stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jean-Jacques Rousseau
Teoksia > Suomennoksia

Tutkielma ihmisten välisen eriarvoisuuden alkuperästä ja perusteista.  ((Discours sur l’origine et les fondements de l’inégalite parmi les hommes, 1755.) Suomentanut Ville Keynäs)  Tampere:  Vastapaino, 2000.  ISBN 951-768-074-0
Émile eli kasvatuksesta.  (Émile ou de l’éducation, 1762.) Suomentanut Jalmari Hahl (1905)  Porvoo:  WSOY, 1933.
Yhteiskuntasopimuksesta, eli, Valtio-oikeuden johtavat aatteet.  (Du contrat social ou principes du droit politique, 1762.) Suom. J. V. Lehtonen. 3. painos (1. painos 1918)  Hämeenlinna:  Karisto, 1997.  ISBN 951-23-3770-3
Tunnustuksia. Valikoima otteita.  (Confessions, 1770.) Suomentanut Edwin Hagfors. 3. painos (1. painos 1938)  Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 1999.  ISBN 951-20-5620-8
Yksinäisen kulkijan mietteitä.  ((Les rêveries du promeneur solitaire, 1776–1778, julkaistu 1782.) Suomentanut Erkki Salo)  Tampere:  Vastapaino, 2010.  ISBN 978-951-768-320-3
Kirjoituksia sodasta ja rauhasta.  ((Extrait du projet de paix perpétuelle de M. l’Abbé de Saint-Pierre, 1761; Jugement sur le paix perpétuelle, 1756, julkaistu 1782; Que l’état de guerre naît de l’état social, 1756–1758; Fragments sur la guerre). Suomentanut Alex Aissaoui)  Helsinki:  Summa, 2010.  ISBN 978-952-5418-29-3
Itserakkaudesta (Discoursin loppuviite XV). Suomentanut Merja Kylmäkoski. Mukana suomentajan johdanto. Niin & näin 4/1995, s. 24.
Kirjallisuutta

Schaeffer, Denise: Rousseau on Education, Freedom, and Judgement.  University Park:  The Pennsylvania State University Press, 2014.  ISBN 978-0-271-06209-9  (englanniksi)
Paalasmaa, Jarno: ”Lapsikeskeisen ja luonnonmukaisen kasvatuksen ideat”, Maailman parhaat kasvatusajatukset.  Helsinki:  Into, 2016.  ISBN 978-952-264-669-9
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aiheesta muualla > Teoksia

Vapaasti ladattavia Jean-Jacques Rousseaun e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä (suomeksi)
Jean-Jacques Rousseaun teoksia (Project Gutenberg) (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Rousseau Association/Association Rousseau. Säätiö Rousseaun elämän ja teosten tutkimusta varten. (englanniksi, ranskaksi)
Bertram, Christopher: Jean Jacques Rousseau The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Delaney, James J.: Jean-Jacques Rousseau The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Kemerling, Garth (toim.): Jean-Jacques Rousseau page. Philosophy Pages. (englanniksi)
Kylmäkoski, Merja: Poimintoja Rousseaun elämästä ja tuotannosta. Niin & näin 4/1995, s. 25–26.
Mäki, Markku: Rousseaun Tutkielma ihmisten välisen eriarvoisuuden alkuperästä ja perusteista. Niin & näin 3/2001, s. 9–11.
Voltairen kirje Rousseaulle 30.8.1755. Niin & näin 3/2001, s. 12–13.
Kylmäkoski, Merja: Itserakkaus ja itsensä rakastaminen Rousseaun teksteissä. Niin & näin 3/2001, s. 14–1 9.
Lahtinen, Mikko: Jean-Jacques le optimiste – Eriarvoistavat pakot, tasavertaisuuden mahdollisuus Rousseaulla. Niin & näin 3/2001, s. 20–21.
Liukkonen, Petri: Jean-Jacques Rousseau. Pegasos. (englanniksi)
Vaikutusvaltaisimpia läntisiä filosofeja
Sokrates
Platon
Aristoteles
Augustinus
Tuomas Akvinolainen
Thomas Hobbes
René Descartes
Baruch Spinoza
John Locke
Gottfried Leibniz
George Berkeley
David Hume
Jean-Jacques Rousseau
Voltaire
Immanuel Kant
G. W. F. Hegel
Arthur Schopenhauer
Karl Marx
Søren Kierkegaard
John Stuart Mill
Friedrich Nietzsche
Bertrand Russell
Ludwig Wittgenstein
Edmund Husserl
Martin Heidegger
Jean-Paul Sartre
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola 2  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  KulturNav  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef  Theaterlexikon 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jean-Jacques Rousseau
Allan Ramsayn muotokuva Rousseausta vuodelta 1766.
Rousseaun hauta Pariisin Panthéonin kryptassa.
Rousseaun teos Tutkielma ihmisten välisen eriarvoisuuden alkuperästä ja perusteista.
Käännös suomeksi
Ryan Navion

