stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Guy Haarscher
Aiheesta muualla

Maijastina Kahlos: Vankat perustelut valtion tunnustuksettomuudelle (Arkistoitu – Internet Archive). Vartija 1/2007.
Centre de Philosophie du Droit à l'U.L.B. philodroit.be. (ranska)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  PhilPeople 
Muut:  IdRef
Haaparousku

| Haaparousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  trivialis
Kaksiosainen nimi
 Lactarius trivialis  (Fr.) Fr. 
Katso myös
   Haaparousku Wikispeciesissä   Haaparousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haaparousku (Lactarius trivialis) on Suomessa perinteinen ruokasieni.
Koko ja ulkonäkö

Haaparousku on kookas ja kiinteämaltoinen sieni. Jopa 20-senttiseksi kasvava lakki on kupera ja violetinharmaa, vanhempana laakeneva ja ruskeanharmaaksi tai violettiin vivahtavaksi muuttuva. Kostealla säällä haaparousku on hyvin limainen. Heltat ovat valkoiset tai kermankellertävät, tasatyviset. Jalka on vaalea, ontto, keskeltä pullistunut tai tasapaksu. Maku on kirpeä. Maitiaisneste on valkoista, eikä se värjäänny. Suolattuna haaparouskun leikkauspinnat värjäytyvät maitiaisnesteen vaikutuksesta vihreiksi.
Koko ja ulkonäkö > Samankaltaiset lajit

Haaparouskun näköislajeja on useita. Nurmirouskut (Lactarius flexuosus) ovat haaparouskua lyhytjalkaisempia ja harvahelttaisempia. Niiden malto on myös erittäin kovaa. Yleinen kalvashaaparousku (L. utilis) on puolestaan haaparouskua vaaleampi ja limaisempi. Myös korpirousku (L. uvidus) ja harmaarousku (L. vietus)  ovat usein haaparouskun kaltaisia. Korpirouskun maitiaisneste muuttuu kuitenkin violetiksi ja harmaarouskun harmaantuu. Lisäksi palsamirouskut, kuten viitapalsamirousku (L. glyciosmus) voivat muistuttaa haaparouskua, tosin niiden haju on kookosta muistuttava. Haaparousku on helppo erottaa lievästi myrkyllisestä lakritsirouskusta, sillä lakritsirouskun maitiaisneste on vesikirkasta ja sen tuoksu on lakritsimainen.
Kasvuaika ja -paikka

Haaparouskua tavataan heinäkuun lopusta aina marraskuulle asti. Se on Suomessa yleinen ja satoisa sieni, joka kasvaa kaikkialla maassa. Erityisesti se kasvaa hieman soistuneissa kangasmetsissä, mutta myös rehevät ja lehtipuuvaltaiset metsät ovat sen kasvupaikkoja. Yleensä sieni kasvaa harvoina ryhminä.
Käyttö ravinnoksi

Haaparousku on erinomainen ruokasieni, mutta tuoreena kirpeä ja vaatii viiden minuutin keittämisen. Keitettynä sientä voidaan käyttää ruoanvalmistukseen tai säilöä perinteiseen tapaan suolaamalla. Keitetyt rouskut voi myös pakastaa. Haaparousku kuuluu kauppasieniin. Keitettyjä haaparouskuja käytetään muhennoksiin ja paistoksiin ja erityisesti sienisalaattiin.
Haaparouskua on syöty pitkään Suomessa, osissa Venäjää ja lähialueilla, mutta monissa muissa maissa sitä pidetään syömäkelvottomana. Yksi syy sienen suosioon Suomessa lienee sen satoisuus: hyvänä vuonna haaparouskuja voi kasvaa sen tyypillisillä kasvupaikoilla 100 kg hehtaarilla.
Aiheesta muualla

