stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Renault RS16
Tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Renault | Renault | P |  | AUS | BHR | CHN | RUS | ESP | MON | CAN | EUR | AUT | GBR | HUN | GER | BEL | ITA | SIN | MAL | JPN | USA | MEX | BRA | ABU | 8 | 9. |
| 2016 | Renault | Renault | P |  Kevin Magnussen | 12 | 11 | 17 | 7 | 15 | Kesk. | 16 | 14 | 14 | 17† | 15 | 16 | Kesk. | 17 | 10 | Kesk. | 14 | 12 | 17 | 14 | Kesk. | 8 | 9. |
| 2016 | Renault | Renault | P |  Jolyon Palmer | 11 | DNS | 22 | 13 | 13 | Kesk. | Kesk. | 15 | 12 | Kesk. | 12 | 19 | 15 | Kesk. | 15 | 10 | 12 | 13 | 14 | Kesk. | 17 | 8 | 9. |
| 2016 | Renault | Renault | P |  Sergei Sirotkin |  |  |  | TD |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | TD |  | 8 | 9. |
| 2016 | Renault | Renault | P |  Esteban Ocon |  |  |  |  | TD |  |  |  |  | TD | TD | TD |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 | 9. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Renault RS16 Wikimedia Commonsissa
Autot, jotka kilpailivat Formula 1 -kaudella 2016
Mercedes F1 W07 Hybrid
Ferrari SF16-H
Williams FW38
Red Bull RB12
Force India VJM09
Renault RS16
Scuderia Toro Rosso STR11
Sauber C35
McLaren MP4-31
Manor MRT05
Haas VF-16
Ria

| Riia, Ria |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  Riia: 2. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Maria tai Viktoria
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Riia ja Ria ovat naisen etunimiä. Ne ovat Maria-nimen lyhentymiä. Vuodesta 2010 alkaen Riian nimipäivää vietetään suomenkielisessä kalenterissa 2. heinäkuuta. Riia mainitaan myös mahdollisena lyhennyksenä nimestä Viktoria. Espanjan kielessä Ria tarkoittaa virtaa. Suomessa Rian on vuoden 2019 loppuun mennessä saanut nimekseen 661 ja Riian noin 1050 naista.
Tunnettuja Riia- ja Ria-nimisiä

Ria Baran (1922–1986), saksalainen taitoluistelija
Ria Berg, suomalainen antiikintutkija
Ria Karjalainen (s. 2002), suomalainen jalkapalloilija
Ria Kataja (s. 1975), suomalainen näyttelijä ja saunaterapeutti
Riia-Rosa Koskelainen (s. 1987), suomalainen uimari
Ria Ojala (s. 2002), suomalainen pesäpalloilija
Riia Pallari (s. 2003), suomalainen alppihiihtäjä
Ria Percival (s. 1989), uusiseelantilainen jalkapalloilija
Ria Ruokonen, suomalainen maisema-arkkitehti
Ria Stalman (s. 1952), alankomaalainen kiekonheittäjä
Ria Visser (s. 1961), alankomaalainen pikaluistelija
Ria Wägner (1914–1999), ruotsalainen toimittaja ja kirjailija
Ria Öling (s. 1994), suomalainen jalkapalloilija
Riia ja Ria taiteilijanimenä

Ria Bartok, oik. Marie-Louise Pleiss, ranskalainen yé-yé-laulaja
Merenneito Riia, oik. Anni Perttula, suomalainen viihdetaiteilija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ria Wikimedia Commonsissa
Rainer Hiltunen