Ryan Navion lentokone.
Ryan Navion lentokone ohjaamo avattuna.
Ryan Navion oli yhdysvaltalaisen North American Aviation -tehtaan vuonna 1948 markkinoille tuoma sotilaskoulukone, jota myöhemmin valmisti Ryan-lentokonetehdas.
Ryan Navion suunniteltiin toisen maailmansodan lopulla NA-143-nimisenä, ja sen valmistus alkoi nimellä NA-145. Se oli nelipaikkainen ja tarkoitettu siviilimarkkinoille, jotka täyttyivät sodan ylijäämäkoneilla. Yhdysvaltain ilmavoimat tilasi 83 konetta nimellä L-17A. Se oli yhteyskone ja reserviläisten koulukone yliopistojen reservin upseereille. Schweizer Aircraft Company muunsi 35 konetta.
Ryan Aeronautical Company osti tuotteen lisenssin vuonna 1948, ja se rakensi kolmessa vuodessa noin 1 200 konetta.
Navion C prototyyppi kilpaili USAFin peruskoulukoneen paikasta mutta hävisi Beechcraftin T-34 Mentorille.
Navion Rangemaster -koneita valmistettiin vuosina 1961–1976.
Kirjallisuutta

Aviation Consumer. Used Aircraft Guide
Lert, Peter. "Globe/Temco Swift & Ryan Navion." Vintage Aircraft Buyer's Guide & Price Digest. Challenge Series, Volume 3, 1989.
Ryan Aeronautical Company. Navion Operation Manual 3rd ed., February 1, 1949.
Taylor, Michael, J.H., ed. Jane's Encyclopedia of Aviation. Danbury, Connecticut: Grolier Educational Corporation, 1980. ISBN 0-7106-0710-5.
U.S. Bureau of Aeronautics. Technical Order 1L-17A-1:  Flight Handbook USAF Series L-17A, L-17B, and L-17C Aircraft, 1 October 1948.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
American Navion Society
Navion Skies web site (Arkistoitu – Internet Archive)
L-17.org
Warbird Alley L-17 page
Fraser Blues Navion formation demonstration team (Arkistoitu – Internet Archive)
Type Certificate Data Sheet (PDF).
Ruskeala (Karjalan tasavalta)

Ruskealan marmorilouhokselle noussut turistikohde toukokuussa 2016
Ruskealan marmorilouhos on nykyisin suosittu turistikohde (2016)
Ruskealan eläintarha 24.10.2016
Ruskeala on Karjalan tasavallan Sortavalan piirin Kaalamon maalaiskunnassa sijaitseva maaseututaajama Venäjällä. Taajama on entinen Suomen Ruskealan kirkonkylä, joka sijaitsee noin 30 kilometriä Sortavalasta pohjoiseen. 
Kansainvälinen matkailutie, Sininen tie, Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta Venäjälle Äänisen rannalle, kulkee Ruskealan kautta.
Ruskeala-kauppaliike Ruskealassa vuonna 2008
Eläintarha

Ruskealassa on eläintarha, jossa on jo yli 45 eläinlajia. Eläintarhan erikoisuuksia ovat esimerkiksi kissaeläimiin lukeutuva servaali, Afrikasta peräisin oleva antilooppi ja koiran kokoinen hirvieläin kiinanmuntjakki.
Luterilaisen kirkon toiminta

Ruskealassa toimii luterilainen seurakunta, joka kuuluu Inkerin kirkkoon. Vanhan, 1940 palaneen kirkon raunioiden viereen on rakennettu uusi 150-paikkainen kirkko, joka vihittiin kesällä 2010. Seurakunta on jo 1990-luvulta asti ylläpitänyt myös majoitus- ja ruokalatoimintaa vanhassa pappilassa puuhamiehensä ja pappinsa Kalevi Keinosen johdolla. Kirkko tuhoutui tulipalossa 18. maaliskuuta 2013.
Ruskealan kyläneuvostoalue

