stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johannes Lundson

| Johannes Lundson |
| --- | --- |

Eduskunnan puhemies
 1917–1918  
Edeltäjä:  Kullervo Manner
Seuraaja:  Lauri Ingman
Suomen valtiovarainministeri
 Vennolan I hallitus 15.8.1919–2.3.1920  
Edeltäjä:  August Ramsay
Seuraaja:  Jonathan Wartiovaara
Kansanedustaja
 1.11.1917–31.3.1919  
Ryhmä/puolue:  Nuorsuomalainen Puolue
Vaalipiiri:  Viipurin läänin läntinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. lokakuuta 1867 Leppävirta
Kuollut: 11. elokuuta 1939 (71 vuotta) Salo
Tiedot
Puolue:  Nuorsuomalainen Puolue (–1918) Kansallinen Edistyspuolue (1918–)
Otto Johannes Lundson (12. lokakuuta 1867 Leppävirta – 11. elokuuta 1939 Salo) oli suomalainen pankinjohtaja, kansanedustaja, eduskunnan puhemies ja ministeri.
Lundsonin vanhemmat olivat kruununvouti Otto Gabriel Lundson ja Augusta Zuleima Lang. Lundson kävi Kuopion lyseon ja pääsi ylioppilaaksi 1888. Hän suoritti yleisen oikeustutkinnon 1893 ja sai varatuomarin arvon 1896.
Lundson oli Lappeenrannan kaupungin pormestari 1900–1903 ja 1906–1907. Hänet erotettiin virasta 1903 hallinnollisin toimenpitein, mutta hän sai viran myöhemmin takaisin. Tänä väliaikana Lundson toimi asianajajana Lappeenrannassa 1903–1904 ja Pohjoismaiden Osakepankin Lappeenrannan konttorin esimiehenä 1904–1906. Vuosina 1907–1921 Lundson toimi Pohjoismaiden Osakepankin Viipurin konttorin esimiehenä. Hän oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen 1923–1924 ja Suomen Käsityöläis-Osakepankin pääjohtaja 1924–1937.
Lundson oli porvarissäädyssä Lappeenrannan edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä valittuna nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja 1917–1918 ja Edistyspuolueen kansanedustaja 1918–1919.
Lundson oli eduskunnan puhemies 1917 ja valtionvarainvaliokunnan sekä ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja 1918. Hän johti puhetta 6. joulukuuta 1917 pidetyssä eduskunnan täysistunnossa, jossa hyväksyttiin Suomen itsenäisyysjulistus. Lundson toimi valtiovarainministerinä Vennolan I hallituksessa 1919–1920. Kunnallispolitiikassa Lundson oli mukana Viipurin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Jäätyään eläkkeelle Lundson muutti Saloon, missä hän kuoli vuonna 1939. Suomen itsenäisyyden 70-vuotisjuhlavuonna 1987 Lundsonin syntymäkaupungin Leppävirran kunnantalon seinään kiinnitettiin Lundsonin muistolaatta. Hänen toinen puolisonsa oli oopperalaulaja Mally Burjam-Borga.
Aiheesta muualla

Johannes Lundson Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: August Ramsay | Suomen valtiovarainministeri 1919–1920 | Seuraaja: Jonathan Wartiovaara |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kullervo Manner | Eduskunnan puhemies 1917−1918 | Seuraaja: Lauri Ingman |
Skara Brae

| Skara Brae |
| --- | --- |

Sijainti
 Skara Brae
Koordinaatit:  59°02′55″N, 3°20′30″W
Valtio:   Iso-Britannia
Paikkakunta:  Orkneysaaret
Ajanjakso:  3180–2500 eaa.
Aiheesta muualla
   Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Skara Brae on myöhäiskivikautinen kylä Skotlannin Orkneysaarilla. Noin vuosina 3180–2500 eaa. asuttuna ollut kylä on tehty litteistä kivistä. Arvellaan, että kylä hylättiin ilmastonmuutoksen takia: kylmenevä ilmasto lopetti maanviljelyn. Kylä rakennettiin suureksi osaksi kivestä, koska saarilla oli niukasti puita. Niinpä se on parhaiten säilynyt neoliittinen kylä Euroopassa. Yhdessä muiden Orkneyn kivikautisten löytöjen kanssa se on Unescon maailmanperintökohde.
Rakennuksen jäänteitä.
Esiinkaivettuja Skara Braen rakennuksia.
Kivikautisia huonekaluja.
Kylän kartta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skara Brae Wikimedia Commonsissa
Skara Brae (Arkistoitu – Internet Archive) OrkneyJar-sivustolla
Holzminden

