stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jessikka Aro
Oikeusjuttuja > Bäckman ja Janitskin

Johan Bäckman nimettiin vuonna 2016 pääepäillyksi tapauksessa, joka koski Aron vainoamista ja törkeää kunnianloukkausta. Myös erästä Yleisradion työntekijää epäiltiin avunannosta vainoamiseen. Bäckmania vastaan nostettiin syyte maaliskuussa 2018, ja hänet tuomittiin lokakuussa 2018 käräjäoikeudessa Aron vainoamisesta, yllytyksestä törkeään kunnianloukkaukseen sekä törkeästä kunnianloukkauksesta ehdolliseen vankeuteen ja vahingonkorvauksiin. Bäckman ja MV-lehden perustaja Ilja Janitskin määrättiin maksamaan Arolle 60 000 euron suuruiset kärsimyskorvaukset sekä 28 000 euron oikeudenkäyntikulut. Oikeuden mukaan Bäckman oli puolentoista vuoden ajan jatkuneessa vihakampanjassa pyrkinyt tuhoamaan Aron maineen ja uskottavuuden toimittajana levittämällä hänestä valheellista tietoa ja saanut suuren joukon muita ihmisiä hyökkäämään Aroa vastaan, mikä heikensi Aron mahdollisuuksia elää normaalia elämää Suomessa. Helsingin käräjäoikeus tulkitsi, että Aron uskottavuus pyrittiin tuhoamaan, koska hän oli toimittajana tutkinut Venäjän informaatiovaikuttamista. Oikeuden mukaan Aro ei ollut kirjoittanut Bäckmanista valheellisia tai halventavia tietoja.
Tapauksen käsittely jatkui hovioikeudessa. Janitskin kuoli ennen hovioikeuden ratkaisua, joten hänen osaltaan käräjäoikeuden tuomio jäi voimaan, ja hovioikeus määräsi korvaukset ja oikeudenkäyntikulut maksettavaksi kuolinpesän varoista. Heinäkuussa 2020 hovioikeus päätti hylätä Bäckmaniin kohdistuvat syytteet Aron vainoamisesta ja törkeästä kunnianloukkauksesta. Hovioikeuden mukaan Bäckmanin Arolle lähettämät halventamat viestit eivät olleet riittävän uhkaavia tai ahdistavia ollakseen vainoamista, eikä Bäckman myöskään ollut syyllistynyt törkeään, vaan pelkästään perusmuotoiseen kunnianloukkaukseen, ja sen syyteoikeus oli jo ehtinyt vanhentua. Siksi Bäckmanille aiemmin määrätty ehdollinen vankeustuomio lyheni kolmen kuukauden mittaiseksi. Hovioikeus piti kuitenkin voimassa käräjäoikeuden antaman tuomion yllytyksestä törkeään kunnianloukkaukseen. Sen mukaan Bäckman yllytti Janitskinin julkaisemaan Aroa koskevaa loukkaavaa ja halventavaa materiaalia, jonka Bäckman toimitti Janitskinille. Hovioikeuden mukaan Aroa halvennettiin tavalla, joka aiheutti suurta kärsimystä, ja teko oli kokonaisuutena arvostellen törkeä. Hovioikeus alensi Aron hyväksi aiemmin määrättyjä korvauksia 9 000 eurolla mutta tuomitsi Bäckmanin maksamaan Arolle kärsimyksestä 13 000 euroa, oikeudenkäyntikuluista 40 500 euroa ja 18 500 euroa summasta, joka aiemmin oli määrätty Bäckmanin ja Janitskinin yhdessä maksettavaksi.
Korkein oikeus (KKO) myönsi lokakuussa 2020 Arolle valitusluvan. Valituksessaan Aro vaati, että Bäckman tuomittaisiin vainoamisesta. KKO tuomitsi helmikuussa 2022 Bäckmanin Aron vainoamisesta ehdolliseen 60 päivän vankeuteen.
Oikeusjuttuja > Molari

Toisessa oikeusjutussa teologian tohtori Juha Molari tuomittiin ehdolliseen vankeuteen ja maksamaan Arolle noin 25 428 euroa korvauksia ja 43 232 euroa oikeudenkäyntikuluja vuosia kestäneestä vainoamisesta. Molari vainosi Aroa yhteydenotoilla sekä valheellisilla ja halventavilla kirjoituksilla. Samassa yhteydessä Molari tuomittiin myös infosotaan perehtyneen tutkijan Saara Jantusen kunnianloukkauksesta. Molari tuomittiin tapauksista yhteenlaskettuna viiden kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja lähes sadan tuhannen euron korvauksiin.
Tunnustukset

