stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Filogelos
Sisältö

Filogelos sisältää 265 vitsiä. Vitsit on lajiteltu kokoelmaan aiheittain, ja ne voidaan luokitella neljään ryhmään. Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat niin kutsutut skholastikos-vitsit, joita on kokoelmassa 103 kappaletta. Ne pilkkaavat oppineita mutta maailmasta vieraantuneita lukutoukkia. Eräs esimerkki skholastikos-vitsistä on:
»Kerran joku huomautti skholastikokselle, että tälle on tulossa parta. — Hei, sinullehan on tulossa parta! Skholastikos lähti saman tien portille ottamaan sitä vastaan. Toinen skholastikos kysyi ystävältään, mihin tämä oli menossa, ja kuultuaan syyn hän sanoi: — Ei ihme että meitä pidetään hölmöinä. Sehän saattaa tulla toiselle portille.»
Toiseen ryhmään kuuluvat eräänlaiset hölmöläisvitsit. Nykyajan hölmöläisiä vitseissä vastaavat kymeläiset, abderalaiset ja sidonilaiset. Eräs kymeläisvitsi kuuluu:
»Kymeläisen isä kuoli Aleksandriassa ja hän vei ruumiin palsamoitavaksi. Myöhemmin hän palasi hakemaan ruumista, ja palsamoija kysyi ruumiiden keskeltä, oliko jotakin mistä hänen isänsä voisi tunnistaa. Kymeläinen vastasi: ”Paha yskä”.»
Kolmanteen ryhmään kuuluvat erilaisia ihmistyyppejä koskevat vitsit. Vitsien kohteena ovat muiden muassa saiturit, ahmatit, juopot, laiskurit, naistenvihaajat sekä pahan hengityksen omaavat. Neljänteen ryhmään kuuluvat erilaisia ammatteja, kuten lääkäreitä ja partureita, koskevat vitsit.
Filogeloksen vitsit ovat tyyliltään niukkoja, koska ne oli tarkoitettu ääneen kerrottaviksi; lukijan tehtävänä oli vitsiä kertoessaan höystää se meheväksi ja eläväksi.
Kirjallisuutta

Ikivanha - Antiikin vitsejä ja sukkeluuksia.  (Suomentaneet ja toimittaneet Arto Kivimäki, Vesa Vahtikari ja Sampo Vesterinen)  Helsinki:  Tammi, 2002.  Sisältää Filogeloksen vitsien suomennoksia, sekä muita antiikin ajan kaskuja.
The Philogelos or Laughter-Lover.  (Toimittanut Barry Baldwin)  London Studies in Classical Philology Series, 10, 1983.  ISBN 978-9070265458  (englanniksi)
Philogelos: Hieroclis et Philagrii facetiae.  (Toimittanut A. Eberhard)  Berlin:  H. Ebeling & C. Plahn, 1869.
ιεροκλέους και Φιλαγρίου (Hierokles kai Philagrios). G. Pachymeris declamationes XIII quarum XII ineditae, Hieroclis et Philagrii grammaticorum φιλόγελως longe maximam partem ineditus.  (Toimittanut Jean François Boissonade de Fontarabie)  Paris.
Aiheesta muualla

Φιλόγελως, Bibliotheca Augustana - valikoima teoksesta (muinaiskreikaksi)
Philogelos: The Laugh Addict YUDU Media (englanniksi)
45 Jokes from The Laughter Lover (Arkistoitu – Internet Archive) - valikoima teoksesta (englanniksi)
Arabialainen musiikki

Arabialainen musiikki on arabiankielisen maailman musiikkia. Sitä luonnehtivat esimerkiksi kiinteä yhteys runouteen, neljäsosasävelaskeleet, yksiäänisyys sekä monet perinteiset soittimet.
Arabialaisessa musiikissa jokainen soitin koristelee melodiaa oman luonteensa mukaisesti matkimatta muita soittimia tai laulusolistia. Rytmi on joko vapaa, sanojen luonnollisen lausumisen mukainen tai kuviteltuja sanoja jäljittelevä, jos kyseessä on soitinmusiikki. Rummuille on klassisissa sävellyksissä lisäksi melodian rytmiin nähden itsenäinen rytmikaava iqa’. Nuottikirjoituksena käytetään länsimaista notaatiota.
Arabialaisiin musiikkimuotoihin kuuluvat esimerkiksi Koraanin resitaatio, vanha taidemusiikki nauba, vanha musiikkimuoto muwaššah, viihteellinen baladi-soitinmusiikki, soitinimprovisaatio taqasim ja lauluimprovisaatio mawwal.
Historia

