stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vierzon

| Vierzon |
| --- | --- |
 Vierzon ja sen läpi kulkevat Yèvrejoki ja Canal de Berry
 vaakuna
 Vierzon
 Koordinaatit: 47°13′21″N, 2°04′10″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Centre-Val de Loire
Departementti:  Cher
Arrondissementti:  Vierzon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  74,5 km²
Väkiluku (2014):  27 050 
 – Väestötiheys:  363 as./km²
Kunnan numero:  18279
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vierzon on kunta Ranskassa Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Cherjoen ja sen sivujoen Yèvren yhtymäkohdassa. Kuntaa halkoo myös Canal de Berryn kanava.
Vierzon oli maatalouskoneita valmistavan Société Française de Vierzonin kotikaupunki. Nykyään entisessä teollisuushallissa on valmistettuja maatalouskoneita esittelevä museo Musée de Vierzon.
Société Françaisen tehdasrakennus
Vierzon 302 vr
Tunnettuja kuntalaisia

Édouard Vaillant (1840–1915), poliitikko
Félix Pyat (1810–1889), lehtimies ja poliitikko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vierzon Wikimedia Commonsissa
Vierustunturi

Vierustunturi sijaitsee Peniötunturilta noin 10 km kaakkoon Posion kunnan puolella Jumisko. Peniötunturin pohjoispuolella muutamien kilometrien etäisyydellä on hieman matalampia vaaroja. Vierustunturin eteläpuolella on lähes yhtä korkea Vierusvaara. Vierustunturin huipulla on Ylen masto.
Korkeusolosuhteet

Korkeus merenpinnasta on 350 - 400 m ja ympäristöstä 100 – 150 m. Kilometrin matkalla nousua on enimmillään noin 150 metriä. [lähde? ]
Maasto, kasvillisuus, rakentamisolosuhteet

Vierustunturi on kärsinyt salaman sytyttämästä metsäpalosta kesäkuussa vuonna 1979. Uutta metsää on rinteeseen kasvanut. Lakialue on paljas.
Vranás

| Vranás Βρανάς |
| --- | --- |
 Vranáksen Pyhän Georgioksen (Ágios Geórgios) kirkko.
 Vranás
 Koordinaatit: 38°7′29″N, 23°56′51″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Attika
Alue:  Attika
Alueyksikkö:  Itä-Attika
Kunta:  Marathónas
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  4906010106
Väkiluku (2011):  1 082
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vranás (kreik. Βρανάς) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Marathónaksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 1 082 (vuonna 2011).
Plataiailaisten hautakumpu.
Vranáksen kylä sijaitsee Marathónaksen tasangon länsilaidalla linnuntietä noin 25 kilometriä koilliseen Ateenan keskustasta. Se on osa Marathónaksen kaupunkiyhdyskuntaa. Vranáksessa sijaitsevat Marathonin arkeologinen museo ja vuoden 490 eaa. Marathonin taistelusta muistuttava Plataiailaisten hautakumpu. Vranáksesta on löydetty myös keskisen ja myöhäisen helladisen kauden aikaisia hautoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vranás Wikimedia Commonsissa
Veronica Gambara

| Veronica Gambara |
| --- | --- |
 Mahdollisesti Veronica Gambaran muotokuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1485
Kuollut: 1550
Ammatti:  runoilija
Puoliso:  Giberto X (1508–1518)
Kirjailija
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
Aikakausi:  1500-luku
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Veronica Gambara (1485–1550) oli italialainen runoilija. Hän sai oppineen kasvatuksen, meni 1508 naimisiin Correggion herran Giberto X:n kanssa, joka kuoli jo 1518. Gambara keskittyi sen jälkeen kokonaan pienen maansa hallitsemiseen ja kirjoittamiseen. Hänen Bolognassa sijaitseva hovinsa oli ajan huomattavien kirjailijoiden kokoontumispaikka. Teokset on julkaistu vasta pitkän ajan kuluttua hänen kuolemansa jälkeen.
Teokset

