stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jeanne Hébuterne
Elämä Modiglianin kanssa

Hébuternen porvarilliset ja konservatiiviset vanhemmat vastustivat suhdetta päihteitä käyttävään taiteilijamieheen. Perheestään piittaamatta hän muutti pian yhteen Modiglianin kanssa, ja sen vuoksi perhe katkaisi välit Hébuterneen. Modiglianille Hébuterne oli hänen elämänsä suurin rakkaus, mutta siitä huolimatta pariskunnan julkinen riitely sai vielä suurempaa huomiota kuin Modiglianin omat humalaiset näytökset. Modigliani oli nuorena sairastanut lavantaudin ja tuberkuloosin, ja sen jälkeen hänen terveytensä oli huono. Hän ”lääkitsi” itseään käyttämällä alkoholia ja huumeita. Harva tuttavista kuitenkaan tiesi miehen sairauksista.
Keväällä 1918 Hébuterne ja Modigliani jättivät Pariisin taakseen, kun kaupunkia uhkasi saksalaisten miehitys, ja pari suuntasi Nizzaan. Toiveissa oli, että Modiglianin töitä saataisiin kaupaksi seudulla talvisin aikaansa viettäville rikkaille taiteenystäville. Tauluja myytiinkin, mutta ne eivät tuottaneet kovin paljon, ja sekin vähä hupeni pian alkoholiin ja huumeisiin. Marraskuun 29. päivä 1918 Hébuterne synnytti Modiglianin tyttären, jonka nimeksi myös tuli Jeanne.
Toukokuussa 1919 perhe palasi Pariisiin, ja Modigliani vuokrasi asunnon la Grande Chaumière -kadulta. Hébuterne oli jälleen raskaana. Modigliani jatkoi maalaamista, mutta hänen terveytensä alkoi heiketä nopeasti.
Kuolema

Kun ystävät eivät kuulleet Modiglianista useaan päivään, he menivät käymään miehen kotona. Modigliani makasi houreisena vuoteessa vaimostaan kiinni pidellen. Tässä vaiheessa Hébuterne oli lähes viimeisillään raskaana. Paikalle kutsuttu lääkäri ei voinut tehdä juuri mitään Modiglianin hyväksi, sillä taiteilija kärsi keskushermoston tuberkuloosista. Modigliani ei enää tullut tajuihinsa ja kuoli 24. tammikuuta 1920.
Hébuterne vietiin perheensä kotiin. Kaksi päivää Modiglianin kuoleman jälkeen Hébuterne heittäytyi viidennen kerroksen ikkunasta alas ja kuoli. Myös vielä syntymätön lapsi kuoli.
Tammikuun 27. päivä 1920 Modigliani haudattiin Père Lachaiselle. Perhe kieltäytyi hautaamasta tytärtään yhdessä Modiglianin kanssa, joten hänet haudattiin pariisilaiselle Bagneux'n hautausmaalle. Vasta kymmenen vuoden kuluttua perhe salli Hébuternen laskemisen yhteiseen hautaan Modiglianin kanssa. Hébuternen hautakiveen on kirjoitettu: ”Omistautunut kumppani aina äärimmäiseen uhraukseen asti”.
Perintö