Aarno Rainer Hiltunen (s. 23. joulukuuta 1966 Oulu) on suomalainen juristi, joka on toiminut tasa-arvovaltuutettuna vuodesta 2023 alkaen.
Hiltunen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Lapin yliopistosta vuonna 1995. Hän on toiminut muun muassa SETAn pääsihteerinä 1996–2002 ja työskennellyt vähemmistövaltuutetun ja yhdenvertaisuusvaltuutetun toimistossa. Tasa-arvovaltuutettuna hän aloitti huhtikuussa 2023.
Reparation Is Due

| Repertion Is Due Muszamil |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 19. syyskuuta 2006
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Brian Perera, Phantom, Mike Dean
 Tyylilaji: rap
 Levy-yhtiö: X-Ray, Cleopatra
Muszamilin muut julkaisut
| Hell Razed Us 2002 | Repertion Is Due 2006 |   |
Deparation Is Due on rap-artisti Muszamilin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 19. syyskuuta 2006.
Kappaleet

| # | Nimi | Vierailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Outlaw, Outlaw |  |  |
| 2 | Mr. Musza Mil |  |  |
| 3 | Hollywood | Napoleon, Val Young, Triple 7 |  |
| 4 | Last Day of Our Lives | Hussler Russel |  |
| 5 | Still Busting | Makaveli, Hassachi Ryda |  |
| 6 | Interlude / Political Soldiers | Hassachi Ryda, Makaveli |  |
| 7 | Seike | Malcolm X |  |
| 8 | No Reason | Stevie Wonder |  |
| 9 | Let It Go | Teddy Pendergrass |  |
| 10 | Don't Need None | Val Young, T. Scott |  |
| 11 | Make a Change | Napoleon, Rey Chester |  |
| 12 | Interlude / Thug Life Outlaw | Gritty Outlaw, Cabo |  |
| 13 | Dirty Game: Gritty Outlaw | Napoleon, Seal, Ya Yo, Akwylah |  |
| 14 | Can't Deny It | Hassachi Ryda |  |
Aiheesta muualla

Reparation Is Due discogs.com -sivustolla
Risto Vuorinen

Risto Antero Vuorinen (s. 17. huhtikuuta 1933 Lahti) on suomalainen mäkihyppääjä.
Vuorinen sijoittui Falunin MM-kilpailuissa 1954 mäkihypyssä 12:nneksi. SM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuonna 1954. Hän oli 10. tammikuuta 1954 Moskovan mäkikilpailussa kolmaskymmenestoinen. Kanadassa Vuorinen voitti Revelstoken kilpailun vuonna 1958. Hän voitti myös Vikersundin ja Lahden mäissä tammikuun kisoissa. Ansioistaan hän on saanut Lahden Hiihtoseuran kultaisen ansiomerkin. Seuratasolla hän edusti Lahden Hiihtoseuraa ja Södertäljen Suomalaista Hiihtoseuraa.
Vuorinen oli ammatiltaan hioja. Hän muutti myöhemmin Ruotsiin. Hänen vaimonsa Eini Vuorinen (o.s. Oksanen) voitti pujottelussa viisi Suomen-mestaruutta.
Repa puskee sisulla

| Repa puskee sisulla |
| --- | --- |
Kirjailija:  Väinö Riikkilä
Kieli:  suomi
Genre:  nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1966
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  136
ISBN:  ei käytössä v. 1966
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Repa puskee sisulla on Väinö Riikkilän viimeinen Viimeiset kaanit -porukan kuvaus. Siinä Repa ja Väiski -kirjasta tuttu Repa Vänni aloittaa aikuisen elämän karulla tavalla. Kirjan eri luvuissa Repa tutustuu eri töihin ja kuvauksissa on toistoja Riikkilän muista kirjoista ja hänen elämästään. Repa puskee sisulla on voinut olla Riikkilän omaelämäkerran harjoitusversio.[lähde? ]
Rinspeed

