stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heikki Laine (soutaja)

Heikki Tapani Laine (s. 16. kesäkuuta 1936 Turku) on suomalainen, olympialaisissakin kilpaillut  soutaja.
Laine edusti Suomea Rooman olympialaisissa 1960. Perämiehettömän nelosen joukkue, johon kuuluivat myös Heikki Laineen veljet Eero ja Pertti Laine sekä Arto Nikulainen, karsiutui alkuerissä. EM-kilpailuissa Heikki Laine saavutti seitsemännen sijan vuonna 1958.
Turun Yliopiston Soutajia edustanut ”Hessu” Laine voitti Suomen mestaruuden perämiehettömässä nelosessa vuosina 1958 ja 1960. Hän on saavuttanut voittoja Ruotsi-maaottelussa.
Laatokan Karjala

Laatokan Karjala on historiallinen alue luovutetussa Karjalassa. Nykyisin sillä voidaan tarkoittaa myös Venäjän Karjalan osaa (ven.  Ладожская Карелия, Ladožskaja Karelija, Карельское Приладожье, Karelskoje Priladožje tai Северное Приладожье, Severnoje Priladožje) eli aluetta Laatokan pohjoispuolella, joka rajoittuu idässä Aunuksen Karjalaan, lounaassa Leningradin alueeseen ja luoteessa Suomeenselvennä. Nykyinen Laatokan Karjalan alue käsittää Lahdenpohjan, Pitkärannan ja Sortavalan kuntapiirit eli Karjalan tasavallan lounaisosan.
Historia

Laatokan Karjala kuului osana Käkisalmen lääniä ensin Novgorodin valtiolle ja sittemmin Venäjälle. Käkisalmen läänin mukana se siirtyi Ruotsille Stolbovan rauhassa 1617. Ruotsi menetti Laatokan Karjalan Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 Venäjälle, jonka jälkeen alue tuli kuulumaan Viipurin kuvernementtiin. Tämä Vanha Suomi yhdistettiin Viipurin lääninä Suomen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812. Suomeen kuulunut Laatokan Karjalan alue jakaantui Keski-Karjalaan ja Raja-Karjalaan.
Historia > Keski-Karjala

Historiallista Keski-Karjalaa ei pidä sekoittaa nykyiseen Keski-Karjalaan.
Entiset kunnat (kihlakunta):
Harlu (Sortavalan kihlakunta)
Jaakkima (Kurkijoen kihlakunta)
Kurkijoki (Kurkijoen kihlakunta)
Lahdenpohja (Kurkijoen kihlakunta)
Lumivaara (Kurkijoen kihlakunta)
Parikkala (Kurkijoen kihlakunta)
Ruskeala (Sortavalan kihlakunta)
Saari (Kurkijoen kihlakunta)
Simpele (Kurkijoen kihlakunta)
Sortavala
Sortavalan maalaiskunta, ml. Valamo (Sortavalan kihlakunta)
Uukuniemi (Sortavalan kihlakunta)
Myös Hiitola luettiin toisinaan Laatokan Karjalaan kuuluvaksi. Pälkjärvi kuului Ilomantsin kihlakuntaan ja täten Kuopion lääniin – maantieteellisen aseman ja historiallisen taustansa takia se voitiin kuitenkin liittää myös Laatokan Karjalaan.
Historia > Raja-Karjala

Raja-Karjalassa puhuttiin yleisesti karjalan kielen eri murteita ja merkittävä osa väestöstä oli uskonnoltaan ortodokseja.
Entiset kunnat (kaikki kunnat Salmin kihlakunta):
Impilahti
Korpiselkä
Salmi
Soanlahti
Suistamo
Suojärvi
Toisesta maailmansodasta aiheutuneet muutokset

Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 suurin osa Suomen aikaista vanhaa Laatokan Karjalaa oli Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja tuli osaksi Karjalais-suomalaista neuvostotasavaltaa. Jatkosodan alussa 1941 suomalaisjoukot valtasivat alueen, mutta joutuivat vetäytymään osin kesällä ja Moskovan välirauhansopimuksen mukaan kokonaan syksyllä 1944.
Parikkalan, Saaren, Simpeleen ja Uukuniemen kuntien Suomessa pysyneet osat ovat nykyään osa Etelä-Karjalan maakuntaa: entiset Parikkalan, Saaren ja Uukuniemen kunnat ovat osana nykyistä Parikkalan kuntaa (kuntaliitos v. 2005) sekä entinen Simpeleen kunta osana nykyistä Rautjärven kuntaa (kuntaliitos v. 1973). Suomessa pysynyt entisen Korpiselän kunnan läntisin kolkka liitettiin Tuupovaaran kuntaan, joka puolestaan on nykyään osa Joensuuta ja Pohjois-Karjalan maakuntaa.
Laatokan Karjalan suomalaiset asukkaat jouduttiin talvisodan aikana lähes kokonaan evakuoimaan ja jatkosodan jälkeen siirtoväki asettui – erityisesti Raja-Karjalan osalta – pääasiassa Pohjois-Karjalaan (muun muassa Valtimolle) ja Pohjois-Savon pohjoisosiin sekä Kainuun eteläosaan ja Pohjois-Pohjanmaalle.
Laatokan Karjalaan muutti pääasiassa venäläisiä, mutta jonkin verran myös karjalaisia ja muita kansallisuuksia.
Aiheesta muualla

Водопады Северного Приладожья Диагональный мир (venäjäksi)
Kartta Laatokan Karjalan kunnista vuonna 1940.
   Keski-Karjala  Hiitola ja Pälkjärvi
   Raja-Karjala
Nykyinen Laatokan Karjala muodostaa Venäjän Karjalan lounaisosan
Väinö Lahtinen

Väinö Vilho Lahtinen (23. lokakuuta 1897 Jyväskylä– 11. lokakuuta 1989) oli suomalainen voimistelunopettaja, kouluneuvos vuodesta 1957. Hän oli vuodesta 1937 Helsingin normaalilyseon voimistelunopettaja ja Helsingin opettajakorkeakoulun voimistelunopettaja 1947–1953. Ennen Norssiin tuloaan Lahtuinen opetti 1922-1928 viipurilaisissa kouluissa 1922-1928 ja 1931-1932 sekä 1928-1931 Kuopiossa ja 1932-1934 Sortavalan seminaarissa.
Virikkeen voimistelunopettajaksi Lahtinen sai ajan suurelta suomalaiselta urheilutoiminnan nimeltä Ivar Wilskmanilta, joka tarkastajan ominaisuudessa oli tullut Jyväskylään Lahtisen toimiessa siellä viransijaisvoimistelunopettajana. Opettajanurallaan Lahtinen julkaisi Kaarina Karin kanssa kouluille oppikirjan Terveysoppi (1949), ja lisäksi hän julkaisivoimisteluoppaita. Hän toimi Kouluvoimistelu ja -urheilu -lehden päätoimittajana.
Väinö Lahtinen oli aktiivi urheilun järjestötoimintaa osallistuja. Hän oli Suomen voimisteluopettajain liiton puheenjohtaja 27 vuotta, SVUL:n liittohallituksessa 23 vuotta ja Suomen olympiakomiteassa eri tehtävissä yli 20 vuotta. Suomen Voimisteluliiton puheenjohtaja hän oli 1946–1958 ja Kansainvälisen voimisteluliiton teknisen valiokunnan jäsen 15 vuotta. Asuinpaikkakunnillaan Lahtinen oli myös aktiivi urheiluseuratoimija. Hän oli mukana Jyväskylän Uimaseuran, Viipurin Reippaan, Viipurin Pallonlyöjien, Kuopion Urheiluveikkojen, Sortavalan Kunnon, Ylioppilasvoimistelijoiden toiminnassa.
Vuonna 1932 Los Angelesin olympialaisiin osallistunut Suomen voimistelujoukkue oli Lahtisen valmentama. Hän oli voimistelun johtotehtävissä viisissa olympialaisissa ja yhtä monissa voimistelun MM- ja EM-kisoissa. Vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa hän toimi voimistelun teknisenä johtajana. Lahtinen toimi vielä Tokion vuoden 1964 olympialaisten nojapuiden ylituomarina.
Hän sai ansioistaan kunnianosoituksena muun muassa Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi 1964 ja Suomen Urheilun kultaisen ansioristin 1949. Hänet promovoitiin vuona 1982 Jyväskylän yliopiston liikuntatieellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi.
Tunnustukset

