stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johan Molander
Opiskelu ja vuodet Ilomantsin kirkkoherrana > Molander jättää Ilomantsin

Porvoossa hiippakunnan papisto oli kokoontunut maaliskuussa 1817 viettämään uskonpuhdistuksen 300-vuotisjuhlaa. Kaunopuheinen ja viehättävä Johan Molander esiintyi juhlassa useaan kertaan. Hänen johtamiskykynsä tunnettiin niin Porvoon kuin Kuopion ajoilta. Ei siis ihme, jos häntä ajateltiin Magnus Jacob Alopaeuksen seuraajaksi 1818, todennäköisesti piispavainajan omasta esityksestä. Johan Molander sai 21. elokuuta 1818 Porvoon tuomiokapitulin välityksellä Armollisen Majesteetin suoman professorin arvonimen, mikä enteili uutta virkaa.
Lyhyen Zacharias Cygnaeus nuoremman piispankauden jälkeen Molanderin virallinen nimitys Porvoon piispaksi tapahtui 21. tammikuuta 1821 ja muutto huhtikuun aikana. Marianpäivänä hän piti lähtösaarnansa. Kirkolla pidetyssä pitäjänkokouksessa lautamies Adam Ryynänen merkitytti puheen pöytäkirjaan:
»Sen eropuheen johdosta, jonka kontrahtirovasti, professori ja ritari Molander on meille pitänyt – ehkä viimeisen Ilomantsin kirkossa – nyt saatuaan keisarilta määräyksen korkeampaan virkaan, on murheellista kadottaa opettaja, joka kaksi vuosikymmentä kuin hellä isä on käsitellyt, lohduttanut onnettomia, puolustanut syyttömästi vainottuja, pelastanut hätää kärsiviä ja ollut köyhien ja orpojen varma turva.Moni meistä on nauttinut näistä hyvistä töistä ja olisimme kiittämättömiä, ellemme tunnustaisi sitä huolenpitoa ja monenlaista uhrausta, jota herra professori on osoittanut seurakuntaa ja pitäjää kohtaan.»
Tämän jälkeen seurakuntalaiset sanoivat yhtyvänsä Ryynäsen sanoihin sanoen, ”etteivät osanneet olla kyllin kiitollisia.”
Valinta Porvoon piispaksi

"Kokenut, hyväntahtoinen ja työtovereiden kunnioittama" Molander valittiin piispaksi papiston melkein yksimielisellä tuella 21.1.1821. Vaikka hän olikin autonomian ajan Pohjois-Karjalan merkittävimpiä pappeja, piispana hän kuitenkaan ei itsenäisyydeltään kohonnut edeltäjiensä Magnus Jacob Alopaeuksen ja Zacharias Cygnaeus nuoremman tasolle vaan pyrki olemaan valtion uskollinen alamainen ja toteutti niitä käskyjä, joita sai Pietarista. Tämä asenne tulee hyvin esille hänen suhteessaan Savon herätysliikkeisiin, joihin hän suhtautui korostetun nuivasti ja joita hän virkaintoisesti hän asettui vastustamaan.
Uskonnollista kuohuntaa Savossa