Aron artikkelisarja Venäjän trollit Suomessa sai vuonna 2015 Bonnierin Vuoden juttu -palkinnon ja vuonna 2016 Bonnierin Suuren journalistipalkinnon.
Arolle myönnettiin joulukuussa 2020 palkinto rohkeasta journalismista. Palkinnon myönsi International Women’s Media Foundation tunnustuksena Venäjän informaatiosodankäynnin tutkivasta raportoinnista.
Yhdysvaltain ulkoministeriön ennakkotiedon mukaan Aron oli määrä saada International Women of Courage -palkinto maaliskuussa 2019. Ministeriö kuitenkin perui sen helmikuun lopulla perustelematta. Foreign Policyn arvion mukaan syynä on se, että Aro on arvostellut Donald Trumpia. Ulkoministeriön virallisen selityksen mukaan syynä oli kommunikaatiokatkos ulkoministeriön ja Helsingin-lähetystön välillä, minkä vuoksi Arolle oli virheellisesti kerrottu palkitsemisesta. Syyskuussa 2020 julkaistun ulkoministeriön sisäisen selvityksen mukaan palkinto peruttiin Aron Trumpia koskevien twiittien vuoksi. Yhdysvaltain-Suomen suurlähettiläs Doug Hickey luovutti kesäkuussa 2024 Arolle tätä varten räätälöidyn Suurlähettiläs Hickeyn Woman of Courage -palkinnon kiitoksena taistelusta ​​venäläistä disinformaatiota vastaan ​​ja uraauurtavasta panoksesta kestävän globaalin tietoympäristön luomiseksi.
Teokset

Putinin trollit – Tositarinoita Venäjän infosodan rintamilta.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2019.  ISBN 978-951-0-43829-9
Putinin maailmansota – Venäjän salaiset operaatiot Lännen tuhoamiseksi. Helsinki: Johnny Kniga, 2024. ISBN 9789510465196.
Aiheesta muualla

Jessikka Aro Twitterissä
Jessikka Aro Yle Kioskin sivuilla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Turner Ashby

Turner Ashby kuolleena
Turner Ashby Junior (23. lokakuuta 1828 – 6. kesäkuuta 1862) oli konfederaation ratsuväen prikaatikenraali Yhdysvaltojen sisällissodassa. Hän saavutti mainetta Thomas J. "Stonewall" Jacksonin ratsuväenkomentajana Shenandoah Valleyssä ja olisi voinut olla kaikkein kuuluisimpia ratsuväenkenraaleja, ellei olisi kaatunut taistelussa vuonna 1862.
Lapsuus ja nuoruus

Ashby syntyi "Rose Bank"-tilalla Fauquier Countyssä Virginiassa, Turner Sr:ille ja Dorothea Green Asbhylle. Hänen isänsä kuoli kun hän oli lapsi, ja hänen äitinsä kasvatti hönet. Myöhempinä vuosina hän osti asunnon lapsuudenkotinsa läheltä ja nimesi sen Wolfe’s Cragiksi. Hänen isänsä Turner Ashby oli taistellut everstinä vuoden 1812 sodassa ja isoisänsä Jack Ashby palveli kapteenina Yhdysvaltojen vapaussodassa.
Ashby perusti 20-vuotiaana ratsuväenkomppanian nimeltään Mountain Rangers, joka sulautui Virginian miliisiin 1859 seurauksena John Brownin ryöstöretkestä Harpers Ferryyn; he olivat vartiopalveluksessa Charles Townissa Brownin oikeudenkäynnin ja teloituksen aikana. Ashby väitti että sisällissota alkoi todellisuudessa John Brownin kapinasta. Ashby oli innokas politiikan seuraaja, ja haki osavaltion lainsäätäjäksi, mutta Whiginä (vähemmistöpuolue Fauquier Countyssä) ja Henry Clayn seuraajana jäi valitsematta. Sisällissodan alkamisen jälkeen, vaikkakin hän ei kannattanut eroamista Unionista, kun alkoi olla ilmiselvää että Virginia eroaisi, hän suostutteli kuvernööri John Letcherin käskemään miliiseja kaappaamaan liittovaltion asevaraston Harpers Ferryssä. Kun ero julistettiin, Ashby teki siirtonsa, mutta Yhdysvaltain joukot polttivat suurimman osan varaston rakennuksista ja 15.000 pienasetta ennen kuin hän saapui.
Sisällissodan alku

