stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alfred von Tirpitz
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alfred von Tirpitz Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Alfred von Tirpitz Time-lehden kannessa 1924
Mokšan kieli

| Mokša |
| --- | --- |
Oma nimi:  мокшень (mokšəń) мокшень кяль (mokšəń käĺ)
Muu nimi:  mokšamordva
Tiedot
Alue:  Mordva
Virallinen kieli:  Mordva
Puhujia:  250 000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  uralilaiset kielet
Kieliryhmä:  suomalais-ugrilaiset kielet suomalais-volgalaiset kielet volgalaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  mdf
ISO 639-3:  mdf
 Ohje 
Mokša on kieli, joka kuuluu uralilaisten kielten volgalaiseen haaraan. Mokšan lähin sukukieli on ersä, ja ne kuuluvat mordvalaisiin kieliin. Aikaisemmin näitä kieliä pidettiin mordvan murteina, mutta ne ovat keskenään niin erilaisia, että ne on luontevaa luokitella omiksi kielikseen. kuitenkin on paljon yhteisiä rakennepiirteitä ja joiden puhujat ymmärtävät toisiaan jossain määrin. Ersä ja mokša jakautuvat edelleen useiksi murteiksi. Mokšaa puhuvat mokšalaiset.
Venäjällä mokšan ilmoitti vuoden 2010 väestönlaskennassa äidinkielekseen 2 025 ihmistä. Puhujamäärän on arveltu olevan kuitenkin huomattavasti suurempi, jopa 150 000.
Mordvalaiskielten erkanemisen ovat aiheuttaneet erilliset asuinalueet ja sitä kautta eri naapurikielten vaikutus. Mokšat asuvat lännempänä kuin ersät. Mokšassa on voimakkaampi turkkilaiskielten vaikutus kuin ersässä. Ersä taas on ollut voimakkaan venäläisen vaikutuksen alla jo 1400-luvulta lähtien, kun taas mokšat vasta 1600-luvulta saakka.
Monien muiden Volga-Kaman alueella puhuttavien kielten tavoin myös ersän ja mokšan kirjakielet ovat saaneet alkunsa 1700-luvulla tehdyn lähetystyön myötä.
Ensimmäinen mokšankielinen kirja oli katekismus, ja se on julkaistu vuonna 1861. Myös muu varhainen mordvankielinen kirjallisuus on lähinnä kirkon ja koulun tarpeisiin laadittua.
Vaikka varhaisin kirjallisuus ilmeistyi erikseen ersäksi ja mokšaksi, 1920-luvulla yritettiin vielä luoda yhtä yhteistä mordvan kirjakieltä, mutta lopulta ersän ja mokšan kieliä alettiin kehittää erillisinä. Molempia kirjakieliä on alusta asti kirjoitettu kyrillisellä kirjaimistolla.
Kielioppi > Kirjaimet

Mokšaa kirjoitetaan kyrillisin kirjaimin.
|  | Kirjain | Äänne |
| --- | --- | --- |
|  | А а | [a] |
|  | Б б | [b] |
|  | В в | [v] |
|  | Г г | [g] |
|  | Д д | [d] |
|  | Е е | [je] |
|  | Ё ё | [jo] |
|  | Ж ж | [ʒ] |
|  | З з | [z] |
|  | И и | [i] |
|  | Й й | [j] |
|  | К к | [k] |
|  | Л л | [l] |
|  | М м | [m] |
|  | Н н | [n] |
|  | О о | [o] |
|  | П п | [p] |
|  | Р р | [r] |
|  | С с | [s] |
|  | Т т | [t] |
|  | У у | [u] |
|  | Ф ф | [f] |
|  | Х х | [h] |
|  | Ц ц | [ts] |
|  | Ч ч | [ʧ] |
|  | Ш ш | [ʃ] |
|  | Щ щ | [ʃʧ] |
|  | Ъ ъ | kova merkki |
|  | Ы ы | [ï] |
|  | Ь ь | pehmeä merkki |
|  | Э э | [e] |
|  | Ю ю | [ju] |
|  | Я я | [ja], [jä] |
Kirjallisuus

