskova), jonka erinomainen pieni tutkielma filosofista julkaistiin Pietarissa vuonna 1908.
Käännös suomeksi
Rektaskensio

Deklinaatio (DEC) ja rektaskensio (RA).
Deklinaatio ja rektaskensio muodostavat tähtitieteessä käytetyn ekvatoriaalisen koordinaattijärjestelmän koordinaatiston. Jos ajatellaan pallo, jonka pyörimisakseli on Maan akselin suuntainen ja jaetaan se akseliin nähden kohtisuoralla tasolla kahteen yhtä suureen puolipalloon, nimitetään tasoa ekvaattoritasoksi. Rektaskensio kertoo kohteen kulmaetäisyyden ekvaattoritasolla jostakin kiinteästi valitusta suunnasta. Suunnaksi on valittu kevättasauspiste.
Rektaskensiosta käytetään usein symbolia α.
Rektaskensio ilmoitetaan tähtitieteessä tunteina (h), minuutteina (m) ja sekunteina (s). ”Tunti” tarkoittaa tässä yhteydessä 1⁄24 täydestä ympyrästä eli 15°; ”minuutti” on 1⁄60 tuntia eli 15 kulmaminuuttia; ”sekunti” on 1⁄60 minuuttia eli 15 kulmasekuntia. Koska maapallon pyöriessä kohde liikkuu taivaalla, sen suunta (tuntikulma) on helppo laskea seuraavasti: tuntikulma = tähtiaika − rektaskensio.
Tähtitieteellisessä navigoinnissa rektaskensiota ei käytetä; sen korvaa sideerinen tuntikulma (SHA), joka ilmoitetaan asteina.
Trujillo (Honduras)

| Trujillo |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Trujillo
 Koordinaatit: 15°55′N, 85°57′W 
Valtio:  Honduras
Departementti:  Colón
Perustettu:  1525
Väkiluku (2001):  10 565
Aikavyöhyke:  UTC-6
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Trujillo on kaupunki Hondurasissa Karibianmeren rannikolla. Se on maan vanhimpia eurooppalaisten perustamia kaupunkeja, ja se on Colónin departementin pääkaupunki. Trujillon lähellä Kristoffer Kolumbus astui ensimmäisen kerran maihin Hondurasissa, ja myöhemmin kaupunki on ollut merkittävässä asemassa monissa Hondurasin historian tapahtumissa.
Vuonna 2001 kaupungissa oli vähän yli 10 000 asukasta.
Maantiede ja kaupunkikuva

Trujillo sijaitsee Trujillonlahden rannalla kapealla rannikkokaistaleella, ja kaupunki rajoittavat Capira- ja Calenturavuoret. Kaupunkia ympäröivät tiheä trooppinen metsä, eikä Hondurasin rannikkoa pitkin pääse helposti kovinkaan paljon itään Moskiittorannikon suuntaan. Historiallinen vanha kaupunki on pieni, vain kymmenisen korttelia käsittävä alue. Siellä on katedraali, keskusaukio, espanjalaisten linnoitus ja vanhoja rakennuksia 1500- ja 1800-luvuilta.
Historia