Harpers Ferryssä Ashby nimitettiin  eversti Stonewall Jacksonin komentoon, ja sai tehtäväkseen vahtia kahlauspaikkoja Potomac-joella ja siltoja Harpers Ferrystä Point of Rocksiin Marylandiin. Hänen komentonsa auttoi Marylandin miehiä, joilla oli sympatiaa konfederaatiolle ylittämään joen Virginiaan ja he häiritsivät junaliikennettä Baltimoren ja Ohion rautateillä ja laivaväylää Chesapeakeen ja Ohion kanaaliin. Ashby kärsi henkilökohtaisen menetyksen, kun hänen veljensä Richard kaatui taistelussa Unionin partiota vastaan Potomacin varrella kesäkuussa 1861. Ashby, vakuuttuneena siitä että hänen veljensä oli seivästetty pistimellä kun tämä halusi antautua, kun hänellä oli tilaisuus tutkia hänen ruumiinsa, alkoi vihata pohjoisvaltiolaisia ja halusi kostoa.
23. heinäkuuta 1861 prikaatikenraali Joseph E. Johnston nimitti Ashbyn everstiluutnantiksi lieutenant 7. Virginian ratsuväkeen. Rykmentinkomentajan sairauden vuoksi, Ashbyllä oli vaikutusvaltaa puoleen rykmenttiin, mitä hän hohti erikseen, ja kun komentaja erosi helmikuussa 1862, Ashby sai rykmentin komennon 12. maaliskuuta. Ashby järjesti ensimmäisen konfederaation hevosvetoisen tykistön, nimeltään Chewin patteri, osaksi rykmenttiään. Hänen rykmenttinsä ei ottanut osaa ensimmäiseen Bull Runin taisteluun, mutta hän auttoi konfederaation asemaa suojaamalla kenraalimajuri Joseph E. Johnstonin liikkeitä Manassasin alueella. Unioni oli toivonut että kenraalimajuri Robert Patterson olisi lävistänyt Johnstonin voimat, mutta Ashbyn suojaus antoi Johnstonin liikkua vapaasti ilman Pattersonin väliintuloa.
1862

Keväällä 1862, 7. Virginia oli saavuttanut 27 jalkaväki- ja ratsuväkikomppanian koon, mikä oli paljon suurempi kuin tavallinen sisällissodan rykmentti.  Stonewall Jackson Shenandoah Valleyn komentaja, yritti korjata tilanteen riisumalla Ashbyn ratsuväenjoukoistaan käskien ne auttamaan kahta jälkaväkiprikaatia. Ashby uhkasi erota protestiksi ja Jackson perääntyi. Jackson jatkoi Ashbyn mahdollisen prikaatikenraaliksi ylentämisen vastustamista kurin ja muodollisen sotilaskoulutuksen puutteen vuoksi. Siitä huolimatta hänen ylennyksensä meni läpi 23. toukokuuta 1862, vaikka konfederaation kongressi ei vahvistanut sitä muodollisesti ennen kuin hän kuoli kesäkuussa.
Ashbystä tuli säväyttävä hahmo, jota monet kutsuivat "konfederaation mustaksi ritariksi" . Hän ratsasti tavallisesti hevosilla, jotka olivat tavallisesti valkoisia tai kokonaan mustia.
Shenandoah Valley

Ashbyn tarmokas tiedusteli ja suojaaminen olivat vahvoja tekijöitä Stonewall Jacksonin legendaarisen Valley-sotaretken onnistumiseen Shenandoahin laaksossa 1862. Kuitenkin oli hetkiä jolloin Ashby petti Jacksonin. Ensimmäisessä Kernstownin taistelussa, Jackson hyökkäsi perääntyvää Unionin kuljetusta vastaan, jonka Ashby oli arvioinut neljäksi jalkaväkirykmentiksi, Jacksonin voimien veroiseksi kooltaan. Se osoittautui kokonaiseksi 9.000 miehen divisioonaksi ja Jackson joutui perääntymään. Ensimmäisessä Wincherin taistelussa kun Unionin joukot Nathaniel P. Banksin komentamina vetäytyivät, Ashby epäonnistui estämään heidän perääntymistään, koska hänen miehensä ryöstivät kaapattuja vankkureita. On mahdollista että Unionin joukot olisivat tuhottu kokonaan, ellei olisi tapahtunut tätä ylenkatsomista tai kurin puutetta.
Kuolema

