stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yhdysvaltain vaalit 2022

| --- | --- |
 Välivaalit
Vaalipäivä:  8. marraskuuta
Senaatin vaalit
Valittavat paikat:  34 III-luokan paikkaa (+ 1 II-luokan paikka)
 
 Tulokset:  siirtyi demokraateille   säilyi demokraateilla   säilyi republikaaneilla
Edustajainhuoneen vaalit
Valittavat paikat:  Kaikki 435 paikkaa
 
 Tulokset:  siirtyi demokraateille   säilyi demokraateilla   siirtyi republikaaneille   säilyi republikaaneilla 
Kuvernöörinvaalit
Valittavat paikat:  39 (36 osavaltiota, 3 territoriota)
 
 Tulokset:  siirtyi demokraateille   säilyi demokraateilla   siirtyi republikaaneille   säilyi republikaaneilla 
Yhdysvaltain vaalit 2022 järjestettiin 8. marraskuuta 2022. Silloin valittiin kongressin edustajainhuoneen kaikki 435 jäsentä ja hieman yli kolmasosa senaattoreista eli 35 senaattoria senaattiin. Kyseessä olivat välivaalit, sillä ne järjestettiin presidentin virkakauden puolessavälissä, eikä samaan aikaan järjestetä presidentinvaaleja. Lisäksi valittiin osavaltio- ja paikallistason viranhaltijoita kuten kuvernööri 36 osavaltioon ja kolmeen territorioon.
Republikaanit voittivat enemmistön edustajainhuoneeseen. Kamppailu senaatin enemmistöstä oli tiukka ja demokraatit riippumattomine tukijoineen saivat suoran enemmistön senaattiin Raphael Warnockin voitettua urheilija Herschel Walkerin Georgiassa käydyissä Yhdysvaltain senaatin vaaleissa. Kuvernööreistä demokraatit voittivat republikaaneilta kolmessa osavaltiossa eli Arizonassa, Marylandissa ja Massachusettsissa, republikaanit demokraateilta yhdessä eli Nevadassa.
Kuudessa osavaltioissa järjestetiin kansanäänestys liittyen aborttioikeuksiin, mikä johtui korkeimman oikeuden päätöksestä kumota Roe vastaan Wade: Kaliforniassa, Kansasissa, Michiganissa, Montanassa, Kentuckyssa ja Vermontissa.
Vaaleja varjosti disinformaatio sekä pelko aseistautuneista ja puolueellisista vaalitarkkailijoista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain vaalit 2022 Wikimedia Commonsissa
Lyijytiosyanaatti

| Lyijytiosyanaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  592-87-0
PubChem CID:  11616 ja 516874
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Pb(SCN)2
Moolimassa:  323,39
Ulkomuoto:  Kellertävä kiteinen aine
Sulamispiste:  190-192 °C (hajoaa)
Tiheys:  3,82 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,5 g/l (20 °C)
Lyijytiosyanaatti (Pb(SCN)2) on lyijy- ja tiosyanaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään esimerkiksi tulitikkujen valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa lyijytiosyanaatti on kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain hieman veteen ja liukoisuus kasvaa lämpötilan noustessa. Sen sijaan se liukenee typpihappoon tai komplekseja muodostaen ammoniakkiin ja tiosyanaattiliuoksiin. Kuumennettaessa veden ja lyijytiosyanaatin suspensiota muodostuu lyijyhydroksiditiosyanaattia. Lyijytiosyanaatti on monien lyijy-yhdisteiden tavoin myrkyllistä.
Lyijytiosyanaattia valmistetaan saostamalla lyijynitraatin vesiliuoksesta alkalimetallitiosyanaateilla.
Lyijytiosyanaattia käytetään käsiaseiden patruunoissa, seoksena antimonitrisulfidin ja kaliumkloraatin kanssa tulitikuissa ja apuaineena tekstiilien värjäyksessä.
Luuhauki

| Luuhauki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Luuhaukikalat Semionotiformes
Heimo::  Luuhauet Lepisosteidae
Suku::  Lepisosteus
Laji::  osseus
Kaksiosainen nimi
 Lepisosteus osseus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Luuhauki Wikispeciesissä   Luuhauki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Luuhauki (Lepisosteus osseus) on luuhaukien heimon yleisin laji, jota tavataan laajalla alueella Pohjois-Amerikassa aina Suurilta järviltä Floridaan ja New Mexicoon. Se viihtyy järvissä ja hitaasti virtaavissa joissa vaikka onkin vahva uimari. Se pystyy elämään myös vähähappisissa vesissä käyttämällä uimarakkoaan lisähengityselimenä, jolla se pystyy hengittämään ilmakehän happea.
Koko ja ulkonäkö

