stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Minna Canth
Henkilöhistoria > Jyväskylän aika

Canthin isä pyrki ilmeisesti kouluttamaan tyttärensä porvarilliseksi neidoksi avioliittoa varten. Tyttökoulusivistykseen kuuluivat kainous, ranskan kieli ja hyvät käytöstavat. Vanhempiensa vastustuksesta huolimatta Canth halusi jatkaa koulunkäyntiä. Hän oli päättänyt lähteä Jyväskylään vaikka salaa, jos vanhemmat eivät antaisi lupaa. Sellainen kuitenkin annettiin. Miinu Johnson pääsi syksyllä 1863 vasta perustettuun Jyväskylän seminaariin, joka koulutti kansakoulunopettajia. Opinnot jäivät kuitenkin kesken vuonna 1865 hänen hyväksyessään seminaarin luonnontiedon opettajansa Johan Ferdinand Canthin kosinnan. Canth ei myöntynyt ensimmäisellä eikä vielä toisellakaan kerralla. He menivät naimisiin ja asettuivat asumaan Jyväskylään. Seminaarissa aikaisemmin Minaksi itseään kutsunut Canth alkoi käyttää etunimeä Minna.
Canthin elämä oli Jyväskylässä kiireistä, sillä pariskunnalle syntyi kaikkiaan seitsemän lasta: Anni (1866–1911), Elli (1868–1944), Hanna (1870–1889), Maiju (1872–1943), Jussi (1874–1929), Pekka (1876–1959) ja Lyyli (1880–1969). Silti Canth ehti harjoittaa hyväntekeväisyyttä köyhien keskuudessa ja kirjoittaa miehensä toimittamiin Keski-Suomi- ja Päijänne-sanomalehtiin novelleja, uutisia ja yhteiskunnallisia kannanottoja, erityisesti raittiuteen ja naisiin liittyvistä aiheista. Hänen ensimmäinen teoksensa oli ”Novelleja ja kertomuksia” (1878), joka aloitti pitkän kirjailijanuran. Canthista tuli Jyväskylässä myös ensimmäinen suomenkielinen sanomalehtinainen.
Vuonna 1879 Canthin elämässä tapahtui merkittävä käänne: hänen miehensä kuoli pitkään sairastettuaan vähän ennen perheen seitsemännen lapsen syntymää. Sitä seurannut aika oli Canthille fyysisesti ja henkisesti raskasta aikaa. Joitakin kuukausia myöhemmin Canth sai valmiiksi ensimmäisen näytelmänsä Murtovarkaus. Hän lähetti sen Jyväskylässäkin vierailleen Suomalaisen Teatterin johtajalle Kaarlo Bergbomille, joka hyväksyi sen oitis; suomenkielisistä näytelmistä oli silloin pulaa. Murtovarkaus palkittiin vielä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinnolla.
Henkilöhistoria > Paluu Kuopioon

Maaliskuussa 1880 Canth muutti lapsineen takaisin Kuopioon. Siellä hän ryhtyi hoitamaan vuonna 1877 kuolleen isänsä lankakauppaa, joka oli kehnossa taloudellisessa kunnossa. Canth sai liikkeen jaloilleen, ja perheen taloudellinen asema parani. Kolmen vuoden kuluttua Canth otti vastuun myös sekatavarakaupasta, jota hänen veljensä oli hoitanut. Liiketoimet takasivat taloudellisen toimeentulon, jonka turvin Canth pystyi hankkimaan kirjallisuutta ulkomailta asti ja keskittymään myös kirjoittamiseen.
Henkilöhistoria > Rohkea ajattelija > Maailmankatsomus

