stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ankkapurhan linna
Esiintyminen sarjakuvissa

Barksin Vanhan linnan salaisuudessa Ankkapurha on suuri harmaakivinen linnoitus, jota ympäröi matala vallihauta. Ulkomuurin neljässä kulmassa seisovat paksut pyöreät tornit, ja sisäpihalla kohoaa korkea, nelikulmainen keskustorni. Linnan salien ja käytävien seinustoille on asetettu esille lukuisia menneiden aikojen MacAnkkojen haarniskoja. Ulkona nummella lähellä Ankkapurhan porttia on MacAnkkojen kalmisto sammaloituneine ja ajansyömine hautakivineen. Sinne on haudattu myös Roopen vanhemmat Fergus ja Lauha. Linnan lähin asutus on Don Rosan mukaan pieni kylä nimeltä Ankantaka (engl. MacDuich).
Vaikka Ankkapurha on Vanhan linnan salaisuudessa keskustornin osittain sortunutta kattoa lukuun ottamatta varsin hyvässä kunnossa, yli kymmenen vuotta myöhemmin piirretyssä Vaskervillen koirassa (1960) Barks esittelee aivan toisenlaisen linnan: kivikasoista ja puoliksi sortuneista seinistä koostuvan raunion. Toisin kuin Vanhan linnan salaisuudessa, tässä tarinassa linna on tosin verrattain pienessä sivuosassa. MacAnkkojen sukulinnan kahdella eri versiolla on ulkoisesti hyvin vähän yhteistä, eikä Barks yhdistä Vaskervillen koiraa Vanhan linnan salaisuuden tarinalliseenkaan jatkumoon. Molemmissa tarinoissa Ankat vaikuttavat olevan ensimmäistä kertaa Skotlannissa Roopen sukuperintöä jäljittämässä, vaikkakin aivan eri syistä. Don Rosan piirtämä Ankkapurha on pikkutarkka kopio Vanhan linnan salaisuuden linnasta.
Linnalla on suomennoksessa sama nimi kuin Kymijoen Ankkapurha-koskella Kouvolassa. Kosken nimi ei tosiasiassa liity ankkoihin, vaan se on alun perin tarkoittanut ”kovaa koskea” viitaten virran voimakkuuteen.
Ankyropolites

| Ankyropolites> Ἀγκυροπολίτης𓉉.Sijainti |
| --- | --- |
 Ankyropolites
Koordinaatit:  28°46′00″N, 30°55′00″E
Valtio:  Egypti
Historia
Tyyppi:  nomos
Ajanjakso:  muinainen Egypti kreikkalainen ja roomalainen Egypti
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Ylä-Egypti
Numero:  18. (U18)
Pääkaupunki:  Hut-nesu/Hipponon
Aiheesta muualla
  Ankyropolites Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ankyropolites (m.kreik. Ἀγκυροπολίτης νομός, Ankyropolitēs nomos), egyptiläisittäin Nemti (egypt. 𓉉, Nmtj), oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen 18. nomos.
Nomoksen alkuperäinen egyptinkielinen nimi viittaa Nemty (Nemti) -jumalaan. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa Anti, Sept ja Sep. Kreikankielisenä nimenä esiintyy joskus myös Hipponon (Ἱππώνον(?) νομός, Hippōnon(?) nomos). Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella U18.
Maantiede

Ankyropoliteen nomos oli yksi Ylä-Egyptin 22 nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen 18. nomos Niilin yläjuoksulta laskien. Se sijaitsi Ylä-Egyptin pohjoisosassa, joka luettiin joskus erilliseksi Keski-Egyptiksi eli Heptanomiiksi. Sen eteläpuolella eli yläjuoksulla päin sijaitsi Kynopoliteen nomos (U17), länsipuolella eli joen toisella puolella Oksyrhynkhiteen nomos (U19), ja pohjoispuolella eli alajuoksulla päin Herakleopoliteen nomos (U20).
Nomoksen pääkaupunkina (mētropolis) mainitaan Hut-nesu (Hut-nesut/Hwt-nsw, nyk. Sharuna) ja Hipponon (Het-benu). Sen muihin kaupunkeihin lukeutuu Ankyropolis (nyk. El-Hiba). Ainakin nimensä puolesta se olisi voinut olla nomoksen pääkaupunki jossakin vaiheessa historiaa.
Historia

Ankyropoliteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai hellenistisellä kaudella eli ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin ehkä tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Nimi on kuitenkin epävarma. Nomoksissa tapahtui tuolloin myös paljon muutoksia, ja siksi nomoksella esiintyy useita nimiä, tai siitä erotettiin uusia nomoksia, joihin nimet viittaavat. Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta U18, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.
Nomoksen pääjumalia oli Horus-Dunanwy Hutnesutissa. Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyy Nemty.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ankyropolites Wikimedia Commonsissa
Muinaisen Egyptin nomokset
| --- | --- |
Ala-Egypti:  1. Memfites · 2. Letopolites · 3. Libya · 4. Prosopites · 5. Saites · 6. Ksoites · 7. Metelites · 8. Heroopolites · 9. Busirites · 10. Athribites · 11. Leontopolites · 12. Sebennytes · 13. Heliopolites · 14. Sethroites · 15. Hermopolites · 16. Mendesios · 17. Diospolites Kato · 18. Bubastites · 19. Tanites · 20. Arabia
Ylä-Egypti:  1. Ombites · 2. Apollonopolites · 3. Latopolites · 4. Pathyrites · 5. Koptites · 6. Tentyrites · 7. Diospolites Mikros · 8. Thinites · 9. Panopolites · 10. Antaiopolites · 11. Hypselites · 12. Hierakonpolites · 13. Lykopolites · 14. Kussites · 15. Hermopolites · 16. Antinoites · 17. Kynopolites · 18. Ankyropolites · 19. Oksyrhynkhites · 20. Herakleopolites · 21. Arsinoites · 22. Afroditopolites
Andronikos I Komnenos

| Andronikos I Komnenos |
| --- | --- |
 
Bysantin keisari
Valtakausi:  1183–1185
Edeltäjä:  Aleksios II Komnenos
Seuraaja:  Isaak II Angelos

Syntynyt:  1118 Konstantinopoli
Kuollut:  1185 Konstantinopoli
Puoliso:  Ranskan Agnes Eudokia Komnene Antiokian Filippa Theodora Komnene
Lapset:  Manuel Komnenos Johannes Komnenos Maria Komnene Alexios Komnenos Eirene Komnene
Suku:  Komnenos
Isä:  Isaak Komnenos
Äiti:  Irene Galicialainen tai Georgian Kata
Andronikos I Komnenos (noin 1118 – 12. syyskuuta 1185) oli Bysantin keisari vuosina 1183–1185. Hänen isoisänsä oli Aleksios I Komnenos ja hän oli Manuel I:n serkku. Hänen isänsä oli sebastokrator Isaak.
Nuoruus

Vuonna 1141 Andronikos joutui seldžukkien vangiksi. Oltuaan vuoden vankina hänet lunastettiin vapaaksi ja hän palasi Konstantinopoliin. Andronikoksesta tuli pian keisari Manuel I:n suosikki ja hän otti rakastajattarekseen tämän tyttären Eudoxian.
Manuel lähetti Andronikoksen Kilikian hallitsijaksi (doux) vuonna 1152. Tehtäväkseen hän sai vallata Mopsuestian kaupungin. Andronikos epäonnistui tehtävässään, mutta sai pian hallittavakseen uuden alueen lähellä Unkarin ja Bysantin välistä rajaa. Täällä Andronikos solmi liiton Unkarin Gézan kanssa. Salaliitto paljastui ja Andronikos vangittiin. Hän vietti seuraavat 12 vuotta vankeudessa, yrittäen vähän väliä karata, mutta ilman menestystä. Viimein vuonna 1164 hänen onnistui paeta.
Maanpaossa

