stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juudaksen evankeliumi

| Juudaksen evankeliumi |
| --- | --- |
 Suomennoksen kansi.
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  kopti
Genre:  evankeliumi
Julkaistu:  200–300-luku
Suomennos
Suomentaja:  Antti Marjanen ja Ismo Dunderberg
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2006
ISBN:  951-0-32399-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Juudaksen evankeliumi on kainiittien, varhaisen gnostilaisen ryhmän, käyttämä apokryfinen evankeliumi. Evankeliumi on pantu Juudas Iskariotin, Jeesuksen pettäneen opetuslapsen nimiin. Evankeliumi suhtautuu Juudaksen tekoihin myönteisesti. Se ei kuitenkaan esitä olevansa Juudaksen itsensä kirjoittama. Juudaksen evankeliumi ei ole kristillinen evankeliumi eikä kuulu Raamatun kaanoniin.
Juudaksen evankeliumi antaa varhaiskristillisyydestä jossain määrin toisenlaisen kuvan kuin kanoniset evankeliumit. Kanonisten evankeliumien mukaan Juudas petti Jeesuksen ja myi hänet juutalaisille kirjanoppineille, jotka puolestaan luovuttivat hänet roomalaisille vallanpitäjille ristiinnaulittavaksi. Juudaksen evankeliumin mukaan Juudas oli Jeesuksen suosikkiopetuslapsi, joka petti tämän vain hänen omasta käskystään. Tämä seuraa gnostilaista ajatusta siitä, että ihmisen ruumis on vankila, josta sielun on vapauduttava. Näin Juudas olisi auttanut Jeesuksen sielua vapautumaan sen ruumiillisista rajoituksista. Evankeliumin mukaan Jeesus opetti Juudakselle salaisia opetuksia, joita muut opetuslapset eivät tienneet.
Evankeliumin ainoa tunnettu versio, 26-sivuinen koptinkielinen käsikirjoitus, on ajoitettu varmuudella 200- tai 300-luvulle. Se on todennäköisesti käännös varhaisemmasta kreikankielisestä kirjoituksesta, joka on peräisin toisen vuosisadan puolivälistä. Evankeliumi löytyi Egyptistä 1970-luvulla, ja sitä on luonnehdittu yhdeksi 1900-luvun merkittävimmistä tekstilöydöistä. Evankeliumin julkaisi suurelle yleisölle National Geographic Society 6. huhtikuuta 2006.
Juudaksen evankeliumia ei tule sotkea Tuomaan evankeliumiin, jonka joistakin versioista on käytetty myös nimeä Juudaan evankeliumi apostoli Juudas Tuomaksen mukaan.
Historia > Tausta

