stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adventures of Lolo
Juoni

Eden on rakkauden ja rauhan maa, jonka pimeyden kuningas Egger aikoo tuhota. Tuhon estääkseen Edenin kuningas lähettää prinsessa Lalan ja Gentrylandin prinssi Lolon etsimään apua. Matkallaan Lala ja Lolo kuitenkin kohtaavat Eggerin, joka nappaa Lalan. Pelastaakseen Edenin ja Lalan prinssi Lolo lähtee pimeyden kuningas Eggerin linnaan, jota tämän johtamat hirviöt vartioivat. Vaikka Lolo ei ole kovin voimakas tai ketterä, hänellä on kuitenkin rohkeutta ja paljon kärsivällisyyttä. Linnassa häntä odottaa loputon määrä sokkeloita.
Pelaaminen

Peli koostuu 50 erilaisesta huoneesta, joissa on kehystettyjä sydämiä, arkku ja hirviöitä. Pelaajan täytyy ohjata Loloa ja kerätä kaikki sydämet, jotta arkku aukeaa. Arkussa on aina jalokivi, jonka ottamalla saa viholliset katoamaan ja seuraavaan huoneeseen johtavan oven aukeamaan tai portaat ilmestymään. Jokaisesta sydämestä saa myös yhden taika-ammuksen, jolla hirviön voi taikoa munan sisään – hirviö kuitenkin pääsee pois munasta tietyn ajan kuluttua. Huoneissa saattaa olla myös erikoissydämiä, joista saa kaksi taika-ammusta. Sydämiä ei voi liikuttaa, mutta Lolo voi suojautua hirviöiden mahdollisilta hyökkäyksiltä seisomalla sydämien takana. Huoneissa on myös puita, kiviä ja kukkapenkkejä, jotka voivat myös suojata Loloa sydänten tavoin. Huoneissa oleva hiekka tekee kävelystä hitaampaa. Jokia voi ylittää työntämällä niihin munia, joiden päältä kävellä. Laavan yli pääsee vain erityisen sillan avulla. Silta tosin palaa vähitellen pois kuumuuden vuoksi.
Suojautuakseen hirviöiltä ja edetäkseen huoneissa pelaaja voi liikuttaa smaragdikuutioita. Smaragdikuutioilla voi myös rajoittaa hirviöiden liikkumista. Huoneissa saattaa olla myös nuolia, joiden päältä ei normaalisti voi kulkea vastakkaiseen suuntaan, mutta jotka voi ylittää kuitenkin sivulta. Työntämällä smaragdikuutioita tai munia voi nuolen ylittää vastakkaiseenkin suuntaan. Lisäksi nuolet on mahdollista kääntää erityisen voiman avulla. Nuolet eivät vaikuta hirviöiden liikkumiseen.
Vastaanotto

Mikrobitti antoi arvostelussaan pelille 78 pistettä sadasta.
Aiheesta muualla

Adventures of Lolo MobyGamesissa (englanniksi)
Adventure-luokka (risteilijä)

| Adventure |
| --- | --- |
 HMS Adventure.

Tekniset tiedot
Uppouma:  2640 t (kuormattu)
Pituus:  120,4 m
Leveys:  11,66 m
Syväys:  3,73 m
Koneteho:  16000 ihp
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  268
Aseistus
Meritorjunta:  10 QF 12 naulan 18 cwt laivatykkiä 8 QF 3 naulan tykkiä 2 18" torpedoputkea
Adventure-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tiedusteluristeilijäluokka, jonka kaksi alusta Armstrongin tehtaalla Elswickssä rakensi 1903-1905. Luokan alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa.
Tausta

Vara-amiraali C. C. P. Fitzgerald valmisteli keväällä 1901 aloitteen A Design for a Fast Scout ennen sen toimittamista laivaston suunnittelutoimistolle. Esitystä voidaan pitää tiedusteluristeilijöiden suunnittelun perustana. Sen mukaan tarvittaisiin laivastolle nopea, kaikissa olosuhteissa hyvät merenkulkuominaisuudet omaava täydennettynä riittävällä toimintasäteellä alus. Suunnitelmaa täydensi Philipps Watts, joka oli tällöin Armstrongilla pääsuunnittelijana.
Suunnitelma

