stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lyyraviikuna

| Lyyraviikuna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Mulperikasvit Moraceae
Suku::  Viikunat Ficus
Laji::  lyrata
Kaksiosainen nimi
 Ficus lyrata  Warb. 
Katso myös
   Lyyraviikuna Wikispeciesissä   Lyyraviikuna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lyyraviikuna (Ficus lyrata) on viikunoiden sukuun kuuluva huonekasvi. Luontaisena se kasvaa isoksi, 10–20 metriä korkeaksi puuksi. Huonekasvina se jää kuitenkin alle kahden metrin korkuiseksi. Lyyraviikunan lehdet ovat tummanvihreät, nahkeat ja aaltoreunaiset. Ne muistuttavat lyyraa, josta kasvi on saanut nimensä. Lehdet kasvavat 30–45 senttimetriä pitkiksi.
Luontaisena kasvava lyyraviikuna.
Lyyraviikuna tarvitsee valoisan kasvupaikan, mutta se ei saa olla suorassa auringonpaisteessa. Sitä voi lannoittaa kesällä kerran viikossa ja talvella kerran kuukaudessa. Kasvia voi lisätä latva- ja varsipistokkaista. Lyyraviikunasta käytetään kantalajin lisäksi pienikokoista ’Bambino’-lajiketta. Se on kasvutavaltaan kantalajiin verrattuna erittäin kompakti ja sillä on pienemmät ja paksummat lehdet sekä lyhyemmät ruodit ja nivelvälit.
Lyyraviikuna on kotoisin trooppisesta Afrikasta.
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Ficus lyrata (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1498748  Wikispecies: Ficus lyrata  APDB: 24182  BOLD: 317833  CoL: 6HWQS  EoL: 482014  EPPO: FIULY  FNA: 250025723  GBIF: 5361899  GRIN: 16889  iNaturalist: 201458  IPNI: 853158-1  IRMNG: 11291656  ISC: 24125  ITIS: 507895  IUCN: 208115167  MoBotPF: 282753  NCBI: 309312  Observation.org: 341790  Open Tree of Life: 585715  Plant List: tro-21301265  PLANTS: FILY  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:853158-1  RHS: 7207  Tropicos: 21301265  WFO: wfo-0001084874
Beninin koulutus

Opettaja oppilaineen luokkahuoneessa Beninissä.
Beninin koulutus koostuu peruskoulusta, toisesta asteesta ja korkeakoulutuksesta. Koulutuksen kattavuudessa on tapahtunut suuria muutoksia, ja nuorista ikäluokista on lukutaitoisia paljon suurempi osa kuin ennen.
Benin on poistanut koulumaksut vuonna 2006 ja toteuttaa vuoden 2007 koulutusfoorumin suosituksia. Aikaisemmin koulutusjärjestelmä ei ollut ilmainen.
Koulujärjestelmä

Koulutus on pakollinen 6–11-vuotiaille lapsille. Peruskoulu kestää kuusi vuotta, ja yläaste sekä lukio seitsemän vuotta. Yläkoulun neljännen vuoden lopussa oppilaiden on suoritettava O-tason tutkinto (Brevet d’Etudes du Premier Cycle: BEPC). Kolmen vuoden kuluttua opiskelijoiden on suoritettava A-tason (Baccalauréat: BAC) tentti, joka vastaa Yhdysvaltain high schoolin tutkintotodistusta.
Beninissä on neljä julkista yliopistoa, Abomey-Calavin yliopisto, Parakoun yliopisto, tekniikan Université Nationale des Sciences, Technologies, Ingénierie et Mathématiques ja Kansallinen maatalousyliopisto. Abomey-Calavin yliopisto tunnettiin aiemmin nimillä Dahomeyn yliopisto ja Beninin kansallinen yliopisto. Nimi Abomey-Calavi otettiin käyttöön vuonna 2001, jolloin myös perustettiin maan toinen julkinen yliopisto Parakoun yliopisto.
Kustannukset ja vaikutus

