stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Spion Kopin taistelu
Taistelu

Reitti Spion Kopille oli kivinen ja sää oli sumuinen. Hitaan etenemisen jälkeen britit saavuttivat kuitenkin Spion Kopin huipun. Kukkulalla käytiin lyhyt kahakka buurien muutaman vartiomiehen kanssa. Britit valtasivat kukkulan heidän tehtyään kymmenen brittisotilaan hengen vaatineen rynnäkön pistimin. Valtauksen jälkeen britit alkoivat kaivaa huipulle juoksuhautoja.
Buurit yrittivät tehdä vastahyökkäystä aamulla 24. tammikuuta. Pohjoisesta ylös loivaa kalliota hyökänneet buurit lyötiin takaisin. Aamulla kello 08.30 aikoihin tähän asti vallinnut sumu alkoi viimein hälvetä. Näköalan parantuessa britit tajusivat kaivaneensa juoksuhautansa liian kauas etelään. Koska he eivät tunteneet hyvin paikallisia maastonmuodostelmia, he eivät myöskään olleet vallanneet Conical Hill- ja Aloe Knoll -nimisiä huippuja heidän edessään ja oikealla sivustalla Spion Kopilla. Botha sai kuulla brittien edenneen Spion Kopille kukkulalta paenneelta vartiomieheltä. Buurit saivat viereiset huiput käsiinsä ja he alkoivat vyöryttää brittien juoksuhautoja tukien samalla joukkojaan tykistötulella. Taistelu muuttui nopeasti kaoottiseksi.
Buurit vaativat brittejä antautumaan. Woodgate oli tällä välin saanut surmansa ja johdossa oli Alec Thorneycroft, joka kieltäytyi antautumasta. Sen sijaan hän veti joukkonsa juoksuhaudoista taaemmas kivikon taakse. Tällä välin Warren oli lähettänyt apujoukkoja Spion Kopille. Ne saapuivat paikalle Thorneycroftin juuri vedettyä joukkonsa uusiin asemiin. Britit toteuttivat rynnäkön pistimin ja valtasivat takaisin juoksuhautansa. He vakiinnuttivat asemansa keskipäivään mennessä. Buurit päättivät vetäytyä yöllä hämärän suojassa. Toisaalta myös Thorneycroft antoi vetäytymiskäskyn, sillä hänellä ei tässä vaiheessa ollut yhteyttä Warreniin.
Seuraukset

Brittien virallisten lukujen mukaan he menettivät taistelun aikana 322 miestä kaatuneina, 585 haavoittuneina ja 300 vankeina. Ei ole täysin selvää, miten luotettavana lukuja voi pitää. Brittien kokonaistappioiden on arvioitu myös olleen noin 1 500. Brittien juoksuhautojen kuvailtiin täyttyneen kuolleiden sotilaiden ruumiilla. Buurien tappiot kaatuneina olivat todennäköisesti yli 150 ja yhteensä 335. Buurit palasivat Spion Kopille aamulla 25. tammikuuta ja heidän hämmästyksekseen he löysivät vain brittien hylkäämät asemat. Taistelu merkitsi lopulta brittien tappiota ja Ladysmithin piirityksen jatkumista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Spion Kopin taistelu Wikimedia Commonsissa
Spion Kop nykyisin.
Spion Kopin huippuja piirroksessa.
Kuolleita brittisotilaita juoksuhaudoissaan.
Kuollut buurien tarkka-ampuja.
Juoksuhautoihin haudattujen brittisotilaiden muistomerkki.
Kirkkokatu (Tampere)

Takon tehdassalin tiiliseinää Kirkkokadulla.
Kirkkokatu on pohjois-eteläsuuntainen katu Tampereen ydinkeskustassa. Se sijoittuu Keskustorin ja Laukontorin väliin. Kadun varrella on muun muassa teollisuuslaitos Metsä Board Tako, joka on nykyään ainoa Tammerkosken rannassa toimiva tehdas.
Historia

