stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olympian arkeologinen museo
Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Olympian pyhäkköalueelta esihistorialliselta ajalta myöhäisantiikkiin ja varhaiskristilliselle ajalle saakka käsittäen näin ajan 2000-luvulta eaa. 600-luvulle jaa. Kokoelmiin kuuluu muun muassa merkittävä veistoskokoelma, johon kuuluu eräitä Kreikan klassisen kauden taiteen mestariteoksia; samoin erittäin merkittävä pronssikokoelma, johon kuuluu noin 14 000 pronssiesinettä, mukaan lukien suuri joukko ihmis- ja eläinfiguriineja, sotilaiden sotavoittojen kunniaksi lahjoittamia aseita, sekä muita votiivilahjoja; sekä terrakottapatsaiden kokoelma.
Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa Praksiteleen Hermes eli Praksiteleen veistämä Dionysos-lasta kantavaa Hermestä esittävä veistos; Paionioksen Nike eli Paionioksen veistämä siivekästä voitonjumalatar Nikeä esittävä veistos, joka on vaikuttanut suuresti aiheen esityksiin myöhemmässä taiteessa; Zeuksen temppelin päätykolmiokoristelujen ja metooppien jäänteet, mukaan lukien länsipään ryhmän keskellä oleva nuorta Apollonia esittävä veistos; Heran temppelin, Metroonin ja Herodes Atticuksen Nymfaionin kuvapatsaat; Zeusta ja Ganymedestä esittävä patsas; sekä Miltiades nuoremman Marathonin taistelussa vuonna 490 eaa. käyttämä kypärä, jonka piirtokirjoitus ilmoittaa hänen antaneen sen taistelun jälkeen votiivilahjana Zeukselle.
Kokoelmat on järjestetty saleittain seuraavasti:
Sali 1: Esihistoria.
Sali 2: Pronssiesineiden kokoelma.
Sali 3: Terrakottapatsaiden kokoelma.
Sali 4: Suurten terrakottapatsaiden kokoelma.
Sali 5: Zeuksen temppelin päätykolmiokoristelut ja metoopit.
Sali 6: Paionioksen Nike.
Sali 7: Feidiaan työpaja.
Sali 8: Praksiteleen Hermes.
Sali 9: Hellenistisen ajan veistokset.
Sali 10: Nymfaion.
Sali 11: Metroon ja Heran temppeli.
Sali 12: Olympian viimeiset vuodet.
Museon sisätiloja.
Museon saviesinekokoelmia.
Museon lasiesinekokoelmia.
Pieniä votiivilahjoja Zeuksen alttarilta.
Naispuolinen siivekäs hahmo, noin 590–580 eaa.
Miltiades nuoremman kypärä Marathonin taistelusta, 490 eaa.
Zeus ja Ganymedes, n. 480 eaa.
Paionioksen Nike, n. 420 eaa.
Kuvanveistäjä Feidiaan oinokhoe Feidiaan työpajasta, 400-luku eaa.
Zeuksen temppelin länsipään päätykolmiokoristelua, 400-luku eaa.
Zeuksen temppelin itäpään päätykolmiokoristelua, 400-luku eaa.
Zeuksen temppelin Herakleen urotöitä esittävä metooppi: Hesperidien omena, 400-luku eaa.
Praksiteleen Hermes, n. 343 eaa.
Hellenistisen ajan figuriineja.
Härkää esittävä piirtokirjoituksella varustettu veistos Nymfaionista, 149–153 jaa.
Olympian kisojen voittajia esittävä roomalaisaikainen lattiamosaiikki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olympian arkeologinen museo Wikimedia Commonsissa
Museon pihaa.
Museon pohjapiirros.
Talk of the Town (Pretenders)

| ”Talk of the Town” Pretenders |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 1980
 Formaatti: 7" vinyyli
 Tuottaja(t): Chris Thomas
 Tyylilaji: rock, uusi aalto
 Kesto: 07.41
 Levy-yhtiö: Real
Pretendersin muut singlet
| ”Precious” 1980 | ”Talk of the Town” 1980 | ”Message of Love” 1981 |
Talk of the Town on brittiläisen Pretenders-yhtyeen kappale ja single vuodelta 1980. Singlen tuotti Chris Thomas ja äänitti Bill Price. Levy-yhtiö oli Real Records. Kansikuva on otettu Lontoossa Talk of the Townin edustalla.
Kappaleet