Logo
Rinspeed sQuba Bodenseen automessuilla 2008
Rinspeed on sveitsiläinen autonvalmistaja, jonka on perustanut Frank Rinderknecht vuonna 1979.
Yritys on jokavuotinen esittelijä Geneven autonäyttelyssä. Sen alaa ovat konseptiautot sekä muiden automerkkien kuten Lotuksen ja Porschen modifiointi ja "tuunaus". Yritys ei varsinaisesti pyri suurtuotantoon.
Erityisiä Rinspeedin luomuksia ovat sQuba ja Splash, jotka ovat amfibiomalleja, maakaasukäyttöinen "Swarowskin kristallein" koristeltu Bedouin sekä vuonna 2009 lanseerattu iChange-sähköauto, jossa on litiumioniakku ja jonka 150 kilowatin sähkömoottori lupaa huippunopeudeksi 220 kilometriä tunnissa.
Aiheesta muualla

Rinspeed Kotisivu
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Televisioteatteri

Televisioteatterin ensimmäiset näyttelijät vuonna 1961: vasemmalta Matti Oravisto, Ville-Veikko Salminen, Toivo Mäkelä, Emma Väänänen, Mai-Brit Heljo, Mauno Hyvönen, Marita Nordberg ja Liisi Tandefelt.
Televisioteatteri on Yleisradion osasto, joka tuottaa televisioon televisioelokuvia, -näytelmiä ja -sarjoja. Yleisradio aloitti säännöllisesti lähetettävät teatterilähetykset keväällä 1959 silloisella Suomen Televisio -kanavalla. Yleisradion televisioteatteri perustettiin elokuussa 1961. Yleisradio osti vuonna 1964 Tesvision ja Tamvision ja Suomen Television nimi muutettiin nimelle TV-ohjelma 1 ja Tesvisio-Tamvisio sai oman kanavansa nimellä TV-ohjelma 2. Kakkoskanavalle perustettiin Tampereelle oma teatteritoimitus vuonna 1966. Lisäksi Yleisradiolla oli omana ohjelmaryhmänään toimiva ruotsinkielinen televisioteatteri, TV-teatern.
Lisäksi muuta televisioteatterituotantoa Yleisradion tv-kanaville toi vuonna 1965 perustettu Oy Mainos-TV-Reklam Ab, joka vuokrasi Yleisradiolta lähetysaikaa ja tuotti oman MTV-teatterinsa kautta tv-elokuvia ja -näytelmiä sekä tv-sarjoja. MTV-teatterin tuotanto siirtyi pois Yleisradion tv-kanavilta MTV:n perustaessa oman MTV3-kanavansa vuonna 1993.
Alussa televisioteatteri oli pääasiassa tyyliltään televisiodraamaa, joka koostui studioissa monikameratuotantona tehdyistä televisionäytelmistä, mutta myös suorien teatteriesitysten taltioinneista. 1960-luvun loppupuolelta lähtien tuotanto painottui televisioelokuviin. Lisäksi tuotantoon kuului moniosaisia sarjadraamoja, tanssia, oopperaa ja runomonologeja. Ohjelmisto koostui kahdesta perustyypistä: noin kahden tunnin mittaisista tv-elokuvista tai -näytelmistä sekä lyhyemmistä pienoisnäytelmistä.
Televisioteatteri oli etenkin 1970-luvulla poliittisesti sävyttynyt, ja tuotti yhteiskunnallisia revyitä.
Vuosina 1969–1991 TV1:n televisioteatteri tuotti 43 elokuvaa muun muassa Kunnon kino -esityssarjaan. Eniten niitä syntyi vuonna 1988, jolloin tehtiin 11 lyhyttä fiktiota.
Digitaalitelevision aikakaudella Yle Teema -kanava on tuottanut teatteriesityksiä yhteistyössä perinteisten teatterien kanssa.
1960-luku

