stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Drew Weissman
Aiheesta muualla

Weissman Philadelhian yliopiston lääketieteellisen sivuilla (englanniksi)
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Behring  1902: Ross  1903: Finsen  1904: Pavlov  1905: Koch  1906: Golgi, Ramón y Cajal  1907: Laveran  1908: Metšnikov, Ehrlich  1909: Kocher  1910: Kossel  1911: Gullstrand  1912: Carrel  1913: Richet 1914: Bárány  1919: Bordet  1920: Krogh  1922: Hill, Meyerhof  1923: Banting, Macleod 1924: Einthoven
1926–1950:  1926: Fibiger  1927: Wagner-Jauregg  1928: Nicolle  1929: Eijkman, Hopkins  1930: Landsteiner  1931: Warburg  1932: Sherrington, Adrian  1933: Morgan  1934: Whipple, Minot, Murphy  1935: Spemann  1936: Dale, Loewi  1937: Szent-Györgyi  1938: Heymans  1939: Domagk  1943: Dam, Doisy  1944: Erlanger, Gasser  1945: Fleming, Chain, Florey  1946: Muller  1947: C. Cori, G. Cori, Houssay  1948: Müller  1949: Hess, Moniz 1950: Kendall, Reichstein, Hench
1951–1975:  1951: Theiler  1952: Waksman  1953: Krebs, Lipmann  1954: Enders, Weller, Robbins  1955: Theorell  1956: Cournand, Forssmann, Richards  1957: Bovet  1958: Beadle, Tatum, Lederberg  1959: Ochoa, Kornberg  1960: Burnet, Medawar  1961: Békésy  1962: Crick, Watson, Wilkins  1963: Eccles, Hodgkin, Huxley  1964: Bloch, Lynen  1965: Jacob, Lwoff, Monod  1966: Rous, Huggins  1967: Granit, Hartline, Wald  1968: Holley, Khorana, Nirenberg  1969: Delbrück, Hershey, Luria  1970: Katz, Euler, Axelrod  1971: Sutherland  1972: Edelman, Porter  1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen  1974: Claude, Duve, Palade  1975: Baltimore, Dulbecco, Temin
1976–2000:  1976: Blumberg, Gajdusek 1977: Guillemin, Schally, Yalow  1978: Arber, Nathans, Smith  1979: Cormack, Hounsfield  1980: Benacerraf, Dausset, Snell  1981: Sperry, Hubel, Wiesel  1982: Bergström, Samuelsson, Vane  1983: McClintock  1984: Jerne, Köhler, Milstein  1985: Brown, Goldstein  1986: Cohen, Levi-Montalcini  1987: Tonegawa  1988: Black, Elion, Hitchings  1989: Bishop, Varmus  1990: Murray, Thomas  1991: Neher, Sakmann  1992: Fischer, Krebs  1993: Roberts, Sharp  1994: Gilman, Rodbell  1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus  1996: Doherty, Zinkernagel  1997: Prusiner  1998: Furchgott, Ignarro, Murad  1999: Blobel  2000: Carlsson, Greengard, Kandel
2001–:  2001: Hartwell, Hunt, Nurse  2002: Brenner, Horvitz, Sulston  2003: Lauterbur, Mansfield  2004: Axel, Buck  2005: Marshall, Warren 2006: Fire, Mello 2007: Capecchi, Evans, Smithies 2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier 2009: Blackburn, Greider, Szostak 2010: Edwards 2011: Beutler, Hoffmann, Steinman 2012: Gurdon, Yamanaka 2013: Rothman, Schekman, Südhof 2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser 2015: Campbell, Ōmura, Tu 2016: Ōsumi 2017: Hall, Rosbash, Young 2018: Allison, Honjo 2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza 2020: Alter, Houghton, Rice 2021: Julius, Patapoutian 2022: Pääbo 2023: Karikó, Weissman 2024: Ambros, Ruvkun
Donald MacLean