Herrala, Eeva, Aleksandr Feoktistov: Mokšalais-suomalainen sanakirja. Turku, 1998, ISBN 951-29-1244-9 (nidottu), ISBN 951-29-1245-7 (sidottu).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mokšan kielen e-sanakirja
Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Maaseurakunta

Maaseurakunta (lyhenne msrk., ruots. landsförsamling) on nimitys, jota Suomessa on käytetty kaupunkien tai kauppaloiden kanssa samannimisten maalaiskuntien evankelis-luterilaisten seurakuntien nimen jälkiosana. Samannimisen kaupungin tai kauppalan seurakunnan nimi oli tällöin kaupunkiseurakunta- tai kauppalaseurakunta-loppuinen. Kaupunki-, kauppala- ja maaseurakunta – toisin kuin kaupunki, kauppala ja maalaiskunta – eivät olleet hallinnollisia käsitteitä, vaan pelkkiä selvyyden vuoksi käytettyjä nimityksiä. Kauppalaseurakunta-niminen seurakunta oli ainoastaan Loimaalla ja Pieksämäellä, koska niissä kauppalaksi ei erotettu maalaiskunnan kirkonkylää, vaan asemakylä. Viimeinen maaseurakunta-sanaa nimessään käyttänyt seurakunta, Mikkelin maaseurakunta, jonka alue vastasi entistä Mikkelin maalaiskuntaa, liittyi osaksi Mikkelin tuomiokirkkoseurakuntaa vuoden 2013 alussa.
Maaseurakunta-sanaa nimessään käyttäneen seurakunnan kirkko, virastot ja hautausmaa ovat voineet sijaita kaupungissa samoin kuin maalaiskunta-sanaa nimessään käyttäneiden kuntien kunnalliset virastot. Esimerkiksi Jyväskylän maaseurakunnan kirkko oli Taulumäen kirkko Taulumäessä Jyväskylän kaupungin alueella (tosin ennen vuonna 1941 tehtyä alueliitosta maalaiskunnan puolella rajaa) ja Jyväskylän maaseurakunnan hautausmaakin sijaitsi Jyväskylän kaupungissa. Samoin Mikkelin maaseurakunnan kirkko oli Mikkelin keskustassa.
Osassa maalaiskunta-nimisistä kunnista ei ollut maaseurakunta-nimistä seurakuntaa, vaan kirkkoon kuuluvat kuntalaiset kuuluivat samaan seurakuntaan kuin maalaiskunnan kanssa samannimisen kaupungin tai kauppalan kirkkoon kuuluvat asukkaat. Kajaanissa taas toimi sekä kaupungin että maalaiskunnan alueella seurakunta nimeltä Kajaanin kaupunki- ja maaseurakunta.
Maaseurakunta-sanaa nimessään käyttäneitä seurakuntia

Nimitystä maaseurakunta on käytetty ainakin seuraavien kuntien alueella toimineissa seurakunnissa:
Heinolan maalaiskunta (Heinolan maaseurakunta)
Hämeenlinnan maalaiskunta (Hämeenlinnan maaseurakunta)
Iisalmen maalaiskunta (Iisalmen maaseurakunta)
Jyväskylän maalaiskunta (Jyväskylän maaseurakunta)
Kristiinankaupungin maalaiskunta (Kristiinankaupungin maaseurakunta)
Kuopion maalaiskunta (Kuopion maaseurakunta)
Mikkelin maalaiskunta (Mikkelin maaseurakunta)
Oulun maalaiskunta (Oulun maaseurakunta)
Pieksämäen maalaiskunta (Pieksämäen maaseurakunta)
Porin maalaiskunta (Porin maaseurakunta)
Porvoon maalaiskunta (Porvoon maaseurakunta)
Rauman maalaiskunta (Rauman maaseurakunta)
Sortavalan maalaiskunta (Sortavalan maaseurakunta)
Tammisaaren maalaiskunta (Tammisaaren maaseurakunta)
Uudenkaupungin maalaiskunta (Uudenkaupungin maaseurakunta)
Viipurin maalaiskunta (Viipurin maaseurakunta)
Lisäksi Loimaan kunnan evankelis-luterilainen seurakunta oli nimeltään Kanta-Loimaan seurakunta.
Jyrki Laukkanen

