Sumgaitin verilöyly
Tapahtumat

26. helmikuuta 1988 Sumgaitin Lenin-aukiolle oli kerääntynyt pieni mielenosoittajien joukko. Sen noin 40–50 osanottajaa osoittivat mieltään Vuoristo-Karabahin tilanteen takia. Monet heistä olivat pakolaisia Armeniasta. Eräs, sittemmin armenialaisten joukon "Johtajaksi" nimeämä, pakolainen Kapanista väitti väkijoukolle armenialaisten karkottaneen hänet ja surmanneen hänen sukulaisiaan. Seuraavana päivänä aukiolla oli jo useita satoja mielenosoittajia. "Johtaja" kertoi nyt, kuinka hänen vaimonsa perhe oli surmattu ja naisten rinnat leikattu irti. Bairamova-niminen paikallinen puolueen jäsen vaati armenialaisten karkottamista Azerbaidžanista. Ensimmäiset väkivaltaisuudet tapahtuivat saman päivän iltana. Paikallinen poliisi ei ryhtynyt toimiin tilanteen hillitsemiseksi. Edelleen samana iltana Neuvostoliiton sotilassyyttäjä Alexander Katusev antoi televisioidun ja Baku Radiossa lähetetyn haastattelun, jossa hän kertoi kahden miehen kuolleen yhteenotoissa Askeranissa pari päivää aikaisemmin. Molemmilla oli tyypilliset azerinimet.
28. helmikuuta Lenin-aukio oli täynnä mielenosoittajia. Paikallinen puoluepoliitikko Jehangir Muslimzade yritti vakuutella väkijoukolle, kuinka Azerbaidžan ei luopuisi Vuoristo-Karabahista. Vakuuttelut eivät kuitenkaan enää riittäneet. Hän yritti vielä edelleen kertoa väkijoukolle, kuinka armenialaisten olisi saatava "poistua kaupungista rauhallisesti". Seuranneet tapahtumat eivät ole täysin selviä. Muslimzade alkoi Azerbaidžanin lippu kädessään johtaa mielenosoittajia pitkin kaupungin katua. Muslimzaden mukaan hänen tarkoituksensa oli johtaa väkijoukko kohti merta ja pois keskustasta. Sen sijaan väkijoukko alkoi matkan varrella hajaantua pitkin keskustaa armenialaisia etsien.
Pienemmät ryhmät rikkoivat ikkunoita, polttivat autoja ja alkoivat hyökätä armenialaisia vastaan. Tapahtumat keskittyivät neuvostoliittolaisittain nimettyjen Ystävyyden ja Rauhankadun varteen bussiaseman ympäristöön. Kiinnisaatuja armenialaisia hakattiin kirveillä ja naisia sytytettiin tuleen. Useita raiskattiin. Aseina käytettiin esimerkiksi metalliputkista tehtyjä teriä tehtailta. Jotkin armenialaisista alkoivat tehdä vastarintaa, ja noin kuusi mellakoinutta azeria surmattiin. Jotkin azereista yrittivät auttaa armenialaisia. Komsomol kyyditti joitakin turvaan Kulttuuripalatsille Sumgaitin keskusaukion tuntumassa.
Viranomaiset reagoivat hyvin hitaasti. Tapahtumat olivat olleet käynnissä jo useita tunteja. Lopulta Neuvostoliiton sisäministeriön rykmentti ja kadetit alkoivat saapua kaupunkiin Bakusta. Väkijoukko raivostui heidän saapumisestaan. Sotilaat olivat saaneet ohjeen ampua paukkupatruunoja, mutta väkijoukkoa vastasi polttopulloin ja metalliputkin. Noin sata sotilasta haavoittui. Politbyroo kokoontui Moskovassa keskustelemaan Kaukasian tilanteesta 29. helmikuuta. Aluksi epäröinyt Mihail Gorbatšov suostui lopulta lähettämään kaupunkiin turvallisuusjoukkoja ja julistamaan ulkonaliikkumiskiellon.
Tapahtumat kaupungissa jatkuivat edelleen vielä 29. helmikuuta. Viimein paikalle saapui kuitenkin raskaasti aseistettua merijalkaväkeä Kaspian laivastosta sekä maahanlaskujoukkojen rykmentti. Illalla kenraali Kraev julisti kello 23.00 alkavan ulkonaliikkumiskiellon käyttäen kovaäänisiä. Nelisen tuntia ennen määräaikaa Kraev määräsi joukkonsa valtaamaan bussiaseman, jolla oli vielä pari tuhatta vihaista mielenosoittajaa. Useita azereja kuoli neuvostojoukkojen hyökkäyksessä.