stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sergei Witte

| Sergei Witte |
| --- | --- |
 Sergei Witte
Venäjän pääministeri
 6. marraskuuta 1905 – 5. toukokuuta 1906  
Monarkki:  Nikolai II
Seuraaja:  Ivan Goremykin
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1849 Tiflis, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 13. maaliskuuta 1915 (65 vuotta) Pietari, Venäjän keisarikunta
Tiedot
Tutkinnot:  Odessan yliopisto
 Nimikirjoitus
Ilja Repin: Sergei Witten muotokuva.
Sergei Juljevitš Witte (ven. Серге́й Ю́льевич Ви́тте, 29. kesäkuuta (J: 17. kesäkuuta) 1849 Tiflis – 13. maaliskuuta (J: 28. helmikuuta) 1915 Pietari) oli venäläinen kreivi ja maltillisen uudistusmielinen hallintomies, joka toimi Venäjän keisarikunnan valtiovarainministerinä vuosina 1892–1903 ja pääministerinä Venäjän vuoden 1905 levottomuuksien aikana 1905–1906 suositellen maalle perustuslaillisen uudistuksen vallankumoukselliseksi muuttuvan liikkeen tyynnyttämiseksi perustuttamalla Venäjän keisarikunnan valtakunnanduuman.
Nuoruus

Sergei Witte syntyi  Tiflisissä Georgiassa vuonna 1849. Hänen isänsä oli venäläistynyt luterilainen hollantilainen. Witte opiskeli Odessan yliopistossa ja erikoistui matematiikkaan. Valmistuttuaan 1870 hän työskenteli rautateillä. Odessan rautatie osoittautui strategisesti tärkeäksi vuoden 1877 Turkin sodassa. Menestyksekkäänä johtajana hänet nimitettiin hallitukseen 1889 vastaamaan rautatieasioista. Hän toimi rautatieasioiden johtajana finanssiministeriössä 1889–1891 ja kulkulaitosministerinä 1892.
Finanssiministeri

Keisari Aleksanteri III nimitti Witten 1892 finanssiministeriksi hoitamaan Venäjän horjuvaa taloutta. Hänen kautensa oli menestyksekäs ja valtio koki ennennäkemättömän taloudellisen kasvun kauden. Witte halusi kannustaa ulkomaisia sijoituksia Venäjälle, ja hän liitti ruplan kultakantaan 1897. Hän kannusti Siperian rautatien laajentamista ja järjesti Kiinan itäisen rautatien rakennuksen. Asetetut tuontitariffit käänsivät kauppataseen Venäjän hyväksi. Teollisuus kasvoikin voimakkaasti, etenkin metalli-, polttoaine- ja kuljetusteollisuus. Talouskasvua houkutellakseen Witte kannusti myös yksinvaltaisuudesta luopumista. Witten mukaan teollisuus työllisti hänen aikanaan 4–5 miljoonaa ihmistä lisää. Lisäksi hän ajoi väkiviinantuotannon valtionmonopolia.
Huolimatta monista uudistusyrityksistä maatalous pysyi takapajuisena ja talonpoikien asema heikkeni. Tämä johti kasvaviin levottomuuksiin maaseudulla. Witteä kunnioitettiin, mutta hänen menestyksensä toi hänelle myös korkea-arvoisia vihamiehiä. Näistä syistä Nikolai II korvasi hänet finanssiministerinä ja antoi hänelle aseman ministerikomitean puhemiehenä 1903, nimellisesti hallituksen korkeimpana virkamiehenä.
Rauhanneuvottelija

Witte palasi tärkeään asemaan 1905, kun keisari antoi hänelle tehtävän neuvotella rauha Venäjän–Japanin sodassa. Witte matkusti Yhdysvaltoihin, jossa hän pystyi neuvottelemaan Venäjälle suhteellisen edullisen rauhan huolimatta tappiosta taistelukentällä.
Pääministeri