Valmet L-70 Vinka eli Miltrainer-harjoituskone.
Laukkanen Gloster Gauntletin GT-400 ohjaimissa lentonäytöksessä Turussa 2019.
Jyrki Olavi Laukkanen (s. 1942) on eläkkeelle siirtynyt Suomen ilmavoimien koelentäjä ja erikoisupseeri.
Laukkanen on harrastanut ilmailua 1950-luvun jälkipuolelta lähtien. Ensimmäisen yksinlentonsa hän teki 15-vuotiaana Harakka-liitokoneella. Laukkanen työskenteli ilmavoimien koelentäjänä yhteensä yli 30 vuotta vuosina 1970–2002. Hän on lentänyt yli 150 eri lentokonetyyppiä yhteensä yli 9 000 tuntia.
Ura

Tultuaan ylioppilaaksi Laukkanen haki ilmavoimien ohjaajakurssille, muttei näkönsä vuoksi päässyt. Seuraavaksi, 1960-luvun puolivälissä Laukkanen pyrki ja pääsi opiskelemaan lentokoneenrakentamista Teknillisessä korkeakoulussa, valmistuen lentokoneinsinööriksi (diplomi-insinööri) vuonna 1968. Opintojen aikana hän työskenteli Valmetin lentokonetehtaalla Kuorevedellä.
Laukkanen suoritti asepalveluksensa ilmavoimissa. Varusmiespalveluksensa jälkeen hänen näkönsä oli korjaantunut, joten hän pääsi myös ilmavoimien ohjaajakurssille valmistuen kurssilta sen priimuksena. Kurssin jälkeen hän työskenteli MiG 21 -lentolaivueessa Rissalassa, mistä hän päätyi koelentäjäksi Kuoreveden koelentueeseen vuonna 1970. Yhteensä Laukkanen työskenteli koelentäjänä 32 vuotta ja eläköityi vuonna 2002 insinöörieverstiluutnanttina.
Laukkanen sai julkisuutta erityisesti Valmet L-70 Vinka -koelentojen ansioista. Tämän jälkeen hän koelensi MiG- ja Fouga-kalustoa muun muassa niiden huoltojen jälkeisillä koelennoilla sekä useita muita koneita niiden hankintojen yhteydessä. Hän on lentänyt myös lukuisilla experimental-koneilla.
Kirjallinen tuotanto

Laukkanen on suihkukonekautensa päätyttyä kirjoittanut Fouga-, MiG-21- ja Draken-koneiden historiikit. Näissä hänen laaja, 50 000 dian laajuinen lentokonevalokuvakokoelmansa on tullut osin käyttöön.
Laukkanen tekee eläkkeellä ollessaan näytöslentoja.
Teokset

