stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kauko Tuomala

Kauko Tuomala
Kauko Tuomalan kaatumispaikka Heinjoen tiellä
Kauko Hans Villiam Tuomala (19. marraskuuta 1918 Orimattila – 26. kesäkuuta 1944 Revonkylä) oli Humppilasta kotoisin ollut asevelvollinen alikersantti, joka 26. kesäkuuta 1944 panssarintorjuntatykin ampujana ratkaisevasti torjui Heinjoen tiellä venäläisten panssarihyökkäyksen.
Alikersantti, tykkiryhmänjohtaja Tuomala tuhosi 8 panssarivaunua, 2 rynnäkkötykkiä ja 4 vetotraktoria 26. kesäkuuta 1944 ennen kuin kaatui tykkinsä tuhoutuessa Katjuša-raketinheittimen osumasta. Tämän johdosta hän ei saanut selvin numeroin ansaitsemaansa panssarintuhoojan merkkiä, vaikka asiaa harkittiin pitkään. Sen sijaan hänet nimitettiin postuumisti Mannerheim-ristin ritariksi numero 134 seuraavana päivänä kenraali Aaro Pajarin esityksestä. Tuomala oli ylennetty alikersantiksi 15. kesäkuuta 1941. Siviiliammatiltaan hän oli maataloustyöntekijä.
Kirjailija Mauri Sariola piirtää hänestä kuvan kirjassaan Aamu Heinjoen tiellä (1966), jossa Tuomala esiintyy nimellä Tuomo Tupala. Tarinan kokijahahmo vänrikki Simo Soukiala on eräs Sariolan omaelämäkerrallisia sivupersoonia.kenen mukaan? Samoin tykkikomppanian päällikkö kapteeni Pyykkö esiintyy nimellä Pöykkö ja joukkueenjohtaja ylikersantti Mäkilä nimellä Säkiä. Sariolan kirjaansa sijoittama kenraali Pajarin taistelun jälkeen pitämä muistopuhe, jonka lopussa hän ilmoittaa esittävänsä kaatuneelle ampujalle ritarinarvoa, on paikalla olleiden veteraanien kertoman mukaan nimiä vaille autenttinen.
Samoin kirjassaan Näin tekivät ritarit (1969) Sariola kirjoittaa tarinan Kauko Tuomalan viimeisestä taistelusta luvussa "Loppuun asti". Myös Humppilan kunta muistaa Tuomaalaa säännöllisesti.
Veteraanijärjestöt ovat elokuussa 2008 pystyttäneet Kauko Tuomalan muistoristin Karjalankannakselle Heinjoen tien risteyksestä etelään, Revonkylän lohkolle.
Oiva Tuomela

Oiva Tuomela
Oiva Olavi Tuomela (29. heinäkuuta 1919 Iitti – 1. maaliskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari.
Kersantti Tuomela palveli jatkosodassa kranaatinheitinjoukkueen tulenjohtoaliupseerina Jalkaväkirykmentti 25:ssä. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 1. elokuuta 1943 numerolla 121. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa vapaaehtoinen osallistuminen partioretkeen sekä rohkeat ja päättäväiset taistelusuoritukset. Sodan jälkeen Tuomela työskenteli asunto-osakeyhtiön talonmiehenä.
Tuomelalle kuulunut Mannerheim-risti n:o 121 tuli myyntiin Huutokauppatalo Hagelstamin 24. toukokuuta 2014 järjestämään huutokauppaan.
Leo Tuominen

Leo Tuominen 1960-luvun lopulla.
Leo Olavi Tuominen (19. tammikuuta 1911 Turku – 3. huhtikuuta 1981) oli suomalainen diplomaatti ja suurlähettiläs. Tuominen oli filosofian maisteri. Hän oli vuosina 1950–1952 Suomen pysyvä edustaja  tarikkailijana YK:n Euroopan edustustossa Genevessä.
Vuosina 1952–1955 lähettiläänä Buenos Airesissa, Montevideossa ja Santiagossa, sen jälkeen ulkoministeriön kauppapoliittisen osaston päällikkönä 1955–1956 ja kansliapäällikkö ja valtiosihteeri 1956–1957. Vuosina 1957–1968 hän oli suurlähettiläs Lontoossa ja vuosina 1968–1969 Roomassa ja Nicosiassa, Tukholmassa vuosina 1969–1972 ja Washingtonissa vuosina 1972–1977.
Satu Tuominen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | 2004 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | 2009 | jääkiekko |  |
Satu Tuominen (s. 19. marraskuuta 1985 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Team Oriflame Kuortanetta.
Tuominen on edustanut Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta Torinon 2006 talviolympialaisissa sekä kolmissa MM-kilpailuissa. Vuosina 2004 ja 2009 hän saavutti MM-pronssia. Espoo Bluesin riveissä hän on voittanut seitsemän Suomen mestaruutta vuosina 2002–2005 ja 2007–2009.
Arto Luukkanen