Rime e lettere di Veronica Gambara, julkaistu 1759, 1879
Undici lettere inedite di Veronica Gambara, julkaistu 1889
Sonetti amorosi inediti o rari di Veronica Gambara, julkaistu 1890
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veronica Gambara Wikimedia Commonsissa
Vladislav Kaletnik

| Vladislav Kaletnik> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1995 (ikä 29) Angarsk, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  HK Sotši
Sarja:  KHL
Pelinumero:  13
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  Jermak Angarsk (VHL) Južnyi Ural Orsk (VHL) Metallurg Magnitogorsk (KHL)
Vladislav Kaletnik (s. 24. maaliskuuta 1995) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, joka pelaa KHL:ssa HK Sotšissa. Kaudella 2014-2015 alkaneella KHL-urallaan hän voitti Metallurgin joukkueessa Gagarin Cupin kaudella 2015–2016. 9.4.2020 mennessä pelaamissaan 280 KHL:n runkosarjaotelussa hän on kerännyt tehopisteet 24+22=46 ja 55 pudotuspeliottelussa tehopisteet 2+3=5.
Veronica Cartwright

| Veronica Cartwright |
| --- | --- |
 Veronica Cartwright vuonna 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1949 (ikä 75) Bristol, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
www.veronica-cartwright.com
IMDb 
Elonet
Veronica Cartwright (s. 20. huhtikuuta 1949) on elokuva- ja televisionäyttelijä joka tunnetaan muun muassa scifi- ja kauhuelokuvista.
Cartwright syntyi Bristolissa, Englannissa vuonna 1949. Heidän perheensä muutti 1950-luvun puolivälissä Yhdysvaltoihin, Los Angelesiin. Hän aloitti näyttelemisen lapsinäyttelijänä television puolella, hänen ollessan 13-vuotias hän sai roolin Hitchcockin klassikkoelokuvaan Linnut. Cartwright sen jälkeen urallaan näytellyt useissa muissa kauhu- ja scifielokuvissa kuten  Ihmispaholaiset, Alien – kahdeksas matkustaja ja Noidat. Hänellä on sisar Angela Cartwright joka on myös näyttelijä.
Cartwright on ollut kolme kertaa ehdolla Emmy-palkintoon vierailevan näyttelijän rooleista Salaisissa kansioissa ja Teho-osastossa.
Filmografia

Rakkautta ja sotaa (In Love and War, 1958), Allie O’Neill
Huhu (The Children’s Hour tai The Loudest Whisper, 1961), Rosalie
Heidän kesänsä (Spencer’s Mountain, 1963)
Linnut (The Birds, 1963), Cathy Brenner
One Man’s Way (1964), Mary
Who Has Seen the Wind? (1965)
Inserts (1976), Harlene
Ihmispaholaiset (Invasion of the Body Snatchers (1978), Nancy Bellicec
Mitäs täällä roikut Henry Moon? (Goin’ South (1978), Hermine
Alien – kahdeksas matkustaja (Alien (1979), Lambert
Yksityisetsivä Joe Dancer (Joe Dancer: The Big Black Pill, 1981)
Syyttäjä vastaan syytetty (Prime Suspect, 1982)
Valiojoukko (The Right Stuff, 1983)
Painajaiset (Nightmares, 1983)
My Man Adam (1985), Elaine Swit
Avaruuden sankari (Flight of the Navigator, 1986)
Wisdom - kapinallinen (Wisdom, 1986), Samantha Wisdom
Intimate Encounters (1986)
Noidat (The Witches of Eastwick, 1987), Felicia Alden
Desperate For Love (1989)
Valentino Returns (1989)
Pojan lupaus (A Son’s Promise, 1990)
Hitler’s Daughter (1990), Patricia Benedict
False Identity (1990)
Murhaverkko (Dead in the Water, 1991)
Walking the Dog (1991)
Koirat karvoissaan (Man Trouble, 1992)
Triumph Over Disaster: The Hurricane Andrew Story (1993)
It’s Nothing Personal (1993), Barbara
Mirror, Mirror 2: Raven Dance (1994)
Dead Air - Murhaajan ääni (Dead Air, 1994)
Candyman II: Farewell to the Flesh (1995)
My Brother's Keeper (1995)
The Lottery (1996)
Rahalla saa (Money Talks, 1997), Connie Cipriani
Miljoonan dollarin tyttö (Sparkler, 1997)
Quicksilver Highway (1997)
Rat Pack (The Rat Pack, 1998)
Rakkaus löytää sävelen tai Yhteinen sävel (A Slipping Down Life, 1999)
Maapallon viimeinen mies (The Last Man on Planet Earth, 1999)
Trash (1999), Principal Evans
Scary Movie 2 (2001), Meganin äiti
The Osmondsin nousu ja tuho (Inside the Osmonds, 2001)
Satimessa (In the Bedroom, 2001)
Just Married (2003)
Straight-Jacket (2004), Jerry
Kinsey (2004), Sara Kinsey
The Invasion (2007)
Call of the Wild 3-D (2009)
Neowolf (2010)
Insight (2011)
The Town that Dreaded Sundown (2014)
Mommy, I Didn’t Do It (2017)
Memory – The Origins of Alien (2019) oma itsensä
Lähde:
Santur