Talk of the Town – 3.12 (säv. Chrissie Hynde)
Cuban Slide – 4.28 (säv. C. Hynde, J. Honeyman Scott)
Ojoisten terveysasema

| Ojoisten terveysasema |
| --- | --- |
Osoite:  Veteraanipolku 1, 13600 Hämeenlinna
Sijainti:  Puistonmäki, Hämeenlinna
Koordinaatit:  61.0118°N, 24.4375°E
Ojoisten terveysasema
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ojoisten terveysasema on Hämeenlinnan Puistonmäen kaupunginosassa toimiva kaupungin terveysasema.
Terveysaseman naapureina sijaitsevat muun muassa palvelutalo Ilveskoti sekä Ojoisten lastentalo (mm. neuvola, päiväkoti ja luokka-asteiden 1-2 koulu).
Nullarborin tasanko

NASA - Visible Earth, Nullarborin tasanko (vaalea puoliympyrän muotoinen alue kuvan keskellä).
Nullarborin tasanko on laaja, kuiva ja lähes puuton tasankoalue Australian eteläosassa. Sana nullarbor on johdettu latinan sanasta null (ei mitään) ja arbor (puu). Aboriginaalit kutsuvat aluetta nimellä Oondiri, joka tarkoittaa vedetöntä. Nullarborin tasanko on myös maailman suurin kalkkikivikappale: sen pituus on noin 1 200 kilometriä, ja se ulottuu itä–länsi-suunnassa Etelä-Australian osavaltiosta Länsi-Australian osavaltioon.
Historia

Nullarborin tasangon ensimmäiset asukkaat olivat paimentolaisia, Spinifex-aboriginaaleja, jotka asuttivat alueen huolimatta pintaveden ja viljelyskelpoisen maa-alan puutteesta. Alueen keskimääräinen vuotuinen sademäärä on noin 200 millimetriä.
Eurooppalaiset uudisasukkaat päättivät ylittää aavikon huolimatta Nullarborin luontaisista esteistä. Vaikka Edward John Eyre kuvasi tasankoa äärettömäksi poikkeamaksi, läiskäksi luonnon kasvoilla ja paikaksi johon joutuu vain painajaisissaan, tuli hänestä vuonna 1841 ensimmäinen eurooppalainen, joka on ylittänyt tasangon.
Eyre lähti matkalleen Fowler's Baystä Etelä-Australiasta 17. marraskuuta 1840 yhdessä tutkimusmatkailija John Baxterin ja kolmen aboriginaalioppaan kanssa. Retkikunta joutui palaamaan takaisin Fowler's Bayhin, kun kolme retkikunnan kuormahevosista menehtyi nestehukkaan.
Retkikunta aloitti uuden yrityksen 25. helmikuuta 1841. Retkikunta saapui 29. huhtikuuta Caigunaan. Ruoan ja juoman puute aiheutti kapinan, ja kaksi aboriginaaleista surmasi Baxterin ja pakeni mukanaan retkikunnan elintarvikkeet. Eyre ja kolmas aboriginaali Wylie jatkoivat matkaa hankkien ruokaa aboriginaalien tavoin. Onnekseen he tapasivat Rossiterissa ranskalaisia valaanpyytäjiä, joilta he saivat elintarvikkeita. Retkikunta saapui määränpäähänsä kesäkuussa 1841.
Historia > Ydinkokeita

Spinifex-aboriginaalit pakotettiin muuttamaan kotialueiltaan, kun britit aloittivat ydinasekokeet Maralingassa 1950-luvulla. Aboriginaalit ovat saaneet korvauksia menetetyistä maista, ja useat ovat palanneet takaisin kotiseutunsa lähistölle. Osa alueen asukkaista ei kuitenkaan koskaan lähtenyt koealueen lähistöltä, sillä alueen eristäytyneisyyden vuoksi heitä ei voitu varoittaa kokeista.
Kulttuurillinen merkitys