On olemassa noin 50 teosta, jotka esittävät olevansa varhaiskristillisiä evankeliumeja. Näistä ainoastaan kahdestakymmenestä on säilynyt enemmän tietoja, ja ainoastaan neljä varhaisinta, Matteuksen, Markuksen, Luukkaan ja Johanneksen kanoniset evankeliumit, kuuluvat Raamattuun. Juudaksen evankeliumi on yksi 16:sta muusta evankeliumista, joista on säilynyt merkintöjä kirkkoisien varhaisissa kirjoituksissa. Sitä ei ole kuitenkaan koskaan luettu osaksi Uutta testamenttia, eikä se ole ollut edes varsinaisesti ehdolla – muiden apokryfisiin kirjoituksiin kuuluvien tekstien tavoin se kirjoitettiin niin myöhään, että varhaiskristillinen kaanon oli jo vakiintumassa.
Antiikin ajalta olevat tiedot Juudaksen evankeliumista perustuvat ennen kaikkea kirkkoisä Irenaeuksen mainintaan. Hän viittaa evankeliumin sisältöön teoksessaan Harhaoppeja vastaan (Adversus haereses), jonka hän kirjoitti Lyonissa noin vuonna 180. Irenaeus kirjoitti:
»Toiset gnostikot puolestaan julistavat, että Kain on peräisin ylhäällä asuvasta voimasta. He myös väittävät, että Esau, Korah, sodomalaiset ja muut näiden kaltaiset henkilöt ovat heille sukua [..] He sanovat, että petturi Juudas tiesi tarkalleen nämä asiat. Koska hän tunsi totuuden kaikkia muita paremmin, hän toteutti petoksen mysteerin. Hänen vuokseen sekä maalliset että taivaalliset asiat joutuivat sekasortoon. He ovat myös laatineet eräänlaisen sepitelmän, jota he kutsuvat Juudaksen evankeliumiksi.»
Irenaeuksen kuvaamat kainiitit eli kainilaiset gnostilaiset ylistivät hänen mukaansa Kainia, Raamatun murhamiestä, sekä sodomalaisia ja Juudasta ja pitivät heitä salaisen tiedon haltijoina. Osa kainiiteista katsoi, että Juudas oli valaistunut ja toimi, jotta ihmiskunta voisi saada sovituksen Jeesuksen kuoleman kautta. Tämän vuoksi he pitivät häntä kunnioituksen kohteena. Kainiitit, kuten monet muutkin gnostilaiset ryhmät, olivat puolimalteistisia ja uskoivat, että Vanhan testamentin Jumala, Jahve, oli paha demiurgi ja erillinen jumaluus kuin korkein Jumala, joka lähetti Jeesuksen. Tällaiset gnostilaiset ryhmät kunnioittivat kaikkia raamatullisia hahmoja, jotka olivat pyrkineet etsimään tietoa totuudesta tai haastamaan Jahven auktoriteetin, ja puolestaan demonisoivat monia henkilöitä, jotka olivat perinteisissä raamatuntulkinnoissa sankarin roolissa.
Synkretistinen kainiittien harhaoppi on alustaan asti ollut tuomittu varhaisessa kirkossa. Kristillinen kirkko on aina katsonut, että Jeesus kärsi ja kuoli vapaaehtoisesti ihmiskunnan syntien vuoksi, loputtomasta rakkaudestaan, jotta kaikki voisivat saada pelastuksen. Näin Juudaksen petos on nähty vain henkilökohtaisena petoksena ja Juudaksen apostolisen aseman rikkomisena.
Noin kaksisataa vuotta Irenaeuksen kirjoituksen jälkeen Epifanios kritisoi Juudaksen evankeliumia, koska se piti Jeesuksen pettänyttä henkilöä kiitettävänä, henkilönä joka ”teki hyvän teon pelastukseksemme” (Panarion XXXVIII.1.4-5). Tämän lisäksi evankeliumin mainitsee myös Theodoretos (Haer. I.15.). Heidän tietonsa evankeliumista ovat kuitenkin peräisin Irenaeukselta.
Historia > Evankeliumin löytäminen uudelleen