Kirkkokatu kuuluu Tampereen vanhimpiin katuihin. Lähes koko nykyinen katulinja esiintyi jo vuonna 1775 Tammerkosken kauppalan asemakaavaluonnoksessa, jonka pohjalta laadittiin myöhemmin Tampereen kaupungin ensimmäinen asemakaava (1779). Katu oli aikoinaan nykyistä pidempi ja ulottui pohjoisessa Uudellekadulle eli nykyiselle Satakunnankadulle asti. Katu kulki Vanhan kirkon, Frenckellin tehdasalueen ja Molinin tontin puutalokorttelin vierestä.
Kaupungin ensimmäisessä asemakaavassa nykyisen Keskustorin alueelle oli sijoitettu paikat neljälle kirkkorakennukselle. Tontit oli ilmeisesti varattu luterilaista, anglikaanista, reformoitua ja roomalaiskatolista kirkkoa varten, sillä Tampereelle pyrittiin houkuttelemaan eri uskontokuntia edustavia ulkomaisia tehtailijoita. Kirkkokatu kulki näiden kirkkotonttien välissä, mutta kadulla ei ollut vielä kaupungin alkuaikoina virallista nimeä. Ensimmäinen tunnettu maininta Kirkkokadusta (muodossa Kirko katu) on vuodelta 1790. Virallisen aseman kadunnimi sai vasta vuoden 1868 asemakaavassa.
Kaupungin ensimmäinen kirkkorakennus oli Carlo Bassin suunnittelema luterilainen kirkko (nyk. Vanha kirkko), joka rakennettiin 1824 ja vihittiin käyttöön seuraavana vuonna. Muut torille kaavaillut kirkkorakennukset jäivät toteutumatta.
Kirkkokadun pohjoispää sijaitsee nykyisessä asemakaavassa Keskustorin etelälaidalla eli niin sanotulla Jugendtorilla. Vanhankirkonpuiston edustalla on kuitenkin säilynyt jäänteenä hieman kadun vanhaa pohjoisosaa.
Nykyinen rakennuskanta

Keskustorin ja Hallituskadun välillä kulkeva Kirkkokadun pätkä on osa Hämeenkadun, Hämeensillan ja Keskustorin muodostamaa valtakunnallisesti merkittävää kulttuuriympäristöä. Kirkkokadun itäpuolella sijaitseva Takon tehdasalue kuuluu puolestaan valtakunnallisesti merkittävään Tammerkosken teollisuusmaisemaan. Takon tehtaan savupiippu on yksi Tammerkosken kansallismaiseman symboleista.
Nykyinen rakennuskanta > Kadun itäpuolen rakennukset

Selinin talon siipirakennus (1934)
Takon tehdasalue (useita rakennuksia)
Nykyinen rakennuskanta > Kadun länsipuolen rakennukset

Palanderin talo (1901) ja sen siipirakennus (1889, korotettu 1943)
Huberin talo (1949)
Kauppaseuran talo (1957)
Palanderin talon julkisivua.
Risto Pietilä

| Risto Antero Pietilä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. syyskuuta 1980
Kuollut: 14. elokuuta 2020 (39 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  liikemies
Risto Antero Pietilä (2. syyskuuta 1980 – 14. elokuuta 2020) oli suomalainen liikemies ja Bitcoin-vaikuttaja. Pietilä kuoli auto-onnettomuudessa elokuussa 2020.
Nuori yrittäjä

Pietilä kunnostautui lukioaikana MAOL:n järjestämissä päässälaskukilpailuissa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta vuonna 1999 ja voitti kansallisen Lukion kemiakilpailun samana vuonna. Pietilä aloitti opiskelut Espoon Otaniemessä syksyllä 2000 ja perusti siellä vuonna 2002 nykyisin Otava-konserniin kuuluvan Jamera Networks -kirjakauppaketjun yhdessä kahden opiskelutoverinsa kanssa. Jamera Networksin idea oli kierrättää vanhat kirjat uusiokäyttöön ostamalla hyväkuntoisia käytettyjä oppikirjoja uudelleen myytäväksi.
Joidenkin opiskelukavereiden mielestä Pietilä edusti lähes pakkomielteisyyteen asti juuri sitä jopa haitallista menestyskuvaa, joka tuotantotalouden opiskelijoista maalattiin.
Muita satunnaisia bisneksiään varten Risto perusti vuonna 2003 Melkisedek Oyn joka pyöritti muun muassa Autopooli-toimintaa, joka vuokrasi vanhoja autoja selvästi normaaleita autovuokraamoita halvemmalla hinnalla. Asiakkaat olivat lähinnä Otaniemen teekkareita.
Hopeasijoittaja

