stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gleb Panfilov

Gleb Panfilov vuonna 2010 kädessään Kinotavr-festivaalin palkinto.
Gleb Anatoljevitš Panfilov (ven. Глеб Анато́льевич Панфи́лов, 21. toukokuuta 1934 Magnitogorsk – elokuu 2023) oli venäläinen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Gleb Panfilovin isä oli sanomalehdentoimittaja ja äiti ekonomisti. Panfilov valmistui Uralin polyteknisestä instituutista ja työskenteli Sverdlovskissa tehtaalla, tutkimuslaitoksessa ja komsomolin kaupunkikomiteassa. 1950-luvun lopussa hän perusti Sverdlovskiin elokuvaharrastajien studion ja teki sen jälkeen dokumentti- ja lyhytelokuvia paikallistelevisioon. Vuosina 1960–1963 Panfilov opiskeli Neuvostoliiton elokuvakoulun VGIK:in kuvaajalinjalla ja valmistui ohjaajaksi vuonna 1966. Hän työskenteli aluksi Lenfilm-elokuvastudiolla ja vuodesta 1976 Mosfilmillä.
Panfilovin ensimmäinen näytelmäelokuva oli Venäjän kansalaissodasta kertova Tulessa ei voi kahlata (V ogne broda net, 1968). Esikoiselokuva ja sitä seurannut Alku (Natšalo, 1970) toivat Panfiloville mainetta yhtenä aikansa kiinnostavimmista neuvosto-ohjaajista. Ne tekivät tunnetuksi myös hänen vaimonsa Inna Tšurikovan, joka näytteli pääosia ohjaajan myöhemmissäkin elokuvissa. Neuvostoyhteiskuntaa kriittisesti kuvaava Pyydän puheenvuoroa (Prošu slova, 1976) sai Karlovy Varyn elokuvajuhlien palkinnon, mutta seuraava elokuva Teema (Tema, 1979) joutui hyllytetyksi ja pääsi levitykseen vasta perestroikan aikana. Panfilov sai siitä 1987 Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun.
1980-luvulla Panfilov keskittyi yhä suurisuuntaisempiin kirjallisuusfilmatisointeihin. Valentina (1981) perustuu Aleksandr Vampilovin näytelmään Viime kesänä Tšulimskissa. Maksim Gorkin näytelmään Vassa Železnova perustuva Vassa (1983) sai Moskovan elokuvajuhlien pääpalkinnon. Niitä seurasi Gorkin Äiti-romaanin filmatisointi Mat (1990), joka sai Cannesissa tuomariston palkinnon. Huomiota herättivät myös Panfilovin teatteriohjaukset: Shakespearen Hamlet (1986) ja juutalaisten maastamuuttoa käsittelevä Aleksandr Galinin Sorry (1992).
Panfilovin myöhempiin töihin kuuluu Venäjän viimeisen keisariperheen kohtalosta kertova Romanovy – ventsenosnaja semja (2000), jota hän valmisteli yli kymmenen vuoden ajan. Vuonna 2006 sai ensi-iltansa Aleksandr Solženitsynin romaaniin Ensimmäinen piiri perustuva kymmenosainen televisiosarja, jossa kertojaäänenä on Solženitsyn itse. Yle Teema esitti sen alkukesästä 2010.
Perhe-elämä

Panfilov ja Inna Tšurikova avioituivat Alku-elokuvan kuvausten aikana ja elivät yhdessä yli puoli vuosisataa. Tšurikova kuoli 14. tammikuuta 2023 Moskovassa pitkän sairauden jälkeen.
Kuolema

Panfilov sai maaliskuussa 2023 aivoinfarktin. Hän kuoli elokuussa 2023.
Ohjaustyöt

Tulessa ei voi kahlata (V ogne broda net, 1968)
Alku (Natšalo, 1970)
Pyydän puheenvuoroa (Prošu slova, 1976)
Teema (Tema, 1979)
Valentina (1981)
Vassa (1983)
Mat (”Äiti”, 1990)
Romanovy. Ventsenosnaja semja (”Romanovien keisariperhe”, 2000)
Ensimmäinen piiri (V kruge pervom, 2006)
Hranit vetšno (”Säilytettävä ikuisesti”, 2007)
Bez viny vinovatyje (”Syyttöminä syytetyt”, 2008)
Aiheesta muualla