Puutarha.net: Haaparousku
Laji.fi haaparousku (Lactarius trivialis)
Luontoportti: Haaparousku (Lactarius trivialis)
Suomalaiset kauppasienet
haaparousku
kalvashaaparousku
haavanpunikkitatti
herkkutatti
isohapero
kangasrousku
kangastatti
karvarousku
kantarelli
kartiohuhtasieni
koivunpunikkitatti
korvasieni
kosteikkovahvero
kuusenleppärousku
lampaankääpä
mustatorvisieni
männynherkkutatti
männynpunikkitatti
männynleppärousku
suppilovahvero
tammenherkkutatti
rusko- ja vaaleaorakas
siitake
tryffelit
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1486219  Wikispecies: Lactarius trivialis  BioLib: 60026  CoL: 3RSC5  EoL: 160391  EPPO: LACTTR  Fungorum: 201199  GBIF: 5248801  iNaturalist: 120871  IRMNG: 10391371  MycoBank: 201199  NatureServe: 2.1062597  NBN: NHMSYS0001486104  NCBI: 217427  Observation.org: 14452  Open Tree of Life: 745150  Laji.fi: MX.72694
Haisevaisi

Primorskoje šossen ja ulitsa Astaninan risteys Haisevaisissa.
Haisevaisi (ven. Больша́я Ижо́ра, Bolšaja Ižora) on kaupunkimainen taajama Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Suomenlahden etelärannalla Pietarin ja Vääskylän välisen rautatien varrella. Asukkaita on (2006) noin 3700 henkeä. Venäjän keisarikunnan puitteissa Haisevaisi kuului Pietarin kuvernementin Pietarhovin kihlakunnan Oranienbaumin volostiin. Peter von Köppenin vuonna 1849 julkaiseman tutkimuksen mukaan Haisevaisin kylässä oli tuolloin 207 asukasta, joista kaikki olivat inkerikkoja.
Taajaman venäjänkielinen nimi kertoo inkerikoista, jotka asuttivat samannimistä kylää vielä 1900-luvun alussa. Taajama on perustettu vuonna 1939, ja se käsittää entiset Haisevaisin ja Sahamyllyn kylät sekä niiden yhteyteen syntyneen huvila-asutuksen. Myöhemmin seudulle on perustettu puutarha-alueita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Haisevaisin sivusto (venäjäksi)
Kotiseutuharrastajien sivusto (venäjäksi)
| n k Leningradin alueen kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Antrea  Boksitogorsk  Enso  Hatsina  Ivangorod  Jaama  Kiriši  Koivisto  Kommunar  Korotka  Koskenala  Käkisalmi  Laukaa  Lotinapelto  Lomkka  Lupana  Olhava  Pella  Pikaljovo  Pähkinälinna  Seuloskoi  Sierattala  Sjasstroi  Slantsy  Sosnovyi Bor  Tihvinä  Tusina  Uuras  Uusi-Laatokka  Viipuri  Volossova  |  |
| Kaupunkityyppiset taajamat |  Budogoštš  Haisevaisi  Imeni Morozova  Imeni Sverdlova  Jefimovski  Johannes  Jääski  Kaarlahti  Kuismala  Lepäsi  Naasia  Namkku  Nikolski  Orinansavotta  Paulova  Priladožski  Punaporu  Rahja  Raivola  Rjabovo  Siiverska  Svirstroi  Taaitsa  Toksova  Tolmatšovo  Tuprova  Uljana  Vaaseni  Vahriselkä  Viiritsa  Vornasuo  Voznesenje  |  |
Jarmo Hakala

Jarmo Tapio Hakala (s. 12. elokuuta 1959 Tampere) on suomalainen meloja, joka kilpaili kanadalaiskanootilla.
Hakala edusti Suomea Moskovan 1980 olympialaisissa. Yhdessä veljensä Jyrki Hakalan kanssa hän osallistui kanadalaiskaksikoiden 500:lle ja 1 000 metrille, mutta he karsiutuivat molemmilla matkoilla välierissä. MM-kilpailuissa he sijoittuivat seitsemänneksi kaksikoiden 10 000 metrillä vuonna 1983. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa veljekset voittivat kultaa kaksikoiden 500 metrillä vuonna 1981, ja molemmat voittivat kultaa myös yksiköiden 4 × 500 metrillä vuosina 1981 ja 1983.
Seuratasolla 193-senttinen, veljeään selvästi pidempi Jarmo Hakala edusti Tampereen Vihuria ja Pirkka-Melojia. Hän voitti yhteensä 13 Suomen-mestaruutta kanadalaiskaksikoissa vuosina 1975–1987.
Jyrki Hakala