Kertomusten evankeliumista ei ollut löytynyt jälkeäkään, kunnes koptilainen Juudaksen evankeliumin käsikirjoituskoodeksi eli nahkaan sidottu papyruskäsikirjoitus ilmestyi antiikkikaupan harmaille markkinoille. Ensimmäisen kerran se nähtiin hämärissä olosuhteissa geneveläisessä hotellihuoneessa toukokuussa 1983, jolloin se esiintyi yhdessä muiden sekalaisten kreikan- ja koptinkielisten käsikirjoitusten kanssa, joita tarjottiin Stephen Emmelille, Yalen yliopiston tohtorikandidaatille, jolle Southern Methodist University oli antanut tehtäväksi käsikirjoitusten tutkimisen.
Koodeksin, jonka osana evankeliumi on, nimi on Codex Tchacos. Siinä oli neljä osaa: Pietarin kirje Filippukselle (eri versio Nag Hammadista löydetystä kirjeestä), Ensimmäinen Jaakobin ilmestys (myös tunnettu Nag Hammadista), katkelma kirjoituksesta, jossa esiintyy Allogenes-dialogin nimihenkilö (vaikka kyseessä ei ole sama kuin Nag Hammadista löydetty dialogi), sekä Juudaksen evankeliumi. Noin kolmannes koodeksista ei ole tällä hetkellä luettavissa.
Kuinka koptilainen käsikirjoitus alun perin löydettiin, ei ole tiedossa. Uskotaan kuitenkin, että nyt jo edesmennyt egyptiläinen antiikinharrastaja olisi löytänyt koodeksin Muhafazat al Minyasta, Egyptistä ja myynyt sen kairolaiselle antiikkikauppiaalle. Vuoden 1980 tienoilla käsikirjoitus ja suurin osa kauppiaan muusta esineistöstä varastettiin ja vietiin pois Egyptistä. Kauppias onnistui saamaan koodeksin takaisin yhteistyössä geneveläisen antiikkikauppiaan kanssa. Tämän jälkeen hän näytti koodeksia asiantuntijoille, jotka ymmärsivät sen merkityksen.
Kauppiaalta kesti kuitenkin kaksi vuosikymmentä, ennen kuin hän löysi ostajan, joka oli valmis maksamaan pyydetyt 3 miljoonaa dollaria. Evankeliumin käsikirjoituksen ainoa tunnettu kappale oli näin tullut esiin oltuaan 1700 vuotta Egyptin autiomaassa.
Historia > Myynti ja tutkimuksen alkaminen

Seuraavina vuosina käsikirjoitusta tarjottiin hyvin hiljaisesti eri puolille, mutta mikään suurempi yhdysvaltalainen kirjasto ei ollut halukas hankkimaan käsikirjoitusta, jonka alkuperä oli niin hämärä. Lopulta käsikirjoituksen osti baselilainen Maecenas-säätiö, yksityinen säätiö, jota johti lakimies Mario Jean Roberty. Sen aikaisemmat omistajat väittivät nyt, että se olisi löydetty Al Minyasta Egyptistä 1950- tai 1960-luvulla, ja että sen merkitystä ei arvostettu kuin vasta viime vuosina. Muissa keskusteluissa löytöpaikaksi mainittiin kuitenkin muita paikkoja.
Geneven yliopiston aiempi professori Rodolphe Kasser julkisti kirjoituksen olemassaolon ja joitakin yksityiskohtia siitä koptin asiantuntijoiden konferenssissa Pariisissa heinäkuussa 2004. Maecenas-säätiön edustaja kertoi 30. maaliskuuta 2005 suunnitelmista julkaista englannin-, ranskan- ja saksankieliset käännökset, kunhan hauras papyrus oli ensin konservoitu. Työhön osallistunutta joukkoa koptin historian asiantuntijoita johti professori Kasser. Roberty sanoi, että radiohiilimenetelmällä käsikirjoitus voitiin ajoittaa 200- tai 300-luvuille, sata vuotta varhaisemmaksi kuin aiemmin oli luultu pelkästään tekstiin itseensä perustuen.
Alun perin evankeliumista oli tarkoitus julkaista tieteellinen kirjoitus vuonna 2005, mutta se viivästyi. National Geographic Society julkaisi evankeliumin kunnostetun ja käännetyn version 6. huhtikuuta 2006 Washington, D.C.:ssä pidetyssä lehdistökonferenssissa. Käsikirjoitus itse oli esillä säätiön päämajassa ja evankeliumin käännös saatavilla säätiön verkkosivuilla.
National Geographic on varmistanut kirjoituksen aitouden ja ajoituksen viidellä eri menetelmällä: radiohiiliajoituksella, musteanalyysillä, multispektrum-kuvauksella, kontekstuaalisella todistusaineistolla ja paleografisella todistusaineistolla. Roberty lupasi, että konservoinnin ja tutkimuksen jälkeen käsikirjoitus palautettaisiin Egyptiin Kairon Koptilaiseen museoon.
Sisältö