Canthia pidettiin omana aikanaan hyvin radikaalina. Canth kritisoi maallista kirkkoa, mutta henkilökohtainen usko oli hänelle kuitenkin tärkeä; siitä kertoo Tuomas Kempiläisen Kristuksen seuraamisesta -hartauskirjan lukeminen useaan kertaan sekä Vuorisaarnaan perehtyminen. Uskonnollisuus ei ollut Canthilla ristiriidassa sen kanssa, että hän oli kiinnostunut tieteen uusista saavutuksista ja pyrki selittämään esimerkiksi spiritismiä tieteellisen ajattelun kautta.
Hän etsi vastauksia myös Tolstoin uskonnollisuudesta ja etiikasta. Pelastusarmeijaan tutustuminen taas tuotti pettymyksen. Papeista hän joutui törmäyskurssille etenkin niin sanottua beckiläistä raamatuntulkintaa edustaneen Kuopion piispan Gustaf Johanssonin kanssa. Tämä vastusti naisten korkeampaa koulutusta ja edellytti näiden tyytyvän ”luonnonjärjestyksen” asettamaan asemaan. Lopulta Canth ja Johansson eivät enää tervehtineet toisiaan. Hankausta Canthilla oli myös pastori Gustaf Elias Bergrothin ja Kiuruvedellä vaikuttaneen Wilhelmi Malmivaaran kanssa.
Juhani Aho kirjoitti myöhemmin Canthista:
»… kaikki se innostus länsimaisiin aatteisiin, joka silloista nuorisoa elähytti, kokoontui hänessä ja hänen teoksissaan polttopisteeseensä ja heijasti sitä hänen temperamenttinsa värittämänä kauas Kuopion Kirkkokadun kulmatalosta – pimeään maailmaan.» 
(Juhani Aho)
Tuotanto > Realismin vaikutteet ja aiheet

Canthilla oli hyvä ulkomaisen kirjallisuuden kokoelma, jonka avulla hän pysyi Kuopiossakin asuessaan perillä kirjallisista suuntauksista. Henrik Ibsenin, Émile Zolan ja August Strindbergin kaltaisten kirjailijoiden teokset innostivat Canthia nostamaan esiin omissa teoksissaan samoja aiheita, myös vastustamaan esimerkiksi Strindbergin teosten näkemyksiä.
Canthin teoksista huokuu myötätuntoa naisia ja vähäosaisia kohtaan. Vaikka heille usein käy huonosti, onneton loppu on omiaan herättämään lukijassa moraalisia pohdintoja ja osoittamaan, ettei yhteiskunta toimi aina niin, että hyvyydestä palkittaisiin ja pahuudesta rangaistaisiin. Canthin teokset eivät ole kuitenkaan samalla tavalla osoittelevia kuin useat romantiikan ajan teokset. Teoksissa kertoja ei kauhistele vaan kuvaa kliinisen objektiivisesti ympäristöä ja ihmisiä.
Canthin teosten asetelmat eivät olleet pelkkää mielikuvitusta, sillä hän kierteli itse köyhien luona ja vankiloissa tutustuen elämään, jota monet yläluokan ihmiset eivät noteeranneet lainkaan. Tällä tavalla Canth toteutti realistisen kirjallisuuden vaatimusta siitä, että kirjallisuuden täytyy kuvata tosiasiallisia olosuhteita. Vaikka jotkut Canthin hahmot saattavat olla aika karikatyyrimäisiä, teokset kuvaavat kyllä oman aikansa yhteiskunnallisia oloja ja pystyivät poliittisina kannanottoina niitä jopa hiukan parantamaan.
Tuotanto > Tuotannon vastaanotto ja tulkinnat

Canthin ensimmäisen elämäkerran kirjoittaja Lucina Hagman – ja monet hänen jälkeensä – lukevat Canthin tuotantoa omaelämäkerrallisena. Canthin vuonna 2014 ilmestyneen elämäkerran Herkkä, hellä, hehkuvainen – Minna Canth kirjoittaja Minna Maijala varoittaa näkemyksestä. Dokumenttien pohjalta hän osoittaa teoksessaan, että Hagman on usein osunut tulkinnoissaan väärään. Asiaan kiinnitti huomiota jo Helmi Setälä Valvojaan vuonna 1907 kirjoittamassaan arvostelussa.
Canthin tuotannosta on erotettu usein kolme tuotantokautta: vuosien 1878–1883 viattomuuden kausi, vuosien 1884–1889 myrskyn ja kiihkon kausi sekä vuosien 1890–1897 seestymisen ja syventymisen kausi. Esimerkiksi Canthin viimeisen kauden näytelmät Sylvi ja Anna Liisa tuntuvat kuitenkin kaikkea muuta kuin seestyneiltä, koska niistä heijastuu vahvaa yhteiskunnallista kannanottoa.
Muistaminen