Gleb Panfilovin virallinen sivusto (venäjäksi), (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Pappilan kotikirkko

| Pappilan kotikirkko |
| --- | --- |
 Kirkossa järjestetään usein kastetilaisuuksia ja muita perhejuhlia.
Seurakunta:  Helsingin ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1905
Suunnittelija:  Sebastian Gripenberg
Tyylisuunta:  venäläinen uusbarokki
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kotikirkoon kupoli Liisankadulta.
Pappilan kotikirkko on Helsingin ortodoksisen seurakunnan pappilassa Liisankadulla sijaitseva kotikirkko. Pappila rakennettiin vuosina 1904–1905 lähelle Pyhän Kolminaisuuden kirkkoa, ja sen suunnittelusta vastasi Sebastian Gripenberg. Nelikerroksisessa rakennuksessa on ylimpänä kirkko, josta näkyy ulospäin sipulikupoli ja risti. Pyhän apostoli Jaakobin ja suurmarttyyri Katariinan muistolle pyhitetty kirkko vihittiin käyttöön 1906.
Kirkossa on pietarilaisen taiteilija Aleksander Emeljanovitš Petrovin vuonna 1905 maalaamista 19 ikonista muodostuva ikonostaasi sekä erillinen kenraalikuvernööri Bobrikoffin suojeluspyhimyksenä käyttämä Pyhän Nikolaoksen ikoni.
Kari Palonen

Kari Ilmari Palonen (s. 1947) on Jyväskylän yliopiston valtio-opin emeritusprofessori ja politiikan tutkija. Hän on opettanut Jyväskylän yliopistossa vuodesta 1978 ja toimi professorina vuosina 1993–2015.
Vuosina 1998–2003 sekä 2008–2012 Palonen toimi akatemiaprofessorina. Hän johti Jyväskylän yliopistossa Poliittinen ajattelu ja käsitemuutokset -yksikköä (2006–2011), joka oli yksi Suomen Akatemian tutkimuksen huippuyksiköistä. Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2005.
Tutkimus

Palonen on yksi kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia valtio-opin tutkijoita. Erityisen suosittu hän on Saksassa, jonka poliittinen historia on toiminut virikkeenä Palosen ajattelulle. Monet Palosen teoksista ovat ilmestyneet myös saksaksi.
Palonen on tutkinut erityisesti politiikan käsitettä käsitehistoriallisesta näkökulmasta. Hänen työnsä lähtökohta on Max Weberin politiikka-analyyseissa ja poliitikko-jaotteluissa. Kieli, sanat ja käsitteet ovat hänelle samaan aikaan sekä työkalu että tutkimuksen kohde. Paljolti hänen ansiostaan Jyväskylän politiikan tutkimuksen koulukunta on suuntautunut filosofisesti ja semanttisesti.
Palonen näkee politiikan kentän olennaisesti puoluepolitiikkaa ja hallintoa laajempana alueena ja on kirjoittanut niin nimeämisen, ajan kuin jalkapallonkin poliittisuudesta. Politiikan käsitteen Palonen on jakanut neljään erilaiseen, toisiinsa liittyvään merkitysulottuvuuteen: policy (toimintaohjelma jonkin poliittisen tavoitteen toteuttamiseksi), polity (poliittinen yhteisö), politikointi (politiikan tekeminen), politisointi (asian tekeminen poliittiseksi).
Henkilö

Tieteellisen tutkimuksen lisäksi Palonen tunnetaan värikkäistä, anarkistisesti sävyttyneistä mielipiteistään. Hänellä on ollut pitkään käytössä niin kutsuttu neljän A:n sääntö: ei armeijaa, avioliittoa, alkoholia tai autoa. Näiden asioiden lisäksi Palonen välttää muun muassa lentokoneella lentämistä. Lentämisen sijaan Palonen harrastaa junamatkailua, jossa voi yhdistää tieteellisen työn, Eurooppaan tutustumisen ja eri maiden aktikvariaattien tutkailun.
Palonen on asunut ja tehnyt tutkimustyötä Suomen lisäksi muun muassa Saksassa, Ranskassa, Britanniassa ja Ruotsissa.
Teoksia

