stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Clara Bow
Perintö

Clara Bow’n aikainen uran päättäminen sekä hänen nopea ja lopullinen katoamisensa parras­valoista ja julkisuudesta johti siihen, että hänet unohdettiin ajan myötä jo ennen kuolemaansa. Unohduksen myötä monia Bow’n elo­kuviakin katosi. Kadonneita elokuvia ja niiden osia on löydetty vuosi­kymmenten aikana. Niitä on entisöity, pantu säilytykseen UCLA Film and Television Archive -arkistoon, Yhdysvaltain kongressin kirjastoon ja sen National Film Registryyn sekä julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. Bow’n 57:stä elo­kuvasta on vielä yhteensä 15 elokuvaa kokonaan kadonnut. Kuolemansa aikaan Bow oli niin unohdettu elo­kuva­teollisuudessa, että elo­kuva­historioitsijatkaan eivät muistaneet häntä. Muun muassa elokuvahistorioitsija Kevin Brownlow ei maininnut Bow’ta mykkä­elo­kuvista kertovassa kirjassaan The Parade's Gone By (1968). Louise Brooks, jolle oli omistettu kokonainen luku kirjassa, kirjoitti Brownlow’lle vihaisen kirjeen Bow’n mainitsemattomuudesta. Brownlow korjasi myöhemmin laimin­lyöntiään Bow’ta kohtaan omistamalla melkein kokonaisen jakson hänelle vuonna 1980 esitetyssä televisio­dokumentissa Hollywood: A Celebration of the American Silent Film, jota varten hän haastatteli erityisesti Louise Brooksia.
Clara Bow toimi toisena esikuvana Max Fleischerin luomalle Betty Boop -sarjakuvahahmolle. Bow oli esikuva myös Bérénice Bejon näyttelemälle Peppy Millerille elokuvassa The Artist (2011). Clara Bow mainitaan Princen kappaleessa ”Condition of the Heart” hänen albumiltaan Around the World in a Day (1985). Vaihtoehtorockyhtye 50 Foot Wave kirjoitti kappaleen ”Clara Bow” vuoden 2005 debyyttialbumilleen Golden Ocean. Jennifer Tilly näyttelee Bow’ta elämä­kerrallisessa elokuvassa Return to Babylon (2013).
Palkinnot ja kunnianosoitukset

Vuonna 1957 Bow palkittiin George Eastman Housen myöntämällä George Eastman -palkinnolla hänen ansiokkaasta elo­kuva­urastaan.
Bow sai elo­kuva­urastaan ja työstään viihde­teollisuuden hyväksi tähden Hollywoodin Walk of Famelle osoitteeseen 1500 Vine Street 8. helmikuuta vuonna 1960.
Bow sai vuonna 1994 kunniakseen posti­merkin.
Vuonna 1999 Bow oli ehdokkaana American Film Instituten 100-vuotis­sarjan 25 suurinta mies- ja nais­elo­kuva­tähteä -listaan, mutta ei päässyt lopulliseen versioon.
Valikoitu filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1922 | Valaanpyytäjän morsian | Down to the Sea in Ships | ”Dot” Morgan |
| 1923 | Nuoruuden naamio | Black Oxen | Janet Oglethorpe |
| 1924 | Viiniä ja naisia | Wine | Angela Warriner |
| 1925 | Ylioppilasheila | The Plastic Age | Cynthia Day |
| 1926 | ...ja naiset rakastavat heitä | Dancing Mothers | Katherine ”Kittens” Westcourt |
| 1926 | Synti joka houkuttelee | Mantrap | Alverna |
| 1927 | Jokin | It | Betty Lou Spence |
| 1927 | Siivet | Wings | Mary Preston |
| 1927 | Hula | Hula | Hula Calhoun |
| 1929 | Villikissa | The Wild Party | Stella Ames |
| 1932 | Rajua rakkautta | Call Her Savage | Nasa ”Dynamite” Springer |
Kirjallisuutta