Canthia on muistettu lukuisilla maamerkeillä, julkaisuilla, mitaleilla, juhlarahalla, postimerkeillä, maalauksilla, näytelmillä, näyttelyillä ja tapahtumilla. Hänen mukaansa on nimetty runsaasti eri rakennuskohteita ja paikkoja. Canthin nimeä kantavat myös useat kulttuuriseurat ja muut yhteisöt. Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampuksen toinen päärakennus on nimetty Canthin mukaan Canthiaksi, lisäksi Helsingissä, Jyväskylässä, Kuopiossa ja Tampereella on hänen mukaansa nimetyt kadut.
Norwegian Air Shuttle maalautti Canthin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön vuonna 2013.
Suomen Messusäätiö on rahoittanut Minna Canth -palkinnon, joka myönnetään vuosittain ”yhteiskuntamme ravistelijalle” Helsingin kirjamessuilla. Palkinnon suuruus on 5 000 euroa.
Muistaminen > Liputuspäivä

Sisäasiainministeriö on suosittanut yleistä liputusta Canthin syntymäpäivän ja tasa-arvon johdosta vuodesta 2003. Helsingin yliopisto merkitsi Minna Canthin päivän vakiintuneeksi liputuspäiväksi vuodesta 2007 alkaen. Hän on ensimmäinen suomalaisnainen, joka on saanut oman liputuspäivän, 19. maaliskuuta. Liputuspäivän virallisena nimenä on Minna Canthin päivä, tasa-arvon päivä. Kuopiossa järjestetään silloin Minnan päivät -niminen tapahtuma.
Muistaminen > Patsaat ja muistomerkit

Ensimmäisen Canth-patsasluonnoksen teki Emil Cedercreutz vuonna 1912. Tämä terrakottaveistos on nykyään Emil Cedercreutzin museossa Harjavallassa. Minna Canthin patsas paljastettiin Kuopiossa 12. toukokuuta 1937. Lisäksi hänellä on patsaat Tampereella ja Jyväskylässä. Tampereen teoksen Nuori Minna on tehnyt Lauri Leppänen vuonna 1951 ja Jyväskylän teoksen Nuori uneksija puolestaan Pauli Koskinen vuonna 1962.
Näiden lisäksi Canthista on useita muita veistoksia, muun muassa korkokuvia, kuten Kuopion Koulupuistossa oleva Heikki Varjan Nousee vuodelta 1972.
Minna Canthin Puutarhakatu 8:ssa Tampereella sijainnut syntymäkoti myytiin vuonna 1923 huutokaupalla ja purettiin. Rakennus pystytettiin uudelleen Erätien varteen. 5. lokakuuta 1947 paljastettiin Puutahakatu 8:ssa Tampere-Seuran teettämä Minna Canthin syntymäkodin muistolaatta, jonka oli suunnitellut arkkitehti Toini Raunisto.
Muistaminen > Juhlavuodet

Muun muassa Kuopion kaupunki on järjestänyt useaan otteeseen Canthin juhlavuosia, joko hänen syntymä- tai kuolinvuodestaan lasketuilla kymmenvuosilla. 2000-luvulla on juhlittu jo kahteen kertaan, vuosina 2004 ja 2007.
Canthin teokset > Canthin teosten elokuvasovituksia

