stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuorikiipeily
Harrastaminen > Haasteet > Hapenpuute

Vuorikiipeilijöillä on mahdollisuus sairastua vuoristotautiin, joka on korkealla oleskeltaessa hapenpuutteesta johtuva tauti. Vuoristotautia on helppo ennaltaehkäistä sopivan rauhallisella nousulla, jotta keho ehtii sopeutua yhä harvempmaan hapentilaan. Lisäksi tulee huolehtia riittävästä ravinnonsaannista. Vuoristotaudista johtuva hapenpuute vaikeuttaa loogista ajattelua, joka voi johtaa kohtalokkaisiin virhearviointeihin. Oireet saattavat johtaa pahimmilaan kuolemaan asti ja ne huomattuaan pitäisikin lähteä mahdollisimman nopeasti laskeutumaan vuorelta.
Harrastaminen > Haasteet > Tuulet

Erityisesti vuoristoissa tuulee hyvin usein ja ne voivat olla hengenvaarallisia. Tuulia välttääkseen kannattaakin katsoa tarkasti sääennuste ja valita sen mukaan vaihtoehtoinen reitti huiputukseen. Tärkeää on myös valita mukaan tuulensuojaa antava vaatetus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomalaisen vuorikiipeilyn historiaa openworld.fi-sivusto. Arkistoitu 14.8.2009. Viitattu 31.5.2009.
http://www.8000ers.com
Kiipeämistä jäätiköllä.
Vasilka Stoeva

| Mitalit> Maa:   Bulgaria.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Bulgaria.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Bulgaria> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | München 1972 | kiekonheitto |  |
Vasilka Rafailova Stoeva (bulg. Василка Рафаилова Стоева, s. 14. tammikuuta 1940 Kotel, Sliven, Bulgaria) on entinen bulgarialainen kiekonheittäjä ja olympiamitalisti.
Stoeva saavutti Münchenin 1972 olympialaisissa kiekonheitossa pronssia tuloksella 64,34 m. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 57,12 m.
Stockholm-luokka (korvetti)

| Stockholm-luokka |
| --- | --- |
 Stockholm-luokan alukset Karlskronassa.

Tekniset tiedot
Uppouma:  320 t
Pituus:  50 m
Leveys:  7,5 m
Syväys:  2,6 m
Koneteho:  2 × MTU dieselmoottoria 1920 kW 1 × Allied Signal kaasuturbiini 4715 kW
Nopeus:  30 solmua
Aseistus
Meritorjunta:  8 × RBS15-meritorjuntaohjusta 1 × Bofors 57 mm  APJ7103 -tykki 4 × 400 mm sukellusveneentorjuntatorpedoa 2 × konekivääriä miinoja
Ilmatorjunta:  1 × Bofors 40 mm/L70 -ilmatorjuntatykki
Stockholm-luokka, joka tunnetaan myös nimillä Ytattack 81 ja Spica III, on Ruotsin merivoimien palveluksessa oleva korvettiluokka, johon kuuluu kaksi 1985 vesille laskettua alusta. Niiden suunniteltuina tehtävinä on pinta-alusten torjunta, sukellusveneiden torjunta, saattajana toimiminen sekä miinanlasku.
Alukset olivat edelleen kehitettyjä Norrköping-luokan aluksia ja ne tilattiin syyskuussa 1981 Karlskronavarvetilta. Alukset saatiin palvelukseen 1985. Niiden aseistus on muutettavissa tehtävän mukaan kuten miinakiskot voidaan asentaa tarvittaessa kahden meritorjuntaohjusten laukaisualustan paikalle ja torpedoputkilla voidaan korvata kaikki meritorjuntaohjukset.
VTOL

AV-8B Harrier II
Hawker P. 1127
Boeing-Vertol VZ-2 (Model 76) VTOL-koekone
MV-22 Osprey
VTOL on lyhenne sanoista ”Vertical Take-Off and Landing”. VTOL-lentokone on kiinteäsiipinen ilma-alus, joka kykenee nousemaan ja laskeutumaan pystysuoraan.
VTOL-koneen tarve ja toteutus > Toisessa maailmansodassa