Evankeliumin ainoa säilynyt kappale on pahasti vaurioitunut ja katkelmallinen. Se on kirjoitettu papyrukselle, josta puuttuu osia, välillä yksittäisiä sanoja, välillä kokonaisia rivejä. Vuosikymmenten aikana käsikirjoituksesta on kadonnut yksittäisiä sivuja antiikkimarkkinoille. Tekstistä arvioidaan puuttuvan neljännes. Professori Kasserin mukaan evankeliumin kieli on samaa sahidilaista koptin kielen murretta kuin Nag Hammadin kirjaston koptinkielisten tekstien. Teksti on monien muiden koptinkielisten gnostilaisten kirjoitusten tavoin todennäköisesti käännös kreikankielisestä alkutekstistä.
Kuten monet gnostilaiset kirjoitukset, myös Juudaksen evankeliumi oli tarkoitettu vain niille, jotka oli initioitu mysteereihin, väittäen olevansa: ”Salainen kirjoitus, jossa paljastetaan, mitä Jeesus puhui Juudas Iskariotin kanssa” (s. 33). Evankeliumin kertomus Jeesuksesta ja Juudaksesta on ensisijaisesti kehyskertomus gnostilaisille opetuksille sielun alkuperästä ja päämäärästä. Evankeliumin gnostilaisesta taustasta kertovat erityisesti selkeät viittaukset setiläisen gnostilaisuuden luomismyytteihin, kuten Barbeloon (Juudas sanoo Jeesuksen olevan Barbelon kuolemattomasta maailmasta, s. 35), Sofiaan (s. 44) ja Jaldabaothiin (s. 51), sekä Setin sukupolveen (s. 49).
Evankeliumin mukaan Jeesus pyysi Juudasta ilmiantamaan hänet roomalaisille viranomaisille. Evankeliumissa Jeesus sanoo Juudakselle: ”Sinusta tulee kolmastoista ja jäljelle jäävä sukukunta kiroaa sinut, mutta sinä saat hallita heitä päivien lopulla” (s. 46), ja että ”sinusta tulee merkittävämpi kuin kenestäkään heistä. Sinä vielä uhraat ihmisen, joka pitää minua sisällään” (s. 56). Aikojen kuluessa useat teologit ovat esittäneet, että Juudaksen teko oli pakollinen, muutenhan Jeesus ei olisi voinut kuolla ristillä. Siitä huolimatta tällainen näkemys on aina katsottu harhaoppiseksi. Juudaksen evankeliumin mukaan Juudaksen teko, paitsi että oli häneltä oikein ja teolla oli selkeä tarkoitus, myös tapahtui Jeesuksen erityisestä käskystä.
Toisaalta evankeliumi näyttää, että Jeesus suosi Juudasta muiden opetuslasten kustannuksella, millä on saatettu jopa tarkoittaa, että Juudas olisi ollut niin sanottu rakastettu opetuslapsi eli Johanneksen evankeliumin todellinen kirjoittaja. Juudaksen evankeliumissa Jeesus sanoo Juudakselle: ”Tule pois heidän luotaan, niin kerron sinulle valtakunnan salaisuudet” (s. 35), ja myöhemmin ”nyt [kaikki] on kerrottu sinulle. Kohota katseesi, niin saat nähdä pilven, sen sisällä loistavan valon ja tähdet sen ympärillä. Ensimmäisenä kulkevä tähti on sinun tähtesi” (s. 57).
Jeesuksen ja Juudaksen suhde kuvataan siis paljolti eri valossa kuin kanonisissa evankeliumeissa. Erityinen ristiriita löytyy kanonisten evankeliumien kohtaan, jossa Jeesus ilmoittaa, että hänet tullaan kavaltamaan, ja sanoo: ”[...] voi sitä, josta tulee Ihmisen Pojan kavaltaja! Sille ihmiselle olisi parempi, ettei hän olisi syntynytkään” (Mark. 14:21; Matt. 26:24). Evankeliumin kertomuksen ainoa merkittävämpi yhtymäkohta kanonisiin evankeliumeihin on sen loppuosa, jossa kerrotaan, kuinka Juudas petti Jeesuksen.
Tutkimus > Tulokset ja reaktiot

