stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nousiaisten kaularengas
Historia

Kaularenkaan löysi kesällä 1770 korpraali Jakob Ekebom ollessaan kaivamassa ojaa Nousiaisissa sijainneen sotilastoppansa peltoon. Samassa yhteydessä hän löysi myös muita rautakautisia esineitä, kuten kultaisen rannerenkaan, mutta niiden nykyinen olinpaikka ei ole selvillä, koska ainoastaan kaularengas lunastettiin kruunulle, jolle se silloisen muinaismuistolain mukaan kuului. Suomessa ei tuolloin vielä ollut museoita, vaan ainoastaan Turun akatemialla oli oma kokoelma. Muut esineet päätyivät kuitenkin todennäköisesti yksityishenkilöiden haltuun. Tukholmassa kaularengas oli aluksi Ruotsin kansallismuseon ja myöhemmin Historiallisen museon kokoelmissa, jonka perusnäyttelyssä se on ollut vuosikymmenien ajan.
Koru

210 grammaa painava kaularengas on yksi harvoista Suomesta löydetyistä rautakautisista kultaesineistä. Yksi samantyyppinen koru on löydetty myös Salon Uskelasta, mutta Tanskassa vastaavia on useampia. Kaularenkaan arvellaan päätyneen Suomeen turkiskaupan myötä. Sen alkuperäinen omistaja ei ole tiedossa, mutta koru on kuulunut arvovaltaiselle ja varakkaalle henkilölle.
Kaularengas on koristeltu kahdella käärmeen tai lohikäärmeen päällä. Koru on muutoin hyväkuntoinen, mutta se on katkennut yhdestä kohdasta niin, että toinen pääkoriste on irrallaan. Esine on todennäköisesti valmistettu Skandinaviassa, mutta siihen käytetyn kullan arvellaan olevan peräisin Rooman valtakunnasta, joka tuolloin ulottui nykyisen Saksan alueelle. Koristelussa on vaikutteita roomalaisesta kulttuurista. Eläinaiheiset kuviot taas viittaavat germaaniseen koristelutyyliin ja tekotapa skandinaaviseen perinteeseen.
Näyttelyt Suomessa

Suomen kansallismuseo on yrittänyt pitkään saada Nousiaisten kaularengasta näyttelyynsä ja se saatiin vihdoin lainaan viiden vuoden ajaksi syksyllä 2017. Edellisen kerran koru oli näytteillä Suomessa vuonna 1977 Kalevala Korun järjestämässä muinaiskorujen näyttelyssä Helsingin Osakepankin pääkonttorissa.
Aiheesta muualla

Riksantikvarieämbetetin kuvia Nousiaisten kaularenkaasta
Colonia Finlandesa

Arthur Thesleffin perustaman siirtokunnan jäsenten rakentamia rakennuksia Misionesissa Argentiinassa.
Colonia Finlandesa on vuonna 1906 Pohjois-Argentiinaan Misionesin maakunnan laaksoon perustettu suomalaisyhteisö. Perustajia oli 122, ja ryhmän johdossa ja hankkeen alkuunpanijana oli Arthur Thesleff. Siirtokunnassa asui enimmillään 1930-luvulla 500 henkeä.
Siirtokunnan alkuperäisenä tavoitteena oli kerätä sen asukkaille miljoonaomaisuus 20 vuodessa viljelemällä paikallista hedelmällistä maata. Yhteisö kesti ihanneyhteisönä pari vuotta perustamisensa jälkeen, mutta sittemmin siitä tuli tavallinen suomalaissiirtokunta. Siirtokunnan synnyn taustalla oli alkujaan Venäjän vallan aikainen Suomessa harjoitettu sortopolitiikka. Thesleff palasi Suomeen jo 1909, kun vaikeuksia alkoi kasaantua.
1920-luvulla Colonia Finlandesaan muutti toinen merkittävä siirtolaisten aalto. Osa uusista asukkaista oli maatyöläisiä, toisin kuin aiemmat siirtolaiset, jotka olivat olleet suurimmaksi osaksi kaupunkilaisia ja huonosti maanviljelyä tuntevia.
Kirjallisuutta

