stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Noora Vuorela

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten salibandy.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten salibandy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Bratislava 2017 |  |  |
|  Hopeaa | Singapore 2023 |  |  |
Noora Vuorela (s. 2. toukokuuta 1994) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa lokakuun 2023 loppuun mennessä 30 ottelua. Hän on saavuttanut MM-hopeaa Bratislavassa 2017 ja Singaporessa 2023. Hän voitti alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2012.
Vuorela on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa Turun Palloseuraa kausina 2010–2011, 2012–2014 ja kaudesta 2015–2016 alkaen. Hän on pelannut liigassa kauden 2022–2023 loppuun mennessä 204 runkosarjaottelua ja 48 pudotuspeliä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 2022 ja 2023.
Vuorela kouluttautui aluksi merkonomiksi mutta on sittemmin työskennellyt levyseppähitsaajana.
Vesa Vierikko

| Vesa Vierikko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Vesa Tapio Vierikko
Syntynyt: 24. toukokuuta 1956 (ikä 68) Lappeenranta
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Kati Vierikko
Lapset:  Helena Vierikko
Näyttelijä
Aktiivisena:  1977–
Merkittävät roolit:   Pohjanmaa  Talvisota  Risto Räppääjä -elokuvat  Vääpeli Körmy -elokuvat  Tulitikkutehtaan tyttö  Tabu  Kivisydän 
Palkinnot
  Parhaan miessivuosan Jussi   1990 Talvisota  G. Pula-aho -patsas 2001  Näyttämötaiteen valtionpalkinto 2001  Parhaan miespääosan Venla-palkinto 2003  Koura-palkinto 2004  Pro Finlandia -mitali 2011  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Vesa Tapio Vierikko (s. 24. toukokuuta 1956 Lappeenranta) on suomalainen näyttelijä. Hän oli Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön professori 1. elokuuta 2002 – 31. heinäkuuta 2012.
Elämä ja ura