Nullarborin ylittäminen on monille australialaisille kokemus Australian takamaista. Tienvarsien huoltamot ja levähdyspaikat myyvät tarroja ja kangasmerkkejä, jotka kertovat kantajansa ylittäneen aavikon. Tarrat ovat yleinen näky pitkiä matkoja tekevissä ajoneuvoissa.
Nullarborin ylittäminen oli nykyistä vaativampaa ennen 1950-lukua, sillä tuolloin tiet olivat päällystämättömiä sora- ja hiekkapolkuja. Teiden ja polkujen varsilla on edelleen nähtävillä rekkojen ja autojen hajonneita renkaita todisteina teiden vaaroista. Kansantarut ja kaupunkitarinat kertovat varoittavia esimerkkejä pitkän matkan ajoista ilman riittävää lepoa, ja rekkakuskeista jotka menettävät järkensä keskellä tasangon tyhjyyttä.
Kun päällystetty tie Nullarborin tasangon halki valmistui, liikenteeseen on ilmaantunut lukuisia eläkeläisten matkailuautoja ja -vaunuja. Yleensä eläkeläiset, joita paikallisesti kutsutaan harmaiksi nomadeiksi, liikkuvat yleensä neljän tai useamman auton ryhmissä. Tie on myös suosittu pyöräilykohde, joskin pyöräilijöitä kehotetaan äärimmäiseen varovaisuuteen, sillä he joutuvat jakamaan kapean tien jopa 40 metrin pituisten maantiejunien kanssa.
Nullarborin matkailullinen merkitys kasvoi, kun pitkänmatkan linja-automatkojen määrä alueella lisääntyi 1900-luvun lopulla. Vuodesta 1985 lähtien taloudelliset syyt kuten halvat lentolippujen hinnat ja kallis polttoaine kuitenkin aiheuttivat talousongelmia useille linja-autoyhtiöille. Yhtiöt joutuivat laskemaan hintojaan pystyäkseen kilpailemaan matkustajista, mutta vuonna 2005 eräs suurimmista yhtiöistä joutui lopettamaan Adelaiden ja Perthin välisen linjan.
Maantiede

Nullarborin alueen uskotaan olevan entistä merenpohjaa. Alueen uskotaan nousseen merestä noin 20–25 miljoonaa vuotta sitten mannerlaattojen liikkeiden myötä. Siitä lähtien tuulten ja sateiden aiheuttama eroosio on kuluttanut alueen lähes tasaiseksi.
Alueen kasvillisuus käsittää lähinnä matalakasvuisia pensaita. Nykyisin suuri osa tasangosta on kansallispuistoa. Alueella on myös runsaasti meteoriittien jäämiä, jotka ovat säilyneet hyvin kuivassa ilmastossa. Lukuisia meteoriitteja on löydetty Mundrabillan lähettyviltä, jotkin näistä ovat painoltaan useita tonneja.
Ilmasto

Nullarborin tasangolla vallitsee aavikkoilmasto ja erittäin kuivat olosuhteet. Päivällä keskilämpötila on +48.5 °C, kun yöllä lämpötila saattaa pudota nollan alapuolelle. Vuotuinen sademäärä Cookissa on 179,7 millimetriä.
Liikenne