| Arto Luukkanen |
| --- | --- |
 Luukkanen Säätytalolla toukokuussa 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. marraskuuta 1964 (ikä 59) Savonlinna
Ammatti:  yliopistonlehtori, historioitsija, poliitikko
Arvonimi: dosentti
Poliitikko
Puolue:  perussuomalaiset
Asema:  puoluesihteeri
Koulutus:  teologian tohtori (1995)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
www.artoluukkanen.fi
Arto Pekka Luukkanen (s. 28. marraskuuta 1964 Savonlinna) on suomalainen perussuomalainen poliitikko, teologi, historioitsija sekä Venäjän ja Itä-Euroopan tutkija ja yliopistonlehtori. Hän työskentelee Helsingin yliopiston alue- ja kulttuurintutkimuksen oppiaineessa Venäjän ja Itä-Euroopan tutkimuksen yliopistonlehtorina. Vuosina 2021–2023 Luukkanen toimi perussuomalaisten puoluesihteerinä.
Lisäksi Luukkanen on Järvenpään kaupunginvaltuutettu ja Keski-Uudenmaan hyvinvointialueen valtuutettu.
Ura

Luukkanen opiskeli aikanaan venäjän kieltä Neuvostoliitossa ja puhuu sitä sujuvasti. Hän väitteli teologian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1994. Hän on yleisen kirkkohistorian dosentti Helsingin yliopistossa, Venäjän historian dosentti Tampereen yliopistossa ja poliittisen historian dosentti Turun yliopistossa. Hänen tieteellinen tuotantonsa kattaa viisi Venäjää koskevaa monografiaa ja useita alaa koskevia artikkeleja. Vuosina 1999–2000 Luukkanen oli Senior Associated Member Oxfordin yliopiston St. Antony's Collegessa. Vuosina 2005–2006 Luukkanen toimi Joensuun yliopistossa CBU – Cross Border University -konsortion johtajana.
Arto Luukkanen on myös vihitty Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papiksi, ja hän on toiminut pappina Kauniaisten seurakunnassa.
Luukkanen kommentoi usein julkisuudessa Venäjän tapahtumiin ja politiikkaan liittyviä asioita. Hän myös juontaa viikoittaista keskusteluohjelmaa Radio Rapu -kanavalla. Luukkanen on juontanut Dosentti-nimistä keskusteluohjelmaa Alfa-tv:llä.
Vuonna 2014 ilmestyi Luukkasen esikoisromaani Suojelusenkeli, joka kuvaa Viktor Vladimirovin vaiettua roolia KGB:n ”märkien operaatioiden” osastolla.
Luukkanen on toiminut Suomen Perusta -ajatuspajan puheenjohtajana. Hän on Opintokeskus Pekasuksen rehtori ja Peruskansan Sivistysliitto ry:n hallituksen puheenjohtaja.
Politiikka

Luukkanen on ollut perussuomalaisten ehdokkaana eduskuntavaaleissa 2015 ja 2019. Jälkimmäisellä kerralla hän ylsi kansanedustajan varaedustajaksi. Vuonna 2017 Luukkanen valittiin perussuomalaisten listoilta uutena ehdokkaana Järvenpään kaupunginvaltuustoon. Luukkanen on myös julkaissut YouTube-kanavallaan Alfa-TV:n Dosentti-nimistä haastatteluohjelmaa, jossa hän on haastatellut vieraita erilaisista poliittisista aiheista. Vuonna 2018 Luukkanen käynnisti kansalaisaloitteen GCM-sopimuksen mitätöimiseksi. Se ei kuitenkaan kerännyt riittävää kannatusta edetäkseen eduskuntaan.
Luukkanen oli ehdolla perussuomalaisten puoluesihteeriksi vuonna 2019, mutta hävisi täpärästi Simo Grönroosille.
Luukkanen on osallistunut perussuomalaisiin kytkeytyvän ajatuspaja Suomen Perustan kustantaman Jukka Hankamäen paheksuntaa herättäneen Totuus kiihottaa -teoksen arviointiin ennen sen julkaisua.
Luukkanen valittiin perussuomalaisten puoluesihteeriksi kesällä 2021 ja haki jatkokautta elokuun 2023 puoluekokouksessa, muttei tullut valituksi, kun Harri Vuorenpää sai äänistä 63 prosenttia. Luukkanen ei ollut ehdolla vuoden 2023 eduskuntavaaleissa.
Vaalimenestys

