stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vieras maa
Kappaleet

Tässä mä oon – 3.19
Ruostunut ankkuri – 4.05
Halla ja etelätuuli – 4.06
Tuulenpesä – 4.02
Kaiken muun saa viedä – 3.25
Rakkaus – 3.16
Yön jälkeen – 3.31
Pieni ihminen – 3.49
Vieras maa – 3.17
Mikä sut vei – 3.19
Mä vannon sen – 3.46
Arvostelut

Soundi:
Vuoripeikot

| Vuoripeikot |
| --- | --- |
Kirjailija:  Aleksis Kivi
Kieli:  suomi
Genre:  kauhusatu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vuoripeikot on Aleksis Kiven satu, joka julkaistiin Suomettaressa vuonna 1864. Kustannusosakeyhtiö Otava julkaisi sen novellina vuonna 1947. Vuoripeikot perustuu keskiaikaiseen kansansatuun, josta on noin 70 toisintoa Uudellamaalta, Lounais-Suomesta ja Hämeestä. Pohjanmaalta on kolme toisintoa ja Savosta yksi. Satu on todennäköisesti tullut Ruotsista lounaiseen Suomeen ja levinnyt itään Uudellemaalle. Se on paikallistettu katolisen ajan kivikirkkoihin, joten se ei ole levinnyt muiden kansantarinoiden tapaan laajemmalle Suomeen.
Juoni

Vuoripeikot asuvat Korkeakalliolla lähellä Nurmijärven kirkkoa. He ovat varastaneet kirkon kalkin. Tarinan sankari lähtee noutamaan sitä enkelin kehotuksesta. Saavuttuaan ratsuineen peikkojen asuinsijalle hän pyytää juotavaa, jota peikot tuovat. On jouluaamu, joten sankari ei kelpuuta mitä tahansa juoma-astiaa. Lopulta peikot tarjoavat juoman kalkista, jonka sankari nappaa mukaansa ja pakenee kohti Palojoen kylää.
Peikot lähtevät juoksemaan sankarin perään, ja juuri kun he ovat saavuttamassa tätä enkeli ilmestyy uudelleen ja käskee sankarin ratsastaa pellolle, jossa on ristikuvio. Peikot eivät voi seurata sankaria pellolle, ja pian aamu alkaa sarastaa, joten heidän on palattava vuorilinnaansa. Sankari huomaa kalkin alkavan sulaa, jolloin hänen on vietävä se kirkkoon. Viime hetkellä hän saapuu kirkkoon, jossa hän ojentaa kalkin papille, ja malja viilenee.
Julkaisut

Kivi oli julkaissut vain Kullervon ja Nummisuutarit ennen Vuoripeikkoja. Suometarta oli laajennettu vuoden 1864 alussa kuusipäiväiseksi lehdeksi, ja siihen haluttiin myös kaunokirjallista aineistoa. Kiven satu sopi hyvin lehden uuteen linjaan. Otava julkaisi 1947 novellin Vuoripeikot Erkki Tantun kuvittamana, ja se on mukana useissa kokoelmateoksissa.
Tausta

Vuoripeikot on tyypillinen kansantarina, jossa hurskas sankari edustaa hyvää ja luolien peikot edustavat pahaa. Kivi on korostanut vastakohtaisuutta paisuttamalla riemua siitä, että pyhä malja saadaan vihdoin turvaan. Tarinan lopussa kirkonkellojen kumina karkottaa peikot kokonaan pois pitäjästä.
Vuoripeikkojen taustana on nurmijärveläinen kansantarina Reini- tai Reinikkala-nimisestä ratsumiehestä, joka jouluaamuna hakee ehtoollismaljan vuoren piruilta. Tarinan kirjoitti muistiin kansatieteen tutkija H. A. Reinholm 1840-luvulla; se julkaistiin Helsingfors Tidningar -lehdessä vuonna 1851. Siinä malja päätyy Helsingin pitäjän kirkkoon.
Maisteri Paavo Salonius julkaisi tarinan toisinnon Nurmijärvelle paikallistettuna vuonna 1869. Siinä pirut asuvat kirkonkylän metsässä sijaitsevassa luolassa, ja malja päätyy Helsingin pitäjän kirkkoon. Samanlaista satua on kerrottu Lohjalla, Hausjärvellä ja Tuusulassa. Lounais-Suomessa tarinasta on useita versioita ja Hämeessä jonkin verran. Yleensä ne paikallistuvat katolisen ajan kivikirkkoihin. Pikaria tai kalkkia säilyttävät hiidet, pirut, peikot, nunnat tai jättiläiset, jotka asuvat saman tai naapuripitäjän vuoressa. Lounais-Suomen toisintojen keskus on Huittinen, jonka kirkkoon on paikallistettu kymmenen versiota. Hämeessä tarinan pohjoisin tapahtumapaikka on Hauhon kirkko ja "Hyypiän linna".
Suomalaiset toisinnot vuoripeikkojen sadusta ovat pääpiirteissään samanlaisia kuin ruotsalaiset. Tarinat paikallistetaan aina kahteen kohteeseen: yliluonnollisin tavoin valmistettu esine sijaitsee yhdessä paikassa, josta se viedään toiseen paikkaan, joka on kirkko, pappila, linna tai koti. Tarinasta on toisintoja myös Saksassa, Tanskassa ja Norjassa sekä Viron saarten ruotsinkielisten keskuudessa.
Suomen sarjakuvaseura