| Donald MacLean |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. tammikuuta 1977 (ikä 47) Sydney, NS, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Don, Daddy
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  97 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1997–2011
Seurat:  Los Angeles Kings (NHL) Toronto Maple Leafs (NHL) Columbus Blue Jackets (NHL) Blues (SML) Detroit Red Wings (NHL) Phoenix Coyotes (NHL) ZSC Lions (NLA) EC Red Bull Salzburg (EBEL) Rødovre Mighty Bulls (Tanska) Malmö Redhawks (Allsv.) KHL Medveščak Zagreb (EBEL)
NHL-varaus:  33. varaus, 1995 Los Angeles Kings
Donald S. "Don" MacLean (s. 14. tammikuuta 1977 Sydney, Nova Scotia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija. Hän toimii nykyään apuvalmentajana kroatialaisessa KHL Medveščak Zagrebin joukkueessa, joka pelaa Itävallan pääsarjassa. MacLean oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja pelasi 41 NHL:n runkosarjaottelua vuosina 1997–2007. Euroopassa hän pelasi Suomen, Sveitsin, Itävallan, Tanskan, Ruotsin ja Kroatian sarjoissa.
Ura > Junioreista ammattilaiseksi

MacLean aloitti QMJHL:ssä kaudella 1994–1995. Kaudella 1996–1997 hän voitti Hull Olympiquesissa QMJHL:n mestaruuden ja koko CHL:n mestaruuden Memorial Cupin. Los Angeles Kings varasi hänet toisella kierroksella vuonna 1995 NHL:n varaustilaisuudessa. MacLean siirtyi Kingsin organisaatioon kaudeksi 1997–1998. Hän pelasi kauden aikana 22 NHL-ottelua, joissa teki tehopisteet 5+2=7. Kahtena seuraavana kautena MacLean ei pelannut NHL:ssä otteluakaan, vaan farmisarjoissa AHL:ssä ja IHL:ssä. Los Angeles myi hänet helmikuussa 2000 Toronto Maple Leafsiin, josta se sai vaihdossa Craig Charronin. MacLean pelasi Torontossa kaksi seuraavaa kautta 2000–2001 ja 2001–2002. MacLean pelasi ensimmäisellä kaudella kolme NHL:n runkosarjaottelua ja toisella kolme pudotuspeliottelua. Kaudella 2001–2002 hän voitti AHL:n pistepörssin ja John B. Sollenberger Trophyn Toronton farmijoukkueessa St. John's Maple Leafsissa tehopistein 33+54=87.
Kaudeksi 2002–2003 MacLean siirtyi vapaana agenttina Columbus Blue Jacketsin organisaatioon. Hän pelasi ensimmäisen kauden kokonaan AHL-joukkue Syracuse Crunchissa mutta pystyi pelaamaan kauden aikana vain 17 ottelua niskavamman takia. Toisella kaudellaan MacLean pelasi neljä NHL-ottelua. Hän pelasi työsulkukauden 2004–2005 SM-liigaa Espoo Bluesissa. MacLean oli heikon kauden pelanneen joukkueen valopilkkuja. Hän oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies. MacLean pelasi lähinnä Bluesin ykkösketjun keskushyökkääjänä.
Elokuussa 2005 MacLean palasi Pohjois-Amerikkaan ja siirtyi Detroit Red Wingsin organisaatioon kaudeksi 2005–2006. Hän pelasi Detroitissa kolme NHL-ottelua tehopistein 1+1=2, mutta lähes koko kauden farmijoukkue Grand Rapids Griffinsissä. MacLean oli AHL:ssä sarjan seitsemänneksi paras pistemies (56+32=88) ja paras maalintekijä 56 maalillaan. Maalipörssissä samaan ylsi myös Binghamton Senatorsin Denis Hamel, jonka kanssa hän jakoi AHL:n parhaalle maalintekijälle annettavan Willie Marshall Awardin. MacLean valittiin AHL:n kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi, josta hänet palkittiin Les Cunningham Awardilla. Hänet valittiin myös AHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kaudeksi 2006–2007 MacLean siirtyi Phoenix Coyotesin organisaatioon ja pelasi kauden aikana yhdeksän NHL-ottelua tehoin 1+1=2.
Ura > Uran viimeiset vuodet Euroopassa