Arabialaisen musiikin varhaisesta historiasta on vain vähän tietoa, sillä arabit eivät kirjoittaneet sävelmiään nuoteille. Säilyneitä täydellisiä melodioita ei juurikaan löydy ennen 1700-lukua. Arabialaisen musiikin ominaispiirteet juontunevat Jemenin alueelta, mistä tunnetaan himyari- ja hanafi-laulutyypit. Huda’ (tai rakbani) on esi-islamilaisen ajan karavaanilaulu, josta kehittyi myös koristellumpi muoto nasb. Samasta rajaz-runomitasta, josta huda’ otti rytminsä, kehittyi taiteellisemmin improvisoitu ghina’ murtajal, jota säestettiin qadib-rummuilla. Tärkeitä laulunkehittäjiä olivat orjat ja erityisesti laulajatytöt (qainat), jotka sekä sävelsivät että esittivät musiikkia.
Vuosien 644–656 aikana syntyi miesmuusikoiden ammattikunta, joka muodosti oman yhteiskuntaluokkansa. Umaijadikaudella (661–750) arabialaisen musiikin rytmikaavojen määrä vakiintui kuudeksi ja musiikkitiede kehittyi. Taiteellisen musiikin kolme huomioon otettavaa tekijää olivat runon metriikka (arud), melodinen moodi (asba’) sekä rytmikaava (iqa’). 700-luvulla arabialaisen musiikin teoriaa kehitettiin eri tavoin, samoin kuin soittimia. Zalzal (k. 791) kehitti neutraalin terssin, arabialaiselle musiikille edelleen tunnusomaisen sävelen, joka huojuu duurin ja mollin välillä.
Koraania resitoitiin pitkälti taidelaulun sääntöjä noudattaen. Islamin uskonoppineet suhtautuivat musiikkiin kuitenkin jo alusta alkaen kielteisesti, joskin ylempiin yhteiskuntaluokkiin kuuluneet ja jotkut kalifitkin suosivat musiikkia. 800-luvulla syntyi erillinen laulajien ja soittajien ammattikunta. Varhaisella abbasidikaudella oli kaksi tyylisuuntaa: puhdasoppinen arabialainen perinne, sekä persialaisvaikutteinen tyyli.
Soittimet

Arabialaisessa musiikissa jokainen soitin koristelee melodiaa oman luonteensa mukaisesti matkimatta muita soittimia tai laulusolistia. Tämä saa arabialaisen musiikin kuulostamaan länsimaiseen korvaan joskus kaoottiselta ja epämääräiseltä. Yksittäisiä soittimia on kuitenkin helppo seurata erikseen esityksen kuluessa niiden yksilöllisten sointivärien ansiosta. Nykyisin jousisoittimia kuten viuluja käytetään kuitenkin myös ryhmänä.
Takht on perinteinen yhtye, jossa jokaisella soittimella on oma tehtävänsä. Siihen kuuluvat laulajan lisäksi kirkasääninen nai-huilu, qanun-sitra, bassona ja laulajan tukena toimiva ud-luuttu, jousisoitin kamanja, sekä kehysreunan helistimillä varustettu tamburiini riqq, joka pitää huolta rytmikaavasta ja rytmin koristelusta. Vaskisoittimia on aiemmin käytetty, mutta niistä on nykyisin luovuttu. Länsimaisia soittimia käytetään kuitenkin paljon etenkin vähemmän arvokkaissa tilaisuuksissa. Japanista tuodaan arabimaihin sähkökosketinsoittimia, jotka on valmiiksi rakennettu neljäsosasävelisiksi; muut soittimet täytyy yleensä mukauttaa tai soveltaa sopiviksi.
Lyömäsoittimia on useita, riqqin lisäksi ruukkurumpu darbuka, kehärummut duff ja bendir, tamburiini mazhar, iso kaksoiskalvorumpu tabl, sorvisymbaali saggath, ja patarumpu naqqara. Zummara on klarinettia muistuttava ruokolehtipuhallinsoitin, joka on tehty kahdesta lyhyestä, rinnakkaisesta ruokoputkesta. Mizmar on oboen kaltainen puhallinsoitin. Rabab on beduiinien yksikielinen ja laatikkomainen, puusta ja nahasta tehty piikkiviulu, jota aavikon runonlaulajat käyttävät säestyksenään.
Kaksoisvirtainmaan-Iranin -alkuperää oleva santur-lyömävasarapuikkosoitin on Irakin klassisen Maqam al-iraqi -musiikin pääinstrumentti. Sitä soitetaan myös laajalti muualla Lähi-idässä ja Euraasiassa ja siitä kehittyivät Euroopassa cembalo ja piano.
Syyrialainen Ud, 1921
Arabialainen ud, Horniman-museossa Lontoossa
Turkkilainen versio qanun-sitrasta
Santur
Kamanja
Marokkolainen darbuka
Zummara
Nai-huilu
Riqq-helistin-tamburiini
Rabab-beduiini-piikkiviulu
Irakilais-jawza-piikkiviulu
Nai-huilu, mizmar-puhallinsoitin ja darbuka-ruukkurumpu
Rytmi ja tonaalinen järjestelmä

