stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Bilderberg-kokouksiin osallistuneista
2003

Alexandre Adler, Ranska, 2003
Ali Babacan, Turkki, 2003–2004
Dora Bakoyannis, Kreikka, 2003
Erich Becker, Itävalta, 2003
Ahmad E. Bishara, Kuwait, 2003
John R. Bolton, Yhdysvallat, 2003
Jean-Louis Bruguière, Ranska, 2003
Philippe Camus, Ranska, 2003–2004
Anthony J. Cary, Kansainvälinen, 2003
Timothy C. Collins, Yhdysvallat, 2003–2004
Jean-François Copé, Ranska, 2003
Claes Dahlbäck, Ruotsi, 2003
Rodolfo de Bendetti, Italia, 2003–2004
Jaap G. de Hoop Scheffer, Alankomaat, 2003
Klaas de Vries, Alankomaat, 2003
Anthony S. Fell, Kanada, 2003
Valéry Giscard d'Estaing, Ranska , 2003
Svein Gjedrem, Norja, 2003
Philip Gould, Yhdistynyt kuningaskunta, 2003
Richard N. Haass, Yhdysvallat, 2003–2004
Stephen Harper, Kanada, 2003
Roger Hertog, Yhdysvallat, 2003
Prinssi Philippe, Brabantin herttua, Belgia, 2003–2004
R. Glenn Hubbard, Yhdysvallat, 2003
Walter B. Kielholz, Sveitsi, 2003
Mervyn A. King, Yhdistynyt kuningaskunta, 2003
Olli Kivinen, Suomi, 2003
Anna Lindh, Ruotsi, 2003
Mihail V. Margelov, Venäjä, 2003
Craig J. Mundie, Yhdysvallat, 2003–2004
Marco Panara, Italia, 2003
Corrado Passera, Italia, 2003–2004
George Perkovich, Yhdysvallat, 2003
Roberto Poli, Italia, 2003
Denis Ranque, Ranska, 2003
Franck Riboud, Ranska, 2003
Eduardo Ferro Rodrigues, Portugali, 2003
John Ruggie, Yhdysvallat, 2003
Anthony Ruys, Alankomaat, 2003
Paolo Scaroni, Italia, 2003–2004
Otto Schily, Saksa, 2003–2004
Wolfgang Schäuble, Saksa, 2003
Mark Steyn, Kanada, 2003
Gertrude Trumpel-Gugerell, Itävalta, 2003
Loukas Tsoukalis, Kreikka, 2003
Björn Wahlroos, Suomi, 2003
Philippe Villin, Ranska, 2003
Fareed Zakaria, Yhdysvallat, 2003
2004

Svein Auser, Norja, 2004
Elie Barnavie, Israel, 2004
Max Boot, Yhdysvallat, 2004
Daniel Borel, Sveitsi, 2004
Gunnar Brock, Ruotsi, 2004
Lucio Caracciolo, Italia, 2004
Hasan Cemal, Turkki, 2004
Ferrucio de Bortoli, Italia, 2004
Jean-Luc Dehaene, Belgia, 2004
Anna Diamantopoulou, Kreikka, 2004
John Edwards, Yhdysvallat, 2004
Ulrik Federspiel, Tanska, 2004
Douglas Feith, Yhdysvallat, 2004
Gabriele Galateri, Italia, 2004
Melinda Gates, Yhdysvallat, 2004
Timothy Geithner, Yhdysvallat, 2004
Jean-Pierre Hansen, Belgia, 2004
Lars Heikensten, Ruotsi, 2004
Walter Issacson, Yhdysvallat, 2004
Merit Janow, Yhdysvallat, 2004
Robert Kagan, Yhdysvallat, 2004
John Kerr, Yhdistynyt kuningaskunta, 2004
Mustafa Koç, Turkki, 2004
Bert Koenders, Alankomaat, 2004
Bruce Kovner, Yhdysvallat, 2004
Paula Lehtomäki, Suomi, 2004
Yongtu Long, Kiina, 2004
Pedro Santana Lopes, Portugali, 2004
William Luti, Yhdysvallat, 2004
Kevin Lynch, Kanada, 2004
Cesare Merlini, Italia, 2004
Pauline Neville-Jones, Yhdistynyt kuningaskunta, 2004
Indra Nooyi, Yhdysvallat, 2004
Leonidas Pantelides, Kypros, 2004
Ralph Reed, Yhdysvallat, 2004
Dennis Ross, Yhdysvallat, 2004
Eberhard Sandschneider, Saksa, 2004
Rockwell Schnabel, Yhdysvallat, 2004
Eduardo Serra Rexach, Espanja, 2004
Slawomir Sikora, Puola, 2004
José Sócrates, Portugali, 2004
Marin Strmecki, Yhdysvallat, 2004
Dominique Struye de Swielande, Belgia, 2004
Arild Underdal, Norja, 2004
Jürgen Weber, Saksa, 2004
Peter Weinberg, Yhdistynyt kuningaskunta, 2004
Ben Verwaayen, Yhdistynyt kuningaskunta, 2004
Hans Wijers, Alankomaat, 2004
Ignazio Visco, Italia, 2004
Grigori Javlinski, Venäjä, 2004
Daniel Yergin, Yhdysvallat, 2004
Suomalaiset