Basinger, Jeanine, ”Flappers: Colleen Moore and Clara Bow”, Silent Stars, 1968.
Ball, Christina, ”The Silencing of Clara Bow”, Gadfly Online, 2001.
Gammel, Irene, ”Lacing up the Gloves: Women, Boxing and Modernity”, Cultural and Social History, 2012.
TCM Film Guide, Leading Ladies: The 50 Most Unforgettable Actresses of the Studio Era, 2006.
Vieira, Mark A., Sin in Soft Focus: Pre-Code Hollywood, 1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Clara Bow Wikimedia Commonsissa
Clara Bow Golden Silent -sivustolla (englanniksi)
Kuvia Clara Bowsta (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef 
16-vuotias Bow vuonna 1921
Clara Bow loppuvuonna 1921
Clara Bow vuonna 1924
Clara Bow ja Donald Keith elokuvassa Ylioppilasheila (1925)
Clara Bow ja Conway Tearle elokuvassa ... ja naiset rakastavat heitä (1926)
Bow vuonna 1927
Bow Hula-elokuvan kuuluisassa kohtauksessa vuonna 1927.
Marceline Day ja Bow elokuvassa Villikissa (1929)
Clara Bow 1920-luvun naamiaisasussa.
Clara Bow Robert-isänsä kanssa kesä­kuussa 1931. Clara luonnehti myöhemmin isäänsä nopea- ja terävä­mieliseksi. Vaikka Robert oli alko­holisti, Clara piti hänet lähellään ja toisinaan asuttikin hänet luokseen. Hän yritti aina järjestää isälleen töitä, muttei kuitenkaan onnistunut.
Phyllis Diller

| Phyllis Diller |
| --- | --- |
 Phyllis Diller 89-vuotiaana.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1917 Lima, Ohio
Kuollut: 20. elokuuta 2012 (95 vuotta) Brentwood, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Phyllis Ada Diller (o.s. Driver; 17. heinäkuuta 1917 Lima, Ohio – 20. elokuuta 2012 Brentwood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Häntä pidetään naispuolisen stand up -komedian pioneerina, ja hän oli vuonna 1967 ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi.
Diller syntyi Limassa, Ohiossa ja oli maineensa huipulla 1960-luvulla. Hän tuli tunnetuksi paitsi lukuisista televisio-ohjelmista, myös elokuvista. Hän esiintyi vuosina 1995–2004 Kauniissa ja rohkeissa Gladys Popen osassa.
Dillerillä on tähti Hollywood Walk of Famella,, ja hänet valittiin 1993 St. Louis Walk of Fameen. Hänen omaelämäkertansa Like a Lampshade in a Whorehouse julkaistiin vuonna 2005. Vuonna 1999 kärsitystä sydänkohtauksesta huolimatta Diller esiintyi vielä 90-vuotiaanakin vuonna 2007. Hän muun muassa keskusteli Jay Lenon kanssa The Tonight Show’ssa ja teki lyhyen esiintymisen sarjassa Boston Legal. Hänellä on kuusi lasta.
Aiheesta muualla

Phyllis Diller Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  SNAC
Mariann Budde

Piispa Budde vuonna 2012.
Mariann Edgar Budde (s. 1959 New Jersey) on yhdysvaltalainen episkopaalisen kirkon pappi. Hänet valittiin Washingtonin hiippakunnan yhdeksänneksi piispaksi ja ensimmäiseksi naispiispaksi marraskuussa 2011.
Hänen äitinsä muutti nuorena aikuisena Ruotsista Yhdysvaltoihin ja hänen isänsä suku on yhdysvaltalainen. He erosivat pian Budden syntymän jälkeen. Hän opiskeli kandidaatintutkinnon historiasta Rochesterin yliopistossa. Teologian maisteriksi (1989) ja teologian tohtoriksi (2008) hän valmistui Virginian teologisesta seminaarista.
Arvovaltaiseen The New York Times -sanomalehteen kirjoittamassaan mielipidekirjoituksessaan Budde kertoi kesäkuussa 2020 järkyttyneensä muun muassa Donald Trumpin tavasta esiintyä Raamattu kädessään Lafayetten aukion Pyhän Johanneksen episkopaalisen kirkon edustalla Washingtonissa. Vuonna 1816 valmistunut kirkko on historiallisesti merkittävä ja tunnetaan symbolisena "presidenttien kirkkona". George Floydin muistoa kunnioittaneet mielenosoittajat häädettiin väkivaltaisesti kyynelkaasua ja kumiluoteja käyttäen kirkon luota, jotta Trump pääsisi otattamaan valokuvan kirkon edustalla. Piispa purki kuvausrupeaman jälkeen tuohtumustaan toimittajille todeten, ettei kuvauksista ollut kerrottu kirkolle, eikä Trump ollut edes käynyt rukoilemassa eikä maininnut George Floydia.
21. tammikuuta 2025 Budde saarnasi presidentti Trumpin virkaanastujaisjumalanpalveluksessa armeliaisuudestasta. Puhe kohahdutti, kun Budde osoitti osia puheestaan eturivissä istuneelle Trumpille. Trump tuohtui saarnasta, ja kutsui piispaa seuraavana päivänä "niin kutsutuksi piispaksi". Republikaanipuolueen kongressiedustaja Mike Collins vaati, että Budde pitäisi ”lisätä karkotettavien listalle”, vaikkei häntä Yhdysvaltain kansalaisena voikaan karkottaa.
Teokset