Yhteydenpito mantereen itä- ja länsiosien välillä oli yksi itä–länsi-suuntaisen aavikon ylittämisen tuloksista. Kun Eyre todisti että tasangon ylittäminen oli mahdollista, aloitettiin lennätinlinjan rakentaminen. Linja valmistui kahden vuoden työn jälkeen vuonna 1877, ja se käsitti kahdeksan vahvistinasemaa. Linja oli käytössä lähes viisikymmentä vuotta, ja sen jäänteitä on yhä näkyvillä.
Trans-Australian Railway -rautatielinja halkoo Nullarborin tasankoa Kalgoorlien ja Port Augustan välillä. Rautatien rakentaminen aloitettiin 1917, jolloin kaksi rakennusryhmää aloittivat yhtä aikaa radan rakentamisen molemmista päistä. Ryhmät kohtasivat toisensa Ooldeassa, asumattomassa paikassa jossa oli saatavilla vettä. Liikenne alkuperäisellä radalla oli usein hidasta ja jopa vaarallista: lämpötilanvaihteluiden vuoksi rataan muodostui hellekäyriä, jotka saattoivat suistaa junan raiteilta. Kiskot ja ratapölkyt hautautuivat aavikon hiekkaan sekä sään että junien painon vaikutuksesta.
Kokonaan uudelleenrakennettu linjaus avattiin liikenteelle 1969. Uudelleenrakentaminen oli osa projektia, jonka tarkoituksena oli standardoida eri osavaltioissa käytetyt raideleveydet, jotta yhdysliikenne eri osavaltioiden ja rautateiden välillä olisi mahdollista. Ensimmäinen uutta rataosuutta käyttänyt juna saavutti Perthin 27. helmikuuta 1970.
Rataosuutta käyttää Indian Pacific -pikajuna, joka kulkee Perthistä Sydneyhin Adelaiden kautta.
Eyre Highway yhdistää Länsi-Australiassa sijaitsevan Norsemanin Port Augustaan valmistui 1941. Aluksi tie oli hädin tuskin ajopolku, mutta tie päällystettiin vaiheittain seuraavan kolmenkymmenen vuoden aikana. Viimeinen osuus päällystettiin vuonna 1976. Valtatie seurailee aavikon eteläreunaa, kun taas rautatie kulkee alueen halki.
Alueen tasaisuuden vuoksi Trans-Australia Railway pitää hallussaan maailman pisimmän suoran rataosuuden ennätystä. Radan pisimmän suoran pituus on 478 kilometriä, ja se on täysin suora. Eyre Highway pitää hallussaan Australian pisimmän päällystetyn tiesuoran ennätystä: pisin suora osuus on 146,6 kilometrin mittainen.
Asutus on muodostunut pääasiassa rautatien ja valtatien varsille. Valtatien varsilla paikalliset asukkaat saavat elantonsa pääasiassa matkailusta ja elintarvikehuollosta. Valtatien varren pikkukylät sijaitsevat yleensä 100–200 kilometrin välein.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nullarbor Net
Across The Nullarbor Travel story by Roderick Eime
Eyre Bird Observatory
Climate charts
Mundrabilla meteorite information
Nullarbor Plain xeric shrublands (World Wildlife Fund)
Nullarborin tasankoa nähtynä Indian Pacific -pikajunasta.
Oi rakas Jeesus, milloin saavutkaan

Oi rakas Jeesus, milloin noudat sä on ruotsalaisen kansakoulunopettaja  Nils Frykmanin kirjoittama hengellinen laulu. Sen on suomentanut O. H. Jussila vuoden 1916 Siionin lauluihin.
Julkaistu

Siionin laulut nro 259
Sions Sånger nro 318 O Jesu kär, när vill du hämta mig
Sions Sånger och Psalmer nro 33
Songs and Hymns of Zion nro 573 O Jesus dear, when wilt Thou come for me
Hymns and Songs of Zion nro 527 Beloved Jesus, when will that day be
Talkeetna

| Talkeetna |
| --- | --- |
 Talkeetnan pääkatu

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Alaska
Piirikunta:  Matanuska-Susitna
Hallinto:  
 – Pormestari:  Stubbs
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  111,2 km²
 – Josta vettä:  3,6 km² 
Korkeus:  106 m
Väkiluku (2010):  876
 – Väestötiheys:  7,88 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Talkeetna on väestönlaskennallinen asuinpaikka, joka sijaitsee Yhdysvaltojen Alaskassa. Talkeetnan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 876.
Talkeetnassa ei ole kunnallishallintoa, vaan se kuuluu Matanuska-Susitnan hallintoalueeseen. Talkeetnalla on kuitenkin oma valtuustonsa, joka edustaa sitä hallintoalueen asioissa. Päätösvaltaa valtuustolla ei ole. Valtuusto on valinnut Talkeetnalle kunniapormestarin, joka on ollut vuodesta 1997 lähtien kissa nimeltään Stubbs.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Talkeetna Wikimedia Commonsissa
Pormestari Mr. Stubbs the Cat.
Oi säästöpankin virkailija, oi rakastettuni