Venäjän–Japanin sodan tappio aiheuttaman pettymyksen ja verisunnuntain aiheuttaman järkytyksen synnyttämät levottomuudet olivat levinneet Venäjällä vallankumouksen uhan asteelle, jolloin Sergei Witte oli luonnostellut ohjelman, jolla mielialat rauhoitetaan ja keisarinvalta suuntautuisi jatkuviin uudistuksiin. Pietarissa oli yleislakko. Witte luonnosteli ohjelman ja ilmoitti Nikolai II:lle, että tällä on kaksi vaihtoehtoa: joko hyväksyä uudistusohjelma tai valita pääministeriksi diktaattori, joka väkivalloin tukahduttaa levottomuudet. Seuraavana päivänä Nikolai II pyysi ehdotuksia vanhemmilta neuvonantajiltaan. Witte ilmoitti suostuvansa pääministeriksi vain jos hänen raporttinsa toimenpiteet toteutetaan. Sitä seuraavana päivänä 30. lokakuuta 1905 hoviministeri Woldemar Freedericksz selitti suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšille, että tämän pitäisi ryhtyä diktatoriseksi pääministeriksi, koska Witteä ei saada pääministeriksi kuin hänen omilla ehdoillaan. Suuriruhtinas otti pistoolin taskustaan ja sanoi Freederickszille: Näettekö tämän revolverin? Aion mennä tsaarin luokse ja pyytää häntä allekirjoittamaan kreivi Witten ohjelman ja manifestin. Joko hän tekee tämän tai ammun itseäni päähän. Saman päivän iltapäivällä Nikolai II allekirjoitti lokakuun manifestin ja Wittestä tuli pääministeri. Manifestilla luotiin myös vaaleilla valittu kansanedustuslaitos, valtakunnanduuma, jolla kaikki lait piti hyväksyttää. Tämä muutti Venäjän yksinvallasta perustuslailliseksi monarkiaksi.
Tämän jälkeen Witte sai hoitaakseen sodasta seuranneen mellakoinnin, kapinoinnin ja verisunnuntain jälkiseuraukset. Witte taivutteli keisarin hyväksymään Suomen suuriruhtinaskuntaa koskeneen marraskuun manifestin, jota hän itse oli ollut laatimassa. Witte itse kuvasi manifestia hätäisesti laadituksi, eikä ollut varma allekirjoittaisiko keisari sen. 4. marraskuuta 1905 annettu manifesti lakkautti helmikuun manifestin soveltamisen ja palautti kokoontumis-, yhdistymis- ja painovapauden ja siten päätti ensimmäisen sortokauden Suomessa. Myös maasta karkotetut saivat palata.
Witten liberaalit uudistukset huolestuttivat konservatiiveja, eikä vallankumouksellisia levottomuuksia saatu päättymään. Niiden väkivaltaisesta tukahduttamisesta huolehti Witteä vanhoillisempi sisäministeri Pjotr Durnovo. Nikolai II pakotti lopulta Witten eroamaan 5. toukokuuta 1906.
Viimeiset vuodet

Eläkkeelle jäätyään Witte kirjoitti muistelmansa ja jatkoi poliittisten mielipiteiden esittämistä. Vuonna 1914 hän vastusti Venäjän liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan ja kannatti myöhemmin rauhantekoa Saksan kanssa. Witte kuoli Pietarissa 13. maaliskuuta 1915.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sergei Witte Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki 2  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  SNAC  IdRef
Regiones quattuor

Rooman neljä aluetta. Servius Tulliuksen aikainen, alueet sisäänsä sulkenut pomerium merkitty punaisella viivalla. Vertailun vuoksi Romuluksen kaupungin pomerium merkitty punaisella katkoviivalla ja Serviuksen muuri mustalla viivalla.
Regiones quattuor (lat., ”neljä aluetta”) oli antiikin Rooman kaupungin varhainen aluejako, jonka katsottiin olleen peräisin Servius Tulliuksen ajalta 500-luvulta eaa. Se jakoi kaupungin neljään alueeseen.
Historia