Luokan alukset olivat osa kahdeksan tiedusteluristeilijän tilauksesta, joka jaettiin pareittain neljän telakan toimitettavaksi. Kukin telakka toteutti oman suunnitelmansa mukaan alukset tiettyjen Amiraliteetin toimittamien vaatimusten perusteella. Vaatimuksina oli 25 solmun nopeus, 1,5 tuuman panssaroitu kansi sekä vastaava kylkipanssarointi, matala kulkuisuus rannikkovesillä toimimiseksi sekä aseistukseksi määrättiin 10 kaksitoista naulaista ja 8 kolminaulaista tykkiä sekä kaksi torpedoputkea.
Alukset poikkesivat muiden valmistajien aluksista, koska niissä oli neljä savuhormia kolmen sijasta.
Palvelus

Luokan alukset oli suunniteltu hävittäjälaivueiden johtoaluksiksi sekä tiedustelutehtäviin. Niiden tuli samalla kyetä johtamaan taistelua että tuhoamaan vihollisen hävittäjiä. Kuitenkin uudet turbiinein varustetut hävittäjät olivat selvästi nopeampia kuin tiedusteluristeilijät, joten niiden oli erittäin vaikea toteuttaa tehtäväänsä.
Muutostyöt

Alusten palvelusaikana niille lisättiin kaksi kaksitoistanaulaista tykkiä ja niiden kolminaulaiset vaihdettiin kuusinaulaisiin. Alusten kaksitoistanaulaiset vaihdettiin 1911/1912 yhdeksään nelituumaiseen QF tykkiin.
NRP Afonso de Albuquerque (1934)

| NRP Afonso de Albuquerque |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hawthorn Leslie and Company
Laskettu vesille:  28. toukokuuta 1934
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 18. joulukuuta 1961
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 811 t (standardi) 2 435 t (kuormattu)
Pituus:  100 m
Leveys:  13,49 m
Syväys:  3,81 m
Koneteho:  8 000 shp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  191
Aseistus
Aseistus:  4 ×  120 mm tykkiä 2 × 76 mm tykkiä 4 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 2 × syvyyspomminheitintä 1 × lentokone
NRP Afonso de Albuquerque oli Portugalin laivaston vuonna 1934 vesillelaskettu Afonso de Albuquerque -luokan aviso.
Valmistus

Alus tilattiin Hawthorn Leslieltä. Alus laskettiin vesille 28. toukokuuta 1934.
Palvelus

Aluksen miehistö nousi 9. syyskuuta 1936 Lissabonin satamassa kapinaan Dãon miehistön kanssa. Alus joutui merelle pyrkiessään Tejon estuaarissa rannikkolinnakkeiden tuleen, jolloin alus jouduttiin ajamaan matalikolle uppoamisen estämiseksi. Osa miehistöstä sai paetessaan surmansa, mutta pääosa vangittiin. Vangit lähetettiin rangaistussiirtolaan Tarrafaliin Kap Verdelle.
Intian laivaston kevyt risteilijä INS Mysore ja sen tukena ollut hävittäjä upottivat 18. joulukuuta 1961 Afonso de Albuquerquen Intian vallatessa ja liittäessä itseensä Portugalin hallinnoiman Goan.
Agan

Aganjoki Varjoganin kylän kohdalla.
Agan (ven. Ага́н) on Obin vesistöön kuuluvan Tromjeganin sivujoki Hanti-Mansian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä. Agan laskee Tromjeganiin lähellä tämän suuta, minkä takia sitä toisinaan pidetään Obin sivujokena. Joen pituus on 544 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 32 200 neliökilometriä.
Agan saa alkunsa Purin ja Obin itäisten sivujokien soiselta vedenjakajalta. Se virtaa Länsi-Siperian alangon keskiosassa kohti lounasta ja yhtyy Tromjeganiin lähellä Surgutin kaupunkia. Keskimääräinen virtaama on 260 kuutiometriä sekunnissa. Joki jäätyy lokakuun lopussa ja vapautuu jäistä toukokuussa.
Agan varrella sijaitsevat Radužnyin ja Pokatšin kaupungit sekä Novoaganskin taajama. Pokatšin lähistöltä on löydetty arkeologisissa kaivauksissa esihistoriallisesti merkittäviä vanhan asutuksen jäänteitä laajoilta alueelta (useita kymmeniä kaivauspaikkoja).
Afrikanmerikarhu