Vierikko suoritti Teatterikorkeakoulussa näyttelijän teatteritutkinnon 16. toukokuuta 1980. Hän on esiintynyt useissa näytelmissä, elokuvissa, televisio-ohjelmissa ja kuunnelmissa. Hän on ollut pitkään Ryhmäteatterin kantavia voimia. Vuosina 1986–1987 hän näytteli Ryhmäteatterin sketsiohjelmassa Tabu.
Vierikko on näytellyt muun muassa elokuvissa Katsastus (1988), Talvisota (1989), Kummeli Kultakuume (1997), Uuno Turhapuro menettää muistinsa (1982), Sibelius (2003), V2 – Jäätynyt enkeli (2004), Niko – Lentäjän poika (2008) ja 21 tapaa pilata avioliitto (2013).
Vierikko on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Kivisydän, Kaverille ei jätetä, Team Ahma, Tellus ja Pakanamaan kartta. Vuonna 1993 hän näytteli Taru sormusten herrasta -trilogiaan perustuvassa Hobitit-televisiosarjassa Gandalfia. Hän on näytellyt myös ohjelmassa Hunajapupuset. Vierikko on lukenut äänikirjaksi muun muassa suomenkielisen Harry Potter -kirjasarjan. Vierikko on ääninäytellyt Potsoa Vili Vilperi -piirrossarjan toisella tuotantokaudella.
Vierikko näyttelee nimiosassa Timo Koivusalon Sirkuspelle Hermannista kertovassa elokuvassa. Elokuvaa on kuvattu Turussa, Porissa ja Naantalissa.
Vuonna 2024 Vierikko näytteli "Lehto" roolihahmoa Tony Heinon "Routa" elokuvassa, joka julkaistiin Suoratoisto.com sivustolla.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Vierikon puoliso on ympäristötieteen tohtori Kati Vierikko, ja heillä on kolme lasta. Hänellä on lisäksi neljä lasta aiemmasta suhteestaan. Näyttelijä Helena Vierikko on Vesa Vierikon tytär.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1981 | Pölhölä | Tienrakennushallituksen ministerin kätyri |
| 1982 | Ajolähtö | Ilpo Välikangas |
| 1982 | Uuno Turhapuro menettää muistinsa | Alkon myyjä |
| 1982 | Jousiampuja | Lintsi |
| 1982 | Kuningas jolla ei ollut sydäntä | synkkä ratsastaja |
| 1983 | Jon | Dietmar |
| 1985 | Suuri illusioni | taiteilija Mäki |
| 1986 | Huomenna | laulajattaren ihailija |
| 1986 | Linna | Artur |
| 1986 | Jäätävä polte | Kapsky |
| 1987 | Macbeth | 2. tappaja |
| 1987 | Älä itke Iines | ulosottomies |
| 1987 | Hamlet liikemaailmassa | 1. näyttelijä |
| 1987 | Fakta homma | taiteilija Simana Näreikkö |
| 1988 | Pohjanmaa | konstaapeli Matero |
| 1988 | Onks Viljoo näkynyt | lääkäri |
| 1989 | Talvisota | vänrikki Jussi Kantola |
| 1990 | Tulitikkutehtaan tyttö | Aarne |
| 1990 | Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla | hammaslääkäri |
| 1990 | Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva | kapteeni Kuortti |
| 1991 | Vääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet | kapteeni Kuortti |
| 1991 | Kuutamosonaatti 2: Kadunlakaisijat | poliisi Tenkanen |
| 1992 | Vääpeli Körmy ja etelän hetelmät | kapteeni Kuortti |
| 1994 | Vääpeli Körmy – taisteluni | kapteeni Kuortti |
| 1994 | Esa ja Vesa - auringonlaskun ratsastajat | Ossi Kemppainen |
| 1994 | Anita | Lauri Manner |
| 1996 | Isältä pojalle | Onni Vaanonen |
| 1996 | Tie naisen sydämeen | Samulin |
| 1997 | Kummeli Kultakuume | Herman Göring |
| 1997 | Palkkasoturi | asekauppias |
| 1997 | Vaiennut kylä | Raikka Kaski |
| 1997 | Vääpeli Körmy ja kahtesti laukeava | kapteeni Kuortti |
| 1999 | Lapin kullan kimallus | Jakob Ervast |
| 2000 | Lakeuden kutsu | Partanen vanhempi |
| 2001 | Klassikko | Nikander |
| 2001 | Ponterosa | urologi |
| 2001 | Turilas & Jäärä | Jäärä (ääni) |
| 2003 | Sibelius | Robert Kajanus |
| 2003 | Vieraalla maalla | Lauri Rinta-Perkiö |
| 2003 | Kohtalon kirja | professori Strömberg |
| 2005 | Paha maa | rikospoliisi |
| 2005 | Kaksipäisen kotkan varjossa | kirkkoherra |
| 2006 | Kummelin Jackpot | Pentti Köyri |
| 2007 | V2 – Jäätynyt enkeli | Aarno Kaitainen |
| 2009 | Toinen jalka haudasta | Pesonen |
| 2010 | Havukka-ahon ajattelija | Ooke Iso-Kilpukka |
| 2011 | Veljekset | Waldemar |
| 2011 | Varasto | Jylhäkorpi |
| 2013 | 21 tapaa pilata avioliitto | Eero |
| 2013 | Mieletön elokuu | Borenius |
| 2014 | Risto Räppääjä ja liukas Lennart | Lennart Lindberg |
| 2015 | Risto Räppääjä ja Sevillan saituri | Lennart Lindberg |
| 2016 | Risto Räppääjä ja yöhaukka | Lennart Lindberg |
| 2016 | Rölli ja kaikkien aikojen salaisuus | Aavikkolaiva Ca Mél (ääni) |
| 2018 | Suomen hauskin mies | Johansson |
| 2018 | Varasto 2 | Jylhäkorpi |
| 2018 | Olavi Virta | Niilo Saarikko |
2022: Pelle Hermanni
| 2023 | Pelle Hermanni ja hypnotisoija | Pelle Hermanni |
| 2024 | Kyllä isä osaa -elokuva | Taksi-isäntä |
| 2024 | Routa | Lehto |
Filmografia > Televisio- ja lyhytelokuvat

