stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jäätikköjoki
Muodostuminen > Altasulaminen

Yleensä jäätikön pohja on kylmyydestä johtuen jäätynyt kallioon kiinni. Kesäisin lämpötilan kasvaessa voi jäätikkö lämmetä lähelle sulamispistettä. Sulamispisteen arvo on vedellä eli jäällä riippuvainen paineesta, joka kohdistuu jäähän. Painetta aiheuttaa jäätikön pohjalla sen oma paino. Kun jäätä on tarpeeksi paksu kerros, aiheuttaa kasvanut paine jään sulamispisteen alenemisen vallitsevan lämpötilan alapuolelle ja jää alkaa sulaa jäätikön pohjalla. Sulannut vesi siirtyy tässä paineessa sellaiseen suuntaan, jossa paine on pienempi. Tällaisia suuntia ovat murtuneen jään halkeamat, jäätikkökaivot, jäänalaiset tunnelit ja jäätikön reuna. Jään painosta syntyvä paine siis työntää vettä sekä jäätikön yläpintaa tai jäätikön reunaa kohti.
Islannissa ja muilla tuliperäisillä alueilla jäätikkö sulaa altapäin maan alta kumpuavan kuumuuden vuoksi. Sulanut vesi on lämmintä ja jään alle saattaa muodostua jäänalainen järvi, joka juoksuttaa vetensä jäätikköjokia pitkin jäätikön reunalle.
Muodostuminen > Päältäsulaminen

Ilman lämpeneminen keväällä ja kesällä sulattaa jäätikön pinnalla olevaa lunta ja jäätä. Vesi valuu jäätikön kolohin ja muodostaa lammikoita, jotka tulviessaan valuttavat vettä puroina jäätikön pintaa pitkin alempiin kohtiin. Vesi täyttää railot ja halkeamat kunnes vesi löytää tiensä tunneliin tai muodostaa virtauksellaan itse sellaisen. Tällöin railo vetää vettä rajattomasti ja laajenee johtuen virtaavan veden aiheuttaman kitkan sulattavasta vaikutuksesta. Tällaiset halkeamat ja jäätikkökaivot kuljettavat pintavedet jäätikön pohjalle tunneleihin.
Kulku

Jäätunnelissa vesi virtaa siihen suuntaan, jossa vastapaine on pienin. Tämän vuoksi vesi suuntaa samanaikaisesti ylös- ja sivuillepäin niin kauan kuin vedenpinta jäätikön sisällä joissakin kohdissa nousee. Kun sivusuunnassa puhkeaa tunnelille suuaukko jäätikön kylkeen, virtaa vesi tämän jälkeen sen kautta pois. Kun suuaukko on syntynyt ja se vetää hyvin, muodostuvat jäätikön päätunnelit jään pohjan sulamiskerrokseen tai juuri sen yläpuolelle.
Kun tunneliverkon purkausaukko on kaukana ja jäätikön pohjalla on kumpuilevia kalliopintoja, luikertelevat jäätunnelit näitä pintoja ylös ja alas johtaen sulamisvesiä kohti aukkoa. Tunnelien sisäinen paine-ero huolehtii siitä, että vesi virtaa myös kallionrinnettä ylöspäin. Tällä tavoin jäätikköjoki voi ylittää korkeitakin harjanteita jään alla. Harjanteen ylityksen jälkeinen vesien alassyöksy kiidyttää vesien virtausta uudelleen.
Veden kulku jäätikön alla on vaikea todeta pinnalta käsin, mutta viimeisen jääkauden jäätikköjokien jälkiä ja muodostelmia tutkimalla on havainnoitu suuriakin nousuja. Esimerkki tällaisesta korkeasta ylityksestä löytyy Suomen Lapista, jossa jääkaudella itään virranneen suuren jäätikkövirran alla virranneet jäätikköjoet ylittivät Pallastunturin ja Ounastunturin Hannunkurun ja Pahakurun kohdalta. Jäätikköjoen puhtaaksi huuhtomia kuruja edeltävät ja seuraavat lukuisat jäätikköjoen kulkua seuraavat harjut.
Jäätikön kiviaines

