stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ratsaaret

| Ratsaaret |
| --- | --- |
 Kartta Ratsaarista
Maantiede
Muut nimet:  Qax̂um tanangis
Merialue:  Tyynimeri
Saaria yht.:  13
Suurin saari:  Amchitka
Muita saaria:  Kiska, Semisopochnoi
Pinta-ala:  934 km²
Valtio
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Alaska
Piirikunta:  Länsi-Aleutit
Väestö
Väkiluku:  asumaton
Ratsaaret (engl. Rat Islands) on Aleutteihin kuuluva saariryhmä Lounais-Alaskassa. Sen länsipuolella ovat Nearsaaret ja itäpuolella Andreanofinsaaret.
Ryhmän suurimmat saaret lännestä itään ovat Kiska, Rat, Little Sitkin, Amchitka ja Semisopochnoi.
Saarten englanninkielinen nimi Rat Islands nimi on  käännös kapteeni Fjodor Petrovitš Litken antamasta venäläisestä nimestä Крысьи острова, Krysji ostrova. Litke tutki saaria vuonna 1827 maailmanympäripurjehduksellaan.
Alue on hyvin altista maanjäristyksille, sillä se sijaitsee Pohjois-Amerikan ja Tyynen valtameren mannerlaattojen rajalla. 4. helmikuuta 1965 Ratsaarilla tapahtui maanjäristys, jonka voimakkuus oli Mw 8,7.
Quincié-en-Beaujolais

| Quincié-en-Beaujolais |
| --- | --- |

 Quincié-en-Beaujolais
 Koordinaatit: 46°07′11″N, 4°37′02″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Rhône
Arrondissementti:  Villefranche-sur-Saône
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  22,1 km²
Väkiluku (2013):  1 270 
 – Väestötiheys:  57 as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Quincié-en-Beaujolais on kunta Ranskassa Rhônen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Mont Brouillyn lähettyvillä, ja se kuuluu Beaujolais-viinin tuotantoalueeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Quincié-en-Beaujolais Wikimedia Commonsissa
Prefontaine – kiitävät sekunnit

| Prefontaine – kiitävät sekunnit> Prefontaine |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Steve James
Käsikirjoittaja:   Steve James  Eugene Corr 
Säveltäjä:  Mason Daring
Kuvaaja:  Peter Gilbert
Leikkaaja:  Peter Frank
Pääosat:  Jared Leto
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Hollywood Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1997
Kesto:  107 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Prefontaine – kiitävät sekunnit on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1997. Se kertoo kestävyysjuoksija Steve Prefontainesta. Pääosaa elokuvassa näytteli Jared Leto.  Elokuvan käsikirjoituksen tekivät Steve James sekä Eugene Corr ja sen ohjasi Steve James. Muun muassa Shannon Letolla on rooli elokuvassa.
Prefiksi (täsmennyssivu)

Prefiksi (< lat. praefixum < praefigere ’kiinnittää eteen’) voi tarkoittaa muun muassa jotakin seuraavista:
prefiksi eli etuliite kielitieteessä, sanan eteen liitettävä epäitsenäinen osa
mittayksikön etuliite, joka ilmaisee monikertaa tai murto-osaa, esimerkiksi kilo
merkkijonon prefiksi eli alkuosa tietotekniikassa ja algebrassa
IP-osoitteen alussa oleva verkkotunnus
radioamatöörin kutsumerkin alussa oleva maatunnus, esimerkiksi ”OH”
verkko-osoitteen tai -tunnisteen alkuosa, esimerkiksi URN: URN-tunnisteessa
wiki-verkkosivuston nimen edessä oleva osa, joka ilmaisee nimiavaruuden
puhelinnumeron etuliite
Pyöveli