Iranilainen santur, viritystyökalu ja soittolyömävasarapuikot
Santur ja sen soittolyömävasarapuikkojen ote
Faramarz Payvar, 18.12.2018
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Vaakasuorassa pidetyn ja kahdella kepillä soitetun santur-soittimen vanhin tunnettu versio on löydetty reliefikuvana antiikin Assyriasta.
Santurin soittotapa, iranilais-yhdysvaltalinen santur-mestari Manoochehr Sadeghi
Nainen soittamassa santuria, miniatyyri Qajan, Iran 1830
Ukrainalaisen tsymbaly-santursoittajan Roman Kumlykin tytär soittaa isälleen omistetussa museossa
Santurin yksi eurooppalainen versio, hammered dulcimer
Santurin itä- ja kaakkois-aasialainen versio
Khim, santurin thaimaalainen ja kambodžalainen versio
Santur (myös muodossa santūr, santour, santoor; arab. سنطور‎, sanṭūr, pers. ‏سنتور‎, sanṭūr) on ikivanha, iranilaista tai mesopotamialaista alkuperää oleva ja yhä yleisessä käytössä oleva perinteinen, lyömävasarapuikoilla soitettava koteloitu kielisoitin Lähi-idässä, Intiassa, Keski-Aasiassa, Kaakkois-Aasiassa, Itä-Aasiassa, Pohjois-Afrikassa, Kaukasuksella, Turkissa, sekä laajalti Euroopassa ja muuallakin maailmassa.
Santur-soitin levisi Lähi-idästä myös Eurooppaan ja oli Keskiajalla yleinen soitin Euroopassa, mm. Englannissa Hammered dulcimer -nimellä. Myös esim. Johan Sebastian Bach on säveltänyt musiikkiteoksia santurille. Santur oli yleinen soitin Euroopassakin kiertävillä muusikoilla, tunnettu myös Skandinaviassa ja saattaa olla mahdollista että santur-soitinta on soitettu Suomessakin keskiajalla ainakin Turun linnassa.
Santurista kehitettiin Euroopassa kosketinsoittimet cembalo ja piano, lisäämällä siihen lyömäsoitinpuikkojen tilalle lyömävasarakoskettimisto sekä laajentamalla ja laajentamalla santur-soittimen ääniala-kielistöä.
Santur on yhä yleisessä käytössä Lähi-idässä ja useissa Aasian maissa. Santurin eurooppalaisia versioitakin on soitettu nykyaikoihinkin asti etenkin Keski- ja Itä-Euroopassa, sekä Brittein saarilla ja viime vuosikymmeninä sen soittaminen on virinnyt uudelleen suosioon mm. Englannissa ja Yhdysvalloissa. Santurin eri versioita on käytetty myös nykymusiikeissa, rockia myöten.
Historiaa > Varhainen historia

Varhaisin säilynyt tieto santurin kaltaisesta kieli­soittimesta, jonka kieliä lyötiin palikoilla, on eräässä antiikin assyrialaisessa reliefikuvassa. Santur-soitin mainitaan myös jo muinaisbabylonialaisessa Gilgameš-eepoksessa.
Santur-soitinten kaikukoppakotelot on rakennettu alun perin puu- ja kivimateriaaleista ja kaikukopan päälle pingotetut kielet vuohen tai lampaan suolesta saatavista jänteistä. Sittemmin kielet on tehty osin tai kokonaan metalli- ja vinyylimateriaaleista, kuten muissakin kielisoittimissa.
Historiaa > Santur maailmalla

