stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
C. S. Lewis
Teokset > Muut kaunokirjalliset teokset

Paholaisen kirjeopisto.  (The Screwtape Letters, 1942.)  Suomentanut Taneli Junttila. Helsinki:  Kirjapaja, 2007.  (Vanhempi suomennos Tyyni Tuulio, 1. painos 1950.)
Suuri avioero.  (The Great Divorce, 1945.)  Suomentanut Kari Krohn. Karatas-kirjat, 1970.
Kasvoista kasvoihin. Tarina rakkaudesta.  (Till We Have Faces. A Myth Retold, 1956.)  Suomentanut Kirsi Nisula. Helsinki:  Kirjapaja, 2013.  ISBN 978-952-247-427-8
Narnian mietekirja.  (The Wisdom of Narnia, 2001.)  Helsinki:  Otava, 2002.
Teokset > Uskonnolliset teokset

Ehyt elämä. (Mere Christianity, 1952.) Suomentanut Ruth Wathén. Suomen Lähetysseura, 1962. 2. laitos: Tätä on kristinusko. Suomentanut Marja Liljeqvist. Helsinki: Kirjaneliö, 1978.
Entisen ateistin kristillisiä esseitä. (Christian Reflections, 1966.) Suomentanut Olavi Aula. WSOY, 1968.
Kärsimyksen ongelma. (The Problem of Pain, 1940.) Suomentanut Maritta Pesola. Helsinki: Kirjaneliö, 1979.
Ihmeet.  (Miracles. A Preliminary Study, 1947, 1960.)  Suomentanut Kirsi Nisula. Helsinki:  Kirjapaja, 2016.  ISBN 978-952-288-371-1
Mietteitä psalmeista. (Reflections on the Psalms, 1958.) Suomentanut Marja Liljeqvist. Helsinki: Kirjaneliö, 1982.
Neljä rakkautta. (The Four Loves, 1960). Suomentanut Taisto Nieminen. Helsinki: Kirjaneliö, 1982.
Kirjeitä rukouksesta.  (Letters to Malcolm. Chiefly on Prayer, 1964.)  Suomentanut Taisto Nieminen. Helsinki:  Kirjaneliö, 1984.
Muistiinpanoja surun ajalta.  (A Grief Observed, 1961.)  Suomentanut Anna-Mari Kaskinen. 3. korjattu painos. Helsinki:  Kirjapaja, 2009.
Ilon yllättämä. Elämäni varhaiset vaiheet. (Surprised by Joy, 1955.) Suomentanut Ritva Miettinen. Helsinki: Kirjaneliö, 1986.
365 päivää C. S. Lewisin seurassa.  (A Year with C. S. Lewis. Daily Readings from His Classic Works, 2003.)  Suomentanut Taneli Junttila. Helsinki:  Kirjapaja, 2008.
Teokset > Suomentamaton kaunokirjallisuus

The Dark Tower and Other Stories (1977)
The Collected Poems of C. S. Lewis (toim. Walter Hooper, 1994)
Teokset > Muita suomentamattomia teoksia

The Pilgrim’s Regress (1933)
The Allegory of Love. A Study in Medieval Tradition (1936)
Rehabilitations and Other Essays (1939)
The Personal Heresy. A Controversy (yhdessä E. M. W. Tillyardin kanssa, 1939)
Preface to Paradise Lost (1942)
Abolition of Man, or Reflections on Education (1943)
Beyond Personality. The Christian Idea of God (1944)
George MacDonald. An Anthology (toim., 1946)
Transposition and Other Addresses (1949)
English Literature in the Sixteenth Century Excluding Drama (1954)
Studies in Words (1960)
The World’s Last Night and Other Essays (1960)
An Experiment in Critisism (1961)
They Asked for a Paper. Papers and Addresses (1962)
The Discarded Image. An Introduction to Medievaland Renaissance Literature (1964)
Studies in Medieval and Renaissance Literature (toim. Walter Hooper, 1966)
Spenser’s Images of Life (toim. Alastair Fowler, 1967)
Selected Literary Essays (toim. Walter Hooper, 1969)
On Stories and Other Essays in Literature (toim. Walter Hooper, 1982)
First and Second Things (toim. Walter Hooper, 1984)
Boxen. The Imaginary World of the Young C. S. Lewis (toim. Walter Hooper, 1985)
All My Road Before Me. The Diary of C. S. Lewis 1922–27 (1993)
Compelling Reason. Essays on Ethics and Theology (1998)
Essay Collection. Literature, Philosophy and Short Stories (2000)
Essay Collection. Faith, Christianity and the Church (2000)
Collected Letters, Vol. I. Family Letters 1905–1931 (2000)
Collected Letters, Vol. II. Books, Broadcasts and War 1931–1949 (2004)
Collected Letters, Vol. III. Narnia, Cambridge and Joy 1950–1963 (2007)
Kirjallisuutta