| Vuosi | Nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1977 | Kevään herääminen | Moritz |
| 1978 | Hääyö myytävänä | Relle |
| 1978 | Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet | Levi Lion |
| 1981 | Kauhea murhamies Lalli | Aslak |
| 1981 | Prinsessa joka nukkui 100 vuotta | pojan isä |
| 1983 | Yön sankari | — |
| 1983 | Hautajaiset | — |
| 1983 | Intermezzo | — |
| 1984 | Puistatuksia | — |
| 1985 | Tähti sumussa | — |
| 1987 | Nonstop | Pummi |
| 1987 | Siriuksen vieraat | — |
| 1987 | Pieni yösoitto | Jorma |
| 1988 | Katsastus | Viltteri |
| 1988 | Pyöräurheilija Saikansalo | Saikansalo |
| 1990 | Axel | lääkäri |
| 1991 | Tapporahat | kertoja |
| 1992 | Takapihan sankarit | Jopin isä |
| 1992 | Kaupunkikomedia | — |
| 1993 | Toinen luonto | Kullervo |
1993: Sutki
| 1994 | Pieniä valheita | Erkki |
| 1994 | Onnenlehti | Alarik |
| 1995 | Suojaviiva | Pettersson |
| 1996 | Syrjähyppyjä | Kuosmanen |
| 1996 | Murhataanpa Bobrikov | torppari |
| 1996 | Huomenta Ilona, hyvästi | — |
| 1997 | Kersantin kunnia | kersantti |
| 1998 | Jumalainen lahja | — |
| 1998 | Jatkoaika | Pentti |
| 1999 | Jyrkänne | kertoja |
| 1999 | Sotamies Jokisen vihkiloma | kirkkoherra |
| 2000 | Sano Oili vaan | Lilja |
| 2003 | Tuulikaappimaa | velipoika |
| 2003 | Tahaton tuhlaajapoika | Markku |
| 2011 | Skuuppi | Leo Sipilä |
| 2011 | Convict | — |
| 2014 | Fasisti | — |
| 2016 | Mulkku-Ulf | Ulf |
Filmografia > Televisio

