stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kamarina
Rakennukset ja löydökset

Asemakaava ja kaupunginmuurit
Kamarinassa on ollut suunniteltu asemakaava ja se on ollut ympäröity muurein. Asemakaava oli Hippodamoksen periaatteiden mukainen ruutuasemakaava, jonka korttelit olivat noin 35 x 35 metrin kokoisia. Itä-länsisuuntaisia noin 10,7 metriä leveitä pääkatuja oli todennäköisesti kolme. Niiden kanssa ristesivät noin viiden metrin levyiset pohjois-eteläsuuntaiset poikkikadut. Kaupungin agoran ja sataman paikat on tunnistettu. Asuinkortteleista on kaivettu useita asuintaloja. Niistä on nimetty ”Kauppiaan talo” sekä ”Piirtokirjoituksen talo”, josta on löydetty lyijylevylle kirjoitettu kyseisen talon kauppa-asiakirja.
Kaupunginmuurien pituus oli noin seitsemän kilometriä. Ne ympäröivät noin 150–200 hehtaarin kokoisen alueen, joka oli rakennettu lähes täyteen rakennuksia. Muurien vanhimmat osat olivat peräisin arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. Muureista on säilynyt laajoja osia erityisesti niiden eteläsivulla lähellä Oanis-jokea.
Temppelit ja pyhäköt
Kukkulalla antiikin aikaisen kaupungin keskustassa sijaitsi Athenelle omistettu temppeli. Tämän epiteettejä kaupungissa olivat Poliaokhos, Polias, Promakhos ja Ergane. Pyhäkkö oli olemassa jo arkaaisella kaudella, mutta nykymuodossaan temppeli rakennettiin 400-luvulla eaa. Temppelistä on säilynyt suuri osa sen naoksesta eli cellasta, ja sen rauniot ovat nykyisin osa paikalla olevaa kirkkoa. Kaupungissa oli kultit myös ainakin Herakleelle ja Apollon Patrookselle. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa tiedetään olleen myös Demeterille ja Persefonelle omistettu pyhäkkö tai pyhäköt.
Hautausmaat
Kaupungin hautausmaat sijaitsivat sen pohjois- (nykyinen Scoglitti), itä- (Rifriscolaro, Dieci Saline ja Piombo) ja länsipuolilla (Passo Marinaro, Cozzo Campisi ja Randello). Arkaaisen kauden hautoja on löydetty pohjois- ja itäpuolilta, jossa kaikkein vanhimmat löydöt siirtokunnan alkuvaiheilta ovat Rifriscolarosta. Klassisen kauden hautoja on löydetty kaikilta kolmelta alueelta ja hellenistisen kauden hautoja eteläpuolelta. Yhteensä hautoja on löydetty yli 2 500.
Esinelöydöt
Kamarinasta tehtyjä esinelöytöjä on arkeologisen alueen yhteydessä toimivassa Kamarinan arkeologisessa museossa (Museo Archeologico Nazionale di Camarina) sekä Syrakusan arkeologisessa museossa (Museo Archeologico Regionale Paolo Orsi) ja Ragusan arkeologisessa museossa (Museo Archeologico Ibleo).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kamarina Wikimedia Commonsissa
Kamarinan agoran aluetta.
Kamarinan lyömä raha, noin 492–484 eaa. Kuvituksessa korinttilainen kypärä ja kilpi sekä teksti KAM[A]-RI, Kamari, pikkutaatelipuu ja säärisuojukset.
Kamarinan lyömä tetradrakhma, n. 425–405 eaa. Kuvituksessa nelivaljakkoa ohjastava Athene ja Nike, sekä Herakleen pää ja teksti KAMAPINAION, Kamarinaiōn.
Niin kutsutun Alttarin talon rauniot.
Kaupunginmuurin jäänteitä.
Athenen temppelin rauniot.
Anton Kannemeyer