Irtauduttuaan kirjakaupasta Pietilä kiinnostui sijoitushopeasta. Pietilä perusti Hopea.fi-kaupankäyntisivuston sekä virolaisen Silverbank-nimellä kulkevan hopeaan sijoittavan sijoitusyhtiön. Yhtiö joutui kuitenkin Finanssivalvonnan hampaisiin käyttämänsä nimen johdosta.
Bitcoin-vaikuttaja

Pietilä kiinnostui Bitcoin-virtuaalivaluutasta vuonna 2012 ja oli aktiivinen sijoittaja, vaikuttaja ja keinottelija. Pietilä arvioi vuonna 2014 Bitcoin-varallisuutensa noin 10 000 bitcoinin arvoiseksi. Risto Pietilän kuolinpesän verotettava pääomatulo vuonna 2021 oli 13,36 miljoonaa euroa.
Mallan kartano

Bitcoin-tuotoillaan Pietilä osti Viron Länsi-Virumaalla sijaitsevan Mallan kartanon. Pietilän aikomuksena oli remontoida kartano hotellitasoiseksi Bitcoin-kongressikeskukseksi. Kartanon päärakennus paloi 7. syyskuuta 2018.
Teokset

Pakarinen, Olli & Pietilä, Risto: Sijoitushopea Suomessa 2010.  Hopea.fi, 2009.  ISSN 1798-548X
Risto Pietilä: Money System Gone Insane: How to Benefit from the Rise of Digital Currencies in The Coming Financial Crisis, s. 98.  Omakustanne, 2020.  ISBN 979-8617621763  (englanniksi)
Avohakkuu

Avohakkuualue Skotlannissa.
Suomalainen metsä, jossa on tehty avohakkuu joitakin vuosia aiemmin ja jätetty mäntyjä siemenpuiksi pystyyn uudistamaan metsä.
Avohakkuu on metsän päätehakkuun muoto, jossa metsikkökuviolta kaadetaan kaikki tai lähes kaikki hakkuualueen puut.
Avohakkuu on nykypäivän metsänhoidossa yksi metsänuudistamisen menetelmä muiden joukossa. Noin 82 prosenttia Suomessa vuosina 2009-2017 päätehakatusta metsästä kaadettiin kuitenkin avohakkuulla.
Metsä päätehakataan jaksollisessa metsänkasvatuksessa hyvin paljon ennen kuin puut saavuttavat biologisen vanhuuden. Päätehakkuu tehdään Etelä-Suomessa yleensä puiden ollessa 60-80 vuoden ikäisiä.
Suurimmassa osassa avohakkuualueita jätetään jokaiselle hehtaarille 5–10 niin sanottua säästöpuuta. Tämä johtuu siitä, että yli 95 prosenttia Suomen talousmetsistä on vapaaehtoisen PEFC-sertifiointijärjestelmän piirissä.
Metsän niin sanottu avohakkuuvaihe kestää 1-3 vuotta. Päätehakkuun toteuttamisvaihtoehdot ovat avohakkuu, siemenpuuhakkuu ja suojuspuuhakkuu.
Avohakkuisiin perustuva metsätalous on johtanut luonnonmetsien eliölajien uhanalaistumiseen. Esimerkiksi mustikan peittävyys valtion metsissä on vähentynyt puoleen entisestä.
Historiaa

Suomen vuonna 1886 voimaan tullut ensimmäinen metsälaki kielsi avohakkuiden suorittamisen muualla kuin kasvukykynsä menettäneissä metsissä. Avohakkuuta alettiin käyttää laista huolimatta toisen maailmansodan aikana valtion ja yksityisten maanomistajien metsissä tehtävissä pakkohakkuissa. Menettelyn taustalla oli sodan aiheuttama Suomen polttoainehuollon vaikeutuminen. Tapa yleistyi kuitenkin sotien jälkeen viranomaisten myöntämien poikkeuslupien avulla. Avohakkuukielto poistettiin Suomen lainsäädännöstä vuonna 1967.
Metsän uudistaminen avohakkuun jälkeen

