stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Norjan kulttuuriministeriön lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnot
Tietokirjapalkinto

Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1984.
1984 – Niels Songe-Møller ja Elisabeth Juell Rasmussen teoksesta Fra barn til voksen
1985 – Ei jaettu
1986 – Ei jaettu
1987 – Sverre M. Fjelstad teoksesta Ville dyr i skogen
1988 – Marit Lande teoksesta Jeg maler det jeg så, om Edvard Munch for barn og ungdom
1989 – Ei jaettu
1990 – Ei jaettu
1991 – Sossen ja Guy Krohg teoksesta Tankenes reise
1992 – Ei jaettu
1993 – Olav Norheim ja Mikael Holmberg teoksesta Potetboka
1994 – Eirik Newth teoksesta Sola – vår egen stjerne
1995 – Tor Åge Bringsværd teoksesta serien Vår gamle gudelære
1996 – Eirik Newth teoksesta Totuuden jäljillä : luonnontieteiden historia (norj. Jakten på sannheten)
1997 – Tor Åge Bringsværd ja Akin Duzakin teoksesta Noa. Han som overlevde Den store flommen
1998 – Helene Uri teoksesta Den store faktaboka om språk
1999 – Eirik Newth teoksesta Fremtiden. Hva skjer etter år 2000?
2000 – Anne Thelle Backer teoksesta Japan – solens opprinnelse
2001 – Anne B. Ragde teoksesta Ogsaa en ung Pige. Biografi om Sigrid Undset
2002 – Tore Linné Eriksen teoksesta Nelson Mandela. Et liv i kamp mot rasisme og undertrykking
2003 – Jon Ewo teoksesta Vil den virkelige William være så snill å reise seg! William Shakespeare – et puslespill av en biografi
2004 – Harald Skjønsberg teoksesta 1814: det frie Norges fødselsår
2005 – Erna Osland teoksesta Skarpe tenner
2006 – Ivo de Figueiredo teoksesta Slipp meg. En bok om Henrik Ibsen
2007 – Anders Danielsen Lie ja Maria Øverås teoksesta Sex og sånt
2008 – Ivo de Figueiredo teoksesta Støv. En bok om Henrik Wergeland
2009 – Øyvind Holen ja Mikael Noguchi teoksesta Hiphop. Graffiti, rap, breaking, dj-ing
2010 – Dagny Holm teoksesta Nysgjerrig på edderkopper
2011 – Hilde Hagerup teoksesta Virginia Woolf
2012 – Jon Ewo teoksesta Norske konger og dronninger
2013 – Anne Thelle teoksesta Bombene over Hiroshima og Nagasaki
2014 – Stein Erik Lunde ja Ragnar Aalbu teoksesta Dra krakken bortåt glaset. Ei bok om Alf Prøysen
2015 – Marta Breen, Madeleine Schultz ja Jenny Jordahl: F-ordet. 155 grunner til å være feminist.
2016 – Eldrid Johansen ja Steffen R. M. Sørum teoksesta Skriv Genialt!
2017 – Mariann Youmans teoksesta Følelser til å bli sprø av
Esikoisteoksen palkinto

Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1977.
1977 – Thor G. Norås teoksesta Per 4 år og vennene hans
1978 – Kirsten Alnæs teoksesta Pio
1979 – Bjørg Askelund teoksesta Gabrielle tretten år
1980 – Ragnar Hovland teoksesta Det får stå til
1981 – Ei jaettu
1982 – Tor Fretheim teoksesta Markus kjenner ikke Supermann
1983 – Vigdis Hjorth teoksesta Pelle-Ragnar i den gule gården
1984 – Ei jaettu
1985 – Rudolf Børø teoksesta Skoddeskogen
1986
Dagfinn Ingebrigtsen teoksesta Skogmus går ikke i feller
Eva Jensen teoksesta Slik er det her
1987 – Åse Gyrid Solli teoksesta Under helleren
1988 – Ei jaettu
1989 – Ei jaettu
1990 – Ei jaettu
1991 – Grete Haagenrud teoksesta Sofie og Kathrine
1992 – Elin Ørjasæter teoksesta Larry
1993 – Anne Margrete Torseter teoksesta Claus med knivene
1994 – Gunn Bohmann teoksesta Fia-barnet
1995 – Harald Rosenløw Eeg teoksesta Glasskår
1996 – Arnfinn Kolerud teoksesta Berre ikkje brøyteplogen kjem...
1997 – Thor Soltvedt teoksesta Historien om Glenn Anton
1998 – Hilde Hagerup teoksesta Bølgebiter
1999 – Sidsel Wold teoksesta Warra! Warra! Da de hvite kom til Australia
2000 – Ragnfrid Trohaug teoksesta Okkupert kjærleik
2001 – Asgeir Helgestad teoksesta Metsän eläimiä (norj. Dyr i skogen)
2002 – Ruben Eliassen teoksesta Phenomena : [1], Ennustuksen valitut (norj. Phenomena. Bok 1: Profetiens utvalgte)
2003 – Mary Bente Bringslid teoksesta Dei blå revane
2004 – Ragnar Aalbu teoksesta Fokus på ku
2005 – Stian Hole teoksesta Den gamle mannen og hvalen
2006 – Annette Münch teoksesta Kaoskrigeren
2007 – Emilie Christensen teoksesta Andungen og jeg (jul)
2008 – Kari Stai teoksesta Jakob og Neikob
2009 – Baroch Tendler teoksesta Jakten
2010 – Kari Tinnen (teksti) ja Siri Dokken (kuvat) teoksesta Ulla hit og dit
2011 – Liv Eirill Evensen teoksesta Meg og en kritthvit t-skjorte uten trykk på
2012 – Marianne Kaurin teoksesta Nærmere høst
2013 – Heidi Sævareid teoksesta Spranget
2014 – Lise Forfang Grimnes teoksesta Kaoshjerte
2015 – Alice Lima De Faria teoksesta Det var ikke jeg! sa Robin Hund
2016 – Gudrun Skretting teoksesta Anton og andre uhell
2017 – Magnhild Winsnes teoksesta Hysj!
Sarjakuvapalkinto

Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1973.
1973 – Solveig Muren Sanden ja Johannes Farestveit teoksesta Smørbukk
1974 – Mette Newth teoksesta Benjamin Fisker
1975 – Kari Bøge teoksesta Sotus
1976 – Mette ja Philip Newth teoksesta Bruse
1977 – Kaare Bratung koko tuotannostaan
1978 – Terje Nordberg teoksesta Rikke og Frimann
1979 – Rune Johan Andersson, Jon Bing ja Tor Åge Bringsværd teoksesta Paradox
1980 – Thore Hansen teoksesta Old
1981 – Håkon Aasnes teoksesta Fra skolebenk til gårdsarbeid
1982
Anders Kvåle Rue teoksesta Sjøormen Sjur
Lars Fiske teoksesta En henrettelse
1983 – Arild Midthun, Dag Kolstad ja Terje Nordberg teoksesta Truls og Trine redder julen
1984 – Tommy Sydsæter teoksesta Vazelina Bilopphøggers
1985 – Bjørn Ousland ja Jón Sveinbjørn Jónsson teoksesta Mareritt
1986 – Tor Bomann-Larsen teoksesta Fridtjof og Hjalmar
1987 – Anders Kvåle Rue teoksesta Tuss og Troll
1988 – Bjørn Ousland ja Eirik Ildahl teoksesta Solruns saga, 1. Pesta
1989 – Ei jaettu
1990 – Arild Midthun ja Terje Nordberg teoksesta Troll 2: Urgrims Hemmelighet
1991 – Kåre Holt ja Morten Myklebust teoksesta Kristina av Tunsberg
1992 – Ei jaettu
1993 – Ei jaettu
1994 – Knut Westad, Ragnhild Beate Nilsen ja Morten Myklebust teoksesta I ramnens skugge
1995 – InkaLill teoksesta Felina
1996 – Erna Osland ja Arild Midthun teoksesta Ivar Aasen. Ei historie om kjærleik
1997 – InkaLill teoksesta Keiser Overall. Ridderne av Dor, 5
1998 – Dag Frognes teoksesta Tordenskiold – admiral & rebell
1999 – Bjørn Ousland teoksesta Mumle Gåsegg. Fritt etter Asbjørnsen og Moe
2000 – InkaLill teoksesta Tidens Trapp. Ridderne av Dor, 7
2001 – Ola A. Hegdal ja Tore Strand Olsen teoksesta Jeg, Arne Næss
2002 – Bjørn Ousland teoksesta Grimsborken. Fritt etter Asbjørnsen og Moe
2003 – InkaLill teoksesta Miranda. Fargenes mester
2004 – Jason teoksesta Du går feil vei
2005 – Anna Fiske teoksesta Rabbel 1, 2 og 3
2006 – Lene Ask teoksesta Hitler, Jesus og farfar
2007 – Øystein Runde ja Geir Moen teoksesta De fire store. Når de døde våkner
2008 – Sigbjørn Lilleeng teoksesta Nebelgrad Blues 4 – Eksossolo
2009 – Bendik Kaltenborn teoksesta Serier som vil deg vel
2010 – Ei jaettu
2011 – Inga Sætre teoksesta Fallteknikk
2012 – Lene Ask teoksesta Neste gang blir alt riktig
2013 – Steffen Kverneland teoksesta Munch
2014 – Xueting Yang teoksesta Et annet sted
2015 – Øystein Runde ja Knut André Solberg teoksesta Futen
2016 – Anna Fiske teoksesta Palle Puddel drar til New York
2017 – Ida Eva Neverdahl teoksesta I'm a gril, it's fantastic
Erikoispalkinto

Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1982. Palkintoa ei jaeta joka vuosi.
1982 – Stig Holmås ja Päivä Fyri teoksesta Vinterhauk ja ildvannet
1988 – Rune Belsvik teoksesta Alle dei fine jentene
1989 – Kjersti Scheen teoksesta Sofie og tøffe Anders
1991 – Torill Guerinot Hauger sarjasta Den lange reisen
1999 – Oskar Stein Bjørlykke teoksesta Hendene i veret! Dikt og forteljing
2002 – Øivind Berg teoksesta Kom ut! Barnas store friluftsbok
2003 – Tor Åge Bringsværd sarjasta Mime (6 osaa)
2011 – Hilde Kramer hänen työstään tehdä kuvakirjalajista taidekokemus lapsille
2014 – Bjørn Ousland sarjasta Nordover (2008), Sydover (2009), Nansen over Grønland (2012) ja Amundsen gjennom Nordvestpassasjen (2014)
Kunniapalkinto

Palkinto on jaettu vain kerran.
1970 – Alf Prøysen (kuolemansa jälkeen) työstään Norjan lastenkirjallisuuden hyväksi
Uraauurtavan työn palkinto

Palkinto on jaettu vain kerran.
1977 – Philip Newth, pistekirjastaan Rulle på eventyr
Palkitut perheet