McGrath, Alister: C. S. Lewis: elämä.  (C. S. Lewis – A Life. Eccentric Genius, Reluctant Prophet, 2013.)  Suomentanut Anne Leu. Kauniainen:  Perussanoma, 2013.  ISBN 978-951-888-680-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta C. S. Lewis Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta C. S. Lewis on Wikiaineistossa
C. S. Lewis Risingshadow. 16.12.2014. Viitattu 26.11.2018.
C.S. Lewis, Scholar, author, and apologist ChristianityToday.com. Viitattu 26.11.2018 (englanniksi).
Famous People – CS Lewis BBC - Primary History. Viitattu 26.11.2018 (englanniksi).
C.S. Lewis BBC. 6.8.2009. Viitattu 26.11.2018 (englanniksi).
Imbornoni, Ann-Marie: C. S. Lewis: The Creator of Narnia – Biography Infoplease. Viitattu 26.11.2018 (englanniksi).
Narnian tarinat
| --- | --- |
Kirjat:  Velho ja leijona  Prinssi Kaspian  Kaspianin matka maailman ääriin  Hopeinen tuoli  Hevonen ja poika  Taikurin sisarenpoika  Narnian viimeinen taistelu 
Elokuvat:  Velho ja leijona  Prinssi Kaspian  Kaspianin matka maailman ääriin 
Kirjailija: C. S. Lewis
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Irlanti  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef 
Oxfordilainen The Eagle and Child -pubi, jossa kirjallisuuspiiri The Inklings joskus kokoontui.
Sini Alusniemi

| Sini Alusniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. elokuuta 1981 (ikä 43)
Uran tiedot
Seura:  Ski Jyväskylä
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2014
Paras sijoitus:  47
 Tietolaatikko päivitetty 25. lokakuuta 2021 
Sini Alusniemi (s. 16. elokuuta 1981) on suomalainen maastohiihtäjä ja maastopyöräilijä. Hän edustaa hiihdossa Ski Jyväskylää. Alusniemi on erikoistunut vapaaseen hiihtotapaan.
Alusniemi hiihti 2. maaliskuuta 2014 uransa ainoan maailmancupin osakilpailun ollen Lahdessa kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 48:s. Vuosina 2003–2015 Alusniemi hiihti yhteensä neljä Continental Cupin ja Skandinavia Cupin osakilpailua ollen parhaimmillaan kymmenes Lapinlahdella kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa 27. helmikuuta 2005.
Alusniemellä on useita sijoituksia kymmenen parhaan joukkoon SM-kilpailuissa. SM-kisoissa 2013 hän oli kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viides ja 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kuudes. SM-kisoissa 2014 Alusniemi oli viiden kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kymmenes. SM-kisoissa 2015 hän oli kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kahdeksas ja SM-kisoissa 2016 samalla matkalla kuudes. SM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viidenneksi ja 2018 10 kilometrin vapaalla kuudenneksi.
Alusniemi hiihti toiseksi Suomen Cupin kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Jämijärvellä 2017. Kesällä 2017 Alusniemi siirtyi Kangasniemen Kalskeesta Ikaalisten Urheilijoihin ja kesällä 2021 hän siirtyi Ski Jyväskylään.
Alusniemi on moninkertainen maastopyöräilyn Suomen-mestari sekä olympiamatkalla että maratonmatkalla. Hän sijoittui maratonmatkan EM-kilpailuissa neljänneksi 2019.
Kaunialan Sairaala

