stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
VidCon
Historia > 2013 (4. VidCon)

Keväällä 2013 YouTube ryhtyi VidConin pääsponsoriksi kahdeksi vuodeksi. Vuoden 2013 VidCon järjestettiin 1.-3. elokuuta jälleen Anaheimin kongressikeskuksessa. Tapahtuma myytiin loppuun kuukausi etukäteen, ja osallistujia oli 12 000.
Historia > 2014 (5. VidCon)

VidCon2014 pidettiin 26.-28. kesäkuuta 2014 Anaheimin kongressikeskuksessa. Kävijoitä oli 18 000.
Historia > 2015 (6. VidCon)

Vuonna 2015 VidCon järjestettiin 23.-25. kesäkuuta ja ensimmäistä kertaa se täytti koko Anaheimin kongressikeskuksen. Tapahtumaan osallistui yli 300 YouTube-videoiden tekijää, ja ensimmäistä kertaa kävijöiden oli varattava aika kuukautta etukäteen tavatakseen haluamansa tekijän. Kävijöitä tapahtumassa oli 19 500.
Historia > 2016 (7. VidCon)

Seitsemäs VidCon järjestettiin kesäkuun 23.-25. päivä Anaheimin kongressikeskuksessa, ja kävijöita oli 25 500. Tapahtumassa oli kiristetyt turvatoimet laulaja Christina Grimmien ampumisen ja Orlandon yökerhoammuskelun vuoksi.
Historia > 2017 (8. VidCon)

Vuonna 2017 järjestetään kolme VidConia kolmessa maassa ja kolmessa eri maanosassa: 7.-9. huhtikuuta Amsterdamissa, kesäkuussa Anaheimissa ja 9.-10. syyskuuta Melbournessa. Amsterdamissa paikkana toimii RAI Exhibition and Convention Centre, Anaheimissa Anaheimin kongressikeskus ja Melbournessa Melbourne Convention and Exhibition Centre.
Lipputyypit

Vuonna 2015 VidConiin alettiin myydä kolmenlaisia lippuja. Halvimmat Community-liput on suunnattu tapahtuman peruskävijöille, hieman kalliimmat Creator-liput videoiden tekijöille ja kalleimmat Industry-liput on tarkoitettu alan yritysten edustajille.
Osallistujamäärä

VidConin osallistujamäärä on lähes kaksikymmenkertaistunut kuudessa vuodessa. Ensimmäisessa VidConissa 2010 oli 1 400 kävijää ja vuonna 2016 jo 25 500.
| Vuosi | Paikka | Yleisömäärä |
| --- | --- | --- |
| 2010 | Hyatt Regency Century Plaza, Los Angeles | 1 400 |
| 2011 | Hyatt Regency Century Plaza, Los Angeles | 2 500 |
| 2012 | Anaheimin kongressikeskus, Anaheim | 7 000 |
| 2013 | Anaheimin kongressikeskus, Anaheim | 12 000 |
| 2014 | Anaheimin kongressikeskus, Anaheim | 18 000 |
| 2015 | Anaheimin kongressikeskus, Anaheim | 19 500 |
| 2016 | Anaheimin kongressikeskus, Anaheim | 25 500 |
Käännös suomeksi
Moottorityökone

Moottorityökone on omalla käyttövoimallaan liikkuva ajoneuvo, joka on suunniteltu ja rakennettu työkoneeksi, ja joka ei rakenteensa takia sovellu matkustajien eikä tavaroiden kuljettamiseen. Auton alustalle asennettua työkonetta ei pidetä moottorityökoneena. Esimerkkejä moottorityökoneista ovat lakaisukoneet ja kauhakuormaimet.
Perävaunujen ja kuljetusalustojen siirtoon satamassa tai muulla terminaalialueella valmistettu vetotrukki, jonka suurin rakenteellinen nopeus on enintään 50 kilometriä tunnissa, jos ajoneuvo ei ole kuorma-auto tai traktori.
Työmaalla tehtäviin kuljetuksiin tarkoitettu muu ajoneuvo kuin traktori (dumpperi), jollei ajoneuvo ole kuorma-auto.
Pekka Rokala