National Geographic Societyn varapresidentti Terry Garcian mukaan tutkijat ja tiedemiehet pitävät koodeksia merkittävimpänä muinaisena ei-raamatullisena tekstinä, joka on löydetty viimeksi kuluneiden 60 vuoden aikana. Tämä arvio saikenen mukaan? kuitenkin laimean ja epäilevän vastaanoton.
James M. Robinson, joka on Yhdysvaltain johtavia vastaavien tekstien asiantuntijoita, ennusti, ettei uusi evankeliumi tarjoaisi mitään lisätietoa opetuslapsesta, joka petti Jeesuksen. Vaikka evankeliumi on vanha, se ei hänen mukaansa ole tarpeeksi vanha. Robinsonin mukaan evankeliumi perustuu todennäköisesti vanhempaan kirjoitukseen. Hänen mielestään evankeliumi on arvokas toisen vuosisadan tutkijoille, mutta ei siksi, että se tarjoaisi laajempaa ymmärrystä Raamatusta. National Geographic vastasi Robinsonin esittämään kritiikkiin sanomalla, että se ”on ironista”, koska hän on ”vuosia yrittänyt epäonnistuneesti saada koodeksia itselleen, ja hän on julkaisemassa omaa kirjaansa huhtikuussa, vaikka hänellä ei ole suoraa pääsyä materiaaliin”.[lähde? ]
Robinson kuvasi teoksessaan The Secrets of Judas: The Story of the Misunderstood Disciple and His Lost Gospel salailevia manööverejä, joilla kirjoitusta on yritetty kahdenkymmenen vuoden ajan myydä Yhdysvalloissa, Sveitsissä, Kreikassa ja muualla. Simon Mawerin romaani The Gospel of Judas käsittelee Juudaksen evankeliumi -nimisen kirjoituksen löytämistä luolasta Kuolleenmeren alueelta ja sen vaikutusta erääseen pappiin.
Tuomas Rasimuksen mukaan Juudaksen evankeliumi ei selkeästi toisen vuosisadan kirjoituksena tarjoa uutta, todenperäistä tietoa ensimmäisen vuosisadan tapahtumista samalla tavalla kuin esimerkiksi Tuomaan evankeliumi, joka saattaa olla hyvin varhainen Jeesuksen sanojen kokoelma. Hänen mukaansa Juudaksen evankeliumi on myös selkeästi setiläinen kirjoitus, jonka teologia liittyy enemmän kirjoitusajankohdalle ominaiseen polemiikkiin opillisista kysymyksistä kuin historiallisiin tapahtumiin.
Myöskään Antti Marjasen ja Ismo Dunderbergin mukaan evankeliumi ”ei tuo lisävalaistusta Jeesuksen viimeisten päivien tapahtumiin eikä anna uutta tietoa Juudaksesta historiallisena henkilönä. Tällaisten toiveiden herättäminen Juudaksen evankeliumin yhteydessä on yksinkertaisesti harhaanjohtavaa markkinointia”. Heidän mukaansa teksti on kuitenkin hyvin arvokas antaessaan lisätietoa kristinuskon historiassa tappiolle jääneestä gnostilaisesta kristillisyydestä.
Tutkimus > Suomentaminen

Helsingin yliopiston eksegetiikan laitoksen tutkijaryhmä on suomentanut evankeliumin koptin kielestä. Ensimmäisen englannin ja koptin kielen sanakirjojen avulla tehdyn suomennoksen lyhyiden selitysten kera julkaisi keväällä 2006 Pihlajamäen seurakuntapiirin pastori Juha Molari.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Juudaksen evankeliumi.  (Toimittaneet Antti Marjanen ja Ismo Dunderberg)  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32399-3.
Juudas Iskariotin Evankeliumi (Suomennos Juha Molari) personal.inet.fi. Arkistoitu 5.10.2007. Viitattu 21.4.2020.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Churton, Tobias: Kohtalon suudelma: Tositarina Juudaksen evankeliumista.  ((Kiss of death: The true history of the Gospel of Judas, 2008.) Suomentanut Otto Lappalainen)  Helsinki:  Multikustannus, 2009.  ISBN 978-952-468-215-2.
Mawer, Simo: The Gospel of Judas.  Abacus, 2000.  ISBN 0349113580.
National Geographic Suomi, nro 4/2006. ”Juudaksen evankeliumi”.
Rasimus, Tuomas (2006): Juudaksen evankeliumi: uutta valoa varhaiskristillisyyteen?.[vanhentunut linkki]
Robinson, James M.: The Secrets of Judas: The Story of the Misunderstood Disciple and His Lost Gospel.  HarperSanFrancisco, 2006.  ISBN 0-06-117063-1.
Aiheesta muualla