Servius Tulliuksen kerrotaan jakaneen Rooman kaupungin neljään poliittiseen alueeseen. Alueiden lukumäärä vaikutttaa vastanneen kaupungin alkuperäistä tribuksien eli heimojen määrää, mutta niihin liittyy paljon epäselvyyttä. Aluejako oli käytössä Rooman tasavallan aikana aina siihen saakka, kun keisari Augustus perusti uudet neljätoista aluetta (regiones quattuordecim) vuonna 7 eaa.
Alueita koskevat tiedot ovat pääosin peräisin Varrolta, johon alla oleva luettelo perustuu. Varron perusteella vaikuttaa siltä, että aluejako perustui kokonaan Numa Pompiliuksen perustamien 27 Argei-pyhäkön sijanteihin eri puolilla kaupunkia, vaikkakaan hän ei selitä syytä tähän. Hän myös kuvaa pyhäköiden lukumäärän epätäsmällisesti, toisaalta sanoen sen olleen 27, mutta toisaalta sanoen, että jokaisella alueella oli kuusi pyhäkköä, mikä tekisi niiden yhteismääräksi 24.
Alueet

Neljä aluetta olivat:
I. Suburana – Kaupungin kaakkoisosa. Käsitti Caelius-kukkulan, myöhemmän Colosseumin laakson ja Ceroliensiksen, joka vaikuttaa olleen Esquilinuksen ja Caeliuksen välinen laakso tai osa siitä, sekä Suburan.
II. Esquiliae tai Esquilina – Kaupungin koillisosa. Käsitti alueelle nimen antaneen Esquilinus-kukkulan, jonka osat olivat Oppius ja Cispius.
III. Collina – Kaupungin pohjois- ja luoteisosa. Käsitti Quirinalis- ja Viminalis-kukkulat ja niiden väliset laaksot, ja sai nimensä siitä, että näitä kahta kukkulaa kutsuttiin nimillä collis (”kukkula”), siinä missä muita kutsuttiin nimellä mons (”vuori").
IV. Palatina – Kaupungin lounaisosa. Käsitti alueelle nimen antaneen Palatium-kukkulan ja sen haaraumat Velian ja Cermaluksen.
Alueiden tarkkoja rajoja ei tunneta. Usein rajojen on ajateltu kohdanneen yhdessä pisteessä lähellä Veliaa, mutta tämä ei ole mitenkään varmaa.
Alueiden yhteenlaskettu ala ei vastannut täysin kaupunkialuetta. Aluejaossa herättää heti huomiota se, että se ei käsitä Capitolium-kukkulaa, sen itäpuolella ollutta Forumin aluetta, eikä sen eteläpuolista Velabrumin ja Forum boariumin aluetta, eikä myöskään Aventinus-kukkulaa. Näiden poisjättäminen johtuu ilmeisesti siitä, että aluejako seurasi pomerium-rajanvetoa: siihen kuuluvat kaikki pomeriumin sisällä olleet alueet Capitoliumia lukuun ottamatta. Capitoliumia taas ei luettu mukaan ilmeisesti siksi, että sitä pidettiin kaupungin linnavuorena ja uskonnollisena keskuksena, ei niinkään yhtenä kaupungin asutuspaikoista.
Kaj Suomela

Kaj Suomela (s. 1957) oli Pohjanmaan liiton maakuntajohtaja. Hänen toimikautensa alkoi toukokuussa 2017 ja päättyi huhtikuun 2022 lopussa. Aiemmin hän oli Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ylijohtaja vuodesta 2010 alkaen.
P. E. A. Nylander