Aiemmin Ruskeala oli Sortavalan kaupunkihallinnon alaisuuteen kuulunut kyläneuvostoalue, joka käsitti suunnilleen entisten Ruskealan ja Pälkjärven kuntien alueet Jänisjärven ja Suomen rajan välisellä alueella. Tämän Ruskealan asukasluku vuonna 1987 oli noin 3 000. Kuntauudistuksen jälkeen alueella on Kaalamon maalaiskunta.
Ruskealan kyläneuvostoalue > Ruskealan kyläneuvostoalueen kylät

Ruskeala (keskuskylä, 869 asukasta 1996)
Alalampi
Kaalamo (1500 asukasta 1996)
Kekoselkä
Kirkkolahti (18 asukasta vuonna 1996)
Kontiolahti (4 asukasta vuonna 1996)
Matkaselkä
Otrakkala
Pirttipohja
Puikkola (entinen Pälkjärvi, 580 asukasta vuonna 1996)
Sahankoski
Hanki
Hannukkalanmäki
Jakkima.
Pääosa asukkaista asui Kaalamossa, Matkaselässä, Ruskealassa ja Puikkolassa. Muut alueet ovat autioituneet ja jääneet asumattomiksi.
Aiheesta muualla

Ruskealan marmoria-järvi lennokilla kuvattuna
Ruskealan vanha kirkko tuhoutui tulipalossa 1940. Rauniot ovat nykyisen kirkon vieressä.
Ruskealan uusi kirkko valmistuu taas toukokuussa 2016. Edellinen tuhoutui tulipalossa 2013.
Ryhmätyö (yhdistys)

Ryhmätyö ry on vuosina 1958–2017 toiminut sitoutumaton suomalainen yhdistys, jonka tavoitteena oli edistää erilaisten ryhmien toimintaa ja ihmisten välistä vuorovaikutusta.
Yhdistys kuului Terveyden edistämisen keskuksen jäsenyhteisöihin.
Ryhmätyö ry järjesti ihmissuhde- ja vuorovaikutustaitojen opiskelua sekä ammatillista jatko- ja täydennyskoulutusta: ryhmänohjaaja-, perheterapia- ja työnohjaajakoulutusta sekä työyhteisö- ja johtajuuskoulutusta. Yhdistys loi lähes 60-vuotisen toimintansa aikana opiskelumenetelmän, joka perustuu ryhmän jäsenen omakohtaiseen kokemukseen ja oppimiseen sen kautta.
Ryhmätyö ry julkaisi vuosina 1972–2013 neljä kertaa vuodessa ilmestynyttä Ryhmätyö-lehteä. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Pehr Charpentier. Muita päätoimittajia on ollut suomalaisen sosiaalityön uranuurtaja Marjatta Eskola.
Kirjallisuutta

Kasvun vuodet: Ryhmätyö r.y. 30 vuotta, toim. Seija Aalto ym., Ryhmätyö, 1988 ISBN 951-99980-4-7
Ryhmän voima ja viisaus: 40 vuotta ihmis[s]uhdetaitojen opiskelua ryhmätyömenetelmin, toim. Tuuli Julin  ym., Ryhmätyö, 1998 ISBN 952-91-0416-2
Ruskeala

| Ruskeala> Entinen kunta – luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 sijainti 
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kihlakunta:  Sortavalan kihlakunta
Kuntanumero:  703
Perustettu:  17211
– emäpitäjä:  Kitee
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:  519,00 km²   (12.3.1940)
– maa:  412,90 km²
– sisävesi:  106,10 km²
Väkiluku:  6 938   (31.12.1939)
– väestötiheys:  16,8 as./km²
  1 Seurakunnan perustamisvuosi 
Ruskealan perinnevaakuna.
Ruskeala-Seura ry:n viiri.
Ruskeala on entinen Suomen kunta vuonna 1944 Neuvostoliitolle luovutetussa Laatokan Karjalassa.  Keskusta sijaitsee Petroskoi-Värtsilä-tien varrella.
Ruskealan kunta kuului Sortavalan kihlakuntaan ja Viipurin lääniin. Kunnan pinta-ala oli 412,9 km² ja asukasluku 6 602 (1939). Ruskealan alue sijaitsee Jänisjärven länsipuolella vaihtelevassa maisemassa, jonka korkeuserot ovat suuria.
Ruskealan väestö sijoitettiin jatkosodan jälkeen Pohjois-Karjalaan seuraaviin kuntiin: Joensuu, Kontiolahti, Liperi, Pielisensuu, Polvijärvi ja Rääkkylä.
Marmorilouhos