Katriina Ranne, Maa kuin veri, 2021
Sven Arne Flodell, Brasiliefararna, 2000
Olavi Lähteenmäki, Colonia Finlandesa, Uuden Suomen perustaminen Argentiinaan 1900-luvun alussa, 1989
Teuvo Peltoniemi, Kohti parempaa maailmaa, 1985
Enrique Tessieri, Kaukainen maani, Päätepysäkki Colonia Finlandesa, 1986
Aiheesta muualla

Colonia Finlandesa, Suomen suurlähetystö, Buenos Aires (Archive.org)
Suomalaisten utopiayhteisöjen historiaa
Ylen Elävä arkisto: Argentiinan aarniometsissä mureni jopa suomalainen sisu
Argentiinan suomalaisia, Suomen Kuvalehti, 16.02.1929, nro 7, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomalaiset Argentinassa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 09.11.1930, nro 45, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Etelä-Amerikka - pettymyksien luvattu siirtolaismaa, Aamulehti, 01.04.1934, nro 87, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Töyhtöhyyppä

| Töyhtöhyyppä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Hyypät Vanellus
Laji::  vanellus
Kaksiosainen nimi
 Vanellus vanellus  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Töyhtöhyyppä Wikispeciesissä   Töyhtöhyyppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Töyhtöhyyppä (Vanellus vanellus) on kurmitsojen heimoon kuuluva rantalintu, joka on tavallinen Euroopan lauhkeilla alueilla ja jota esiintyy pesimäaikana myös Aasian lauhkeissa osissa.
Levinneisyys

Töyhtöhyyppä on muuttolintu ja lajin koko esiintymisalueella esiintyy muuton aikana suuria parvia. Talvehtimisalueet ovat Pohjois-Afrikassa, Pohjois-Intiassa ja Kiinassa. Muutto tapahtuu päiväsaikaan. Suomalaiset hyypät talvehtivat Länsi- ja Lounais-Euroopassa. Keväällä se on varhaisimpia muuttolintuja ja saapuu jo maaliskuun alusta alkaen. Syysmuutto alkaa jo varhain kesäkuussa, jolloin pesimättömät ja pesinnässä epäonnistuneet linnut muuttavat pikku parvina lounaaseen. Syysmuutto päättyy vähitellen, ja viimeiset muuttajat tavataan lokakuussa.[lähde? ]
Vaeltaa harvoin Itä-Kanadaan tai Yhdysvaltojen koilisosiin.
Suomessa pesivä hyyppäkanta on voimakkaasti taantunut. Yhtenä syynä taantumiseen ovat entistä voimaperäisemmät kevätpeltojen muokkaukset, jolloin pesät tuhoutuvat, sekä tehokkaan salaojituksen takia suojattomiksi jääneet peltoaukeat. Myös maapetojen, kuten ketun ja supikoiran, runsastuminen on vähentänyt pesintöjen onnistumisia. Rantaniittyjen ja entisten laidunmaiden umpeenkasvu ruovikoiksi ja pajukoiksi on vähentänyt lajin suosimaa lyhytkortista ruohostomaata.[lähde? ]
Läntisimmät kannat, jotka pesivät alavilla alueilla, ovat kuitenkin yleensä paikkalintuja. Suomen pesimäkannaksi on arvioitu noin 70 000–120 000 paria.
Elinympäristö

Töyhtöhyyppä on kahlaaja, joka pesii avoimilla matalakasvuisilla alueilla (niityillä ja pelloilla), ja se myös suosii melko kosteita alueita (avosoita).
Lisääntyminen

Töyhtöhyyppä tekee pesän maahan ja munii 3–4 munaa. Haudonta kestää neljä viikkoa, sekä naaras että koiras hautovat. Pesäänsä ja poikasiaan laji puolustaa meluisasti ja hyökkäävästi suuriakin tunkeilijoita vastaan. Poikaset ovat pesäpakoisia ja oppivat lentämään noin kuukauden ikäisinä.[lähde? ]
Ravinto