Modiglianin sisar Margherita adoptoi Hébuternen ja Modiglianin noin 15-kuisen Jeanne-tyttären (1918–1984) Italiaan. Margherita ei ollut hyväksynyt veljensä elämäntapaa eikä yhteiselämää Hébuternen kanssa, eikä tytär Jeanne Modigliani saanut tietää nuoruusvuosinaan mitään vanhemmistaan. Myöhemmin Jeanne di Amadeo Modigliani ryhtyi selvitystyöhön ja julkaisi vuonna 1958 isästään ensimmäisen kirjan. Tytär jatkoi tutkimuksia, ja kirjasta julkaistiin korjattu versio vuonna 1984. Ennen kuolemaansa Jeanne Modigliani saneli vielä lisää muutoksia kirjan seuraavaa laitosta varten, mutta kielsi sen julkaisemisen ennen vuotta 2000.
Modiglianin ohella Hébuterne on keskeisessä osassa elokuvassa Elin päivästä päivään (Les amants de Montparnasse, 1958), jossa häntä näyttelee Anouk Aimée. Elokuva on yksi tunnetuista taiteilijaelämäkerrallisista elokuvista.
Patti Smith Groupin vuonna 1979 julkaistulla levyllä Wave on kappale nimeltä ”Dancing Barefoot”. Levynkansitekstien mukaan Ivan Kralin ja Patti Smithin kappale on omistettu Jeanne Hébuternen kaltaisille naisille.
Taideteokset

Hébuternen veli André Hébuterne soimasi itseään siitä, että oli tullut johdattaneeksi sisarensa Pariisin taide-elämään. Veli haali itselleen kaikki Hébuternen taideteokset, jotka vain käsiinsä sai, ja piti piirrokset ja maalaukset piilossa, koska oli päättänyt varmistaa, ettei yhteys rappio-Modiglianiin pääse tahrimaan sisaren nimeä. Taidehistorioitsija Christian Parisot, joka teki yhteistyötä myös Jeanne Modiglianin kanssa, pääsi selville taideteosten olemassaolosta vuonna 1970, mutta kesti kolmekymmentä vuotta ennen kuin perikunta lokakuussa 2000 salli teosten esittelyn.
Vaikka Hébuternen töissä kiistatta näkyy Modiglianin vaikutus, niistä käy silti ilmi tekijän oma identiteetti. Taiteilijan alastomissa, aistillisissa ja yksityiskohtaisissa omakuvissa on nähty ennakointia feminismin noususta. Vain muutamia vuosia aiemmin naisopiskelijoiden ei edes sallittu tutkia alastonmalleja, koska sitä ei pidetty heille sopivana.
Taideteokset > Väärennöstapaus

Vuonna 2000 Modiglianiin erikoistunut taidehistorioitsija Christian Parisot otti yhteyttä André Hébuternen lapsenlapseen Luc Prunet'een. Prunet'lla oli hallussaan 60 isotätinsä Jeanne Hébuternen piirrosta, ja Parisot tarjoutui kuraattorina järjestämään niistä näyttelyn Venetsiassa. Prunet kuitenkin katkaisi yhteydenpidon, jolloin Parisot järjesti Espanjassa näyttelyn muista Hébuternen töistä. Näyttelyssä esillä olleiden 77 piirroksen Parisot sanoi olevan peräisin hänen omasta kokoelmastaan.
Prunet nosti syytteen Parisot'a vastaan ja väitti Espanjassa esillä olleita töitä väärennöksiksi. Syytteen mukaan Prunet oli aiemmin antanut Parisot'lle lainaan Hébuternen piirrokset ja luvan kuvata ne näyttelyluettelon valmistelua varten. Samaan aikaan kaksi asiantuntijaa tuomitsi Parisot'n näyttelyssä olleet työt väärennöksiksi. Parisot väitti hankkineensa työt kirpputorilta. Oikeudenkäynnissä osoittautui, että toista väitetyistä myyjistä ei ollut olemassa ja toinen kielsi myyneensä piirroksia. Tammikuussa 2010 Parisot tuomittiin kahden vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja maksamaan 50 000 euron korvauksen Luc Prunet'lle.
Taideteokset > Kuvagalleria