Suomen sarjakuvaseuran logo.
Suomen sarjakuvaseura ry on vuonna 1971 perustettu sarjakuva-alan kattojärjestö. Seuran tarkoitus on lisätä sarjakuvan arvostusta, edistää hyvän sarjakuvan tuntemusta ja sarjakuvien kriittistä lukemista. Kotimaisen sarjakuvan hyväksi seura toimii muun muassa osallistumalla virallisten tukitoimien kehittämiseen ja tekemällä yhteistyötä sarjakuvapiirtäjien ammattijärjestön Sarjakuvantekijät ry:n kanssa.
Toiminnan näkyvintä puolta ovat vuosittaiset Helsingin sarjakuvafestivaalit, Sarjainfo-lehti, Puupäähattu-palkinto, Sarjakuvakeskus Helsingin Kalliossa sekä verkkopalvelut kuten Kvaak.fi ja Sarjakuvablogit.com. Suomen Sarjakuvaseuran kokoelma sijaitsee Aralis-kirjastokeskuksessa Helsingin Arabiassa.
Seura toimii vapaaehtoisvoimin ja jäseniä on noin 800.
Suomen sarjakuvaseuran verkkopalvelut

Kvaak.fi on Suomen sarjakuvaseuran ylläpitämä sarjakuvaportaali, johon kuuluu suosittu keskustelupalsta ja kaikille avoin kuvagalleria. Sivustolla julkaistaan myös artikkeleita ja arvosteluja.
Sarjakuvablogit.com on Suomen sarjakuvaseuran ylläpitämä WordPress-pohjainen blogipalvelu, joka on suunniteltu nimenomaan sarjakuvein julkaisemista varten. Sivuston pääsivulla esitellään kuukausittain yksi palveluun rekisteröity blogi.
Aiemmin seura on ylläpitänyt myös Finnishcomics.info-sivustoa, joka oli suomalaisen sarjakuvan vientiä edistämään luodun Finnish Comics Annual -antologiasarjan sivusto sekä kansainvälisen 24 tuntia sarjakuvaa -piirtämistapahtuman suomalaisia töitä kokoava sivustoa.
Sarjainfo-lehti

Sarjainfo on alan vanhin ja laajin erikoislehti ja ilmestynyt neljästi vuodessa jo vuodesta 1972. Lehdessä uutisoidaan sarjakuvamaailman tapahtumia Suomesta ja ulkomailta, esitellään ja haastatellaan sarjakuvantekijöitä, raportoidaan festivaaleilta ja muista tapahtumista, arvostellaan sarjakuvajulkaisuja.
Vuonna 2023 Sarjainfo palkittiin Vuoden sarjakuvatekona Tampere Kuplii -sarjakuvafestivaaleilla.
Sarjainfo-lehti > Päätoimittajat

| --- | --- |
 Juhani Härmä 1973 ja 1976  Heikki Kaukoranta 1974–1975  Juhani Tolvanen 1977–1982  Kalervo Pulkkinen 1983–1985  Heikki Jokinen 1986–1989  Harto Hänninen 1990–1992  Jukka Heiskanen 1993–1996 :  Kivi Larmola 1997–1999  Ville Hänninen 1999–2003  Vesa Kataisto 2004–2009  Mari Ahokoivu ja Vesa Saarinen 2010–2011  Reetta Laitinen 2012–2015  Aino Sutinen 2015–
Seuran kokoelma Aralis-kirjastokeskuksessa

