stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marat Husnutdinov
Ura > Seuraura

Husnutdinov on Belyje Medvedi Moskovan kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Vitjaz Podolskiin. Kaudella 2017–2018 Husnutdinov oli seuran C-nuorten paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 8+34=42. Hän voitti kauden päätteeksi Venäjän C-nuorten sarjan mestaruuden. Kaudeksi 2019–2020 Husnutdinov siirtyi SKA Pietarin organisaatioon. Hän pelasi koko kauden Venäjän nuorten sarja MHL:n SKA-1946:ssa.
Minnesota Wild varasi Husnutdinovin toisella kierroksella 37. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Kaudella 2020–2021 hän debytoi SKA Pietarin KHL-joukkueessa. Husnutdinov teki KHL-debyyttinsä 23. syyskuuta 2020 Sibir Novosibirskiä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.39 minuuttia ja Husnutdinov keräsi teholukeman –1.
Husnutdinov vakiinnutti paikkansa KHL-liigassa kaudella 2021–2022. Kaudella 2023–2024 SKA kauppasi hänet HK Sotšiin. Sotšin kauden päätyttyä helmikuussa runkosarjaan, Husnutdinov teki sopimuksen Minnesota Wildin kanssa ja siirtyi NHL-liigaan.
Maaliskuussa 2025 Wild kauppasi Husnutdinovin, Jakub Laukon ja kuudennen kierroksen varausvuoron vuoden 2026 varaustilaisuudessa Boston Bruinsiin vaihdossa Justin Brazeauun.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ruotsi 2019 | jääkiekko |  |
| Hlinka Gretzky Cup  | Hlinka Gretzky Cup  | Hlinka Gretzky Cup  |  |
|  Kultaa | Břeclav 2019 | jääkiekko |  |
Husnutdinov pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin Husnutdinov voitti hopeaa. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2019, jolloin Husnutdinov toimi Venäjän kapteenina ja johdatti joukkueen kultaan. Hän pelasi samana vuonna myös World Junior A Challengessa, joka päättyi kultaan. Husnutdinov edusti myös Venäjän alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2018, jolloin hän voitti kultaa sekä Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2019.
Venäjän A-maajoukkueessa Husnutdinov on pelannut neljä ottelua tehden yhden maalin. Hän pelasi kolme ensimmäistä A-maaotteluaan vuoden 2020 Karjala-turnauksessa, jonne Venäjä lähetti alle 20-vuotiaiden maajoukkuepelaajista kootun joukkueen. Husnutdinov teki näin ollen A-maajoukkuedebyyttinsä 5. marraskuuta 2020 Helsingin Hartwall Arenalla turnauksen isäntäjoukkue Suomea vastaan. Hänet merkittiin Venäjän ykkössentteriksi laidoilleen Jegor Afanasjev ja Vasili Podkolzin. Husnutdinov teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa.
Sisempi kaulavaltimo

Sisempi kaulavaltimo on parillinen valtimo, joka haarautuu yhteisestä päänvaltimosta. Se tuo hapekasta verta päähän, erityisesti aivoihin. Aivoihin tulee verta myös muiden verisuonten kautta. Sisemmät kaulavaltimot tuovat verta erityisesti etuaivoihin.
Sisemmät kaulavaltimot alkavat kehittyä neljännellä raskausviikolla.
Virpi Salmi

| Virpi Salmi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1973 (ikä 51–52) Jyväskylä
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  toimittaja ja kirjailija
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Virpi Salmi (s. 1973 Jyväskylä) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Salmi on työskennellyt toimittajana muun muassa Suur-Jyväskylän Lehdessä, Me Naisissa ja Helsingin Sanomissa. Vapaana toimittajana hän on kirjoittanut muun muassa Suomen Kuvalehteen, Me Naisiin, Imageen, Long Playhin ja Gloriaan. Hänen luomansa humoristinen Epäolennaiset-palsta (aiemmin Olennaiset) on ilmestynyt Me Naisissa vuodesta 2003.
Salmi on erikoistunut henkilö- ja reportaasijuttuihin sekä tasa-arvoaiheisiin.
Teokset