Kun Jacksonin armeija perääntyi John C. Frémontin suurempien joukkojen paineessa liikkuen Harrisonburgista kohti Port Republicia, Ashby komensi jälkivartiota. 6. kesäkuuta 1862, lähellä Harrisonburgia, 1. New Jerseyn ratsuväki hyökkäsi Ashbyn asemiin Good's Farmilla. Vaikka Ashby voitti ratsuväen hyökkäyksen, seuraava jalkaväenhyökkäys aiheutti hänen hevosensa ampumisen, ja  Ashby johti hyökkäystä eteenpäin jalkaisin. Muutaman askeleen jälkeen häntä ammuttiin sydämen läpi, mikä tappoi hänet välittömästi. (Laukauksen ampuja on hävinnyt historiaan. 13. Pennsylvanian reservijalkaväen eli "Bucktailsit" ottivat kunnian ampimisesta, mutta jotkut todisteet viittavaat omien tuleen.) Hänen viimeiset sansnsa olivat "Eteenpäin urheat mieheni!" Hänet oli ylennetty prikaatikenraaliksi vain 10 päivää ennen kuolemaansa.
Käännös suomeksi
Mitsubishi Ki-67 Hiryū

| Mitsubishi Ki-67 Hiryū |
| --- | --- |
 Mitsubishi Ki-67 Hiryū
Tyyppi:  pommikone
Valmistaja:  Mitsubishi
Valmistusmäärä:  698 
Mitsubishi Ki-67 Hiryū (jap. 飛龍, Hiryū, suom. lentävä lohikäärme, virallisesti ”Tyypin 4 raskas pommittaja”, jap. 四式重爆撃機, yonshiki jūbakugekiki, liittoutuneiden raportointinimi Peggy) oli Japanin toisessa maailmansodassa käyttämä keskiraskas pommikone. Mitsubishi Ki-67 käytti kahta kaksirivistä ja 18-sylinteristä Mitsubishi Ha-104 -tähtimoottoria, joiden antama teho oli 1 900 hv.
Chant kuvailee konetyypin olleen japanilaisten käyttämistä kaikkein edistyneimpiä. Hyötykuorma oli hieman toisia vastaavia tyyppejä suurempi, puolustusaseistus sekä panssarointi suunnilleen riittävää. Myös koneen saavuttama huippunopeus oli joitakin muita konetyyppejä korkeampi.lähde?
Mitsubishi Ki-67 Hiryūn valmistusohjelma pitkittyi, koska Japanin armeija halusi käyttöönsä useita versioita. Versiointi pitkitti suunnittelua ja tuotannon aloittamista. Lopulta vain noin 700 lentokonetta valmistui. Loppuvaiheiden ratkaisutaisteluissa tätäkin konetta käytettiin kamikaze-tehtävissä räjähtein lastattuna.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 6–8
Pituus: &&&&&&&&&&&&&018.070000018,70 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&022.050000022,50 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&07.07000007,70 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&065.085000065,85 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&08650.&&&&008 650 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&013765.&&&&0013 765 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Mitsubishi Ha-104-II -tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&01417.&&&&001 417 kW (&&&&&&&&&&&01900.&&&&001 900 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0537.&&&&00537 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&03800.&&&&003 800 km
Aseistus
1 × 20 mm tykki
4-5 × 12,7 mm konekivääriä
max. 1 070 kg pommeja tai torpedo
Aiheesta muualla

