stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tigrinja

| Tigrinja |
| --- | --- |
Oma nimi:  ትግሪኛ
Tiedot
Alue:  Etiopia, Eritrea
Virallinen kieli:  Etiopian Tigrayn alue, Eritrea
Puhujia:  lähes 7 miljoonaa
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  etiopialainen
Kielenhuolto:  -
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  afroaasialaiset kielet
Kieliryhmä:  seemiläiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  ti
ISO 639-2:  tir
ISO 639-3:  tir
 Ohje 
Tigrinja on Etiopian Tigrayn alueella ja Eritreassa asuvien etelätigrejen puhuma seemiläinen kieli.
Tigrinja kuuluu etiopianseemiläisten kielten pohjoishaaraan. Sen lähimmät sukukielet ovat tigre ja ge’ez. Etiopiassa tigrinjasta käytetään myös nimitystä tigrai. Se jakautuu toisiaan lähellä oleviin murteisiin, joita ei ole riittävästi tutkittu.
Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan tigrinjaa puhui äidinkielenään 4 325 000 henkeä eli noin 6 prosenttia maan väestöstä. Tigrayn alueella puhujia oli 95 prosenttia. Eritreassa tigrinjaa puhuu äidinkielenään noin puolet väestöstä (2,5 miljoonaa vuonna 2006) maan pohjoisosassa, varsinkin Eteläisellä ja Keskisellä alueella. Kieltä käyttävät myös Eurooppaan, Yhdysvaltoihin ja Lähi-itään muuttaneet siirtolaiset.
Tigrinjaa kirjoitetaan etiopialaisella kirjaimistolla. Oikeinkirjoitus noudatti aikaisemmin ge’ezin malleja, mutta perustuu nykyään etupäässä puhekieleen. Kirjakielen pohjana on historiallisen Hamasienin alueen ja Asmaran kaupungin murre.
Tigrinja on virallinen kieli Tigrayn alueella ja Eritreassa. Sitä käytetään laajasti kouluopetuksessa, tiedotusvälineissä, lehdistössä ja kirjallisuudessa. Tigrayn alueen ja Eritrean kirjakielissä on eroja, jotka koskevat lähinnä sanastoa ja oikeinkirjoitusta.
Tigrinjan vanhin kielenmuistomerkki on 1800-luvulla laadittu lakikokoelma. Kirjakieltä käyttivät vuosisadan lopusta lähtien katoliset ja protestanttiset lähetyssaarnaajat, Italian siirtomaahallinto sekä Eritrean brittiläinen sotilashallinto vuosina 1941–1952. Tigrinjan käyttö kouluopetuksessa päättyi sen jälkeen kun Eritrea liitettiin Etiopiaan. Se alkoi uudelleen maan itsenäistyttyä vuonna 1993. Samoihin aikoihin kieltä alettiin viljellä myös Tigrayssa.
Tigrinjan fonologiassa ja syntaksissa on muiden etiopianseemiläisten kielten tapaan keskikuušilaisten kielten substraattivaikutusta. Perussanasto on lähellä ge’eziä, mutta jopa neljännes sanavarastosta on lainattu kuušilaisista kielistä. Lainasanoja on saatu myös arabiasta, amharasta, italiasta ja englannista.
Aiheesta muualla

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Afroaasialaiset kielet
aasáx
aari
afar
ajawa
akkadi
amhara
arabia
aramea
bambassi
bedža
ebla
egypti
foinikia
hassaniyya
hausa
heprea
higi-bura
kabyyli
kambata
keskiatlaksentamazight
kopti
malta
oromo
saho
sidamo
somali
syyria
tamashek
tašelhit
tigre
tigrinja
ugariti
wolaitta
Matti Tikkanen (vararehtori)