Jäätikön alustaansa kohdistama paine sekä viettävän rinteen aiheuttama jäätikön oma virtausliike murskaa, irrottaa kiveä  ja hioo kallion pintaa. Tämä kiviaines sitoutuu jäähän ja kulkeutuu jäätikön virtausten mukana sen sisään. Kun sulamisvedet valuvat jäätikön pinnalla, tuovat vedet ylhäältä kiviainesta mukanaan ja kuljettavat sitä jäätikön sisään tunneleihin. Vesi irrottaa myös halkeamien ja tunneleiden seinämistä kiviainesta, joka kulkeutuu veden mukana tunneleihin. Tunneleissa veden virtaukset voivat olla niinkin voimakkaita, että suuret kivet vierivät veden voimasta eteenpäin. Kivet kolisevat toisiaan vastaan vieriessään eteenpäin ja pyöristyvät. Hiljaisen virtauksen kohdalla suurin kiviaines pysähtyy, mutta kevyt kiviaines jatkaa matkaansa. Saman tunnelin eri kohdissa sen pohjalle saattaa kertyä kiviainesta ja toisaalta myös kulua pois.
Kun tunneli kulkee pitkin maapohjan pintaa, saattaa virtauksien aiheuttama eroosio kuluttaa moreenina kalliopintaan asti. Jos jäätikkö sulaa joskus pois, paljastuu tältä kohdalta paljas kallionpinta. Toisaalta niihin kohtiin, jonne kertyi kiviainesta, löytyisi harju, soraa tai kivikko.
Tunnelin suuaukko

Tunnelijärjestelmän keräämät vedet purkautuvat lopulta tunnelin suuaukon kautta pois jäätikön alta. Jos jäätikön reuna sijaitsee maan pinnalla, muuttuu jäätikköjoki tavalliseksi joeksi. Tällainen purkautumisaukko on talvella tyhjä ja se voi muodostaa suurenkin luolan, jonne voi kävellä sisään. Keväällä ja kesällä, sulaminen ollessa suurimmillaan, luolasta purkautuu paljon vettä ja kiviainesta. Kiviaines kertyy luolan eteen tai valuu jokiveden mukana alemmaksi joen uomaa. Jos tätä jatkuu vuosia, kehittyy siitä leveitä lajittelemattomia sora- tai hiekkakenttiä, joita kutsutaan kuivanmaan deltoiksi eli sanduureiksi.
Jos tunnelijärjestelmä purkautuu veden alle, kohtaa tunneleista purkautuva vesi vastapaineen, joka hidastaa virtauksia. Kaikki veden mukana tullut kiviaines laskeutuu vesistön pohjalle suuaukon eteen ja muodostaa siihen kivistä, sorasta ja hiekasta harjanteen. Kun harjanne kasvaa lähelle vedenpintaa, leviää se tämän jälkeen sivusuuntiin muodostaen vedenpinnan alaisen deltan. Deltan syntytapa on samanlainen kuin jokien suistoon syntyvillä deltoilla. Virtaavan veden sameat ainekset leivävät laajemmalle alueelle ja muodostavat vesistöön sedimenttejä, jotka ovat savea, hiesua tai hienoa heitaa.
Jääkauden aikaiset jäätikköjoet

Suomessa ei ole enää jäätikköjokia, mutta niitä on ollut runsaasti viime jääkauden aikana ja etenkin sen loppuvaiheessa, jolloin mannerjäätikkö perääntyi Suomesta sulaen. Pääosa tiedosta jäätikköjokien käyttäytymisestä on saatu tutkimalla viimeisen jääkauden jäätikköjokien maastoon jättämiä jälkiä eli jäätikköjokimuodostumia.
Jääkauden aikaiset jäätikköjoet > Jäätikköjokien kulutusmuodot

