stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
It Is the Business of the Future to Be Dangerous
Muusikot

Dave Brock: kitara, kosketinsoittimet, laulu
Alan Davey: basso, laulu
Richard Chadwick: rummut, laulu
Julkaisuhistoria

lokakuu 1993: Essential Records, ESDLP196, UK tupla-LP
lokakuu 1993: Essential Records, ESSCD196, UK CD
lokakuu 1993: Essential Records, ESSMC196, UK kasetti
kesäkuu 1994: Griffin Music, GCDHA 161-1, USA
heinäkuu 1999: Essential Records, ESMCD 740, UK CD digipak-kansilla
tammikuu 2012: Atomhenge Records, ATOMCD21032, UK 2CD
Lovi

Lovi on suomalaisessa mytologiassa yliluonnollinen olotila tai paikka. Lovi oli ilmeisesti veden- tai maanalainen Tuonela tai aukko vainajalan ja todellisuuden välillä.  Lovi saattoi sijaita järven alla, esimerkiksi järven pohjassa olevan kuopan takana olevassa toisessa järvessä, kuten saamelaisten Saivo-vainajala. Lovi tunnetaan varsinkin loveenlankeamisesta sekä lovesta nostosta kertovasta perinnetiedosta.
On myös arveltu, että lovi voisi tarkoittaa emätintä. Emätin on koettu reitiksi todellisuuden ja tuonpuoleisen välillä, sillä sitä kautta synnytään. Emättimeen kuvitelluista väkevistä taikavoimista kertoo myös harakointi.
Ehkä vainajan sielun on ajateltu menevän vaginan kautta takaisin, ja ehkä myös tietäjä on voinut käyttää tätä reittiä käydessään vainajien maassa. Useat muinaiset hautaustavat viittaavat siihen, että vainajat on pyritty palauttamaan kohtuun ainakin vertauskuvallisessa mielessä. Hautakammio on saattanut muistuttaa ihmisen sisäpuolta, hautaan on voitu laittaa punamultaa kuvastamaan verta, ja joissakin perinteissä vainajat on haudattu sikiöasentoon. Vainajan ruumiille on usein tehty vertauskuvallisesti siten, kuin hänen sielulleen toivotaan käyvän.
Loveen lankeaminen

Loveen lankeaminen tarkoittaa suomalaisessa kansanperinteessä matkaa vainajalaan, mahdollisesti tietäjän eli šamaanin vaipumista transsitilaan. Joskus loveenlankeaminen voi tarkoittaa muidenkin kansojen harjoittamaa transsia. Kulttuurintutkijat ja antropologit ovat perinteisesti nimittäneet myös saamelaisten transsimatkaa loveenlankeamiseksi, vaikka saamelaisilla on toimituksesta oma terminsä. Myös Raamatun suomennoksessa mainitaan "loveen lankeemus". Lovessa käydään yleensä kysymässä tietoja esivanhemmilta.
Puhekielessä loveenlankeamiselle on muodostunut myös rakastumista tarkoittava merkitys johdannaisena englannin kielen sanasta "Love".
Lovesta nosto

Oman suvun vainajien sieluja on saatettu muun muassa loitsimalla nostaa lovesta ihmisten ilmoille esimerkiksi luonnoiksi eli suojelushaltijoiksi.
Lovi populaarikulttuurissa

Lovi on suomalainen jännityssarja, jonka Yle julkaisi vuonna 2021. Sarja sisältää viittauksia kansantaruston lovi-käsitteeseen. Lovi kertoo 17-vuotiaasta Sofiasta, jonka sisko Wilma on hukkunut epäselvissä olosuhteissa. Vanhempiensa vastustelusta huolimatta Sofia alkaa selvittää asiaa vakuututtuaan, ettei kuolema ole ollut tapaturmainen. Tapahtumat sijoittuvat fiktiiviselle Lovi-nimiselle paikkakunnalle Pohjois-Karjalassa. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Aino Putaala ja Kirsti Riekkola, ja sen ovat ohjanneet Miia Tervo ja Markus Lehmusruusu. Sen pääosissa nähdään Veera Pyykkö, Olympiada Hartikainen ja Elli Arstila.
Luettelo Beninin lentoyhtiöistä

Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, jotka operoivat tai ovat operoineet Beninissä.
Nykyiset lentoyhtiöt

| Lentoyhtiö | IATA | ICAO | Kutsutunnus | Aloitti toiminnan  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Benin Air Cargo | - | BEN | - |  ? |
| Benin Air Express | - | BEX | - |  ? |
| COTAIR | - | - | - | 2008 |
| Trans Air Benin | N4 | TNB | TRANS-BENIN | 2000 |
| Westair Bénin | WH | - | - |  ? |
Entiset lentoyhtiöt

| Lentoyhtiö | IATA | ICAO | Kutsutunnus | Aloitti toiminnan | Lopetti toiminnan  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aero Benin | EM | AEB | AEROBEN | 2002 |  ? |
| Afric'Air Charter | 7A | AFF | BENIN CHARTERS | 2002 | 2004 |
| Air Afrique | RK | RKA | AIR AFRIC | 1961 | 2002 |
| Afrique Airlines | X5 | FBN | AFRIQUE BENIN | 2003 | 2006 |
| Benin Golf Air | A8 | BGL | BENIN GOLF | 2002 |  ? |
| Royal Air | - | RYL | - |  ? |  ? |
| West African Airlines | WZ | WSF | - | 2003 | 2004 |
| Zircon Airways Benin | Z4 | BZW | ZIRCON | 2001 | 2002 |
Benin Golf Airin Douglas DC-9-32
Käännös suomeksi
Jakov Zak

Jakov Zak
Jakov Zak (20. marraskuuta 1913 Odessa – 27. kesäkuuta 1976 Moskova) oli neuvostoliittolainen pianisti.
Zak aloitti pianonsoiton opintonsa Odessan konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1932. Hän piti 15-vuotiaana ensimmäisen julkisen resitaalinsa, jonka ohjelma koostui Ludwig van Beethovenin, Franz Lisztin, Frédéric Chopinin ja Claude Debussyn teoksista. Vuonna 1932 Zak pääsi täydentämään opintojaan Moskovan konservatorioon, josta valmistui vuonna 1935. Hänen opettajansa oli Heinrich Neuhaus, jonka ollessa sairaana lukuvuodella 1933–1934 hän kuitenkin osallistui usein Konstantin Igumnovin opetukseen.
Zak sai vuonna 1937 kolmannessa kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa ensipalkinnon sekä palkinnon parhaasta masurkkaesityksestä. Zak esiintyi toisen maailmansodan jälkeen lukuisissa Euroopan maissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Brasiliassa. Hän toimi useiden vuosien ajan pianoduossa Emil Gilelsin kanssa. Useat hänen aikansa säveltäjät, kuten Jevgeni Golubev, Juri Levitin ja Dmitri Kabalevski valitsivat hänet teostensa kantaesittäjäksi. Zakin äänittämään ohjelmistoon kuuluu teoksia Chopinilta, Lisztiltä, Sergei Prokofjevilta, Sergei Rahmaninovilta, Maurice Ravelilta, Richard Straussilta ja Dmitri Šostakovitšilta.
Zak opetti Moskovan konservatoriossa vuodesta 1935 Heinrich Neuhausin avustajana ja vuodesta 1947 pianonsoiton professorina. Vuodesta 1965 hän oli myös konservatorion pianonsoiton laitoksen johtaja. Hän istui tuomariston jäsenenä kansainvälisissä Frédéric Chopin -pianokilpailuissa vuosina 1955 ja 1960. Zakin johdolla opiskelivat muiden muassa Jevgeni Mogilevski, Valeri Afanasjev, Nikolai Petrov ja Lubov Timofejeva.
Jakovala