Mariann Edgar Budde: Gathering Up the Fragments: Preaching as Spiritual Practice (2007) CSS Publishing Company. ISBN 9780788026058
Mariann Edgar Budde: Receiving Jesus: The Way of Love (2019) Church Publishing. ISBN 9781640652408
Mariann Edgar Budde: How We Learn to Be Brave: Decisive Moments in Life and Faith (2023) Avery. ISBN 9780593539217
Ambrose Burnside

Ambrose Burnside
Ambrose Everett Burnside (23. toukokuuta 1824 – 13. syyskuuta 1881) oli yhdysvaltalainen rautatiejohtaja, keksijä, tehtailija ja poliitikko Rhode Islandista. Hän palveli sekä kuvernöörinä että senaattorina. Unionin kenraalina Yhdysvaltain sisällissodassa hän johti menestyksekkäitä sotaretkiä Pohjois-Carolinassa ja Itä-Tennesseessä, mutta hävisi katastrofaalisissa Fredericksburgin ja kraatterin taisteluissa. Hänen tunnusomainen hiustyylinsä kasvattaa pulisongit eli "sideburnsit", on otettu Yhdysvalloissa yleiskieleen.
Lapsuus ja nuoruus

Burnside syntyi Libertyssä Indianassa, neljäntenä yhdeksästä lapsesta Edghill ja Pamela (tai Pamilia) Brown Burnsidelle, skottilaisperäiselle perheelle. Hänen isänsä, Etelä-Carolinan kansalainen, oli orjanomistaja, joka vapautti orjansa ja muutti Indianaan. Ambrose meni Liberty Seminaryn kouluun nuorena poikana, mutta hänen koulutuksensa keskeytyi kun hänen äitinsä kuoli 1841 ja hän pääsi töihin paikalliselle räätälille ja tuli tämän yhtiökumppaniksi. Hänen kiinnostuksensa sotilasasioihin ja hänen isänsä poliittiset kontaktit mahdollistivat hänen pääsynsä Yhdysvaltain sotilasakatemiaan West Pointiin 1843. Hän valmistui 1847, sijoittuen 18. luokkansa 38 oppilaasta, ja pääsi väliaikaiseksi 2. luutnantiksi 2. USA:n tykistöön. Hän matkusti Veracruziin Meksikon–Yhdysvaltain sotaan mutta saapui vihollisuuksien päätyttyä ja palveli varuskunnassa Méxicossa.
Sotilasuran alku