Historiallinen kuva pyövelistä.
Keskiaikainen pyövelin asu.
Pyöveli oli kuolemanrangaistuksen toimeenpanija, jonka toimenkuvaan kuului joissakin kulttuureissa  myös rikollisten kidutus, kuolleiden eläinten korjaaminen kaduilta ja itsemurhaajien hautaaminen. Pyövelin ammattia pidettiin toisinaan halveksuttavana, joten hänelle esimerkiksi määrättiin erillinen istumapaikka kirkoissa. Teloituksessa tunaroivaa pyöveliä saattoi kohdata väkijoukkojen viha ja jopa lynkkaus, varsinkin jos teloitettava oli herättänyt jonkinlaista myötätuntoa. Toisaalta pyövelin ammatin tarpeellisuus tunnustettiin. Teloitettavat tuskattomasti "parempaan maailmaan" lähettäneitä pyöveleitä kiiteltiin.
Valistusajan jälkeen kuolemanrangaistuksen toimeenpano pyrittiin inhimillistämään ja kidutuksen sijaan rangaistuksen täytäntöönpanon tuli olla nopea ja mahdollisimman tuskaton. Teloitustavoiksi vakiintuivat mestaus (usein giljotiinilla), hirttäminen ja teloittaminen ampumalla. Pyöveleistä tuli nyt myös oman alansa ammattimiehiä, ja monet pyövelit kehittivät myös teloitusmenetelmän mahdollisimman nopeaksi ja tuskattomaksi.
Monissa maissa pyövelin ammatti periytyi sukupolvesta toiseen. Mm. Isossa-Britanniassa Pierrepointin suku on tunnettu kolmesta pyövelistään, Henry Pierrepoint, Thomas Pierrepoint ja Albert Pierrepoint.
Ranskan kuuluisin pyövelisuku oli Sansonit. Nämä miehet – isä Charles-Henri, poika Henri ja pojanpoika Henri-Clement – mestasivat huomattavan osan Ranskan suuren vallankumouksen aikana teloitetuista merkkihenkilöistä. Henri-Clement oli sukunsa viimeinen; hänen jälkeensä tehtävään valitut käyttivät aina kuolemanrangaistuksen kieltämiseen saakka peitenimeä "Monsieur de Paris". Ranskan viimeinen pyöveli oli Marcel Chevalier.
Kanadassa pyövelin henkilöllisyys pidettiin salassa, ja he käyttivät julkisuudessa peitenimeä "Arthur Ellis". Ellis oli alun perin ensimmäinen Kanadan valtionpyöveli, ja hänen seuraajansa käyttivät hänen nimeään.
Yhdysvallat on ainoa länsimaa, joka yhä käyttää kuolemanrangaistusta. Osavaltioissa ei kuitenkaan ole erillisiä pyöveleitä, vaan niissä joko vankilanjohtaja käyttää sähkötuolin tai myrkytyskoneen katkaisijaa, tai ammuttaessa teloitusryhmä kootaan vapaaehtoisista.
Japanissa kuolemanrangaistus toimeenpannaan hirttämällä, ja sikäläiset pyövelit kuuluvat kaikki yhteen ja samaan buraku-sukuun, joka pidetään salaisena.
Sana "pyöveli" on laina varhaisuusruotsin sanasta böfvel (nykyruotsin sana on bödel); samasta sanasta on tullut sekä pyöveliä että paholaista merkitsevä peeveli. Ruotsinkielinen sana tuli keskialasaksan sanasta bödel, joka niin kuin nykysaksan Büttel tarkoittaa oikeudenpalvelijaa, joka toimii aikoinaan usein myös pyövelinä tai pyövelinrenkinä. Samaa sukua on englannin sana beadle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyöveli Wikimedia Commonsissa
Yle.fi – Laittomuuksien hintana oli usein oma henki – pyöveli oli 1600-luvulla välttämätön virkamies, joka teki likaiset työt
Kirjallisuutta

Klemettilä, Hannele: Keskiajan pyövelit.  Jyväskylä:  Atena, 2004.  ISBN 951-796-354-8.
Luukko, Armas: Heikki Hakalainen, Pohjanmaan pyöveli. Kansan kuvalehti, 1944, s. 202–203.  Helsinki:  Söderström.
Moilanen, Mikko: Suomen pyövelit.  Jyväskylä:  Doscendo Oy, 2019.  ISBN 978-952-291-779-9.
RBW

| RBW |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Julkinen
Perustettu:  2010
Perustaja:  Kim Jin-woo
Kotipaikka:   Etelä-Korea
Toimiala:  Viihdeteollisuus
Kotisivu:  http://www.rbbridge.com/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
RBW on eteläkorealainen levy-yhtiö.
Artisteja