Paavo Ruotsalaisen ja Henrik Renqvistin toiminta aiheutti kuohuntaa Savossa ja Pohjois-Karjalassa. Liperiin 1817 kirkkoherran apulaiseksi nimitetty Renqvist oli joutunut riitoihin esimiehensä rovasti Peranderin kanssa, jonka valituksista alkoi 1820 prosessi Porvoon tuomiokapitulissa, Tällöin rovasti pyysi Porvoon tuomiokapitulilta apulaisen vaihtamista. Tuomiokapituli määräsi Ylä-Karjalan lääninrovastin Samuel Kiljanderin panemaan 1821 Liperissä toimeen rovastintarkastuksen Renqvistin asiassa. Kiljanderin arvio Renqvistista oli kielteinen, samoin nimismies Steniuksen.
Nilsiässä puolestaan heränneet valittivat piispalle kappalainen Arvid Sireliuksen toimista. Valituskirjelmän oli allekirjoittanut neljä talonpoikaa, ensimmäisenä Paavo Ruotsalainen. Kirjelmässä vedottiin keisariin, joka oli antanut oikeuden luterilaisen uskon harjoittamiseen. Sireliusta syytettiin oikeitten kristittyjen häpäisemisestä, sillä hän oli saarnoissaan ja lukukinkereillä panetellut ja sadatellut heränneitä ja oli jopa eräissä kinkereissä käynyt kiinni ruotivaivaiseen Juhana Martikaiseen ja puistellut häntä siksi, että tämä kuului heränneisiin.
Uskonnollista kuohuntaa Savossa > Molander tuomiokapitulissa

Kiljander piti lausunnossaan Renqvistä sopimattomana papin tehtäviin ja epäili heränneiden liikkeen saattavan helposti hairahtua rikollisuuteen. Tähän Renqvist vastasi kirjelmällä, jonka kaksi liperiläistä talonpoikaa toi 11.4.1821 tuomiokapitulin istuntoon. Kirjoituksissaan hän hyökkäsi selvin sanoin Peranderia vastaan sekä vaati parempaa tarkastusta. Perander puolestaan vihjaisi Renqvistin liikkeen olevan kasvamassa hallitsemattomaksi kansanliikkeeksi. Kun siis tuomiokapitulin istunnossa 24.10.1821 Renqvistin asian käsittelyä johti ensi kerran Porvoon uusi piispa Johan Molander oli uskonnollinen asia saanut myös yhteiskunnallisen luonteen  ja myöhemmin piispa pelkäsi jopa mahdollista kapinan puhkeamista. Vaikka Renqvista kuultiin tuomiokapitulissa, se päätti tutkituttaa syytteet myös käräjillä, sillä tuomiokapitulilla ei ollut oikeutta itse kuulla todistajia.
Liperistä oli myös tihkunut huhuja luterilaisen papiston sekaantumisesta ortodoksiseen sielunhoitoon. Molander piti tähän toimintaan syyllisenä Renqvistiä ja kutsui tämän 1822 puhutteluun.
Uskonnollista kuohuntaa Savossa > Piispantarkastuksen seurauksia

Iisalmeen, Nilsiään ja Liperiin tekemänsä tarkastusretken jälkeen piispa Molander korjasi omakätisesti tarkastuspöytäkirjan ja lähetti raportin valtiosihteeri Rehbinderille Pietariin. Piispa ehdotti, että harhaan johdettuja seurakuntalaisia kohdeltaisiin lempeästi, mutta Renqvist pitäisi siirtää pois seurakunnasta. Kun Molander vielä huomautti, että apupappi tulisi aiheuttamaan levottomuutta, mihin tahansa seurakuntaan hänet siirrettäisiin, hän itse asiassa vihjaisi, että Svartholman linnan saarnaajan toimi olisi Renqvistille sopiva.
Rehbinder esitteli asian keisarille 2.8.1823 Molanderin linjan mukaisesti. 3.9.1823 keisarillinen kirje saapui Porvooseen ja tuomiokapituli peruutti hallinnollisena asiana Renqvistin virkanimityksen Liperiin, mutta uudeksi sijoituspaikaksi keisari määräsi Porvoon, jossa Renqvist olisi tuomiokapitulin ja piispan välittömässä valvonnassa. Käskykirjeen toimeenpano kuitenkin viivästyi useita kuukausia,sillä Molander ei ollut kovin innokas ottamaan vaikeasti valvottavaa apupappia Porvooseen.
Muutoin piispa noudatti Pietarista saamaansa ohjetta suhtautua ymmärtävästi Pohjois-Savon heränneisiin, mutta sitäkin ankarammin Liperin apupappiin Henrik Renqvistiin, jonka toiminnan katsottiin murentavan papiston arvovaltaa ja synnyttävän pelättyä epäjärjestystä seurakunnassa.
Piispa ja kuuliaisuus keisarille