Pekka Rokala
Pekka Rokala (s. 28. helmikuuta 1964 Ähtäri) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Aikansa erilaisissa harrastekokoonpanoissa soiteltuaan hän aloitti päätoimisen keikkailun ja musiikin tekemisen. Rokalan yhtyeitä olivat mm. Pekka Rokala folk band ja Duo RokKes (Arkistoitu – Internet Archive). Lisäksi hän keikkaili aktiivisesti trubaduurina mies, kitara ja huuliharppu -kokoonpanolla, sekä huumorihahmo Limbo Laaksona (Arkistoitu – Internet Archive) pubeissa ja ravintoloissa, harjannostajaisissa, messuilla, markkinoilla, yritys- ja yksityistilaisuuksissa, laivoilla, jne. Aina vuoteen 2014 saakka.
Nykyisin Rokala toimii musiikin ja viihteen taustavaikuttajana, sekä lauluntekijänä. Hänen sävellyksiään ja- tai sanoituksiaan ovat levyttäneet muun muassa Topi Sorsakoski, tangokuningas Kari Hirvonen sekä Joonas Erkkilä ja Unelma.
Omat levytykset

Meno-Paluu]Albumi 2001 PR-Sävel)
Kiinni sinussa (Ep 2002 PR-Sävel)
Kaunis ja kavala (Single 2004 PR-Sävel)
Tuliliemessä (Albumi 2004 PR-Sävel)
Syvyyteen] (Single 2009 PR-Sävel)
Ähtäri (Albumi 2010 PR-Sävel
Limbo Laakso

Härmästä Eurooppaan / Limbo Laakso (Albumi 2008 PR-Sävel)
Muiden äänitteillä

Topi Sorsakoski: Hei sorry vaan (Warner/Chappell Music Finland 2002)
Mika Peltonen: Kevyesti Keskellä päivää (Äänimaailma Records 2011.)
Mika Peltonen: Viimeinen polku (Äänimaailma Records 2011.)
Kari Hirvonen: Kaunis ja kavala (Kari Hirvonen 2017)
Kari Hirvonen: Kaipaus on (Kari Hirvonen 2017)
Kari Hirvonen: En eiliseen päivään (Musakunkku Ky 2018)
Kari Hirvonen:Onneni edessä (2023)
Kari Hirvonen:Yö (2023)
Joonas Erkkilä & Unelma: Niin hiljaista on
Aiheesta muualla

Kotisivut/
YouTube
Limbo Laakso salaiset kansiot
Uinnin Suomen-mestaruuskilpailut 1924

Suomen Uimaliitto järjesti mestaruuskilpailut Pariisin olympialaisten jälkeen, joissa oli kilpaillut kahdeksan suomalaismiestä eli kaksi rintauimaria ja kuusi hyppääjää. Mestaruuskisat järjestettiin kolmessa osassa so. Porissa, Tampereella ja Helsingissä. Ensimmäisen osan mestaruuskilpailut järjestettiin 2.-3.8.1924 Porissa. Porin kilpailut olivat naisille. Toisen osan mestaruuskilpailut Tampereella Palomäen uimalaitoksella olivat 9.-10.8.1924. Kolmannen osan kilpailut Helsingissä Humallahden uimalassa 16.-17.8.1924.
Miehet > 100 m vapaauinti

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Gunnar Wasastjerna | 1.11,2 |
| 2 | Herman Salmi | 1.13,5 |
| 3 | E.Lindell | 1.15,4 |
| 4 | A.Suominen | 1.18,2 |
Miehet > 200 m vapaauinti

