stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Osittaisintegrointi
Toistuva osittaisintegrointi > Taulukoitu osittaisintegrointi

Edellä olevan kaavan oleellinen sisältö voidaan ilmaista taulukon muodossa, ja menetelmää sanotaankin "taulukoiduksi (tabulaariseksi) integroinniksi". Se esiintyy myös elokuvassa Älä anna periksi (engl. Stand and Deliver).
Tarkastellaan esimerkiksi integraalia
ja valitaan  \quad u^{(0)}=x^{3},\quad v^{(n)}=\cos x.
Listan alussa sarakkeessa A on funktio  u^{(0)}=x^{3} ja sen eriasteiset derivaatat, 
 u^{(i)} kunnes ne tulevat nollaksi. Sarakkeeseen B taas merkitään funktio  v^{(n)}=\cos x ja sen peräkkäiset integraalifunktiot  v^{(n-i)}, kunnes sarakkeessa B on yhtä monta riviä kuin A:ssakin.  Saadaan seuraava taulukko:
| # i | Etumerkki | A: derivaatat u(i) | B: integraalit v(n−i) |
| --- | --- | --- | --- |
| 0 | + |  x^{3} |  \cos x |
| 1 | − |  3x^{2} |  \sin x |
| 2 | + |  6x |  -\cos x |
| 3 | − |  6 |  -\sin x |
| 4 | + |  0 |  \cos x |
Taulukon i:nnellä rivillä sarakkeissa A ja B olevien lausekkeiden tulo yhdessä vastaavan etumerkin kanssa antaa ne integraalit, jotka saadaan toistettaessa osittais­integrointi i kertaa. Kun i = 0, saadaan alkuperäinen integraali. Täydellinen tulos saadaan, kun i:s integraali lasketaan yhteen kaikkien niiden tulojen kanssa, jotka saadaan kertomalla ylempänä sarakkeella A j:nnellä rivillä ja sarakkeella B j+1:nnellä rivillä ((0 ≤ j < i) olevat lausekkeet keskenään (siis esimerkiksi sarakkeen A ensimmäisen rivin lauseke kerrotaan sarakkeen B toisen lausekkeen kanssa, sarakkeen A toisen rivin lauseke sarakkeen B kolmannen rivin lausekkeen kanssa jne.) ja varustamalla kukin niistä j:nnen rivin etumerkillä. Tämä prosessi lopetetaan luonnollisesti, kun tulo, joka antaa integraalin, on nolla (tässä esimerkissä neljännellä rivillä). Lopputulos vuorottelevine etumerkkeineen on seuraava:
Tästä saadaan:
Toistettu osittais­integrointi osoittuu käyttökelpoiseksi myös, kun differentioitaessa funktiota  u^{(i)} ja integroitaessa funktiota ja integroitaessa funktiota  v^{(n-i)} niiden tuloksi saadaan alkuperäisen integrandin monikerta. Tässä tapauksessa toisto voidaan myös lopettaa tällä indeksin arvolla i. Näin voi tapahtua varsinkin, kun kyseessä on eksponentti- tai trigonometriset funktiot. Tarkastellaan esimerkiksi integraalia
| # i | Etumerkki | A: derivaatat u(i) | B: integraalit v(n−i) |
| --- | --- | --- | --- |
| 0 | + |  e^{x} |  \cos x |
| 1 | − |  e^{x} |  \sin x |
| 2 | + |  e^{x} |  -\cos x |
Tässä tapauksessa sarakkeilla A ja B olevien termien tulot varustettuina indeksin arvoa  i=2 vastaavalla etumerkillä antaa tulokseksi alkuperäisen integrandin vastaluvun (vertaa  rivejä i=0 ja i=2).
Kun otetaan huomioon, että RHS:n integraalilla on oma integroimisvakionsa  C' ja siirtämällä abstrakti integraali yhtälön toiselle puolelle saadaan
ja lopulta:
missä C = C′/2.
Korkeammat ulottuvuudet

