stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
CS Mackay-Bennett

Mackay-Bennett
CS Mackay-Bennett oli Lontooseen rekisteröity kaapelinkorjausalus, jonka omisti Commercial Cable Company.  Sillä oli pitkä ura korjaamassa merenalaisia kaapeleita Pohjois-Atlantilla.
Mackay-Bennettistä tuli kuuluisa huhtikuussa 1912, kun White Star Line antoi sille tehtäväksi kerätä Pohjois-Atlantilla kelluvat ruumiit RMS Titanicin turman jälkeen. Mackay-Bennett löysi Titanicin 1 517:stä uhrista 306, kaikkiaan uhreja löydettiin 328. Näihin ruumiisiin kuului John Jacob Astor IV, aluksen rikkain matkustaja, sekä arkkitehti Edward Austin Kent.
Kanadalainen kirjailija Thomas Raddall toimi Mackay-Bennettillä sähköttäjänä ja käytti kokemuksiaan inspiraationa joissain novelleissaan.
Mackay-Bennett eläköitettiin toukokuussa 1922 Plymouthin sataman vesille käytettäväksi varastona. Toisen maailmansodan aikana laiva upposi saksalaisten Plymouthin-pommituksissa, mutta nostettiin myöhemmin uudelleen. Laiva romutettiin vuonna 1963.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:CS Mackay-Bennett
Musashino

| Musashino (武蔵野市) |
| --- | --- |
 Kirsikankukkia Musashinossa
 lippu:  Symboli
 Musashinon sijainti Tokion metropolissa
 Musashino
 Koordinaatit: 35°43′03.8″N, 139°33′57.8″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Tokio
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  10,98 km²
Väkiluku (2017):  144 862
 – Väestötiheys:  13 193 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Lespedeza, Lithospermum erythrorhizon, Orychophragmus violaceus, atsalea, Daphne odora, narsissi, Hibiscus mutabilis, keisarinelämänlanka, Chrysanthemum morifolium
 – Puu:  Japaninmagnolia, idänselkova, Cornus florida
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.musashino.lg.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Musashino (jap. 武蔵野市, Musashino-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella ja rajautuu Suginamin ja Neriman erillisalueisiin sekä Mitakan, Koganein ja Nishitōkyōn kaupunkeihin. Musashinossa on 144 862 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 10,98 neliökilometriä.
Nykyisen muotoinen Musashinon kaupunki perustettiin 3. marraskuuta vuonna 1947. Sen merkittävin keskus on Kichijōjin kaupunginosa, joka on keskittynyt samannimisen rautatieaseman ympärille. Osa Inokashiran puistosta sijaitsee kaupungin alueella; Tokion läpi virtaava Kandajoki saa alkunsa täältä. Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja, Keiō-rautateiden Inokashira-linja ja Seibu-rautateiden Tamagawa-linja.
Kuvia

Inokashiran puistoa
Kichijōjin rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Musashino Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Bergenin tuomiokirkko

Bergenin tuomiokirkko.
Bergenin tuomiokirkko (norj. Bergen domkirke) on kirkkorakennus norjalaisessa Bergenin kaupungissa, Hordalandin läänissä. Kirkko on muodoltaan pitkäkirkko, ja se on pyhitetty Pyhälle Olaville. Rakennus valmistunut vuonna 1150. Kirkko toimi välillä fransiskaanien luostarikirkkona. Kirkko paloi vuonna 1248. Nykyisen ulkoasunsa se on saanut vuosien 1880-1883 muutostöissä, joiden arkkitehteina toimivat Christie & Blix. Kirkossa on 1000 istumapaikkaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bergenin tuomiokirkon historiaa (norjaksi)
Norjan evankelis-luterilaiset tuomiokirkot
Bergen
Bodø
Fredrikstad
Hamar
Kristiansand
Molde
Oslo
Stavanger
Tromssa
Trondheim
Tønsberg
Blåfield

| Blåfield |
| --- | --- |
 Suvun vaakuna
Alkukoti:  Varsinais-Suomi
Perustaja:  Bengt Jönsson
Aateloitu:  12. marraskuuta 1476
Blåfield ([bloːfjeld]) on Suomen vanhin suomalaista alkuperää oleva aatelissuku. Suku on kotoisin Varsinais-Suomesta, jossa suvun esi-isä Bengt Jönsson toimi asemiehenä ja Turun porvarina. Jönssonin isä Jöns Bengtson (Jöns Bengtinpoika) toimi kihlakunnantuomarina Maskussa, sinettitodistajana Turussa ja maaoikeuden jäsenenä.
Historiaa