Mitsubishi Ki-67 Hiryu "Flying Dragon"
Japan's Mitsubishi Ki-67 Hiryu
Century of Flight: Mitsubishi Ki 67 Peggy (Arkistoitu – Internet Archive)
Virtual Aircraft Museum: Mitsubishi Ki-67 Hiryu / PEGGY
Sandro Key-Åberg

| Sandro Key-Åberg |
| --- | --- |
 Sandro Key-Åberg
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sandro Gustav Key-Åberg
Syntynyt: 6. toukokuuta 1922 Dresden, Saksa
Kuollut: 5. kesäkuuta 1991 (69 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  Skrämdas läkas
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sandro Gustav Key-Åberg (6. toukokuuta 1922 Dresden, Saksa – 5. kesäkuuta 1991 Tukholma, Ruotsi ) oli ruotsalainen kirjailija, koulutukseltaan filosofian kandidaatti.
Key-Åberg kirjoitti romaaneja, lyhytromaaneja, novelleja, näytelmiä ja runoteoksia. Lisäksi hän julkaisi kotiseutukuvauksia. Hänen esikoiskokoelmansa Skrämdas läkas ilmestyi 1950. Hänen runonsa ovat tiiviitä, ilmaisultaan jänteviä.
Palkinnot ja tunnustukset

Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto 1952
Dobloug-palkinto 1983
Suomennettua tuotantoa

runoja antologiassa Ny lyrik – Uutta lyriikkaa, Helsinki: Kirjailijakeskus 1984 ISBN 951-99530-3-5
novelli Ihmiskohtaloita antologiassa Vuoden novellit, Helsinki: Horisontti: Tammi 1967
Aiheesta muualla

Sandro Key-Åberg, Biblioteket.se (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Antti Kesti

Antti Kesti (14. helmikuuta 1892 Pyhäntä – 4. toukokuuta 1971) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat seppä Matti Kesti ja Anna Karoliina Tervo. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Olga Johanna Elisabeth Nurron kanssa.
Opinnot

Kesti kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja Jalkaväen kanta-aliupseerikoulun vuonna 1927.
Jääkärikausi

Kesti työskenteli metsätyömiehenä Pyhännällä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 22. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Kesti siirrettiin 3. huhtikuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan.
Suomen sisällissota

Kesti saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. krenatöörirykmentin Savo pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Vilppulassa, Lylyssä, Korkeakoskella, Moisiossa, Tampereella ja Vesilahdella sekä rykmentin etenemiseen Valkeakosken, Hauhon, Tuuloksen ja Lammin kautta Koskelle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Kesti palveli sisällissodan jälkeen 2. krenatöörikymentistä muodostetussa Viipurin vartiopataljoonassa ja hetken Terijoen rajavartiopataljoonassa. Hän erosi armeijan palveluksesta vuoden 1918 lopulla ja liittyi vuoden vaihteessa Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin harjoituspäälliköksi Kokemäen suojeluskuntaa. missä hän toimi huhtikuulle 1919 asti. Eronsa jälkeen hän suuntasi kulkunsa Viron vapaussotaan, missä hänet sijoitettiin panssarijunadivisioonan suomalaiseen pataljoonaan ja otti osaa taisteluihin Mustjoella, Mentzenissä (Möniste) ja Rosenhofissa (Vana Roosa). Viron vapaussodasta palattuaan hän astui armeijan palvelukseen 1. lokakuuta 1919 ja hänet sijoitettiin rehumestariksi Keski-Suomen rykmentin II pataljoonaan ja palveli pataljoonaa 30. huhtikuuta 1924 saakka. Seuraavaksi hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1926 kuormastovääpeliksi Karjalan kaartin rykmentin I pataljoonaan ja palveli pataljoonassa 1. toukokuuta 1928 saakka, jolloin hän erosi armeijasta ja siirtyi poliisikonstaapeliksi Kotkan poliisilaitokselle 31. maaliskuuta 1929, missä hän palveli 5. tammikuuta 1930 saakka. Poliisilaitokselta hän erosi ja työskenteli myöhemmin sahatyömiehenä Kotkassa aina vuoteen 1939 saakka.
Talvi- ja jatkosta

Kesti osallistui talvisotaan rehumestarina ja kuormastoupseerina 3. divisioonassa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Tampereen Hevosvarikolle ja edelleen joukkueenjohtajaksi Aunuksen Heimosoturipataljoonaan, missä joukossa hän osallistui taisteluihin Pieningässä ja Klimetskin saaressa ja vuonna Rukajärven suunnalla. Vuonna 1944 hän joutui sotasairaalaan, mistä päästyään hänet siirrettiin Henkilötäydennyskeskus 12:sta 3. komppaniaan. Sotien jälkeen hän siirtyi Oy Serlachius Ab:n Takon palvelukseen. Hänet haudattiin Tampereelle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 12. kesäkuuta 1918  Vänrikki 1942  Luutnantti 1943 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1942)  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Heimosotaristi  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Viron Vapaussodan muistomitali |
Saija Ketola