Ottaisin mieluummin ponin – ja muita totuuksia Suomen taiteen helmistä.  Jyväskylä:  Atena, 2018.  ISBN 978-952-300-460-3
Kuin kiehuvaan liemeen: Helena Puolakan uskomaton matka keittiömaailman huipulle.  Helsinki:  Nemo, 2000.  ISBN 978-951-1-37209-7
Olisin mieluummin raptähti – ja muita naisajatuksia taiteen maailmasta. Jyväskylä: Atena, 2021. ISBN 978-952-300-812-0.
Mahdotonta. BYPIAS – Unelma, jonka ei pitänyt toteutua. Helsinki: Johnny Kniga, 2023. ISBN 978-951-0-48584-2.
Aiheesta muualla

Vuorela, Ulla: Tunteiden kiihdyttäjä – kolumnisti Virpi Salmi Yle Vapaa-aika. 4.12.2012. Viitattu 22.4.2021.
Yhteinen päänvaltimo

Oikea yhteinen päänvaltimo
Yhteisten päänvaltimoiden haarautuminen aortankaaresta
Oikea ja vasen yhteinen päänvaltimo (lat. arteria carotis communis dextra/sinestra) eli oikea ja vasen yhteinen kaulavaltimo kuljettavat verta pään alueelle. Lisäksi yhteisistä päänvaltimoista lähtee pieniä haaroja henkitorveen ja ruokatorveen sekä niitä ympäröiviin lihaksiin ja kaulaan. Vasen yhteinen päänvaltimo lähtee suoraan aortankaaresta, mutta oikea yhteinen päänvaltimo lähtee aortankaaresta haarautuvasta pään ja käden valtimorungosta. Yhteiset päänvaltimot kulkevat henkitorven vierellä kaulaan, jossa ne haarautuvat sisemmäksi ja ulommaksi päänvaltimoksi. Yhteisen päänvaltimon haaroista ulompi päänvaltimo kuljettaa verta kasvojen alueelle ja pään ulommalle osalle, sisempi päänvaltimo kuljettaa verta kahdelle kolmasosaa aivoista.
Aramidi

Aramidi on aromaattinen polyamidikuitu. Se on synteettisesti valmistettu, eikä sitä ei esiinny luonnossa sellaisenaan. Aramidi on erittäin vahvaa ja kulutusta kestävää materiaalia. Sitä käytetään sotilas- ja lentokonetekniikassa, koska sillä on erinomaisia kemiallisia ja fysikaalisia ominaisuuksia. Aramidi eroaa luonnollisista parakuiduista siten, että se on kemiallisesti tuotettu, eli se on synteettinen kuitu, jota kutsutaan myös metakuiduksi.
Historia

Aromaattiset polyamidit otettiin ensimmäistä kertaa kaupalliseen käyttöön 1960-luvulla muutamilla erilaisilla sovelluksilla. Yhdysvaltalainen monikansallinen kemian yhtiö DuPont kehitti silloin meta-aramidikuidun (HT-1) joka tunnetaan nimellä Nomex. Kuitua alettiin käyttämään tavallisten tekstiilivaatekuitujen sijasta. Tavallisiin tekstiilivaatekuituihin verrattuna kehitetyllä kuidulla oli erinomainen lämmönjohtavuus, sillä se ei sula eikä syty normaaleissa happipitoisuuksissa. Normaalilla happipitoisuudella tarkoitetaan tässä tapauksessa sellaisia olosuhteita, joissa happea on noin viidesosa ilman kokonaistilavuudesta. Aramidia alettiinkin nopeasti käyttämään suojavaatteiden valmistuksessa, ilmanvaihdossa, lämpö- ja sähköeristyksessä sekä myös asbestin korvikkeena.
Yhdysvaltalaisen Monsanto Company ja Saksalaisen Bayerin aikaisemman tutkimuksen perusteella DuPont ja Hollantilainen AkzoNobel kehittivät 1970-luvulla myös para-aramidikuituja, joilla on paljon suurempi lujuus sekä joustavuus. Molemmat valmistajat hyödynsivät rayonin, polyesterin ja nailonin kehityksestä saatuja oppeja. Vuonna 1973 DuPont esitteli aikaisempaa Nomexia jäykemmän para-aramidikuidun Kevlarin, joka on edelleen yksi tunnetuimmista aramideista ja para-aramideista. Sen suosioon ja nopeasti kasvaneeseen maineeseen ovat vaikuttaneet sen poikkeukselliset lujuusominaisuudet suhteessa painoon, sekä liekin- ja kulutuskestävyyden ansiosta. Nykyään se onkin avainasemassa monilla teollisuuden aloilla kuten ilmailu-, puolustus ja autoteollisuudessa.
Kemiallinen rakenne