Kaunialan sairaalan vanha osa vuonna 2011.
Kaunialan Sairaala Oy (aik. Kaunialan sotavammasairaala) oli Kauniaisten kaupungissa sijaitseva Suomen vanhin sotainvalidien hoito- ja kuntoutuslaitos. Vuonna 1946 perustetussa sairaalassa ovat vaikeasti vammautuneet sotainvalidit vuosikymmenten saatossa asuneet, kuntoutuneet ja jopa hankkineet ammatin.
199-paikkaisessa Kaunialassa oli asumisen ja kuntoutuksen lisäksi mahdollisuus osallistua kerhotoimintaan ja sairaalan järjestämiin retkiin. Kaunialan sairaala järjesti potilailleen retkiä Kauniaisiin ja sen ulkopuolelle. Retket saattoivat suuntautua esimerkiksi teatteriin tai museoon.
Kaunialan sairaalassa oli myös muun muassa askartelutilat, kahvio, kirjasto, saunatilat, pelitilat, uimatilat ja muita oleskelutiloja.
Vantaan kaupunki ilmoitti lokakuussa 2006 aikovansa ostaa Sota­invalidien Veljes­liitolta Kaunialan sotavammasairaalan. Kauppa toteutui asteittain niin, että sairaalan kapasiteetti siirtyi Vantaan käyttöön vähitellen; Aluksi Vantaan kaupungilla oli 15 potilaspaikkaa hallussaan, 2018 veljesliitolla oli yhä 15 paikkaa. Sotainvalidien määrän vähetessä hoitopaikkoja alkoi vapautua muuhun käyttöön.
Sotavammasairaala toimi 1910-luvulla perustetussa entisen kylpylän Bad Grankullan jugendrakennuksessa.
Sairaalan toiminta päättyi 10.1.2025.
Historia > Perustaminen

Sotainvalidien veljesliitto pyrkii huolehtimaan vaikeasti vammautuneista ja tehostamaan heidän hoitoaan. Veljesliitto halusi löytää sopivan laitoksen vaikeasti vammautuneiden hoitoa varten. Laitoksen tuli olla koti ja hyvätasoinen sairaala fysikaalisine hoito­laitoksineen ja askartelumahdollisuuksineen. Sen piti olla myös suojatyöpaikka työkykyisille veteraaneille.
Veljesliiton saneeraama Kauniaisten kylpylä otettiin hoitokäyttöön 29. lokakuuta 1946. Lars Sonckin piirtämä ja vuonna 1910 valmistunut hienostokylpylä ja sittemmin urheiluhotelli sijaitsi 3,5 hehtaarin tontilla puutarhoineen ja kasvihuoneineen. Sairaalaan saneerattiin alkuvaiheessa 29 potilashuonetta ja muun muassa fysikaalinen osasto. Potilaspaikkoja oli aluksi 64. Henkilökunnan määräksi ehdotettiin 48, joista 26 voitiin sijoittaa asumaan laitokseen.
Historia > Ensimmäiset potilaat

Ensimmäisen vuoden 55 potilaasta lähes puolet oli syntynyt vuosina 1920–1925. Heidän keski-ikänsä oli 27 vuotta, ja heistä kaksi kolmasosaa oli poikamiehiä.
Ensimmäisien vuosien aikana yleisen terveydenhuollon laitoksista siirrettyjen nuorten sisääntulleiden vaikeavammaisten tila oli hoidollisesti vaikea. Potilaiden kerrotaan olleen sairaalaan tullessaan todella huonossa kunnossa. Infektioita oli runsaasti ja makuuhaavat olivat “hirveitä”. Kaunialan henkilökunnan oli otettava lääkintähuolto omiin käsiinsä.
Historia > Vaikeavammaisten hoidon kehittyminen

Antibiootit ja sulfat ym. aktiiviset hoidot avasivat uudet näkymät vaikeavammaisten ja etenkin selkäydinvammaisten hoitoon. Aluksi sairaalassa ei ollut potilas­nostureita tai pyörä­tuoleja, joten potilaat joutuivat olemaan paljon vuoteessa. Kaunialan ensimmäinen vuosikymmen oli aktiivisen kuntouttamisen vuosikymmen. Sisällöllisesti kuntoutus tuli asteittain mukaan sotavammaisten jälkihoitoon jo jatko­sodan aikana ja siirtyi sotasairaaloista myös Kaunialaan.
Historia > Tuloksia harrastuksista