Töyhtöhyypän ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä, nilviäisistä, madoista ja muista pienistä selkärangattomista.
Mustavalkoinen yleisväritys
Leveät, pyöreäkärkiset siivet
Päästä lähtee lajille nimen antava töyhtö
Naarailla ja nuorilla linnuilla on kapeammat siivet, mutta muuten ulkonäkö on samanlainen
Pituus 30 cm, paino 130–330 g, siipien kärkiväli 85 cm
Pitkä ja tasoltaan vaihteleva korkea naukuminen. Soidinlennossa hyyppä lentelee reviirinsä yllä ja tekee huikeita taitolentoesityksiä siivet humisten.
Suomen vanhin rengastettu töyhtöhyyppä on ollut 14 vuotta, neljä kuukautta viisi päivää vanha.lähde tarkemmin? Euroopan vanhin on ollut tanskalainen 23 vuoden ja seitsemän kuukauden ikäinen hyyppä. Hyyppiä on metsästetty voimaperäisesti ainakin Tanskassa ja Ranskassa.[lähde? ]
Suomen pesimäkanta käsitti noin 60 000 paria 1990-luvun lopulla. Euroopassa pesii vähintään miljoona paria töyhtöhyyppiä, joista Britteinsaarilla 190 000–240 000 paria.[lähde? ]
Kirjallisuutta

Hottola, Petri 1988: Vaalea töyhtöhyyppä Vanellus "vanilla". – Lintumies 3.1988 s. 128. LYL.
Koskimies, Pertti 1992: Hollannissa syödään hyypän munia! – Lintumies 5.1992 s. 223. LYL.
Vepsäläinen, K. 1968: The effect of the cold spring 1966 upon the Lapwing (Vanellus vanellus) in Finland. – Ornis Fennica 45:33-47.
Aiheesta muualla

Töyhtöhyyppä Lintukuva-verkkopalvelussa
Piirros töyhtöhyypästä.
Töyhtöhyyppä lennossa.
Nuorisoasiainneuvos

Nuorisoasiainneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 8 700 euroa tai 2 200 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 2006. Vuosien 1918–2013 aikana nuorisoasiainneuvoksen arvonimi on myönnetty viidelle henkilölle.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka | Lähteet |
|  1.  | 1.12.2006  | Taisto Kärkkäinen  | entinen toimistopäällikkö, sosionomi | Kerava |   |
|  2.  | 1.12.2006  | Olli Saarela | johtaja, hum. kand. | Helsinki |   |
|  3.  | 30.11.2007  | Mauri Pirilä | entinen nuorisotoimenjohtaja | Raahe |  |
|  4.  | 12.6.2009  | Pekka Häyhä | toiminnanjohtaja, nuorisosihteeri | Helsinki |  |
|  5.  | 2.12.2011  | Kimmo Aaltonen | kulttuuriasiainneuvos, voimistelunopettaja  | Helsinki |  |

|     | 10.3.2017  | Marja-Leena Vainio | nuorisotyön johtaja/työpajajohtaja, nuorisotyönohjaaja, MBA  | Kouvola |  |
RDS-2

RDS-2 (ven. РДС-2 - Reaktivnyi Dvigatel Spetsialnyi-2) on Neuvostoliiton kehittämä taktinen ydinase, joka oli yksinomaan lentokoneesta pudotettava. Vuonna 1951 käyttöön tullut ydinpommi voitiin pudottaa vain Tupolev Tu-4 "Bull" -tyypin raskaasta pommikoneesta. RDS-2:n räjähdysvoima oli 38,3 kilotonnia, halkaisija 1,25 metriä ja sen omamassa oli 3 200 kilogrammaa. Aseeseen oli laadittu useita muotoiluja sekä parannuksia, joten se poikkesi RDS-1:stä. Pommin sytytykseen kehiteltiin parempia turvajärjestelyjä. Pommityyppi oli ensimmäinen lajiaan tuotantomaassaan, eli se oli täysin Neuvostoliiton oman asekehittelyn tulosta. Koeräjäytys tehtiin 30 metriä korkeasta tornista ja se laukaistiin 24. syyskuuta 1951. Maatukikohdasta tehdyn laukaisun sijasta, tämä koeräjäytys tehtiin radiosignaalilla, kohteen yllä lentävästä lentokoneesta.
RDS-2:n pääkehittelijät olivat Juli Hariton sekä Igor Kurtshatov.  Tämä pommi erosi sitä seuranneesta RDS-3 Marija-pommista siten, että tämä käytti fissiilinä eli räjähtävänä ainesosana yksinomaan plutoniumia. Pommin kokoonpanoon liittyi ns. Kypärä-rakenne: eli levitoiva kaasupatja (Levitated Pit) - mikä sijoitettuna kahden eri fissiilin kerroksen välissä. RDS-3:n fissiili ainesosa koostui 25% plutoniumista sekä 75% korkearikasteisesta U-235:stä.
Käännös suomeksi
Nuijamaan pitäjänmuseo