Kriittinen rationalismi kerettiläisyyden näkökulmasta.  Jyväskylä:  Gummerus, 1974.  ISBN 951-20-0773-8
Aatetutkimus aatekritiikkinä: Erään tutkimusohjelman muodostaminen, kilpailukykyisyyden testaaminen ja soveltuvuus empiiriseen aatetutkimukseen.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Politiikan tutkimuksia 15)  Helsinki:  Gaudeamus, 1975.  ISBN 951-662-139-2
Aatevirtauksia Suomessa Snellmanista nykyaikaan.  Helsinki:  Opintotoiminnan keskusliitto, 1975.  ISBN 951-9195-04-1
Mitä politiikka on? Luonnos politiikan tutkimuksen perusteiksi.  (Jyväskylän yliopisto. Valtio-opin laitos, julkaisuja 36)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1979.  ISBN 951-678-172-1
Yliopisto poliittisena yhteisönä: Puheenvuoroja yksilöllisen sivistyksen ja joukkotoiminnan suhteista politiikan muotoina.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1981.  ISBN 951-9113-06-1
Politik als "chamäleonartiger" Begriff (Helsinki: Helsingin yliopisto, 1985)
Politik als Handlungsbegriff (Helsinki: Societas Scientiarum Fennica, 1985)
Sanansaivartelua: Politiikasta teksteissä ja teksteistä politiikassa: Ohjelmapuheenvuoroja, polemiikkeja, sormiharjoituksia, minitutkimuksia ja sartrologiaa.  (Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunnan julkaisusarja 25)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta, 1988.  ISBN 951-9113-24-X
Tekstistä politiikkaan: Johdatusta tulkintataitoon.  Tampere:  Vastapaino, 1988.  ISBN 951-9066-30-6
Die Thematisierung der Politik als Phänomen (Helsinki: Societas Scientiarum Fennica, 1989)
Politik als Vereitelung: Die Politikkonzeption in J.P. Sartres "Critique de la Raison Dialectique" (Münster: Westfälisches Dampfboot, 1992)
Kootut retoriikat: Esimerkkejä politiikan luennasta.  (SoPhi 11)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1997.  ISBN 951-34-0929-5
Das "Webersche Moment": zur Kontingenz des Politischen (Opladen: Westdeutscher Verlag, 1998)
Eine Lobrede für Politiker: Ein Kommentar zu Max Weber's "Politik als Beruf" (Opladen: Leske+Budrich, 2002)
Quentin Skinner: History, Politics, Rhetoric (Cambridge: Polity Press, 2003)
Die Entzauberung der Begriffe: Das Umschreiben der politischen Begriffe bei Quentin Skinner und Reinhart Koselleck (Münster: LIT Verlag 2004)
The Struggle with Time: A Conceptual History of 'Politics' as an Activity (Münster: LIT Verlag 2006)
The Politics of Limited Times: The Rhetoric of Temporal Judgment in Parliamentary Democracies (Baden-Baden: Nomos, 2008)
Teoksia > Toimittajana

Palonen, Kari & Summa, Hilkka (toim.): Pelkkää retoriikkaa: Tutkimuksen ja politiikan retoriikat.  (2. painos 1998)  Tampere:  Vastapaino, 1996.  ISBN 951-768-000-7
Lindroos, Kia & Palonen, Kari (toim.): Politiikan aikakirja: Ajan politiikan ja politiikan ajan teoretisointia.  Tampere:  Vastapaino, 2000.  ISBN 951-768-070-8
Hänninen, Sakari & Palonen, Kari (toim.): Lue poliittisesti: Profiileja politiikan tutkimukseen.  (SoPhi 81)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto: Minervao, 2004.  ISBN 952-5478-17-3
Palonen, Kari & Pulkkinen, Tuija & Rosales, José Maria (eds.), The Ashgate Research Companion to the Politics of Democratization in Europe: Concepts and Histories (Farnham: Ashgate, 2008)
Aiheesta muualla