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Reino Mallenius | 2.49,3 |
| 2 | E.Lindell | 2.56,1 |
| 3 | Viljo Wiklund | 2.57,3 |
| 4 | Armas Koskinen | 3.04,4 |
| 5 | H.Halonen |  |
Miehet > 500 m vapaauinti

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Reino Mallenius | 8.14,3 |
| 2 | Emil Koskinen | 8.31,5 |
| 3 | M.Lindell | 8.38,1 |
| 4 | Aarne Vihavainen | 8.38,3 |
Miehet > 1 000 m vapaauinti

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Reino Mallenius | 17.15 |
| 2 | Emil Koskinen | 17.43 |
| 3 | E.Järvinen | 19.28,2 |
Miehet > 100 m selkäuinti

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | S.Halonen | 1.33 |
| 2 | Alfred Reingoldt | 1.35,2 |
| 3 | Leinonen | 1.45,5 |
Miehet > 200 m rintauinti

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Vilhelm Lindgrén | 3.09,8 |
| 2 | Arvo Aaltonen | 3.09,8 |
| 3 | V.Sarvanto | 3.19 |
| 4 | Alfred Reingoldt | 3.27,2 |
Miehet > 4 x 50 m vapaauinti viesti

| Sija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Helsingfors Simsällskap (H.Salmi, E.Ottelin, H.Belewicz, G.Wasastjerna) | 2.06,6 |
| 2 | Vaasan Uimaseura (R.Hellman, S.Ketola, A.Finnlund, A.Enegren) | 2.07,8 |
| 3 | Helsingin Uimarit  | 2.13,4 |
| 4 | Kuopion Uimaseura |  |
| 5 | Turun Uimaseura |  |
Miehet > 4 x 100 m vapaauinti viesti

| Sija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Helsingin Uimarit (A.Vihavainen, U.Alho, A.Koskinen, R.Mallenius) | 5.01,4 |
| 2 | Vaasan Uimaseura (A.Finnlund, R.Hellman, S.Ketola, A.Enegren) | 5.13,4 |
| 3 | Turun Uimaseura  | 5.34,2 |
| 4 | Kuopion Uimaseura  | 5.36,6 |
Miehet > Vaihtelevat ponnahduslautahypyt

| Sija | Kilpailija | Pisteet | Sijapisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Hannes Kärkkäinen | 224,40 |  |
| 2 | Lauri Kyöstilä | 212,50 |  |
| 3 | Kalle Kainuvaara | 206,50 |  |
Miehet > Suorat kerroshypyt

| Sija | Kilpailija | Pisteet | Sijapisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Jussi Elo | 102,25 | 3 |
| 2 | Hugo Koivuniemi | 97,50 | 6 |
| 3 | E.Kasurinen | 95,25 | 11 |
| 4 | H.Rissanen | 93,5 | 12 |
| 5 | J.Vathén | 91,75 | 13 |
| 6 | A.Lagerström | 86,25 | 17 |
Miehet > Vaihtelevat kerroshypyt

| Sija | Kilpailija | Pisteet | Sijapisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Atte Lindqvist | 238,70 | 3 |
| 2 | Hannes Kärkkäinen | 233,90 | 6 |
| 3 | Hjalmar Lampila | 206,15 | 10 |
| 4 | E.Sorsa | 194,3 | 13 |
| 5 | Kalle Kainuvaara | 187,6 | 13 |
| 6 | L.Holmberg | 150,65 | 19 |
| 7 | R.Österlund | 152,05 | 20 |
Naiset > 50 m vapaauinti

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Liisa Lehmus | 37,3 |
| 2 | Ester Lehmus | 39,0 |
| 3 | Siiri Kylmälä | 39,0 |
| 4 | Helvi Mäkinen | 41,5 |
| 5 | Aili Juslén | 42,0 |
Naiset > 100 m vapaauinti

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Liisa Lehmus | 1.30,7 |
| 2 | Femi Niilikoski | 1.36 |
| 3 | Lussi Niilikoski | 1.39 |
Naiset > 500 m vapaauinti