Jyrki Laukkanen & Oiva Lehtinen: Ilmapuolustuksesta purjelentoon: Kymin lentokenttä 1943 – 1993.  Karhulan ilmailukerho, 1993.  ISBN 952-90-4579-4
Jyrki Laukkanen & Oiva Lehtinen: Merituulen siivin: Karhulan ilmailukerho 1945-1995.  Karhulan ilmailukerho, 1995.
Jyrki Laukkanen: Suomen ilmavoimien lentokoneet. 1, MiG-21 in Finnish air force.  Apali, 2004.  ISBN 952-5026-39-6
Jyrki Laukkanen: Suomen ilmavoimien lentokoneet. 2, Fouga CM 170 Magister in Finnish air force.  Apali, 2005.  ISBN 952-5026-48-5
Jyrki Laukkanen: Suomen ilmavoimien lentokoneet. 3, Saab 35 Draken in Finnish air force.  Apali, 2006.  ISBN 952-5026-55-8
Jyrki Laukkanen: Suomen ilmavoimien lentokoneet. 4, Iljushin II-28 in Finnish air force.  Apali, 2008.  ISBN 978-952-5026-79-5
Jyrki Laukkanen & Kyösti Partonen: Suomen ilmavoimien lentokoneet. 5, De Havilland Vampire in Finnish air force.  Apali, 2013.  ISBN 978-952-5877-25-0
Jyrki Laukkanen: Suomen ilmavoimat 90 vuotta: suihkukonekausi 1953-2007.  Apali, 2008.  ISBN 978-952-5026-44-3
Jyrki Laukkanen: Koelentäjän päiväkirjasta.  Apali, 2009.  ISBN 978-952-5026-94-8
Jyrki Laukkanen: Kymi: Kotkan lentokenttä: Kotkan seudun ilmailun vaiheita.  Apali, 2010.  ISBN 978-952-5877-01-4
Jyrki Laukkanen: Koelentäminen ilmavoimissa 1918-1957.  Apali, 2011.  ISBN 978-952-5877-08-3
Jyrki Laukkanen: Koelentäminen ilmavoimissa 1958-1983.  Apali, 2012.  ISBN 978-952-5877-21-2
Jyrki Laukkanen: Koelentäminen ilmavoimissa 1984-2013.  Apali, 2013.  ISBN 978-952-5877-34-2
Jyrki Laukkanen: Lentäjä Laukkanen.  Koala-kustannus, 2015.  ISBN 978-952-229-159-2
Jyrki Laukkanen: BAe Hawk Suomen ilmavoimissa – in Finnish Air Force.  Koala-kustannus, 2015.  ISBN 978-952-229-166-0
Jyrki Laukkanen: Koelentäjän päiväkirjasta II.  Koala-kustannus, 2016.  ISBN 978-952-229-177-6
Jyrki Laukkanen: Tehtävä taivaalla – Suomen Ilmavoimat 100 vuotta/Finnish Air Force 100 Years.  Koala-kustannus, 2017.  ISBN 978-952-229-186-8
Jyrki Laukkanen & Kyösti Partonen: Folland Gnat Suomen Ilmavoimissa – in Finnish Air Force.  Koala-kustannus, 2018.  ISBN 978-952-229-198-1
Jyrki Laukkanen: Purjelentokoneet Suomessa.  Koala-kustannus, 2019.  ISBN 978-952-229-204-9
Jyrki Laukkanen: Merituulen siivin – Karhulan ilmailukerho 1945-2019.  Karhulan ilmailukerho, 2019.  ISBN 978-952-229-212-4
Jyrki Laukkanen: MiG-21 Suomen ilmavoimissa.  Koala-kustannus, 2020.  ISBN 978-952-229-214-8
Jyrki Laukkanen: Valmet Vinka & Redigo.  Koala-kustannus, 2022.  ISBN 978-952-229-220-9
Jyrki Laukkanen: F/A-18 Hornet Suomen Ilmavoimissa.  Koala-kustannus, 2022.  ISBN 978-952-229-251-3
Nenäpäivä

Nenäpäivän uusi logo.
Nenäpäivä on Nenäpäivä-säätiön (ent. Ylen Hyvä Säätiön) järjestämä hyväntekeväisyyskampanja, joka kutsuu suomalaiset auttamaan maailman kaikkein heikoimmassa asemassa olevia lapsia. Nenäpäivän slogan on "Hauska auttaa", ja huumori sekä viihde ovat keskeisiä kampanjassa.
Nenäpäivää on järjestetty Suomessa joka syksy loka–marraskuussa vuodesta 2007 lähtien. Muutaman viikon mittainen kampanja huipentuu marraskuussa vietettävään varsinaiseen Nenäpäivään suorina lähetyksinä Ylen kanavilla.
Nenäpäivä-säätiö ja Yleisradio ilmoittivat vuonna 2024, että yhteystyö päättyy huhtikuussa 2024, eikä kampanjaa enää nähdä Ylen kanavilla. Nenäpäivä-säätiö irtisanoi kaikki työntekijänsä.
Nenäpäivän esikuva on BBC:n ja Comic Reliefin luoma Red Nose Day, jota on järjestetty Isossa-Britanniassa vuodesta 1988.
Yhdeksän järjestöä vie avun perille

