Vladimir Putin
Elämä ja ura > Ensimmäinen presidenttikausi (2000–2004)

Presidentinvaalin ensimmäisellä kierroksella 26. maaliskuuta 2000 Putin sai 52,94 % äänistä ja tuli valituksi. Putinin virkaanastujaiset pidettiin Pyhän Andreaan salissa Kremlin suuressa palatsissa. Hän vannoi virkavalansa 7. toukokuuta 1 500 vieraan edessä. Putin nosti lähimmiksi poliittisiksi avustajikseen luotettavina pitämiään vanhoja ystäviä, monet heistä Pietarista. Presidentinhallinnon apulaisjohtajaksi tuli Dmitri Medvedev ja maan pääministeriksi Mihail Kasjanov. Putin alkoi heti tukea talouden liberalisointia ja alentaa yksityisten ja yritysten veroja. Jeltsinin kauden loppuvaiheissa alkanut bruttokansantuotteen kasvu kiihtyi ja keskiluokka alkoi vaurastua. Sukellusvene Kurskin uppoaminen oli Putinin presidenttikauden alkuvuoden merkittävin tragedia, ja se sai huonosti asian vakavuudesta informoidun Putinin vaikuttamaan välinpitämättömältä. Viimeistään tämän tapauksen uutisoinnin seurauksena Putin otti viimeisetkin oligarkkien johtamat tärkeimmät televisioyhtiöt valtion hallintaan.
Putin matkusti ensimmäisen presidenttivuotensa aikana 18 maahan ja loi kuvaa yhteistyöhaluisesta uudesta Venäjästä, joka halusi lähentyä Lännen kanssa. Venäjän vakavimpana uhkana hän piti Pohjois-Kaukasuksen islamistiterroristeja. Hän suhtautui suopeasti Naton laajentumiseen ja yhdysvaltalaisiin sotilastukikohtiin keski-Aasian entisissä neuvostovaltiossa. Hän järjesteli Venäjän asevoimia uudelleen ja korotti sotilaiden palkkoja mutta samalla vähensi joukkojen määrää. Hän palautti Punalipun armeijan lipuksi ja otti kansallishymniksi uudelleen sanoitetun Neuvostoliiton kansallishymnin, mikä vetosi armeijan ja kansan nostalgiavoittoiseen isänmaallisuuteen. Neuvostoliiton palauttamisen ajatusta hän kuitenkin kutsui järjettömäksi.
Marraskuussa 2000 Putin uudisti Venäjän sotilasjohtoa ja vaihtoi puolustusministerikseen Sergei Ivanovin, jonka näkemykset olivat samat kuin presidentillä. Putin järjesteli Venäjän parlamentin ylähuoneen uudelleen niin että siitä tuli Putinin lojalistien miehittämä. Hän loi uusia puolueita, jotka olivat käytännössä riippuvaisia Kremlistä ja allekirjoitti uuden vaalilain, joka käytännössä karsi puolueiden lukumäärää. Presidentin tukema Yhtenäisyys-puolue vahvistui kun se liitettiin toiseen puolueeseen ja sai nimekseen Yhtenäinen Venäjä. Kommunistit syrjäytettiin parlamentin valiokuntapaikoilta.
Ulkopolitiikassaan Putin panosti vahvasti henkilökohtaiseen suhteeseen Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin kanssa ja alkoi opiskella englantia päivittäin. Yhdysvallat kuitenkin vetäytyi Putinille tärkeästä, ohjuspuolustukseen liittyvästä ABM-sopimuksesta Putinin vastalauseista huolimatta. Kun Yhdysvallat joutui terrorihyökkäysten kohteeksi 11. syyskuuta 2001, Putin asettui voimakkaasti tukemaan Yhdysvaltain vastatoimia niin sanotussa terrorisminvastaisessa sodassa. Näin Putin saavutti Yhdysvaltain johdon luottamuksen, joka ei murentunut, vaikka hän asettui vastustamaan Yhdysvaltain ja sen liittolaisten hyökkäystä Irakiin. Bushin mukaan Putin ei pitänyt Irakia uhkana eikä halunnut vaarantaa Venäjän tuottoisia öljysopimuksia Irakin kanssa. Sodan seurauksena Putin alkoi suhtautua Yhdysvaltain hegemoniaan aiempaa kriittisemmin.
Tšetšenian sota jatkui edelleen, ja kasvavat miehistötappiot olivat rasite Putinin strategisille pyrkimyksille ja hänen suosiolleen. Sotaan liittyviä tragedioita olivat Mi-26-sotilashelikopterin tuho ja Moskovan teatteri-isku, joissa kummassakin sai surmansa yli sata ihmistä.
Putin ajoi Venäjän oligarkkeja aiempaa ahtaammalle. Hän salli heidän pitää omaisuutensa, kunhan he pysyisivät erossa valtiollisista asioista eivätkä vastustaneet Kremliä millään tavoin. Jotkut oligarkeista pakenivat maasta, mutta useimmat sopeutuivat Putinin aikakauteen. Vuonna 2003 Putin kävi talouselämän ja valtionhallinnon korruption kimppuun. Samalla hän riitautui Venäjän rikkaimman miehen, Jukos-öljy-yhtiön omistajan Mihail Hodorkovskin kanssa, joka alkoi syytellä Putinin hallintoa laajamittaisesta korruptiosta. Hodorkovski jatkoi Putinin arvostelua ja opposition rahoittamista niin kauan kunnes hänet pidätettiin talousrikoksista syytettynä lokakuussa 2003.
Putinin puolue Yhtenäinen Venäjä sai joulukuun 2003 duuman vaaleissa suurvoiton ja sai parlamenttiin ehdottoman enemmistön. Näin Kreml pystyi saamaan minkä tahansa lain hyväksytettyä ja oikeuden muuttaa perustuslakia. Ulkomaiset tiedotusvälineet ja Ety-järjestö syyttelivät Putinia Venäjän demokratian suitsimisesta ja puolueellisesta vaaliuutisoinnista.
Putinin suosio vuoden 2004 alussa oli jo yli 70 prosenttia. Maaliskuisissa presidentinvaaleissa hänellä ei ollut yhtään merkittävää vastaehdokasta, kun hänen entiset päävastustajansa kuten Gennadi Zjuganov ja Vladimir Žirinovski vetäytyivät kilvasta. Putin ei taaskaan käynyt varsinaista vaalikampanjaa tai osallistunut vaaliväittelyihin. Duuma teki lakialoitteen, joka pidentäisi presidenttikauden seitsemään vuoteen ja sallisi Putinin pyrkiä presidentiksi vielä kahdesti, ja pysyä näin tehtävässään vuoteen 2018 saakka. Putin kuitenkin torjui tämän mahdollisuuden ja sanoi, ettei perustuslakia pitäisi muutella. Kuukausi ennen vaaleja Putin erotti häntä Hodorkovskin kohtelusta arvostelleen pääministeri Kasjanovin ja nimitti tämän tilalle melko tuntemattoman byrokraatin ja entisen tiedustelu-upseerin Mihail Fradkovin.