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Sally Viro | 9.48,7 |
| 2 | Femi Niilikoski | 10.03 |
| 3 | Elli Lehtinen | 10.50,9 |
Naiset > 100 m rintauinti

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Liisa Lehmus | 1.37,0 |
| 2 | Irja Lehmus | 1.37,1 |
| 3 | Rakel Lehtinen | 1.39,0 |
| 4 | Salli Siro | 1.40,0 |
| 5 | Esteri Lehmus | 1.42,0 |
| 6 | Elli Lehtinen | 1.43,5 |
Naiset > 4 x 50 m vapaauinti viesti

| Sija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Helsingin Uimarit (H.Kuusela, H.Mäkinen, S.Kylmälä, S.Linna) | 2.47,3 |
| 2 | Hämeenlinnan Uimaseura  | 2.50 |
| 3 | Viipurin Uimaseura  | 2.13,4 |
| 4 | Tampereen Uimaseura  |  |
Naiset > Suorat kerroshypyt

| Sija | Kilpailija | Pisteet | Sijaluku |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Toini Nyberg | 101,3 | 4 |
| 2 | Siiri Kylmälä | 102,6 | 5 |
| 3 | Elin Savolainen | 91,6 | 9 |
USS Iowa (BB-4)

| USS Iowa |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Cramp and Sons, Philadelphia, Pennsylvania
Kölinlasku:  5. elokuuta 1893
Laskettu vesille:  28. maaliskuuta 1896
Palveluskäyttöön:  16. kesäkuuta 1897
Poistui palveluskäytöstä:  13. maaliskuuta 1919
Loppuvaihe:  uponnut maalilaivana 23. maaliskuuta 1923
Tekniset tiedot
Uppouma:  11 528 t
Pituus:  110 m (vesiraja)
Leveys:  22,02 m
Syväys:  8,5 m
Koneteho:  11 000 ihp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  683
Aseistus
Aseistus:  4 × 12"/35 tykkiä 8 × 8"/35 tykkiä 6 × 4"/40 tykkiä 20 × 6 naulan tykkiä 4 × 1 naulan tykkiä
USS Iowa (runkonumero BB-4) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1896 vesille laskettu taistelulaiva.
Suunnittelu

Yhdysvaltain kongressi antoi 19. heinäkuuta 1892 hankintavaltuutuksen 9 100 tonnin avomerikelpoisen rannikkopanssarilaivan hankkimiseksi. Päätös täytti laivaston halun tehokkaan avomerellä toimimaan kykenevän aluksen hankkimiseksi. Aiemmin kongressin rannikkopanssarilaivana vahvistamassa Indiana-luokassa oli ongelmia toimintamatkassa ja nopeudessa. Alus oli ainoa laatuaan, eikä se siten kuulunut mihinkään alusluokkaan, mutta se voidaan mieltää parannetun Indiana-luokan aluksena.
Aluksen 11 000 hevosvoimaa tuottaneen hiilivoimalla toimivan kaksiakselisen propulsiojärjestelmän valmisti William Cramp and Sons. Järjestelmä koostui kahdesta vertikaalisesta kolmivaiheisesta höyrykoneesta ja niihin kytketyistä höyrykattiloista. Aluksen varastoissa oli 1 628 tonnia hiiltä.
Aluksen suunnittelun pohjautuessa Indiana-luokkaan sille oli asennettu vastaava aseistus. Aluksen pääaseina oli neljä kahdentoista tuuman 35 pituuskaliiperin hydraulisesti suunnattavaa tykkiä etu- ja takakannelle asennetuissa kaksoistorneissa. Apuaseina oli kahdeksan kahdeksan tuuman tykkiä neljässä kaksoistornissa. Aseistuksen täydensi kaksi neljäntoista tuuman torpedoputkea.
Aluksella tehtiin lukuisia uuteen Harvey-panssariin liittyviä testejä, muun muassa alusta ammuttiin panssarin testaamiseksi. Aluksen panssarivyö pituus oli 56,7 ja korkeus 2,3 metriä. Poikittaiset laipiot olivat 300 millimetriä. Suojaa täydensivät lisäksi hiilisäiliöt, joiden paksuus oli kolme metriä. Panssarivyön yläpuolella oli pääkansi oli 100 millimetriä.
Valmistus