| Oi säästöpankin virkailija, oi rakastettuni |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Veikko Kerttula
Käsikirjoittaja:  Matti-Juhani Karila
Kuvaaja:  Reijo Elo
Lavastaja:  Asko Apajalahti
Pääosat:   Timo Virkki  Marja-Leena Kouki 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Oy Mainos-TV-Reklam Ab
Ensi-ilta:  24. joulukuuta 1976
Kesto:  58 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oi säästöpankin virkailija, oi rakastettuni on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1976. Elokuva on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n Teatterituokio-ohjelmapaikalla 24.12.1976.
Elokuvassa Aatos on eronnut avioliitostaan ja lähtee viettämään joulua onnellisena ja vapaana. Muistot entisestä kuitenkin yllättävät hänet.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Timo Virkki  | … |  Aatos   |
|  Marja-Leena Kouki  | … |  yläkerran Marja   |
|  Katariina Rinne  | … |  Aatoksen vaimo   |
|  Aapo Vilhunen  | … |  huoltomies   |
|  Martti Kuisma  | … |  työtoveri   |
|  Esko Mattila  | … |  naapuri   |
Super Mario RPG: Legend of the Seven Stars

| Super Mario RPG |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Square
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Chihiro Fujioka ja Yoshihiko Maekawa
Tuottaja:  Shigeru Miyamoto
Säveltäjä:  Yōko Shimomura
Pelisarja:  Mario
Julkaistu:  JP 9. maaliskuuta 1996NA 13. toukokuuta 1996
Lajityyppi:  roolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: K-A  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 3
Alusta:  SNES, Virtual Console
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Super Mario RPG: Legend of the Seven Stars on Squaren kehittämä ja Nintendon julkaisema roolipeli, joka on julkaistu vuonna 1996 SNESille. Peli kuuluu Mario -pelisarjaan, ja se julkaistiin Virtual Console -latauspelipalveluun vuonna 2008.
Peli

Pelissä liikutaan Mario-hahmolla ympäri pelimaailmaa. Viholliset ovat näkyvissä kentällä ja taistellakseen niitä vastaan on Marion osuttava niihin. Tämä mahdollistaa sen, ettei pelaajan ole pakko taistella jokaista vihollista vastaan, vaan hän voi väistellä niitä hyppien ja kiertäen.
Peli > Taistelumekanismi

Taistelumekanismi on samanlainen kuten esimerkiksi Pokémon-sarjan peleissä. Pelaaja valitsee hyökkäyksen ja kohteen vuorollaan, jonka jälkeen vihollinen toteuttaa oman hyökkäyksensä. Erinäiset erikoisiskut tarvitsevat myös eräänlaisia taikakukkia, joita ilman iskuja ei voi toteuttaa. Pelaajan pitää myös tehdä erinäisiä näppäinyhdistelmiä tietyssä hyökkäyksen vaiheessa aiheuttaakseen enemmän vahinkoa. Kuten monissa muissakin roolipeleissä, esineillä on suuri merkitys taistelun kulussa, eli niitä käytetään eri tarkoituksiin, kuten parantamaan hahmoa, sen tehoa, tai nostamaan taikakukkien määrää.
Juoni > Hahmot