Varhaisimmat todisteet Trujillon alueen asutuksesta ovat 1200–600 eaa. Tuolta ajalta on löytynyt ruukkuja kaupungin takana olevilta vuorilta. Kolumbus rantautui ensimmäisen kerran Amerikan mannermaan maaperälle lähellä Trujilloa 14. syyskuuta 1502. Francisco de las Casas perusti Trujillon 1525. Hernán Cortés oli lähettänyt hänet kukistamaan Cristóbal de Olidin itsenäiseksi julistaman Triunfo de la Cruzin siirtokunnan, joka siirrettiin sittemmin Trujilloon. Kaupunki oli Hondurasin maakunnan keskuspaikka vuoteen 1537.
Trujillon sijainti oli strategisesti tärkeä, sillä sen syvien satamien kautta espanjalaiset alkoivat kuljettaa sisämaasta kaivettua kultaa ja hopeaa Eurooppaan. Alue houkutteli siksi myös paljon merirosvoja, eikä 1500-luvun lopulla rakennettu Santa Bárbaraban linnoitus riittänyt suojelemaan kaupunkia Islas de la Bahíalla piileskeleviä merirosvoja vastaan. Hollantialaiset merirosvot tuhosivat Trujillon 1643, ja espanjalaiset hylkäsivät kaupungin sen jälkeen yli vuosisadaksi.
Espanjalaiset palasivat Trujilloon 1787, kun he pyrkivät häätämään englantilaiset Moskiittorannikolta ja Islas de la Bahíalta. Kaupunkia vaivasivat edelleen merirosvojen hyökkäykset, ja vuonna 1859 kaupunkiin hyökkäsi yhdysvaltalainen seikkailija William Walker. Hän oli aiemmin vallannut Nicaraguan ja valtasi nyt Trujillon. Viiden päivän taistelujen jälkeen hondurasilaiset ja brittiläiset joukot onnistuivat kuitenkin pidättämään hänet, ja hondurasilaiset lopulta teloittivat Walkerin.
Trujilloon saapui 1800-luvulla garifunia, joita brittiläiset olivat siirtäneet Roatánin saarella. Garifunien perustamien siirtokuntien vaikutus näkyy kaupungissa edelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trujillo (Honduras) Wikimedia Commonsissa
Graani

Graani on vanha massan mittayksikkö. Sanan kantasanana on latinan granum ’jyvä’, ja se on alun perin vastannut yhden viljanjyvän painoa. Graani oli määritelty Ruotsissa eri tavaroille eri tavoin, ja sen paino on vaihdellut 50 ja 65 milligramman välillä. Jalokivien ja helmien painona se oli 1⁄4 karaattia, kullan ja hopean painona 1⁄12 karaattia eli 811,999 mg.. Ennen metrijärjestelmän käyttöönottoa apteekkitavaroiden graani oli 1⁄20 krupulaa eli 1⁄60 drakmaa, eri aikoina välillä 60,0–62,1 mg.. Yksi unssi (29,69 g) vastasi 280 graania.  Saksassa tavallisin oli Nürnbergin graani, joka oli 1⁄5 760 naulaa eli 62,1 mg.
Anglosaksisissa mittayksiköissä graani (engl. grain) on yhtä kuin 1⁄7 000 naulaa eli 64,79891 milligrammaa. Vaikka käytössä on erilaisia anglosaksisia naulan määritelmä (avoirdupois ja troy), graanin massa on yksiselitteinen. Avoirdupois-naula vastaa 7 000 graania ja troy-naula 5 760 graania. Avoirdupois-unssi vastaa 437,5 graania ja troy-unssi puolestaan 480 graania.
Mies Marsista

| Mies Marsista> My Favorite Martian |
| --- | --- |

Tyyli:  Tilannekomedia, tieteiskirjallisuus
Kestoaika:  25 min
Luoja(t):  John L. Greene
Pääosissa:  Ray Walston, Bill Bixby
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  CBS
Esitetty:  29. syyskuuta 1963 – 1. toukokuuta 1966
Jaksoja:  107
Aiheesta muualla
IMDb
Mies Marsista: Ray Walston, vuonna 1963
Mies Marsista (engl. My Favorite Martian) on yhdysvaltalainen tilannekomedia-televisiosarja, jota CBS-kanava tuotti vuosina 1963-1966 107 jakson verran.
Pääosassa Ray Walston, joka esittää maapallolle tullutta marsilaista. Sarjaa esitettiin Suomen television ykkösohjelmassa mustavalkoisena 3. tammikuuta 1966 alkaen.
Troijan hävitys

