stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helmi Lindelöf

Helmi Lindelöf 1910-luvulla.
Helmi Lydia Lindelöf, o.s. Helenius (25. lokakuuta 1884 Helsinki – 10. syyskuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Helsingin Sanomat luonnehti Lindelöfiä muistokirjoituksessaan ”Suomen ranskalaisimmaksi näyttelijäksi”, suvereeniksi komedienneksi ja Suomen Kansallisteatterin keskeiseksi voimahahmoksi läpi 1900-luvun alkupuolen vuoteen 1946 asti. Hänen merkittäviksi rooleikseen lehti mainitsi Miehen kylkiluun apteekkarskan, J. H. Erkon Aino-neidon, Yön ja päivän Liisan, Papin perheen Maijun, Venetsian kauppiaan Portian ja August Strindbergin kuningatar Kristiinan.
Lindelöfin puoliso vuodesta 1906 oli konserttimestari Carl Lindelöf. Helmi Lindelöf sai Pro Finlandia -mitalin 1946.
Lindelöf on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Elokuvat

Venusta etsimässä eli erään nuoren miehen ihmeelliset seikkailut, 1919
Anna-Liisa, 1922
Suursalon häät, 1924
Vaihdokas, 1927
Elinan surma, 1938
Aiheesta muualla

Tarvas, Toivo: Helmi Lindelöf. Suomen Kuvalehti, 14.2.1925, 9. vsk, nro 7, s. 224.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Otava. Artikkeli Kansalliskirjaston digitaalisissa aineistoissa. Viitattu 11.3.2022.
Hermann Ehlers

| Hermann Ehlers |
| --- | --- |

Saksan liittopäivien 2. puhemies
 19. lokakuuta 1950 – 29. lokakuuta 1954  
Edeltäjä:  Erich Köhler
Seuraaja:  Eugen Gerstenmaier
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. lokakuuta 1904 Berliini, Saksan keisarikunta
Kuollut: 29. lokakuuta 1954 (50 vuotta) Oldenburg, Länsi-Saksa
Vanhemmat:  Hermann Heinrich Ludwig Ehlers ja Adelheid Louise Auguste (Rabe) Ehlers
Puoliso:  Jutta Taubert
Tiedot
Puolue:  CDU
Hermann Ehlers (1. lokakuuta 1904 Berliini – 29. lokakuuta 1954 Oldenburg) oli saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan liittopäivien 2. puhemiehenä 1950–1954. Hän kuului Saksan kristillisdemokraattiseen unioniin vuodesta 1946. Hänet valittiin liittopäivien puhemieheksi vuonna 1950, ja hän toimi tässä virassa äkilliseen kuolemaansa 1954 saakka.
Helokat

| Helokat |
| --- | --- |
 Pörhösuomuhelokka (Pholiota squarrosa)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Strophariaceae
Suku::  Helokat Pholiota  (Fr.) Kumm.
Katso myös
   Helokat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helokat (Pholiota) on helttasienisuku, jonka taksonomia on melkoisesti elänyt. Kyseessä on kuitenkin pääasiassa kannoilla kasvavia lahottajia. Suomessa arvioidaan kasvavan ainakin parikymmentä helokkalajia. Monet ovat suomuisia ja renkaallisia. Varsinaisia ruokasieniä ne eivät ole.
Lajeja

Aarnihelokka (P. squarrosoides)
Kalvashelokka (P. gummosa)
Koivuhelokka (P. tuberculosa)
Kultahelokka (P. aurivella)
Leppähelokka (P. alnicola)
Limahelokka (P. lenta)
Mesihelokka (P. limonella)
Oksahelokka (P. curvipes)
Palohelokka (P. carbonaria) tai (P. highlandensis)
Pörhösuomuhelokka (P. squarrosa)
Suohelokka (P. myosotis)
Tahmahelokka (P. spumosa)
Tulihelokka (P. flammans)
Tuoksuhelokka (P. heteroclita)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pholiota
UniProt, Taxonomy: Pholiota (englanniksi)
Mushroom Expert: The Genus Pholiota (englanniksi)
HMS Canopus (1897)