Jakovala oli kylä Jääsken pitäjässä, Jääskjärven rannalla. Kylä ei ollut varsin suuri, esimerkiksi vuosien 1870-1879 rippikirjassa kylässä oli 3 maakirjataloa. Kylä oli oikeastaan kaksiosainen: sen alueet sijaitsivat Jääskjärven molemmin puolin. Osa kylästä sijaitsi järven länsirannalla, noin neljän kilometrin päässä Jääsken kirkonkylästä. Kylän toinen osa sijaitsi Jääskjärven vastakkaisella rannalla, koilliseen ensiksi mainitusta osasta. Kylänosia erottivat Jääskjärven vesialueet sekä järven keskivaiheilla sijaitseva, etelästä työntyvä leveä Koirinniemi, josta osa kuuluu mm. Rikkolan kylään.
Jääski
| --- | --- |
Kylät:  Ahola • Ahtiala • Ahvola • Eevala • Einola • Haikola • Hallikkala • Hirsilampi • Hyppölä • Hämälälä • Ihalempiälä • Jakola • Jakovala • Järvenkylä • Kamajauhola • Kaplahala • Kasila • Kemppilä • Kiljolanmaa • Kirkonkylä • Kiurula • Kokkola • Kostiala • Kuurmanpohja • Kyyrölä • Kärenniemi • Kärkkäälä • Kärättilä • Laitila • Laukkala • Littula • Lokkarila • Lottola • Meltola • Myllölä • Niemi • Näträmälä • Oravala • Pajarila • Patjaala • Pelkola • Penttilä • Pieppola • Puujalka • Päähkälä • Ranssila • Riikola • Rikkola • Rossila • Rouhiala • Räikkölä • Seppälä • Soperonmaa • Suikkala • Sunila • Teppanala • Tollola • Velkula • Vetelälä • Virola • Virolansalo
Muut:  Enso
Louis Nicollin

Nicollin (1978)
Louis Nicollin (29. kesäkuuta 1943 Valence – 29. kesäkuuta 2017 Nîmes) oli ranskalainen liikemies ja jätteiden keräämiseen erikoistuneen Nicollin Companyn johtaja. Hän toimi myös ranskalaisen jalkapalloseura Montpellier HSC:n puheenjohtajana vuodesta 1974.
Elämä

Valencessa syntynyt Nicollin siirtyi perheyritys Nicollin Companyn johtoon vuonna 1977. Nykyisin yrityksellä on toimintaa Ranskassa, Belgiassa ja Marokossa. Kolme vuotta aikaisemmin (1974) temperamenttinen Nicollin oli siirtynyt Montpellier Paillade Sport Clubin puheenjohtajaksi. Seura pelasi tuolloin division d’honneurissa. Nykyisin Montpellier HSC:ksi muuttunut seura pelaa Ranskan ylimmällä sarjatasolla, Ligue 1:ssä. Jalkapallon lisäksi Nicollin panosti muihinkin urheilulajeihin, kuten rugbyyn. Louis Nicollin oli Ranskan 354:nneksi rikkain henkilö.
Yksityiselämä

Suuri jalkapallofani Nicollin omisti yhden maailman suurimmista jalkapallopaitakokoelmista. Kokoelmaan kuuluu noin 4 500 paitaa, joista jotkut ovat kuuluneet jalkapallolegendoille. Nicollin oli naimisissa Coletten kanssa ja hänellä oli kaksi poikaa, Oliver ja Laurent. Nuorempi poika Laurent kuuluu myös Montpellier HSC:n johtoportaaseen. Pojista molemmat työskentelevät Nicollin Companylla.
Nicollin ihmisenä

Louis Nicollin tunnettiin värikkäänä persoonana. Hänellä oli räjähtävä temperamentti. Vuonna 2009 Nicollin sai rangaistuksen haukuttuaan AJ Auxerren kapteenia Benoit Pedrettiä homoksi hävityn ottelun jälkeen. Ennen kautta 2011–12 Nicollin sanoi ottavansa oranssin irokeesikampauksen, mikäli Montpellier voittaa liigan. Montpellier voitti kauden jälkeen liigan sensaatiomaisesti ennen PSG:tä, joten Nicollin otti uuden hiustyylin. Joukkueen selvittyä Mestareiden liigaan Nicollin lupasi eroavansa nykyisestä työstään ja ryhtyvänsä munkiksi luostariin, mikäli Montpellier voittaisi Mestareiden liigan. Näin ei kuitenkaan käynyt, ja Louis Nicollin jatkoi Nicollin Companyn johdossa ja Montpellier HSC:n puheenjohtajana.
Käännös suomeksi
Lost Patrol

| Lost Patrol |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Shadow Development
Julkaisija:  Ocean Software
Suunnittelija:  Ian G. Harling
Taiteilija:  Ian G. Harling
Ohjelmoija:  Simon Cooke
Julkaistu:  1990
Lajityyppi:  toimintaroolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  DOS, Amiga ja Atari ST
Jakelumuoto:  Levyke
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Lost Patrol on Shadow Developmentin kehittämä ja Ocean Softwaren julkaisema toimintaroolipeli. Peli on julkaistu vuonna 1990 Amigalle, Atari ST:lle ja DOS:lle.
Peli sijoittuu Vietnamin sotaan vuoteen 1966. Pelissä ohjataan helikopterin pakkolaskusta selvinnyttä sotilasryhmää tavoitteena selviytyä vihollisjoukkojen keskeltä.
Kehitys