Huomattiin, että toimettomuus oli vammaisille kaikista haitallisinta. Fysikaalisen hoidon ja liikunnan ohelle syntyi myös harrastuspiirejä. Potilailla oli oma kuoro ja näytelmäkerho. He opiskelivat vieraita kieliä, askartelivat ja kävivät työharjoittelussa ja ammattikursseilla. Toiminnan piiriin vedettiin myös vuodepotilaat.
Ammattikoulutusta, kuten radiokursseja järjestettiin vuosina 1951–1955 neljä kappaletta. Niistä sai todistuksen 35 potilasta. Heistä lähes jokainen oli selkäydinvammainen. Kolmisenkymmentä todistuksen saanutta siirtyi työelämään itsenäisiksi yrittäjiksi. Kaunialassa oli myös radiokorjaamo, jonka toiminta jatkui vuoteen 1965 saakka.
Kaunialan urheilutoiminta oli myös tärkeä osa potilaiden elämää. Erityisesti selkäydinvammaiset osallistuivat moniin kansainvälisiin kilpailuihin. Suomessa järjestettiin vuosittain (1957–1963) koko maata käsittävät selkäydinvammaisten kisat Kaunialassa. Kisaa kutsuttiin Kaunialan olympialaisiksi.
Aktiivinen kuntoutus tuotti hyviä tuloksia. Suuri osa muun muassa selkäydinvammaisista perusti perheen ja kotiutui siviiliin. Kaunialassa oli potilaspula 1950-luvun alussa.
Historia > Kehitys sairaalaksi

Kaunialan toiminnan luonne muuttui vuonna 1953 varsinaiseksi sairaalaksi, kun sinne perustettiin 20 paikkainen aivo­invalidien tutkimusosasto. Sairaalan toiminta vilkastui. Pian aivovammaisten käyttöön tuli noin puolet paikoista.
1960-luvun edetessä alettiin havaita, että vaikeavammaisten yleiskunto alkoi heiketä. 1950-luvun alussa kotiutuneet selkäydinvammaiset pyrkivät takaisin sairaalaan. Sairaalaan päästäkseen täytyi alkaa jonottaa. Vaikeasti vammaisten oireista vaikeimpia olivat neuro­paattiset kivut, alaraajojen iho-ongelmat ja alaraajojen murtumat, jotka johtivat usein amputaatioon.
1960-luvun puoliväliin mennessä monet pitkään sairaalassa olleet menehtyivät. Tällä vuosikymmenellä kuoli kaikkiaan 56 potilasta heidän ollessaan keskimäärin 50-vuotiaita.
1970-luvulla alettiin kiinnittää huomiota potilaiden vanhenemiseen ja siihen liittyviin sairauksiin. Potilaiden terveydentila ja sosiaalinen tilanne muuttuivat jatkuvasti. Sen takia myös heidän avuntarpeensa vaati jatkuvaa toiminnan uudistamista.
Laajentaminen