The Lost Gospel National Geographic. Arkistoitu 14.4.2006. Viitattu 21.4.2020. (englanniksi)
Kasser, Rodolphe & Meyer, Marvin & Wurst, Gregor: The Gospel of Judas (pdf) National Geographic. Arkistoitu 22.4.2006. Viitattu 21.4.2020. (englanniksi)
Kasser, Rodolphe & Wurst, Gregor: The Gospel of Judas (pdf)  huhtikuu 2006. The National Geographic Society. Arkistoitu 8.4.2006. Viitattu 21.4.2020. (englanniksi)
Gospel of Judas Early Christian Writings. Viitattu 21.4.2020. (englanniksi)
Komańczan tasavalta

Komantšan tasavalta oli lyhytikäiseksi jäänyt yritys ensimmäisen maailmansodan lopulla perustaa tasavalta lemkojen asuttaman alueen itäosiin nykyisessä Puolassa. Tasavalta tuli tunnetuksi puolalaisen Komańczan (ruteeniksi Komantša) kylän mukaan ja se perustettiin marraskuussa 1918. Tarkoituksena oli liittää tasavalta Länsi-Ukrainan kansantasavaltaan. Puolalaiset joukot kuitenkin päättivät tasavallan toiminnan tammikuussa 1919 väkivaltaisten yhteenottojen saattelemana.
Tasavallan vaiheet

Komantšan tasavaltan alue kuului Itävalta-Unkariin, joka hajosi ensimmäisen maailmansodan yhteydessä. 4. marraskuuta 1918 nykyisin Puolassa sijaitsevassa Wisłok Dolnyn kylässä järjestettiin kokous, johon saapui 70 edustajaa lähialueen 35. lemkojen asuttamasta kylästä. Kokouksessa perustettiin niin sanottu Sanokin piirikunnan ukrainalainen kansallisneuvosto, jota johti kreikkalaiskatolinen pappi Panteleimon Špylka. Neuvoston keskus oli sittemmin Wisłok Dolnyn kylässä ja Sanokin piirikunnan komissaari toimi Wisłok Wielkissä. Sittemmässä kirjallisuudessa tasavalta on kuitenkin esiintynyt lähellä sijainneen Komańczan (ruteeniksi Komantša) kylän nimen mukaan.
Neuvoston ohella tasavallan toimintaan kuuluivat myös sen omat poliisivoimat, joilla oli noin 800–1 000 jäsentä. Tasavallan poliisivoimia johti A. Kir. Tasavallan perustamisen lähtöidea oli ollut sen liittyminen 1. marraskuuta 1918 Lvivissä perustettuun Länsi-Ukrainan kansantasavaltaan. Tapahtumien kulkuun puuttuivat kuitenkin puolalaiset. Puolalaisia joukkoja oli alkanut saapua lemkojen alueiden itäosiin marraskuun lopulla. Puolalaiset joukot päättivät tasavallan toiminnan 23. tammikuuta 1919. Tämän yhteydessä käytiin yhteenottoja, joiden seurauksena kuoli useita henkilöjä ja paikallisia kyliä vaurioitui.
Florynkan tasavalta oli samantapainen ja samoihin aikoihin perustettu, mutta aina vuoteen 1921 saakka kestänyt lemkojen tasavalta.
Jääpallon SM-sarjakausi 1977–1978