1960-luvulla televisiotetterin tuottamat ohjelmat olivat monipuolisia ja pyrkimyksenä oli tuottaa "kaikkea kaikille". Ohjelmistoon kuului niin antiikin näytelmiä, kuin myös suomalaisia klassikkonäytelmiä, kirjallisuuden klassikoita Suomesta ja maailmalta sekä moderneja näytelmiä. Televisioelokuvia valmistui keskimäärin yksi viikossa. Vuosina 1960 ja 1965 Yleisradio järjesti kaksi käsikirjoituskilpailua, joilla pyrittiin saamaan uusia alkuperäiskäsikirjoituksia ohjattaviksi televisoon.
Vuonna 1967 televisioteatteria uudistetiin palkkaamalla nuoria tekijöitä. TV1:n teatterijohtajaksi noussut Timo Bergholm pyrki tuomaan teatteritoimitusta lähemmäksi journalismia ja hän halusi sen tuotannon käsittelevän yhteiskunnallisia aiheita yhdessä kanavalla esitettyjen journalististen ohjelmien kanssa.
1970-luku

1970-luvulla televisioteatterin tuotanto painottui kotimaisiin draamoihin, mutta ohjelmistossa oli myös kansainvälisiä klassikoita ja nykytuotantoa. Suosittuja aiheita olivat suomalaiskirjailijoiden tuotannot, kuten Veli-Matti Saikkosen ohjaama, Veijo Meren romaaniin pohjautuva Manillaköysi (1976) sekä poliittiseen lähihistoriaan liittyvät aiheet, kuten tv-sarja Sodan ja rauhan miehet (1978).
Teatteripäälliköitä

Stig Törnroos (TV1)
Hannu Leminen (TV1)
Timo Bergholm (TV1)
Tauno Yliruusi (TV2)
Reima Kekäläinen (TV2)
Eero Silvasti (TV2)
Carl Mesterton (TV-teatern)
Näyttelijöitä

Asta Backman (1963–1967)
Markku Blomqvist (1981–)
Mai-Brit Heljo (–1967)
Kari Franck (1967–)
Helge Herala (–1967)
Mauno Hyvönen
Kaarlo Juurela (1963–1967)
Yrjö Järvinen (1963–)
Tarja Keinänen (1981–)
Rauno Ketonen (1963–1967)
Liisamaija Laaksonen (1963–)
Iris-Lilja Lassila (1963–)
Oiva Lohtander
Toivo Mäkelä
Vesa Mäkelä (–1981)
Marita Nordberg (–1967)
Pirkko Nurmi (–1981)
Matti Oravisto
Risto Palm (1963–)
Sulevi Peltola (1981–)
Paavo Pentikäinen (1963–)
Anja Pohjola (1963–)
Ville-Veikko Salminen
Irma Seikkula (1963–1981)
Pehr-Olof Sirén (1963–1981)
Maija-Leena Soinne (–1967)
Tauno Söder (1963–)
Liisi Tandefelt (–1963)
Tarja-Tuulikki Tarsala (1963–)
Ulf Törnroth (1967–)
Birgitta Ulfsson
Uolevi Vahteristo (1963–1967)
Emma Väänänen
Ohjaajia

Eila Arjoma
Eija-Elina Bergholm
Timo Bergholm
Mirjam Himberg
Mauno Hyvönen
Matti Ijäs
Hannu Kahakorpi
Titta Karakorpi
Reima Kekäläinen
Veikko Kerttula
Pekka Koskinen
Åke Lindman
Carl Mesterton
Rauni Mollberg
Jarmo Nieminen
Tuija-Maija Niskanen
Jotaarkka Pennanen
Veli-Matti Saikkonen
Tom Segerberg
Jukka Sipilä
Sirppa Sivori-Asp
Matti Tapio
Seppo Wallin
Kuvaajia

Antero Takala
Dokumenttielokuvia

Suomen suurin teatteri – TV-teatterin historia (2011)
Aiheesta muualla

Suomen suurin teatteri, 3-osainen dokumenttisarja Televisioteatterista. Yle Areena.
Rick Majerus

| Rick Majerus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Rick Majerus
Syntynyt: 17. helmikuuta 1948 Sheboygan, Wisconsin
Kuollut: 1. joulukuuta 2012 (64 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Valmennusura
1971–1983 1983–1986 1986–1987 1987–1989 1989–2004 2007–2012:   Marquetten yliopisto (apuv.)  Marquetten yliopisto  Milwaukee Bucks  Ballin osavaltionyliopisto  Utahin yliopisto  Saint Louisin yliopisto
Rick Majerus (17. helmikuuta 1948 Sheboygan – 1. joulukuuta 2012 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen koripallovalmentaja.
Ura