Suomalaisia kokouksiin osallistuneita ovat ainakin seuraavat:
Krister Ahlström (1994)[lähde? ]
Esko Aho (1994)[lähde? ]
Martti Ahtisaari (1994–1996)[lähde? ]
Matti Alahuhta (2014)
Matti Apunen (2011–2015)
Anne Berner (2017)
Antti Blåfield (2008, 2010)[lähde? ]
Georg Ehrnrooth (1994)[lähde? ]
Henrik Ehrnrooth (2014)
Aatos Erkko (1994)[lähde? ]
Jukka Harmaja (1995)[lähde? ]
Olli-Pekka Heinonen (2001)[lähde? ]
Eero Heinäluoma (2006)[lähde? ]
Antti Herlin (2018)
Seppo Honkapohja (2008)[lähde? ]
Sirkka Hämäläinen (1994)[lähde? ]
Jaakko Ihamuotila (1994)[lähde? ]
Jaakko Iloniemi (1991–1997)[lähde? ]
Max Jakobson (1994)[lähde? ]
Ole Johansson (2011)[lähde? ]
Atte Jääskeläinen (2007)[lähde? ]
Jyrki Katainen (2007, 2009, 2010, 2012)[lähde? ]
Olli Kivinen (2003)[lähde? ]
Sixten Korkman (2006)[lähde? ]
Johannes Koroma (1993)[lähde? ]
Jarl Köhler (1992–1994)[lähde? ]
Paula Lehtomäki (2004)[lähde? ]
Erkki Liikanen (2005[lähde? ], 2019, 2022)
Paavo Lipponen (1998, 2000–2001, 2003–2004)[lähde? ]
Sanna Marin (2022–2023)
Björn Mattsson (1995)[lähde? ]
Leena Mörttinen (2015)
Kaius Niemi (2022)
Sauli Niinistö (1997)[lähde? ]
Johan Nykopp (1962, oli ainoa kutsuttu suomalainen osallistuja, 1964[lähde? ], 1966[lähde? ])
Jorma Ollila (1994,[lähde? ] 1997–2011,[lähde? ] 2012, 2014)
Mikael Pentikäinen (2005, 2011)[lähde? ]
Hanna Rajalahti (2009)
Risto Siilasmaa (2012, 2014)
Kari Stadigh (2014)
Alexander Stubb (2015)[lähde? ]
Ulf Sundqvist (1992)[lähde? ]
Christoffer Taxell (2002)[lähde? ]
Teija Tiilikainen (2002, 2005, 2007)[lähde? ]
Jutta Urpilainen (2012, 2013[lähde? ])
Elina Valtonen (ent. Lepomäki) (2018)
Matti Vanhala (1999)[lähde? ]
Matti Vanhanen (2009)[lähde? ]
Pentti Vartia (1999)[lähde? ]
Janne Virkkunen (1998, 2001)[lähde? ]
Pertti Voutilainen (1995)[lähde? ]
Raimo Väyrynen (2008)[lähde? ]
Björn Wahlroos (2003, 2010, 2014, 2017, 2018)
Klaus Waris (1980, ainoa suomalainen kutsuttu)
Gerhard Wendt (1994)[lähde? ]
Meidän iloinen joukkomme