Natura morta
Omakuva, 1916
Kuolema, 1919
Modiglianin muotokuva, 1919
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeanne Hébuterne Wikimedia Commonsissa
Modiglianin muotokuva Jeanne Hébuternesta.
Jinnah (elokuva)

| Jinnah |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jamil Dehlavi
Käsikirjoittaja:   Akbar Ahmed  Jamil Dehlavi 
Tuottaja:   Jamil Dehlavi  Akbar Ahmed  Jane Jackson  Nasim Ashraf 
Säveltäjä:  Nigel Clarke
Pääosat:   Christopher Lee  Shashi Kapoor  James Fox  Maria Aitken 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta  Pakistan 
Tuotantoyhtiö:  Dehlavi Films
Ensi-ilta:   2. syyskuuta 1998  Montreal, Québec, Kanada  7. marraskuuta 1998  Lontoo, Iso-Britannia 
Kesto:  110 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, urdu
Budjetti:  6 000 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jinnah (engl. Jinnah) on vuonna 1998 valmistunut Jamil Dehlavin ohjaama brittiläis-pakistanilainen elämäkerta-/draama-/sotaelokuva Pakistanin valtion perustajasta Muhammad Ali Jinnahista, jota näyttelee Christopher Lee. Sivurooleissa näyttelevät muun muassa Shashi Kapoor, James Fox ja Maria Aitken. Akbar Ahmed ja Jamil Dehlavi laativat käsikirjoituksen.
Jinnah on värillinen ja pituudeltaan 110 minuuttia eli tunti ja 50 minuuttia. Jinnah sai ensi-iltansa kotimaassaan Britanniassa ensimmäisen kerran Lontoossa Lontoon elokuvajuhlilla 7. marraskuuta vuonna 1998, mutta sitä ennen kuitenkin Montrealin elokuvajuhlilla Kanadassa Québecin Montrealissa 2. syyskuuta vuonna 1998. Dehlavi Films tuotti elokuvan.
Juoni

Jinnah seuraa Muhammed Ali Jinnahin (1876–1948) elämänkulkua, nykyisen Pakistanin (entinen Brittiläinen Intia) perustajasta. Kun Jinnah (Christopher Lee) kuolee, hänet otetaan taivaalliseen odotushuoneeseen missä päätetään hänen kohtalostaan. Häntä koskevat tiedot ovat kadoksissa ja nimettömän tarkastajan (Shashi Kapoor) täytyy kysellä häneltä tämän elämästä täyttääkseen tarinansa. Jinnah kertoo vuoden 1947 avainkohdat, kun Intia oli itsenäistymässä Isosta-Britanniasta ja siitä, kun hän irrottautui Jawaharlal Nehrun ja Mahatma Gandhin johtamasta puolueesta, ja ajoi Intiasta erillisen itsenäisen muslimivaltion Pakistanin.
Nuorempana Jinnah (Richard Lintern) oli asianajajana  Britanniassa. Hän oli naimisissa Rattanbai "Ruttie" Petitin (Indira Varma) kanssa, mutta tämä menehtyi syöpään eikä avioliitto ollut kovinkaan onnellinen. Muslimijohtaja Muhammad Iqbalin (Marc Zuber) pyynnöstä Lontooseen asettunut Jinnah palaa kotimaahansa johtamaan itsenäisyystaistelua. Olennaisena apuna on sisar Fatima (Shireen Shah), joka on veljensä veroinen rohkeudessa ja itsepäisyydessä.
Mahatma Gandhi ehdottaa Jinnahia rupeamaan uuden Intian pääministeriksi, mutta Jinnah kieltäytyy kunniasta; Jawaharlal Nehru ottaa työn vastaan. Jinnahin vastassa on brittiläinen Intian varakuningas lordi Louis Mountbatten, joka vastustaa uuden valtion, Pakistanin perustamista.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Christopher Lee  | … |  Muhammad Ali Jinnah   |
|  Shashi Kapoor  | … |  nimetön tarkastaja   |
|  James Fox  | … |  Lordi Louis Mountbatten   |
|  Maria Aitken  | … |  Edwina Mountbatten   |
|  Richard Lintern  | … |  nuori Jinnah   |
|  Shireen Shah  | … |  Fatima Jinnah   |
|  Robert Ashby  | … |  Jawaharlal Nehru   |
|  Indira Varma  | … |  Rattanbai "Ruttie" Petit Jinnah   |
|  Sam Dastor  | … |  Mahatma Gandhi   |
|  Yousuf Kamal (nimellä Shakeel)  | … |  Liaquat Ali Khan   |
|  Vaneeza Ahmed  | … |  vanha Dina   |
|  Nafees Ahmed  | … |  nuori Dina   |
|  Roger Brierley  | … |  tuomari   |
|  Vernon Dobtcheff  | … |  Lordi Willingdon   |
|  Rowena Cooper  | … |  Lady Willingdon   |
|  James Curran  | … |  eversti Knowles   |
|  Michael Elwyn  | … |  Sir Cyril Radcliffe   |
|  Ian Gelder  | … |  englantilainen konstaapeli   |
|  Christopher Godwin  | … |  värväysvirkailija   |
|  John Grillo  | … |  Sir Dinshaw Petit   |
|  Talat Hussain  | … |  pakolainen   |
|  John Nettleton  | … |  kenraali Gracie   |
|  Stephen Mortlock  | … |  englantilainen toimittaja   |
|  David Quilter  | … |  Porrit   |
|  Khayyam Sarhadi  | … |  Nishtar   |
|  David Sterne  | … |  Birtwhistle   |
|  Marc Zuber  | … |  Muhammad Iqhal   |
|  Shahid Iqbal  | … |  Asianajaja Chagla   |
Muuta