| Troijan hävitys> La caduta di Troia |
| --- | --- |
 Helena ja Paris. Taustalla palava Troija.
Ohjaaja:  Giovanni Pastrone, Romano Luigi Borgnetto
Käsikirjoittaja:  Oreste Mentasti
Perustuu:  Homeroksen Iliaaseen
Kuvaaja:  Giovanni Tomatis
Lavastaja:  Luigi Borgogno
Pääosat:  signora Davesnes, Giovanni Casaleggio, Giulio Vinà
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Itala Film
Ensi-ilta:  maaliskuu 1911 (Italia) 10. huhtikuuta 1911 (Helsinki)
Kesto:  605/596 metriä (32 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Troijan hävitys (ital. La caduta di Troia) on vuonna 1911 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Homeroksen Iliaaseen perustuvan elokuvan ovat ohjanneet Giovanni Pastrone ja Romano Luigi Borgnetto. Se oli yksi ensimmäisistä historiallisista suurelokuvista.
Juoni

Menelaoksen poissaollessa hänen vaimonsa Helena rakastuu Parikseen. Afrodite vie heidät simpukan muotoisilla vaunuillaan Troijaan. Menelaos kerää Kreikan sankarit ja lähtee hakemaan kostoa. Pariksen ja Helenan juhliessa kreikkalaiset kokoontuvat piirittämään kaupunkia. He rakentavat suuren puuhevosen ja teeskentelevät vetäytyvänsä. Troijalaiset raahaavat hevosen muuriensa sisälle, mutta yöllä siihen piiloutuneet kreikkalaiset alkavat polttaa ja ryöstää kaupunkia. Unestaan herätetyt Paris ja Helena yrittävät paeta, mutta kohtaavat Menelaoksen, joka tappaa miehen ja vie naisen mukanaan. Taustalla nähdään palava kaupunki.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  signora Davesnes  | … |  Helena   |
|  Giovanni Casaleggio  | … |  Menelaos   |
|  Giulio Vinà  | … |  Paris   |
Tuotanto, merkitys ja vastaanotto

Torinolaisen Itala Filmin tuottama kaksikelainen Troijan hävitys oli ensimmäisiä tuohon aikaan ”pitkinä” pidettyjä näytelmäelokuvia. Giovanni Pastronen ja Romano Luigi Borgnetton ohjaustyö oli myös yksi ensimmäisistä historiallisista suurelokuvista, joka näytti tietä Enrico Guazzonin Quo vadisin (1912), Mario Caserinin Pompeijin viimeisten päivien (1913) ja Pastronen Cabirian (1914) kaltaisille spektaakkeleille. Elokuvan ansioita ovat taitavasti ohjatut suuret avustajajoukot ja kolmiulotteisilta vaikuttavat komeat lavasteet. Kamera pysyy paikallaan ja liike tapahtuu kuvan syvyyssuunnassa.
Italiassa viileästi vastaanotettu Troijan hävitys oli suurmenestys muualla Euroopassa sekä Yhdysvalloissa, jonne Pastrone perusti Itala Filmin tytäryhtiön. Suomessa elokuvaa esitettiin jo huhtikuussa 1911. Uudessa Suomettaressa julkaistun mainostekstin mukaan se teki suuren vaikutuksen katsojiin: ”Istumme mykkinä ihaillessamme loistavaa, hirvittävän suuremmoista kuvaa. Suunnattoman on sen taidekoneen täytynyt olla, jolla tämä jättiläisnäytelmä on valokuvattu. Tämä kuva onkin kinematografin riemuvoitto, sillä ei mikään teatteri, kuinka suuri se olisikin, voi esittää tällaista näytelmää, tämä on mahdollinen ainoastaan kinematografin avulla.”
Restaurointi

Elokuvasta on säilynyt viisi alkuperäistä nitraattifilmikopiota. Se on restauroitu Torinon kansallisen elokuvamuseon sekä Bolognan ja Friulin elokuva-arkistojen yhteistyönä vuonna 2005. Restauroitu versio on väritetty ja varustettu osin arkistolähteiden perusteella laadituilla italiankielisillä väliteksteillä.
Aiheesta muualla