1960-luvun loppupuolella Veljesliitossa aloitettiin suunnitella Kaunialan laajentamista. Toiminta päädyttiin keskittämään Kaunialaan ja eräistä muista laitoksista kuten Aivovamma-sairaalasta ja Suitilan kuntoutuskeskuksesta luovuttiin. Keskittäminen johti 1970-luvulla Kaunialassa mittavaan uudisrakentamiseen ja saneeraukseen, jonka teki mahdolliseksi ”Sairaala sotavammaisille” -keräys vuosina 1974–1978.
Uudisrakennus valmistui 1978. Vanhan osan saneeraus saatiin päätökseen 1980. Rahallista tuottoa tärkeämmäksi monet sotainvalidit katsoivat keräyksen myötä saamansa kansalaisten tuen ja arvostuksen.
Sairaalaan tuli 220 paikkaa. Tilassa sijaitsivat myös laajat tutkimus- ja hoitotilat, etenkin fysikaalisen hoidon osastolla. Hoitohenkilökuntaa oli 262. Lääkärikuntaan kuului 12 erikoislääkäriä, yksi koulutusvirka sekä konsultoivat silmä- ja korvalääkärit sekä hammaslääkäri. Vuosittainen potilasvaihto 1980-luvulla oli noin 1 500. Neurologisen poliklinikan toiminta oli laajaa.
Sairaala toteutti asetetut tavoitteet sotavammojen tutkimuksessa ja hoidossa. Erityisesti aivovammojen tutkimus kehittyi edelleen, kun 1978 hankittiin uutta teknologiaa, kuten aivojen kerroskuvauslaitteisto. Sisätaudeilla ja ortopedialla oli vahva edustus sairaalassa. Eräänä uutena tutkimusprojektina aloitettiin Kaunialan poliklinikalla sodan aiheuttamien henkisten traumojen tutkimukset.
Eräs keskeinen osa-alue potilastyössä oli vamman vaikeuden selvittäminen ja lausuntojen laatiminen korvausviranomaisille. Sairaala pyrki mahdollisimman perusteellisiin selvityksiin ja tutkimuksiin.
Kaunialan pihalla on arkkitehti Bey Hengin suunnittelema teos Kaunialan sotavammasairaalan muistokivet, jonka Kaunialan Toverikunta ry pystytti Kaunialan sotavammasairaalan muistoksi vuonna 1970. Pihalla on myös kaksi muistopuuta, Kaunialan sotainvalidien ja potilaiden muistotammi, joka on vuodelta 2003 ja rauhan puu – kuusi vuodelta 1982.
Yleistä

Alkuvuonna 2021 sotaveteraaneja oli 5 886, joista miehiä 2 752. Miesten keski-ikä oli 95,8 vuotta ja naisten 94,7 vuotta. Sotainvalideja oli 900, heidän leskiään ja puolisoitaan oli noin 4 600.
Aiheesta muualla

Kaunialan Sairaala Oy
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Bad Grankulla -kylpylä 1910-luvulla
Kaunialan sotainvalidien ja potilaiden muistotammi sairaalan pihalla. Etualalla oikealla osa Bey Hengin teosta Kaunialan sotavammasairaalan muistokivet (1970).
Uuden laajennusosan A-siipi
Kaunialan rauhan kuusi.
Pompeji

Pompejin forum, taustalla Vesuvius
Pompeji eli Pompeiji (lat. Pompeii) oli roomalainen kaupunki Italiassa Campaniassa nykyisen Pompein kunnan alueella. Se hautautui Vesuviuksen purkauksessa vuonna 79. Samalla tuhoutuivat myös Herculaneumin, Stabiaen, Oplontisin ja Boscorealen kaupungit. Pompeji on ollut laajojen arkeologisten tutkimusten kohteena vuodesta 1748 lähtien ja on siksi parhaiten tunnettu antiikin maaseutukaupunki. Suuri osa kaupungista on kuitenkin yhä tutkimatta. Kaivaukset jatkuvat edelleen ja uusia löytöjä tehdään usein. Pompeji on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1997 alkaen.
Pompejin arkeologisten kaivausten alue käsittää kaiken kaikkiaan 66 hehtaaria, josta noin 45 hehtaaria on kaivettu esiin. Suurin osa katujen ja talojen nimistä on keksitty kaivausten aikana tai jälkeenpäin.
Varhainen historia