Kehitystiimi koostui kahdesta henkilöstä: Simon Cooke (ohjelmointi) ja Ian G. Harling (grafiikka). Pelin grafiikka on tehty Deluxe Paint II -ohjelmalla Amigalla. Julkaisija Ocean Software halusi pelistä toimintapainotteisen kun taas kehittäjät halusivat päinvastaista. Oceanin vaatimuksesta pelistä tehtiin myös DOS-versio, jonka teki eri ryhmä kysymättä tietoja kehittäjiltä. Pelistä myös jäi pois sisältöä.
Pelissä on myös digitoitua grafiikkaa. Vuonna 1988 Harling aloitti grafiikan tekemisen ja lähetti viisi näytettä karkean suunnitelman kanssa seitsemälle yhtiölle, mutta sai hylkääviä vastauksia. Harling otti yhteyttä Blitz-yhtiöön, jonka Paul Giffard esitteli peliä Ocean Softwaren Gary Braceylle. Blitz lopetti toimintansa pian sen jälkeen, mutta Bracey jatkoi yhteyttä Harlingin kanssa. Harling työskenteli Cooken kanssa, joka lisäsi toiminnallisuuden. Harling piirsi vapaalla kädellä Deluxe Paintissa, mutta lisäsi digitoituja still-kuvia.
Harling teki kuvat 32 värillä Amigalla, josta karsittiin värejä Atari ST -versiota varten.
Vastaanotto

CU Amiga -lehti antoi pelille arvosanaksi 83% arvostelussaan.
Zero-lehti antoi pelille arvosanaksi 89% arvostelussaan.
Aiheesta muualla

Lost Patrol MobyGamesissa (englanniksi)
James Beckford

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  James Beckford |  James Beckford |  James Beckford |  |
Maa:   Jamaika
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | pituushyppy |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1995 | pituushyppy |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2003 | pituushyppy |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 2004 | pituushyppy |  |
James Beckford (s. 9. tammikuuta 1975 Saint Mary, Jamaika) on jamaikalainen pituushyppääjä.
Beckfordin saavutuksiin kuuluu neljä arvokisojen hopeamitalia: MM-kisoista 1995, olympialaisista 1996, MM-kisoista 2003 sekä halli-MM-kisoista 2004.
Beckfordilla on ulkoratojen Jamaikan ennätys kolmiloikassa (17,92) ja sisäratojen Jamaikan ennätys pituushypyssä (840).
Henkilökohtaiset ennätykset

Pituushyppy: 862 (1997)
Kolmiloikka: 17,92 (1995)
Pituushyppy: 840 (1996)
Kolmiloikka: 16,99 (1995)
James Beauchamp Clark

James Beauchamp Clark
James Beauchamp ”Champ” Clark (7. maaliskuuta 1850 Lawrenceburg, Kentucky – 2. maaliskuuta 1921 Washington, D.C.) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja lakimies. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemiehenä vuosina 1911–1919.
Clark valittiin vuonna 1893 Missourin osavaltiosta demokraattipuolueen ehdokkaana edustajainhuoneeseen. Vuoden 1894 vaaleissa hän ei tullut valituksi mutta tuli valituksi jälleen kaksi vuotta myöhemmin. Hänestä tuli vähemmistöjohtaja 1908 ja edustajainhuoneen puhemies 1911. Clark pyrki 1912 demokraattipuolueen presidenttiehdokkaaksi mutta hävisi Woodrow Wilsonille[lähde? ]. Clark jäi valitsematta edustajainhuoneeseen jälleen vuoden 1920 vaaleissa. Hän kuitenkin kuoli 2. maaliskuuta 1921 juuri ennen viimeisen edustajakautensa päättymistä.
Clarkin poika Joel Bennett Clark oli senaattorina vuosina 1932–1945[lähde? ].
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Beauchamp Clark Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Joseph Gurney Cannon | Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies 1911–1919 | Seuraaja: Frederick H. Gillett |
Jaguar R1