Osittais­integrointi voidaan yleistää myös useamman muuttujan funktioihin soveltamalla analyysin peruslauseen sopivaa versiota sopivaan tulosääntöön. Monen muuttujan integraali­laskennassa on useita mahdollisia keinoja ilmaista funktio kahden funktion tulona, josta toinen on skalaariarvoinen funktio u ja toinen vektoriarvoinen funktio (vektorikenttä) V.
Vektorianalyysissa divergenssin tulosäännön mukaan on:
Olkoon  \Omega  jokin  \mathbb {R} ^{n}:n avoin rajoitettu osajoukko, jolla on paloittain sileä reuna  \Omega . Integoimalla  \Omega :n yli standardin tilavuuskaavan  d\Omega  suhteen ja soveltamalla divergenssiteoreemaa saadaan:
missä   {\hat {\mathbf {n} }} on reunalla ulospäin osoittava kohtisuora yksikkövektori integroituna standardin Riemannin tilavuuden  d\Gamma  suhteen. Uudelleenjärjestelemällä saadaan:
eli toisin sanoen
\int _{\Omega }u\,\operatorname {div} (\mathbf {V} )\,d\Omega \ =\ \int _{\Gamma }u\mathbf {V} \cdot {\hat {\mathbf {n} }}\,d\Gamma -\int _{\Omega }\operatorname {grad} (u)\cdot \mathbf {V} \,d\Omega .
Lauseen säännöllisyysvaatimuksia voidaan lieventää. Esimerkiksi riittää, että reuna  \Gamma =\partial \Omega  on Lipschitz-jatkuva ja funktiot u ja v kuuluvat Sobolevin avaruuteen H1(Ω).
Korkeammat ulottuvuudet > Greenin ensimmäinen identiteetti

Tarkastellaan jatkuvia vektorikenttiä  \mathbf {U} =u_{1}\mathbf {e} _{1}+\cdots +u_{n}\mathbf {e} _{n} ja  v\mathbf {e} _{1},\ldots ,v\mathbf {e} _{n}, missä  \mathbf {e} _{i} on  i=1,\ldots ,n:n i:s standardi kantavektori.  Sovelletaan osittais­integrointia jokaiseen lausekkeeseen, joka saadaan kertomalla vektorikenttä  v\mathbf {e} _{i} jollakin kertoimista  u_{i}:
Laskemalla nämä yhteen saadaan uusi osittais­integrointi­kaava:
Tapaus  \mathbf {U} =\nabla u, missä  u\in C^{2}({\bar {\Omega }}), tunnetaan ensimmäisenä Greenin identiteettinä:
Osittais­integronnin graafinen tulkinta. Kuvioon merkitty käyrä on parametroitu muuttujalla t.
Käännös suomeksi
Shyam Benegal

| Shyam Benegal |
| --- | --- |
 Shyam Benegal vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 1934 Trimulgherry, Hyderabadin ruhtinaskunta, Brittiläinen Intia
Kuollut: 23. joulukuuta 2024 (90 vuotta)
Ammatti:  elokuvaohjaaja elokuvakäsikirjoittaja
Puoliso:  Nira Benegal
Lapset:  1
Ohjaaja
Aktiivisena:  1974–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Allmovie
Shyam Benegal (14. joulukuuta 1934 Trimulgherry, Hyderabadin ruhtinaskunta, Brittiläinen Intia – 23. joulukuuta 2024) oli intialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Neljällä ensimmäisellä elokuvallaan Ankur (1973), Nishant (1975), Manthan (1976) ja Bhumika (1977) hän oli osa uutta tyylilajia, jota on kutsuttu Intian ”uudeksi elokuvaksi” tai ”vaihtoehtoiseksi elokuvaksi”. Benegalille myönnettiin Padma Shri vuonna 1976 ja Padma Bhushan vuonna 1991. Benegalille myönnettiin intialaisen elokuvan korkein palkinto elinikäisestä saavutuksesta, Dadasaheb Phalke Award -palkinto vuodelta 2005. Hän voitti National Film Awards -palkinnon parhaasta hindinkielisestä elokuvasta seitsemän kertaa. Hänelle myönnettiin V. Shantaramin elämäntyöpalkinto Mumbain elokuvajuhlilla vuonna 2018.
Intian presidentti nimitti Benegalin Rajya Sabhan jäseneksi kaudelle 2006–2012.
Yksityiselämä