Nenäpäivän tarkoituksena on edistää maailman lasten mahdollisuuksia hyvään ja turvattuun elämään. Nenäpäivän lahjoitusten avulla yhä useampi lapsi pääsee kouluun, saa riittävästi ravintoa, rokotetaan tappavien tautien ehkäisemiseksi ja kasvaa turvallisemmassa ympäristössä.lähde?
Nenäpäivän apua vie perille yhdeksän järjestöä. Mukana kampanjassa ovat Suomen Punainen Risti (SPR), Kirkon Ulkomaanapu, Suomen UNICEF, Pelastakaa Lapset, Plan Suomi, Suomen Lähetysseura, Fida International, Solidaarisuus ja Suomen Ammattiliittojen Solidaarisuuskeskus (SASK). Yleisradio tukee Nenäpäivää ohjelmatoiminnallaan.
Työllä saadaan aikaan kestäviä tuloksia, joista hyötyvät lasten perheiden lisäksi ympäröivät yhteisöt. Nenäpäivä ja järjestöt auttavat vuosittain tuhansia lapsia Afrikassa, Aasiassa ja Etelä-Amerikassa. Tähän mennessä esimerkiksi yli miljoonaa lasta on tuettu koulutiellä ja yli kahden miljoonan ihmisen terveyttä on edistetty.
Yle tukee Nenäpäivää ohjelmatoiminnallaan

Nenäpäivä-kampanjan aloittaa Yle TV1:llä suorana lähetettävä konsertti, jonka Yle toteuttaa yhteistyössä Radion Sinfoniaorkesterin tai jonkin muun tahon kanssa.
Varsinaisena Nenäpäivänä Ylellä nähdään koko illan mittainen suora TV-lähetys, jossa joukko julkisuuden henkilöitä, artisteja, koomikoita ja näyttelijöitä kannustaa kotikatsomoita osallistumaan hyvän tekemiseen ja lahjoittamaan. Nenäpäivän lähetyksessä nähdään tositarinoita maailmalta Nenäpäivän kehitysyhteistyökohteista, live-musiikkiesityksiä ja sketsejä. Illan aikana seurataan, kuinka suureksi Nenäpäivän keräystuotto kasvaa.
Monet Ylen ohjelmat ja kanavat osallistuvat Nenäpäivään omilla ohjelmasisällöillään. Nenäpäivää on vietetty esimerkiksi Puoli seitsemässä, Yle Puheella, Yle Radio Suomessa, Svenska Ylellä, Yle Vegalla, Yle X3M:llä, Ylen aamussa, Summerissa sekä YleX:llä, jonka YleX Aamun Nenäpäivän erikoislähetys "Naurumaraton" voitti vuoden 2019 parhaan ohjelman Kultaisen Venlan .
Kritiikki

Ujuni Ahmedin mukaan Nenäpäivä perustuu vanhanaikaiseen rasistiseen kuvastoon.
Kampanja vahvistaa valkoisen pelastajan syndroomaa ja epätasa-arvoisia kolonialistisia valtarakenteita. Ahmedin mukaan kampanja on "kurjuuspornoa" ja avunsaajat näytetään passiivisina ilman mitään kontekstia. Valkoisen pelastajan syndroomalla tarkoitetaan, että etuoikeutettu valkoinen auttaa huonommassa asemassa olevaa ihmistä tai pelastaa hänet, mikä saattaa ylläpitää rasistisia stereotypioita ja palvella enemmänkin auttajaa kuin autettavaa.
Myös Voima-lehdessä Åbo Akademin mediatutkija Leonardo Custódio on arvostellut Nenäpäivää. Custódion mukaan valkoiset suomalaistoimittajat käyttäytyvät epäkunnioittavasti paikallisia kohtaan ja media näyttää valkoisen näkökulman maailmasta.
Aiheesta muualla