Luuhauki on n. 1,5 metrin pituinen, solakka ja kapeakuonoinen kala, jonka selkä- peräevät ovat vastatusten lähellä pyrstöevää. Selkäpuoli on tummanruskea ja vatsapuoli vaaleampi. Evät ovat ruskeiden täplien kirjomat ja suu on täynnä teräviä hampaita. Se muistuttaa huomattavasti haukea (Esox lucius), vaikka ei olekaan tälle sukua. Lisäksi se erottuu hauesta toisiinsa niveltyneiden paksujen kiillesuomujensa ansiosta mikä on kaikille heimon lajeille yhteinen piirre.
Ravinto

Luuhauki on ahnas peto, joka vaanii muita kaloja kasvillisuuden seassa ja ampaisee nopeasti niiden kimppuun. Suurena petona sen ainoa luontainen vihollinen on mississippinalligaattori (Alligator mississipiensis).
Lisääntyminen

Kutu tapahtuu keväällä matalassa vedessä. Naaras laskee kerralla n. 30 000 mätimunaa, jotka tarttuvat vesikasveihin. Munia ei vartioida, sillä ne sisältävät myrkyllistä ainetta, joka suojaa niitä mädinsyöjiltä.
Leonid Lytvynenko

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Leonid Lytvynenko vuonna 1974. |  Leonid Lytvynenko vuonna 1974. |  Leonid Lytvynenko vuonna 1974. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | München 1972 | kymmenottelu |  |
Leonid Dmytrovytš Lytvynenko (ukr. Леонід Дмитрович Литвиненко; ven. Леонид Дмитриевич Литвиненко, Leonid Dmitrijevitš Litvinenko, s. 28. tammikuuta 1949 Smila, Tšerkasy, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen, Neuvostoliittoa edustanut kymmenottelija ja olympiamitalisti vuodelta 1972.
Lytvynenko sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1969 kymmenottelussa yhdeksänneksi 7 410 pisteellä. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän oli seitsemäs 7 707 pisteellä. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa 8 035 pisteellä (7 970 pistettä vuoden 1985 taulukon mukaan). Hän hävisi maailmanennätyksen tehneelle maanmiehelleen Nikolai Aviloville yli 400 pisteellä. Ennen viimeistä lajia Lytvynenko oli vasta kahdeksantena mutta hän paransi 1 500 metrin juoksussa omaa ennätystään 4.19,6:sta 4.05,9:ään ja nousi yhteistuloksissa toiseksi.
Lytvynenko sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 1974 neljänneksi 8 122 pisteellä. Montréalin 1976 olympialaisissa hän oli seitsemäs 8 025 pisteellä (7 963 pistettä vuoden 1985 taulukon mukaan).
Günther Lützow

| Günther Lützow |
| --- | --- |
 Günther Lützow vuonna 1942
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1912  Kiel, Saksa
Kuollut: 24. huhtikuuta 1945 (32 vuotta)  lähellä Donauwörthia, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksa
Palvelusvuodet:  1931–1945
Taistelut ja sodat:  Espanjan sisällissota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Eversti (Oberst)
Kunniamerkit:  Kultainen Espanjan risti miekoin ja timantein  Rautaristin ritariristi tammenlehvin ja miekoin
Joukko-osasto:   Luftwaffe
Günther Lützow (4. syyskuuta 1912 Kiel – 24. huhtikuuta 1945 Donauwörth) oli saksalainen lentäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Hän meni lentäjäkoulutukseen 7. huhtikuuta 1931. Hän otti osaa Espanjan sisällissotaan, jossa saavutti viisi ilmavoittoa. Toisessa maailmansodassa Lützow otti osaa taisteluun Britanniasta ja Ranskasta sekä operaatio Barbarossaan. Länsirintamalla Lützow saavutti 20 ilmavoittoa ja itärintamalla 85. Lützow ansaitsi kultaisen Espanjan ristin ja rautaristin ritariristin palveluksistaan. Lützowin pudotussuhde oli 2.78. Lützow katosi taistelussa Donauwörthin lähettyvillä 24. huhtikuuta 1945, eikä hänen ruumistaan löytynyt.
Lumikki