Per Edvin Alfred Nylander (11. joulukuuta 1897 Helsinki – 14. huhtikuuta 1955 München) oli suomalainen  lääkäri ja professori, joka kehitti merkittävästi rintaelinkirurgiaa.
Nylanderin vanhemmat olivat ylitarkastaja, metsänhoitaja Ernst August Nylander ja Anna Sjöström ja puoliso vuodesta 1926 Kirsti Rakel Pohto. Ylioppilaaksi 1916 tullut Nylander valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1924 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1927. Hän toimi lääkärinä vuodesta 1926 ja oli Helsingin yliopiston dosentti 1930–1940, ylimääräinen professori 1940–1942 ja professori vuodesta 1942. Hän toimi myös Helsingin kaupungin tuberkuloosisairaalan avustavana kirurgina 1930–1945, Kiljavannummen parantolan kirurgina 1939–1955 ja Helsingin yliopiston kirurgian klinikan ylilääkärinä 1949–1955.
Nylanderilla oli lukuisia luottamustoimia ja hän oli Duodecim-aikakauskirjan päätoimittaja 1936–1940 ja Annales Chirurgiae et Gynaecologiae Fennia -julkaisun päätoimittaja 1945–1955. Rintaelinkirurgian kehittäjänä  Nylander teki vuonna 1937 ensimmäisenä Suomessa toisen keuhkon poistoleikkauksen. Hän toimi talvisodan aikana Jyväskylään ja sen lähiympäristöön sijoittuneen 30. sotasairaalan ylikirurgina ja jatkosodassa Tuusulassa toimineen 3. sotasairaalan päällikkölääkärinä sekä loppuvuodesta 1943 alkaen kenttäarmeijan neuvoa-antavana kirurgina. Sotilasarvoltaan hän oli lääkintäeverstiluutnantti (1943).
Julkaisuja

Beiträge zur Kenntnis der Kongenitalen Halsfisteln und Zysten, 1927 (väitöskirja)
Untersuchungen über die Genitaltuberkulosen der männer I–II, 1929, 1932
Zur Frage der oberschenkelschaftbrüche, 1936
Robert Anton Wilson

Robert Anton Wilson vuonna 1991.
Robert Anton Wilson tai RAW (18. tammikuuta 1932 – 11. tammikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen kirjailija, filosofi, psykologi, futurologi, anarkisti ja erinäisten salaliittoteorioiden ja todellisten salaliittojen tutkija.
Elämä

Robert Anton Wilson syntyi metodistisairaalassa, Brooklynissa, New Yorkissa ja vietti ensivuotensa Brooklynin Flatbushissa, mistä hän noin neljän tai viiden vuoden ikäisenä muutti perheensä kanssa Brooklynin Gerritsen Beachiin, missä hän eli kunnes täytti 13.
Wilson kärsi poliosta nuorena, minkä seurauksena hänelle kehittyi postpoliosyndrooma, joka oli vuosikymmeniä heikkolaatuinen, tai olematon. Vanhemmaksi tullessaan Wilsonin oireet pahenivat, ja hänen jalkansa — ja muu ruumiinsa — heikkenivät pahasti. Wilsonin kaaduttua kesäkuussa 2006 postpoliosyndrooma muuttui niin pahaksi, että hän joutui sairaalaan.
Poliittiseen The Huffington Post -blogiin kirjoittava Paul Krassner raportoi 22. kesäkuuta 2006 Robert A. Wilsonin olevan kuolinvuoteellaan läheistensä ja hoitajien ympäröimänä. Wilson jäi henkiin, mutta oli vuoteenomana siitä lähtien.
Kirjailija Douglas Rushkoff ilmoitti 2. lokakuuta 2006 Wilsonilla olevan suuria taloudellisia ongelmia.
Rawilson.comin etusivu sisälti 3. lokakuuta lähtien pyynnön lahjoituksista RAW:n sairaalakuluihin. Slashdot, Boing Boing ja Church of the SubGenius osallistuivat kampanjaan linkittämällä Rushkoffin pyyntöön.
10. lokakuuta hänen kotisivuillaan kerrottiin lahjoituksia tulleen yli odotusten, ja että ne riittäisivät ainakin puoleksi vuodeksi.
Kuolema

Wilson sairasti poliota ja joutui sen jälkitautien seurauksena pyörätuoliin viimeisinä vuosinaan. Kun hän sairauskulujensa seurauksena koki viimeisinä elinkuukausinaan henkilökohtaisen konkurssin, hänen ystävänsä ja ihailijansa järjestivät rahankeräyksen, joka tuotti satoja tuhansia dollareita ja mahdollisti hänen viimeisten päiviensä viettämisen mukavalla elintasolla. Jälkitaudit johtivat viimein hänen poismenoonsa 11. tammikuuta 2007.
Teokset

