stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lancashirenkarjakoira

| Lancashirenkarjakoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Englanti,  Iso-Britannia
Määrä:  Suomessa rekisteröity 1 590
Rodun syntyaika:  1700-luku
Alkuperäinen käyttö:  Karjaa paimentava koira, maatilojen yleiskoira
Nykyinen käyttö:  Harrastuskoira, seurakoira
Elinikä:  12–15 vuotta joskus jopa 20 vuotta[lähde? ]
Muita nimityksiä:  Lancashire Heeler, lancashire’i heeler, heeleri, Ormskirk heeler, hiileri
FCI-luokitus:  ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #360
Ulkonäkö
Paino:  6–12 kg
Säkäkorkeus:  uros 30 cm narttu 25 cm
Väritys:  black & tan tai liver & tan
Lancashirenkarjakoira (engl. Lancashire Heeler) on pienikokoinen englantilainen karjaa paimentava koirarotu, joka on Suomessa vielä melko harvinainen. FCI tunnusti rodun vuonna 2016.
Ulkonäkö

Lancashirenkarjakoira on pieni, vankkarakenteinen ja toimelias työkoira. Luusto on voimakas ja purenta leikkaava. Korvat ovat pystyt tai taittuneet (myös eriparisesti taittuneet sallitaan), ainoastaan lainkaan kohoamattomat luppakorvat ovat virhe. Silmät ovat mantelinmuotoiset ja väriltään tummat. Runko on noin 2,5 cm säkäkorkeutta pitempi. Etukäpälät ovat hieman ulospäin kääntyneet, mutta liikkeiden tulee silti olla vapaat. Aluskarvaa peittää lyhyt ja tiheä peitinkarva. Sallitut värit ovat musta ja maksanruskea, joissa molemmissa tulee olla punaruskeita (tan-) värimerkkejä. Valkoista sallitaan vain pieni pilkku rinnassa. Ihannesäkäkorkeus uroksilla on 30 cm ja nartuilla 25 cm.
Black & tan
Liver & tan
Luonne ja käyttäytyminen

Lähes kaikki lancashirenkarjakoiran luonteenpiirteet kertovat sen alkuperästä maatilojen karjakoirana. Karjaa paimentaessa heelerin tuli olla rohkea sekä kyetä lukemaan karjan eleitä. Niiden täytyi olla työhaluisia ja yhteistyökykyisiä ihmisen kanssa. Vahtikoirina heelerit olivat valppaita sekä itsevarmoja. Nykyäänkin ne saattavat vahtia reviiriänsä haukkumalla. Heelerit toimivat myös seurakoirina taloissa. Heelerit ovat sosiaalisia, ihmisrakkaita ja iloisia persoonia.
Heelerit nauttivat tekemisestä ja haluavat olla mukana perheensä tekemisissä. Heelerit ovat yleensä kontaktinhaluisia ja koulutettavuudeltaan erinomaisia. Kotikoirina heelereillä on usein karjapaimenen aistit, joten se yrittäisi olla laumansa johtaja.
Alkuperä