| Afrikanmerikarhu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Caniformia
Heimo::  Korvahylkeet Otariidae
Suku::  Arctocephalus
Laji::  pusillus
Kaksiosainen nimi
 Arctocephalus pusillus  (Schreber, 1775) 
 Levinneisyys, tummansininen: lisääntyvät yhteiskunnat, vaaleansininen: ei-lisääntyviä yksilöitä
Alalajit 
 A. p. pusillus  A. p. doriferus 
Katso myös
   Afrikanmerikarhu Wikispeciesissä   Afrikanmerikarhu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afrikanmerikarhu eli afrikanhylje (Arctocephalus pusillus) on eteläisellä pallonpuoliskolla elävä korvahyljelaji, suurin merikarhuista. Se käsittää kaksi maantieteellistä alalajia, jotka ovat ulkonäöltään, käyttäytymiseltään ja geeneiltään lähes identtiset:
Arctocephalus pusillus pusillus, joka elää eteläisessä Afrikassa Namibian ja Etelä-Afrikan rannikolla
Arctocephalus pusillus doriferus – australianmerikarhu, joka lisääntyy Australiassa mantereen ja Tasmanian  välisen Bassin salmen saarilla.
Sukupuolet ovat hyvin eri kokoiset. Urokset kasvavat 230 cm pitkiksi, naaraat 180-senttisiksi. Muiden korvahylkeiden tavoin laji elää yhdyskunnassa, joissa urokset hallitsevat suuria haaremeita.
Afrikanmerikarhu on vedessä peloton ja ystävällisen oloinen eläin, joka usein hakeutuu sukeltajien seuraan. Maalla ne ovat kömpelömpiä ja arempia ja pakenevat ihmisen lähestyessä.
1900-luvun alussa laji oli lähellä sukupuuttoa. Populaatiot ovat elpyneet, ja nykyisin Afrikassa elää noin kaksi miljoonaa afrikanmerikarhua. Niitä metsästetään, mutta vain nuorten yksilöiden metsästys on sallittua. Australiassa metsästys on lopetettu vuonna 1923, ja kanta on kohonnut yli 90 000 yksilöön.
Nisäkäsnimitoimikunnan ehdotus afrikanmerikarhun uudeksi nimeksi on afrikanhylje. jota myös Suomen Lajitietokeskus suosittelee käytettäväksi
Aiheesta muualla

Laji.fi: Afrikanhylje (Arctocephalus pusillus)
ITIS: Arctocephalus pusillus (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Arctocephalus pusillus, South African fur seal (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Arctocephalus pusillus, the Brown fur seal (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Arctocephalus pusillus:  Wikidata: Q466597  Wikispecies: Arctocephalus pusillus  ADW: Arctocephalus_pusillus  AFD: Arctocephalus_pusillus  ARKive: arctocephalus-pusillus  BOLD: 73513  CoL: 67RQR  EoL: 46559194  GBIF: 2433475  iNaturalist: 41742  IRMNG: 11293921  ITIS: 180629  IUCN: 2060  MDD: 1005895  MSW: 14001003  NCBI: 37191  NZOR: 53c450d6-881e-4f57-bc20-3c6bba668087  Observation.org: 80632  OBIS: 231410  Open Tree of Life: 336156  Paleobiology Database: 71843  Paleobiology Database: 71843  SeaLifeBase: 68954  Species+: 5620  TSA: 2218  WoRMS: 231410 
Phoca pusilla:  Wikidata: Q122648747  GBIF: 7613064  ZooBank: E55386B7-CFE5-4FEF-90BB-830EB54E6BEE
Afrikan kielet

Afrikan kielikunnat ja suurimmat kielet: 
  Afroaasialaiset kielet 
  Nilosaharalaiset kielet
  Nigeriläis-kongolaiset kielet 
  Bantukielet
  Khoisankielet
  Indoeurooppalaiset kielet
  Austronesialaiset kielet
Afrikan maiden viralliset kielet:


  afrikaans  portugali

  arabia  espanja

  englanti  swahili

  ranska  muut kielet
Afrikan kielet kuuluvat pääasiassa neljään kielikuntaan: afroaasialaisiin kieliin, nilosaharalaisiin kieliin, nigeriläis-kongolaisiin kieliin ja khoisankieliin. Lisäksi Madagaskarin saarella puhutaan austronesialaista kieltä malagassia, ja eri puolilla Afrikkaa puhutaan indoeurooppalaisia kieliä, jotka tulivat maanosaan eurooppalaisen kolonialismin mukana. Itä-Afrikassa puhutaan lisäksi myös muutamia isolaattikieliä,  jotka eivät kuulu mihinkään laajempaan kielikuntaan.
Afrikassa puhutaan yhteensä noin kahta tuhatta kieltä.
Kielikunnat