Blåfield-suku aateloitiin 12. marraskuuta 1476, kun Bengt Jönsson sai aateliskirjan valtionhoitaja Sten Sturelta osoituksena uskollisuudestaan ja palveluksistaan valtiota kohtaan. Aateliskirjassa kerrottiin rälssivapauden ohessa – ensimmäisiä kertoja Suomessa – suvulle myönnetystä perittävästä vaakunasta, jonka muoto ja värit aateliskirjassa tarkoin kuvattiin. Blåfield-suvun vaakuna kuvattiin seuraavasti: ”Sinisellä pohjalla leijonanpää kieli ulkona ja kaksi lippua kypärässä ja lumpeenlehti (sjöblad) kummassakin lipussa”. Vuonna 1638 suku introdusoitiin eli merkittiin Ruotsin ritarihuoneen nimikirjaan. Nimi Blåfield tulee vaakunan sinisestä kentästä, siis aateliskirjan vaakunan määrittelevästä tekstistä jossa leijonan alle määrättiin "blått Fieldh".
Aateliskirjasta tehtiin kopio joka todistettiin oikeaksi Tukholmassa 20. kesäkuuta 1636. Alkuperäinen aateliskirja tuhoutui Turun palossa, mutta kopio talletettiin Tukholmassa valtiopäiväasiakirjojen mukana ja on säilynyt näihin päiviin saakka. Sukunimi Blåfield esiintyy ensimmäisen kerran Turun läänin valiokuntakokouksen pöytäkirjassa 1. heinäkuuta 1636.
Yli 500-vuotias Blåfield-suku kuuluu oleviin aatelissukuihin, ja se on jäsenmäärältään yksi Suomen suurimmista aatelissuvuista. Jotkut suvun jäsenet ovat ottaneet sukunimen Karmanto, Talaskare ja Palke.
Suvun jäseniä

Henrik Blåfield (k. 1746), luutnantti
Gustaf Henrik Blåfield (k. 1783), majuri
Otto Reinhold Blåfield (k. 1788), luutnantti
Carl Johan Blåfield (1780–1834), kihlakunnan tuomari, varatuomari
Robert Blåfield (1782–1809), juristi, tehtailija, valtiopäivämies
Berndt Fredrik Blåfield (k. 1835), everstiluutnantti
Gustaf Adolf Blåfield (k. 1847), kihlakunnantuomari
Berndt Gustaf Emil Blåfield (1816–1874), laamanni, valtiopäivämies
Ture Volter Hamilkar Blåfield (k. 1886), Vanajan ja Janakkalan nimismies, varamaanmittari
Robert Gustaf Ivar Blåfield (1829–1889), kenraaliluutnantti
August Fredrik Reinhold Blåfield (k. 1901), laamanni
Theodor Frithiof Blåfield (1847–1902), eversti ja valtiopäivämies
Gustaf Ivar Blåfield (1858–1920), agronomi, kunnallisneuvos ja valtiopäivämies
Karl Emil Blåfield (1860–1897), maanviljelijä ja valtiopäivämies, Berndt Gustaf Emil Blåfieldin poika
Otto Johan Blåfield (1867–1936), hammaslääkäri, lääkäri ja valtiopäivämies
Valfrid August Vilhelm Blåfield (1868–1934), kihlakunnantuomari, senaattori, oikeusneuvos, Berndt Gustaf Emil Blåfieldin poika
Heidi Blåfield (1900–1931), suomalainen näyttelijä
Gösta Blåfield, (1909–1963), apteekkari
Yrjö Blåfield (s. 1937), elektroniikkainsinööri, yrittäjä
Inga Blåfield-Aaltonen, kirjailija, toimittaja
Paul Blåfield, apteekkari (Oulun vanha apteekki)
Antti Blåfield (s. 1953), Helsingin Sanomien pääkirjoitustoimituksen esimies ja toimittaja
Maija Blåfield (s. 1973), kuvataiteilija
Ville Blåfield (s. 1980), toimittaja
Erik Rudolf Blåfield (1906–1980), liikemies, luutnantti, ent. Valtiollisen poliisin etsivä ja marsalkka Mannerheimin henkivartioryhmän päällikkö
Aiheesta muualla