Piispa Molanderin toiminta Savon piispantarkastuksen aikana ja sen jälkeen oli ollut Renqvistin oikeutta loukkaava, varsinkin kun joukossa oli todistamattomia syytöksiä. Hänen toimintansa ei kuitenkaan ollut laitonta, sillä piispa oli vastuussa keisarille hiippakuntansa papiston ja kansa lojaalisuudesta. Molanderin suosittama ratkaisu (Svatrholmin vankeus) saattoi olla valtioviisasta, mutta samalla siinä uhrattiin Renqvistin oikeusturva, kun hänellä ei ollut mahdollisuuksia puolustautua syytöksiä vastaan. Kauko Pirisen mukaan piispan toiminta ei kuitenkaan ollut laitonta, vaikka Molanderin suositusten mukaisesti Renqvistista tehtiin toisille papeille varoittava esimerkki. Molander kirjoitti kenraalikuvernööri Zakrevskille Renqvistin tulleen tunnetuksi "uskonnollisten levottomuuksien johtajana", mikä lausuma dekabristikapinan jälkeisenä aikana aiheutti epäluuloa ja herätti kysymyksen, oliko Renqvist rukoilevaisten salaseuralainen vai vallankumouksellinen. Venäjällä asenne lahkolaisia vastaan oli jyrkän kielteinen, sillä monet keisarikunnan liikkeet olivat kääntyneet valtiovaltaa vastaan.
Pyrkiessään osoittamaan auliuttaan kenraalikuvernöörille piispa ajautui huomaamattaan umpikujaan. Molander sai lokakuussa 1825 Zakrevskilta salaisen määräyksen, ettei Renqvist saanut poistua Porvoosta. Koska kapitulilla ei kuitenkaan ollut oikeutta määrätä virantoimituserossa olevan pappismiehen olinpaikkaa, Renqvist kutsuttiin tammikuussa 1826 ainoastaan saamaan tiedon kenraalikuvernöörin kirjeestä. Näin piispan ja kapitulin ei tarvinnut ottaa vastuuta määräyksen laillisuudesta. Zakrevskin toimintaa leimaa tuona aikana muukin lainvastaisuus, jolla hän yritti päästä eroon ministerivaltiosihteeri Rehbinderistä.
1830 Johan Molander piti Helsingin Nikolainkirkon (nyk. tuomiokirkko) peruskiven muuraustilaisuudessa puheen, josta kiteytyneesti on luettavissa hänen suhteensa maalliseen valtaan. Ajan poliittinen kuohunta Euroopassa oli kiihkeää, ja piispa korostikin kirkon vastavallankumouksellista tehtävää. Etelä-Euroopan katolisissa maissa ilmenevää kuohuntaa Molander piti selvänä osoituksena katolisen kirkon pyrkimyksestä vääränlaiseen poliittiseen valtaan. Luterilaisuuden tunnusomaiseksi piirteeksi hän esitti esivallan kunnioittamisen ja uskollisuuden hallitsijaa kohtaan.
Molander suhteutettuna aikaansa

Piispa Molanderin toimintaa voi hyvällä syyllä kritisoida liiasta myöntyväisyydestä hallitsijaa kohtaan. 1800-luvun alun vuosikymmeninä hän ei ollut kuitenkaan ainoa, joka huolestui herätysliikkeiden vaikutuksesta. Lönnrot kävi hyökkäykseen heränneitä vastaan, koska nationalistisesta näkökulmasta körttiläisyys kävi yhä vaarallisemmaksi. Joulukuussa 1837 itse kansallisrunoilija Runeberg yhtyi tähän. Hän kirjoitti kansallismielisten äänenkannattajaan Helsingfors Morgonblad -lehteen artikkelisarjan "Vanhan puutarhurin kirjeitä". Ilmiannot Raamatun väärintulkitsijoista työllistivät niin kenraalikuvernööri Mensikovia kuin sisäasiainministeri Bludoviakin.
Fredrik Cygnaeus kirjoitti vuonna 1837 Molanderia ylistävän muistorunon.
Perhesuhteet

