stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Queen Elizabeth -luokka (lentotukialus)
Lentokalusto

Alun perin oli tarkoitus käyttää lyhyen nousumatkan pystysuoraan laskeutuvaa (STOVL) F-35B-hävittäjää, jolloin alus voitaisiin jättää varustamatta katapultilla ja pysäytysvaijereilla. Katapultteja käytetään perinteisesti höyryllä, mutta luokka on turbiinikäyttöinen.
Puolustusministeriöllä on kuitenkin ollut epäilyksiä F-35B:n suorituskyvystä, etenkin kyvystä palata alukselle aselastissa, mikä on tärkeää kuninkaallisen laivaston käyttäessä hävittäjiä lähinnä pintamaalien torjuntaan.
Merivoimien AWACS-koneita on saatavissa vain katapultilla lähtevinä versioina, joten ilman katapulttia aluksilla olisi käytettävä helikoptereihin asennettuja tutkia, joita ei ole tuolloin olemassa.
Vuoden 2010 puolustuspoliittinen selonteko (engl. Strategic Defence and Security Review 2010) linjasi, että vain yksi lentotukialuksista otettaisiin käyttöön. Toinen jätettäisiin varalle tai myytäisiin.
Koska aluksien halutaan olevan myös yhteensopivia liittolaisten lentokaluston kanssa, tullaan niihin asentamaan katapultit ja pysäytysvaijerit.
Tämä mahdollistaisi myös F-35:n tukialusversion käytön.
Alusten hinnan kaksinkertaistuttua alkuperäisestä budjetista, puolustusministeri Philip Hammond ilmoitti 2012 peruuttaneensa päätöksen F-35B:n hankkimisesta F-35C:n sijaan ja että molemmat alukset viimeisteltäisiin STOVL-koneille sopiviksi hyppyrillä.
Vuoden 2015 selonteko (engl. Strategic Defence and Security Review 2015) vahvisti, että molemmat alukset tulisivat käyttöön ja toiseen lisättäisiin valmiudet maihinnousujoukoille. Se myös vahvisti 128 F-35-koneen tilauksen, joista 24 olisi käytössä vuoteen 2023 mennessä.
HMS Queen Elizabeth rakenteilla vuonna 2014
Pietijärvi (Kangasala)

| Pietijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kangasala
Koordinaatit:  61°29′05″N, 24°25′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  oja Pohjanlahteen 
Järvinumero:  35.721.1.027
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  91,6 m  
Rantaviiva:  1,502 km  
Pinta-ala:  6,256 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPietijärvi 
Pietijärvi  on Pirkanmaalla Kangasalla Sahalahden Kiviaholla sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,3 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee peltoaukean keskellä olevassa painaumassa. Järven länsirannoilla on kaksi muita rantoja selvästi jyrkempää rinnettä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen rannat ovat peltojen reunapusikkoa. Järven lähiympäristössä sijaitsee kuusi maatilaa tai muuta kiinteeä asutusta. Rannoille on rakennettu lisäksi kuusi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet seututieltä 325 tai yhdystieltä 14014.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 91,6 metriä mpy. Siihen laskee pelto- ja metsäojat. Järven laskuoja lähtee sen pohjoispäästä ja se laskee Pohjanlahden läpi Längelmäveden Haapasaarenselälle, missä sijaitsee kapea Noksioislahti.
Luontoarvoja

