stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkapallohuliganismi

Jalkapallohuliganismia Marokossa.
Jalkapallohuliganismi on jalkapallojoukkueiden kannattajaryhmien harjoittamaa huliganismia eli vahingontekoa ja väkivaltaa.
Jalkapallohuliganismia on esiintynyt niin seurajoukkueiden kuin maajoukkueidenkin kannattajien piirissä. Sitä tapahtuu ennen otteluita, otteluiden aikana ja otteluiden jälkeen. Huligaanit voivat esimerkiksi heitellä kivillä poliisia, rikkoa julkisia liikennevälineitä ja stadionia, tai käydä kilpailevan joukkueen fanien kimppuun. Toisinaan kannattajia on jopa kuollut huligaanien välisissä tappeluissa.
Joskus kannattajaryhmien riehunta alkaa spontaanisti ottelun aikana, kun kannattajat suuttuvat jostain peliin liittyvästä tapahtumasta. Osa huligaaneista muodostaa järjestäytyneitä tappeluporukoita, jotka ovat kiinnostuneet enemmän tappelemisesta kuin jalkapallosta. Oman maajoukkueen otteluihin kilpailevien seurojen huligaanit saattavat yhdistyä väliaikaisesti ja hulinoida samassa rivissä muiden maiden huligaaneja vastaan.
Historia

Jalkapallohuliganismia on esiintynyt 1800-luvun lopulta alkaen, kun englantilaisten jalkapallojoukkueiden kannattajat alkoivat ensi kertaa käydä kilpailevien joukkueiden kannattajien ja pelaajien sekä erotuomareiden kimppuun. Seuraavina vuosikymmeninä englanninkielinen uudissana hooliganism alettiin yhdistää nimen omaan jalkapalloon.
Jalkapallohuliganismia esiintyi kautta 1900-luvun, mutta 1970-luvulla se kääntyi aiempaa tavallisemmaksi ja kiihkeämmäksi, ja se alkoi herättää huomiota. Vuonna 1975 englantilaisista seuroista etenkin Manchester United ja Chelsea tulivat tunnetuiksi väkivaltaisista kannattajistaan. Samalla huliganismi alkoi levitä myös Euroopan jalkapallokatsomoihin, etenkin englantilaisten joukkueiden Euroopan cupin otteluihin.
Kun Liverpoolin kannattajien riehunta Heysel-stadionilla Belgiassa toukokuussa 1985 johti 39 katsojan kuolemaan, kaikki englantilaiset joukkueet saivat vähintään viiden vuoden porttikiellon eurooppalaisiin kilpailuihin. Viime vuosikymmeninä jalkapallohuliganismia on saatu vähennettyä. Lisääntyneen poliisivalvonnan vaikutuksesta huligaaniryhmät saattavat kuitenkin kokoontua tappelemaan kaukana stadionilta ja muina kuin ottelupäivinä.
Demografia ja kulttuuri

Jalkapallohuligaanit ovat yleensä nuoria miehiä iältään 12–30 vuotta. Useimmat heistä ovat matalasti koulutettuja ja turhautuneita työssään.
Jalkapallohuligaaneilla on oma alakulttuurinsa, johon kuulutaan myös stadionin ulkopuolella. Saman ryhmän huligaanit auttavat toisiaan ja tarjoavat toisilleen veljellistä toveruutta ja ystävyyttä elämässä, joka olisi muuten pitkästyttävää. Huligaaneilla on omat norminsa, arvonsa ja sääntönsä, ja joillain myös omat alueensa stadioneilla. Alkoholin ja huumeiden käyttö ennen otteluja ja ottelujen aikana on tavallista. Vastustajia ärsytetään loukkaavilla lauluilla.
Huligaaniryhmillä on myös jengien piirteitä, vaikka ne ovatkin jengejä paljon löyhempiä ja muuttuvaisempia. Jäsenillä voi olla erilaisia rooleja vanhemmista johtajista nuorempiin rivijäseniin. Johtajilla on yleensä useita rikostuomioita. Fanaattisimpia kannattajaryhmiä kutsutaan ultriksi.
Suomessa