Majerus toimi ensimmäistä kertaa päävalmentajana Marquetten yliopistossa toimittuaan ensin kaksitoista vuotta yliopistojoukkueen apuvalmentajana. Hän lähti joukkueesta vuonna 1986 ja toimi kauden 1986–1987 Milwaukee Bucksin apuvalmentajana. Tällöin Bucks eteni pudotuspeleihin asti. Yhden kauden jälkeen hän palasi takaisin yliopistokoripalloon ja siirtyi Ballin osavaltionyliopiston päävalmentajaksi. Vuonna 1989 Majerus liittyi Utahin yliopistoon, jossa hän toimi viisitoista vuotta päävalmentajana. Hän lopetti tehtävissä vuonna 2004, mutta palasi takaisin päävalmentajahommiin siirryttyään Saint Louisin yliopiston päävalmentajaksi vuonna 2007.
Renita Garard

| Mitalit> Maa:   Australia.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Australia> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | Maahockey |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | Maahockey |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Dublin 1994 | Maahockey |  |
|  Kultaa | Utrecht 1998 | Maahockey |  |
Renita Maree Garard (o.s. Farrell, s. 30. toukokuuta 1972 Townsville, Queensland, Australia) on australialainen maahockeypelaaja. Hän voitti olympiakultaa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000 sekä maailmanmestaruuden Dublinissa 1994 ja Utrechtissa 1998.
Renita Garardin aviomies on Atlantassa 1996 maahockeyssa pronssia saavuttaneen Brendan Garardin isä.
Rahaliitto

Rahaliittoja:
  EUR Euro
  USD Yhdysvaltain dollari
  CHF Sveitsin frangi
  INR Intian rupia
  AUD Australian dollari
  XCD Itä-Karibian dollari
  ZAR Etelä-Afrikan randi
  XOF Länsi-Afrikan CFA-frangia
  XAF Keski-Afrikan CFA-frangia
  XPF CFP-frangi
Rahaliitto on järjestelmä, jossa useammalla maalla on yhteisessä käytössä oleva raha.
Raha voi olla kokonaan yhteinen niin, että osallistuvilla mailla ei ole maakohtaisesti omia valuuttoja ja niiden seteleitä ja kolikoita. Taloudelliselta painoarvoltaan suurin tällainen nykyinen rahaliitto on Euroopan talous- ja rahaliitto EMU, joka käyttää valuuttanaan euroa. Euroopan unionin sisällä on euroalue, johon EU:n 27 jäsenmaasta kuuluu 17 vuonna 2013. Yhteinen valuutta euro on korvannut 12 kansallista valuuttaa vuoden 1999 alussa ja myöhemmin viisi lisää. Rahaliiton ulkopuolelle ovat jääneet mm. Britannia, Ruotsi ja Tanska. Länsi-Afrikan entisissä Ranskan siirtomaissa on yhteinen ns. CFA-frangi. Yhteisrahoja on suunniteltu lisäksi ainakin Pohjois-Amerikkaan ja Afrikkaan kauppaliittojen yhteyteen.
Toinen rahaliiton muoto on, että osallistuvilla mailla on nimellisesti omat valuuttansa ja omat setelinsä ja kolikkonsa, mutta olennaista on, että kyseiset valuutat on sidottu arvoltaan toisiinsa kiinteästi (yleensä samanarvoisina, mutta ei välttämättä). Setelit ja kolikot voivat käydä ristiin osallistuvissa maissa, mutta tämäkään ei kuitenkaan ole välttämätön rahaliiton ominaisuus, vaan käteisen käyttö voi olla alueellisesti rajattua. Esimerkkinä nimellisesti eri valuuttojen rahaliitosta olivat Belgian frangi ja Luxemburgin frangi ennen näiden maiden siirtymistä euroon: frangit olivat nimellisesti eri valuuttoja, mutta kiinteästi samanarvoiset, ja kummassakin maassa oli omat setelit ja kolikot, mutta ne kävivät ristiin maksuvälineinä molemmissa maissa.
Rentarō Mikuni