Alus tilattiin William Cramp and Sonsilta Philadelphiasta Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin 5. elokuuta 1893. Alus laskettiin vesille 28. maaliskuuta 1896 kumminaan Iowan kuvernöörin Francis M. Draken tytär M. L. Drake ja otettiin palvelukseen 16. kesäkuuta 1897 päällikkönään William T. Sampson.
Palvelus

Iowa lähti 13. heinäkuuta 1897 League Islandilta Pennsylvaniasta koeajoihin Atlantille. Matkalla se vieraili Newportissa Rhode Islandilla 16. heinäkuuta – 11. elokuuta, Provincetownissa Massachusettsissa 12.–14. elokuuta, Portlandissa 16.–23. elokuuta ja Bar Harbourissa 24.–31. elokuuta Mainessa. Paluumatkalla alus vieraili kolmessa Virginian satamassa Hampton Roadsissa 12.–16. syyskuuta, Newport Newsissa 16.–19. syyskuuta ja Yorktownissa 27. syyskuuta – 4. lokakuuta. Alus palasi New Englandin vesille vieraillen Provincetownissa 12.–14. lokakuuta ja Bostonissa 15.–22. lokakuuta Massachusettsissa, minkä jälkeen se pysähtyi Tompkinsvillessä New Yorkissa 24.–29. lokakuuta ennen kuin se siirrettiin New Yorkin laivastontelakalle havaittujen vikojen korjaamiseksi 29. lokakuuta.
Alus vapautui telakalta 5. tammikuuta 1898, minkä jälkeen se palasi Hampton Roadsiin 5.–12. ja 14.–16. tammikuuta ja Newport Newsiin 12.–14. tammikuuta. Alus lähti lämpimämmille vesille ja vieraili Floridassa Key Westissä 23.–24. tammikuuta ja 19. helmikuuta – 10. maaliskuuta sekä Dry Tortugassa 24. tammikuuta – 19 helmikuuta ja 10.–12. maaliskuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Iowa (BB-4) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Indiana-luokka | Yhdysvaltain laivaston taistelulaivat | Seuraaja: Kearsarge-luokka |
Saturn V

Saturn V (äännetään Saturn viisi, tunnetaan myös nimellä Kuuraketti) oli monivaiheinen kantoraketti, jota käytettiin Nasan Apollo-avaruusohjelmassa sekä muunneltuna Skylab-avaruusaseman laukaisussa.
Kaikkiaan Saturn V -raketteja laukaistiin vuosina 1967–1973 13 kertaa, joista kaikki onnistuivat. Saturn V:n tärkein tehtävä oli Apollo-avaruusalusten kuljettaminen avaruuteen ja Kuuhun.
Saturn-rakettiperheen suurin malli Saturn V on edelleen suurin koskaan rakennettu raketti. Se on suurin korkeudeltaan, painoltaan ja hyötykuormaltaan. Vain kaksi koelentoa lentäneessä venäläisessä Energija-raketissa oli laukaisun alussa hieman suurempi työntövoima kuin Saturn V:ssä. Koon ja työntövoiman suhteen Saturn V:n kanssa kilpailee suunnitteluasteella oleva Ares V.
Saturn V:n pääsuunnittelija oli Wernher von Braun Marshall Space Flight Centerissä Huntsvillessä ja pääurakoitsijoina olivat Boeing, North American Aviation, Douglas Aircraft Company ja IBM.
Tausta