Afroaasialaisia eli seemiläis-haamilaisia kieliä puhutaan koko Pohjois-Afrikassa sekä Saharan eteläpuolella Keski- ja Itä-Afrikassa. Suurin kieli on arabia, jota puhutaan laajalti myös Lounais-Aasiassa. Muita merkittäviä afroaasialaisia kieliä ovat Luoteis-Afrikan berberikielet, Nigerian hausa, Etiopian amhara ja oromo sekä somali. Myös muinainen egyptin kieli sekä siitä kehittynyt, kirkollisessa käytössä nykypäivään saakka säilynyt koptin kieli kuuluvat afroaasialaisiin kieliin.
Nilosaharalaisia kieliä puhutaan Saharan eteläpuolisen Afrikan koillisosissa ja eteläisen Saharan alueella. Kieliä on noin 200 ja puhujia yhteensä 35 miljoonaa. Kaikki tutkijat eivät kuitenkaan ole yksimielisiä siitä, ovatko kaikki nilosaharalaiset kielet sukua toisilleen vai johtuvatko niiden yhteiset piirteet varhaisista ja pitkäaikaisista kontakteista eri kieliyhteisöjen välillä.
Nigeriläis-kongolaisia kieliä puhutaan laajalla alueella Saharan eteläpuolella Länsi-Afrikan Senegalista Etelä-Afrikkaan asti. Nigeriläis-kongolainen kielikunta on kielten määrällä maailman suurin kielikunta, ja siihen kuuluu noin 1500 kieltä. Nigeriläis-kongolaisia kieliä puhuu yhteensä 360 miljoonaa ihmistä. Tärkein alaryhmä on bantukielet, joihin kuuluu esimerkiksi swahili, joka on Itä-Afrikan lingua franca.
Khoisankieliä puhutaan lounaisessa Afrikassa. Niiden omalaatuisin piirre on naksausäänteet, jotka niiden lisäksi esiintyvät vain joissakin eteläisimmissä bantukielissä, joihin ne ilmeisesti ovat levinneet khoisankielten vaikutuksesta. Osa khoisankielistä on katoamassa tai jo kadonnut, ja suurimmalla osalla on korkeintaan muutama tuhat puhujaa. Suurin khoisankielistä on Namibian khoekhoe. Khoisankielten puhuma-alue oli ennen vanhaan todennäköisesti paljon nykyistä suurempi.
Tansaniassa puhutaan myös hadzan ja sandawen kieliä. Ne ovat isolaattikieliä, joiden ei ole voitu todistaa olevan sukua millekään muulle kielelle tai toisilleen. Aikaisemmin nekin on luettu khoisankieliin. Isolaattikieliä ovat todennäköisesti myös Etiopiassa puhutut birale ja mekejir, jota tosin on arveltu myös nilosaharalaiseksi, Nigerian jalabe ja Ugandan oropom sekä Nubian muinaisen kuningaskunnan kieli meroe.
Indoeurooppalaisista kielistä tärkeimpiä Afrikassa ovat englanti, ranska ja afrikaans. Varsinkin englanti ja ranska mutta myös portugali ovat monissa Afrikan valtioissa virallisen kielen asemassa, vaikka niillä on siellä jokseenkin vähän äidinkielisiä puhujia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Afrikan kielet Wikimedia Commonsissa
Etelä-Afrikka olympialaisissa