Jyrki Sakari Hakala (s. 18. syyskuuta 1960 Tampere) on suomalainen meloja, joka kilpaili kanadalaiskanootilla.
Hakala edusti Suomea Moskovan 1980 olympialaisissa. Yhdessä veljensä Jarmo Hakalan kanssa hän osallistui kanadalaiskaksikoiden 500:lle ja 1 000 metrille, mutta he karsiutuivat molemmilla matkoilla välierissä. MM-kilpailuissa he sijoittuivat seitsemänneksi kaksikoiden 10 000 metrillä vuonna 1983. Lisäksi Jyrki Hakala oli MM-kilpailuissa yhdeksäs kanadalaisyksiköiden 1 000 metrillä vuonna 1987. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Hakala voitti kultaa kaksikoiden 500 metrillä vuosina 1981 ja 1984, kaksikoiden 1 000 metrillä vuosina 1984 ja 1990, kaksikoiden 10 000 metrillä vuonna 1984 sekä yksiköiden 4 × 500 metrillä vuosina 1981 ja 1983.
Seuratasolla 179-senttinen, veljeään selvästi lyhyempi Jyrki Hakala edusti Tampereen Vihuria ja Pirkka-Melojia. Hän voitti kanadalaisyksiköissä Suomen-mestaruuden 500 metrillä vuosina 1987, 1988 ja 1991, 1 000 metrillä vuosina 1987, 1991 ja 1992 sekä 10 000 metrillä vuosina 1987 ja 1992. Kanadalaiskaksikoissa hän voitti yhteensä 36 Suomen-mestaruutta vuosina 1975–1994.
Kilpauransa jälkeen Jyrki Hakala muutti Australiaan.
Haisynin piiri

| Haisynin piiri Гайсинський район |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Vinnytsjan alueen kartalla
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 48.8114°N, 29.3885°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Vinnytsjan alue
Perustettu:  1923, laajennettu 17.7.2020
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Haisyn (25 883 as., 2021)
Pinta-ala  ():  5 681,2 km²
Väkiluku (2021, arvio):  236 803
Haisynin piiri (ukr. Гайсинський район, Haisynskyi raion) on hallinnollinen piiri Ukrainan keskiosissa Vinnytsjan alueella. Piiri on perustettu alkujaan vuonna 1923. Piiriä laajennettiin merkittävästi heinäkuussa 2020. Haisynin piiri rajautuu lännessä Tultšynin piiriin ja pohjoisessa Vinnytsjan piiriin. Idässä naapurina on Tšerkasyn alueen Zvenyhorodkan piiri ja etelässä Odessan alueen Podilskin piiri. Piirin hallinnollinen keskus on Haisyn (25 883 as., 2021).
Haisynin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Vinnytsjan alueen piirien lukumäärän kuuteen. Aiempaa laajemman Haisynin piirin pinta-alaksi tuli 5 681,2 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Haisynin piirin väkiluvuksi 236 803 (1.1.2021). Piiri on väestöltään maaseutuvoittoinen. Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 36 prosenttia piirin asukkaista (85 334 as.), eli piirin kolmen kaupungin (Beršad, Haisyn ja Ladyžyn) sekä viiden kaupunkityyppisen taajaman väestö.
Aiempi Haisynin piiri (ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta) oli huomattavasti seuraajansa pienialaisempi.
Haisynin rautatieasema (2015, ennen kunnostusta).
Haisynin sankarien taulut, ja kulttuuritalo.
Pokrovan kirkko, Beršad.
Ladyžynin vesivoimalaa.
Ladyžynin kaupunkia ilmakuvassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haisynin piiri Wikimedia Commonsissa
Väinö Hakkarainen