Rentarō Mikuni 1950-luvun aikoihin.
Rentarō Mikuni (jap. 三國連太郎, 20. tammikuuta 1923 – 14. huhtikuuta 2013), oikealta nimeltään Masao Satō (jap. 佐藤政雄),  oli japanilainen näyttelijä. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1951 Zenmassa ja otti roolihahmonsa nimen taiteilijanimekseen. Hän voitti uransa aikana kolme Japanin akatemian palkintoa.
Näyttelijä Kōichi Satō on Rentarō Mikunin poika.
Elokuvia

Burmalainen harppu (Burma no tategoto, 1956), osat 1 ja 2
Sieppaus (Shiiku, 1961)
Harakiri (Seppuku, 1962)
Shiro Tokisada: kristitty kapinallinen (Amakusa Shirō Tokisada, 1962)
Kwaidan – kauhun kasvot (Kaidan, 1964)
Matka yksinäisyyteen (Tabi no omosa, 1972)
Yön kasvot (Fukushū suru wa ware ni ari, 1979)
Minun poikani (Musuko, 1991)
Aiheesta muualla

Rentaro Mikuni Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Rainer Kaufmann

Rainer Kaufmann (2017)
Rainer Kaufmann (s. 6. kesäkuuta 1959) on saksalainen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa ovat Die Apothekerin (1997) ja Marias letzte Reise (2005).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rainer Kaufmann Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tarnogski Gorodokin piiri

Tarnogski Gorodokin tai Tarnogan piiri (ven. Та́рногский райо́н, Tarnogski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Sen pinta-ala on 5 200 neliökilometriä. Asukkaita on 14 300 henkeä (vuonna 2010).
Maantiede

Tarnogski Gorodokin piiri sijaitsee Vologdan alueen koillisosassa. Se rajoittuu idässä Vologdan alueen Njuksenitsan, etelässä Totman ja lännessä Verhovažjen piireihin sekä pohjoisessa Arkangelin alueeseen. Pinta-alasta 75 % on metsää ja 5,8 % suota. Suurimmat joet ovat Kokšenga ja Suhonan sivujoki Uftjuga. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, hiekka ja sora.
Historia

Seudun venäläisasutus on syntynyt 1200-luvulla, jolloin Rostovin ja Suzdalin seudun asukkaat pakenivat mongolivalloittajia pohjoisen metsiin. Jo sitä ennen alue oli joutunut Novgorodin valtapiiriin. Novgorodilaisten perustama puinen Kokšengan eli Tarnogski Gorodokin linnoitus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1453. 1600-luvulla seudun kautta kulki tärkeä kauppareitti Vologdasta Arkangeliin. Pietarin kaupungin perustamisen jälkeen se menetti taloudellisen merkityksensä. Vagan (nykyisen Šenkurskin) kihlakuntaan vanhastaan kuulunut alue liitettiin vuonna 1796 Vologdan läänin Totman kihlakuntaan. Vuonna 1929 perustettiin Pohjoisen aluepiirin Vologdan piirikuntaan kuulunut Kokšengan piiri, jonka keskuspaikka oli Tarnogski Gorodok. Vuonna 1931 se liitettiin Njuksenitsan piiriin, josta seuraavana vuonna erotettiin osa Totman piiriin. Vuonna 1935 perustettiin Tarnogski Gorodokin piiri, joka vuonna 1937 liitettiin Vologdan alueeseen. Vuosina 1962–1965 siihen kuului myös Njuksenitsan piiri.
Hallinto ja kunnat