Suomalaisen jalkapallohuliganismin historia alkoi vuosituhannen vaihteesta. Suomessa jalkapallohuliganismi ei ole yleinen ongelma, mutta suurempien kannattajaryhmien keskinäiset väkivaltaisuudet ovat yleistyneet 2010-luvulla. Erityisesti Stadin derbyt tapahtumina, missä HIFK ja HJK kohtaavat paikallisottelussa, ovat saaneet molemmin puolin suuret kannattajajoukot liikkeelle, milloin on tapahtunut suurempia järjestyshäiriöitä ja väkivaltaisuuksia. Väkivaltaisuuksia on ollut toisinaan jo päiviä ennen derbyä. Veikkausliigan kaudella 2018 kannattajien tunteita on kuumentanut myös FC Hongan ja HJK:n kohtaaminen pääkaupunkiseudulla. Pääkaupunkiseudun joukkueiden kannattajien ohella myös FC Lahden kannattajat ovat aikoinaan saaneet kyseenalaista kuuluisuutta rähinöinnistään. Ajoittaista häiriköintiä ja väkivaltaa on tapahtunut 2010- ja 2020-luvulla myös muun muassa KuPS:n, VPS:n ja TPS:n kannattajaryhmien ollessa osallisena.
Varsinaista jalkapallohuliganismia edeltäviä jalkapallo-otteluihin liittyviä väkivaltaisuuksia Suomessa sattui kuitenkin jo ainakin 70-80 -luvuilla. Esimerkiksi kuopiolaisten KuPS:n ja KPT:n kannattajien välillä tapahtui satunnaisia väkivaltaisuuksia. Lisäksi sanomalehti Kalevan uutisoinnin mukaan levottomuuksia tapahtui Kuopiossa KuPS:n ja OPS:n kannattajien välillä, ja KuPS:n kannattajat olivat myös käyttäytyneet väkivaltaisesti OPS:n kannattajia kohtaan.
Kotimaisissa sekä kansainvälisissä otteluissa Suomessa on varauduttu toisinaan joukkojenhallintapoliiseilla ja Rajavartiolaitoksen virkamiesten läsnäololla muun muassa Helsingissä, Kuopiossa, ja Ahvenanmaalla, eri joukkueiden kannattajien takia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jalkapallohuliganismi Wikimedia Commonsissa
Tappajahai 3

| Tappajahai 3> Jaws 3-D |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joe Alves
Käsikirjoittaja:  Carl Gottlieb Richard Matheson
Tuottaja:  Rupert Hitzig
Säveltäjä:  Alan Parker
Kuvaaja:  James A. Contner Chris Condon Austin McKinney
Leikkaaja:  Corky Ehlers Randy Roberts
Pääosat:  Dennis Quaid Bess Armstrong   Simon MacCorkindale  Louis Gossett Jr.   John Putch
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  22. heinäkuuta 1983 Suomessa 23. joulukuuta 1983
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  $18 000 000
Tuotto:  $87 987 055
Edeltäjä:  Tappajahai 2
Seuraaja:  Tappajahain kosto
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tappajahai 3 (Jaws 3-D) on Joe Alvesin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1983. Se on toinen jatko-osa Steven Spielbergin vuoden 1975 Tappajahai-elokuvalle. Elokuvateattereihin tehtiin versio, joka käytti kolmiulotteista polarisaatiotekniikkaa; DVD- ja televisiolevitykseen tehtiin ”tavallinen” versio.
Juoni

Läheisessä Meri-huvipuistossa tapahtuu verilöyly. Valkohain poikanen yllättää ihmiset altaassa ja hetken kuluttua poikanen kuolee. Myöhemmin tapahtuu kuitenkin lisää murhia, ja saadaan selville, että asialla on kolmas valkohai: paljon julmempi ja suurempi kuin edelliset.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Tappajahai 3 saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallisesti arviota ”huono”.
Tapan sinut, Willie Boy

| Tapan sinut, Willie Boy> Tell Them Willie Boy Is Here |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Abraham Polonsky
Käsikirjoittaja:  Abraham Polonsky
Perustuu:  Harry Lawtonin kirjaan Willie Boy: a Desert Manhunt
Tuottaja:  Jennings Lang
Säveltäjä:  Dave Grusin
Kuvaaja:  Conrad Hall
Leikkaaja:  Melvin Shapiro
Pukusuunnittelija:  Edith Head
Pääosat:   Robert Redford  Katharine Ross  Robert Blake  Susan Clark 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  1969, Suomessa 1970
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tapan sinut, Willie Boy (Tell Them Willie Boy Is Here) on Abraham Polonskyn käsikirjoittama ja ohjaama moderni lännenelokuva vuodelta 1969. Elokuva oli Polonskyn ensimmäinen ohjaus vuoden 1948 elokuvan Pahan pauloissa jälkeen hänen oltuaan 17 vuotta Hollywoodin mustalla listalla.
Juoni