Väinö Viljam Hakkarainen (2. toukokuuta 1932 Kymi – 17. huhtikuuta 2009 Jyväskylä) oli suomalainen vapaapainija. Hän edusti Suomea Melbournen olympialaisissa 1956 mutta ei menestynyt. Hän edusti Suomessa Suolahden Urhoa ja Popinniemen Ponnistusta. Hän voitti Suomen-mestaruuden alle 67-kiloisten sarjassa vuosina 1952 ja 1953. Hän voitti useita TUL:n mestaruuksia, ja myös hänen veljensä Onni Hakkarainen voitti painissa TUL:n mestaruuksia.
Matti Hakanen

| Matti Hakanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. syyskuuta 1950 Tampere, Suomi
Kuollut: 20. marraskuuta 2016 (66 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1969–1973
Seurat:  Ilves (SM-sarja), Ässät (SM-sarja)
Matti Antero Hakanen (21. syyskuuta 1950 Tampere – 20. marraskuuta 2016) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1969–1973.
Hakanen edusti SM-sarjaurallaan Tampereen Ilvestä vuosina 1969–1971 ja Porin Ässiä kaudella 1972–1973. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 88 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 9 + 8 = 17 ja jäähymääränsä 14 minuuttia. Hän saavutti urallaan yhden SM-hopean.
Hakasen veljet Reijo ja Markku olivat myös SM-tason jääkiekkoilijoita. Hakanen harrasti musiikkia.
Hadrianus VI

| Hadrianus VI |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Adrian Florisz Dedel
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1459 Utrecht, Utrecht, Alankomaat
Kuollut: 14. syyskuuta 1523 (64 vuotta)
Paavi
Paavius alkoi:  9. tammikuuta 1522
Paavius päättyi:  14. syyskuuta 1523
Edeltäjä:  Leo X
Seuraaja:  Klemens VII
Paavi Hadrianus VI (syntyjään Adrian Florisz Dedel; 2. maaliskuuta 1459 Utrecht, Utrecht, Alankomaat – 14. syyskuuta 1523) oli paavina 9. tammikuuta 1522 – 14. syyskuuta 1523. Hän oli myös tulevan hallitsijan Kaarle V:n opettaja vuodesta 1507 lähtien. Hadrianus lähetettiin vuonna 1515 Espanjaan valmistelemaan Kaarle I:n, tulevan Kaarle V:n kruunaamista.
Piispasta paaviksi

Hadrianus nimitettiin Kaarle V:n avulla Tortosan piispaksi. Kaarlen ollessa Saksassa vuonna 1520, hän uskoi Hadrianukselle ja kardinaali Jimenéz de Cisnerosille vastuun valtakunnan hallinnosta. Hadrianuksesta tuli paavi 9. tammikuuta 1522, hieman alle 63-vuotiaana. Hänen valintansa paaviksi tapahtui 27. joulukuuta 1521 – 2. tammikuuta 1522 välisenä aikana. Hadrianus kuoli kuitenkin jo 14. syyskuuta 1523, ehdittyään toimia paavina vain noin puolitoista vuotta.
Hadrianus oli tinkimätön toimissaan. Hän muutti asuntonsa Vatikaanin ylimpään kerrokseen, ja hänellä oli palvelijoina vain Hollannista mukanaan tuomansa henkilökunta, johon kuului sihteeri, palvelija ja vanha taloudenhoitajatar. Hadrianus pudotti kardinaalien palkat 6 000 dukaattiin ja taisteli simoniaa sekä nepotismia vastaan, minkä seurauksena hänestä tuli äärettömän vihattu roomalaispapiston keskuudessa.
Hadrianus VI:n jälkeen seuraava ei-italialainen paavi oli vasta Johannes Paavali II 455 vuotta myöhemmin. Hadrianuksen sairastuttua ja kuoltua, häntä hoitaneen lääkärin talon eteen ilmestyi kukkia, joihin oli kätkettynä teksti ”Isänmaan Vapauttajalle”. Hadrianus VI on haudattu Pius II:n ja Pius III:n väliin, ja haudalla on hautakirjoitus ”Hic jacet impius inter Pius”.
Kuvagalleria

Hadrianus VI:n vaakuna.
Hadrianus VI:n syntymäpaikka Utrechtissa.
Hadrianus VI:n hauta.
Hafsidit

Piirros Hafsidin kuningaskunnan lipusta 1229–1574. (Huom. lipun tarkka ulkoasu on epävarma).
Hafsidien kuningaskunnan (dynastian) alue Pohjois-Afrikassa vuonna 1400 (oranssi väri).(englanniksi)
Hafsid tai Hafsidin kuningaskunta oli Ifriqiyaa (nykyisin Tunisia) vuosina 1229–1574 hallinnut dynastia.
Historia

Hafsidien erkaannuttua Almohadeista Abu Zakariyan (1229–1249) johdolla, Abu Zakariya hallinnoi Ifriqiyaa (Roomalaisten provinssia Afrikassa nykyisen Maghrebin alueella; nykyisin Tunisia, itäinen Algeria ja läntinen Libya) ja rakensi Tunisista imperiumin ekonomisen ja kulttuurillisen keskuksen.
Samaan aikaan kansaan liittyi monia muslimeja, jotka pakenivat Andalusiasta Espanjan Corona de Castillan ja Aragonian Reconquistaa. Hänen seuraajansa, Muhammad I al-Mustansir (1249–1277) otti itselleen nimikkeen kalifi.
1300-luvulla imperiumi koki väliaikaisen taantuman. VaikkaHafsidit onnistuivat alistamaan hetkellisesti Tlemcenin Abdalwidien imperiumin, heidät itsensä valloitti 1347 ja 1357 välisenä aikana kahdesti Marokon merinidit. He eivät kuitenkaan onnistuneet päihittämään beduiineja, joten Hafsidit pystyivät jälleen ottamaan imperiuminsa haltuunsa. Ruttoepidemioiden aiheuttama merkittävä kuolleisuus heikensi Hafsidien valtaa samaan aikaan entisestään.
Hafsidien vallan alla 1300-luvulla merirosvous kristittyjä laivoja kohtaan vahvistui, eritoten Abd al-Aziz II:n (1394–1434) valtakaudella. Merirosvouksen tuotot käytettiin suuriin rakennustöihin ja taiteiden ja kulttuurin tukemiseen. Kuitenkin, merirosvous aiheutti vastatoimia Aragoniasta ja Venetsiasta, jotka hyökkäsivät useaan ottseeseen Tunisian rannikkokaupunkeihin. Utmanin (1435–1488) valtakaudella Hafsidit saavuttivat viimeisen huippukautensa karavaanikaupankäynnin kehityttyä Saharan halki, sekä Egyptiin, sekä kaupallisen merenkäynnin kehityttyä Venetsian ja Aragonian kanssa. Beduiineista ja imperiumin kaupungeista tuli laajalti itsenäisiä, vain Tunisin ja Constantinen jäädessä Hafsidien haltuun.
1500-luvulla Hafsidit jäivät Espanjan ja Osmanien valtakunnan tukemien Corsairien välisen valtataistelun jalkoihin. Jälkeenmainitut valloittivat Tuniksen 1574 ja syrjäyttivät Hafsidit, jotka olivat toisinaan myöntyneet jo Espanjan käskynalaisuuteenkin.
Hafsidien johtajia

Abd al-Wahid (1207-1216)
Abd-Allah (1224-1229)
Abu Zakariya (1229-1249)
Muhammad I al-Mustansir (1249-1277)
Yahya II al-Watiq (1277-1279)
Ibrahim I (1279-1283)
Ibn Abi Umara (1283-1284)
Abu Hafs Umar I (1284-1295)
Muhammad I (1295-1309)
Abu Bakr I (1309)
Aba al-Baqa Khalid an-Nasir (1309-1311)
Aba Yahya Zakariya al-Lihyani (1311-1317)
Muhammad II (1317-1318)
Abu Bakr II (1318-1346)
Abu Hafs Umar II (1346-1349)
Ahmad I (1349)
Ishaq II (1350-1369)
Abu al-Baqa Khalid (1369-1371)
Ahmad II (1371-1394)
Abd al-Aziz II (1394-1434)
Muhammad III (1434-1436)
Uthman (1436-1488)
Abu Zakariya Yahya (1488-1489)
Abd al-Mu'min (1489-1490)
Abu Yahya Zakariya (1490-1494)
Muhammad IV (1494–1526)
Muhammad V (1526-1543)
Ahmad III (1543–1570)
Muhammad VI (1574-1574)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hafsidit Wikimedia Commonsissa
Hafizabad

| Hafizabad |
| --- | --- |
 Hafizabad
 Koordinaatit: 32°04′17″N, 73°41′16″E 
Valtio:  Pakistan
Maakunta:  Punjab
Piirikunta:  Hafizabad
Väkiluku (2017):  245 751
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hafizabad on kaupunki Pakistanin Punjabin provinsissa. Sen asukasluku oli vuoden 2017 väestönlaskennassa 245 751.
Maantiede