Politiikkaradio: Kastike, jossa tulet syödyksi (Arkistoitu – Internet Archive) Yle Areena. 14.5.2012.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Pandjehin kriisi

Pandjehin kriisi oli Venäjän ja Britannian välinen diplomaattinen kriisi, joka syttyi, kun venäläiset valtasivat 31. maaliskuuta 1885 brittien suojelemalle Afganistanille kuuluneen Pandjehin keitaan nykyisessä Turkmenistanissa. Sota vältettiin kuitenkin lopulta diplomaattisin keinoin.
Tausta

Pandjeh (nyk. Serhetabat) oli pieni keidas ja asutuskeskus, joka sijaitsi puolimatkassa Mervistä Heratiin. Venäläiset olivat vallanneet Mervin helmikuussa 1884 turkmeeneilta. Valtauksen jälkeen he kohdistivat katseensa Pandjehiin, joka sekä brittien että afgaanien mielestä kuului Afganistaniin. Venäläiset katsoivat alueen siirtyneen heille Mervin valloituksen yhteydessä. Britit olivat puolestaan luvanneet Afganistanin emiirille Abdur Rahmanille auttaa häntä, jos venäläiset hyökkäisivät maahan. Talvella 1884-1885 brittien tiedustelu sai tietoja, joiden mukaan venäläisten valtaukset Turkmenistanissa olivat vain valmisteluja suuremmalle hyökkäykselle Afganistaniin. Maat olivat perustaneet keskinäisen rajakomission sopimaan Venäjän ja Afganistanin rajoista, mutta venäläisten suunnitelmana oli vielä neuvottelujen aikana edetä mahdollisimman pitkälle etelään kohti Afganistania. Rajakomission brittiläinen edustaja kenraali Peter Lumsden ilmoitti Lontooseen venäläisten yrittävän todennäköisesti vallata Pandjehin keväällä 1885 lumien sulettua. Tällä välin emiiri Abdur Rahman oli brittien painostuksesta vahvistanut Pandjehia 500 miehellä. Venäläisten paikallinen komentaja Aleksandr Komarov suuttui uutisesta ja vaati Pandjehin afgaanikomentajaa vetäytymään heti. Komentaja kieltäytyi, jolloin Komarov kehotti Lumsdenia pyytämään afgaaneja vetäytymään, mutta tämäkin kieltäytyi.
Pandjehin valtaus > Taistelun valmistelut

Venäläisiä komentanut kenraali Aleksandr Komarov.
Afganistanin emiiri Abdur Rahman.
Kun afgaanit olivat kieltäytyneet vetäytymästä, Komarov alkoi suunnitella Pandjehin sotilaallista valtausta. Tällä välin venäläiset diplomaatit olivat kuitenkin luvanneet briteille, etteivät venäläiset hyökkäisi Pandjehia vastaan. kuningatar Viktoria oli sodan estämiseksi jopa vedonnut sähkeellä keisari Aleksanteri III:een. Tapahtumien vuoksi Komarov voisi oikeuttaa hyökkäyksensä vain, jos afgaanit nähtäisiin aloitteen tekijöinä. Tätä tarkoitusta varten Komarovin avuksi tuli Mervin valtauksen aiempi suorittaja majuri Alikhanov. Hän tiesi afgaanien olevan ylpeitä ja yritti provosoida heidän komentajaansa kirjeellä, jossa hän syytti tätä muun muassa pelkuruudesta. Lumsden sai kuitenkin afgaanit hillitsemään itsensä toteamalla, että britit eivät voisi auttaa heitä tulevassa taistelussa. Venäläiset siirsivät kuitenkin koko ajan asemiaan lähemmäksi Pandjehia, ja 25. maaliskuuta he olivat vain runsaan kilometrin päässä. Tällöin provokaatioiden epäonnistuttua Komarov esitti puolustajille uhkavaatimuksen, jossa hän vaati afgaaneja perääntymään viiden päivän kuluessa. Afgaanit eivät suostuneet, ja Lumsden siirsi tällä välillä leirinsä Pandjehin ulkopuolelle. Taistelut alkoivat 31. maaliskuuta.
Pandjehin valtaus > Taistelu