Vaikka järven valuma-alue on pieni, vaihtuu järven vesi nopeasti. Viljelystä peräisin olevat ravinteet ovat rehevöittäneet järven ja sitä vaivaavat veden happitalouden häiriöt. Järven vesi on luokiteltu tyydyttäväksi ja järvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi esiintyy nimettömänä, mutta sen etelärannat olivat peltomaata ja pohjoisrannat oli raivattu niityiksi. Järven kaakkoispuolella sijaitsi tuolloin yksi maatila. Järven pohjoispäähän on piirretty kuntaraja, joka kääntyy järven kohdalla. Vuoden 1957 peruskartassa seututien linjaus on piirretty näkyviin. Vielä vuoden 1977 kartassa Kiviahon kulmakuntaa kutsuttiin Lahdenkulmaksi.
Pirttijärvi (Heinola)

| Pirttijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°22′09″N, 26°12′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskujoki:  Kiekkastenjoki 
Järvinumero:  14.174.1.021
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  86,8 m  
Pituus:  1,6 km  
Leveys:  330 m  
Rantaviiva:  4,138 km  
Pinta-ala:  24,955 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPirttijärvi 
Pirttijärvi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Komeankylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 25 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 86,8 metriä mpy.
Puhos

Puhos tarkoittaa seuraavia paikkoja:
Puhos, kylä Kiteellä
Puhoksen rautatieasema, rautatieliikennepaikka Kiteellä
Puhos, kylä Pudasjärvellä
Puhosjoki, joki Pudasjärvellä
Puhosjärvi, järvi Pudasjärvellä
Puhos, ostoskeskus Helsingissä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Puhos”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Puhosjärvi

| Puhosjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pudasjärvi
Koordinaatit:  65°18′54″N, 27°54′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Välijoki / Puhosjoki
Järvinumero:  61.742.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  176,4 m
Rantaviiva:  59,18 km
Pinta-ala:  23,68 km²
Tilavuus:  70 711 670  m3 
Keskisyvyys:  2,99 m
Suurin syvyys:  11,5 m
 fiPuhosjärvi 
Puhosjärvi on Iijoen vesistöalueeseen kuuluva järvi Pudasjärvellä Pohjois-Pohjanmaalla. Järven pinta-ala on 23,68 neliökilometriä ja sen pinnankorkeus on 176,4 metriä merenpinnan yläpuolella. Puhosjärvi laskee etelässä Välijoen kautta pieneen Kosamonjärveen ja siitä edelleen Puhosjokea pitkin Jaurakkajärveen.
Puhosjärven rantaviiva on 59,18 kilometriä. Suurimmat selät ovat Materonselkä ja Isoselkä. Suurimpia saaria ovat puolestaan Partasensaari, Iso Pirttisaari, Hautasaari, Korkiasaari ja Lammassaari. Järvi on melko matala, sillä keskisyvyys on vain 2,99 metriä. Suurin syvyys, 11,5 metriä, on mitattu Materonselältä. Järven vesitilavuus on 70 712 000 kuutiometriä.
Puhosjärven vedenlaatu on erinomainen. Järveen laskevat vesistöt ovat koillisesta laskeva Pääjoki ja luoteesta laskeva Lianoja.
Poison Girl

| ”Poison Girl” HIM |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Razorblade Romance
 Julkaistu: 2000
 Tekijä(t): Ville Valo
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 03.50
 Levy-yhtiö: Sony BMG
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 3.
HIM:in muut singlet
| ”Right Here in My Arms” 2000 | ”Poison Girl” 2000 | ”Gone with the Sin” 2000 |
Poison Girl on rockyhtye HIM:in single vuodelta 2000. Kappaleesta ei ole tehty varsinaista videota, mutta siitä on olemassa keikkataltiointi vuoden 2000 alussa pidetyllä Berliinin arenalta. Kappaleen voi löytää Razorblade Romancelta, And Love Said No – The Greatest Hits 1997–2004:tä ja Digital Versatile Doomilta.
Kappaleet