Playboy's Book of Forbidden Words (1972)
Sex and Drugs: A Journey Beyond Limits (1973)
The Sex Magicians (1973)
The Book of the Breast (1974)
Illuminatus!-trilogia (1975) (Robert Shean kanssa)
Pyramidin silmä
Kultainen omena
Leviatan
Cosmic Trigger I: Final Secret of the Illuminati (1977)
Neuropolitics (1978) (Timothy Learyn ja George Koopmanin kanssa)
The Game of Life (1979) (Timothy Learyn kanssa)
The Illuminati Papers (1980)
Schrödinger's Cat trilogy (1980–1981)
The Universe Next Door
The Trick Top Hat
The Homing Pigeon
Masks of the Illuminati (1981)
The Historical Illuminatus Chronicles
The Earth Will Shake (1982)
The Widow's Son (1985)
Nature's God (1991)
Right Where You Are Sitting Now (1983)
Prometheus Rising (1983)
The New Inquisition (1986)
Wilhelm Reich in Hell (1987)
Natural Law, or Don't Put a Rubber on Your Willy (1987)
Coincidance (1988)
Neuropolitique (1988) (Learyn ja Koopmanin kanssa) [uudistettu laitos Neuropolitics teoksesta]
Ishtar Rising (1989) [uudistettu laitos The Book of the Breast teoksesta]
Semiotext(e) SF (1989) (toimittama Rudy Ruckerin ja Peter Lamborn Wilsonin kanssa)
Quantum Psychology (1990)
Cosmic Trigger II: Down to Earth (1991)
Reality Is What You Can Get Away With: An Illustrated Screenplay (1992)
Chaos and Beyond (1994) (toimittama ja suurelta osin kirjoittama)
Cosmic Trigger III: My Life After Death (1995)
The Walls Came Tumbling Down (1997)
Everything Is Under Control (1998)
TSOG: The Thing That Ate the Constitution (2002)
Email to the Universe (2005)
Suomennetut teokset

Shea, Robert & Robert Anton Wilson (2004): Illuminatus! Osa 1: Pyramidin silmä. (Alkuteos: The Illuminatus! Trilogy. Part One: The Eye in the Pyramid, 1975.) Suomentanut Hannu Tervaharju. Like scifi. Helsinki: Like. ISBN 952-471-317-9
Shea, Robert & Robert Anton Wilson (2005): Illuminatus! Osa 2: Kultainen omena. (Alkuteos: The Illuminatus! Trilogy. Part Two: The Golden Apple, 1975.) Suomentanut Hannu Tervaharju. Like scifi. Helsinki: Like. ISBN 952-471-501-5
Shea, Robert & Robert Anton Wilson (2006): Illuminatus! Osa 3: Leviatan. (Alkuteos: The Illuminatus! Trilogy. Part Three: Leviathan, 1975.) Suomentanut Hannu Tervaharju. Like scifi. Helsinki: Like. ISBN 952-471-611-9
Osittainen diskografia