Vuonna 1957 Neuvostoliitto lähetti avaruuteen ensimmäisen satelliitin Sputnik 1:n. Tämä yllätti yhdysvaltalaiset ja sai heidät vauhdittamaan omaa avaruusohjelmaansa. Alkoi avaruuskilpa Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välillä. Kun vielä 1961 neuvostoliittolainen Juri Gagarin lensi ensimmäisenä ihmisenä avaruudessa Vostok 1 -avaruusaluksella, ei Yhdysvalloille avaruuskilvassa ja kylmässä sodassa pärjätäkseen jäänyt juuri vaihtoehtoja. 25. toukokuuta 1961 presidentti John F. Kennedy julisti, että yhdysvaltalaiset kuljettaisivat ihmisen Kuuhun kuluvan vuosikymmenen aikana. Julistuksen aikaan ainoa yhdysvaltalainen miehitetty avaruuslento oli Alan Shepardin 15 minuutin lento Freedom 7 -aluksella.
Kuulentoon vaadittavaa rakettia ei ollut olemassa. Saturn I oli vasta kehitteillä, ja sen ensimmäinen lento oli vielä kuuden kuukauden päässä. Vaikka Saturn I oli suurempi kuin muut aikansa raketit, sitä käytettäessä olisi jouduttu tekemään useita laukaisuja kuualuksen osien saamiseksi kiertoradalle. Huomattavasti suuremman Saturn V -raketin suunnittelu ei ollut vielä alkanut, vaikkakin sen voimakkaat F-1-moottorit oli jo kehitetty ja koeajettu.
Tausta > Kuulentojen toteutustavan valinta

Kuulentojen suunnittelun alkuvaiheessa esillä oli kolme perustapaa suorittaa lennot: Maan kiertoradalla kohtaaminen eli Earth Orbit Rendezvous, suora lento eli Direct Ascent ja Kuun kiertoradalla kohtaaminen eli Lunar Orbit Rendezvous (LOR). Suora lento -tavassa laukaistaisiin yksi suuri raketti, joka lentäisi suoraan Kuun pinnalle. Maan kiertoradalla kohtaamisessa laukaistaisiin kahdella raketilla kaksi pienempää alusta, jotka yhdistettäisiin Maan kiertoradalla. LOR:ssa laukaistaisiin yhdellä isolla raketilla yksi alus, joka lentäisi Kuun kiertoradalle. Siellä siitä irtaantuisi pieni alus, jolla miehistö laskeutuisi Kuuhun ja palaisi takaisin Kuun kiertoradalle. Maahan miehistö palaisi isommalla aluksella.
Nasa hylkäsi aluksi LOR:in liian riskialtiina tapana, sillä siinä vaiheessa kiertoradalla tehtyä kohtaamista ei ollut suoritettu edes Maan kiertoradalla. Useat Nasan virkailijat kuitenkin kannattivat sitä, koska se oli heidän mielestään kaikkein taloudellisin kantoraketin suhteen ja yksinkertaisin tapa laskeutua Kuuhun, sekä ennen kaikkea se tarjosi parhaan mahdollisuuden suorittaa kuulento ennen vuosikymmenen vaihdetta.
 
Lopulta muutkin Nasan virkailijat vakuuttuivat LOR:in pätevyydestä ja se valittiin Apollo-ohjelman suoritustavaksi 7. lokakuuta 1962.
Kehitys

Saturn V on osa Saturn-rakettiperhettä, jonka kehittämisestä vastasi pääasiassa saksalaisista koostunut, Wernher von Braunin johtama raketti-insinööriryhmä. Lopulta varsinaisia hyötykuormaa kuljettaneita raketteja tehtiin kolmea mallia, Saturn V, Saturn I ja Saturn IB.
Kehitys > Varhaiset kehitysvaiheet

