stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Snaefell

| Snaefell |
| --- | --- |

Korkeus:  619 m
Prominenssi:  619 m
Sijaintitiedot
 Snaefell
 Koordinaatit: 54°15′48″N, 04°27′42″W 
Sijainti:  Mansaari
Snaefell (muinaisnorjaksi snjœ-fjall, manksiksi Sniaull) on vuori Mansaaren koillisosassa. Snaefell on 621 metriä korkea ja siten Mansaaren korkein kohta. Kesäkuukausina Snaefellin ja Laxeyn välillä kulkee Snaefell Mountain Railway. Selkeinä päivinä Snaefellin huipulta voi sanonnan mukaan nähdä Mansaaren, Englannin, Irlannin, Skotlannin, Walesin sekä Taivaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Snaefell Wikimedia Commonsissa
Estádio da Luz

Estádio da Luz. Kuva vuodelta 2005.
Estádio da Luz (viralliselta nimeltään Estádio do Sport Lisboa e Benfica) on jalkapallostadion Portugalin pääkaupungissa Lissabonissa. Se toimii Benfican ja Portugalin maajoukkueen kotistadionina. Stadionin kapasiteetti on 65 647 istumapaikkaa. Estádio da Luzilla pelattiin useita otteluita vuoden 2004 EM-kilpailuissa, mukaan lukien loppuottelu.
Estádio da Luzin pääsisäänkäynti vuoden 2004 EM-kisojen aikaan.
Stadionia kutsutaan yleisesti ”Valon stadioniksi”, koska sana luz tarkoittaa valoa. Stadionin nimessä Luz tarkoittaa kuitenkin Lissabonin kaupunginosaa, jossa stadion sijaitsee.[lähde? ] Benfican kannattajat käyttävät Estádio da Luzista myös nimeä A Catedral (”katedraali”).
Vanha stadion, myös nimeltään Estádio da Luz, rakennettiin vuonna 1954. Se oli aikanaan yksi maailman suurimmista stadioneista. Istumapaikkoja siellä oli noin 120 000, mutta sanotaan että vuoden 1991 nuorten MM-kisojen loppuottelua olisi ollut katsomassa 130 000 katsojaa. Vanha stadion purettiin vuonna 2002, ja nykyinen rakennettiin vuoden 2004 EM-kisoja varten. Sen avajaiset olivat 25. lokakuuta 2003. Stadionin suunnitteli arkkitehti Damon Lavelle. Hän suunnitteli stadionin niin, että sinne pääsisi mahdollisimman paljon luonnonvaloa.
20. maaliskuuta 2012 Estádio da Luz valittiin isännöimään jalkapallon Mestarien liigan kauden 2013–2014 finaalia. Kyseessä oli ensimmäinen kerta 47 vuoteen, kun kilpailun finaaliottelu pelattiin Portugalissa.
Stadion ulkopuolelta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Estádio da Luz Wikimedia Commonsissa
Mestarien liigan loppuottelun järjestäneet stadionit
1993  Olympiastadion (München) | 1994  Olympiako Stadio (Ateena) | 1995  Ernst Happel (Wien) | 1996  Stadio Olimpico (Rooma) | 1997  Olympiastadion (München) | 1998  ArenA (Amsterdam) | 1999  Camp Nou (Barcelona) | 2000  Stade de France (Pariisi) | 2001  San Siro (Milano) | 2002  Hampden Park (Glasgow) | 2003  Old Trafford (Manchester) | 2004  Arena AufSchalke (Gelsenkirchen) | 2005  Atatürk Olimpiyat (Istanbul) | 2006  Stade de France (Pariisi) | 2007  Olympiako Stadio (Ateena) | 2008  Lužniki (Moskova) | 2009  Stadio Olimpico (Rooma) | 2010  Santiago Bernabéu (Madrid) | 2011  Wembley (Lontoo) | 2012  Allianz Arena (München) | 2013  Wembley (Lontoo) | 2014  Estádio da Luz (Lissabon) | 2015  Olympiastadion (Berliini)  |  2016 
San Siro (Milano) | 2017  Millennium Stadium (Cardiff) | 2018  Kiovan olympiastadion (Kiova) | 2019  Wanda Metropolitano (Madrid) | 2020  Estádio da Luz (Lissabon)
Sortlandsavisa