Lancashirenkarjakoiran alkuperä on melko epäselvä. Yleisin teoria sen synnystä on welsh corgin ja manchesterinterrierin kantamuotojen risteyttäminen. On myös mahdollista, että welsh corgin sijaan on käytetty walesilaisten karjanajajien käyttämää risteytystä, jossa on myös welsh corgia. Myös manchesterinterrierin sijaan on voitu käyttää irlantilaista black&tan -terrieriä. Alun perin nimellä "teurastajankoira" tunnettu pieni black&tan -värinen koira oli erityisen suosittu Länsi-Lancashiressa Ormskirkin alueella, mistä juontuu nimitys "ormskirkinkarjakoira" (Ormskirk Heeler).
1760-luvusta 1800-luvun alkuun heelererit toimivat apuna karjanajossa ajettaessa karjaa teurastamoihin. Heelerit olivat pieniä ja käteviä, kun karjaa ajettiin kapeilla kujilla. Heelerit sulkivat sivukadut edestä ja ohjasivat karjaa haukkumalla sekä ajoivat karjaa eteenpäin puremalla niitä kintereihin (engl. "heel"), josta juontaa rodun nimi. Pieninä koirina heelerit väistivät karjan potkuja painumalla litteäksi. Heelerit myös pyydystivät rottia ja vahtivat karjaa öisin. Heelerit ovat myös paimentaneet lampaita ja kanoja sekä toimineet monessa muussa eri tehtävissä.
Heelerin koko vaihteli paljon. Suurimmat olivat jopa 23 tuumaa (lähes 60cm). Nykyisen rotumääritelmän mukaan heelerit ovat n. 12 tuumaa (n. 30cm). Aikoinaan pidettiin black & tan -väritystä ainoana oikeana karjakoiran värinä. Maatiloilla oltiin black & tan -värille jopa niin uskollisia, että muunväriset tapettiin. Vuonna 1999 rotumääritelmään lisättiin liver & tan.
Eri seuduilla oli omat heelerinsä. Heelereitä oli mm. Yorkshiressa, Norfolkissa, Cheshiressa, Devonshiressa ja Lancashiressa. Muut kuin Lancashiren heelerit katosivat ajan myötä.
Lancashire Heeler Club perustettiin vuonna 1978 ja samana vuonna laadittiin rotumääritelmä. Klubiin rekisteröityihin 817 koiraan perustuu heelerikanta, sillä Britannian kennelklubi, joka hyväksyi lancashire heelerin roduksi 1981, hyväksyi rekisteriinsä vain Lancashire Heeler Clubin rekisteröimiä heelereitä. Ensimmäiset heelerit tulivat Suomeen 1981. Suomen Kennelliitto muutti myöhemmin nimen lancashire heeler viralliseksi suomalaiseksi rotunimeksi lancashirenkarjakoira.
Terveys

Lancashirenkarjakoiralla esiintyy jonkin verran perinnöllisiä silmäsairauksia ja polvien virheellistä rakennetta.
Heelereiden silmissä esiintyy myös paljon merkityksettömiä muutoksia. Vuosien 1994–2005 aikana on tutkittu virallisesti 70 aikuista heeleriä, joista 28:lla oli jokin merkintä diagnoosissa. Yleisimpiä silmäsairauksia nillä ovat linssiluksaatio (voimakkaan linjasiitoksen vuoksi koko kannassa), CEA (collie eye anomalia), harmaakaihi ja PRA eli etenevä verkkokalvon surkastuminen. Suomessa on toistaiseksi kolme linssiluksaatiotapausta, joista yksi on Suomessa syntynyt koira. Harmaakaihia on yksi selvä ja yksi tulkinnanvarainen tapaus. PRA:ta on tavattu Suomessa yhdessä heelerissä.
Heelereillä esiintyy myös patellaluksaatiota eli polvilumpion sijoiltaan menoa. Sille altistavat avoimet polvikulmaukset sekä väärät raaja-asennot, kuten sisäänpäin tai ulospäin kääntyneet polvet. Suomessa patellaluksaatiota on kaksi vakavan asteen diagnoosia.
Tilanne Suomessa ja maailmalla

Lancashirenkarjakoirien määrä Suomessa ja maailmalla on melko vähäinen. Suomessa on paljon ulkomailta tuotuja heelereitä. Vuoden 2006 lopussa Suomen kanta oli 274. Ruotsissa kanta on noin 900 koiraa. Englannissa rekisteröityjä heelereitä vuoden 2004 loppuun mennessä oli noin 3800. Niiden määrä on koko ajan kasvamassa. 2000-luvulla Englannissa on rekisteröity vuosittain noin 150–180 heeleriä. Suomessa rekisteröintejä on viime vuosina ollut 30–50.
Käyttö

Ennen lancashirenkarjakoiraa käytettiin pääasiassa maatiloilla apuna karjaa ajossa. Nykyään heelerin kanssa voi harrastaa monipuolisesti eri lajeja. Suomessa heelereitä kisaa agilityn kolmannessa luokassa, ja tokossa kaksi on saavuttanut voittajaluokan. Tokon ja agilityn lisäksi heelerin kanssa voi harrastaa mainiosti vaikkapa jälkeä tai raunioetsintää. Suomessa on toistaiseksi kaksi koiraa saavuttanut agility- ja hyppyvalion arvon. Myös Ruotsissa on agilityvalion arvon saavuttaneita heelereitä. Lisäksi Suomessa on viisi lancashirenkarjakoiraa suorittanut palveluskoirien käyttäytymiskokeen hyväksytysti.[lähde? ] Suomessa on yksi heeler saavuttanut myös jäljestysvalion arvon.
Turkinhoito