Kokoelma sijaitsee Taideteollisen korkeakoulun kirjastossa, Aralis-kirjastokeskuksessa. Sarjakuvaseuran kokoelma sisältää aineistoa yli 100 hyllymetriä, ja teoksia kokoelmassa on yhteensä noin 5 000 nimikettä:
suomenkielisiä kustannettuja sarjakuva-albumeja noin 2 000 (joista kotimaisten tekijöiden teoksia noin 600)
suomalaisia pienlehtiä noin 700
muilla pohjoismaisilla kielillä kustannettuja sarjakuvia noin 200
ranskankielisiä sarjakuva-albumeja noin 2 000
sarjakuvaa käsittelevää tietokirjallisuutta noin 300
lehtiä noin 100 nimekettä
Aiheesta muualla

Suomen sarjakuvaseuran verkkosivut
Sarjakuvakeskus
Kvaak.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Sarjakuvablogit.com
We Are the Heroes

| We Are the Heroes> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Litesound
Kesto:  3:00
Tyylilaji:  synthpop
Julkaistu:  18.3.2012
Säveltäjä(t):  Dmitry Kariakin, Vladimir Kariakin
Sanoittaja(t):  Dmitry Kariakin, Vladimir Kariakin
Tuottaja(t):  Dimitris Kontopoulos
Euroviisutiedot
Vuosi:  2012
Maa:  Valko-Venäjä
Kieli:  englanti
Sijoitus semifinaalissa:  16.
Pisteet semifinaalissa:  35
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
We Are the Heroes on valkovenäläisen yhtye Litesoundin esittämä kappale, jolla yhtye edusti Valko-Venäjää vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa. Kappale kilpaili Valko-Venäjän euroviisukarsintana toimineen Eurofest 2012 -laulukilpailun finaalissa 14. helmikuuta. Kappale sijoittui karsinnan finaalissa alun perin toiseksi, mutta karsinnan voittanut Alyona Lanskaja hylättiin puhelinäänestyksen manipuloimisen takia, ja Litseound valittiin maan edustajaksi. Karsinnan jälkeen yhtye levytti kappaleesta lopullisen euroviisuversion, jonka oli tuottanut kreikkalainen Dimitris Kontopoulos.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 24. toukokuuta. Kappale sijoittui semifinaalin 16:nneksi eikä päässyt finaaliin.
Säärilampi (Saarijärvi)

| Säärilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°49′35″N, 25°28′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (14.68)
Laskuoja:  oja Pieneen Suojärveen 
Järvinumero:  14.687.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  160,4 m  
Pituus:  350 m  
Leveys:  70 m  
Rantaviiva:  0,716 km  
Pinta-ala:  1,327 ha  
Tilavuus:  0.000036 km³ 
Keskisyvyys:  2,75 m  
Suurin syvyys:  4,9 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiSäärilampi 
Säärilampi  on Keski-Suomessa Saarijärvellä  Peltokylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 350 metriä pitkä, 70 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 36 500 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,8 metriä ja suurin syvyys on 4,9 metriä. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Pyhäjärven alueella (14.68), jonka Iso Suojärven valuma-alueeseen (14.687) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 160,4 metriä mpy.
White Noise (yhtye)

| White Noise> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1968–
Kotipaikka:  Iso-Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  David Vorhaus, elektroniset äänet  
Entiset jäsenet:  Delia Derbyshire, elektroniset äänet (1968-1969)  Brian Hodgson, elektroniset äänet (1968-1969) 
Levy-yhtiö:  AMP Records, 1988–   Virgin Records, 1974   Island Records, 1969  
Infobox OKNimi-testi OK: 
White Noise on vuonna 1968 ensimmäisen levynsä julkaissut englantilainen elektronisen musiikin yhtye. Tuolloin yhtyeen kokoonpanossa olivat David Vorhaus, Delia Derbyshire ja Brian Hodgson. Lähinnä nauhaefekteillä koostetulla ensimmäisellä levyllä esiintyvät myös rumpali Paul Lytton sekä laulajat John Whitman, Annie Bird ja Val Shaw. Yhtyeen myöhemmät levyt ovat enimmäkseen Vorhausin yksin tekemiä.
Diskografia

