stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rukoilevaisuus
Oppi

Luterilaisena herätysliikkeenä rukoilevaiset hyväksyvät luterilaisen kirkon kasteen ja ehtoollisen. Suhteessa naispappeuteen liikkeessä on kahta eri kantaa. Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys on halunnut pitäytyä kirkon vanhassa virkakäsityksessä ja torjuu naispappeuden, kun taas Eurajoen opisto hyväksyy sen.
Ryhmät eroavat toisistaan myös suhteessa liikkeen vanhoihin tunnusmerkkeihin. Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys on halunnut säilyttää polvirukoukset sekä vanhojen veisu- ja saarnakirjojen, kuten vuoden 1701 virsikirjan ja vuoden 1776 raamatunkäännöksen käytön. Vuoden 1701 virsikirjan käyttöä perustellaan sillä, että siinä on enemmän raamatullista ja uskonopillista ainesta kuin uudemmissa virsikirjoissa, ja se nähdään siksi parempana. Vuoden 1776 raamatunkäännöksen käyttöä perustellaan esimerkiksi sillä, etteivät sen käännösratkaisuihin ole päässeet vaikuttamaan liberaaliteologian "eksytykset," jotka ovat yhdistyksen mukaan päässeet vaikuttamaan enemmän uusiin käännöksiin. Eurajoen opisto sen sijaan käyttää uutta virsikirjaa ja raamatunkäännöstä. He arvostavat vanhoja kirjoja, mutta eivät pidä niitä teologisesti parempina.
Rukoilevaisuuteen kuuluu henkilökohtaisen kääntymyksen merkityksen korostaminen pietistisen perinteen mukaisesti. Kristityn on käännyttävä kevytmielisestä elämäntavasta ja osoitettava uskoaan arkielämässä. Ihmisessä asuvan perisynnin voimakkuuden vuoksi tarvitaan jatkuvaa kilvoittelua ja varuillaan oloa. Uskovan on harjoitettava itsetutkiskelua ja pyrittävä uudistumaan ollakseen valmis jokapäiväiseen parannukseen. Tässä toimii apuna henkilökohtainen hartaudenharjoitus, johon kuuluvat polvirukoukset, hartauskirjallisuuden lukeminen sekä osallistuminen hartauskokouksiin.
Rukouksella on keskeinen rooli sekä rukoilevaisten henkilökohtaisessa uskonelämässä että seuroissa. Seuroissa on tapana polvistua rukoukseen seurojen alussa ja lopussa ja spontaanisti myös niiden aikana.
Historia > Liikkeen synty 1700-luvulla

Rukoilevaisuuden syntyhetkenä on pidetty kalantilaisen Santtion kylän paimentyttö Liisa Eerikintyttären uskonnollista heräämistä vuonna 1756. Hän luki paimenessa ollessaan Arthur Dentin kirjaa Totisen kääntymisen harjoitus ja tuli siitä suureen synninhätään. Hän tunsi itsensä tuomituksi ja kadotetuksi ja lähti kertomaan kotikylänsä asukkaille kokemuksestaan. Liisan kertomus vaikutti muihin kyläläisiin niin, että hekin alkoivat pohtia, ovatko he Jumalalle kelpaavia. Tämä kansanherätykseksi kutsuttu hengellinen herätys ulottui 1750-luvun loppuun mennessä ainakin seuraaviin seurakuntiin ja niiden kappeleihin: Lemu, Nousiainen, Pöytyä, Mynämäki, Uusikaupunki, Kalanti, Yläne, Laitila, Honkilahti, Eura, Säkylä, Vampula, Lappi Tl., Huittinen, Köyliö, Eurajoki, Kokemäki ja Kiikka.
Liike oli pitkälti maallikkoliike, ja osa papistosta suhtautui siihen vieroksuvasti. Kuitenkin myös pappeja liittyi tähän herätykseen. Merkittävin heistä oli Abraham Achrenius (1706–1769). Hänestä tuli Nousiaisten seurakunnan kirkkoherra vuonna 1753, ja hän aloitti seurakunnassaan vahvan saarna- ja herätystoiminnan, esimerkiksi pitämällä seuroja kirkon sakastissa. Nousiaisissa syntyi herätystä erityisesti lasten ja nuorten keskuudessa. Achrenius oli myös virsirunoilija, ja hän oli ensimmäisiä rippikoulua nuorille pitäneitä pappeja Suomessa. Abraham Achreniuksen työtä jatkoi hänen poikansa Anders Achrenius, joka myös toimi Nousiaisten kirkkoherrana. Hänen aikanaan Nousiaisista tuli Varsinais-Suomen rukoilevaisuuden keskus. Hän myös ilmeisesti kokosi ensimmäisen version rukoilevaisten laulukokoelmasta Halullisten sielujen hengelliset laulut. Toisen rukoilevaisten käyttämän laulukokoelman Siionin virret suomensi Jalasjärven kappalainen Elias Lagus vuonna 1790. Liikkeessä vaikutti myös useita naispuolisia unissasaarnaaja-maallikoita, kuten Anna Rogel, Anna Lagerblad ja Juliana Söderborg.
Toiminta

Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistyksen toimintaan kuuluvat seurat, jumalanpalvelukset sekä nuortenillat. Lisäksi järjestetään kerran vuodessa rippileiri. Jumalanpalveluksissa käytetään vuoden 1693 kirkkokäsikirjaa. Jumalanpalveluksissa ja seuroissa käytetään vuoden 1776 Raamatunkäännöstä, vuoden 1701 virsikirjaa sekä laulukokoelmia Siionin virret ja Halullisten sielujen hengelliset laulut.
Lakkautetun Suomen rukoilevaisen kansan yhdistyksen toimintaan kuuluivat jumalanpalvelukset, joita vietettiin sekä vanhan että uuden käsikirjan mukaan, sekä kesäisin järjestetyt Länsi-Suomen herännäisjuhlat. Uudistusmielisemmän suuntauksen toimintaa ja herännäisjuhlien järjestämistä on sittemmin jatkanut Eurajoen opisto.
Kirjallisuutta

Tiililä, Osmo: Rukoilevaisten kirjoja.  (Suomalaisen kirjallisuuden seuran toimituksia 270)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden seura, 1961.
Tiililä, Osmo: Rukoilevaisten kertomaa.  WSOY, 1966.
Aiheesta muualla

Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys lsry.fi.
Uskonnot Suomessa: Suomen rukoilevaisen kansan yhdistys ry uskonnot.fi.
Eero Salovuori : Satakunnan rukoilevaisten seuroista, Suomen Kuvalehti, 23.07.1938, nro 29, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Rukoilevaisuuden alueellinen levinneisyys Suomessa vuonna 2007.

Toimintaa vähintään:

  Kuukausittain  Vuosittain
Demokraattinen Vaihtoehto

| Demokraattinen Vaihtoehto |
| --- | --- |
  
Perustettu:  12. huhtikuuta 1986
Lopetti:  Syyskuu 1990 Puoluerekisterissä vuoteen 1995
Poliittinen kirjo:  vasemmisto
Toimisto:  Kornetintie 4, Helsinki
Äänenkannattaja:  Tiedonantaja
Naisjärjestö:  Naisten demokraattinen toimintakeskus
Nuorisojärjestö:  Vallankumouksellinen nuorisoliitto
Opiskelijajärjestö:  Sosialistinen opiskelijaliitto
Sivistysjärjestö:  Demokraattinen Sivistysliitto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Demokraattinen Vaihtoehto (lyh. Deva, ruots. Demokratiskt Alternativ) oli vuosina 1986–1990 toiminut suomalainen vasemmistopuolue. Devan perustamisjulistuksen mukaan puolue oli "laajapohjainen vaalirintama, joka kokoaa kaikkia rauhan, demokratian ja edistyksen voimia". Järjestön muodostivat pääasiassa Suomen Kansan Demokraattisesta Liitosta (SKDL) ja Suomen Kommunistisesta Puolueesta (SKP) erotetut kommunistit.
Puolueen sääntöjen mukaan yhdistyksen tarkoituksena oli ”koota yhteen rauhan ja demokratian puolesta toimivia voimia vaaleihin osallistumista varten.” Deva pyrki ”lujittamaan YYA-sopimukseen perustuvaa rauhanpolitiikkaa”. Puolueen tavoitteita olivat ”demokratian laajentaminen sekä sellainen talous- ja sosiaalipolitiikka, joka lähtee kansan tarpeista” ja ”suuryhtiöiden vallan murtaminen”. Yhdistys halusi kehittää ”yleisinhimillistä ja humanistista kulttuuria ja toimintaa ympäristöongelmien ratkaisemiseksi.”
Devalla oli parhaimmillaan 10 kansanedustajaa vuosina 1986–1987. Eduskuntavaaleissa 1987 puolue sai 4 paikkaa ja vuoden 1988 kunnallisvaaleissa 127 valtuutettua. Presidentinvaaleissa 1988 puolueen ehdokas oli Jouko Kajanoja.
Devan pää-äänenkannattaja oli Tiedonantaja, joka oli samalla myös SKPy:n lehti. Deva julkaisi lisäksi alueellisia lehtiä kuten Pohjois-Hämeen Näköalaa (Tampere) ja Työn valtaa (Lahti).
Historia > Perustaminen

