stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esperantoakatemia

Esperantoakatemian tunnus.
Esperantoakatemia (Akademio de Esperanto) on kansainvälinen elin, jonka tehtävänä on esperanton periaatteiden säilyttäminen ja kielenhuolto. Sen edeltäjä Lingva Komitato (kielikomitea) perustettiin L. L. Zamenhofin aloitteesta vuonna 1905, jolloin ensimmäinen kansainvälinen esperantokongressi valitsi siihen 102 jäsentä. Käytännön työtä varten tämä suuri elin muodosti 18-jäsenisen Akademio-nimisen osaston. Vuonna 1948 tehty uudelleenorganisointi yhdisti Lingva Komitaton ja sen Akademion kielenhuoltoelimeksi Akademio de Esperanto.
Esperantoakatemiassa on 45 jäsentä, jotka akatemia itse valitsee yhdeksän vuoden toimikaudeksi. Jäseneksi voidaan nimittää esperanton käyttäjiä, joita pidetään pätevinä toimimaan Akatemian jäsenen tehtävässä. Tällaisia ovat sääntöjen mukaan ensi sijassa tunnustetut kielen tutkijat, kielen opetuksen tai sanakirjatyön asiantuntijat sekä ne, joiden teokset tai käännökset ovat rikastuttaneet esperantonkielistä kulttuuria kaunokirjallisuuden, tekniikan tai tieteen alalla. Johtokuntaan kuuluvat syksystä 2013 puheenjohtajana Christer Kiselman (Ruotsi), varapuheenjohtajina Brian Moon (Luxemburg) ja Probal Das Gupta (Intia) sekä sihteerinä Renato Corsetti (Italia).
Suomesta akatemian jäsenenä (jo Lingva Komitaton aikaisessa Akademiossa) oli pitkään Vilho Setälä. Vuonna 2022 suomalaisia jäseniä on yksi: Jouko Lindstedt.
Akatemian työskentelee jaostoissa (sekcioj), joiden alat vuonna 2013 olivat kielioppi, yleissanasto, erikoisalojen kieli, kirjallisuus, ääntäminen, oppikirjojen tarkastus ja kielineuvonta. Lisäksi voi olla erikoistehtäviin toimikuntia, kuten Akatemian historiaa laativa työryhmä.
Akatemia julkaisee virallisia suosituksia harvakseltaan, keskimäärin kerran vuodessa. Suositukset koskevat sanoja tai jonkin kielioppikysymyksen tulkintaa. Suositeltuihin sanaluetteloihin (ns. oficialaj aldonoj) päästessään sana on useimmiten jo käytännössä vakiintunut ja Akatemia vain vahvistaa vakiintuneen muodon ja merkityksen. Kielineuvonnan (Lingva Konsultejo) vastauksia julkaistaan useammin.
Akatemian talous perustuu Esperanton Maailmanliiton (Universala Esperanto-Asocio) avustuksiin ja lahjoituksiin.
Lähteet
Esperantoakatemian nettisivut http://akademio-de-esperanto.org/index.html
Enciklopedio de Esperanto (hakusana Lingva Komitato), Literatura Mondo, Budapest 1933; nettiversio osoittessa http://www.eventoj.hu/steb/gxenerala_naturscienco/enciklopedio-1/enciklopedio-de-esperanto-1933.pdf
Iso Pirttilampi (Joutsa)

| Iso Pirttilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa
Koordinaatit:  61°55′58″N, 25°59′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rutajoen valuma-alue (14.236)
Laskuoja:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.236.1.041
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  125,6 m  
Pituus:  500 m  
Leveys:  300 m  
Rantaviiva:  1,368 km  
Pinta-ala:  8,508 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Pirttilampi 
Iso Pirttilampi on Keski-Suomessa Joutsassa Selänpohjan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Iso Pirttilampi on Leivonmäen kansallispuiston ympäröimä. Lammen pinta-ala on 8,5 hehtaaria, ja se on 500 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä. Lammen pohjois- ja itärannat ovat soista metsämaata kun taas länsi- ja etelärannat ovat jyrkempiä.
Leivonmäen kansallispuisto