Suomen Urheilun kultainen ansioristi 1949
SVUL:n kultainen ansiomerkki 1954
Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi 1964
Suomen Voimisteluliiton kultainen ansiomerkki
Pesäpalloliiton ansiomerkki
SVUL:n kunniajäsen.
Lisäksi hänelle on myönnetty useita suomalaisia ja ulkomaisia urheilun ansiomerkkejä ja huomionosoituksia.
Reijo Lahtinen

Reijo Lahtinen (s. 14. elokuuta 1939 Kangasala) on suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja.
Lahtinen vietti lapsuutensa Kangasalan asemanseudulla. Hän opiskeli Tampereen Musiikkiopistossa ja Sibelius-Akatemiassa sekä ulkomailla, opettajinaan muiden muassa Matti Hannula, Jaakko Ryhänen ja Juri Stutnik. Lahtinen on laulanut Tampereen Oopperassa 1960-luvulta alkaen sekä vieraillut Suomen Kansallisoopperassa ja Savonlinnan oopperajuhlilla. Lisäksi hän on esiintynyt televisiossa ja useissa teattereissa
sekä laulu- että puherooleissa.
Tampereen Teatterissa Lahtinen teki vuonna 1984 Valjeanin roolin musikaalissa Les Misérables (vuoden 1980 versio). Pyynikin kesäteatterissa Lahtinen oli vuonna 1980 mukana Edvin Laineen ohjaamassa Minna Canthin näytelmässä Roinilassa.
Lahtinen on antanut myös muun muassa kirkkokonsertteja. Hän oli mukana Atso Almilan ja Antti Tuurin Ameriikka-oopperassa Ilmajoen Musiikkijuhlilla 1992, ja hän laulaa myös siitä tehdyllä levytyksellä.
Lahtinen näytteli pankinjohtaja Veikko Niemisen roolin TV-sarjassa Metsolat.
Aiheesta muualla

Reijo Lahtinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Elonet  Yle
Olli Laiho

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | México 1968 | hevonen |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Antwerpen 1965 | hevonen |  |
Olli Laiho (18. helmikuuta 1943 Savonlinna – 31. toukokuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen telinevoimistelija, olympiamitalisti ja liikkeenjohtaja. Hän saavutti vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa hopeaa hevosella. Sen jälkeen ei suomalainen voimistelija ole voittanut olympiamitalia.
Méxicon olympialaisissa Laiho sijoittui hevoskilpailun kakkossijansa lisäksi nojapuilla 15:nneksi, 12-ottelussa 41:nneksi ja joukkuekilpailussa kymmenenneksi. Hän osallistui jo neljä vuotta aiemmin Tokion kesäolympialaisiin ja sijoittui joukkuekilpailussa kahdeksanneksi sekä 12-ottelussa 26:nneksi.
MM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa oli kuudes sija hevosella vuonna 1966. EM-kilpailuissa hän saavutti hevosella pronssia vuonna 1965 ja sijoittui viidenneksi vapaaliikkeissä vuonna 1967. Vuonna 1967 hän voitti universiadeissa hevosvoimistelun. Olli Laihon urheilu-ura päättyi olkapäävammaan.
Laiho edusti kotimaassaan Helsingin Voimistelijoita ja Norssin Turnareita. Hän voitti moniottelun Suomen mestaruuden vuonna 1966 sekä yhteensä kahdeksan telinemestaruutta vuosina 1964–1967.
Olli Laiho toimi Norssin Turnarien ja Espoon Golfseuran puheenjohtajana sekä Suomen Voimisteluliiton hallituksessa. Opetusministeriö myönsi hänelle vuonna 2004 Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon.
Urheilun ulkopuolella Laiho toimi Rautakirjan tukkuryhmän johtajana vuoteen 1980, Amer-konsernin paperitukkukaupan Amerpapin johtajana vuosina 1980-1990 ja sen jälkeen Amer-yhtymän toimitusjohtajana vuosina 1990–1992. Sen jälkeen hän toimi Suomen itsenäisyyden juhlarahaston (Sitra) projektinjohtajana.
Aiheesta muualla