Lopulta Andronikos saapui Kiovan suuriruhtinaan Jaroslavin hoviin. Ollessaan suuriruhtinaan suojeluksessa Andronikos sai aikaiseksi sovun Manuelin kanssa. Vuonna 1167 bysanttilaiset ja venäläiset joukot hyökkäsivät yhdessä Unkaria vastaan. Andronikos palasi Manuelin kanssa takaisin pääkaupunkiin, mutta he riitaantuivat pian. Andronikos lähetettiin taas Kilikiaan josta hän pakeni Antiokian ruhtinaan Raimondin luokse ja myöhemmin Jerusalemin kuninkaan Amalric I:n luokse. Jerusalemissa hän vietteli Balduin III:n lesken Theodoran Komnenan (Manuelin veljentyttären). Paetakseen keisarin vihaa Andronikos pakeni Damaskokseen sulttaanin luokse. Theodora pakeni hänen kanssaan.
Pari joutui pakenemaan uudelleen. Matka kulki Persian kautta ja loppui turkkilaisten heimojen pariin Trebizondin lähettyvillä. Täältä Andronikos teki useita ryöstöretkiä Trebizondin alueelle. Ollessaan erään kerran poissa linnastaan Trebizondin hallitsija teki sinne yllätyshyökkäyksen ja sai vangiksi Theodoran ja heidän kaksi lastaan jotka lähetettiin Konstantinopoliin. Andronikos anoi armoa keisarilta ja saikin Theodoran vapautettua. Heidät lähetettiin maanpakoon Oenoen kaupunkiin Mustanmeren rannalla.
Andronikos kaappaa vallan

Vuonna 1180 keisari Manuel kuoli ja jätti seuraajakseen poikansa Aleksios II:n joka oli vain yhdentoista vanha. Pojan holhoojaksi valittiin keisarinna Maria. Marian ja hänen rakastajansa protosebastos Aleksioksen hallinto ei miellyttänyt kansaa. He suosivat rikkaita maanomistajia ja sortivat kansaa. Pian oltiin sisällissodan partaalla. Andronikos näki nyt tilaisuutensa ja marssi Konstantinopolia kohti pienen armeijan kanssa. Hän löi helposti häntä vastaan lähetetyn suuremman armeijan ja hänet päästettiin pääkaupunkiin ilman taistelua. Andronikos sai helposti kansan puolellensa ja sai kaupungin asukkaat hyökkäämään venetsialaisia kauppiaita ja muita länsimaalaisia vastaan.
Samoihin aikoihin menettivät henkensä myös monet Andronikokselle vihamieliset henkilöt. Myös Andronikosta kannattaneet henkilöt, kuten Manuel I:n tytär Maria ja hänen miehensä Renier saivat surmansa. Lopulta ainoa joka pystyi vastustamaan Andronikosta oli keisarinna Maria. Andronikos sepitti syytteitä häntä vastaan ja hänet vangittiin. Keisarinna Maria tuomittiin kuolemaan. Hänen oma poikansa Aleksios allekirjoitti kuolemantuomion. Vuoden 1182 lopulla Maria teloitettiin kuristamalla.
Andronikos keisarina

Aleksios joutui pian julistamaan Andronikoksen hallitsijakumppanikseen. Vuonna 1183 Aleksios murhattiin. Hänen päänsä esiteltiin Andronikokselle ja hänen ruumiinsa heitettiin mereen.
Andronikos meni naimisiin Aleksioksen lesken, 12-vuotiaan Ranskan Agnesin kanssa. Andronikos oli itse 65-vuotias.
Lyhyen hallituskautensa aikana Andronikos vähensi aateliston valtaa joka johti siihen että rikkaat maanomistajat pyysivät Sisilian kuningasta Vilhelmiä apuun. Vilhelm laskeutui maihin Epeiroksessa, mutta hänet kukistettiin pian sen jälkeen kun hän oli vallannut Thessalonikan.
Kun Andronikos oli poissa Konstantinopolista vuonna 1185 päättivät hänen avustajansa vangita erään keisarisuvun jäsenen Isaak Angeloksen. Isaak pakeni Hagia Sofiaan kirkkoon ja sai kansalaiset taakseen kapinaan joka pian levisi koko kaupunkiin. Andronikoksen palatessa kaupunki oli kokonaan Isaakin vallassa joka oli julistautunut keisariksi. Isaak luovutti Andronikoksen tämän vihamiehille. Kolme päivää kestäneen kidutuksen jälkeen Andronikos roikutettiin jaloista kahden pilarin välissä. Lopulta eräs italialainen sotilas tappoi hänet miekallaan. Andronikos kuoli 12. syyskuuta, 1185. Hän oli viimeinen Komnenos-hallitsijasuvun jäsen joka hallitsi Konstantinopolissa.
Kirjallisuutta

Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
John Julius Norwich: Byzantium: The Decline and Fall.  Viking, 1991.  ISBN 0-679-41650-1
Aiheesta muualla