Aramidi koostuu aromaattisista renkaista, jotka ovat kiinnittyneet toisiinsa amidisidoksilla. Amidi sidokset muodostuvat CO ja NH ryhmien välille. Jotta yhdistettä voidaan kutsua aramidiksi, niin tulee amidisidoksista vähintään 85 % olla yhdistyneenä aromaattiseen renkaaseen. Yhdisteitä, jotka eivät täytä tätä vaatimusta kutsutaan nailoniksi.
Valmistus

Tyypillisesti aramidit valmistetaan para- ja meta-fenyleenidiamiinista ja tereftaalihaposta kemiallisen reaktion avulla. Raaka-aineet kuumennetaan kuumaksi ja ne kehrätään kuiduksi. Kuidut kudotaan tai neulotaan kankaaksi. Kankaita voidaan käsitellä ja jatkojalostaa samalla tavalla kuin normaaleja tekstiilejä. Aramidikankaan värjäys tulee suorittaa kehruuvärjäämällä. Nämä kankaat ovat monesti värjätty maltillisilla väreillä, kuten mustalla.
Ominaisuuksia

Aramidikuidut ovat ominaisuuksiltaan ja olemukseltaan tavallisen kankaan tapaista, joten sen käyttäminen on helppoa. Se kestää todella hyvin rasitusta ja taivuttelua. Aramideilla on erinomainen kemikaalien kestokyky, mutta vahvat hapot saattavat heikentää kankaan ominaisuuksia ja rakennetta. Aramidien lämmönkesto on tavallisia tekstiilejä huomattavasti parempi, jopa 400 °C. Kemiallisen rakenteensa ansiosta aramidit eivät sula vaan ne hajoavat korkeissa lämpötiloissa. Siksi niitä käytetään paljon suojavarusteina kuumuutta ja tulta vastaan. Aramidi kuidusta saadaan kestäviä vaatteita, sillä sen hankauksenkestokyky on erinomainen. Vaatteiden valmistuksesta haastavampaa tekee niiden vaikea värjättävyys, sillä ainut tapa kankaan värjäämiseen on kehruuvärjäys. Yleisesti tekstiilikuidut johtavat suhteellisen hyvin sähköä, mutta aramidikuidut eivät johda sähköä ollenkaan. Tämä ominaisuus on todella tärkeä muun muassa suojavaatteiden valmistuksessa. Lisäksi aramidit ovat kestävyyteensä nähden kevyitä.
Terveysvaikutukset

1990-luvulla tutkimukset osoittivat, että aramideilla on samoja terveysvaikutuksia kuin asbestilla eli se aiheuttaa syöpää. Myöhemmin 2009 luvulla todettiin, että hengitysteitse kulkeutuneet aramidipartikkelit poistuvat kehosta nopeasti ja niiden syöpää aiheuttava ominaisuus on pieni, eli nykytiedon mukaan aramidista valmistettujen tuotteiden käyttö on ihmiselle turvallista.
Käyttökohteet

Aramidista valmistettuja tuotteita käytetään yleisesti vaativissa ja ihmiselle vaarallisissa olosuhteissa. Niitä käytetään muun muassa käsineissä ja haalareissa, sillä kuumuudenkeston takia niistä saadaan valmistettua erinomaisia suojavarusteita muun muassa hitsaajille, paljomiehille sekä kilpa-ajajille. Lisäksi Aramidia käytetään verhoilukankaana julkisissa liikennevälineissä, kuten junissa ja lentokoneissa, joissa paloturvallisuus on erityisen tärkeää. Aramideja käytetään niiden iskunkestävyyden ja keveyden takia paljon luotiliiveissä, kypärissä, kajakeissa, köysissä, suodatuskankaissa ja kaiutinkalvoissa. Lisäksi Aramideja käytetään ajoneuvojen renkaiden runkojen vahvistukseen.
Para-aramidin kemiallinen rakenne.
Luotiliiveissä käytetään aramidikuituja.
Palomiesten suoja-asuissa käytetään Aramidikuituja.
Henrik Sovelius (laivanvarustaja)