| Saija Ketola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1986 (ikä 38) Kokemäki, Suomi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  sarjakuvataiteilija
Taiteilija
Salanimi:  Saiccu
Aiheesta muualla
www.artbysaiccu.fi
Saija "Saiccu" Ketola (s. 1. huhtikuuta 1986 Kokemäki) on suomalainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja, joka toimii myös kevytyrittäjänä Art by Saiccu nimen alla.
Hänen esikoisteoksensa on Pari suhdetta (Suuri Kurpitsa, 2024). Pari suhdetta -sarjakuvan nettiversio palkittiin vuonna 2022 Helsingin sarjakuvafestivaalin Zine Festissä vuoden taivaallisimpana verkkosarjakuvana. Ketola on osallistunut myös kahteen sarjakuva-antologiaan. Sarjakuvablogia hän on piirtänyt vuodesta 2007 lähtien.
Sarjakuva-albumit

Pari suhdetta, Suuri Kurpitsa, 2024. ISBN 978-952-7160-70-1
Sarjakuvat antologioissa

Transformation: S.E. anthology, omakustanne, 2022 ISBN 978-952-94-6806-5
Disruption: S.E. anthology, omakustanne, 2024 ISBN 978-952-94-8790-5
Sarjakuva-blogit

Susityttö, 2007 - 2009, Deviantart.com.
So I heard you like wolves, 2009 - 2012, Vuodatus.net.
Suden hetki, 2012 - 2025 , Sarjakuvablogit.com.
Aiheesta muualla

Art by Saiccu
Suden hetki -sarjakuvablogi
Simula, Timo: Saija Ketola piirtää eläinten muotokuvia, Sydän-Satakunta 9.5.2020
Simula, Timo: Kokemäkeläisen sarjakuvataiteilijan kuvissa tihkuu nostalginen teinidraama, Sydän-Satakunta 16.12.2022
Kuvaja, Sini: Saija Ketola eli elämänmakuisen ja tunnetäyteisen nuoruuden, johon moni voi samaistua, Satakunnan Kansa 29.3.2024
Keskustan Etelä-Hämeen piiri

| Keskustan Etelä-Hämeen piiri |
| --- | --- |


Alue:  Kanta-Hämeen maakunta
Keskustan Etelä-Hämeen piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä ja sen päähallintopaikka on Hämeenlinnassa. Etelä-Hämeen piiri Kanta-Hämeessä toimivana asettaa osan Hämeen vaalipiirin eduskuntavaaliehdokkaista ja loput Keskustan Päijät-Hämeen piiri. Piiri asettaa myös Kanta-Hämeen hyvinvointialueen ehdokkaat. Keskustan projekti 25:selvennä mukaisesti puoluetoimisto ilmoittaa tavoittelevansa yhtä kansanedustajalisäpaikkaa Hämeen vaalipiirissä, johon kuuluu Keskustan Etelä-Hämeen piirin lisäksi Keskustan Päijät-Hämeen piiri. Näin kansanedustajamäärä nousisi kolmesta neljään .
Keskusta hävisi Hämeessä

Keskusta hävisi eduskuntavaaleissa 2019 myös Hämeen vaalipiirissä ja menetti kaksi paikkaa, kun paikkamäärä putosi Hämeen vaalipiirissä kolmesta yhteen. Valituksi tuli Hilkka Kemppi.
Kuntakohtaisessa vertailussa Keskusta hävisi molemmissa maakuntakeskuksissa: Hämeenlinnassa kannatus putosi 14,1 prosentista 7,9 prosenttiin ja Lahdessa 13,6 prosentista 6,5 prosenttiin.
Keskustan kansanedustajat Hämeen vaalipiirissä