Santur levisi Iranista ja Mesopotamiasta aikojen saatossa liki koko Euraasiaan. Itä-Euroopassa, santurin kookasta versiota cimbalom on soitettu ja ovat käyttäneet monet klassisen musiikin säveltäjät, mukaan lukien Zoltán Kodály, Igor Stravinsky ja Pierre Boulez, sekä nykyisemmin, erilaisissa musiikkikonteksteissa esim. Blue Man Group. Santurista kehittyi jo varhain iranilainen, irakilainen/arabialainen, turkkilainen, intialainen ja kreikkalainen versio, sekä useita muita versioita Aasiassa ja Euroopassa.
Santur tunnetaan monilla eri nimivariaatioilla:
Iran, Irak, Azerbaizan, Pakistan, Afganistan, Turkki, Armenia – santur
Intia – santoor
Kreikka – santouri
Italia – salterio
Espanja (ja espanjaa puhuvat maat) – salterio, dulcémele
Katalonia – saltiri
Saksa, Sveitsi, Itävalta – Hackbrett, Hackbnett
Thaimaa, Laos – khim
Vietnam – đàn tam thập lục (36 kieltä)
Kiina – 扬琴 (yangqin)
Korea – 양금 (yanggeum)
Mongolia – ёочин (yoochin)
Puola – cymbały
Romania – cymbalumţambal
Unkari – cimbalom
Latvia – cimbole, cymbala
Liettua – cimbalai, cimbolai
Tšekki – cimbál
Slovenia – cimbale, oprekelj
Serbia – цимбал (tsimbal)
Tanska – hakkebræt
Norja – hakkebrett
Ruotsi – hackbräde, hammarharpa
Alankomaat, Belgia – hakkebord
Ranska – tympanon
Yhdistynyt kuningaskunta, Yhdysvallat – hammered dulcimer
Irlanti – tiompan
Portugali, Brasilia – saltério
Ukraina – Цимбали (tsymbaly)
Venäjä – цимбалы (tsymbaly, tsimbaly), Дульцимер (dultsimer)
Tunnettuja santur-soittajia > Iranissa

Parviz Meshkatian (1955-2009), santur-soittaja ja -säveltäjä, Teheranin musiikkiyliopiston lehtori. Esiintymiskiertueita myös Euroopassa, Ruotsia ja Tanskaa myöten. Hän orkestereineen voitti 1992 ensimmäisen palkinnon Spirit of the Earth Festival -festivaaleilla Englannissa.
Arezoo Rezvani, santur-soittaja ja -soitonopettaja, persialaisen musiikin korkeakoulututkinto, Iran.
Sourena Sefati
Santoor Navazan -ryhmä Teheranin musiikkiyliopistolta. Heillä on myös vanhaperinteinen vuohensuolijänteistä tehtyjen kielten santur (ennen metalli- ja vinyyli-kieliähän jousisoitinten kielet tehtiin vuohen tai lampaan suolesta saatavista jänteistä, osin nykyäänkin).
Rastak-musiikkiryhmä, jossa santur-soittaja mukana, musiikkia eri puolilta Irania
Manoochehr Sadeghi, Iran, Yhdysvallat. Kuuluisa ja palkittu santur-soittajamestari.
Abolhasan Saba, 1902-1957, säveltäjä ja santur-soittaja
Mohammad Heydari, 1937-2016, Iran, Yhdysvallat, santur-soittaja ja säveltäjä
Tunnettuja santur-soittajia > Arabimaissa

Amir ElSaffar, irakilais-yhdysvaltalainen. Melodinen, klassinen irakilais-arabialainen maqam orkesteri-laulu -musiikki, myös osin yhdisteltynä jazz- ja muidenkin musiikkityylien kanssa.
Azhar Kubba, santur-muusikko BFA, tutkija Bagdadin yliopistosta, Irak
Farida Mohammad Ali & the Iraqi Maqam Ensemble. Klassisen irakilais-arabialaisen maqam -musiikin orkesteri, jossa santur on olennaisesti soittimena mukana. Irakilais-arabialainen maqam, klassinen melodinen orkesterimusiikki pohjaa jopa Abbasidien valtakauteen.
Tunnettuja santur-soittajia > Euroopassa ja Amerikoissa