Heelereiden turkinhoito on melko vaivatonta. Turkin lyhyyden takia sitä ei tarvitse harjata kuin karvanlähdön aikaan ja muulloin aika ajoin. Turkki pestään puhtaanapidon vuoksi muutaman kerran vuodessa tai tarvittaessa. Kurakelien aikaan tassut ja vatsanalus kaipaavat usein pesua tai ainakin pyyhkimisen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lancashirenkarjakoira Wikimedia Commonsissa
Lionel Dietrichsen

Dietrichsenin nimeämä vaeltajalurikkipari pesäpöntöllä
Lionel Dietrichsen oli 1800-luvulla elänyt brittiläinen lintutieteilijä ja kauppias.
Lionel Dietrichsen mainosti Literary Gazette -lehdessä 20. helmikuuta 1830, että hänellä on myytävänä laaja valikoima ulkomaisten lintujen nahkoja. 3. joulukuuta 1834 Dietrichsen mainitaan patenttilääkkeiden ja parfyymien kauppiaana Oxford Streetillä.
Dietrichsen nimesi linnuista vaeltajalurikin (Glossopsitta porphyrocephala). Hän julkaisi tiedonannon uudesta lajista Lontoossa vuonna 1832.
Leknes

| Leknes |
| --- | --- |
 Leknesin pääkatu yöllä.
 Leknes
 Koordinaatit: 68°08′50″N, 13°36′41″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Nordland
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,37 km²
Väkiluku (2013):  3 176
 – Väestötiheys:  1 340 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Leknes on Vestvågøyn kuntakeskus Nordlandin läänissä Pohjois-Norjassa. Leknes on ollut kaupunki vuodesta 2002 lähtien. Leknes sijaitsee Lofoottien saariston keskiosassa ja on saarten toiseksi suurin asutuskeskus. Taajaman asukasluku oli 3 176 vuonna 2013. Lähialueen muita taajamia ovat Gravdal, Ballstad ja Stamsund. Åhon, joka on pääsaaret käsittävän maantieverkon läntinen pää, kertyy matkaa 64 km ja itään Lofoottien toiseen suurempaan kaupunkiin Svolværiin 69 km.
Leknes on Lofoottien liikenteen solmupaikka ja kilpailee Svolværin kanssa Lofoottien liike-elämäkeskuksen asemasta. Leknesin lentokentältä on arkipäivisin kuusi Widerøen lentoa Bodøhön ja yksi lento Svolværiin.
Keskiyön aurinko paistaa Leknesissä n. 25.5.–18.7., ja kaamosaika on n. 7.12.–5.1. Kylmimmän kuukauden helmikuun keskilämpötila on −1 °C, ja lämpimimmän kuukauden heinäkuun keskilämpötila +12 °C. Vuotuinen sademäärä on n. 1 200 mm.
Vuosittainen Lofoten Countryfestival järjestetään Leknesin Lofothallenissa.
Media

Sanomalehti Lofotposten ilmestyy neljästi viikossa ja Lofot-Tidende torstaisin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leknes Wikimedia Commonsissa
Los Fastidios

| Los Fastidios |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1991––
Tyylilaji:  punk rock, ska punk, Oi!
Kotipaikka:  Verona, Italia
Laulukieli:  italia, englanti
Jäsenet:  Enrico, laulu   Luca, kitara   Alviso, basso   Giacomo "La Zia", rummut  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Los Fastidios on vuonna 1991 perustettu italialainen punk rock-yhtye, jonka yhdistetään rasismin vastaisten skinheadien RASH- ja SHARP-liikkeisiin. Yhtyeen sanoitukset käsittelevät yleensä erilaisia yhteiskunnallisia epäkohtia, muun muassa rasisimia ja eläinten oikeuksia. Osa jäsenistä on myös kasvissyöjiä.
Yhtyeen jäsenet tunnetaan innokkaina jalkapallonfaneina ja Italian neljännellä sarjatasolla pelaavan Virtus Veronan kannattajina. Los Fastidios on esiintynyt muun muassa espanjalaisen Rayo Vallecanon, saksalaisen FC St. Paulin sekä skotlantilaisen Glasgow Celticin vasemmistolaisten kannattajien järjestämissä konserteissa. Yhtye on myös levyttänyt useita jalkapalloaiheisia kappaleita, muun muassa antifasististen ultrien tunnuslauluksi nousseen kappaleen Antifa Hooligans sekä version Liverpoolin kannattajien tunnetuksi tekemästä hymnistä You'll Never Walk Alone.
Diskografia > Albumit