Meni melkein seitsemän vuotta ennen kuin Jinnah julkaistiin DVD:lle elokuvan levittäjäpuutteen takia. DVD vihdoin julkaistiin kahden levyn julkaisuna vuonna 2005.
Christopher Lee kertoi haastattelussa Brysselin elokuvajuhlilla vuonna 2002, että Jinnah on hänen mielestään hänen merkittävin roolisuorituksensa.
Maria Aitken palkattiin Edwinan rooliin Vanessa Redgraven ja Patricia Hodgen kieltäydyttyä roolista.
Jinnahin mainoslauseena on ”He fought for justice, and made Pakistan.”
Jinnah kuvattiin Karachissa, Sindhissä, Pakistanissa.
Vastaanotto

Jinnahin varhaisimmat arvostelut olivat kielteisiä, mutta Pakistanissa elokuva sai paljon myönteistä palautetta.
Vastaanotto > Palkinnot ja ehdokkuudet > Palkinnot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Palkinto | Kategoria | Kenelle |
| 1999 | Houstonin elokuvajuhlat: Best Foreign Film Award | Paras ulkomaalainen elokuva | Jamil Dehlavi |
Vastaanotto > Palkinnot ja ehdokkuudet > Ehdokkuudet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Palkinto | Kategoria | Kenelle |
| 1998 | Kairon elokuvajuhlat: Kultainen pyramidi | – | Jamil Dehlavi |
Aiheesta muualla

Jinnah (elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Jinnah Leffatykissä
Jinnah AllMoviessa (englanniksi)
Jinnah TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Jinnah Answersissa (englanniksi)
Juri Levitin