| Holzminden |
| --- | --- |
 Holzminden Weserjoen varrella.
 lippu:  vaakuna
 Holzminden
 Koordinaatit: 51°50′N, 9°27′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Ala-Saksi
Piirikunta:  Holzminden
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Holzminden on kaupunki eteläisessä Ala-Saksissa, Saksassa. Se on Holzmindenin piirikunnan pääkaupunki. Se sijaitsee Weserjoen varrella ja ihan  Nordrhein-Westfalenin osavaltion rajalla. Kaupungissa asui vuoden 2020 lopussa 19 790 asukasta.
Time (Pink Floydin kappale)

| ”Time” Pink Floyd |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: The Dark Side of the Moon
 Julkaistu: 1973 ja 1974 (single)
 Tuottaja(t): Pink Floyd
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 07.04
 Levy-yhtiö: Harvest (UK)   Capitol (US)
The Dark Side of the Moonin muut kappaleet
| ”On the Run” (3) | ”Time” (4) | ”The Great Gig in the Sky” (5) |
Time on brittiläisen progressiivisen rockin yhtyeen Pink Floydin vuoden 1973 menestysalbumin The Dark Side of the Moonin neljäs kappale. Kappale julkaistiin myös singlenä vuonna 1974.
"Time" on albumin ainut kappale, jossa kaikki yhtyeen jäsenet on merkitty osallisina kappaleen tekoon. Se tunnetaan varsinkin sen alun takia, jossa kellot ja erilaiset hälyttimet soivat samaan aikaan, tämä oli teknikon Alan Parsonsin äänen testaus, jota ei ollut alun perin tarkoitettu albumille. Kappale tunnetaan myös kitaristi David Gilmourin kitarasoolosta. Kappale kertoo ilmiöstä, jolloin aika tuntuu kuluvan sitä nopeammin mitä enemmän ikää karttuu, mikä usein johtaa jonkinlaiseen epätoivoon tajuttaessa aikaisempien mahdollisuuksien laiminlyönnit.
Tammikuussa 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Time” ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 84.
Breathe reprise

"Time"-kappaleen lopun jälkeen tulee osio, jota kutsutaan nimellä "Breathe reprise", sillä se on sidoksissa kappaleeseen "Breathe", joka on myös albumilla Dark Side of the Moon (albumin toinen kappale). Pink Floyd on esittänyt "Breathe" ja "Breathe reprisen" peräkkäin livealbumilla ja DVD:llä P*U*L*S*E, yhtye myös esitti nämä yhdessä Live 8 -tapahtumassa 2005.
Kokoonpano

David Gilmour – laulu, kitara
Richard Wright – laulu, koskettimet
Roger Waters – basso
Nick Mason – rummut ja lyömäsoittimet
+
Lesley Duncan, Doris Troy, Barry St. John, Liza Strike – taustalaulu
Kokoonpano > Breathe Reprise

David Gilmour – laulu, kitara
Richard Wright – koskettimet, taustalaulu
Roger Waters – basso, taustalaulu
Nick Mason – rummut ja lyömäsoittimet
Triviaa

"Timen" kellontikitystehoste on Watersin tekemä, jonka hän tekee bassollaan niin, että hän soittaa D- ja G-kieliä kellon tahdissa pitäen toista kättään kaikkien neljän kielen päällä saadakseen tämän tehosteen. Tämän voi nähdä muun muassa hänen omassa kiertuetallenteessaan Roger Waters Live – In the Flesh.
Alejandro Toledo

| Alejandro Toledo |
| --- | --- |

Perun 92. presidentti
 28. heinäkuuta 2001 – 28. heinäkuuta 2006  
Varapresidentti:  Raúl Diez Canseco (1.) David Waisman (2.)
Edeltäjä:  Valentín Paniagua
Seuraaja:  Alan García
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1945 (ikä 79) Cabana, Peru
Puoliso:  Eliane Karp
Tiedot
Puolue:  Perú Posible
Uskonto:  Katolisuus
Alejandro Celestino Toledo Manrique (s. 28. maaliskuuta 1946) on perulainen taloustieteilijä, joka toimi maansa presidenttinä 2001–2006. Hän oli tehtävässä ensimmäinen alkuperäiskansan edustaja.
Hänet valittiin presidentiksi vuonna 2001, kun hän voitti istuvan presidentin Alan Garcían. Toledo saavutti kansainvälistä kuuluisuutta johdettuaan oppositiota vuodet 1990–2000 hallinnutta Alberto Fujimoria vastaan.
Elämäkerta