Lännenelokuvaksi rauhallinen ja viipyilevä tarina on näkökulmaltaan intiaanien puolella. Se perustuu vuoden 1909 tositapahtumiin ja historioitsija Harry Lawtonin niistä tekemään kirjaan. Amerikan vanhimpaan intiaaniheimoon pajuteihin kuuluvaa nuorta intiaanimiestä  Willie Boyta (Robert Blake) jahtaavat sekä oma reservaattiyhteisö että valkoihoiset. Hän pakenee erämaahan yhdessä rakastettunsa Lolan (Katharine Ross) kanssa. Sheriffi Cooper (Robert Redford) lähtee joukkoineen etsimään nuortaparia. Sivujuonina ovat Cooperin vaikea suhde reservaatin johtajaan, tohtoriksi kouluttautuneeseen Elizabeth Arnoldiin (Susan Clark) ja Yhdysvaltojen presidentin William Taftin tulossa oleva vierailu. Tarinan loppu jää avoimeksi.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Eeva Järvenpää piti Willie Boyta joistakin turhan osoittelevista elementeistä huolimatta kesän 1970 tärkeimpänä elokuvaensi-iltana Arthur Pennin hippielokuvan Alicen ravintola ohella. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Tapan sinut, Willie Boy Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tampereen Ilveksen SM-sarjakausi 1951–1952

Tampereen Ilves pelasi kaudella 1951–52 jääkiekon SM-sarjassa ja voitti yhdeksännen Suomen mestaruutensa.
SM-sarjassa jatkettiin edellisellä kaudella käyttöön otetulla järjestelmällä. Sarjasta olivat pudonneet tamperelaiset TPV ja TK-V ja tilalle nousivat Turun Pyrkivä ja Hämeenlinnan Pallokerho. Suomi osallistui helmikuussa 1952 ensimmäistä kertaa talviolympialaisten jääkiekkoon, ja tästä syystä SM-sarjassa pelattiin vain yksi kierros; ohjelmassa oli siis neljä runkosarjaottelua kullekin joukkueelle. Myös leuto talvi on mainittu syynä tynkäsarjalle.
Ilves pelasi kotiottelunsa Koulukadun kentällä. Joukkueen valmentajana toimi Risto Lindroos, jolle tämä oli kymmenes ja toiseksi viimeinen valmennuskausi Ilveksessä. Kapteeniksi nimettiin ensimmäiselle kaudelleen Aarne Honkavaara. Honkavaara oli jälleen, jo seitsemäntenä perättäisenä kautena, joukkueensa paras pistemies ja voitti kolmannen perättäisen kerran SM-sarjan pistepörssin.
Ilveksen joukkue ei tällekään kaudelle kokenut kovin merkittäviä muutoksia. Edelliskausien tähtihyökkääjä Kalle Havulinna piti välivuoden ja pitkäaikainen maalivahti Juhani Linkosuo lopetti uransa, mutta muut runkopelaajat pysyivät joukkueessa. Puolustuksessa debytoi Erkki Koiso, joka sittemmin pelasi Ilveksessä 10 kautta ja valmensi kaksi, ja hyökkäykseen liittyivät niin ikään pitkät uransa aloittaneet Räshid Hakimsan ja Heikki J. Salminen.
Runkosarja