Normaalisti jäätikkö kerää alleen moreenia useita metrejä paksuksi patjaksi. Jos moreenipatja puuttuu, on jäätikön alla ollut jäätikköjoen kuluttava virtaus pessyt sen pois. Lapissa tunturien laajat paljaaksi huuhtoutuneet avokalliot ovat syntyneet tällä tavoin. Mikäli jäätikköjoki kuluttaa pitkään samaa kohtaa, saattaa kallion pinta vielä hioutua sileäksi virtauksien mukanaan kuljettaman hiekan, soran ja kivien vuoksi.
Voimakkaan virtauksen voima saattaa irrottaa kallion murtuneita kohtia ja viedä lohkareita mukanaan. Kulutustoiminta on saattanut olla voimakastakin ja sen tuloksena on syntynyt maastossa edelleen näkyvät satulakurut, subglasiaaliset kurut, nielu-uomat, lieveuomat ja reunanläheisuomat.
Satulakurut ovat syntyneet tunturiselänteisiin, kun tunnelissa ollut vesi on ylittänyt korkealla vedenjakajana olleen harjanteen matalimman kohdan. Veden alaspäin virratessaan saama lisäenergia on vielä kiihdyttänyt eroosiota. Tuloksena on kapea jyrkkäreunainen laakso, joka laskee rinnettä alaspäin. Näitä kutsutaan subglasiaalisiksi uomiksi. Esimerkkejä tällaisista ovat Saariselällä Laanilassa oleva Rumakuru, Lemmenjoella oleva noin 20 metriä syvä Kynsileikkaamakuru ja Käsivarren alueella Coavccesoaivin puhtaaksi huuhoutunut tunturiselänne. Muut mainitut kulutusmuodot ovat syntyneet tästä samasta syystä, mutta eri kohtiin maastossa, jonka vuoksi niitä kutsutaan muilla edellä mainituilla nimillä.
Hiidenkirnut ovat syntyneet jäätikköjoen voimakkaan virtauksen voimasta. Sopivassa kohdassa, missä virtaukset kohtaavat sileän ja puhtaaksi pestyn kalliopinnan, saattaa suuri kivi jäädä virtauksen voimasta poukkoilemaan kalliokynnyksen taakse. Kiven liike hioo kallion pintaa sileäksi ja lopulta se itsensä loppuun kuluttaen kovertaa kallioon kuopan. Kun kuopassa pyörii muitakin kiviä, jatkuu prosessi niin kauan kuin vettä riittää. Jääkaudella jäätikkötunneleiden virtaukset ovat muodostaneet tällaisia kirnuja ja niitä löytyy harjujen läheltä usein ryhminä. Suomessa niitä on yhteensä tuhansia.
Jääkauden aikaiset jäätikköjoet > Jäätikköjokien kasautumismuodot

Jäätikköjoet kuljettavat tunneleissaan ympäristöstään keräämäänsä kiviaineksen ja siitä jää raskain aines tunnelin pohjalle hiljaa virtaaviin kohtiin, kun taas kevyempi aines jatkaa matkaansa. Jäätikköjoki lajittelee tällä tavoin kiviainesta ja kuljettaa eri ainekset eri paikkoihin. Muinaiset jäätikköjokien uomat erottuvat maastossa pitkien harjujen muodossa. Ne ovat syntyneet jäätikön alla ja seuraavat jäätikön muinaista virtaussuuntaa. Suomen maaperällä kulkee harjuja keskimäärin 10−20 kilometrin välein, mikä kertookin jäätikköjokien yleisyydestä jääkaudella. Suomessa ja Ruotsissa on harjujen tihein esiintymä koko maailmassa.
Jäätiköjokeen syntyy harjuja seuraavasti. Kun kiviaines seuraa veden virtausta tunnelissa, kertyy sen pohjalle ensin suuria kiviä ja näiden joukkoon piiloutuu vielä pienempää kiviainesta. Näin tunneliin tulee ahdasta, mikä kasvattaa veden virtausta, joka sulattaa tunnelin seiniä kitkallansa. Aina kun tunneliin kertyy kiviainsesta, laajenee tunneli ylöspäin ja sen täyttyminen voi jatkua. Kun vesi saapuu jäätikön reunan lähelle, hidastuvat virtaukset ja kivisen pohjan päälle alkaa kasaantua kevyempää ainesta. Tämä prosessi jatkuu voimistuen tunnelin suunaukkoon asti, missä loput kiviaineksesta kasaantuu harjuksi. Kun jääkauden päättyessä jäätiköt sulivat ja niiden reuna perääntyi Ruotsiin päin, siirtyivät myös tunnelien suuaukot mukana. Suuaukkojen perääntyminen jätti harjun eteen tyhjää tilaa, johon uutta hiekkaa saattoi kerääntyä muodostaen uutta harjua. Perääntyvä jäätikön reuna jätti siten jälkeensä pitkän harjun, jollaisia on Suomessa paljon. Pisimmät harjut ovat satoja kilometrejä pitkiä ja ne jatkuvat Pohjanlahden pohjalla Ruotsiin asti.
Muut jäätikköjokien välilliset kasautumismuodot liittyvät tunnelin suunaukon jälkeisiin muodostelmiin. Veden alle purkautuvat jäätikköjoki muodosti lähialueille sedimenttejä, joihin laskeutui siltti- tai savikerrostumia. Jos jäätikköjoki purkautui matalaan veteen, muodostui harjusta tasalakinen hiekkakenttä eli delta. Jos se purkautui kuivalle maalle, syntyi alueelle sanduri. Muitakin reunamuodostumia voidaan luetella jäätikköjoen aiheuttamiksi.
Aiheesta muualla