Benegal oli naimisissa Nira Benegalin kanssa ja heillä on Pia-niminen tytär.
Filmografia

| --- | --- |
 Ankur (1974)  Charandas Chor (1975)  Nishant (1975)  Manthan (1976)  Bhumika (1977)  Kondura/Anugraham (1978)  Junoon (1978)  Kalyug (1981)  Arohan (1982)  Mandi (1983)  Trikaal (1985)  Susman (1987)  Antarnaad (1991) :  Suraj Ka Satvan Ghoda (1993)  Mammo (1994)  Sardari Begum (1996)  The Making of the Mahatma (1996)  Samar (1999)  Hari-Bhari (2000)  Zubeidaa (2001)  Netaji Subhas Chandra Bose: The Forgotten Hero (2005)  Welcome to Sajjanpur (2008)  Poet of Politics (2010)  Well Done Abba (2010)  Bangabandhu (2022)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Shyam Benegal Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Shyam Benegal Elonetissä.
Shyam Benegal Allmoviessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Roberto Lückert León

Roberto Lückert León
Roberto Lückert León (9. joulukuuta 1939 Maracaibo – 16. kesäkuuta 2024) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 14. elokuuta 1966 ja nimitettiin Cabimasin hiippakunnan piispaksi 27. huhtikuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Domingo Roa Pérez, jota avustivat Mariano José Parra León ja Baltazar Enrique Porras Cardozo.
21. heinäkuuta 1993 Lückert León sai nimityksen Coron hiippakunnan piispaksi. 23. marraskuuta 2008 Coro korotettiin arkkihiippakunnaksi, joten Lückert Leónista tuli arkkipiispa.
Peter Magubane

Peter Magubane
Peter Sexford Magubane (18. tammikuuta 1932 Johannesburg – 1. tammikuuta 2024 Johannesburg) oli eteläafrikkalainen valokuvaaja ja kuvajournalisti. Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi apartheidajan Etelä-Afrikan dokumentoinnista valokuvin. Hän julkaisi kuvamateriaalia ajan merkittävistä tapahtumista, kuten Sharpevillen verilöylystä, Rivonian oikeudenkäynnistä ja Soweton mellakoista.
Magubanesta tuli 1950-luvulla Drum-lehden päävalokuvaajan Jürgen Schadebergin avustaja. Hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1963 saakka. Vuonna 1961 hän piti oman näyttelynsä yhtenä ensimmäisistä valokuvaajista Etelä-Afrikassa. Magubane lähti vuonna 1963 ulkomaille ja piti vuonna 1964 näyttelyn Lontoossa. Palattuaan Etelä-Afrikkaan vuonna 1966 hän aloitti työskentelyn The Rand Daily Mail -lehdessä. Kesäkuussa 1969 Magubane joutui pidätetyksi valokuvatessaan mielenosoittajia. Hän vietti eristyksessä 586 päivää. Vapauduttuaan hän joutui viiden vuoden ajaksi "kielletyksi henkilöksi", mikä merkitsi muun muassa työn menetystä. Maaliskuussa 1971 Magubane pidätettiin uudelleen ja asetettiin 98 päiväksi eristykseen. Tämän jälkeen hän vietti kuusi kuukautta vankilassa vapautensa ehtojen rikkomisesta. Vuonna 1975 Magubane sai jatkaa työskentelyä The Rand Daily Mailissa.
Magubane sai maailmanlaajuista huomiota Soweton mellakoiden dokumentoinnista vuonna 1976. Elokuussa 1976 hänet pidätettiin jälleen, tällä kertaa 123 päivän ajaksi. Hänen asuntonsa tuhoutui tulipalossa. Sittemmin Magubane työskenteli muun muassa Timessa. Vuonna 1990 hänestä tuli Nelson Mandelan virallinen valokuvaaja. Demokratian aikana hän keskittyi muun muassa näyttelyiden pitämiseen. Magubane julkaisi 17 kirjaa, joista apartheidajan hallinto kielsi teokset Black As I Am (1978) ja Black Child (1982). Hän oli vuonna 1996 todistajana Totuus- ja sovintokomission edessä. Hän sai monia palkintoja ja kunniatohtorin arvoja. Magubane oli kolmesti naimisissa. Hänen poikansa Charles, joka myös ryhtyi valokuvaajaksi, kuoli henkirikoksen uhrina Sowetossa vuonna 1992. Vanhalla iällään Magubane sairasti eturauhassyöpää.
Krasnoarmeisk