Metsänhoitoa ja metsänomistajan velvollisuuksia säädellään Suomessa etenkin metsälaissa, jonka mukaan uusi taimikko on perustettava uudistushakkuun jälkeen. Luontaista uudistamista käytettäessä uuden, kehityskelpoisen taimikon tulisi syntyä Etelä-Suomessa 5 vuodessa hakkuun jälkeen, Pohjois-Pohjanmaalla ja Kainuussa 7 vuodessa ja Lapissa 10 vuodessa. Taimikon perustamista koskevat toimenpiteet on saatettava loppuun viiden vuoden kuluessa uudistushakkuun aloittamisesta tai kolmen vuoden kuluessa uudistushakkuun päättymisestä. Tämä metsän uudistamisvelvollisuus koskee kaikkia metsänomistajia. Metsälaki antaa metsänomistajalle vapauden valita kiertoajan pituuden.
Avohakkuun vaihtoehdot

Metsää voidaan uudistaa myös luontaisilla menetelmillä, tai metsää voidaan kasvattaa eri-ikäisrakenteisena. Jälkimmäisssä metsästä poistetaan kerralla 30-60% puustosta ja se jätetään uudistumaan luontaisesti. Metsäpolitiikka, metsänhoidon suositukset ja käytännöt kannustavat monipuoliseen metsänhoitoon ja metsien monimuotoisuuden säilyttämiseen osana metsätaloutta.
Mm. professori Timo Pukkala on tutkimuksissaan todennut eri-ikäisrakenteisen metsänhoidon eli nk. jatkuvan kasvatuksen pääsääntöisesti taloudellisesti houkuttelevaksi vaihtoehdoksi. Tuoton ohessa hiilensidonta-ja luontoarvohyödyt ovat suuret. Tämän vuoksi myös useat suuret toimijat kuten metsäteollisuus ovat siirtyneet turvemailla jatkuvaan kasvatukseen.
Hakkuita tehdään 500 000 hehtaarilla vuodessa, mistä jatkuvan kasvatuksen osuus on tällä hetkellä vain muutama prosentti. Avohakkuiden noin 110 000 hehtaaria on 0,5 % metsämaan alasta.
Avohakkuun vaihtoehdot > Avohakkuiden arvostelua

»Avohakkuu on kuin pissaisi talvella housuunsa: hetken tuntuu lämpimältä, mutta siihen se ilo sitten jääkin.» 
(Metsämaatieteen ja metsänhoidon emeritusprofessori Erkki Lähde Yleisradion haastattelussa 17. toukokuuta 2020.)
Kun harsintametsätaloudesta luovuttiin vuosina 1949–1950, metsätoimenpiteet alettiin kohdistaa metsiköihin.  Kunkin metsikön hoidon päämaaliksi tuli avohakkuu. Avohakkuita alettiin perustella pääosin neljällä väitteellä, joissa avoimeksi hakkaamista verrattiin luontaiseen metsän kehitykseen. Uusi Metsäkirja kutsuu näitä väitteitä myyteiksi. Ensimmäisen väite perustelee metsäpalon polttavan kaikki metsän puut, jolloin syntyy luonnollinen avohakkuu. Metsäpaloja on kuitenkin erityyppisiä ja niissä eivät tuhoudu kaikki puut, esimerkiksi paksukaarnaiset vanhat männyt. Toinen väite liittyy metsäpalon jälkeisen metsän tasaikärakenteisuuteen. Kolmannen väitteen muodostaa käsitys että luonnontilainen metsää muodostuu vanhetessaan yhden puulajin metsäksi. Neljäs perustelu on luonnontilaisen metsän häiriödynamiikan liiallinen yksinkertaistaminen.
Maastojuoksun Euroopan-mestaruuskilpailut

Maastojuoksun Euroopan-mestaruuskilpailut on Euroopan yleisurheiluliiton vuosittain järjestämä maastojuoksun maanosamestaruuskilpailu. Ensimmäisen kerran kilpailut järjestettiin vuonna 1994. Kilpailuajankohta on aina ollut joulukuussa.
Mestarit