Deva sai alkunsa huhtikuussa 1986, mutta perustamista edelsi pitkä historia. Puolue muodostettiin sen jälkeen, kun Suomen Kommunistinen Puolue vuonna 1985 alkoi erottaa taistolaisina tunnettua sisäistä oppositiotaan. Vähemmistöön jäänyt oppositio oli toiminut SKP:n sisällä 1960-luvulta alkaen. Oppositio ei hyväksynyt erottamisia ja asiaa puitiin eri oikeusasteissa 1990-luvulle asti.
SKP:stä erotetut järjestäytyivät 23. marraskuuta 1985 Helsingissä, jolloin perustettiin SKP:n järjestöjen toimikunta. Elokuussa 1986 ryhmittymä otti nimekseen Suomen Kommunistinen Puolue (yhtenäisyys) (SKPy). Erottamisia vastustaneet kansanedustajat erotettiin SKDL:n eduskuntaryhmästä, jolloin nämä perustivat omansa kesäkuussa 1986. Deva oli siten SKPy:n vastine (SKP:n) SKDL:lle. Devan eduskuntaryhmään siirtyi kymmenen kommunistikansanedustajaa. Mukaan uuteen puolueeseen tuli myös joitakin entisiä enemmistöläisiä.
Historia > Lakkauttaminen

Demokraattisen Vaihtoehdon aktiivit olivat mukana Vasemmistoliiton perustamisessa huhtikuussa 1990 ja devalaisia valittiin uuden puolueen luottamustehtäviin. Kesäkuussa Deva piti ylimääräisen edustajakokouksen, joka päätti lakkauttaa puolueen ja siirtää toiminnan Vasemmistoliittoon. Lakkauttamista valvoi Olavi Kannon johtama neuvottelukunta ja se toteutui loppuvuodesta 1990, kun Devan kansanedustajat siirtyivät Vasemmistoliiton eduskuntaryhmään. Marjatta Stenius-Kaukonen pääsi ryhmään jo kesällä, ja kolme muuta vasta heidän luovuttuaan asemista SKPy:n johtavissa elimissä.
Demokraattinen Vaihtoehto poistettiin oikeusministeriön puoluerekisteristä vuoden 1995 eduskuntavaalien jälkeen.
Organisaatio

Devan ylin päättävä elin oli neuvottelukokous, joka tuli kutsua koolle joka neljäs vuosi. Neuvottelukokoukseen saivat lähettää äänivaltaisia edustajia piirijärjestöt ja jäsenyhdistykset – molemmat yhden alkavaa sataa jäsentä kohden. Yhdistyksen hallituksena toimi neuvottelukokouksessa valittu neuvottelukunta.
Devan puheenjohtajana toimi aluksi Leo Suonpää (4/1986–12/1986) ja hänen jälkeensä (1986–1989) näyttelijä Kristiina Halkola ensimmäisenä suomalaisena naispuoluejohtajana. Marja-Liisa Löyttyjärvi oli Devan viimeinen puheenjohtaja (1989–1990).
Devaan kuului SKPy:n lisäksi erityisryhmille suunnattuja järjestöjä. Puolueen nuorisojärjestö oli Vallankumouksellinen nuorisoliitto (VKN), joka aluksi toimi nimellä Punaisen nuorison neuvosto. Opiskelijajäsenet toimivat Sosialistisessa opiskelijaliitossa (SOL). Devan sivistysjärjestöksi perustettiin vuonna 1986 Demokraattinen Sivistysliitto (DSL) ja naisjärjestöksi 1987 Naisten demokraattinen toimintakeskus.
Puoluesihteeri Heikki Haapalan mukaan Devassa oli vuonna 1990 25 000 jäsentä.
Organisaatio > Puoluejohto > Puheenjohtajat