| Sortlandsavisa |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  paikallislehti
Levikki:  1 204 (2016)
Perustettu:  2008
Lakkautettu:  2017
Kotikunta:  Sortland
Kotimaa:  Norja
Sortlandsavisa oli Sortlandin kunnassa Norjassa vuosina 2008–2017 ilmestynyt paikallislehti, jonka enemmistöomistajana oli Harstad Tidende. Suurimmillaan lehden levikki oli noin 1 600 vuonna 2010.
Slovakian ydinvoima

Slovakian ydinvoima koostuu kahdesta ydinvoimalaitoksesta, joissa on toiminnassa yhteensä viisi ydinreaktoria (9/2023). Kaikki reaktorit ovat  VVER-tyypin painevesireaktoreja. Vuonna 2022 yhteensä 59 prosenttia Slovakian sähköstä tuotettiin ydinvoimalla. Voimalat omistaa energiayhtiö Slovenské Elektrárne.
Bohunicen ydinvoimala.
Mochovcen ydinvoimalaitoksen jäähdytystorneja (2010).
Slovakian ydinvoimalat sijaitsevat Trnavan alueen Trnavan piirin Jaslovske Bohunicen kunnassa ja Nitran alueen Levicen piirin Mochovcessä. Slovakia on suunnitellut ja valmistellut myös yhden tai kahden suuremman 1200 MWe:n voimalaitosyksikön rakentamista Jaslovske Bohuniceen, mutta vuoteen 2030 saakka ulottuvan energiasuunnitelman mukaan näiden aika voisi olla vasta vuoden 2035 jälkeen.
Slovakian ydinvoimalayksiköissä on käytetty sataprosenttisesti Venäjältä peräisin olevaa ydinpolttoainetta, mutta Venäjän Ukrainaan kohdistaman hyökkäyssodan (2022–) johdosta Slovakia pyrkii tästä riippuvuudesta eroon.
Ydinreaktorit

Kansainvälisen atomienergiajärjestön tietokannan mukaan Slovakiassa tuotetaan sähköä viidellä ydinreaktorilla (syyskuussa 2023), joista yhdellä olivat käyttööottotestit meneillään syys-lokakuussa 2023. Lisäksi yksi reaktori on rakenteilla ja kolme poistettu käytöstä. Mochovcen ydinvoimalaitoksen kolmosyksikön käyttöönoton myötä Slovakiasta ennakoitiin tulevan sähkönviejä.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Reaktori | Malli | Teho (MW) | Kaupalliseen käyttöön | Tila (9/2023) |  |
| Bohunice-A1 | HWGCR/ KS 150 | 93 | 12/1972 | suljettu 2/1977 |  |
| Bohunice-1 | VVER V-230 | 408 | 4/1980 | suljettu 12/ 2006 |  |
| Bohunice-2 | VVER V-230 | 408 | 1/1981 | suljettu 12/ 2008 |  |
| Bohunice-3 | VVER V-213 | 466 | 2/1985 | toiminnassa |  |
| Bohunice-4 | VVER V-213 | 466 | 12/1985 | toiminnassa |  |
| Mochovce-1 | VVER V-213 | 467 | 10/1998 | toiminnassa |  |
| Mochovce-2 | VVER V-213 | 469 | 4/2000 | toiminnassa |  |
| Mochovce-3 | VVER V-213 | 440 | 2023-2024 | toiminnassa, käyttöönottotesteissä (9/2023) |  |
| Mochovce-4 | VVER V-213 | 440 | 2024-2026 | rakenteilla |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Slovakian ydinvoima Wikimedia Commonsissa
Nuclear Power in Slovakia (Maailman ydinvoimatuottajien järjestö World Nuclear Association) (englanniksi)
Ems