Sylvi – ”ensimmäinen suomalainen tunnin kestävä taidefilmi, murhenäytelmä 3:ssa osassa”. Ohjaus Teppo Raikas ja Teuvo Puro, kuvaaja Frans Engström. Kuvattu vuonna 1911. Ensi ilta 10.3.1913. Filmistä on jäljellä lyhyitä katkelmia elokuva-arkistossa.
Anna-Liisa. Ohjaus Teppo Raikas vuonna 1911. Filmi tuhoutui ennen lopullista valmistumista asiantuntemattoman säilytyksen takia.
Anna-Liisa. Sovittanut Jussi Snellman, ohjannut Teuvo Puro, valok. Jaeger, tuotantoyhtiö Suomi-Filmi. Valmistumisvuosi 1922. Pääosissa Helmi Lindelöf ja Einari Rinne.
Murtovarkaus. Ohjaus Harry Roeck Hansen ja Erkki Kivijärvi vuonna 1926. Pääosissa Kaisa Leppänen ja Joel Rinne. Kapellimestari Sauli Huhtala sovitti vuonna 1995 restautroituun versioon nykyaikaiselle sinfoniaorkesterille elokuvan alkuperäisen, yli neljäkymmentäosaisen sävellyksen.
Roinilan talossa. Ohjaus Erkki Karu vuonna 1935. Pääosissa Rauni Luoma ja Toivo Palomurto.
Sylvi. Ohjaus Toivo Särkkä vuonna 1944. Pääosissa Helena Kara ja Leif Wager. Minna Canthin syntymän 100-vuotisjuhlafilmi.
Anna Liisa. Ohjaus Toivo Särkkä vuonna 1945. Pääosissa Mervi Järventaus ja Edvin Laine. Ensi-ilta siirtyi Helsingin pommitusten takia Minna Canthin 100-vuotisjuhlavuodesta seuraavaan vuoteen.
Lain mukaan. Ohjaus Roland af Hällström ja Esko Töyry vuonna 1956. Pääosissa Eila Peitsalo ja Matti Oravisto.
Kirjallisuutta

Hagman, Lucina: Minna Canthin elämäkerta, osat 1 ja 2.  Otava, 1906, 1911.
Rojola, Lea, toim.: Suomen kirjallisuushistoria 2: Järkiuskosta vaistojen kapinaan.  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999.
Maijala, Minna: Passion vallassa. Hermostunut aika Minna Canthin teoksissa.  (väitöskirja)  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008.  ISBN 978-951-746-995-1
Aiheesta muualla > Minna Canthin tuotantoa verkossa

Vapaasti ladattavia Minna Canthin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa • Project Gutenbergissä
Minna Canthin digitoituja teoksia Kansalliskirjastossa
Minna Canthin teoksia Kotuksen tekstikorpuksissa
Insinöörin konttoorissa 1 10.1.1887 • Insinöörin konttoorissa 2 Kokkolan Lehti 24.1.1887 (ehdotettu Minna Canthin kirjoittamaksi)
Aiheesta muualla > Minna Canthista kertovia sivustoja

Minna Canth 175 vuotta Kuopion kaupunki (sisältää linkkejä myös muualle verkkoon)
Minna Canth Kuopion kulttuurihistoriallinen museo
Minna Canthin Seura
Minnan salonki, Minna Canthin arkistoaineistoa digitaalisessa muodossa
Kulttuurikävelyllä Minna Canthin jalanjäljillä (MP3 ja kuvia)
Kirjallinen kaupunkini Kuopio -ohjelma, Kirjastokaista-video.
Minna Canth kahdessa minuutissa • Minna Canthin päivä, tasa-arvon päivä 19.3. Yleisradio
Minna Canth Kirjasampo-sivulla
Fanny Davidson: Minna Canthin syntymäkoti, Suomen Kuvalehti, 6.5.1922, nro 18, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Wäinö Kolkkala: Kun Minna Canth toimitti ”Keski-Suomea” Jyväskylässä, Suomen Kuvalehti, 17.3.1934, nro 12, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Yle Elävä arkisto: Miten Ulrika Wilhelmina Johnsonista tuli Minna Canth[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Ritva  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  SNAC  IdRef 
Minna Canth rippi­koulu­ikäisenä.
Minna Canth puolisonsa Johan Ferdinand Canthin kanssa Jyväskylässä.
Kaarlo Vuoren maalaus 47-vuotiaasta Minna Canthista vuodelta 1891.
Minnan salongissa skruuvia pelaamassa vasemmalta Hanna Levander, Alma Tervo, Maiju ja Minna Canth.
Minna Canthin hauta Kuopiossa.
Minna Canth vuonna 1944 julkaistussa posti­merkissä.
Canthin kuva Norwegianin Boeing 737:n pyrstössä.
Turhaa lemmen touhua