Olli Laihon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Lahti–Loviisa-rata

Lahden rautatieasema Keski-Lahden eteläosassa.
Lahti–Loviisa-rata on 77 kilometriä pitkä Suomen rataverkon yksiraiteinen osuus Lahden rautatieasemalta Loviisaan. Sen eteläinen päätepiste on Valkon satamassa sijaitseva Loviisan sataman ratapiha. Rata tunnettiin aiemmin hieman pidempänä Loviisan–Vesijärven rautatienä, joka johti Lahden keskustan läpi Niemeen.
Rataosa on sähköistämätön, eikä radalla ole käytössä automaattista junien kulunvalvontatekniikkaa. Vuonna 2017 radalla oli 18 siltaa ja 122 tasoristeystä, joista suurin osa vartioimattomia. Liikennepaikkoja oli alun perin 19 mutta vuonna 2017 enää 4: Lahti, Orimattila, Lapinjärvi ja Loviisan satama. Vuonna 2023 uutisoitiin liikenteen hiipuneen olemattomiin.
Historia

Rataa ehdotettiin ensimmäisen kerran vuonna 1871, ja sen ajateltiin johtavan Loviisasta joko Lahteen tai Kausalaan. Rata rakennettiin lopulta Vesijärven satamaan Lahteen vuosina 1898–1900. Suurimmillaan ratatyöntekijöitä oli 2 250. Kapearaiteinen 750 millimetrin rata valmistui 19. helmikuuta 1900, ja valmistumista juhlittiin Lahdesta Loviisaan matkanneella juhlajunalla. Väliaikaiselle liikenteelle rata avattiin vuonna 1900 ja yleiselle liikenteelle vuonna 1904.
Valtio osti radan vuonna 1956 ja alkoi muuttaa sen raideleveyttä vuonna 1959. Muutos 1 524 millimetrin leveäraiteiseksi radaksi valmistui vuonna 1960. Samalla loppui liikenne Lahden keskustan läpi. Henkilöjunaliikenne loppui keväällä 1970, ja sen jälkeen Lahti–Loviisa-radalla on ollut vain tavaraliikennettä ja satunnaisesti museojunaliikennettä kesäisin.
Aiheesta muualla

Port of Loviisa 2008 – Loviisan sataman kartta (Kartassa näkyy muun muassa satamaraiteisto)
Laine-tyyppi

Laine-tyyppi on suomalainen, ensisijaisesti länsisuomalainen sukunimityyppi, joka vakiintui 1800- ja 1900-luvun vaihteessa. Siihen kuuluvat nimet ovat luontoaiheisia sanoja. Nimityyppi on nimetty yleisimmän siihen kuuluvan nimen Laineen mukaan. Yleisimmät muut tämän tyypin nimet ovat yleisimmästä alkaen Niemi, Salo, Laakso, Lehto, Kallio, Nurmi, Aalto, Salmi, Lahti, Saari, Vainio, Aho, Koski, Harju sekä Mäki. Laine-tyypin muotiaika seurasi Virtanen-tyypin muotiaikaa. Laine-tyypin sukunimet ovat hyvin samanaiheisia kuin Virtanen-tyypin nimet, mutta niissä ei ole nen-päätettä.
Lähde

Mikkonen, Pirjo & Paikkala, Sirkka: Sukunimet, s. 27.  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-14936-9
Oiva Laine

Oiva Sakeus Laine (9. kesäkuuta 1908 Helsinki – 7. helmikuuta 1940 Joutseno) oli suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Laine edusti urallaan 1930–1936 Helsingin Palloseuraa. Hän voitti seurassa kolme Suomen mestaruutta vuosina 1932, 1934 ja 1935. Kaudella 1934 Risto Rinne pelasi kaikissa otteluissa maalissa ja seuraavan kauden 1935 peleistä hän oli vain viidessä kentällä. Tämän vuoksi hänellä on käytönnössä vain yksi Suomen mestaruusmitali. Lisäksi hän oli hankkimassa seuralleen HPS:lle kolmostilan kaudella 1930 ja kakkostilan kaudella 1931.  Kaikkiaan Laine pelasi seitsemän kauden aikana 45 pääsarjatason ottelua. Maajoukkueessa hän pelasi yhteensä viisi maaottelua vuosina 1930–1931.
Oiva Laine kuului Talvisodassa Helsingistä koottuun JR 11:een eli Ässä-rykmenttiin. Hän haavoittui 5. helmikuuta 1940 Kuolemajärvellä ja kuoli 7. helmikuuta Sotilassairaalassa Joutsenossa.
Pertti Laine