Blåfield sukuseuran sivut
Bengt Jönsson
Tietoa Blåfield-suvun historiasta
Varhaisesta Blåfield suvusta
My heritage: Blafield
Blåfield sukuseuran facebook-ryhmä
"Mun isän' oli sotilas". Eräs Blåfield-suvun haara, jonka miespuoliset jäsenet ainakin 7:ssä sukupolvessa peräkkäin eli runsaan 300 vuoden ajan ovat olleet sotilaita. Hakkapeliitta 6.12.1932, nro 49, s. 13. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)
Blåfield-suvun vaakuna aateliskirjassa.
Baldomero Espartero

| Baldomero Espartero |
| --- | --- |
 Antonio María Esquivelin maalaama muotokuva vuodelta 1841.
Espanjan pääministeri
 1840–1841  
Edeltäjä:  Vicente Sancho
Seuraaja:  Joaquín María Ferrer Cafranga
Sijaishallitsija
 17. lokakuuta 1840 – 23. heinäkuuta 1843  
Edeltäjä:  Maria Kristiina
Seuraaja:  - (Isabella II tuli täysi-ikäiseksi)
Espanjan pääministeri
 1854–1856  
Edeltäjä:  Ángel Saavedra Ramírez de Baquedano
Seuraaja:  Leopoldo O'Donnell Joris
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1792 Granátula, Ciudad Real
Kuollut: 8. tammikuuta 1879 Logroño, La Rioja
Arvonimi: Vergaran ruhtinas  de la Victorian herttua  Luchanan kreivi
Puoliso:  María Jacinta Martínez de Sicilia y Santa Cruz
Tiedot
Puolue:  edistyksellinen puolue (Partido Progresista)
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):  Espanja
Sotilasarvo:  kenraali
Taistelut ja sodat:  ensimmäinen karlistisota
Joaquín Baldomero Fernández Espartero Álvarez de Toro, Vergaran ruhtinas, de la Victorian herttua, Luchanan kreivi (27. helmikuuta 1792 Granátula – 8. tammikuuta 1879 Logroño) oli espanjalainen kenraali ja poliitikko. Hän johti hallituksen joukot voittoon vuosien 1833–1839 ensimmäisessä karlistisodassa ja oli vuosina 1840–1843 Espanjan tosiasiallinen johtaja, ensin pääministerinä ja vuodesta 1841 sijaishallitsijana. Hän oli toisen kerran pääministerinä vuosina 1854–1856. Esparteroa kutsuttiin nimellä El Pacificador de España eli ”Espanjan rauhoittaja”.
Elämä > Ura armeijassa

Vaatimattomasta perheestä lähtöisin ollut Espartero liittyi armeijaan 15-vuotiaana, vaikka vanhemmat olivat toivoneet hänestä pappia. Hän osallistui nuorena taisteluihin Espanjaan tunkeutuneita Napoleonin joukkoja vastaan ja yleni vuonna 1811 luutnantiksi. Vuonna 1815 hän toimi Pablo Morillon komentaman armeijan esikuntapäällikkönä tämän pyrkiessä kukistamaan kapinointia Espanjan siirtomaissa Etelä-Amerikassa. Espartero vietti tämän jälkeen yhdeksän vuotta Etelä-Amerikassa, jossa hän vaurastui huomattavasti ja yleni vuoteen 1822 mennessä everstiksi.
Kun ensimmäisensä karlistisotana tunnettu sisällissota Espanjan kruununperimyksestä puhkesi vuonna 1833, Espartero liittyi kuningatar Isabellan puolella taistelleisiin joukkoihin, jotka sotivat prinssi Don Carlosia ja tätä tukeneita karlisteja vastaan. Kun Espartero onnistui syksyllä 1836 torjumaan Madridia uhanneen karlistien hyökkäyksen, hänet nimitettiin pohjoisen armeijan ylipäälliköksi. Lyötyään saman vuoden joulukuussa karlistit Luchanan taistelussa hänet palkittiin Luchanan kreivin arvonimellä. Elokuussa 1839 Espartero neuvotteli karlistien armeijaa komentaneen kenraali Rafael Maroton kanssa Vergaran antautumissopimuksen, joka päätti sisällissodan. Esparterolle myönnettiin kiitoksena tästä aatelisarvo de la Victorian (voiton) herttua ja häntä alettiin kutsua nimityksellä El Pacificador de España, ”Espanjan rauhoittaja”.
Elämä > Sijaishallitsijana