Valtio on omistanut koulutukseen yli 4 prosenttia bruttokansantuotteesta vuodesta 2009 lähtien. Unescon tilastokeskuksen mukaan julkiset menot olivat vuonna 2015 4,4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Koulutusmenojen kokonaismäärästä Benin on omistanut melko suuren osan korkea-asteen koulutukseen: 0,97 prosenttia BKT: stä vuonna 2015.
Vuosina 2009–2011 yliopistoon osallistuneiden nuorten osuus nousi 10 prosentista 12 prosenttiin 18–25-vuotiaista, joka on yksi suurimmista määristä Länsi-Afrikassa. Korkeakouluopiskelijoiden opiskelijoiden määrä kaksinkertaistui vuosien 2006 ja 2011 välillä 50 225:stä 110 181:een. Nämä tilastot kattavat kandidaatin, maisterin ja tohtorin tutkintojen lisäksi myös keskiasteen jälkeisen koulutuksen.
Kustannukset ja vaikutus > Opetuskielet

Beninin virallinen kieli ranska on yleensä opetuskieli.lähde?
Koulutustaso ja osallistumisaste

Vaikka Beninissä on pakollinen peruskoulutus, vuonna 2011 noin 24 prosenttia peruskouluikäisistä (6–11-vuotiaista) ei ole koulussa. Pojista koulussa ei ollut 21 prosenttia ja tytöistä 27 prosenttia. Köyhimpien perheiden lapsista peräti 43 prosenttia ei ole koulussa. Toisen asteen koulutukseen osallistui vuonna 2011 noin 60 prosenttia nuorista. Köyhimmistä perheistä vain 40 prosenttia oli toisen asteen koulussa.
Benin on lähestymässä 2010-luvulla YK:n vuosituhattavoitetta, sillä vuonna 2011 pojista kaikki ilmoittautuivat peruskouluun ja tytöistä 90 prosenttia. Koulun suoritti vuonna 2016 pojista 85 prosenttia ja tytöistä 76 prosenttia. Maailmanlaajuisesti tilasto on huono, mutta Saharan eteläpuolisessa Afrikassa määrä on ylempää keskiluokkaa. Toisen asteen koulutukseen siirtyi vuonna 2015 85 prosenttia peruskoulun suorittaneista tytöistä ja 83 prosenttia pojista.
Beniniläisten lukutaito yli 15-vuotiailla miehillä oli vuonna 2012 noin 45 prosenttia ja naisilla 22 prosenttia. Samana vuonna 15–24 miehistä osasi lukea 64 prosenttia ja naisista 41 prosenttia. Benin oli viiden huonoimman prosentin joukossa maailman maista.
Unescon vuoden 2017 tilastojen mukaan Beninissä oli 44 oppilasta opettajaa kohden, mikä on enemmän kuin matalan tulotasojen maiden mediaani.
Koulun muodollinen suorittaminen ei vielä takaa, että oppilas hallitsee edes perustaidot. Vuonna 2006 tehdyn tutkimuksen mukaan 6-vuotisen peruskoulun päättäneistä naisista noin neljännes oli lukutaidottomia. Tämä luku on parempi kuin useissa Länsi-Afrikan maissa.
Historia

1980-luvun lopulla Beninin marxilaisen hallituksen alaisuudessa koulutuksen laatu heikkeni vakavasti. Vuoteen 1989 mennessä koulutusjärjestelmä oli romahtamassa. Beninin koulutusuudistuksen keskeinen tapahtuma oli vuonna 1990 järjestetty kansallinen koulutusalan konferenssi (Etats Généraux de l'Education, EGE), jossa hyväksyttiin kansallinen politiikka ja strategia koulutuksen parantamiseksi. Beninin hallitus aloitti vuonna 1991 merkittävät muutokset Beninin koulutusjärjestelmässä.
Koulutus on parantunut opetukseen pääsyssä ja opetuksen/oppimisen olosuhteissa. Koulutukseen ilmoittautumisen bruttomäärä on noussut 49,7 prosentista vuonna 1990 96 prosenttiin vuonna 2004, ja tyttöjen ilmoittautuminen on noussut 36 prosentista vuonna 1990 84 prosenttiin vuonna 2004. Sukupuolten tasa-arvo ja maantieteellinen tasa-arvo ovat parantuneet peruskouluun osallistuvien tyttöjen ja heikossa asemassa olevien alueiden lasten bruttomäärään peruskouluissa. Kuitenkin edelleen on suuria rajoituksia ja haasteita.
Aiheesta muualla

Education Nationale (Arkistoitu – Internet Archive) Plateforme internet officielle d’information et de documentation sur le secteur éducatif béninois (ranskaksi)
Korkeakoulutuksen profiili Beninissä Bostonin yliopisto 2003
Colonial state and education in Beninin division, 1897–1959
Information communication technology in Benin infoDev
Beninin Education Fund (BEF) (Arkistoitu – Internet Archive) tarjoaa tukea koulutukselle ja apurahoja.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Education in Benin
Käännös suomeksi
Esoteerinen natsismi

Musta aurinko on esoteerisen natsismin kannattajien symboli, jota käytetään usein hakaristitunnuksen sijasta. Esoteerisen natsismin mukaan musta aurinko on myyttinen energian lähde, joka liittyy arjalaisen rodun syntymään.
Esoteerinen natsismi (myös esoteerinen fasismi ja esoteerinen hitlerismi) on okkultistinen uusnatsistinen ajatussuunta. Esoteerisen natsismin sisällä on lukuisia eri ajatusperheitä. Näiden keskeinen yhdistävä tekijä on usko siihen, että Natsi-Saksa ja sen johtohahmo Adolf Hitler omaavat mystisen, yliluonnollisen ja uskonnollisen merkityksen, joka kytkeytyy tiiviisti koko maailmanhistoriaan ja jopa kosmologiseen maailmankuvaan.
Historia

Natsismi sisälsi esoteerisia ja okkultistisia piirteitä jo historiallisen Natsi-Saksan aikana. Esimerkiksi natsien puoluekokousten ja muiden massatapahtumien uskonnollisen kaltainen ja jopa liturginen luonne mahdollistivat sen, että uskonnollista maailmanselitystä kaipaavien ihmisten oli helppo kiinnittyä natsiaatteeseen. Adolf Hitlerin ympärille alettiin myös jo varhain kehittämään henkilökulttia, jossa Hitler esitettiin paitsi kyvyiltään poikkeuksellisena johtajana, myös saksalaisen kansan ja liki mytologisoidun arjalaisen rodun messiaanisena pelastajahahmona. Tämä natsismin kulttimainen luonne on toiminut myös alustana myöhempien esoteeristen uusnatsiliikkeiden ajattelulle.
1950-luvulta alkaen etenkin Yhdysvaltalaiset uusnatsiliikkeet usein pyrkivät imitoimaan Natsi-Saksalle ominaista estetiikkaa ja symboliikkaa. Esimerkiksi uusnatsiaatteen kannattajat saattoivat omaksua Natsi-Saksan univormuihin pohjautuvia asusteita tai käyttivät hakaristitunnuksia. Natsi-Saksan nostalginen ihannointi ja imitointi loi myös aatteellisen pohjan, jonka varaan Hitleriin ja natsisymboliikkaan keskittyvä yhä uskonnollistuva henkilökultti pystyi rakentumaan.
1970-luvulta alkaen osa uusnatsismin kannattajista on pyrkinyt enenevissä määrin irtautumaan läntisestä valtavirtakulttuurista ja sen poliittisesta paradigmasta. Lopulta esoteeriseksi kehittyneeseen oppijärjestelmään on alettu omaksumaan yhä enemmän uskonnollisia elementtejä esimerksiksi tiibetiläisestä tai hindulaisesta hengellisyydestä tai tantrajoogasta. Aatteellinen perusta näille vaikutteille on saatu aasialaisen hengellisyyden väitetystä arjalaisuudesta. Myös erilaisia näennäistieteellisiä ja näennäishistoriallisia ajatuksia esimerkiksi Natsi-Saksan ja myyttisen Atlantiksen valtakunnan yhteydestä, arjalaisen rodun maan ulkopuolisesta alkuperästä tai kaikkeuteen mystistä energiaa luovasta mustasta auringosta alettiin kehittämään.
Aasialaisen hengellisyyden lisäksi esoteerisen natsismin kannattajat ovat alkaneet myös lainaamaan vaikutteita uuspakanuudesta. Uuspakanuus mahdollistaa esoteeriselle natsismille ominaisen irtautumisen yhteiskunnassa vallitsevista uskonnollisista ajattelutavoista. Paikallisiin uuspakanallisiin ajatusperinteisiin on myös mahdollisesti helppo liittää ajatus oman kansakunnan ja rodun erikoisasemasta suhteessa muihin kansakuntiin.
Nykyään esoteerisen natsismin kannattajat saattavat hakea ajatussuunnasta pakotietä esimerkiksi globalisaatiota vastaan. Täysin kaikista sovinnaisista paradigmoista irtautuva ajatussuuntaus voi näyttäytyä houkuttelevalta henkilöstä, jotka kokevat nykyisen yhteiskuntamallin pettäneen heidän omat toiveensa. Samalla se tarjoaa radikaaliajattelulle alttiille ihmisille erään väylän radikalisoitumiseen.
Aatunselkä

| Aatunselkä |
| --- | --- |
 Ison Pörrin silta
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Äänekoski, Laukaa
Koordinaatit:  62°32′43″N, 25°49′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vatianjärven alue (14.33)
Laskujoki:  Luijankoski Vatianjärveen 
Järvinumero:  14.332.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  91,8 m  
Pituus:  3 km  
Leveys:  600 m  
Rantaviiva:  11,3324 km  
Pinta-ala:  1,11383 km²   
Tilavuus:  0,00464322 km³ 
Keskisyvyys:  4,17 m  
Suurin syvyys:  14,44 m  
Saaria:  7 
 fiAatunselkä 
Aatunselkä  on Keski-Suomessa Äänekoskella Suolahden lähellä ja osittain myös Laukaassa sijaitseva järvi. Viranomaistiedoissa Kuhnamosta erotetaan Aatunselkä, jonka vedenpinnan korkeus on sama kuin Kuhnamolla. Vesistöjä yhdistää Loukeenvirta, joka on 130 metriä leveä virtaava salmi. Mikäli vesistöt tulkittaisiin yhdeksi järveksi, olisi sen pituus 17 kilometriä ja pinta-ala 7,3 neliökilometriä. Tästä seikasta huolimatta Aatunselkää kutsutaan tässä järveksi.
Maantietoa

Järvi, tai järven osa, alkaa Kuhnamosta Loukeenvirroilta ja päättyy Luijanharjulla Luijankoskella. Siitä alkaa Luijanharjun kiertävä uoma, joka päättyy kilometrin jälkeen Kapeenkoskessa Vatianjärveen. Aatunselän pinta-ala on 111 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä, se on 3,0 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Se sijaitsee Keiteleen puolelle jäävän Suolahden taajaman kohdalla. Järven etelärannassa sijaitsee Loukeenpohjan peltoaukea. Aatunselällä on seitsemän saarta, joiden yhteispinta-ala on 7,81 hehtaaria. Luijansaari on Karttapaikan verkkopalvelussa mitattuna yli 6,5 hehtaaria. Muita saaria ovat Tuppisaari, Verkkosaari ja Ruunasaari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 4,6 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0046 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 4,2 metriä ja suurin syvyys on 14,4 metriä. Syvintä on Loukeenvirtojen alla suvannossa. Aatunselän rantaviivan pituus on 11,3 kilometriä. Sen rannat ovat metsämaata ja hieman peltomaata. Asutus on haja-asutusta. Pörrinsalmen ylittää kantatie 69, joka yhdistää Suolahden taajaman valtatiehen 4. Laukaan ja Äänekosken välinen raja seuraa järven lasku-uomaa ja jakaa Aatunselän alapään puoliksi Niittuniemeen asti.
Keiteleen kanava

Keiteleen kanava kulkee järveä pitkin Päijänteen ja Keiteleen välillä. Kuhnamon kohdalla ovat sulkuina Kapeenkosken- ja Paatelan kanavat.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Vatianjärven alueella (14.33), jonka Kuhnamon alueeseen (14.332) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 91,8 metriä mpy., joka on sama kuin Kuhnamolla. Järveen tulee kaksi ojaa. Toinen laskee siihen pohjoisesta Paarlammesta (3 ha) ja toinen etelästä päin, Ison Lehtomäen rinteiltä. Järven läpi virtaa sekä Saarijärven reitti että Viitasaaren reitti, joten järvessä käy suuri virtaus. Aatunselkä laskee seuraavaksi Vatianjärveen.
Alfredo Morelos

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Alfredo José Morelos Aviléz
Syntymäaika: 21. kesäkuuta 1996 (ikä 28)
Syntymäpaikka: Cereté, Kolumbia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 177 cm
Paino: 79 kg
Lempinimi: El Búfalo Puhveli
Seura
Seura: Santos
Pelinumero: 22
Junioriseurat
2011–2014: Independiente Medellín
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2014–2016 | Independiente Medellín | 12 | (1) |
| 2016 | → HJK (laina) | 30 | (16) |
| 2016–2017 | HJK | 12 | (11) |
| 2017–2023 | Rangers | 178 | (78) |
| 2023– | Santos | 2 | (0) |
Maajoukkue
| 2015 | Kolumbia U20 | 6 | (0) |
| 2018– | Kolumbia | 11 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. lokakuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. elokuuta 2022.
Alfredo José Morelos Aviléz (s. 21. kesäkuuta 1996 Cereté) on kolumbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Brasilian Série A:ssa pelaavaa Santosia. Vasenjalkainen Morelos on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura

Morelos on Independiente Medellínin kasvatti. Hän debytoi seuran paidassa kaudella 2014, jolloin hän pelasi Categoría Primera A -sarjassa yhden ottelun. Tammikuussa 2016 kolumbialainen jalkapallosivusto uutisoi Morelosin olevan hyvin lähellä lainasopimusta Veikkausliigan Helsingin Jalkapalloklubin kanssa. Helmikuussa Morelos siirtyikin lainasopimuksella HJK:hon. Hän teki debyyttinsä Veikkausliigassa huhtikuussa 2016 IFK Mariehamnia vastaan.
Morelos oli Veikkausliigan kaudella 2016 HJK:n paras maalintekijä ja hänet valittiin sarjan parhaaksi hyökkääjäksi. 7. joulukuuta 2016 HJK käytti Morelosin lainasopimuksen osto-option ja teki hänen kanssaan kolmen vuoden sopimuksen.
Mores siirtyi Skotlannin Valioliigassa pelaavaan Rangersiin kesäkuussa 2017. Skotlannissa Morelos iski huikeat 78 maalia, mutta sai myös 6 punaista korttia. Kuuden vuoden jälkeen Morelos siirtyi legendaariseen Santokseen Brasiliassa, missä mm. Neymar on pelannut. Morelos teki neljä maalia kaudella keväällä 2024. Heinäkuussa 2024 Santos lähetti Moreloksen lainalle kolumbialaisseura Atletico Nationaliin.
Maajoukkueura

Morelos on edustanut Kolumbiaa alle 20-vuotiaiden maajoukkuetasolla. Hän oli mukana vuoden 2015 ikäluokan Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa, joissa Kolumbia saavutti hopeaa. Kolumbian maajoukkueessa Morales on tehnyt yhden maalin 11 peliin.
Saavutukset

Maajoukkuetasolla
Etelä-Amerikan alle 20-vuotiaiden mestaruuskilpailut: hopeaa (2015)
Taalintehtaan ruukki

Taalintehtaan hiiliuunit.
Taalintehtaan ruukki oli ruukki Taalintehtaan kylässä Kemiönsaarella. Vuonna 1686 perustetun ruukin teollinen toiminta jatkui vuoteen 2012. Tehdas vaihtoi omistajaa yli 20 kertaa.
Vaikutus