Lammen rannat kuuluvat Metsähallituksen hallinnoimaan Leivonmäen kansallispuistoon. Sen kautta kulkee viitoitettu patikkareitti pitkin Pirttiharjua.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 125,6 metriä mpy.
Erna Kentala

Erna Kentala (s. 12. heinäkuuta 1963) on suomalainen entinen pesäpalloilija. Kentala edusti urallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä Helsingin Roihua ja Viinijärven Urheilijoita. Hän saavutti yhden SM-kullan kaudella 1990, kuusi SM-hopeaa kaudella 1982, kaudella 1985, kaudella 1986, kaudella 1988, kaudella 1989 ja kaudella 1991 ja yhden SM-pronssin kaudella 1992. Kaudella 1992 Kentala oli myös Superpesiksen etenijäkuningatar 62:lla tuodulla juoksulla. Hän pelasi neljä Itä-Länsi-ottelua vuosina 1987, 1989 ja 1991 ja 1992 ja kaksi Liitto-Lehdistö-ottelua vuosina 1987 ja 1991. Kentala pelasi Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä 223 runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 13 kunnaria ja 149 tavallista juoksua, toi 406 juoksua ja keräsi 1 119 kärkilyöntipistettä.
Kentala on koulutukseltaan korva-, nenä- ja kurkkutautien erikoislääkäri ja hän toimii HUS:n Pää- ja kaulakeskuksen toimialajohtajana. Kentala on väitellyt vuonna 1996 aiheesta Huimauksen asiantuntijaohjelma.
Il castello dei morti vivi

| Il castello dei morti vivi |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Luciano Ricci Lorenzo Sabatini Michael Reeves
Käsikirjoittaja:  Lorenzo Sabatini Michael Reeves
Tuottaja:  Paul Maslansky
Säveltäjä:  Angelo Francesco Lavagnino
Kuvaaja:  Aldo Tonti
Leikkaaja:  Mario Serandrei
Pääosat:  Christopher Lee Gaia Germani Philippe Leroy Mirko Valentin Donald Sutherland
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Filmsonor Francinor Serena
Levittäjä:  Cineriz
Ensi-ilta:  5. elokuuta 1964
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Il castello dei morti vivi (engl. Castle of the Living Dead; ransk. Le château des morts vivants) on vuonna 1964 ensi-iltansa saanut Luciano Riccin ohjaama italialais-ranskalainen kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Christopher Lee, Gaia Germani, Philippe Leroy, Mirko Valentin ja Donald Sutherland. Elokuvaa on levitetty myös nimillä Castle of the Living Dead ja Crypt of Horror.
Kauhutrillerin käsikirjoituksesta vastasivat Lorenzo Sabatini ja Michael Reeves. Elokuvan tuottajana oli Paul Maslansky. Elokuva kuvattiin Latiumin Roomassa ja Viterbossa, Italiassa. Kuvauspaikkoina olivat muun muassa Bomarzo ja Odescalchin linna.
Il castello dei morti vivi sai ensi-iltansa Italiassa 5. elokuuta vuonna 1964. Il castello dei morti vivi on julkaistu videolle ja DVD:lle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Christopher Lee  | … |  Kreivi Drago   |
|  Gaia Germani  | … |  Laura   |
|  Philippe Leroy  | … |  Eric   |
|  Mirko Valentin  | … |  Sandro   |
|  Donald Sutherland  | … |  Kersantti Paul / Noita / Vanha mies   |
|  Renato Terra  | … |  Poliisi   |
|  Antonio De Martino  | … |  Nick   |
|  Luciano Pigozzi  | … |  Dart   |
|  Ennio Antonelli  | … |  Gianni   |
|  Jacques Stany  | … |  Bruno   |
|  Luigi Bonos  | … |  Marc   |
Aiheesta muualla

Il castello dei morti vivi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Il castello dei morti vivi Elonet.
Il castello dei morti vivi AllMoviessa. (englanniksi)
Il castello dei morti vivi TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Il castello dei morti vivi Horror Viewissä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Esperanza