| Ems |
| --- | --- |
 Ems kartalla
Alkulähde:  Schloß Holte-Stukenbrock
Laskupaikka:  Pohjanmereen Emdenissä
Maat:  Saksa
Pituus:  371 km
Alkulähteen korkeus:  134 m
Valuma-alue:  17 934 km²
Ems (lat. Amisia, holl. Eems) on joki luoteisessa Saksassa. Se saa alkunsa Nordrhein-Westfalenin osavaltion Schloß Holte-Stukenbrockista ja virtaa läpi Ala-Saksin. Joki laskee Pohjanmereen Dollartin lahteen Emdenin kaupungin alueella. Sen pituus on 371 kilometriä. Suurimpia kaupunkeja joen varrella ovat Emden, Rheine ja Gütersloh.
Ems Meppenissä.
Emsinvesi

Emsinvesi oli alkuaan saksalaisen Bad Emsin kylpyläkaupungin lähteistä saatavan kivennäisveden nimitys, mutta sittemmin sitä valmistettiin myös keinotekoisesti. Lämpimien lähteiden vesi oli suolapitoista ja emäksistä. Siinä oli noin 0,17 % natriumkarbonaattia, 0,067 % natriumkloridia, 0,017 % kalsiumkloridia, 0,013 % magnesiumkloridia, 0,009 % natriumsilikaattia ja hyvin pieniä määriä bromi-, jodi-, litium-, magnesium-, mangaani-, rauta- ja rikkiyhdisteitä. Yleisimmin käytettyä oli keinotekoinen emsinvesi, jota valmistettiin lisäämällä tavalliseen veteen tärkeimpiä tarvittavista suoloista.
Emsinsuola eli emsersuola oli emsinvettä haihduttamalla aikaansaatu suolaseos, jota Bad Emsistä lähetettiin muualle käytettäväksi lääkkeen valmistamiseen. Emsinsuolaa käytettiin veteen liuotettuna lääkkeeksi yskään ja käheyteen. Keinotekoista emsinsuolaa valmistettiin sekoittamalla 220 osaa natriumbikarbonaattia, 90 osaa natriumkloridia, 4 osaa kaliumsulfaattia ja 2 osaa natriumsulfaattia.
Embabon taistelu

Embabon taistelu oli Shewan negus Menelikin ja Gojjamin negus Takla Haymanotin joukkojen välillä käyty taistelu Embabossa Etiopiassa 6. tai 7. kesäkuuta 1881. Taistelu päättyi Menelikin voittoon ja teki hänestä pidemmällä aikavälillä keisari Yohannes IV:n todennäköisimmän seuraajan.
Tausta

Taistelupaikan sijainti
Embabon (Imbabo) taistelu käytiin Shewan kuningas (negus) Menelikin, sekä Gojjamn ja Kaffan kuningas Adal Tessemman (hallitsijanimeltään Takla Haymanot) joukkojen välillä. Hallitsijat kilpailivat keskenään oromojen asuttamista alueista Gibejoen varrella. Molemmat olivat muodollisesti Etiopian keisari Yohannes IV:n alaisia hallitsijoita ja Yohannes oli yrittänyt lievittää heidän välistä kilpailuaan kruunaamalla Adal Tessemman kuninkaaksi hallitsijanimellä Takla Haymanot. Menelik oli kuitenkin lähettänyt Gobana Dachin omana edustajanaan keräämään tribuuttia Taklan kruunauksen perusteella hallitsemilta Kaffan ja Goma alueilta. Osapuolten alaisten joukkojen välillä käytiin lyhyt yhteenotto, jolloin myös suurempi yhteenotto tuli väistämättömäksi.
Taistelu