Troijan hävitys Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Juist

| Juist |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Juist
 Koordinaatit: 53°41′N, 7°0′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Ala-Saksi
Piirikunta:  Aurich
Hallinto:  
 – Pormestari:  Dietmar Patron
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  16,4 km²
Korkeus:  3 m
Väkiluku:  1 772
 – Väestötiheys:  108 as./km²
 
 www.juist.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Juist (friisiksi Töwerland eli ’Taikamaa’lähde?) on pitkä, kapea saari, joka sijaitsee Borkumin ja Norderneyn välissä, kahdeksan kilometrin päässä Saksan luoteisrannikosta. Se kuuluu Itäfriiseinsaariin ja on osa Aurichin piirikuntaa Ala-Saksin osavaltiossa.
Juistin pituus on 17 kilometriä, leveys 500–800 metriä ja pinta-ala hieman yli 16 neliökilometriä. Saarella asuu noin 1 500 ihmistä, joista suurin osa elää kylässä saaren keskellä. Juistilaiset saavat elantonsa pääasiassa matkailusta ja heidän kulttuuriperintönsä on samankaltainen kuin Länsifriiseinsaarilla Alankomaissa. Saarelta on säännöllisiä lautta- ja lentoyhteyksiä mantereelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juist Wikimedia Commonsissa
Benjamin Contee

Benjamin Contee
Benjamin Contee (1755 Brookefield, Maryland – 30. marraskuuta 1815 Charlesin piirikunta, Maryland) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän edusti Anti-Administration partyna tunnettua poliittista liittoumaa Yhdysvaltain ensimmäisessä kongressissa.
Contee palveli Yhdysvaltain vapaussodassa luutnanttina ja Marylandin 3. pataljoonan kapteenina. Hän oli kongressiedustaja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1789–1791, mutta ei asettunut uudelleen ehdolle vuonna 1790. Aiemmin hän oli istunut myös Siirtokuntien kongressissa. Contee opiskeli teologiaa Euroopassa ja jatkoi opintojaan palattuaan Yhdysvaltoihin. Hänet vihittiin episkopaalisen kirkon papiksi vuonna 1803. Hän työskenteli Port Tobaccon episkopaalikirkon pastorina Marylandin Charlesin piirikunnassa.
Contee oli poliitikko Alexander C. Hansonin setä ja Thomas Contee Worthingtonin isosetä.
Tryptofaanisyntaasi

| --- | --- |
Tryptofaanisyntaasi

Malli tryptofaanisyntaasin rakenteesta. Alayksiköistä α on esitetty sinisenä ja β vihreänä. Entsyymiin sitoutunut pyridoksaalifosfaatti on esitetty oranssina ja indoli-3-glyseraldehydi violettina.
Tunnisteet
CAS-numero: 9014-52-2
EC-numero: 4.2.1.20
Tietokannat
KEGGt: KEGG
Tryptofaanisyntaasi tai tryptofaanisyntetaasi on entsyymi, joka osallistuu aminohappo tryptofaaniin biosynteesiin. Se katalysoi sekä indoli-3-glyserolifosfaatin hajotusta indoliksi ja glyseraldehydi-3-fosfaatiksi että indolin ja seriinin välistä kondensaatioreaktiota tryptofaaniksi. Tryptofaanisyntaasia esiintyy kasvi-, sieni- ja bakteerisoluissa, mutta ei eläimillä.
Tryptofaanisyntaasin katalysoima reaktio
Rakenne

Tryptofaanisyntaasi on rakenteeltaan tetrameeri ja koostuu kahdesta α-alayksiköstä ja β-dimeeristä. Entsyymi on kooltaan noin 150 Å, ja sen alayksiköt sitoutuvat toisiinsa muodostaen lineaarisen αββα-kompleksin. Tetrameerin rakenne eroaa α-kierteiden ja β-laskosten muodostamasta trioosifosfaatti-isomeraasiin verrattavasta αβ-tynnyrirakenteesta siten, että β-alayksikön rakenne on kerroksittainen laskos-kierre-laskos-rakenne. Alayksikköjen aktiiviset kohdat ovat yhteydessä toisiinsa 25 Å pitkän kanavan kautta. Sekä α- että β-alayksiköt esiintyvät avoimessa ja ei-aktiivisessa konformaatiossa ja muuttavat muotoaan substraatin ja koentsyymin sitoutuessa.
Mekanismi