Maailman ensimmäinen VTOL-lentokone oli Saksan Luftwaffen Bachem Natter, jolla suoritettiin koelentoja vuonna 1945. Tämän rakettilentokoneen toimintaperiaate oli lentää nopeasti Yhdysvaltain maavoimien ilmavoimien niin kutsuttujen raskaiden pommikoneiden lentokorkeudella ja ampua lentokoneita kohti kymmeniä ohjaamattomia raketteja. Ohjaaja ja uudelleenkäytettävä osa lentokoneesta palaisivat maahan laskuvarjoilla. Tässä vaiheessa sotaa Yhdysvaltain hävittäjälentokoneet partioivat Saksan lentokenttien päällä ja laskeutuminen niille oli epävarmaa. Saksalaiset tekivät esisuunnittelua myös muista VTOL-koneista (esimerkiksi Focke-Achgeris Fa-269) aikana, jolloin lentokonesuunnitteluryhmien motivaatio lienee ollut se, ettei lentokonesuunnittelijoita viedä rintamalle jalkaväkisotilaina.
VTOL-koneen tarve ja toteutus > Toisen maailmansodan jälkeen

Sodan voittajat tutkivat saksalaisten suunnitelmia. Etenkin Yhdysvaltain laivasto kiinnostui VTOL-konetyypistä. Yhdysvaltain laivasto pohti sekä työntö- että vetopotkurista VTOL-konetta, ja suunnittelijoina olivat Lockheed sekä Convair ja Lockheed yhdessä. Koneista tehtiin vain yksi prototyyppi, ja kehittely päättyi pitkäksi aikaa.
VTOL-koneen tarve ja toteutus > Toisen maailmansodan jälkeen > Ranskassa

Ranska kehitti hyvin omaperäisiä prototyyppejä. Dassault kehitti yhden VTOL-hävittäjän.
VTOL-koneen tarve ja toteutus > Toisen maailmansodan jälkeen > Isossa-Britanniassa

Läpimurto tehtiin Britanniassa. VTOL-ominaisuudesta on hyötyä pienillä lentotukialuksilla ja sillanpääasemien väliaikaisilla lentokentillä, joihin ei mahdu pitkiä kiitoteitä. Tukialuskäytössä VTOL-kone voi toimia ilman lentokoneen vauhtiin kiihdyttävää katapulttia ja pitkähköä kiitotietä, ja laiva voi silloin olla merkittävästi pienempi ja halvempi. Siksi Yhdistynyt kuningaskunta on halunnut Sea Harrier -koneita.
Tunnetuin VTOL-kone on alun perin brittiläisen Hawker-yhtiön 1960-luvun puolivälissä kehittämä ja sittemmin British Aerospacen rakentama Harrier-hävittäjä. Uuden polven Harrier II -koneet on valmistanut McDonnell-Douglas ja sittemmin Boeing. Tätä konetyyppiä ja sen eri muunnoksia käyttävät muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimat, Ison-Britannian merivoimat ja Yhdysvaltain merijalkaväki.
VTOL-koneen tarve ja toteutus > Toisen maailmansodan jälkeen > Neuvostoliitossa

Neuvostoliitto kehitti pystysuoraan nousevia lentokoneita 1960-luvun alusta alkaen. Vasta Neuvostoliiton laivaston saatua 1970-luvun lopussa poliittisen tuen kahden lentotukialuksen rakentamiselle, tuli Jakovlev-hävittäjä tuotantoon 1980-luvulla.
VTOL-koneen tarve ja toteutus > Toisen maailmansodan jälkeen > Saksassa

Dornier kehitti 1960-luvun alussa pystysuoraan nousevaa Dornier 31 -liikennelentokonetta. Bölkow ja EFW tekivät useita tutkimuksia, ja EFW kehitti yliäänistä VTOL-hävittäjää prototyyppiasteelle 1960-luvulla, jolloin Länsi-Saksan lentokoneteollisuus oli vaikeassa tilanteessa, koska se oli kasvanut melko suureksi, mutta sillä ei ollut mitään tuotetta, joka pärjäisi vientimarkkinoilla. VTOL-lentokoneen kehitys antoi mahdollisuuden valtion subventioille perusteena niche-markkinan synnyttäminen.
VTOL-koneen tarve ja toteutus > Toisen maailmansodan jälkeen > Siviilikäytössä