| Vuosi | Miehet | Naiset |
| --- | --- | --- |
| 1994 |  Paulo Guerra |  Catherina McKiernan |
| 1995 |  Paulo Guerra |  Annemari Sandell |
| 1996 |  Jon Brown |  Sara Wedlund |
| 1997 |  Carsten Jørgensen |  Joalsiae Llado |
| 1998 |  Serhi Lebid |  Paula Radcliffe |
| 1999 |  Paulo Guerra |  Anita Weyermann |
| 2000 |  Paulo Guerra |  Katalin Szentgyörgyi |
| 2001 |  Serhi Lebid |  Yamna Belkacem |
| 2002 |  Serhi Lebid |  Helena Javornik |
| 2003 |  Serhi Lebid |  Paula Radcliffe |
| 2004 |  Serhi Lebid |  Hayley Yelling |
| 2005 |  Serhi Lebid |  Lornah Kiplagat |
| 2006 |  Mo Farah |  Tetjana Holovtšenko |
| 2007 |  Serhi Lebid |  Marta Domínguez |
| 2008 |  Serhi Lebid |  Hilda Kibet |
| 2009 |  Alemayehu Bezabeh |  Hayley Yelling |
| 2010 |  Serhi Lebid |  Jessica Augusto |
| 2011 |  Atelaw Yeshetela |  Fionnuala Britton |
| 2012 |  Andrea Lalli |  Fionnuala Britton |
| 2013 |  Alemayehu Bezabeh |  Sophie Duarte |
| 2014 |  Polat Kemboi Arıkan |  Gemma Steel |
| 2015 |  Ali Kaya |  Sifan Hassan |
| 2016 |  Aras Kaya |  Yasemin Can |
| 2017 |  Kaan Kigen Özbilen |  Yasemin Can |
| 2018 |  Filip Ingebrigtsen |  Yasemin Can |
| 2019 |  Aras Kaya |  Yasemin Can |
2020:  kilpailua ei järjestetty COVID-19-pandemian takia
| 2021 |  Jakob Ingebrigtsen |  Karoline Grøvdal |
| 2022 |  Jakob Ingebrigtsen |  Karoline Grøvdal |
9885 Linux

| 9885 Linux |
| --- | --- |
 1994 TM14 

Löytäminen
Löytäjät:  Spacewatch
Löytöaika:  12. lokakuuta 1994
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  352851 km 2,359 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  352851 km 2,201 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  376432 km 2,516 AU
Eksentrisyys:  0,067
Kiertoaika Auringon ympäri:  1323,116 päivää, 3,62 vuotta
Keskiratanopeus:  19,37 km/s
Inklinaatio:  6,113°
Fyysiset ominaisuudet
Absoluuttinen kirkkaus:  13,7
Pinnan lämpötila:  alin:   keski: ~181 K ylin:  
9885 Linux on Spacewatch-ryhmän Kitt Peakin observatoriossa 12. lokakuuta 1994 löytämä asteroidi. Asteroidi sijaitsee Jupiterin  ja Marsin välisellä asteroidivyöhykkeellä. Se on nimetty Linux-käyttöjärjestelmäytimen mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1994 TM14.
Akrobatiavoimistelu

Naisten ryhmä
Miesten ryhmä
Akrobatiavoimistelu on voimisteluun kuuluva kilpalaji. Akrobatiavoimistelu kehittää muun muassa lihaskuntoa, kestävyyttä, liikkuvuutta ja koordinatiokykyä. Lajilla on yhteisiä piirteitä telinevoimistelun ja myös jonkin verran cheerleadingin ja team gymin kanssa.
Kilpailut