Turhaa lemmen touhua (engl. Love's Labour's Lost) on William Shakespearen 1590-luvun puolivälissä kirjoittama komedia. Se kertoo Navarran kuninkaasta ja kolmesta aatelismiehestä, jotka vannovat paneutuvansa opintoihinsa kolmeksi vuodeksi, ja pidättäytyvänsä tämän ajan naisseurasta. Navarraan saapuu ranskalainen prinsessa hovinaisineen, ja valan tehneet nuorukaiset tietysti rakastuvat näihin.
Näytelmään kuuluu laulu, jonka eräs tutkija tunnisti. Kolmannen näytöksen alkuun on käsikirjoituskopioissa kirjoitettu sana "Concolinel", mutta alkujaan siinä on lukenut "Qvand Colinet", joka on Shakespearen aikana suosittu ranskalainen pilkkalaulu miehen sukupuolielimestä.
Elokuvasovituksia

Kenneth Branagh ohjasi näytelmän pohjalta vuonna 2000 musikaalielokuvan ja sijoitti sen 1930-luvulle. Televisio- ja elokuvasovituksia on tehty useita sekä ennen että jälkeen sen. Katso myös Luettelo William Shakespearen näytelmien elokuvasovituksista.
Suomennokset

Turhaa lemmen touhua (suom. Paavo Cajander) Teoksessa Shakespearen kootut draamat 2, WSOY, 1950
Turhaa lemmen touhua.  (Love's labour's lost)  Suomentanut Juhani Lindholm. WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-36267-9
Turhaa lemmen touhua, Joel Elstelän käännös ja sovitus teatteri Beowulfille 1995.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turhaa lemmen touhua Wikimedia Commonsissa
Risto Niemi-Pynttäri: Shakespearen Turhaa lemmen touhua, Maailman kirjat
Suomen Voimisteluliitto

| Suomen Voimisteluliitto |
| --- | --- |

Laji:  voimistelu
Tyyppi:  kansallinen lajiliitto
Toimialue:  Suomi
Perustettu:  13. marraskuuta 2004
Päämaja:  Valimotie 10 Helsinki
Puheenjohtaja:  Mira Keränen
Toiminnanjohtaja:  Susanna Porola (vt.)
Jäsenyydet:   FIG  IFAGG  European Gymnastics  Suomen Olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Voimisteluliitto ry (ruots. Finlands Gymnastikförbund, eng. Finnish Gymnastics Federation) on suomalaisen voimistelun kattojärjestö. Se pyrkii edistämään suomalaisten voimistelu- ja liikuntaharrastusta. Liittoon kuuluu noin 370 seuraa, joissa on yhteensä noin 130 000 jäsentä. Suomen voimisteluliiton pääsihteerinä toimii Maria Laakso.
Liitto on Suomen Olympiakomitean jäsen.
Kilpailulajit

Suomen Voimisteluliiton jäsenseuroissa voi kilpailla mm. akrobatiavoimistelussa, joukkuevoimistelussa, kilpa-aerobicissa, miesten telinevoimistelussa, naisten telinevoimistelussa, TeamGymissä, rytmisessä voimistelussa, tanssillisessa voimistelussa sekä trampoliinivoimistelussa.
Suomen Voimisteluliiton puheenjohtajat > SVUL:n voimistelujaosto