Taistelun alussa afgaanien joukot koostuivat 3 099 sotilaasta, joihin kuului 416 kabulilaista ja 867 heratilaista ratsumiestä, neljä tykkiä käsittänyt muulien vetämä tykkipatteri ja neljän tykin kenttätykistöpatteri. Venäläisten joukot koostuivat 3 300 jalkaväen sotilaasta, 272 ratsuväen sotilaasta ja 11 tykistä. Komarov määräsi uhkavaatimuksensa kuluttua joukkonsa etenemään. Heidän oli määrä pidättäytyä ampumasta, kunnes afgaanit tulittaisivat ensin. Venäläisten mukaan afgaanit avasivatkin tulen ensin haavoittaen erään kasakan hevosta, mutta Lumsdenin lähdettyä tiedossa on vain heidän kertomuksensa tapahtumista. Venäläiset avasivat puolestaan tulen afgaanien ratsuväkeä vastaan, joka pakeni tulituksen tieltä. Afgaanien jalkaväki teki kuitenkin ankarampaa vastarintaa. Taistelussa mukana olleen Alikhanovin mukaan kaksi afgaanikomppaniaa kuoli kokonaan venäläisten vallatessa heidän asemansa. Lopulta jalkaväkikin pakeni ja taistelutantereelle jäi 800 kuollutta afgaania. Moni hukkui heidän paetessaan joen yli. Venäläiset menettivät vain 40 kuollutta ja haavoittunutta.
Kriisi

Uutinen Pandjehin valtauksesta saapui viikkoa myöhemmin Lontooseen, missä se aiheutti vihaa ja epäuskoa venäläisten toimintaa kohtaan. Monet uskoivat maiden välisen sotaa nyt väistämättömäksi. Royal Navy asetettiin hälytysvalmiuteen, ja britit tekivät suunnitelmia Port Hamiltonin valtauksesta Koreassa, jotta Kaukoidässä voitaisiin toimia Vladivostokia ja muita venäläisten tukikohtia vastaan. Samalla harkittiin myös venäläisiä vastaan hyökkäämistä Kaukasiassa mahdollisesti Ottomaanien tuella. Brittien tuodessa uutisen emiiri Rahmanille hän vähätteli tapahtumia sanoen, että parin sadan tai parin tuhannen miehen menetys ei merkitse mitään. Hän ei halunnut maansa joutuvan kahden suurvallan sotatantereeksi. Tällä välin sanomalehdet vaativat Britanniassa, että venäläisille annettaisiin opetus. Vastaavasti Venäjällä vaadittiin myös Heratin valtaamista. Sapelienkalistelusta huolimatta Britanniaa tai Venäjää ei kumpaakaan lopulta kuitenkaan kiinnostanut ryhtyä sotaan Pandjehin takia, ja osapuolten välillä päästiin diplomaattiseen ratkaisuun. Venäläiset suostuivat vetäytymään Pandjehista ja sopimaan rajakiistat neuvotteluissa. Sovittiin, että venäläiset pitäisivät Pandjehin, mutta Afganistan sai puolestaan haltuunsa Zulfikarin solan. Maiden raja virallistettiin vuonna 1887.
Vang Pao

| Vang Pao |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: joulukuu 1929 Nong Het, Laos
Kuollut: 6. tammikuuta 2011 Clovisissa Kalifornia, Yhdysvallat
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Ranska  Laos
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota Indokiinan sota Laosin sisällissota
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Vang Pao (joulukuu 1929 – 6. tammikuuta 2011) oli laosilainen kenraali. Hänet tunnettiin etenkin hmong-joukkojen komentajana Laosin sisällissodan aikana. CIA:n tukemat hmongit ottivat yhteen Pathet Laon ja Pohjois-Vietnamin joukkojen kanssa, kunnes kommunistit nousivat valtaan Laosissa vuonna 1975. Vang Pao muutti Yhdysvaltoihin, jossa häntä pidettiin yhtenä hmong-yhteisön johtohahmona. Vuonna 2007 nostettujen, mutta myöhemmin hylättyjen syytteiden mukaan hän olisi valmistellut vallankaappausta Laosissa.
Panssarimonnit

| Panssarimonnit |
| --- | --- |
 Kuparimonninen (Corydoras aeneus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Panssarimonnit Callichthyidae  Bonaparte, 1838
Alaheimot
 Aitopanssarimonnit Callichthyinae  Monniset Corydoradinae 
Katso myös
   Panssarimonnit Wikispeciesissä   Panssarimonnit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Panssarimonnit (Callichthyidae) on monnikalojen (Siluriformes) lahkoon kuuluva kalaheimo.
Alaheimot ja suvut