Juri Abramovitš Levitin (ven. Юрий Абрамович Левитин; 28. joulukuuta 1912 Pultava – 26. heinäkuuta 1993 Moskova) oli neuvostoliittolainen, sitten venäläinen säveltäjä.
Levitin valmistui ensin Samari Savšinkin pianoluokalta ja sitten vuonna 1942 Dmitri Šostakovitšin sävellysluokalta Leningradin konservatoriosta. Häntä on usein käsitelty ensisijaisesti elokuvamusiikin säveltäjänä. Hän sävelsi musiikin muun muassa elokuviin Tsvetik-semitsvetik, Tihi Don, Ugrjum-reka, Kollegi ja Osvoboždenije. Lisäksi Levitinin tuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita, oratorioita, kantaatteja, sinfonioita ja konserttoja. Hän sävelsi myös monia jousikvartettoja.
Levitinin kappaleita lauloivat muiden muassa Jelena Kamburova, Mark Bernes, Ljudmila Zykina, Iosif Kobzon ja Alla Pugatšova. Hänen sävellystensä esityksiä ovat johtaneet muiden muassa kapellimestarit Jevgeni Mravinski, Aleksandr Gauk ja Gennadi Roždestvenski. Levitin esitti joitain säveltämiään lauluja pianistina laulusolisteina toimineiden Boris Geftin ja Jefrem Flaksin kanssa. Levitin asui vuodesta 1942 Moskovassa ja liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1947. Vuonna 1952 hän sai Stalin-palkinnon oratoriostaan Ogni nad Volgoi. Levitinille myönnettiin Venäjän SFNT:n kunniataiteilijan (1965) ja kansantaiteilijan (1980) arvonimet.
Aiheesta muualla

Juri Levitin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jämsänkosken Ilves

| Jämsänkosken Ilves |
| --- | --- |

Perustettu:  2. toukokuuta 1930
Paikkakunta:  Jämsänkoski, Jämsä
Värit:                
Lajit:  jalkapallo, hiihto, uinti, yleisurheilu, jääkiekko, pyöräily
Jämsänkosken Ilves (JIlves) on vuonna 1930 perustettu jämsänkoskelainen urheiluseura. Seuralla on toimintaa hiihdossa, uinnissa, yleisurheilussa, jääkiekossa, pyöräilyssä ja jalkapallossa.
Ilveksen jalkapallon edustusjoukkue pelaa kotiottelunsa Jukka Virtasen pallokentällä, ja sen joukkue nousi kaudelle 2016 sarjatason ylemmäs Kolmoseen. Ilves on pelannut Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla eli silloisessa Suomensarjassa yhteensä kahdeksan kautta vuosina 1963–1970. Vuosina 1974–1976, 1978, 1981–1983, 1985, 1990 ja 2012 joukkue pelasi Kakkosessa.
Maastohiihdossa Jämsänkosken Ilves on joukkueena 2010-luvulla vakiinnuttanut paikkansa kotimaansa eliitissä, ja on miesten viesteissä voittanut kaksi SM-hopeaa. Kontiolahden SM-kilpailuissa 2013 Ilves voitti parisprintin SM-kultaa.
Historia

Jämsänkosken Ilves perustettiin 2. toukokuuta 1930, kun noin 30 henkilöä kokoontui Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n klubille käynnistämään uudelleen Jämsänkosken VPK:n voimistelu- ja urheiluseuran järjestelmällisen toiminnan. Seura nimettiin Ilvekseksi kolme vuotta myöhemmin. Ensimmäinen puheenjohtaja oli maanviljelijä Väinö Mella.
Jalkapallo