Hasta la baldoria (1996, split-albumi F.F.D.-yhtyeen kanssa)
Contiamo su di voi! (1998)
1991 - 2001 Ten Years Tattooed on My Heart (2001)
Guardo Avanti (2001)
La verdadera fuerza de la calle (2003)
Siempre Contra (2004)
Sopra e Sotto il palco (2005, live)
Rebels 'N' Revels (2006)
Anejo 16 Anos (2007)
All'Arrembaggio (2009)
Lordiary

| Lordiary |
| --- | --- |

Kirjailija:  Maria Jyrkäs
Kansitaiteilija:  Mr. Lordi
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  13. syyskuuta 2022
Sivumäärä:  832
ISBN:  9789520430252
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lordiary on virallinen Lordi-yhtyettä käsittelevä kirja, joka julkaistiin 13. syyskuuta 2022. Kirja kertoo myös Mr. Lordin henkilökohtaisesta elämästä. Kirja on julkaistu Kovakantisena, MP3-äänikirjana, sekä sähkökirjana. Äänikirjan kertojina toimivat Markus Niemi sekä Mr. Lordi.
Kirjan on kirjoittanut journalisti Maria Jyrkäs yhdessä Mr. Lordin kanssa. Jyrkäksen mukaan kirja ei ole pelkästään elämäkerta tai yhtyeen historiikki, vaan se on samaan aikaan syväluotaava katsaus siihen, miten kansainvälinen musiikkibisnes toimii. Kirjassa ääneen pääsevät kaikki yhtyeen nykyiset ja entiset jäsenet kahta lukuun ottamatta. Mukana on myös levy-yhtiönjohtajia, managereita ja Mr. Lordin lapsuudenystäviä.
Arvostelut

Kaaoszine:
Kulttuuritoimitus:
Leo von Thun und Hohenstein

Leo von Thun und Hohenstein, August Eisenmengerin maalaama muotokuva vuodelta 1884.
Leo von Thun und Hohenstein (7. huhtikuuta 1811 Tetschen, Böömi – 17. joulukuuta 1888 Wien) oli itävaltalainen kreivi ja valtiomies, joka toimi Itävallan opetusministerinä vuosina 1849–1860. Hän kehitti maan opetuslaitosta ja suosi tšekkien kansallisia pyrkimyksiä.
Leo von Thun und Hohenstein oli Friedrich von Thun und Hohensteinin nuorempi veli. Konservatiivisesta katsomuksestaan huolimatta hän oli myötämieleinen Itävallan vähemmistökansallisuuksien, erityisesti tšekkien kansallisille tavoitteille. Hän toimi huhtikuusta heinäkuuhun 1848 paikallishallinnon johtajana Böömissä ja tuli seuraavana vuonna opetusministeriksi Schwarzenbergin hallitukseen. Opetusministerinä Thun und Hohenstein salli perusopetuksen antamisen joissain kouluissa paikallisella kielellä saksan sijaan ja kehitti korkeakouluja tuomalla niihin oppineita Saksasta. Toisaalta vuoden 1855 konkordaatti paavin kanssa palautti katoliselle kirkolle kontrollin Itävallan koululaitokseen. Konkordaatti oli voimassa vuoteen 1870. Thun und Hohenstein jätti ministerintehtävänsä vuoden 1860 lokakuun patentin julkaisemisen jälkeen. Hän oli vuodesta 1861 Itävallan parlamentin ylähuoneen elinikäinen jäsen sekä vuosina 1861–1867, 1870 ja 1883–1888 edustajana Böömin maapäivillä. Hän kuului böömiläisten aristokraattien ”feodaaliseen” puolueeseen, ja kannatti Itävallan kehittämistä federalistiseen suuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leo von Thun und Hohenstein Wikimedia Commonsissa
Luca Brandolini