Lumikki ja kääpiöitä. Franz Jüttnerin kuvitusta vuodelta 1905.
Lumikki (saks. Schneewittchen) on saksalainen kansansatu, joka kertoo iholtaan lumenvalkeasta neidosta, pahasta äidistä tai äitipuolesta, seitsemästä kääpiöstä sekä prinssistä. Sadun nykyisin tunnetuimman version julkaisivat Grimmin veljekset vuoden 1857 satukokoelmassaan. Walt Disney sovitti ”Lumikin” suosituksi kokoillan animaatioelokuvaksi Lumikki ja seitsemän kääpiötä vuonna 1937.
Historia ja muunnelmat

”Lumikki”-satua kerrottiin erilaisina muunnelmina Euroopan lisäksi muuallakin maailmassa. Samankaltainen kansansatu julkaistiin nimellä ”Nuori orja” Giambattista Basilen kokoelmassa 1634–1636 ja nimellä ”Richilde” Johann Karl August Musäusin kokoelmassa 1782–1786.
Kaikkiaan ”Lumikista” on tunnistetty yli 400 muunnelmaa, jotka eroavat toisistaan muun muassa siinä, miten Lumikki yritetään surmata, ja siinä, ovatko hänen ystävänsä metsässä kääpiöitä vai joitain muita hahmoja, kuten eläimiä, vanhoja naisia tai varkaita. Ennen 1800-luvun alkua julkaistuissa versioissa Lumikin surmaaja on hänen oikea äitinsä eikä äitipuolensa, ja myös hänen isänsä rooli on suurempi.
”Lumikista” on julkaistu paljon myös nykyaikaan sijoittuvia mukaelmia. Neil Gaiman on kirjoittanut aiheesta novellin ”Lumesta, lasista ja omenoista”.
Juoni > Grimmin veljesten versio

Grimmin veljesten versiossa lapse­ton kuningatar istuu talvi­päivänä ompelemassa linnan eeben­puulla kehystetyn ikkunan ääres­sä. Hän pistää itseään sormeen, ja nähdessään punaiset veripisarat ik­kunalaudan lunta vasten hän toi­voo itselleen tytärtä, jonka iho olisi val­kea kuin lumi, huulet punaiset kuin veri ja hiukset mustat kuin eebenpuu. Hän saakin tyttären, jolla on nämä ominaisuudet, ja nimeää lapsen Lumikiksi.
Jonkin ajan kuluttua kuningatar kuolee ja Lu­mikki saa turhamaisen äitipuolen. Uudella kuningattarella on taikapeili, jolta hänellä on tapana ky­syä: ”Kerro, kerro kuvastin, ken on maassa kaunehin”, mihin peili vastaa kuningattaren olevan maan kaunein. Eräänä päi­vänä peili kuitenkin ilmoittaa Lumikin olevan kaunein, jolloin kateellinen äitipuoli haluaa tappaa tytön.
Lumikki viedään metsään, jossa hänen saattajansa on määrä tappaa hänet. Metsämies kuitenkin heltyy ja päästää tytön pakenemaan. Lumikki osuu metsässä seitsemän kääpiön luokse ja jää hoitamaan heidän ta­louttaan. Kuningatar saa kuitenkin selville, että Lumikki on vielä hengissä ja päättää tappaa Lumikin itse. Hän myrkyttää Lumikin omenan avulla. Kääpiöt eivät henno haudata kaunista Lumikkia maahan, vaan laskevat tämän lasiseen arkkuun keskelle metsää.
Riistaa ajava prinssi sattuu näke­mään lasiarkussa makaavan Lumikin ja rakastuu häneen. Prinssi määrää arkun kannettavaksi linnaansa, ja arkkua nostettaessa Lumikki herää henkiin kun hänen kurkkuunsa juuttunut omenanpala irtoaa.
Äitipuoli saa rangaistuksekseen Lumikin ja prinssin häissä hehkuvan kuumat rauta­kengät, joissa hänen on tans­sittava itsensä kuoliaaksi.
Juoni > Disneyn versio