Tällaisen lentokoneen polttoaineenkulutus on kuitenkin huomattavasti suurempi kuin tavanomaisesti lentoonlähtevien koneiden. Siksikin niiden toimintasäde on lyhyt ja asekuorma pienempi kuin vastaavankokoisella perinteisellä hävittäjäpommittajalla. Koneen kääntyvä propulsiojärjestelmä on itsessään lisämassa vaakalennossa. Yliääniaiä tai hyvän liikehtimiskyvyn VTOL-koneita ei ole pystytty toteuttamaan, vaan ne ovat joko rynnäkkökoneita tai kuljetuskoneita. Siviililennossa VTOL-lentokone on likimain mahdottomuus, ja Fairey Rotodyne onkin hybridilentokone eli oleellisesti enemmän helikopteri kuin kiinteäsiipinen ilma-alus.
Suurella kääntyvällä roottorilla (tilt rotor) varustettuja ilma-aluksia kuten Boeing Osprey ei aina lasketa VTOL-lentokoneisiin, vaan ne luokitellaan toisinaan helikoptereiksi. Osprey on kuitenkin toistaiseksi ainoa VTOL-sotilaskuljetuskone. Sen kehitys oli hyvin vaivalloista, ja kuolemaan johtaneita onnettomuuksia on sattunut myös sarjatuotannon ja operatiivisen käytön aikana.
Ainoa VTOL-siviilikone on Fairey Rotodyne, joka kehitettiin Britanniassa. Ensilento tapahtui vuonna 1957. Kone oli kaupallisessa liikenteessä, mutta operaattorina toimi Fairey-tehdas itse, ei siis mikään lentoyhtiö. Lennot suuntautuivat Lontoosta kanaalin yli ja Lontoon suurilta kentiltä eri puolille Englantia. Koneen kantama oli noin 600 kilometriä ja lentonopeus yli 300 km/h. Koneen käyttö päättyi ensimmäiseen onnettomuuteen, jossa tosin vain miehistö loukkaantui.
Luettelo VTOL-lentokoneista

| --- | --- |
 Augusta-Westland Erica  BA609  Bell Eagle Eye  Bell X-14  Bell XV-15  Bell/Agusta BA609  Boeing-Vertol VZ-2  Boeing X-50  Canadair CL-84 Dynavert  CarterCopter  Convair XFY-1 Pogostick  Dassault Mirage IIIV  F-35 Joint Strike Fighter (B-malli)  Fairey Rotodyne  Focke-Wulf Triebfluegeljaeger  Harrier  Hiller X-18 :  Hiller-Vought XC-142A  Jakolev Jak-141  Jakolev Jak-36  Jakolev Jak-38  Junkers EF 009  Kamov Ka-22  LLRV  Lockheed XFV-1 Pogo  Moller Skycar  Rolls-Royce Thrust Measuring Rig  Sikorsky X-Wing  SoloTrek XFV  Springtail Exoskeleton Flying Vehicle  Trek Aerospace Dragonfly  V-22 Osprey  Williams X-Jet  X-13 Vertijet
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
F-35B YouTube
Vuorisirkku

| Vuorisirkku |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkut Emberizidae
Suku::  Emberiza
Laji::  cia
Kaksiosainen nimi
 Emberiza cia  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Vuorisirkku Wikispeciesissä   Vuorisirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vuorisirkku (Emberiza cia) on sirkkujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Vuorisirkun pituus on 15–16,5 cm, siivenkärkien väli 22–26 cm ja paino 21–27 grammaa. Se on keskikokoinen sirkku ja sen siivet ovat suhteellisen lyhyet, sekä leveät ja pyrstö pitkä. Kaikissa puvuissa pään kuvioinnit ovat voimakkaita: päälaen sivun juova, silmäjuova ja korvan alareunaa rajaavat juovat ovat tummia. Muuten pää on tuhkanharmaa, samaten rinta ja kurkku, koirailla voimakkaimmin. Vatsa ruosteenruskea ja nuorella naaralla oranssinbeige. Pyrstön reunat ovat valkoiset, pienet peitinhöyhenet harmaat ja siivellä kaksi valkeaa siipijuovaa. Linnun alanokka on vaalean lyijynharmaa. Ruosteenpunainen yläperä on kuvioton.
Sukupuolet ovat samannäköisiä ja parhaita tuntomerkkejä niiden erottamiseksi ovat: koiraan vaaleahko silmäkulmanjuova ja viiruttomat kupeet. Naaralla usein vähemmän harmaata rinnassa. Naaralla on kurkun alaosan, kupeiden ja rinnan kohdalla ohuita tummia viiruja, sekä pään kuvioinnit ovat epäselvempiä.
Lentää melko hitaasti ja hyppelehtien hitain, nykivin siiveniskuin.
Äänet

