Välskärin kertomuksia
Juoni > Kolmas nide: Kertomukset 12–15

Kolmennen niteen aloittavassa kertomuksessa "Vaasan prinsessa" ollaan siirrytty uuden kuninkaan Adolf Fredrikin aikaan ja tutustutaan nuoreen lukiolaiseen Eerikki Ljungiin, joka toimii Carl von Linnén avustajana. Hän kuuluu Larssonien suvun talonpoikaishaaraan. Linnén oppilaana hän tutustuu tulevaan puolisoonsa Eerikaan. Eerikki Ljung kutsutaan vanhentuneen 'porvarikuningas' Larssonin  syntymäpäiväjuhliin Vaasaan, ja matkallaan hän ystävystyy Kaarle Viktor Bertelsköldin kanssa. Bertelsköld on avioitunut, mutta jäänyt leskeksi. Hänelle on jäänyt avioliitosta kaksi lasta, Bernhard ja Louise.
Vaasassa Ester Larsson hoitaa vanhaa isäänsä 'porvarikuningas' Larssonia. Tämä on rikastunut edelleen onnekkaan kapteeni Neptunus Gastin avulla. Larsson saa selville, että kuninkaan sormus on päätynyt Gastille, joka oli tappanut erään Torsten Bertelsköldin kamaripalvelijan saadakseen sen. Hän riistää sormuksen Gastilta, ja heittää sen meren pohjaan, sillä hän uskoo sen olevan epäjumalallinen taikakalu.
Vaasaan saapuu myös Kaarle Viktor Bertelsköld, osana kaupungissa vierailulla olevan kuningas Aadolf Fredrikin juhlasaattuetta. Hän tapaa vuosien jälkeen nuoruuden ihastuksensa Esterin. Kaksikko löytää taas rakkautensa, mutta vanha 'porvarikuningas' ei edelleenkään anna siihen suostumustaan vaan yrittää naittaa tytärtään tämän talonpoikaiselle serkulle. Ihmeen kaupalla mereen heitetty kuninkaansormus putkahtaa jälleen esiin, kun Eerikki Ljung löytää sen pyydystetyn hauen vatsasta. Kuningas Aadolf Fredrik vierailee Larssonin kodissa ja puhuu Esterin ja Kaarle Viktor Bertelsköldin avioliiton puolesta. Lopulta Larsson murtuu ja antaa suostumuksensa tyttärensä avioliittolle. Nuori luonnontieteilijä Eerikki Ljung valmistuu ylioppilaaksi, mutta hänen löytämänsä sormus katoaa jälleen. (12. kertomus "Vaasan prinsessa")
Romaanin viimeisen jakson kolmessa kertomuksessa eletään kuningas Kustaa III:n aikaa 1770-luvulla. Bertelsköldien kiintopisteeksi on tullut Itä-Götanmaalla sijaitseva Falkby uusine linnoineen ja puistoineen. Kaarle Viktorin lapset Bernhard ja Louise ovat aikuisia, ja hänen uuteen avioliittoon Esterin (nyk. kreivitär Bertelsköld) kanssa on syntynyt kaksi uutta lasta, Paul ja Vera. Paul on ylioppilas ja Turun Kuninkaallisen Akatemian opiskelija, joka on saanut kortteerin tieteellistä kasvitarhaa hoitavan Eerikki Ljungin ja hänen puolisonsa Eerikan luona. Paul edustaa aikansa valistushenkeä ja vapaa-ajattelua. Mutta hänen mielessään vallitsee maailmankatsomuksellinen kaaos, kun valistuksen uskontokriittiset näkemykset, perinteinen jumalusko, okkultismi ja uudet tieteelliset menetelmät törmäävät toisiinsa. Turussa hän on tutustunut myös tohtori Martti Weisiin, alkemistiin, jonka uskotaan osaavan valmistaa kultaa.