Walt Disneyn piirroselokuvan Lumikki ja seitsemän kääpiötä (1937) tarina poikkeaa alkuperäisestä esimerkiksi niin, että Lumikin maatessa lasikuvussa prinssi suutelee häntä herättäen tytön henkiin. Disney-elokuva ei myöskään sisällä kuningattaren rangaistusta, vaan kuningatar putoaa jyrkänteeltä alas.
Mahdollisia esikuvia > Maria Sophia von Erthal

Sadun Lumikin esikuvaksi on arveltu ainakin kahta todellista henkilöä. Saksalainen farmaseutti Karlheinz Bartels esitti vuonna 1986 teorian, jonka mukaan sadun aiheena olisi ollut Lohr am Mainissa 19. kesäkuuta 1729 syntynyt Maria Sophia Margaretha Catherina von Erthal. Hänen isänsä oli Mainzin vaaliruhtinaskunnan diplomaattinen edustaja Philipp Christian von Erthal, joka oli siinä määrin läheisessä yhteydessä aikansa hallitsijoiden kanssa, että seudun asiakkaat saattoivat pitää häntäkin kuninkaallisena, etenkin kun hän asui palatsimaisessa Lohrin linnassa. Vuonna 1743 hän leskimieheksi jäätyään solmi uuden avioliiton Claudia Elisabeth Maria von Venningenin kanssa, joka otti perheessä ohjat käsiinsä, etenkin kun aviomies diplomaattisten tehtäviensä vuoksi saattoi vain harvoin olla kotona.
Aiheena sadussa esiintyvään puhuvaan "taika­peiliin" on mahdollisesti ollut mainzilaisen peilitehtaan,
Kurmainzische Spiegel­manufakturin valmistama koristeltu peili, jonka kehyksiin on kaiverrettu monen­laisia
aforismeja. Tällainen 1700-luvulla valmistettu, "aina toden kertova", 160 cm:n korkuinen peili on Lohrin linnassa edelleenkin, ja yksi siihen kaiverretuista ranskan­kielisistä lauseista kuuluu: "Elle brille à la lumière" ("Hän loistaa valossa").
Kaivoksissa työskentelevät kääpiöt esiintyvät useissa muissakin kansan­saduissa. Aiheena on epäilemättä ollut se, että entis­aikaan kaivoksissa usein käytettiin lapsityövoimaa, koska lapset mahtuivat aikuisia helpommin ryömimään ahtaissa kaivos­käytävissä. Lisäksi kaivostyö ja huono ruoka­valio usein johtivat siihen, että lapsuudesta saakka kaivoksissa työskennelleet jäivätkin pieni­kasvuisiksi.
Bartelsin teorian mukaan Lumikki-sadun kääpiöt työskentelivät Bieberin kaivoksissa noin 35 kilometrin päässä Lohrista. Nykyisin Lumikin oletettu, Lohrista Bieberiin johtanut pakotie on erityisesti viitoitettu.
Bartelsin mukaan Lumikille tarjottu omena oli myrkytetty myrkkykoison (Atropa belladonna) mehulla. Myrkkykoisoa todella kasvaa runsaasti Lohr am Mainin ja Spessartin seudulla, ja jos sitä tulee niellyksi hieman tappavaa annosta pienempi määrä, se saattaa todella aiheuttaa sadussa kuvatun kaltaisen valekuoleman, jolloin myrkytyksen uhria helposti voidaan luulla kuolleeksi, mutta myöhemmin hän vielä virkoaa henkiin.
Erthalin suku­historian laati myöhemmin M. B. Kittel. Hänen mukaansa Maria Sophia oli luonteeltaan erään­lainen "laupeuden ja hyvyyden enkeli", joka monin tavoin auttoi köyhiä ja kärsiviä. Tämän vuoksi seudun väestö alkoi pitää häntä jonkinlaisena prinsessan ihannekuvana, joka kansan­tarinoissa varsin pian kehittyi suorastaan satuhahmoksi.
Mahdollisia esikuvia > Hesseniläinen prinsessa Margarethe