Ruskeala tunnetaan vanhastaan Otrakkalan marmorilouhimosta, joka avattiin vuonna 1767. Ruskealan marmoria on käytetty muun muassa Pietarin Iisakin kirkossa ja Talvipalatsissa sekä Helsingissä Yleisradion ja Säästöpankin rakennuksissa. Marmorilouhos on lopetettu. Vanhasta, veden täyttämästä kaivoksesta on tullut alueen tärkeimpiä matkailunähtävyyksiä. Se on myös sukeltajien suosima paikka. Siitä käytetään nimeä Vuoripuisto.
Kylät

Haapavaara, Höksölä, Issakanvaara, Jaakima, Kaalamo, Kirkkolahti, Kollitsa, Kontiolahti, Kuljakko, Kumuri, Leppäselkä, Matkaselkä, Mähkönvaara, Otrakkala, Pirttipohja, Rajakylä, Ruisselkä, Ruskeala, Särkisyrjä, Uusi-Matkaselkä ja Vahvajärvi.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 13 koulupiiriin.
Nykytilanne

Entisen Ruskealan kunnan alue kuuluu nykyisin Karjalan tasavaltaan, missä se kuuluu pääosin Sortavalan piirin Kaalamon maalaiskuntaan. Entisessä kirkonkylässä Ruskealassa toimii aktiivinen luterilainen seurakunta.
Kuvia

Ruskiala Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Marmorilouhoksen köysirata toukokuussa 2016.
Ruskealan marmorilouhos on nykyään suosittu turistikohde (2016).
Ruskealan kirkon rauniot. Kirkko tuhoutui tulipalossa 1940.
Ruskealan puistoalue
Aiheesta muualla

Ruskealan marmorilouhoksen järveä lennokilla kuvattuna, YouTube
Kotimaista kaivosteollisuutta. Kuvia Ruskealan kalkkikivilouhokselta, Suomen Kuvalehti, 13.10.1928, nro 42, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Partanen, Katimari (toim.): Muistoja Alalammilta: kyläkirja Ruskealan pitäjän Kontiolahden kylästä. Alalammin ystävät -seura, 2002. ISBN 952-91-4868-2.
Rautio, Martta (toim.): Muistoja Alalammilta: kyläkirja Ruskealan pitäjän Kontiolahden kylästä. Osa 2, Evakkokertomuksia. Oulu: Alalammin ystävät -seura, 2004. ISBN 952-91-8070-5.
Selkimo, Kari: Bibliografia Ruskealae. Laaja luettelo Ruskealaan liittyvästä kirjallisuudesta.
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit: Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat: Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat: Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt: Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet: Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan: Hanko
osin: Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 : Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Rusoharmoyökkönen

| Rusoharmoyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Maayökköset Noctuinae
Suku::  Harmoyökköset Xestia
Laji::  brunneopicta
Kaksiosainen nimi
 Xestia brunneopicta  (Matsumura, 1925) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rusoharmoyökkönen (Xestia brunneopicta) on maayökkösiin kuuluva, erittäin huonosti tunnettu yöperhoslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU) ja on rauhoitettu luonnonsuojelulailla 1. lokakuuta 2009 lähtien.
Koko ja ulkonäkö

Rusoharmoyökkönen on keskikokoinen yökköslaji, jonka siipiväli on noin 40 mm. Siivet ovat väritykseltään rusehtavan harmaat ja etusiiven keskellä on punaruskeaa väriä. Rengastäplä on muuta siipeä vaaleamman ruskea. Etusiivissä on mustaa kuviointia, joka muodostaa yhdestä kahteen epäselvää, siivensuuntaista juovaa. Siiven kärkiosassa aaltoviiru on tumma ja siiven kärkiosassa on mustia, kiilamaisia täpliä. Takasiivet ovat vaaleat, harmaanruskeat ja niiden väri tummenee ulkoreunaa kohti.
Levinneisyys ja lentoaika