Ennen sisällissotaa luutnantti Burnside palveli kaksi vuotta lännen rajaseuduilla kapteeni Braxton Braggin alaisena 3. USA:n tykistössä, kevyessä tykistöpatterissa, joka oli siirretty ratsuväkeen suojaamaan läntisiä postireittejä Nevadan läpi Kaliforniaan. 1849 hän haavoittui nuolesta niskaansa kahakassa apasseja vastaan Las Vegasissa New Mexicossa. Vuonna 1852 hän sai komentoonsa Fort Adamsin Rhode Islandin Newportissa, ja siellä hän nai 27. huhtikuuta providencelaisen Mary Richmond Bishopin. Avioliitto kesti Burnsiden kuolemaan, mutta oli lapseton.
1853 Burnside erosi Yhdysvaltain armeijasta, säilyttäen kuitenkin asemansa osavaltion miliisissä. Hän käytti aikansa ja energiansa suunnitellen kuuluisaa nimeään kantavaa kivääriä, Burnsiden karbiinia. Sotaministeri presidentti James Buchananin alaisena John B. Floyd sopi Burnsiden aseyhtiön kanssa suuren kiväärimäärän toimittamisesta armeijan varusteiksi ja rahoitti hänelle tehtaan niiden valmistamiseen. Toinen aseyhtiö lahjoi Floydin kuitenkin rikkomaan 100 000 dollarin sopimuksensa Burnsiden kanssa. Burnside oli ehdokkaana kongressiin demokraattien paikalla Rhode Islandissa 1858 ja hävisi. Vaalikampanjan menot sekä hänen asetehtaansa tuhonnut tulipalo aiheuttivat hänelle taloudellisen raunioitumisen, ja hän joutui myymään patenttinsa toisille. Hän meni etsimään töitä lännestä ja tuli aarteenetsijänä Illinoisin keskusrautateille, missä työskenteli, ja ystävystyi erään tulevan alaisensa ja upseerinsa George B. McClellanin kanssa.
Sodan jälkeiset vaiheet

Burnside vapautettiin komennosta 14. elokuuta ja lähetettiin Ulysses S. Grantin toimesta lomalle. Häntä ei ikinä kutsuttu takaisin palvelukseen. Tutkimuskomitea piti Kraatterin-fiaskoon syyllisenä Burnsideä ja hänen alaisiaan. Joulukuussa Grant ja Lincoln pitivät hänen kanssaan neuvonpidon hänen tulevaisuudestaan, ja halusivat hänen pysyvän armeijassa. Burnside kuitenkin viimein erosi armeijasta toukokuussa 1865.
Sodan jälkeen hän työskenteli rautateillä ja teollisuuden johdossa. Hän toimi myös vähän aikaa Rhode Islandin kuvernöörinä ja tasavallan armeijan veteraanijärjestön johtajana. Euroopan-matkallaan 1870 hän yritti sovitella Ranskan ja Saksan välejä Preussin-Ranskan sodan aikana. 1874 ja 1880 hänet valittiin senaattoriksi. Hän kuoli angina pectorikseen Bristolissa, Rhode Islandissa 1881 ja on haudattu Swan Pointin hautausmaahan Providenceen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ambrose Burnside Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  DDB  US Congress 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ambrose Burnside
Petersburgin kraatteri vuonna 1865
Käännös suomeksi
Luettelo Suomen albumilistan ykkösistä vuonna 1976

Tämä on luettelo Suomen albumilistan ykkösistä vuodelta 1976, joka sisältää Suomen Musiikkikauppiasliiton kerran kuussa kokoaman Mitä Suomi soittaa -listan ensimmäiselle sijalle yltäneet levyt.
Vuoden 1972 elokuusta vuoteen 1994 Suomen Musiikkikauppiasliitto kokosi Mitä Suomi soittaa -listan itse, koska ennen vuotta 1994 Suomessa ei ollut yhtä virallista albumilistaa.
| Kuukausi | Artisti | Albumi | Levy-yhtiö |
| --- | --- | --- | --- |
| tammikuu | Hurriganes | Crazy Days | Love |
| helmikuu | Olavi Virta | Unohtumattomat | Finnlevy/Fazer |
| maaliskuu | Olavi Virta | Unohtumattomat | Finnlevy/Fazer |
| huhtikuu | Eri esittäjiä | Finnhits 3 | Finnlevy/Fazer |
| toukokuu | Eri esittäjiä | Finnhits 3 | Finnlevy/Fazer |
| kesäkuu | Royals | Spring 76 | Love |
| heinäkuu | Cisse Häkkinen | Teendreams | Love |
| elokuu | Cisse Häkkinen | Teendreams | Love |
| syyskuu | Eri esittäjiä | Finnhits 4 | Finnlevy/Fazer |
| lokakuu | Eri esittäjiä | Finnhits 4 | Finnlevy/Fazer |
| marraskuu | Katri Helena | Lady Love | Scandia/Fazer |
| joulukuu | Katri Helena | Lady Love | Scandia/Fazer |
Myydyimmät albumit Timo Pennasen luoman listan mukaan