Inger Hagerup, hänen poikansa Klaus ja hänen pojantyttärensä Hilde ovat saaneet palkinnon.
Mette Newth, hänen miehensä Philip ja heidän poikansa Eric ovat saaneet palkinnon.
Aviopari Gro Dahle ja Svein Nyhus ovat tehneet palkitun kirjan yhdessä ja heidän tyttärensä Kaia Dahle Nyhus on myös saanut palkinnon.
Sekä Ingrid Jangaard Ousland että hänen poikansa Björn ovat saaneet palkinnon.
Sekä Halldis Moren Vesaas että hänen tyttärensä Guri ovat saaneet palkinnon.
Sekä Jo Ørjasæter että hänen tyttärensä Elin ovat saaneet palkinnon.
Aviopari Sossen ja Guy Krogh ovat tehneet palkitun kirjan yhdessä.
Aviopari Johan ja Anne-Cath. Vestly ovat tehneet palkitun kirjan yhdessä ja Anne-Cath. on saant useita palkintoja yksin.
Aviopari Jane ja Agnar Mykle ovat tehneet palkitun kirjan yhdessä.
Aviopari Kari ja Kjell Risvik ovat saaneet kääntäjäpalkinnon yhdessä.
Aviopari Lars ja Anna Fiske Lars ovat molemmat saaneet palkinnon.
Siskokset Zinken Hopp ja Odd Brochmann ovat molemmat saaneet palkinnon.
Stein Erik Lunde sai kirjallisuuspalkinnon vuonna 1998 teoksesta Egggg ja tietokirjapalkinnon vuonna 2014 Alf Prøysenin elämäkerrasta.
Jon Fosse sai kirjallisuuspalkinnon vuonna 2000 teoksesta Søster
Endre Lund Eriksenille myönnettiin kirjallisuuspalkinto vuonna 2002 teoksesta Pitbull-terje går amok. Kuva: Jørn Henriksen
Rune Belsvik sai kirjallisuuspalkinnon vuosina 1994 ja 2003 teoksistaan, jotka kertovat Dustefjertenista.
Marit Kaldhol vastaanotti kirjallisuuspalkinnon vuonna 2006 teoksesta Kino. Noveller for ungdom ja vuonna 2010 teoksesta søkeord: ayotzintli
- Harald Nordberg on saanut kuvakirjapalkinnon vuosina 1978, 1983 ja 1995 sekä kuvituspalkinnon vuosina 1985 ja 1989. Kuva: Svein Nyhus
Eirik Newth on voittanut tietokirjapalkinnon vuosina 1994, 1996 ja 1999. Hänen äitinsä Mette Newth on voittanut palkinnon vuosina 1974, 1975, 1987 ja 1990 kun taas hänen isänsä Philip Newth on voittanut palkinnon vuosina 1976 ja 1977.
Kuva: Rune Henning Johansen
Jon Ewo on voittanut tietokirjapalkinnon vuonna 2003 ja kirjallisuuspalkinnon vuonna 1999.
Annette Münch voitti esikoisteoksen palkinnon vuonna 2006. Kuva: Eva Rose Furmyr
Emilie Christensenille myönnettiin esikoisteoksen palkinto vuonna 2007 teoksesta Andungen og jeg (jul). Kirja sai myös hopean Vuoden kauneimmista kirjoista.
Johan Vestly voitti kuvituspalkinnon useamman kerran kuvituksistaan vaimonsa Anne-Cath. Vestlysin kirjoissa. Kuva: Rigmor Dahl Delphin vuonna 1964
Unni-Lise Jonsmoen sai palkinnon vuonna 1966.
Øyvind Torseter (vasemmalla) on voittanut palkinnon useamman kerran.
Halldis Moren Vesaas voitti kirjallisuuspalkinnon vuonna 1949 ja kääntäjäpalkinnon vuonna 1980. Hänen tyttärensä Guri Vesaas, salanimellä Hanna Midtbø, on voittanut kääntäjäpalkinnon vuonna 1989.
Tor Edvin Dahl sai kääntäjäpalkinnon vuonna 1983. Kuva: Jan Erik Friis
Tipaton tammikuu

