Siiri Rantanen
Ura > Kilpauran alku

Siiri Lintunen aloitti hiihtouransa Wärtsilän Teräksessä ja sai ensimmäisen hiihtopalkintonsa 1944 Teräksen järjestämästä kilpailusta. Lintunen oli hiihtänyt kotoaan kisapaikalle kuultuaan paikallisista hiihtokilpailuista. Hän osallistui kilpailuun äitinsä vanhoilla suksilla. Hänellä ei ollut vielä tässä vaiheessa seuraa, mutta kilpailussa oli edustettava sellaista. Hänen seurakseen merkittiin Wärtsilän Teräs, joten hänestä tuli Teräksen jäsen. Lintunen voitti naisten sarjan ylivoimaisesti minuuttien erolla. Hän innostui entistä enemmän hiihtämisestä ja harmitteli myöhemmin, ettei päässyt ollenkaan nuorten kisoihin, koska sota-ajan takia kilpailuja järjestettiin harvakseltaan.
Lintusen ensimmäiset SM-kilpailut olivat vuoden 1946 SM-hiihdot. Hän sijoittui 10 kilometrillä 12:nneksi. Siiri ja Kalle Rantanen avioituivat kesäkuussa 1946, ja he muuttivat seuraavana vuonna Liperiin. Siiri Rantanen jatkoi hiihtouraansa Joensuun Katajassa. Hän sijoittui kolmanneksi ensimmäisessä kilpailussa, johon osallistui Joensuussa. Seuraava kilpailu oli loppiaisena 1947 järjestetty Pohjois-Karjalan maakuntaviesti. Joensuun Kataja voitti viestin, ja myöhemmin tammikuussa Rantanen voitti selvästi Outokummun Partion järjestämän hiihdon. Rantasen ensimmäinen kilpailu kotimaakunnan ulkopuolella oli Jyväskylässä tammikuun lopulla. Hän voitti selvästi Laajavuoren vaativissa maastoissa pidetyn kilpailun.
Joensuun Katajan johto päätti lähettää Rantasen aikansa suurtapahtumiin kuuluneisiin Puijon kisoihin. Hän sijoittui 10 kilometrin hiihdossa kolmanneksi. Rantanen sai hyvän suorituksen ansiosta tilaisuuden myös Suomen suurimmassa talviurheilutapahtumassa Salpausselän kisoissa. Vuoden 1948 kisoihin naiset pystyivät osallistumaan ensimmäisen kerran sotavuosien jälkeen. Rantanen oli 10 kilometrin hiihdossa toinen ja hävisi Kerttu Pehkoselle vain kuusi sekuntia. Myöhemmin saman vuoden aikana Outokummussa hiihdetyissä SM-kilpailuissa Rantanen sijoittui ensimmäistä kertaa SM-mitaleille. Hän oli hopealla Pehkosen jälkeen.
Rantanen harrasti urheilua monipuolisesti ja osallistui kesäisin yleisurheilussa Pohjois-Karjalan piirinmestaruuskilpailuihin. Kesällä 1948 hän voitti mestaruuden 800 metrin juoksussa ja kuulantyönnössä. Piirinmestaruusmitaleja hän saavutti uransa aikana kaikkiaan toistakymmentä.
Rantanen ei hiihtänyt perheen lisäyksen takia talvella 1948–1949 kilpaa, eikä hän harjoitellut vielä kesälläkään 1949. Rantanen sai kilpasiskoiltaan seuraavalla kaudella lempinimekseen ”Äitee”, sillä vuoden 1950 alussa kotiin jäi kaksi pientä poikaa. SM-kilpailuissa 1950 Rantanen jäi 10 kilometrillä viidenneksi, mutta Puijon kisoissa hän otti ensimmäisen merkittävän voittonsa.
Rantanen valittiin loppuvuodesta 1950 Vuokatille maajoukkueleirille, jonne Hiihtoliitto otti ensimmäistä kertaa mukaan naisia. Kansainvälinen Olympiakomitea oli alkuvuodesta päättänyt lisätä Oslon vuoden 1952 talviolympialaisiin naisten 10 kilometrin hiihdon. Rantasen kisavuosi 1951 alkoi kahdella kisavoitolla Outokummussa. Hän epäonnistui voitelussa Tainiokosken SM-kilpailuissa ja sijoittui viidenneksi. Rantanen valittiin edustamaan Suomea Sundsvalliin Ruotsiin. Hän hiihti Sundsvallin 10 kilometrillä Tyyne Widemanin jälkeen toiseksi.
Rantasen puoliso oli saanut töitä Lahdesta, ja Rantaset muuttivat sinne alkuvuoden 1951 aikana. Rantanen siirtyi Joensuun Katajasta Lahden Hiihtoseuraan ja teki uudessa kotikaupungissaan suksisopimuksen. Järvisellä oli tehdas Lahdessa, ja Rantanen pääsi sen johtajan Esko Järvisen puheille. Järvinen lupasi Rantaselle aina uusimmat sukset, ja tämä hiihtikin uransa loppuun asti Järvisen suksilla. Naiset hiihtivät pääosin yhdellä suksiparilla, koska heillä ei ollut vielä tuohon aikaan sponsoreita. Sukset olivat kalliita, eikä hiihtäjillä ollut varaa useisiin pareihin. Suksisopimuksen myötä Rantanen pystyi käyttämään talven aikana useampia pareja.