Rusoharmoyökkönen tunnettiin alun perin vain Keski-Siperiasta, Jenisei-joen alueelta, kunnes yksi yksilö löytyi Suomesta vuonna 1983. Sittemmin lajista on tehty lisää havaintoja, mutta kaikki havainnot ovat pieneltä alueelta Kuusamosta. ja ne on tehty aina parittomina vuosina. Yleisesti ottaen rusoharmoyökkösen levinneisyys tunnetaan huonosti. Laji saattaa olla yleinen Pohjois-Venäjällä, mutta muualta Euroopasta sitä ei, Suomessa tehtyjä havaintoja lukuun ottamatta, tunneta. Myös todellinen levinneisyysalue Suomessa on tuntematon.
Suomessa rusoharmoyökköstä on tavattu heinäkuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Elinympäristöä ovat mahdollisesti vanhat, mäntyvaltaiset metsät. Yksilöitä on kuitenkin tavattu myös rämeiltä ja rinnekuusikoista. Lajin uhanalaisuus tunnetaan puutteellisesti.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasvia ei tunneta.
Ruskoluri

| Ruskoluri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Säihkylurit Chalcopsitta
Laji::  duivenbodei
Kaksiosainen nimi
 Chalcopsitta duivenbodei  (Dubois, 1884) 
Alalajit
 Chalcopsitta duivenbodei duivenbodei  Chalcopsitta duivenbodei syringanuchalis 
Katso myös
   Ruskoluri Wikispeciesissä   Ruskoluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskoluri (Chalcopsitta duivenbodei) on säihkylurien sukuun kuuluva kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 31 cm ja paino noin 130 g. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään tumman oliivinruskea. Otsa, kurkku ja poskien etuosa ovat keltaiset. Rinnan ja niskan höyhenissä on keltaisia kärkiä. Siiventaive on keltainen. Yläperä on violetinsininen, reidet ja siipien alapeitinhöyhenet ovat oranssinkeltaiset ja uloimmissa pyrstösulissa on keltaiset kuviot (jotka usein puuttuvat naarailta). Nokka on musta, iiris punertava ja koivet tummanharmaat. Koiras on keskimäärin hieman naarasta kookkaampi.
Esiintyminen

Ruskoluri esiintyy Uusi-Guinean pohjoisosan rannikkokaistaleella, lännessä Irian Jaya Baratin itäreunasta Astrolabe Baylle idässä. Kaksi tunnettua alalajia ovat varsin samannäköisiä.
Ruskolurin esiintymisalueen laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Ruskolurit elävät alavilla mailla alle 200 metrin korkeudella. Ne liikkuvat pienissä muutaman yksilön parvissa puiden latvustoissa.
Lisääntyminen

Ilmeisesti yksiavioinen. Naaras munii 2 munaa, haudonta kestää noin 24 päivää.
Ravinto

Ruskolurit liikkuvat parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ilmeisesti ne syövät pääasiassa siitepölyä, mettä ja hedelmiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.
John Ruskin

| John Ruskin |
| --- | --- |
 John Ruskin vuonna 1882.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. helmikuuta 1819 Lontoo, Englanti
Kuollut: 20. tammikuuta 1900 (80 vuotta)
Kansalaisuus:  brittiläinen
Ammatti:  Professori
Kirjailija
Salanimi: Kata Phusin 
Äidinkieli: Englannin kieli
Aikakausi:  Viktoriaaninen aikakausi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
John Ruskin (8. helmikuuta 1819 Lontoo, Englanti – 20. tammikuuta 1900 Coniston) oli englantilainen professori, kirjailija, runoilija, taidemaalari ja taidekriitikko.
Elämä

Ruskin oli sherrytehtailijan poika, ja hän suoritti opintonsa Oxfordissa. Omaisuutensa ansiosta hän saattoi matkustella ympäri Eurooppaa ja käydä museoissa opiskelemassa maalaustaidetta.
Toiminta