| SM-sarja 1977–1978 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  9
Mestari:  HIFK
Toinen sija:  OLS
Kolmas sija:  Akilles
Paras maalintekijä:  Veikko Niemikorpi, HIFK (50)
Alempi sarjataso:  II-divisioona
  ← 1977 :  1979 → 
Jääpallon SM-sarja kaudella 1977-1978 pelattiin kaksinkertaisena sarjana, jonka päätteeksi pelattiin neljän parhaan joukkueen kesken mitaliottelut. Seuraavaksi kaudeksi sarjan joukkuemäärä nostettiin kymmeneen, jolloin mikään joukkue ei pudonnut sarjasta. Sarja oli tarkoitus pelata kymmenen joukkueen sarjana jo kyseisenä kautena, mutta Oulun Tarmo vetäytyi sarjasta.
Uutena joukkueena sarjassa pelasi Mikkelin Kampparit, joka sai sarjasta luopuneen MP:n sarjapaikan. Kampparit oli aloittanut toimintansa kaudella 1971-72 III-divisioonasta. MP:n jääpalloilijat siirtyivät siihen asti divisioonassa pelanneeseen Kamppareihin. MP lopetti toimintansa jääpallossa ja jääkiekossa ja keskittyi pelkästään jalkapalloon. Sarjassa pelasi myös edellisenä kautena pudonnut OPS, joka sai anomuksesta sarjaan nousseen kakkosjoukkueensa OPP:n sarjapaikan. Sarjassa pelasi ensimmäistä kertaa myös helsinkiläinen Botnia-69, joka nostettiin sarjaan kun sarja oli tarkoitus laajentaa 10 joukkueen sarjaksi. Tarmon luopumisen takia sarja pelattiin kuitenkin yhdeksän joukkueen kesken.
Runkosarjan voitti HIFK ennen Akillesta ja OLS:aa. Neljäs välieräjoukkue oli MP:n sarjapaikan perinyt Kampparit.
Välierät pelattiin yksiosaisina, koska lämpimät säät sulattivat luonnonjäät. Alun perin välierät piti pelata edellisen kauden tapaan kaksiosaisina, joiden yhteistulos ratkaisi voittajan. Mikkelin ja Porvoon kentän muututtua pelikelvottomiksi, Suomen Jääpalloliitto päätti siirtää ratkaisun viikkoa myöhemmäksi. Kaikki ottelut pelattiin Helsingissä Oulunkylässä, joka oli silloin Suomen ainoa tekojäärata.
Välieristä finaaliin selvisivät HIFK, joka voitti Kampparit ja OLS, joka voitti jatkoajan jälkeen Akilleksen. HIFK:n ja OLS:n välisessä loppuottelussa tarvittiin jatkoaika mestaruuden ratkaisemiseksi, jatkoajalla Veikko Niemikorpi ratkaisi maalillaan mestaruuden HIFK:n hyväksi. Niemikorpi voitti myös maalikuninkuuden 50 maalillaan. HIFK oli voittanut edellisen kerran mestaruuden vuonna 1944, 34 vuotta aiemmin.
Mestaruussarja > Sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin IFK | 16 | 13 | 0 | 3 | 105–40 | 26 |
| Porvoon Akilles | 16 | 10 | 4 | 2 | 89–47 | 24 |
| Oulun Luistinseura | 16 | 11 | 0 | 5 | 76–51 | 22 |
| Mikkelin Kampparit | 16 | 8 | 2 | 6 | 52–58 | 18 |
| Lappeenrannan Veiterä | 16 | 6 | 3 | 7 | 54–67 | 15 |
| Veitsiluodon Vastus | 16 | 5 | 4 | 7 | 45–49 | 14 |
| Warkauden Pallo -35 | 16 | 5 | 0 | 11 | 51–77 | 10 |
| Botnia-69, Helsinki | 16 | 4 | 1 | 11 | 38–76 | 9 |
| Oulun Palloseura  | 16 | 1 | 4 | 11 | 29–74 | 6 |
Yhtään joukkuetta ei pudonnut sarjasta. Sarjaan nousi Kemin Palloseura.
Välierät