| Nuijamaan pitäjänmuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Paikallismuseo, kotiseutumuseo 
Osoite:  Tassiantie 4, 54230 Nuijamaa  
Sijainti:  Nuijamaa 
Koordinaatit:  60°57′36″N, 28°32′20″E
 fiNuijamaan pitäjänmuseo 
  
Nuijamaan Pitäjänmuseo on Lappeenrannan Nuijamaalla sijaitseva paikallismuseo. Se sijaitsee Nuijamaan kirkon läheisyydessä Suomen ja Venäjän rajavyöhykkeen vieressä.
Museo on alun perin perustettu Nuijamaan kunnan aikana vuonna 1979.  Vuonna 2014 Nuijamaa Seura ry ja Nuijamaan VPK ry ostivat museorakennuksen Lappeenrannan kaupungilta Nuijamaa Seuran vastatessa edelleen museotoiminnasta.  Museota hallinnoi talkoovoimin Nuijamaa Seura.
Historiaa

Nuijamaan pitäjänmuseo on alun perin  Nuijamaan kunnan lainajyvästö, joka on rakennettu vuonna 1909 ollen Nuijamaan kunnan ensimmäinen rakennusprojekti.  Ensimmäinen ajatus lainajyvästön muuttamiseksi museoksi oli jo 1960-luvulta ja museo on avattu vuonna 1980 Nuijamaa päivän yhteydessä. Museo on ollut avaamisen jälkeen suosittu. Museon  evakkotaival-näyttelyä kävi vuonna 1982 katsomassa 3400 henkeä.
Nykyhetki

Vuonna 2014 Lappeenrannan kaupungin kaupatessa kiinteistöjään, Nuijamaa Seura ry ja Nuijamaan VPK ry ostivat museorakennuksen Lappeenrannan kaupungilta. Ensitöiksi museon katto uusittiin sekä Museovirastolta että Leader Länsi-Saimaalta saadun avustuksen turvin. Lisäksi Leader-rahoituksen avulla talkootöinä museorakennuksen yläkerrasta purettiin huonoon kuntoon mennyt Evakkotaival-näyttely ja tila muutettiin avoimeksi tilaksi, jossa kyläläisten on mahdollisuus kokoontua. Myös museon piha-aluetta siistittiin ja tehtiin toimivammaksi.  Vuonna 2016 Nuijamaa Seura ry sai Kotiseutuliitolta kunniamaininnan museon pelastamisprojektista, sillä ilman museon ostoa ja kunnostusta, museo olisi pysynyt suljettuna ja mennyt huonoon kuntoon.
Tällä hetkellä museo on auki kesäsunnuntaisin.
No Enemiesz

| ”No Enemiesz” Kiesza |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Sound of a Woman
 Julkaistu: 10. marraskuuta 2014
 Tuottaja(t): Rami Samir Afuni
 Tyylilaji: Deep house, eurodance
 Kesto: 03.18
 Levy-yhtiö: Lokal Legend
Kieszan muut singlet
| ”Giant in My Heart” 2014 | ”No Enemiesz” 2014 | ”Sound of a Woman” 2015 |
No Enemiesz on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Kieszan kappale Sound of a Woman -esikoisalbumiltaan. Kappaleen julkaisee Lokal Legend Records albumin kolmantena singlenä Britanniassa 10. marraskuuta 2014. Kiesza on sanoittanut "No Enemieszin" sen tuottajan Rami Samir Afunin kanssa. "No Enemiesz" on deep house / eurodance -kappale.
Ennen julkaisuaan kappale on saanut jo pääosin positiivisia vastaanottoja musiikkikriitikoilta, jotka kehuivat kappaleen euforista kertosäettä sekä 1990-lukulaista tuotantoa. Jotkut kehuivat kappaletta laulajan tähän mennessä parhaimmaksi ja vertasivat sitä Robynin ja Kleerupin vuonna 2007 julkaistuun kappaleeseen "With Every Heartbeat". Kiesza on esittänyt kappaleen esiintyessään Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Saksassa. Esityksen aikana hän tanssi Madonnan vuonna 1990 julkaistussa kappaleessa "Vogue" käytetyn tanssin kaltaisen vastineen.
Käännös suomeksi
Lindsey Graham