Krasnoarmeisk on
Krasnoarmeisk, kaupunki Moskovan alueella
Krasnoarmeisk, kaupunki Saratovin alueella
Pokrovsk (aiemmin venäjäksi Krasnoarmeisk), kaupunki Donetskin alueella
Taiyšanin kaupungin entinen nimi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Krasnoarmeisk”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Moacir Rodrigues Santos

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 21. maaliskuuta 1970
Syntymäpaikka: São Paulo, Brasilia
Kuolinaika: 20. heinäkuuta 2024 (54 vuotta)
Kansalaisuus:  Brasilia
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 185 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1988-1992 1993 1993-1994 1994 1994-1996 1996 1997 1998 1999-2002 2003 | Atlético Mineiro Corinthians Atlético Madrid Corinthians Sevilla Atlético Mineiro Portuguesa Verdy Kawasaki Ituano Uberaba |  |
Maajoukkue
| 1990–1991 | Brasilia | 6 (1) |
Moacir Rodrigues Santos (21. maaliskuuta 1970 São Paulo – 20. heinäkuuta 2024) oli brasilialainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Moacir debytoi Brasilian maajoukkueessa 1990. Hän pelasi kuusi maaottelua ja teki niissä yhden maalin.
Wonder Woman

Wonder Woman voi tarkoittaa seuraavia:
Ihmenainen, sarjakuvahahmo, englanniksi Wonder Woman
Wonder Woman, televisiosarja
Wonder Woman, vuoden 2009 animaatioelokuva
Wonder Woman, vuoden 2017 elokuva
Wonder Woman 1984, vuoden 2020 elokuva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Wonder Woman”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
The Gang’s All Here

The Gang’s All Here tarkoittaa seuraavia asioita:
Tutti frutti (engl. The Gang’s All Here), Busby Berkeleyn ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1943
The Gang’s All Here, Jerome Lawrencen ja Robert Edwin Leen näytelmä vuodelta 1959
The Gang’s All Here, Dropkick Murphysin albumi vuodelta 1999
The Gang’s All Here, Skid Row’n albumi vuodelta 2022
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”The Gang’s All Here”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Bartolomeos I