Kutsuääni terävä, lyhyt ”tsi” tai venytetty ”tsiii”, joskus hieman laskeva, pajusirkkumainen ”tsiy”. Rauhattomana lintu päästää ohuita, kitiseviä visertäviä sarjoja ”tir’r’r’r”, jotka kuulostavat kerjääviltä västäräkin poikasilta. Laulu on kirkas ja sointuva, melodinen säe, jossa on selviä soinnun vaihteluita ja useasti hapuileva johdanto sekä epätasainen rytmi kuten, ”sytt, titt-itt, svi tsa-tsa-sivi-syasya, sitt sivisyrrr si”.
Levinneisyys

Vuorisirkun levinneisyysalue on laaja ulottuen Kiinasta Intiaan ja Eurooppaan, sekä kaikkea siltä väliltä, kuten Nepal, Irak, Kazakstan ja Saudi-Arabia.
Euroopassa sitä tavataan Etelä-Euroopassa, mutta myös pohjoisemmassa Ranskan keskiosiin saakka, Saksan eteläosissa, Itävallassa, Romaniassa ja Unkarissa. Euroopan kannaksi on arvioitu 2 600 000–8 200 000 yksilöä.
Afrikassa tavataan Algeriassa, Marokossa ja Tunisiassa.
Elinympäristö

Pesii jyrkillä, kallioiden ja lohkareiden muodostamilla, avoimilla, varpuja, ruohoja, piikkipensaita ja vähäistä puustoa kasvavilla vuorenrinteillä heti puurajan yläpuolella. Euroopassa usein alle 1 500 metrin korkeudella. Lähinnä paikkalintu, mutta talvisin laskeutuu alemmaksikin ja kerääntyy pieniin parviin rikkaruohostoille ja niityille. Lintu ei ole arka, mutta sitä on vaikea havaita ja sen elintavat ovat huomaamattomat.
Ravinto

Kesäisin hyönteiset ja hämähäkit, muulloin siemenet. Etsivät ruokaansa heinikoista, kivikoista ja tienvarsiltakin.
Lisääntyminen

Pesä sijaitsee maassa tiheässä kasvillisuudessa. Pesiminen ajoittuu huhti-kesäkuuhun. Munii 4–6 munaa ja tekee 2 pesuetta vuodessa.
Aiheesta muualla

Javier Blasco-Zumeta: Rock Bunting, ageing and sexing (pdf) Laboratorio Virtual Ibercaja. Viitattu 3.6.2009. (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q205491  Wikispecies: Emberiza cia  ADW: Emberiza_cia  Avibase: 3847B779F18EEE72  BioLib: 9033  BirdLife: 22720894  BOLD: 120597  BOW: rocbun1  CoL: 6F7GL  eBird: rocbun1  EUNIS: 1020  EURING: 18600  Fauna Europaea: 97525  Fauna Europaea (new): db8058c0-9ac4-475b-b785-1916476a3583  GBIF: 2491498  iNaturalist: 9193  IRMNG: 10214928  ITIS: 559875  IUCN: 22720894  NBN: NHMSYS0000530725  NCBI: 504296  Observation.org: 19278  Open Tree of Life: 846944  TSA: 6434  Xeno-canto: Emberiza-cia 
Emberiza cia
Steyr AUG