Arabialaisessa musiikissa rytmi on joko vapaa, sanojen luonnollisen lausumisen mukainen tai kuviteltuja sanoja jäljittelevä, jos kyseessä on soitinmusiikki. Rummuille on klassisissa sävellyksissä lisäksi oma rytmikaava iqa’, joka on melodian rytmiin nähden itsenäinen ja muodostaa eräänlaisen kontrapunktin melodialle. Uudenaikaisissa tanssirytmeissä vuorottelevat syvät ”dum”-iskut rummun kalvoon ja vaaleat ”tak”-iskut rummun reunaan. Kunkin rytmikaavan runko toistuu aina samanlaisena, ja rumpali koristelee sitä kuivilla, nopeilla iskuilla. Laskeminen ei arabimusiikkiin kuulu, joten melodiat saattavat liittyä rytmikaavoihin mistä tahansa kohdasta alkaen. ”Dum”- ja ”tak”-iskut muodostavat hitaan kuvion, joka toistuu 2/8-rytmistä 176/4-rytmiin. Vuoden 1932 Kairon kongressissa kerättiin eri arabimaista yhteensä 111 erilaista rytmiä ja 70 maqam-asteikkoa. Maqamiin kuuluu 3–5 säveltä (jins), joita on yhteensä noin 17.
Nuottikirjoitus

Nuottikirjoituksena arabialaisessa musiikissa käytetään länsimaista notaatiota. Se aiheuttaa ongelmia siinä, että arabiaa kirjoitetaan oikealta vasemmalle, mutta samalla tämä antaa laulajalle vapauksia sovittaa sanat melodiaan. Länsimaiseen notaatioon on lisätty kaksi uutta etumerkkiä, nim korottaa säveltä neljännesaskeleen ja tik alentaa sitä saman verran.
Musiikkimuotoja

Arabialaiseen musiikkiin kuuluu useita musiikkimuotoja. Koraanin resitaatio on yhdentyyppistä uskonnollista musiikkia. Naubat eli waslat ovat vanhaa taidemusiikkia, jossa useita erilaisia sävellyksiä on liitetty kokonaisuuksiksi, joissa erimuotoiset kappaleet seuraavat toisiaan määrätyssä järjestyksessä. Kappaleet ovat samassa tai lähes samoissa maqameissa. Andalusian naubat ovat tunnetuimpia, ja niitä soitetaan edelleen perinteisessä muodossaan Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa. Andalusiasta on myös peräisin vanha musiikkimuoto muwaššah. Kairosta lähtöisin oleva baladi-soitinmusiikki on yhä hyvin suosittua esimerkiksi viihdemusiikkina ja yökerhoissa. Se voi käyttää pohjanaan kansanlaulua, joka on muokattu kokonaan uudelta. Baladia esitetään usein saksofonilla ja sähköuruilla, tabla-rummun säestyksellä, ja se liittyy kiinteästi raqs sharqi -tanssiin. Taqasim on muodoton soitinimprovisaatio, joka muistuttaa koraaniresitaatiota. Se alkaa verkkaisesti ja huipentuu nopeisiin virtuoosimaisiin kuvioihin. Mawwal eli layali on rikasta lauluimprovisaatiota.
Laulajia ja säveltäjiä