Mamamoo
Vromance
Oneus
Onewe
Purple Kiss
Wheein
Park Ji-eun
Raigastvere järv

| Raigastvere järv |
| --- | --- |

Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Tartumaa
Kunnat:  Tarton kunta
Koordinaatit:  58°35′20″N, 26°39′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Amme jõen valuma-alue
Tulo-oja:  Nava oja Pikkjärvestä
Laskuoja:  Nava oja Elistvere järveen
Järvinumero:  VEE2065000
Mittaustietoja
Rantaviiva:  8,296 km
Pinta-ala:  1,112 km2 
Keskisyvyys:  3,2 m
Suurin syvyys:  4,5 m
Valuma-alue:  47,9 km²
 fiRaigastvere järv 
Raigastvere järv  on Virossa Tartumaalla Tarton kunnassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 112 hehtaaria ja se on 3,8 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Sen ainoa huomattava tulo-oja on Nava oja, joka on samalla sen laskuoja Elistveren järveen. Järven valuma-alueen laajuus on 47,9 neliökilometriä.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 3,2 metriä ja suurin syvyys 4,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0036 kuutiokilometriä eli 3,6 miljoonaa kuutiometriä . Järven rantaviivan pituus on 8,3 kilometriä. Lounaspuolen rannat kohoavat lähes 40 metriä vedenpintaa korkeammalle. Harjun päällä on peltomaata ja metsää vuorotellen. Asutusta on harvakseltaan.
Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (vir. keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti saman aikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on myös rehevöitynyt.
Philip Granath

| Philip Granath> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. lokakuuta 2002 (ikä 22) Asker, Norja
Kansalaisuus:   Norja
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  170 cm
Paino:  75 kg
Seura
Seura:  Tappara
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  86
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Frölunda HC (SHL) Hanhals IF (Ruotsi I) Rögle BK (SHL)
Lars Philip Bjørge Granath (s. 4. syyskuuta 2002 Asker, Norja) on norjalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Tapparassa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Granath laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

Granath edusti Norjaa MM-kilpailuissa vuonna 2023, jolloin hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Vuoden 2024 turnauksesta joukkueen päävalmentaja Tobias Johansson kertoi hyllyttäneensä Granathin kurinpidollisista syistä. Hän ja Ole Julian Bjørgvik Holm eivät pelanneet Norjan maajoukkueen mukana koko kauden 2023–2024 aikana. Granathin mukaan syy ulkopuolelle jäämiseen liittyi vuoden 2023 MM-kilpailuihin, jossa hän joutui kahden ottelun jälkeen kokoonpanon ulkopuolelle, jonka jälkeen Granath ja muutama muu Norjan pelaaja joi olutta katsomossa. Johanssonin mukaan tietyistä rikkeistä tulee seuraamuksia ja hän haluaa lopettaa tietyn kulttuurin, joka on pesiytynyt maajoukkueeseen. Yhteensä Granath on pelannut kahdeksan A-maaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Meca Hockey Gamesissa 10. marraskuuta 2022 Latviaa vastaan. Granath merkittiin Norjan kolmosketjun vasempaan laitaan André Bjelland Strandborgin ja Samuel Solemin viereen. Granath keräsi ottelusta teholukeman –2.
Granath pelasi myös alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2020 ja 2022, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2019.
Muuta