Esperanza Halifaxin museosatamassa Kanadassa kesällä 2005.
Esperanza oli Greenpeacen laiva, joka rakennettiin Puolan Gdańskissa Tocznia Polnocna -telakalla vuonna 1984 palontorjunta-alukseksi Neuvostoliittoon.
Greenpeace otti aluksen käyttöönsä vuonna 2002. Ennen käyttöönottoa alus muunnettiin ympäristöystävälliseksi muun muassa poistamalla asbesti, asentamalla tehokkaampi ja turvallisempi moottori ja vedenpuhdistusjärjestelmä sekä maalaamalla runko myrkyttömällä maalilla. Ympäristöjärjestön erityisvaatimuksia varten rakennettiin myös helikopterin laskeutumisalusta ja asennettiin kumiveneiden vesille laskua varten erityiset nosturit.
Esperanzan jääluokitus oli korkein mahdollinen eli A1A ja sen huippunopeus on 16 solmua. Sen pituus on 72,3 metriä, leveys 14,3 m ja syväys 4,7 m. Aluksen kotisatama on Amsterdam Alankomaissa. Hyttipaikkoja aluksella on 33.
Aiheesta muualla

Esperanzasta Greenpeacen sivuilla
Eugenio Monti

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Eugenio Monti |  Eugenio Monti |  Eugenio Monti |  |
Maa:   Italia
Rattikelkkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Grenoble 1968 | 2-miehen |  |
|  Kultaa | Grenoble 1968 | 4-miehen |  |
|  Hopeaa | Cortina d’Ampezzo 1956 | 2-miehen |  |
|  Hopeaa | Cortina d’Ampezzo 1956 | 4-miehen |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1964 | 2-miehen |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1964 | 4-miehen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sankt Moritz 1957 | 2-miehen |  |
|  Kultaa | Garmisch- Partenkirchen 1958 | 2-miehen |  |
|  Kultaa | Sankt Moritz 1959 | 2-miehen |  |
|  Kultaa | Cortina d'Ampezzo 1960 | 2-miehen |  |
|  Kultaa | Cortina d'Ampezzo 1960 | 4-miehen |  |
|  Kultaa | Lake Placid 1961 | 2-miehen |  |
|  Kultaa | Lake Placid 1961 | 4-miehen |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1963 | 2-miehen |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1963 | 4-miehen |  |
|  Kultaa | Cortina d'Ampezzo 1966 | 2-miehen |  |
|  Hopeaa | Sankt Moritz 1957 | 2-miehen |  |
Eugenio Monti (23. tammikuuta 1928 Dobbiaco, Italia –  1. joulukuuta 2003) oli italialainen rattikelkkailija. Hän on yksi kaikkien aikojen menestyneimpiä kelkkailijoita kuudella olympia- ja 12 maailmanmestaruusmitalillaan. Parhaiten hänet kuitenkin muistetaan vuoden 1964 Innsbruckin olympialaisissa ensimmäisenä Pierre de Coubertinin mitalin saajana todellisen olympiahengen osoittajana.
Monti aloitti alppihiihtäjänä ja nousikin aina kansalliselle huipulle asti. Hän joutui kuitenkin lopettamaan hiihtouransa rikottuaan molemmat polvensa 1951. Monti siirtyi kelkkailun pariin ja nousi jo 1954 Italian mestariksi. Vuonna 1957 hän voitti ensimmäisen 11 maailmanmestaruudestaan.
Vuoden 1956 talviolympialaisissa Cortina d'Ampezzossa Monti voitti sekä kahden että neljän miehen rattikelkkailussa hopeaa. Neljä vuotta myöhemmin Squaw Valleyssä Monti ei pystynyt kirkastamaan mitaleitaan, sillä rattikelkkailu ei ollut olympialajina.
Monti muistetaan parhaiten 1964 Innsbruckin talviolympialaista, jossa hän osoitti todellista olympiahenkeä. Monti antoi omasta kelkastaan pultin brittiläisten Tony Nashin ja Robin Dixonille huomatessaan, että heiltä oli kyseinen osa rikki. Brittikaksikko voitti kisan ja Montin joukkue sijoittui pronssille. Kotimaassaan Italiassa lehdistö antoi Montille kritiikkiä toimistaan, mutta Monti vastasi: ”Nash ei voittanut, koska annoin hänelle pultin. Hän voitti, koska laski nopeammin.”
Lopulta vuoden 1968 talviolympialaisissa Grenoblessa 40-vuotiaana Monti voittaa olympiakultaa. Hänen joukkueensa oli ensimmäinen sekä kahden että neljän miehen rattikelkkailussa. Monti lopetti uransa olympiakullan jälkeen. Montille myönnettiin kisojen jälkeen Italian korkein siviiliarvonimi.
Parkinsonin tautia sairastanut Monti teki itsemurhan 1. joulukuuta 2003.
Aiheesta muualla