Arabialaista musiikkia alettiin äänittää heti kun tallennuslaitteet keksittiin, ja vanhan ajan musiikkia onkin siksi paljon tallella. Tällaisia perinteisiä ja hyvin dokumentoituja laulajia ovat esimerkiksi Yusuf al-Manyalawi (1847–1911), Abd al-Hayy Hilmi (1857–1912) ja Shaikh Salama Hijazi (1852–1917). Irakilaista laulutraditiota edustaa Muhammad al-Qubbanji (1901–1986). Musiikin uuden kauden ensimmäinen suuruus oli egyptiläinen säveltäjä-laulaja Sayyid Darwish (n. 1892–1923), joka otti vaikutteita myös länsimaista. Naislaulaja Umm Kulthum (1904/1908–1975) oli koko arabimaailman laulajatähti. Muhammad Abdel Wahhab (k. 1991) oli Kulthumin suosikkisäveltäjä, ja hänelle sävelsi paljon myös Riad al-Sunbati (k. 1981). Libanonista tunnetuksi nousivat Farid al-Atrash ja hänen sisarensa Asmahan. Libanonilainen Fairuz (s. 1934) ja Wadi’ al-Safi (s. 1921) ovat myös tunnettuja, samoin kuin syyrialainen tenori Sabah Fakhri (s. 1930) sekä pohjoisafrikkalaiset Salim Hilali (s. 1920) ja Hamid al-Zahir.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arabialainen musiikki Wikimedia Commonsissa
Arabialaisen musiikin maqam-sävelasteikoista MaqamWorld
Arabialaisen ja Lähi-idän musiikin artisteja Suomessa Global Music Centre, Helsinki
Middle Eastern Orchestra, Helsinki, 2019- Finnish Music Quarterly
Aleppolainen musiikkiyhtye 1700-luvulta
Bayati-maqam, joka muodostuu kolmesta sävelestä.
Umm Kulthum, egyptiläinen suosikkilaulaja
Flavius Antiochianus

Flavius Antiochianus (200-luku) oli roomalainen poliitikko. Keisari Claudius Gothicus nimitti hänet Rooman kaupunginprefektiksi (praefectus urbi), missä hän toimi vuosina 269–270. Antiochianus toimi konsulina vuonna 270 yhdessä Virius Orfituksen kanssa. Vuonna 272 hän toimi taas kaupunginprefektinä, mikä oli hyvin ainutlaatuinen kunnia. Antiochianuksen vaimo oli eräs Pomponia Ummidia, joka kuului luultavasti arvostettuun Ummidius Quadratiuksen sukuun.
Filolaos

Filolaos (m.kreik. Φιλόλαος, n. 480 – 405 eaa.) oli kreikkalainen pythagoralainen esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi ja matemaatikko.
Elämä

Filolaos oli Sokrateen ja Demokritoksen aikalainen, mutta heitä vanhempi, ja jonkin verran Empedoklesta nuorempi. Hän oli myös Zenon Elealaisen, Melissoksen ja Thukydideen aikalainen, joten hänen syntymänsä voidaan ajoittaa noin vuoteen 480 eaa. Diogenes Laertioksen mukaan Filolaos syntyi Krotonissa, ja joidenkin muiden lähteiden mukaan Taraksessa; kummatkin sijaitsivat Suur-Kreikassa nykyisen Italian eteläosassa. Filolaos oli Krotonissa pythagoralaisten vainojen aikaan.
Filolaoksen kerrotaan olleen läheinen Demokritokselle, ja hän oli todennäköisesti yksi tämän opettajista. Pythagoraan kuoleman jälkeen Etelä-Italian kaupungeissa vallitsi levottomuuksia. Filolaos joutui pakenemaan ja muutti ensin maanpakoon Lukaniaan ja myöhemmin Thebaan. Viimeksi mainitussa hän opetti Simmiasta ja Kebes Thebalaista, jotka olivat myöhemmin vuonna 399 eaa. läsnä Sokrateen kuollessa. Ennen tätä Filolaos oli palannut Italiaan, jossa hän opetti Arkhytasta (428 eaa.–347 eaa.). Filolaos oli mahdollisesti yhteydessä myös Flioksessa maanpaossa olleisiin pythagoralaisiin, jotka Platon mainitsee dialogissaan Faidon.
Filosofia