Andronicus I Comnenus(A.D. 1183-1185) An Online Encyclopedia of Roman Emperors
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Aleksios II Komnenos | Bysantin keisari | Seuraaja: Isaak II Angelos |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Kreikka  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Andronikos I Komnenos kuvattuna bysanttilaisessa kupinmuotoisessa kolikossa.
Andronikosin kuolema
Anne Mattila (albumi)

| Anne Mattila Anne Mattila |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2002
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 44.32
 Levy-yhtiö: BMG Finland
Listasijoitukset
  Suomi: 16. (toukokuu 2002)
Anne Mattilan muut julkaisut
| Tunteita riittää 1999 | Anne Mattila 2002 | Enkeleitä onko heitä 2003 |
Anne Mattila on Anne Mattilan vuonna 2002 ilmestynyt studioalbumi. Sitä on myyty platinalevyyn oikeuttava määrä. Levyllä vierailevat Janne Tulkki sekä Annen sisko Anneli Mattila.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Jori Sivonen sekä sanoittanut Vexi Salmi, ellei toisin mainittu.
Asfalttiviidakko – 3.15
Pienen hetken – 3.43
Kun syntyy sieluun silta – 3.37 (säv. Carlos Arce & Marcela Morelo, san. Jorma Toiviainen, sov. Jari Holm)
Sielu salamoi – 3.18
Ensi yönä – 3.33
Meri rannaton – 3.53
Yön kämmenellä – 2.53 (säv. ja sov. Jari Holm)
Kuin helminauhaa – 3.06 (säv. Alex Ojasti, Jori Sivonen & Sani, san. Vexi Salmi, Ojasti & Sani, sov. Sivonen, Ojasti & Sani)
Valokuva – 3.00
Ei soittaa kauniimmin voi – 3.27
Ruusuntuoksuinen aamu – 3.28
Eteenpäin – 3.04 (säv. san. ja sov. Ojasti & Sani)
Viimeinen – 4.00
Muusikot

Anne Mattila – laulu
Janne Tulkki – laulu (kappale 4)
Anneli Mattila – laulu (kappale 4)
Aiheesta muualla

Anne Mattila discogs.com -sivustolla
Anthemios Tralleislainen

Anthemios Tralleislainen (kreik. Ἀνθέμιος από τις Τράλλεις; noin 474 – ennen vuotta 558) oli bysanttilainen matemaatikko, fyysikko ja arkkitehti. Hänet muistetaan kaikista parhaiten Isidoros Miletoslaisen kanssa suunnittelemastaan Hagia Sofia -kirkosta. Kirkossa käytettiin aivan uudenlaista arkkitehtuuria, joka osaltaan on tehnyt kirkosta tavattoman epävakaan, minkä vuoksi kirkkoa on jouduttu muutamaan otteeseen korjailemaan. Matematiikassa hän esitteli keinon, jolla voidaan ellipsi voidaan konstruktoida: asettamalla neulat ellipsin polttopisteisiin ja sitomalla nauha (pituus isoakselin verran) näihin kiinni. Pitämällä nauhaa koko ajan kireällä kynän avulla ja siirtämällä kynää eteenpäin saadaan ellipsi. Fysiikassa hän tutki valon heijastumista peileistä.
Elämä