| Anton Kannemeyer> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. lokakuuta 1967 (ikä 57) Kapkaupunki
Kansalaisuus:  eteläafrikkalainen
Taiteilija
Salanimi:  Joe Dog
Anton Kannemeyer (s. 30. lokakuuta 1967 Kapkaupunki) on eteläafrikkalainen kuvataiteilija, joka on tunnettu sarjakuvistaan sekä litografioistaan. Osan teoksistaan hän tekee taiteilijanimellä Joe Dog.
Vuonna 1992 Kannemeyer oli mukana perustamassa Bitterkomix-sarjakuvalehteä, jossa on julkaistu paljon hänen tuotantoaan. Kannemeyerin sarjakuvia on saatavana myös albumeina. Niiden lisäksi hän tekee sarjakuvista vaikutteita ottaneita litografioita. Osa Kannemeyerin litografioista on selkeitä sarjakuvasivuja.
Kannemeyer käsittelee tuotannossaan usein Etelä-Afrikan kansanryhmien välisiä konflikteja, rasismia sekä kolonialismia. Töissään hän käyttää hyväkseen stereotypioita. Hän on saanut paljon kielteistä palautetta Etelä-Afrikan valkoisilta afrikaanereilta. Vuonna 2010 julkaistussa Pappa in Afrika -albumissa Kannemeyer parodioi Tintti-sarjakuvaa. Hän on piirtänyt uudelleen Tintti Afrikassa -albumin sivuja. Tintin sijasta niissä seikkailee Kannemeyerin oma alter ego. Sama hahmo esiintyy myös useissa muissa hänen töissään.
Suomessa Kannemeyerin tuotantoa oli esillä syksyllä 2010 Helsingin Tennispalatsissa järjestetyssä eteläafrikkalaisten taiteilijoiden näyttelyssä.
Suomennettu albumi

Pappa Afrikassa.  (Suomennos: Teemu Manninen)  Helsinki:  Huuda Huuda, 2014.  ISBN 978-952-5724-62-2
Aiheesta muualla

Jokke Saharinen: Pappa Afrikassa (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 20.10.2014.
Harri Römpötti: Apartheid jätti Etelä-Afrikkaan syyllisyyden ja pelon perinnön (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin sanomat 27.10.2014.
Reima Mäkinen: Värillä on väliä. Kvaak.fi 12.9.2014.
Asta Kihlman: Mustaa huumoria. Turun sanomat 19.12.2014.
Reijo Valta: Ajattelen, olen siis vaarallinen. Pois työpöydältä 4.1.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  Museum of Modern Art 
Muut:  Europeana  IdRef
Aria Fischer

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rio 2016 |  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 2017 |  |  |
|  Kultaa | Gwangju 2019 |  |  |
Aria Fischer (s. 2. maaliskuuta 1999 Laguna Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kaksi kultamitalia, Rio de Janeirossa 2016 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Fischer on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2017 ja 2019.
Aria Fischerin isosisko Makenzie Fischer kuului myös Rio de Janeirossa 2016 ja Tokiossa 2021 vesipallon olympiakultaa voittaneisiin joukkueisiin. Heidän isänsä Erich Fischer pelasi vesipalloa Barcelonan olympialaisissa 1992.
Kannonaluksen kalliomaalaus

| Kannonaluksen kalliomaalaus> Sijainti |
| --- | --- |
 Kannonaluksen kalliomaalaus
Koordinaatit:  61°20′24.1714″N, 26°45′55.2820″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Kaupunki:  Mäntyharju
Merkitys:  Pieni kalliomaalaus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kannonaluksen kalliomaalaus sijaitsee pitkänomaisen Sarkaveden keskikohdilla itärannalla Mäntyharjulla Etelä-Savossa. Kalliomaalauksessa näkyy vain niin sanottu kaksoisvenekuvio, jossa kaksi venesarvikuviota on maalattu samaan kohtaan allekkain. Kuvio on vaikeapääsyinen, jonka näkeminen vaatii kesällä veneen. Talvella ei kuitenkaan kannata mennä virtausten takia jäälle. Maalauksen löysivät kalliomaalausten etsintäretkellä Eero Siljander ja Jani Vatka vuonna 1997.
Kalliomaalaus