A Meeting with Robert Anton Wilson
Religion for the Hell of It
H.O.M.E.s on LaGrange
The New Inquisition
The H.E.A.D. Revolution
Prometheus Rising
The Inner Frontier (Timothy Learyn kanssa)
The Magickal Movement: Present & Future (Margot Adlerin, Isaac Bonewitsin ja Selena Foxin kanssa)
Magick Changing the World, the World Changing Magick (AmyLeen, Isaac Bonewitsin, Selena Foxin ja Jeff Rosenbaumin kanssa)
The Once & Future Legend (Ariana Lightningstormin, Patricia Monaghanin, Jeff Rosenbaumin, Ivan Stangin ja Robert Shean kanssa)
What IS the Conspiracy, Anyway? (Anodea Judithin, Jeff Rosenbaumin, Ivan Stangin ja Robert Shean kanssa)
The Chocolate-Biscuit Conspiracy Golden Horden kanssa (1984)
Twelve Eggs in a Basket
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Maybe Logic -dokumentti suomenkielisellä tekstityksellä (Arkistoitu – Internet Archive)
Maybe Logic - The Lives and Ideas of Robert Anton Wilson
Maybe Logic Academy tarjoaa internet-kursseja ja foorumin, johon Wilson kirjoitteli.
Robert Anton Wilson fanisivu, sisältää elämäkerran, haastatteluja, foorumin, musiikkia ja muuta.
Robert Anton Wilson Online Library, useita RAW-haastatteluja, ja muuta.
BlackCrayon.com: People: Robert Anton Wilson
Wilson, Robert Anton kirjalista New Falcon Publications -sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Robert Anton Wilson Multimedia, Video & Audio (Arkistoitu – Internet Archive) satoja mediatiedostoja, haastatteluja ja linkkejä
Timothy Learyn ja RAW:n kahdeksanpiirinen malli
23 kysymystä Robert Anton Wilsonille (Arkistoitu – Internet Archive)
Man Bites Dogma (Arkistoitu – Internet Archive) RAW-haastattelu
Robert Anton Wilson @ deoxy.org
Wilsonin teini-ikäinen tytär Patricia Luna Wilson, murhattiin 2. lokakuuta 1976. Hänen aivonsa jäädytettiin.  (Arkistoitu – Internet Archive).
Arvioita Robert Anton Wilsonin kirjoista Kirjavinkeissä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Ydinterrorismi

Ydinterrorismi on ydinasein tai likaisten pommien avulla tehtyjä terroritekoja ja laajemmin myös ydinvoimaloihin, ydinmateriaalin varastoihin ja kuljetuksiin kohdistuneita terrori-iskuja.

Maailmassa ei ole tähän mennessä sattunut yhtään varsinaista ydinterrorismiksi luokiteltavaa tekoa, mutta ydinaseiden levitessä suoran ydinaseterrorismin uhka kasvaa. Ydinase voidaan tehdä matkalaukkuun sopivaksi. Ydinterrorismin mahdollisuutta rajoittaa muun muassa ydintekniikan ja -materiaalien suhteellisen vaikea saatavuus ja kalleus.lähde?
Armenian–Azerbaidžanin taisteluissa vuonna 2020 Azerbaidžan uhkasi käynnistää ohjushyökkäykset Armenian ydinvoimalaan.
Ydinterrorismin lajeja

Terroristit räjäyttävät tai uhkaavat räjäyttää ydinlatauksen tai likaisen pommin asutulla alueella
Terroristit tekevät itse alkeellisen, pienitehoisen ydinaseen vaikkapa plutoniumoksidista tai varastavat ydinaseen.
Terroristit ryöstävät ydinpolttoainetta tai -jätettä
Terroristit hyökkäävät ydinvoimalaan ja tuhoavat sen toiminnan, niin että vaikkapa reaktorisydän sulaa ja radioaktiivinen aine leviää ympäristöön
Kirjallisuutta

Alkeelliset ydinaseet ja ydinaseterrorismin uhka, Rauhankirjat 2000, Aseidenriisuntavihkot No 38, ISBN 951-9457-34-8
Aiheesta muualla

Nuclear Files.org (Arkistoitu – Internet Archive) Information and articles relating to nuclear terrorism and its prevention
"Can Terrorists Build Nuclear Weapons?" — article by five nuclear weapons scientists
Annotated bibliography on nuclear terrorism from the Alsos Digital Library for Nuclear Issues (Arkistoitu – Internet Archive)
Anaksilaos Larissalainen