Sisällissodan päätyttyä Espartero asettui johtamaan Espanjan liberaaleja, jotka olivat tukeneet kuningatar Isabellaa mutta olivat pääosin tyytymättömiä sijaishallitsija Maria Kristiinan hallintoon. Espartero miehitti heinäkuussa 1840 joukkoineen Madridin ja hänet nimitettiin pääministeriksi. Hän kokosi hallituksensa vapaamielisistä voimista. Uutta hallitussuuntaa vastustanut Maria Kristiina erosi sijaishallitsijan tehtävistä saman vuoden lokakuussa, minkä jälkeen todellinen ylin valta jäi Esparterolle. Espanjan parlamentti eli cortes nimitti Esparteron muodollisestikin uudeksi sijaishallitsijaksi 8. toukokuuta 1841. Espartero ei kuitenkaan onnistunut säilyttämään kannatustaan, sillä hänen valtaannousuaan tukeneet ryhmät eivät pysyneet yhtenäisinä. Agustín Argüellesin nimitys alaikäisen kuningatar Isabellan henkilökohtaiseksi holhoojaksi herätti paljon vastustusta. Syyskuussa 1841 kenraalit Concha ja Diego de León nousivat kapinaan, jonka Espartero kukisti armottomasti. Seuraavana vuonna hän murskasi kansannousun Barcelonassa pommittammalla kaupunkia ja kukisti myös tasavaltalaisen kapinan. Lopulta tasavaltalaiset, Esparteroa siihen asti tukeneet edistykselliset (exaltados) ja Maria Kristiinaa kannattaneet maltilliset (moderatos) yhtyivät kaikki oppositioon Esparteroa vastaan.
Kesäkuussa 1843 kenraalit Ramón María Narváez ja Francisco Serrano ryhtyivät johtamaan sotilaskapinaa Esparteroa vastaan. Barcelonassa perustettu kilpaileva hallitus julisti hänet erotetuksi asemastaan kuningatar Isabellan edustajana. Kun Narváezin joukot valtasivat Madridin heinäkuun lopulla, Espartero katsoi parhaaksi paeta maasta. Espanjan uusi hallitus riisui hänet kaikista arvonimistään, jotka tosin palautettiin kuningatar Isabellan määräyksellä vuonna 1848. Espartero asui vuosina 1843–1849 maanpaossa Englannissa. Tultuaan rehabilitoiduksi hän palasi Espanjaan, mutta jäi viettämään hiljaiseloa Logroñoon.
Elämä > Paluu pääministeriksi

Espartero tuli uudelleen pääministeriksi vuonna 1854, kun edistykselliset olivat palanneet valtaan kenraali Leopoldo O’Donnellin johtama sotilasvallankaappauksen avulla. Seuraavan kahden vuoden ajan he jakoivat vallan Esparteron toimiessa pääministerinä ja O’Donnellin sotaministerinä. Keskinäiset riidat pakottivat Esparteron eroamaan heinäkuussa 1856. Hän vetäytyi jälleen Logroñoon, mutta häntä pidettiin edelleen edistyksellisen puolueen johtohahmona. Vuoden 1868 vallankumouksen jälkeen cortes tarjoutui kahteenkin kertaan (vuosina 1869 ja 1870) valitsemaan Esparteron uudeksi hallitsijaksi, mutta hän kieltäytyi kummallakin kerralla. Häntä ehdotettiin myös lyhytikäisen ensimmäisen tasavallan presidentiksi. Viimeisinä vuosinaan Espartero nautti Espanjassa suurta arvonantoa ja kuningas Amadeus I antoi hänelle Vergaran ruhtinaan arvon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Baldomero Espartero Wikimedia Commonsissa
Musashi-Murayama

