Eidsvollin kansalliskokous
Kokouksen kulku > Perustuslakikomitea ja sen työn päälinjat

12. huhtikuuta valittiin myös perustuslain työstämiseen erityinen 15-jäseninen perustuslakikomitea . Komitean johtajaksi valittiin itsenäisyyspuolueen Falsen ja sihteeriksi Christian Adolph Diriks. Komitea esitteli peruslinjat perustuslakityölle jo 16. huhtikuuta. Vaikka eräissä lähteissä sanotaan itse perustuslakityön päälinjojen hyväksymisen sujuneen "ilman suurempia kiistoja", käytiin tuona päivänä kuitenkin vilkasta väittelyä ja itsenäisyys- ja unionipuolueiden väliset linjaerot alkoivat tulla selkeästi esille.
| Perustuslakikomitean jäsenet (its>  = itsenäisyyspuolue, uni. = unionipuolue, sit. = sitoutumaton) |
| --- | --- | --- |
| tuomari Christian Magnus Falsen, pj., (its.) | tuomari Christian Adolph Diriks, siht., (its.) | rautaruukinomistaja Jacob Aall, (uni.) |
| eversti Diderich Hegermann, (its.) | pastori Hans Christian Ulrik Midelfart, (its.) | kapteeni Peter Motzfeldt, (its.) |
| lakimies, tulliprokurööri Christopher Frimann Omsen, (sit.) | eversti Johan Daniel Frederik Petersen, (its.) | kirkkoherra Jonas Rein (its.) |
| tuomari Andreas Rogert (its.) | pastori Frederik Schmidt (its.) | everstiluutnantti Frederik Wilhelm Stabell (uni.) |
| professori Georg Sverdrup (its.) | kreivi Herman Wedel-Jarlsberg, (uni.) | pastori Nicolai Wergeland (uni.) |
Ensimmäinen perustuslakityön linjaus ja itse perustuslain ensimmäinen kohta koski itsenäisyyskysymystä. Pitäisikö Norjan olla kokonaan itsenäinen ja pitäisikö maan hallitsijaa kutsua kuninkaaksi? Wergeland argumentoi rajoitetun monarkian puolesta, mutta hänen argumenttinsa vaati pidemmän luennon, johon kokouksella ei ollut tarpeeksi aikaa. Kokousväki alkoi huutaa "Asiaan!". Sverdrup totesi, että hänkin kykenisi pitämään luennon kreikkalaisesta valtiokäsityksestä. Puheenjohtaja Anker puolusti aluksi Wergelandia, mutta puolen tunnin jälkeen hän menetti myös kärsivällisyytensä ja pyysi Wergelandia jakamaan puheensa kirjallisena. Episodi heikensi Wergelandin asemaa jatkossa.
Jatkodebatissa unionipuolueen ja itsenäisyyspuolueen erot tulivat selkeästi esille. Kreivi Wedel-Jarlsberg vastusti kuningastitteliä, koska se johtaisi kuninkaan valintaan, mihin virkaan Kristian Fredrik oli jo lähes itsejulistautunut. Kreivi oli puolestaan jo vuosia työskennellyt Norjan erottamiseksi Tanskasta ja tiesi, että Kristian Frederikin tavoitteena olisi maiden uudelleenyhdistäminen. Wedel-Jarlsbergin ryhmä kannatti siis löyhää Ruotsi-unionia, mikäli suurvallat eivät takaisi täyttä itsenäisyyttä. Itsenäisyyspuolue kannatti itsenäistä Norjaa Kristian Frederik kuninkaanaan. Tähän unionipuolueeksi muotoutuneen kannan edustajat kritisoivat, että hänestä tulisi ajan myötä myös Tanskan kuningas, jolloin ei olisi päästy puusta pitkään. Itsenäisyyspuolueen edustajien äänin perustuslain ensimmäiseksi kohdaksi muotoutunut perusperiaate kuitenkin hyväksyttiin äänin 78–29 yhden äänen puuttuessa.
Samana päivänä alkoi väittely unioni- ja ulkopolitiikasta ja suhteesta suurvaltoihin. Tätä väittelyä päätettiin lykätä kaksi päivää, koska muun muassa Sverdrup totesi sen olevan perustuslakikeskustelun ulkopuolella. Väittely kuitenkin oli ryhmien välisen erimielisyyden ytimessä. Tilaisuudessa käytiin myös vilkasta keskustelua juutalaisista. Kysymys ratkesi, kun talonpoika Theis Lundegaard äkisti kehotti kaikkia niitä nousemaan, jotka eivät halua juutalaisia maahan. Enemmistö edustajista nousi seisomaan ja niin luotiin pohja perustuslain "juutalaisparagrafille".
Erimielisyyttä herätti myös ehdotus yleisestä asevelvollisuudesta. Perustuslakityön yleislinjauksiksi päätettiin, että Norjan tulee olla vapaa, riippumaton ja jakamaton valtio. Kuninkaalla tuli olla toimeenpanovalta, kansan valitsemalla kansalliskokouksella lainsäädäntövalta ja riippumattomilla tuomioistuimilla tuomiovalta. Uskonnonvapaus ja painovapaus olisi taattava – vain juutalaisia, munkkikuntia ja jesuiittoja ei Norjassa sallittaisi. Luterilaisuus olisi valtionuskonto ja luterilaisten olisi kasvatettava lapsensa luterilaisiksi. Varsinainen perustuslain valmistelutyö alkoi 20. huhtikuuta.
16. huhtikuuta tehtyjen päätösten pohjalta komitea jatkoi varsinaisen perustuslain työstämistä ja pystyi esittämään valmiin 115-kohtaisen perustuslakiesityksen 2. toukokuuta. Ehdotus perustui pääosin lehtori Johan Gunder Adlerin ja Christian Falsenin luonnokseen (norj. adler-falsenske grunnlovsutkast). Myös Sverdrup ja Wergeland olivat tulleet kokoukseen omien perustuslakiehdotustensa kanssa ja lopullinen esitys muokkautuikin näiden yhdistelmänä. 21. huhtikuuta komitea päätti, että kansalliskokouksen nimi jatkossa olisi Stortinget, Suurkäräjät. Nimi oli Wergelandin ehdotus ja pohjautui varhaiskeskiaikaiseen pohjoiseen kirjallisuuteen. Falsen ehdotti Stortingin jakamista kahteen kamariin, Lagtingiin ja Odelstingiin, joiden nimet olivat myös Wergelandin käsialaa. Nimivalintaa pidetään Wergelandin merkittävimpänä voittona neuvotteluissa.