Leo Suonpää 1986
Kristiina Halkola 1986–1989
Marja-Liisa Löyttyjärvi 1989–1990
Organisaatio > Puoluejohto > Sihteerit

Seppo Timonen 1986–198x
Heikki Haapala 198x–1990
Organisaatio > Piirijärjestöt

Etelä-Hämeen Demokraattinen Vaihtoehto
Helsingin Demokraattinen Vaihtoehto
Keski-Suomen Demokraattinen Vaihtoehto
Kuopion läänin Demokraattinen Vaihtoehto
Kymen läänin Demokraattinen Vaihtoehto
Lapin Demokraattinen Vaihtoehto (perustettaessa Lapin kommunistien, nuorisoliittolaisten ja sitoutumattomien Demokraattinen Vaihtoehto)
Mikkelin läänin Demokraattinen Vaihtoehto
Oulun vaalipiirin Demokraattinen Vaihtoehto
Pohjois-Hämeen Demokraattinen Vaihtoehto
Pohjois-Karjalan Demokraattinen Vaihtoehto
Satakunnan Demokraattinen Vaihtoehto
Uudenmaan Demokraattinen Vaihtoehto
Vaasan läänin Demokraattinen Vaihtoehto
Varsinais-Suomen Demokraattinen Vaihtoehto
Talous

Devan toiminnan taloudellinen puoli hoidettiin pääosin SKPy:n kautta. SKPy maksoi esimerkiksi joidenkin Devan työntekijöiden palkat. Vuonna 1989 Deva ilmoitti, että valtion puoluetuki kattoi 99,7 prosenttia sen kuluista.
Vaalit

Deva osallistui omilla listoillaan eduskunta-, presidentin- ja kunnallisvaaleihin. Puolue osallistui omilla listoillaan myös useiden ammattiliittojen ja osuuskuntien vaaleihin. Esimerkiksi Metallityöväen liiton vaaleissa 1986 Devan kannatus oli 11,6 %.
Vaalit > Eduskuntavaalit

Vuoden 1987 eduskuntavaaleissa Deva sai neljä kansanedustajaa. Paikat menivät puoluetta jo aiemmin edustaneille konkareille (Marjatta Stenius-Kaukonen, Ensio Laine, Marja-Liisa Löyttyjärvi ja Esko-Juhani Tennilä). Deva teki vaaliyhteistyötä Sosialistisen Työväenpuolueen kanssa. STP asetti Devan listoille seitsemän ehdokasta.
Vaalit > Kunnallisvaalit

Kunnallisvaaleissa 1988 Devan listoilta valittiin 127 valtuutettua noin 75 eri valtuustoon. Lisäksi valtuustoihin nousi noin 20 valtuutettua erilaisilta Devan (ja SKDL:n) ulkopuolisilta "kommunistien" ja/tai "demokraattien" yhteislistoilta. Deva sai valtuutettuja jokaisessa manner-Suomen vaalipiirissä. Ehdokkaita puolueella oli yhteensä 1 967. Deva sai suurimman ääniosuutensa Karkkilassa (19,6 % / 7 valtuutettua), jonka valtuustossa se nousi SKDL:ää suuremmaksi ryhmäksi. Deva voitti SKDL:n myös 11 muussa kunnassa, joissa molemmilla puolueilla oli lista. Deva menestyi hyvin myös Nokialla (15,5 % / 6), Ruskolla (11,0 % / 2), Kotkassa (9,9 % / 5) ja Kemissä (9,5 % / 4). Suurista kaupungeista puolue onnistui parhaiten Turussa (7,7 % / 5) ja Tampereella (6,8 % / 4).
| Vaalit | Kannatus> Äänet | Kannatus>  % | Paikat | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 | 62 154 | 2,36 % | 127 |  127 |
Vaalit > Presidentinvaalit

