Sotilas
Menetelmät > Suojautuminen

Naamiointi, hajauttaminen, harhauttaminen, maastouttaminen, liikkuminen, linnoittaminen ja maastosuojan käyttö ovat passiivisia keinoja lisätä suojaa vihollisen tähystykseltä, tiedustelulta ja asevaikutuksilta. Aktiivisia suojautumiskeinoja ovat esimerkiksi tiedustelu-, valvonta-, viesti- ja asevälineiden tuhoaminen, elävän voiman heikentäminen ja ilma-ammunta.
Suojavarusteilla voidaan vähentää sirpaleiden, luotien ja taistelukaasujen aiheuttamia tappioita. Varusteisiin kuuluvat esimerkiksi
kypärä, visiiri ja suojalasit
kuulosuojaimet
sirpale- tai luotiliivit
ensiside ja
suojanaamari ja -asu ja vastalääkkeen-antolaite.
Omaa sähkömagneettista viestintää voidaan suojata ehyillä laitteilla, viestiliikennekurilla, mahdollisimman lyhyillä viesteillä (maksimi 3–5 sekuntia kerrallaan) ja matalalla lähetysteholla sekä suunta-antennilla. Radioviestintää ei käytetä, jos voidaan välittää viesti itse tai käyttää lähettiä tai kaapeliyhteyksiä, ja radiossakin ensisijaisesti käytetään sanoma- tai puheensalaamislaitetta. Peitettyä puhetapaa käytetään aina kun mahdollista. Lanka-antennia käytetään ensisijaisesti ja marssiantennia toissijaisesti. Oman radion ja tiedusteluvastaanottimen väliin pyritään saamaan maastoa, puustoa tai rakennuksia. Vikatilanteita ei korjata radion välityksellä eikä onnistunutta häirintää paljasteta. Taajuuden vaihtaminen tehdään niin, että vihollisen on tätä vaikea havaita, eli vaihdosta ei puhuta selväkielisesti ja vanhalle taajuudelle jätetään liikennettä. Joskus lähetintehon maksimointi, häiriöiden poisto, antennin muuttaminen ja asemapaikan vaihto voivat auttaa.
Sotilaat paljastaa viholliselle yleensä liike, taustasta erottuminen, heijastavat pinnat, säännölliset muodot, jäljet, valo, lämpö, savu, hajut, äänet, varjot, etenemisreitti ja aseiden suuliekit sekä raivatut alueet ja ajoneuvot. Näiltä voidaan siis suojautua esimerkiksi
valitsemalla suojaiset ja varjoisat reitit, tuliasemat, vartio- ja muut paikat
toimimalla pimeällä samalla tavalla kuin valoisalla
välttämällä tarpeetonta ja vääräaikaista (esim. valaisu) liikettä
huolellisesti maastouttamalla ja naamioimalla sekä siisteydellä
äänettömällä viestinnällä ja varusteiden käytöllä ja
minimoimalla valo- ja savulähteet sekä
välttämällä turhaa tulitusta erityisesti pimeässä.
Vihollisen tulelta suojaudutaan painanteeseen heittäytymällä ja linnoittamalla tuliasema riittävän paksusti katetulla poterolla ja suojakumpareella. Tarkka-ampujilta (valoisalla yli 1000 metristä) voidaan erityisesti suojautua tähystämällä valvottavia alueita matalana, naamioverkon takaa, tarvittaessa periskoopilla ja käyttämällä liikkumiseen taistelu- tai ryömimishautoja. Panssarivaunuilta (yli 2000 metristä) voidaan suojautua varamiinoitteilla, miinanauhoilla, murrosteilla, hävitteillä ja savulla sekä ryhmittymällä niin, että panssarivaunujen on liikuttava sinkotulietäisyydelle. Myös panssarivaunun katvealueita voidaan käyttää hyväksi. Sinkotaistelijoiden on vaihdettava joustavasti tuliasemia muun ryhmän suojauksessa. Sirotemiinoitteita (sirpale-, panssari-, paine-) vastaan suojaudutaan väljillä etenemismuodoilla, tiedustelulla ja merkitsemisellä – miinat raivataan yleensä räjäyttämällä löytöpaikalleen.