| HMS Canopus |
| --- | --- |
 HMS Canopus

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Portsmouthin telakka
Kölinlasku:  4. tammikuuta 1897
Laskettu vesille:  12. lokakuuta 1897
Palveluskäyttöön:  5. joulukuuta 1899
Poistui palveluskäytöstä:  huhtikuu 1919
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 18. helmikuuta 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 950 t
Pituus:  131 m
Leveys:  23 m
Syväys:  7,9 m
Koneteho:  15 400 ihp
Nopeus:  18,25 solmua
Miehistöä:  750
Aseistus
Aseistus:  2 × kaksiputkista BL 12″ Mk VIII 12 × yksiputkista QF 6″ Mk III 10 × yksiputkista QF 12 naulan 12 cwt -laivatykkiä 6 × yksiputkista QF 3 naulan Hotchkiss 2 × Maxim-konekivääriä 4 × 18″ torpedoputkea
HMS Canopus oli Britannian kuninkaallisen laivaston Canopus-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin vuosien 1896–1897 laivasto-ohjelmassa Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 4. tammikuuta 1897. Alus laskettiin vesille 12. lokakuuta 1897 ja valmistui joulukuussa 1899.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivastoon, mistä se palasi 1903 Britteinsaarille. Se myytiin romutettavaksi 1920.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMS Canopus (1897) Wikimedia Commonsissa
Canopus-luokan taistelulaivat
Heinälammi (Virrat)

| Heinälammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°13′40″N, 23°40′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskuoja:  oja Vaskiveteen 
Järvinumero:  35.412.1.016
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,4 m  
Rantaviiva:  0,92 km  
Pinta-ala:  4,451 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHeinälammi 
Heinälammi  on Pirkanmaalla Virroilla Härköskylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Vaskiveden lähialueeseen (35.412) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 96,4 metriä mpy.
Hokkanen

Hokkanen on suomalainen sukunimi. Nimen tunnettuja kantajia ovat:
Alisa Hokkanen (s. 2001), jalkapalloilija
Eero Hokkanen (1931–2020), lääkäri ja neurologian professori
Erik Hokkanen (s. 1963), muusikko
Evert Hokkanen (ent. Vitikka, 1864–1918), kansanedustaja
Heini Hokkanen (s. 1986), maastohiihtäjä
Iivo Hokkanen (s. 1985), jääkiekkoilija
Ilmari Hokkanen (s. 1941), kauppias, yrittäjä, yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Janne Hokkanen (s. 1983), kuvataiteilija
Jouni Hokkanen (s. 1964), dokumentaristi, toimittaja ja kriitikko
Kari Hokkanen (s. 1943), toimittaja ja poliitikko
Kauko Harlos (vuoteen 1960 Hokkanen, 1933–1998), moukarinheittäjä
Laura Hokkanen (o.s. Kerola, s. 1992), pesäpalloilija
Mari Hokkanen (s. 1979), kuva- ja valokuvataiteilija
Matti Hokkanen (1937–2020), ekonomi, toimitusjohtaja, poliitikko, Kokoomuksen kansanedustaja ja maakuntaneuvos
Matti Hokkanen (s. 1940), kirjailija
Minna Hokkanen (s. 1964), näyttelijä
Olli Hokkanen, MTV3:n Ennätystehdas-ohjelmasta esiintynyt henkilö, josta myöhemmin tuli internet-ilmiö
Otto Hokkanen (s. 2004), jääkiekkoilija
Pihla Hokkanen (s. 1993), estejuoksija
Riku Hokkanen (s. 1992), pesäpalloilija
Sulo Hokkanen (1922–1995), amatöörinäyttelijä
Toivo Hokkanen (1895–1918), taidemaalari.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hasso von Manteuffel

Hasso von Manteuffel vuonna 1944
Hasso von Manteuffel (14. tammikuuta 1897 Potsdam, Saksan keisarikunta – 24. syyskuuta 1978 Reith im Alpbachtal, Tiroli, Itävalta) oli saksalainen panssarikenraali toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen Manteuffel oli liberaalipoliitikko, joka edisti Saksan uudelleenaseistamista ja antoi nimen uusille asevoimille, Bundeswehrille.
Sotilasura