1910–1912 Aleksi Gunell
1913–1919 Klaus Suomela
1920      Lauri Tanner
1921      Klaus Suomela
1922–1926 Kustaa Levälahti
1927      Väinö Niiniluoto
1928      Kustaa Levälahti
1929–1930 Väinö Niiniluoto
Suomen Voimisteluliiton puheenjohtajat > Suomen Voimisteluliitto

1931–1934 Väinö Niiniluoto
1934–1937 Oskari Väänänen
1938–1945 Kustaa Levälahti
1946–1958 Väinö Lahtinen
1958–1967 Erkki Palolampi
1968–1969 Birger Stenman
1970 Jouko Tikkanen
1970–1975 Esa Seeste
1976–1979 Pekka Ojonen
1980-1987 Tapio Koivula
1987-1988 Juha Sipilä
1989–1995 Otso Vilhunen
1995–2004 Erkki Vuori
2005–2011 Kirsti Partanen
2012–2017 Anne Vierelä
2018–2023 Kaisa Vikkula
2024– Mira Keränen
Talous

Suomen Voimisteluliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 9 991 500 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2023 lähtien 1 545 000 euroa.
Aiheesta muualla

Suomen Voimisteluliitto
Moqueca

Moqueca padassa
Moqueca on perinteinen brasilialainen kala- tai äyriäispata, joka on erityisesti suosittu Bahian ja Espirito Santon osavaltioissa. Moquecaa keitetään usein matalalla lämmöllä, ja se tarjoillaan usein riisin kanssa. Padan maku on erittäin aromikas, ja kookosmaito tuo siihen kermaisen koostumuksen. Moqueca valmistetaan yleensä kalasta, katkaravuista tai muista äyriäisistä, ja siihen lisätään paprikaa, sipulia ja tomaatteja.lähde?
Skimbagirls

| Skimbagirls |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Marja Pyykkö
Käsikirjoittaja:  Misa Palander
Tuottaja:   Pete Eklund  Liisa Penttilä-Asikainen 
Säveltäjä:  Antti Lehtinen
Kuvaaja:  Henri Blomberg
Leikkaaja:  Mikko Sippola
Lavastaja:  Otto Lume
Pääosat:   Armi Toivanen  Anna-Maija Tuokko  Ria Kataja  Matleena Kuusniemi  Samuli Edelmann 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Kaiho Republic
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:   2023-02-1010. helmikuuta 2023  
Kesto:  85 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Skimbagirls on helmikuussa 2023 ensi-iltansa saanut suomalainen komedialokuva, jonka on ohjannut Marja Pyykkö. Elokuva kertoo neljästä naisesta, jotka ovat nuoruudestaan asti käyneet yhdessä lasketteluretkillä ja kutsuvat itseään sen vuoksi nimellä ”Skimbagirls”.
Elokuvan piti tulla ensi-iltaan helmikuussa 2022, mutta ensi-iltaa siirrettiin vuodella koronarajoitusten vuoksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ria Kataja  | … |  Riikka   |
|  Anna-Maija Tuokko  | … |  Emma   |
|  Matleena Kuusniemi  | … |  Kata   |
|  Armi Toivanen  | … |  Mallu   |
|  Samuli Edelmann  | … |  Petteri   |
|  Severi Saarinen  | … |  Jokke   |
|  Teemu Aromaa  | … |  Late   |
|  Karlo Haapiainen  | … |  Myyrä   |
|  Minttu Mustakallio  | … |  Valpuri   |
|  Aake Kalliala  | … |  Pajuharju   |
|  Greta Mandelin  | … |  Riikan työkaveri   |
|  Juha Lehtola  | … |  JP   |
|  Markku Haussila  | … |  studio-ohjaaja   |
|  Aaro Airola  | … |  Make   |
Eija Vilpas