| Kuntavaalit> Vuosi | Kuntavaalit> Kunta | Kuntavaalit> Äänet | Kuntavaalit> Tulos | Kuntavaalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Järvenpää | 284 | valittiin |  |
| 2021 | Järvenpää | 418 | valittiin |  |
| Aluevaalit> Vuosi | Aluevaalit> Vaalipiiri | Aluevaalit> Äänet | Aluevaalit> Tulos | Aluevaalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| 2022 |  Keski-Uusimaa |  403 |  valittu |  |
| Eduskuntavaalit> Vuosi | Eduskuntavaalit> Vaalipiiri | Eduskuntavaalit> Äänet | Eduskuntavaalit> Tulos | Eduskuntavaalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Uusimaa | 3 231 | varalle |  |
| Eurovaalit> Vuosi | Eurovaalit> Äänet | Eurovaalit> Tulos | Eurovaalit>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | 10 555 | ei valittu |  |
| 2024 | 4627 | ei valittu |  |
Näkemyksiä

Vuonna 2015 Luukkanen piti blogikirjoituksessaan MV-lehden uutisointia niin sanotusta partalapsiaiheesta ”isona journalistisena tekona”.
Eurovaalien 2019 aikaan Luukkanen oli "jokseenkin samaa mieltä" väitteen "Venäjän-vastaisia pakotteita on kevennettävä" kanssa. Vaikka hänen mielestä Krim oli liitetty laittomasti Venäjään, pakotteet olivat vain "ohjanneet Venäjän sisäiseen käpertymiseen" eikä toivottuun Krimin palauttamiseen. Luukkasen mukaan pakotteiden "jatkaminen tuomiopäivään saakka merkitsee vain taloudellisen muurin luomista Venäjän ja Euroopan välille", mikä on Suomelle vahingollista.
Huhtikuussa 2022 Luukkanen arvosteli kokoomuksen puheenjohtaja Petteri Orpon matkaa Washingtoniin tapaamaan senaatin ja kongressin jäseniä sekä muita päättäjiä yhdessä Ruotsin maltillisen kokoomuksen Ulf Kristerssonin kanssa ja matkan käsittelyä mediassa. Luukkasen mukaan "turisti Orpoa" yritettiin mediassa "myydä suomalaisille kuin palkintosonnia tahi sulhasmiestä."
Päivä vuoden 2023 eduskuntavaalien jälkeen huhtikuussa 2023 Luukkanen kertoi Helsingin Sanomien artikkelissa perussuomalaisten "antaneen keskustalle coup de grâcen (suom. armonlaukaus)." Lausunto herätti närää niin keskustalaisissa kuin myös perussuomalaisten parissa, sillä hallitusneuvottelut olivat alkamassa. Luukkanen pahoitteli lausuntoaan ja kertoi keskustan olevan "tärkeä puolue, jota isänmaa tarvitsee."
Teokset > Tutkimus