Etelä-Afrikka osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Saint Louisin 1904 kesäolympialaisissa. Siitä lähtien maa osallistui kaikkiin olympialaisiin Rooman vuoden 1960 kesäolympialaisiin asti. Tämän jälkeen maa suljettiin olympialaisista vuosiksi 1964–1988 maassa harjoitetun apartheid-politiikan vuoksi. Vuoden 1992 Barcelonan kesäolympialaisista lähtien Etelä-Afrikka on saanut taas osallistua kisoihin. Talviolympialaisiin Etelä-Afrikka osallistui ensimmäisenä afrikkalaisena maana Squaw Valleyn 1960 kisoissa neljän taitoluistelijan joukkueella. Tämän jälkeen maa sai osallistua talviolympialaisiin seuraavan kerran vuonna 1994.
Etelä-Afrikka on saavuttanut olympiamitaleja seitsemässä eri urheilumuodossa, joista menestyksekkäimmät ovat yleisurheilu, nyrkkeily ja uinti. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli 100 metrin juoksun Lontoossa 1908 voittanut Reginald Walker. Maan menestyneimmät olympiaurheilijat ovat kaksi olympiakultaa saavuttanut uimari Penelope Heyns ja tennispelaaja Charles Winslow.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Ammunta | 0 | 1 | 0 | 1 | 59 |
|  Melonta | 0 | 0 | 1 | 1 | 43 |
|  Nyrkkeily | 6 | 4 | 9 | 19 | 12 |
|  Pyöräily | 1 | 4 | 3 | 8 | 22 |
|  Rugby | 0 | 0 | 1 | 1 | 9 |
|  Soutu | 1 | 1 | 1 | 3 | 30 |
|  Tennis | 3 | 2 | 1 | 6 | 7 |
|  Triathlon | 0 | 0 | 1 | 1 | 14 |
|  Uinti | 7 | 7 | 6 | 20 | 14 |
|  Yleisurheilu | 9 | 13 | 6 | 28 | 24 |
| Yhteensä | 27 | 33 | 29 | 89 | 37 |
Lähteet:
Mitalit olympialaisittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
1904  1904 St. Louis: 0
| 1908  1908 Lontoo | 1 | 1 | 0 | 2 | 14 |
| 1912  1912 Tukholma | 4 | 2 | 0 | 6 | 7 |
| 1920  1920 Antwerpen | 3 | 4 | 3 | 10 | 11 |
| 1924  1924 Pariisi | 1 | 1 | 1 | 3 | 18 |
| 1928  1928 Amsterdam | 1 | 0 | 2 | 3 | 23 |
| 1932  1932 Los Angeles | 2 | 0 | 3 | 5 | 15 |
| 1936  1936 Berliini | 0 | 1 | 0 | 1 | 25 |
| 1948  1948 Lontoo | 2 | 1 | 1 | 4 | 18 |
| 1952  1952 Helsinki | 2 | 4 | 4 | 10 | 12 |
| 1956  1956 Melbourne | 0 | 0 | 4 | 4 | 33 |
| 1960  1960 Rooma | 0 | 1 | 2 | 3 | 28 |
| 1992  1992 Barcelona | 0 | 2 | 0 | 2 | 41 |
| 1996  1996 Atlanta | 3 | 1 | 1 | 5 | 27 |
| 2000  2000 Sydney | 0 | 2 | 3 | 5 | 55 |
| 2004  2004 Ateena | 1 | 3 | 2 | 6 | 43 |
| 2008  2008 Peking | 0 | 1 | 0 | 1 | 73 |
| 2012  2012 Lontoo | 4 | 1 | 1 | 6 | 20 |
| 2016  2016 Rio de Janeiro | 2 | 6 | 2 | 10 | 30 |
| 2020  2020 Tokio | 1 | 2 | 0 | 3 | 52 |
| Yhteensä | 27 | 33 | 29 | 89 | 37 |
Lähteet:
Afaian temppeli

| Afaian temppeli |
| --- | --- |
 Afaian temppeli.
Sijainti:  Aígina, Saaret, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°45′16″N, 23°32′00″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  noin 500–490 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Afaian temppeli on antiikin aikainen Afaialle omistettu kreikkalainen temppeli Aíginan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde, johon kuuluu myös laajempi pyhäkköalue, sijaitsee saaren koillisosassa lähellä nykyisiä Mesagróksen ja Agía Marínan kyliä.
Historia