Piispa Molanderin ansioista hänen vanhin poikansa korotettiin 14.8.1830 aatelissäätyyn. Molander oli kahdesti naimisissa. Ensimmäinen puoliso oli serkku Fredrika Lovisa Tawast (k. 1827), Magnus Fr. Tawastin ja Maria Elisab. Molanderin tytär. Toinen puoliso 1829 ensimmäisen vaimonsa sisarentytär Fredrika Charlotta Aminoff (k. 1872). Hänellä oli ensimmäisestä avioliitosta viisi lasta:
Runoilija- ja taidemaalariveljesten Lennart Forsténin ja Torsten Wilhelm Forsténin äiti Maria Charlotta Molander (1790–1857), asessori Johan Fredrik Molander (1793–1842), Ilomantsin kappalainen ja vuodesta 1837 kirkkoherra Karl August Molander (1795–1858),  Aurora Fredrika Järnefelt, o.s. Molander (1800–1868) ja Sulkavan seurakunnan kirkkoherra Klas Magnus Molander (1803–1886).
Paavo Ruotsalainen
Mecano

Mecano oli madridilainen popyhtye, joka oli aktiivinen vuosina 1981–1993 ja 1998. Ryhmän jäseniä olivat Ana Torroja, Nacho Cano, ja José Maria Cano. Ryhmä hajosi 1998 jäsenien ryhtyessä soolourille. Yhtye on tunnettu muun muassa hitistä ”Hijo de la Luna”.
Aiheesta muualla

Ana Torroja Virallinen sivu - Ana torroja
Mecano Virallinen sivu - Mecano
Karrigan

| karrigan |
| --- | --- |
 Karrigan Mälmössä vuonna 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Finn Andersen
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1990 (ikä 34)
Kansalaisuus:   Tanska  Saksa
Ammatti:  ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  karrigan
Aktiivisena:  2006–
Nyk. joukkue:  FaZe Clan
Rooli:  Pelin sisäinen johtaja (In-game leader)
Peli:  Counter-Strike 2
Mestaruudet:  mm. PGL Major Antwerp 2022, Intel Grand Slam Season 4, ELEAGUE Premier 2017, IEM Katowice 2022,
Ammattilaisjoukkueet

 2012–2013 :  Mouz
 2013 :  fnatic
 2013 :  Playing Ducks
 2013 :  n!faculty
 2014 :  Reason
 2014 :  Copenhagen Wolves
 2014 :  Mouz
 2014–2015 :  Team Dignitas
 2015 :  Team SoloMid
 2015–2016 :  Team Questionmark (?)
 2016 :  Astralis
 2016–2018 :  FaZe Clan
 2019 :  Team EnVyUs
 2019–2021 :  Mouz
 2021– :  FaZe Clan
Palkinnot
 2× HLTV-MVP, HLTV TOP 20 -sijoitus 
Finn ”karrigan” Andersen (s. 14. huhtikuuta 1990) on tanskalais-saksalainen Counter-Strike 2 -ammattilainen. Hän on pelannut kapteenina vuodesta 2021 FaZe Clanille. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaimmista kapteeneista.
Andersen on voittanut urallaan merkittävimpänä major-turnauksen, PGL Major Antwerpin vuonna 2022. Hänet valittiin maailman kahdeksanneksi parhaaksi pelaajaksi vuonna 2011.
Ura > Alkuvuodet (2006–2014)