Saturn pohjautuu Wernher von Braunin vuonna 1957 kehittämään konseptiin. Se muistutti vahvasti saksalaisen Aggregat-rakettisarjan malleja A9–A12. Hän luovutti Yhdysvaltain puolustusministeriölle ehdotelman työntövoimaltaan 6,7 MN:n raketista. Kyseinen raketti voisi kuljettaa 10–20 tonnia lastia Maan kiertoradalle tai 3–6 tonnia mihin tahansa Aurinkokunnassa. Seuraavana vuonna Advanced Research Projects Agency (ARPA) hyväksyi tutkimus- ja kehityssuunnitelman Juno V:ksi nimetylle raketille.
Von Braunin ryhmä tutki kahta lähestymistapaa. Ensimmäinen oli useamman rakettimoottorin käyttäminen yhdessä. Toisessa tulisi kehittää uusi aiempaa tehokkaampi rakettimoottori, joka riittäisi yksin työntövoimaksi. Todettiin, että käytännöllisin tapa olisi yhdistää olemassa olevia moottoreita yhteen klusteriksi ja tätä von Braun ehdottikin. Samaan aikaan kuitenkin Rocketdyne suunnitteli moottoria, joka korvaisi yhdellä moottorilla suunnitellut klusterit, tunnukseltaan se oli F-1.
1959 von Braun ehdotti, että raketin nimeksi tulisi vaihtaa "Saturn", mikä on yksi askel eteenpäin Jupiterista Maasta katsottuna, ja ARPA hyväksyi muutoksen. Samaan aikaan armeija päätti, ettei sillä ole välitöntä tarvetta niin suurelle raketille, ja luovutti hankkeen vasta perustetulle Nasalle. Nasa suunnitteli siihen aikaan omaa suurta Nova-rakettiaan, mutta päätti tutustua von Braunin työhön tosissaan. Samalla von Braunin ryhmä siirtyi kehittämään raketin ylempiä vaiheita. Vuonna 1960 von Braun nimitettiin Marshall Space Flight Centerin johtajaksi ja Saturn-ohjelma pääsi kunnolla käyntiin.
Kehitys > Silverstein-komitea

Hallinnon komissio, "Saturn Vehicle Evaluation Committee" (paremmin tunnettu nimellä Silverstein-komitea) koottiin vuonna 1959 suosittelemaan Nasalle hankkeen parasta kehityssuuntaa.
Komitea suositteli uusien vetyä polttavien ylempien vaiheiden rakentamista Saturniin ja hahmotteli kahdeksan eri konstruktiota suurelle raketille. Ne vaihtelivat vähäisen riskin suunnitelmista, joissa käytettäisiin runsaasti jo olevaa tekniikkaa, aina uusiin konstruktioihin, jotka pohjaisivat vielä kehittämättömiin tekniikoihin.
Konstruktiot olivat:
Saturn A
A-1 – Saturn klusteri ensimmäisenä, Titan toisena ja Centaur kolmantena vaiheena
A-2 – Saturn klusteri ensimmäisenä, ehdotettu Jupiter klusteri toisena ja Centaur kolmantena vaiheena
Saturn B
B-1 – Saturn klusteri ensimmäisenä, ehdotettu Titan klusteri toisena, ehdotuttu S-IV kolmantena ja Centaur neljäntenä vaiheena
Saturn C
C-1 – Saturn klusteri ensimmäisenä, ehdotettu S-IV toisena vaiheena
C-2 – Saturn klusteri ensimmäisenä, ehdotettu S-II toisena ja ehdotettu S-IV kolmantena vaiheena
C-3, C-4 ja C-5 – kaikki perustuivat eri versioihin uudesta F-1 -moottoreita käyttävästä ensimmäisestä vaiheesta, ehdotetun S-II:n variainteista toiseen vaiheeseen ja ehdotetusta S-IV:stä kolmantena vaiheena
Sopimus uuden vetyä polttavan moottorin kehittämisestä annettiin Rocketdynelle 1960 ja S IV -vaiheen kehittämisestä Douglasille samana vuonna.
Kehitys > Apollo-ohjelma