Luca Brandolini (s. 25. joulukuuta 1933 Monte Compatri) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi lasaristeihin 18. lokakuuta 1955 ja sai pappisvihkimyksensä 24. huhtikuuta 1960. Hänet nimitettiin Rooman hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Urusin titulaaripiispaksi 29. lokakuuta 1987, ja piispaksi vihkiminen seurasi 7. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ugo Poletti, jota avustivat Ennio Appignanesi ja Plinio Pascoli.
Brandolini sai 2. syyskuuta 1993 nimityksen Sora-Aquino-Pontecorvon piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 19. kesäkuuta 2009.
Leo von Klenze

Leo von Klenze
Leo von Klenze (Franz Karl Leopold von Klenze, 29. helmikuuta 1784 Schladen lähellä Braunschweigia – 27. tammikuuta 1864 München) oli saksalainen uusklassistinen arkkitehti ja taidemaalari.
Münchenissä työskennelleen Klenzen päätöitä ovat kaupungin glyptoteekki (1816−1830), Alte Pinakothek (1826−1836), Königsplatz-aukio (1816−1848) ja Propyleiat (1846−1862). Von Klenze oli myös taidemaalari ja taiteenkerääjä. Hän myi vuonna 1841 taidekokoelmansa kuningas Ludvig I:lle, ja näistä teoksista muodostui Neue Pinakothekin kokoelman perusta.
Klenzen suunnittelemia rakennuksia

Ruhmeshalle Münchenissä
Münchenin glyptoteekki
Allerheiligen-Hofkirche
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Los Gatos

Los Gatos (espanjaa, suomeksi kissat) on kaupunki Santa Claran piirikunnassa Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Kaupunki sijaitsee San Franciscon lahden pohjukassa Piilaakson eteläreunalla ennen Santa Cruzin vuoristoa. Kaupungissa on jonkin verran tietoliikenneteollisuutta, mm. Netflixin pääkonttori sijaitsee Los Gatosissa. San Josesta vuorten halki Santa Cruziin menevä moottoritie highway 17 kulkee kaupungin läpi. Kaupunki on tunnettu varakkaampien asuinalueena, kaupungissa on ainoastaan 30 000 asukasta, mutta se on rankattu Yhdysvaltain 33. varakkaimmaksi postinumeroalueeksi Bloombergin artikkelissa.
Kaupunki on perustettu 1887. Kaupungin nimi tulee alueen kukkuloilla asustavista puumista ja punailveksistä. Tunnettuja Los Gatosista kotoisin olevia henkilöitä ovat mm. Myytinmurtajien Kari Byron ja rikoskirjailija Ross Macdonald. Myös useampi nykyinen San Jose Sharksin pelaaja asuu alueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Los Gatos Wikimedia Commonsissa
Kalifornian osavaltio
Ilmasto | 
Piirit | 
Talous | 
Vaalit | 
Maantiede | 
Hallinto | 
Kuvernöörit |
Historia | 
Politiikka | Teemasivu
| --- | --- |
Alueet:  Antelope Valley |  Big Sur |  Central Coast |  Channel Islands |  Coachella Valley |  Cucamonga Valley |  East Bay (SF) |  Etelä-Kalifornia |  Gold Country |  Los Angelesin suuralue |  Imperial Valley |  Inland Empire | Itäinen Kalifornia |  Keskuslaakso |  Kuolemanlaakso |  Los Angeles Basin | Lost Coast |   Mojave |  North Bay (SF) |  Owens Valley |  The Peninsula |  Pomona Valley |  Redwood Empire |  Russian River |  Sacramento Valley |  Salinas Valley |  San Diegon piirikunnan pohjoisosa |  San Fernando Valley |  San Franciscon lahden ympäristö |  San Gabriel Valley |  San Joaquin Valley |  Santa Clara Valley |  Shasta Cascade |  Sierra Nevada |  Piilaakso |  Pohjois-Kalifornia |  Sonoma Valley |  Tech Coast |  Tri-Valley |  Victor Valley |  Wine Country |  Yosemiten kansallispuisto
Kaupungit (suurimmat):  Bakersfield |  Chico |  Fresno |  Los Angeles-Long Beach-Glendale |  Modesto |  Napa |  Oakland-Fremont-Hayward |  Oxnard-Thousand Oaks-Ventura |  Redding |  Riverside-San Bernardino-Ontario | Sacramento-Roseville |  Salinas |  San Diego-Carlsbad-San Marcos |  San Francisco-San Mateo-Redwood City |  San José-Sunnyvale-Santa Clara | Santa Ana-Anaheim-Irvine |  Santa Barbara-Santa Maria |  Santa Cruz-Watsonville |  Santa Rosa-Petaluma |  Stockton |  Vallejo-Fairfield |  Visalia-Porterville |  Yuba City
Piirikunnat:  Alameda |  Alpine |  Amador |  Butte |  Calaveras |  Colusa |  Contra Costa |  Del Norte |  El Dorado |  Fresno |  Glenn |  Humboldt |  Imperial |  Inyo |  Kern |  Kings |  Lake |  Lassen |  Los Angeles |  Madera |  Marin |  Mariposa |  Mendocino |  Merced |  Modoc |  Mono |  Monterey |  Napa |  Nevada |  Orange |  Placer |  Plumas |  Riverside |  Sacramento |  San Benito |  San Bernardino |  San Diego |  San Francisco |  San Joaquin |  San Luis Obispo |  San Mateo |  Santa Barbara |  Santa Clara |  Santa Cruz |  Shasta |  Sierra |  Siskiyou |  Solano |  Sonoma |  Stanislaus |  Sutter |  Tehama |  Trinity |  Tulare |  Tuolumne |  Ventura |  Yolo |  Yuba
Lucjan Żeligowski