Piirin päämiehenä ja piirihallinnon johtajana toimii vuonna 2009 valittu Sergei Gusev. Päättävä elin on 15-jäseninen piirin edustajainkokous.
Piiriin kuuluu kuusi maalaiskuntaa: Ilezski Pogost, Markuševski (keskuspaikka Zaretšje), Spasski (Nikiforovskaja), Tarnogski Gorodok, Verhovski Pogost ja Zaborski (Krasnoje). Hallinnollinen keskus on Tarnogski Gorodok, josta on 339 kilometriä alueen pääkaupunkiin Vologdaan. Kyliä on yhteensä 365. Kaupunkiväestöä ei ole.
Liikenne ja talous

Tarnogski Gorodokista on maantieyhteys Njuksenitsaan Totman ja Veliki Ustjugin väliselle valtatielle. Pohjoisessa tie jatkuu Arkangelin alueelle Oktjabrskin taajamaan. Lähin rautatieasema on Oktjabrskin lähellä sijaitseva Kostylevo. Linja-autoliikennettä hoitaa kunnallinen yritys Tarnogskoje ATP.
Talous perustuu metsäteollisuuteen ja maanviljelyyn. Puunhankintaa ja -jalostusta harjoittavat Ustjanski LPK, Lomovatka-les, Verhovažjeles, Tarnoga-les sekä lukuisat yksityisyrittäjät, joilla on paljon pieniä sahalaitoksia. Maatalousyrityksiä on 16. Niistä 13 harjoittaa maidon, kaksi lihan ja yksi kananmunien tuotantoa. Maatalouden taantuminen jatkuu edelleen. Elintarviketeollisuutta edustavat Tarnogski maslozavodin meijeri, Krasnojen kylässä toimiva, lähinnä leipomotuotteita ja limonadia valmistava Tarnogski pištšekombinat sekä Tarnogski Raipo -kulutusosuuskunnan ja muutaman pienyrityksen leipomot. Vähittäiskauppaa harjoittaa kulutusosuuskunta sekä joukko yksityisyrittäjiä.
Koulutus, kulttuuri ja sosiaaliala

Piirissä on 17 lastentarhaa, kaksi esikoulua, kolme alakoulua, kuusi peruskoulua ja kuusi keskikoulua. Niiden lisäksi toimii lasten luomistyön keskus, taidekoulu ja urheilukoulu.
Piirin kulttuuritalossa toimii mm. kansanteatteri, kansantanssiyhtye, venäläinen kansankuoro, lasten teatteristudio ja kirjallisuusseura. Perinteisen kansankulttuurin keskukseen kuuluu lukuisia harrastajaryhmiä ja folklorekoulu. Kirjastolaitos käsittää keskuskirjaston ja 19 haaraosastoa. Tarnogski Gorodokin perinteisen kansankulttuurin museo esittelee pohjoisvenäläisten talonpoikien elämää, käsityöammatteja, perinteitä ja aineellista kultturia. Sen yhteydessä toimii Ugrjumovin opettajaperheen kotimuseo.
Terveyspalvelut käsittävät piirin keskussairaalan ja poliklinikan, kolme paikallissairaalaa ja 26 ensiapuasemaa. Sosiaalipalveluja tarjoavat sosiaalipalvelukeskus, lasten turvakoti ja vanhainkoti. Alhaisen elintason takia varsinkin lapsiperheiden avuntarve on keskimääräistä suurempi, eikä vanhusten ja vammaisten hoitoon ole voitu panostaa riittävästi.
Matkailu ja nähtävyydet