| Seura | O | V | T | H | TM | PM | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Lohko A
| Ilves | 4 | 4 | 0 | 0 | 27 | 13 | 8 |
| HJK | 4 | 2 | 0 | 2 | 17 | 15 | 4 |
| HIFK | 4 | 2 | 0 | 2 | 15 | 13 | 4 |
| TBK | 4 | 1 | 0 | 3 | 18 | 20 | 2 |
| Pyrkivä | 4 | 1 | 0 | 3 | 5 | 21 | 2 |
Lohko B
| HPK | 4 | 4 | 0 | 0 | 23 | 3 | 8 |
| Tarmo | 4 | 3 | 0 | 1 | 32 | 8 | 6 |
| Lukko | 4 | 1 | 1 | 2 | 14 | 25 | 3 |
| KIF | 4 | 1 | 0 | 3 | 10 | 14 | 2 |
| K-Kissat | 4 | 0 | 1 | 3 | 8 | 37 | 1 |
| Ilves runkosarjassa |
| --- | --- | --- |
| 20.1. | Ilves–Pyrkivä | 7–0 |
| 22.1. | HIFK–Ilves | 5–6 |
| 24.1. | Ilves–TBK | 6–4 |
| 27.1. | HJK–Ilves | 4–8 |
Edellisen kauden tapaan Ilves voitti runkosarjalohkonsa puhtaalla pelillä, mutta ottelut olivat sarjanousija Pyrkivää vastaan käytyä peliä lukuun ottamatta huomattavasti tasaväkisempiä. Ilves ei myöskään tilastojen valossa ollut sarjan paras joukkue, vaan B-lohkon samoin ilman pistemenetyksiä voittaneen toisen sarjanousijan HPK:n maaliero oli huomattavasti parempi.
Ilveksen kahdessa kotiottelussa kävi yhteensä 3000 katsojaa, keskimäärin siis 1500.
Loppuottelut

Huolimatta HPK:n paremmasta menestyksestä runkosarjassa Ilves voitti molemmat loppuottelut. 3. helmikuuta Hämeenlinnassa pelatussa ensimmäisessä ottelussa Ilves oli parempi maalein 1–6 ja toisessa kohtaamisessa 9. päivänä Tampereella 4–3. Näin Ilves oli kolmannen kerran perättäin Suomen mestari.
Joukkue

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Maalivahdit
| Pelaaja | Syntynyt | O | PO | M | S | P | RM |
| Pekka Myllylä | 07.07.1932 Tampere  | 6 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 |
Kenttäpelaajat
| Pelaaja | Syntynyt | PP | O | M | S | P | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pentti Isotalo | 17.03.1927 Tampere  | p | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Ossi Kauppi | 19.04.1929 Tampere  | p | 6 | 2 | 0 | 2 | 4 |
| Erkki Koiso | 13.04.1934 Tampere  | p | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Jukka Wuolio | 05.03.1927 Tampere  | p | 5 | 3 | 1 | 4 | 4 |
| Yrjö Hakala | 20.04.1932 Tampere  | h | 6 | 8 | 3 | 11 | 6 |
| Räshid Hakimsan | 05.04.1934 Tampere  | h | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Aarne Honkavaara | 07.06.1924 Tampere  | h | 5 | 10 | 4 | 14 | 2 |
| Osmo Huhti | 19.05.1921 Tampere  | h | 6 | 4 | 2 | 6 | 0 |
| [[Kauko Mäkinen | 20.07.1927 Tampere  | h | 6 | 1 | 1 | 2 | 2 |
| Reino Mäkinen | 03.02.1932 Tampere  | h | 6 | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Lotfi Nasib | 13.05.1926 Kotka  | h | 5 | 2 | 1 | 2 | 4 |
| Eero Saari | 18.09.1928 Tampere  | h | 6 | 6 | 5 | 11 | 2 |
| Heikki J. Salminen | 25.08.1933 Tampere  | h | 5 | 1 | 0 | 1 | 2 |
A-nuoret

Yhden mitalittoman kauden jälkeen Ilveksen A-nuoret voittivat vuonna 1952 kuudennen Suomen mestaruutensa.
Tapahtumapaikkana Duma Key

| Tapahtumapaikkana Duma Key> Duma Key |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen King
Kansitaiteilija:  Mark Stutzman
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu
Julkaistu:  2008
Suomennos
Suomentaja:  Ilkka Rekiaro
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  640
ISBN:  978-951-31-4624-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tapahtumapaikkana Duma Key (Duma Key) on Stephen Kingin vuonna 2008 julkaisema kauhuromaani. Kirja tavoitti ensimmäisen paikan New York Timesin bestseller-listalla ja se voitti myös Bram Stoker -palkinnon.
Juoni