MacLean aloitti kauden 2007–2008 Sveitsin National League A:n ZSC Lionsissa, mutta siirtyi 11 ottelun jälkeen loppukaudeksi Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan EC Red Bull Salzburgiin. MacLean voitti Itävallan-mestaruuden keväällä 2008. Hän oli pudotuspelien paras maalintekijä kahdeksalla osumallaan. MacLean aloitti kauden 2008–2009 Tanskan AL-Bank Ligaenin Rødovre Mighty Bullsissa, mutta siirtyi sieltä seitsemän ottelun jälkeen Ruotsin toiseksi korkeimman sarjatason Allsvenskanin Malmö Redhawksiin, jossa hän pelasi kevääseen 2010 asti.
Elokuussa 2010 MacLean siirtyi koesopimuksella Itävallan pääsarjassa pelaavaan kroatialaisseura KHL Medveščak Zagrebiin. Hän solmi syyskuussa vuoden mittaisen pelaajasopimuksen Zagrebin kanssa. Heinäkuussa 2011 MacLean lopetti pelaajauransa ja hänet nimettiin Zagrebin apuvalmentajaksi Marty Raymondille.
Discography 2001–2004

| Discography 2001–2004 Abduktio |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 2001–2004
 Julkaistu: 11. toukokuuta 2005
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: hardcore punk
 Levymerkki: Old Skool Kids
Abduktion muut julkaisut
| Perustuu tositapahtumiin (EP) 2004 | Discography 2001–2004 2005 | Tuli kulje kanssani 2005 |
Discography 2001–2004 on hardcore punk -yhtye Abduktion kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2005 venäläisen Old Skool Kids -levymerkin alla. Albumi sisältää kaikki yhtyeen uran alkupuolen omakustannejulkaisut.
Kappaleet

Soitellen sotaan
Sydänkohtauksia
Työn antisankari
Lähempänä tulta
Elävien kuolleiden yö
Roskapuhetta
Niin lähellä, niin kaukana
Hautarauha
Juokse tai kuole
Poissa silmistä, poissa mielestä
Kielletty ajosuunta
Log Out
Viimeinen mies
Pari valittua sanaa
Get Up, Stand Up
Vihreitä miehiä 2.01
Mantra
Incognito
Dilemma
Antiteesi
Där svanar flyger

| Där svanar flyger Nattvindens Gråt |
| --- | --- | --- |

Demon tiedot
 Äänitetty : 14.–15. tammikuuta 1995, Astia Studio
 Julkaistu: tammikuu 1995
 Tuottaja(t): Anssi Kippo
 Tyylilaji: doom metal
 Kesto: 30.39
 Levy-yhtiö: Solistitium Records
Nattvindens Gråtin muut julkaisut
|   | Där svanar flyger 1995 | A Bard's Tale 1995 |
Där svanar flyger on suomalaisen doom metal -yhtyeen Nattvindens Gråtin demojulkaisu, joka julkaistiin tammikuussa 1995.
Äänitteestä julkaistiin ainoastaan käsin numeroitu kasettipainos. Kasetin nimi ”Där svanar flyger” on vapaasti suomennettuna ”missä joutsenet lentävät”.
Kappaleet

En avlägsen stjärna – 7.30
I tysthetens kalla rike – 6.25
Fjälldalen – 6.48
Där svanar flyger – 6.18
66,5° N – 3.38
Kokoonpano

Teemu Kautonen – laulu, kitara
Jussi Koponen – kitara
Sami Vänskä – basso
Tero Leinonen – rummut
Tuomas Holopainen – kosketinsoitin
Kokoonpano > Muut tekijät

Tomi Mykkänen – muu kitara, muu laulu
Anssi Kippo – äänittäjä, tuottaja, taustalaulu kappaleessa 4
Aiheesta muualla

Albumi Där svanar flyger Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Däe Svanar Flyger discogs.com -sivustolla
Dorothea Hochleitner

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Cortina d'Ampezzo 1956 | suurpujottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Cortina d'Ampezzo 1956 | suurpujottelu |  |
Dorothea ”Thea” Hochleitner (o.s. Seer, 10. heinäkuuta 1925 Bad Gastein – 11. toukokuuta 2012 Gufstein) oli itävaltalainen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti.
Hochleitner voitti olympiapronssia suurpujottelussa Cortina d’Ampezzossa 1956. Samalla hänet palkittiin MM-pronssilla. Lisäksi Hochleitner sijoittui Cortina d’Ampezzossa syöksylaskussa seitsemänneksi ja pujottelussa 12:nneksi.
Hochleitner kuoli pitkällisen sairastamisen jälkeen 86-vuotiaana 11. toukokuuta 2012.
Edgar Davids