Anthemios syntyi mahdollisesti Tralleiksessa lounaisessa Vähässä-Aasiassa. Hänen isänsä Stefanos oli ammatiltaan lääkäri ja Anthemioksen lisäksi hänellä oli neljä oppinutta poikaa: Dioskoros seurasi isänsä jalanjälkiä kotiseudullaan, Aleksandroksesta tuli yksi aikansa suurimmista lääketieteen ammattilaisista, Olympioksesta tuli roomalainen juristi ja Metrodoros siirtyi Konstantinopoliin kieliopintutkijaksi.
Anthemios muutti asumaan Konstantinopoliin, jolta ajalta hänen elämästäänsä on kirjattu muutamia anekdootteja. Erään mukaan Anthemios joutui riitaan kaunopuheisen naapurinsa Zenonin kanssa. Tästä kimpaantuneena Anthemios meni Zenonin kellariin ja rakensi sinne höyrykoneen, jolla hän ravisutti talon rakenteita niin että Zenon luuli sitä maanjäristykseksi. Härnäämistä hän jatkoi vielä peileillä ja sai naapurinsa uskomaan ukonilman iskeneen hänen taloonsa.
Prokopioksen mukaan Anthemios oli kaikista siihenastisista arkkitehdeista kaikkein etevin. Hänen ja Isidoroksen suunnittelemaa Hagia Sofiaa on myös jälkeenpäin pidetty yhtenä kauneimmista rakennuksista bysanttilaisen arkkitehtuurin ajalta. Kirkossa käytetty arkkitehtuuri oli uudenlaista, mikä innoitti myöhempiä arkkitehteja vielä usean vuosisadan ajan. Edistyneestä arkkitehtuurista kertoo esimerkiksi siinä käytetty pendentiivi. Toisaalta jotkut nykyajan kirjoittajat ovat väittäneet, ettei Anthemios ollut todellisuudessa ammattiarkkitehti vaan jonkinlainen amatööri. On ehdotettu, että Anthemios suunnitteli myös joitakin muita Konstantinopolin rakennuksia.
Anthemios kuoli ennen vuotta 558. Kuolinpaikkaa ei tiedetä, mutta mahdollisesti se oli Konstantinopolissa.
Ankara tyyli

Delfoin ajomies, n. 475 eaa. Delfoin arkeologinen museo.
Ankara tyyli, myös varhaisklassinen tyyli, on antiikin Kreikan varhaisen klassisen kuvanveiston tyyli noin vuosina 490–460 eaa.
Varhaisella klassisella kaudella kreikkalainen kuvanveisto alkoi etääntyä arkaaisen kuvanveiston jäykkyydestä. Kuvanveistossa pyrittiin anatomiseen totuudenmukaisuuteen ja ihmiskehon mittasuhteiden oikeaan esittämiseen. Ankara tyyli on saanut nimensä aikakauden veistosten eräänlaisesta tyylikkäästä karuudesta ja tunneilmaisun niukkuudesta.
Historia

Ankara tyyli edustaa siirtymäkautta arkaaisesta kuvanveistosta korkean klassisen kauden tyyliin. Tyylin tarkasta ajoituksesta on hieman poikkeavia näkemyksiä: joskus se sijoitetaan noin vuosiin 490–460 eaa., mikä ulottuu myös aivan arkaaisen kauden lopulle, ja joskus taas noin vuosiin 480–450 eaa., mikä käsittää klassisen kauden ensimmäiset kolme vuosikymmentä.
Tyylin arvellaan saaneen alkunsa maalauksista, ja levinneen sieltä kuvanveiston puolelle. Sen piirteiden voidaan katsoa tulleen ensimmäisiin reliefeihin jo noin 500 eaa. Miesveistoksiin se tuli noin 480 eaa. ja naisveistoksiin noin 470 eaa. Jos vuosi 480 eaa. halutaan pitää perinteisenä arkaaisen ja klassisen kauden rajana, kyseistä vuotta edeltäneitä teoksia voidaan pitää siirtymäkauden teoksina, mutta käytännössä ne ovat jo monin tavoin varhaisklassisia.
Veistokset