| Meidän iloinen joukkomme> On Our Merry Way / A Miracle Can Happen |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Leslie Fenton  King Vidor  George Stevens 
Käsikirjoittaja:   Laurence Stallings  Lou Breslow  John O'Hara  Arch Oboler 
Tuottaja:   Burgess Meredith  Benedict Bogeaus 
Säveltäjä:  Heinz Roemheld
Kuvaaja:   Joseph F. Biroc  John F. Seitz  Edward Cronjager  Gordon Avil 
Leikkaaja:  James Smith
Tuotantosuunnittelija:  Ernst Fegté
Lavastaja:   Eugene Redd  Robert Priestley 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  3. helmikuuta 1948
Kesto:  107 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Meidän iloinen joukkomme (On Our Merry Way tai A Miracle Can Happen) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1948. Elokuvan ohjaajaksi on ilmoitettu Leslie Fenton, mutta myös King Vidor ja George Stevens ohjasivat osia elokuvasta.
Elokuva koostuu kolmesta eri osiosta, jotka yhdistää toisiinsa Burgess Meredithin näyttelemä reportteri Oliver Pease, joka haastattelee ihmisiä lasten vaikutuksesta heidän elämäänsä. Ensimmäisessä osiossa Pease haastattelee muusikoita Slimiä (James Stewart) ja Lankia (Henry Fonda). Toisessa osiossa haastateltavina ovat varhaiskypsän lapsinäyttelijän kanssa työskentelevät avustajat Gloria Manners (Dorothy Lamour) ja Ashton Carrington (Victor Moore). Viimeisessä osiossa esiintyvät kulkurit Al (Fred MacMurray) ja Floyd (William Demarest), jotka ovat joutuneet ongelmiin murrosikäisen pilailijan kanssa.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Burgess Meredith  | … |  Oliver Pease    |
|  Paulette Goddard  | … |  Martha Pease    |
|  James Stewart  | … |  Slim    |
|  Henry Fonda  | … |  Lank    |
|  Dorothy Lamour  | … |  Gloria Manners    |
|  Victor Moore  | … |  Ashton Carrington    |
|  Fred MacMurray  | … |  Al    |
|  William Demarest  | … |  Floyd    |
|  David Whorf  | … |  Edgar Hobbs   |
Aiheesta muualla

Meidän iloinen joukkomme Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Robbie Gould

| Robbie Gould |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. joulukuuta 1981 Jersey Shore, Pennsylvania
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  183 cm
Paino:  84 kg
Pelipaikka:  potkaisija
Seura
Pelinumero:  9
Seura:  San Francisco 49ers
Sarja:  NFL
Pelaajaura
Aik. seurat:  Chicago Bears   New York Giants
Pääsarjaura:  2005–
Robert Paul "Robbie" Gould III (s. 6. joulukuuta 1982) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan potkaisija. Hän edustaa NFL-liigassa pelaavaa San Francisco 49ersia. Gould on valittu NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin kerran.
Pelaajaura