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Edgar Steven Davids
Syntymäaika: 13. maaliskuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Paramaribo, Suriname
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 168 senttimetriä
Lempinimi: Pitbull
Junioriseurat
: Ajax
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1991–1996 1996–1998 1998–2004 2004 2004–2005 2005–2007 2007–2008 2010  2012–2014 | Ajax Milan Juventus Barcelona Internazionale Tottenham Hotspur Ajax Crystal Palace Barnet FC | 106 (20) 15 (0) 142 (8) 18 (1) 14 (0) 31 (1) 25 (1) 6 (0)  36 (1) |
Maajoukkue
| 1994–2005 | Alankomaat | 74 (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Edgar Steven Davids (s. 13. maaliskuuta 1973, Paramaribo, Suriname) on pelaajauransa lopettanut alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän toimii Alankomaiden miesten jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajana.
Davids on 2000-luvun vaihteen tunnetuimpia alankomaalaispelaajia. Hän kuului 1990-luvulta lähtien aivan viime aikoihin saakka Alankomaiden maajoukkueen vakiokalustoon ja pelasi lukuisissa arvoturnauksissa. Uusi päävalmentaja Marco van Basten jätti hänet kuitenkin ulos 2006 MM-kilpailuiden joukkueesta.
Davids on pelannut urallaan monissa Euroopan huippuseuroissa, kuten Ajaxissa joukkueen kultaisina 1990-luvun vuosina, ja sen jälkeen Milanissa, Juventuksessa, Barcelonassa ja Interissä, mistä siirtyi Englannin Valioliigan Tottenham Hotspuriin elokuussa 2005 vapaalla siirrolla. Tammikuussa 2007 Davids siirtyi puolitoistavuotisella sopimuksella takaisin Ajaxiin, jossa aloitti ammattilaisuransa yli 15 vuotta aikaisemmin. Elokuussa 2010 Davids ilmoitti palaavansa kahden vuoden tauon jälkeen pelikentille Crystal Palacen paidassa. Vuosina 2012–2014 hän toimi kakkosliigajoukkueen Barnet FC pelaaja-valmentajana.
Jalkapallon EM-kisoissa 1996 silloinen Hollannin valmentaja Guus Hiddink lähetti Edgar Davidsin takaisin kotiin koska tämä oli sanonut radiohaastatelussa että Hiddinkin pitäisi ottaa päänsä pois pelaajien perseistä että näkisi paremmin. Tämä ja Davidsin muut ärhäkät kommentit ovat tuottaneet hänelle lempinimen "Pitbull".
Davidsin tavaramerkkinä kovaotteisen pelityylin ja rastakampauksen lisäksi on ollut aurinkolasit (yleensä väriltään oranssit), joita hän käyttää ainakin päiväsaikaan pelattavissa otteluissa silmäsairautensa viherkaihin vuoksi.
Vuonna 2001 pelatessaan Juventuksessa Davids kärähti nandrolonin käytöstä.
Saavutuksia

UEFA Cupin voitto 1992
Mestarien liigan voitto 1995
Euroopan Supercupin voitto 1995
Intercontinental Cupin voitto 1995
Alankomaiden mestaruus 1994, 1995, 1996
Alankomaiden cupin voitto 1993
Alankomaiden supercupin voitto 1993, 1994, 1995
Italian mestaruus 1998, 2002, 2003
Italian Super Cupin voitto 2002, 2003
Italian Cupin voitto 2005
Aiheesta muualla

Edgar Davids Football Database -sivustolla (englanniksi)
Alankomaiden joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 van der Sar |
2 Reiziger |
3 Stam |
4 F. de Boer |
5 Numan |
6 Jonk |
7 R. de Boer |
8 Bergkamp  |
9 Kluivert |
10 Seedorf  |
11 Cocu |
12 Zenden |
13 Ooijer |
14 Overmars |
15 Bogarde |
16 Davids  |
17 van Hooijdonk |
18 de Goeij |
19 van Bronckhorst  |
20 Winter  |
21 Hasselbaink |
22 Hesp |
Valmentaja Hiddink
Jazz-postimerkit

Jazz-postimerkit ovat aihefilateliaan kuuluva keräilykohde. Asian yleisestä arvostettavuudesta ja hyväksyttävyydestä kertoo, että aiheesta tehdään postimerkkejä. Siten arvioiden jazz on ollut arvostettu taiteen laji Yhdysvalloissa jo 1960-luvun lopulta lähtien ja muualla hiukan myöhemmin.
Ensimmäiset jazz-merkit ilmestyivät Yhdysvalloissa. Syynä oli se, että Yhdysvaltoja voidaan pitää jazzin syntymaana, mutta myös se, ettei Yhdysvalloilla ollut sellaisia omia klassisia säveltäjiä, joiden juhlistamiseen postimerkkejä olisi voitu käyttää. Sama on nähtävissä edelleenkin, sillä Yhdysvaltojen osuus jazz-aiheista postimerkeistä on erittäin merkittävä.
Historia