Granath harrasti 13–14-vuotiaaksi asti myös jalkapalloa.
Päijänteen ympäriajo

|  Päijänteen ympäriajo |
| --- | --- |
Ensimmäinen tapahtuma:  1927
Päijänteen ympäriajo on Suomen tunnetuin enduron eli luotettavuusajon keväisin ajettava kilpailu. Päijänteen ympäriajo eli ”Päitsi” kuuluu kansainvälisessä mittakaavassakin yhdeksi vanhimmista vieläkin järjestettävistä moottoripyöräkilpailuista, se ajettiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1927. Normaaleihin endurokilpailuihin verrattuna Päijänteen ympäriajo on huomattavasti pidempi ja siksi kilpailu on useille harrastajille vuotuinen koitos, jossa maaliin pääsy on jo voitto.
Kilpailun alkuaikoina ajajilla ei ollut yötaukoja vaan kilpailu ajettiin siten, että lähtö oli Helsingistä lauantaina ja saapui takaisin Helsinkiin sunnuntaina iltapäivällä. Reitillä oli vain kolme kokoomataukoa jotka kestivät noin kaksi tuntia jos kilpailija saapui sinne aikataulussa, muuten kilpailijat ajoivat läpi yön. Tällä tavalla kilpailu ajettiin vuosina 1927–1976. Vuosina 1977–1985 ajettiin kaksipäiväinen kilpailu minkä yötauko oli Joutsassa. Vuosina 1986–1987 ajettiin alkuperäisen aikataulun mukainen kilpailu ilman yötaukoa. Vuonna 1988 siirryttiin kolmipäiväiseen kilpailuun ja yötaukopaikat ovat eri vuosina vaihdelleet Järvenpäässä, Joutsassa, Heinolassa, Lahdessa ja Vierumäellä. Vuonna 2013 siirryttiin takaisin alkuperäiseen kaksipäiväiseen kilpailuun, mutta lähtöpaikka siirrettiin ensimmäistä kertaa pääkaupunkiseudun ulkopuolelle, samaan paikkaan missä yötauko on eli Vierumäelle. Vuosina 2017 ja 2018 Päijänteen ympäriajo oli myös enduron MM-osakilpailu.
Nykymuodossaan kaksipäiväisenä kilpailussa ajetaan noin 800 kilometriä ja sen perinteisiin kuuluu myös pimeällä ajettavat erikoiskokeet, jotka otettiin uudelleen ohjelmistoon 2000-luvun alussa. Kilpailun voittaja saa vuodeksi haltuunsa ns. Päijännekilven ja kolmella kiinnityksellä kilven saa omaksi.
Kilpailun organisoi Helsingin Moottorikerho ry. yhteistyössä muiden alueellisten kerhojen kanssa.
Aiheesta muualla

Päijänteen ympäriajon viralliset nettisivut: paijanne-enduro.fi
Päijänteen ympäriajon tulokset 2016: Tulokset 2016 (Arkistoitu – Internet Archive)
Päijänteen ympäriajon tulokset 2015: Tulokset 2015 (Arkistoitu – Internet Archive)
Päijänteen ympäriajon tulokset 2014: Tulokset 2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
Päijänteen ympäriajon tulokset 2013: Tulokset 2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
Päijänteen ympäriajon tulokset 2012: Tulokset 2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
Päijänteen ympäriajon tulokset 2011: Tulokset 2011 (Arkistoitu – Internet Archive)
Päijänteen ympäriajon tulokset 2010: Tulokset 2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
Päijänteen ympäriajon tulokset 2009: Enymind
Päijänteen ympäriajon tulokset 2008: Enymind
Päijänteen ympäriajon tulokset 2007: Fin-Enduro (Arkistoitu – Internet Archive)
Päijänteen ympäriajon tulokset 2006: Fin-Enduro (Arkistoitu – Internet Archive)
Päijänteen ympäriajon tulokset 2005: Fin-Enduro (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Päijänneajo on kova kovillekin
Powerglide

1950-luvun alkupuolen Chevrolet autoissa Powerglide oli aikanaan edistyksellinen vaihteisto.
Powerglide valitsin Corvairissa.
Powerglide on General Motorsin vuosina 1950–1973 valmistama automaattivaihteisto, jossa on hydrokineettinen momentinmuunnin ja planeettahammaspyörästöllä toteutettu mekaaninen vaihde. Powerglidessa on kaksi vaihdetta eteenpäin ja yksi taaksepäin ajoa varten. Ylempi vaihde on suora. Johtuen Powergliden vaihteiden vähyydestä, sen toiminta perustuu laajalle nopeusalueelle suunnitellun momentinmuuntimen käyttöön.
Pitkä historia