Edgar Freemantle on rakennusurakoitsija, joka joutuu onnettomuuteen, kun nosturi törmää hänen avopakettiautoonsa. Hän jää henkiin, mutta hänen oikea kätensä amputoidaan. Lisäksi onnettomuus vaikuttaa huonontavasti Edgarin näköön, muistiin ja puheeseen. Kivut johtavat raivopäisyyteen, jonka seurauksena Edgarin vaimo, Pam, haluaa erota. Terapeuttinsa neuvosta Edgar päätyy Duma Keyn saarelle rentoutumaan.
Duma Keyllä Edgar asuu vaaleanpunaisessa rakennuksessa, jota hän kutsuu nimellä "Big Pink". Edgar alkaa harrastaa maalaamista ja siitä muodostuu hänelle pakkomielle. Edgarille selviää pian, että hänen maalaamansa työt tuntuvat vaikuttavan voimakkaasti koko saaren elämään ja muihin ihmisiin, etenkin 80-vuotiaaseen saaren omistajaan, Alzheimerin taudista kärsivään Elizabeth Eastlakeen.
Juoni > Henkilöt

Edgar Freemantle: kirjan päähenkilö, jonka maalauksilla on outo vaikutus Duma Keyn saareen.
Jerome Wireman: Edgarin ystävä, johon hän tutustuu kävellessään Duma Keyn rannalla.
Elizabeth Eastlake: rikas perijätär ja taiteilija, joka kärsii Alzheimerin taudista.
Pam Freemantle: Edgarin vaimo joka ottaa eron kirjan alkuvaiheessa.
Ilse Freemantle: Edgarin nuorempi tytär, joka on ainoa kiinnekohta Edgarin entiseen elämään.
Jack Cantori: paikallinen opiskelija, joka toimii muun muassa Edgarin autokuskina.
Viittaukset Kingin muihin teoksiin

Tapahtumapaikka Duma Keyssa viitataan usein Stephen Kingin muihin teoksiin, etenkin Musta torni -sarjaan.
Edgarin onnettomuuden jälkeen, hänellä on ongelmia itsensä ilmaisussa, kun hän ajattelee sanaa tuoli (engl. chair), hän sanoo sanan "char". Musta torni -sarjassa "char" tarkoittaa kuolemaa. Lisäksi useat Edgarin maalauksista sisältävät ruusun. Musta torni -sarjassa ruusu oli tärkeä osa sarjan symboliikkaa ja pimeä torni oli itse asiassa ympäröity ruusuilla. Myös Edgarin kyky saada maalaukset elämään on samanlainen kuin Patrick Danvillella Musta torni -sarjassa ja kirjassa Uneton yö.
Elizabeth Eastlaken nukke, Noveen esiintyy Kingin pojan, Joe Hillin kirjassa Sydämenmuotoinen rasia.
Kun Edgar ymmärtää, että hänen maalauksensa voivat satuttaa hänen perhettään, hän soittaa Tom Rileylle, jotta tämä voisi polttaa Edgarilta ostamansa maalauksen. Mutta Tom on kuollut ja sanoo, että "kuollut on parempi" aikomuksenaan tappaa Edgarin vaimo. Kyseinen lause toistuu myös Uinu, uinu lemmikkini -kirjassa.
Tarbert

| Tarbert An Tairbeart |
| --- | --- |

 Tarbert
 Koordinaatit: 57°53′54.6″N, 6°48′27.36″W 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tarbert (gaeliksi An Tairbeart) on kylä Hebridien saariryhmään kuuluvalla Na Hearadh'llä. Kylästä on lauttayhteys Ùigeen Skyein saarelle. Vuonna 2001 An Tairbeartin ympäristön asukkaista 57% oli gaelinkielisiä, mikä on vähemmän kuin muualla Na Hearadh'llä keskimäärin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tarbert Wikimedia Commonsissa
Tappajatomaatit

| Tappajatomaatit> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2008–
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Joey Luumäki, laulu   Kimmo Kalaja, kitara   Kari Nylander, basso   Jussi Parkkonen, rummut  
Entiset jäsenet:  Petri Hirvonen, basso   Timo "Stindy" Korhonen, basso   Kaide Luumäki, rummut  
Levy-yhtiö:  Sound Of Finland, (2010)   Hiljaiset Levyt, (2019-)  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tappajatomaatit (aiemmin Joey Luumäki & Tappajatomaatit ) on suomalainen ramopunk-yhtye. Yhtye aloitti vuonna 2008. Ensimmäinen ep julkaistiin vuonna 2009 ja ensimmäinen albumi Villi itä vuonna 2010. Yhtye lyhensi nimensä nykymuotoon elokuussa 2011.
Vuodesta 2017 alkaen ovat Tappajatomaattien rytmiryhmän muodostaneet Zen Café -yhtyeen basisti Kari Nylander ja Juliet Jonesin Sydän -yhtyeen rumpali Jussi Parkkonen.
Tappajatomaattien toisen pitkäsoiton, Mustan aukon paluu -LP:n julkaisi Hiljaiset Levyt -yhtiö marraskuussa 2019.
Diskografia