Anaksilaos (m.kreik. Ἀναξίλαος, ensimmäinen vuosisata eaa.) oli kreikkalais-roomalainen lääkäri ja pythagoralainen filosofi. Hän oli kotoisin Larissasta.
Eusebioksen mukaan Augustus ajoi Anaksilaoksen maanpakoon Roomasta vuonna 28 eaa. magian harjoittamisen vuoksi. Anaksilaos kirjoitti mineraalien, yrttien ja muiden aineiden ja lääkkeiden "maagisista" ominaisuuksista. Plinius lainasi hänen kirjoituksiaan aiheeseen liittyen. Jotkut tutkijat uskovat, että hänen tietonsa luonnontieteistä mahdollistivat sen, että hän kykeni tekemään temppuja, joita luultiin maagisiksi.
Terutomo Yamazaki

| Terutomo Yamazaki 山崎照朝> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1947 (ikä 77) Kōshū, Yamanashi
Kansalaisuus:   Japani
Potkunyrkkeilijä
Lempinimi:  Dragon of Kyokushin, Genius
Aktiivisena:  1969–1970
Pituus:  177 cm
Paino:  62 kg
Seura(t):  Kyokushin Gym
Tilastot
Ottelut:  10
Voitot:  8
– tyrmäyksellä:  8
Tappiot:  2
| Terutomo Yamazaki 山崎照朝> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Japani
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  1969–1970, 1972–1973
Pituus:  177 cm
Paino:  62 kg
Painoluokka:  avoin
| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.Japanin mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.Japanin mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.Japanin mestaruuskilpailut  | Maa:   Japani> Miesten kyokushin karate. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 1969 | avoin |  |
|  Hopeaa | Tokio 1970 | avoin |  |
|  Hopeaa | Tokio 1973 | avoin |  |
Terutomo Yamazaki (jap. 山崎照朝, s. 31. heinäkuuta 1947 Kōshū, Yamanashi) on japanilainen kamppailulajien kriitikko ja toimittaja, sekä entinen karateka ja potkunyrkkeilijä. Hän oli aktiiviurallaan Kyokushinin ensimmäinen Japanin mestari. Yamazaki julkaisi yhen singlen laulajana 1973, joka esitettiin Karate Master animesarjassa. Hän työskenteli myös mainostuottajana.
Alkuvuodet

Yamazaki syntyi nelilapsiseen perheeseen Yamaton kylässä, Yamanashin prefektuurissa. Hän kiinnostui karatesta high schoolissa ja vieraili lähimmällä dojolla Hachiōjissa. Yamazaki ei kuitenkaan ollut kiinnostunut kyseisestä karatetyylistä, jota Hachiōjissa opetettiin ja hän etsi jotain muuta. Hän löysi sittemmin mainoksen Kyokushinista, jonka dojo sijaitsi Ikebukurossa. Yamazaki vieraili Tokiossa asuneen siskonsa luona, jonka myötä hän ryhtyi harjoittelemaan Kyokushin karatea. Hänen vanhemmat olivat karaten harrastamista vastaan ja niinpä Yamazaki keksi tekosyyn halunneensa laulajaksi, jotta voisi matkustaa Tokioon. Kayo Studio piti lauluharjoituksia kahdesti viikossa, jonka vuoksi hän joutui matkustamaan muina päivinä salaa karateharjoituksiin. Yamazaki oli muihin harjoittelijoihin nähden pienikokoinen painaessaan vain 62 kg, jonka myötä hän harjoitti kehoaan työskentelemällä vanhempiansa maatilalla ja rakennusmiehenä saadakseen myös rahaa opintojaan ja karaten jäsenmaksuja varten.
Valmistuttuaan high schoolista Yamazaki muutti Tokioon, jossa hän jatkoi karaten harjoittelemista. Hän pääsi samalla opiskelemaan Nihonin yliopistoon maataloutta ja eläinlääketiedettä. Yamazaki keskittyi täysin karaten harjoitteluun ja osallistui vain iltaharjoituksiin kun päivisin hän keskittyi fysiikan kehittämiseen. Yamazaki ylennettiin suoraan valkovyöstä ruskealle ja saavutti mustan vyön 15. huhtikuuta 1967 vain kahden ja puolen vuoden harjoittelun jälkeen. Samana vuonna 10. lokakuuta Yamazaki saavutti 2. danin arvon.