Matti Juhani Tikkanen (s. 13. maaliskuuta 1943 Tampere) on Helsingin yliopiston vararehtori. Tikkasen vastuuasioihin kuuluvat kansainväliset asiat ja kansainvälinen tutkimusyhteistyö, suhteet sektoritutkimuslaitoksiin ja HUS:iin. Myös innovaatiojärjestelmä ja henkilöstöpolitiikka kuuluvat hänen vastuulleen. Tikkanen työskentelee puolipäivätoimisen vararehtorin tehtävän ohella sisätautiopin professorina Meilahden kampuksella ja on toiminut lääketieteellisen tiedekunnan pitkäaikaisena dekaanina ja on lisäksi konsistorin jäsen.
Matti Tikkanen suoritti ylioppilastutkinnon Helsingissä 1962. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1969, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1972, sisätautien erikoislääkäriksi 1977 ja endokrinologian erikoislääkäriksi 1980. Hänet nimitettiin apulaisprofessoriksi 1989 ja professoriksi 1998. Lääketieteellisen tiedekunnan dekaanina Tikkanen toimi 1996–2006.
Tikkanen oli ehdokkaana Helsingin yliopiston rehtorinvaalissa 2008. Ensimmäisellä äänestyskierroksella Tikkanen sai suurimman äänimäärän, 29 ääntä. Kahden eniten ääniä saaneen ehdokkaan välillä suoritetussa toisessa äänestyksessä rehtoriksi valittiin Thomas Wilhelmsson äänin 62–59.
Sauli Tiilikainen

Sauli Ilari Tiilikainen (s. 7. joulukuuta 1952 Valkeakoski)  on suomalainen oopperalaulaja. Hän on opiskellut Helsingissä, Wienissä ja New Yorkissa Pekka Salomaan, Matti Tuloiselan, Eric Werban, Rita Streichin ja Tom Krausen johdolla. Tiilikainen piti ensikonserttinsa vuonna 1981. Hän on toiminut kanttori-urkurina vuosina 1974–1985, sekä laulun yliopistolehtorina. Hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperan solistina vuosina 1992–2008 eläkkeelle pääsyynsä saakka ja jatkanut sen jälkeen uraansa freelancerina.
Tiilikainen on esiintynyt muun muassa kaikissa Pohjoismaissa, useissa Euroopan maissa, sekä Pohjois-Amerikassa, Intiassa, Keniassa ja Japanissa.
Tiilikainen on äänialaltaan baritoni.
Tiilikainen on esittänyt noin 85 oopperaroolia 16 eri kielellä. Hän on tehnyt uusien oopperoiden kantaesityksiä Suomessa ja Ruotsissa, joiden säveltäjinä on ollut muun muassa Aulis Sallinen, Erik Bergman, Olli Kortekangas, Lars Johan Werle, Einojuhani Rautavaara, Hannu Bister, Jukka Linkola, Atli Heimir Sveinsson ja Kimmo Hakola. 
Tiilikaisen äänitetaltiointeja on muun muassa Yleisradiossa ja esimerkiksi levyillä Erik Bergman: Det sjungande trädet ja Eino Tamberg: Cyrano de Bergerac.
Aiheesta muualla

Suomen Kansallisooppera: Sauli Tiilikainen (Arkistoitu – Internet Archive)
Sauli Tiilikaisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Sauli Tiilikainen Meteli.netissä
Sauli Tiilikainen Klassinen.fi:ssä (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Tiiliruukki

| Tiiliruukki |
| --- | --- |
 Eteläväylä Tiiliruukin kaupunginosassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Läntinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  33
Väkiluku:  46 (2013)
Postinumero(t):  28610
Tiiliruukki (ruots. Tegelbruket) on Porin kaupunginosa, joka sijaitsee Länsi-Porissa, kaupungin keskustaajaman eteläosassa. Sen lähimmät naapurikaupunginosat ovat Liikastenmäki ja Liinaharja. Tiiliruukissa sijaitsee muun muassa jätteiden lajitteluasema Tiiliruukin keräämö. Alueella on lähinnä teollisuusrakennuksia ja muutamia asuinrakennuksia.
Aiheesta muualla

Tiiliruukki Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Rahikainen (Tuntematon sotilas)

Rahikaisen roolin tulkitsi Edvin Laineen elokuvassa Tuntematon sotilas (1955) Kaarlo Halttunen.
Rahikainen on kuvitteellinen hahmo Väinö Linnan romaanissa Tuntematon sotilas. Rahikainen on pohjoiskarjalainen sotamies. Hänen esikuvanaan pidetään joensuulaista Kauko Rummukaista, joka menetti toisen kätensä Kannaksen taisteluissa.
Luonnehdinta hahmosta