| Joukkue 1 | Tulos | Joukkue 2 |
| --- | --- | --- |
| Helsingin IFK | 3–0 | Mikkelin Kampparit |
| Porvoon Akilles | 6–7 ja. | Oulun Luistinseura |
Pronssiottelu

| Joukkue 1 | Tulos | Joukkue 2 |
| --- | --- | --- |
| Porvoon Akilles | 3–2 ja. | Mikkelin Kampparit |
Loppuottelu

| Joukkue 1 | Tulos | Joukkue 2 |
| --- | --- | --- |
| Helsingin IFK | 4–3 ja. | Oulun Luistinseura |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: Helsingin IFK
2.: Oulun Luistinseura
3.: Porvoon Akilles
4.: Mikkelin Kampparit
Suomenmestarit

HIFK:n joukkue: Veli Pohjolainen, Kalevi Hämäläinen, Jukka Suominen, Jukka Ketopelto, Antti Helpi, Jarmo Haavisto, Kari Kiviharju (pelaajavalmentaja), Markku Björn, Hannes Julkunen, Christer Johansson, Kauko Rautiainen, Christer Nordgren, Veikko Niemikorpi, Timo Fredriksson, Risto Allinen, Timo Rantala.
Kilinochchin piirikunta

Kilinochchin piirikunta (sinhaliksi කිලිනොච්චි දිස්ත්‍රික්කය, Kilinocci distrikkaya, tamiliksi கிளிநொச்சி மாவட்டம், Kiḷinocci māvaṭṭam) on yksi Sri Lankan 25 piirikunnasta. Se kuuluu Pohjoiseen provinssiin ja sijaitsee Sri Lankan pohjoiskärjessä, Jaffnan niemimaan eteläpuolella. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Jaffnan piirikuntaan ja etelästä Mannarin ja Mullaitivun piirikuntiin.
Kiljava

Kiljavan kasino vuodelta 1939.
Kiljava on Nurmijärven Rajamäen taajamaan kuuluva kylä Uudellamaalla. Se sijaitsee Rajamäen länsipuolella Sääksjärven lähteen rannalla. Kiljavalla asuu kyläyhdistyksen mukaan noin 340 asukasta. Suosittu Sääksin uimaranta sijaitsee Kiljavalla.
Kiljava tunnetaan erityisesti Kiljavan sairaalasta, joka on 1930-luvulla perustettu ja rakennettu parantola, joka muutettiin yleissairaalaksi 1970-luvulla. Sairaalatoiminta Kiljavalla päättyi kuitenkin vuonna 2002. Tämän jälkeen Attendo on tuottanut hoivapalveluja sairaalan tiloissa.
Kiljavalla toimii kansanopisto Kiljavan opisto. Lisäksi Kiljavalla sijaitsee jo vuonna 1939 perustettu, Hugo Harmian suunnittelema puurakenteinen kasino ja hotelli. Hanko–Hyvinkää-rata kulkee Kiljavan pohjoisosan kautta. Kiljavalla oli rautatieseisake, jonka toiminta päättyi vuonna 1983 ja joka purettiin 1990-luvulla.
Koripallo Euroopan kisoissa 2015

Euroopan kisojen 2015 koripallo pidettiin Bakussa Tofiq Bahramov Stadiumilla 22. - 26. kesäkuuta 2015. Miesten turnauksen voitti Venäjä, joka voitti loppuottelussa Espanjan. Naisten turnauksen voitti Venäjä, joka voitti loppuottelussa Ukrainan.
Krasner

Krasner on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lee Krasner (1908–1984), yhdysvaltalainen taidemaalari, abstrakti ekspressionisti
Louis Krasner (1903–1995), ukrainalais-yhdysvaltalainen viulisti
Milton R. Krasner (1901–1988), yhdysvaltalainen elokuvaaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.