Menelikin ja Teklan johtamat armeijat kohtasivat toisensa Embabossa Wollegan maakunnan luoteispuolella 6. tai 7. kesäkuuta 1881. Shewan puolella joukkojen mukana oli Menelikin ohella ras Gobana Dachi ja kuningatar Mestewat. Gojjamin puolella oli Taklan lisäksi ras Darrasu ja Taklan poika.
Taistelu alkoi gojjamilaisen tykin laukauksella aamulla noin kello 10, jonka jälkeen molempien armeijoiden kiväärimiehet lähestyivät toisiaan ja avasivat tulen. Monet sotilaat pakenivat heti taistelun alkaessa, mutta huomattava osa myös jatkoi taistelua. Taistelu oli ankara ja siihen osallistuivat myös molemmat hallitsijat. Kivääritulen ohella taistelua käytiin lyömäasein käsikkäin. Lopulta Menelikin shewalaisten joukkojen onnistui haavoittaa Taklaa, joka jäi vangiksi. Taistelun päätti Gobana Dachin johtaman ratsuväen isku Taklan armeijan selustaan.
Taklan armeija tuhoutui. Taklan puolella taistelleista noin puolet sai surmansa. Erään arvion mukaan gojjamilaisia kaatui yli 900 ja haavoittui yli 1 000. Menelik menetti 913 miestään kaatuneena ja 1 648 haavoittuneena.
Seuraukset

Yohannes IV vapautti vangiksi jääneen Taklan takavarikoiden kuitenkin joitakin hänen valtaamiaan oromoalueita ja antaen loput Menelikille. Embabon taistelun jälkeen Menelik saattoi alistaa useita oromopäällikköjä oman valtansa alle. Heitä olivat esimerkiksi Leqa Naqamten hallitsija Kumsa Moroda, Leqa Qellamin hallitsija Jote Tullu ja Jimman hallitsija Jifar II. Myöhemmin alistuivat myös Gibejoen ja Ilubaborin hallitsijat. Oromoalueiden valtaamisen jälkeen Menelik oli turvannut itselleen vakaan tulonlähteen, mikä teki hänestä myös ainoan vakavasti otettavan seuraajaehdokkaan keisari Yohannes IV:lle. Menelik kruunattiin keisariksi marraskuussa 1889 Yohanneksen kuoltua Metemman taistelussa.
Estádio Olímpico Nilton Santos

| Estádio Olímpico Nilton Santos |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Rio de Janeiro, Brasilia
Koordinaatit:  22°53′35.42″S, 43°17′32.17″W
Avattu:  2007
Laajennettu:  2016
Kustannukset:  n. 175 milj. euroa
Aiemmat nimet:  Estádio Olímpico João Havelange (2007–2017)
Katsojakapasiteetti
 60 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estádio Olímpico Nilton Santos (ent. Estádio Olímpico João Havelange) on monikäyttöstadion Rio de Janeirossa Brasiliassa. Stadion valmistui vuonna 2007 ja siellä järjestettiin Pan-Amerikan kisat samana vuonna. Stadionin rakennuskustannukset olivat noin 175 miljoonaa euroa.
Stadionilla järjestettiin vuoden 2016 kesäolympialaisten yleisurheilukilpailuja. Ennen olympialaisia stadionille tehtiin kattoremontti ja katsojakapasiteettia nostettiin 60 000 paikkaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Estádio Olímpico Nilton Santos Wikimedia Commonsissa
Skafferiet

Skafferiet ry (ruots. Skafferiet rf, yleisesti Skafferiet at Ritz) on vaasalainen yhdistys, jonka tehtävä on kulttuurin edistäminen. Skafferiet ylläpitää ja järjestää toimintaa Vaasan keskustassa sijaitsevassa entisessä elokuvateatteri Ritzissä.
Yhdistyksen historiaa

Skafferiet ry perustettiin toukokuussa 2008 päämääränä parantaa vaasalaista kulttuurielämä ylläpitämällä näyttämöä ja tiloja jossa taiteilijat, muusikot ja elokuvantekijät voivat näyttää taidettaan. Yhdistyksen tavoite on toimia yhdistävänä tekijänä kaikille kulttuurialoitteille, sekä toimia alustana tunnetulle ja vähemmän tunnetulle taiteelle.
Skafferiet voitti vuonna 2011 Kreagalanin vuoden kulttuuriteko-palkinnon .
Toimintamuoto