Andersen aloitti kilpailullisen uransa vuonna 2006 Counter-Striken parissa. Hän pelasi vuosien varrella useissa alemman tason joukkueissa. Vuonna 2010 hän kuitenkin siirtyi Full-Gamingiin, joka oli hänen ensimmäinen suurempi sopimuksensa. Hän pelasi joukkueessa hetken aikaa, kunnes siirtyi Mouziin. Hän oli joukkueessa kaksi vuotta, kunnes siirtyi Global Offensiveen, jossa hänen ensimmäinen joukkueensa oli fnatic. Hän edusti samana vuonna myös joukkueita Playing Ducks ja n!faculty.
Andersen siirtyi tammikuussa 2014 Reason-joukkueeseen, josta edelleen Copenhagen Wolvesiin saman vuoden heinäkuussa. Lokakuusta joulukuulle hän edusti suureimmaksi osaksi uudestaan Mouzia, kunnes vaihtoi vielä saman vuoden puolella Team Dignitakseen.
Ura > Ensimmäiset menestysvuodet (2015–2017)

Andersen liittyi alkuvuodesta 2015 Team SoloMidiin, kun se hankki Dignitaksen joukkueen. Joukkue voitti maaliskuussa merkittävän PGL Championship Series Kick-off Season -turnauksen. Joukkue jatkoi voittaen FACEIT League 2015 Stage 1 Finals -turnauksen toukokuussa, ja Andersen valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Voitosta huolimatta hänen keskiarvonsa oli sekä semifinaalissa että finaalissa joukkueen toisiksi paras. Semifinaalissa hän sai 46 tappoa ja finaalissa 61 tappoa. Joukkue tuli sijalle 3.–4. vuoden merkittävimpiin lukeutuneesta turnauksesta, ESL One Colognesta. SoloMidin jäsenet erosivat joukkueesta ja edustivat hetken aikaa Team Questionmark -tai ?-nimellä.
Team Questionmarkin joukkue perusti uuden joukkueen Astraliksen tammikuussa 2016. Andersen liittyi FaZe Claniin lokakuussa korvaten Fabien ”⁠kioShiMa⁠” Fieyn. Joukkue muun muassa tuli sijalle 3.–4. ELEAGUE Season 2 -turnauksesta vuoden lopussa.
FaZe aloitti vuoden 2017 vahvasti voitolla SL i-League StarSeries Season 3 Finals -turnauksesta. Andersenin turnauksen paras ottelu oli semifinaali HellRaisersia vastaan, missä hänen keskiarvonsa 1,08 oli joukkueen keskitasoa. Joukkue jatkoi syyskuussa voittaen ESL One New York 2017:n. Andersen oli finaalissa joukkueensa keskitasoa 1,25 keskiarvollaan. Hän sai yhteensä 49 tappoa ja kuoli 30 kertaa. Tappomäärä oli yhdellä alhaisempi kuin vastustajien parhaalla pelaajalla. Joukkue voitti noin kuukauden kuluttua myös ELEAGUE CS:GO Premier 2017 -turnauksen ja sai palkinnoksi puoli miljoonaa dollaria. Andersen pelasi itselleen joukkueen toisiksi parhaimman sijan puolivälierissä ja finaalissa mutta taipui semifinaalissa heikoimmaksi. Joukkue voitti vuoden lopussa edelleen ECS Season 4 Finals -turnauksen. Andersen sai finaalissa Mouzia vastaan 73 tappoa ja kuoli yhtä monta kertaa.
Ura > Menestys jatkuu (2018–2020)