Poison Girl
Right Here in My Arms (live)
It's All Tears (live)
Poison Girl (live)
R. K. Narayan

| R>  K. Narayan |
| --- | --- |
 R. K. Narayan ja hänen vaimonsa Rajam noin vuonna 1935.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. lokakuuta 1906 Madras, Intia
Kuollut: 13. toukokuuta 2001 Madras, Intia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
R. K. Narayan (10. lokakuuta 1906, Madras, Intia – 13. toukokuuta 2001, Madras, Intia) oli intialainen kirjailija. Pitkäikäinen Narayan julkaisi 1930-luvulta 1990-luvun alkuun saakka vähintään kolme teosta vuosikymmentä kohti: romaaneja, novelleja, esseitä, matkakirjoja ja intialaisten tarujen uusia versioita. Valtaosa Narayanin proosasta tapahtuu kuvitteellisessa eteläintialaisessa Malgudin kaupungissa.
Rasipuram Krishnaswami Narayan syntyi opettajaperheen pojaksi, mutta vietti lapsuutensa enimmäkseen isoäitinsä ja enonsa luona Madrasissa ja tapasi perhettään lähinnä koulujen loma-aikoina. Hän aloitti koulunsa Madrasissa ja siirtyi sitten Mysoreen kouluun, jossa hänen isänsä oli rehtorina. Hän ei menestynyt kouluissa hyvin, mutta onnistui lopulta suorittaa bachelor-tutkinnon.
Narayan alkoi kirjoittaa vakavammin 1920-luvulla, mutta joutui tottumaan kustantamoiden ja lehtien hylkäyskirjeisiin. Lopulta hän sai julkaistuksi joitakin lehtijuttuja ja pääsi Justice-nimisen sanomalehden Mysoren-kirjeenvaihtajaksi. Englanniksi kirjoittavana intialaisena hänen oli vaikea vakuuttaa kirjankustantajia sekä Intiassa että Britanniassa. Lopulta hän sai apua kirjailija Graham Greeneltä, joka kiinnostui Narayanin romaanikäsikirjoituksesta Swami and Friends ja löysi sille kustantajan. Kirja julkaistiin 1935, ja sitä seurasivat romaanit The Bachelor of Arts (1937) ja The Dark Room (1938), jotka eivät kuitenkaan menestyneet erityisemmin. Narayanin viisi vuotta aiemmin vihkimä vaimo kuoli, ja kirjailija vaipui masennukseen. Hän elätti itseään lehti- ja radiotoimittajana. Vuonna 1945 hän sai julkaistuksi neljännen romaaninsa The English Teacher, ja seuraavat kirjat ilmestyivät Intian itsenäistymisen jälkeen: Mr. Sampath (1949), The Financial Expert (1952), Waiting for the Mahatma (1955), The Guide (1958) ja The Man-Eater of Malgudi (1961, suom. Ihmissyöjätiikeri, 1980). Viimeinen kriitikoiden noteerama Narayanin romaani oli vuoden 1983 A Tiger for Malgudi, mutta sen jälkeen hän julkaisi yli 80 vuoden iässä vielä romaanit Talkative Man (1986) ja The World of Nagaraj (1990).
Suomennetut romaanit

Ihmissyöjätiikeri.  ((The Man-Eater of Malgudi, 1961.) Suomentanut Paavo Lehtonen)  Jyväskylä:  Gummerus, 1980.  ISBN 951-20-1897-7.
Kilpimaalarin rakkaus.  ((The Painter of Signs, 1977.) Suomentanut Paavo Lehtonen)  Jyväskylä:  Gummerus, 1978.  ISBN 951-20-1572-2.
Pieter Zeeman

| Pieter Zeeman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. toukokuuta 1865 Zonnemaire, Alankomaat
Kuollut: 9. lokakuuta 1943 (78 vuotta) Amsterdam, Alankomaat
Kansalaisuus:   Alankomaalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Leidenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  H. Kamerlingh Onnes  Hendrik Lorentz 
Instituutti:  Amsterdamin yliopisto
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Zeemanin ilmiö
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1902) Franklin-mitali (1925)
Pieter Zeeman (25. toukokuuta 1865 – 9. lokakuuta 1943) oli alankomaalainen fyysikko, jolle myönnettiin 1902 Nobelin fysiikanpalkinto yhdessä Hendrik Lorentzin kanssa Zeemanin ilmiön keksimisestä.
Elämä > Nuoruus