| Lucjan Żeligowski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. lokakuuta 1865 Oszmiana
Kuollut: 9. heinäkuuta 1947 Lontoo
Sotilashenkilö
Sotilasarvo:  Kenraaliluutnantti
Lucjan Żeligowski (7. lokakuuta 1865 – 9. heinäkuuta 1947) oli puolalainen kenraali, joka otti osaa muun muassa ensimmäiseen maailmansotaan ja Puolan–Neuvosto-Venäjän sotaan. Hänet tunnetaan myös lyhytikäisen Keski-Liettuan tasavallan johtajana.
Elämäkerta

Lucjan Żeligowski syntyi vuonna 1865 Oszmianassa. Hänen isänsä oli tammikuun kansannousun veteraani. Lucjan liittyi kuitenkin itse Venäjän armeijaan vuonna 1885 ja valmistui upseerikoulusta Riiasta vuonna 1888. Hän otti osaa Venäjän–Japanin sotaan ja ensimmäiseen maailmansotaan sen alettua vuonna 1914. Hän palasi Puolaan vuonna 1919 ja komensi armeijakuntaa Minskin alueella vuodesta 1920. Saman vuoden lokakuussa hän järjesti komentamansa divisioonan kapinan, valtasi Liettualle kuuluneen Vilnan alueen ja julisti sen itsenäiseksi Keski-Liettuan tasavallaksi. Kapinasta oli sovittu aiemmin Józef Piłsudskin kanssa, vaikkakin hän ei virallisesti ollut tekemisissä kapinan kanssa. Tasavalta liitettiin vuonna 1922 kansanäänestyksen jälkeen Puolaan.
Vuodesta 1921 vuoteen 1925 Żeligowski toimi Puolan armeijan tarkastajana. Hän oli ylennyt vuonna 1923 kenraaliluutnantiksi ja toimi puolustusministerinä Aleksander Skrzyńskin hallituksessa marraskuusta 1925 toukokuuhun 1926. Virassaan hän nosti Piłsudskille uskollisia henkilöitä tärkeisiin virkoihin, minkä takia hän osasi varautua Piłsudskin vuoden 1926 vallankaappaukseen. Skrzyńskin hallituksen kaaduttua Żeligowski jatkoi taas armeijan tarkastajana ja vallankaappauksen jälkeen hän johti armeijan puhdistustoimia. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1927.
Żeligowski palasi kuitenkin politiikkaan vuonna 1935 ja nousi kansanedustajaksi. Hän johti parlamentin asevoimien komiteaa joulukuuhun 1937, jolloin hän erosi jouduttuaan erimielisyyksiin Edward Rydz-Śmigłyn kanssa. Saksan hyökättyä Puolaan syyskuussa 1939 Żeligowskin onnistui paeta länteen, ja hän liittyi Lontoossa toimineen pakolaishallituksen toimintaan. Sodan jälkeen hän asettui asumaan Lontooseen. Hänen kuoltuaan vuonna 1947 hänen ruumiinsa kuljetettiin haudattavaksi Puolaan, joss hänet on haudattu Powązkin sotilashautausmaalle.
Teokset