The party of unbelief: The religious policy of the Bolshevik party.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Studia historica, 48)  Helsinki:  SHS, 1994.  ISBN 951-710-008-6  (englanniksi)
The religious policy of the Stalinist state: A case study: The Central Standing Commission on Religious Questions, 1929–1938.  (Studia historica 57)  Helsinki:  Finnish Historical Society, 1997.  ISBN 951-710-068-X  (englanniksi)
Hajoaako Venäjä? Venäjän valtiollisuuden kehitys vuosina 862–2000.  (Kleio-sarja)  Helsinki:  Edita, 2001.  ISBN 951-37-3300-9
Neuvostojen maa: Neuvostoliiton historia 1917–1991.  (Kleio-sarja)  Helsinki:  Edita, 2004.  ISBN 951-37-3889-2
Projekti Putin: Uuden Venäjän historiaa 1996–2008.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-33079-1
Georgian sota: Miten mahdottomasta tuli mahdollinen: Pamfletti.  (Barrikadi-sarja no 8)  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-35253-3
Muutosten Venäjä: Venäjän historia 862–2009.  (Pohjautuu tekijän teoksiin Hajoaako Venäjä? ja Neuvostojen maa. Kleio)  Helsinki:  Edita, 2009.  ISBN 978-951-37-5438-9
Tuntematon Valko-Venäjä.  ((Toimittanut Arto Luukkanen.) Kleio)  Helsinki:  Edita, 2009.  ISBN 978-951-37-5445-7
Kuka omistaa Venäjän? Omistamisen ja vallan välinen dynamiikka Venäjällä?  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35444-5
Suomi Venäjän taskussa.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-37729-1
Medvedev. Venäjän isäntä vai Putinin renki?  Kirkkonummi:  Paasilinna, 2011.  ISBN 978-952-5856-41-5
Vapaan pudotuksen Suomi: Tyhjätaskuna karhun syleilyssä.  Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-7554-2
Suomi hajoavan imperiumin sylissä.  Helsinki:  Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-33503-0
Teokset > Proosa

Suojelusenkeli.  Helsinki:  Paasilinna, 2014.  ISBN 978-952-299-018-1
Pasilan nainen.  Kemi:  Nordbooks, 2016.  ISBN 978-952-315-252-6
Todellinen sorsa.  Kemi:  Nordbooks, 2017.  ISBN 978-952-315-303-5
Nettipoliisi Hansu Hujasen ihmeelliset seikkailut.  Kemi:  Atrain&Nord, 2018.  ISBN 978-952-315-389-9
Teokset > Vaalikirjat

Putinin perukirja.  Werner Söderström, 2024.  ISBN 9789523827714
Aiheesta muualla

Arto Luukkanen Twitterissä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Tundrakuikka

| Tundrakuikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kuikkalinnut Gaviiformes
Heimo::  Kuikat Gaviidae
Suku::  Kuikat Gavia
Laji::  pacifica
Kaksiosainen nimi
 Gavia pacifica  (Lawrence, 1858) 

Katso myös
   Tundrakuikka Wikispeciesissä   Tundrakuikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tundrakuikka (Gavia pacifica) on pieni holarktinen kuikka.
Koko ja ulkonäkö

Tundrakuikka on hyvin samankaltainen kuin tavallinen kuikka ja luokiteltiin aiemmin sen alalajiksi. Pää on sirompi, reidellä vähemmän valkeaa ja kurkussa erilainen sävy. Linnun pituus on 60–68 cm ja siipiväli 95–115 cm. Painoa on koiraalla 1 135–2 450 g ja naaraalla 990–2 038 g, joten se on hieman kaakkuria kookkaampi.
Levinneisyys

Tundrakuikka pesii Alaskassa ja Pohjois-Kanadassa, idässä aina Baffininsaarelle asti, sekä Venäjällä Lenan itäpuolella ja talvehtii Tyynenmeren pohjoisilla rannikoilla. Tundrakuikka on tavattu Suomessa marraskuussa 2010.
Ravinto

Tundrakuikka syö kalaa.
Juhana Gent

John of Gaunt, Lancasterin herttua n. 1593. Hänen tunikassaan on Kastilian ja Leónin kuninkaalliset vaakunat läpäisemässä isän puoleisia kuninkaallisia vaakunoita, Tudor-tyylisessä vaakunakilvessä (Sukkanauharitarikunnan symbolilla rajattu) Kastilia ja León on aviopuolison sydänkilven peittämänä, mikä edustaa hänen oikeuttaan valtakuntaan toinen avioliittonsa Kastilian Constanzan perusteella. Hän on pukeutunut mustaan ​​haarniskaan, kuten vanhin veljensä Edvard Musta prinssi. Kirjoitus latinaksi: Johannes filius quartus Edwardi Tertii. Rex Castellae et Legione (sic, Legionis?) Dux Lancastriae Constabularius Caste(llae) de Queensbourg quinto Octobris Anno Regni Edwardi Tertii Anglia(e) 50o Franciae 37o ("Johannes, Edward III:n neljäs poika. Kastilian ja Leónin kuningas (Castella) et Legio), Lancasterin herttua, Queenborough'n linnan konnetaabeli 5. lokakuuta Edward Kolmannen, Englannin 50. (eli 1376) Ranskan 37. hallituskauden vuonna.
John of Gaunt (vas.) ja Portugalin kuningas Juhana I neuvottelussa (n. 1480-1483).
John of Gaunt (24. kesäkuuta 1340 – 3. helmikuuta 1399) oli Lancasterin ensimmäinen herttua.
Suku