Jalkapallo on kuulunut Ilveksen lajivalikoimaan perustamisvuodesta 1930 alkaen. Lajin nousun yhtenä mahdollistajana seurassa oli Yhtyneiltä Paperitehtailta saatu tuki. Ilves voitti vuonna 1935 Hämeen piirin mestaruuden ja Keski-Suomen piirin mestaruuden vuosina 1938–1939. Keski-Suomen piirin mestaruuden Ilves saavutti jälleen vuonna 1946, kun se voitti ratkaisevassa ottelussa Jyväskylän Palloilijat 2–1 Allan Salosen kahdella maalilla. Sen jälkeen menestys kuitenkin hiipui, jolloin Ilves pyrki uuteen nousuun käynnistämällä junioritoiminnan.
Ilves nousi 1960-luvun alussa ensin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Maakuntasarjaan ja vuonna 1962 toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Suomensarjaan. Joukkue sijoittui vuonna 1965 sarjan pohjoislohkossa toiseksi. Kaudella 1968 syyskierroksen alkaessa Ilves johti sarjaa. Lopulta sarjan voitti Kuopion Elo kolmen pisteen erolla Ilvekseen. Seuraavalla kaudella nousu Mestaruussarjaan oli vieläkin lähempänä, kun Ilves jäi läntisessä lohkossa jälleen toiseksi, nyt kaksi pistettä Tampereen Pallo-Veikkoja perässä.
1970-luvulla Ilves putosi II divisioonaan ja 1980-luvun lopulla jo IV divisioonaan. Seura yhdistyi Jämsän Pallon kanssa, mikä toi hetkeksi uutta nostetta, ja kauden 1989 päätteeksi Ilves nousi II divisioonaan. Joukkue putosi kuitenkin heti takaisin III divisioonaan.
Jämsänkosken Ilves teki 2000-luvulla pitkään hissiliikettä Kolmosen ja Nelosen välillä. Joukkue pelasi kaudella 2012 Kakkosessa, mutta putosi kauden jälkeen takaisin Kolmoseen.
Ilves voitti kauden 2018 Keski-Suomen Nelosen ja päätti ottaa vastaan sarjapaikan seuraavan kauden Kolmosesta. Seura kuitenkin luopui sarjapaikastaan helmikuussa 2019, minkä vuoksi se tiputettiin Keski-Suomen Vitoseen, jossa se otti kakkosjoukkue JIlves 2:n paikan.
Jääkiekko

Jämsänkosken Ilveksen jääkiekkojaosto on perustettu 1953. Junioritoiminta oli jo alusta alkaen toiminnan peruskivi. Hyvän juniorityön tuloksena JIlves pelasikin omilla kasvateillaan 60- ja 70-luvun aikana aina toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, eli silloisessa ”Suomen sarjassa”.
Sarjatason pudottua alemmas jääkiekkoinnostus hiipui 80-luvulla, mutta on nyt käynnistynyt uudelleen, kun kaikki Jämsänjokilaakson jääkiekkoseurat on yhdistetty JIlveksen nimen alle. Edustusjoukkueen lisäksi seuralla on kuusi juniorijoukkuetta, naisjoukkue sekä kakkosjoukkue. Tämän lisäksi seura on mukana Leijona-kiekkokoulussa. Harjoitukset ja pelit toteutaan kolmessa jäähallissa (Jämsä, Jämsänkoski, Länkipohja) sekä ulkojääkentillä.
Aiheesta muualla

Jämsänkosken Ilveksen sivut
JIlves jalkapallon sivut
http://www.jamsankoskenilves.fi/jaakiekko
Jämsänkosken Ilveksen jalkapallojoukkueen kotikenttä nimettiin Jukka Virtasen pallokentäksi heinäkuussa 2016.
Juho Ranto

Juho Ranto (s. 9. maaliskuuta 1987 Oulu) on suomalainen entinen [lähde? ] pesäpalloilija. Hänen kasvattajaseura on Koskenkorvan Urheilijat.
Superpesistä Ranto on pelannut Koskenkorvan ja JymyJussien riveissä. Runkosarjassa hän on pelannut 88 ottelua, joissa on lyönyt seitsemän ja tuonut 30 juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän keräsi pelaamissaan runkosarjan otteluissa 161. Superpesiksen pudotuspeleissä Ranto on pelannut 12 ottelua, joissa on tuonut kahdeksan juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän on kerännyt pudotuspeleissä kaikkiaan 27.
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-pronssi: 2007
Julkinen terveydenhuolto