| Steyr AUG |
| --- | --- |
 Steyr AUG A1
Tyyppi:  Kaasumäntätoiminen rynnäkkökivääri
Valmistaja:  STEYR MANNLICHER GmbH & Co KG
Valmistusmaa:  Itävalta 
Valmistusvuodet:  1977– 
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  5,56 mm Nato (.223rem) 
Aseen pituus:  805 mm (508 mm piipulla)
Piipun pituus:  508 mm  (350 mm konepistoolissa, 407 mm karbiinissa, 621 mm pikakiväärissä)
Paino (tyhjänä):  3,58 kg 
Lipas:  kaksirivinen tanko
Kapasiteetti:  30   patruunaa
Ammuksen lähtönopeus:  n. 970 m/s 
Tehokas kantama:  450–500 m
Teoreettinen kantama:  1000 m
Tulinopeus (laukausta/min):  650 lks/min 
Steyr AUG 9 mm Parabellum/Luger-kaliiperisena konepistoolimallina.
Steyr AUG:in omalaatuinen tähtäin.
Steyr AUG (saks. Armee Universal Gewehr) on 1970-luvulla kehitetty itävaltalainen kaasumäntätoiminen rynnäkkökivääri. Vakiomalli A1 esiteltiin vuonna 1977. Ase on ns. bullpup-tyyppinen, eli lipas on liipaisinkoneiston/pistoolikahvan takana. AUG:n runko on teräsvahvistettua alumiinivalua ja sen A1-vakiomallissa on kiinteä Swarovskin valmistama 1,5 x optinen tähtäin.
Tähtäinkuvio on paksureunainen ympyrä, jonka avoin sisäkehä vastaa seisovan miehen korkeutta 300 metrin etäisyydeltä. Vakiopatruunan laakean lentoradan vuoksi tämän katsottiin riittävän rivisotilaan tarpeisiin; tähtäimensiirtoavain on lisävaruste. Kiväärin tukki on muovipolymeeria. Ase voidaan muuttaa vasenkätisille sopivaksi vaihtamalla siihen vasenkätinen lukko ja siirtämällä hylsynpoistoaukon suojalevy oikealle puolelle. Tukin perässä on tila puhdistusvälineille. Saman perälevyn takaa löytyy erillisenä komponenttina irrotettava laukaisukoneisto, joka on iskuvasara ja virepinnat mukaan lukien muovimateriaalia, ainoastaan jouset ja laakeritapit laukaisukoneistossa ovat terästä. Aseen lipas on läpinäkyvää muovia jäljellä olevan patruunamäärän toteamiseksi. Aseeseen sopii Naton vakiopistin, joka vaatii kuitenkin piipun ulkopinnan kierteisiin ruuvattavan lukituskiinnikkeen.
Aseesta on olemassa useita versioita. Aseen perusversio käyttää Naton 5,56 mm:n patruunaa, joita lippaaseen mahtuu joko 30 tai 42, siitä on myös 621 mm:n mittaisella raskaalla piipulla ja haaratuella varustettu pikakiväärimalli. Piiput ovat pikairrotettavia.
AUG:ta valmistetaan myös 9 mm Parabellum-kaliiperisena konepistoolimallina tai 9 mm:n piipun, lukon ja lipasadapterin (25 patruunan lippaille) sisältävänä vaihtosarjana. Näissä versioissa voi käyttää myös Steyr MPi-konepistoolin 32 patruunan lippaita.
Steyr AUG:ssa ei ole erillistä vaihdinta, vaan se ampuu kertatulta lyhyellä liipaisimen vedolla ja sarjatulta painettaessa liipaisin pohjaan. AUG:ta valmistetaan myös itselataavaa kertatulta ampuvana siviilimyyntiin ja poliisikäyttöön.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valmistajan sivu
www.steyr-aug.com
World Guns: AUG rynnäkkökivääri
World Guns: AUG konepistooli
Merkinnän syy: Käyttö puuttuu
Lev Vygotski

| Lev Vygotski> Лев Семёнович Выготский |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Лев Семёнович Выготский
Syntynyt: 17. marraskuuta 1896 Orša, Mogiljovin kuvernementti, Venäjän keisarikunta (nyk. Valko-Venäjä)
Kuollut: 11. kesäkuuta 1934 (37 vuotta) Moskova
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Moskovan yliopisto ja Šanjavskin kansanyliopisto
Instituutti:  Gomelin opettajakorkeakoulu
Oppilaat:  
Tutkimusalue:  
Lev Semjonovitš Vygotski (ven. Лев Семёнович Выготский, 17. marraskuuta (J: 5. marraskuuta) 1896 Orša – 11. kesäkuuta 1934 Moskova) oli valkovenäläinen psykologi, kulttuurihistoriallisen teorian perustaja yhdessä Aleksandr Lurijan ja Aleksei Leontjevin kanssa.
Elämä