Henrik Sovelius (2. maaliskuuta 1817 Raahe – 13. joulukuuta 1904 Raahe) oli suomalainen laivanvarustaja ja kauppias. Hän lahjoitti runsaasti varoja muun muassa Raahen rautatien rakentamiseen ja huomattavan summan myös kaupungin rouvasväenyhdistykselle.
Hänen veljensä oli kauppaneuvos Fredrik Sovelius (k. 1897), ja tämän perittyä apeltaan Johan Langin kauppahuoneen laivoineen, he olivat 1870-luvulla merkittäviä laivanvarustajia.
Aiheesta muualla

Sovelius-suvun historiaa: Soveliusten teollisuusyrityksiä (Arkistoitu – Internet Archive)
Nikamavaltimo

3D-kuva kaularangasta ja nikamavaltimoista.
Nikamavaltimo (lat. arteria vertebralis) on parillinen valtimo, joka kulkee kaulanikamien poikkihaarakkeissa olevien aukkojen (foramen transversarium) kautta. Nikamavaltimo saa alkunsa solisvaltimosta.
Vaikka nikamavaltimo kulkee vain 1.–6. kaulanikaman aukkojen läpi, myös seitsemännen kaulanikaman poikkihaarakkeissa on aukko. Ensimmäisen kaulanikaman ohitettuaan nikamavaltimot kääntyvät mediaalisesti taakse ja kiertävät nikaman ja takaraivonluun välisen nivelen takaa nikamassa olevissa painaumissa kulkien.
Foramen magnumin kautta kalloon tullessaan kummastakin nikamavaltimosta lähtee pieni aivokalvovaltimohaara. Muita nikamavaltimoista lähteviä haaroja ovat yksi etumainen selkäydinvaltimo, joka muodostuu molemmista nikamavaltimoista tulevista haaroista, sekä parillinen takimmainen selkäydinvaltimo. Juuri ennen kuin oikea ja vasen nikamavaltimo yhdistyvät kallonpohjan valtimoksi, kummastakin nikamavaltimosta haarautuu vielä takimmainen alempi pikkuaivovaltimo.
Gösta Becker

Gösta Becker 1930-luvulla.
Gösta Becker (20. huhtikuuta 1890 Hamina – 17. syyskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, Helsingin yliopiston sisätautiopin professori 1927–1937. Vuodesta 1941 hän oli Helsingin Diakonissalaitoksen sairaalan sisätautiosaston lääkäri ja 1945–1949 ylilääkäri. Tieteellisessä työssään hän paneutui verisairauksiin, erityisesti pernisiöösiin anemiaan.
Vienan retkelle 1918 Becker osallistui sotilaslääkärin tehtävissä. Sotilasarvoltaan Becker oli lääkintämajuri, ja hän toimi jatkosodan aikana muun muassa Tampereella sijainneen 10. sotasairaalan päällikkölääkärinä.
Beckerin tytär Elisabeth Becker lahjoitti 1970-luvulla Helsingin kaupungille isänsä kokoelman, joka sisältää noin 70 maalausta sekä lisäksi runsaasti muita esineitä, kuten hopeaa ja lasia.
Aiheesta muualla

Korppi-Tommola, Aura: / Becker, Gösta (1890–1949). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 4.5.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Gösta Beckerin muistokirjoitus Duodecim-lehdessä 10/1949.
Lääkäri kerää aarteita, Suomen Kuvalehti, 29.10.1938, nro 43, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Margherita Zilliacus

Harriet Margherita Henrica (Lolo) Zilliacus, 1971–1979 von Wright, (10. maaliskuuta 1949 Helsinki – 29. toukokuuta 2022) oli suomalainen feministi, joka oli perehtynyt erityisesti länsiafrikkalaisten naisten asemaan. Hän toimi 1970-luvulla feministisessä ryhmittymässä Puna-akat/Rödkärringarna ja vuosina 1974–1976 trotskilaisessa järjestössä Vallankumoukselliset kommunistit/Revolutionära kommunisterna (VK/RK). Zilliacus valittiin lokakuun 1980 kunnallisvaaleissa Tammisaaren kaupunginvaltuustoon SKDL:n listalta.
Zilliacus toimi useita vuosia kansanvälisessä Emmaus-liikkeessä.
Zilliacuksen isä oli professori Johan Henrik Zilliacus (1908–1992). Zilliacuksella on kaksi 1980-luvulla syntynyttä poikaa kirjailija Tommy Tabermannin kanssa. Maaliskuusta 2004 lähtien Zilliacus asui Tammisaaressa.
Teokset