Toledo on kotoisin 16-lapsisesta maanviljelijäperheestä Cabanasta, Pallascan maakunnasta Ancashin alueella. Hän varttui Chimbotessa Perun pohjoisrannikolla. 16-vuotiaana hän sai vuoden stipendin San Franciscon yliopistoon. Hän suoritti taloustieteen tutkinnon ja rahoitti opiskelunsa osittain jalkapallostipendillä sekä työskentelemällä huoltoasemalla. Tohtorintutkintonsa hän sai Stanfordin yliopistosta. Tämän jälkeen hän työskenteli taloustieteiden professorina Universidad del Pacíficossa Perussa. Hän on toiminut Yhdistyneiden kansakuntien, Maailmanpankin, ILO:n ja OECD:n konsulttina. Hän on toiminut tutkijana Harvardissa ja vierailevana professorina Wasedan yliopistossa Tokiossa. Toledon julkaisuihin kuuluu talouskasvua ja rakennemuutosta käsitteleviä tutkimuksia.
Toledo ryhtyi politiikkaan sitoutumattomana ehdokkaana vuoden 1995 presidentinvaaliin, jossa sai 3 % äänistä ja Fujimori valittiin uudelleen. Toledo perusti Perú Posible -puolueen 1999 ja julisti asettuvansa ehdolle vuoden 2000 vaaleihin. Huolimatta kolmannen kauden perustuslainvastaisuudesta Fujimori asettui jälleen ehdolle.
Toledosta tuli opposition johtohahmo ja hän sai useimpien muiden ehdokkaiden tuen. Fujimori voitti kuitenkin Toledon, vaikka vaalia arvosteltiin vilpilliseksi. Toledo kieltäytyi osallistumasta toiselle kierrokselle ja vaati vaalin mitätöimistä. Tämän jälkeen hän ilmoitti vetäytyvänsä vaalista, mutta se järjestettiin silti, ja Toledo sai 17 % äänistä. Protestit Fujimorin valintaa vastaan kukistettiin kyynelkaasulla.
Elämäkerta > Ongelmat