| Jaguar R1 |
| --- | --- |

Talli:   Jaguar
Suunnittelija(t):   Gary Anderson
Kuljettajat:  7.  Eddie Irvine  7.  Luciano Burti  8.  Johnny Herbert
Teknisiä tietoja
Renkaat:  B Bridgestone
Polttoaine:  Texaco
Runko:  hiilikuitumonokokki
Moottori:  vapaasti hengittävä Ford Cosworth CR2 V10
Voimansiirto:  Jaguar 6-vaihteinen puoliautomaattinen pituusuuntainen vaihdelaatikko
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Australian GP 2000
Kilpailuja:  17
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  0
MM-pisteitä:  4
Jaguar R1 oli John Russelin suunnittelema auto, jota Jaguar talli käytti kaudella 2000. Autoa ajoivat Eddie Irvine ja Johnny Herbert sekä yhden kilpailun ajan Luciano Burti. Autossa oli Bridgestonen renkaat ja Cosworthin moottori.
Talli lähti kauteen varmana, mutta kausi oli lopulta järkytys tallille. Talli saavutti vain neljä MM-pistettä, jotka kaikki olivat Irvinen saavuttamia. Irvine ja Herbert ajoivat usein maaliin, joskin pisteiden ulkopuolelle. Kauden ainoat pisteet autolla saavutettiin Monacon GP:stä ja kauden päättäneestä Malesian GP:stä. Irvinen loukkaannuttua  hän oli sivussa Itävallan GP:stä, jossa hänet korvasi brasilialainen Luciano Burti.
Tallin kauden pistesaldoksi jäi neljä pistettä, minkä takia talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa yhdeksänneksi. Taakse jäivät vain pisteittä jääneet Minardi ja Prost. Kauden päätteeksi Johnny Herbert lopetti F1-uransa.
Formula 1 -tulokset

| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Jaguar | Cosworth V10 | B |  | AUS | BRA | SMR | GBR | ESP | EUR | MON | CAN | FRA | AUT | GER | HUN | BEL | ITA | USA | JPN | MAL | 4 | 9. |
| 2000 | Jaguar | Cosworth V10 | B |   Eddie Irvine | Kesk. | Kesk. | 7 | 13 | 11 | Kesk. | 4 | 13 | 13 | Loukk. | 10 | 8 | 10 | Kesk. | 7 | 8 | 6 | 4 | 9. |
| 2000 | Jaguar | Cosworth V10 | B |   Luciano Burti |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 11 |  |  |  |  |  |  |  | 4 | 9. |
| 2000 | Jaguar | Cosworth V10 | B |   Johnny Herbert | Kesk. | Kesk. | 10 | 12 | 13 | 11 | 9 | Kesk. | Kesk. | 7 | Kesk. | Kesk. | 8 | Kesk. | 11 | 7 | Kesk. | 4 | 9. |
James Basevi

| James Basevi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1890 Plymouth, Iso-Britannia
Kuollut: 27. maaliskuuta 1962 Bellflower, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Ammatti:  elokuvalavastaja
James Basevi (1890 Plymouth, Iso-Britannia – 27. maaliskuuta 1962 Bellflower, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen elokuvalavastaja. Basevi aloitti lavastajana Metro-Goldwyn-Mayerilla vuonna 1924. Äänielokuvan tulon aikoihin hän siirtyi johtamaan MGM:n erikoistehosteosastoa. Takaisin lavastajaksi hän palasi 1930-luvun lopulla. Basevi sai parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon elokuvasta Bernadetten laulu (1943). Ehdokkaana hän oli myös neljästä muusta elokuvasta.
Aiheesta muualla

James Basevi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
James Basevi Elonetissä.
Louise Rennison

Louise Rennison (11. lokakuuta 1951 – 29. helmikuuta 2016) oli palkittu englantilainen kirjailija ja koomikko, joka kirjoitti teinitytöille suunnatun kirjasarjan Georgia Nicolsonin salatut elämät. Kirjasarja kertoo teinitytöstä nimeltä Georgia Nicolson ja hänen parhaista ystävistään Ässäjengistä. Hänen kaksi ensimmäistä romaaniaan Kissanpäiviä ja jumalaisia jätkiä ja Minihameita ja miesmagneetteja sovellettiin myös elokuvaksi nimeltä Angus, Thongs and Perfect Snogging. Hän kirjoitti myös kirjasarjaa Georgian nuoremmasta serkusta Tallulah Caseysta.
Rennison esiintyi näytelmissä Stevie Wonder Felt My Face, Bob Marley's Gardener Sold My Friend ja Never Eat Anything Bigger Than Your Head.
Nuoruus