Ennen ammattilaisuraansa Gould pelasi Pennsylvanian osavaltionyliopiston joukkueessa. Lokakuussa 2005 hän teki varaamattomana pelaajana ammattilaissopimuksen Chicago Bearsin kanssa ja korvasi joukkueen potkaisijana Doug Brienin. Aiemmin vuonna 2005 Gouldilla oli ollut sopimukset New England Patriotsin ja Baltimore Ravensin kanssa, mutta hän ei saanut pelipaikkaa kummastakaan joukkueesta.
Gould on ollut Chicago Bearsin paras pisteidentekijä jokaisella kaudella tulokaskaudestaan 2005 alkaen. Kaudella 2005 hän teki pisteitä 82, 2006 kaudella 143,2007  kaudella 126 ja 2008 kaudella 119. Kaudella 2006 hän teki toiseksi eniten pisteitä kaikista NFL-pelaajista San Diego Chargersin keskushyökkääjän LaDainian Tomlinsonin (186 pistettä) jälkeen. Gould teki runkosarjakaudella 2006 32 kolmen pisteen potkumaalia (jakoi NFL-tilaston kärkisijan St. Louis Ramsin Jeff Wilkinsin kanssa) ja 47 touchdownin jälkeistä lisäpistettä. Kaudella 2007 hän teki 31 kolmen pisteen potkumaalia (jakoi NFL-tilaston toisen sijan kahden muun pelaajan kanssa) ja 33 lisäpistettä.
Helmikuussa 2007 Gould pelasi Super Bowlissa, jossa Chicago Bears kohtasi Indianapolis Coltsin. Bears hävisi ottelun 17–29. Gould teki Bearsin pisteistä viisi, kun hän teki yhden kolmen pisteen potkumaalin ja kaksi touchdownin jälkeistä lisäpistettä.
Vuonna 2008 Gould teki Bearsin kanssa jatkosopimuksen, joka on voimassa kauteen 2013. Jatkosopimuksen teon jälkeen hänestä tuli NFL:n parhaiten palkattu potkaisija. Kauden 2015 jälkeen Connor Barth syrjäytti Gouldin potkaisijan paikalta. Gould siirtyi vuoden sopimuksella New York Giantsiin. Maaliskuussa 2017 Gould teki kaksivuotisen sopimuksen San Francisco 49ersin kanssa.
Rodrigo Lara

Rodrigo Lara Bonilla (11. elokuuta 1946 – 30. huhtikuuta 1984) oli kolumbialainen asianajaja ja poliitikko, joka toimi oikeusministerinä presidentti Belisario Betancurin valtakaudella. Hänet murhattiin vuonna 1984, koska hän työssään ministerinä järjesti syytteitä Medellínin kartelliin kuuluneille kokaiinin salakuljettajille. Murhan tilasi kartellin johtohahmo Pablo Escobar.
Rodrigo Garza

| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Espanja> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Peking 2008 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Mönchengladbach 2006 | joukkuekilpailu |  |
Rodrigo Garza Barbero (s. 3. joulukuuta 1979 Madrid) on espanjalainen entinen maahockeypelaaja. Hän kuului vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä hopeaa saaneeseen joukkueeseen. Kesäolympialaisissa 2000 Sydneyssä hän sijoittui joukkueineen yhdeksänneksi ja kesäolympialaisissa 2004 Ateenassa neljänneksi.
Lisäksi Garza oli muun muassa mukana saamassa pronssia maahockeyn maailmanmestaruuskilpailuissa 2006. Hän voitti joukkueineen lajin Euroopan-mestaruuden 2005.
Rodney Stuckey

| Rodney Stuckey |
| --- | --- |
 Stuckey vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Rodney Norvell Stuckey
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1986 (ikä 38) Seattle, Washington, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä / Heittävä takamies
Pituus:  196 cm
Paino:  93 kg
Nyk. joukkue:   Indiana Pacers
Sarja:  NBA
NBA-varaus:  15. varaus 2007 (Detroit Pistons)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2005–2007:   Eastern Washington
Seurajoukkueet
2007–2014 2014–:   Detroit Pistons  Indiana Pacers
Rodney Norvell Stuckey (s. 21. huhtikuuta 1986 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi ennen ammattilaisuraansa Kentwood High Schoolissa sekä Eastern Washington Universityssa.
Takamiehenä pelaavan Stuckeyn varasi NBA:han vuoden 2007 varaustilaisuudessa 15. vuorolla Detroit Pistons, jota hän edusti vuoteen 2014 asti. Tulokaskaudellaan 2007–2008 hänet valittiin tulokkaiden kakkostähdistöjoukkueeseen.
Stuckey teki heinäkuussa 2015 Pacersin kanssa kolmivuotisen ja 21 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Rodrigo Escobar Aristizábal