Zeeman syntyi pienessä Zonnemairen kylässä vuonna 1865. Hänen vanhempansa olivat paikallinen pappi Catharinus Forandinus Zeeman ja tämän vaimo Wilhelmina omaa sukua Worst. Zeeman oli jo nuoresta asti kiinnostunut fysiikasta. Ollessaan vasta koulupoika vuonna 1883 hän havainnoi revontulia. Zeemanin piirrokset ja selitykset ilmiöstä julkaistiin arvostetussa tieteen aikakauslehdessä Naturessa. Lehden editori oli kehunut tarkkoja havaintoja, jotka ”professori Zeeman oli tehnyt observatoriossaan Zonnemairessa”. Samana vuonna Zeeman valmistui Zierikzee oppikoulusta, ja päästäkseen opiskelemaan yliopistoon hän aloitti kaksi vuotta kestävän klassisten kielten opiskelun Delftissä.
Elämä > Opiskeluvuodet

Zeeman asettui asumaan lukion vararehtorin J. W. Lelyn luokse. Olosuhteet olivat Zeemanin tieteellisten lahjojen kannalta suotuisat. Delftissä Zeeman tapasi Heike Kamerlingh Onnesin, josta tuli toinen hänen ohjaajistaan, kun hän vuonna 1885 aloitti opinnot Leidenin yliopistossa. Onnes hämmästyi Zeemanin intohimoisesta asenteesta kokeiden tekemisen suhteen, ja samalla syntyi pohja Zeemanin ja Onnesin väliselle ystävyydelle. Toinen Zeemanin ohjaajista oli alankomaalainen Hendrik Lorentz. Lorentzin assistenttina hän tutki muun muassa Kerrin ilmiötä, jolla oli tärkeä osuus Zeemanin myöhemmin julkaisemassa työssä. Lorentz opetti kokeellista fysiikkaa, ja Onnes, jonka oppilaana Zeeman suurimmaksi osaksi oli, opetti mekaniikkaa. Zeeman väitteli aiheesta tohtoriksi vuonna 1893. Valmistuttuaan Zeeman työskenteli yhden lukukauden F. Kohlrauschin instituutissa Emil Cohnin alaisena. Hän palasi sitten Leideniin ja sai yliopistosta yksityisdosentuurin, jossa hän pysyi vuoteen 1897 asti.
Zeeman meni naimisiin 1895 Johanna Elisabet Lebretin kanssa. He saivat yhden pojan ja kolme tytärtä.
Elämä > Aikuisikä

Zeemania pyydettiin vuonna 1897, vuotta ennen suurta löytöään, lehtoriksi Amsterdamin yliopistoon. Zeeman otti tarjouksen vastaan, ja kolme vuotta myöhemmin, 1900, häntä varten perustettiin ylimääräinen professuuri. Eläkeikään päässyt van der Waals siirtyi eläkkeelle vuonna 1908, ja Waalsin seuraajaksi valittiin Zeeman, joka työskenteli samanaikaisesti Director of the Physics Institutessa. Zeeman pysyi molemmissa tehtävissä, kunnes vuonna 1935 siirtyi eläkkeelle.
Zeeman kuoli lokakuussa vuonna 1943 lyhyen aikaa sairastettuaan.
Tieteellinen ura