White Noise - An Electric Storm (1969)
White Noise 2 - Concerto for Synthesizer (1974)
White Noise 3 - Re-Entry (1988)
White Noise 4 - Inferno (1990)
White Noise 5 - Sound Mind (2000)
White Noise 5.5 - White Label (2006)
Teknologiavälitteinen viestintä

Teknologiavälitteinen viestintä (Technology-Mediated Communication, TMC) on kattotermi, joka käsittää kaikki teknologiapohjaiset viestintävälineet ja niiden käytön aina kynästä iPadiin. Yleensä teknologiavälitteisen viestinnän tutkimuksessa on keskitytty yhdellä viestintävälineellä tapahtuvaan viestintään. Lewis ja Fabos (2005) esittävätkin, että ajan ja kokemuksen johdosta teknologian käyttäjät voivat kokea viestintävälineen näkymättömäksi. Käyttäjät ikään kuin alkavat viestiä miettimättä, miten he sen tekevät. Lewis ja Fabos (2005) tutkivat pikaviestimiä, mutta heidän havaintonsa voi yleistää koskemaan laajemminkin teknologiavälitteistä viestintää (ks. esim. Ross ym. 2009, 579).
Aiheesta muualla

Pauli Rekolan verkkoportfolio

Teknologiavälitteisestä vuorovaikutuksesta, joka on  teknologiavälitteistä viestintää suppeampi käsite.
The Bernie Mac Show

| The Bernie Mac Show |
| --- | --- |
Tyyli:  Tilannekomedia
Kestoaika:  22 min
Luoja(t):  Larry Wilmore
Pääosissa:  Bernie Mac, Kellita Smith, Camille Winbush, Jeremy Suarez, Dee Dee Davis
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  FOX
Esitetty:  14. marraskuuta 2001 – 14. huhtikuuta 2006
Jaksoja:  104
Aiheesta muualla
IMDb
The Bernie Mac Show on yhdysvaltalainen tilannekomedia. Sarjaa näytettiin FOX-kanavalla 14. marraskuuta 2001 lähtien aina 14. huhtikuuta 2006 asti ja sitä kuvattiin yhteensä 104 jakson ajan. Suomessa sarjaa esitti Sub.
Sarjan pääosassa on tunnettu musta koomikko Bernie Mac, joka esittää lähes itsensä kaltaista hahmoa. Sarjassa hän on sisarensa lasten väliaikainen huoltaja, ja sarjan huumori keskittyy paljolti enon ja lasten väliseen herjanheittoon. Sarjassa käy vieraina kuuluisuuksia, jotka esittävät itseään.
Aiheesta muualla

The Bernie Mac Show Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Epguides tiivistelmät jaksoista
Tama Seisakusho

| Tama Seisakusho |
| --- | --- |
Toimiala:  soitinteollisuus
Tuotteet:  rummut
Emoyhtiö:  Hoshino Gakki
Kotisivu:  tama.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Toto-yhtyeen Simon Phillipsin Tama-setti.
Dave Lombardon (Slayer) Tama Artstar Custom -setti.
Tama Seisakusho on japanilainen rumpuvalmistaja, jonka kenties tunnetuin tuotemerkki on Tama. Tama Seisakusho on Hoshino Gakki MFG. Co -konsernin tytäryhtiö. Saman konsernin tuotteita ovat muun muassa Ibanez-kitarat.
Historia

Tama Seisakusho perustettiin vuonna 1962, jolloin tuotanto keskittyi sähkökitaroiden ja vahvistimien valmistukseen. Star-merkkisten rumpujen valmistus alkoi vuonna 1965. Vuonna 1974 rumpujen osalta tuotemerkiksi tuli Tama. Vuonna 1978 Tama osti yhdessä Drum Workshopin kanssa konkurssiin ajautuneen Camco Drum Companyn. Sopimuksen mukaan Tama sai kaupassa itselleen Camcon tuotemerkin, designin, suunnitelmat ja patenttioikeudet. Camco valmisti 1970-luvun lopulla rumpupedaaleja, jotka Tama sai kaupassa itselleen. Tämä merkitsi Tamalle läpilyöntiä rumpumarkkinoilla, sillä Taman rummuissa yhdistyivät nyt edulliset rummut ja korkealaatuiset rumputarvikkeet. Vuonna 1984 valmistuivat ensimmäiset Tama-merkkiset sähkörummut.
Rumpaleita