Vuoden 1988 presidentinvaaleissa Devan ehdokkaana oli Jouko Kajanoja. Kajanoja sai suorassa vaalissa pienimmän äänimäärän eikä Deva saanut yhtään valitsijamiestä, vaikka puolueella oli täysi lista jokaisessa manner-Suomen vaalipiirissä. Korkeinta puolueen kannatus oli Hämeen pohjoisessa vaalipiirissä (3,0 %). Valitsijamiesvaaleissa eniten henkilökohtaisia ääniä keräsi Stenius-Kaukonen (3 138).
| Vaalit | Ehdokas | Kannatus> Äänet | Kannatus>  % | Valitsijamiehet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 | Jouko Kajanoja | 56 528 | 1,89 % | 0 |
Kansanedustajat

| --- | --- |
 Matti Kautto 1986–1987  Mikko Kuoppa 1986–1987  Ensio Laine 1986–1990  Marja-Liisa Löyttyjärvi 1986–1990  Irma Rosnell 1986–1987 :  Marjatta Stenius-Kaukonen 1986–1990  Sten Söderström 1986–1987  Esko-Juhani Tennilä 1986–1990  Seppo Toiviainen 1986–1987  Pirkko Turpeinen 1986–1987
Aiheesta muualla

Devan ohjelmat (Pohtiva)
Nimilautakunta

Nimilautakunta  (ruots. Nämnden för namnärenden) on oikeusministeriön alainen lautakunta, jonka ensisijainen tehtävä on antaa lausuntoja Digi- ja väestötietovirastolle etu- ja sukunimiä koskevissa asioissa. Se antaa lausuntoja myös tuomioistuimille ja muille viranomaisille sekä voi tehdä oikeusministeriölle aloitteita nimiä koskevan lainsäädännön kehittämiseksi. Nimilautakunnan lausunnot eivät ole oikeudellisesti sitovia. Vuonna 2018 lautakunta vastaanotti noin 1 100 lausuntopyyntöä.
Jäsenet

Nimilautakunnan jäsenet kaudella 2025–2029:
Urpo Kangas, puheenjohtaja
Eeva Attila, varapuheenjohtaja
Ari Torkkel
Pasi Kuusiluoma
Petra Saarnisto
Maria Vidberg
Turvapaikanhaku Suomessa

Suomesta turvapaikkaa voi hakea vain Suomen valtion alueella. Turvapaikkahakemusta ei voi tehdä Suomen ulkomailla olevassa edustustossa tai ottamalla ulkomailta kirjeitse tai sähköpostitse yhteyttä Suomeen. Irakilaiset ovat Suomen suurin turvapaikanhakijaryhmä.
Suomessa turvapaikanhakijoiden vastaanottoa säätelee Laki kansainvälistä suojelua hakevan vastaanotosta eli vastaanottolaki. Turvapaikkahakemuksia käsittelee Maahanmuuttovirasto. Hakemuksen käsittelyaikana hakija oleskelee vastaanottokeskuksessa siinä maassa, jossa hakee turvapaikkaa.
Vuonna 2014 turvapaikkahakemuksen käsittely Suomessa kesti keskimäärin 170 päivää. Suuri osa turvapaikkahakemuksista hylätään, mutta usein myönnetään oleskelulupa toissijaisen suojelun, humanitaarisen suojelun ja yksilöllisen inhimillisen syyn perusteella. Vuonna 2014 Suomesta haki turvapaikkaa 3 651 henkilöä. Turvapaikkapäätöksistä myönteisiä oli 1 346. Vuonna 2016 Suomesta haki turvapaikkaa noin 5 100 ihmistä, ja myönteisen päätöksen sai 27 prosenttia heistä.
Kun Venäjä hyökkäsi kevättalvella 2022 Ukrainaan, Suomen sisäministeriö arvioi, että Ukrainasta saapuu Suomeen 40 000–80 000 turvapaikanhakijaa. Maaliskuun loppuun mennessä yli 11 000 Ukrainasta saapunutta oli hakenut Suomesta tilapäistä suojelua. Huhtikuun alussa Suomeen oli tullut arviolta 25 000 ukrainalaista sen jälkeen, kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan. Toukokuun puolivälin jälkeen Suomessa oli jätetty 23 781 tilapäisen suojelun hakemusta. Päätöksiä hakemuksiin oli 18. toukokuuta mennessä tehty 20 622. Päätöksistä 20 427 oli myönteisiä. Tuolloin arvioitiin, että kesällä 2022 jopa 20 000 ukrainalaista voisi saapua Suomeen. Lokakuun alkuun mennessä Suomeen oli tullut lähes 40 000 ukrainalaista, joista kolmannes halusi jäädä maahan. Lähes 40 prosentilla suunnitelmat olivat avoinna. Sodan seurauksena Venäjällä julistettiin osittainen liikennallepano syyskuussa 2022. Sen johdosta lokakuun puoliväliin mennessä Suomesta haki turvapaikkaa 499 Venäjän kansalaista. Tuohon mennessä koko vuoden aikana Venäjän kansalaisilta oli tullut 915 turvapaikkahakemusta. Tavallisesti ennen sotaa venäläiset olivat jättäneet 200–500 turvapaikkahakemusta vuodessa.
Hakijoiden määrät