Maalaus on tehty veteen laskevassa rikkonaiseen kalliojyrkänteeseen, joka sijaitsee noin 600 metriä Haukkavuoren maalauksesta pohjoiseen. Jyrkänne sijaitsee pienen Kannonalus-poukaman suussa. Maalausta suojelee säältä lievästi ulospäin kallistuva lippa ja vaakasuora kallion halkeama.
Kuvio sijaitsee noin 3,5 metriä vedenpinnan yläpuolella. Molemmat venekuviot ovat 30 senttimetriä pitkiä ja ne on tehty kaarevilla viivoilla. Alemmassa veneestä erottuu vain kolme "miehistönviivaa" kun ylemmässä niitä on kuusi. Alemmassa venekuviossa on saattanut olla enemmänkin pystyviivoja.
Kirjallisuutta

Kivikäs, Pekka: Suomen kalliomaalausten merkit.  Jyväskylä:  Atena, 2009.  ISBN 978-951-796-590-3
Filippoi

| Filippoi> Φίλιπποι |
| --- | --- |
 Filippoin arkeologista aluetta.
Sijainti
 Filippoi
Koordinaatit:  41°00′45″N, 24°17′03″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Fílippoi, Kavála, Kavála, Itä-Makedonia ja Traakia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  noin 360 eaa.–1300 jaa.
Kulttuuri:  antiikki Bysantti
Alue:  Traakia
 Unescon maailmanperintökohde nimellä Filippoin arkeologinen alue 
Aiheesta muualla
  Filippoi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Filippoi (m.kreik. Φίλιπποι, lat. Philippi; usein myös Filippi), alun perin Krenides (m.kreik. Κρηνίδες, Krēnides, lat. Crenides), oli antiikin aikainen ja bysanttilaisaikainen kaupunki itäisessä Makedoniassa lähellä Traakian rajaa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Kaválan kunnassa lähellä Krinídeen kaupunkia sekä nykyistä Fílippoin kylää.
Filippoi on itäisen Makedonian merkittävin arkeologinen kohde ja pohjoisen Kreikan merkittävimpiä kohteita Aigain eli nykyisen Vergínan ja Dionin ohella. Se on myös Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2016 nimellä Filippoin arkeologinen alue. Alueella toimii Filippoin arkeologinen museo.
Maantiede

Filippoin arkeologinen alue sijaitsee noin 15 kilometriä luoteeseen Kaválan kaupungista, noin viisi kilometriä länteen nykyisestä Fílippoin kylästä ja noin 165 kilometriä itään Thessalonikista. Heti alueen itäpuolella sijaitsee Krinídesin kaupunki, joka on nimetty Filippoin alkuperäisen nimen mukaan. Kaupunki sijaitsee laajan Filippoin eli Dátoksen tasangon laidalla. Tasankoa reunustavat pohjoisessa Falakró-vuori, lännessä Pangaío-vuori ja idässä Órvilos-vuori.
Filippoin alue oli antiikin aikana tunnettu hedelmällisyydestään. Sen soita kuivattiin maanviljelyn tarpeisiin jo antiikin aikana. Ainakin Filippoin taistelun aikaan kaupungin pohjoispuolella oli metsää ja eteläpuolella suomaata. Filippoin satamana toimi antiikin aikana Neapolis (nykyinen Kavála), joka sijaitsi noin 15 kilometriä etelään. Filippoin itäpuolella ja Neapoliin koillispuolella sijaitsivat merkittävät kultakaivokset.
Historia > Esihistoriasta roomalaiselle ajalle