Taman rummuilla soittavat muun muassa:
Charlie Benante (Anthrax)
Gustav Schäfer (Tokio Hotel)
Frank Beard (ZZ Top)
John Dolmayan (System of a Down)
Dave Grohl (Nirvana)
Jukka Nevalainen (Nightwish)
Taylor Hawkins (Foo Fighters)
Dave Lombardo (Slayer)
Mike Portnoy (Adrenaline Mob, ex-Dream Theater, ex-Avenged Sevenfold)
Christoph Schneider (Rammstein)
David Silveria (Korn)
Scott Travis (Judas Priest)
Lars Ulrich (Metallica)
Bill Ward (Black Sabbath)
John Tempesta (White Zombie)
Simon Phillips (Toto)
Stewart Copeland (The Police)
Dominic Howard (Muse)
Jason Bittner (Shadows Fall)
Uli Kusch (Helloween)
Kaasu Karppinen (HIM)
Ron Welty (The Offspring)
Ryan Vikedal (Nickelback)
Raymond Herrera (Fear Factory)
Janne Hyrkäs (Mokoma)
Teppo Velin (Stam1na)
Jari Salminen (Poets of the Fall)
Simo Kairistola (Viikate)
Ed Graham (The Darkness)
Keith Harris (The Black Eyed Peas)
John Quinn (Snow Patrol)
Shauney Baby
Alan Evans (Soulfly)
Brann Dailor (Mastodon)
Daniel Svensson (In Flames)
Matt Byrne (Hatebreed)
Rocky Gray (Evanescence)
Dave Mackintosh (DragonForce)
Franco Sesa (Celtic Frost)
Nico Mäkelä (The Shredding)
Nick Oshiro (Static-X)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Taman kotisivut
White Pinen piirikunta

White Pinen piirikunta (engl. White Pine County) on Yhdysvaltojen Nevadan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 9 580 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Elyn kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1869.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta White Pinen piirikunta Wikimedia Commonsissa
Nevadan osavaltio
| --- | --- |
Piirikunnat:   Churchill  Clark  Douglas  Elko  Esmeralda  Eureka  Humboldt  Lander  Lincoln  Lyon  Mineral  Nye  Pershing  Storey  Washoe  White Pine 
Kaupungit:   Boulder City  Caliente  Carlin  Carson City (pääkaupunki ja itsenäinen kaupunki)  Elko  Ely  Fallon  Fernley  Henderson  Las Vegas  Lovelock  Mesquite  North Las Vegas  Reno  Sparks  Wells  West Wendover  Winnemucca  Yerington
Tadeusz Rakoczy

Tadeusz Rakoczy
Tadeusz Rakoczy (s. 30. maaliskuuta 1938) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Krakovan arkkihiippakuntaan Karol Józef Wojtyła (tuleva paavi Johannes Paavali II) 23. kesäkuuta 1963. Hänet nimitettiin 25. maaliskuuta 1992 Bielsko-Żywiecin hiippakunnan johtoon, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 26. huhtikuuta Johannes Paavali II, jota avustivat Franciszek Macharski ja Angelo Sodano.
Tadeusz Rybak

Tadeusz Rybak (7. marraskuuta 1929 – 7. maaliskuuta 2017) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Wrocławin arkkihiippakuntaan Franciszek Sonik 2. elokuuta 1953. Hänet nimitettiin Wrocławin vihkipiispaksi ja Benepotan titulaaripiispaksi 28. huhtikuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Henryk Roman Gulbinowicz, jota avustivat Wladyslaw Miziolek ja Józef Marek.
Rybak sai 25. maaliskuuta 1992 nimityksen Legnican hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 19. maaliskuuta 2005.
Välitysliikerekisteri