(toim.) Flyktingboken. [Helsingfors]: Folkets bildningsförbund, 1988.
Baobabträdet har inga taggar: Senegal genom finländska linser. Margherita Zilliacus, Helena Sandman ja Antonia Ringbom (kuvitus): Helsingfors: Finlandsvensk Filmcentrum, 2001.
Diina baax - det blir nog bra: senegaliska kvinnors nya vardag. Anne Rosenlew ja Margherita Zilliacus:  [Helsingfors]: [Utrikesministeriet]: Finlandssvenskt filmcentrum, 2003. Teos on käännetty myös suomeksi nimellä nimellä Diina baax - kyllä se siitä : Senegalin naisten uusi arki.
Rätten till drömmar: rapport från Guinea. Margherita Zilliacus, [valokuvat Soufina Kaba ja Margherita Zilliacus]: Tammerfors [Tampere]: Kehitysmaayhdistys INDIGO ry [Helsinfors: F.G. Lönnberg], 2005. Teos on käännetty myös suomeksi Oikeus unelmiin, 2005
(toim.) Ulospääsy, 2007
Aiheesta muualla

Margherita Zilliacus, Paikallisia kirjailijoita, Raaseporin kirjasto (Archive.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ruotsi
Lagle Parek

| Lagle Parek |
| --- | --- |
 Lagle Parek vuonna 2022.
Viron sisäministeri
 Laarin I hallitus 21.10.1992–27.11.1993  
Presidentti:  Lennart Meri
Edeltäjä:  Robert Närska
Seuraaja:  Heiki Arike
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1941 (ikä 83) Pärnu
Ammatti:  rakennusinsinööri
Tiedot
Puolue:  Kansallinen riippumattomuuden puolue (1988-1995) Isänmaaliitto (1995-1996) Isänmaan ja Res Publican liitto (1996-)
Uskonto:  Katolinen
Lagle Parek (s. 17. huhtikuuta 1941 Pärnu) on virolainen lapsuudessa Siperiaan karkotettu, myöhemmin Neuvosto-Viron toisinajattelijoihin kuuluva ja itsenäistymisvaiheessa Kansallinen riippumattomuuden puolueen (ERSP) perustajia, myöhemmin puheenjohtaja ja itsenäisyyden alkuvaiheen sisäministeri.
Kasvu karkotettujen virolaisten perheessä - lapsuus Siperiassa

Lagle Parek syntyi virolaisperheeseen, jossa isä-Karl oli ollut Viron tasavallan puolustusvoimien kapteeni ja maanpuolustusopettaja sekä äiti-Elsbet Pärnun museonjohtaja. Neuvostoliiton miehitysviranomaiset vangitsivat isä-Karlin pian neuvostovallan myötä ja siirsivät hänet Leningradiin, jossa hänet ammuttiin. Vuoden 1949 maaliskuun kyyditykset kohdistuivat Laglen perheeseen. Tällöin hänen äitinsä, sisarensa ja isoäitinsä karkotettiin Siperiaan Novosibirskin alueelle. Äiti Elsbet vangittiin vuonna 1951 Siperiassa Pärnun museosta löydettyjen kiellettyjen kirjojen säilyttäjänä, joten Lagle eli sisarensa ja isoäitinsä kanssa Siperiassa aina Stalinin kuoleman jälkeiseen armahdukseen ja Viroon paluuseen asti eli vuoteen 1955.
Viroon palattuaan Lagle jatkoi koulunkäyntiään Türissä, jossa hän kävi lukion. Kuultuaan helmikuussa 1956 XX NKP:n puoluekongressissa Neuvostoliiton uuden puoluejohtajan Nikita Hruštšovin antamasta Stalin-kritiikistä 15-vuotias Lagle käänsi luokkahuoneensa Stalinin muotokuvan seinää vasten. Tämän ensimmäisen poliittisen kannanoton vuoksi hänet olisi voitu erottaa koulusta. Myöhemmin Lagle Parek opiskeli Tallinnan ammattikorkeakoulussa rakennustekniikka ja valmistui insinööriksi 1960. Sen jälkeen hän työskenteli 20 vuoden ajan rakennusprojekteissa ja kansallisia kulttuurimonumentteja hoitavassa suunnittelulaitoksessa Tartossa.
Neuvosto-Viron toisinajattelija - vankeustuomio