Nenäpäivän kotisivu
Elazığ’n maakunta

| Elazığ’n maakunta |
| --- | --- |

 Sijainti
 Koordinaatit: 38.675°N, 39.213°E 
Valtio:  Turkki
Piirikunnat:  Maakunta jakautuu 11 piirikuntatason yksikköön.
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Elazığ (351 504 as., arvio 31.12.2014)
Pinta-ala  ():  9 383 km²
Väkiluku (2014)  ():  568 753
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  TR-23
Elazığ’n maakunta (turk. Elazığ ili) on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 568 753 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki ja ainoa yli 30 000 asukkaan kaupunki on Elazığ (351 504 as., 31.12.2014 arvio).
Piirikunnat

Elazığ’n maakunta on jaettu 11 piirikuntaan.
Ağın
Alacakaya
Arıcak
Baskil
Karakoçan
Keban
Kovancılar
Maden
Merkez
Palu
Sivrice
Kuvia

Elâzığ.
Harputin linna.
Saray-moskeija Elâzığ’ssa.
İzzet Pashan moskeija, Elâzığ.
Elazığ’n lentokenttä.
Elazığ’n lentoasema ilmakuvassa.
İbrahimin moskeija, Karakoçan.
Kebanin pato ja vesivoimala.
Kovancılar.
Palu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elazığ’n maakunta Wikimedia Commonsissa
Turkin maakunnat
Adana
Adıyaman
Afyonkarahisar
Ağrı
Aksaray
Amasya
Ankara
Antalya
Ardahan
Artvin
Aydın
Balıkesir
Bartın
Batman
Bayburt
Bilecik
Bingöl
Bitlis
Bolu
Burdur
Bursa
Çanakkale
Çankırı
Çorum
Denizli
Diyarbakır
Düzce
Edirne
Elazığ
Erzincan
Erzurum
Eskişehir
Gaziantep
Giresun
Gümüşhane
Hakkari
Hatay
Iğdır
Isparta
İstanbul
İzmir
Kahramanmaraş
Karabük
Karaman
Kars
Kastamonu
Kayseri
Kilis
Kırklareli
Kırıkkale
Kırşehir
Kocaeli
Konya
Kütahya
Malatya
Manisa
Mardin
Mersin
Muğla
Muş
Nevşehir
Niğde
Ordu
Osmaniye
Rize
Sakarya
Samsun
Şanlıurfa
Siirt
Sinop
Sivas
Şırnak
Tekirdağ
Tokat
Trabzon
Tunceli
Uşak
Van
Yalova
Yozgat
Zonguldak
Elazığ’n maakunnan piirikuntajako
Le Pays

| Le Pays |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
ISSN:  ISSN 0796-5036
Perustettu:  1991
Kotikunta:  Ouagadougou
Kotimaa:  Burkina Faso
Kieli:  ranska
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Le Pays (suom. maa) on burkinalainen päivittäin ilmestyvä sanomalehti, joka perustettin vuonna 1991 edistämään maan demokratiapyrkimyksiä. Lehdellä on myös radiokanava.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (ranskaksi)
Jean-Michel Charlier

| Jean-Michel Charlier> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. lokakuuta 1924
Kuollut: 10. kesäkuuta 1989 (64 vuotta)
Kansalaisuus:   Belgia
Taiteilija
Salanimi:  Georges Cel, Flettner, Michel Philippe ja Charvick
Ala:  sarjakuvakäsikirjoittaja
Taidesuuntaus:  Ranskalais-belgialainen sarjakuva
Jean-Michel Charlier (30. lokakuuta 1924 Liège – 10. kesäkuuta 1989) oli belgialainen sarjakuvien käsikirjoittaja. Hän oli myös perustamassa maineikasta eurooppalaista sarjakuvalehteä Pilote.
Elämä ja ura