Montin profiili KOK:n sivuilla (englanniksi)
Everardus Antonius M. Baaij

Everardus Antonius M. Baaij (24. maaliskuuta 1921 Rotterdam, Alankomaat – 31. tammikuuta 2012) oli alankomaalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin dehoniaanipapiksi 20. heinäkuuta 1947 ja nimitettiin eteläafrikkalaisen Aliwalin hiippakunnan piispaksi 17. joulukuuta 1973. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. toukokuuta 1974. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Patrick Fitzgerald, jota avustivat Johannes Baptist Lück ja Joseph Anthony De Palma.
Baaij erosi tehtävistään 30. lokakuuta 1981.
Esperanton lippu

Esperanton lippu
Lipun mittasuhteet
Esperanton lippu on alun perin Boulogne-sur-Merin esperantokerhon luoma lippu, joka hyväksyttiin esperanton lipuksi ensimmäisessä esperantokonferensissa vuonna 1905.
Lippu koostuu kolmesta osasta:
Vihreä tausta symboloi toivoa
Valkoinen neliö vasemmassa yläkulmassa symboloi rauhaa ja puolueettomuutta
Vihreä tähti (verda stelo) valkoisessa neliössä symboloi viittä (perinteisen laskutavan mukaista) maanosaa
Esperanton maailmanliiton, Universala Esperanto-Asocion, suosituksen mukaan lipun mittasuhteiden tulisi olla seuraavanlaiset:
Lipun leveyden suhde lipun korkeuteen: 3:2
Lipun korkeuden suhde valkoisen neliön sivun pituuteen: 2:1
Valkoisen neliön sivun suhde vihreän tähden sakaroiden pituuteen: 10:3,5
Joidenkin esperantistien mielestä perinteinen lippu on liian nationalistinen kansainväliselle kielelle, jonka vuoksi monet järjestöt eivät enää suosittele sen käyttöä. Vuonna 1987 brasilialainen esperantisti kehitti tilalle uudemman version, la jubilea simbolo (riemusymboli), jossa kaksi E-kirjainta ovat toisiaan vasten valkoisella pohjalla. Tämä malli ei kuitenkaan ole saavuttanut vielä kovin suurta suosiota ja useimmat esperantistit pitävätkin yhä verda steloa ylikansallisen yhteenkuuluvuuden tai kansainvälisyyden symbolina. Joskus esperantomatkailijat pitävät pientä lippua esillä, jotta muut esperantistit voisivat tunnistaa heidät esperantisteiksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Flags Of The World - Esperanto flag (englanniksi)
Esko Kivisaari