Pelissä on viisi taisteluissa käytettävissä olevaa hahmoa:
Mario, joka pelissä ei päästä ääntäkään vaan esittää kaikki asiansa pantomiimina.
Mallow, ihmismäinen pilvi, joka luulee pelin alussa olevansa nuijapää. Hän lähti Marion mukaan, kun hänen kasvattajansa Frogfucius  kertoi hänelle, ettei hän ole nuijapää.
Geno, puinen nukke, joka sai elämänsä pudonneesta tähdestä Rose Townissa.  Hänen oikea nimensä on ♥♪!?, joka on vaikea lausua Marion puhumalla kielellä, joten hän otti puisen nuken nimen.
Bowser, Marion arkkivihollinen, joka menetettyään linnansa liittyy Marioon saadakseen sen takaisin.
Prinsessa Toadstool, joka liittyy Marioon pelastuttuaan tornissa asuvalta Boosterilta, joka yritti naida hänet.
Pelin päävihollinen, nimeltään Smithy, pitää majaansa tehtaassa, joka on yhteydessä Marion maahan miekan kautta, joka pelin alussa iskeytyy Bowserin linnaan. Smithy on kiinnostunut tähden paloista, joita hakemaan hän lähettää useita alaisiaan. Voimakkaimpia näistä ovat muun muassa Mack, Bowyer, Yaridovich, sekä Axem Rangers. Muita vihollisia ovat muun muassa Croco, joka ryöstää kolikon Mallowilta, Belome on hirviö, joka vartioi useita reittejä sekä Valentina, joka tulee Nimbus Landista lemmikki dodonsa kanssa ja rakastuu Boosteriin.
Muita hahmoja ovat muun muassa Sienivaltakunnan kansleri, joka on erityisen huolissaan Prinsessa Toadstoolista. Toad on Marion ystävä, joka antaa neuvoja ympäri maailmaa. Yoshi, joka elää saarella nimeltään Yo'Ster Isle, joka tarvitsee Marion apua poistaakseen Bosherin vallasta. Jonathan "Johnny" Jones, joka on merirosvohai, majanaan hänellä on uponnut laiva, häntä vastaan on Marion taisteltava saadakseen luottamuksen. Luigia ei nähdä pelissä, mutta hän vilahtaa pelin lopputeksteissä.
Juoni > Tarina

Peli alkaa siitä, kun Mario on jälleen kerran pelastamassa Prinsessa Toadstoolia ilkeän Bowserin kynsistä. Mario taistelee Bowseria vastaan ja voittaa, mutta ennen kuin hän ehtii pelastaa prinsessan, rysähtää katon läpi valtava miekka (nimeltään Exor) ja kaikki kolme lentävät kauas pois.
Mario lentää omaan taloonsa ja huomaa, ettei Bowserin linna ollut ainoa, joka rikkoontui miekan iskusta, myös taianomainen Star Road on hajonnut seitsemään kappaleeseen. Mario saa tehtävän, hänen on pelastettava prinsessa sekä kerättävä tähden kappaleet uudelleen. Matkalla hän kohtaa neljä muuta hahmoa ja paljon vihollisia. Sivutehtäviä on muun muassa auttaa Mallowia löytämään oikeat vanhempansa, auttaa Genoa kokoamaan Star Road uudelleen, etsiä Prinsessa Toadstool sekä auttaa Bowseria saamaan linnansa takaisin
Kuvakaappaus pelin taistelutilasta.
Susanna Laaksonen

| Susanna Laaksonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Susanna ”Sussu” Laaksonen
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1970 (ikä 54) Taivassalo
Käsikirjoittaja
Alma mater:  Miamin yliopisto, Taideteollisen Korkeakoulun elokuvataiteen osasto
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Susanna ”Sussu” Laaksonen (s. 2. huhtikuuta[lähde? ] 1970 Taivassalo) on suomalainen käsikirjoittaja. Hän on kirjoittanut muun muassa Pelkovaara-televisiosarjan sekä ollut mukana kirjoittamassa televisiosarjoja Käenpesä ja Salatut elämät.
Opiskelu ja ura