Marraskuussa 2000 syytökset vilpistä ja korruptiosta saivat Fujimorin myöntymään uusiin vaaleihin 2001. Kun Fujimori oli Bruneissa APECin kokouksessa, hänen puolueensa menetti vallan kongressissa. Fujimori matkusti Japaniin ja jätti eronpyyntönsä faksilla. Kongressin puhemiehestä Valentín Paniaguasta tuli virkaatekevä presidentti. Jo suunnitellut vaalit järjestettiin 29. toukokuuta 2001. Toledo voitti entisen presidentin Alan Garcían niukasti (52,5 % vs. 47,5 %). Hän vannoi virkavalansa 28. heinäkuuta 2001.
Toledon astuessa virkaansa maata riivasivat levottomuudet ja köyhyys. Yli puolet väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella huolimatta maan kansainvälisesti varsin menestyksekkäästä 4 % vuotuisesta talouskasvusta. Toledo lupasi kampanjassaan katkaista siteet Perun menneisyyteen, jolla hän tarkoitti Fujimorin korruptiota ja virkanimityksiä.
Myös Toledoa ympäröivät skandaalit ja polemiikki. Hänen 18 000 Yhdysvaltain dollarin vuosipalkkansa aiheutti närää maassa, jossa opettaja ansaitsee 100–200 dollaria kuussa. Vuonna 2002 Toledo joutui myös tunnustamaan 13-vuotiaan aviottoman tyttären Zarain, jonka olemassaolon hän ensin yritti kieltää. Heinäkuussa 2004 hän kutsui tilintarkastajat tarkastamaan pankkitilinsä korruptiosyytösten vuoksi.
Maaliskuussa 2005 nousi metakka, kun paljastui, että Perú Posible oli väärentänyt hänen siunauksellaan tuhansia kannattajakortteja päästäkseen mukaan vuoden 2000 vaaleihin. Poliisin mukaan 78 % allekirjoituksista oli väärennetty.
Vuoden 2005 elokuussa Toledo nimitti kiistellyn Fernando Oliveran ulkoministeriksi. Se johti kolmen ministerin, mukaan lukien pääministeri Carlos Ferreron, eroon. Lain mukaan pääministerin ero johtaa koko hallituksen eronpyyntöön. Näin ollen Olivera pakotettiin eroon ja hänen viisipäiväinen ministerinuransa (11.–16. elokuuta 2005) jäi Perun historian lyhimmäksi.
Kun Toledo vannoi virkavalansa, hänelle antoi tukensa 59 % kansasta. Maaliskuussa 2005 hänen suosionsa oli 8 %, matalampi kuin yhdelläkään muulla Etelä-Amerikan presidentillä. Heinäkuussa hänen suosionsa oli noussut 13,5 %:sta 18 % hallituksen laajojen työllistämishankkeiden ja talouskasvun seurauksena. Elokuussa 2005 hänen kannatuksensa oli jälleen vain 7 %.
Yhdeksi suurimmista Toledon saavutuksista voi tulla vapaakauppasopimus Yhdysvaltain kanssa, joka poistaa kaupparajoitukset maiden väliltä. Sen vahvistamisen oli tarkoitus tapahtua Yhdysvaltain ja Perun kongresseissa vuoden 2006 aikana. Etelä-Amerikassa Toledo on kannattanut valtatieyhteyksien kehittämistä Brasiliasta ja Boliviasta Perun Tyynenmeren satamiin, mikä auttaisi maan eteläosan kehitystä. Hän on tukenut myös Etelä-Amerikan CSN-kauppaliiton (Comunidad Sudamericana de Naciones) luomista.
Elämäkerta > Presidenttikauden jälkeen

Kautensa jälkeen Toledo on asunut Yhdysvalloissa. Häntä vastaan nostettiin syyte joulukuussa 2006 vuoden 2000 vaalien kannattajakorttien väärentämisestä. Toledo pidätettiin Limassa vuonna 2023 ja häntä vastaan nostettiin syytteet lahjusten otosta laajassa brasilialaiseen rakennusyhtiö Odebrechtiin eli nykyiseen Novonoriin liittyneessä korruptioskandaalissa. Lokakuussa 2024 Toledo  sai 20 vuoden ja kuuden kuukauden vankeustuomion 35 miljoonan dollarin lahjusten vastaanottamisesta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Perun presidentit
San Martín
Luna Pizarro
La Mar
Bernardo de Tagle
Riva Agüero
Sucre
Bernardo de Tagle
Bolívar
Santa Cruz
Salazar y Baquíjano
La Mar
Gutiérrez de la Fuente
Gamarra
Luna Pizarro
Orbegoso
Bermúdez
Salaverry
Santa Cruz
Gamarra
Menéndez
Torrico
Vidal
Figuerola
Vivanco
Nieto
Castilla
Elías
Menéndez
Figuerola
Menéndez
Castilla
Echenique
Castilla
San Román
Castilla
Diez Canseco
Pezet
Diez Canseco
Prado
Diez Canseco
Balta
Gutiérrez
Diez Canseco
Zevallos
Pardo
Prado
Piérola
García Calderón
Montero
Iglesias
Arenas
Cáceres
Morales Bermúdez
Borgoño
Cáceres
Piérola
Romaña
Candamo
S. Calderón
Pardo y Barreda
Leguía
Ponce
Sánchez Cerro
Elías Arias
Jiménez
Samanez Ocampo
Sánchez Cerro
Benavides
Prado Ugarteche
Bustamante y Rivero
Odría
Noriega
Odría
Prado Ugarteche
Pérez Godoy
Lindley
Belaúnde
Velasco
Morales Bermúdez
Belaúnde
García
Fujimori
Paniagua
Toledo
García
Humala
Kuczynski
Vizcarra
Merino
Sagasti
Castillo
Boluarte
Savikon lentokenttä