Vaikka ensimmäinen varsinainen jazz-postimerkiksi laskettava julkaisu ilmestyi vasta 1969 (Yhdysvallat, bluesin isä W. C. Handy), jazzin postihistoriallinen taival oli jo alkanut aiemmin, kirjekuorista. Jazzklubit ja levy-yhtiöt painattivat omia kuoriaan, joissa oli jazzaiheisia kuvia ja tekstejä 1940-luvulla, ehkä jo aiemminkin. Sitten tulivat mukaan erikoisleimat tapahtumista ja klubeilta. New Orleansissa erikoisleimoja on käytetty jo 1950-luvulla.
Vuonna 1964 oltiin Yhdysvalloissa jo hyvin lähellä varsinaista jazzjulkaisua. Silloin ilmestyi American Music -postimerkki. Sen kuva-aihe soittimineen, nuottivihkoineen ja laakerilehtineen ei ollut jazzia, mutta ensipäivänkuoria tehtiin jo jazzista. Paikalliset postitoimistot ja myös eräät yksityiset tahot Yhdysvalloissa julkaisevat postimerkin ilmestymispäivänä ensipäivänkuoria. Niissä on postimerkin lisäksi kuva-aihe, joka sivuaa julkaistavaa merkkiä, ja merkit mitätöidään ilmestymispäivän leimalla. Koska Yhdysvalloissa ei ollut merkittävää musiikkiperinnettä, usea kuorien julkaisija tarttui jazzaiheisiin: oli yhtyeitä, soittajia, tyyliteltyjä soittimia ja tekstejä. Toinen myöhempi mielenkiintoinen jazzia sivuava ensipäivänkuorijulkaisu oli Yhdysvaltojen vuoden 1977 50 Years Sound Movies -postimerkki. Vaikka merkin kuvassa oli elokuvaprojektori, oli kuorissa paljon jazzaiheita, sillä ensimmäinen äänielokuva oli vuonna 1927 ilmestynyt Jazz Singer.
Julkaisutahti oli aluksi harva myös Yhdysvalloissa. Seuraava jazzaiheinen julkaisu oli vuonna 1973 ilmestynyt George Gershwin, joka sävelsi myös jazzia. Sen jälkeen Yhdysvalloissa on yksittäisten merkkien lisäksi (kuten Scott Joplin 1983, Duke Ellington 1986 tai Louis Armstrong 1995) julkaistu useita sarjoja, esimerkiksi vuoden 1994 kahdeksan merkin Blues & Jazz Singers, vuoden 1995 kymmenen merkin jazzsarja, jossa oli Armstrong, Mingus, Coltrane ja useita muita. Vuonna 1996 juhlistettiin big band -orkesterinjohtajia neljällä merkillä: Count Basie, Tommy & Jimmy Dorsey, Glenn Miller ja Benny Goodman.
Louis Armstrongin kuolema vuonna 1971 oli niin merkittävä tapahtuma, että se innosti useita Afrikan maita julkaisemaan omat merkkinsä. Tuona vuonna Senegal, Mali, Tšad ja Togo julkaisivat merkkejä tai sarjoja, joissa Armstrongin ohella esiintyivät Nat King Cole, Erroll Gardner, Duke Ellington, Ella Fitzgerald ja muutamat muut. Ylä-Volta, Gabon ja Kongo julkaisivat omansa seuraavana vuonna.
Euroopassa