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1922-26 | J. E. Sunila | Hollola |  |
1929-32: 
| 1927-29 | Juho Torppa | Hattula |  |
| 1929-30 | Lauri Sariola | Somero |  |
1933-38: 
| 1939-40 | Kaarlo Mikkola | Hämeenlinna |  |
| 1945-50 | Lauri Laine | Jokioinen |  |
1954-57: 
1962-65: 
| 1948-50 | Martti Suntela | Asikkala |  |
| 1936-65 | Eemil Luukka | Sääksmäki (Luokaa) |  |
| 1951-69 | Leo Häppölä | Tuulos |  |
| 1951-69 | Juho Tenhiälä | Hämeenlinna |  |
| 1966-75 | Eino Lottanen | Hämeenlinna |  |
| 1970-75 | Jouko Siikaniemi | Hollola |  |
| 1975-83 | Lasse Äikäs | Jokioinen |  |
| 1975-92 | Hannu Tenhiälä | Hämeenlinna |  |
| 1983-edelleen | Sirkka-Liisa Anttila | Forssa |  |
| 1992-95 | Martti Pura | Tammela |  |
| 1991-99 | Maija-Liisa Lindqvist | Lahti |  |
2003-2015: 
| 1996-edelleen | Juha Rehula | Hollola |  |
| 2015-2019 | Martti Talja | Lahti |  |
Piiritoimikunnan puheenjohtajat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1923-24 | V. A. Arola | Kylmäkoski |  |
| 1925-29 | Juho Torppa | Hattula |  |
| 1930-34 | Toivo Paakkala | Janakkala |  |
| 1935-48 | Altti Paturi | Janakkala |  |
| 1949-67 | Leo Häppölä | Tuulos |  |
| 1968-80 | Tuomo Sipilä | Loppi |  |
| 1981-94 | Sirkka-Liisa Anttila | Forssa |  |
| 1995 | Markku Länninki | Forssa |  |
| 1996-98 | Jukka Viitaniemi | Kalvola |  |
| 1999-2013 | Markku Leppälahti | Ypäjä |  |
| 2014- 2017 | Timo Silván | Hausjärvi |  |
| 2018- | Johanna Häggman | Forssa |  |
Kansanedustajat 2019-2023

Hilkka Kemppi, Asikkala
Aiheesta muualla

Keskustan Etelä-Hämeen piiri
Eduskuntapuolueiden Hämeen vaalipiirin piirijärjestöt
Hämeen Vasemmistoliitto |
Hämeen Kokoomus |
Hämeen Sosialidemokraatit |
Hämeen vihreät |
Keskustan Etelä-Hämeen piiri |
Keskustan Päijät-Hämeen piiri |
Kristillisdemokraattien Hämeen piiri |
Perussuomalaisten Hämeen piiri
Kawasaki Ki-100

| Kawasaki Ki-100 |
| --- | --- |
 Kawasaki Ki-100
Tyyppi:  torjuntahävittäjä
Valmistaja:  Kawasaki Kokuki K.K
Suunnittelija:  Takeo Doi, Makato Owada ja Tomio Oguchi
Ensilento:  1. helmikuuta 1945
Esitelty:  1945
Valmistusmäärä:  275+99 = 374 
Kawasaki Ki-100 Goshikisen oli keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien yksimoottorinen hävittäjälentokone toisessa maailmansodassa.
Tyyppi kehiteltiin Kawasaki Ki-61:sta vaihtamalla rivimoottori tähtimoottoriksi. Ki-100:n suunniteltiin asennettavaksi Kawasakin Ha-140-moottori, mutta liittoutuneiden ilmapommitukset tuhosivat Akashin moottoritehtaan. Lisäksi Ha-140 oli toimintavarmuudeltaan epäluotettava ja alitehoinen korkeatorjuntaan. Uudeksi moottorityypiksi valittu  1 500 hevosvoiman Mitsubishi Ha-112-II -tähtimoottori asennettiin 275:een koneeseen.
Jonkin verran B-29:aa nopeammin lentänyt (590 km/h, joidenkin viitteiden mukaan sitä enemmänkin) ja yhtä korkealla torjuntatoimintaan pystyvä (lakikorkeus 10 670 metriä) Ki-100 ei ehtinyt muodostaa vakavaa uhkaa Yhdysvaltain ilmavoimille. Koneen ensilento oli vasta tammikuussa 1945, jolloin vakava materiaalipula sekä Japaniin kohdistuvat pommitukset vaikeuttivat lentokonetuotantoa.
Aseistuksena oli kaksi 12,7 mm Ho-103 -runkokonekivääriä ja kaksi 20 mm Ho-5 -siipitykkiä. Siipien alle sijoitettuna oli joko kaksi lisäpolttoainesäiliötä tai kaksi 250 kilogramman pommia.