Zeeman julkaisi vuosina 1896 ja 1897 sarjan artikkeleita, joissa hän kertoi havaitsemastaan ilmiöstä, joka sittemmin nimettiin Zeemanin ilmiöksi. Hän oli havainnut säteilevän kaasun spektriviivojen hajoavan useaan osaan, kun kaasu laitetaan voimakkaaseen magneettikenttään. Havainto oli tärkeä, sillä atomin tarkkaa rakennetta ei vielä tunnettu. Lorentzin teoreettisten tarkastelujen pohjalta pystyttiin osoittamaan, että atomissa on negatiivisesti varautuneita keveitä hiukkasia. Vasta noin vuotta myöhemmin katodisäteitä tutkiessaan J. J. Thomson havaitsi atomin perushiukkasen elektronin.
Zeemanin löydön merkitys ymmärrettiin saman tien. Niinpä hänet kutsuttiin luennoitsijaksi Amsterdamin yliopistoon heti vuonna 1897, ja 1900 hänet nimitettiin professoriksi. Ohjaajansa Lorentzin kanssa hän vastaanotti Nobelin fysiikanpalkinnon 1902 tutkimuksestaan magnetismin vaikutuksesta säteilyilmiöön. Viisi vuotta myöhemmin, 1908, hänet nimettiin van der Waalsin viran perijäksi tämän jäätyä eläkkeelle. Samaan aikaan hän toimi myös fysiikan laboratorion johtajana.
Vuonna 1923 Zeemanille suunniteltiin uusi laboratorio, joka kantoi hänen nimeään. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1935.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pieter Zeeman Wikimedia Commonsissa
Zeemanin ottama kuva hänen mukaansa nimetystä ilmiöstä.
Queen Harrison

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Queen Harrison vuonna 2012  |  Queen Harrison vuonna 2012  |  Queen Harrison vuonna 2012  |  |
Maa:  Yhdysvallat
Naisten yleisurheilu
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Toronto 2015 | 100 m aidat |  |
Queen Quedith Earth Harrison (s. 10. syyskuuta 1988 Loch Sheldrake, New York) on yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija, joka kilpailee nykyisin 100 metrin aitajuoksussa. 168 senttimetriä pitkän ja 60 kilogrammaa painavan Harrisonin valmentajana toimii Charles Foster.
Ura

Harrison oli mukana 400 metrin aitajuoksussa vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä jääden välieriin. Hän jäi välieriin samalla matkalla myös vuoden 2011 MM-kilpailuissa Daegussa. Vuonna 2012 Harrison siirtyi täysin 100 metrin aitajuoksuun ja oli seuraavana vuonna MM-kilpailuissa viides. Vuoden 2015 Pan-Amerikan kisoista Torontosta Harrison saavutti kultaa uudella kisaennätyksellä 12,52.
Harrisonin isällä on 23 lasta, joista yhdeksän Queenin äidin kanssa. Yhden Queen Harrisonin isoveljen nimi on God Goldin Zig Zag Zig Allah Harrison.
Ennätykset > Ulkoradoilla

100 metrin aidat: 12,43 (Des Moines 2013)
400 metrin aidat: 54,55 (Eugene 2010)
Ennätykset > Sisäradoilla

60 metrin aidat: 7,94 (Blacksburg 2010)
Rainio (Heinola)

Harjulaaksontiellä on paljon rintamamiestaloja.
Omakotitaloja Tervastiellä.
Rainio on Heinolan kaupunginosa, joka on lähes kokonaan omakotitaloaluetta. Nimensä se on saanut 1600-luvulla rakennetun Rainion sukutilan mukaan. Kaavoitus asuinalueeksi alkoi vuonna 1980. Rainiossa sijaitsee myös Reuman sairaala, joka toimii nykyisin hyvinvointi- ja osaamiskeskus Valolinnana. Sen yhteydessä on myös hotelli Valo. Asukasluvultaan Rainio on yksi Heinolan pienimmistä kaupunginosista. Se sijaitsee suuren kallion päällä. Keskustaan matkaa Rainiosta on noin kolme kilometriä.
Rainion teiden nimet on nimetty eri puiden osien ja puulajien mukaan, esimerkiksi Käpytie, Runkotie, ja Naavatie, poikkeuksena Harjulaaksontie. Rainio jakaantuu asemakaavan mukaan viiteen alueeseen, jotka ovat 1. alue, 2. alue, 3. alue, 4. alue ja uusi alue.[lähde? ]
Rainiossa oli kioski 1990-luvun loppupuolelle asti. Alkuperäinen kioski tuhopoltettiin, mutta tilalle rakennettiin uusi. Entiselle kioskin paikalle suunniteltiin Siwan rakentamista, mutta hanke ei koskaan toteutunut.[lähde? ] Rainion lähellä oli myös Robinhood-halpamyymälä, joka sittemmin siirrettiin Heinolan ABC-liikennemyymälän läheisyyteen. Entisen Robinhoodin paikalla toimii Tarvikekeskuksen myymälä.
Aiheesta muualla