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1980 | Hepskukkuu | — |
| 1981–1982 | Tatsia! Tatsia! | — |
| 1984 | Niilin lähteet | — |
| 1984 | Puhu pukille | — |
| 1985 | Kivisydän | Pentti 'Pena' Koponen |
| 1986–1987 | Tabu | useita |
| 1986 | Eskimoiden elämästä | — |
| 1986 | Lyhyitä erikoisia | Herra N |
| 1987 | Olga P. Postisen joulukalenteri | toimittaja Tarkkanen |
| 1988 | Oudot jutut | — |
| 1988 | Vesku Show | useita |
| 1990 | Kellarikaarti | — |
| 1990 | Pirunnyrkki | — |
| 1991 | Nyhjää tyhjästä | oma itsensä |
| 1991 | Pakanamaan kartta | Tapani |
| 1992 | Vesku rempallaan | — |
| 1993 | Hunajan maku | Seppo Keinonen |
| 1993 | Hobitit | Gandalf |
| 1994–2006 | Akkaa päälle | useita |
| 1994 | Napaseutu | Palomies |
| 1994 | Pudonneita | Taskinen |
| 1995 | Takaisin kotiin | Lakimies |
| 1995 | Fallesmannin Arvo ja minä | haudankaivaja |
| 1996 | Huijarinainen | Lauri Manner |
| 1996 | Ilman kavaluutta | Ilkka |
| 1996 | Mahdottoman tavallinen Jorma Laine | — |
| 1996 | Lihaksia ja luoteja | Kake Luikku |
| 1996 | Nortia | Onni Vaanonen |
| 1996 | Hömppäveikot | — |
| 1998–1999 | Team Ahma | Veikko Karatajev |
| 1999 | Isänmaan kaikuja | — |
| 1999 | Ansan ja Oivan TV-asema | T. V. Moguli |
| 1999 | Samaa sukua, eri maata | Kalervo |
| 1999 | Angela ja ajan tuulet | tullimies |
| 1999–2001 | Kaverille ei jätetä | useita |
| 2000 | Pertsa ja Kilu | paroni Rahkola |
| 2001 | Seitsemän | Varma Laakkonen |
| 2001 | Ou nou! | Jorma Härmälä |
| 2002 | Yhteinen huone | — |
| 2002 | Missä olet Peter Aava? | — |
| 2008 | Joku kaltaiseni | — |
| 2008 | Suojelijat | Hård |
| 2008 | Piilolaakso | kertoja |
| 2009 | Savuna ilmaan | Seppo Tsaikovski |
| 2014 | Tellus | Pekka Forsman |
| 2014 | Joulukalenteri: Porokuiskaajan arvoitus | Sherlokkinen |
| 2016 | Joulukalenteri: Jäätävä seikkailu | Sherlokkinen |
| 2016 | Downshiftaajat | Simo Rimpelä |
| 2018 | Joulukalenteri: Maukan ja Väykän ensimmäinen joulu | Sherlokkinen |
| 2020 | Kevyttä yläpilveä | Raimo |
| 2020 | Onnela | Kai Koivunen |
| 2021 | Sisäilmaa | lanttulonkero-mies |
| 2021 | Karuselli | Vesa Vierikko |
| 2022 | Jukka Lindströmin Sivuhistoria | Vesa Vierikko |
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Miten minusta tuli minä, Vesa Vierikko
Ylen Elävä arkisto: Taiteilijaelämää: Vesa Vierikko
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland
Architectsin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 11 |  |
| ↙Livealbumit | 1 |  |
| ↙EP:t | 1 |  |
| ↙Singlet | 28 |  |
| ↙Videot | 1 |  |
| ↙Musiikkivideot | 38 |  |
Architects on brittiläinen metalcore-yhtye Brightonista, East Sussexista.
Albumit

Nightmares (2006)
Ruin (2007)
Hollow Crown (2009)
The Here and Now (2011)
Daybreaker (2012)
Lost Forever // Lost Together (2014)
All Our Gods Have Abandoned Us (2016)
Holy Hell (2018)
For Those That Wish to Exist (2021)
The Classic Symptoms of a Broken Spirit (2022)
The Sky, the Earth & All Between (2025)
Livealbumit

For Those That Wish To Exist at Abbey Road (2022)
EP:t

Architects & Dead Swans (split Dead Swansin kanssa) (2008)
Singlet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| "Day in Day Out" | 2010 | The Here and Now |
| "Learn to Live" | 2011 | The Here and Now |
| "Heartburn" | 2011 | The Here and Now |
| "Devil's Island" | 2011 | Daybreaker |
| "These Colours Don't Run" | 2012 | Daybreaker |
| "Alpha Omega" | 2012 | Daybreaker |
| "Black Blood" | 2013 | Daybreaker |
| "Naysayer" | 2014 | Lost Forever // Lost Together |
| "Broken Cross" | 2014 | Lost Forever // Lost Together |
| "Colony Collapse" | 2014 | Lost Forever // Lost Together |
| "A Match Made in Heaven" | 2016 | All Our Gods Have Abandoned Us |
| "Gone with the Wind" | 2016 | All Our Gods Have Abandoned Us |
| "Downfall" | 2016 | All Our Gods Have Abandoned Us |
| "Phantom Fear" | 2016 | All Our Gods Have Abandoned Us |
| "Doomsday" | 2017 | Holy Hell |
| "Hereafter" | 2018 | Holy Hell |
| "Royal Beggars" | 2018 | Holy Hell |
| "Modern Misery" | 2018 | Holy Hell |
| "Animals" | 2020 | For Those That Wish to Exist |
| "Black Lungs" | 2020 | For Those That Wish to Exist |
| "Dead Butterflies" | 2021 | For Those That Wish to Exist |
| "Meteor" | 2021 | For Those That Wish to Exist |
| "When We Were Young" | 2022 | The Classic Symptoms of a Broken Spirit |
| "Tear Gas" | 2022 | The Classic Symptoms of a Broken Spirit |
| "Deep Fake" | 2022 | The Classic Symptoms of a Broken Spirit |
| "A New Moral Low Ground" | 2022 | The Classic Symptoms of a Broken Spirit |
| "Seeing Red" | 2023 | The Sky, the Earth & All Between |
| "Curse" | 2024 | The Sky, the Earth & All Between |
| "Whiplash" | 2024 | The Sky, the Earth & All Between |
Videoalbumit