Savikon lentokenttä on Nurmijärvellä 5,5 kilometriä Nurmijärven keskustasta koilliseen sijaitseva yksityinen lentopaikka (ICAO: EFNS). Kentän käyttöön vaaditaan kentän omistajan lupa. sillä kentän ympäristölupa rajoittaa päivittäisiä ja vuosittaista operaatiomääriä. Kenttä sai käyttöluvan syksyllä 2003. Kenttä on Nurmijärven Ilmailijoiden ylläpitämä.
Savikon lentokentän nurmipäällysteisen kiitoradan pituus on 440 metriä ja leveys 23 metriä. Kenttä sijaitsee keskellä peltoa, joten reunaesteitä ei ole. Kentällä on lentokonesuoja, kuivakäymälä ja lennonvalmistelurakennus. Polttoainepistettä ei ole.
Lokakuussa 2020 kentälle laskeutumassa ollut kaksitasoinen pienkone pyörähti katolleen. Kukaan ei loukkaantunut onnettomuudessa.
Aircalin

| Aircalin |
| --- | --- |

 IATA: SB  –  ICAO: ACI 
Kutsukoodi:  AIRCALIN
Perustettu:  1983
Laivaston koko:  4
Kohteiden määrä:  12
Tunnuslause:  Le voyage aux couleurs du pacifique
Solmukohdat:  La Tontoutan kansainvälinen lentoasema
Kotipaikka:  Nouméa
Kanta-asiakasohjelma:  Flying Blue
Avainhenkilö(t):  Didier Tappero (toimitusjohtaja)
Yhtiön sivut:  aircalin.com
Aircalin (Air Calédonie International; IATA: SB, ICAO: ACI) on uusikaledonialainen lentoyhtiö. Se lentää 12 kohteeseen Tyynellämerellä solmukohtanaan Nouméan La Tontoutan kansainvälinen lentoasema. Yhtiö aloitti toimintansa vuonna 1983, jolloin se alkoi lentää Boeing 747 -koneella Melbournesta Nouméaan yhteistyössä Qantasin kanssa.
Kohteet

Huhtikuussa 2017 Aircalin lensi reittilentoja seuraaviin kohteisiin:
| --- | --- |
  Australia Brisbane  Melbourne  Sydney   Fidži Nadi   Japani Osaka  Tokio   Ranskan Polynesia Papeete :   Uusi-Kaledonia Nouméa (solmukohta)   Uusi-Seelanti Auckland   Vanuatu Port Vila   Wallis ja Futuna Futuna  Wallis
Laivasto

Laivaston keski-ikä lokakuussa 2024 on 3,8 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus A320neo | 2 | — |  |
| Airbus A330-900 | 2 | — |  |
| Yhteensä | 4 | 0 |  |
Yhteistyökumppanit

Aircalin lentää code share -lentoja Air Francen, Air Tahiti Nuin, Qantasin ja Air New Zealandin kanssa.
Aiheesta muualla

Aircalinin kotisivut (englanniksi, ranskaksi, japaniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aircalin Wikimedia Commonsissa
Aircalinin Airbus A330-900 lähdössä Stanstedin lentoasemalta.
Janusz Olejniczak