Lagle Parek osallistui tiukan neuvostovallan aikaan 10. lokakuuta 1981 kirjeeseen, jossa 28 Baltian eli Liettuan, Latvian ja Viron toisinajattelijaa esittivät Euroopan eri maiden hallituksille Neuvostoliiton esittämän eurooppalaisen aloitteen Pohjoismaiden ydinaseettoman vyöhykkeen laajentamista koskemaan myös Baltiaa. Parek oli mukana myös julkaisemassa toisinajattelijoiden samizdat-lehteä.
Parek pidätettiin 5. maaliskuuta 1983 ja tuomittiin 16. joulukuuta kuuden vuoden vankeuteen ja olemaan sen jälkeen kolmen vuotta karkotettuna Virosta. Hänen ja muiden pidätettyjen ryhmän vaatimuksena oli mm. vaatimus Afganistanista vetäytymisestä, poliittisten vankien vapauttamista ja etuoikeutetuille (nomenklatuuran) tarkoitettujen kauppojen sulkemista. Parekin kanssa samaan aikaan tuomittiin myös kaksi muuta virolaista eli Heiki Ahonen ja Arvo Petsi hieman lyhyempiin rangaistuksiin.,Parekin vankeus kesti kuitenkin kolme vuotta eli hänet vapautettiin tammikuussa 1987. Neuvostoliiton johtoon oli  noussut Mihail Gorbatšov maaliskuussa 1986; glasnost (avoimuus) ja perestroika (uudistukset) ja olivat ajankohdan Gorbatšovin johtaman Neuvostoliiton muotisanat.
Mukana laulavassa vallankumouksessa

Parek palasi vapautumisensa jälkeen Viroon. Hän oli mukana heti käynnistyneessä Laulavassa vallankumouksessa. Vallankumouksen ensiaskeleita otettiin 23. elokuuta 1987 Tallinnan Hirvepark-puistossa oppositiohenkisessä mielenosoituksessa, jossa vaadittiin Molotov–Ribbentrop-sopimuksen salaisen lisäpöytäkirjan julkaisemista.,
Vuoden 1988 tammikuussa perustettiin Viron kommunistisen puolueen rinnalle uusi ns. kansallisradikaalien muodostama Kansallinen riippumattomuuden puolue eli vir. Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei (ERSP), jossa Lagle Parek oli perustajajäseniä. Parek johti puoluetta neljän vuoden ajan eli elokuu 1989-heinäkuu 1993. Parek oli mukana vuonna 1990 valitun ensimmäisen tasavallan aikaisten virolaisten ja heidän jälkeläistensä valitseman Viron kongressin toiminnassa. ERSP panosti erityisesti tähän Neuvosto-Viron Korkeimman neuvoston kanssa kilpailevaan edustuslaitokseen, joka kokoontui vuosina 1990-1992, kunnes uusi itsenäisen Viron riigikogu oli valittu.
Viron uudelleenitsenäistyttyä elokuussa 1991 ERSP osallistui parlamentin eli riigikogun vaaleihin ja Parek ERSP:n edustajana samaan aikaan järjestettyhin presidentinvaaleihin. ERSP sai uuteen riigikoguun kaikkiaan 10 kansanedustajaa 101-jäseniseen riigikoguun ja äänistä 8,8%:a. Parek sijoittui presidentinvaaleissa neljänneksi Arnold Rüütelin saadessa eniten ääniä eli 43% äänestäneistä. Parek sai äänistä 4,3%. Presidentinvaalit siirtyivät tulosten perusteella riigikogulle, koska kukaan ehdokkaista ei saanut enemmistöä annetuista äänistä. Riigikogun vaaleissa tuli Lennart Meri valituksi uuden itsenäisyyden ensimmäiseksi presidentiksi.
Vaalitulosten perusteella Mart Laar muodosti hallituksen, johon ERSP myös osallistui. Parekista tuli ERSP:n edustajana uusi sisäministeri. Laarin hallituksen aika oli myrskyisää, koska itsenäisen Viron yhteiskunta oli vasta muotoutumassa; esimerkiksi lainsaadäntötyö oli juuri käynnistynyt. Parekilla oli sisäministeriön toimialueella suuria haasteita, joita toivat mm. poliisien ja suojeluskuntalaisten kireät välit. Yhtenä Parekin aikaisista sisäministeriön alaisita ratkaisuista oli erottaa rajavartioston päällikkö Andrus Öövel asioiden uudelleenjärjestämiseksi. Rikollisuuden kasvu oli myös merkittävää hänen sisäministeriaikanaan. Parek erosi sisäministerin tehtävästä omasta tahdostaan 23. maarraskuuta 1993 perustellen, "ettei saa ministeriönsä henkilöstöä toimimaan tahtonsa mukaan".
Vetäytyminen poliittisesta toiminnasta

