Finnfund
Historia > 1980–1999

Finnfund on perustettu vuonna 1980. Vuonna 1986 yhtiön toimitusjohtajana aloitti Markku Pekonen, joka oli toiminut Finnfundin apulaisjohtajana vuodesta 1981 lähtien. Yhtiössä oli tuolloin noin 15 työntekijää.
1980-luvulla yhtiö teki vuosittain  rahoituspäätöksiä noin 40-50 miljoonan markan arvosta.
Finnfundin tavoite oli rahoittaa kehitysmaihin perustettavia ja niissä toimivia yhteisyrityksiä sijoittamalla, lainaamalla ja takauksia antamalla sekä suuntaamalla varoja yritysten toiminnan aloittamiseen ja rahoittamalla kehitysmaissa toimivia kehityspankkeja. Finnfundin tuli lain mukaan toimia siten, että sen kautta välitetyt julkiset varat voitiin luokitella julkiseksi kehitysavuksi.
Vuoteen 1990 mennessä Finnfund oli rahoittanut 30 osakkuusyhtiötä kehitysmaissa. 220 miljoonasta markasta kolmannes oli osakepääomasijoituksia ja loput lainaa. Rahaston mukaan sen investointipanoksen myötä kohdemaahan tulee keskimäärin seitsenkertainen investointi. Finnfundin rahoittamiin osakkuusyhtiöihin oli sijoitettu yhteensä 1,6 miljardia markkaa. Suurin osa rahoitetuista hankkeista kohdistui raskaaseen metalliteollisuuteen, kun suomalaisten yritystentuotannollista toimintaa edistettiin kehitysmaissa. Käytänössä tämä tarkoitti esimerkiksi Koneen hissejä, Valmetin metsäkoneita ja Wärtsilän dieselvoimalaitoksia. Yhtiö arvioi, että jatkossa painoarvoa saavat myös kevyempi teollisuus ja palvelualat kuten matkailu.
Vuonna 1992 Finnfund alkoi tukea rahoitustoimintaa Itä- ja Keski-Euroopassa. Ensimmäiset hankkeet sijoittuivat Viroon, Venäjälle, Puolaan, Unkariin ja Tšekkiin. Yhtiö oli keskittynyt edistämään teollisuuden ja palvelualojen investointeja OECD-alueen ulkopuolelle eli Keski- ja Itä-Euroopan lisäksi myös Aasiaan, Latinalaiseen Amerikkaan, Afrikkaan ja Lähi-itään.
Finnfundin lisäksi valtion erityisluottolaitoksina toimivat Valtiontakuukeskus, Suomen Vientiluotto Oy ja Kera Oy.
Vuonna 1994 Finnfundilla oli eniten investointihankkeita Virossa, Venäjällä, Intiassa, Turkissa, Malesiassa ja Tunisiassa. Se aloitti toimintansa myös Etelä-Afrikassa.
Vuonna 1996 Finnfund työllistii 33 henkilöä ja sen tase oli noin miljardi markkaa. Yhtiö lainasi rahaa ulkomailta ja teki niihin liittyviä rahoituspäätöksiä vuosittain vajaan sadan miljoonan markan arvosta. Edullisin rahoituslähde yhtiölle olivat japanilaiset vakuutusyhtiöt, joilta sai lainaa pitemmäksi ajaksi ja edullisemmin kuin pankeilta.
Vuonna 1997 kauppa- ja teollisuusministeriö, valtiovarainministeriö, ulkoministeriö ja Suomen Pankki kävivät läpi valtion erityislaitosten tehtäviä ja työnjakoa. Selvitys koski Finfundin lisäksi Fideä, Keraa, Kera Start Fund of Keraa, Suomen Teollisuussijoitusta, Suomen Vientiluottoa sekä Valtiontakuukeskusta, mutta myös alueellisia pääomasijoitusyhtiöitä, joissa valtio oli mukana Keran ja Sitran kautta. Elokuussa virkamiestyöryhmä esitti, että valtion omistamat Kera, Takuukeskus, vientiluottojen korkotukia myöntävä Fide sekä kehitysmaihin erikoistunut Finnfund sulautetaan. Valtio hyväksyi esityksen ja päätti keskittää pääomasijoitustoiminnan Suomen Teollisuussijoitukseen ja Sitraan. Valtiovarainministeriön sekä kauppa- ja teollisuusministeriön suunnitelmien mukaan Finnfundista piti tulla valtion uuden erityisrahoituskonsernin tytäryhtiö, mutta kehitysyhteistyöministeri Pekka Haavisto ja Eurooppa-ministeri Ole Norrback halusivat pitää yhtiön itsenäisenä. Täyttä itsenäisyyttä oli kannatettu paitsi Finnfundin johdossa myös ulkoministeriön kehitysyhteistyöosastolla. Helmikuussa 1998 hallitus hyväksyi Keran ja Valtiontakuukeskuksen yhdistämisen. Finnfund aiottiin siirtää Veran osakkuusyhtiöksi, kun taas Fidestä tulisi Veran tytäryhtiö. Finnfundiin suunniteltiin kahta erillistä rahastoa, joista toinen keskittyisi kehitysmaihin ja toinen Suomen lähialueisiin.