Akrobatiavoimistelun kilpailuohjelmat esitetään ryhmässä tai parin kanssa jossain seuraavista kokoonpanoista:
naisten pari (kaksi naista)
miesten pari (kaksi miestä)
sekapari (nainen ja mies)
naisten trio (kolme naista)
miesten nelikko (neljä miestä)
miesten trio (kolme miestä)
naisten nelikko (neljä naista)
Akrobatiavoimistelussa kilpaillaan kolmella ohjelmalla; nosto-ohjelma (balance), heitto-ohjelma (dynamic) ja yhdistelmäohjelma (combined). Suomessa luokissa 1–4 kilpaillaan ainoastaan yhdistelmäohjelmalla. SM-kilpailuissa karsinnoissa esitetään heitto- ja nosto-ohjelmat, ja finaalissa yhdistelmäohjelma. Ohjelmiin sisältyy pari- tai ryhmäelementtejä, yksilöliikkeitä (esimerkiksi volttipätkiä ja tasapainoliikkeitä) sekä tanssillisia koreografiaosia. Toinen parista on "base" ja toinen "top". Parissa voimistelijat voivat olla periaatteessa myös samankokoisia, mutta tällöin he tarvitsevat harjoitusta koordinaatiokyvyssä, mutta myös lihasvoimassa. Pariliikkeissä base nostaa tai heittää toppia. Heitot voivat olla hyvinkin haastavia ja näyttäviä. Ryhmissä voidaan tehdä ryhmäliikkeitä isommalla kokoonpanolla ja niistä voi tulla moniulotteisempia. Triossa on kaksi basea ja yksi top. Ohjelma (tai ohjelmat) esitetään musiikin tahtiin 12 m × 12 m jousikanveesilla. Ohjelman maksimipituus on 2 min 30 sek. Musiikissa saa olla sanat, mutta niiden tulee olla voimistelijoiden ikätasoon sopivat.
Jokaisessa sarjassa on omat vaatimuksensa, mitä liikkeitä ohjelmassa tulee olla. Pakollisten liikkeiden listalta voi valita haluamansa liikkeet. Esimerkiksi pari/ryhmäliikkeet voi valita listasta, jossa on tarjottu liikkeitä kolmessa vaikeustasossa, mutta ohjelmassa tulee olla tietty määrä pari/ryhmä- sekä yksilöliikkeitä. Tuomarit arvioivat kilpailusuorituksen kategorioissa vaikeus, suorituspuhtaus ja taiteellisuus.
Akrobatiavoimistelu Suomessa

Suomessa akrobatiavoimistelu on yksi seitsemästä Suomen Voimisteluliiton kilpalajista. Akrobatiavoimistelu ei ole kovin tunnettua Suomessa, mutta harrastajia tulee koko ajan huimasti lisää. Suomessa valmennetaan akrobatiavoimistelua jo monessa seurassa. Suomessa kilpaillaan kansallisissa luokkasarjoissa 1, 2, 3, 4, 5 ja 6 sekä akropuissa luokissa 1, 2, 3 ja 4.
Luokan 1 merkkiä sanotaan staramerkiksi, luokan 2 merkkiä kuparimerkiksi, luokan 3 merkkiä pronssimerkiksi, luokan 4 merkkiä hopeamerkiksi sekä 5 ja 6 luokkien merkkiä kultamerkiksi. Lisäksi on smaragdi- ja timanttimerkki, jotka eivät vaikuta luokkasarjoihin.  .
Atomiydin

Atomiydin on atomin keskellä sijaitseva protoneista ja yleensä myös neutroneista koostuva muodostuma. Ytimellä on positiivinen sähkövaraus, ja se muodostaa valtaosan atomin massasta, sillä elektronin massa on paljon pienempi kuin protonien ja neutronien.
Ytimen läpimitta riippuu vahvasti sen massasta, kun taas koko atomin läpimitta on likipitäen vakio. Vety-ydin, joka on pelkkä protoni, on läpimitaltaan noin 1,6 femtometriä eli 1,6 · 10−15 m, uraaniytimen noin 16 fm. Tämä on vain noin  {\frac {1}{23\ 000}} –  {\frac {1}{145\ 000}} atomin läpimitasta.
Ytimen rakennetta, sitä koossa pitäviä voimia ja ytimien muuttumista tutkii ydinfysiikka. Vuonna 1912 Ernest Rutherford päätteli koetuloksista, että valtaosa atomin massasta on keskittynyt pienelle alueelle, ytimeen. Kemiallisissa reaktioissa atomien elektronit järjestyvät uudestaan mutta ytimet pysyvät ennallaan. Sen sijaan ydinreaktioissa ytimet muuttuvat.
Saman alkuaineen kaikissa atomiytimissä on sama määrä protoneja. Sen sijaan neutronien lukumäärä voi samankin alkuaineen atomeissa poiketa toisistaan. Tällöin on kyseessä saman alkuaineen eri isotoopit. Protonien lukumäärää sanotaan ytimen tai atomin järjestysluvuksi eli atomiluvuksi, neutronien lukumäärää neutroniluvuksi ja näiden summaa massaluvuksi.
Havainnekuva helium-4-atomista. Ytimessä kaksi protonia on merkitty punaisella ja kaksi neutronia violetilla. Tässä kuvassa ne on merkitty erillisiksi, vaikka todellisuudessa sekä protonien että neutronien voidaan sanoa olevan ytimen keskipisteessä.
Ytimen rakenne