Ruskin kuului prerafaeliitteihin. Ryhmä syntyi 1800-luvun puolivälissä esteetikkojen (fin de siècle) ja kirjallisten piirien yhteiseksi järjestöksi. Ruskin kirjoitti teoksen The Stones of Venice (1853), joka oli eräänlaisen törmäys viktoriaaniseen yhteiskuntaan, ja sen tarkoituksena oli tuoda yhteen taide, luonto, moraali ja ihminen. Tämä teos teki hänestä eräänlaisen arts and crafts -liikkeen perustajan, kun William Morris, jonka ohjaaja hän oli, nousi liikkeen kärkihahmoksi. Kirjoitustensa ja kuulijoidensa kautta hän herätteli henkiin kuoleman kielissä ollutta englantilaista käsityötaitoa. Hän on myös jugendin edelläkävijöitä.
Vuodesta 1870 lähtien Ruskin vastusti ranskalaisen arkkitehdin Viollet-le-Ducin näkemyksiä, joiden mukaan arkkitehtuurin tuli olla yhtenäinen kokonaisuus, historiasta ja historiallisen monumentin kokonaisuudesta välittämättä. Teoksessaan The Seven Lamps of Architecture (1849) Ruskin määritteli arkkitehtuurin inhimilliseksi olioksi, jota tulee tukea ja siten restauroida sitä mahdollisimman vähän. Mutta monumentin pitää saada myös kuolla luonnollinen kuolema. Näin oli muodostunut kaksi erilaista näkemystä kansallisten aarteiden säilyttämiseksi. Ruskin sai tukea William Morrisilta, joka suositteli, että kohteita ei restauroitaisi lainkaan. Morris perustikin vanhojen rakennusten suojeluun erikoistuneen järjestön.
Ruskinin taidemaku sai hänet ihailemaan yhtä lailla Italian alkukantaista taidetta kuin englantilaista taidemaalaria William Turneria. Hän oli myös suuri taiteen propagandisti. Hänen ajatuksensa kansantajuistivat taidetta ja hänen kirjansa vaikuttivat voimakkaasti arts and crafts -liikkeeseen. Se edusti selkeästi paluuta luontoon -ajatusta, joka taiteessa merkitsi viehkeitä, aaltomaisia muotoja ja hillittyä charmia, jotka löydetään kasvien, kukkien, hyönteisten, kalojen, lohikäärmeiden, seireenien ja lintujen muodoista ja niiden väreistä kaikessa loistossaan.
Ruskin avasi Cambridge School of Art'n vuonna 1858, jonka perustuksille on rakennettu nykyinen Anglia Ruskin University. Cambridgessä, Chelmsfordissa, Peterboroughssa ja Lontoossa toimiva Anglia Ruskin University on nimetty Ruskinin mukaan.
Ruskin toimi taiteen professorina Oxfordin yliopistossa.
Ruskin vaikutti kirjailija Leo Tolstoin, kirjailija Marcel Proustin, esseisti Thomas Carlylen ja Intian itsenäisyysliikkeen johtaja Mahatma Gandhin ajatuksiin.
Teokset

Modern Painters (1843)
The Seven Lamps of Architecture (1849)
Pre-Raphaelitism (1851)
The Stones of Venice (1853)
Architecture and Painting (1854)
Modern Painters III (1856)
Political Economy of Art (1857)
Modern Painters IV (1860)
Unto this Last (1862)
Essays on Political Economy (1862)
Bible of Amiens (1885), ranskannos Marcel Proust
Time and Tide (1867)
Suomennetut teokset

Kuninkaitten aarteet.  ((Of Kings’ Treasuries, 1865.) Kariston klassillinen kirjasto 1)  Suomentanut ja johdannolla varustanut V. Hämeen-Anttila. Hämeenlinna:  Karisto, 1918.  – Näköispainos 1985 ISBN 951-23-2278-1.
Luonto ja ihminen: Poimintoja eri teoksista. Suom. Vihtori Lehtonen. Porvoo, WSOY, 1911
Kultaviraan kuningas: Tarina Stiriasta. Suom. Lyyli Vihervaara. Hämeenlinna, Karisto, 1918.
Keskinäinen ihmisyys. Suom. Aug. Helin, Helsinki, K. E. Holm, 1905
Työ, talous ja sielu.  (Valikoima kirjoituksia)  Suomentanut Hannu Poutiainen. Helsinki:  Basam Books, 2021.  ISBN 978-952-379-085-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Ruskin Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia John Ruskinin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa ja Project Gutenbergissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Scopus 
Taiteenala:  Scientific illustrators  FID  Musée d'Orsay  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  SIKART  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Ryhmämuotokuva

Diego Velázquezin maalaama ryhmämuotokuva Hovinaiset vuodelta 1658.
Ryhmämuotokuva eli yhteismuotokuva on useampaa henkilöä kuvaava muotokuva.
Alankomaiden taiteessa tehtiin 1500- ja 1600-luvulla paljon ryhmämuotokuvia, jotka esittävät jonkin ammattikunnan tai järjestön johtomiehiä. Kuvia nimitetään regenttikuviksi. Yleensäkin ryhmämuotokuvat olivat suosittuja protestanttisessa maailmassa ja uskonpuhdistuksen jälkeen, erityisesti barokin aikana.