Julkinen terveydenhuolto tarkoittaa sitä, että terveydenhuolto tuotetaan julkisena palveluna: se maksetaan kokonaan tai pääosin julkisista varoista, kuten veroista. Vastustajat (esimerkiksi uusliberalismin kannattajat) kutsuvat julkisesti rahoitettua terveydenhuoltoa usein sosialisoiduksi terveydenhuolloksi, kun taas kannattajat (kuten vasemmisto) käyttävät nimeä yleinen terveydenhuolto.
Julkinen terveydenhuolto nähdään keskeisenä osana yleistä kansanterveyttä ja hyvinvointivaltiota. Kaikkien hoitaminen varallisuudesta riippumatta estää esimerkiksi vakavien tartuntatautien leviämistä.
Julkinen terveydenhoito voidaan järjestää siten, että rahoituksen järjestää demokraattisesti valittu hallitus ja varsinaisen terveydenhoidon järjestää paikallishallinto (kunnat) tai yksityinen sektori. Valtio tai kunnat voivat vakuuttaa koko väestön tai velvoittaa kansalaiset ottamaan sairausvakuutuksen. Järjestelmä voi perustua myös vapaaehtoisuuteen, jolloin hoitoa tarvitsevat maksavat sairauskulunsa itse. Julkisen terveydenhuollon tehokkaimmasta rakenteesta on erimielisyyttä.
Suomessa terveydenhuolto hoidetaan siten, että kunnat ja valtio pitävät yllä terveyskeskuksia ja sairaaloita, ja sen lisäksi kansalaiset on vakuutettu sairauksien varalta Kansaneläkelaitokselle eli Kelalle. Lääkkeistä Kela maksaa osan, kuten myös yksityisten lääkärikeskusten ja -sairaaloiden palveluista. Julkisen sektorin terveydenhoitoa on vähennetty valtion säästöohjelmista johtuen. Yksityisen sektorin palvelut eivät ole kyenneet korvaamaan kaikkia julkisen sektorin palvelujen heikentämisiä (esimerkiksi mielenterveyshoito).
| Terveydenhoidon indikaattorit (2003-2004)> Maa | Terveydenhoidon indikaattorit (2003-2004)> Kulut $/a | Terveydenhoidon indikaattorit (2003-2004)> Julkisen  osuus | Terveydenhoidon indikaattorit (2003-2004)>  % BKT | Terveydenhoidon indikaattorit (2003-2004)> Lääkäreitä/ 1000 as | Terveydenhoidon indikaattorit (2003-2004)> Vuoteita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Yhdysvallat | 5 711 | 44,6 | 15,2 | 2,56 | 3,3 |
| Sveitsi | 3 776 | 58,5 | 11,5 | 3,61 | 5,9 |
| Saksa | 3 001 | 78,2 | 11,1 | 3,37 | 6,6 |
| Ranska | 2 902 | 76,3 | 10,1 | 3,37 | 7,6 |
| Kanada | 2 989 | 69,9 | 9,9 | 2,10 | 3,9 |
| Portugali | 1 791 | 69,7 | 9,6 | 3,42 | 3,6 |
| Belgia | 2 828 | 67,2 | 9,4 | 4,49 | 6,8 |
| Ruotsi | 2 704 | 85,2 | 9,2 | 3,28 | 3,0 |
| Tanska | 2 762 | 83,0 | 9,0 | 2,93 | 4,0 |
| Italia | 2 266 | 75,1 | 8,4 | 4,20 | 4,1 |
| Iso-Britannia | 2 389 | 85,7 | 8,0 | 2,30 | 4,0 |
| Japani | 2 244 | 81,0 | 7,9 | 2,00 | 13,0 |
| Espanja | 1 853 | 71,3 | 7,7 | 3,30 | 3,7 |
| Suomi | 2 108 | 76,5 | 7,4 | 3,10 | 6,9 |
Jorma Mylly