Wojna wroku 1920: Wspomnienia i rozwaÿzania, Żeligowskin muistelmat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lucjan Żeligowski Wikimedia Commonsissa
Żeligowskin hauta.
Lisärangaistus

Lisärangaistus on rangaistusmuoto, jota ei voida tuomita yksinään, vaan varsinaisen rangaistuksen eli päärangaistuksen ohella.
Lisärangaistukset Suomessa

Suomessa rikosoikeudessa käytettyjä lisärangaistuksia olivat aiemmin kansalaisluottamuksen menettäminen, todistajaksi kelpaamattomuus, kelpaamattomuus maan palvelukseen ja asianajajalle langetettava kelpaamattomuus ajamaan jonkun toisen henkilön asiaa oikeudessa tai viranomaisessa. Rikokseen syyllistynyt virkamies voitiin viraltapanon ohella tuomita maan palvelukseen kelpaamattomaksi määräajaksi, vähintään yhdeksi ja enintään 15 vuodeksi. Tänä aikana kyseistä henkilöä ei voinut nimittää tai valita mihinkään sellaiseen virkaan, toimeen tai tehtävään, jonka haltijaa oli rikoslain 2. luvun 14. pykälän mukaan pidettävä virkamiehenä.
Lisärangaistukset poistettiin 1969. Elinkautiseen vankeuteen tuomituille lisärangaistuksena määrätty valoisa yksinäishuone kumottiin rangaistusmuotona 1975.
Lisärangaistukset Suomessa > Sotilasarvon menettäminen

Vuonna 1944 rikoslakiin lisättiin edelleen voimassa oleva määräys (rikoslain 2. luvun 14a §), jonka mukaan henkilö, joka tuomitaan valtio- tai maanpetoksesta vankeuteen tai muusta rikoksesta vähintään kahdeksi vuodeksi vankeuteen, on lisäksi tuomittava menettämään sotilasarvonsa. Alinta sotilasarvoa ei kuitenkaan voida tuomita menetettäväksi.
Aiheesta väitelleen oikeustieteen lisensiaatti Jussi Koskisen mukaan sota-ajan poikkeusoloissa annettua määräystä sovellettiin alun perin vain vakinaisessa palveluksessa oleviin sotilashenkilöihin ja sen tarkoituksena on ollut estää rikoksesta tuomitun pääsy tärkeisiin sota-ajan tehtäviin. Koskinen on vaatinut kyseisen kohdan poistamista rikoslaista, koska sitä voidaan hänen mukaansa käyttää mielivaltaisesti.
Lisärangaistukset Suomessa > Lisärangaistukset urheilussa

Myös urheilussa käytetään lisärangaistuksia. Esimerkiksi jääkiekko-ottelussa tapahtuneesta tappelusta seuraa erotuomarin antama ottelurangaistus, jonka lisäksi SM-liigan kurinpitopäällikkö voi määrätä yhden tai useamman ottelun pelikiellon lisärangaistuksena.
Luca Baldisserri

| Luca Baldisserri |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1962 (ikä 61) Bologna, Italia
Kansalaisuus:   Italia
Luca Baldisserri (s. 11. joulukuuta 1962 Bologna) on italialainen entinen Ferrarin Formula 1 -tallin insinööri. Baldisserri toimi vuodesta 2007 lähtien tallin ratatoimintojen johtava insinöörinä. Baldisserri sai potkut tehtävästään 2009 Malesian osakilpailun jälkeen, ja hänet korvasi Chris Dyer.
Vuodesta 2010 lähtien Baldisserri työskenteli Ferrari Driver Academyn nuorten kuljettajien johtajana. Hän jätti Ferrarin kokonaan vuonna 2015 toimiakseen Lance Strollin managerina.
Käännös suomeksi