Elämä on punk (2009,  CD-EP, Woimasointu)
Villi itä (2010,  CD, Sound of Finland)
Mustan aukon paluu (2019,  LP, Hiljaiset Levyt)
Aiheesta muualla

Tappajatomaatit Hiljaiset Levyt -levy-yhtiön sivustolla
Joey Luumäki & Tappajatomaatit (Arkistoitu – Internet Archive) Ramopunk.com -sivustolla
/ Tappajatomaatit Facebookissa
Tarikh al-fattaš

Sivu Mamma Haidaran kirjaston käsikirjoituksesta.
Tarikh al-fattaš (”Etsijän kronikka”) on yksi tärkeimmistä keskiaikaisen Länsi-Sudanin historian lähteistä. Timbuktulaisen oppineen Mahmud Katin muistiinpanoihin perustuvan arabiankielisen teoksen on laatinut hänen tyttärenpoikansa Ibn al-Mukhtar 1600-luvun puolivälissä.
Ghanan, Malin ja Songhaivaltakunnan historiasta kertova teos päättyy 1500-luvun lopun marokkolaismiehitykseen. Octave Houdas ja Maurice Delafosse julkaisivat sen arabiaksi ja ranskaksi vuonna 1913. Julkaisu pohjautuu osittain 1800-luvulla tehtyyn väärennökseen, jonka tarkoituksena oli perustella Ahmadu Lobbon asemaa Macinan hallitsijana ja valtion feodalistista järjestystä.
Toinen tärkeä Länsi-Sudanin historian lähde on 1600-luvun puoliväliin saakka jatkuva Tarikh al-Sudan.
Aiheesta muualla

Houdasin ja Delafossen ranskannos
Tapaus Wilt

| Tapaus Wilt> Wilt |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Tuchner
Käsikirjoittaja:   Andrew Marshall  David Renwick 
Perustuu:  Tom Sharpen romaaniin
Tuottaja:  Brian Eastman
Säveltäjä:  Anne Dudley
Kuvaaja:  Norman Langley
Pääosat:   Griff Rhys-Jones  Mel Smith 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:   J. Arthur Rank Organisation  LWT International 
Levittäjä:  Rank Organisation
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  92 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tapaus Wilt (Wilt) on Michael Tuchnerin ohjaama brittiläinen rikoskomedia vuodelta 1989. Sen ovat käsikirjoittaneet Tom Sharpen romaanin pohjalta Andrew Marshall ja David Renwick. Pääosia näyttelevät television komediasarjoista tuttu parivaljakko Griff Rhys-Jones ja Mel Smith.
Juoni

Kiltti collegen yhteiskuntaopin opettaja Henry Wilt (Rhys-Jones) on haluttomien opiskelijoidensa masentama ja kotona taistelulajeista ja juppielämästä innostuneen vaimonsa (Alison Steadman) tossun alla. Hän fantasioi vaimostaan eroon pääsemisestä, ja seksinukesta alkunsa saaneiden väärinkäsitysten vuoksi joutuu poliisin (Smith) epäilemäksi tämän murhasta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Griff Rhys-Jones  | … |  Henry Wilt   |
|  Mel Smith  | … |  Russel Flint   |
|  Alison Steadman  | … |  Eva Wilt   |
|  Diana Quick  | … |  Sally   |
|  Jeremy Clyde  | … |  Hugh   |
Vastaanotto

Tapaus Wilt julkaistiin Suomessa VHS-videona, ja MTV3-televisiokanava esitti sen elokuussa 1996. Helsingin Sanomien tv-sivulla Mikael Fränti kutsui elokuvaa tuolloin onnettomaksi ja tympeäksi farssiksi, joka hieman paranee loppupuolen kirkkokohtauksissa. Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi kuvailee Tapaus Wiltiä puisevaksi ja keskinkertaiseksi komediaksi, jonka pohjana oleva kirja on parempi. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä.
Rauhan sairaala