Keski-Suomen Ympäristökeskus: Jämsä - rotko- eli ruuhijärvi (Arkistoitu – Internet Archive)
Luontoon.fi: Koitajoki - Muinainen jäätikköjoki (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin yliopisto: Suomen maantiede, 3.luento, 1. osa (Arkistoitu – Internet Archive)
Hiidenkirnut: Hiidenkirnut geologisena ilmiönä
Hämeen Ammattikorkeakoulu: Evon luonto-opas - Geologia
Suomen Luonto: Aihealue: jäätikköjoki
Kuivuneen jäätiköjoen tunneli Kanadassa Nunavutin saarella Pond Inletistä 64 km kaakkoon.
Etelä-Argentiinassa Los Glaciaresin kansallispuistossa avautuu Perito Morenon jäätikön alla kulkeva jäätikköjoki suoraan jääjärveen.
Pyhän Elianin luostari

Pyhän Elianin luostari oli Keski-Syyriassa katolinen luostari lähellä Al-Qaryataynin kaupunkia, Palmyraan johtavan tien varrella, Homsin maakunnassa. Se tuhoutui ensin 21. elokuuta, jolloin Isis hävitti sitä Syyrian sisällissodassa, jossa se teki paljon muutakin tuhoa kulttuurihistoriallisille aarteille.
Isis (Daesh) julkaisi kuvia tuhotyöstä. Pyhän Eliaan luostarissa oli hauta 400-luvulta, ja se oli merkittävä pyhiinvaelluskohde. Osa luostarista, muun muassa sen perustukset, oli 500-luvulta.
Isis valtasi alueen elokuun alkupuolella 2015 ja vangitsi kristittyjä siviilejä. Isis sieppasi luostarin johtajan toukokuussa 2015, mutta hän pääsi pakenemaan oltuaan vankeudessa viisi kuukautta. Hän pakeni, kun Isis uhkari teloittaa hänet.
Tuhotyön varmistivat tapahtuneeksi tammikuussa 2016 julkaistut satelliittikuvat. Rakennuksen pinta-ala oli 2 500 neliömetriä.
Luostari oli nimetty homsilaisen kristityn pyhimyksen pyhän Elianin mukaan, joka koki marttyyrikuoleman, koska ei suostunut luopumaan uskotaan.
Pyhän Ferdinandin ja ansion ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Pyhän Ferdinandin ja ansion ritarikunta (ital. Reale ordine di San Ferdinando e del merito) oli Molempain Sisiliain kuningaskunnassa jaettava ritarikunta. Se perustettiin 1. huhtikuussa 1800 kuningas Ferdinand IV:n käskystä. Sitä jaettiin kiitollisuuden osoituksena sellaisille miehille, jotka olivat osoittaneet uskollisuutta kuninkaalle tai muuten ansioituneet erityisen hyvin. Ritarikunta lakkautettiin vuonna 1860, kun kuningaskunta liitettiin Italian kuningaskuntaan.
Kunnianosoitusta jaettiin kolmessa luokassa:
suurristi
komentaja
ritari
Borbounin perhe jakaa ritarikuntaa edelleen.
Pyhän Filipin kirkko (Salford)

| Pyhän Filipin kirkko The Parish Church of St Philip |
| --- | --- |

Sijainti:  Wilton Place, Salford, Englanti
Koordinaatit:  53°29′2.4″N, 2°15′47.16″E
Kirkkokunta:  Englannin kirkko
Hiippakunta:  Manchester
Rakentamisvuosi:  1824
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Filipin kirkko on Grade II* -luokan suojeltu kirkkorakennus Salfordissa, Englannissa. Se kuuluu Manchesterin anglikaaniseen hiippakuntaan. Uusklassista tyyliä edustava kirkko on valmistunut vuonna 1825.
Pyhän Elisabetin kirkko (Bratislava)