Tämä lista on laadittu Timo Pennasen Sisältää hitin (2006) -kirjan tietojen perusteella ja lista näyttää vuoden jokaisen kuukauden myydyimmän albumin. Pennanen itse mainitsee kirjassaan, että kirjan albumilistat ennen vuotta 1994, on laadittu ottaen huomioon usea eri lista ja laskettu ne yhteen. Pennasen itse jälkeenpäin laatimat listat siis vastaavat joka tapauksessa äänitteiden todellista myyntiä. Toisin kuin Mitä Suomi soittaa -listalla, ei Pennanen ole kelpuuttanut eri esittäjien kokoelmia listalleen.
| Kuukausi | Artisti | Albumi | Levy-yhtiö |
| --- | --- | --- | --- |
| tammikuu | Hurriganes | Crazy Days | Love |
| helmikuu |  Queen | A Night at the Opera | EMI |
| maaliskuu | Olavi Virta | Unohtumattomat | Finnlevy/Fazer |
| huhtikuu | Olavi Virta | Unohtumattomat | Finnlevy/Fazer |
| toukokuu | Royals | Spring 76 | Love |
| kesäkuu | Royals | Spring 76 | Love |
| heinäkuu | Cisse Häkkinen | Teendreams | Love |
| elokuu | Cisse Häkkinen | Teendreams | Love |
| syyskuu | Vicky Rosti | 1–2–3–4–tulta! | Delta/Fazer |
| lokakuu | Hurriganes | Hot Wheels | Love |
| marraskuu | Katri Helena | Lady Love | Scandia/Fazer |
| joulukuu | Katri Helena | Lady Love | Scandia/Fazer |
| n k Albumilistan ykköset |
| --- | --- |
1966–1969:  1966  1967  1968  1969 
1970-luku:  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980-luku:  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990-luku:  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999 
2000-luku:  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010-luku:  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020-luku:  2020  2021  2022  2023  2024  2025
Suomen Lukiolaisten Liitto

| Suomen Lukiolaisten Liitto |
| --- | --- |

Perustettu:  13. huhtikuuta 1985
Toimiala:  Lukiolaisten etu-, palvelu- ja harrastusjärjestö
Kotipaikka:   Helsinki, Suomi
Jäsenmäärä:  noin 50 000 (2018)
Pääsihteeri:  Sara Sipilä
Puheenjohtaja:  Veikka Ormio
Liittohallitus:  Samuel Oliveros De Nordenflict (varapuheenjohtaja) Nikita Efimov Kristo Heikkinen Jussi Kukkurainen Iris Kässi Veronika Laihonen Onni Montonen Sami Ollinmäki Francis Turczyk Ulrika Widén
Aiheesta muualla
lukio.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Lukiolaisten Liitto, (lyh. Lukiolaiset, ruots. Finlands Gymnasistförbund, eng. The Union of Upper Secondary School Students in Finland), on uskonnollisesti ja puoluepoliittisesti sitoutumaton valtakunnallinen lukiolaisten etu-, palvelu- ja harrastusjärjestö.
Liitto perustettiin vuonna 1985 koululaislakon yhteydessä Mikkelissä aktivoimaan opiskelijakuntatoimintaa sekä edistämään ja valvomaan lukiolaisten etuja.
Jäsenmaksutuottojen perusteella liitolla oli vuonna 2015 noin 50 000 jäsenmaksunsa maksanutta jäsentä, mikä kattaa noin puolet kaikista Suomen lukiolaisista.
Toiminta