Esko Kivisaari (s. 8. syyskuuta 1957 Turku) on ollut Finanssiala ry:n varatoimitusjohtaja vuodesta 2007. Hän on filosofian maisteri.
Kivisaari oli Eläke-Varman matemaatikko vuosina 1985–1987, osastopäällikkö vuosina 1987–1995, sijoitusaktuaari vuosina 1995–1998, Varma-Sammon tutkimusjohtaja vuosina 1998–2001 sekä Suomen vakuutusyhtiöiden keskusliiton toimitusjohtaja vuosina 2001–2006. Vuodesta 2014 lähtien hän on ollut Insurance Europen (aikaisemmin Comité Européen des Assurances) hallituksen jäsen. Hän oli Euroopan komission asettaman kestävää rahoitusta selvittävän korkean tason asiantuntijaryhmän jäsen vuosina 2017–2018. Vuosina 2019–2021 hän oli Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen asettaman tekoälyn käytön etiikkaa vakuutustoiminnassa selvittävän asiantuntijaryhmän jäsen.
Kivisaari toimi vuonna 2019 Actuarial Association of Europen (AAE, aikaisemmin Groupe Consultatif) puheenjohtajana ja vuonna 2018 järjestön varapuheenjohtajana. Hän on puheenjohtaja AAE:n tekoälyn ja datatieteen työryhmässä ja puheenjohtaja järjestön neuvoa-antavassa paneelissa. Kivisaari on aiemmin ollut AAE:n vakuutuskomitean puheenjohtaja. Kivisaari on jäsen International Actuarial Associationin (IAA) nimityskomiteassa ja IAA:n tilintarkastus- ja talouskomiteassa. Vuosina 1996–2002 Kivisaari oli International Acturial Associationin pensions and employee -komitean jäsen ja vuosina 2003–2004 tämän varapuheenjohtaja, ja vuosina 2005–2011 hän on ollut tämän puheenjohtaja. Vuosina 2000–2001 Kivisaari oli Suomen aktuaariyhdistyksen sihteeri ja vuosina 2001–2003 tämän varapuheenjohtaja ja vuosina 2004–2005 puheenjohtaja. Vuosina 1997–2004 hän oli SHV-tutkintolautakunnan jäsen.
Kivisaari on yhdessä Jukka Rantalan kanssa kirjoittanut kirjan Vakuutusoppi, ja yhdessä Marja-Liisa Kaholan kanssa kirjan Vakuutustalous. Hänen harrastuksenaan ovat kitaransoitto ja kompostointi.
Il Sodoma

| Il Sodoma |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1477 Vercelli, Piemonte
Kuollut: 14. helmikuuta 1549 Siena
Taiteilija
Salanimi:  Il Sodoma
Taidesuuntaus:  renessanssi ja Sienalainen suuntaus
Il Sodoma (oikealta nimeltään Giovanni Antonio Bazzi, aiemmin virheellisesti Razzi) (1477 Vercelli, Piemonte –  14. helmikuuta 1549 Siena) oli italialainen taidemaalari.
Elämä ja ura

Il Sodoman isä Giacono da Bazzi oli Vercelliin asettunut suutari. Bazzi oli vuonna 1490 seitsemän vuotta oppipoikana Martino Spanzottolla, ja hänen kanssaan nuori Sodoma lähti Milanoon, jossa hän joutui Leonardo da Vincin vaikutuksen alaiseksi, mutta on hyvin epävarmaa, pääsikö hän koskaan tämän ateljeehen. Hänen varhaisimmat maineikkaat teoksensa ovat Sienasta Roomaan johtavan tien varrella sijaitsevan Monte Oliveton benediktiiniluostarin seitsemäntoista freskoa, jotka kuvaavat Pyhän Benedictuksen elämää ja jatkavat Luca Signorellin vuonna 1498 aloittamaa sarjaa. Bazzi sai sarjan valmiiksi vuonna 1502. Myöhemmin paavi Julius II palkkasi hänet ja muita taiteilijoita Vatikaanin koristeluun. Sitten hän meni Sienaan, ja palattuaan Roomaan hän toteutti tilaustöitä Agostino Chigille Villa Farnisena -huvilassa. Aiheet olivat Aleksanteri Suuren elämästä: Aleksanteri Dareioksen teltassa ja Valloittajan ja Roksanen avioituminen ovat erityisesti huomionarvoisia.
Il Sodoma palasi 1526 Sienaan ja maalasi kuuluisat freskonsa Pyhän Katariinan ja Pyhän Domenicon kappeliin, ja niiden valmistuttua hän teki muita freskotöitä Palazzo Pubblicossa ja sitten koristeli San Spiriton kappelin. Viimeksi mainittujen töiden ansiosta keisari Kaarle V nimitti hänet palatsikreiviksi. Sen jälkeen hän vaelsi Volterrassa, Pisassa, Luccassa ja monissa muissa paikoissa ja palasi lopulta Sienaan.
Giorgio Vasari kertoo Il Sodomasta ilkeämielisiä tarinoita, joista monet ovat ilmeisen perättömiä ja toiset luultavasti liioiteltuja. Pitkään oletettiin, että hänen taiteilijanimensä viitta moraalittomaan luonteeseen, mutta nimen todellinen tausta on epäselvä. Yhden version mukaan se voi olla väännös Sodonasta, jota on sanottu hänen alkuperäiseksi sukunimekseen. Leonardolla ja jossain määrin myös Rafaelilla oli suuri vaikutus häneen, ja hänen teoksensa ovat huomattavan viehättäviä ja runollisia. Hänen naishahmoissaan on yhdistelmä suloisuutta ja vakavuutta.
Pyhä Sebastianus
Aleksanterin ja Roksanen avioituminen.
Kohtalottaret
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Il Sodoma Wikimedia Commonsissa
Eugenio Perego