| Bartolomeos I> Βαρθολομαίος |
| --- | --- |
 Bartolomeos vuonna 2022
 Ekumeeninen patriarkka
 2. marraskuuta 1991– 
Edeltäjä:  Demetrios I
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. helmikuuta 1940 (ikä 84)  Imbros, Turkki
Kansalaisuus:   turkkilainen
Asuinpaikka:  Istanbul
Ammatti:  piispa
Vanhemmat:  Christos ja Meropi Archontónis
Muut tiedot
Tutkinnot:  Halkin teologinen koulu
Uskonto:  kristinusko
Kirkkokunta:  ortodoksisuus
Etnisyys:  kreikkalainen
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.patriarchate.org/biography.html
Bartolomeos (m.kreik. Βαρθολομαῖος Αʹ, Bartholomaios A', kreik. Βαρθολομαίος, Vartholomaíos, syntyjään Dimítrios Ch. Archontónis, kreik. Δημήτριος Χ. Αρχοντώνης, s. 29. helmikuuta 1940 Imbros, Turkki) on Konstantinopolin ja Uuden Rooman arkkipiispa, ekumeeninen patriarkka. Bartolomeos on 270. patriarkka noin 2000 vuotta vanhassa ortodoksisessa kirkossa. Konstantinopolin patriarkaatin keskus on Turkin Istanbulissa.
Tausta

Bartolomeos syntyi karkauspäivänä vuonna 1940 Imbroksen saarella (turk. Gökçeada), joka sijaitsee Turkin puoleisella Aigeianmeren rannikolla. Hänen vanhempansa olivat Christos ja Meropi Archontónis. Molemmat olivat taustaltaan turkinkreikkalaisia. Perheeseen kuului kolme vanhempaa sisarusta. Isä omisti liiketilan, jossa toimi sekä kahvila että parturi, ja jossa nuori Dimítrios auttoi kykyjensä mukaan.
Bartolomeos on Turkin kansalainen, kuten ekumeenisen patriarkan kuuluukin virkansa puolesta. Hän puhuu seitsemää kieltä: kreikkaa, turkkia, latinaa, ranskaa, italiaa, englantia ja saksaa.
Kirkolliset vihkimykset ja opiskelu

Dimitrios Arhondonis vihittiin 1961 munkiksi ja diakoniksi ja sai kirkolliseksi nimekseen Bartolomeos. Hän valmistui Istanbulin edustalla olevalla Halkin saarella sijainneesta teologisesta koulusta vuonna 1963 ja suoritti sen jälkeen kaksivuotisen asevelvollisuuden asevoimissa.
Vuosina 1963–1968 Bartolomeos opiskeli Roomassa sijaitsevassa katolisen kirkon orientaalisessa instituutissa sekä Sveitsissä Geneven lähellä Célignyssä sijaitsevasa Kirkkojen maailmanneuvoston ylläpitämässä Bosseyn ekumeenisessa instituutissa ja Saksassa Münchenin yliopistossa erikoisalanaan kanoniset lait. Tohtorinväitöksensä hän teki Rooman paavillisessa orientaalisessa instituutissa Gregoriaaniseen yliopistoon aiheesta ”Pyhien kanonien kodifiointi ja kanoniset instituutiot ortodoksisessa kirkossa”.
Vuonna 1968 Bartolomeos palasi Halkin saaren teologiseen kouluun ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Samalla hän sai munkeille kuuluvan arkkimandriitan arvonimen. Piispaksi hänet vihittiin nimellä Filadelfian piispa vuonna 1973. Vuonna 1990 hänestä tuli Khalkedonin metropoliitta ja samalla Konstantinopolin patriarkaatin toimiston johtaja. Ekumeenisen patriarkaatin pyhän synodin jäsen hän on ollut vuodesta 1974.
Patriarkkana