Filolaos puhui ja kirjoitti doorilaisella kreikan murteella. Hän oli ensimmäinen, joka ehdotti oppia Maan liikkumisesta. Jotkut laittavat tämän opin Pythagoraan nimiin. Filolaos esitti, että kiintotähtien kehä, viisi planeettaa, Aurinko, Kuu ja Maa kiertävät kaikki yhdessä keskellä olevaa tulta. Nämä yhdessä muodostivat kuitenkin vasta yhdeksän kiertävää kappaletta. Pythagoralaisen numerologiansa perusteella hän päätteli, että täytyy olla olemassa myös kymmenes kappale, ja kehitti ajatuksen Maan vastakappaleesta, antikhthonista. Keskellä sijainnut tuli ei ollut Aurinko, vaan Zeuksen ja jumalten äidin Hestian koti. Hän ajatteli myös Maan kiertävän akselinsa ympäri. Maa ja Aurinko olivat aina toistensa vastakkaisilla puolilla.
Herakleitos herätti ajatuksen uudelleen henkiin ja kehitti sitä edelleen. Hänen mukaansa tätä mystistä vastakappaletta ei voitu koskaan nähdä, koska sen sijainti suhteessa Maahan oli aina rinnakkainen Maan ja Auringon suhteellisiin sijainteihin nähden. Hän kehitti edelleen teoriaa Maan pyörimisestä akselinsa ympäri. Tämä teoria vaikutti huomattavasti Aristarkhokseen. Teoria selitti melko hyvin Auringon liikkeet ja päivän pituuden vaihtelut eri vuodenaikoina. Ei kuitenkaan tiedetä, kuinka tarkka teoria todellisuudessa oli.
Filolaos sanoi, että Aurinko oli lasinen levy, joka heijasti universumin valoa. Hänen kuukuukautensa kesti 29 1/2 päivää, kuuvuotensa 354 päivää, ja aurinkovuotensa 365 1/2 päivää. Hänen mukaansa Maa ei ollut maailmankaikkeuden keskus, vaan sekä Maa että Aurinko kiersivät oletettua Keskustulta. Nikolaus Kopernikus kuitenkin väitti Filolaoksen tienneen, että Maa kiertää Aurinkoa ympyrän muotoisella kiertoradalla.
Filolaos esitti koulunsa filosofisen järjestelmän teoksessaan Luonnosta (Peri fyseōs). Näin hän oli ensimmäinen, joka julkaisi kirjan pythagoralaisista opeista. Platon käytti tätä tutkielmaa koostaessaan dialogiaan Timaios.
Filolaos osallistui merkittävästi pythagoralaisille ominaisen numerologian kehittämiseen. Häntä kiinnostivat erityisesti lukuun kymmenen liittyvät ominaisuudet — kymmenen neljän ensimmäisen luvun summana, kymmenen neljäntenä kolmiolukuna, sekä tetraktys, jota hän kutsui suureksi, kaikkivoivaksi ja kaiken synnyttäväksi.
Eudemoksen mukaan Pythagoras keksi säännölliset monitahokkaat. Empedokleen taas katsotaan olleen ensimmäinen, joka esitti ajatuksen neljästä klassisesta elementistä. Filolaos yhdisti nämä ajatukset ja sanoi, että taivaankappaleiden elementaarinen luonne riippuu niiden muodosta. Näin hän liitti tetraedrin tuleen, oktaedrin ilmaan, ikosaedrin veteen ja kuution maahan. Dodekaedri liittyi puolestaan viidenteen elementtiin, eetteriin tai, kuten jotkut ajattelevat, universumiin itseensä. Vaikka teoria ei sovikaan yhteen luontoa koskevien tarkkailujen kanssa, se osoittaa huomattavaa tietämystä geometriasta ja antoi merkittävän sykäyksen tieteelliselle tutkimukselle.
Parmenideen filosofian mukaisesti Filolaos katsoi sielun olevan ruumiinosien sekoitusta ja harmoniaa. Hän katsoi todellisen sielun olevan paossa ruumiista synnin vuoksi.
Kirjallisuutta suomeksi