"Setälä", yksi Rauhan sairaalan entisistä rakennuksista vuonna 2011
Rauhan sairaala oli Joutsenossa Rauhan kylässä sijaitseva lakkautettu psykiatrinen sairaala. Se perustettiin vuonna 1926 huolehtimaan silloisen Viipurin läänin mielisairaista ja lakkautettiin vuonna 2000 sairaalan toiminnan siirtyessä Etelä-Karjalan keskussairaalaan Lappeenrantaan. Joutsenon kaupunki osti sairaala-alueen vuonna 2005 ja myi sen eteenpäin Joutsenmaa Oy:lle vuonna 2007.
Historia

Vuosina 1894–1910 Rauhan sairaalan paikalla toimi hotelli, "Rauha pensionat för turister" palvelemassa venäläisiä turisteja. Vuonna 1910 hotelli muutettiin kylpylähotelliksi, joka oli aikansa parhaita alan laitoksia. Se tarjosi turisteille monipuoliset liikunta- ja hoitomahdollisuudet. Venäjän vallankumouksen jälkeen turistien virta kuitenkin ehtyi, ja kylpylähotellin päärakennuksen tuhouduttua tulipalossa vuonna 1923 ei laitosta avattu enää uudestaan.
Seuraavana vuonna Viipurin läänin piirimielisairaalan kuntainliitto osti rakennukset alueineen, ja perusti Rauhan mielisairaalan. Tuhoutuneen päärakennuksen perustuksille rakennettiin Axel Mörnen suunnittelema uusi päärakennus. Lisäksi tuolloin rakennettiin myös keskipaviljonki sekä vanha keittiö. Rakennukset valmistuivat vuonna 1926 ja sairaala avattiin potilaille. 1950-luvulle tultaessa oli Rauhasta kehittynyt yksi Suomen suurimmista mielisairaaloista, jossa huippuaikanaan oli hoidettavana jopa 800 potilasta.
Sairaalaan sijoitettiin luovutetulta alueelta tulleet psykiatriset potilaat, jotka joutuivat jäämään sinne vielä parannuttuaankin, sillä kunnilla ei ollut halua vastaanottaa heitä.
Sairaalalla oli oma hautausmaa, jonne on haudattu noin 300 potilasta. Karjalaisille on pystytetty muistokivi. Hautausmaalla on myös erään potilaan veistos "Rukoilevan enkeli". Hautakivet ovat paria lukuun ottamatta samanlaisia.
1980-luvulla alkanut psykiatrisen sairaanhoidon uudelleenjärjestely vähensi sairaalan potilasmäärää. Lopulta Etelä-Karjalan Sairaanhoitopiiri siirsi sairaalan toiminnan Etelä-Karjalan Keskussairaalaan ja lakkautti Rauhan sairaalan. Sairaalatoiminta Rauhassa loppui vuonna 2000.
Rakennukset

Rauhan sairaalan alueella on 11 sairaalarakennusta. Ensimmäiset niistä rakennettiin vuonna 1926 ja viimeinen vuonna 1981. Osa rakennuksista on yhdistetty toisiinsa maanalaisin tunnelein, jotka on tarkoitettu ruuan jakeluun keskuskeittiöltä muihin rakennuksiin. Sairaala-alueen rakennuksineen omistaa Joutsenmaa Oy.
Kolme ensimmäiseksi valmistunutta rakennusta, Vanha päärakennus, Keskipaviljonki sekä Vanha keittiö ovat Axel Mörnen suunnittelemia. Loput rakennuksista on suunnitellut Jalmari Lankinen, lukuun ottamatta Poliklinikkarakennusta sekä Keskuskeittiötä.
Lämpökeskuksen rapistunut punatiilipiippu räjäytettiin syksyllä 2006.
Rauha 2010-luvulla

Rauhan sairaalan alueella toimii Holiday Club Saimaa.
Alue myytiin yhdessä Tiurun Sairaalan kanssa Joutsenon kunnalle vuonna 2005. Setälässä oli kesän 2005 loppuun väliaikaisesti sijoitettuna vanhainkoti Lehmuskoti odottamassa varsinaisten tilojensa valmistumista, sekä myöhemmin väliaikaisesti myös Joutsenon kaupungin palvelukoti. Setälä on ollut tyhjillään vuodesta 2012. Kesäisin päärakennuksessa toimi vuoteen 2006 asti Rauhan Kylpylä- ja Sairaalamuseo.
Vuonna 2010 alueen puistossa järjestettiin Hyväri Rock hyväntekeväisyysfestivaali sekä vuonna 2011 Saimaa Open Air festivaali.