Ydin koostuu protoneista ja neutroneista, joita yhteisellä nimellä kutsutaan nukleoneiksi. Molemmat koostuvat vielä pienemmistä hiukkasista, kvarkeista. Vahva vuorovaikutus sitoo kvarkit nukleoneiksi sekä nämä edelleen ytimiksi.
Protonilla on yhden alkeisvarauksen suuruinen positiivinen sähkövaraus. Neutronilla ei ole sähkövarausta. Ytimen sähkövaraus on yleensä jakautunut melko tasaisesti koko ytimen alueelle paitsi vety- ja heliumytimissä, joissa se on pitkälti keskittynyt ytimen keskipisteen läheisyyteen, sillä nukleonit ovat 1s-tilassa olevia fermioneja, joilla ei näissä ytimissä ole ratapyörimismäärää.
Protonit ja neutronit

Protonit ja neutronit ovat fermioneja. Molemmat kuuluvat baryonien ryhmään. Baryoneja on muitakin, mutta muut ovat erittäin epästabiileja eikä niitä esiinny normaaleissa atomiytimissä. Hiukkasfysiikan laboratorioissa tosin on voitu valmistaa ytimiä, joissa on myös hyperoneja. Protonilla ja neutronilla on toisistaan poikkeava isospin-kvanttiluku, minkä vuoksi niillä voi olla sama kvanttimekaaninen aaltofunktio. Toisinaan niitä pidetään saman perushiukkasen, nukleonin, kahtena eri olotilana.
Ydinvoimat

Nukleoneja sitoo toisiinsa vahvan vuorovaikutuksen jäännösvoima. Tämä voima on paljon heikompi kuin se, joka sitoo saman nukleonin kvarkit toisiinsa, samaan tapaan kuin neutraalien molekyylien välinen sähköinen van der Waalsin voima on paljon heikompi kuin atomin sisällä vaikuttavat sähköiset voimat. Nimensä mukaisesti vahva vuorovaikutus on kuitenkin niin voimakas, että tämä jäännösvoimakin on paljon suurempi kuin sähkömagneettiset voimat. Niinpä se pystyy pitämään ytimen koossa ja useimmiten erittäin stabiilina protonien välillä vaikuttavasta sähköisestä poistovoimasta huolimatta. Kuitenkin se heikkenee ytimen koon kasvaessa, minkä vuoksi tiettyä kokoa suuremmat ytimet hajoavatkin itsestään eli ovat radioaktiivisia. Raskain täysin stabiili ydin on lyijy-208-ydin, jossa on 82 protonia ja 126 neutronia.
Ydinmallit

Ytimen säde on tärkeimpiä suureita, joka ydinmalleissa on selitettävä. Se on likipitäen verrannollinen ytimen massaluvun kuutiojuureen, etenkin suurilla ytimillä, jotka ovat likipitäen pallomaisia. Ytimen tiheys on miltei vakio, ja sen vuoksi ytimen säteen (R) ja massaluvun (A) välillä pätee likimääräisesti seuraava yhtälö:
missä suuretta r0 voidaan pitää käytännössä vakiona, ja se on noin {{{1}}}. Tarkkaan ottaen se kuitenkin vaihtelee eri ytimillä noin 0,2 fm:n verran eli noin 20 % arvostaan. Täten protonien ja neutronien pakkautumista ytimeen voidaan verrata kovien kuulien pakkaamiseen laatikossa.
Ydinmallit > Nestepisaramalli

Varhaisimmissa ydinmalleissa ydintä verrattiin pyörivään nestepisaraan. Tässä mallissa ytimen oletettiin pitkäkantamaisten sähkömagneettisten voimien ja lyhytkantamaisten ydinvoimien yhteisvaikutuksesta käyttäytyvän paljolti samaan tapaan kuin nestepisara, jolla on tietyn suuruinen, sen koosta riippuva pintajännitys. Tällä mallilla voidaan menestyksellisesti selittä monet ytimen ominaisuudet, erityisesti niiden sidosenergian riippuvuus koosta. On kuitenkin tapauksia, joissa sidosenergia selvästi poikkeaa mallin edellyttämästä ja ydin on poikkeuksellisen stabiili. Näin on laita silloin, kun protonien, neutronien tai molempien lukumäärä on jokin ydinfysiikan ns. maagisista luvuista.