Charlier aloitti vuonna 1945 World Pressin piirtäjänä ja pääsi tekemään töitä Spirou-sarjakuvalehteen. Seuraavana vuonna hän ja piirtäjä Victor Hubinon loivat sarjakuvan L'Agonie du Bismarck. Charlier teki käsikirjoitukset mutta myös osallistui piirtämiseen varsinkin laivojen ja lentokoneiden osalta. Vuonna 1947 hän ja Hubinon aloittivat pitkäikäisen lentoseikkailusarjakuvan Buck Danny. Muutaman vuoden sisällä Charlier siirtyi kokonaan käsikirjoittajaksi Jijén suosituksesta.
Koska kustantaja Dupuis keskittyi tuolloin lähes kokonaan lehtien julkaisuun ja albumeja julkaistiin vain harvakseltaan, Charlier hankki lentolupakirjan vuonna 1949 ja oli hetken SABENA-lentoyhtiön leivissä.
Seuraavana vuonna Charlier palasi kuitenkin sarjakuvien pariin. Jälleen yhteistyössä Hubinon kanssa hän loi sarjakuvasankari Tiger Joen La Libre Juniorille, joka oli viikoittainen sarjakuvaliite La Libre Belgique -lehdessä. Charlie jatkoi käsikirjoitusten tekoa yhä myös Spiroulle tehden yhteistyötä Eddy Paapen (Valhardi) ja Albert Uderzon kanssa (Belloy).
Charlier, Hubinon, Uderzo ja sarjakuvakäsikirjoittaja René Goscinny perustivat liiketoiminnallisen sarjakuvastudion Edifrancen ja Pistolin-lehden vuonna 1955 sekä merkittäväksi muodostuvan Pilote-lehden vuonna 1959. Charlier toimi päätoimittajana ja kirjoitti lisäksi kahta tarinaa ensimmäiseen numeroon: Punapartaa Hubinonin ja Haikaralaivuetta (Tanguy ja Laverdure) Uderzon kanssa. Haikaralaivueesta tehtiin myöhemmin televisiosarja (1967–69), jonka nimi ranskaksi oli Les Chevaliers du Ciel ja jota englanniksi dubattuna esitettiin nimellä The Aeronauts.
Charlier vieraili Yhdysvalloissa vuonna 1963. Se innoitti häntä luomaan villiin länteen sijoittuvan sarjakuvan Fort Navajo, joka alkoi ilmestyä Pilotessa. Fort Navajon nimi muuttui muotoon Blueberry sen päähenkilön mukaan. Blueberryn piirtäjäksi Charlier valitsi Jean Giraudin.
Toimitukselliset erimielisyydet pakottivat Charlierin luopumaan asemastaan Pilote-lehdessä ja hän siirtyi Ranskan television palvelukseen vuoteen 1976 saakka. Sen jälkeen hän oli kaksi vuotta päätoimittajana Tintin-lehdessä. Hän jatkoi Blueberryn ja Buck Dannyn kirjoittamista.
Jean-Michel Charlier kuoli Ranskassa Saint-Cloudissa vuonna 1989. Muut käsikirjoittajat, usein Charlierin jo aikaisemmin itsensä valitsemat, jatkoivat hänen sarjakuviensa kirjoittamista.
Aiheesta muualla

Jean-Michel Charlier official site (Arkistoitu – Internet Archive)
Jean-Michel Charlier biography on Lambiek Comiclopedia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia 2  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Katriina

| Katriina, Katrina |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  Katriina: 25. marraskuuta
– ruotsinkielinen:  Katrina: 25. marraskuuta
– ortodoksinen:  Katriina: 24. marraskuuta
Muunnelmia:  Katri
Vastineita eri kielissä:  Catrina, Katherine
Nimen alkuperä:  kreikan Aikaterine
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Katriina on suomalainen naisen etunimi. Myös Katriinan kansainvälistä sisarnimeä Katrina käytetään Suomessa.
Katriinan ja Katrinan alkuperä on kreikkalainen nimi Aikaterine, jonka alkuperää ei tunneta varmasti.
Katriina juontuu Aikaterinesta Katariina-nimen kautta, josta Katriina on lyhenne.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 23 856 Katriina- ja 1 774 Katrina-nimen saanutta henkilöä, jotka kaikki ovat naisia.
Tunnettuja Katriinoja