Ankaran tyylin veistokset ovat samaan aikaan yksinkertaisia ja tiettyä suuruutta ilmaisevia. Edeltävän kauden koristeellisuudesta on luovuttu. Tunneilmaisu on niukkaa, ja arkaainen hymy on korvattu tyynellä tai jopa enemmän tai vähemmän tuimalla ilmeellä. Samalla tunneilmaisu alkoi kuitenkin kehittyä, ja tunteita ilmaistiin pienillä yksityiskohdilla, kuten hieman auki olevalla suulla tai otsanrypistyksellä. Kasvojen sivuprofiili, jossa otsa ja nenä yhdistyvät lähes suoraksi linjaksi, on idealisoidun kreikkalainen.
Tyylille ominainen ”kovuus” tulee ilmi myös useiden veistosten miehistä voimaa uhkuvista lihaksista. Veistokset esittivät sekä seisovia että rajussa liikkeessä olevia hahmoja. Ne eivät olleet enää arkaaisten tavoin jäykän frontaalisia, vaan niitä voitiin katsella eri puolilta. Asennoissa alettiin käyttää kontrapostoa, jossa toinen jalka toimii tulijalkana, ja toinen on vapaa. Tämä asento oli aiempia rennompi, ja mahdollisti myös yläruumiin realistisemman asettelun. Ankaralla kaudella myös pronssin käyttö veistoksissa lisääntyi. Tämä mahdollisti uudet, vapaammat asennot, kuten ojennetut kädet (esim. Artemisionin jumala, n. 460–450 eaa.).
Ankarassa tyylissä hahmojen kuvaus kehittyi, niin että esimerkiksi Apollon voidaan erottaa ihmisistä, siinä missä tämä ei yleensä ollut mahdollista arkaaisen kauden kuroksista ilman erityisiä jumalalle kuuluvia tuntomerkkejä. Miehet olivat yleensä, joskaan eivät aina, alastomia aiempien ja seuranneiden tyylien tavoin. Naishahmot puettiin peplokseen aiemman kitonin sijasta, mikä mahdollisti myös naisvartalon kuvaamisen aiempaa yksityiskohtaisemmin.
Vaalea kuroksen pää, n. 490–480 eaa.
Euthydikoksen kore, n. 490–480 eaa.
Kritioksen efebi, n. 480 eaa.
Taraksen jumalatar (Persefone?), n. 480–460 eaa.
Harmodios ja Aristogeiton, n. 477 eaa., roomalaiset kopiot.
Yksi Riacen pronsseista, n. 460 eaa.
Artemisionin jumala (Zeus?), n. 460–450 eaa.
Apollon, Olympian Zeuksen temppelin päätykolmioveistoksia, Olympia-mestari, n. 450 eaa.
Olympian Zeuksen temppelin metooppeja, Olympia-mestari, n. 450 eaa.
Kirjallisuutta

Poulsen, Vagn Häger: Der strenge Stil. Studien zur Geschichte der griechischen Plastik 480-450.  Kopenhagen:  Levin & Munksgaard, 1937.
Ridgway, B. Sismondo: The Severe Style in Greek Sculpture.  Princeton, N. J.:  Princeton University Press, 1970.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta ankara tyyli Wikimedia Commonsissa
Antigeeni

Antigeeni on mikä tahansa molekyyli, joka aiheuttaa elimistössä immuunivasteen. Ne ovat usein proteiineja tai polysakkarideja, joita esiintyy esimerkiksi bakteerien tai virusten pintarakenteissa. Imusoluilla on antigeenireseptori, jonka avulla ne tunnistavat tietyn antigeenin. Antigeenien avulla elimistö tunnistaa muun muassa sen, onko solu oma vai elimistölle vieras.
Vasta-aineet tarttuvat antigeeniin. Antigeeni aiheuttaa elimistössä vasta-ainevälitteisen tai soluvälitteisen immuunireaktion. Jos elimistön muistisoluissa on ennestään tieto taudinaiheuttajasta, niin käynnistyvää vastetta kutsutaan sekundaarivasteeksi (adaptiivinen immuniteetti), jossa immuunipuolustuksen vaste on nopeampi ja tarkempi. Jos taas antigeeni on tuntematon, elimistö käyttää muita menetelmiä tunkeutujan tuhoamiseen (primaarivaste, luonnollinen immuniteetti). Primaarivasteen jälkeen immuunipuolustuksen käyttöön jää muistisoluja, jotka muistavat kyseisen antigeenin. Seuraavalla kerralla elimistön kohdatessa saman antigeenin, immuunipuolustus voi tuhota nopeasti solun, jonka pinnalla antigeeni on. Elimistön omat solut tunnistetaan samalla menetelmällä omiksi soluiksi, joita ei tuhota.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antigeeni Wikimedia Commonsissa
HMS Anson (1886)

| HMS Anson |
| --- | --- |
 HMS Anson

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka
Kölinlasku:  24. huhtikuuta 1883
Laskettu vesille:  17. helmikuuta 1886
Palveluskäyttöön:  toukokuu 1889
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1909
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 600 t
Pituus:  100,58 m
Leveys:  20,88 m
Syväys:  8,48 m
Koneteho:  11 500 ihp
Nopeus:  17 solmua (suunniteltu) 17,4 solmua  (koeajoissa)
Miehistöä:  530
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 13,5" -tykkiä 6 × 6" BL -tykkiä 12 × QF 6 naulan -tykkiä 10 × QF 3 naulan -tykkiä 5 × 14" torpedoputkea
HMS Anson oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Admiral-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 1883 Pembroken telakalta ja sen köli laskettiin 24. huhtikuuta 1883. Alus laskettiin vesille 17. helmikuuta 1886 ja se valmistui toukokuussa 1889.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1909.
Antigone (Anouilh)