Pertti Olavi Laine (13. joulukuuta 1938 Turku – 20. lokakuuta 1999 Turku) oli suomalainen, olympialaisissakin kilpaillut  soutaja.
Laine edusti Suomea Rooman olympialaisissa 1960. Perämiehettömän nelosen joukkue, johon kuuluivat myös Pertti Laineen veljet Eero ja Heikki Laine sekä Arto Nikulainen, karsiutui alkuerissä. EM-kilpailuissa Pertti Laine saavutti seitsemännen sijan vuonna 1958.
Turun Yliopiston Soutajia ja Turun Soutajia edustanut Laine voitti Suomen mestaruuden perämiehettömässä nelosessa vuosina 1958 ja 1960. Hän on saavuttanut voittoja Ruotsi-maaottelussa.
Reijo Laine

Reijo Artturi Laine (s. 28. tammikuuta 1937 Helsinki) on suomalainen, olympialaisissakin kilpaillut  purjehtija.
Laine sijoittui olympialaisten Soling-luokassa Matti Jokisen ja Matti Paloheimon kanssa 18:nneksi Montrealissa 1976. Hän edusti seuratasolla Merenkävijöitä ja voitti Suomen-mestaruuden Louhi-luokassa vuonna 1973.
Rolf Lagerborg

| Rolf Lagerborg |
| --- | --- |
 Rolf Lagerborg n. 1930.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Rolf Herbert Hjalmar Lagerborg
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1874 Helsinki
Kuollut: 26. lokakuuta 1959 (85 vuotta) Porvoo
Koulutus ja ura
Opettaja:  Edvard Westermarck
Rolf Herbert Hjalmar Lagerborg (26. huhtikuuta 1874 Helsinki – 26. lokakuuta 1959 Porvoo) oli suomalainen filosofi ja filosofian professori. Hän oli aikansa radikaali, joka ajoi naisen ja miehen tasa-arvoa.
Elämäkerta

Lagerborgin moraalin sosiaalista pohjaa käsittelevää väitöskirjaa ei hyväksytty Helsingin yliopistossa, mutta muokattuna se meni läpi Pariisissa Sorbonnen yliopistossa. Lagerborg oltiin nimittämässä virkaan Helsingin yliopistossa 1931, mutta aitosuomalaiset ylioppilaat Akateemisen Karjala-Seuran johdolla onnistuivat mielenosoituksin painostamaan yliopiston ja opetusministerin perumaan nimityksen. Hän astui Åbo Akademin filosofian professorin virkaan vuonna 1932 opettajansa Edvard Westermarckin jäätyä eläkkeelle. Hänen ajattelunsa, jossa keskeisenä olivat moraalifilosofiset kysymykset, muistutti Westermarckin ajattelua, ja Westermarckin tavoin hänet tunnettiin uskontokriitikkona. Lagerborg jakoi myös Westermarckin naturalistisen maailmankuvan. Lagerborg jäi eläkkeelle professorin virasta vuonna 1942. Eläkevuotensa hän vietti Porvoon Runoilijakodissa.
Lagerborg kirjoitti näytelmän Öfver bräddarna, jota hän tarjosi ruotsinkielisiin teattereihin esitettäväksi, mutta sen sisältöä pidettiin liian radikaalina. Luettuna se kuitenkin levisi laajalle ja herätti keskustelua. Näytelmän kantaesitys oli suomenkielisenä kuunnelmana Yli äyräiden Radio Helsingissä 24.10.2014.
Lagerborgia tutkineen Marja Jalavan mukaan Lagerborgin särmikäs persoona saattoi olla syynä väitöskirjan hylkäämiseen. Kielikysymyksissä Lagerborg oli vastakkain suomenkielisten kanssa.
Rolf Lagerborgin isä oli Suomen pääpostijohtaja Hjalmar Lagerborg. Hänen sisarensa Viva Lagerborg oli lääkäri ja lasten tuberkuloosin hoidan uranuurtajia Suomessa.
Lagerborg edusti säätyvaltiopäivillä sukuaan aatelissäädyssä 1905–1906.
Teokset