| Jorma Mylly |
| --- | --- |
 Jorma Mylly 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1948 Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  Valokuvaaja
Taiteilija
Ala:  Valokuvaus
Palkinnot
 Fotofinlandia-finalisti 1988 Iisalmen Kamera Biennalen voittaja 2001 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Jorma Mylly (s. 1948 Oulu) on oululainen valokuvaaja, joka tunnetaan sekä lehtikuvaajana että valokuvataiteilijana.
Jorma Mylly opiskeli vuosina 1977–1979 Limingan taidekoulussa, sekä sen jälkeen erilaisilla valokuvaus- ja multimediakursseilla.
Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Jorma Mylly piti vuonna 1975 Kokkolassa, otsikolla Ykspihlaja, katoava yhteisö. Sen jälkeen useita hänen näyttelyitään on ollut muun muassa Oulussa ja Rovaniemellä. Vuonna 1988 hänen näyttelynsä Tapahtumia oli Odessassa.
Useisiin valokuvauskilpailuihin osallistunut Jorma Mylly on ollut muun muassa Fotofinlandia-kilpailun finalisti ja Iisalmen Kamera Biennalen voittaja vuonna 2001. Hänelle myönnettiin vuonna 1987 Valtion valokuvataidetoimikunnan kolmivuotinen työskentelyapuraha.
Jorma Myllyn valokuvia on muun muassa Valokuvataiteen museon ja Pohjoisen valokuvakeskuksen kokoelmissa.
Tuotanto > Markkinakuvat

1980-luvun alussa Jorma Mylly löysi divarista markkinakuvaajan taustakankaan ja kiersi markkinoilla valokuvaamassa ihmisiä. Häneen vaikutti Tukholmassa näkemänsä näyttely, jossa Irving Penn oli käyttänyt taustakangasta 1940–50-luvuilla muotokuvissaan. Mylly rakennutti kuvausteltan ja kiersi pakettiautolla aluksi Kemin, Oulun ja Rovaniemen markkinoilla. Markkinakuvaaja otettiin innostuneesti vastaan ja välillä ihmisiä oli jonoksi asti. Markkinakuvausten pohjoisin paikka oli Utsoki ja itäisin Savonlinna.
Kuvausvälineenä Myllyllä oli palkkikamera, jossa oli polaroid-perä. Kuvattavat saivat mustavalkokopion ja Mylly negatiivin, josta saattoi vedostaa myöhemmin suuria kuvia. Jorma Myllyn projekti päättyi 1980-luvun lopulla. Hän järjesti markkinakuvistaan kolme näyttelyä.
Jorma Myllyn markkinakuvien tunnelma on arkisen arvokas. Niissä yhdistyy torikuvauksen pitkä traditio ja kuvaushetken pohjoissuomalainen todellisuus. Myllyn torikuvissa tallentuu läpileikkaus pohjoissuomalaisesta 1980-luvun yhteiskunnasta.
Tuotanto > Muut valokuvausprojektit

Toimiessaan lehtikuvaajana Jorma Mylly kyllästyi kuvaamaan esiintyjiä, joten hän käänsi kameran yleisöön ja löysi mielenkiintoisen maailman. Hän osallistui vappumarssille, jotta voisi kuvata katujen varsilla olevia ihmisiä. Mylly kuvasi Neuvostoliiton viimeisinä vuosina ja uuden Venäjän ensimmäisinä vuosina Voitonpäivän paraatien juhlahumua ja yleisöä Leningradissa ja Moskovassa.
Hän on kuvannut muita projektejaan muun muassa Marokossa. 1990-luvun alussa hän kuvasi drag-esiintyjiä Las Palmasissa. Näistä kuvista Jorma Mylly julkaisi kuvia teemalla "Lainahöyhenissä". Oulun taidemuseon kiertonäyttelynä oli hänen valokuviaan otsikolla Arjen ars vuosina 1995–1997. Vuonna 2001 hän kuvasi Kuubassa.
Jorma Mylly sanoo luottavansa Henri Cartier-Bressonin ratkaisevan hetken periaatteeseen, jossa valokuvaaja tallentaa sekunnin murto-osassa kohtensa tunteet ja hetken kauneuden itsensä unohtaen.
Aiheesta muualla

Jorma Myllyn verkkosivu