FaZe sai tammikuussa 2018 hopeaa merkittävästä ELEAGUE Major: Boston -turnauksesta, kun se hävisi Cloud9-joukkueelle finaalissa. Seuraavaksi joukkue voitti toukokuussa IEM Sydneyn. Andersen oli semifinaalissa joukkueen toisiksi paras ja ylipäätään kolmanneksi paras. Hän sai semifinaalissa muun muassa tärkeän kolmen tapon pistoolikierroksen ja toisen kolmen tapon kierroksen, mikä johti joukkueen kierrosvoittoon. Finaalissa Andersen pelasi itsensä heikoimmalle sijalle 0,86 keskiarvollaan. Joukkue voitti vuonna 2018 myös ESL One Belo Horizonte 2018 -ja EPICENTER 2018 -turnaukset. Andersen oli jälkimmäisen semifinaalin paras pelaaja 1,32 keskiarvollaan. FaZe penkitti Andersenin vuoden lopussa.
Andersen edusti vuoden 2019 alussa kuukauden ajan Team EnVyUs -joukkuetta, minkä jälkeen hän liittyi kolmannen kerran uudestaan Mouziin maaliskuussa. Joukkue voitti vuoden lopulla kaksi merkittävää turnausta, CS:GO Asia Championshipsin ja ESL Pro League Season 10 Finals:n.
Vuosi 2020 alkoi voitolla ICE Challengesta. Andersen sai finaalissa Natus Vincereä vastaan tasan yhden keskiarvon saatuaan 68 tappoa ja kuoltuaan 80 kertaa. Hänen paras karttansa oli toisena pelattu Inferno, jossa hän sai ainoana yli yhden keskiarvon kaikista kartoista.
Ura > Paluu FaZeen ja Major-voitto (2021–)

Andersen palasi FaZeen helmikuussa 2021. Joukkue voitti seuraavan vuoden toukokuussa vuoden merkittävimmän turnauksen, PGL Major Antwerpin. Andersenista tuli tämän myötä vanhin Majorit voittanut pelaaja ollessaan 32-vuotias. Hän oli finaalissa joukkueensa keskitasoa 1,06 keskiarvollaan, joka koostui 40 taposta ja 45 kuolemasta.
Yksityiselämä

Andersenilla on tanskalainen isä ja saksalainen äiti. Andersenin veli tutustutti hänet Counter-Strikeen vuonna 2001. Hän pelasi peliä aktiivisesti usiden vuosien ajan erilaisilla tietokoneklubeilla ennen kilpailullista uraansa.
Andersen meni naimisiin heinäkuussa 2022 Anja Suderin kanssa.
Saavutukset > Tärkeimmät joukkuesaavutukset

| Sijoitus | Turnaus | Päivämäärä |
| --- | --- | --- |
| 01  | ELEAGUE CS:GO Premier 2017 | 13. lokakuuta 2017 |
| 01  | Esports Championship Series Season 4 - Finals | 17. joulukuuta 2017 |
| 01  | CS:GO Asia Championships 2019 | 24. marraskuuta 2019 |
| 01  | ESL Pro League Season 10 - Finals | 8. joulukuuta 2019 |
| 01  | Intel Extreme Masters XVI - Katowice | 27. helmikuuta 2022 |
| 01  | ESL Pro League Season 15 | 10. huhtikuuta 2022 |
| 01  | PGL Major Antwerp 2022 | 22. toukokuuta 2022 |
| 01  | Intel Extreme Masters XVII - Cologne | 17. heinäkuuta 2022 |
| 01  | ESL Pro League Season 17 | 26. maaliskuuta 2023 |
| 01  | Intel Grand Slam Season 4 | 26. maaliskuuta 2023 |
Saavutukset > Palkinnot

Sija 8. HLTV TOP 20 -arvioinnissa vuonna 2011.
Saavutukset > MVP

Electronic Sports World Cup 2011: Counter-Strike
FACEIT League 2015 Stage I Finals
Saavutukset > Ennätykset

Karrigan on 32-vuotiaana historian vanhin Major-voittaja, kun FaZe voitti PGL Major Antwerpin.
Izunuunilintu

| Izunuunilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uunilinnut Phylloscopidae
Suku::  Aasiansieppokertut Seicercus
Laji::  ijimae
Kaksiosainen nimi
 Seicercus ijimae  (Stejneger, 1892) 
Synonyymit
 Phylloscopus ijimae 