Katriina Aalto-Setälä, fysiologian professori
Katriina Elovirta, jalkapalloilija, erotuomari ja Palloliiton kehityspäällikkö
Katriina Haikala, nykytaiteilija
Katriina Heljakka, lelujen tutkija, pelisuunnittelija, taidekriitikko ja kuvataiteilija
Katriina Hiippavuori, sosionomi ja kristillisdemokraattinen poliitikko
Katriina Honkanen, laulaja, näyttelijä
Katriina Huttunen (o.s. Savolainen), kirjallisuuden suomentaja
Katriina Ilmaranta (ent. Pajunen), lavastaja ja professori
Katriina Järvinen, tietokirjailija, psykoterapeutti ja luennoitsija
Katriina Latosaari, koripalloilija
Katriina Nuutinen, lasitaiteilija ja muotoilija
Katriina Perkka-Jortikka, tietokirjailija
Katriina Ranne, kirjailija, tutkija ja runouden suomentaja
Katriina Rinne, näyttelijä
Katriina Rosavaara, kuvataiteilija, kuvakirjailija ja Feministisen puolueen puheenjohtaja
Katriina Saarinen, salibandyn pelaaja
Katriina Sonck, keskimatkojen juoksija
Katriina Talaslahti, jalkapallomaalivahti
Katriina Tavi, näyttelijä
Katriina Virtanen, yritysjohtaja
Katriina Wright, suomalais-yhdysvaltalainen pikajuoksija
Tunnettuja Katrinoja

Katrina Bowden, yhdysvaltalainen elokuva ja televisionäyttelijä
Katrina Gorry, australialainen jalkapalloilija
Katrina Harjuhahto-Madetoja, suomalainen johtaja ja yhteiskunnallinen vaikuttaja
Katrina Jade, yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Katrina Kaif, englantilainen Bollywood-näyttelijä ja malli
Katrina Law, yhdysvaltalainen näyttelijä
Katrina Lehis, virolainen miekkailija ja olympiavoittaja
Katrina Leskanich, yhdysvaltalais-englantilainen laulaja ja muusikko, Katrina and the Waves -yhtyeen jäsen
Katrina Lumikallio, suomalainen sukupuolentutkija
Katrina Powell, australialainen maahockeypelaaja
Katrina Scott, yhdysvaltalainen tennispelaaja
Kuvitteellisia Katriinoja ja Katrinoja

Katriina, Sally Salmisen samannimisessä teoksessa vuodelta 1936
Katriina, Pekka Himangan kappaleessa "Kankaan kaunis Katriina"
Katriina Kivilaakso, Katariina Kaitueen roolihahmo televisiosarjassa Parhaat vuodet
Katrina Anne Van Tassel, Christina Riccin roolihahmo elokuvassa Päätön ratsumies (1999)
Vesa Mäkelä

| Vesa Mäkelä |
| --- | --- |
 Vesa Mäkelä lausuu runotervehdystä Lepakkoluolan valtaajille elokuussa 1979.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Vesa Viljo Aleksanteri Mäkelä
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1947 Kauhava
Kuollut: 4. elokuuta 2003 (56 vuotta) Helsinki
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Vesa Viljo Aleksanteri Mäkelä (28. maaliskuuta 1947 Kauhava – 4. elokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän myös levytti muutamia lauluja.
Mäkelä aloitti uransa Yleisradion televisioteatterissa. Hän näytteli kuudessakymmenessä tv-sarjassa, tv-elokuvassa ja valkokangaselokuvassa.
Mäkelä oli ohjaaja Aleksi Mäkelän isä ja näyttelikin poikansa elokuvissa.
Mäkelällä todettiin vuosituhannen vaihteessa paksusuolen syöpä. Hän kuoli sairauteen kotonaan Helsingissä 56-vuotiaana. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Mäkelä valittiin postuumisti Eteläpohjalaisen elokuvan Hall of Fameen 21. helmikuuta 2015.