Skafferiet toimii Kirkkopuistikolla sijaitsevassa elokuvateatteri Ritzissä. Yhdistys järjestää omia tapahtumia, mutta vuokraa myös tilaa yleisiin sekä yksityisiin tilaisuuksiin. Vuodesta 2013 yhdistys on myös järjestänyt elokuvanäytöksiä, ja syksyllä 2014 näytöksistä tulee säännöllisempiä uuden elokuvapanostuksen myötä.
Yhdistys saa varansa ulkopuolisista vuokrauksista, kahvilamyynnistä, tuista sekä jäsenmaksuista.
Aiheesta muualla

Yhdistyksen verkkosivut
Ylioppilaslehti - Ritz tuo eloa Vaasan kultturielämään[vanhentunut linkki]
Erlend Lesund

| Erlend Lesund> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. joulukuuta 1994 (ikä 29) Oslo, Norja
Kansalaisuus:   Norja
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  95 kg
Pelinumero:  7
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  Manglerud Star (Norja) Sparta Warriors (Norja) Mora IK (SHL/Allsv.) Rögle BK (SHL)
Erlend Lesund (s. 11. joulukuuta 1994 Oslo, Norja) on norjalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja.
Ura > Seuraura

Lesund on Manglerud Starin kasvatti. Hän voitti seurassa Norjan U17-junioreiden sarjan mestaruuden vuosina 2010 ja 2011. Kaudella 2010–2011 vain 16-vuotias Lesund debytoi myös Starin miesten GET-ligaen -joukkueessa, jossa hän pelasi seitsemän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Lesund pelasi valtaosan kaudestaan seuran miesten kakkosjoukkueessa Norjan I-divisioonassa.
Kaudeksi 2011–2012 Lesund siirtyi Ruotsiin Timrå IK:n J20-joukkueeseen. Hän pelasi siellä kaksi kautta, jonka jälkeen Lesund palasi kaudeksi 2013–2014 kotimaahansa ja siirtyi Sparta Warriorsiin. Hänen varsinainen tulokaskautensa GET-ligaenissa toi 32 runkosarjaottelussa tehot 2+9=11 ja viidessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Lesund valittiin kauden päätteeksi liigan vuoden tulokkaaksi. Kaudella 2014–2015 hän teki GET-ligaenin runkosarjassa 15 tehopistettä.
Lesund siirtyi kaudeksi 2015–2016 vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Mora IK:n riveihin. Maaliskuussa 2016 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kauden 2016–2017 päätteeksi Mora nousi SHL:ään. Lesund teki tammikuussa 2017 kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Ura > Maajoukkueura

Lesund edusti Norjaa Pyeongchangin olympiakisoissa 2018, mutta hän ei pelannut turnauksessa kuitenkaan otteluakaan. Lesund pelasi myös MM-kilpailuissa vuonna 2013. Yhteensä hän on pelannut 45 A-maaottelua tehopistein 1+4=5. Lesund teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 4. huhtikuuta 2013 Lyonissa Ranskaa vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki Euro Hockey Challengessa 23. huhtikuuta 2016 Vojensissa Tanskaa vastaan.
Lesund pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän toimi Norjan kapteenina. Lesund pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti kultaa. Lesund edusti Norjan alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta myös Junior Club World Cupissa vuonna 2012 ja U20 Super Challengessa vuonna 2013.
Lesund pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011 sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän voitti hopeaa. Lesund voitti myös koko turnauksen jäähypörssin 51 minuutillaan.
Ella Gjømle