Rennison syntyi Leedsissä Yorkshiressa. Perheen kanssa samassa talossa asuivat myös hänen isovanhempansa, tätinsä, setänsä ja serkkunsa. Hän kävi 11-vuotiaasta saakka Parklands High Schoolin tyttökoulua, josta hän on myöhemmin kertonut saaneensa aihetta kirjoihinsa. Kun Rennison oli 15-vuotias, perhe muutti Wairakeihin Uuteen-Seelantiin. Siellä hän tuli raskaaksi, mutta antoi tyttärensä adoptoitavaksi.
Rennison muutti takaisin Englantiin ja asui pienessä talossa Notting Hillissä. Hänellä teki monenlaisia töitä, ennen kuin päätti toteuttaa unelmansa näyttelijäksi ryhtymisestä ja pääsi opiskelemaan Brightonin yliopistoon. Siellä ollessaan hän kuului naisista koostuvaan kabareeryhmään Women With Beardsissa, joka teki leikkimielistä pilaa miehistä.
Ura

Rennisonin ensimmäinen menestys oli yhden naisen omaelämäkerrallinen esitys Stevie Wonder Felt My Face. Hän lähti esityksen kanssa kiertueelle, muun muassa Edinburgh Fringe Festivalille, ja BBC tuotti sen televisioesitykseksi. Hän alkoi kirjoittaa Woman's Hourille, jota esitettiin Britannian Radio Fourilla, ja lontoolaiselle sanomalehdelle. Sanomalehtikolumnit kertoivat asioista, jotka kiinnostivat häntä itseään, kuten esimerkiksi siitä, kuinka turhaa on seurustella sen jälkeen, kun on täyttänyt 35, ja Picadilly Press pyysi häntä kirjoittamaan nuortenkirjan.
Rennisonin ensimmäinen kirja Kissanpäiviä ja jumalaisia jätkiä julkaistiin. Siitä tuli maailmanlaajuinen menestyskirja, ja se käännettiin 34 kielelle. Hän käytti kirjassa oikeiden lapsuudenystäviensä nimiä ja unohti muuttaa ne käsikirjoitukseen ennen kuin kirja julkaistiin. Niinpä lapsuudenystävät tunnistivat itsensä kirjasta.
Rennison on sanonut, että hän ei kirjoittanut opettaakseen, vaan omaksi huvikseen ja on sanonut myös: "Halusin Georgian olevan kunnollinen ihminen. Halusin hänen olevan vähän tyhmä ja narsistinen ja vaikea ja hauska ja töykeä ja vähän kateellinen ja ynnä muuta. Mutta halusin että hänellä oli silti hyvä sydän." Hän on myös sanonut suunnanneensa kirjat teinitytöille, mutta hänen mielestään ne voivat myös tavoittaa vanhempia lukijoita. Rennison toi kirjoissaan usein esille feministisiä ajatuksia. Hän halusi kirjojensa saavan nuoret tytöt puhumaan ja päättämään itse omista elämistään ja siitä, mitä he haluavat olla.
Kirjalle Kissanpäivä ja jumalaisia jätkiä Rennison kirjoitti jatko-osia , ja vuonna 2010 hän alkoi kirjoittaa uutta kirjasarjaansa Georgian nuoremmasta serkusta Tallulah Caseysta.
Rennisonin kustantaja HarperCollins ilmoitti Rennisonin kuolemasta 29. helmikuuta 2016.
Tunnustus

Kissanpäiviä ja jumalaisia jätkiä voitti vuonna 1999 Nestlé Smarties Book Prizen pronssipalkinnon, ja se nimettiin Printz Honor Bookiksi 2001.
Vuonna 2004 kirjasarjan neljäs osa Rimakauhua ja ranskalaisia oli New York Timesin bestsellerlistalla. Vuonna 2008 hänet nimettiin "teinien kuningattareksi". Ensimmäisestä Tallulah Caseysta kertovasta kirjasta Rennison palkittiin vuonna 2010 Roald Dahl Funny Prizellä.
Vuonna 2008 kaksi ensimmäistä Georgiasta kertovaa kirjaa sovitettiin elokuvaksi, jonka ohjasi Gurinder Chadha. Vaikka Rennison sai paljon tunnustusta kirjoistaan, kaikki opettajat ja vanhemmat eivät pitäneet niistä. Rennison vieraili usein kouluissa, ja oppilaat suhtautuivat myönteisesti, mutta opettajat valittivat usein kirjojen aiheista. Rennison ei pyydellyt anteeksi sitä, mistä hänen kirjansa kertovat.
Teokset