Hafizabad sijaitsee Pakistanin Punjabin provinsissa Hafizabadin piirikunnassa Chenabjoen varrella.
Historia

Hafizabadin alueella on pitkä historia. Kun Aleksanteri Suuren armeija liikkui alueella 300-luvulla eaa. seudulla kuvailtiin olleen useita suuria kaupunkeja. 500luvulla alueella liikkui puolestaan kiinalainen tutkimusmatkailija Xuanzang. 600-luvulta lähtien alueella oli useita rajputien ruhtinaskuntia. Mahmud GhaznilaisenIntian valloitus ei ulottunut aivat Hafizabadiin saakka, mutta se liitettiin myöhemmin Delhin sulttaanikuntaan ja edelleen Suurmogulien valtakuntaan. Kaupunki mainitaan Suurmogulien aikaisessa teoksessa Ain-i-Akbari oman mahal-alueensa hallinnollisena keskuksena ja oli tuolloin ilmeisesti merkittävä kaupunki. Ajan kanssa se alkoi kuitenkin menettää merkitystään läheiselle Gujranwalan kaupungille.
Intian jaon yhteydessä ja Pakistanin itsenäistyessä kaupungista muutti pois hinduja ja sikhejä. Vastaavasti sinne muutti muslimipakolaisia itsenäistyneestä Intiasta.
Väestö

Hafizabadin asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 245 751.
Haapaniemen hiippakuntakartano

| Haapaniemen hiippakuntakartano> Haapaniemen pappila |
| --- | --- |

Osoite:  Haapaniementie 50
Sijainti:  Ruona, Kuortane
Koordinaatit:  62°49′56″N, 23°28′00″E
Valmistumisvuosi:  1779
Omistaja:  Lapuan hiippakunta
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haapaniemen hiippakuntakartano on Kuortaneenjärven rannalla sijaitseva Lapuan hiippakunnan seurakuntien koulutuskeskus. Haapaniemi on ollut Lapuan hiippakunnan omistuksessa vuodesta 1968. Hiippakuntakartanon alueella sijaitsee neuvottelu- ja majoitustiloja sekä ruokailurakennus. Haapaniemen pappila on osa valtakunnallisesti arvokasta Kuortaneenjärven maisema-aluetta.
Historia > Kuortaneen pappien virkatalo

Ensimmäinen Haapaniemen pappila rakennettiin vuonna 1663. Nykyinen Haapaniemen tila rakennuksinen on peräisin 1770-luvulta ja rakennus toimi lähes 300 vuoden ajan Kuortaneen pappien virkatalona.
Historia > Vapaussodan invalidien hoitokoti

Vuodesta 1940 pappila oli Etelä-Pohjanmaan Naisten Huoltosäätiön (ent. Etelä-Pohjanmaan Lottapiiri) ylläpitämä vapaussodan invalidien hoitokoti. Hoidokkien vähennettyä ja säätiön velkaannuttua se tarjosi kiinteistöä Lapuan hiippakunnalle.
Historia > Lapuan hiippakuntakartano