Moral i vardande (1937)
Ord och inga visor – andras och egna – från ett folkvälde på villovägar. 2 genomsedda upplagan. (Åbo, 1946.)
Edvard Westermarck och verken från hans verkstad under hans tolv sista år 1927–39. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland nr 334. (Helsingfors, 1951.)
Öfver bräddarna, esittämätön näytelmä (valmistunut kuunnelmaksi 2014 ja esitettiin Radio Helsingissä suomeksi nimellä Yli äyräiden)
Kirjallisuutta

Jalava, Marja: ”Kokonainen elämä on ihmisen pyhin oikeus”: Rolf Lagerborgin seksuaaliradikalismi ja ylempien yhteiskuntaryhmien keskinäiset esiaviolliset suhteet 1900-luvun alun Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive). Pro gradu, marraskuu 1997. Helsingin yliopisto.
Jalava, Marja: Minä ja maailmanhenki: Moderni subjekti kristillis-idealistisessa kansallisajattelussa ja Rolf Lagerborgin kulttuuriradikalismissa n. 1800–1914.  (Väitöskirja. Helsingin yliopisto. Bibliotheca historica 98)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-758-3
Aiheesta muualla

Aho, Jouko: / Lagerborg, Rolf (1874–1959). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  24.2.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Andersson, Timo: Totuus paljastuu sille joka epäilee (Arkistoitu – Internet Archive) (blogi)
Lagerborg, Rolf hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Jarkko Lahti

| Jarkko Lahti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1978 (ikä 45–46) Kokkola
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2000–
Merkittävät roolit:  Tarmo ”Tare” Kuusisto   (Alamaailma-trilogia: Kyttä)   Olli Mäki   (Hymyilevä mies)
Palkinnot
 Jussi-palkinto Paras miespääosa 2016 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jarkko Santeri Lahti (s. 1978 Kokkola) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt mm. Alamaailma Trilogiassa. Lahti voitti vuonna 2016 Parhaan miespääosan Jussi-palkinnon elokuvasta Hymyilevä mies. Hän on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri.
Lahti on Ruska Ensemblen toinen taiteellinen johtaja.
Lahti on valittu näyttelijäntaiteen professoriksi Taideyliopiston Teatterikorkeakouluun. Hän aloittaa tehtävässä 2023.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva/Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2000 | Sotamies Jokisen vihkiloma | mies parturissa |
| 2002 | Mäkihyppääjä |  |
| 2007 | Kinnunen |  |
| 2008 | Kolmistaan | Jaakko |
| 2008 | Kaupunkilaisia | Marko |
| 2009 | Piilo |  |
| 2011 | Tsägäateria |  |
| 2016 | Hymyilevä mies | Olli Mäki |
| 2017 | Tuntematon sotilas | Viirilä |
| 2018 | Valmentaja | Simo Rantalainen |
| 2019 | Kaksi ruumista rannalla | Saarinen |
| 2019 | Marian paratiisi | asianajaja |
| 2020 | Helene | Gösta Stenman |
| 2020 | Viimeiset |  |
| 2022 | Metsurin tarina | Pepe |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarjat | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2003 | Kaverille ei jätetä |  |
| 2003 | Kaunis mies | Niko |
| 2005 | Presidentit | Niilo Ryti |
| 2006 | Mogadishu Avenue | nuorimies |
| 2007 | Pelkkää lihaa | Mika |
| 2011 | Testosteriili | useita rooleja |
| 2011 | Alamaailma-trilogia: Kyttä | Tarmo "Tare" Kuusisto |
| 2011 | Taivaan tulet | Rane |
| 2019 | Roba | Joonas |
| 2019 | Huone 301 | Joel Leppo |
| 2020–2021 | Ei Haukku haavaa tee | Toni Pitkänen |
| 2021 | Häräntappoase | Tuomo Mäkelin |
| 2021 | Nyrkki | Kustaa |
| 2021 | DikDek – Painajainen majatalossa | Kurre |
| 2022 | Exit |  |
Juhani Lahtinen