Rodrigo Escobar Aristizábal (s. 10. helmikuuta 1939 Pensilvania) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. elokuuta 1963 ja nimitettiin Girardotin hiippakunnan johtoon 21. toukokuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José de Jesús Pimiento Rodriguez, jota avustivat Augusto Trujillo Arango ja Rodrigo Arango Velásquez.
Escobar Aristizábal erosi tehtävistään piispana 17. syyskuuta 1987.
Mathías Olivera

Mathías Olivera tammikuussa 2017.
Mathí­as Olivera Miramontes (s. 31. lokakuuta 1997 Montevideo) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa italialaisseura Napolia ja on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi Espanjassa. Hän on pelannut Uruguayn maajoukkueessa tammikuusta 2022 alkaen.
Seurajoukkueura

Olivera pelasi kotimaassaan Nacionalin junioreissa vuodesta 2010 ja pääsi pelaamaan kaksi pääsarjaottelua helmikuussa 2016. Hän siirtyi elokuussa 2017 espanjalaisseura Getafeen, jossa hän pelasi kauden aikana kolme La Ligan ottelua ja teki huhtikuussa vierasottelussa Eibaria vastaan maalin. Kesällä 2018 Olivera siirtyi puoleksi vuodeksi lainalle toisella sarjatasolla pelaavaan Albaceteen. Hän pääsi pelaamaan 15 liigaottelua, joissa 14 ottelusta täydet minuutit, ja teki niissä yhden maalin. Paluunsa jälkeen hän pelasi Getafessa kausittain 14, 24, 31 ja 32 liigaottelua. Viimeisellä kaudellaan hän teki marraskuussa 2021 maalin Cádizia vastaan. Kaudella 2019–2020 Olivera pelasi viisi Eurooppa-liigan ottelua ja syötti kaksi maalia, kun Getafe voitti kotiottelussaan alankomaalaisen Ajaxin 2–0.
Olivera siirtyi kesällä 2022 Italiaan Napolin joukkueeseen. Hän pelasi Napolin liigamestaruuteen päättyneellä kaudella 2022–2023 kaikkiaan 30 Serie A -ottelua, joissa hän teki maalin lokakuussa Cremonesea ja huhtikuussa Salernitanaa vastaan, ja kahdeksan Mestarien liigan ottelua, joissa hän syötti joukkueensa maaleista yhden Rangersia ja yhden Ajaxia vastaan, molemmat vieraskentällä.
Maajoukkueura

Olivera pelasi Uruguayn alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa muun muassa vuonna 2017 ikäluokan MM-kilpailuissa, joissa Uruguay sijoittui neljänneksi. Olivera pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa seitsemässä ottelussa ja teki maalin alkulohko-ottelussa Japania vastaan. Hän pelasi Uruguayn A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran tammikuussa 2022 MM-karsintaottelussa Paraguayta vastaan ja jatkoi avauskokoonpanossa myös seuraavissa MM-karsintaotteluissa Venezuelaa ja Perua vastaan. Marras-joulukuussa 2022 hän pelasi Qatarin MM-kilpailuissa joukkueensa kaikki kolme ottelua avauskokoonpanossa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki MM-karsintaottelussa Kolumbiaa vastaan lokakuussa 2023.
Olivera on pelannut marraskuun 2023 loppuun mennessä 16 A-maaottelua, joissa hän on ollut 13 kertaa avauskokoonpanossa.
Richard F. Outcault