Tipaton tammikuu on suomalainen perinne, jolloin ihmiset päättävät olla käyttämättä alkoholia tammikuun aikana. Perinne on lähtöisin alkoholinkäyttönsä hallitsevien ihmisten keskuudesta. Perinteisesti suomalaiset käyttävät joulun ja uudenvuoden vieton aikaan runsaasti alkoholia ja sen takia jotkut pyrkivät pitämään jonkin asteista "taukoa" alkoholin käytöstä tammikuun aikana.
Tipaton tammikuu järjestettiin Suomessa tiettävästi jo vuonna 1942, jolloin Propaganda-Aseveljet-järjestö markkinoi Tipaton tammikuu -kampanjan ja sen toiminnan seurauksena joulukuussa 1942 eduskunnan puhemies Väinö Hakkila julisti vapaaehtoisen kampanjan raittiin tammikuun viettämiseksi.
Vuonna 2008 tipatonta tammikuuta vietti noin 25 prosenttia väestöstä. Tipattoman tammikuun viettämisen suosio kasvaa vuosi vuodelta.
Tipaton tammikuu vaikuttaa tammikuun aikana myös alkoholijuomien myyntiin. Alkoholittomien juomien myynti baareissa on suurimmillaan tammikuun aikana. Alkossa tuotteiden myynti tammikuussa on 20–30 prosenttia pienempi kuin keskivertokuukautena.
Brittiläinen maksan terveyttä  edistävä British Liver Trust on muistuttanut, että kuukauden tauko ei pelasta maksaa alkoholin haitoilta – muutaman raittiin päivän viettäminen joka viikko olisi tehokkaampi tapa.
Aiheesta muualla

Tipaton tammikuu
Päihdelinkki: Tipaton tammikuu (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsinki tyrmäsi tipattoman tammikuun – ”Meitä pidettäisiin hulluina”. Uusi Suomi 26.10.2009.
Janopause Urban dictionary (englanniksi)
Jukka Lehtinen (urheiluvaikuttaja)

Johan (Jukka) Lehtinen (17. maaliskuuta 1905 Pusula – 16. syyskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilun urheilujohtaja ja toimitusjohtaja.
Lehtinen toimi Suomen Urheiluliiton (SUL) johtotehtävissä 24 vuotta vuosina 1949–1972. Hän kuului myös Suomen Valtakunnan Urheiluliiton (SVUL) liittohallitukseen. Hän oli yleisurheilun yhteistoimintavaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1950–1957. Poliittinen vastakkainasettelu SVUL:n ja Työväen urheiluliiton (TUL) välillä oli tuolloin vahvana.
Lehtinen toimi vahvasti myös yleisurheilun teknisen valiokunnan eli yleisurheilun järjestely- ja tuomaritoiminnan kehittämisessä. Tässä roolissa hän osallistui myös Kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n teknisen valiokunnan toimintaan vuosina 1965–1972. Hänelle myönnettiin vuonna 1972 IAAF:n kunniajäsenyys. Hän toimi SUL:n varapuheenjohtajana vuosina 1964–1972. Vuoden 1971 Helsingissä järjestetyissä yleisurheilun EM-kisoissa Lehtinen toimi järjestelytoimikunnan puheenjohtajana. Omana seuranaan Lehtisellä oli Helsingin Kisa-Veikot (HKV), jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1954–1962. Tänä aikana HKV hänen johdollaan loi yhteistyössä Apu-lehden kanssa Helsingin olympiastadionille kansainvälisen yleisurheilutapahtuman Maailmankisat, jotka järjestettiin ensimmäisen kerran 1959. Vuoden 1969 Ateenan yleisurheilun EM-kisoissa hän oli ylituomarina ja juryn jäsenenä. Lisäksi Lehtinen oli Yleisurheilun tuki-säätiön puheenjohtaja ja Stadion-säätiön hallituksen jäsen.
Lehtinen toimi vuosina 1938–1949 Oy Paperitarvikkeen ja vuodesta 1945 Pohjoismaiden Myyntikonttori Oy:n toimitusjohtajana. Hän oli myös lakkitehdas Silfan toimitusjohtaja. Hänelle myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi.
Tipazan maakunta