| Pyhän Elisabetin kirkko |
| --- | --- |
 Pyhän Elisabetin kirkko, eli Sininen kirkko
Sijainti:  Bratislava
Koordinaatit:  48°08′36.2″N, 17°07′00.6″E
Rakennustyyppi:  Kirkko
Valmistumisvuosi:  1913
Tyylisuunta:  Art nouveau
Korkeus:  36.8m
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyhän Elisabetin kirkko  on Bratislavan vanhankaupungin itäosassa sijaitseva roomalaiskatolinen kirkko. Kirkko on pyhitetty Unkarissa 1200-luvulla eläneen pyhän Elisabetin muistolle, sillä Elisabet oli ainoa Bratislavassa syntynyt pyhimys. Kaupungissa on kaksikin Elisabetinkirkkoa, vanhempi ja pienempi niistä on 1700-luvun rakennus nunnaluostarin yhteydessä.  Kuuluisampaa Pyhän Elisabetin kirkkoa kutsutaan "toiseksi Elisabetin kirkoksi" tai Siniseksi kirkoksi, sillä sen julkisivun ja kattotiilten yleissävy on sininen. Kirkko on rakennettu vuosina 1907–1913 art nouveau -tyyliin. Sen näkyvin piirre on 36.8 metriä korkea torni.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kauklahden kirjasto

| Kauklahden kirjasto |
| --- | --- |
 Kauklahden kirjasto
Sijainti:  Hansakallio 2, 02780 Espoo
Tyyppi:  Espoon kaupunginkirjaston yksikkö
Perustettu:  1987
Kotisivut
Kauklahden  kirjasto on Espoon Kauklahden kaupunginosassa toimiva, vuonna 1987 perustettu yleinen kirjasto. Kirjasto kuuluu Espoon kaupunginkirjaston toimipisteiden joukkoon ja osa pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa. Kirjasto on palvellut asiakkaitaan myös itsepalveluperiaatteella.
Aiheesta muualla

Kauklahden kirjaston sijainti kartalla (Hansakallio 2) (espoo.fi)
Espoon kirjastot: Kauklahti (video) (kirjastokaista.fi)
Kauppakeskus Merta

| Kauppa- ja kulttuurikeskus Merta |
| --- | --- |
Sijainti:  Kalajoentie 1, 85100 Kalajoki
Koordinaatit:  64.2596°N, 23.9473°E
Avattu:  2018
Kauppa- ja kulttuurikeskus Merta on Kalajoen keskustaajamassa sijaitseva Kiinteistöyhtiö Parkin tiloissa oleva kauppa- ja kulttuurikeskus. Se sijaitsee valtatien 8 ja Kalajoen keskustan pääkadun välisellä korttelialueella. Noin 11 000 neliömetrin suuruisen liikekeskuksen rakentaminen aloitettiin keväällä 2017. Liikekeskuksen puoli avattiin 3. toukokuuta 2018. Kulttuurikeskus avattiin syyskuussa 2018. Kauppakeskuksen rakentamisesta vastasi kempeleläinen Lehto Group.
Kauppakeskuksen historiaa

Alun perin kauppakeskusta suunniteltiin samalle sijainnille vuoden 2007 aikana. Uudelleen kauppakeskuksen suunnittelu alkoi vanhan Merta-Marketin tilalla vuonna 2012 samanaikaisesti, mutta se osoittautui sillä välin hankalaksi. Kauppakeskus Merran rakennustyöt aloitettiin vuoden 2017 keväällä.
Kauppakeskuksessa toimivat yritykset

Kauppakeskuksen ankkuriyrityksinä toimivat halpakauppaketjut HalpaHalli ja Tokmanni sekä urheiluvälineketju Team Sportia. Kauppakeskuksen alakerrassa toimivat myös Avain Säästöpankki ja Silmäasema. Tokmanni sekä Silmäasema ovat täysin uusia toimijoita Kalajoella.
Kulttuurikeskus

Kiinteistön toisessa kerroksessa on toiminut syyskuusta 2018 alkaen myös Kalajoen kulttuurikeskus. Kulttuurikeskuksessa toimii Merenojan koululta uusiin tiloihin siirtynyt Kalajoen pääkirjasto, kahvila sekä muunneltava kulttuurisali ja elokuvateatteri. Lisäksi toisessa kerroksessa on muun muassa Ylivieskan seudun musiikkiopiston Kalajoen toimipisteen opetustiloja.
Kulttuurikeskus > Elokuvateatteri