Temppelin paikka on ollut kulttikäytössä viimeistään mykeneläisellä ajalla 1300-luvulla eaa. Tämän osoittavat paikalta löydetyt figuriinit. Nykyisin paikalla oleva temppeli rakennettiin arkaaisen kauden lopulla noin vuonna 500–490 eaa. Sen paikalla oli ollut varhaisempi temppeli, joka oli rakennettu noin vuonna 570–560 eaa. ja joka tuhoutui tulipalossa vuonna 510 eaa. Samalla kun temppeli rakennettiin uudelleen, koko pyhäkköalue uusittiin. Tällöin siihen rakennettiin tasanteita ja ympärysmuuri sekä liitettiin propylon-pylväikkö.
Pyhäkköalueen merkitys väheni sen jälkeen, kun Aigina päätyi Ateenan valtapiiriin 400-luvun eaa. puolessa välissä. Sitä korjattiin vielä 300-luvulla eaa., mutta alue hylättiin 100-luvulla eaa.
Tutkimukset alueella alkoivat vuonna 1811. Koristeosat vietiin ensin Italiaan ja sitten Müncheniin Saksaan. Alueen järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset on suorittanut Saksan arkeologinen instituutti, alun perin vuonna 1901 Adolf Furtwänglerin ja Hermann Thierschin johdolla sekä vuosina 1964–1981 Dieter Ohlyn johdolla. Temppeli kunnostettiin vuosina 1956–1957.
Nykyaikana temppelin ajateltiin ensin olleen omistettu Zeus Panhelleniokselle ja sittemmin Athenelle. Furtwängler kuitenkin löysi temppelistä vuonna 1901 omistuskirjoituksen jumalatar Afaialle, mikä kumosi oletuksen. Afaia oli paikallinen jumaluus, jonka alkuperä oli mahdollisesti minolais-mykeneläisessä Diktynna-Britomartiksessa. Afaian palvonta sai ilmeisesti alkunsa doorilaisten kreikkalaisten asutettua saaren.
Rakennus

Temppeli on peripteraalitemppeli ja edustaa doorilaista tyyliä. Sen stylobaatin koko on noin 28,8 × 13,8 metriä. Temppelissä on 6 × 12 pylvästä, yhteensä 32 pylvästä. Temppelissä oli pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin edessä oli kaksi pylvästä. Temppelin naos eli cella on jaettu kolmeen laivaan kahdella viiden pylvään rivillä. Siellä on ollut Afaian kulttipatsas. Toinen, puinen kulttipatsas on ilmeisesti ollut naoksen luoteiskulmassa. Opisthodomos oli alun perin eritettu naoksesta väliseinällä, mutta myöhemmin seinään oli tehty oviaukko. Temppelin pylväistä on säilynyt 25.
Temppeli oli rakennettu paikallisesta kalkkikivestä, joka oli peitetty stukkolla ja maalattu. Sen katto oli tehty terrakottatiilistä sekä reunoiltaan marmorista. Kattoa koristivat akroterion-koristeet sekä neljä sfinksiä, jotka kaikki oli tehty marmorista. Temppelin itäpään päätykolmiokoristelu esitti Herakleen sotaretkeä Troijan kuningas Laomedonia vastaan, mihin osallistui myös aiginalaisen Aiakoksen poika Telamon. Länsipään päätykolmiokoristelu puolestaan esitti Troijan sotaa, johon osallistuivat myös Aiakoksen jälkeläiset Aias, Teukros ja Akhilleus.
Pyhäkköalueeseen kuuluu temppelin lisäksi myös muita rakennuksia. Temppelin itäpuolella oli Afaian alttari. Siltä johti luiska ylös temppelille. Alttarin kummallakin puolella oli patsaita sekä rakennukset, joissa oli mahdollisesti lisää patsaita. Pyhäkköalueen eteläosassa oli propylon-pylväikkö, joka toimi alueen monumentaalisisäänkäyntinä. Temppelin pohjoispuolella oli vesisäiliö. Sen lähellä oli noin 14 metriä korkea pylväs (noin 600 eaa.), jonka huipulla oli sfinksi. Se oli ainoa vanhasta temppelistä säilynyt osa. Varhaisempi temppeli oli sijainnut samalla paikalla samansuuntaisesti. Uuden temppelin terassimuuriin oli käytetty sen osia.
Temppelin veistokset ovat Münchenin Glyptothekissä. Muita koriste- ja rakennosia on arkeologisen alueen yhteydessä olevassa pienessä museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Afaian temppeli Wikimedia Commonsissa
Temppelin itäpääty.
Temppelin pienoismalli. Glyptothek, München.
Pyhäkköalueen pohjapiirros. 600- ja 500-lukujen eaa. rakennukset sinisellä ja vihreällä, 400-luvun eaa. rakennukset oranssilla.
Agariste II

| Agariste> Ἀγαρίστη.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: n. 520/510 eaa. Ateena
Kuollut: 400-luku eaa.
Vanhemmat:  Hippokrates ja tuntematon
Puoliso:  Ksanthippos
Lapset:  Perikles Arifron II
Agariste (II) (m.kreik. Ἀγαρίστη, Agaristē, lat. Agarista; s. n. 520/510 eaa.) oli antiikin kreikkalainen alkmaionidien ylimyssukuun kuulunut nainen, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän oli Hippokrateen tytär, Megakles IV:n sisar, Ksanthippoksen vaimo, ja Perikleen ja Arifron II:n äiti. Hän sai nimensä isänäidistään Agaristesta.
Afatinibi