| Ella Gjømle |
| --- | --- |
 Gjømle Torinon olympialaisissa 2006
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ella Gjømle Berg
Syntynyt: 29. toukokuuta 1979 (ikä 45) Porsgrunn, Norja
Uran tiedot
Seura:  Lyn Ski
Laji:  maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2000–2011
Voitot:  1
Palkintokorokkeella:  7
 Tietolaatikko päivitetty 1. joulukuuta 2014 
Ella Gjømle Berg (s. 29. toukokuuta 1979 Porsgrunn) on norjalainen maastohiihtäjä, joka on erikoistunut sprinttimatkoille.
Gjømle kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten arvokisoissa Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005, jossa hän sijoittui sprintissä yhdeksänneksi ja 30 kilometrin kilpailussa 36:nneksi. Seuraavan kauden Torinon olympialaisissa hän sijoittui Marit Bjørgenin kanssa sprinttiviestin neloseksi, henkilökohtaisen sprintin kuudenneksi ja kolmenkympin 29:nneksi. Sapporon MM-kisoissa 2007 hän sijoittui sprintissä 21:nneksi.
Maailmancupissa Gjømle on voittanut yhden henkilökohtaisen kilpailun: perinteisen sprinttikilpailun Oberstdorfissa kaudella 2005-2006. Lisäksi hän on ollut kolme kertaa Norjan voitokkaassa viestijoukkueessa. Hän on voittanut lisäksi sprinttiviestikilpailun kauden 2006-2007 avauskilpailussa Düsseldorfissa Marit Bjørgenin parina. Viestikisat ja henkilökohtaiset kilpailut mukaan lukien hän on sijoittunut 12 kertaa palkintokorokkeelle. Hän sijoittui kaudella 2005-2006 sprintticupin toiseksi ja kokonaiscupin yhdenneksitoista.
Seuratasolla Gjømle edustaa Lyn Ski Clubia.
Emilie Sannom

Emilie Sannom vuonna 1915.
Emilie Kirstine Valborg Sannom (kutsumanimeltään Mille, 29. syyskuuta 1886 Kööpenhamina – 30. elokuuta 1931 Grenå) oli tanskalainen näyttelijä ja ilma-akrobaatti.
Emilie Sannom syntyi nørrebrolaisen merimiehen perheeseen. Kun Emilie oli 11-vuotias, perhe muutti Floridaan, mutta palasi takaisin seitsemän vuotta myöhemmin. Sannom työskenteli teatterinäyttelijänä ja aloitti elokuvauransa vuonna 1909. Seuraavana vuonna hän esiintyi Asta Nielsenin kilpakumppanina Urban Gadin ohjaamassa Kuilussa.
Näyteltyään ensin Nordisk Filmin melodraamoissa Sannom siirtyi vuonna 1912 Skandinavisk-Russisk Handelshus ja Filmfabriken Danmark -tuotantoyhtiölle. Hän tuli kuuluisaksi seikkailuelokuvien rohkeana sankarittarena, joka teki huimapäiset temppunsa ilman sijaisnäyttelijöitä. Sannom näytteli noin 85 mykkäelokuvassa, joista tunnetuimpia ovat vuonna 1915 alkanut Nattens Datter ja vuonna 1918 alkanut Panopta -sarja.
Sannom aloitti lentäjänuransa vuonna 1918, vaikka hän ei koskaan saanut lentolupakirjaa. Työskenneltyään kesällä 1919 helsinkiläisessä kabareessa hän siirtyi Saksaan ja Italiaan. Alfred Lindin ohjaama viimeinen elokuva Ilman valtijatar (La fanciulla dell’aria, 1922) sisälsi joukon erityisen rohkeita ilmailutemppuja. Sittemmin ilma-akrobaattina työskennellyt Sannom sai surmansa lentonäytöksessä tapahtuneessa laskuvarjo-onnettomuudessa.
Sannom ei koskaan mennyt naimisiin, mutta hänellä oli tytär näyttelijä Axel Schultzin kanssa. Hänen kolme sisartaan olivat myös näyttelijöitä.
Elokuvia