| Tipazan maakunta |
| --- | --- |
 Näkymä Chenouavuorelle.
 Maakunnan sijainti Algerian kartalla.
Valtio:  Algeria
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Tipaza
Pinta-ala:  1 707 km²
Väkiluku (2020):  809 300
Tipazan maakunta (arab. ولاية تيبازة‎, wilāya Tībāza) eli wilaya on hallintoalue Algerian pohjoisosassa. Sen keskus on Tipazan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 1 707 neliökilometriä. Asukkaita on 809 300 henkeä (vuonna 2020, arvio).
Tipazan maakunta rajoittuu idässä Algerin, kaakossa Blidan, lounaassa Aïn Deflan ja lännessä Chlefin maakuntiin sekä pohjoisessa Välimereen. Maisemaa leimaavat vuoret, kukkulat ja tasangot. Vuotuinen sademäärä on noin 450 millimetriä. Helmikuun keskilämpötila on 5,7 ja heinä-elokuun 33 astetta.
Maakunta jakautuu hallinnollisesti kymmeneen piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 28 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Ahmar El Aïn, Bou Ismaïl, Cherchell, Damous, Fouka, Gouraya, Hadjout, Koléa, Sidi Amar ja Tipaza.
Tipazasta on maantieyhteydet Algeriin ja naapurimaakuntiin. Tipazassa, Bou Harounissa, Cherchellissä, Gourayassa ja Kehimistissä on satamat. Lähin lentokenttä on Algerissa.
Tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous, kalastus ja matkailu. Maakunnassa toimii Tipazan yliopistokeskus ja kaksi ammattikorkeakoulua. Nähtävyyksiä ovat Välimeren hiekkarannat, Tipasan roomalaisaikaiset rauniot, Mauretanian kuninkaiden mausoleumi, Cherchellin termit ja Tipazan arkeologinen museo.
Aiheesta muualla

Tipazan matkailusivusto (arabiaksi), (ranskaksi), (englanniksi)
Algerian maakunnat
Adrar
Aïn Defla
Aïn Témouchent
Alger
Annaba
Batna
Béchar
Béjaïa
Béni Abbès
Biskra
Blida
Bordj Badji Mokhtar
Bordj Bou Arreridj
Bouira
Boumerdès
Chlef
Constantine
Djanet
Djelfa
El Bayadh
El Meghaïer
El Meniaa
El Oued
El Tarf
Ghardaïa
Guelma
Illizi
In Guezzam
In Salah
Jijel
Khenchela
Laghouat
Mascara
Médéa
Mila
Mostaganem
M’Sila
Naâma
Oran
Ouargla
Ouled Djellal
Oum El Bouaghi
Relizane
Saïda
Sétif
Sidi Bel Abbès
Skikda
Souk Ahras
Tamanrasset
Tébessa
Tiaret
Timimoun
Tindouf
Tipaza
Tissemsilt
Tizi Ouzou
Tlemcen
Touggourt
Toisenlainen iltahartaus

Toisenlainen iltahartaus on pastori Kai Sadinmaan kirjoittama monologi. Sen kuunnelmaversio (ohj. Kristian Smeds) esitettiin Radioteatterissa 2001. Radiokuunnelmassa monologin esittää Erkki Hetta. Monologi on dramatisoitu myös näytelmäksi. Turun Kulttuurikeskuksessa oli 17.3.2004 Keijo Välijeesiön dramatisoiman ja ohjaaman kantaesitys. Välijeesiö myös näyttelee monologin ja on kiertänyt sen kanssa ympäri Suomea, muun muassa Tampereen Teatterikesän Off-ohjelmistossa se on ollut kahdesti (2004 ja 2010). Kemin kaupunginteatterissa Toisenlainen iltahartaus sai ensi-iltansa 5.4.2009 (uusinta ensi-ilta oli 10.10.2009).
Vuonna 2002 monologille myönnettiin Yleisradion ja MTV3:n KOURA-tunnustuspalkinto vuoden parhaimpiin kuuluvana radio- ja tv-ohjelmana. Samaisena vuonna Toisenlainen iltahartaus edusti Suomea Pohjoismaisessa kuunnelmakilpailussa sekä Prix Italiassa￼￼.
Vastaanotto