Elokuvateatteritoiminnasta kulttuurikeskuksessa vastaa Alatalo Movie Company neljänä iltana viikossa. Elokuvasali on kooltaan noin 300 neliötä, ja siinä on istumapaikkoja 216 katsojalle.
Pyhän Elisabetin tulva

Tulvasta kertova maalaus 1490-luvulta.
Tulvaa edeltänyttä tilannetta kuvaava kartta.
Pyhän Elisabetin tulva 19. marraskuuta 1421 oli Zeelandin ja Hollannin kreivikuntien alueella noussut tulva, jonka seurauksena maaseutualue Grote Hollandse Waard jäi veden alle. 23 tai 30 kylää tuhoutui ja 2 000 ihmistä kuoli, kun Pohjanmeri alkoi myrskytä yöllä ja Grote Waardin suojaksi rakennetut patovallit murtuivat. Koukkujen ja turskien sotaa käyneet Dordrechtin ja Geertruidenbergin kaupungit menettivät maayhteyden toisiinsa. Yksi syy patovallien murtumiseen oli se, että sodan takia patojen korjaustöistä ei ollut huolehdittu kunnolla.
Osa veden alle jääneistä maista on myöhemmin kuivattu, mutta esimerkiksi Biesboschin alue on vielä nykyäänkin paljolti veden peitossa ja siellä on kansallispuisto. Biesboschin muutos kuivan maan ja veden väliseksi siirtymäalueeksi kesti kokonaisuudessaan useita vuosikymmeniä.
19. marraskuuta oli Elisabet Pyhän muistopäivä, jonka mukaan tulva sai nimensä. Myös vuonna 1404 oli samoilla seuduilla tulva Elisabetin päivänä.
Kansainvälinen huumausainevalvontalautakunta

Kansainvälinen huumausainevalvontalautakunta (International Narcotics Control Board, INCB) on itsenäinen lainkäyttöelin, joka toimeenpanee Yhdistyneiden kansakuntien huumeita koskevia yleissopimuksia. Sillä on keskeinen rooli huumausaineita ja psykotrooppisia aineita koskevien rajoitteiden täytäntöönpanon seurannassa ja lähtöaineiden sääntelyä koskevassa päätöksenteossa.
Historia

Lautakunnalla on ollut edeltäjiä kansainliitosta lähtien. Sen juuret ulottuvat vuoden 1909 Shanghaihin, jossa järjestetyssä, ensimmäisessä kansainvälisessä huumausaineiden sääntelyn konferenssissa sai alkunsa Kansainvälinen oopiumisopimus. Vuoden 1925 laajennus perusti Pysyvän keskuskomitean (joka aluksi tunnettiin Pysyvänä oopiumkeskuskomiteana ja sitten Pysyvänä huumausainekeskuskomiteana). Lautakunta aloitti työnsä vuonna 1929. Kansanliiton purkautumisen jälkeen kirjattiin vuonna 1946 uusi sopimus, joka loi valvontaelimen uuden järjestelmän hoitamiseksi. Nämä elimet yhdistettiin yhtenäiseksi lautakunnaksi vuoden 1961 huumausaineyleissopimuksessa. Lautakunnan koostumus määrittyi vahvasti vuoden 1946 sopimuksen pohjalta.
Vastuualueet