Eugenio Perego (28. elokuuta 1876 Milano – 26. helmikuuta 1944 Rooma) oli italialainen mykkäelokuvien ohjaaja.
Peregon elokuvaura alkoi torinolaisten tuotantoyhtiöiden käsikirjoittajana. Hän työskenteli myöhemmin muun muassa Milano Filmsin ohjaajana ja teki Pina Menichellin kanssa melodraaman La storia di una donna (”Erään naisen tarina”, 1920). 1920-luvulla Perego ohjasi Napolissa useita Leda Gysin tähdittämiä elokuvia paikalliselle Lombardo Filmille.
Elokuvia

Il padrone delle ferriere, 1919
La storia di una donna, 1920
Aiheesta muualla

Eugenio Perego Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Erna Osland

| Erna Osland |
| --- | --- |
 Osland vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1951 (ikä 73) Høyanger, Norja
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: norja
Esikoisteos:  Natteramnen (1987)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Erna Osland (s. 24. helmikuuta 1951 Høyanger) on norjalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän on koulutukseltaan opettaja ja työskenteli ammatissa vuoteen 1995. Hänen esikoisteoksensa Natteramnen ilmestyi vuonna 1987. Oslandin kirjoissa on usein minä-kertoja, joka on itse lapsi tai nuori, ja jokin moraalinen pulma, kuten "onko varastaminen aina väärin". Monissa kirjoissa käsitellään isän puuttumista lapsen elämästä. Oslan on kirjoittanut myös tietokirjoja nuorille, esimerkiksi Ivar Aasenista ja hiustyylien historiasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erna Osland Wikimedia Commonsissa
Italian koripallomaajoukkue

Italian koripallomaajoukkue edustaa Italiaa koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Historia > Olympialaisissa

Koripallo oli ensimmäisen kerran virallisena lajina olympialaisissa Berliinissä 1936 ja Italia oli mukana sijoittuen seitsemänneksi. Lontoossa 1948 maa jäi sijalle 17 eikä selviytynyt mukaan kaksiin seuraaviin kisoihin. Kotikisoissaan Roomassa 1960 Italian joukkue sijoittui neljänneksi, kun pronssia lopulta vienyt Brasilia oli välierälohkon ottelussa parempi pistein 75–78. Seuraavissa kisoissa tuloksena olivat sijat 5 ja 8 ja Münchenissä 1972 neljäs sija, kun pronssiottelussa Kuuba oli parempi pistein 65–66. Montrealissa 1976 Italia sijoittui viidenneksi.
Moskovassa 1980 Italia oli mukana yhtenä harvoista länsimaista, ja Sandro Gamban valmentama joukkue sai hopeaa hävittyään finaalissa Jugoslavialle 77–86. Los Angelesin 1984 boikottikisoissa Italia oli viides, mutta kolmiin seuraaviin kisoihin se ei päässyt mukaan.
Italia palasi olympiakentille Sydneyssä 2000 sijoittuen viidenneksi. Ateenan 2004 olympialaisissa Carlo Recalcatin valmentama joukkue sai hopeaa. Välierässä se voitti Liettuan mutta hävisi finaalissa Argentiinalle 69–84. Seuraaviin kolmiin olympialaisiin Italia ei selviytynyt.
Historia > MM-kisoissa