Juhani Lahtinen ja valmentaja Gustav Bubnik 1960-luvulla.
Juhani Heikki Kalevi Lahtinen (28. syyskuuta 1938 Tampere – 8. maaliskuuta 2018 Espanja) oli suomalainen jääkiekkomaalivahti.
Lahtinen oli aikansa kärkimaalivahteja. Hän pelasi koko 252 ottelua kestäneen SM-sarjauransa Tampereen Ilveksessä aikana 1955–1970. Vain Jukka Tammella on enemmän pelejä Ilveksen maalissa. Lahtinen voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta ja yhteensä 12 SM-mitalia.
Lahtinen pelasi kymmenen kertaa arvoturnauksessa: kahdeksat MM-kilpailut ja kahdet olympiakisat. Maaotteluita hänelle kertyi 160.
Yleisurheilussa Lahtinen oli Suomen huippuja nuorten tasolla. Hän voitti vuonna 1957 nuorten SM-kultaa seiväshypyssä ja 4×100 metrin viestissä.
Saavutukset ja palkinnot

5 Suomen mestaruutta (1957, 1958, 1960, 1961, 1966)
4 SM-hopeaa ja 3 -pronssia
Nuorten Suomen mestaruus seiväshypyssä ja 4×100 metrin juoksussa
Suomen paras jääkiekkoilija (1961, 1964)
Lynces Academicin parhaan maalivahdin patsas (1961, 1964)
Valinta SM-sarjan All Stars -kentälliseen (1962, 1963, 1964, 1965, 1966)
Suomen Jääkiekkoleijona #34
Aiheesta muualla

Lahtisen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla.
Eurohockeyn tilastosivu.
Laikon rautatieasema

Laikon rautatieasema (lyh. Lkk) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Rautjärvellä Laikon kylässä.
Laikon asema avattiin vuonna 1937, jolloin se oli yksi rataosan tärkeimmistä väliasemista. Tavaraliikenteen tarpeisiin asemalle rakennettiin pistoraide läheiselle sorakuopalle, ja siellä ristesivät myös Simpeleeltä Rautjärven kirkolle sekä Ilmeelle johtavat maantiet. Talvisodan aikaan aseman itäpuolella toimi myös lentokenttä. Jatkosodan aikana aseman kautta kulkivat tuhannet evakot, jotka saapuivat sinne kävellen mm. Kurkijoelta.lähde?
Henkilöliikenne Laikkoon lopetettiin vuonna 1969, jonka jälkeen asema oli vielä puutavaraliikenteen käytössä. Kokonaan liikennepaikka lakkautettiin vuonna 2005, ja sen sivuraiteet on purettu. Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus on nykyisin yksityisomistuksessa.
Lahtivoikala

| Lahtivoikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Voikalat Stromateidae
Suku::  Peprilus
Laji::  burti
Kaksiosainen nimi
 Peprilus burti  Fowler, 1944 
Katso myös
   Lahtivoikala Wikispeciesissä   Lahtivoikala Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Lahtivoikala (Peprilus burti) on voikaloihin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Atlantin länsiosista.
Koko ja ulkonäkö

Lahtivoikala voi kasvaa suurimmillaan 20–25 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on korkea, soikea ja tylppäkuonoinen. Lajin selkä- ja peräevät ovat pitkät ja etuosastaan korkeammat. Lahtivoikalan rintaevät ovat pitkät, pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut ja vatsaeviä ei ole. Väriltään lahtivoikala on selästään sininen ja muutoin hopeanharmaa.
Levinneisyys ja elintavat

Lahtivoikalaa tavataan Meksikonlahdelta Floridasta Jukatanin niemimaalle. Laji elää suurina parvina lähellä pehmeää pohjaa useimmiten 150–225 metrin syvyydessä. Nuoret yksilöt liikkuvat lähempänä pintaa usein meduusojen seassa. Kalan ravintoa ovat meduusat, äyriäiset, madot ja kalat. Lahtivoikala kutee kahdesti vuodessa. Kevään kutu tapahtuu helmi-toukokuussa ja syyskutu syys-marraskuussa.
Lahtivoikala on erittäin hyvä ruokakala ja sitä kalastetaan trooleilla.