One Hundred Days (2013)
Musiikkivideot

| --- | --- |
 In the Deset (2006)  Always (2008)  You'll Find Safety (2008)  Buried at Sea (2008)  Early Grave (2008)  Follow the Water (2009)  We're All Alone (2009)  Day in Day Out (2010)  Learn to Live (2011)  Heartburn (2011)  Delete, Rewind (2011)  Devil's Island (2011)  Alpha Omega (2012)  These Colours Don't Run (2012)  Even If You Win, You're Still a Rat (2012)  Black Blood (2013)  Naysayer (2014)  Broken Cross (2014) :  Gravedigger (2014)  A Match Made in Heaven (2016)  Gone with the Wind (2016)  Downfall (2016)  Grafity (2017)  Doomsday (2017)  Hereafter (2018)  Royal Beggars (2018)  Modern Misery (2018)  Death is Not Defeat (2018)  Animals (2020)  Black Lungs (2020)  Dead Butterflies (2021)  Meteor (2021)  When We Were Young (2022)  Tear Gas (2022)  Deep Fake (2022)  A New Moral Low Ground (2022)  Seeing Red (2023)  Whiplash (2024)
Anu Vuorinen

Anu Vuorinen (s. 28. elokuuta 1957 Mäntsälä) on suomalainen yleisurheilija, joka kilpaili 1970-luvulla aitajuoksuissa. Hän edusti Suomea kahdessa maaottelussa. Kotimaassa hän edusti Mäntsälän Urheilijoita.
Vuorinen saavutti Kalevan kisoissa pronssia 400 metrin aitajuoksussa vuonna 1975 ja sijoittui 200 metrin aitajuoksussa neljänneksi 1974 ja kuudenneksi 1973 sekä 100 metrin aitajuoksussa kuudenneksi 1974. Hän edusti Suomea maaottelussa Ruotsia vastaan 1974 ja kolmimaaottelussa Länsi-Saksaa ja Puolaa vastaan 1975; ensin mainitussa hänen lajinaan oli 100 metrin aitajuoksu ja jälkimmäisessä 400 metrin aitajuoksu.
Vuorisen ennätys 100 metrin aitajuoksussa on 15,3 s vuodelta 1974, 200 metrin aitajuoksussa 28,9 s vuodelta 1974 ja 400 metrin aitajuoksussa 63,09 s vuodelta 1975.
VSEPR-teoria

VSEPR-teoria (engl. Valence shell electron pair repulsion) eli elektroniparien repulsioteoria on teoreettisen kemian malli, jota käytetään ennustamaan molekyylien kolmiulotteista muotoa. Se perustuu olettamukseen elektroniparien välisistä repulsiovoimista ja soveltuu erityisesti yksinkertaisten molekyylien muodon ennustamiseen.
Historia