Filippoin seudulla on ollut asutusta viimeistään neoliittisella kaudella noin 6200–5500 eaa., jolta ajalta tunnetaan rauniokumpu läheisessä Ntikilí Tas (Dikili Tash) -nimellä tunnetussa paikassa. Sen asutus säilyi pronssikaudelle noin 1200–1050 eaa. saakka. Rautakauden nk. pimeinä vuosisatoina asutus siirtyi kukkulalle, joka toimi myöhemmin antiikin aikana Filippoin akropoliina eli linnavuorena.
Paikalle antiikin aikana perustettu Filippoin kaupunki oli alun perin thasoslaisten siirtokunta, jonka nimi oli Krenides. Se perustettiin noin vuonna 360–359 eaa. Perustajia johti ateenalainen maanpakoon ajettu poliitikko Kallistratos. Krenideen nimi viittasi paikan lähteisiin. Pian perustamisen jälkeen kaupunki joutui traakialaisten uhkaamaksi, minkä seurauksena asukkaat kääntyivät Makedonian valtakunnan puoleen. Kuningas Filippos II ymmärsi kaupungin ja sen kultakaivosten merkityksen, ja valtasi sen vuonna 356 eaa. Kaupunki linnoitettiin, asutettiin makedonialaisilla ja nimettiin uudelleen Filippoksen mukaan. Se oli ensimmäinen Filippoksen mukaan nimetty kaupunki.
Filippoin tehtävänä oli suojata valtakuntaa traakialaisia vastaan sekä vartioida alueen tärkeää itä-länsi-suuntaista maantietä. Alueen kultakaivosten kerrotaan tuottaneen Filippokselle tuhat talenttia vuodessa. Makedonialaisvallan aikana Filippoi pysyi pitkään kooltaan vähäisenä, mutta Rooman vuonna 146 eaa. alkaneella valtakaudella se alkoi vähitellen vaurastua. Roomalaiset paransivat kaupungin kautta kulkevaa maantietä vuosina 146–120 eaa. ja nimesivät sen Via Egnatiaksi, tieprojektista vastanneen Makedonian prokonsuli Gnaeus Egnatiuksen mukaan. Tie teki kaupungista tärkeän alueellisen keskuksen.
Filippoi joutui merkittävän historiallisen tapahtuman näyttämöksi vuonna 42 eaa., kun sen edustalla käytiin niin kutsuttu Filippoin taistelu. Julius Caesarin perilliset Octavianus eli myöhempi keisari Augustus sekä Marcus Antonius voittivat suuressa ja verisessä taistelussa Caesarin murhaajat Brutuksen ja Cassiuksen. Antonius oli tehnyt kaupungista roomalaisen kolonian ja antanut sille nimen Colonia victrix Philippensium. Octavianus valtasi kaupungin ja sen uudeksi nimensi tuli Colonia Augusta Julia Philippensis. Rooman keisariajalla kaupunki kehittyi merkittäväksi talous- ja hallintokeskukseksi.
Historia > Varhaiskristillinen ja bysanttilainen aika

Apostoli Paavali saarnasi Filippoissa vuonna 49 tai 50 jaa. Kyseessä oli hänen ensimmäinen saarnansa Euroopan maaperällä. Paavali vieraili kaupungissa myöhemmin kahdesti. Kaupunkiin syntyi pieni kristillinen yhteisö, mistä todistaa mm. Paavalin Filippiläiskirje. Seurakuntaa pidetään koko Euroopan ensimmäisenä. Filippoin ensimmäinen piispa oli perimätiedon mukaan Paavalin asettama Epafroditos.
Filippoi kärsi tuhoja maanjäristyksessä vuonna 337 jaa. Varhaiskristillisellä ajalla 300-500-luvuilla, kun kristinuskosta oli tullut Rooman valtionuskonto, Paavalin muistoa kunnioitettiin rakentamalla Filippoihin useita rikkaasti koristeltuja kirkkoja, mukaan lukien Oktagonikirkko sekä neljä basilikaa, joista parhaiten on säilynyt niin kutsuttu Basilika B. Lukuisat suuret kirkot osoittavat kaupungin suurta merkitystä varhaiskristillisellä ajalla.
Filippoi tuhoutui miltei täysin maanjäristyksessä vuonna 619. Aluetta vaivasivat myös slaavien kansainvaellukset. Tämän vuoksi kaupunki hylättiin suurelta osin 600-luvun aikana, ja se muuttui pitkiksi ajoiksi vaatimattomaksi varuskuntakaupungiksi. Vasta 900-luvulla alkoi näkyä merkkejä uudesta vauraudesta. Kaupungin linnoituksia vahvistettiin vuosina 936–969. Vuonna 1076–1077 kaupungin länsipuolelle rakennettiin kolmikulmainen linnoitus.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Filippoi oli olemassa vielä 1300-luvun puolessa välissä. Lopullisesti kaupunki hylättiin turkkilaisten vallattua alueen vuosina 1383–1387. Osmanivallan aikana turkkilaiset tunsivat paikan nimellä Felibedjik. Tuolloin alue toimi lähinnä rakennuskivien keruupaikkana. Ensimmäisiä kaupungissa vierailleita länsimaalaisia oli Cyriacus Anconalainen (Ciriaco de' Pizzicolli) vuonna 1430. Hän teki huomioita kaupungin raunioalueen koosta.
Filippoin alueen tieteelliset tutkimukset alkoivat vuonna 1861. Järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1914, vuosi sen jälkeen kun alue oli liitetty Kreikkaan. Kaivauksia suoritti alun perin École française d’Athènes eli ranskalainen arkeologinen koulu Ateenassa. Toisen maailmansodan jälkeen kaivauksia ovat jatkaneet kreikkalaiset (kulttuuriministeriö ja Thessalonikin Aristoteles-yliopisto) yhdessä ranskalaisten kanssa. Filippoin arkeologinen alue liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2016.
Rakennukset ja löydökset