Huumeidenvalvontasopimukset jakavat vallan huumausainevalvontalautakunnan ja YK:n huumaus­aine­toimi­kunnan välillä. Toimikunnalla on valta vaikuttaa huumepolitiikkaan muita toimielimiä ohjeistamalla ja päättämällä eri aineiden valvonnasta. Toimeenpanovalta on kuitenkin varattu lautakunnalle.
Huumausaineyleissopimuksen 9 artiklassa määrätään, että lautakunnan on pyrittävä:
Rajoittamaan huumausaineiden viljely, tuotanto, valmistus ja käyttö lääkinnällisten ja tieteellisten tarkoitusten edellyttämään kohtuulliseen määrään;
Varmistamaan niiden saatavissa olo tällaisiin tarkoituksiin
Estämään huumausaineiden laiton viljely, tuotanto ja valmistus sekä niiden laiton kauppa ja käyttö.
Yleissopimuksen tarkoituksena on näin ollen sallia psykoaktiivisten aineiden lääketieteellinen ja tieteellinen käyttö samalla kun estetään vapaa-ajan käyttö. Vastaavasti, 12 artikla asettaa lautakunnalle vastuun kiintiöiden jakamisesta osapuolten välillä koskien laitonta viljelyä, tuotantoa, valmistusta, vientiä, tuontia, jakelua ja kauppaa, tarkoituksena estää laillisten aineiden päätymistä laittomille markkinoille. Lautakunnan toimivalta koskee kaikkia valtioita, mukaan lukien ne maat, jotka eivät ole allekirjoittaneet yleissopimusta.
Psykotrooppisia aineita koskevan yleissopimuksen 18 artikla edellyttää lautakunnan julkaisevan työstään vuosittaisia raportteja.
Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laitonta kauppaa vastaan 12 artikla edellyttää lautakunnan raportoivan toimikunnalle vuosittain koskien yleissopimuksen rajoitteita koskien taulukkoja I ja II. Nämä taulukot kattavat aineiden laittoman valmistuksen lähdeaineet. Jos tiettyä lähdeainetta ei ole vielä säännelty, yleissopimus edellyttää lautakunnan välittävän toimikunnalle arvionsa kyseisestä aineesta siinä tapauksessa että:
Tätä ainetta käytetään jatkuvasti jonkin huumausaineen tai psykotrooppisen aineen laittomassa valmistuksessa
Jonkin huumausaineen tai psykotrooppisen aineen laittoman valmistuksen määrä ja laajuus aiheuttavat niin vakavia kansanterveydellisiä tai sosiaalisia ongelmia, että ne antavat aihetta kansainvälisille toimille.
Yleissopimus edellyttää lautakunnan ilmoittavan Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerille tiedoista, jotka sen katsomuksen mukaan oikeuttavat lisäämään, poistamaan tai siirtämään taulukoissa olevia aineita. Pääsihteeri puolestaan lähettää tiedot osapuolille ja huumausainetoimikunnalle, ja jälkimmäinen tekee päätöksensä "ottaen huomioon sopimuspuolten tekemät huomautukset ja lautakunnan, jonka arvio on ratkaiseva tieteellisissä kysymyksissä, tekemät huomautukset ja suositukset, ja ottaen samoin asianmukaisesti huomioon muut merkitykselliset seikat".
Vastuualueet > Täytäntöönpanovaltuudet

Huumausaineyleissopimuksen 14 artikla, Psykotrooppisia aineita koskevan yleissopimuksen 19 artikla sekä Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laitonta kauppaa vastaan 22 artikla antavat lautakunnalle valtuudet tutkia minkä tahansa valtion tai alueen epäonnistumista yleissopimuksen määräysten noudattamisessa. Tämä koskee myös maita, jotka eivät ole allekirjoittaneet yleissopimuksia. Lautakunta voi pyytää maiden hallituksilta selontekoja, ehdottaa aihetta koskevan tutkimuksen toteuttamista ja kehottaa hallitusta ryhtymään korjaustoimenpiteisiin.
Jos lautakunta katsoo hallituksen antamien selitysten olevan riittämättömiä, tai laiminlyöneen kehotettuihin korjaustoimenpiteisiin ryhtymisen, se voi pyytää apua sopimuksen allekirjoittaneilta osapuolilta, neuvostolta (Yhdistyneiden kansakuntien talous- ja sosiaalineuvosto) ja toimikunnalta. Lautakunta voi myös toimeenpanna aihetta koskevan raportin tietona osapuolille. Joissain tapauksissa se voi asettaa rangaistukseksi oopiumin vientirajoitusten madaltamisen 21 bis artiklan perusteella. Lautakunta voi jopa "suosittaa sopimuspuolille, että ne lopettavat määrättyjen psykotrooppisten aineiden viennin, tuonnin tai molemmat kysymyksessä olevaan maahan tai alueelle tai maasta tai alueelta, joko määrätyksi ajaksi tai kunnes lautakunta on tyytyväinen tilanteeseen tuossa maassa tai alueella". 19 artiklan mukaiset päätökset vaativat kaksi kolmasosaa lautakunnan äänistä.