Nykyään Parek asuu luostarissa Tallinnan lähiössä. Hän on virolaisen Caritasin toimitusjohtaja ja Kistler-Ritso -säätiön (vir. Kistler-Ritso Eesti Sihtasutus) hallituksen jäsen.
Aiheesta muualla

Galerii: Film väga erilisest naisest! Esilinastus dokk Lagle Pareku elust 14.2.2019. elu24.ee. Viitattu 25.1.2021. (viroksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lagle Parek Wikimedia Commonsissa
Lagle Parek: Mina ei tea, kust ma rõõmu võtan: Mälestused.  Tallinna:  Kunst, 2010.  ISBN 9789949437702  (viroksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Muut:  SNAC 
Tallinnan Hirvepark-puistoon pystytettiin myöhemmin kuvassa näkyvä elokuun 23. päivän 1987 muistomerkki.
Otto Louhelainen

Otto Louhelainen
Otto Aleksander Louhelainen (27. syyskuuta 1874 Juuka – 28. helmikuuta 1935 Lumivaara) oli suomalainen rovasti ja päätoimittaja.
Henkilöhistoria

Otto Louhelaisen vanhemmat olivat räätäli Adam Louhelainen ja Ada Maria Turunen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1907–1919 oli Maria Soikkonen ja toinen vuodesta 1924 Hilja Seppälä. Louhelainen  tuli ylioppilaaksi 1896 Joensuun lyseosta. Hän suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon ja hänet vihittiin papiksi 1903. Hän toimi Juuan kirkkoherran apulaisena 1903–1904, Inkerissä Keltun kirkkoherran apulaisena 1904–1907, Kelttu-Rääpyvän vt. kirkkoherrana 1907–1908 ja kirkkoherrana 1908–1916. Sotatapahtumien johdosta hänen oli poistuttava sitten Inkeristä. Seiskarin saarnaaja ja kansakoulunopettaja hän oli 1916–1919, Haapasaaren 1919–1921 ja Jumesniemen kirkko-koulun 1921–1928. Lumivaaran kirkkoherrana Louhelainen toimi vuodesta 1928 kuolemaansa saakka. Hän sai rovastin arvonimen vuonna 1929. Louhelainen oli Inkeri-lehden päätoimittaja 1909–1915.
Seiskarissa ja Haapasaarella asuessaan Louhelainen toimi ajoittain Kotkan piirin kansakoulujentarkastajana, Seiskarin osuuskaupan hallinnon jäsenenä ja rahastonhoitajana ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana sekä Haapasaaren valtuuston jäsenenä. Inkerissä ollessaan Louhelainen otti osaa sikäläisiin taloudellisiin ja valistusrientoihin muun muassa Keltun kansakoulujen uskonnon ja äidinkielen opetuksen tarkastajana.
Julkaisuja

Inkerin sukunimet vv. 1721–1912, 1913
Hämeenkyrön paimenmuisto, 1925
Sasslinin koulun historia, 1935
Torre de’ Roveri

| Torre de’ Roveri |
| --- | --- |

 Torre de’ Roveri
 Koordinaatit: 45°41′53″N, 9°45′51″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Lombardia
Maakunta:  Bergamo
Pinta-ala:  
 – Maa:  2,69  km²
Korkeus:  271 (250–482)  m
Väkiluku (2013):  2 367 
 – Väestötiheys:  879  as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Torre de’ Roveri on kunta Pohjois-Italiassa Bergamon maakunnassa Lombardian alueella. Kunnan nähtävyys on 1900-luvun alusta peräisin oleva goottilainen San Gerolamon kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Torre de’ Roveri Wikimedia Commonsissa