Lentokoneruoka
Historia > Kehitys ennen toista maailmansotaa

Imperial Airwaysin, Qantasin ja Pan Amin lisäksi muutama muukin yhtiö käytti lentoveneitä, mutta tavalliset lentokoneet olivat määrällisesti yleisempiä. Euroopassa suurin osa lentoyhtiöistä oli valtio-omisteisia, ja tarjoilu niiden lennoilla oli pikemminkin arvovalta- kuin talouskysymys. Tämän seurauksena Euroopassa lentokoneruoka ei mainittavasti kehittynyt ennen toista maailmansotaa, sillä kilpailun puuttuessa ei ollut tarvetta kehittyä. Poikkeuksena Neuvostoliitto pyrki ideologisista syistä näyttämään teollisuutensa olevan vähintään yhtä kehittynyttä kuin lännessä. Vuonna 1934 ensilentonsa tehnyt Tupolev ANT-20 oli suurin maalta käsin toiminut lentokone ja vesitasoja lukuun ottamatta ensimmäinen tarjoomolla varustettu lentokone. Lennoilla tarjoiltu ruoka oli tasokasta, sillä Neuvostoliitossa lensivät tuolloin vain puolue-eliitti ja muut tärkeät henkilöt, ja lentoasemat saivatkin hankittua tarjoiluja varten ylellisiä ruoka-aineita myös ruokapulan aikaan.
Yhdysvalloissa ilmailuala alkoi 1930-luvun alussa muuttua nopeasti ylipostimestari Walter Brownin muutettua valtion tukijärjestelmää siten, että lentopostin arvo väheni huomattavasti ja yhtiöitä alettiin kannustaa matkustajaliikenteeseen. Muutosten seurauksena maan sisäiseen liikenteeseen muodostui kolme suurta lentoyhtiötä: Trans World Airlines, American Airlines ja United Airlines (entinen Boeing Air Transport). Monet jäljelle jääneistä pienemmistä yhtiöistä eivät tarjoilleet lennoillaan lainkaan ruokaa. Yksi näistä oli Eastern Air Lines, joka tosin oli tiettävästi ensimmäinen Coca-Colaa ja ylipäänsä hiilihapotettuja virvoitusjuomia lennoillaan tarjonnut yhtiö. Ruokatarjoilut se järjesti niin, että kaikki sen lennot tekivät välilaskun Richmondissa, jossa paikallisen ravintolan valmistama ruoka tarjoiltiin piknikpöydiltä. Myös United yritti vastaavaa, mutta vailla huomattavaa menestystä.
Ilmailualalla myöhemmin yleistyneet catering-yhtiöt saivat alkunsa vuonna 1937, kun American Airlinesin Washingtonin johtaja pyysi vuonna 1937 Hooverin lentoaseman lähellä sijainnutta Hot Shoppe -ravintolaa toimittamaan ruokaa Americanin lennoille. Ravintolan päällikkö keksi järjestää ruoat valmiiksi tarjottimille ja lastata ne kärryihin, joilla ruoka olisi helppo kuljettaa lentokoneelle. Ravintolan omistanut Marriott Corporation kiinnostui tehokkaaksi ja tuottoisaksi osoittautuneesta toiminnasta ja laajensi toimintaa muille lentoasemille. Tästä syntyi Marriott In-Flite Services, joka kasvoi lopulta maailman johtavaksi ilmailualan catering-yhtiöksi ennen Marriottin poistumista alalta.
Suurista yhtiöistä lentokoneruokaa kehitti eniten United Airlines. Se lensi vanhojen yhteyksiensä vuoksi Boeingin lentokoneilla, jotka olivat muiden valmistajien koneita pienempiä ja hitaampia. Niinpä Unitedin ainoaksi kilpailuvaltiksi jäi palvelun taso. Se palkkasi vuonna 1936 sveitsiläiskokki Don Magarellin kehittämään ruokatarjoiluja. Magarell aloitti siirtämällä ruoan valmistuksen kaukana lentoasemilta sijaitsevista ravintoloista Unitedin omiin keittiöihin lentoasemien yhteydessä ruoan laadun parantamiseksi, minkä ansiosta yhtiö sai ensimmäiset positiiviset palautteet asiakkailtaan pitkään aikaan. Vuonna 1937 United rikkoi siteensä Boeingiin ja tilasi markkinoiden parhaita Douglas DC-3 -koneita. Niiden tarjoomoissa oli työpöydät, eristettyä säilytystilaa ruoalle ja sisäänrakennetut termosastiat kuumille juomille, eikä matkustamohenkilökunnan enää tarvinnut purkaa ruokia pajukoreista. Lisäksi United tarjoili yölennoilla aamiaiseksi välilaskulla kyytiin lastattua munakokkelia ja sämpylöitä sekä tarjoamalla erityisiä aterioita juhlapyhien aikaan. Ruoasta tuli yhtiön markkinoinnin valttikortti. Muut yhtiöt vastasivat kilpailuun siirtymällä enenevissä määrin ulkopuolisten catering-yhtiöiden asiakkaiksi. Marriott laajensi sekä verkostoaan että ruokalajivaihtoehtojensa määrää ja alkoi myös saada kilpailijoita, kuten Dobbs International Servicesin.
Maalta käsin toimineet lentokoneet alkoivat saavuttaa vesitasoja ruokatarjoilujen suhteen vasta 1940-luvulle tultaessa. Vuonna 1940 liikennöinnin aloittanut Boeing 307 oli ensimmäinen paineistettu matkustajakone. Sen tarjoomoissa oli sähkökäyttöiset lämpölevyt ja vedenkeittimet sekä runsaasti työskentelytilaa. Muutamaa vuotta aiemmin esitellyssä Focke-Wulf Fw 200 Condorissa oli niin ikään sähkökäyttöiset keittiölaitteet. Näistä konetyypeistä kumpikaan ei kuitenkaan ehtinyt olla siviilikäytössä merkittäviä aikoja ennen toisen maailmansodan alkua. Sota joko keskeytti tai häiritsi lentoliikennettä lähestulkoon kaikkialla maailmassa. Sodan aikana kuitenkin tehtiin lentokoneruoan kannalta merkittävä keksintö, kun Yhdysvaltain asevoimat tutki esikypsennetyn ja pakastetun ruoan lämmittämistä lennon aikana. Käyttöön otettiin Maxson Whirlwind -kiertoilmauuni, joka lämmitti pakasteannokset 15 minuutissa, kun tavallisilla uuneilla lämmitys olisi vienyt 30 minuuttia.