Topelius kuvaa perusteellisesti Turun akatemian miljöötä ja keskeisiä tutkijoita. Myös Aurora-seura saa oman lukunsa. Paul Bertelsköld on saavuttanut yliopistolla mainetta sanavalmiina ja uhmakkaana esiintyjänä. Hänet pyydetään puolustamaan teologista väitöskirjaa, jonka aiheena ovat todistukset jumalan olemassaolosta. Tässä respondentin tehtävässä hän saattaa vastaväittäjän ja useat muutkin professorit naurunalaisiksi. Paul erotetaan akatemiasta vuodeksi, syynä kunnioituksen puute ja pyhän sanan pilkkaaminen. Hän on masentunut, eikä löydä elämälleen tarkoitusta. Eerikki ja Eerika Ljungin samoin kuin lempeän serkkutyttö Cecilia Larssonin yritykset saada hänet turvautumaan Jumalaan eivät onnistu. Paul päättää nyt matkustaa takaisin perheensä luo Falkbyhyn. Saattajien joukossa Turun satamassa on myös Henrik Gabriel Porthan.(13. kertomus ”Vapaa-ajattelija”)
Samaan aikaan Falkbyssä valmistaudutaan suuriin syntymäpäiväjuhliin, jotka kreivitär Ester Bertelsköld järjestää miehensä Kaarle Viktorin kunniaksi. Juhlat päätyvät kuitenkin ikävään välikohtaukseen, jonka aiheuttaa Kaarle Viktorin poika ensimmäisestä avioliitosta, menestynyt diplomaatti Bernhard Bertelsköld, isosetänsä Torstenin kaltainen pöyhkeilevä juonittelija. Bernhard kadehtii ja halveksii äitipuoltaan Esteriä ja sisarpuoliaan Paulia ja Veraa, sillä he eivät ole puhdasverisiä aatelisia. Kun Bernhard yrittää häätää mökistään kartanon mailla asuvan vanhan lesken, on Esterin mitta täynnä ja hän päättää paeta Falkbystä. Hän toivoo, että eripuraisuus ja rauhattomuus silloin katoaisivat perheestä. Kun Paul saapuu paikalle ja saa kuulla äitinsä katoamisesta, myös veljesten välit rikkoontuvat. (Kertomus 14. ”Iltamyrskyjä”)
Kertomuksen painopiste siirtyy sitten Tukholmaan, jossa vuoden 1771 valtiopäivät on avattu, aateliston ja muiden säätyjen keskinäinen taistelu vallasta on kärjistymässä ja kuningas Kustaa III valmistelee uutta hallitusmuotoa ja säätyvallan alasajoa. Kiihkeä poliittinen ilmapiiri tempaa myös Bertelsköldin veljekset mukaansa. Paul pyydetään kuninkaan palvelukseen ja Bernhard juonittelee parantaakseen asemiaan virkakoneistossa. Myös Larsson-suvun edustajat häärivät valtiopäivämiehinä alempien säätyjen edustajina.
Ranskasta Tukholmaan saapunut salaperäinen kaunotar markiisitar Herminie Egmont, kuninkaan ystävä, hurmaa sekä Bernhardin että Paulin, mutta antaa rukkaset Bernhardille. Kun Bernhard joutuu markiisittaren kutsuilla sanaharkkaan paroni J.M. Sprengtportenin kanssa ja tulee samalla loukanneeksi markiisittaren kunniaa, ratkaistaan riita kaksintaistelulla. Kun Paul haluaa uhrautua veljensä puolesta, Sprengtporten suostuu mutta yrittää ampua nuorukaista niin, ettei tämä haavoittuisi vakavasti. Paul kuitenkin lysähtää maahan tajuttomana.
Katkerana saamistaan rukkasista Bernhard on toimittanut herjaavan häväistyskirjoituksen tukholmalaiseen sanomalehteen ja yllyttää näin väkijoukon Markiisitar Egmontin kimppuun hänen asunnolleen. Vahingoniloinen Bernhard katselee riehumista kadulla, mutta saa ohimoonsa kiven, jonka viskaa markiisittaren kostoa hautova palvelija. (Kertomus 14. ”Iltamyrskyjä”)
Välskärin viimeisessä kertomuksessa Tukholmaan paennut valepukuinen Ester saa tietää loukkaantuneiden veljesten tilanteesta ja hoivailee ensin Paulin ja sitten Bernhardin kuntoon. Esterin vaikutuksesta molemmissa tapahtuu myös henkinen muutos ja nöyrtyminen. Paul luopuu vapaamielisistä ajatuksistaan ja Bernhardista tulee kristinuskon puolestapuhuja ja ihmisten tasa-arvoisuuden kannattaja.
Samaan aikaan törmätään Tukholmassa jälleen Martti Weisiin, joka on saapunut sinne ’porvarikuninkaan’ pojan, Lauri Larssonin kanssa. Käy ilmi että Lauri on aikoinaan varastanut sormuksen Eerikki Ljungilta, mutta tullut hulluksi sen voimasta. Hän vannoo väärän valan ja menettää sormuksen, joka päätyy Esterille. Martti Weis on jahdannut koko elämänsä tätä sormusta, ja pyrkii ryöväämään sen Esteriltä. Ester heittää sormuksen pois, ja nyt sen löytää markiisitar Egmont, joka luovuttaa sen Kustaa III:lle. Myös Weis menettää järkensä ja kuolee lopulta hullujenhuoneessa.
Kuningas Kustaa III:n kannattajiensa kanssa suunnittelema vallankumous säätyjen ja valtaneuvoston epävakaata hallintoa vastaan onnistuu, ja säädyt tunnustavat uuden hallitusmuodon. Paul avustaa kuningasta toimimalla hänen yksityissihteerinään. Kun Paul rientää rakastamansa markiisitar Egmontin asunnolle, hän löytää tämän itsemurhan tehneenä. Markiisitar oli järjestänyt ratkaisevalla tavalla Ranskasta taloudellista apua Kustaa III:lle, mutta oli vastapalvelukseksi joutunut sitoutumaan avioliittoon miehen kanssa, jota inhosi. Murtuneena Paul lukee jäähyväiskirjeen ja palaa perheensä luo Falkbyhyn, jonne myös Ester-äiti ilmaantuu. Koko Bertelsköldin perhe on taas onnellisesti yhdessä. Romaani päättyy perheen sovintojuhlaan. Kartanon puistoon kokoontuneita alustalaisia kehotetaan vannomaan vala uudelle hallitusmuodolle ja ”uskollisesti kaikissa vaiheissa elämään ja kuolemaan lain ja vapauden, kuninkaan ja isänmaan puolesta”. (Kertomus 15. ”Aamun valkeneminen”)