Rainio Kansalaisen Karttapaikka -palvelussa
Rainio-Lakeasuon Asukasyhdistys Ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Heinolan kaupunginosat
Asemantaus
Hevossaari
Jyränkö
Keskusta
Heinolan kirkonkylä
Komostenkylä
Lakeasuo
Luhtapauni
Mustikkahaka
Myllyoja
Pirttiniemi
Pyhätön
Rainio
Rautsalo
Sahanniemi
Sinilähde
Tommola
Tähtiniemi
Veljeskylä
Ragnar Wessman

Ragnar Alexander Wessman (30. elokuuta 1894 Tampere – 7. marraskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Ragnar Wessman pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta yhteiskoulusta 1915 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1921. Hän oli työssä Väinö Vähäkallion arkktehtitoimistossa vuosina 1924–1929 ja Einar Sjöströmin sekä Karl Lindahlin arkktehtitoimistoissa vuosina 1927–1930. Wessman työskenteli vuodesta 1929 Lääkintöhallituksen rakennustoimistossa ja vuodesta 1942 Rakennushallituksessa toimistoarkkitehtina.
Ragnar Wessmanin suunnittelutöitä

Rauhankatu 2b, Helsinki 1926 (P. J. Pärnäsen kanssa)
Tarkk'ampujankatu 10, Helsinki 1927 (Hugo Wuorion kanssa)
Kalevankatu 38, Helsinki 1928
Kaivokatu 38, Porvoo 1928
Meritullinkatu 13, Helsinki 1929
Hämeenlinnan suojeluskuntatalo Hämeen Suoja 1930
Saarenmaan sairaalan ensimmäinen osa, Viro 1936–1940
Kalevankatu 31, Helsinki 1937
Varkauden sairaala
Uudenkaupungin sairaala
Kajaanin sairaala
Östlandin parantola 1941
Tammisaaren vanha vesitorni
Joulumerkkikoti, Kuopio 1952 (Elina Wessmanin kanssa)
Kuusankosken aluesairaala 1953
Lohjan seudun sairaala 1959 (nykyisin Keskustan terveysasema)
Pohjois-Kymen sairaala, alkujaan Kuusankosken aluesairaala, valmistui 1953.
REDS Helsinki

| REDS Helsinki |
| --- | --- |

Perustettu:  1974
Entiset nimet:  Red Wings Helsinki
Kaupunki:  Helsinki, Suomi
Kotiareena:  Malmin jäähalli Myllypuron jäähalli
Värit:           
Puheenjohtaja:  Jussi Mäkelä
Päävalmentaja:  Nemo Nokkosmäki
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
REDS Helsinki (Red Wings ry) on helsinkiläinen jääkiekkoseura, jonka toiminta keskittyy lapsi- ja nuorisokiekkoiluun. Seurassa on yli 300 pelaajaa, ja sen kotihalli on Malmin jäähalli.
Historia