Kuilu, 1910
Mormonin uhri, 1911
Palavat intohimot, 1911
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emilie Sannom Wikimedia Commonsissa
Emilie Sannom Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Steveco-areena

Steveco-areena elokuussa 2011. Pääsisäänkäynti kuvassa vasemmalla.
Steveco-areena (aiemmin Karhuvuoren urheilutalo) on vuonna 1974 rakennettu urheiluhalli Kotkassa Karhuvuoren kaupunginosassa. Se on Korisliigassa pelaavan KTP-Basketin ja koripallon naisten SM-sarjassa pelaavien Peli-Karhujen kotikenttä. Rakennuksen kokonaispinta-ala on 3 153 m² ja palloiluhallin lisäksi siellä on paini-, painonnosto-, judo-, nyrkkeily- ja ilma-asesalit. Urheilutalo nimettiin Steveco-areenaksi vuonna 2008.
Sonsorol

| Sonsorol |
| --- | --- |
 Fannan saaren rannikkoa
 Lippu
 Osavaltion sijainti Palaussa
Valtio:  Palau
Pinta-ala:  3 km²
Väkiluku (2015):  34
 – väestötiheys:  11,3 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  PW-370
Sonsorol on yksi Palaun saarivaltion 16 osavaltiosta. Siihen kuuluvat Sonsorolin saaren lisäksi Fannan, Pulo Annan ja Meririn saaret. Osavaltion pinta-ala on 3 neliökilometriä ja siellä on 34 asukasta (vuonna 2015). Sen asukasluku on vaihdellut: vuonna 2005 siellä oli 100 asukasta.
Asukkaat puhuvat paikallista austronesialaista sonsorolin kieltä, mutta myös palaun kieltä ja englantia käytetään.
Aiheesta muualla

Osavaltion virallinen sivu
Palaun osavaltiot
Aimeliik | Airai | Angaur | Hatohobei | Kayangel | Koror | Melekeok | Ngaraard | Ngarchelong | Ngardmau | Ngaremlengui | Ngatpang | Ngchesar | Ngiwal | Peleliu | Sonsorol
Sintike

Sintike ja muut Makedonian valtakunnan alueet (n. 334–323 eaa.) kartalla.
Sintike (m.kreik. Σιντική, Sintikē, lat. Sintice) oli antiikin aikainen alue ja myöhempi Makedonian valtakunnan osa pohjoisessa Kreikassa.
Maantiede

Sintike käsitti alueen Orbelos-vuoren länsipuolella Strymon-joen yläjuoksun varrella. Sen kaakkospuolella sijaitsi Odomantike, eteläpuolella Bisaltia ja Krestonia ja länsipuolella Parorbelia.
Sintiken kaupunkeja olivat Herakleia Sintike, Paroikopolis ja Tristolos.
Historia

Sintiken aluetta asutti sille nimensä antanut sinttien (Sintioi, Σίντιοι tai Sintoi, Σιντοί) heimo, jotka olivat traakialaisia. Makedonialaiset valloittivat alueen ja liittivät sen valtakuntaansa Filippos II:n aikana 300-luvulla eaa.
Rooman valtakunnan valloitettua Makedonian vuonna 168 eaa. ja jaettua sen neljään tetrarkiaan Sintikestä tuli Bisaltian ohella osa ensimmäistä tetrarkiaa.
Slovakian unkarilaiset

Slovakian etniset ryhmät vuonna 2011. Unkarilaiset keltaisella.
Slovakian kielet vuonna 2011. Unkari keltaisella.
Slovakian unkarilaiset ovat Slovakian suurin vähemmistöryhmä. Vuoden 2011 Slovakian väestönlaskennan mukaan unkarilaisia oli 458 467 (8,5 % koko väestöstä) ja unkaria puhui äidinkielenään 508 714 (9,4 % koko väestöstä).
Slovakian unkarilaiset asuvat pääasiassa valtion eteläosassa lähellä Unkarin rajaa. He muodostavat enemmistön Komárnon ja Dunajśka Stredan piireissä.
Historia > Tšekkoslovakian ensimmäinen tasavalta