Kenttälinnoittaminen suojaa aluevaikutteisilta aseilta ja sirpaleilta. Taistelijan avopoteron tekemiseen menee korkeintaan 4–6 tuntia, taistelijaparin poteron kenttälinnoittamiseen korkeintaan 12 tuntia, koko pesäkkeen linnoittamiseen menee noin 3–5 vrk, tukikohdan 3–7 vrk ja puolustuskeskuksen 1–2 viikkoa. Suojakolojen katto muodostuu kantavasta kerroksesta (esim. pyöreää puuta), tiivistyskerroksesta (esim. rakennusmateriaaleja), vaimennuskerroksesta (vähintään 60 cm tiivistä maata ja kiviä) ja naamiokerroksesta. Hyvä perusnaamiointi saavutetaan uudelleenkäyttämällä tuliaseman pintamaa sellaisenaan (huom. kasvillisuuden väri voi muuttua huomiota herättävästi).
Omalta tulelta suojaudutaan noudattamalla muun muassa seuraavia varotoimia:
Älä käytä aseita tai patruunoita, joita et tunne.
Käsittele asetta ja räjähtämättömiä tarvikkeita aina kuin ne olisivat ladattuja tai virittyneitä.
Pidä ase aina varmistettuna käyttöhetkeä lukuun ottamatta.
Älä ikinä suuntaa aseita kohteisiin, joita ei ole tarkoitus tuhota.
Käytä suojavarusteita.
Tunnista vihollinen (ja omat) varustuksesta, jäljistä ja äänistä.
Käytä käskettyä tunnussanaa, taistelutunnusta ja lähestymismerkkiä.
Noudata vartiomiehen käskyjä.
Tunne omien tykkien ja kranaatinheittimien varmuusetäisyydet.
Kylmettymiseltä suojaudutaan tuulelta suojaavalla kerrospukeutumisella, tilavilla kengillä (pohjalliset), kuivilla ja puhtailla puuvillasukilla ja vaatetuksella, liikkumisella (vältä hiestymistä), lämpimällä ruualla ja juomalla, nikotiinia välttämällä, ristiintarkkailulla ja nopealla ensiavulla. Helteeltä suojaudutaan kevyellä, löyhällä ja hengittävällä vaatetuksella, tiheästi kylmää nestettä juomalla, varjoilla, peseytymällä (hikirauhaset) ja uimalla. Marssirasituksen aiheuttamia ongelmia ehkäisevät hiertävien alueiden peseminen ja talkitseminen, lyhyet suoraksi leikatut kynnet, kahdet puhtaat sukat, varasukkien ja -pohjallisten vaihtaminen, oikean kokoiset jalkineet, ravinto ja neste (ennen, aikana, jälkeen) ja jalkojen nostaminen ylös.
Vartion, tunnustelun ja viestipäivystyksen tehtävänä on kuulostella ja tähystää käsketty alue ja ilmoittaa havainnot, hälyttää tai aloittaa ryhmän taistelu, tunnistaa ja tarvittaessa ottaa kiinni paikkaa lähestyvät henkilöt ja pitää huolta ryhmän suojapaikasta ja viestivälineistä. Taisteluvalmiutta voidaan kohottaa vartiota lisäämällä, lepäämällä taisteluvarustus päällä ja miehittämällä tuliasemia. Maastoon rakennetaan myös hälytinlaitteita. Teltat sijoitetaan painanteeseen ilmasuojaiseen paikkaan niin, että ne ovat suojassa suoralta ja epäsuoralta tulelta – suuaukko vihollisen tulosuunnasta poispäin ja vähintään 50 metrin etäisyydelle kaikesta muusta. Pikatilanteessa teltasta poistutaan aseen kanssa suoraan liepeen alta, eikä suuaukosta. Naamioverkko nostetaan kepeillä irti teltasta lämpösäteilyn vähentämiseksi ja teltan muodon rikkomiseksi, verkkoa maastoutetaan tilapäismateriaaleilla ja verkko kiristetään kunnolla liikkeen ja varjojen minimoimiseksi.
Kemiallisia taisteluaineita vastaan suojaudutaan muun muassa suojanaamarin, sadeasun, kumisaappaiden, katteella peitetyn poteron ja vasta-ainelääkkeiden avulla. Vihollinen voi levittää taisteluaineet tuulen mukana (ilmakaasut) tai nestepisaroina (maastokaasut).
Sotilaan psyykkistä toimintakykyä koettelevat myös propaganda, epätietoisuus, huhut ja erilaiset psykologiset operaatiot. Sotilaan tulee pyrkiä itsenäiseen ajatteluun, olemaan huolellinen tietolähteissä ja välttämään huhujen levittämistä.