Suomen Lukiolaisten Liiton järjestön tehtävä on edistää opiskelijakuntatoimintaa, lukio-opiskelun edellytyksiä sekä ajaa lukiolaisten etuja kaikissa koulutus-, sosiaali- ja nuorisopolitiikkaan liittyvissä kysymyksissä. Liitto antaa kannanottoja ja lausuntoja, kirjoittaa mielipidekirjoituksia ja kouluttaa lukioiden opiskelijakuntia. Se on myös säännöllisesti kuultavana koulutuskysymysten asiantuntijana opetusministeriössä ja eduskunnassa. Liitolla on edustus jokaisessa keskeisessä opetushallituksen ja opetusministeriön työryhmässä. Lisäksi liiton johto tapaa päättäjiä ja virkamiehiä sekä lobbaa lukiolaisten mielipiteitä. Liitto tekee yhteistyötä muiden opiskelijajärjestöjen kanssa ja on jäsenenä lukuisissa sitoutumattomissa järjestöissä. Liitto vaikuttaa kansainvälisesti opiskelija- ja koulutusasioissa sekä itsenäisesti että kattojärjestönsä OBESSU:n kautta.
Ylintä päätäntävaltaa liitossa käyttää edustuksellinen liittokokous. Vuosittaiseen kokoukseen osallistuu noin 300 lukiolaista. Liittokokouksessa päätetään muun muassa tavoiteohjelmasta ja toimintasuunnitelmasta ja valitaan liittohallitus, joka johtaa järjestöä kokouksen päätösten mukaisesti. Liittohallitukseen kuului vuoteen 2024 saakka puheenjohtaja, kaksi varapuheenjohtajaa ja kuudesta kymmeneen liittohallituksen jäsentä. Vuodesta 2025 lähtien, liittohallitukseen kuuluu puheenjohtaja, varapuheenjohtaja sekä kuudesta kymmeneen liittohallituksen jäsentä. Vuonna 2024 puheenjohtajana toimii August Kiattrakoolchai.
Suomen Lukiolaisten Liiton toimisto sijaitsee Helsingissä, osoitteessa Lapinrinne 2. Liitolla on yhteensä yhdeksän työntekijää. Liiton piirijärjestöjen lukiolaistoimijat kiertävät Suomen lukioissa kertomassa liitosta ja tapaamassa opiskelijakuntia, opiskelijakuntien ohjaavia opettajia ja rehtoreita.
Liitolla on 11 piirijärjestöä, jotka ovat Helsingin Lukiolaiset, Hämeen Lukiolaiset, Itä-Suomen Lukiolaiset, Järvi-Suomen Lukiolaiset, Kaakkois-Suomen Lukiolaiset, Lapin Lukiolaiset, Lounais-Suomen Lukiolaiset, Pirkanmaan Lukiolaiset, Pohjanmaan Lukiolaiset, Pohjois-Suomen Lukiolaiset ja Uudenmaan Lukiolaiset. Liitolla on myös yksi jäsenjärjestö, FIBS. Piirit toimivat yhteistyössä liiton toimiston sekä liittohallituksen kanssa. Piiri- ja jäsenjärjestöjä johtavat vuosittain valittavat piirihallitukset. Piiri- ja jäsenjärjestöjen puheenjohtajistot muodostavat piiritoimikunnan, joka on puheenjohtajistojen vertaistukiryhmä ja liiton toimielin.
Jäsenilleen liitto tarjoaa palveluja, kuten opiskelijakortin ja neuvontapalvelua kaikissa opiskeluun liittyvissä kysymyksissä. Lisäksi liitto valvoo opiskelijoiden etuja ja on ollut esimerkiksi mukana ajamassa maksuttoman toisen asteen koulutusta.
Liitto on yksi Talousguru-kilpailun ja Studia-messujen järjestäjistä.
Vuosina 1987–2024 liitto julkaisi Improbatur-lehteä.
Vuoden 2024 Lukiolaisten liittokokouksessa päätettiin poistaa toisen varapuheenjohtajan paikka liiton säännöistä. Näin puheenjohtajia on enää kaksi; puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja.
Puheenjohtajistot