Filippoin alueella ei ole säilynyt näyttäviä antiikin ajan rakennuksia, mutta rauniokenttä on suhteellisen laaja. Suurin osa raunioista on peräisin roomalaiselta ja varhaiskristilliseltä kaudelta. Hellenistisen ajan kaupunkia ei ole voitu kaivaa samassa laajuudessa, koska roomalainen kaupunki on sen päällä. Varhaisemmasta klassisen ajan thasoslaisesta siirtokunnasta ei ole löytynyt jäänteitä. Alueen esinelöydöt ovat arkeologisen alueen yhteydessä toimivassa Filippoin arkeologisessa museossa.
Rakennukset ja löydökset > Yleiskuva

Kaupungin ympärillä oli linnoitusmuuri ja sen linnoituksena toimi yläkaupungin akropolis. Alakaupungissa oli suuri agora eli forum, teatteri, temppeleitä ja pyhäkköjä sekä lukuisia julkisia rakennuksia, kuten palaestra ja kylpylöitä. Myöhemmin sinne rakennettiin suuria basilikakirkkoja sekä muun muassa piispan asunto.
Filippoin merkittävimmät kohteet ovat (numerot viittaavat kaavakuvaan):
| --- | --- |
 Akropolis  Kaupunginmuuri  Via Egnatia  Neapoliin portti  Krenideen portti  Agora eli forum  Kirjasto  Itätemppeli (Keisarin ja Rooman temppeli)  Länsitemppeli (Buleuterion eli Curia)  Roomalainen basilika  Arkisto  Macellum:    Palaestra   Latriinit   Teatteri   Hellenistinen heroon-temppeli   Roomalainen krypta (nk. ”apostoli Paavalin vankila”)   Egyptiläisten jumalten pyhäkkö   Basilika A   Basilika B   Basilika C   Oktagonikirkko   Episkopeion   (Arkeologinen museo)
Rakennukset ja löydökset > Akropolis ja kaupunginmuuri