Kissanpäiviä ja jumalaisia jätkiä (1999, Angus Thongs and Full-Frontal Snogging)
Minihameita ja miesmagneetteja (2001, It's OK, I'm wearing really big knickers)
Poptähtiä ja puskuripulmia (2002, Knocked Out By My Nunga-nungas)
Rimakauhua ja ranskalaisia (2003, Dancing In My Nuddy-pants)
Irtoripsiä ja italian ihmeitä (2004, Away Laughing On A Fast Camel)
Bikineitä ja biisoninsarvia (2005, ...and then he ate my boy entrances)
Häähumua ja hyytelöpolvia (2006, Startled By His Furry Shorts)
Kauneusunia ja kilpakosijoita (2007, Love is a Many Trousered thing)
Kaukokaipuuta ja kukkotappeluita (2008, Stop In The Name of Pants)
Sukkahousuja ja salarakkaita (2009, Are These my Basoomas I See Before Me)
Withering Tights (2010)
A Midsummer Tights Dream (2012)
The Taming of The Tights (2013)
Aiheesta muualla

Georgia Nicolsoninsta kertova sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Louise_Rennison
Käännös suomeksi
Loimaan Palloilijat

| Loimaan Palloilijat |
| --- | --- |

Koko nimi:  Loimaan Palloilijat
Perustettu:  1931
Entiset nimet:  Loimaan Palloilijat   1931-
Kaupunki:  Loimaa
Kenttä:  Sammonkatu
Miesten sarjataso:  Ykköspesis
Naisten sarjataso:  Suomensarja
Värit:           

Puheenjohtaja:  Tiia Iivonen
Miesten pelinjohtaja:  Joni Kalttonen
Naisten pelinjohtaja:  Jesse Jokinen
Yhteistyöseurat:  Hyvinkään Tahko Superpesis
Naisten SM-mitalit
Hopeaa:  1 (1959)
Pronssia:  5 (1951, 1952, 1953, 1958, 1960)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Loimaan Palloilijat (LP) on loimaalainen pesäpalloseura, joka pelasi SM-sarjassa ensimmäisen kerran jo vuonna 1932. Valtakunnan sarjan mestaruuden seura voitti 1931 (Loimaan suojeluskunta) ja 1936 ja ykkössarjan voitto on tullut vuosina 1991 ja 1999.
Loimaan Palloilijoiden miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2022 Ykköspesiksessä, jossa se pelasi edellisen kerran kaudella 2014. Superpesiksestä LP putosi 2001.
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
A-pojat: 
| A-pojat |  Hopeaa | 1939, 1945, 1957 | 3 |  |
| A-pojat |  Pronssia | 1938, 1955, 1959, 1968 | 4 |  |
B-pojat: 
| B-pojat |  Kultaa | 1968, 2000 | 2 |  |
| B-pojat |  Hopeaa | 1995, 1996 | 2 |  |
| B-pojat |  Pronssia | 1970 | 1 |  |
B-tytöt: 
| B-tytöt |  Hopeaa | 1997 | 1 |  |
C-pojat: 
| C-pojat |  Hopeaa | 1998 | 1 |  |
| C-pojat |  Pronssia | 1979 | 1 |  |
D-pojat: 
| D-pojat |  Kultaa | 1992 | 1 |  |
| D-pojat |  Pronssia | 1995, 1999, 2003 | 3 |  |
D-tytöt: 
| D-tytöt |  Kultaa | 1992, 1998 | 2 |  |
E-pojat: 
| E-pojat |  Hopeaa | 1990, 1995 | 2 |  |
| E-pojat |  Pronssia | 2001 | 1 |  |
E-tytöt: 
| E-tytöt |  Hopeaa | 1991 | 1 |  |
| E-tytöt |  Pronssia | 1990, 1992 | 2 |  |
F-pojat: 
| F-pojat |  Kultaa | 1992, 1999 | 2 |  |
| F-pojat |  Hopeaa | 1991 | 1 |  |
| F-pojat |  Pronssia | 1998 | 1 |  |
F-tytöt: 
| F-tytöt |  Hopeaa | 1993 | 1 |  |
| F-tytöt |  Pronssia | 1994 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 33 |  |