Manteuffel syntyi 1897 preussilaiseen aristokraattiperheeseen. Vuonna 1908 hän meni opiskelemaan kadettikouluun. Helmikuussa 1916 Manteuffel siirtyi upseeriksi rintamalle husaarirykmenttiin. Lokakuussa hän haavoittui ja toivuttuaan helmikuussa 1917 hänet siirrettiin yleisesikuntaan. Sodan jälkeen hän osallistui vapaajoukkojen (Freikorps) toimintaan ja liittyi takaisin Weimarin tasavallan armeijaan Reichswehriin.
Hän toimi ratsuväen upseerina, kunnes lokakuussa 1935 hänet siirrettiin vasta perustettuun Heinz Guderianin 2. panssaridivisioonaan kuuluneeseen 2. moottoripyörätiedustelupataljoonaan. Helmikuussa 1939 Manteuffel nimitettiin professoriksi panssarijoukkojen kouluun Berlin-Krampnitzissa. Hän toimi tehtävässä toisen maailmansodan alun ajan, eikä näin päässyt osallistumaan natsi-Saksan hyökkäyksiin Puolaan vuonna 1939 ja Ranskaan 1940.
Toinen maailmansota

Toukokuussa 1941 Manteuffel nimitettiin pataljoonan komentajaksi 7. panssaridivisioonaan. Tässä yksikössä hän osallistui Natsi-Saksan hyökkäykseen Neuvostoliittoon. Elokuussa 1941 Manteuffel johti saman divisioonan 6. kiväärirykmenttiä tämän komentajan kuoltua taistelussa. Divisioona siirrettiin lepäämään ja täydennettäväksi Ranskaan toukokuussa 1942. Heinäkuussa Manteuffel siirrettiin saman divisioonan 7. panssarikrenatöörirykmentin komentajaksi.
Vuoden 1943 alussa Manteuffel siirrettiin Pohjois-Afrikkaan, jossa hän otti komentoonsa divisioona von Manteuffelin. Hän johti joukkojaan menestyksekkäästi, kunnes luhistui uupumuksesta 31. maaliskuuta. Hänet siirrettiin lepäämään Saksaan, jossa hänet ylennettiin kenraalimajuriksi palkkiona menestyksestään Afrikassa. Toivuttuaan Manteuffel sai siirron itärintamalle 7. panssaridivisioonan komentajaksi. Hän haavoittui puna-armeijan ilmahyökkäyksessä elokuussa, mutta pysyi joukkojensa johdossa. Manteuffel onnistui pysäyttämään puna-armeijan hyökkäyksen raskaiden taistelujen jälkeen ja valtaamaan Zitomirin pelastaen lähes saarretun 8. panssaridivisioonan.
Manteuffelista tuli eliittiyksikkönä pidetyn panssarikrenatööridivisioona Großdeutschlandin komentaja helmikuussa 1944. Puna-armeija eteni kuitenkin vääjäämättä, ja Manteuffelin divisioona vetäytyi käyden jatkuvia puolustustaisteluja Ukrainan halki järjestäytyäkseen uudelleen Romaniassa. Yksikkö siirrettiin hetkeksi lepoon, jonka jälkeen se osallistui hyökkäykseen, jonka tarkoitus oli vapauttaa Kuurinmaalle saarroksiin jäänyt Pohjoinen armeijaryhmä. Manteuffel saavutti vähäistä menestystä mutta ei onnistunut vapauttamaan mottia.
Toinen maailmansota > Länsirintama

Syyskuussa 1944 Manteuffel ylennettiin panssarijoukkojen kenraaliksi, ja hän sai komentoonsa 5. panssariarmeijan, joka taisteli länsirintamalla. Armeija taisteli George Pattonin johtamaa Yhdysvaltain 3. armeijaa vastaan, minkä jälkeen se vetäytyi lepoon osallistuakseen Ardennien offensiiviin. Vaikka Manteuffelin armeijan tehtävä oli vain tukea hyökkäystä, se onnistui etenemään melko syvälle vihollisen linjojen taakse. Maaliskuussa 1945 Manteuffelista tuli Saksan 3. panssariarmeijan komentaja itärintamalle. Tilanne oli tässä vaiheessa menetetty ja Manteuffel onnistui vain hädin tuskin hidastamaan puna-armeijan etenemistä Berliiniin.
Manteuffel onnistui pakenemaan itärintamalta joukkoineen antautuakseen länsiliittoutuneille 3. toukokuuta 1945.
Sodan jälkeen