Richard F. Outcault vuonna 1905.
Richard Felton Outcault (14. tammikuuta 1863 Lancaster, Ohio – 25. syyskuuta 1928 Flushing, New York) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän loi varhaisen sarjakuvahahmon The Yellow Kidin, jolla oli merkittävä vaikutus sarjakuvan kehitykseen.
Outcault opiskeli taidetta Cincinnatissa ja myöhemmin Pariisissa. Hän piirsi 1880-luvulla Judge ja Life-nimisiin huumorilehtiin. Vuodesta 1885 hän piirsi Joseph Pulitzerin julkaisemaan New York Worldiin pääasiassa slummien elämää kuvanneita pilapiirroksia. Kuuluisa The Yellow Kid (”Keltainen poika”) syntyi 16. helmikuuta 1895, kun Outcault piirsi New York Worldin värillistä koepainosta varten yöpaitaan pukeutuneen pojanviikarin. Hahmo muodostui hyvin suosituksi ja alkoi esiintyä säännöllisesti lehden sivuilla. Yöpaidan etumukseen oli yleensä kirjoitettu slangilla jokin viesti. Vuonna 1896 William Randolph Hearst päätti palkata Outcaultin omaan New York Journal -lehteensä. Hearst ja Pulitzer kilpailivat jonkin aikaa Outcaultista tekemällä hänelle kilpailevia palkkatarjouksia, kunnes Pulitzer antoi periksi ja palkkasi Outcaultin tilalle George Luksin piirtämään Yellow Kidiä. Halpamaisena pidetty kamppailu suositusta piirtäjästä ja hahmosta johti käsitteen keltainen lehdistö syntyyn.
Outcault siirtyi vuonna 1897 The New York Heraldiin, johon hän loi vuonna 1902 toisen merkittävän sarjakuvansa, Buster Brownin. Myös Buster Brown -hahmo muodostui hyvin suosituksi ja sitä käytettiin myöhemmin monenlaisten tuotteiden mainonnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard F. Outcault Wikimedia Commonsissa
Roland Németh

| Mitalit> Maa:  Unkari.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Unkari.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Unkari.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:  Unkari> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | München 2002 | 100 m |  |
Roland Németh (s. 19. syyskuuta 1974 Szombathely) on unkarilainen uransa jo päättänyt pikajuoksija. Némethin päämatka oli 100 metriä. Hänen uransa suurin saavutus on pronssi vuoden 2002 EM-kisoista Münchenistä ajalla 10.27. Németh osallistui urallaan yksiin kesäolympialaisiin ja kaksiin MM-kisoihin, mutta jäi aina finaalin ulkopuolelle. Hänen ennätyksensä 100 metrillä on 10.08, joka on myös Unkarin ennätys.
Käännös suomeksi
Rodrigo Laviņš

| Rodrigo Laviņš |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1974 (ikä 50) Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Latvia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Dinamo Riika
Sarja:  KHL
Pelinumero:  2
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1992–2016
Aik. seurat:  Pārdaugava Riika (RSL/LAT) Jokerit (SML) AIK (SEL) Ilves (SML) HPK (SML) Augsburger Panther (DEL) Molot-Prikamje Perm (RSL) Dynamo Moskova (RSL) HK Riga 2000 (LAT/BLR) Brynäs IF (SEL) Metallurg Novokuznetsk (RSL) Södertälje SK (SEL)
Rodrigo Laviņš (s. 3. elokuuta 1974 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on entinen latvialainen jääkiekkopuolustaja, joka päätti uransa keväällä 2016 HK Kurbadsin joukkueessa Latvian pääsarjassa. Kaudella 2018-2019 hän pelasi vielä neljä ottelua Latvian 2-tasolla Marupen joukkueessa. Vuosina 2008-2014 Lavins pelasi 206 ottelua  KHL-joukkue Dinamo Riian joukkueessa . Laviņš on kahden-suunnan puolustaja, joka erottuu kuitenkin puolustustaidoillaan. Hänellä on hyvä pelinäkemys, mutta ailahtelee. Maajoukkueessa Lavins pelasi vuoden 1992 C-ryhmän MM-kisoista lähtien. Viimeiset maajoukkuepelinsä hän pelasi vuoden 2014 MM-turnauksessa. Kaikkiaan hän pelasi 12 MM-kisat ja kolmet olympiakisat Latvian maajoukkueessa.
Rodrigo Lavinsin poika Martins Lavins on myös jääkiekkoilija ja on edustanut Latviaa nuorisomaajoukkueissa. Martins Lavins siirtyi kaudeksi 2021–2022 pelaamaan Yhdysvaltoihin High School sarjaan.
Rauha Rentola