Pohjoiskarjalainen Rahikainen on luonteeltaan kauppamies sekä varsinainen naistenmies. Rahikainen on yksi romaanin harvoista sotilaista, joka jää eloon. Rahikainen on aina vain sotamies, hän ei saa koskaan ylennystä.
Rahikainen ilmaisee itsensä ensimmäisen kerran romaanin ensimmäisessä luvussa paloaukealla purnaten harjoituksen mielekkyydestä: ”Tämä se on. Kiäntyä sitä pittää soassa osata. Myö senkun vinkkeliä tehhään, niin sillä selevä. Sota käyp.”
Rahikaisen seuraavan repliikin yhteydessä kirjailija esittää yleisluonnehdintansa hänestä. Hän on pohjoiskarjalainen lunki ja pinnari. Rahikaisen kanssa samaa heimoa, jopa samaa kylää, edustaa hänen täydellinen vastakohtansa Sihvonen, joka on tohottaja siinä missä Rahikainen on lunki.
Rahikaisen rooli sekä kaupantekijänä että naistenmiehenä pohjustetaan kanttiinikohtauksessa: kuullessaan, että kanttiini myydään tyhjäksi Rahikainen ostaa tupakkaa ja rinkilöitä tulevaa kaupantekoa varten ja yrittää samalla voittaa myyjälotan suosiota. Kirjailija kommentoi Rahikaisen persoonaa toisaalta toteamalla, että tärkeilevä joukkueenjohtaja Lammio pitää häntä kilpailijana, toisena kukkona tunkiolla toisaalta kuvaamalla Rahikaisen ulkoisia edellytyksiä: Kohtalaisen salskea poika, kihara tukka, kaunis laulunääni ja loputtomasti tyhjää mälväävät leuat.
Komppanian kuormautuessa ajoneuvoihin Rahikainen kommentoi: Miten mie istun repulle. Kirjoituslehtiö mytistyy. Hietanen on kuitenkin puhetaidossa hänen veroisensa: repuille ei jätetä erikseen tilaa preiviaineitten tähden.
Tulikasteen jälkeen Rahikainen kyselee kuolleen venäläisen kuulumisia ja ryöstää tämän arvomerkit. Sotasaalis pysyy Rahikaisen lompakossa: Sanokeehan kenen paukusta kupsahti, niin sille annan.
Kylän valtauksessa Rahikainen joutuu jakamaan ”evakuoidut” sokerit koko joukkueen kesken.
Viidennessä luvussa kuvataan marssia ”vanhan rajan” yli. Muiden edetessä jalan Lehto, Määttä ja Rahikainen matkaavat luvattomasti kolonnien mukana. Heidän jäätyään kiinni marssirivistöstä poistumisesta ja muonavarkaudesta Rahikainen kertoo: ”Mie niien [muonien] takia kyttäsin henki kurkussa puol tuntia, ja vartiomies oli vähällä ampua.” Tätä on pidetty osoituksena Rahikaisen manipulointikyvystä, sillä hän saa Koskelan suostumaan siihen, ettei kaikkia varastettuja muonia palauteta.
Vallatussa Petroskoissa koittavat Rahikaisen sodan huippuhetket: kaupunki oli kuin häntä varten tehty --- hän pelasi kuin suurliikemies. Tilaisuus tekee hänestä elintarvikkeiden, taide-esineiden ja prostituoitujen välittäjän.
Sodan päättyessä Linna antaa Rahikaisen tehdä yhteenvedon: Heijän perkeleijen puhheista. Puhheilla ei asiat parane. Kun kerran loppu ruuti, niin on parempi pittee kita kiinni. Poasaa nyt siellä pienten kansojen oikeuksista. Niijen peälle nostaa koira jalan.
Linnan romaanin henkilöhahmoja kirjassaan Tuntemattomat sotilaat kuvannut Ilkka Malmberg on luonnehtinut Rahikaista "lupsakaksi pohjoiskarjalaiseksi supliikkimieheksi", kansanrunoudentutkija Matti Kuusi taas Rahikaista yhdessä Hietasen kanssa "veijariksi". Romaanin henkilöhahmoista Rokka sanoo, että Rahikainen on niin kiero mies, etteivät häneen luoditkaan osu.
Esikuvat

