Semjon
Suku ja perhe

Semjon Ivanovitšin vanhemmat olivat suuriruhtinas Iivana Kalita ja suuriruhtinatar Jelena (Olena) Aleksandrovna, luostarinimi nunna Solomonides (k. 1331), joka oli todennäköisesti Smolenskin ruhtinaan Aleksandr Glebovitšin tytär. Semjon oli vanhin poika kahdeksasta sisaruksesta.
Hänen ensimmäinen vaimonsa vuosina 1333-1345 oli Aigusta (Augusta) Gedimovna, ortodoksinen ristimänimi Anastasia (k. 1345) Liettuan suuriruhtinas Gediminasin tytär. Hänen rahoillaan ikonimaalari Goitan maalasi vuonna 1345 freskot Vapahtajan katedraaliin 'metsässä' (ven. Собо́р Спа́са Преображе́ния на Бору́, Sobór Spása Preobražénija na Ború, purettu vuonna 1933) Kremlissä, jonka oli rakennuttanut vuonna 1330 Semjonin isä Iivana Kalita.
Heille syntyivät lapset:
Vasili Semjonovitš (1336-1337), kuoli sylilapsena
Konstantin Semjonovitš (1340-1340), kuoli sylilapsena
Vasilisa Semjonovna, nai vuonna 1349 Kašinin ruhtinas Mihail VasiljevitšinSemjon I Ylpeä, fresko Arkkienkelin katedraalissa, tuntematon ikonimaalari 1652
Toinen vaimo 1345-1346 oli Jevpraksia Fjodorovna, Dorogobuž-Vjazman ja Smolenskin ruhtinas Fjodor Svjatoslavovitšin tytär. Hänet lähetettiin takaisin isälleen ja avioero tuli voimaan epäselväksi jääneestä syystä jo vuoden 1345 lopulla. Semjon Ivanovitš väitti että Jevpraksia oli ollut häistä lähtien noiduttu ja kuin kuollut joka ilta. Jevpraksia nai ruhtinas Fjodor Konstantinovitš 'Krasni' Fominskin ja heille syntyi neljä poikaa: Mihail Krjuk ('Koukku'), Ivan Sobaka ('Koira'), Boris Vepr ('Karju') ja Ivan Uda.
Kolmas vaimo vuodesta 1347 alkaen oli Maria Aleksandrovna (k. 1398), Tverin suuriruhtinas Aleksandr Mihailovitšin tytär. Metropoliitta Theognost kieltäytyi aluksi hyväksymästä tätä avioliittoa (Semjonilla oli jo elossaoleva vaimo), mutta myöntyi myöhemmin suuriruhtinas Semjonin suostutteluun, lisäksi tarvittiin vielä Konstantinopolin patriarkka Isidore I:n lupa. Semjonilla oli halu saada perillinen, mutta kaikki hänen poikansa kuolivat lapsina. Kaksi nuorinta poikaa kuolivat ruttoon maaliskuussa ja Semjon Ivanovitš itse huhtikuussa 1353. Ennen kuolemaansa suuriruhtinatar Maria Aleksandrovna teki luostarilupauksen nimellä nunna Fotinia.
Heille syntyi neljä poikaa:
Daniel Semjonovitš (15.12.1347—?)
Mihail Semjonovitš (1348-1348), kuoli sylilapsena
Ivan Semjonovitš (1349 - maaliskuu 1353), kuoli ruttoon
Semjon Semjonovitš (3. helmikuuta 1352 - maaliskuu 1353), kuoli ruttoon
Musta surma kirjattiin ylös nykyisen Etelä-Venäjän ja Ukrainan alueella jo vuonna 1346. Se iski Skandinaviaan vuonna 1349, Pihkovaan vuoden 1352 alussa ja Novgorodiin elokuussa 1352. Vuoden loppuun mennessä kaksi kolmasosan Pihkovan asukkaista kerrottiin kuolleen. Sama kuvio toistui Liettuassa ja Koillis-Venäjällä. Vuonna 1353 rutto saapui Moskovaan.
Ennen kuolemaansa 37-vuotiaana ruttoon eli Mustaan surmaan huhtikuun lopulla vuonna 1353 suuriruhtinas Semjon Ivanovitš antoi luostarilupauksen ja otti nimen munkki Sozont. Hänet on haudattu isänsä rakennuttamaan Arkkienkelin katedraaliin Moskovan Kremliin. Vain kuusi viikkoa myöhemmin kuoli ruttoon hänen nuorempi veljensä, Serpuhovin ruhtinas Andrei Ivanovitš. Metropoliitta Theognostus oli kuollut ruttoon jo vuonna 1351.
Semjon teki testamentin, jolla turvasi leskensä Maria Aleksandrovna perinnön määrämällä hänelle annettaviksi Perejaslavlin, Jurjevin, Vladimirin, Kostroman ja Dmitrovin kaupungit. Maria joutui luopumaan perinnöstään Semjonin veljen Iivana II:n hallituskaudella. Tämä asiakirja on ensimmäinen Venäjällä tunnettu paperille tehty dokumentti.
Semjon I Ylpeä ja hänen veljensä Serpuhovin ruhtinas Andrei lähtevät Kultaiseen ordaan vuonna 1344 ja Semjon istuu Moskovan suuriruhtinaskunnan valtaistuimella, Kuvitettu kronikka (ven. Лицевой летописный свод) vuodelta 1568.