| Lindsey Graham |
| --- | --- |

Yhdysvaltain senaattori Etelä-Carolinasta
 2003-01-033. tammikuuta 2003– Yhdessä Tim Scottin kanssa  
Edeltäjä:  Strom Thurmond
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1955 (ikä 69) Central, Etelä-Carolina, Yhdysvallat
Ammatti:  poliitikko, lakimies
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Uskonto:  baptismi
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Yhdysvallat
Puolustushaara:  Yhdysvaltain ilmavoimat Etelä-Carolinan kansalliskaarti
Palvelusvuodet:  ilmavoimat: 1982–1988 (res. 1995–2015); kansalliskaarti: 1989–1995
Sotilasarvo:  Eversti
Aiheesta muualla
www.lindseygraham.com ja www.lgraham.senate.gov/public
Lindsey Olin Graham (s. 9. heinäkuuta 1955 Central, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, lakimies ja entinen sotilas.
Graham opiskeli oikeustieteitä Etelä-Carolinan yliopistossa, josta hän valmistui oikeustieteen maisteriksi (J.D.) vuonna 1981. Valmistumisensa jälkeen Graham palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa 1982–1988, Etelä-Carolinan kansalliskaartissa 1989–1995 ja ilmavoimien reservissä vuodesta 1995 vuoteen 2015.
Graham  toimi yhden kauden ajan Etelä-Carolinan osavaltionkongressin alahuoneessa ennen valintaansa Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen 1995, jossa hän työskenteli aina vuoteen 2003 saakka. Hänet valittiin Yhdysvaltain senaatin jäseneksi Etelä-Carolinasta vuonna 2002 ja hän aloitti virkakautensa seuraavan vuoden alussa. Hänet valittiin uudelleen senaattiin 2008, 2014 ja 2020
Graham pyrki vuoden 2016 presidentinvaaleissa republikaanien presidenttiehdokkaaksi, mutta hän vetäytyi kilpailusta jo aikaisessa vaiheessa. Vetäytymisensä jälkeen Graham tuki ensin Jeb Bushia ja tämän vetäydyttyä Ted Cruzia. Graham kritisoi esivaalien aikana ja vielä niiden jälkeenkin voimakkaasti Donald Trumpia, vaikka tämä valittiin republikaanisen puolueen presidenttiehdokaaksi.
Kunnianosoituksia

Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunta (Ukraina, 2023)
Mandalin kirkko

Mandalin kirkko
Mandalin kirkko on Norjassa Mandalin kaupungissa sijaitseva kirkkorakennus. Kirkko on otettu käyttöön vuonna 1819, mutta sen vihkiminen tapahtui vasta vuonna 1821. Vanha kirkko paloi vuonna 1810, kun kaupunki paloi.
Kirkko on rakennettu osittain puusta ja osittain tiilistä. Sen on suunnitellut arkkitehti Jørgen Gerhard Løser. Tyyliltään rakennus on empire-klassismia.
Ametisti

Ametistikiteitä Meksikosta (5×3 cm)
Ametisti on korukivenä käytetty violetti kvartsimuunnos. Sen nimi on peräisin muinaiskreikan sanoista ἀ a- ("ei") ja μέθυστος methustos ("myrkytys"), joka on viite uskomukseen, että se suojelee omistajaansa päihtymykseltä; muinaiset kreikkalaiset pitivät ametistia yllään ja tekivät siitä juoma-astioita.
Lapissa Luostolla Lampivaarassa sijaitsee ametistikaivos, jota pitää yllä Kaivosyhtiö Arctic Ametisti Oy . Suomen suurin yksittäinen ametistikide Pelkosenniemen Lampivaarasta läheltä Luostoa on löytynyt 1980-luvun lopulla. Suuri ametistikide on mitoiltaan 18 cm × 13 cm × 16 cm ja painoa sillä on noin 3,7 kg..
Tietoja