Sina Bathaie, iranilaistaustainen, santur-muusikkosuvusta (Kanada)
ZAPAL-trio Ukrainasta, santur-soitin tunnetaan Ukrainassa Цимбали (tsymbaly) -nimellä
Nicolas Senn, hackbrett-santurin muusikko, Sveitsi
Ted Yoder ja orkesterinsa, jossa myös Sarah Haag (marimba), Doug Haag (rummut ja lyömäsoittimet), santur-soitin hammered dulcimer -nimellä (Yhdysvallat)
Roman Kumlyk, 1948-2014, Ukraina, tsymbaly-santurin soittaja ja soitinrakentaja. Läntisessä Ukrainassa tsymbaly-santurin soittoa opetetaan suurempien kaupunkien konservatorioissa. 1900-luvulla yksi tai kaksi tsymbaly-santur-sotinta on kuulunut unkarilaisen klassisen orkesterin ja kansanmusiikkiorkesterin kokoonpanoon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vrakuňa

| Vrakuňa |
| --- | --- |
 Vanhaa ja uuttaa Vrakunaa
 vaakuna

Valtio:   Slovakia
Alue:  Bratislava
Piiri:  Bratislava II
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  10,30 km²
Väkiluku (2018):  20 173
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.vrakuna.sk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vrakuňa (saks. Fragendorf, unk. Vereknye) on  Slovakian pääkaupungin Bratislavan osa-alue, jossa eli vuonna 2005 noin 19 000 asukasta. Se sijaitsee kaupungin itäosassa ja kuuluu Bratislava II -piiriin. Tonavan sivujoki  jakaa Vrakuňan kahtia. Se kasvoi pienestä maalaiskylästä Tšekkoslovakian aikana suureksi betonilähiöksi, jonka monet rakennukset ovat nykyisin huonokuntoisia ja asukkaat vähävaraisia.
Sosialismin ajan Vrakunaa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vrakuňa Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu
Vracháti

| Vracháti Βραχάτι |
| --- | --- |
 Vracháti
 Koordinaatit: 37°57′29″N, 22°48′14″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Korinthia
Kunta:  Vélo-Vócha
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  4202010301
Väkiluku (2011):  3 338
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vracháti (kreik. Βραχάτι, kath.kreik. Βραχάτιον, Vrachátion) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Vélo-Vóchan kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Βραχατίου, Dimotikí Koinótita Vrachatíou). Kaupungin väkiluku on 3 338 (vuonna 2011).
Korintinlahden rantaa Vrachátin lähellä.
Vrachátin pieni kaupunki sijaitsee Korintinlahden etelärannalla noin 13 kilometriä länteen Kórinthoksen kaupungista. Aiemmin kaupunki kuului Vóchan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Vélo-Vóchan kunnan Vóchan kunnallisyksikköön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vracháti Wikimedia Commonsissa
Vallinoja

| Vallinoja> Fallbäcken |
| --- | --- |
 Fallinpellon tilan peltoja ja viljakuivaamo.
 Kaupungin kartta, jossa Vallinoja korostettuna.
Kaupunki:  Vantaa
Suuralue:  Korson suuralue
Kaupunginosa nro:  88
Pinta-ala:  3,2  km² 
Väkiluku:  1 643 (31.12.2023)
Väestötiheys:  561  as./km²
Työpaikkoja:  153 kpl   (31.12.2013)
Postinumero(t):  01450 (Korso), 04260 (Kerava), 04320 (Tuusula)
Lähialueet:  Leppäkorpi, Korso, Vierumäki, Tuusula, Kerava
Vallinoja (ruots. Fallbäcken) on Vantaan kaupunginosa Tuusulan ja Keravan rajalla. Sen naapurikaupunginosia ovat Vierumäki, Leppäkorpi ja Korso. Vallinoja kuuluu Korson suuralueeseen. Vallinojalla asui 1 778 henkeä (1.1.2015).
Vallinojan alue kuului ennen Fallbackan tilaan jonka halki kulkevan puron nimi on suomennettuna Vallinoja. Vallinojalla on päiväkoti ja Vantaan seudun steinerkoulu lukioineen.
Vallinojalla on varaus rautatieasemalle, mutta sen rakentaminen odottaa radan länsipuolelle kaavailtua asuntorakentamista.
Fallinpellon viljakuivaamo kesällä 2024.
Vallinojalla sijaitsee myös Fallinpellon maatila, jonka viljakuivaamo keskellä peltomaisemaa on yksi paikallisia maamerkkejä.
Liikenneyhteydet