| Musashi-Murayama (武蔵村山市) |
| --- | --- |
 Musashi-Murayaman kaupungintalo
 lippu:  symboli
 Musashi-Murayaman sijainti Tokion metropolissa
 Musashi-Murayama
 Koordinaatit: 35°45′17.4″N, 139°23′14.5″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Tokio
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  15,32 km²
Väkiluku (2017):  72 314
 – Väestötiheys:  4 720 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Teepensaan kukka
 – Puu:  Celtis sinensis
 – Lintu:  Japaninrilli
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.musashimurayama.lg.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Musashi-Murayama (jap. 武蔵村山市, Musashi-Murayama-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella ja rajautuu Tokion Fussan, Higashiyamaton ja Tachikawan kaupunkeihin, Mizuhon maaseutukaupunkiin sekä Saitaman prefektuurin Tokorozawan kaupunkiin. Musashi-Murayamassa on 72 314 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 15,32 neliökilometriä.
Nykyisen muotoinen Musashi-Murayaman kaupunki perustettiin 3. marraskuuta 1970. Kaupungin pohjoisosassa kohoavat Sayaman kukkulat. Osa Yokotan lentotukikohdasta sijaitsee Musashi-Murayaman alueella. Kaupunki on Tokion metropolin kaupungeista ainoa, jonka alueella ei kulje rautateitä.
Kuvia

Noyamakita-Rokudōyaman puistoa
Oisenomori Shinmei-sha
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Musashi-Murayama Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Music Canada

Music Canada (MC) on vuonna 1963 perustettu musiikkialan yhdistys, jonka tarkoitus on edustaa kanadalaisen musiikkialan yritysten etuja ja taistella laitonta musiikin kopioimista vastaan.
Myönnytykset

Music Canada -palkintoja myönnetään myynnistä Kanadassa. Palkinnon taso riippuu äänitteen formaatista ja myyntiluvuista.
| Formaatti | Status> Kulta | Status> Platina | Status> Timantti |
| --- | --- | --- | --- |
| Albumi | 40 000 | 80 000 | 800 000 |
| Single | 40 000 | 80 000 |  |
Boryaceae

| Boryaceae |
| --- | --- |
 Borya scirpoidea
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Osaluokka::  Yksisirkkaiset Monocotyledoneae
Ylälahko::  Lilianae
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Boryaceae  M.W.Chase, Rudall & Conran
Suvut
 Alania  Borya 
Katso myös
   Boryaceae Wikispeciesissä   Boryaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Boryaceae on Australiassa hajanaisesti kasvava yksisirkkaisheimo, joka kuuluu lahkoon Asparagales. Heimossa on kaksi sukua ja 12 lajia.
Tuntomerkit

Boryaceae-heimon kasvit ovat kuivien kasvupaikkojen kseromorfisia ruohoja, joista jotkut näytettyään kuoliaaksi kuivuneilta voivat vielä kosteutta saatuaan herätä eloon. Kasvit ovat verrellisia ja niillä on pönkkäjuuria. Kasvit ovat lyhytjuurakkoisia ja sienijuurellisia. Keskuslieriön sisäketto on hyvin paksuuntunut, ja johtojänteissä on lateraalinen nila. Lehdet ovat kierteisesti järjestyneet, ja niiden tyvi on tupellinen. Kukinto on vanallinen ja suojuksellinen terttu tai tähkä. Kukat ovat vaatimattomia ja huomaamattomia. Kukassa on lyhyt kehälehtien muodostama putki, johon heteet ovat yhtyneet suvussa Borya; suvussa Alania hetiö on kehästä irrallaan. Ponnet ovat hieman leveyttään pidempiä. Sikiäimen väliseinissä on mesiäisiä. Siemenaiheen siitereikä on molempien integuenttien muodostama. Kehälehdet ovat jäljellä hedelmässä, ja siemenissä on tärkkelyksetön ravintovarasto eli endospermi ja lyhyt, munamainen alkio. Kromosomiluku on n = 11, 14.
Luokittelu