Vuonna 2015 Suomeen tuli yli 30 000 turvapaikanhakijaa. Ennen sitä hakijamäärä oli vuosittain noin 3 000–4 000.
Elokuussa 2017 Suomessa oli noin 10 000 kielteisen turvapaikkapäätöksen saanutta turvapaikanhakijaa. Sisäministeriön kansliapäällikkö Päivi Nerg on todennut, että he ovat mahdollinen turvallisuusuhka. Hän katsoo, että ryhmässä voi olla ihmisiä jotka tulevat helposti kiinnostuneiksi Isis-propagandasta tai terrorismiryhmien toiminnasta.
Vuoden 2017 alustavien tilastojen mukaan Suomesta haki turvapaikkaa noin 5 100 henkeä. Kielteisiä päätöksistä oli 43 prosenttia, myönteisiä 40 prosenttia, tutkimatta jätettyjä 11 prosenttia ja rauenneita kuusi prosenttia.
Vuonna 2018 turvapaikkaa haki Suomesta 4 548 henkilöä. Hakemuksista lähes puolet oli uusintahakemuksia. Vuonna 2018 ensimmäisen turvapaikkahakemuksensa jätti 2 409 maahantulijaa.
Vuosien 2015–2016 poikkeuksellisen turvapaikanhakijamäärän jälkeen myös uusintahakemuksia tuli poikkeuksellisen paljon. Vuosina 2020 ja 2021 noin puolet hakemuksista oli uusintahakemuksia. Vuoden 2024 marraskuussa käsittelyssä oli 4 600 hakemusta ja valituksia kielteisistä turvapaikkapäätöksistä eri oikeusasteissa oli yhteensä 1 562..
| Vuosi | Suomesta turvapaikkaa hakeneet vuosina 2011–2024 | Hakemukset yhteensä vuodesta 2011 alkaen | Suomesta myönnetyt turvapaikat vuosina 2009–2024 | Myönnetyt turvapaikat yhteensä vuodesta 2009 alkaen  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 |  |  | 1 373 | 1 373 |
| 2010 |  |  | 1 784 | 3 157 |
| 2011 | 3 088 | 3 088 | 1 271 | 4 428 |
| 2012 | 3 129 | 6 217 | 1 601 | 6 029 |
| 2013 | 3 238 | 9 455 | 1 872 | 7 901 |
| 2014 | 3 651 | 13 106 | 1 346 | 9 247 |
| 2015 | 32 476 | 45 582 | 1 874 | 11 121 |
| 2016 | 5 651 | 51 233 | 7 745 | 18 866 |
| 2017 | 5 046 | 56 279 | 3 784 | 22 650 |
| 2018 | 4 548 | 60 827 | 2 740 | 25 390 |
| 2019 | 4 550 | 65 377 | 2 959 | 28 349 |
| 2020 | 3 209 | 68 586 | 2 066 | 30 415 |
| 2021 | 2 545 | 71 131 | 2 132 | 32 547 |
| 2022 | 5 827 | 76 958 | 1 760 | 34 307 |
| 2023 | 5 372 | 76 958 | 1 571 | 35 878 |
| 2024 | 2 948 | 81 731 | 1 581 | 37 459 |
Huomaa, että kaikista kunakin vuonna haetuista turvapaikoista ei tehdä päätöstä samana vuonna. Huippuvuodet on lihavoitu.
Oikeudet

Turvapaikanhakijalle voidaan maksaa vastaanottorahaa perustoimeentulon turvaamiseksi. Saatuaan oleskeluluvan turvapaikanhakijasta tulee kunnan asukas, jolloin hänestä tulee oikeutettu kunnan tarjoamaan perusturvaan.
Ongelmat