Ensimmäinen eurooppalainen jazzmerkki julkaistiin Ruotsissa. Sen vuonna 1983 ruotsalaista musiikkia esittelevä sarja Musik i Sverige sisälsi yhden jazzmerkin. Ranskassa ilmestyi ensimmäinen merkki 1990, ja sen jälkeen niitä on tullut säännöllisesti. Eurooppalaisista maista Puolassa ilmestyi 1990-luvulla kolme jazzmerkkiä. Suomessa ei ole jazzia eikä juuri muutakaan kevyttä musiikkia käytetty postimerkin aiheena; ainoastaan vanhemmasta iskelmästä on ilmestynyt yksi sarja, jossa ovat: Harmony Sisters, Olavi Virta, George Malmsten, Toivo Kärki, Reino Helismaa, Tapio Rautavaara ja Esa Pakarinen. Pori Jazz on teettänyt useana vuonna erikoisleiman.
Direct Contact

| Direct Contact |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Danny Lerner
Käsikirjoittaja:  Les Weldon
Tuottaja:  Anton Hoeger Danny Lerner Les Weldon
Säveltäjä:  Stephen Edwards
Kuvaaja:  Ross W. Clarkson
Leikkaaja:  Michele Gisser
Pääosat:  Dolph Lundgren
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Saksa
Tuotantoyhtiö:  Nu Image Millennium Films Tosca Pictures
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  19. maaliskuuta 2009
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  6 000 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Direct Contact on vuonna 2009 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka ohjasi Danny Lerner. Käsikirjoituksesta vastasi Les Weldon. Pääosassa esiintyy Dolph Lundgren.
Juoni

Mike Riggins on entinen Yhdysvaltain erikoisjoukkojen sotilas, joka on joutunut vankilaan aseiden salakuljettamisesta ja myymisestä. Eräs CIA:n jäsen Clive Connelly tarjoaa Rigginsille rahaa ja vapauden mikäli hän pelastaa Karadjovin mafian sieppaaman amerikkalaisnaisen Ana Galen turvaan. Tehtävän aikana Riggins kuitenkin saa huomata koko tarinan olleen huijausta ja joutuu selvittämään kumpi organisaatioista on todellinen vihollinen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dolph Lundgren  | … |  Mike Riggins   |
|  Michael Paré  | … |  Clive Connelly   |
|  Gina May  | … |  Ana Gale   |
|  Bashar Rahal  | … |  Kenraali Drago   |
|  James Chalke  | … |  Trent Robbins   |
|  Vladimir Vladimirov  | … |  Vlado Karadjov   |
Aiheesta muualla

Elokuvan arvostelu leffatykissä
John S. Bull

| John Sumter Bull |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1934 Memphis, Tennessee
Kuollut: 11. elokuuta 2008 (73 vuotta)
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  lentäjä
Ura
Tyyppi:  astronautti
Valittu avaruuslentäjäksi:  1966
John Sumter Bull (25. syyskuuta 1934 – 11. elokuuta 2008) oli Yhdysvaltain merivoimien koelentäjä ja NASA:n astronautti.
Bull oli merivoimien taistelulentäjä VF-114-laivueessa ja hän palveli lentotukialuksilla USS Ranger, USS Hancock ja USS Kitty Hawk. Hän valmistui merivoimien koelentäjäkoulusta helmikuussa 1964 ja valittiin astronautti-kandidaattiryhmään 1966.
Bull oli lyhyen aikaa Apollo 8:n tukiryhmässä ja ryhmänjohtajana tyhjiökammiotesteissä, mutta hän erosi astronauttijoukoista sairastuttuaan keuhkoahtaumatautiin. Bull väitteli tohtoriksi Stanfordin yliopistosta 1973.
Bull palasi NASAan ja työskenteli Ames Research Centerissä vuodesta 1973 vuoteen 1985. Hänen työtehtäviinsä kuuluivat simulaatio ja lentotestaukset sekä helikoptereilla että kiinteäsiipisillä koneilla. Vuodesta 1986 vuoteen 1989, ennen eläkkeelle siirtymistään, hän johti NASAn laajuista tutkimusohjelmaa itsenäisesti toimivista järjestelmistä avaruussovelluksissa.
Jimmy Ellis