Taalintehtaan tehtaan työllistävä vaikutus on ollut merkittävä, mutta se on myös vaihdellut suuresti eri aikoina. Lisälaajennuksista johtuen yhtiö työllisti 800 henkeä 1900-luvun alussa. Tehtaan vaikutuksesta elinkeinorakenteeseen kuvaa hyvin se, että maatalousväestön osuus entisessä Dragsfjärdin kunnassa oli vuonna 1901 vain 26,1 prosenttia kun se koko maassa oli 71,2 prosenttia. Vuoden 1923 tekniset uudistukset johtivat siihen, että työvoimaa ei enää tarvittu entisessä määrin. Töitä riitti 450 hengelle, ja laman syventyessä 1930-luvulla enää 350 hengelle. Rajun saneerauksen jälkeen ja suhdanteiden parantuessa 1933 voitiin taas investoida, ja vuonna 1936 tehtaassa oli taas yli 700 työntekijää. Työväen sosiaalisia oloja parannettiin rakentamalla asuntoja ja uusimalla tehtaan sairaala. Työntekijämäärät olivat huipussaan 1970-luvun modernisoinnin jälkeen vuonna 1976, jolloin tehdas työllisti 1 157 henkeä. Suhdanteet kääntyivät laskuun, ja vuosien saatossa tehtaalta on irtisanottu satoja työntekijöitä, kunnes vuonna 2012 tehdas ajautui lopullisesti konkurssiin ja lopetti toimintansa.
Unna Junná

| Unna Junná |
| --- | --- |
Tyyli:  lastenohjelma
Luoja(t):  Yle Sámi Radio
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  pohjoissaame inarinsaame koltansaame
Verkko:  Yle TV2, Yle Fem, Yle Teema & Fem,   SVT Barnkanalen
Esitetty:  syyskuu 2007 –
Unna Junná on Yle Sámi Radion useilla eri saamelaiskielillä tuottama lastenohjelma, jota on esitetty Suomen ja Ruotsin televisioissa vuodesta 2007 lähtien. Unna Junná on ensimmäinen saamenkielinen lastenohjelma Suomen televisiossa, ja nykyään sitä tehdään kaikilla kolmella Suomessa puhutulla saamelaiskielellä: pohjois-, inarin- ja koltansaameksi.
Ohjelman taustaa

Saamenkielistä lastenohjelmaa yritettiin saada Yleisradion ohjelmistoon tuloksetta vuosikausien ajan. Esimerkiksi vuonna 2004 Yle vetäytyi viime hetkillä yhteispohjoismaisesta tuotannosta. Yhtiön mukaan syynä oli muun muassa saamelaislasten vähäinen lukumäärä, jonka vuoksi heille ei kannattanut tehdä ohjelmaa. Helsingissä vieraillut saamelaisten lähetystö järjesti myöhemmin mielenosoituksen Eduskuntatalon portailla ja tapasi Yleisradion hallintoneuvoston jäseniä. Lopulta saamenkielinen lastenohjelma saatiin Ylen ohjelmistoon syyskuussa 2007. Aluksi ohjelmaa tehtiin Yle Sámi Radion ja SVT-Sápmin suomalais-ruotsalaisena yhteistuotantona, mutta vuodesta 2011 lähtien Unna Junnásta on vastannut Yleisradio SVT:n vetäydyttyä sen tekemisestä. Ohjelmaa on tehty vuosittain kolmekymmentä 15 minuutin pituista jaksoa, joista puolet on esitetty kevätkaudella ja puolet syksyisin. Unna Junnán perinteinen lähetysaika on ollut Yle TV2:lla sunnuntaiaamuisin kello 7.45. Uusintoina sitä on esitetty myös Yle Femillä ja Yle Teema & Fem -kanavalla.
Vuonna 2011 ohjelma sai Komin tasavallassa järjestetyn suomalais-ugrilaisten kansojen elokuvafestivaalin pääpalkinnon lastenohjelmien sarjassa. Unna Junnálla on katsottu olleen tärkeä rooli viime vuosina tapahtuneella uhanalaisten saamelaiskielien elpymisellä, kun saamelaiskieliä puhuvat lapset ovat sen ansioista kiinnostuneet uudelleen myös äidinkielestään.
Juontajia