Presidentti John F. Kennedyn 1961 antama lupaus ihmisen lähettämisestä Kuuhun vuosikymmenen loppuun mennessä toi lisää pontta koko Nasan toimintaan ja varsinkin Saturn-ohjelmaan.
Sekä Novaa että Saturnia sovitettiin tehtävään, sillä ne olivat konstruktioiltaan lähellä toisiaan ja niissä oli yhteisiä osia. Saturn nähtiin helpommin tuotantoon saatavaksi, sillä useat sen osat oli suunniteltu lentokoneella kuljetettaviksi. Lisäksi Nova-raketti olisi vaatinut uusia tehtaita kaikille päävaiheille, mikä olisi viivyttänyt hanketta. Saturn vaati vain yhden uuden tehtaan ja valittiin pääosin tästä syystä.
Kehitys > C-1:stä C-4:ään

C-1:stä kehitettiin lopulta Saturn I. C-2:n kehitys lopetettiin jo suunnittelun alkuvaiheessa ja keskityttiin C-3:een. Siinä aiottiin käyttää ensimmäisessä vaiheessa kahta F-1 -moottoria, toisessa vaiheessa neljää J-2 -moottoria ja S-IV -vaihetta, jossa olisi kuusi RL-10 -moottoria.
Nasa suunnitteli käyttävänsä C-3:a Maan kiertoradalla kohtaaminen -konseptissa, jossa olisi tarvittu vähintään neljä tai viisi laukaisua yhtä kuulentoa kohden. MSFC oli kuitenkin kehittämässä suurempaa rakettia C-4:ää, jossa olisi neljä F-1 -moottoria ensimmäisessä vaiheessa, suurennettu C-3:n toinen vaihe ja S-IVB-vaihe kolmantena yhdellä J-2 -moottorilla. C-4:llä tarvittaisiin vain kaksi laukaisua Maan kiertoradalla kohtaamistehtävän suorittamiseen.
Kehitys > C-5

10. tammikuuta 1962 Nasa julkaisi suunnitelman rakentaa C-5 -raketti. Tässä kolmivaiheisessa raketissa olisi ensimmäisessä vaiheessa 5 F-1 -moottoria, toisessa 5 J-2 -moottoria ja kolmannessa 1 J-2 -moottori. C-5 oli voimakkain Silverstein-komitean ehdotuksista ja nähtiin kaikkein sopivimmaksi konstruktioksi kuulennon toteuttamiseksi. Tässä vaiheessa kaikki vaiheet olivat olemassa, tosin vain paperilla. Huomattiin, että hyvin todennäköisesti varsinainen kuualus olisi valmis testattavaksi ennen rakettia. Nasa päätti siksi jatkaa C-1:n (myöhemmin Saturn I) kehittämistä koeraketiksi, sillä sen ensimmäinen vaihe perustui olemassa olevaan tekniikkaan ja sen ylempi vaihekin oli jo kehitteillä.
C-5 suunniteltiin hyötykuormakapasiteetiltaan sellaiseksi, että sillä voitaisiin tehdä kuulento yhdellä laukaisulla. Raketti pystyisi viemään 41 000 kg Kuun kiertoradalle.
 
C-5 -raketin kolmatta vaihetta käytettiin C-IB -raketin (myöhemmin Saturn IB) toisena vaiheena. C-IB:tä käytettiin todistamaan konseptin toimivuus ja C-5:n toimintavarmuus sekä C-5:n kehittämisessä tarvittavan lentodatan keräämiseen.

Jokaisen pääosan erillisen testaamisen sijaan, C-5:ttä testattiin kokonaisena rakettina, jossa oli heti ensimmäisissä testeissä kaikki kolme vaihetta. Näin tarvittiin tavallista vähemmän koelentoja ennen miehitettyjä lentoja.
Alkuvuodesta 1963 Nasa vahvisti C-5:n valinnan Apollo-ohjelmaan ja sille annettiin uusi nimi, Saturn V.