Powergliden seuraajaksi suunniteltiin saman valmistajan Turboglide vaihteistoa, jonka toiminta hyödynsi erityisen pitkälle kehitettyä momentinmuunninta. Turbogliden valmistus aloitettiin vuonna 1957 mutta lopetettiin jo 1961 laatuongelmien vuoksi. Näin ollen Turboglide ei syrjäyttänytkään Powerglidea, joka puutteistaan huolimatta saavutti mainetta kestävyydellään. Vuodesta 1962 alkaen Powerglidea valmistettiin alumiinirunkoisena. Vuosina 1968–1971 Powergliden vaihtoehdoksi valmistettiin hieman halvempaa käsivalintaista versiota, joka ei saavuttanut suurta suosiota. Powergliden valmistus jatkui, kunnes vuonna 1974 kolmevaihteinen Turbo-Hydramatic syrjäytti sen.
Vaikka General Motors lakkasi valmistamasta Powerglidea, lujuutensa ansiosta sitä käytetään yhä kiihdytysautokisoissa. Useat pienet valmistajat ovat myöhemmin valmistaneet omia versioitaan Powerglidesta harrastajien käyttöön.
Turun tuomiokapituli

Turun tuomiokapituli sijaitsee Turussa ja sen piispankirkko on Turun tuomiokirkko.
Turun tuomiokapituli on Turkuun vuonna 1276 perustettu tuomiokapituli. Sen tehtävänä on hoitaa Turun arkkihiippakunnan hallintoa ja toimintaa.
Turun arkkihiippakunnan tuomiokapituli on vanhin Suomessa edelleen toimiva virasto. 1400- ja 1500-luvuilla toimineen tuolloin Suomen ylimmän oikeusasteen Turun maaoikeuden jäsenistöön tuli kuulua Turun tuomiokapitulin edustaja.
Tuomiokapitulin jäseninä ovat pysyvästi Turun ja Suomen arkkipiispa sekä Turun arkkihiippakunnan piispa. Lisäksi tuomiokapituliin kuuluu tuomiorovasti, lakimiesasessori ja hiippakuntadekaani. Pappisasessorit valitaan kerrallaan kolmeksi vuodeksi. Lisäksi hiippakuntavaltuusto valitsee toimikaudekseen maallikkojäsenen tuomiokapituliin. Hiippakuntavaltuuston puheenjohtajalla on tuomiokapitulin istunnoissa puhe- ja läsnäolo-oikeus.
Turun tuomiokapitulin istunnoissa piispa toimii puheenjohtajana silloin, kun asia koskee kummankin piispan vastuualueita ja silloin, kun on kysymys hänen ensisijaisen vastuualueensa 70 seurakunnasta. Arkkipiispan puheenjohdolla käsitellään hänen vastuualueensa 19 seurakuntaa koskevat asiat. Varapuheenjohtajana toimii tuomiorovasti.
Turun tuomiokirkko : Rakkaudella rakennettu

| Turun tuomiokirkko : Rakkaudella rakennettu |
| --- | --- |
Kirjailija:  Riikka Kaisti
Kansitaiteilija:  Martti Puhakka
Kieli:  suomi
Genre:  historia
Kustantaja:  Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä – Turun tuomiokirkkomuseo
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  184
ISBN:  978-952-99828-3-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Turun tuomiokirkko : Rakkaudella rakennettu on vuonna 2013 ilmestynyt Riikka Kaistin teos Turun tuomiokirkon historiasta.
Uolevi Vahteristo

Uolevi Alarik Vahteristo (29. huhtikuuta 1928 Vihti – 19. kesäkuuta 2013)  oli suomalainen näyttelijä, joka tunnettiin erityisesti monista Televisioteatterin rooleistaan.
Vahteristo kävi Teatterikoulun 1953–1955 ja näytteli Mikkelissä, Lappeenrannassa ja Jyväskylässä kunnes kiinnitettiin Televisioteatteriin 1963.
Vahteristo näytteli yli 70 suomalaisessa elokuvassa, televisionäytelmässä ja -sarjassa.
Päijänteenlampi (Keuruu)

| Päijänteenlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°13′27″N, 24°50′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Asunnanjärven valuma-alue (35.68)
Laskujoki:  oja Myllylänjokeen 
Järvinumero:  35.682.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  119,6 m  
Rantaviiva:  0,378 km  
Pinta-ala:  1,012 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPäijänteenlampi 
Päijänteenlampi  on Keski-Suomessa Keuruulla Hirvon kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Asunnanjärven alueeseen (35.682) se kuuluu.
Promenadikeskus