Kun Demetrios I kuoli lokakuussa 1991, valittiin metropoliitta Bartolomeos yksimielisesti uudeksi ekumeeniseksi patriarkaksi. Hänet asetettiin virkaansa 2. marraskuuta 1991.
Neuvostoliiton romahdettua sen entisille alueille alkoi syntyä tarvetta kirkolliselle toiminnalle. Katolilaiset ja protestantit pyrkivät levittäytymään alueelle, kun taas Bartolomeos järjesti kokouksen, johon osallistuivat entisen Neuvostoliiton alueen ortodoksiset johtajat, jotka vahvistivat kirkon yhtenäisyyden ja tuomitsivat muiden kirkkokuntien levittäytymisen perinteisesti ortodoksisille alueille.
Patriarkka Bartolomeos on kunnostautunut kansainvälisissä kysymyksissä ja hän on toiminut välittäjänä islamilaisen maailman (Turkki) ja läntisen maailman (EU) välissä sekä Turkin ja Kreikan välisissä suhteissa.
Patriarkka tunnetaan myös aktiivisuudestaan ympäristökysymyksissä, minkä vuoksi häntä on kutsuttu lempinimellä "vihreä patriarkka". Vuonna 2020 hän antoi julkilausuman, jossa hän sanoi ympäristöstä huolehtimisen olevan koko ihmiskunnan kollektiivinen vastuu ja kysyi "kuinka pitkään luonnon tulee vielä kestää hedelmättömiä keskusteluja ja konsultoimista sekä sen suojeluun tähtäävien päättäväisten toimien jatkuvaa viivästelyä?" Hän on myös sanonut luomakunnan suojelun olevan Jumalan ylistämistä, kun taas sen tuhoaminen on Jumalaa vastaan toimimista.
Bartolomeos osallistui paavi Franciscuksen virkaanastumismessuun maaliskuussa 2013. Tämä oli ensimmäinen kerta vuoden 1054 (ks. suuri skisma) jälkeen, kun Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka otti osaa Rooman piispan virkaanastujaisiin.
Vuonna 2019 Bartolomeos allekirjoitti tomoksen, jolla tunnustettiin vasta perustettu Ukrainan ortodoksinen kirkko patriarkaatin alaiseksi autokefaliseksi kirkkokunnaksi. Tämä aiheutti närää Moskovassa ja Moskovan patriarkka Kirill katkaisi ehtoollisyhteyden Konstantinopolin patriarkaatin alaisuudessa toimivien kirkkokuntien kanssa. Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 patriarkka on kritisoinut sekä Venäjän valtionjohtoa että maan ortodoksista kirkkoa ja sanonut näiden tekevän aggressiivisia rikoksia yhdessä.
Toukokuussa 2022 Bartolomeos hyväksyi Serbian ortodoksisesta kirkosta eronneen Makedonian ortodoksisen kirkon autokefalian.
Koska ekumeenisen patriarkan tulee olla Turkin kansalainen, hänen seuraajansa valinta on osoittautunut vaikeaksi turkinkreikkalaisten määrän kutistuessa.
Kunnianosoitukset

Yhdysvaltojen kongressi myönsi hänelle vuonna 1997 kultaisen mitalinsa.
Kultaisen taljan ritarikunta (Georgia, 2007)
Georgian kotkan ritarikunta (Georgia, Bagrationit, 2011)
Vapauden ritarikunta (Ukraina, 2013)
Valkoisen kaksoisristin ritarikunta (Slovakia, 2013)
Ansioritarikunta (Ukraina, 2019)
Pyhän Karitsan ritarikunta (Suomen ortodoksinen kirkko, 1993)
Bartolomeos on myös useiden yliopistojen kunniatohtori:
| Maa | Yliopisto | Ajankohta | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
|  New York | Fordhamin yliopisto | 2009 |  |
|  Israel | Jerusalemin heprealainen yliopisto | 2017 |  |
|  Ukraina | Kiovan Mohyla-akatemia | 2018 |  |
|  Indiana | Notre Damen yliopisto | 2021 |  |
|  Australia | Australian Notre Damen yliopisto | 2024 |  |
Galleria