Pompeji sijaitsi Sarnusjoen suulla vanhan laavakerrostuman päällä. Alueesta pohjoiseen tehdyt kaivaukset osoittavat, että Vesuvius oli purkautunut tuhoisasti aiemminkin ainakin vuoden 1800 eaa. tienoilla. Ensimmäiset arkeologiset löydöt Pompejin alueelta ovat 900–800-luvuille eaa. ajoitetut hautalöydöt. Tällöin alueella ei ilmeisesti vielä ollut pysyvää asutusta, vaan se toimi tilapäisenä kauppapaikkana. Pompejista kehittyi satamakaupunki 600-luvulla eaa. Se toimi välittäjänä kreikkalaisten siirtokuntien ja etruskien välillä. Paikka oli jo vanhastaan toiminut kreikkalaisten ja foinikialaisten merimiesten satamana. Asukkaat Pompejissa puhuivat ilmeisesti oskia.
500-luvulla eaa. kreikkalainen ja etruskivaikutus kilpailivat, etruskivaikutus jäi voitolle. Kreikkalaisesta vaikutuksesta Pompejiin rakennettiin kuitenkin ainakin Herakleen ja Apollonin temppelit. Myöhemmin 400-luvulla eaa. samnilaiset valloittivat sen muiden Campanian kaupunkien tavoin. Uusi hallinto toi mukanaan myös uuden arkkitehtuurin. Kaupunkia laajennettiin ja linnoitettiin. Samnilainen kausi kesti yhteensä kolme vuosisataa. Kaupunkiin tuli Juppiterin ja Venuksen temppelit.lähde?
Pompeji kuului kaupunkiliittoon, jolla oli liittosopimus Rooman kanssa samnilaissodista lähtien. Pompeji nousi Roomaa vastaan liittolaissodassa. Roomalainen sotapäällikkö Sulla valtasi sen vuonna 89 eaa. Kaupunki vastusti Roomaa vielä uudestaan, mutta lopulta sodan päätyttyä vuonna 80 eaa. se antautui ja sinne perustettiin roomalainen sotilassiirtokunta Colonia Cornelia Veneria Pompeianorum. Vanhojen asukkaiden omaisuus takavarikoitiin ja roomalaiset tulivat kaupungin johtoon. Osa omaisuudesta palautettiin myöhemmin.lähde?
Kaupungista tuli tärkeä linkki Roomaa kohti kulkeville kauppareiteille. Kaupungin väkiluku kasvoi, suurimmillaan se saattoi olla n. 20 000. 40-luvulla jaa. ilmeni levottomuuksia ja kiistoja naapurikaupunkien kanssa. Kaupungissa tapahtui keisariajalla kaksi suurta maanjäristystä, toinen vuonna 62, toinen muutama kuukausi ennen vuoden 79 tulivuorenpurkausta. Vuoden 62 maanjäristystä seurasi laaja uudelleenrakennusohjelma ja useita sosiaalisia ja poliittisia muutoksia.lähde?
Purkaus

Syksyllä 79, keisari Tituksen hallintokaudella, Vesuvius purkautui. Purkauksen alkamispäiväksi on usein mainittu 24. elokuuta, mikä perustuu luonnontieteilijä Plinius nuoremman silminnäkijäkertomukseen. Joidenkin tutkijoiden mielestä purkaus kuitenkin tapahtui vasta loka–marraskuussa.
Ihmiset eivät olleet tietoisia Vesuviuksen luonteesta tai edes siitä, mikä tulivuori on, joten purkaukseen ei ollut osattu varautua. Tulivuori oli oireillut jo pitemmän aikaa, ja maanjäristyksiä oli esiintynyt, mutta merkkejä ei osattu tulkita oikein.
Purkaus alkoi räjähdyksellä. Tulivuori syyti ainakin sata miljoonaa tonnia tuhkaa ja hohkakiveä ilmaan arviolta jopa 15 kilometrin korkeuteen. Aurinko peittyi näkyvistä. Luoteistuuli levitti materiaalia ja myrkyllisiä kaasuja kohti vuoren eteläpuolella sijainnutta Pompejia, joka hautautui jopa viiden metrin hohkakivi- ja tuhkakerroksen alle.
Kaupungista alkuvaiheessa paenneet ihmiset pystyivät vielä pelastautumaan, sillä satanut tuhka ja hohkakivi ovat suhteellisen kevyttä materiaalia ja ulkona liikkuminen oli mahdollista. Monet asukkaat eivät kuitenkaan ymmärtäneet tai halunneet paeta.
Puolenyön aikoihin ensimmäinen pyroklastinen tuhkapilvi syöksyi alas vuoren rinteitä ja tappoi Pompejista kaiken elollisen. Purkaus kesti yli vuorokauden. Pompejissa kuoli yli 2 000 ihmistä.
Uhat