Välitysliikerekisteri on aluehallintoviraston pitämä virallinen luettelo alueellaan toimivista kiinteistönvälitysliikkeistä ja vuokrahuoneistojen välitysliikkeistä. Rekisterin pidon aloittivat vuonna 2001 Lääninhallitukset. Välitysliike merkitään rekisteriin siinä aluehallintovirastossa, jonka alueella liikkeen pääasiallinen hallinto sijaitsee. Rekisteriin ilmoittautuminen on pakollista, ja sen laiminlyöjää voidaan varoittaa, toiminta voidaan kieltää tai voidaan asettaa uhkasakko. Rekisterin tiedot ovat julkisia, joten jokaisella on oikeus saada merkinnöistä tietoja ja otteita.
Välitysliikerekisteriin merkitään yksityisestä henkilöstä nimi, henkilötunnus ja toiminimi, oikeushenkilöstä toiminimi sekä kaupparekisterinumero, välitysliikkeen toiminnan laatu, vastaavan hoitajan nimi ja henkilötunnus, vastuuvakuutuksen vakuutusmäärä ja vakuutuksen antaja. Rekisteriin merkitään myös liikkeelle annettu rekisteritunnus ja rekisteröinnin päivämäärä sekä annetut varoitukset, kiellot ja rekisteristä poistamisen syy ja päivämäärä.
Ruotsissa on vastaava kiinteistönvälittäjälautakunnan (ruots. Fastighetsmäklarnämnden) ylläpitämä rekisteri, johon ei tarvitse ilmoittautua, jos on asianajaja tai ainoastaan vuokraoikeuksien välittäjä. Tanskassa rekisteriviranomaisena toimii Erhvervs- og Selskabsstyrelsen, ja rekisteriin merkitään kiinteistönvälitystä harjoittavat kiinteistönvälittäjät, asianajajat, pankit ja vakuutusyhtiöt.
Tell Me Why

Tell Me Why voi tarkoittaa seuraavia:
Tell Me Why, Bobby Vintonin albumi vuodelta 1964
Tell Me Why / Sings For Lonely Nights, Bobby Vintonin kokoelma-albumi vuodelta 2001
Tell Me Why, Amnan kappale vuodelta 2011
Tell Me Why, Santa Cruzin kappale vuodelta 2019
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tell Me Why”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Välitermi

Välitermi on logiikan termi, joka esiintyy kategorisen proposition molemmissa premisseissä subjektina tai predikaattina, mutta ei kategorisen syllogismin johtopäätöksessä. Vähintään toisen premisseistä on koskettava kaikkia välitermin tarkoittamia kohteita. Päätermi ja alitermi, joita kutsutaan myös ääritermeiksi, esiintyvät johtopäätöksessä.[lähde? ]
Esimerkki:[lähde? ]
Välitermi on lihavoitu yllä olevassa esimerkissä. Esimerkin päätermi on kuolevaiset ja alitermi Sokrates.
Tell Me More

|  Tell Me More |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  TuralTuranX
Levy-yhtiö:  Beat Music
Kesto:  2:59
Julkaistu:  13. maaliskuuta 2023
Tekijä(t):  Nihad Əliyev Tunar Tağıyev Tural Bağmanov Turan Bağmanov
Euroviisutiedot
Vuosi:  2023
Maa:  Azerbaidžan
Kieli:  englanti
Sijoitus semifinaalissa:  14.
Pisteet semifinaalissa:  4
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
Aikajärjestys
 ◄ ”Fade to Black” (2022) 
 ”Özünlə apar” (2024) ► 
Tell Me More on azerbaidžanilaisen duon TuralTuranX:n kappale. Yhtye edusti Azerbaidžania Eurovision laulukilpailussa 2023 Liverpoolissa. Kappale kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui neljänneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
The Bellrays

| The Bellrays |
| --- | --- |
 Yhtyeen laulaja Lisa Kekaula
Tiedot
Toiminnassa:  1990–
Tyylilaji:  garage rock, soul
Kotipaikka:   Riverside, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Lisa Kekaula  Bob Vennum  Stefan Litrownik  Justin Andres
Entiset jäsenet:  Craig Waters  Jim Kerwin  Ray Chin  Tony Bramel (as Tony Fate) Todd Westover  Walter "Phil" Phillips  Michael Sessa  Jeffrey Porterfield  Eric Allgood
Levy-yhtiö:  Alternative Tentacles   You and Media   Heart of Gold  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Bellrays on yhdysvaltalainen "rock'n'soul"-yhtye. Se perustettiin 1990-luvun alussa Kalifornian Riversidessa. Laulaja Lisa Kekaulan lisäksi kokoonpanoon kuuluvat Bob Vennum, Stefan Litrownik ja Justin Andres.
Albumit