| Eija Vilpas |
| --- | --- |
 Eija Vilpas
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1957 (ikä 67) Tuusula
Ammatti:  näyttelijä, käsikirjoittaja, ilmaisutaidon opettaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1981–
Merkittävät roolit:  Pirjo ”Pirre” Kaasinen  (Fakta homma) Vappu Nieminen  (Hynttyyt yhteen) Raili Hiltunen-Grönroos  (Paavo ja Raili) "'Useita Rooleja"'  ("Vesku Show")
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Eija Annikki Vilpas (s. 17. heinäkuuta 1957 Tuusula) on suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja, joka on esittänyt filmirooleja vuodesta 1981. Televisiosarjoissa hänen kuuluisimpia hahmoja ovat olleet Fakta homman Pirjo "Pirre" Kaasinen, Hynttyyt yhteen -sarjan Vappu Nieminen ja Paavon ja Railin Raili Hiltunen-Grönroos. Vuodesta 1988 lähtien hän on tehnyt mittavan näyttämöuran Helsingin Kaupunginteatterissa. Lisäksi hän on tehnyt dubbauksia sekä työskennellyt ilmaisutaidon opettajana.
Näyttelijänura

Vilpas on valmistunut opettajaksi sekä käynyt Teatterikorkeakoulun. 1980-luvulla hän nousi maanlaajuiseen kuuluisuuteen Fakta homma -televisiosarjassa, jossa hän näytteli opiskelutovereidensa Riitta Havukaisen, Lasse Karkjärven ja Taneli Mäkelän kanssa. Vilppaan näyttelemä Pirre oli alun perin hänen opinnäytetyönsä Teatterikoulussa. Televisiosarjan lisäksi Fakta hommasta tehtiin Spede Pasasen tuottama elokuva vuonna 1987. Jatko-osia Fakta homma -sarjaan kuvattiin 1996–1998. Vilpas ja Havukainen ovat myöhemminkin tehneet keikkoja Fakta homman Pirrenä ja Hansuna. Vuodesta 1988 Vilpas on toiminut kiinnitettynä näyttelijänä Helsingin Kaupunginteatterissa.
1980-luvun lopulla Vesku Show'ssa alkanut yhteistyö näyttelijä Hannele Laurin ja ohjaaja Inkeri Pilkaman kanssa poiki 1990-luvulla kolme televisiosarjaa, Hynttyyt yhteen (1991–1995), Herkku & Partanen (1995–1996) ja Liljankukka (1997), jotka Vilpas käsikirjoitti ja joiden pääosassa hän näytteli. Hynttyyt yhteen -sarjan iloinen karjalainen Vappu on Eija Vilppaan toinen kuuluisa komediahahmo. 2000-luvulla Vilpas näytteli Lasse Karkjärven kanssa sarjassa Paavo ja Raili. Vilpas kirjoitti sarjan yhdessä Ritva Holmbergin kanssa.
Elokuvissa Vilpas on esiintynyt vuodesta 1981. Tärkeimpiä rooleja on ollut pääosa Janne Kuusen vuoden 1987 filmissä Älä itke Iines. Samannimiseen televisiosarjaan perustuvassa elokuvassa Fakta homma (1987) hän näyttelee Pirjo ”Pirre” Kaasisen hahmossa toista naispääosaa. Arvottomissa (1982) hänen roolinsa on ruletinhoitaja, Ursulassa (1986) Mårtenin vaimo Marja-Liisa, Pelon maantieteessä (2000) Saara Tanner ja elokuvassa Täällä Pohjantähden alla (2009) Aliina Laurila. Vääpeli Körmy -elokuvissa hän on esittänyt vänrikki Nappulan vaimoa, vänrikki Pienimäen vaimoa ja rouva Naperoa. Vilppaan huomattavimpia televisioelokuvarooleja ovat Valkoinen nainen (1989), Kallion kimallus (1994), Naisten sauna (1995) ja Putkinotko (1998).
Eija Vilpas palkittiin Venla-kunniakirjalla 1990, Telvis-kunniakirjalla 1989, 1990, 1993 ja 1994 sekä Telviksellä vuosina 1991 ja 1992. Vuonna 1992 hänet valittiin vuoden viihdyttäjäksi. Vuonna 2019 hän sai Pro Finlandia -mitalin.
Vuonna 1993 Vilpas levytti albumin Eija Vilpas. Lisäksi hän on tehnyt tanssilavakeikkoja.
Yksityiselämä