Promenadikeskus julkisivu
Promenadikeskus on Porin kaupungin keskustassa, pää- ja kävelykatu Yrjönkadun varrella sijaitseva kulttuuri- ja tapahtumakeskus. Promenadikeskuksen perustuskiveä olivat mukana muuraamassa myös muusikko Phil Collins ja blueskitaristi B.B. King. Promenadikeskus valmistui vuonna 1999 arkkitehtitoimisto Küttner Ky:n suunnittelemana.  Euroopan unioni tuki keskuksen rakentamista 11,5 miljoonalla Suomen markalla. Porin kaupungin nettokustannuksiksi tämän jälkeen jäi 15 miljoonaa markkaa.
Promenadikeskuksen katutasossa sijaitseva Promenadisali toimii tänä päivänä Porin kaupunkiorkesterin Pori Sinfoniettan pääkonsertointipaikkana. Sali auloineen on mitoitettu noin 700 vieraan käyttöön ja tiloja käytetään aktiivisesti hyödyksi myös erilaisissa viihdetilaisuuksissa sekä yksityistilaisuuksissa. Promenadisalissa on kuusi pyörätuolipaikkaa ja katsomon takaparvelta löytyvät myös induktiosilmukkapaikat. Promenadisali ja -aula ovat suunniteltu esteettömiksi tiloiksi.
Promenadikeskuksen katutasossa muita toimijoita ovat Cafe & Catering Promenadi, Havana Bar & Coffee, Finnkinon lippu -ja tuotemyymälä sekä Porin kaupungin nuorten palvelupiste Ohjaamo.
Promenadikeskuksen toisessa kerroksessa sijaitsevat Finnkinon hallinnoimat viisi elokuvateatterisalia. Finnkinon suurin yksittäinen elokuvasali on Promenadi 1, jossa on 244 asiakaspaikkaa. Promenadi  1 -sali on varustettu 79 neliömetrin suuruisella laajakankaalla. Kokonaisuudessaan kaikkiin elokuvasaleihin mahtuu yhteensä n. 670 vierasta ja kaikki salit on varustettu Dolby Digital- ja digitaalisella SDDS-tekniikalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Promenadikeskus Wikimedia Commonsissa
Promenadikeskuksen kotisivut
Pokémon Yellow

| Pokémon Yellow |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Game Freak
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Virtual console (käännä suomeksi) ja Nintendo eShop
Ohjaaja:  Satoshi Tajiri
Tuottaja:  Shigeru Miyamoto Takehiro Izushi Takashi Kawaguchi Tsunekazu Ishihara
Käsikirjoittaja:  Satoshi Tajiri Toshinobu Matsumiya
Taiteilija:  Ken Sugimori
Säveltäjä:  Junichi Masuda
Pelisarja:  Pokémon
Pelimoottori:  Muokattu Pokémon Red/Green/Blue pelimoottori
Julkaistu:  JP 12. syyskuuta 1998 AUS 3. syyskuuta 1999 NA 19. lokakuuta 1999 EU 16. kesäkuuta 2000
Lajityyppi:  tietokoneroolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E
Alusta:  Game Boy, Game Boy Color
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Pokémon Yellow (jap. ポケットモンスターピカチュウ, Poketto Monsutā Pikachū) on Pokémon-pelisarjan osa Game Boy -käsikonsolille. Yhdysvalloissa ja Euroopassa se oli järjestyksessään kolmas Pokémon-peli.
Peli julkaistiin Japanissa syyskuun 12. päivänä 1998, ja sen julkaisunimi oli Pocket Monsters Pikachu. Pelin julkaisunimi oli Yhdysvalloissa Pokémon: Special Pikachu Edition. Yleensä pelistä käytetään kuitenkin pelissä itsessään esiintyvää nimeä Pokémon Yellow.
Pokémon Yellow vastaa suurilta osin aiemmin julkaistuja Pokémon Red ja Blue -versioita. Pelipakkauksen ja pelikasetin kannessa esiintyy pelissä pääroolissa esiintyvä Pikachu.
Erot aiempiin versioihin