Panssarimonnit jaetaan kahteen alaheimoon:
Aitopanssarimonnit Callichthyinae
Callichthys
Ritarimonnit Dianema
Rantamonnit Hoplosternum
Lepthoplosternum
Haarniskamonnit Megalechis
Monniset Corydoradinae:
Sukuryhmä (tribus) Aspidoradini
Soukkamonniset Aspidoras
Scleromystax
Sukuryhmä (tribus) Corydoradini
Monniset Corydoras
Aiemmin omana sukunaan olleet vihermonniset (Brochis) on yhdistetty Corydoras-sukuun.
Aiheesta muualla

Family Callichthyidae (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.).  (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1045611  Wikispecies: Callichthyidae  ADW: Callichthyidae  BioLib: 15744  BOLD: 1291  CoL: 7K8  EoL: 5109  GBIF: 8975  iNaturalist: 83936  IRMNG: 113343  ITIS: 164279  NCBI: 31012  Open Tree of Life: 609240  Paleobiology Database: 83789  Plazi: A31587C7-FFFA-124A-36BD-F93CFC50B252  uBio: 4780735  WoRMS: 154622
Paparazzi

Valokuvaaja vaanii julkimoa.
Paparazzi on valokuvaaja, joka ottaa kuvia kuuluisista henkilöistä sekä heidän julkisessa että yksityisessä elämässään. Nimitystä käytetään usein kielteisessä mielessä. Paparazzit ovat yleensä freelancer-kuvaajia, jotka myyvät ottamiaan kuvia lehdille. Erityisesti keltainen lehdistö saattaa maksaa yksittäisistä kuvista huomattavan suuria palkkioita.
Paparazzi-ilmiö syntyi 1950-luvun lopun Roomassa, kun populaarilehdistö kyllästyi aseteltuihin ja siloteltuihin julkisuuden henkilöiden muotokuviin. Kuvajournalismiin haluttiin piristysruisketta vaatimalla kuvaajilta aitoja ja yllätyksellisiä tilannekuvia. Kuvaajien taktiikaksi muodostui saada kuuluisuuksista hätkähdyttäviä kuvia vaikka provosoimalla heitä.
Paparazzi saa kohteeltaan löylytyksen.
Monet julkisuuden henkilöt pitävät paparazzivalokuvaajien kohteeksi joutumista vastenmielisenä, mutta jotkut tosielämän tilanteelta vaikuttavat paparazzimaiset valokuvat on lavastettu yhteistyössä kuvan kohteen kanssa. Tällöin kuvaaja ja kuvattava jakavat kuvista saamansa palkkion, joka voi olla miljoonaluokkaa. Kuvat saattavat sisältää mainontaa tai tuotesijoittelua: henkilö kuvataan uutuuspuhelin kädessä, asioimassa tietyssä liikkeessä tai syömässä tiettyä ruokaa, ja kun kuvat sitten leviävät mediassa, saa yritys huomiota tuotteelleen ja maksaa tähdelle palkkion. Julkisuuden henkilöt palkkaavat paparazzeja myös kontrolloidakseen imagoaan.
Sana paparazzi on monikkomuoto italian kielen sanasta paparazzo, ”isä raketti”. Ohjaaja Federico Fellini alkoi elokuvansa Ihana elämä kuvauksissa kutsua tällä nimellä erästä kuvaajaa, joka odotti kiihkeästi lapsensa syntymää ja ryntäsi aina välillä kuvauksista pois. Kuvausten mittaan sanalla alettiin kutsua myös elokuvassa esiintyvää lehtikuvaajahahmoa.
Suomessa paparazzi-kuvia julkaistaan varsin vähän, johtuen paljolti vahvasta yksityisyyden suojasta, joka määrittää kotirauhan piirissä olevien alueiden kuvaamisen rikoslaissa rangaistavaksi salakatseluksi. Paparazzikuvia ovat julkaisseet esimerkiksi Seiska- ja Hymy-lehdet.
Vuonna 2021 Suomessa toimii yksi ammattimainen paparazzivalokuvaaja, Panu Hörkkö, joka työskentelee Seiskalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paparazzi Wikimedia Commonsissa
Pappilanautio