Filolaos: Fragmentit.  (Suomennos ja jälkisanat: Reijo Valta)  Oulu:  Osuuskunta Jyväs-Ainola, 2006.  ISBN 952-5353-24-9
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Filolaoksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Filolaoksen elämäkerta (kreikaksi)
Huffman, Carl: Philolaus The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Antiikin filosofia  Esisokraattinen filosofia
| --- | --- |
Miletoslaiset:   Thales  Anaksimandros  Anaksimenes 
Pythagoralaiset:   Pythagoras  Alkmaion Krotonlainen  Filolaos  Arkhytas 
Efesoslaiset:   Herakleitos 
Elealaiset:   Ksenofanes  Parmenides  Zenon Elealainen  Melissos 
Pluralistit:   Anaksagoras  Empedokles  Arkhelaos 
Atomistit:   Leukippos  Demokritos 
Sofistit:   Protagoras  Gorgias  Prodikos  Hippias 
Muita:   Ferekydes  Diogenes Apollonialainen
Edwin Flack

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Edwin Flack |  Edwin Flack |  Edwin Flack |  |
Maa:   Australia
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Ateena 1896 | 800 m |  |
|  Kultaa | Ateena 1896 | 1 500 m |  |
Miesten tennis
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Ateena 1896 | tennis nelinpeli |  |
Edwin Harold ”Teddy” Flack (5. marraskuuta 1873 Lontoo, Iso-Britannia – 10. tammikuuta 1935) oli australialainen urheilija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Englantilaissyntyinen Flack oli viisivuotias hänen perheensä muuttaessa Australiaan siirtolaisiksi. Koulusta valmistuttuaan hän työskenteli isänsä tilintarkastustoimistossa ja 21-vuotiaana hänet lähetettiin Lontooseen lisäopintoja varten. Kuultuaan olympialaisista hän päätti matkustaa Kreikkaan kilpailumatkalle, koska oli Australiassa asuessaan ollut innokas urheilija.
Ateenan olympialaisten Flack voitti kultaa 800 metrillä vaatimattomalla ajalla 2.11,0 ja 1 500 metrillä kukistaen loppukirissä ennakkosuosikki Arthur Blaken ajalla 4.33,2. Aikojen vaatimattomuus selittyy Ateenan olympiastadionin jyrkillä kaarteilla. 800 metrin alkuerissä Flackin juoksema aika 2.10,0 ja 1 500 metrin loppukilpailun voittoaika 4.33,2 olivat matkojen ensimmäiset olympiaennätykset.
Flack otti osaa myös maratonille, vaikka ei ollut koskaan kilpaillut 10 mailia (n. 16 km) pidemmällä matkalla. Suuren osaa matkasta hän oli toisena Ranskan Albin Lermusiauxin jäljessä. 32 kilometrin kohdalla ranskalainen keskeytti, jättäen Flackin johtoasemaan. Vain neljä kilometriä ennen maalia Flack yllättäen romahti. Hän oli niin sekavassa tilassa, että katsojan yrittäessä auttaa häntä Flack iski tämän maahan. Flackin juoksu hylättiin.
Flack otti osaa myös tennisturnaukseen. Kaksinpelissä hän karsiutui ensimmäisellä kierroksella. Nelinpelissä hänen parinaan oli hänen englantilainen ystävänsä George S. Robertson. He selvisivät suoraan semifinaaliin ilman ottelua ja hävisivät sen. Tämä kuitenkin riitti kolmanteen sijaan.
Myöhemmin Flack palasi Australiaan ja asui maatilalla Berwickissä, Victorian osavaltiossa, jossa hän piti friisiläiskarjaa.
Edwin Flackin mukaan nimetty puisto sijaitsee Berwickissä. Myös Melbournen lukion urheilukenttä on nimetty koulun entisen oppilaan kunniaksi.
Antiikin Messenia