Janusz Olejniczak
Janusz Olejniczak (2. lokakuuta 1952 Wrocław – 20. lokakuuta 2024) oli puolalainen pianisti, joka työskenteli ajoittain myös näyttelijänä.
Olejniczak aloitti pianotunneilla käymisen Łódźissa ja jatkoi opintojaan Varsovassa Luiza Walewskan, Ryszard Bakstin, Zbigniew Drzewieckin, Barbara Hesse-Bukowskan sekä Wiktor Mierżanowin johdolla. Lisäksi hän suoritti vuosina 1971–1973 opintoja Pariisissa Constantine Schmaelingin ja Witold Małcużyńskin johdolla. Vuonna 1970 Olejniczak palkittiin kansainvälisessä Chopin-pianokilpailussa Varsovassa. Hän istui sittemmin itse tuomariston jäsenenä Chopin-kilpailussa, teki opetustyötä Puolassa ja piti mestarikursseja eri puolilla maailmaa.
Olejniczak loi kansainvälistä uraa eri maanosissa. Hän esiintyi sellaisten kapellimestarien kuin Witold Rowickin, Jerzy Maksymiukin, Frans Brüggenin, Philippe Herreweghen, Charles Dutoit'n, Jacek Kaspszyk, Wojciech Michniewskin, Kazimierz Kordin, Grzegorz Nowakin, Marek Pijarowskin, Andrzej Markowskin ja Marek Mośin johdolla. Olejniczak esitti yhtenä ensimmäisistä pianisteista Frédéric Chopinin musiikkia historiallisilla soittimilla. Vuonna 1997 hän kantaesitti Gia Qantšelin teoksen Valse Boston pianolle ja orkesterille.
Olejniczak teki levytyksiä monille levymerkeille. Hänen levyttämäänsä ohjelmistoon kuului musiikkia Jean-Philippe Rameaulta, Wolfgang Amadeus Mozartilta, Franz Lisztiltä, Chopinilta, Franz Schubertilta, Sergei Prokofjevilta, Wojciech Kilarilta ja Mikołaj Góreckilta. Olejniczak esiintyi Andrzej Żuławskin Chopin-aiheisessa La Note bleue -elokuvassa nimiroolissa ja soitti Ignacy Jan Paderewskia Łukasz Barczykin elokuvassa Hiszpanka. Hän soitti myös Roman Polanskin elokuvassa Pianisti ja Jerzy Antczakin elokuvassa Chopin. Pragnienie miłości. Olejniczak sai monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten useita Fryderyk-palkintoja, Polonia Restituta -ritarikunnan upseerin ristin (2000) ja Gloria Artis -mitalin (2005).
Rafael Eleuterio Rey

Rafael Eleuterio Rey (18. huhtikuuta 1933 Maipú – 20. elokuuta 2024) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Mendozan hiippakuntaan 20. joulukuuta 1958 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Hiltan titulaariipiispaksi 30. huhtikuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Cándido Genaro Rubiolo, jota avustivat Carlos González Cruchaga ja León Kruk.
Rey sai 18. joulukuuta 1991 nimityksen Zárate-Campanan piispaksi, joksi hänet asetettiin 21. maaliskuuta 1992 ja jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 3. helmikuuta 2006.
Lingen

| Lingen |
| --- | --- |
 Lingenin tori ja raatihuone.
 lippu:  vaakuna
 Lingen
 Koordinaatit: 52°31′N, 7°19′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Ala-Saksi
Piirikunta:  Emsland
Hallinto:  
 – Pormestari:  Heiner Pott (CDU)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  176,13 km²
Korkeus:  24 m m
Väkiluku:  51 832 (31,12,2012)
 – Väestötiheys:  321 as./km²
 
 www.lingen.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lingen on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa, luoteisessa Saksassa. Se sijaitsee Ems-joen varrella ja lähellä Alankomaiden rajaa. Kaupunkia rajaavat pohjoisessa Geeste ja Bawinkel, idässä Langen, Thuine ja Messingen; etelässä Lünne ja Emsbüren sekä lännessä Wietmarschen. Kaupunki on jaettu 12 kaupunginosaan (saks. Stadtteile).
Vuoden 2012 lopussa Lingenissä oli 51 832 asukasta.
Varhaisin tunnettu kirjallinen maininta Lingenistä on peräisin vuodelta 975. Sille myönnettiin kaupunginoikeudet 1300-luvulla. Lingenin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa tori (saks. Marktplatz), jonka laidalla sijaitsee 1500-luvulta peräisin oleva raatihuone. Kaupungin edustavimpiin kirkkorakennuksiin lukeutuu evankelis-luterilainen Kreuzkirche, joka on peräisin 1700-luvulta.
Lingenissä järjestetään joka vuosi isot kouluratsastuskilpailut.
Aiheesta muualla

Lingenin viralliset Internet-sivut
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Talousseura

Suomen Talousseuran talo Turussa.
Suomen Talousseura (ruots. Finska Hushållningssällskapet r.f.) on vuonna 1797 perustettu suomalainen yhdistys, jonka tavoitteena on maaseudun kehittäminen. Suomen Talousseuran päätoiminta-alue on Turunmaan saaristo. Se on osa valtakunnallista ProAgria neuvontajärjestöjen verkostoa, joka on valtakunnallinen maatalousneuvonnan yhteistyöorganisaatio.
Historia > Perustaminen