Heimon kaksi sukua on usein sisällytetty hietaliljakasveihin (Anthericaceae), joka sijoittuu nykyisessä fylogeneettisessä luokittelussa laajasti ymmärretyn parsakasvien heimon (Asparagaceae) alaheimoon Agavoideae.
Heimoon kuuluu seuraavat 12 lajia:
Alania cunninghamii Steud.
Borya constricta Churchill
Borya inopinata P.I.Forst. & E.J.Thomps.
Borya jabirabela Churchill
Borya laciniata Churchill
Borya longiscapa Churchill
Borya mirabilis Churchill
Borya nitida Labill.
Borya scirpoidea Lindl.
Borya septentrionalis F.Muell.
Borya sphaerocephala R.Br.
Borya subulata G.A.Gardner
Brucen ydinvoimalaitos

Brucen ydinvoimala
Brucen ydinvoimalaitos on ydinvoimala Kanadassa, Kincardinen kunnassa Ontarion provinssissa Huronjärven rannalla . Voimalan omistaa Ontario Power Generation ja voimalaa operoi yksityinen yhtiö Bruce Power. Voimala on sähköntuotantokapasiteetiltaan Pohjois-Amerikan suurin ja maailman toiseksi suurin ydinvoimala.
Ydinvoimalassa on kaksi asemaa, Bruce A ja B, joissa kummassakin on neljä reaktoria. Voimalan rakensi vuosina 1970 ja 1981 valtio-omisteinen Ontario Hydro. Voimalaan on myös suunnitteilla uusia reaktoreita.
Tavallisesti Brucen voimalan tuotto on noin 6300 megawattia, mutta kaikkien reaktoreiden ollessa käytössä voimala voi päästä yli 7000 megawatin tuottoon. Voimala tuottaa 32,3% Ontarion sähköenergiasta.
Bruchsalin linna

Bruchsalin linna puutarhan puolella
Bruchsalin linna edestä kuvattuna
Bruchsalin linna (saks. Schloss Bruchsal) on linna badenwürttembergiläisessä Bruchsalin kaupungissa, Saksassa. Arkkitehtuurin barokin tyylisuuntaa edustavan linna rakennettiin Speyerin ruhtinaspiispain residenssiksi vuonna 1720. Silloinen ruhtinaspiispa Hugo Damian von Schönborn vaikutti itse runsaasti suunnittelutyöhön. Linnaan jättivät jälkensä useat eri arkkitehdit, kuten Maximilian von Welsch, Balthasar Neumann ja Anselm Franz von Ritter zu Groenesteyn.
Schönbornin kuoltua valta siirtyi hänen seuraajalleen Franz Christoph von Huttenille. Von Huttenin aikana linnan sisätilat saivat osittain rokokoo-ilmeen. Von Huttenin kuoltua linna menetti huomattavan asemansa. Vuosina 1810–1832 rajakreivitär Amalie von Baden asutti linnan pohjoista osaa. Kreivittären kuoltua linnaa oli käyttivät paikallishallinto ja armeija. 1920-luvulta asti linna toimi museona.
Toisen maailmansodan pommituksessa vuoden 1945 maaliskuussa Bruchsalin kaupunki ja linna kärsivät huomattavia vaurioita. Linna pommitettiin käytännössä raunioiksi. Sodan jälkeen käynnistettiin kunnostustyöt, jotka saatiin päätökseen vasta vuonna 1993. Sisätiloissa kunnostustöitä tehtiin vuoteen 2017 asti. Kunnostaminen ja uudelleenrakentaminen maksoivat noin 50 miljoonaa D-markkaa.
Naudat (suku)

| Naudat |
| --- | --- |
 Bantengi (Bos javanicus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Naudat Bovinae
Suku::  Naudat Bos  Linnaeus, 1758
Katso myös
   Naudat (suku) Wikispeciesissä   Naudat (suku) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Naudat (Bos) on sorkkaeläinsuku.
Lajit

Mammal Species of the World -teoksen mukaan naudan sukuun kuuluvat seuraavat lajit:
Bos frontalis
Gauri (Bos gaurus
Jakki (Bos grunniens)
Bantengi (Bos javanicus)
Kuupri (Bos sauveli)
Nauta (Bos taurus)
Music Finland