Hän Englannin kuningas Edvard III:n ja Philippa de Hainaultin kolmanneksi vanhin aikuiseksi elänyt poika. Hän sai nimensä syntymäpaikkansa, belgialaisen Gentin (engl. Gaunt) kaupungin mukaan. Hänen veljiään olivat Edvard Musta prinssi ja Yorkin herttua Edmund of Langley.
Varakas Gaunt oli yksi merkittävistä vaikuttajista kuningaskunnassa veljenpoikansa Rikhard II:n ollessa vielä alaikäinen kuningas. Hän oli myös osallisena useissa poliittisissa selkkauksissa, mutta piti huolen ettei häntä suoraan yhdistettäisi nuoren kuninkaan vastustajiin.
Perintö

Johnin kuollessa vuonna 1399 hänen omistamansa alueet takavarikoitiin kruunulle, sillä Rikhard II oli karkottanut Johnin perillisen Henry Bolingbroken vuonna 1398. Bolingbroke kuitenkin palasi ja syrjäytti epäsuosiossa olleen Rikhard II:n. Hänestä tuli Englannin kuningas Henrik IV, John of Gauntin ensimmäinen jälkeläinen Englannin valtaistuimella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lisää tietoa Juhana Gentistä (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Arja Tuomarila

Lentoemäntä Arja Tuomarila 1965
Arja Tuomarila (18. heinäkuuta 1941 Somero – 27. kesäkuuta 2020) oli suomalainen iskelmälaulaja ja pitkäaikainen Mainos-TV:n kuuluttaja. Hänen iskelmälaulajan uransa ajoittuu vuosille 1962–1964. Hän oli Suomen ensimmäisiä bossanova-laulajia. Suosituin hänen levyistään on yhdessä Erkki Liikasen kanssa vuonna 1963 levytetty Manzanilla. Hän siirtyi vuonna 1964 lentoemännäksi, Aerolle. Tästä työstä hän jäi eläkkeelle marraskuussa 2008. Hän esiintyi sekä yksin että puolisonsa Kai Lindin kanssa. Pariskunta avioitui vuonna 1964 ja heillä on yksi poika ja kaksi lastenlasta.
Tuomarila esiintyi vuonna 1962 Veikko Itkosen ohjaamassa elokuvassa Vaarallista vapautta, jossa hän näytteli toimistovirkailijaa.
Tuomarila kuoli kesäkuussa 2020 pitkäaikaiseen sairauteen 78-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Arja Tuomarila Elonetissä.
Arja Tuomarilan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Tunturilehväsammalet

| Tunturilehväsammalet |
| --- | --- |
 Kurulehväsammal (Cyrtomnium hymenophylloides)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Hiirensammalet Bryidae
Lahko::  Hiirensammalet Bryales
Heimo::  Lehväsammalet Mniaceae
Suku::  Tunturilehväsammalet Cyrtomnium  Holmen
Katso myös
   Tunturilehväsammalet Wikispeciesissä   Tunturilehväsammalet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tunturilehväsammalet  (Cyrtomnium) on sammalten suku, johon kuuluu kaksi Suomessa kasvavaa lajia. Tunturilehväsammal on vaarantunut.
Cyrtomnium hymenophylloides – kurulehväsammal
Cyrtomnium hymenophyllum – tunturilehväsammal
Ulkonäkö

Lehväsammalilla on muihin sammaliin verrattuna isot lehdet. Tunturilehväsammalilla ei ole lehdissä punaista väriä, kuten monilla muilla lehväsammalilla.
Elinympäristö

Tunturilehväsammalet kasvavat Pohjois-Suomessa kalkkikallioilla.
Tuomioja (kylä)