Seura perustettiin Turussa 1. marraskuuta 1797, ja se oli alkuperäiseltä nimeltään Kuninkaallinen Suomalainen Huoneenhallituksen Seura ja sen kotipaikka oli Turku. Autonomian aikana seuran virallinen nimi oli Keisarillinen Suomen Talousseura, ja sen kotipaikkana säilyi Turku, kuten itsenäistymisen jälkeenkin. Perustajajäseniä olivat Turun Akatemian henkilökuntaan, papistoon, upseeristoon, kauppiaisiin, tehtailijoihin ja hallinnon sekä oikeuslaitoksen virkamiehiin kuuluvia henkilöitä. Heidän joukossaan oli myös kaksi talonpoikaa. Seuran perustajajäsen, Turun piispa Jakob Gadolin toimi seuran ensimmäisenä puheenjohtajana.
Historia > Toiminnan tavoitteet

Talousseuran tarkoituksena oli heti sen perustamisesta lähtien: "levittää hyödyllisiä tietoja taloudesta ja varsinkin elähyttää rahvasta suurempaan toimeen ja ahkeruuteen", mikä tarkoitti maanviljelyn ja käsiteollisuuden edistämistä. Talousseura korosti erityisesti perunan viljelyn tärkeyttä. Alkuaikojen toiminta keskittyi kuitenkin voimakkaasti Varsinais-Suomeen, vaikka seuran toiminta-alueena olikin koko Suomen alue. Tämän tähden seuran toiminta oli voimakkaasti alueellista ja kohdistui Ruotsin valtakunnan Suomen puoleiseen alueeseen.
Historia > Ruotsin vallan aika

Seura asetti asiamiehiään koko maahan eri paikkakunnille. Asiamiehet olivat yleensä pappeja, jotka toimittivat seuralle tietoja pitäjänsä oloista ja tarpeista. Samalla he levittivät rahvaan keskuuteen tietoja uusista viljelytavoista ja -kasveista.
Toiminnassaan seura keskittyi monille aloille, jotta Suomen alueen maakunnat olisivat vaurastuneet niin henkisesti kuin taloudellisestikin. Seura julkaisi runsaasti opas- ja ohjekirjasia, osan jopa suomeksi. Perunan- ja heinänsiemenen viljelys olivat keskeisiä kehityskohteita seuran toiminnassa.
Seura keskittyi aluksi myös isorokon vastustamiseen, palkintojen jakamiseen, joilla se kehotti rahvasta ahkeruuteen ja uutteruuteen, uskollisten palvelijain palkitsemiseen, kotiteollisuuden edistämiseen ja lausuntojen antamiseen valtakunnan hallitukselle.
Seuran aloitteesta perustettiin vuonna 1806 Suomen alueen ensimmäinen pankki, Turun diskonttauslaitos.
Historia > Autonomian aika

Suomen Talousseuran merkitys kasvoi autonomian ajan alussa, sillä suurin osa hallituksena toimivan hallituskonseljin jäsenistä oli myös seuran jäseniä. Hallitus käytti hyväkseen seuran asiantuntemusta, tilasi siltä selvityksiä ja myönsi niitä varten määrärahoja. Seuran käytännön toiminnasta vastasi Carl Christian Böcker, joka toimi seuran sihteerinä vuosina 1813–1833. Seuran tavoitteita olivat muun muassa perunan-, hampun- ja pellavanviljelyn sekä lampaankasvatuksen kehittäminen ja lisääminen sekä maataloustuotteiden jalostuksen kehittäminen. Se toteutti myös laajan isorokkorokotuskampanjan.
Böckerin aikana seuralle kehitettiin kirjeenvaihtajaverkosto. Seura julkaisi runsaasti taloudellisia ja käytännöllisiä kysymyksiä käsitteleviä kirjasia, kirjoituksia ja kiertokirjeitä. Böcker ryhtyi myös keräämään laajaa Suomea koskevaa tilastoaineistoa. Tähän työhön saatiin valtion avustusta. Työ eteni hitaasti, eikä Böcker saanut toimitetuksi keräämäänsä arvokasta aineistoa julkaisukuntoon.
Seuran tiivis yhteys hallitukseen katkesi, kun senaatti siirtyi Helsinkiin vuonna 1819. Seuran toiminta aktivoitui vasta 1830-luvulla, kun Lars Gabriel von Haartmanin aloitteesta ryhdyttiin valmistelemaan maatalousoppilaitoksen perustamista. Suomen Talousseura perusti opiston Mustialaan valtionavun turvin vuonna 1840.