Akropolis eli linnavuori ja yläkaupunki sijaitsi heti alakaupungin pohjoispuolella. Akropoliin etelärinteessä oli joukko pyhäkköjä, jotka oli omistettu Silvanukselle, Artemis Bendikselle, Kybelelle, Bacchukselle sekä egyptiläisille jumalille (mm. Isis, Serapis ja Harpokrates). Kukkulan kallioon on kaiverrettu lukuisia jumalia esittäviä reliefejä.
Kaupunginmuuri sai alkunsa akropoliilta ja ympäröi alakaupungin ja osan Filippoin tasangosta. Muuri rakennettiin kahdessa vaiheessa. Ensimmäinen vaihe rakennettiin Filippos II:n aikana 300-luvun eaa. puolessa välissä ja toinen keisari Justinianuksen aikana vuosina 527–565 eaa. Laajimmillaan muurin pituus oli noin 3,5 kilometriä ja sen paksuus oli noin 2,3–2,9 metriä. Muurin sisäpuolelle jää 67 hehtaarin alue, josta 38 hehtaaria on tasangolla. Muuria on säilynyt erityisesti ylhäällä akropoliilla sekä kaupungin itälaidalla. Tasangon puolella muurissa oli kolme porttia, joista itäpuolella sijaitsivat satamaan johtanut Neapoliin portti sekä teatterin vieressä ollut itäportti ja länsipuolella Krenideen portti. Niiden kautta kulki kaupungin läpi kulkenut Via Egnatia.
Akropoliin huipulla on myöhäisbysanttilaisen tornin rauniot. Akropoliin länsi- ja etelärinteessä on säilynyt jäänteitä akveduktista, joka toi kaupunkiin vettä Kefalárin lähteistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Filippoi Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Kreikassa
Aigain (nyk. Vergína) arkeologinen alue
Apollon Epikurioksen temppeli Bassaissa
Asklepioksen pyhäkkö Epidauroksessa
Ateenan Akropolis
Athosvuori
Dafnín, Ósios Loukáksen ja Chíoksen Néa Monín luostarit
Delfoin arkeologinen alue
Delos
Filippoin arkeologinen alue
Korfun vanhakaupunki
Metéora
Mykenen ja Tirynsin arkeologiset alueet
Mystraksen arkeologinen alue
Olympian arkeologinen alue
Pátmoksen Chóran kylä, Johannes Teologin luostari ja Ilmestyskirjaluola
Ródoksen keskiaikainen kaupunki
Sámoksen Pythagóreio ja Heraion
Thessalonikin varhaiskristilliset ja bysanttilaiset muistomerkit
Zagórin kulttuurimaisema
Filippoin tasankoa, Filippoin taistelun paikkaa. Taustalla kaupungin akropolis eli linnavuori.
Filippoin tasankoa akropoliilta nähtynä. Etualalla bysanttilaisaikainen torni.
Filippoin raunioita.
Via Egnatiaa Filippoin forumin pohjoislaidalla.
Kaavakuva Filippoin arkeologisesta alueesta.

  Hellenistinen aika  Roomalainen aika
  Bysanttilainen aika  Nykyaika
Filippoin forumin raunioita.
Filippoin teatteri.
Basilika A:n rauniot.
Basilika B:n rauniot, taustalla Pangaío-vuori.
Oktagonikirkon rauniot.
Kansakoulu (lehti)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Kansakoulu oli Jyväskylässä vuosina 1875–1881 ilmestynyt kasvatusopillinen aikakauslehti.
Olai Wallinin toimittama ja Weilin & Göösin kirjapainon tukema Kansakoulu, Kasvatusopillinen sanomalehti toimi opettajien äänenkannattajana, mutta pyrki jakamaan tietoutta myös koulujen johtokunnille ja suurelle yleisölle. Kansakoulukysymyksiä perusteellisesti tarkastellut lehti korosti myös kotikasvatuksen merkitystä ja tavoitteli elävää yhteyttä kodin ja koulun välille. Kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden levikki oli 200 vuosikertaa vuonna 1875.
Aiheesta muualla

Kansakoulu digitoituna kansalliskirjastossa
Kanadanpyy

| Kanadanpyy |
| --- | --- |
 Koiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Alaheimo::  Metsäkanat Tetraoninae
Suku::  Havupyyt Falcipennis
Laji::  canadensis
Kaksiosainen nimi
 Falcipennis canadensis  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Canachites canadensis (Linnaeus, 1758)  Dendragapus canadensis (Linnaeus, 1758) 
 Kanadanpyyn levinneisyys
Alalajit 
 F. c. canadensis  F. c. atratus  F. c. canace  F. c. franklinii  F. c. isleibi  F. c. osgoodi 
Katso myös
   Kanadanpyy Wikispeciesissä   Kanadanpyy Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kanadanpyy (Falcipennis canadensis, synonyymeja Canachites canadensis ja Dendragapus canadensis) on Pohjois-Amerikan pohjoisosista kotoisin oleva keskikokoinen kanalintu, joka kuuluu aitokanojen heimoon.
Ulkonäkö ja koko