Molemmat tryptofaanisyntaasin alayksiköistä katalysoivat eri reaktiota. Indoli-3-glyserolifosfaatin hajotus tapahtuu α-alayksikössä. Ennen kuin mitään reaktiota tapahtuu α-alayksikössä  täytyy pyrodoksaalifosfaatin kiinnittyä β-alayksiköön, jossa se muodostaa seriiniaminohapon kanssa niin kutsutun Schiffin emäksen, josta lohkeaa vettä ja muodostuu erittäinen reaktiivinen aminoakrylaattijohdannainen.
Tärkeitä aminohappoja α-alayksikön aktiivisessa kohdassa ovat asparagiini- ja glutamiinihappo. Glutamiinihappo toimii protonin luovuttajana, ja asparagiinihapon tehtävä on tasapainottaa muodostuvaa tuotetta. Indoli-3-glyserolifosfaatti ottaa vastaan protonin, jolloin muodostuu iminiumioni, joka hajoaa käänteisellä aldolireaktiolla indoliksi ja glyseraldehydi-3-fosfaatiksi. Hajoamista edistää myös indolin tautomersoituminen indoleniinimuodoksi. Eräät indolin johdannaiset, kuten indoli-3-propanolifosfaatti, indoliasetyyliglysiini, indoliasetyyliasparagiinihappo ja indoliasetyylivaliini, häiritsevät välituotteiden muodostumisen tasapainoa tai sitoutuvat entsyymiin substraatin sijasta, eli ovat kilpailevia inhibiittoreita.
Indoli kulkeutuu kanavaa pitkin β-alayksikköön. Jos alayksiköt eivät olisi yhteydessä toisiinsa kanavan kautta, olisi vaarana, että hydrofobisena molekyylinä indoli diffundoituisi ulos solusta eikä β-alayksikön reaktiota tapahtuisi. Indoli on enamiini ja reagoi konjugaattiadditiolla eli Michael-additiolla seriinin ja pyridoksaalifosfaatin muodostaman aminoakrylaattijohdannaisen kanssa. Reaktiota seuraa useiden eri kinonoidi- ja aldimiinivälivaiheiden kautta tryptofaanin muodostuminen. Reaktioihin osallistuvia aminohappoja ovat muun muassa seriini, glutamiinihappo ja lysiini. Tämän alayksikön toiminta on allosteerisesti säädeltyä.
Mahdollinen lääkeaineiden kohde

Koska eläimillä ei ole tryptofaanisyntaasia, on sen inhibiittoreita tutkittu lääkeaineina bakteerien ja muihin mikrobien aiheuttamiin sairauksiin kuten tuberkuloosiin, kryptosporidioosiin ja silmien ja sukupuolielinten infektioihin. Kuitenkin bakteerien on havaittu kykenevän ottamaan aminohappoja ympäristöstään, jos niiden omat aminohappojen biosynteesireitit on estetty. Tryptofaanisyntaasia tutkitaan myös herbisidien vaikutuskohteena.
Tryptofaanisyntaasin alayksiköiden aktiivisten kohtien rakenteet.
Tryptofaanisyntaasin katalysoimien reaktioiden mekanismit
Olkaluu

Olkaluu eli humerus muodostaa olkavarren.
Olkaluu (lat. humerus)  on olkavarren ainoa luu. Yläpäästään se rajoittuu olkaniveleen ja alapäästään kyynärniveleen. Olkaluun olkaniveleen osallistuvassa osassa eli sen yläpäässä on nivelrustoa puolipallon muotoisella alueella. Kyynärniveleen osallistuvassa luun alapäässä on kyynärluuta vastaava olkaluun tela ja värttinäluuta vastaava olkaluun värttinänasta. Olkaluun anatominen vastine jalassa on reisiluu.
Mahdollisia olkaluun ongelmia ovat olkaluun murtuma ja olkaluun sijoiltaanmeno.