Messenia ja muut antiikin ajan Peloponnesoksen maakunnat kartalla.
Messenia (m.kreik. Μεσσηνία, Messēnia, myös Μεσσήνη, Messēnē, Μεσσάα, Messaa, Μέσση, Messē, Μέση, Mesē, Μεσσηνὶς (γῆ), Messēnis (gē)) oli antiikin Kreikan maakunta, joka sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan lounaisosassa. Se käsitti suunnilleen nykyisen Messenian alueyksikön alueen.
Messenia kävi 700–600-luvuilla eaa. messenialaissotia Spartaa vastaan. Niiden jälkeen maakunta oli Spartan vallassa ja osa Lakoniaa. Messenialaiset saivat itsenäisyytensä takaisin vuoden 371 eaa. Leuktran taistelun jälkeen. Tämän jälkeen maakunnan keskuksena toimi Messenen kaupunki. Messenian asukkaasta eli messenialaisesta käytettiin etnonyymiä Messēnios (Μεσσήνιος).
Maantiede

Messenia käsitti Peloponnesoksen niemimaan lounaisosan. Sitä rajasivat idän puolella Lakonia, pohjoisessa Elis ja Arkadia, ja lännessä ja etelässä meri. Messenian erotti Lakoniasta Taygetos-vuori, josta vielä länsirinne kuului Lakoniaan, ja näiden kahden maakunnan välinen tarkka raja vaihteli eri aikoina. Messenian pohjoisrajan muodostivat vuorijonot, jotka toimivat vedenjakajina Neda-, Pamisos- ja Alfeios-joille. Etelässä Messenian rannikko oli Messenianlahden (ὁ Μεσσηνιακὸς κόλπος, ho Messēniakos kolpos) rantaa. Se tunnettiin myös Koronenlahtena ja Asinenlahtena sen länsirannikon Koronen ja Asinen kaupunkien mukaan. Messenian länsirannikko oli Joonianmeren tai Sisilianmeren rantaa. Antiikin Messenian pinta-alaksi on arvioitu noin 3 000 neliökilometriä.
Maantiede > Luonnonmaantiede

Luontonsa puolesta Messenia muistutti monin tavoin Lakoniaa. Pamisos-joki virtasi koko maakunnan halki pohjois-eteläsuunnassa samoin kuin Eurotas Lakoniassa, ja muodosti sen hedelmällisimmät ja eniten viljellyt tasangot. Nämä tasangot olivat kuitenkin paljon Lakonian tasankoja suurempia, ja muodostivat suuren osan koko maakunnasta. Myös Messenian länsirannikon vuoret olivat vähemmän karuja kuin Lakonian itärannikon vuoret, ja niillä oli paljon enemmän viljelykelpoista maata. Siksi Messenian viljavat tasangot asetetaan antiikin lähteissä usein Lakonian karua maaperää vastaan. Myös Messenian ilmastoa antiikin kirjailijat kiittävät leudoksi ja pehmeäksi Lakoniaan verrattuna.
Pamisoksen tasanko jakautui pohjoisempaan ja eteläisempään osaan. Tasankojen välissä oli vuoria, joista idänpuoleiset olivat Taygetoksen jatkeita. Lännen puolella sijaitsi puolestaan Ithome-vuori. Pohjoisempi osa tunnettiin Stenyklaroksen tai Stenykleroksen tasankona (τὸ Στενυκληρικὸν πεδίον, to Stenyklērikon pedion) Stenyklaroksen kaupungin mukaan. Se oli tasangoista pienempi ja hedelmällisyydeltään heikompi, ja kokonaan vuorten ympäröimä. Etelänpuoleinen tasanko Pamisoksen alajuoksulla avautui Messenianlahdelle. Se oli laajempi, ja tunnettiin hedelmällisyytensä vuoksi joskus nimellä Makaria (Μακαρία), ”Siunattu”. Pamisoksen lisäksi alueella oli useita muita jokia sekä vuodenaikaisvirtoja. Tähän osaan Euripides selvästikin viittasi sanoessaan, että Messenian maa oli niin hienoa ettei sitä voinut kuvata, ja että maa sai vettä lukemattomista virroista, ja siellä oli suuret määrät hedelmiä ja karjaa, eikä se ollut liian kuuma kesällä eikä liian kylmä talvella. Nykyisinkin alue on koko Peloponnesoksen parasta maanviljelysaluetta.
Messenian länsirannikolla Pyloksen kaupungin kohdalla sijaitsi Pyloksenlahti, jota suojasi Sfakterian saari. Se oli koko Peloponnesoksen paras satamapaikka.