Vuonna 1940 Nevil Sidgwick ja Herbert Powell esittivät teorian, jonka mukaan molekyylien muoto riippuu molekyylien sitoutuneiden elektroniparien ja vapaiden elektroniparien määrästä. Ronald Gillespie ja Ronald Sydney Nyholm kehittivät teoriaa edelleen ja julkaisivat sen vuonna 1957.
Periaatteet

VSEPR-teorian mukaan molekyylien kolmiulotteisen muodon määräävät molekyylin keskusatomin uloimmalla elektronikuorella, valenssikuorella, sijaitsevat elektroniparit. Teorian mukaan jokainen keskusatomin uloimman kuoren sitoutunut tai vapaa elektronipari on stereokemiallisesti merkittävä. VSEPR-teorian mukaan rakenne keskusatomin ympärillä on sellainen, että repulsiovoimat elektroniparien välillä ovat mahdollisimman pienet. Tämä tarkoittaa sitä, että substituentit keskusatomin ympärillä ovat mahdollisimman etäällä toisistaan. Suurimmat repulsiovoimat ovat vapaiden elektroniparien välillä, hieman pienemmät vapaan elektroniparin ja sitoutuneen elektroniparin ja pienimmät sitoutuneiden elektroniparien välillä. Teoria ei ota huomioon steerisiä tekijöitä eli atomien kokoa. VSEPR-teoriassa oletetaan myös, että uloimpien atomiorbitaalien eli s-, p- ja d-orbitaalien energiatilat ovat degeneroituneita eli niiden energioiden välillä ei ole eroja.
VSEPR-teoria soveltuu parhaiten jaksollisen järjestelmän p-lohkoon kuuluvien alkuaineiden yhdisteiden kolmiulotteisen muodon ennustamiseen, mutta niissäkin on poikkeuksia, joissa rakenne poikkeaa VSEPR-teorian avulla ennustetusta, koska niissä on sellaisia vapaita elektronipareja, joilla ei ole vaikutusta molekyylien muotoon. Siirtymämetallien yhdisteiden muodon ennustamiseen VSEPR-teoria ei sovellu.
Molekyylien perusmuodot

Molekyylien perusmuoto riippuu keskusatomien koordinaatioluvusta. Koordinaatiolukuun lasketaan sekä keskusatomiin liittyneet substituentit että vapaat elektroniparit. Perustyypit ovat lineaarinen, tasokolmio, tetraedrimäinen, trigonaalinen bipyramidi, oktaedrimäinen, pentagonaalinen bipyramidi ja neliömäinen antiprisma. Nämä ovat VSEPR-teorian mukaan molekyylien geometriat, jos keskusatomilla ei ole vapaita elektronipareja. Vapaat elektroniparit aiheuttavat muodon vääristymistä. Esimerkiksi metaanissa, ammoniakissa ja vedessä on koordinaatioluku kaikissa neljä. Metaani on tetraedrimäinen, ammoniakissa on yksi vapaa elektronipari typellä ja se on muodoltaan trigonaalinen pyramidi, vedessä hapella on kaksi vapaata elektroniparia ja molekyyli on taipunut ja muistuttaa V-kirjainta.
|  | Perusgeometria   Ei vapaita elektronipareja | 1 vapaa elektronipari | 2 vapaata elektroniparia | 3 vapaata elektroniparia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 |    Lineaarinen (BeF2) |   |   |   |
| 3 |    Tasokolmio (BF3) |    Taipunut (CCl2) |   |   |
| 4 |    Tetraedrimäinen (CH4) |    Trigonaalinen pyramidi (NH3) |    Taipunut (H2O) |   |
| 5 |    Trigonaalinen bipyramidi (PCl5) |    Disfenoidi (SF4) |    T-mallinen (ClF3) |    Lineaarinen (I3-) |
| 6 |    Oktaedri (SF6) |    Neliöpohjainen pyramidi (BrF5) |    Tasoneliö (XeF4) |   |
| 7 |    Pentagonaalinen bipyramidi (IF7) |    Pentagonaalinen pyramidi (XeOF5-) |    Tasomainen viisikulmio (XeF5-) |   |
| 8 |   Neliömäinen antiprisma  (ZrF84-) |     |   |   |
Vuoden 1917 yleislakko