Eija Vilpas syntyi 17. heinäkuuta 1957 Tuusulassa Matti ja Kirsti Vilppaan perheeseen. Isä Matti oli kuljetusyrittäjä ja äiti Kirsti työskenteli sairaala-apulaisena Ohkolan sairaalassa. Lapsuutensa ja nuoruutensa Eija Vilpas vietti Kellokosken kylässä, missä hän asui kaksikymmentä vuotta. Hän opiskeli ylioppilaaksi, opettajaksi ja näyttelijäksi. Myöhemmin Eija Vilpas on asunut Helsingissä Sepänkadulla ja Kumpulassa. Vuonna 2017 hän asui Espoossa.
Eija Vilpas on ollut naimisissa näyttelijä Ville Virtasen kanssa. Tästä liitosta syntyi 1987 esikoinen Sinna sekä vuonna 1992 kaksospojat Daniel ja Valdemar, jotka ovat kaikki tehneet näyttelijän rooleja. Vilpas on ortodoksi ja viettänyt muun muassa pääsiäisiä Valamon luostarissa.
Vilpas on opettanut ilmaisutaitoa Kilonpuiston koulussa. Hän on Unicefin hyvän tahdon lähettiläs ja osallistunut myös Greenpeacen toimintaan.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1980 | Juna |  |
| 1981 | Valehtelija | miestään sättivä nainen baaritiskillä |
| 1981 | Kiljusen herrasväki | Häyrysen daami teatterissa (kreditoimaton) |
| 1982 | Arvottomat | ruletinhoitaja |
| 1983 | Hautajaiset | Eeva Virtanen |
| 1983 | Apinan vuosi | ”Havis Amanda” ylioppilasjuhlassa (kreditoimaton) |
| 1984 | Tuhkimo |  |
| 1986 | Loikkaus |  |
| 1986 | Ahkera Liisa | Liisa Haarla |
| 1986 | Ursula | Marja-Liisa, Mårtenin vaimo |
| 1987 | Älä itke Iines | Iines |
| 1987 | Fakta homma  | Pirjo "Pirre" Kaasinen |
| 1988 | Oudot jutut: Kaheli |  |
| 1988 | Mies ja työ |  |
| 1988 | Rakkaat sisaret |  |
| 1988 | Tupla-Uuno | sosiaaliviraston virkailija |
| 1989 | Lejonbruden |  |
| 1989 | Valkoinen nainen | Jaana |
| 1989 | Cha Cha Cha | baarineiti |
| 1990 | Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva | vänrikki Pienimäen vaimo |
| 1991 | Hynttyyt yhteen | Vappu Nieminen |
| 1991 | Keskiyön aurinko |  |
| 1991 | Night on Earth | lähettäjä (ääni), Helsinki |
| 1991 | Vääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet | vänrikki Nappulan vaimo |
| 1992 | Vääpeli Körmy ja etelän hetelmät | vänrikki Nappulan vaimo |
| 1994 | Vääpeli Körmy – taisteluni | rouva Napero |
| 1997 | Vääpeli Körmy ja kahtesti laukeava | vänrikki Nappulan vaimo |
| 1998 | Putkinotko | Rosina Käkriäinen |
| 2000 | Pelon maantiede | Saara Tanner |
| 2009 | Täällä Pohjantähden alla | Aliina Laurila |
| 2012 | Tie pohjoiseen | Birgit |
| 2015 | Hevisaurus-elokuva | noita |
Lähde:
Filmografia > Televisioelokuvat

Hinnalla millä hyvänsä (1987)
Onnea matkaan (1988)
Valkoinen nainen (1989)
Siisti homma (1990)
Keskiyön aurinko (1991)
Kallion kimallus (1994)
Naisten sauna (1995)