The BellRays (1990)
In the Light of the Sun (1993)
A Vital Gesture Christmas (1996)
Let It Blast (1998)
Punk Rock and Soul (1999)
Grand Fury (2000)
Meet the BellRays (2002)
Raw Collection (2003)
The Red, White and Black (2004)
Raw Collection, Vol. 2 (2005)
Have A Little Faith (2006)
Hard Sweet and Sticky (2008)
Merry Xmas, Love the BellRays (2008)
Black Lightning (2010)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Tadeusz Reichstein

| Tadeusz Reichstein |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1897 Włocławek
Kuollut: 1. elokuuta 1996 (99 vuotta) Basel
Koulutus ja ura
Palkinnot:   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto (1950)
Tadeusz Reichstein (20. heinäkuuta 1897 Włocławek – 1. elokuuta 1996 Basel) oli puolalais-sveitsiläinen Nobel-palkittu biokemisti. Juutalaiseen perheeseen syntynyt Reichstein toimi Baselin yliopiston professorina vuosina 1938–1967. Hänet tunnettiin etenkin C-vitamiinin ja hydrokortisonin valmistuksen keksijänä, sekä lisämunuaisen kuorikerroksen steroidihormonien tutkijana. Reichsteinille myönnettiin vuonna 1950 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto, jonka hän jakoi Edward Kendallin ja Philip Henchin kanssa.
Vieras kartanossa

| Vieras kartanossa> The Little Stranger |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Sarah Waters
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Julkaistu:  2009
Suomennos
Suomentaja:  Helene Bützow
Kansitaiteilija:  Tuija Kuusela
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2011
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  594
ISBN:  978-951-31-5396-0
Sarja: Keltainen kirjasto 418
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vieras kartanossa (The Little Stranger) on brittiläisen kirjailijan Sarah Watersin viides romaani. Englanninkielinen alkuteos on ilmestynyt 2009, Helene Bützowin suomennos 2011 Tammen kustantamana.
Vieras kartanossa -teoksen tapahtumien ajankohta on 1940-luku, toisen maailmansodan jälkeinen aika. Teos on Edgar Allan Poen goottilaisen kauhun (muun muassa kertomus "Usherin talon häviö") perinteestä ammentava kertomus suuresta maalaiskartanosta Hundreds Hallista, jonka asukkaat eivät pysty enää huolehtimaan varoja nielevästä talostaan, vaikka myyvät kiinteää ja irtainta omaisuuttaan. Tarinan kertoja on perhelääkäri tohtori Faraday, joka hoitaa sodassa vammautunutta perheen poikaa Rodia ja palvelustyttöä Bettya. Äiti, vanharouva Ayres, on kutsunut tyttärensä, Rodin sisaren, Carolinen kotiin kantamaan vastuuta veljestä. Tohtori Faradayn kohtalo kietoutuu yhteen perheen ja kartanon kanssa tarinassa, jossa yhdeksi päähenkilöksi nousee myös itse kartano, jossa pahat voimat riehuvat. Lukijaa koukutetaan myös viittauksilla englantilaisen kirjallisuuden helmiin Dickensiin ja Henry Jamesiin.
Aiemmissa romaaneissaan lesbohahmoja kuvannut Waters kertoo valinneensa kertojaksi mieluummin juuri miehen, vaikka tapahtuma-aikaan Britanniassa oli jo paljon naislääkäreitä. Mieslääkäri edustaa hänen mielestään juuri sitä perinteistä oppinutta tarkkailijaa, jollainen esiintyy usein tämän kirjallisuudenlajin kertojissa.
Kirjailija Waters taustasta löytyy yhteyksiä tarinaan, sillä hänen omat isovanhempansa ovat aikoinaan olleet suuren kartanon palveluskuntaa. Teoksessa Waters kuvaa brittiläisen yhteiskunnan luokkajärjestelmää, joka erityisesti vielä 1940-luvulla oli voimissaan vaikkakin hiljalleen murtumassa, kun sodanjälkeinen maailma tarjosi uusia mahdollisuuksia. Vanhaan järjestelmään sitoutuneita uusi tilanne pelotti, kuten Waters hyvin osoittaa kuvatessaan kartanon emännän rouva Ayresin suhtautumista naapurustoon.