Lähes joka toisen Suomeen tulevan turvapaikanhakijan henkilöllisyys jää vahvistamatta. Henkilöllisyys jää tavallisesti selvittämättä passin puutteen vuoksi. Joskus turvapaikanhakijoilla ei ole passia lainkaan, mutta he myös piilottavat ja tuhoavat niitä tahallaan henkilöllisyytensä salaamiseksi.
Suomi pitää kaikkia Euroopan unionin maita turvallisina ja Euroopan unionin kansalaisten turvapaikkahakemuksia ilmeisen perusteettomina. Euroopan unionin lainsäädäntö turvaa kuitenkin Euroopan unionin kansalaisten oikeuden vapaaseen liikkuvuuteen Euroopan unionin alueella ja rajoittaa mahdollisuutta Euroopan unionin kansalaisten maasta poistamiseen. Ulkomaalaislain mukaan Euroopan unionin kansalaiselle pitää antaa 30 päivää aikaa poistua maasta kielteisen päätöksen jälkeen.
Ongelmat > Valehenkilöllisyydet

Syksyllä 2023 laajaa julkisuutta herätti tapaus, jossa norjalaisen vaimonsa murhasta tuomittu Irakin Kurdistanista kotoisin oleva mies Faraidun Latif Sharif haki ja sai Suomesta turvapaikkan vuonna 2014. Hän esiintyi syyrialaisena pakolaisena tuhottuaan sormenpäänsä, jotta häntä ei voitaisi tunnistaa sormenjäljistä. Norja oli asettanut hänet maahantulokieltoon Schengen-alueelle. Hänen henkilöllisyytensä ei kuitenkaan selvinnyt aluksi Suomen viranomaisille, koska he eivät kyenneet ottamaan häneltä sormenjälkiä. Maahanmuuttoviranomaiset ympäri Euroopan ovat havainneet tapauksia, joissa turvapaikanhakijat ovat runnelleet sormenpäitään niin, ettei sormenjälkiä saada otettua. Sormenjälkien tuhoaminen ei ollut ainoa epäilyttävä seikka miehen taustassa. Hän antoi viranomaisille asiakirjoja, jotka keskusrikospoliisi totesi väärennetyiksi. Myöskään kielitestin perusteella hän ei ollut kotoisin sieltä mistä väitti olevansa, ja ylipäätään hänen taustatarinansa oli hyvin ristiriitainen. Jos Maahanmuuttovirasto ei kykene osoittamaan riittävällä varmuudella, mikä turvapaikanhakijan oikea kotimaa on, sen käytännössä täytyy arvioida kotimaaksi turvapaikanhakijan kertoma maa. Ja jos turvapaikanhakija on ilmoittanut kotimaakseen sellaisen maan, jossa on esimerkiksi sotatila, käytännössä se tarkoittaa, että hakija saa kansainvälistä suojelua. Suomi ei pääsääntöisesti palauta ihmisiä sota-alueille. Asian paljastuttua Maahanmuuttoviraston turvapaikkayksikön johtaja Antti Lehtinen sanoi, että vastaava voisi tapahtua uudelleen.
Ongelmat > Uusintahakemukset

Suomesta tunnetaan myös tapauksia, joissa turvapaikkahakemus on hylätty yli kymmenen kertaa, mutta hakija ei ole noudattanut yhtäkään lainvoimaista päätöstä poistua maasta. Suomeen on myös jäänyt useita rikoksenuusijoita, joita ei ole onnistuttu palauttamaan kotimaihinsa Suomesta. Toistuvasti vakaviin rikoksiin syyllistyvien palauttaminen voi olla erittäin vaikeaa, jos turvapaikanhakija tekee koko ajan uusia hakemuksia tai yrittää muilla tavoin vaikeuttaa palauttamistaan. Jotkut palautusta välttelevät turvautuvat vääriin henkilöllisyyksiin. Maahanmuuttoviraston täytyy tutkia jokainen uusintahakemus alustavasti ja selvittää, täyttääkö se tutkittavaksi ottamisen edellytykset. Varsinainen uudelleenkäsittely aloitetaan vain, jos turvapaikanhakija esittää uudessa hakemuksessaan varteenotettavia uusia tietoja suojelun tarpeesta. Uusintahakemusten määrää ei ole rajattu. Petteri Orpon hallituksen hallitusohjelmaan kuitenkin kirjattiin, että: "uusintahakemusten tekemisen edellytyksiä kiristetään ja perusteettomat uusintahakemukset estetään".