Vuoden 1917 yleislakko Helsingissä
Vuoden 1917 yleislakko oli Suomessa 14.–20. marraskuuta 1917 toteutettu yleislakko.
Tausta

Kun keisari oli luopunut vallasta helmikuun vallankumouksessa, oli epäselvää, kuka käytti korkeinta valtaa Suomessa eli vahvisti lait ja käytti nimitysvaltaa. Porvareiden näkemys oli, että korkein valta kuului toistaiseksi Venäjän väliaikaiselle hallitukselle. Suomen Sosialidemokraattisella Puolueella (SDP) oli eduskunnassa ehdoton enemmistö, ja heidän mukaansa kaikki valta ulko- ja sotapolitiikkaa lukuun ottamatta kuului eduskunnalle. Heinäkuussa 1917 eduskunta sääti valtalain, joka sai suosiota myös porvaripuolueista. Se otti korkeimman vallan SDP:n näkemyksen mukaisesti eduskunnalle. Väliaikaisen hallituksen pääministeriksi noussut Aleksandr Kerenski ei kuitenkaan hyväksynyt valtalakia vaan hajotti eduskunnan. Oikeiston ja vasemmiston koalitiosenaatti, Tokoin senaatti, hajosi elokuussa. Syyskuussa Kerenski nimitti sen tilalle porvarillisen Setälän senaatin. SDP:ssä alettiin käydä kiistaa, pitäisikö puolueen ajaa reformeja eduskunnan vai vallankumouksen kautta. Lokakuun eduskuntavaaleissa SDP sai 92 paikkaa eli menetti enemmistönsä. Puolue julkaisi 1. marraskuuta Me vaadimme -ohjelman, jossa se vaati laajoja reformeja, senaatin vaihtamista sosialistienemmistöiseen ja Venäjän kanssa tehtävää sopimusta, jolla valtalaki pantaisiin toimeen. Bolševikit nousivat Venäjällä valtaan lokakuun vallankumouksessa, joka gregoriaanisen kalenterin mukaan tapahtui 7. marraskuuta. 8. marraskuuta eduskunta hylkäsi SDP:n ohjelman. Venäjällä valtaan noussut Vladimir Lenin lähetti Suomen sosialisteille viestin: ”Nouskaa viipymättä ja ottakaa valta järjestäytyneen työväen käsiin.”
Suomen yhteiskunta oli vuonna 1917 hajoamispisteessä. Syksyllä elintarvikepula paheni, hinnat nousivat, säännöstely tiukkeni, tuottajilta pakko-otettiin elintarvikkeita, työttömyys lisääntyi ja varsinaista nälkääkin esiintyi, etenkin kaupungeissa. Mellakat lisääntyivät, ja kun sotatila päättyi, lakoista tuli taas sallittuja. Suomessa oli vuonna 1917 noin 500 lakkoa. Ammatillinen järjestäytyminen ja työväen luokkatietoisuus lisääntyivät. Lakoista tuli entistä useammin väkivaltaisia. Punakaartit ja suojeluskunnat kilpailivat järjestyksen ylläpitämisestä. Ennen yleislakkoa ilmapiiriä oli kärjistänyt myös 7. marraskuuta tapahtuneet Mommilan veriteot. Kaiken kaikkiaan yhteiskunnallinen kahtiajako oli jyrkentynyt ja myös sosialistinen agitaatio lisäsi sitä.
Työväestöllä oli pitkään ollut ongelminaan epävarmat työsuhteet, huonoiksi koetut palkat sekä yleinen köyhyys ja puute. Vuoden 1905 suurlakon myötä työväestön poliittinen valveutuneisuus lisääntyi ja ongelmia alettiin pitää yhteiskunnallisina ongelmina ja epäoikeudenmukaisina. SDP:n näkemykset, että omistava luokka riisti köyhää kansaa ja että työläisten oli joukkovoimallaan luotava sosialistinen ihanneyhteiskunta, olivat saaneet työväen piirissä suosiota. Kun SDP ei saanut ajamiaan reformejaan läpi eduskunnassa, puolue ja sen kannattajat radikalisoituivat.
Lakon tapahtumat