| Jimmy Ellis |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  James Albert Ellis
Syntynyt: 24. helmikuuta 1940 Louisville, Kentucky
Kuollut: 6. toukokuuta 2014 (74 vuotta) Louisville, Kentucky
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Pituus:  185  cm
Painoluokka:  Raskassarja
Kätisyys:  Oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  53
Voitot:  40
– tyrmäysvoitot:  24
Tappiot:  12
Ratkaisemattomat:  1
James Albert ”Jimmy” Ellis (24. helmikuuta 1940 Louisville, Kentucky – 6. toukokuuta 2014 Louisville, Kentucky) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä. Hän oli WBA-liiton raskaansarjan maailmanmestari vuodesta 1968 vuoteen 1970.
Amatöörinä Ellisin valmentajana Louisvillessä toimi Joe Elsby Martin Sr. Hän ryhtyi ammattilaiseksi vuonna 1961. Hänen valmentajanaan ja managerinaan toimi Bud Bruner, jonka aikana hän voitti 20 ottelustaan 15 (viisi tyrmäyksellä). Hänet arvostettiin maailman kymmenenneksi parhaaksi keskisarjan nyrkkeilijäksi.
Vuonna 1965 Ellisin valmentajaksi ja manageriksi tuli Angelo Dundee, joka valmensi myös Muhammad Alia. Ellis oli voittanut Alin heidän otellessaan amatööreinä Louisvillessä. Vuodesta 1966 Ellis otteli raskaassa sarjassa ja pääsi vuonna 1968 ottelemaan maailmanmestaruudesta, joka oli viety Alilta tämän kieltäydyttyä asepalveluksesta. WBA järjesti kahdeksalle raskaan sarjan huippunyrkkeilijälle mestaruusturnauksen, jossa Ellis voitti ensin Leotis Martinin yhdeksässä erässä ja otti sitten helpon pistevoiton Oscar Bonavenasta. Lopuksi hän voitti 27. huhtikuuta 1968 Oaklandissa, Kaliforniassa käydyssä ottelussa Jerry Quarryn ja hänet julistettiin maailmanmestariksi.
Syyskuussa 1968 Ellis puolusti menestyksekkäästi titteliään Floyd Pattersonia vastaan. Hän sai 16. helmikuuta 1970 vastaansa Joe Frazierin, joka oli New Yorkin nyrkkeilykomission tunnustama maailmanmestari. Frazier löi neljännessä erässä Ellisin kanveesiin kahdesti, ja ennen viidennen erän alkua Angelo Dundee ilmoitti Ellisin luovuttavan.
Ellis voitti kolme seuraavaa otteluaan. Hän sai vastaansa Muhammad Alin 26. heinäkuuta 1971 Houstonin Astrodomessa ja luovutti ottelun 12. erässä. Tämä oli Alin uran ainoa ottelu, jossa Dundee ei toiminut hänen kulmamiehenään. Tämän jälkeen Ellis hävisi Earnie Shaversille, Ron Lylelle ja maaliskuussa 1975 yhdeksännessä erässä Joe Frazierille. Ellis otteli viimeisen kerran 6. toukokuuta 1975 ja voitti tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Koko uran ottelusaldo oli 40 voittoa (24 tyrmäystä), 12 tappiota ja yksi ratkaisematon.
Ellis kärsi dementiasta yli kymmenen vuoden ajan ennen kuolemaansa. Hän toimi kuitenkin Louisvillessa aktiivisesti nuorison, eläkeläisten ja lupaavien nuorten nyrkkeilijöiden parissa.
Aiheesta muualla

http://www.cyberboxingzone.com/boxing/jellis.htm
http://www.boxrec.com/list_bouts.php?cat=boxer&human_id=16178
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jimmy Ellis
Käännös suomeksi
Džuma-Džamin moskeija

| Džuma-Džamin moskeija> Мечеть Джума-Джамі |
| --- | --- |
 Moskeija kuvattuna vuonna 2013
Perustiedot
Sijainti:  Jevpatorija, Ukraina
Rakennustyyppi:  moskeija
Uskonnollinen käyttö:  Jevpatorijan muslimit
Arkkitehtuuri
Arkkitehdit:  Mimar Sinan
Rakennustöiden alkaminen:  1552
Valmistumisvuosi:  1564
Infobox OKNimi-testi OK: 
Džuma-Džamin moskeija (ukr. Мечеть Джума-Джамі, Metšet Džuma-Džami) on Jevpatorijan kaupungissa, Krimillä sijaitseva moskeija. Moskeija tunnetaan myös nimillä Perjantaimoskeija tai Kaanin moskeija. Moskeijan rakennustyöt aloitettiin 1552 ja ne saatiin valmiiksi 1564. Moskeijan on suunnitellut kuuluisa arkkitehti Mimar Sinan.
Arkkitehtuuriltaan moskeijassa on haettu inspiraatiota Hagia Sofiasta. Korkeutta rakennuksella on 22 metriä.
Neuvostoliiton aikana moskeija lakkautettiin ja rakennuksessa toimi ateismille omistettu museo. Alkuperäiseen tarkoitukseensa rakennus palasi vuonna 1990.