| Antigone |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Jean Anouilh
Kirjoitettu:  1943
Alkuperäiskieli:  ranska
Tyylilaji:  tragedia
Aihe:  Antigone-taru, Ranskan natsimiehitys
Kantaesitys:  1944
Antigone on ranskalaisen näytelmäkirjailija Jean Anouilh’n kirjoittama tragedianäytelmä vuodelta 1944. Sen on suomentanut Eino Kalima vuonna 1947. Se pohjautuu antiikin Kreikan Antigone-taruun Theban kuninkaan Oidipuksen ja tämän äidin Iokasten tytärestä, sekä Sofokleen sen pohjalta tekemään näytelmään.
Anouilh kirjoitti näytelmän Ranskan natsimiehityksen aikana 1943, minkä sanotaan heijastuvan Antigonen ja kuningas Kreonin vastakkainasetteluun. Kreonin kieltoa ja kuolemanrangaistusta uhmaten Antigone haluaa haudata kapinallisena tuomitun ja kukistetun veljensä Polyneikeen. Näytelmä seuraa varsin tarkoin Sofokleen näytelmän juonta, mutta siitä poiketen Anouilh’n Kreon yrittää suojella Antigonea. Tämän ehdottomuus kuitenkin estää sen. Kreonin joustava suhde lakiin tulkittiin sodan aikana Vichyn hallituksen puolusteluksi, kun taas Antigonen hahmossa nähtiin oikeutus vastarintaliikkeelle.
Näytelmä kuuluu Anouilh’n esitetyimpiin teoksiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antigone (Anouilh) Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Antigone (Anouilh)
Käännös suomeksi
Ankh

Ankh-risti.
Ankh on muinaisegyptiläinen "elämää" tarkoittava hieroglyfimerkki, jota käytettiin egyptiläisessä taiteessa symboloimaan elämää. Jumalat kuvattiin usein ankh kädessään symboloiden heidän kykyään antaa elämä ja herättää kuolleet henkiin tuonpuoleisessa.
Symboli muistuttaa ristiä, jonka ylin sakara oli silmukan muotoinen. Tästä syystä Egyptin kristitty väestö, koptit, omaksuikin ankh-symbolia muistuttavan koptilaisen ristin eli silmukkaristin (lat. crux ansata) myöhemmin oman uskonsa tunnukseksi. 1900-luvulta lähtien ankh-ristiä on alettu käyttää länsimaissa koristeaiheena ja afrikkalaisen kulttuuri-identiteetin, uuspakanuuden ja goottialakulttuurin symbolina.
Alkuperä

Vanhimmat piirretyt ankh-hieroglyfit ovat 1. dynastian ajalta (noin 3000 eaa.). Tutkijoiden keskuudessa ei ole tarkkaa käsitystä siitä, mitä esinettä hieroglyfi varsinaisesti esittää. Ankh esittää mahdollisesti jonkinlaista solmua tai hihnaa, ja symboli muistuttaakin Isis-solmuna tunnettua hieroglyfimerkkiä. Ankh saattaa esittää sandaalin hihnaa, sillä sanat 'sandaali' ja 'elämä' ääntyivät samalla tavalla Egyptin kielessä.
Käyttö kirjoitusmerkkinä

Muinaisegyptiläisessä kirjoitusjärjestelmässä ankh-symbolia käytettiin trilitteraalihieroglyfinä (kolmea äännettä edustavana merkkinä), joka edusti konsonanttiyhdistelmää Ꜥ-n-ḫ (ääntyy suurin piirtein "ankh"). Sana tarkoitti verbiä "elää" ja substantiivia "elämä". Kirjainyhdistelmä esiintyi myös sanoissa "peili" ja "kukkakimppu", jotka kirjoitettiin samalla merkillä.
Yksi ankh-hieroglyfin yleisiä käyttötarkoituksia oli esittää toive, että toinen henkilö eläisi terveenä. Fraasia Ꜥnḫ wḏꜣ snb ("olkoon hän elävä, kukoistava ja terve") käytettiin kunnioittavana liitteenä, kun faarao mainittiin kirjoitetussa tekstissä.