| Rauha Rentola |
| --- | --- |
 Rauha Rentola elokuvassa Kun on tunteet (1954).
Henkilötiedot
Koko nimi:  Rauha Olivia Elisabet Rentola
Syntynyt: 4. helmikuuta 1919 Kuhmoinen
Kuollut: 20. heinäkuuta 2005 (86 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1939–2001
Merkittävät roolit:  ”Maša” (Kolme sisarta) ”Varja” (Kirsikkapuisto)
Palkinnot
  Parhaan naissivuosan Jussi  Vuokrasulhanen 1946  Asessorin naishuolet 1958  Me 1962  Pro Finlandia mitali 1967  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Rauha Olivia Elisabet Rentola (4. helmikuuta 1919 Kuhmoinen – 20. heinäkuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin älykkäänä ja varmatyylisenä luonnenäyttelijänä. Rentola esiintyi noin 70 elokuvassa ja Suomen Kansallisteatterissa puoli vuosisataa. Teatterissa Rentola muistetaan erityisesti vivahteikkaista roolitöistään Eino Kaliman ohjaamissa Tšehov-tuotannoissa.
Rentola oli Siiri Angerkosken ja Irja Rannikon jälkeen Suomen kolmanneksi eniten elokuvarooleja näytellyt nainen. Hän pääsi pari kertaa Guinnessin ennätysten kirjaan näyttelijänä, joka teki 6–7 elokuvaroolia vuodessa. Suomi-Filmin palkkalistoilla Rentola oli vuosina 1941–1944. Hän voitti parhaan naissivuosan Jussi-palkinnon kolme kertaa.
Teatterin ja elokuvien ohella Rentola esiintyi radiossa ja televisiossa. Hän työskenteli myös teatteriharrastajien parissa ja puhetekniikan opettajana. Pro Finlandia -mitali hänelle myönnettiin vuonna 1967.
Lapsuus ja nuoruus

Rauha Rentola syntyi Kuhmoisissa 4. helmikuuta 1919 pastori Antti Rentolalle ja laulaja-laulunopettaja Suoma Konkolalle. Hän oli kulttuurikodin kasvatti. Rentolan ollessa vielä vauva hänen isänsä kuoli. Isän kuoleman jälkeen perhe muutti Helsinkiin. Rentolalla oli neljä sisarusta, jotka vierailivat usein sukulaistensa luona. Rentoloilla vieraili myös paljon äidin tunnettuja taiteilijaystäviä. Liikunnallisena lapsena Rentola pääsi nuorena Helvi Salmisen tanssikouluun ja Kansallisteatterin satunäytelmiin jo yhdeksänvuotiaana. Rentola alkoi haaveilla teatteriurasta.
Oppikouluvuosiensa jälkeen Rentola opiskeli musiikkikoulussa laulua ja myös yhden lukuvuoden pianonsoittoa. Hän hakeutui Suomen Näyttämöopistoon sen jälkeen kun oli jo selvinnyt, ettei hänestä oikein olisi pianistiksi eikä sairaanhoitajaksikaan. Näyttämöopistoa Rentola kävi kaksi vuotta ja täydensi saamiaan oppeja monipuolisilla kursseilla sekä Suomessa että Euroopan teatterikeskuksissa.
Ura > Uran alku Kansanteatterissa

Valmistuttuaan Rentola sai kiinnityksen Helsingin Kansanteatteriin, jossa hän toimi vuosina 1940–1944. Siellä hän eteni kuiskaajan apulaisesta kuiskaajaksi, näyttelijäharjoittelijaksi ja edelleen näyttelijäksi. Uran alkuvaihe oli kiireinen, mutta tehtävistä suurin osa oli pieniä tyyppirooleja. Ponnahduslaudaksi muodostui hattutyttö Lolan tulkinta näytelmässä Sininen olkihattu vuonna 1943. Vanhimman sisaren rooli unkarilaisessa huvinäytelmässä Gyurkovicsin tyttäret poiki Rentolalle kutsun Kansallisteatteriin.