Kriitikot ovat järjestään kiittäneet esitystä. Jukka Kajava (HS 22.10.2001) luonnehti kuunnelmaa ilolla "poikkeuksellisen väkeväksi luomukseksi", vuosien radiotapaukseksi, jonka "synkeä paatos on kuulemisen arvoista". Hurjapoljentoinen teksti "täräyttää itkuun, nauruun ja häpeään" repien terävästi esiin aikakauden tekopyhyyden, kirjoitti Kirsikka Arkimies (Aamulehti 22.10.2001). Raili Mykkänen (Kaleva 22.10.2001) epäili, kannattaako sen, "jolle kirkko on Jumalaan yhteydessä ja näin ollen pyhä", ylipäätään kuunnella "ulkokultaisuudesta sen mitä tuleman pitää". Monologia ehdotettiin sen ensi-illan aikoihin papiston eettisten ohjeiden oheismateriaaliksi.
Josefa Frandl

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Cortina d'Ampezzo 1956 | Suurpujottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Bad Gastein 1958 | Pujottelu |  |
|  Pronssia | Bad Gastein 1958 | Alppiyhdistetty |  |
Josefine ”Putzi” Frandl (s. 5. heinäkuuta 1930 Radstadt) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Skiclub Radstadtia.
Frandl osallistui ensimmäisiin olympialaisiinsa Cortina d'Ampezzossa 1956. Tuolloin hän oli syöksylaskussa kolmastoista, pujottelussa viides ja sai hopeaa suurpujottelusta. Frandl sai Bad Gasteinin MM-kisoissa 1958 hopeaa pujottelusta ja pronssia alppiyhdistetystä, jonka lisäksi hän sijoittui syöksyssä viidenneksi. Hän kilpaili vielä vuoden 1960 olympialaisissa, joissa hän oli syöksylaskussa kolmaskymmenesyhdeksäs, suurpujottelussa 21. ja pujottelussa kuudestoista.
Josefa Idem

Josefa Idem
Josefa Idem (s. 23. syyskuuta 1964 Goch, Nordrhein-Westfalen, Saksan liittotasavalta) on saksalaissyntyinen, nykyisin italialainen ratamelonnan olympiavoittaja ja poliitikko. Hän osallistui ensimmäisenä naisurheilijana kahdeksan kertaa olympialaisiin ja saavutti viisi mitalia. Viimeisen MM-mitalinsa hän saavutti 44-vuotiaana vuonna 2009.
Ensimmäisen olympiamitalinsa Idem saavutti Los Angelesissa 1984 Saksan liittotasavaltaa edustaen. Hän saavutti kajakkikaksikoiden 500 metrillä pronssia ja sijoittui kajakkinelosten 500 metrillä viidenneksi.  Soulissa 1988 hän sijoittui kajakkiyksiköissä yhdeksänneksi ja nelosissa viidenneksi.  Barcelonassa 1992 hän edusti jo Italiaa ja sijoittui yksiköissä neljänneksi.
Atlantassa 1996 hän saavutti yksiköissä pronssia ja Sydneyssä 2000 hän vihdoin voitti kultaa. Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008 Idem saavutti yksiköissä hopeaa ja kahdeksansissa olympialaisissaan Lontoossa 2012 hän sijoittui viidenneksi.
Idem valittiin Italian tasa-arvo-, urheilu- ja nuorisoministeriksi Enrico Lettan hallitukseen huhtikuussa 2013.
Triumph Street Triple