Kirjailija Väinö Linnan mukaan Rahikaisen hahmossa on paljon piirteitä Jalkaväkirykmentti 8:ssa palvelleesta liperiläisestä sotamies Kauko Rummukaisesta, joka oli ennen sotia työskennellyt osuuskaupan myyjänä. Kuten Rahikainen, myös Rummukainen lähti naisiin Kuuttilahteen Mannerheimin syntymäpäivänä 4. kesäkuuta 1942. Rummukainen haavoittui Uuksunjoella jatkosodan loppuvaiheissa kesällä 1944 menettäen toisen kätensä.
Elokuvasovitukset

Rahikaisen esittäjä Edvin Laineen versiossa vuonna 1955 Kaarlo Halttunen ja Rauni Mollbergin versiossa vuonna 1985 amatöörinäyttelijä Mika Mäkelä. Pyynikin kesäteatterissa Rahikaista esitti ainakin Eero V. Kosteikko. Vuoden 2017 versiossa vuonna Rahikaista esitti Andrei Alén.
Linnan romaania ja sen kahta elokuvasovitusta, Edvin Laineen Tuntematonta sotilasta (1955) ja Mollbergin samannimistä elokuvaa (1985) tutkineen Jukka Sihvosen mukaan sekä Laineen että Mollbergin sovituksissa elokuvan sotilasjoukon ydinryhmä muodostuu noin seitsemästä sotilaasta, joihin Sihvonen lukee Hietasen, Koskelan, Lahtisen, Lehdon, Määtän, Rahikaisen, Rokan ja Vanhalan. Sihvosen mukaan ei myöskään ole sattumaa, että Linna oli kertonut työtovereilleen olevansa kirjoittamassa "Seitsemästä veljeksestä sodassa" viitaten näin Aleksis Kiven romaaniin Seitsemän veljestä. Tästä ryhmästä kuolevat tarinan kestäessä muut paitsi Rokka, Rahikainen, Vanhala ja Määttä, jotka haavoittuvat eri vaiheissa.
Kirjallisuutta

Malmberg, Ilkka: Tuntemattomat sotilaat.  Helsinki:  Helsingin Sanomat, 2007.  ISBN 952-5557-04-9
Sorsa, Heikki: Aika velikulta : sotamies Rahikaisen henkilökuvan tarkastelua Väinö Linnan romaanissa Tuntematon sotilas.  (Pro gradu -tutkielma : Helsingin yliopisto, Kotimainen kirjallisuus)  H. Sorsa, 2007.  (suomeksi)
Ylikoski, Heino: Väinö Linnan Tuntemattoman Sotilaan puhutun kielen funktioita.  (Pro gradu -tutkielma, Jyväskylän yliopisto, Taiteiden ja kulttuurin tutkimuksen laitos, Kirjallisuus)  Jyväskylä:  H. Ylikoski, 2008.  Teoksen verkkoversio. (suomeksi)
| n k Väinö Linnan Tuntematon sotilas |
| --- | --- |
Hahmot:  Koskela  Rokka  Hietanen  Lammio  Lehto  Kariluoto  Rahikainen  Vanhala  Lahtinen  Määttä  Honkajoki  Riitaoja  Kaarna  Asumaniemi  Mäkilä  Susi  Korpela 
Elokuvat:  Tuntematon sotilas (1955)  Tuntematon sotilas (1985)  Tuntematon sotilas (2017) 
Muuta:  Sotaromaani  Tuntematon sotilas (ooppera)  Tuntematon sotilas (radiokuunnelma)  Tuntemattomat sotilaat (tietokirja)  Tuntematon Redux
Tikkitakki