| Vuosi | Puheenjohtaja | Ensimmäinen varapuheenjohtaja | Toinen varapuheenjohtaja |
| --- | --- | --- | --- |
| 1985 | Päivikki Jäppinen | Juha Koponen | - |
| 1986 | Pasi Rinne | Virve Tavaila | - |
| 1987 | Petri Lahesmaa | Antti Vuolanne | - |
| 1988 | Petri Lahesmaa | Antti Vuolanne | - |
| 1989 | Ville Elonheimo | Kari Jääskeläinen | - |
| 1990 | Repe Harmanen | Petra Kosonen (30.4. saakka) | Jussi Lankinen |
| 1991 | Pasi Laitala | Ritva Korhola | Henri Korpi |
| 1992 | Henri Korpi | Antero Eerola | Oula Järvinen |
| 1993 | Oula Järvinen | Masi Lohisalo | Tero Meltti |
| 1994 | Antti Mäkinen | Jussi Kekkonen | Janne Valtonen |
| 1995 | Jussi Kekkonen | Henrik Söderman | Antti Lemberg |
| 1996 | Jussi Kekkonen | Henrik Söderman | Jarkko Sorvanto |
| 1997 | Jarkko Sorvanto | Laura Räty | Eija Kumpu |
| 1998 | Elinor Bradshaw | Timo Salmi | Tamás Nádor |
| 1999 | Kai Mykkänen | Johanna Lehtinen | Heikki Uusitalo |
| 2000 | Marja Koskela | Niilo Mustonen | Konsta Saarela |
| 2001 | Niilo Mustonen | Elina Laavi | Pauli Rautiainen |
| 2002 | Teemu Koivisto | Kai-Verneri Kaksonen | Mica Virtanen |
| 2003 | Heikki Siljamäki | Sanni Grahn-Laasonen | Noora Nykänen |
| 2004 | Petja Orre | Liisa Lähteenaho | Joonas Turunen |
| 2005 | Joonas Turunen | Lasse Leponiemi | Milla Halme |
| 2006 | Tiina Niemi | Olli Enlund | Aaro Kauppinen |
| 2007 | Antti Melander | Fatim Diarra | Mikko Hagelberg |
| 2008 | Niklas Huotari | Anni Kosunen | Jussi Mäkinen |
| 2009 | Ville Virtanen | Elina Uutela | Jyri Rasinmäki |
| 2010 | Teppo Säkkinen | Mikko Martikkala | Turkka Sinisalo |
| 2011 | Valtteri Aine | Risto Lahti | Janika Kallio |
| 2012 | Veera Svahn | Kristian Kyllönen | Emma-Stina Vehmanen |
| 2013 | Daniel Sazonov | Joel Kontiainen | Vihtori Suominen |
| 2014 | Otto Ahoniemi | Rami Laitila | Riikka Tähkävuori |
| 2015 | Tatu Koivisto | Henni Roini | Juuso Kurttila |
| 2016 | Elli Luukkainen | Auli Piiparinen | Matin Moradi |
| 2017 | Pietu Heiskanen | Niko Ylä-Poikelus | Venla Kinnunen |
| 2018 | Alvar Euro | Jesse Saapunki | Mikael Lehtonen |
| 2019 | Roosa Pajunen | Kia Katjos | Antti Kivi |
| 2020 | Adina Nivukoski | Emmi Söderholm | Juho Leskelä |
| 2021 | Emilia Uljas | Hugo Paananen | Tua Halen |
| 2022 | Lukas Virtala | Vilhelm Vähäsilta | Emmiina Kuisma |
| 2023 | Ella Siltanen | Patrik Wilska | Hugo Pylkkö |
| 2024 | August Kiattrakoolchai | Vladislava Silkina | Iina-Lotta Kuisma |
| 2025 | Veikka Ormio | Samuel Oliveros De Nordenflicht | - |
Talous > Rahoitus

Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille
2012: 339 500 €
2013: 335 000 €
2014: 340 000 €
2015: 340 000 €
2016: 370 000 €
2017: 380 000 €
2018: 395 000 €
2019: 395 000 €
2020: 395 000 €
2021: 395 000 €
2022: 410 000 €
2023: 411 800 €
2024: 411 800 €
C. Benz Söhne

| C>  Benz Söhne |
| --- | --- |

Perustettu:  1906
Lakkautettu:  1924 (autojen valmistus) 2010 (komponenttivalmistus)
Kotipaikka:  Ladenburg, Baden-Württemberg
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
C. Benz Söhne 1924
C. Benz Söhne 1924
C. Benz Söhne oli vuonna 1906 Badeniin perustettu ajoneuvovalmistaja ja komponenttitoimittaja. Yrityksen perusti autoilun pioneeri Carl Benz poikansa Eugen Benzin kanssa.