Katso myös
   Izunuunilintu Wikispeciesissä   Izunuunilintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Izunuunilintu (Seicercus ijimae) on uunilintujen heimoon kuuluva aasialainen varpuslintu. Se on Japanin kotoperäinen laji, ja pesii vain kahdella saarella: Izun saarilla Honshun eteläpuolella ja Nakano-Shimalla Kyushun eteläpuolella. Leonhard Hess Stejneger kuvaili lajin holotyypin Izun Miyake-jiman Idzumurasta vuonna 1892.
Japaninuunilintu

| Japaninuunilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uunilinnut Phylloscopidae
Suku::  Aasiansieppokertut Seicercus
Laji::  borealoides
Kaksiosainen nimi
 Seicercus borealoides  (Portenko, 1950) 
Synonyymit
 Phylloscopus borealoides 

Katso myös
   Japaninuunilintu Wikispeciesissä   Japaninuunilintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Japaninuunilintu (Seicercus borealoides) on uunilintujen heimoon kuuluva aasialainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Venäjän Sahalinin ja Kuriilit, sekä Japanin Hokkaidon ja Honshun. Leonid Aleksandrovitsh Portenko kuvaili lajin holotyypin Kunashirin saarelta Kuriilien eteläosasta vuonna 1950.
Juna

Juna ylittää rautatiesiltaa Saltan provinssissa, Argentiinassa.
Juna on rautatiellä kulkeva kulkuväline, jossa on vaihteleva määrä vaunuja. Junilla kuljetetaan sekä matkustajia että tavaraa.
Tekniikkaa

Junia liikuttaa joko erillinen veturi tai vaihtoehtoisesti moottorivaunu, jossa vetokoneisto on sulautettu vaunuun. Nykyisin veturit tuottavat voimansa pääasiallisesti sähköllä tai dieselmoottorilla, mutta aikaisemmin höyrykoneella toimivat höyryveturit olivat yleisin tyyppi. Nykyäänkin höyryvetureita on yhä käytössä joissakin maissa, muun muassa Intiassa ja Brasiliassa. Kaasuturbiinikäyttöiset veturit ovat jääneet kokeiluluontoisiksi.
Junien käyttötarkoitukset > Matkustajajuna

Matkustajajunat kulkevat yleensä kerran tai kahdesti vuodessa julkaistavien aikataulujen mukaan.
Matkustajajunassa saattaa olla jopa 16–20 matkustajavaunua, jotka ovat yleensä neliakselisia ja joihin mahtuu keskimäärin satakunta matkustajaa kuhunkin. Yöllä kulkevissa junissa osa vaunuista on yleensä makuuvaunuja. Matkustajajunien kulkunopeudet vaihtelevat, mutta Suomessa Intercity-junien suurin sallittu nopeus on 200 km/h ja Pendolino-junien (Sm3 ja Allegro Sm6) jopa 220 km/h ajettavan rataosan mukaan. Nämä nopeudet ovat hyvää eurooppalaista tasoa. Vielä nopeampia ovat eurooppalaiset ja japanilaiset suurnopeusjunat, joiden huippunopeudet vaihtelevat varta vasten rakennetuilla erikoisradoilla 240–330 km/h. Ensimmäiset liikenteessä olevat ja suunnitellut maglev- eli leijujunat käyttävät nopeutta 400–500 km/h. Shanghaissa on maglev-rata, jonka huippunopeus on 580 km/h.
Nopeutensa, kulkemansa matkan pituuden ja pysähdyspaikkojen lukumäärän perusteella matkustajajunat jaetaan yleensä eri tyyppeihin:
Suurnopeusjuna
InterCity (Eurooppa)
Pikajuna
Yöjuna
Taajamajuna
Paikallisjuna
Yleisestä käytöstä poistettuja henkilöjunia käytetään joko suljetuilla rautatieliikennerataosilla tai rajoitetusti yleisillä rautatieliikennerataosilla museojunaliikenteeseen, jossa on veturin lisäksi muutamia matkustajavaunuja.
Junien käyttötarkoitukset > Tavarajuna