Tuomiojan rautatieasema.
Tuomioja (entiseltä nimeltään Lappi) on kylä Siikajoen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä kuului vuoteen 1973 asti tuolloiselle Paavolan kunnalle ja vuosina 1973–2006 Ruukin kuntaan. Kylä sijaitsee kahdeksan kilometriä etelään Siikajoen kuntakeskuksesta Ruukista Pohjanmaan radan varrella.
Kylän pääväylä on Ruukista Tuomiojan ja Relletin kautta Raahen Pattijoen taajamaan johtava yhdystie 8121 eli Tuomiojantie.
Tuomiojalla sijaitsee vuonna 1886 rakennettu rautatieasemarakennus, joka nykyisin toimii tavaraliikenteen risteyasemana. Henkilöliikenne lopetettiin kylällä vuonna 1990.
Kylällä toimii nuorisoseura, joka aloitti toimintansa vuonna 1911.
Eero Tuomaala (juoksija)

Eero Allan Tuomaala (12. lokakuuta 1926 Perho – 2. kesäkuuta 1988 Tampere) oli suomalainen kestävyysjuoksija.
Tuomaala sijoittui Helsingin 1952 olympialaisissa 5 000 metrin juoksussa 13:nneksi ajalla 14.54,2. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä. Hän edusti Suomea 15 maaottelussa ja saavutti kaksi lajivoittoa.
Seuratasolla Tuomaala edusti Tampereen Poliisi-Urheilijoita, Tampereen Pyrintöä, Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja Perhon Kiriä. Hän voitti Suomen mestaruuden 800 metrin juoksussa vuonna 1952, 10 000 metrin juoksussa vuosina 1956 ja 1958 sekä maastojuoksun joukkuekilpailussa vuonna 1950. Hän saavutti SM-hopeaa 5 000 metrin juoksussa vuosina 1954 ja 1955. Vuonna 1955 hän juoksi 3 000 metrillä 29. heinäkuuta Turussa Suomen ennätyksen 8.03,6 ja kaksi vuotta myöhemmin 5 000 metrillä Suomen ennätyksen 14.02,0. 1. tammikuuta 1955 hän oli São Paulon uudenvuoden juoksussa kymmenes.
Henkilökohtaiset ennätykset

800 metriä: 1.54,0
1 500 metriä: 3.49,2 (1954)
3 000 metriä: 8.03,6 (1955)
5 000 metriä: 14.02.0 (1957)
10 000 metriä: 29.47,0 (1957)
Aiheesta muualla

Eero Tuomaala Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Kyllikki Tuominen

Kyllikki Tuominen (o.s. Ståhlberg, ent. Kovero, 9. elokuuta 1908 Helsinki – 4. kesäkuuta 1994) oli suomalainen opettaja ja oppikirjojen kirjoittaja.
Kyllikki Tuomisen vanhemmat olivat tasavallan presidentti Kaarlo Juho Ståhlberg ja tämän ensimmäinen puoliso Hedvig Wåhlberg. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli vuosina 1932–1940 hallintosihteeri Aarne Kovero ja toinen puolisonsa vuodesta 1946  Turun yliopiston maantieteen professori Oiva Tuominen.
Kyllikki Ståhlberg suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1927, opiskeli maantiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui sieltä filosofian maisteriksi vuonna 1932. Vuonna 1957 hän suoritti filosofian lisensiaatin tutkinnon Turun yliopistossa.
Hän toimi opettajana Kulosaaren yhteiskoulussa vuosina 1940–1947 ja saman koulun rehtorina vuosina 1940–1945, tuntiopettajana Helsingin opettajakorkeakoulussa vuosina 1948–1954, Turun opettajakorkeakoulussa vuosina 1954–1956, Turun tyttölyseon vanhempana lehtorina vuosina 1956–1957 ja Turun normaalilyseon luonnonhistorian ja maantieteen yliopettajana vuosina 1957–1971 sekä saman koulun vararehtorina vuosina 1957–1969.
Julkaisuja

Tuominen, Kyllikki: Kaunis ja karu Norja.  (Tiedon ihmemaailma 3)  Porvoo:  [s. n.], 1949.
Aaro Hellaakoski, Kyllikki Tuominen & Jorma Mattila: Maa ja sen asukkaat. 1.  Porvoo:  WSOY, 1951.
Aaro Hellaakoski, Kyllikki Tuominen & Jorma Mattila: Maa ja sen asukkaat. 2.  Porvoo:  WSOY, 1952.
Eino Tuomola