Peli on kokenut muutamia kosmeettisia ja pelillisiä muutoksia. Merkittävin uudistus on pelin muuttaminen vastaamaan lähemmin Pokémon-animesarjaa.
Graafisena uudistuksena Pokémonien kuvat on piiretty uudelleen. Peli sisältää myös enemmän värejä, kun sitä pelaa värinäytöllisellä Game Boy Color -käsikonsolilla. Joitain luolastoja on hieman muutettu.
Aloituspokémonille ei ole enää vaihtoehtoja kuten sarjan aiemmissa peleissä, vaan pelaaja aloittaa seikkailun Pikachulla. Pikachu seuraa pelaajan hahmoa taistelujen ulkopuolella. Pelaajan teot ja taistelumenestys vaikuttavat Pikachun mielialaan, jota se ilmaisee erilaisin elein ja äänin.
Pikachun valinta on tehnyt pelistä muita versioita haastavamman, sillä ensimmäinen salipäällikkö Brock käyttää osittaisia maatyypin Pokémoneja, jotka ovat immuuneja Pikachun sähköhyökkäyksille. Peliin on tehty myös useita liikemuutoksia. Esimerkiksi Pikachu oppi aikaisemmissa versioissa Swift-liikkeen, joka on Yellow-versiossa korvattu animesarjasta tutulla Thunderboltilla.
Seuraavat Pokémonit eivät ole saatavilla Yellow-versiossa: Weedle, Kakuna, Beedrill, Ekans, Arbok, Raichu, Koffing, Weezing, Jynx, Electabuzz ja Magmar. Ne on kaikki vaihdettava Red ja Blue -versioista.
Yhteydet animesarjaan

Pikachun merkittävän roolin lisäksi pelissä on monia muita yhteyksiä Pokémon-animesarjaan.
Salipäälliköiden nimet ja Pokémonit vastaavat animesarjaa muutamin poikkeuksin. Luutnantti Surge käyttää ainoastaan Raichua, Koga käyttää kolmea Venonatia sekä yhtä Venomothia. Sabrina käyttää Abraa, Kadabraa ja Alakazamia. Giovanni käyttää Persiania Kangaskhanin ja toisen Rhyhorninsa sijaan. Salipäällikkö Blaine on tässä tapauksessa poikkeus, sillä hän esiintyi animesarjassa vasta, kun Yellow'n kehitys oli jo edennyt liian pitkälle. Animesarjassa Blainen voimakkain Pokémon on Magmar, mutta se puuttuu Pokémon Yellow'sta. Kahdella ensimmäisellä salipäälliköllä Brockilla ja Mistyllä on tässä pelissä samanlaiset vaatteet kuin animessa.
Villien Pokémonien esiintyvyys mukailee myös animea. Esimerkiksi Viridian Forest -metsästä on mahdollista löytää Pidgeottoja, ja Safarivyöhykkeellä (engl. Safari Zone) voi hyvällä onnella löytää Dragonairin. Kuten animessa, pelaajan Pikachu ei suostu kehittymään, eikä ota vastaan pelaajan ojentamaa Ukkoskiveä (engl. Thunderstone).
Pikachu's Beach -minipeli

Peliin on piilotettu Pikachu's Beach -minipeli, jossa voi pelata Pikachulla surffaamassa. Peliä voi pelata talossa, jota Red ja Blue -versioista ei löydy. Peliä pystyy pelaamaan vain jos Pikachu osaa vesityypin Surf-liikkeen, jota se ei normaalisti voi oppia. Surf-liikkeen osaavan Pikachun voi voittaa pelissä kilpailusta. Liikkeen voi myös opettaa Pikachulle Pokémon Stadium -pelissä.