Matkailijoille on tarjolla seudun nähtävyyksiä ja kansankulttuuria esitteleviä päiväretkiä. Nähtävyyksiin kuuluvat Ilezski Pogostin, Potski pogostin ja Tjuprihan kylien kirkot, Tiunovskoje svatilištšen muinainen palvontapaikka, Malahov borin luonnonmuistomerkki, kauppias Šabanovin talo Krasnojen kylässä, Peršinskajan kylän ulkomuseo, Ilezski Pogostin ja Kriuljan tšasounat, taiteilija Jedemskin talo Vanevskajassa, kansantaiteilija Tutudžanin talo Sergijevskajassa sekä pyhät lehdot ja Zaretšjen pyhä lähde. Tarnogski Gorodokissa on kaksi pientä hotellia. Tarjolla on myös yksityisiä majoituspalveluja. Kunnan alueella on muutamia kahviloita, ruokaloita ja baari.
Tiedotusvälineet

Piirin paikallislehti on Tarnogski Gorodokissa kahdesti tai kolmesti viikossa ilmestyvä Kokšenga.
Aiheesta muualla

Tarnogski Gorodokin piirin sivusto (venäjäksi)
Tarnogski Gorodokin piiri Vologdan alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Babajevo •
Babuškin •
Belozersk •
Grjazovets •
Harovsk •
Kadui •
Kirillov •
Kitšmengski Gorodok •
Mežduretšje •
Nikolsk •
Njuksenitsa •
Šeksna •
Sjamža •
Sokol •
Tarnogski Gorodok •
Totma •
Tšagodoštša •
Tšerepovets •
Tšerepovets •
Ustjužna •
Ust-Kubinskoje •
Vašk •
Veliki Ustjug •
Verhovažje •
Vologda •
Vologda •
Vožega •
Vytegra
Tarnogski Gorodokin piirin sijainti Vologdan alueella.
Kartta Tarnogski Gorodokin piirin kunnista.
Risto Vuorimies

Risto Vuorimies (s. 3. huhtikuuta 1948) on suomalainen valokuvaaja, muusikko ja musiikkitoimittaja.
Vuorimies on kuvannut levyjen kansia Love Recordsin artisteille ja yhtyeille, esimerkiksi Hurriganesille, Dave Lindholmille, Rauli Badding Somerjoelle ja Mikko Alatalolle.
1970-luvun alussa Vuorimies opiskeli valokuvausta Tukholmassa Anders Petersenin johdolla. Opiskelutoverinsa Ben Kailan kanssa Vuorimies kuvasi tuolloin ruotsinsuomalaisia maahanmuuttajia. Itsenäisyyspäivänä 1972 kuvista koottiin Helsingin Vanhalle ylioppilastalolel näyttely ja parikymmentä vuotta myöhemmin tehtiin valokuvateos Siirtosuomalainen (Musta Taide, 1994), joka toi tekijöille valokuvataiteen valtionpalkinnon.
Vuorimies on jäsenenä vuonna 1973 perustetussa SAFTRA-valokuvaosuuskunnassa, jonka muut jäsenet ovat Ben Kaila, Timo Kelaranta, Matti Koivumäki ja Veli-Heikki Uusitupa.
Vuorimies on suuri kuubalaisen musiikin ystävä ja hän on laulanut ja soittanut Septeto Son -yhtyessä sekä tehnyt radio-ohjelmia nimellä Papá Montero.
Teoksia

Baila, baila : kuubalaisen tanssin käsikirja, yhdessä Sanna Kuusiston kanssa, VAPK 1991
Siirtosuomalainen, yhdessä Ben Kailan kanssa, Musta Taide 1994
Ganes : valokuvia Hurriganesista, yhdessä Ben Kailan, Henrik Schüttin ja Harri Haanpään kanssa, Johnny Kniga 2006
Hirvi, älä tule tielle ja muita suomalaisia vinyylilevynkansia, Johnny Kniga 2008, ISBN: 978-951-0-33876-6
Hurriganes - Pyörremyrsky, Mistake Media 2023