Music Finland ry on yhdistys, jonka tehtävänä on edistää suomalaisen musiikin elinvoimaisuutta ja kansainvälistymistä.
Music Finland sai alkunsa lokakuussa 2011 kun Suomalaisen musiikin tiedotuskeskus Fimic ja Music Export Finland päätettiin yhdistää yhdeksi organisaatioksi. Muutos toteutettiin vuoden 2012 aikana ja uusi järjestö aloitti toimintansa virallisesti 31. joulukuuta 2012.
Yhdistyksen jäsenjärjestöjä ovat Suomen Musiikintekijät, Suomen Muusikkojen Liitto, Suomen musiikkikustantajat, Gramex, IndieCo, Suomen Säveltäjät ry, Teosto ry sekä Musiikkituottajat – IFPI Finland ry.
Aiheesta muualla

Music Finland kotisivut
Niari

| Niari |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:   Kongon tasavalta
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Dolisie
Pinta-ala:  24 km²
Väkiluku (2007):  239 657
Niari on yksi Kongon tasavallan kymmenestä alueesta. Se sijaitsee valtion eteläosassa ja rajoittuu Lekumuun, Bouenzaan ja Kouilouun. Niarin pinta-ala on 24 km² ja väkiluku 239 657 vuonna 2007.
Bergenin yliopisto

| Bergenin yliopisto |
| --- | --- |
 Bergenin yliopisto
 lat. Universitas Bergensis 
 engl. University of Bergen 
Perustettu:  1946 (1825)
Tyyppi:  julkinen
Rehtori:  Dag Rune Olsen
Henkilökunta:  3,200 (2007)
Opiskelijoita:  17,000 (2015)
Sijainti:  Bergen,  Norja
Sivusto:  www.uib.no
Bergenin yliopisto (norj. Universitetet i Bergen) on Norjan Bergenissä toimiva yliopisto. Se perustettiin virallisesti 1946. Coimbra-ryhmään kuuluvassa yliopistossa on noin 17 000 opiskelijaa ja 3 200 henkilökuntaan kuuluvaa.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Bergenin yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 201–300.
Kuvia yliopiston eri osista

Oikeustieteellinen tiedekunta
Psykologinen tiedekunta
Yhteiskuntatieteellinen tiedekunta
Luonnontieteellinen laitos
Rehtorin toimistorakennus
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (norjaksi), (englanniksi)
Norjan valtiolliset yliopistot ja korkeakoulut
| --- | --- |
Yliopistot:   Agderin yliopisto  Bergenin yliopisto  Kaakkois-Norjan yliopisto  Norjan teknis-luonnontieteellinen yliopisto  Norjan ympäristötieteen ja biologian yliopisto  Oslon yliopisto  Stavangerin yliopisto  Tromssan yliopisto 
Valtiolliset erityiskorkeakoulut:   Norjan eläinlääketieteellinen korkeakoulu  Norjan kauppakorkeakoulu  Norjan liikuntatieteellinen yliopisto  Norjan valtiollinen musiikkikorkeakoulu  Oslon arkkitehtuuri- ja designkorkeakoulu  Vapaa teologinen tiedekunta 
Alueelliset valtionkorkeakoulut:   Akershusin valtionkorkeakoulu  Bodøn valtionkorkeakoulu  Buskerudin valtionkorkeakoulu  Etelä-Trøndelagin valtionkorkeakoulu  Finnmarkin valtionkorkeakoulu  Gjøvikin valtionkorkeakoulu  Harstadin valtionkorkeakoulu  Innlandetin korkeakoulu  Molden valtionkorkeakoulu  Narvikin valtionkorkeakoulu  Nesnan valtionkorkeakoulu  Oslon valtionkorkeakoulu  Pohjois-Trøndelagin valtionkorkeakoulu  Saamelainen korkeakoulu  Tromssan valtionkorkeakoulu  Vestlandetin korkeakoulu  Voldan korkeakoulu  Ålesundin valtionkorkeakoulu  Østfoldin valtionkorkeakoulu 
Valtion taidekorkeakoulut:   Bergenin taidekorkeakoulu  Oslon taidekorkeakoulu