Tikkitakki (engl. quilt jacket) on lyhyt ja kevyt ulkoilutakki, jonka päälliskangas on yleensä keinokuitua ja vuori on topattu lämpimäksi keinokuituvanulla. Kerrokset on ommeltu yhteen päällisessä hyvin erottuvalla vinoneliön muotoisella tikkausompeleella, josta tikkitakki saa nimensä. Tikkitakki on melko ohut ja sopii parhaiten loppukesään, syksyyn ja alkutalveen. Paksummalla toppauksella varustettuja tikattuja talvitakkeja kutsutaan yleensä nimellä toppatakki.
Tikkitakki sai alkunsa vuonna 1965 Stephen ja Edna Gulyasin suunnittelemasta Husky-tikkiliivistä. Sen he suunnittelivat savikiekkoampujille sopivaksi lämmittäväksi vaatteeksi, joka jätti käsivarret vapaiksi. Pian Huskysta tehtiin myös takkimalli, ja tikkitakista tuli suosittu brittiläisen yläluokan metsästys- ja ulkoiluvaatteena, jopa itse kuningattaren ratsastustakkina.Pian myös muut laatuvaatemerkit kuten Barbour, Burberry ja Lavenham toivat markkinoille omia tikkitakkimallejaan.
1980- ja 1990-luvuilla Huskysta ja muista tikkitakeista ja -liiveistä tuli suosittuja etenkin yläluokan nuorten muodissa. Voimakas vino tikkauskuvio, jäykkä materiaali ja takkien suorakulmainen leikkaus eivät kuitenkaan aina näyttäneet erityisen tyylikkäiltä, joten tikkitakit jäivät nuorisomuotina lyhytikäiseksi.
Vaikka tikkiliivi ja -takki suunniteltiin alun perin miesten metsästyskäyttöön, Suomessa tikkitakit ovat erityisesti naisten suosiossa. Kevyen keinokuituisen alkuperäisversion lisäksi tikkitakista on kehitetty muunnelmia, joissa päällikankaana voi olla tweediä tai muuta villakangasta tai teknistä kalvokuitua kuten Gore-Texiä ja täytteenä untuvaa.
FS Tigre (1924)

| Tigre |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Atelier et Chantiers de Bretagne, Nantes
Kölinlasku:  15. syyskuuta 1923
Laskettu vesille:  2. elokuuta 1924
Palveluskäyttöön:  1. helmikuuta 1926
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  2160 t (standardi) 3098 t (kuormattu)
Pituus:  119,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,2 m
Syväys:  3,65 m
Koneteho:  50 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  8 upseeria ja 187 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  5 x 130 mm Mle 1919 -tykkiä 2 x 75 mm ilmatorjuntatykkiä 6 x 550 mm torpedoputkea
Tigre oli Ranskan laivaston vuonna 1924 vesillelaskema Chacal-luokan hävittäjä. Alus palveli Ranskan laivastossa toisessa maailmansodassa Toulonissa 27. marraskuuta 1942 tehtyyn upottautumiseen saakka. Alus nostettiin ja liitettiin Regia Marinaan RN FR23:ksi nimettynä.
Valmistus

Aluksen hankinta vahvistettiin 18. kesäkuuta 1922 annetulla lailla. Alus tilattiin 7. helmikuuta 1923 Atelier et Chantiers de Bretagnelta Nantesista, missä köli laskettiin 15. syyskuuta. Alus laskettiin vesille 2. elokuuta 1924 ja aloitti koeajot kesäkuussa 1925. Alus saavutti 3. lokakuuta kahdeksan tunnin keskiarvona 35,93 solmun nopeuden uppouman ollessa 2 380 tonnia. Alus kykeni yhdeksän tunnin keskiarvona 36,7 solmun nopeuteen. Koeajot saatiin päätökseen joulukuussa ja alus otettiin palvelukseen 1. helmikuuta 1926.
Palvelus

Toisen maailmansodan alussa alus torjui Välimerellä Italian aiheuttamaa uhkaa, ja sen kotisatamana oli Toulon. Aluksen miehistö yritti upottaa aluksensa 27. marraskuuta 1942 Toulonissa, mutta se jäi lähes vaurioitta. Alus otettiin Regia Marinan palvelukseen joukkojenkuljetusaluksena.
Alus palautui 28. lokakuuta 1943 Ranskan laivastolle Italian antauduttua, ja se siirrettiin huollettavaksi Casablancaan. Alus palasi palvelukseen maaliskuussa 1944, jonka jälkeen se suojasi Korsikalle matkanneita saattueita. Alus vaurioitui pahoin ilmahyökkäyksessä, minkä jälkeen se sijoitettiin joukkojenkuljetusalukseksi. Akselin aiheuttama tärinä aiheutti aluksen siirron telakalle, josta palvelukseen palattuaan se osallistui vielä Ranskan Rivieran sotatoimiin ennen Euroopan sotatoimien päättymistä.
Tigre palveli sodan jälkeen Välimerellä koululaivana, kunnes se sijoitettiin poistolistalle marraskuussa 1954.
Tiikerinsilmä (elokuva)