Triumph Street Triple
Triumph Street Triple on Triumphin valmistama nakupyörä-tyylinen moottoripyörä. Sen kolmisylinterinen rivimoottori on peräisin Triumph Daytona 675 -pyörästä, mutta erilaisilla nokka-akseleilla joilla saadaan enemmän tehoa matalammilla kierroksilla, mutta vähemmän huipputehoa. Polttoaineen syöttönä on 44 mm ruiskurunko. Sen etujousituksena on Kayaban valmistama USD (Up Side Down) -haarukka.
Malli tuli markkinoille vuonna 2007 korvaten aiemman mallin Speed Fourin. Street Triple on Speed Triplen "pikkuvelimalli", ja niiden ulkonäössä on paljon samanlaisia piirteitä. Mallien tunnistettavin yksityiskohta lienevät kaksi vierekkäistä pyöreää etuvaloa.
Lehdistössä on kehuttu Street Triplen moottoria hyväksi, mutta sen jousitusta on moitittu. Etenkin etujousen on sanottu pohjaavan helposti jarruttaessa. Mallista tuli vuonna 2009 varustellumpi Street Triple R -malli, jossa jousitus ja jarrut ovat paremmat. Street Triple R:n jousitus on täysin säädettävä, kun taas Street Triple -perusmallissa jousituksessa ei ole säätöjä.
BIKE-lehti on mitannut mallin huippunopeudeksi 233,2 km/h, mittarin näyttäessä lukemaa 253 km/h. Kulutus ajettaessa huippunopeutta on 13 l/100km ja melutaso 114 dB.
Teknisiä tietoja

Moottorin tyyppi – Kolmisylinterinen, nelitahtinen rivimoottori, DOHC, nestejäähdytys
Iskutilavuus – 675 cm³
Poraus/isku – 74,0/52,3 mm
Puristussuhde – 12,65:1
Huipputeho – 108 hv / 11700 rpm
Huippuvääntö – 69 Nm / 9100 rpm
Vaihteisto – 6-portainen
Kytkin – Märkä monilevykytkin
Toisioveto – Ketju
Ohjauskulma – 24,3°
Etujättö – 95,3 mm
Kuivapaino – 167 kg
Istuinkorkeus – 800 mm
Akseliväli – 1395 mm
Etujarru – Kaksi 308 mm levyjarrua, 2-mäntäpuristimet
Takajarru – 220 mm levyjarru, 1-mäntäpuristin
Eturengas – 120/70 × 17
Takarengas – 180/55 × 17
Runko – Alumiinirunko
Polttoainesäiliö – 17,4 l
Huippunopeus – 233,2 km/h
Street Triple Roulette Green
Street Triple Roulette Green
Josef Černý

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Josef Černý |  Josef Černý |  Josef Černý |  |
Maa:   Tšekkoslovakia
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Grenoble 1968 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1964 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Sapporo 1972 | jääkiekko |  |
Josef Černý (s. 18. lokakuuta 1939 Rožmitál, Böömin-Määrin protektoraatti) on entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi 210 maaottelua Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkueessa 1960-ja 1970-luvuilla.
Černý pelasi ZKL Brno-jääkiekkoseurassa. Černý voitti Tšekkoslovakian mestaruuden 1960 ja 1966, voitti myös Euroopan seurajoukkueiden mestaruuden 1966 ja 1968. Hän saavutti olympiapronssia 1964 talviolympialaisissa, olympiahopeaa 1968 talviolympialaisissa ja olympiapronssia 1972 talviolympialaisissa.
Kaudella 1978/1979 valmensi pelaaja-valmentajana itävaltalaisseuraa Atse Grazia.
Valittu kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n Hall of Fameen 2007.
Toisen kamarin vaalit Ruotsissa 1940

Toisen kamarin vaalit Ruotsissa 1940 järjestettiin 15. syyskuuta 1940. Yhteensä valittiin 230 edustajaa. Vaalit voitti sosiaalidemokraatit jotka saivat enemmistön äänistä. Äänestysprosentti oli 70,3%