• 633N Rautatientori – Viertola – Leinelän asema – Koivukylä – Korson asema – Vallinoja – Kannisto – Ahjo – Keravan asema
• 961 Korson asema – Vallinoja – Riihikallio – Hyrylä – Nahkela – Nurmijärvi
• 961B Korson asema – Vallinoja – Riihikallio – Hyrylä
• 972 Korson asema – Vallinoja – Alikerava – Keravan asema
• 973 Peijas – Korson asema – Vallinoja – Kannisto – Keravan asema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vallinoja Wikimedia Commonsissa
Vallinojan ala-asteen koulu ja päiväkoti (Vallinoja School and Kindergarten), Vantaa, 1996-1997 (Arkistoitu – Internet Archive) (arrak.com)
Verilippu

Adolf Hitler tervehtii SA:n joukkoja 1935. Verilippu näkyy autossa.
Verilippu (saks. die Blutfahne) oli punavalkomusta hakaristilippu, jota kansallissosialistit kantoivat epäonnistuneessa Münchenin oluttupavallankaappausyrityksessä 9. marraskuuta 1923. Lipusta tuli kansallissosialisteille eräänlainen pyhäinjäännös, koska se oli tahrautunut surmansa saaneen Andreas Bauriedlin vereen Feldherrnhallen edustalla poliisien tulittaessa kansallissosialisteja.
Verilipulla oli tärkeä osa Nürnbergin puoluepäivien seremoniassa, jossa vihittiin puolueen uudet liput käyttöön. Tämä tapahtui koskettamalla niitä alkuperäisellä lipulla. Jakob Grimminger oli ainoa, jolla oli oikeus kantaa lippua.
Lippu nähtiin viimeisen kerran julkisesti Volkssturm-kodinturvajoukkojen perustamiskatselmuksessa lokakuussa 1944, ja sen lopullinen kohtalo on tuntematon.
Veikko Laine (professori)

Veikko Aatos Ilmari Laine (20. kesäkuuta 1911 Turku – 12. elokuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen professorin arvonimen saanut lääkäri ja Suomen Reumaliiton pitkäaikainen puheenjohtaja.
Laineen vanhemmat olivat työmestari Frans Ahto Laine ja Fanny Aurora Aalto. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1936 oli sairaanhoitaja Onerva Aurora Brusila (1910–1954) ja toinen ylihoitaja Aino Kaarina Lahti-Nuuttila. Ylioppilaaksi Laine tuli Turun suomalaisesta lyseosta 1930.
Laine oli koulutukseltaan lääketieteen lisensiaatti ja lääketieteen ja kirurgian tohtori. Hän valmistui vuonna 1937 ja erikoistui myöhemmin hermo- ja mielitauteihin vuonna 1945, sisätauteihin vuonna 1950 ja reumatauteihin vuonna 1956. Hän oli käynnistämässä vuonna 1946 aloittaneen Heinolan reumaparantolan ja vuonna 1951 aloittaneen, samassa kaupungissa sijainneen Reumasäätiön sairaalan toimintaa. Tätä ennen hän työskenteli muun muassa Lapinlahden sairaalan apulaislääkärinä. Laine toimi Reumasäätiön sairaalan ylilääkärinä vuoteen 1964 ja johtavana lääkärinä vuosina 1964–1974. Lainetta on kuvattu reumapotilaiden hoidon uranuurtajaksi. Hän muun muassa aloitti professori Kauko Vainion kanssa reumapotilaiden leikkaustoiminnan.
Laine toimi vuosina 1959–1971 Suomen Reumatologisen yhdistyksen ja vuosina 1972–1988 Suomen Reumaliiton puheenjohtajana. Hän toimi myös EULARin eli European League Against Rheumatismin puheenjohtajana vuosina 1971–1973. Hän oli vuosina 1963–1979 reumatologian dosenttina Helsingin yliopistossa. Laine sai professorin arvonimen vuonna 1966.
Aiheesta muualla

Laine, Veikko hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Vintonin piirikunta