Manteuffel vapautettiin sotavankileiriltä syyskuussa 1947. Hän meni mukaan politiikkaan ja edusti Vapaata demokraattista puoluetta (FDP) 1953–1957. Manteuffel luennoi Yhdysvaltain sotakorkeakoulussa West Pointissa 1968 ja toimi teknisenä neuvonantajana amerikkalaisissa sotaelokuvissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hasso von Manteuffel Wikimedia Commonsissa
Manteuffel Großdeutschlandin komentajana elokuussa 1944.
Hemming Åström

| Hemming Åström |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. joulukuuta 1844 Tornio
Kuollut: 19. joulukuuta 1895 Bonn, Saksa
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  liikemies
Vanhemmat:  Johannes (Johan) Åström ja Helena Berg
Puoliso:  Maria Mathilda Snellman
Lapset:  Hanna Frankenhaeuser
Hemming Åström (30. joulukuuta 1844 Tornio – 19. joulukuuta 1895 Bonn, Saksa) oli suomalainen kauppaneuvos (1886), joka tuli veljensä Karl Robert Åströmin Oulun kaupunkiin perustaman Veljekset Åströmin nahkatehtaan osakkaaksi 1860-luvun lopulla.
Hemming Åström harjoitti myös muuta teollisuustoimintaa Pohjois-Pohjanmaalla. Åströmin veljekset olivat aktiivisia kunnallisia ja alueellisia toimijoita 1800-luvun loppupuolella suunnitellen muun muassa rautatietä Jäämereltä Pietariin. Hemming Åström toimi Oulun kaupunginvaltuutettuna vuosina 1882–1894.
Åström oli Oulun edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1891.
Heleena Savela

Terttu Heleena Savela (s. 13. elokuuta 1950 Lappajärvi) on suomalainen toimittaja ja Helsingin Sanomain Säätiön entinen yliasiamies.
Savela valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1978 ja aloitti uransa Helsingin Sanomien toimittajana. Hän eteni toimituksen esimieheksi ja toimituspäälliköksi ja aloitti lehden viikonlopputoimituksen päätoimittajana 1997. Hänen vastuullaan olivat Helsingin Sanomien Kuukausiliite, Nyt-viikkoliite ja Helsingin Sanomien sunnuntainumeron erikoissivut.
Savela nimitettiin Helsingin Sanomain Säätiön yliasiamieheksi 2006, jolloin Helsingin Sanomain 100-vuotissäätiö ja Päivälehden Arkistosäätiö yhdistettiin. Vuonna 2015 hän jäi tästä tehtävästä eläkkeelle.
Heleena Savela toimi Nuorsuomalaisen Sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana 1995–2007.
Kirjallisuutta

Blåfield, Antti: ”Janne Virkkunen, Reetta Meriläinen ja Heleena Savela: yhteenmäärätyt”, Loistavat Erkot. Patruunat ja heidän päätoimittajansa, s. 327.  Helsinki:  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-28256-3.
Helen (Waldeckin ja Pyrmontin prinsessa)

| Helen |
| --- | --- |
 
Albanyn herttuatar

Syntynyt:  Helene Friederike Auguste 17. helmikuuta 1861 Arolsen, Waldeck-Pyrmont (nykyinen Saksa)
Kuollut:  1. syyskuuta 1922 (ikä 61) Tiroli, Itävalta
Puoliso:  Leopold (Albanyn herttua) (vih. 1882; k. 1884)
Lapset:  Alice (Athlonen kreivitär) Charles Edward
Suku:  Waldeck-Pyrmont
Isä:  Yrjö Viktor
Äiti:  Helena
Waldeckin ja Pyrmontin prinsessa Helen (Helene Friederike Auguste zu Waldeck und Pyrmont) , 17. helmikuuta 1861 – 1. syyskuuta 1922 [lähde? ]) oli saksalainen prinsessa, joka avioitui vuonna 1882 Englannin kuningasperheen prinssi Leopoldin kanssa. Hänestä tuli avioliittonsa myötä myös Albanyn herttuatar.
Alle kaksi vuotta häiden jälkeen Leopold, joka oli kuningatar Viktorian ja prinssi Albertin poika ja sairasti perinnöllistä hemofiliaa, kaatui Cannesissa ja kuoli. Heillä oli kaksi lasta. Prinsessa Alicesta tuli Athlonen kreivitär ja pisimpään elänyt kuningatar Viktorian lapsenlapsi. Charles Edward peri Saksi-Coburg-Gothan herttuan arvonimen sedältään Alfredilta.
Helen oli Alankomaiden kuningatar Emman sisar ja Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaan äidinisänäiti.
Aiheesta muualla