Hanke Lapuan hiippakunnan leiri- ja opintokeskuksesta syntyi vuoden hiippakunnan taloudellisilla opintopäivillä vuonna 1960 piispa Eero Lehtisen toimesta. Opintokeskuksen esikuvana olivat Ruotsin koulutus-, neuvottelu- ja virkistyskäytössä toimivat hiippakuntatalot. Alkujaan käyttöön pidettiin mahdollisena Lappajärven kappalaispappilaa, mutta asia ei kuitenkaan edennyt.
Etelä-Pohjanmaan Naisten Huoltosäätiö tarjosi Haapaniemen tilaa hiippakunnalle. Hiippakuntatalosäätiö osti kiinteistön 1. helmikuuta 1968 42 000 markalla, jota on pidetty ilmeisenä lahjoitushintana. Myyjät halusivat kiinteistön maakuntaa palvelevaan yleishyödylliseen käyttöön. Kiinteistöön kuului 7,7 hehtaarin tontti, 18 hehtaaria metsää, päärakennus ja väentupa. Rakennuksissa oli 65 majoituspaikkaa ja keittiö 150 hengen tarpeisiin. Jäljellä olevat asukit tuli hoitaa ja säätiön sääntöhiin lisättiin opintokeskuksen ylläpitäminen osana hiippakunnallista koulutustoimintaa.
Rakennus

Haapaniemen pappilarakennus on vuodelta 1779 ja on tyypillinen karoliininen keskeissalirakennus. Pappilan pihapiirissä sijaitsee kaksikerroksinen koulutuparakennus, aittarivistö sekä kivinavetta. Kuortaneenjärven puoleiselle rinteelle on istutettu puisto. Rakennuskokonaisuuteen kuuluvat myös uudet rakennuskantaan sovitetut kurssirakennukset.
Muuta

Haapaniemen pappilassa on viettänyt lapsuutensa runoilija Karl Fredrik Stenbäck. Pappilan historiaan liittyvät myös Chydenius-, Rislakki-, Klemetti- ja Kansanaho-suvut.
Aiheesta muualla

Hiippakuntakartanon verkkosivut
Haapamäki–Jyväskylä-rata

Haapamäki–Jyväskylä-rata on Suomen rataverkkoon kuuluva rataosuus, joka kulkee Haapamäeltä Keuruun ja Petäjäveden kautta Jyväskylään. Rataosan pituus on noin 77 kilometriä, ja se on sähköistämätöntä yksiraiteista rataa. Rata avattiin vuonna 1897.
Tavaraliikenne on pääosin puunkuljetusta, mutta tavaraliikenne saattaa olla normaalia vilkkaampaa silloin, kun Orivesi–Jyväskylä-rata on korjaustöiden alaisena. Radan suurin nopeus on 100 km/h. Haapamäeltä Jyväskylään kulkee kolme edestakaista matkustajajunaa päivässä. Haapamäen ja Keuruun välillä kulkee kuusi junaa päivässä kumpaankin suuntaan. Rataosan liikenteenohjaus hoidetaan keskitetysti Seinäjoella sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta.
Historia > Suunnittelu ja rakentaminen

Keskisuomalaiset olivat kampanjoineet jo 1870-luvulta rautatien saamiseksi Tampereen–Vaasan radalta Jyväskylään. Pääratojen yhdistäminen poikittaisradoin tuli Suomessa ajankohtaiseksi 1880- ja 1890-lukujen vaihteessa Karjalan ja Savon ratojen rakennuksen edetessä. Jo vuoden 1885 valtiopäivillä päätettiin Vaasan ja Savon ratojen yhdistämisestä ja yhdysradan ratalinjan tutkimisesta. Vuoden 1888 valtiopäivien edustajien jouduttua anomaan ratalinjatutkimusta uudelleen valmistui selvitys yhdysradasta reitillä Keuruu (Haapamäki)–Jyväskylä–Laukaa–Rautalampi–Suonenjoki valmistui. Vuoden 1891 valtiopäivillä päätettiin, että radan rakentamista alettaisiin tutkia pääsääntöisesti Keski-Suomen paikallisratana Keuruulta Jyväskylään. Tähän näkökulmaan perustuen rataa harkittiin hetkellisesti rakennettavan kapearaiteisena.
Vuoden 1894 valtiopäivillä päätettiin rautatien rakentamisesta Haapamäeltä Jyväskylään ja siitä Suolahteen. Työt aloitettiin vuonna 1895 ja nopeasti edenneet työt saavuttivat Jyväskylän vuonna 1896. Ensimmäinen juna Jyväskylään saapui jo 6. lokakuuta 1896, mutta rata avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1897.  Rautatie oli tärkeä Jyväskylän ja sen talouselämän kehitykselle sekä koko Keski-Suomen teollistumiselle.