Vintonin piirikunta (engl. Vinton County) on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa. Sen hallintokeskus on McArthur. Piirikunta on nimetty kongressiedustaja Samuel Finley Vintonin mukaan ja sen naapuripiirikuntia ovat Hocking pohjoisessa, Athens koillisessa, Meigs idässä, Gallia kaakossa, Jackson etelässä ja Ross lännessä.
Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 13 435 asukasta ja 5 349 kotitaloutta. Etniset ryhmät jakautuivat valkoisiin (97,6 %), mustiin (0,6 %), alkuperäisamerikkalaisiin (0,4 %) ja aasialaisiin (0,2 %).
Vladislav Jekimov

| Vladislav Jekimov> Владислав Екимов.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1991
Kansalaisuus:   Venäjä
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  2009–2017
Pituus:  185 cm
Paino:  85 kg
Painoluokka:  Keskisarja
Kätisyys:  oikea
Vyöarvo:  1. dan
| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kiova 2013 | -80 kg |  |
| European Open  | European Open  | European Open  |  |
|  Pronssia | Sosnowiec 2014 | avoin |  |
| Venäjän mestaruuskilpailut  | Venäjän mestaruuskilpailut  | Venäjän mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | 2014 | -80 kg |  |
| Venäjän Cup  | Venäjän Cup  | Venäjän Cup  |  |
|  Kultaa | 2017 | -80 kg |  |
|  Pronssia | 2012 | -80 kg |  |
Vladislav Jekimov (ven. Владислав Екимов, s. 1991) on venäläinen karateka ja valmentaja. Hän saavutti hopeaa EM-kilpailussa 2013, pronssia EM-kisoissa 2014 avoimessa painoluokassa ja hopeaa Venäjän mestaruuskisoissa 2015. Hän päätti kilpauransa 2017 jälkeen keskittyäkseen valmentamiseen.
Jekimov palkittiin SuperKarate-palkinnolla vuoden 2015 tyrmäyksellä, kun hän tyrmäsi Diogo Silvan IKO:n Kyokushin World Open Karate -turnauksen ensimmäisellä kierroksella.
Myös hänen veljensä Maksim on karateka.
Shut Up (Kelly Osbournen albumi)

| Shut Up Kelly Osbourne |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 26. marraskuuta 2002 (Yhdysvallat) 30. syyskuuta 2003 (uudelleenjulkaisu)
 Tuottaja(t): Ric Wake, Marc Russell, Thomas R. Yezzi
 Tyylilaji: pop punk
 Kesto: 39.46
 Levy-yhtiö: Epic
Listasijoitukset
  16.
Kelly Osbournen muut julkaisut
|   | Shut Up 2002 | Sleeping in the Nothing 2005 |
Shut Up on Kelly Osbournen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2002. Epäonnistumisen ja sen seurauksena tapahtuneen Epic Recordsilta pudotuksen jälkeen albumi julkaistiin uudelleen vuonna 2003 nimellä Changes, jossa oli hänen ja hänen isänsä Ozzyn cover Black Sabbathin kappaleesta "”Changes”. Albumi tunnetaan myös cover-versiosta Madonnan kappaleesta ”Papa Don’t Preach”.
Myöhemmin Osbourne hylkäsi albumin sanomalla: ”Levy-yhtiöni ajatteli: 'Oho, hän on todella cool. Hän on The Osbournesissa. Haluamme tehdä levytyssopimuksen ja tehdä hänellä rahaa'. Mutta albumi oli paska... tunnuin olevani vain toinen Lindsay Lohan, Ashlee Simpson, Avril Lavigne, ja se ei vain ole kuka minä olen.”
Vastaanotto

Shut Up sai ristiriitaisen vastaanoton arvostelijoilta. Peoplen mukaan ”tarvitaan paljon enemmän kuin oikea sukutaulu ja oikea hiustenleikkaus, jotta voidaan tehdä uskottavaa punk rockia.”  Albumi oli myynyt Yhdysvalloissa 155 000 kappaletta syyskuun 11. päivään 2003 mennessä Nielsen SoundScanin mukaan.  Suomessa Soundin mukaan albumi oli ”pitkästyttävää ja vasemmalla kädellä sutaistua keskitien rockia, jossa ei artistin tunnetusti ärhäkästä persoonasta ole jälkeäkään”.