Eckhard Sanderin mukaan Lumikin todellinen esikuva oli Waldeckin kreivi Filip IV von Wildungenin tytär
Margarethe (1533–1554). Hänen isänsä omisti seudulla useita kuparikaivoksia, joiden työn­tekijöistä monet olivat lapsia. Margarethe joutui 17-vuotiaana pakenemaan kotoaan, koska hän ja hänen isänsä uusi puoliso eivät voineet sietää toisiaan. Margarethe asettui tuolloin Espanjan hallinnassa olleeseen Brysseliin. Siellä häntä kosi Espanjan kruununprinssi, myöhempi kuningas Filip II. Avioliitto­hanke kuitenkin raukesi, kun Margarethe kuoli vain 21 vuoden ikäisenä, huhujen mukaan myrkytettynä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lumikki suomen kielellä perustuen Grimmin veljesten satuun
Terry Windling: Snow, Glass, Apples: The story of Snow White (englanniksi)
SurLaLune Fairy Tale Pages: The Annotated Snow White and the Seven Dwarfs (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Snow-White and other tales of Aarne Thompson type 709 (englanniksi)
Terri Windling: Snow, Glass, Apples: The Story of Snow White. (englanniksi)
Disneyn piirroselokuvan mukaisia sadun hahmoja turkkilaisessa huvipuistossa.
Lohrin linna, Maria Sophia von Erthalin lapsuudenkoti
Lübeck (F224)

| Lübeck |
| --- | --- |
 Lübeck

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Stülcken-Werft, Hampuri
Kölinlasku:  28. lokakuuta 1959
Laskettu vesille:  23. heinäkuuta 1960
Palveluskäyttöön:  6. heinäkuuta 1963
Poistui palveluskäytöstä:  1. joulukuuta 1988
Loppuvaihe:  myyty Turkille varaosina
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 090 t (standardi) 2 750 t (kuormattu)
Pituus:  105 m (vesiraja) 109,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,0 m
Syväys:  4,6 m
Koneteho:  2 × Brown Boveri & Cie -kaasuturbiinia, á 24 000 hv (8 832 kW)
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  238
Aseistus
Aseistus:  2 × 100 mm tykkiä 4 × Breda 40 mm/70 Mod 58 II MDL -ilmatorjuntatykkiä 2 × Bofors 40 mm/L70 Mod 58 -ilmatorjuntatykkiä 2 × Bofors 375 mm sukellusveneentorjuntaheitintä (neliputkinen) 4 × 533 mm torpedoputkea syvyyspommit ja merimiinat
Lübeck (runkonumero F224) oli Saksan liittotasavallan laivaston Köln-luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Hampurista Stülcken-Werftiltä, missä köli laskettiin 28. lokakuuta 1959. Alus laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1960 ja otettiin palvelukseen 6. heinäkuuta 1963.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1. joulukuuta 1988. Se myytiin varaosina Turkille.
Luettelo jyrsijöistä

Tämä on luettelo jyrsijöiden (Rodentia) lahkoon kuuluvista nisäkkäiden alalahkoista, osalahkoista, yläheimoista, heimoista, alaheimoista, tribuksista, suvuista ja lajeista. Luettelossa käytetty taksonomia perustuu Wilsonin ja Reederin Mammal Species of the World -teokseen (2005), jonka mukaan jyrsijöiden lahkossa on 2 277 elossa olevaa tai viimeisten 500 vuoden aikana sukupuuttoon kuollutta lajia. Sukupuuttoon kuolleet lajit on merkitty ristillä.
Oravamaiset jyrsijät (Sciuromorpha) > Vuorimajavat (Aplodontiidae)

Vuorimajavat (Aplodontia )
Vuorimajava eli vuoristomajava (Aplodontia rufa)
Oravamaiset jyrsijät (Sciuromorpha) > Unikeot (Gliridae)

Graphiurinae
Graphiurus
Graphiurus angolensis
Graphiurus christyi
Graphiurus crassicaudatus
Graphiurus johnstoni
Kääpiöunikeko (Graphiurus kelleni)
Graphiurus lorraineus
Graphiurus microtis
Graphiurus monardi
Afrikanunikeko (Graphiurus murinus)
Graphiurus nagtglasii
Graphiurus ocularis
Graphiurus platyops
Graphiurus rupicola
Graphiurus surdus
Leithiinae
Chaetocauda
Kiinanunikeko (Chaetocauda sichuanensis)
Dryomys
Dryomys laniger
Dryomys niethammeri
Metsäunikeko eli puu-unihiiri (Dryomys nitedula)
Eliomys
Eliomys melanurus
Eliomys munbyanus
Tammihiiri (Eliomys quercinus)
Muscardinus
Pähkinähiiri eli pähkinäunikeko (Muscardinus avellanarius)
Myomimus
Transkaspianunihiiri eli transkaspianunikeko (Myomimus personatus)
Myomimus roachi
Myomimus setzeri
Selevinia luettiin aiemmin omaan heimoonsa "Seleviniidae" = aavikkounikeot<ref name="Maailmaneläimet"/&#x3E;
Aavikkounikeko (Selevinia betpakdalaensis)
Glirinae
Glirulus
Japaninunihiiri eli japaninunikeko (Glirulus japonicus)
Glis
Unikeko (Glis glis)
Castorimorpha > Majavat (Castoridae)