Red Wings ry Helsinki on perustettu vuonna 1974. Seuran juuret juontavat 1960- ja 1970-luvuilla pelattuun Helsingin Kanada-sarjaan, jossa kaikki joukkueet käyttivät NHL-joukkueiden nimiä. Red Wings edusti Kanada-sarjassa alun perin Itä-Helsingin Myllypuroa.[lähde? ] Nykyisin painopiste on Koillis- ja Pohjois-Helsingissä, jossa sijaitsee myös vuonna 2006 valmistunut Malmin jäähalli.
Red Wings oli viimeinen Kanada-sarjasta nimensä säilyttänyt seura. Vuonna 2017-seuran toimintanimeksi vaihtui REDS Helsinki ja toiminnan painopiste muuttui lapsi- ja nuorisokiekkokeskeiseksi. Samalla seura uusi pelipaitansa ja -logonsa.[lähde? ]
Nuorisotoiminta

Seuran toiminta nojaa laadukkaasti järjestettyyn kiekkokouluun sekä aloittaviin ikäluokkiin. Toiminnan tarkoituksena on liikuttaa alueen lapsia sekä kuulua HIFK-seurayhteisöön yhdessä HIFK:n, GrIFK:n, HJK:n, Salamoiden, Sipoon Wolfin ja Tiikereiden kanssa.
REDS Helsingin valmennuspäällikkönä toimii entinen liigakiekkoilija Nemo Nokkosmäki. Luisteluvalmennuksesta vastaa Ari-Pekka Nurmenkari.
REDSillä on kaudella 2018–2019 toimintaa kuudessa eri ikäluokassa välillä G2–E1.
Aiheesta muualla

Seuran verkkosivut
REDS Helsinki aikaisempi logo, Red Wings Helsinki.
Orustin kunta

| Orustin kunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Bohuslän
Keskustaajama:  Henån
Kuntakoodi:  1421
Pinta-ala  ():  
 – Maa:  386,49 km²
Väkiluku (31.12.2021)  ():  15 345
 – Väestötiheys:  39,7 as./km²
 
 www.orust.se 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Riimukivi Orustin saarella.
Orustin kunta (ruots. Orusts kommun) on Länsi-Götanmaan läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Bohusläniin. Kunnan keskustaajama on Henån.
Kunnan maapinta-ala on 386,49 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 15 345 henkeä (31.12.2021).
Kuntaan kuuluu Ruotsin kolmanneksi suurin saari Orust ja joitain pienempiä saaria ja luotoja, kuten Flatön, Lyrön, Härmanö, Gullholmen, Käringön ja Malö.
Vuonna 2007 kunnassa oli 56,47 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 14,5 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys

Vuoden 1862 kunnallislakien astuessa voimaan alueelle perustettiin 10 maalaiskuntaa, joista jokainen vastasi entistä pitäjää. Vuonna 1886 perustettiin Gullholmenin, Käringönin ja Mollösundin taajaväkiset yhdyskunnat samannimisiin maalaiskuntiin sekä Hälleviksstrand Morlandan maalaiskuntaan. Vuonna 1892 Morlandan maalaiskunnasta erotettiin Skaftön maalaiskunta, joka kuuluu nykyään Lysekilin kuntaan. Ellösin taajaväkinen yhdyskunta perustettiin vuonna 1893. Morlandaan perustettiin vuonna 1910 vielä Edshultshallin ja Stockenin taajaväkiset yhdyskunnat.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin seuraavat "suurkunnat":
Tegneby (Röra, Stala ja Tegneby)
Myckleby (Långelanda, Myckleby ja Torp)
Morlanda (Gullholmen, Käringön, Mollösund ja Morlanda)
Vuonna 1962 Myckleby ja Tegnaby yhdistettiin Östra Orustin maalaiskunnaksi. Taajaväkiset yhdyskunnat lakkautettiin vuosina 1956–1970. Niistä Mollösund säilyi pisimpään ja lakkautettiin viimeisten joukossa koko Ruotsissa. Vuonna 1971 muodostettiin nykyinen Orustin kunta yhdistämällä Östra Orustin ja Morlandan maalaiskunnat.