Princess Helen, Duchess of Albany (1861-1922) National Portrait Gallery
Helen of Waldeck-Pyrmont Unofficial Royalty
Hauklampi (Espoo, Nuuksio)

| Hauklampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°17′30″N, 24°36′30″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  70,8 m 
Rantaviiva:  0,9 km 
Pinta-ala:  0,029 km² 
 fiHauklampi 
Hauklampi on vajaan kolmen hehtaarin laajuinen järvi luoteisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Nuuksiossa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Hauklammen länsipuolella ja Velskolan Pitkäjärvi itäpuolella. Hauklampi sijaitsee kumpaistakin huomattavasti korkeammalla. Hauklammen pohjoispuolella on järvien rypäs, johon kuuluvat muun muassa Urja, Kattilajärvi ja Vääräjärvi.
Läntisellä Uudellamaalla on seitsemän yli hehtaarin laajuista Hauklampea. Espoossa on Nuuksion Hauklammen ohella Velskolan Hauklampi ja Lahnuksen Hauklampi. Lohjalla on kaksi Hauklampea, Kirkkonummella on yksi ja Vihdissä niin ikään yksi.
Hermann Finck

Hermann Finck (1527 Pirna – 28. joulukuuta 1558 Wittenberg) oli saksalainen säveltäjä ja urkuri.
Finck oli Heinrich Finckin sisaruksen lapsenlapsi. Hän sai todennäköisesti varhaisen koulutuksensa Böömin kuningas Ferdinandin kapellin jäsenenä. Vuonna 1545 Finck pääsi opiskelemaan Wittenbergin yliopistoon. Vuodesta 1554 hän opetti siellä musiikkia, ja vuonna 1557 hänestä tuli sen urkuri. Finckin julkaistuun sävellystuotantoon kuuluu saksankielisiä lauluja ja latinankielisiä motetteja. Finckin pääjulkaisuna on kuitenkin pidetty vuonna 1556 julkaistua viiteen kirjaan jaettua musiikkiteoreettista tutkielmaa Practica musica. Siinä Finck nimeää Nicolas Gombertin imitatiivisen sävellystyylin suurimmaksi mestariksi ja arvostelee oman aikansa koristeellista saksalaista urkumusiikin tyyliä.
Aiheesta muualla

IMSLP: julkaisuja
Helsingin hiippakunnan piispa

| Helsingin hiippakunnan piispa |
| --- | --- |
 Helsingin hiippakunnan piispan vaakuna.
 Piispa Teemu Laajasalo
 Nykyinen Teemu Laajasalo 12. marraskuuta 2017 lähtien
Nimittäjä:  Helsingin hiippakunta
Perustettu:  1959
Ensimmäinen:  Martti Simojoki
Kotisivut:  https://www.helsinginhiippakunta.fi/helsingin-piispa/
Helsingin hiippakunnan piispa johtaa Helsingin evankelis-luterilaista hiippakuntaa. Helsingin hiippakunnan piispa toimii hiippakuntansa hengellisenä johtajana ja ylimpänä virkamiehenä. Piispan hengellisiin tehtäviin kuuluu valvoa, että saarnoissa noudatetaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tunnustusta ja että sakramentit sekä jumalanpalvelukset toimitetaan kirkon määräysten ja tradition mukaisesti. Virkansa puolesta piispa toimii Helsingin hiippakunnan tuomiokapitulin puheenjohtajana sekä piispainkokouksen että kirkolliskokouksen jäsenenä. Piispa vihkii myös Helsingin hiippakunnan papit, lehtorit, kirkot ja kappelit. Piispa asettaa myös vakinaiset papit virkoihinsa ja suorittaa seurakunnissa piispantarkastuksia.
Helsingin hiippakunnan piispana on toiminut 12. marraskuuta 2017 lähtien Teemu Laajasalo.
Piispat

| piispa | piispa | virka-aika | lisätietoa |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Martti Simojoki | 1959–1964 |  |
|  | Aarre Lauha | 1964–1972 |  |
|  | Aimo T. Nikolainen | 1972–1982 |  |
|  | Samuel Lehtonen | 1982–1991 |  |
|  | Eero Huovinen | 1991–2010 |  |
|  | Irja Askola | 2010–2017 |  |
|  | Teemu Laajasalo | 2017– |  |
Hermann Ende