Tavarajunat kootaan tavaraliikenneasiakkaiden tuotteilla ja tavaroilla kuormatuista tavaravaunuista, ja Suomessa tavarajunat kulkevat aikataulun mukaan. Esimerkiksi Yhdysvalloissa sen sijaan on tapana päättää junan kulkuunpanosta vasta silloin, kun kuljetettavaa on riittävästi. Tavarajunien koko vaihtelee noin 1 000 tonnista noin 5 000 tonniin ja Yhdysvalloissa ja joissain muissa maissa jopa 12 000–18 000 tonniin. Suomessa tavarajunien käyttämä nopeus (suurin sallittu nopeus) on yleensä 70–100 km/h, suurimman viranomaistaholta hyväksytyn nopeuden ollessa 120 km/h.
Junien käyttötarkoitukset > Matkustaja- ja tavarajunan yhdistelmä

Autopikajuna on Suomessa yksi esimerkki matkustaja- ja tavarajunien yhdistelmistä. Autot lastataan sitä varten erikseen suunniteltuihin autonkuljetusvaunuihin. Auton kuljettaja – ja matkustajat – matkustavat saman junan kyydissä. Suomessa autopikajunat ovat yöjunia, joten niissä on myös makuuvaunuja päivävaunujen lisäksi.
Sotilaskuljetukset on Suomessa toinen esimerkki matkustaja- ja tavarajunien yhdistelmistä, olkoonkin, että tällöin matkustajat yleensä kuljetetaan tavaravaunutyyppisissä, niin sanotuissa härkävaunuissa, joissa on vaunun molemmissa päissä makuulaverit, ja keskellä kamiina. Näin kyseessä on itse asiassa tavarajuna, joka kuljettaa myös matkustajia.
Sekä Suomessa että muissa maissa on aikaisemmin ollut liikenteessä myös sekajunia, joissa on kuljetettu matkustajia sekä kappale- ja kiitotavaraa. Sekajunat ovat yleensä liikennöineet sivuradoilla. Suomessa tämä junatyyppi oli liikenteessä 1960-luvulle asti.
Nopeusennätyksiä

Sähkömoottorijuna: 574,8 km/h, Ranska, 2007
Maglev- eli levitoiva juna: 603 km/h, Japani, 2015
Kaasuturbiinijuna: 318 km/h, Ranska, 1972
Veturi 357 km/h, Siemensin valmistama ÖBB:n sarjan 1216 sähköveturi, Saksa, 2006
Dieselkäyttöinen juna: 256 km/h, Espanja, 2002
Dieselveturi 271 km/h, TEP-80, Venäjä, 1992 (valmistajan ilmoittama)
Höyryveturi: 202 km/h, Yhdistynyt kuningaskunta, 1938
Kiskoajoneuvo (miehittämätön rakettikelkka): 10 300 km/h, Yhdysvallat, 2003
Junien valmistajia > Nykyiset

Alstom, Ranska
CAF, Espanja
CRRC, Kiina
Electro-Motive Diesel, Yhdysvallat
Hitachi, Japani
Hitachi Rail Italy, Italia
Newag, Puola
PESA, Puola
Siemens Mobility, Saksa
Stadler, Sveitsi
Škoda Transportation, Tšekki
Škoda Transtech, Suomi
Talgo, Espanja
Junien valmistajia > Entiset

Adtranz, Saksa
Bombardier Transportation, Saksa
Turvallisuus

Junalla matkustaminen on erittäin turvallista ja autolla ajaminen on noin 30 kertaa vaarallisempaa. Ainoastaan lentokone on turvallisempi junaan verrattuna, kun suhteutetaan kuolleiden ihmisten määrä ajettuja kilometrejä kohti. Kaikkien aikojen tuhoisin junaonnettomuus on Telwattan junaturma, jossa kuoli yli 1 700 ihmistä.