| Tiikerinsilmä> Eye of the Tiger |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard C. Sarafian
Käsikirjoittaja:  Michael Montgomery
Tuottaja:  Tony Scotti
Säveltäjä:  Don Preston
Kuvaaja:  Peter Lyons Collister
Leikkaaja:  Greg Prange (käännä suomeksi)
Pääosat:   Gary Busey  Yaphet Kotto  Seymour Cassell 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Scotti Brothers Pictures  IVE 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1986
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tiikerinsilmä (Eye of the Tiger) on Richard C. Sarafianin ohjaama yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 1986. Siinä syyttömänä vankilassa istunut mies (Gary Busey) palaa kotikaupunkiinsa, jota hallitsee sheriffin (Seymour Cassell) sijasta ikävä moottoripyöräjengi.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen kuvaa elokuvan sisältöä sanoilla ”murhia ja kostoa raivopäisen lahtauksen hengessä”. Hän antaa Tiikerinsilmän yhdeksän ja puoli minuuttia lyhennetylle VHS-tallenteelle yhden tähden viidestä sekä erikoismaininnan ”Erittäin Huono Elokuva”.
Aiheesta muualla

Tiikerinsilmä (elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Viktor Tihonov

Viktor Tihonov
Viktor Vasiljevitš Tihonov (ven. Виктор Васильевич Тихонов; 4. kesäkuuta 1930 Moskova, Neuvostoliitto – 24. marraskuuta 2014 Moskova, Venäjä) oli venäläinen jääkiekkovalmentaja ja yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä valmentajista. Hän valmensi Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkuetta sen menestysvuosina.
Tihonov pelasi itse jääkiekkoa puolustajana Moskovan Dynamossa ja Samaran TsSK VVS:ssä Neuvostoliiton mestaruussarjassa vuosina 1949–1963. Tihonov pelasi kaksi maaottelua Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueessa vuonna 1956.
Tihonovin valmennusura alkoi 1964 Moskovan Dynamon kakkosvalmentajana. Ensimmäinen seura päävalmentajana oli Riian Dynamo. Parhaiten hänet muistetaan Moskovan TsSKA:n valmentajana, jona hän aloitti 1977. Etenkin juuri Tihonovin ollessa valmentajana TsSKA:sta tuli käytännössä Neuvostoliiton maajoukkue, johon haalittiin parhaat pelaajat muista seuroista.
Tihonov tunnettiin autoritäärisestä valmennustyylistään. Hän puuttui jopa pelaajien henkilökohtaisiin asioihin ja leiritti joukkuettaan ulkopuolisilta suljetussa valmennuskeskuksessa lähes vuoden ympäri. Koska TsSKA oli armeijan joukkueena osana neuvostoarmeijaa, hän pystyi toimimaan näin. Vaikka TsSKA:n pelaajia varattiin NHL:ään, Tihonov pystyi hallintokontaktiensa avulla estämään heidän lähtönsä. Usein hän jätti myös valitsematta pelaajia maajoukkueeseen länteen loikkaamisen pelossa milloin minkäkin verukkeen varjolla. Vasta Aleksandr Mogilnyin loikkaaminen ja avainpelaajien kapinoiminen 1990-luvun taitteessa vapautti kokeneita pelaajia lähtemään NHL-kaukaloihin. Tästä aiheesta on Igor Larionov kirjoittanut kirjan ”Ykkösketju kapinoi”.
Tihonov oli sotilasarvoltaan kenraali.
Tihonovin poika Vasili Tihonov (1958–2013) oli myös jääkiekkovalmentaja, joka valmensi Suomessa Porin Ässiä ja Rauman Lukkoa. Pojanpoika Viktor jr. (s. 1988) pelaa jääkiekkoa KHL:ssä SKA Pietarin joukkueessa.
Viktor Tihonov kuoli marraskuussa 2014 moskovalaisessa sairaalassa pitkäaikaiseen sairauteen. Hän oli kuollessaan 84-vuotias.
Saavutukset