Vygotski syntyi Oršassa, lähellä Minskiä Valko-Venäjällä (tuohon aikaan osa Venäjän keisarikunnan Mogiljovin kuvernementtia) samana vuonna kuin Jean Piaget. Vygotskyn ollessa noin vuoden ikäinen perhe muutti Gomeliin, jossa hän vietti lapsuuden ja nuoruuden. Vygotskin isä oli valmistunut Harkovan kaupallisesta instituutista ja työskenteli osastopäällikkönä Gomelin yhdistyneessä pankissa. Äiti oli koulutukseltaan opettaja, mutta hän vietti suurimman osan elämästään kasvattaen kahdeksaa lastaan. Yhdessä pariskunta teki Vygotskyn perheestä yhden kaupungin sivistyneimmistä.lähde?
Juutalaisen taustansa vuoksi Vygotskilla oli rajoitetut mahdollisuudet kouluttautua ja työskennellä eri ammateissa. Julkiseen koululaitokseen hakeutumisen sijaan hän opiskeli useita vuosia yksityisen opettajan ohjauksessa, minkä jälkeen hän valmistui juutalaisesta lukiosta 1913 kultamitalilla palkittuna. Juutalaisuuden vuoksi monille paikkakunnille ja niiden yliopistoihin oli rajoitetut kiintiöt juutalaisille opiskelijoille. Vygotskin vanhemmat toivoivat hänen lähtevän opiskelemaan lääketiedettä, koska se toisi kohtuullisen ja turvatun elannon juutalaiselle. Vygotski itse oli kiinnostunut historiasta, filologiasta ja oikeustieteistä. Historian ja filologian opinnot oli suunnattu pääasiassa toisen asteen opettajiksi aikoville, ja juutalaisena hän ei voinut työskennellä tsaarin Venäjällä opettajan eikä oikeusvirkamiehen tehtävissä (lukuun ottamatta lakimiehen tehtäviä). Vygotski päätyi opiskelemaan lääketiedettä Moskovan yliopistoon. Opintojen alettua kului tuskin kuukautta, kun hän vaihtoi pääaineensa oikeustieteiseen, todennäköisesti tavoitteenaan lakimiehen tehtävät.lähde?
Tämän rinnalla Vygotski hakeutui vuonna 1914 Moskovassa Šanjavskin kansanyliopistoon, joka oli epävirallinen oppilaitos. Se oli perustettu 1911 opetusministeriön karkottaessa suurimman osan oppilaista ja yli sata tiedekunnan henkilöstöstä anti-tsaristisen liikkeen tehoiskussa. Suurin osa Moskovan parhaista professoreista joutui tämän karkotuksen uhreiksi, jonka vuoksi Šanjavskin yliopisto näyttäytyi tähän aikaan paljon mielenkiintoisempana laitoksena kuin Moskovan yliopisto. Vygotskin pääaineet Šanjavskissa olivat historia ja filosofia.lähde?
Vuonna 1917 Vygotski valmistui Moskovan yliopistosta oikeustieteistä. Hän sai myös epävirallisen tutkinnon Šanjavskista, jossa hän ansioitui hyvin psykologian, filosofian ja kirjallisuuden opinnoissaan. Valmistuttuaan hän muutti takaisin Gomeliin opettamaan kirjallisuutta ja psykologiaa, ja asui siellä seuraavat seitsemän vuotta. Hän perusti myös psykologisen laboratorion Gomelin opettajakorkeakouluun,selvennä jossa hän piti lukuisia luentosarjoja, ja jotka lopulta tuottivat pohjatyön hänen 1926 ilmestyneelle Pedagoginen psykologia -teokselleen.lähde?
Vygotskin elämä päättyi jo 37-vuotiaana tuberkuloosin aiheuttamaan kuolemaan vuonna 1934. Lyhyen elämänsä aikana Vygotski hahmotteli kulttuurihistoriallisen psykologian teoreettiset peruslähtökohdat. Valtavan tuotantonsa vuoksi häntä onkin sanottu psykologian Mozartiksi.
Tärkeimpiä Vygotskiin liitettyjä tieteellisiä saavutuksia > Kielen, symbolisten työvälineiden ja ajattelun välinen suhde

Vygotskin eräänä suurimpina saavutuksina pidetään ideaa siitä, että ajattelu ja lapsen kehitys (tai myös aikuisen oppiminen) on suhteessa lapsen (tai aikuisen) oppimiin symboleihin, käsitteisiin ja kieleen. Kielen, erilaisten käsitteiden ja symbolien oppimista voidaan pitää eräänlaisten "ajattelun työvälineiden" hankkimisena, välineiden joiden kautta pystymme jäsentämään ulkopuolista maailmaa.
Kielellä Vygotskin ajattelussa tarkoitetaan kuitenkin puhuttua ja kirjoitettua kieltä laajemmin kaikkia kielenkaltaisia käsite- ja symbolijärjestelmiä joita yksilö voi käyttää ajattelunsa jäsentämisessä, ei siis vain esimerkiksi sanoja.lähde?
Tärkeimpiä Vygotskiin liitettyjä tieteellisiä saavutuksia > Sisäistymisen periaate

