Suomen presidentinvaali 1950
Tausta ja ehdokasasettelu

Paasikivi oli vuonna 1946 valittu poikkeusjärjestelyllä presidentiksi C. G. E. Mannerheimin presidenttikauden jäljellä olevaksi ajaksi eli vuoteen 1950 saakka. Kokoomuksen keskusliiton vuosikokous antoi huhtikuussa 1949 yksimielisen tukensa Paasikiven uudelleenvalinnalle. Myös RKP:n toukokuun 1949 puoluekokous kannatti sitä, samoin sosiaalidemokraattien lehdet. Paasikivi itse empi pitkään ehdolle asettumista, mutta antoi lopulta suostumuksensa. Ratkaisevaa lienee ollut, että entinen presidentti K. J. Ståhlberg kehotti häntä pyrkimään toiselle kaudelle.
Syksyllä 1949 kaavailtiin, että presidentinvaalit jätettäisiin kokonaan pitämättä ja sen sijaan Paasikiven toimikautta jatkettaisiin poikkeuslailla, mahdollisesti kahdella vuodella, mihin hän oli itsekin halukas. Hanketta ajoivat etenkin SDP ja kokoomus, ja myös RKP tuki sitä. Oppositiossa ollut Maalaisliitto halusi kytkeä asian uuden hallituksen muodostamiseen, mutta puolueen eduskuntaryhmä antoi lopulta hankkeelle tukensa. Poikkeuslain säätämiseen olisi kuitenkin tarvittu eduskunnassa viiden kuudesosan määräenemmistö, joten SKDL pystyi 38 kansanedustajallaan estämään sen yksinäänkin, ja näin ollen laki haudattiin SKDL:n ilmoitettua 11. lokakuuta kielteisen kantansa. Paasikivelle lähettämässään kirjeessä Ståhlberg tuomitsi koko hankkeen jyrkin sanoin: ”Jos Suomen kansa ei jaksa eikä viitsi kerran kuudessa vuodessa valita itselleen valtionpäämiestä, ei se toden totta ansaitse itsenäistä kansanvaltaista valtiota.”
Maalaisliitossa oli alkuaan kannatusta sekä Paasikiven tukemiselle että oman ehdokkaan asettamiselle. Urho Kekkosen ehdokkuuden puolesta työskenteli puolueen sisällä ryhmä, johon kuuluivat muun muassa järjestösihteeri Arvo Korsimo ja tohtori Kustaa Vilkuna. Maalaisliiton oikeistosiipi vastusti Kekkosta, mutta sillä ei ollut tarjolla omaa vaihtoehtoista ehdokasta. Puoluevaltuuskunta teki alustavan päätöksen Kekkosen ehdokkuudesta 20. syyskuuta, mutta se päätettiin julkistaa vasta myöhemmin. Tieto vuoti jo lokakuun alussa lehdistölle. Vielä tämän jälkeen Maalaisliiton eduskuntaryhmä oli valmis hylkäämään oman ehdokkaan ja kannattamaan Paasikiven kauden jatkamista poikkeuslailla, mutta kun poikkeuslaki ei toteutunut, palattiin Kekkosen ehdokkuuteen.
SDP:n puoluetoimikunta päätti 18. lokakuuta ja puolueneuvosto vahvisti 4. marraskuuta, että puolue menisi vaaleihin ilman presidenttiehdokasta. Käytännössä SDP tuki Paasikiven valintaa, mutta ei halunnut virallisesti asettaa kokoomuslaista presidenttiä ehdokkaakseen. Oman ehdokkaan asettaminen taas ei tullut kysymykseen, koska Paasikivi saattaisi silloin kieltäytyä kokonaan ehdokkuudesta, sillä hän halusi varmistua jo etukäteen, että häntä kannattaisi melko selkeä enemmistö. SDP:n luontevimmat vaihtoehdot omaksi ehdokkaaksi olivat myös ongelmallisia: puolueen entinen johtohahmo Väinö Tanner oli sotasyyllisyystuomionsa vuoksi ulkopoliittisesti sopimaton, kun taas pääministeri K.-A. Fagerholmilla ei ollut puoluetta johtaneen asevelisiiven kannatusta, koska hän oli aiemmin kuulunut puolueen sisäiseen vasemmisto-oppositioon. Fagerholm oli myös luvannut Paasikivelle olla asettumatta ehdolle.
SKDL käynnisti kesällä 1949 Paasikiven vastaisen julkisen kampanjan, joka jatkui koko vaalitaistelun ajan. Erityisesti Paasikiveä arvosteltiin Risto Rytin ja muiden ”sotasyyllisten” armahtamisesta. Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) johdossa pohdittiin aluksi Hertta Kuusisen asettamista SKDL:n ehdokkaaksi, mutta ”takapajuisten joukkojen” pelättiin olevan haluttomia kannattamaan naista presidentiksi. SKP sai lopulta Neuvostoliitosta ohjeen tukea presidentiksi Mauno Pekkalaa, vaikka SKP:n johto piti häntä kelvottomana ja poliittisesti epäluotettavana. SKDL:n työvaliokunta hyväksyi Pekkalan ehdokkuuden 22. lokakuuta ja liittoneuvosto vahvisti sen 13. marraskuuta.
Edistyspuolue asettui kannattamaan Paasikiveä, vaikka myös oman ehdokkaan asettamista pohdittiin ja mahdollisina niminä mainittiin Ståhlberg tai Helsingin kaupunginjohtaja Eero Rydman. Ståhlberg kehotti puoluetta tukemaan Paasikiveä. Paasikiven kannattajiin liittyi myös äskettäin perustettu uusi pienpuolue Itsenäinen Keskiluokka, joka muodosti Uudenmaan läänin vaalipiirissä vaaliliiton edistyspuolueen kanssa. Oulun läänin vaalipiirissä edistyspuolueen vaaliliittoon yhtyi Pienviljelijäin puolue.