Kanadanpyy on tukeva, noin 40 senttimetrin pituinen metsäkanalintu, jolla on verraten lyhyt kaula ja pyrstö. Koiras on naarasta hieman kookkaampi ja värikkäämpi. Sen tunnistaa silmien yläpuolella sijaitsevasta punaisesta, höyhenettömästä helttanahasta sekä mustasta kurkusta ja rinnasta, joita reunustavat valkokärkiset sulat. Naaraalla ei ole punaista helttanahkaa ja sen rintaa koristavat mustat, harmaat ja valkoiset poikkiraidat. Molempien sukupuolten pyrstösulat ovat ruskeat tai mustat.
Kanadanpyyn poikaset näyttävät sukupuolestaan riippumatta samanlaisilta kuin täysikasvuiset naaraat. Ne muuttuvat aikuisen näköisiksi vasta 35–40 päivän kuluttua syntymästä.
Levinneisyys

Kanadanpyy on kotoisin Pohjois-Amerikan pohjoisosista. Nimensä mukaisesti sen levinneisyysalue käsittää lähes koko Kanadan. Sitä tavataan myös Yhdysvaltojen pohjoisimmissa osavaltioissa.
Elinympäristö

Kanadanpyy viihtyy nuorissa metsiköissä, missä matalalla roikkuvat puunoksat suojaavat sitä vihollisilta. Talveksi se hakeutuu yleensä banksinmäntyä kasvaviin metsiin neulasten houkuttelemana. Sen elinympäristö vaihtelee jonkin verran levinneisyysalueen itä- ja länsiosissa: idässä se elää suoalueilla, joilla kasvaa tiheässä kuusia, pihtoja, sypressikasveja ja kanadanlehtikuusia, kun taas lännessä se viihtyy korkeammalla sijaitsevissa havumetsissä, joiden valtapuita ovat mustakuusi ja banksinmänty.
Koiraalla on yleensä 4–6 hehtaarin laajuinen reviiri, jota se puolustaa hyvinkin raivokkaasti muilta koirailta. Osa koiraista ei kuitenkaan pidä reviiriä vaan liikkuu usean neliökilometrin laajuisella alueella.
Talvella kanadanpyy suojautuu pakkaselta tekemällä lumihankeen kiepin kuten metso ja teeri. Se saattaa pysytellä kiepissä jopa 22 tunnin ajan.
Elintavat > Ravinto

Täysikasvuisena kanadanpyy syö enimmäkseen havupuiden neulasia. Sen suosimia puulajeja ovat banksinmänty, valkokuusi, mustakuusi, lehtikuuset, kontortamänty ja kataja. Ruokavalioon kuuluvat myös monien kanervakasvien ja lumimarjojen lehdet ja marjat. Vastasyntyneet poikaset käyttävät ravintonaan niveljalkaisia ja viikon päästä syntymästä myös marjoja. Syntymävuotensa marraskuuhun mennessä ne syövät jo enimmäkseen havunneulasia.
Elintavat > Lisääntyminen

Kanadanpyykoiras pariutuu useamman naaraan kanssa. Tällaista lisääntymiskäyttäytymistä sanotaan polygyniaksi. Koiraat kilpailevat naaraiden huomiosta pörhistelemällä höyheniään ja pyrähtämällä lentoon. Samalla koiras pyrkii koko ajan pitämään värikkään etupuolensa naaraan näkyvissä. Juuri ennen parittelua koiras säntää naaraan lähelle useita kertoja ja levittää pyrstöään.
Naaras rakentaa pesän suojaisaan pensaikkoon tai sammaleikkoon, tiheään kuusikkoon tai matalien oksien alle. Se munii 4–8 munaa ja hautoo niitä 21–25 päivää. Koiras ei auta naarasta pesän puolustuksessa tai poikueen kaitsemisessa. Naaras ääntelee tavallisesti vain uhattuna, jolloin se varoittaa lajitovereitaan äänekkäästi kaakattamalla (kruk-kruk-kruk). Poikaset oppivat lentämään 2,5–4 kuukauden ikäisinä ja niistä tulee sukukypsiä 10–12 kuukauden ikäisinä.
Suojelu ja uhat

Kanadanpyy välttelee luonnostaan monia petolintuja, kuten haukkoja ja pöllöjä, mutta ei osaa pelätä ihmistä. Monet metsästäjät pitävätkin sen ampumista turhan helppona, vaikka se luokitellaan yleisesti riistalinnuksi. Sen olemassaolo on vaarantunut vain Michiganin osavaltiossa.
Naaraskanadanpyy.
Kanadanpyyn pesä.