Väri: vaaleanvioletista tummanviolettiin
Transparenssi: läpinäkyvä, läpikuultava
Tiheys: 2,63–2,65selvennä
Kovuus: ppselvennä
Kemiallinen rakenne: SiO2 + (Al, Fe, Ca, Mg, Li, Na)
Kemiallinen rakenne

1900-luvulla ametistin värin katsottiin johtuvan siitä, että se sisältää mangaania. Koska sitä pystyy suuresti muuttamaan lämmöllä, jotkut asiantuntijat kuitenkin uskoivat värin johtuvan eloperäisistä lähteistä. Rautatiosyanaattia ehdotettiin ja rikin väitettiin löydettävän siitä. Uudempi tutkimus on osoittanut ametistin värin johtuvan rautaepäpuhtauksista.
Altistus lämmölle muuttaa ametistin keltaiseksi ja suuren osan keltaisesta kvartsista ja savukvartsista sanotaan olevan vain "palanutta ametistia"kenen mukaan?. Keinotekoisesti lämpökäsiteltyä ametistia yritetään usein myydä sitriininä.
Keinotekoisen ja luonnollisen ametistin kemialliset ja fyysiset ominaisuudet ovat niin samanlaisia, ettei niitä pysty erottamaan täydellisellä varmuudella ilman edistynyttä gemmologista koetta.
Sävy

Ametistin ensisijainen sävy on vaaleanpunaisen violetista tummaan violettiin. Toissijaisena sävynä siinä saattaa näkyä punaista tai sinistä tai molempia. Ihanteellisessa laadussa on suunnilleen 75–89 % violettia ja 15–20 % sinistä ja (valonlähteestä riippuen) punaista sävyä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lampivaaran ametistikaivoksen sivusto
Mindat: Amethyst (englanniksi)
Gemdat.org: Amethyst (englanniksi)
http://tampereenkivikerho.fi/images/Lehdet/mineralia_1_2013_nettijulkaisu.pdf (Arkistoitu – Internet Archive) Lampivaaran ametistiesiintymän löytyminen 1985
Ametistikiteitä
Hiottu ametisti
Charlotte Lilius

Eva Charlotte Edelhofer-Lilius (o.s. Lilius; s. 14. kesäkuuta 1899 Pietari) oli suomalainen ruotsin, saksan ja ranskan kielellä kirjoittanut kirjailija, lausujatar ja kääntäjä.
Charlotte Liliuksen vanhemmat olivat ratainsinööri Karl Albert Lilius (1869–1935) ja sveitsiläinen Leonore Charlotte Brack (s. 1872).
Lilius pääsi ylioppilaaksi 1917 ja suoritti ranskan, saksan ja englannin kielen kääntäjätutkinnon 1922. Hän kirjoitti matkakuvauksia, esseitä, novelleja, runoja ja arvosteluja sekä piti esitelmiä ja lausuntailtoja Suomessa, Virossa, Puolassa, Italiassa, Ranskassa, Sveitsissä ja Belgiassa. Lilius toimi myös Barnens Dagblad -lehden päätoimittajana.
Charlotte Lilius käänsi 1930-luvulla ranskan ja saksan kielelle Larin-Kyöstin teoksia, ja vuonna 1952 hän saksansi Mika Waltarin romaanin Sinuhe egyptiläinen.
Lilius avioitui vuonna 1944 sveitsiläisen maalarin Heinrich (Rico) Edelhoferin (1892–1987) kanssa, ja he asettuivat Luganoon. Charlotte Lilius oli pormestari Theodor Werner Liliuksen veljentytär.
Teoksia

Den hyrda fästmannen: Komedi i två akter. Svenska folkskolans vänner, Helsingfors 1930.
Suum cuique: Gedichte. H. Laakmann, Tartu 1930.
Ainsi chantaient nos âmes: Poèmes en prose. Avec préface de Maurice Gauchez et un portrait de l'auteur. La Renaissance d'Occident, Anvers 1931.
Indépendante. Préface de Marie Gevers. Les éditions de Belgique, Bruxelles 1934.
Eines bleibt uns noch: Roman. Huber & co. Aktiengesellschaft, Frauenfeld 1945.
Nur wer sich selbst aufgibt... Das Leben einer finnischen Frau: Roman. Verlag Friedrich Reinhard, Basel 1958.
...und den Menschen ein Wohlgefallen: Weihnachtsgeschichten. Verlag Friedrich Reinhard, Basel 1959.
Das gekreuzigte Dorf: Eine Erzählung aus dem Tessin. Verlag Friedrich Reinhard, Basel 1961.
Käännöksiä

Larin-Kyösti: Ad astra: Le rêve d'un peintre nocturne en six tableaux. Traduit du finnois par Charlotte Lilius. Éditions de La renaissance d'Occident, Bruxelles 1930.
Larin-Kyösti: Des Wanderers Sang und Sage. Übersetzung von Charlotte Lilius, Hedwig Anttila u.a. Akademische Buchhandlung, Helsinki 1931.
Larin-Kyösti: Les contrebandiers. Traduit du finncis par Charlotte Lilius. Les éditions de Belgique, Bruxelles 1934.
Tauno Karilas: Der Russfleck: Kriminalroman. Übersetzung aus dem Finnischen von Charlotte Lilius. Albert Müller Verlag, Zürich 1943.
Olavi Siippainen: Bis ans Ende. Übersetzung von Charlotte Lilius. Rascher Verlag, Zürich 1944.
Margit von Willebrand-Hollmerus: Über dem Nebel leuchtet die Sonne: Roman. Deutsche Übertragung von Charlotte Lilius. Falken-Verlag, Zürich 1944.
Sven Herman Kjellberg : Russland im Krieg 1920-1945. Aus dem Schwedischen übertragen von Charlotte Lilius. Europa Verlag, New York – Zürich 1945.
Sigurd Evensmo: Englandfahrer. Übersetzt von Charlotte Lilius. Büchergilde Gutenberg, Bern 1946.
Sven Edvin Salje: Der Menschen Reich: Roman. Büchergilde Gutenberg, Bern 1948.
August Strindberg: Strindberg-Brevier. Zusammengestellt und aus dem Schwedischen übertragen von Charlotte Lilius; mit einem Geleitwort von F. T. Csokor. Rascher Verlag, Zürich 1949.
Mika Waltari: Sinuhe, der Ägypter: Roman. Fünfzehn Bücher aus dem Leben des Arztes Sinuhe ungefähr 1390 bis 1335 vor Christi Geburt. Aus dem Finnischen übertragen von Charlotte Lilius. J. P. Toth – Linden-Verlag, Hamburg–Bern 1952. 26. painos Bastei Lübbe, Bergisch Gladbach 1991.
Gerhard Rasmussen: Der Hauptmann braucht keinen Urlaub: Roman. Zwingli Verlag, Zürich 1956.
Axel Hambraeus: Die grosse Freude: sechs Weihnachtsgeschichten. Aus dem Schwedischen übersetzt von Charlotte Lilius. Zwingli Verlag, Zürich 1957.
Aiheesta muualla

Charlotte Lilius : Matka Pilatukselle, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 09.11.1930, nro 45, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nikolaj Krag Christensen

| Nikolaj Krag |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1998 (ikä 26) Rødovre, Tanska
Kansalaisuus:   Tanska
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  Rungsted Seier Capital
Sarja:  Metal Ligaen
Pelinumero:  27
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  Rødovre Mighty Bulls (Tanska) Rögle BK (SHL) LeKi (Mestis)
NHL-varaus:  209. varaus, 2016 St. Louis Blues
Nikolaj Krag Christensen (s. 12. elokuuta 1998 Rødovre, Tanska) on tanskalainen jääkiekkoilija, joka pelaa 1. tammikuuta 2018 asti ulottuvalla sopimuksella kotimaansa Metal Ligaenin Rungsted Seier Capitalissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Krag Christensen käyttää pelipaidassaan sukunimestään useimmiten pelkästään osaa Krag.