Eino Reinhold Tuomola (19. huhtikuuta 1908 – 20. marraskuuta 1983) oli suomalainen agronomi ja yritysjohtaja. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1965. Hän oli Hankkijan toimitusjohtaja 1962–1969 ja pääjohtaja 1969–1971.
Tuomiokirkonpuisto (Tampere)

Tuomiokirkonpuistoa keväällä 2015. Kuvassa näkyy kirkon eteläinen julkisivu.
Tuomiokirkonpuisto on Tampereen tuomiokirkkoa ympäröivä puistoalue, joka sijaitsee Tampereen keskustassa Rautatienkadun, Satakunnankadun, Tuomiokirkonkadun ja Siukolankadun rajaamassa korttelissa. Puiston on suunnitellut kaupunginpuutarhuri Onni Karsten, ja se on valmistunut vuonna 1912. Pinta-alaltaan puisto on 1,15 hehtaaria.
Puistomaisemaa ja koko Jussinkylän kaupunginosaa hallitsee arkkitehti Lars Sonckin piirtämä kirkko, joka on rakennettu vuosina 1902–1907. Museoviraston mukaan se kuuluu suomalaisen kansallisromanttisen arkkitehtuurin päämonumentteihin. Myös Tuomiokirkonpuisto edustaa kansallisromantiikan ja jugendajan kaupunkisuunnittelua. Puistossa on muun muassa vanhojen muotopuutarhojen tyyliin sommiteltuja kevät- ja kesäkukkaistutuksia.
Puiston kasvillisuus on monipuolista. Kirkon etelänpuoleiseen puistorinteeseen sijoittuu esimerkiksi koivuja, vaahteroita ja riippapihlajia sekä vanhoja unkarinsyreenejä. Puiston länsireunaa kiertää tammiaita. Pohjoisosassa kasvaa pääasiassa havupuita.
Olli Tuominen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Olli Tuominen squashin SM-kilpailuissa 2013. |  Olli Tuominen squashin SM-kilpailuissa 2013. |  Olli Tuominen squashin SM-kilpailuissa 2013. |  |
Maa:   Suomi
Miesten squash
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 2012 | kaksinpeli |  |
|  Pronssia | Saarbrücken 2010 | kaksinpeli |  |
|  Pronssia | Herentals 2013 | kaksinpeli |  |
| Joukkue–EM-kilpailut   | Joukkue–EM-kilpailut   | Joukkue–EM-kilpailut   |  |
|  Hopeaa | 1998 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | 2000 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | 2001 | joukkuekilpailu |  |
Olli Tuominen (s. 15. huhtikuuta 1979) on uransa ammattilaisena vuonna 2019 lopettanut suomalainen squashinpelaaja, Euroopan mestari ja 18-kertainen Suomen mestari. Hän pelasi ammattilaisena yli 500 ottelua.
Tuominen on voittanut squashin henkilökohtaisissa Euroopan-mestaruuskilpailuissa Euroopan mestaruuden vuonna 2012 ja pronssia vuosina 2010 ja 2013. Hän on ensimmäinen suomalainen squashinpelaaja, joka on aikuisten tasolla voittanut EM-kultaa ja henkilökohtaisen arvokisamitalin.
Joukkueiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa Tuominen on voittanut hopeaa vuonna 1998 ja pronssia vuosina 2000 ja 2001. 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden hän voitti vuonna 1997 ja EM-pronssia vuonna 1998. Suomen-mestaruuden hän on voittanut vuosina 2000–2014, 2016–2017 ja 2020.
Squashin maailmanlistalla Tuominen on parhaimmillaan ollut sijalla 13 vuonna 2006. Marraskuussa 2014 hän oli sijalla 27.
Tuominen on pelannut Ranskan squashliigaa Marseillen joukkueessa. Suomessa hän edustaa Kouvolan Squashkerhoa ja aikaisemmin hän on edustanut Helsinki Senatorsia, Espoo Squash Rackets Clubia ja Helsinki Squash Rackets Clubia. Tuominen on toiminut myös Suomen miesten maajoukkueen päävalmentajana.
Aiheesta muualla

Olli Tuomisen kotisivut
Tuominen squashinfo.com -sivustolla (englanniksi)