| --- | --- |


Afatinibi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(E)-N-[4-(3-kloori-4-fluorianilino)-7-[(3S)-oksolan-3-yyli]oksikinatsolin-6-yyli]-4-(dimetyyliamino)but-2-enamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 850140-72-6
ATC-koodi: L01EB03
PubChem CID: 10184653
DrugBank: DB08916
Kemialliset tiedot
Kaava: C24H25N5ClFO3 
Moolimassa: 485,94
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 92 %
Proteiinisitoutuminen: 95 %
Metabolia: vähäistä
Puoliintumisaika: 37 tuntia
Ekskreetio: ulosteiden mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen
Afatinibi (C24H25N5ClO3F) on kinatsoliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä syöpälääkkeenä. Afatinibi kuuluu WHO:n keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Afatinibi kuuluu tyrosiinikinaasientsyymin toiminnan inhibiittoreihin ja vaikuttaa erityisesti epidermaalisen kasvutekijän reseptorin entsyymeihin. Yhdiste sitoutuu kovalenttisesti entsyymiin, koska se reagoi Michael-additiolla erään entsyymin kysteiiniaminohapon kanssa. Tyrosiinikinaasin inhiboiduttua syöpäsolut eivät kykene jakaantumaan. Afatinibi annostellaan tablettina.  Lääkeainetta käytetään erityisesti ei-pienisoluisen keuhkosyövän hoitoon ja sitä on tutkittu myös rintasyövän hoitoon.
Haittavaikutukset

Afatinibin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla huonovointisuus, ripuli, neutropenia, väsymys, iho-oireet kuten ihottuma ja kynsien muutokset.
Synteesi

Afatinibia valmistetaan lähtien 2-amino-4-fluoribentsoehaposta kuusivaiheisella reitillä. Viimeinen vaihe on Horner–Wadsworth–Emmons-reaktio dimetyyliformamidin kanssa.
Afatinibin vaikutusmekanismi
Voodoo

Haitilaista voodoo-esineistöä.
Voodoo, myös vodun, vodou tai vodoun, on Länsi-Afrikasta peräisin oleva ja sieltä Amerikkaan levinnyt uskonto ja pantheon. Afrikkalais-karibialainen voodoo on animistinen, monijumalainen uskonto, jossa esi-isien palvonta ja taikaesineille eli fetisseille uhraaminen ovat tärkeässä osassa.
Voodota harjoitetaan edelleenkin yleisesti etenkin Beninissä. Voodoo levisi orjakaupan myötä Amerikkaan, missä se on suosittua etenkin Haitissa. Amerikkalaisen voodoon ajatusmaailma on säilynyt afrikkalaisena, mutta se on saanut vaikutteita myös orjuudesta ja katolisuudesta. Koko maailmassa voodoon sukuisilla uskonnolla on nykyisin yli 70 miljoonaa harjoittajaa.
Etymologia

Uskonnon nimi on kirjoitettu muodossa voodoo [vudu] viime aikoihin saakka. Kirjoitusmuoto vodou [vodu] on kuitenkin äänteellisesti oikeampi muoto sanan alkuperän kannalta. Afrikkalaisissa fon-kielissä vodu tarkoittaa monia asioita, kuten jumaluuksia, henkien palvomista, pyhiä esineitä sekä kauheaa, näkymätöntä ja käsittämätöntä voimaa. Sillä viitataan myös tietynlaiseen tanssiin, joka tuo yhteisön lähemmäksi henkiä.
Ranskalaisen tutkijan Bruno Gillin mukaan sanan vodun alkuosa vo viittaa reikään tai aukkoon ja dun merkitsee viestintuojaa tai merkkiä, jolloin nimi tarkoittaisi etymologisesti aukon, piilotetun ja läpinäkyvän viestin tuojaa. Tutkija Suzanne Preston Blierin Beninissä tekemien haastattelujen mukaan vo tarkoitti lepäämistä ja rentoutumista ja loppuosa dun veden nostamista. Silloin termi viittaisi ihmisen tarpeeseen olla tyyni ja rauhallinen.