Vygotskin mukaan lapsen oppiminen tapahtuu sosiaalisessa ja kulttuurisessa toiminnassa tietyntyyppisten vaiheiden kautta. Yksilö ikään kuin sisäistää kollektiivisen (sosiaalisen) toiminnan - kulttuurin - ja sen käyttämät työvälineet ja merkit oman yksilöllisen toimintansa ja yksilöllisen tietoisuutensa ja toimintansa osaksi. Yksilö ikään kuin keksii uudelleen sosiaalisessa vuorovaikutuksessa ja kulttuurin vaikutuspiirissä ne toiminnan, ajattelun ja ulkoisen sekä sisäisen toiminnan tavat, jotka kyseinen kulttuuri on aikojen saatossa kehittänyt.lähde?
Tärkeimpiä Vygotskiin liitettyjä tieteellisiä saavutuksia > Lähikehityksen vyöhykkeen teoria

Lähikehityksen vyöhykkeen teoria on sosiaalis-konstruktivistinen näkemys ympäristön vaikutuksesta ajattelun ja kielen kehitykseen. Vygotskin mukaan lapsi oppii vuorovaikutuksen kautta esimerkiksi vanhemmiltaan. Lähikehityksen vyöhyke (ZPD) on tila, jossa ihminen voi ympäristön vaikutuksesta oppia jotain sellaista, mihin hän ei yksin kykenisi. Teoriaan kohdistettu kritiikki huomioi, että Vygotski korostaa syntyaikansa ja -paikkansa mukaan (1920-luvun Neuvostoliitto) voimakkaasti sosiaalisen ympäristön ja historiallisen ajan vaikutusta ihmisen kehitykseen biologisten tekijöiden jäädessä vähemmälle huomiolle.
Teoksia

Vygotski, Lev Semjonovitš: Ajattelu ja kieli.  ((Myšlenie i reč, 1934.) Suomentaneet Klaus Helkama ja Anja Koski-Jännes. Prisma-tietokirjasto)  Espoo:  Weilin + Göös, 1982.  ISBN 951-35-2280-6
Vygotsky, L.S. (1971): The Psychology of Art. (Alkuteos 1925). Introduction by A.N. Leontiev, commentary by V.V. Ivanov. Cambridge, The M.I.T. Press
Vygotsky, L.S. (1987): The Collected Works of L.S. Vygotsky. Volume 1. Problems of General Psychology. Ed. by R.W. Rieber and A.S. Carton. Translated and with an Introduction by Norris Minick. New York, Plenum Press
Vygotsky, L.S. (1993): The Collected Works of L.S. Vygotsky. Volume 2: The Fundamentals of Defectology. Translated and with an Introduction by Jane E. Knox and Carol B. Stevens. Editors R.W. Rieber & Aaron S. Carton. New York, Plenum Press
Vygotsky, L.S. (1997): The Collected Works of L.S. Vygotsky. Volume 3: Problems of the Theory and History of Psychology. Translated and with an Introduction by R. van der Veer. Editors R.W. Rieber & J. Wollock. New York, Plenum Press
Vygotsky, L.S. (1997): The Collected Works of L.S. Vygotsky. Volume 4: The History of the Development of Higher mental Functions. Trans. by M.J. Hall. Prologue by J. Glick. Editor Robert W. Rieber. New York, Plenum Press
Vygotsky, L.S. (1998): The Collected Works of L.S. Vygotsky. Volume 5: Child Psychology. Trans. by M.J. Hall. Prologue by C. Ratner. Editor R. W. Rieber. New York, Plenum Press
Vygotsky, L.S. (1999): The Collected Works of L.S. Vygotsky. Volume 6: Scientific Legacy. Translated by Marie J. Hall. Prologue by D. Robbins. Editor R. W. Rieber. New York, Plenum Press
Vygotsky, L. S. (1978): Mind in Society. The Development of Higher Psychological Processes. Edited by M. Cole, V. John-Steiner, S. Scribner & E. Souberman. Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press.
Wygotski, Lew S. (1976): Psychologie der Kunst. Dresden, VEB Verlag der Kunst.
van der Veer, René & Valsiner, Jaan (Ed.) (1994): The Vygotsky Reader. Oxford, Blackwell.
Kozulin, Alex (1990): Vygotsky's Psychology. A Biography of Ideas. New York, Harvester Wheatsheaf