Maailmanmestaruuskilpailuihin Italian koripalloilijat osallistuivat ensimmäisen kerran 1963 sijoittuen seitsemänneksi. Neljä vuotta myöhemmin tuloksena oli yhdeksäs ja vuonna 1970 neljäs sija. Seuraaviin kisoihin Italia ei päässyt mukaan mutta vuonna 1978 joukkue sijoittui jälleen neljänneksi, mitä parempaan saavutukseen maa ei MM-kisoissa ole pystynyt. Vuonna 1986 joukkue sijoittui kuudenneksi, 1990 yhdeksänneksi, 1998 kuudenneksi ja 2006 yhdeksänneksi. Vuosien 2010 ja 2014 kisoihin Italia ei selvinnyt.
Historia > EM-kisoissa

Miesten EM-kisoissa Italian maajoukkue on saavuttanut 10 mitalia – ensimmäisen jo vuonna 1937. Kultaa Italia on saanut kaksista viimeisistä Ranskassa järjestetyistä kisoista. Sandro Gamban valmentama joukkue voitti kultaa 1983 ja Bogdan Tanjevićin valmentama ryhmä 1999. Hopeaa se on saavuttanut 1937, 1946, 1991 ja 1997 sekä pronssia 1971, 1975, 1985 ja 2003.
Espanjassa järjestetyissä vuoden 2007 EM-kisoissa Italia sijoittui yhdeksänneksi. Maa ei päässyt vuoden 2009 EM-kisoihin, jolloin 21 perättäisen EM-kisaedustuksen putki katkesti. Vuoden 2011 EM-kisoissa Italia oli jälleen mukana mutta voitti viidestä alkulohko-ottelustaan vain yhden eikä selviytynyt 12 parhaan joukkoon.
Vuoden 2013 EM-kisoissa Italia voitti alkulohkonsa tappioitta ja sijoittui jatkolohkossaan kolmanneksi kolmella voitolla ja kahdella tappiolla. Puolivälierissä se hävisi Liettualle sekä sijoitusotteluissa Ukrainalle ja Serbialle, joten sen lopullinen sijoitus oli kahdeksas. Vuoden 2015 EM-kilpailuissa italia oli kuudes ja  2017 seitsemäs.
Aiheesta muualla

Italian koripalloliitto (italiaksi)
FIBA Europen maajoukkueet
Alankomaat | Albania | Andorra | Armenia | Azerbaidžan | Belgia | Bosnia ja Hertsegovina | Bulgaria | Englanti | Espanja | Georgia | Irlanti | Islanti | Israel | Italia | Itävalta | Kreikka | Kroatia | Kypros | Latvia | Liettua | Luxemburg | Malta | Moldova | Montenegro | Norja | Pohjois-Irlanti | Pohjois-Makedonia  |  Portugali | Puola | Ranska | Romania | Ruotsi | Saksa | San Marino | Skotlanti | Serbia | Slovakia | Slovenia | Suomi | Sveitsi | Tanska | Tšekki | Turkki | Ukraina | Unkari | Wales | Valko-Venäjä | Venäjä | Viro | Yhdistynyt kuningaskunta
Entisiä joukkueita: DDR | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Tšekkoslovakia
Esme Morgan

Esme Morgan toukokuussa 2019.
| Mitalit> Maa:   Englanti.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Englanti.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Englanti.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Englanti> Naisten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Australia & Uusi-Seelanti 2023 | Jalkapallo |  |
Esme Beth Morgan (s. 18. lokakuuta 2000 Sheffield) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 177-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Superliigassa pelaavaa Manchester Cityä.
Morgan on pelannut Superliigassa Manchester Cityn joukkueessa kaudesta 2017–2018 alkaen. Kauden 2019–2020 hän edusti lainasopimuksella Evertonia. Hän on pelannut liigassa kaikkiaan 40 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia, joista ensimmäisen Evertonille.
Morgan on pelannut useissa Englannin nuorisomaajoukkueissa ja ollut alle 19-vuotiaiden maajoukkueen kapteeni. Hänet nimettiin Englannin naisten maajoukkueeseen syyskuussa 2021 mutta pian tämän jälkeen hän sai jalkavamman, joka piti hänet poissa kentiltä lähes vuoden ajan. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa lokakuussa 2022 ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan.