stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen urheilu
Kilpaurheilu > Muut palloilulajit

Kori-, lento- ja käsipallo tuotiin Suomeen 1920-luvulla, jolloin aloitettiin myös Lauri Pihkalan kehittämän pesäpallon kilpailutoiminta. Miesten koripallomaajoukkue on pelannut olympialaisissa kotikisojen 1952 lisäksi vuonna 1964. MM-kilpailuissa maajoukkue pelasi ensi kerran vuonna 2014. EM-kilpailuissa Suomi on parhaimmillaan sijoittunut kuudenneksi vuonna 1967. Miesten lentopallomaajoukkue on sijoittunut parhaimmillaan MM-kilpailuissa yhdeksänneksi vuonna 2014 ja EM-kilpailuissa neljänneksi vuonna 2007.
Miesten koripallon SM-sarjaa (nykyinen Korisliiga) alettiin pelata vuonna 1939. Menestynein seura on helsinkiläinen Pantterit 14 mestaruudella, joista 13 on peräisin 1940- ja 1950-luvuilta. Myös seuraavaksi menestyneimmät seurat ovat pääkaupunkiseudulta. Pohjoisimmat miesten Suomen-mestaruuden voittaneet seurat ovat vasta 2010-luvulla mestaruuteen yltäneet Tampereen Pyrintö ja Joensuun Kataja. Pohjoisin naisten Suomen-mestaruuden voittanut seura on Äänekosken Huima. Miesten koripallomaajoukkue eteni ensimmäisen kerran MM-kilpailuihin 2014. EM-kilpailuissa se on pelannut 15 kertaa ollen parhaimmillaan kuudes. Naisten maajoukkue on edennyt parhaimmillaan EM-kilpailuissa 11.
Lentopallossa aloitettiin sekä miesten että naisten SM-sarja vuonna 1957, ja lajin oma liitto perustettiin vuonna 1959. Alkuvuosien jälkeen pisimpään miesten SM-sarjaa ovat hallinneet itäsuomalaiset seurat, seitsemän peräkkäistä mestaruutta vuosina 1975–1981 voittanut Pieksämäen NMKY ja kuusi peräkkäistä mestaruutta vuosina 1991–1996 ja yhteensä kahdeksan mestaruutta voittanut KuPS-Volley. 2000-luvulla mestaruus on mennyt neljä kertaa Rovaniemelle. Naisten Suomen-mestaruuden ovat yhdeksän kertaa voittaneet Vartiokylän Wartti / Käpylän Lentopalloilijat sekä Vaasan Vasama. 2000-luvun alkupuolella Vanajan Racing Club (entinen Hämeenlinnan Tarmo-Volley) voitti kahdeksan mestaruutta ja vuosina 2009–2015 LP Viesti Salo seitsemän peräkkäistä mestaruutta.
Käsipallon Suomen-mestaruudesta on pelattu vuodesta 1944. Laji on rajoittunut vahvasti Etelä-Suomeen; pohjoisin SM-sarjapaikkakunta on Tampere, jossa pelattiin pääsarjaa viimeksi 1950-luvulla. Miesten SM-sarjan menestynein seura on karjaalainen BK-46 ja naisten SM-sarjan Helsingin IFK.
Keilailua edistämään perustettiin Helsingin Bowlingliitto vuonna 1924, ja samana vuonna Helsinkiin valmistui Suomen ensimmäinen keilahalli. Suomalaiset voittivat ensimmäisen maailmanmestaruutensa vuonna 1926. Ensimmäisinä suomalaisina henkilökohtaisen maailmanmestaruuden voittivat Kalle Asukas vuonna 1958 ja Mika Koivuniemi vuonna 1991.
Sählystä kehittyneen salibandyn oma liitto perustettiin vuonna 1985, ja ensimmäinen SM-sarjakausi oli 1986–1987. Miesten pääsarja on salibandyliiga, jonka menestyinein seura on helsinkiläinen Viikingit 11 mestaruudella. Suomen miesten maajoukkue on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2008 ja 2010, ja naisten maajoukkue on pelannut mestariksi vuosina 1999 ja 2001. Kumpikin maajoukkue on Ruotsin jälkeen toiseksi menestynein maajoukkue MM-kilpailuissa.
Kilpaurheilu > Voimailulajit

Paini oli suomalaisten menestyslaji 1900-luvun alkupuolella. Lajin ensimmäinen seura oli vuonna 1891 perustettu Helsingin Atleettiklubi, ja SM-kilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1898. Verner Weckman voitti sarjansa Ateenan väliolympialaisissa 1906 ja saavutti Suomen ensimmäisen virallisen olympiavoiton kaksi vuotta myöhemmin Lontoossa. Kaikkiaan suomalaiset voittivat vuosina 1908–1936 painissa 20 olympiakultaa, joista kolmetoista kreikkalais-roomalaisessa painissa ja seitsemän vapaapainissa. Toisen maailmansodan jälkeiseltä ajalta Suomella on kuusi painikultaa, joista viisi kreikkalais-roomalaisesta painimuodosta. Viimeisin suomalainen miesten maailmanmestari on Marko Yli-Hannuksela vuodelta 1997, mutta Euroopan-mestaruuksia suomalaiset ovat voittaneet 2000-luvullakin, jolloin myös naispaini yleistyi, ja vuonna 2018 Petra Olli voitti ensimmäisenä suomalaisena naispainijana maailmanmestaruuden.
Nyrkkeilyn SM-kilpailut aloitettiin vuonna 1923. Suomalaisia olympiavoittajia ovat Sten Suvio vuodelta 1936 ja Pentti Hämäläinen vuodelta 1952. 1930-luvun kuuluisin suomalaisnyrkkeilijä oli kuitenkin Gunnar Bärlund, joka ammattilaisnyrkkeilyn raskaan sarjan arvolistalla pääsi maailmanmestari Joe Louisin toiseksi haastajaksi. Ensimmäisenä suomalaisena ammattilaisten maailmanmestaruudesta pääsi ottelemaan Olli Mäki, joka hävisi MM-ottelussa Davey Moorelle Helsingin olympiastadionilla elokuussa 1962. Mäki on ainoa suomalainen, joka on voittanut sekä amatöörien että ammattilaisten Euroopan-mestaruuden. Amatöörien MM-mitalin ovat saavuttaneet Tarmo Uusivirta 1978 ja 1982, Jyri Kjäll 1993 sekä Joni Turunen 1995 ja 2001. Naisten nyrkkeilyn suurin tähti on Eva Wahlström, joka vuonna 2015 voitti ensimmäisenä suomalaisena ammattinyrkkeilyn maailmanmestaruuden.
Painonnoston ensimmäiset SM-kilpailut käytiin vuonna 1904. Ensimmäinen suomalainen Euroopan-mestari oli Eino Mäkinen vuonna 1955 ja ensimmäinen maailmanennätysnostaja Jaakko Kailajärvi vuonna 1962. Kaarlo Kangasniemi on painonnoston ainoa suomalainen olympiavoittaja vuodelta 1968, ja seuraavana vuonna hänestä tuli lajin ensimmäinen suomalainen maailmanmestari.
Judossa Suomen ainoat MM-mitalit ovat Juha Salosen pronssi vuodelta 1981 ja Luukas Sahan pronssi vuodelta 2024. Karatessa ensimmäisenä suomalaisena maailmanmestaruuden voitti Jukka-Pekka Väyrynen vuonna 1982. Menestynein suomalaiskarateka on Sari Laine, joka voitti henkilökohtaisissa sarjoissa yhden maailmanmestaruutensa lisäksi seitsemän Euroopan-mestaruutta vuosina 1987–1996.
Kilpaurheilu > Muut kesälajit

Voimistelu saapui Suomeen 1800-luvun alkupuolella. Ensimmäinen voimisteluseura oli vuonna 1875 perustettu Helsingfors Turnförening, ja SM-kilpailuja on järjestetty vuodesta 1916. Ale Saarvala voitti rekillä olympiakultaa ensimmäisenä suomalaisvoimistelijana Berliinissä 1936. Vuonna 1948 Suomi oli Lontoon olympialaisten paras voimistelumaa, ja ainutlaatuisesti Paavo Aaltonen, Veikko Huhtanen ja Heikki Savolainen jakoivat keskenään hevoskilpailun voiton. Viimeisin suomalainen voimistelun olympiavoittaja on Roomassa 1960 hevosen voittanut Eugen Ekman. Viimeisin suomalainen maailmanmestari on rekkikilpailun vuonna 1997 voittanut Jani Tanskanen. Joukkuevoimistelussa viimeisin naisten maailmanmestaruus oli 2017 Tampereen Voimistelijoiden Minetit joukkueella. Sitä ennen maailmanmestaruus Suomeen tuli viimeksi 2015, kun Tampereen Voimistelijoiden Minetit toi mukanaan kultaa.
Ampumaurheilu sai alkunsa metsästyksen kautta. Suomen ensimmäisenä ampumaseurana perustettiin Suomen Metsästysyhdistys vuonna 1865, ja ensimmäiset SM-kilpailut käytiin vuonna 1907. Suomalaiset saavuttivat useita maailmanmestaruuksia vuodesta 1929 alkaen varsinkin kiväärilajeissa. Ensimmäiset suomalaiset olympiavoittajat olivat pistooliampujat Pentti Linnosvuo ja Väinö Markkanen vuosina 1956 ja 1964, ja heidän jälkeensä olympiakultaa on saavuttanut vain haulikkoampuja Satu Mäkelä-Nummela vuonna 2008.
Uintia alettiin harjoittaa urheiluna Suomessa 1870-luvulla, ja ensimmäisenä uimaseurana perustettiin Auran Uimaseura Turussa vuonna 1880. Suomen Uimaliitto perustettiin vuonna 1906, ja samana vuonna aloitettiin SM-kilpailut. Ensimmäinen uimahalli valmistui Helsinkiin vuonna 1928. Arvo Aaltonen saavutti rintauinnissa kaksi olympiapronssia vuonna 1920, ja 1990-luvulla Antti Kasvio saavutti pronssia vapaauinnissa ja Jani Sievinen hopeaa sekauinnissa. Kasvio ja Sievinen voittivat kultaa pitkän radan MM-kilpailuissa vuonna 1994, ja kolmas maailmanmestariksi yltänyt on Hanna-Maria Seppälä vuodelta 2003. Toivo Reingoldt oli ensimmäinen suomalainen Euroopan-mestari vuonna 1931, ja seuraavia saatiin odottaa 1990-luvulle saakka.
Melonnan ensimmäinen suomalainen maailmanmestari oli Maggie Kalka vuonna 1938. Ensimmäiset olympiamitalinsa suomalaiset saavuttivat vuonna 1948, ja Helsingin olympialaisissa 1952 Suomi oli paras melontamaa neljällä kultamitalilla, yhdellä hopealla ja yhdellä pronssilla. Tämän jälkeen olympiakultaan on yltänyt vain Mikko Kolehmainen Barcelonassa 1992. Soudussa Suomi saavutti ensimmäiset olympiamitalinsa vuosina 1952–1960 kahden ja neljän miehen veneillä. Pertti Karppinen voitti yksiköissä kolme olympiakultaa vuosina 1976–1984 ja on myös lajin ainoa suomalainen maailmanmestari vuosilta 1979 ja 1985.
Suomalaiset urheilulajit

Pesäpallon kehitti Tahko Pihkala. Pihkala kehitti myös soikkopallon eli salamapallon, mutta siitä ei tullut suosittua.
Sauvakävely on kehitetty Suomessa. Sen toi yleiseen tietoisuuteen muiden muassa Leena Jääskeläinen, historian ensimmäinen dokumentoitu sauvakävelijä.
Kopa eli konnapallo tai annespallo on Suomen vankiloissa 1960–70-lukujen taitteessa kehittynyt pallopeli. Voittajajoukkue-televisiosarjaa varten kehitettiin pallopeli leet. Kas-pinin väitetään olevan suomalainen kamppailulaji. Dobo on koiran ja ohjaajan yhteinen liikuntalaji.
Sellaiset suomalaiset urheilulajit kuten suopotkupallo, eukonkanto, sääskentappo, keppihevostelu, saunominen, kännykänheitto, marjanpoiminta ja ilmakitaransoitto herättävät kummastusta ulkomailla. Suomessa on kilpailtu myös suutelussa, lannanluonnissa, vessapaperirullan purkamisessa, patjalaskussa, pöytärummutuksessa, murteella puhumisessa ja pieremisessä.
Urheilijoiden tuki > Taloudellinen tuki

Urheilu-uran alkuvaiheessa urheilija tai hänen perheensä maksaa käytännössä kaiken urheilemiseen tarvittavan itse. Uran edetessä seura saattaa maksaa osan harjoittelukuluista. Lajiliitto tukee maajoukkueryhmien leirikuluja. Suomen Olympiakomitea tukee kymmeniä huippu-urheilijoita. Opetus- ja kulttuuriministeriö jakaa veikkausvoittovaroista urheilija-apurahoja sellaisille urheilijoille, joilla arvellaan olevan mahdollisuuksia kansainväliseen menestykseen. Tällaista valmennus- ja harjoitteluapurahaa voi saada enimmillään 20 000 euroa.
Jotta nuoret urheilijat voivat yhdistää lukio-opiskelun ja huipulle tähtäävän urheiluvalmennuksen, Suomeen on perustettu 12 urheilulukiota. Varusmiespalveluksen voi suorittaa Puolustusvoimien Urheilukoulussa, jonka tehtävänä on antaa motivoituneille ja lahjakkaille urheilijoille mahdollisuus toteuttaa sotilaskoulutuksen ohessa systemaattista valmentautumista.
Sponsorointiyhteistyössä yritys rahoittaa urheilijan, joukkueen tai urheilutapahtuman kuluja osana markkinointiviestintäänsä. Urheilun sponsorointi Suomessa väheni vuosina 2010–2013. Vuoden 2013 jälkeen se on lisääntynyt uudelleen. Sponsoroiduin laji on jääkiekko, jota tuettiin vuonna 2014 45 miljoonalla eurolla, mikä on kolmannes urheilun sponsoreilta saamasta 128 miljoonaan euron tuesta.
Urheilu-uran jälkeen urheilijalle voidaan myöntää valtion ylimääräinen urheilijaeläke tunnustukseksi hänen olympiakisoissa saamastaan kultamitalista tai merkittävästä kansainvälisestä urheilu-urasta.
Urheilijoiden tuki > Valmennus

Valmentajan tehtävänä on auttaa urheilijaa saavuttamaan henkilökohtainen parhaansa. Valmennusprosessiin kuuluu suunnittelu, harjoituksen toteutus, harjoittelun johtaminen sekä kehityksen seuranta ja palautteen antaminen. Periaatteessa valemntajat toimivat enemmän kilpaurheilun piirissä, mutta monissa lajeissa myös lasten harrastusliikunnan ohjaajia kutsutaan valmentajiksi. Suomessa valmennus- ja ohjaustoiminta on enimmäkseen vapaaehtoistoimintaa, vaikka ammattimaisuus on kasvussa. Ammattilaisia on noin 1 000–2 000, kun vapaaehtoisia toimii valmentajina ja ohjaajina noin 173 000.
Urheiluvalmentaminen on joillekin ammatti, johon voi opiskella monia eri koulutuspolkuja pitkin. Liikunnanohjausta voi opiskella ammattikorkeakoulussa tai peruskoulupohjalta (ammattinimikkeenä silloin liikuntaneuvoja). Jyväskylän yliopistosta valmistuu Liikuntatieteiden maistereita. Valmentajan ammattitutkinto ja erikoisammattitutkinto ovat ammatillisia näyttötutkintoja. Näyttötutkinto voi perustua työkokemukseen, mutta sen pohjaksi voi käydä myös lajiliittojen järjestämiä kursseja.
Suomalaisen valmennuksen huippuosaamista edustavat kuusi huippu-urheilun valmennuskeskusta, jotka toimivat yhdessä Olympiakomitean kanssa.
Suomessa järjestettyjä urheilutapahtumia

Suomessa järjestetään säännöllisesti urheilun arvokisoja ja suomalaiset urheilujärjestöt hakevat joka vuosi useita arvokisoja järjestettäväkseen. Vuosina 2000–2005 Suomessa järjestettiin olympialajeissa yli 100 kansainvälistä arvokisaa.
Merkittävin Suomessa järjestetty urheilutapahtuma on vuoden 1952 Helsingin olympialaiset. Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut on järjestetty vuosina 1983 ja 2005. Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut on järjestetty Helsingissä kolmesti 1971, 1994 ja 2012.
Jääkiekon miesten MM-kilpailut Suomessa on pidetty 1965, 1974, 1982, 1991, 1997, 2003 ja vuosina 2012 ja 2013 jaetusti Ruotsin kanssa. Naisten MM-kilpailut on järjestetty Suomessa 1992, 1999, 2009 ja 2019. Jalkapallon naisten EM-kilpailut on pidetty Suomessa 2009.
Kuntourheilu

Vuosina 2009–2010 tehdyn tutkimuksen mukaan suomalaisista lapsista ja nuorista 92 prosenttia harrastaa jonkinlaista liikuntaa. Urheiluseurojen toiminnassa on mukana 424 000 lasta ja nuorta eli 43 prosenttia Suomen 3–18-vuotiaista. Yleisin tapa harrastaa liikuntaa on kuitenkin seuratoiminnan ulkopuolella lasten ja nuorten omissa kaveriporukoissa. Harrastuspaikasta riippumatta suosituin urheilulaji on jalkapallo.
Aikuisista 55 prosenttia sanoi vuonna 2009–2010 tehdyssä tutkimuksessa harrastavansa liikuntaa vähintään neljä kertaa viikossa. Liikkuvien osuus on kasvanut kymmenen vuoden aikana, ja liikuntamuodoista eniten on yleistynyt kävelylenkkeily. Kun otetaan huomioon liikunnan kesto ja rasittavuus, voidaan määritellä että aikuisista kaksi kolmasosaa liikkuu terveyssuosituksiin nähden riittävästi. Tärkeimpiä liikuntapaikkoja olivat kevyen liikenteen väylät, ulkoilureitit ja kuntosalit.
Lajit, joita harrastaa yli puoli miljoonaa 19–65-vuotiasta, ovat kävelylenkkeily, pyöräily, kuntosaliharjoittelu, hiihto, juoksulenkkeily ja voimistelu.
Suomessa on 9 000 aktiivista urheiluseuraa. Jääkiekossa jäsenseuroja on 438, joukkueita kolmisen tuhatta, lisenssipelaajia yli 66 000 ja aktiivisia harrastajia noin 194 000. Suomen palloliitossa on tuhat jäsenseuraa, joissa on yhteensä 113 000 rekisteröityä pelaajaa. Salibandyliitolla on noin 850 jäsenseuraa, 2200 joukkuetta ja 45 000 lisenssipelaajaa. Muita suosittuja seuroissa harrastettavia lajeja ovat lentopallo ja golf.
Kuntourheilu > Massatapahtumia

Vuodesta 1974 alkaen järjestettyyn Finlandia-hiihtoon osallistui yli 5 000 hiihtäjää vuonna 2014. Vuonna 1984 se oli noin 13 000 kilpailijalla maailman suurin massahiihtotapahtuma, mikä kirjattiin Guinnessin Suureen Ennätystenkirjaan.
Pitkän matkan juoksutapahtumiin osallistuu suuria väkimääriä. Vuosittain järjestetään kymmenkunta maratonia, joissa on yli tuhat osallistujaa. Suurin niistä on Helsinki City Run yli 12 000 juoksijalla (2013). Naisten Kymppi on juostu vuodesta 1982, ja enimmillään siihen on osallistunut 32 000 naista vuonna 1990.
Sulkavan Suursoudut on järjestetty vuodesta 1968. Nykyisin nelipäiväiseen tapahtumaan osallistuu vuosittain yli 10 000 soutajaa, ja järjestäjien mukaan kyseessä on maailman suurin soututapahtuma. Partalansaaren ympäri kiertävän reitin pituus on 60 tai 70 kilometriä.
Penkkiurheilu

Vuosina 2005–2006 tehdyn kansallisen liikuntatutkimuksen mukaan 75 prosenttia Suomen aikuisväestöstä pitää suomalaisten urheilijoiden kansainvälistä menestystä tärkeänä.
Kiinnostavimmat urheilulajit suomalaisten mielestä ovat 2006–2015 tehtyjen haastattelututkimusten mukaan jääkiekko, yleisurheilu ja hiihto. Kärkikolmikkoa seuraavat lajit ovat vaihdelleet suomalaisten menestyksen mukaan siten, että mäkihypyn suosio on laskenut ja ampumahiihdon suosio kasvanut. Myös Formula 1 -kilpa-autoilu on ollut monena vuonna kärjen tuntumassa.
Suomessa katsotaan urheilua televisiosta enemmän kuin muissa Pohjoismaissa, sillä suurimmat urheilukisat nähdään pääsääntöisesti maksuttomilla kanavilla. Vuonna 2014 kymmenen katsotuimman ohjelman joukossa jopa puolet oli urheilun arvokisalähetyksiä.
2000-luvulla katsojaluvut paikan päällä ovat laskeneet.
Suomen suurin urheilukatsomo on noin 40 000 katsojaa vetävä Olympiastadion Helsingissä. Yli 10 000 paikan katsomoita on myös Tampereella, Turussa, Porissa ja Sonera Stadium Helsingissä.
Suomen suurimmat hyppyrimäet ovat Rukalla ja Lahdessa.
Urheilutoimittajain Liitto on valinnut Vuoden urheilijan vuodesta 1947 lähtien.
Historiaa > Urheilun alkuvuodet Suomessa

1800-luvulla Suomeen levisi Keski-Euroopasta ruumiinkulttuuria, terveyttä ja liikuntaa edistävä elämäntapa. Vähitellen urheilu alkoi spontaanisti järjestäytyä. Ensimmäinen suomalainen urheiluseura, Segelföreningen i Björneborg, perustettiin Porissa vuonna 1856. Kilpaurheilun katsotaan kuitenkin Suomessa alkaneen raviurheilusta, kun Valtionajot perustettiin vuonna 1865. Myös valmennusohjeet, ennätystilastot, urheilulääketiede, kansainväliset kilpailukontaktit sekä sanomalehtien urheilukirjoitukset saivat alkunsa hevoskilpailuista, joista ne levisivät muuhun urheiluun.
Kilpaurheilu alkoi yleistyä 1800-luvun loppupuolella. Ensimmäiset yleiset hiihtokilpailut järjestettiin Tyrnävällä 23. maaliskuuta 1879. Ulkomailla suomalaiset kilpailivat ensimmäisen kerran 1892 Tukholmassa, missä suomalaiset hiihtäjät Juho Ritolan johdolla ottivat kolmoisvoiton 30 kilometrin matkalla. 1800-luvun lopussa Suomessa oli 341 urheiluseuraa tai alajaostoa, joissa harrastettiin yli kahtakymmentä urheilumuotoa. Suosituimmat urheilumuodot olivat ammunta, purjehdus, luistelu, voimistelu ja hiihto.
Vuonna 1898 luisteltiin Helsingissä Euroopan mestaruudesta, ja Euroopan mestaruuden vei myöhemmin arkkitehtina tunnettu suomalainen Gustaf Estlander. Suomen urheilun ensimmäinen maailmanmestari oli myös pikaluistelija, kun Fredrik Wathén voitti maailmanmestaruuden Tukholmassa 1901.
Läpimurtonsa suomalainen huippu-urheilu teki Tukholman olympialaisissa 1912, jolloin kestävyysjuoksija Hannes Kolehmainen voitti kolme kultaa ja hopean. Hänen sanottiin ”juosseen Suomen maailmankartalle”.
Historiaa > Järjestöjä ja keskusjärjestöjä

Suomen Valtakunnan Urheiluliitto SVUL toimi vuosina 1906–1994 suurimpana suomalaisen urheilun ja liikunnan kattojärjestönä. Siitä kehittyi noin 1,2 miljoonan henkilöjäsenen ja 4 300 jäsenseuran järjestö. Vuoden 1918 Suomen sisällissodan yhteydessä SVUL erotti kaikki ne seurat, joilla oli liian läheiset yhteydet punakaarteihin. Erotetut seurat perustivat Suomen Työväen Urheiluliiton. Työväen Urheiluliitosta eronneet tai erotetut seurat perustivat puolestaan vuonna 1959 Työväen Urheilusseurojen Keskusliiton (TUK). TUK yhdistyi takaisin TUL:iin vuonna 1979, sen jäsenseurat liittyivät joko SVUL:iin tai TUL:iin.
1990-luvun alussa SVUL lakkautettiin ja perustettiin suomalaisten liikuntajärjestöjen katto- ja palvelujärjestö Suomen Liikunta ja Urheilu. TUL:in keskusjärjestöasema loppui ja TUL:n kilpaurheilu liittyi lajiliittoihin. SLU:n toimintaa jatkamaan perustettiin vuoden 2012 Valtakunnallinen liikunta- ja urheiluorganisaatio Valo. TUL jatkoi toimintaansa sen ulkopuolella, ja suurimmat palloilu- ja joukkuelajien liitot jättäytyivät Valon ulkopuolelle. Valo sulautui Olympiakomiteaan vuonna 2017.
Kirjallisuutta

Teronen, Arto & Vuolle, Jouko: Kiveen hakatut. Urheilusankaruuden jäljillä. Helsinki: Kirjapaja, 2009. ISBN 978-951-607-980-9.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Urheiluliitto ry.
Suomen Olympiakomitea.
UrheiluSuomi.com - Maajoukkueiden uutisia.
| n k Suomalainen kulttuuri |
| --- | --- |
Yhteiskunta:  Historia  Kielet  Suomalaiset  Uskonto 
Taide ja kirjallisuus:  Arkkitehtuuri  Kirjallisuus Sarjakuva  Runous  Kuvanveisto  Muoti  Musiikki  Taide  Tanssi  Teatteri 
Muut:  Juhlapäivät  Kansanperinne  Keittiö  Media Elokuva  Internet  Radio  Sanomalehdet  Televisio  Mytologia  Urheilu 
Symbolit:  Eepos  Henkilöitymä  Kansallislaulu  Kansallispäivä  Kansallispyhäkkö  Lippu  Soitin  Vaakuna 
| n k  Artikkelit Suomesta |
| --- | --- |
Historia:  Suomen asutushistoria  Suomen esihistoria  Ruotsin vallan aika Suomessa  Suomen suuriruhtinaskunta  Itsenäisen Suomen historia  Suomen sotahistoria 
Maantiede:  Geologia  Ilmasto  Joet  Järvet  Kansallispuistot  Kaupungit  Kaupunkialueet Helsinki  Tampere  Turku  Oulu  Jyväskylä  Kunnat  Linnut  Luonto  Luonnonsuojelualueet  Läänit  Maakunnat Ahvenanmaa  Metsät  Nisäkkäät  Saaret  Taajamat  Ääripisteet 
Hallinto:  Asevoimat NATO  Eduskunta  Hallinnolliset alueet  Ihmisoikeudet  Korruptio  Laki  Oikeusjärjestelmä  Perustuslaki  Poliisi  Politiikka  Presidentti  Puolueet  Pääministeri  Ulkopolitiikka  Vaalit  Valtioneuvosto  Valtion talousarvio 
Talous:  Eläkejärjestelmä  Energia  Liikenne  Maatalous  Matkailu  Meriteollisuus  Metsätalous  Keskuspankki  Pörssi  Teollisuus  Tiede  Tulopolitiikka  Valtionyhtiöt  Verotus  Viestimet  Yrittäjyys 
Yhteiskunta:  Hyvinvointi  Ihmiskauppa  Ilmastonmuutos  Kielet Suomi  Ruotsi  Pohjoissaame  Inarinsaame  Koltansaame  Karjala  Koulutus  Naiset  Prostituutio  Rikollisuus  Sensuuri  Siirtolaisuus  Suomalaiset  Terveydenhoito  Uskonto  Väestö 
Kulttuuri:  Arkkitehtuuri  Elokuva  Itsenäisyyspäivä  Juhlapäivät  Kansallislaulu  Kansanperinne  Kansallissymbolit  Keittiö  Kirjallisuus Kalevala  Lippu  Maailmanperintökohteet  Musiikki  Mytologia  Sauna  Taide  Urheilu  Valokuvaus  Vaakuna 
Paavo Nurmi, 12 olympiamitalia.
Tiina Lillak, MM-kultaa 1983.
Tero Pitkämäki juhlimassa keihään MM-kultaa Osakassa 2007.
Mika Häkkinen Yhdysvaltain Grand Prix’ssa vuonna 2000.
Formula 1 -autoilija Kimi Räikkönen.
Hannu Aravirta valmentamassa Pelicans-jääkiekkojoukkuetta.
Paavo Nurmi sytyttää olympiatulen 1952.
Sauvakävelyä.
Valmentaja Jukka Jalonen Heikki Paasosen haastateltavana jääkiekon maailmanmestaruusjuhlissa Helsingissä 2011.
Suurvalta

Suurvalta on valtio, jolla on ennen kaikkea sotilaallisen voimansa ansiosta ratkaisevan tärkeä asema kansainvälisessä politiikassa.
Sotilaallinen voima perustuu vahvaan talousasemaan, joka mahdollistaa suurvalta-armeijan ylläpidon kauppa- ja ulkopolitiikan painostusvälineenä. Suurvaltiollisuus voi olla myös alueellista, jolloin yksi valtio voi vaikuttaa ympäristöönsä, vaikka maailmanlaajuisesti se ei olisikaan merkittävää.
Kylmän sodan aikana, jolloin maailma oli käytännössä jakautunut Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton etupiireihin, näistä kahdesta käytettiin myös termiä supervalta, jolla tarkoitettiin mahtavimpia, globaalisti vaikuttavia suurvaltoja.
Kirjallisuutta

Kennedy, Paul: The Rise and Fall of the Great Powers: Economic Change and Military Conflict From 1500 to 2000, 1987.