Sofia Jannok
Niillas Holmberg
Aiheesta muualla

Unna Junná Yle Areenassa
Unna Junná Ylen Elävässa arkistossa
Uolevi Yllö

| Uolevi Yllö |
| --- | --- |
Luoja(t):  Väinö Linna
Näyttelijä(t):  Leevi Linko
Ensi- esiintyminen:  Täällä Pohjantähden alla -romaanit
Henkilötiedot
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Pentinkulma
Suhteet
Vanhemmat:  Artturi Yllö
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uolevi Yllö on kuvitteellinen henkilöhahmo Väinö Linnan kirjoittamassa Täällä Pohjantähden alla -romaanitrilogiassa. Uolevi on herastuomari Artturi Yllön, kirkonkylän Yllön talon omistajan poika. Hän on suurtilallisen ja merkittävän kunnallispoliitikon poikana mukana muun muassa suojeluskunnan toiminnassa ja toimi myös vuoden 1917 maatalouslakkojen aikana rikkurina.
Coil

| Coil> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1982–2004
Tyylilaji:  dark ambient, industrial, noise
Kotipaikka:  Lontoo, Englanti
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  John Balance   Peter Christopherson   Thighpaulsandra  
Levy-yhtiö:  Threshold House   Eskaton   Chalice   Solar Lodge  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Coil oli brittiläinen vuosina 1982–2004 toiminut, kokeellista musiikkia tuottanut yhtye, joka yhdisteli useita eri genrejä, kuten industrialia, noisea, ambienttia, neofolkia, dronea ja spoken wordia.
Yhtyeen perustivat John Balance (usein kirjoitettu Jhonn Balance) ja Throbbing Gristlen, Psychic TV:n sekä Industrial Records -levy-yhtiön perustaja Peter "Sleazy" Christopherson, molempien lopetettua Psychic TV:ssä. Coil soitti alun perin livenä "Zos Kia" -nimellä, ja alkuajan levytyksillä nimellä "The Sickness of Snakes". Ajan myötä Coilissa on vaikuttanut monia ihmisiä, kuten Stephen Thrower, Rose McDowall, Drew McDowall, Danny Hyde, William Breeze, Thighpaulsandra, CoH ja Simon Norris. Live-esiintymisissä on ollut mukana Cliff Stapleton, Tom Edwards, sekä Mike York.
Vuonna 2005 Peter Christopherson ilmoitti yhtyeen levy-yhtiön, Threshold Housen, kotisivuilla Coilin lopettamisesta — yhtyeen perustajajäsenen Jhonn Balancen kuoltua edellisvuoden marraskuussa.
Taustaa

"Zos Kia" -yhtye oli Johnin ja Peterin — heidän Psychic TV:ssä lopetettua — ensimmäinen yhteisyritelmä. He päätyivät Coil-nimeen "How To Destroy Angels" -ensilevyä tehdessään. Kaksikappaleista LP:tään he kuvasivat "rituaalimusiikiksi miehisen seksuaalienergian keräämiseen", ja jonka sanottiin olleen tuotettu hyödyntäen useita teknologisia, spirituaalisia ja meteorologisia olosuhteita — joiden yhtye tunsi olevan maagisesti merkittäviä.
Levystä julkaistiin useita versioita, joissa vinyylin b-puoli oli joko jätetty painamatta, se koostui soittamiskelvottomista noise-grooveista, oli kerrostettua musiikkia, testiääniä tai muita samanluontoisia ääniä tai pelkkää melua.
Myös heidän musiikinlevitys- ja markkinointitaktiikkansa olivat omalaatuisia: joskus he julkaisivat levyistään vain 99 kopion keräyspainoksia. Heidän sisällyttäessä niiden pakkauksiin erinäisiä "taide-esineitä", veritahroja ja sigil-magiaa muistuttavia nimikirjoituksia — levyjen muuttuessa okkultisten artefaktien kaltaisiksi — he toivoivat todellisten faniensa saavan jotain henkilökohtaista irti niistä. Moinen käytäntö lisääntyi huomattavasti Coilin uran loppupuolella. Kriitikot ovat syyttäneet Coilia ja sen levy-yhtiötä ylihinnoittelusta. 
Vuonna 2003 Coil alkoi harvinaisempien töidensä uudelleenjulkaisun — lähinnä remiksattuina — jotta suuremmalla yleisöllä olisi mahdollisuus päästä käsiksi niihin.