Laaksonen opiskeli aluksi englantilaista filologiaa, kirjallisuustiedettä ja filosofiaa Turun yliopistossa, minkä jälkeen hän opiskeli stipendeillä Miamin yliopistossa ja suoritti siellä alemman korkeakoulututkinnon elokuva-, televisio- ja radiotuotannossa. Hän oli sen jälkeen työharjoittelussa New Yorkissa ja tultuaan takaisin Suomeen hän opiskeli Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolla ja valmistui sieltä taiteen maisteriksi käsikirjoittamisen alalta.
Laaksonen on kirjoittanut Pelkovaara-nimisen televisiosarjan ja ollut mukana kirjoittamassa Käenpesä- ja Salatut elämät -sarjoja. Hän on kirjoittanut myös teatteriin näytelmiä, kuten Tumma nainen joka sai kantaesityksensä helsinkiläissä KokoTeatterissa 2001, ja kääntänyt KokoTeatterissa esitetytyn yhdysvaltalaisen Sam Shepardin kirjoittaman Shokkitiloja-näytelmän suomeksi. Elokuvakäsikirjoituksia hän on tehnyt muun muassa Omar Elvis (1996) -dokumenttielokuvaan ja fiktiiviseen lyhytelokuvaan Vartija (1999). Laaksonen on kirjottanut yhdessä Salatuissa elämissä Laura Kivirantaa näyttelevän Piitu Uskin kanssa keittokirjan Salatut (keittiö) elämät (2001).
Laaksonen on toiminut myös muissa elokuva-alan tehtävissä, esimerkiksi tuotantoassistenttina, kuvaussihteerinä ja järjestäjänä.
Kirjat

Uski, Piitu & Laaksonen, Susanna: Salatut (keittiö) elämät.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26206-4.
Vapaan kirjoittajan anatomia.  (Esseekokoelma)  Aviador, 2023.  ISBN 978-952-381-186-7.
Aiheesta muualla

Lahdensivu, Mika: Pelkovaaralla on kiinteä yhteys nettiin Ilta-Sanomat.  9.2.2004. Viitattu 29.10.2020.
Laaksonen, Susanna: Rikollinen vastaa Salatuista elämistä Helsingin Sanomat.  21.9.1999. Viitattu 29.10.2020.
Susanna Kuparinen

| Susanna Kuparinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Susanna Maria Kuparinen
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1974 (ikä 50) Lahti
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  teatteriohjaaja ja toimittaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Susanna Maria Kuparinen (s. 4. maaliskuuta 1974 Lahti) on suomalainen teatteriohjaaja ja toimittaja.
Kuparinen on opiskellut Teatterikorkeakoulun ohjaajalinjalla. Hän on ohjannut muun muassa kohua herättäneet Eduskunta- ja Valtuusto-näytelmät. Ne ovat lajityypiltään dokumenttiteatteria, jossa näytelmien repliikit on otettu suoraan virallisista asiakirjoista. Helsingin kunnallispolitiikkaa käsittelevä Valtuusto-trilogia esitettiin Ylioppilasteatterissa vuosina 2008–2010. Eduskunta-näytelmät esitettiin Ryhmäteatterissa vuosina 2011 ja 2012. Kuparisen työparina niiden suunnittelussa oli Jari Hanska. Syyskuussa 2015 sai ensi-iltansa itsenäinen Eduskunta-trilogian kolmas osa, joka käsittelee Sipilän hallitusta.
Kuparinen työskenteli aiemmin Voima-lehden toimittajana ja toimituspäällikkönä. Hän irtisanoutui muun toimituksen mukana syksyllä 2014 päätoimittajan erottamisen jälkeen. Kuparinen oli myös yksi Ylen Pressiklubi-ajankohtaisohjelman vaihtuvista vakiovieraista.
Vuonna 2013 Kuparinen sai työryhmänsä kanssa Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-tunnustuksen Eduskunta II-näytelmästä. Helmikuussa 2014 Naistoimittajat ry valitsi hänet Vuoden kellokkaaksi. Joulukuussa 2014 Kuparinen sai opetus- ja kulttuuriministeriön Suomi-palkinnon yhteiskunnallisen teatterin tekemisestä.
Tunnustukset

Lumilapio-palkinto 2013, Eduskunta II-näytelmä, Ryhmäteatteri
Valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha 2021