Yleislakko käytiin 14.–20. marraskuuta 1917. Se protestoi leipäpulan vuoksi ja pyrki painostamaan eduskuntaa. Varsinkin Etelä-Suomessa ja Helsingissä lakko oli punakaartien voimannäyttö. Se tuki lokakuun vallankumousta ja loi pohjaa Suomessa tapahtuvalle vallankumoukselle. Lakon aikana punakaartit saivat venäläisiltä sotilailta aseita.
Eetu Salin kutsui lakkoa vallankumousyritykseksi, jossa punakaarteilla oli valtuudet takavarikoida elintarvikevarastoja, suorittaa kotitarkastuksia suojeluskuntalaisten hallussa olevien aseiden löytämiseksi ja pidättää työväelle vihamieliset  henkilöt. Vallankumousta varten asetettiin tarvittavat toimielimet, joista ylin oli Työväen Vallankumouksellinen Keskusneuvosto. Se kannusti Tiedonantolehdessään 16. marraskuuta lakkolaisia ottamaan vallan pois porvareilta. Lakon aikana otettiin vangiksi kuvernööri K. J. M. Collan Turussa sekä Uudenmaan kuvernööri Bruno Jalander ja senaattori Allan Serlachius.
Punakaartit järjestäytyivät lakon aikana suojeluskuntia nopeammin etenkin Etelä-Suomessa, alueella, joka tuli sisällissodassa punaisten hallintaan. Lakon lopulla punakaarteja oli yli 300 ja niissä oli noin 50 000 henkilöä. Niiden kautta työväenliike oli lakon aikana käytännössä vallassa eteläisimmässä Suomessa, mukaan lukien Helsingissä. Helsingin punakaarti haastoi avoimesti vallinneen yhteiskuntajärjestyksen, kun se valtasi 17. marraskuuta Senaatintalon, Säätytalon, keskusvirastot, rautatieaseman ja Uudenmaan lääninhallituksen. Punaisten järjestyskaarti ja venäläiset sotilaat, yhteensä 350 miestä, hajottivat Saksanniemen ratsupoliisikoulun lähellä Porvoota. Punakaarteilla ja suojeluskunnilla oli lakon aikana yhteenottoja ja lakossa kuoli yli 20 henkilöä. Punakaartien vastapainoksi perustettiin suojeluskuntia, mutta lähinnä Karjalaan, Pohjanmaalle, Satakuntaan ja Savoon eli alueelle, joka tuli sisällissodassa valkoisten hallintaan. Hämeessä, Lounais-Suomessa ja Uudellamaalla suojeluskuntien toiminta taas tukahtui selvästi lakon aikana.
Bolševikkien noustua valtaan Venäjällä SDP olikin nyt sitä mieltä, että vallansiirto Suomen eduskunnalle pitäisi tehdä yhteistyössä Venäjän hallituksen kanssa. Kun eduskunta päätti 16. marraskuuta siirtää hallitsijan vallan itselleen, SDP kuitenkin tuki päätöstä. Päätöksen jälkeen eduskunta toteutti SDP:n keskeisiä vaatimuksia: sääti kahdeksan tunnin työpäivän, uudisti kunnallislait ja määräsi kunnallisvaalit demokraattisiksi.
Työväen Vallankumouksellinen Keskusneuvosto päätti 18. marraskuuta lakon lopettamisesta ja siirtymisestä luokkataisteluun ilman suurlakkoa, koska väkivalta oli kiihtynyt eivätkä työväenkaartit olleet pysyneet sen kontrollissa. Lakon lopettaminen oli monelle kaartilaiselle pettymys.