Nykyinen selviytymiskamppailu alkoi jo 265 vuotta sitten, jolloin kaupunkia alettiin kaivaa esiin. Seinämaalaukset ovat kärsineet auringonvalosta ja kosteudesta, ne ovat haalistumassa udunomaisiksi. Myös happamat sateet tekevät tuhojaan. Rikki- ja typpioksidit irrottavat ja murentavat maalauksien värejä, eivät ainoastaan haalista. Alkuvuosien kaivaukset olivat melkein silkkaa ryöstöä, marmoria vietiin uusien talojen seiniksi ja freskoja hakattiin. Arvokkaita rakennuksia ja seinämaalauksia tuhottiin. Freskoja vietiin Napolin kuninkaan kokoelmiin. Monet rakennusten ja maalausten suojaksi tehdyt rakennelmat ovat lahonneet ja monet rakennukset ovat romahtamaisillaan. Esineitä katoaa jatkuvasti. Varovaisen arvion mukaan jopa viidennes löydöistä on joutunut vääriin käsiin. Myös lisääntyvä turistien määrä vaurioittaa tätä tunnetuinta antiikin elämästä kertovaa kohdetta. Kävijöitä voi olla sama määrä päivittäin kuin kaupungissa aikanaan oli asukkaita, vuodessa ehkä lähes 3 miljoonaa kävijää. Menneiden vuosien tutkijat olivat sangen suurpiirteisiä, joten dokumentointi on ollut osittain hyvin puutteellista. Myös vartijoita Pompejissa on liian vähän. Toisaalta tulivuoritutkijoiden mukaan Manner-Euroopan ainoan aktiivisen tulivuoren olisi pitänyt purkautua rajusti jo vuosikymmeniä sitten.
Pompejin esineistön tärkein säilytyspaikka on Napolin arkeologinen museo, missä esillä on 2–4 % muinaisista aarteista. Kaikki muu on varastojen kätköissä, joten vaikea on tietää, mitä on tallessa ja mikä kadonnut tai jopa varastettu..
Löydöt

Tuhoutunut Pompeji muuttui vähitellen tarinaksi, joka painui vähitellen unohduksiin. Paikkaa kutsuttiin nimellä "Vallis", 'Laakso' tai "Civitas", 'Kaupunki'. Arkkitehti Domenico Fontana kaivautti 1595–1600 alueen halki pienen kanavan, jolloin seinämaalauksia tuli näkyviin. Fontana kuitenkin peitätti maalaukset. Napolin kuningas Kaarle VII käynnisti varsinaiset kaivaukset vuonna 1748. Nuo kaivaukset kuitenkin koituivat osittain alueen tuhoksi, sillä niiden seinämaalauksia lohkottiin aateliskotien koristeiksi ja esineistöä ryöstettiin. Ensimmäisiä huolestuneita arvioita tuhosta esitti Suomenlinnan pääsuunnittelijan poika, amiraali, arkkitehti ja taiteilija Carl August Ehrensvärd jo vuonna 1782. Järjestelmälliset kaivaukset aloitettiin 1860, kun tutkimusta alkoi johtaa italialainen ammattiarkeologi Giuseppe Fiorelli. Hän teki yhä käytössä olevan jaon kaupunginosiin, regioihin ja kortteleihin eli insuloihin. Hän myös kehitti menetelmän, jolla vainajista jääneet kivettyneet tuhkaontelot täytettiin kipsillä.
Seuraavassa on esitelty muutamia Pompejista tehtyjä arkeologisia löytöjä. Niistä ovat hyötyneet etenkin taidehistoria ja kielitiede, mutta myös politiikantutkimus ja kaupunkisuunnittelun tutkimus.lähde?
Löydöt > Uhrit ja tavarat

Purkaukseen kuolleiden ihmisten, eläinten ja tavaroiden laavan sisään jättämiin onkaloihin on kaadettu kipsiä, jonka seurauksena niistä on saatu dramaattisia kipsivaloksia. Monet vainajat näyttävät pyrkineen peittämään suunsa. Tästä on päätelty, että he kuolivat purkauksen kaasuihin.
Tuhka säilytti monia muualla huonosti säilyneitäkin esineitä, kuten lasia. Löytöjä tehdään yhä edelleen. Heinäkuussa 2005 paljastettiin Pompejista löydetty hopeinen ruokailuastiasto. Yhteensä noin neljän kilon painoinen astiasto oli näyttävästi koristeltu ja hyvin säilynyt.