Majavat (Castor )
Kanadanmajava (Castor canadensis)
Euroopanmajava (Castor fiber)
Castorimorpha > Taskuhyppyrotat eli kengururotat (Heteromyidae)

Kengururotat (Dipodomyinae )
Kengururotat (Dipodomys )
Dipodomys agilis
Dipodomys californicus
Dipodomys compactus
Aavikkokengururotta (Dipodomys deserti)
Teksasinkengururotta (Dipodomys elator)
Dipodomys gravipes
Heermanninkengururotta (Dipodomys heermanni)
Jättiläiskengururotta (Dipodomys ingens)
Dipodomys merriami
Dipodomys microps
Dipodomys nelsoni
Dipodomys nitratoides
Dipodomys ordii
Dipodomys panamintinus
Meksikonkengururotta (Dipodomys phillipsii)
Dipodomys simulans
Dipodomys spectabilis
Dipodomys stephensi
Dipodomys venustus
Kenguruhiiret eli kengururotat (Microdipodops )
Tummakenguruhiiri (Microdipodops megacephalus)
Kenguruhiiri (Microdipodops pallidus)
Hyppyrotat (Heteromyinae )
Hyppyrotat (Heteromys )
Heteromys anomalus
Etelänhyppyrotta (Heteromys australis)
Desmarestinhyppyrotta (Heteromys desmarestianus)
Heteromys gaumeri
Heteromys nelsoni
Heteromys oasicus
Vuorihyppyrotta (Heteromys oresterus)
Heteromys teleus
Liomys
Liomys adspersus
Liomys irroratus
Liomys pictus
Liomys salvini
Liomys spectabilis
Varsinaiset taskuhyppyrotat (Perognathinae )
Chaetodipus suvun lajit luettiin aiemmin Perognathus&#x2D;sukuun
Chaetodipus arenarius
Chaetodipus artus
Chaetodipus baileyi
Kaliforniantaskuhyppyrotta (Chaetodipus californicus)
Chaetodipus dalquesti
Chaetodipus eremicus
Chaetodipus fallax
Chaetodipus formosus
Chaetodipus goldmani
Chaetodipus hispidus
Chaetodipus intermedius
Chaetodipus lineatus
Chaetodipus nelsoni
Aavikkotaskuhyppyrotta (Chaetodipus penicillatus)
Chaetodipus pernix
Chaetodipus rudinoris
Chaetodipus spinatus
Varsinaiset taskuhyppyrotat (Perognathus )
Perognathus alticolus
Arizonantaskuhyppyrotta (Perognathus amplus)
Perognathus fasciatus
Preeriataskuhyppyrotta (Perognathus flavescens)
Perognathus flavus
Perognathus inornatus
Perognathus longimembris
Perognathus merriami
Perognathus parvus
Castorimorpha > Taskurotat (Geomyidae)