Berliinin kansatieteenmuseo
Huvilan talousrakennus Berliinin Tiergartenissa.
Danzigin Landeshaus
Hermann Ende (1829–1907) oli saksalainen arkkitehti. Hän oli Berliinin teknillisen korkeakoulun professorina vuoteen 1885, taidekorkeakoulun toisen mestariateljeen johtajana vuoteen 1901. Hän perusti Wilhelm Böckmannin kanssa ensimmäisen arkkitehtitoimiston, jonka merkitys uuden Berliinin rakennustaiteellisen kehityksen 1800-luvun viimeisinä vuosikymmeninä oli hyvin merkittävä. Toimiston suuria töitä olivat Museum für Völkerkunde 1886, Ständeshaus der Provinz Brandenburg ja eläintieteellisen puiston rakennuksia Berliinissä; Danzigin Landeshaus 1881 ja synagoga 1884; Dessaun perintöruhtinaan barokkityylinen palatsi; Deutsches Haus Brnossa. Lisäksi hän suunnitteli lukuisia pankki- ja muita liikepalatseja ja erityisesti huviloita ja maaseudun asuinrakennuksia saksalaisen ja italialaisen renessanssin tyyliin. Japanin hallitukselta hän 1886 sai tehtäväkseen useita monumentaalisia valtionrakennuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hermann Ende Wikimedia Commonsissa
Hauklampi (Espoo, Velskola)

| Hauklampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°19′00″N, 24°36′33″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  75,7 m 
Rantaviiva:  0,8 km 
Pinta-ala:  0,027 km² 
 fiHauklampi 
Hauklampi on vajaan kolmen hehtaarin laajuinen järvi luoteisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Velskolassa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Hauklammen lounaispuolella ja Velskolan Pitkäjärvi kaakkoispuolella. Hauklampi sijaitsee kumpaistakin huomattavasti korkeammalla. Hauklammen eteläpuolella on järvien rypäs, johon kuuluvat muun muassa Urja, Kattilajärvi ja Vääräjärvi. Hauklammen pohjoispuolella on Saarijärvi.
Läntisellä Uudellamaalla on seitsemän yli hehtaarin laajuista Hauklampea. Espoossa on Velskolan Hauklammen ohella Nuuksion Hauklampi ja Lahnuksen Hauklampi. Lohjalla on kaksi Hauklampea, Kirkkonummella on yksi ja Vihdissä niin ikään yksi.
Heading Northe

| Heading Northe Stormwarrior |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Thunderhall studiolla
 Julkaistu: 22. helmikuuta 2008
 Tuottaja(t): Piet Sielck
 Tyylilaji: speed metal, viikinkimetalli
 Kesto: 45.20
 Levy-yhtiö: Dockyard 1
Stormwarriorin muut julkaisut
| Northern Rage 2004 | Heading Northe 2008 | Heathen Warrior 2011 |
Heading Northe on Stormwarriorin kolmas studioalbumi. Albumi on basisti Yens Leonhardtin ensimmäinen albumi Stormwarriorissa.
Kappaleet

And the Horde Calleth for Oden – 0.38
Heading Northe – 4.19
Metal Legacy – 4.21
The Holy Cross – 7.18
Iron Gods – 4.00
Ragnarök – 4.15
The Revenge of Asa Lande – 5.15
Remember the Oathe – 3.33
Lion of the Northe – 6.38
Into the Battle – 3.49
And the Valkyries Ride – 1.09
Kokoonpano

Lars Ramcke – kitara ja laulu
Alex Guth –   kitara
Yens Leonhardt – basso
Falko Reshöft – rummut
Arvostelut

Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Heading Northe Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Heading Northe Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Stormwarrior
| Lars Ramcke • Alex Guth • Yenz Leonhardt • Falko ReshoftEntiset jäsenet: Scott Bolter • Jussi Zimmermann • Andre Schumann • Tim Zienert • Gabriel Palermo • David Wiczorek |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Stormwarrior • Northern Rage • Heading Northe • Heathen Warrior • Thunder & Steele
Livealbumit:  At Foreign Shores – Live in Japan
EP:t:  Heavy Metal Fire • Wolfsnaechte 2012 Tour EP
Hokkus Pokkus Mikko Mallikas

| Hokkus Pokkus Mikko Mallikas> Hokus pokus, Albert Åberg |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Torill Kove
Käsikirjoittaja:  Gunilla Bergström Hans Åke Gabrielsson
Säveltäjä:  Timbuktu
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi, Norja, Tanska
Tuotantoyhtiö:  Maipo Film
Levittäjä:  Nordisk Film
Kesto:  76 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hokkus Pokkus Mikko Mallikas (Hokus pokus, Albert Åberg) on Torill Koven ohjaama ruotsalais-norjalais-tanskalainen animaatioelokuva vuodelta 2013. Se perustuu ruotsalaisen Gunilla Bergströmin lastenkirjojen päähahmoon Mikko Mallikas. Elokuvan käsikirjoituksen ovat tehneet Tora Berg ja Hans Åke Gabrielsson.
Ääninäyttelijät

| --- | --- |
Suomenkielinen ääninäyttelijä: Rooli
Samuel Motsakov (dialogi) Tommi Bäckman (laulu): Mikko Mallikas
Samuel Motsakov: Mulperi (Mikon mielikuvituskaveri)
Heikki Sankari: Isä
Veikko Honkanen: Kustaa
Katja Aakkula: Singoalla
Iris Kovalainen: Milla
Rebekka Ilmivalta: Sonja
Sampo Kovalainen: Vikke
Tommi Bäckman: Pete
Riku Leskinen: Jaska
Katja Sirkiä: Ane Brunin laulu
Rinna Paatso: Koiranomistaja
Suomenkielisen dialogin on kääntänyt Marko Hartama ja sen ovat ohjanneet Magnus Axberg ja Markus Degerman.
Historiallinen revisionismi

Historiallinen revisionismi tarkoittaa historian tutkimuksessa näkemystä, jonka mukaan vallitseva tulkinta historiallisesta tapahtumasta tai siihen liittyvistä motiiveista on väärä tai puutteellinen, ja vaatii uudelleenarviointia. Historiallinen revisionismi kuuluu modernin historiantutkimuksen pääperiaatteisiin.
Historiallisen revisionismin esittämiseen saattavat johtaa esimerkiksi uudet arkeologiset löydöt, aiemmin suljettujen arkistojen avautuminen, tieteellisten menetelmien kehittyminen (esim. DNA-tutkimus) sekä ideologiset ja kulttuurilliset painotukset.
Historiallinen revisionismi sekoitetaan usein historialliseen denialismiin, jonka tunnetuin väite on holokaustin kieltäminen tai kyseenalaistaminen.
Help (yhtye)

Help oli suomalainen vuosina 1968–1969 toiminut Eero Raittisen säestysyhtye, joka hajosi kun Raittinen lähti Kirkan ja Anki Lindqvistin Rock and Roll Circus -kesäshow’hun 1969, jossa oli jo oma taustayhtye. Yhtye koottiin uudelleen 'viikonloppubändiksi' Raittisen ollessa suorittamassa asepalvelustaan vuonna 1970.
Ensimmäinen kokoonpano (syksy 1968)

Eero Raittinen – laulu
Nono Söderberg – kitara
Poku Tarkkonen – urut
Leif Kiviharju – basso
Aikka Hakala – rummut
Viimeinen kokoonpano (tammikuu 1969)

Eero Raittinen – laulu
Jukka Tolonen – kitara
Esa Pulliainen – kitara (useammissa videoissa)
Hillel Tokazier – piano
Juhani Reponen – saksofoni ja huilu
Vesa Aaltonen – rummut
Häkä Virtanen – basso
Viikonloppubändi (1970)

Eero Raittinen – laulu
Kalle Lae – kitara
Curre Boucht – piano, laulu
Tapio Seger – basso
Matti Oiling – rummut
Raimo Rautarinne – rummut