| Pappilanautio Но́вая Пу́стошь, Novaja Pustoš |
| --- | --- |
 Pappilanautio
 Koordinaatit: 59°53′13″N, 30°42′50″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Seuloskoin piiri
Kunta:  Rosmittala
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2011):  110
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pappilanautio (myös Autio, ven. Но́вая Пу́стошь, Novaja Pustoš) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä neljä kilometriä Rosmittalasta kaakkoon. Kylässä on 110 asukasta (vuonna 2011).
Kylä mainitaan vuoden 1792 kartassa. Sen asukkaat olivat etupäässä Kelton luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Pappilanautiossa asui 125 savakkoa ja 50 suomalaista. 1860-luvulle saakka kylän talonpojat olivat tilanomistajan maaorjia. 1800–1900-lukujen vaihteessa se kuului Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin. Vuonna 1902 kylään avattiin suomenkielinen koulu.
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Pappilanautiossa asui 273 inkerinsuomalaista ja 10 venäläistä. Vuosina 1926–1931 se oli Mähnälän suomalaisen kyläneuvoston keskus. Vuonna 1931 Mähnälän ja Manuskalan kyläneuvostot yhdistettiin Pappilanaution suomalaiseksi kyläneuvostoksi, johon kuuluivat myös Rosmittalan, Pitkämäen, Mähnälän, Hännikäisen, Riisikkalan, Juoksulan, Pienen-Manuskalan, Suuren-Manuskalan, Kankurinmäen, Haapojan ja Mustapään kylät. Leningradin esikaupunkipiiriin kuuluneella kyläneuvostoalueella oli vuonna 1933 yhteensä 2 800 asukasta. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942.
Pappilanautio sijaitsee Pietarin ja Murmanskin välisen M18-valtatien eteläpuolella. Sen kautta kulkee Tuprovaan johtava maantie. Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Siellä toimii rehutehdas.
Papurokka

Papurokka on perinteinen härkäpavusta valmistettu keitto. Karjalan eteläosissa papurokka oli aikoinaan myös juhlaruokaa, jota tarjoamalla ilmoitettiin pitojen, kuten häiden tai hautajaisten, päättymisestä. Papurokkaan käytetään härkäpapuja, sianlihaa, sipulia, ohrasuurimoita, suolaa ja pippuria. Papurokkaa keitetään makusyistä yleensä vain maatiaishärkäpavusta. Papurokka on yksi Savitaipaleen perinneruoista.
Papukaijavahakas

| Papukaijavahakas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Hygrophoraceae
Suku::  Nuljuvahakkaat Gliophorus
Laji::  psittacinus
Kaksiosainen nimi
 Gliophorus psittacinus  (Schaeff.) Herink 
Katso myös
   Papukaijavahakas Wikispeciesissä   Papukaijavahakas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Papukaijavahakas (Gliophorus psittacinus, syn. Hygrocybe psittacina) on kellomainen tai laakea hyvin limainen vahakaslaji. Sen heltat ovat tummanvihreät tai undulaatinvihreät. Reunoilta lakki on kellertävä tai oranssi. Heltat ovat vihertävät ja vanhemmiten keltaiset. Malto on vihertävää, haurasta ja vetisenpehmeää. Se kasvaa laitumilla, ruohikoissa, lehtimetsissä jne. Se kasvaa koko Suomessa melko harvinaisena.
Palsamipihta

| Palsamipihta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Havupuut Pinophytina
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Pihdat Abies
Laji::  balsamea
Kaksiosainen nimi
 Abies balsamea  (L.) P. Mill. 

Katso myös
   Palsamipihta Wikispeciesissä   Palsamipihta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Palsamipihta (Abies balsamea) on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon ja pihtojen sukuun kuuluva havupuu.