Nykyisen Slovakian alueet kuuluivat Unkarin kuningaskuntaan lähes tuhat vuotta ennen Tšekkoslovakian itsenäistymistä vuonna 1918. Ennen ensimmäistä maailmansotaa unkarilaiset viranomaiset olivat pyrkineet aktiivisesti unkarilaistamaan maansa vähemmistökansojen alueita. Tätä tapahtui myös slovakkien asuttamilla alueilla. Sodan loputtua Unkari kuului sen häviinneisiin osapuoliin, eikä sitä siksi juurikaan kuultu kun Keski-Euroopan uusia rajoja suunniteltiin. Niinpä Tšekkoslovakiaan kuuluneeseen Slovakiaan jäi huomattava unkarilaisvähemmistö.
Unkarilaisten usko uuteen asuinmaahansa jäi vähäiseksi. Vuoteen 1921 mennessä noin 105 000 unkarilaista oli lähtenyt Tšekkoslovakiasta, minkä lisäksi noin 45 000 ei onnistunut saamaan maan kansalaisuutta. Vuoden 1920 kansallisuuslaki oltiin tarkoituksella laadittu vähemmistöjä syrjiväksi, jotta Tšekin suurelle saksalais-, sekä Slovakian suurelle unkarilaisvähemmistölle olisi jäänyt mahdollisimman vähän valtaa uudessa slaavitasavallassa. Tästä huolimatta vähimmistökielille taattiin virallinen asema niillä alueilla, joilla niiden puhujat ylittivät 20 % väestöstä.  Unkarilaisten kohdalla tämä tarkoitti lähes yksinomaa Slovakian etelä-rajoja.
Tšekkoslovakian ensimmäisessä väestölaskennassa vuonna 1921 unkarilaisia laskettiin olevan 650 597 henkilöä, eli noin 21,7 % Slovakian koko väestöstä. Vuonna 1930 heidän määränsä oli laskenut 585 434 henkilöön, eli 17,6 %:iin väestöstä. Kuten muukin Etelä-Slovakia, Slovakian unkarilaiset kärsivät työttömyydestä sekä heikosta terveydenhuollosta. Tšekkoslovakian laki takasi unkarilaisille mahdollisuuden koulunkäyntiin omalla äidinkielellään, vaikka samalla tšekkoslovakki oli kaikille pakollinen.
Alussa unkarilaisten poliittinen toiminta oli keskittynyt erityisesti Kansallisen kristillis-sosialistisen puolueen (Országos Kereszténysocialista párt) sekä Unkarin kansallispuolueen (Magyar Nezeti párt) ympärille. 1920-luvulla ne toimivat lähinnä erikseen, mutta 30-luvun alussa ne toimivat erilaisissa vaaliliitoissa sekä yhdessä, että saksalaisvähemmistön kanssa. Vuonna 1936 ne puolueet muodostivat yhdessä Yhdistyneen unkarilaispuolueen, joka vaati unkarilaisenemmistöisten alueiden liittämistä takaisin Unkarin kuningaskuntaan. Tämä tapahtuikin suurilta osin Wienin ensimmäisesen välitystuomion jälkeen vuonna 1938. Siirretyillä alueilla kuitenkin eli 270 000 slovakkia, mikä johti omiin ongelmiinsa. Slovakian tasavallan itsenäistyttyä vuonna 1939 Unkari valtasi vielä lisää alueita erityisesti Itä-Slovakiassa.
Historia > Slovakian tasavalta

Vaikka maan suurimmat unkarilaisalueet olivatkin siirtyneet Unkarille, asui Slovakiassa silti noin 65 000 unkarilaista toisen maailmansodan aikana. Politiikassa János Esterházy oli vähemmistön näkyvin edustaja kun unkarilaisten puolueeksi muodostui uusi Unkarilaisten kansallispuolue. Puolue kuitenkin lakkautettiin Slovakian kansannousun aikana vuonna 1944.