Cratogeomys
Keltanaamataskurotta (Cratogeomys castanops)
Cratogeomys goldmani
Cratogeomys fumosus
Cratogeomys gymnurus
Cratogeomys merriami
Cratogeomys neglectus
Paljaskuonotaskurotta (Cratogeomys tylorhinus)
Cratogeomys zinseri
Idäntaskurotat eli taskurotat (Geomys )
Geomys attwateri
Aavikkotaskurotta (Geomys arenarius)
Geomys breviceps
Tasankotaskurotta (Geomys bursarius)
Geomys knoxjonesi
Teksasintaskurotta (Geomys personatus)
Geomys pinetis
Geomys texensis
Altamirantaskurotta (Geomys tropicalis)
Isotaskurotat eli taltuzat (Orthogeomys )
Orthogeomys cavator
Orthogeomys cherriei
Orthogeomys cuniculus
Orthogeomys dariensis
Isotaskurotta (Orthogeomys grandis)
Orthogeomys heterodus
Orthogeomys hispidus
Orthogeomys lanius
Nicaraguantaskurotta (Orthogeomys matagalpae)
Orthogeomys thaeleri
Orthogeomys underwoodi
Kellertävätaskurotat (Pappogeomys )
Pappogeomys alcorni
Bullerintaskurotta (Pappogeomys bulleri)
Lännentaskurotat (Thomomys )
Laaksotaskurotta (Thomomys bottae)
Pohjantaskurotta (Thomomys bulbivorus)
Thomomys clusius
Idahontaskurotta (Thomomys idahoensis)
Thomomys mazama
Vuoritaskurotta (Thomomys monticola)
Thomomys talpoides
Thomomys townsendii
Meksikontaskurotta (Thomomys umbrinus)
Zygogeomys
Mitsoakantaskurotta (Zygogeomys trichopus)
Hiirimäiset jyrsijät (Myomorpha) > Dipodoidea > Hyppyrotat (Dipodidae)

Allactaginae
Laktagot (Allactaga )
Allactaga balikunica
Allactaga bullata
Allactaga elater
Allactaga euphratica
Allactaga firouzi
Allactaga hotsoni
Isolaktago (Allactaga major)
Allactaga severtzovi
Mongolianlaktago eli siperianlaktago (Allactaga sibirica)
Nelivarvaslaktago (Allactaga tetradactyla)
Allactaga williamsi
Allactaga vinogradovi
Allactodipus
Allactodipus bobrinskii
Rasvahäntähyppyrotat (Pygeretmus )
Rasvahäntähyppyrotta (Pygeretmus platyurus)
Pikkulaktago (Pygeretmus pumilio)
Isorasvahäntähyppyrotta (Pygeretmus shitkovi)
Cardiocraniinae
Cardiocranius
Cardiocranius paradoxus
Salpingotulus
Salpingotulus michaelis
Kääpiöhyppyrotat (Salpingotus )
Salpingotus crassicauda
Heptnerinkääpiöhyppyrotta (Salpingotus heptneri)
Salpingotus kozlovi
Salpingotus pallidus
Salpingotus thomasi
Dipodinae
Dipus
Höyhenjalkarotta (Dipus sagitta)
Eremodipus
Eremodipus lichtensteini
Aavikkorotat (Jaculus )
Jaculus blanfordi
Aavikkorotta (Jaculus jaculus)
Jaculus orientalis
Paradipus
Kampavarvashyppyrotta (Paradipus ctenodactylus)
Stylodipus
Stylodipus andrewsi
Stylodipus sungorus
Paksuhäntähyppyrotta (Stylodipus telum)
Euchoreutinae
Euchoreutes
Pitkäkorvahyppyrotta (Euchoreutes naso)
Koivuhiiret (Sicistinae )
Koivuhiiret (Sicista )
Armeniankoivuhiiri (Sicista armenica)
Koivuhiiri (Sicista betulina)
Kaukasiankoivuhiiri (Sicista caucasica)
Ussurinkoivuhiiri (Sicista caudata)
Kiinankoivuhiiri (Sicista concolor)
Georgiankoivuhiiri (Sicista kazbegica)
Sicista kluchorica
Altainkoivuhiiri (Sicista napaea)
Sicista pseudonapaea
Sicista severtzovi
Sicista strandi
Arokoivuhiiri (Sicista subtilis)
Tienšaninkoivuhiiri eli tiensaninkoivuhiiri eli tienshaninkoivuhiiri (Sicista tianshanica)
Hyppyhiiret (Zapodinae )
Eozapus
Kiinanhyppyhiiri (Eozapus setchuanus)
Napaeozapus
Metsähyppyhiiri (Napaeozapus insignis)
Zapus
Niittyhyppyhiiri (Zapus hudsonius)
Lännenhyppyhiiri (Zapus princeps)
Zapus trinotatus
Hiirimäiset jyrsijät (Myomorpha) > Muroidea > Piikkiunikeot (Platacanthomyidae)

Platacanthomys
Piikkiunikeko (Platacanthomys lasiurus)
Typhlomys
Piikkiunihiiri (Typhlomys cinereus)