Tihonov valmensi Neuvostoliiton, Venäjän ja IVY:n maajoukkueita vuosina 1977–1992, 1994 ja 2003.
Kolme olympiakultaa 1984, 1988 ja 1992
Olympiahopeaa 1980
Kahdeksan maailmanmestaruutta 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1986, 1989, 1990
MM-hopeaa 1987
Kaksi MM-pronssia 1985 ja 1991
Kanada-cupin voitto vuonna 1981
Neuvostoliiton mestaruus 13 kertaa peräkkäin (1978–1989) TsSKA Moskovan valmentajana
Erikoispalkintoja

Neuvostoliiton Hall of Fame 1978 (valmentaja)
IIHF Hall of Fame 1998 (valmentaja)
Esa Tikkanen (juoksija)

Esa Johannes Tikkanen (s. 1. elokuuta 1953 Ylitornio) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen päämatkansa oli maraton.
Tikkanen sijoittui 23. lokakuuta 1977 New Yorkin maratonilla neljänneksi. Vuonna 1978 hän sijoittui Bostonin maratonilla kolmanneksi epävirallisella Suomen ennätyksellä 2.11.15, ja hän on yhä viimeisin Bostonissa kärkikolmikkoon yltänyt suomalainen miesjuoksija. Huippujuoksunsa myötä Tikkasen piti edustaa Suomea myös Prahan EM-kisoissa 1978, mutta jalkavaivojen takia kisat jäivät väliin. Vuonna 1979 hän voitti Los Angelesin maratonin.
Tikkanen voitti maratonilla Suomen mestaruuden vuonna 1980 ja SM-hopeaa vuonna 1977. Hänen puolisonsa on menestynyt kestävyysjuoksija Päivi Tikkanen (o.s. Kunttu).
Henkilökohtaiset ennätykset

5 000 metriä 13.53,88 (1977)
10 000 metriä: 28.36,88 (1976)
Maraton: 2.11.15 (1978)
Esko Tilli

Esko Ilmari Tilli (25. helmikuuta 1920 Anjala – 13. heinäkuuta 1998 Anjalankoski) oli suomalainen maastohiihtäjä.
Tilli oli Suomen maastohiihtojoukkueen varamiehenä Oslon 1952 olympialaisissa. Kaksi vuotta myöhemmin Falunin MM-kisoissa hän sijoittui 30 kilometrillä kuudenneksi.
"Esu" Tilli saavutti hiihdon SM-kisoissa hopeaa 30 kilometrillä vuosina 1945 ja 1946 sekä 18 kilometrillä pronssia vuonna 1947. Viidenneksi hän sijoittui 30 kilometrillä vuonna 1950 ja 50 kilometrillä vuonna 1955. Hän voitti Ounasvaaran hiihdoissa 18 kilometrin kilpailun vuonna 1947 ja sijoittui kolmanneksi vuonna 1952. Puijon talvikisoissa hän oli 50 kilometrillä toinen vuosina 1950 ja 1955. Vaasahiihdossa hän sijoittui viidenneksi vuonna 1952.
Pyöräily oli Tillin sivulaji, ja hän saavutti nuorten SM-pronssia 50 kilometrin maantiepyöräilyssä vuonna 1939. Seuratasolla hän edusti Anjalan Liittoa. Ammatiltaan hän oli työnjohtaja.
Timanttiset

Timanttiset-myymälä Porin keskustassa.
Timanttiset on suomalainen kello- ja korualan kauppaketju. Vuonna 2023 siihen kuuluu noin 40 kello-, kulta- ja korualan vähittäismyymälää 28 eri paikkakunnalla ympäri Suomea.
Osuuskuntamuotoinen Timanttiset-ketju perustettiin vuonna 1972. Sillä on omaa maahantuontia ja omia yksinmyyntimerkkejä, kuten Orient, Esprit, Puma, Junghans, Speedo, Focus ja Jemis.
Kesäkuussa 2019 ilmoitettiin yhdeksäntoista Timanttiset-myymälän sulkemisesta, kun niitä omistanut  FG Retail Oy haettiin konkurssiin Pirkanmaan käräjäoikeudessa. Suljettavat myymälät sijaitsevat lähinnä Helsingin, Tampereen, Jyväskylän ja Kuopion alueilla.