Paavi Franciscus ja patriarkka Bartolomeos Pyhän haudan kirkossa.
Ukrainan presidentti Petro Porošenko ja Bartolomeos allekirjoittavat pöytäkirjan Ukrainan ortodoksisen kirkon perustamiskokouksen jälkeen.
Bartolomeos ja Fidel Castro kuvattuna kuubalaisen ortodoksisen kirkon mosaikissa.
Bartolomeoksen saama kongressin kultamitali
Bartolomeos kuvattu ukrainalaisessa juhlarahassa
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Patriarkka Bartolomeos I / Ortodoksi.net
Ekumeeninen patriarkaatti (engl.)
Henkilökuva Bartolomeuksesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Gregoriaaninen yliopisto (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Demetrios I | Konstantinopolin patriarkka   | Seuraaja: - |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja 2  3  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Alankomaat  Puola  Vatikaani 2 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef
Sexy Beast

| Sexy Beast |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Jonathan Glazer
Käsikirjoittaja:  Louis Mellis David Scinto
Tuottaja:  Jeremy Thomas
Säveltäjä:  Roque Baños
Kuvaaja:  Ivan Bird
Leikkaaja:  John Scott Sam Sneade
Tuotantosuunnittelija:  Jan Houllevigue
Pukusuunnittelija:  Louise Stjernsward
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta Espanja
Tuotantoyhtiö:  Recorded Picture Company
Levittäjä:  Fox Searchlight Pictures Fandango at Home
Kesto:  85 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sexy Beast on Jonathan Glazerin ohjaama brittiläis-espanjalainen rikostrilleri vuodelta 2000. Siinä mielenterveydeltään kyseenalainen rikollispomo (Ben Kingsley) yrittää pakottaa Espanjan aurinkoon vetäytyneen ex-kollegansa (Ray Winstone) vielä yhdelle ryöstökeikalle Lontooseen. Kingsley sai rajusta roolisuorituksestaan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuuden.
Elokuvaa ei Suomessa tuotu teatterilevitykseen, mutta se sai ensi-iltansa Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla Helsingissä syyskuussa 2001. MTV3 esitti sen televisiossa joulukuussa 2005, ja se on julkaistu Suomessa myös videona ja DVD:nä.
Vuonna 2024 valmistui elokuvan hahmojen aiempaa yhteistä rikoshistoriaa käsittelevä 8-osainen televisiosarja, sekin nimeltään Sexy Beast.
Juoni

Brittiläinen kassakaapinmurtaja Gal on eläköitynyt Espanjan Aurinkorannikolle vaimonsa DeeDeen ja parhaan ystävänsä Aitchin ja tämän vaimon kanssa. Teinipoika Enrique auttaa syrjäisen rantatalon hoidossa.
Molempien miesten vanha rikoskumppani, arvaamaton ja väkivaltainen Don Logan tulee vierailulle värväämään Galiä vielä yhteen ryöstöhankkeeseen, murtautumiseen erään pankin tallelokeroihin viereisen uima-altaan kautta. Omituisesti käyttäytyvä Don ei suostu hyväksymään Galin toistuvia kieltäytymisiä ja suuttuu kun Gal vihjailee Donin tulleen vain tapaamaan Aitchin vaimoa, vanhaa heilaansa. Don yrittää lentää takaisin Lontooseen, mutta hänet poistetaan lähdössä olevasta koneesta töykeän käytöksen vuoksi. Hän selviytyy tilanteesta valehtelemalla erään stuertin kourineen häntä koneessa.
Don palaa Galin luo käyttäytyen yhä väkivaltaisemmin sillä seurauksella, että ensin Enrique yrittää ampua ja sitten DeeDee onnistuu ampumaan hänet kuoliaaksi. Don haudataan talon uima-altaan alle, ja Gal päättää jälkiä peittääkseen lähteä yhtä kaikki Lontooseen osallistuakseen ryöstöhankkeeseen. Kun Donia ei kuulu, epäilykset rikostovereiden keskuudessa Galin osallisuudesta vahvistuvat. Ryöstö kuitenkin toteutetaan onnistuneesti Galin myötävaikutuksella, mutta Gal saa palkkioksi vain kymmenen puntaa. Hän palaa Espanjaan, mutta tuntee tunnontuskia Donin tappamisesta ja jää odottamaan kostoiskua.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ray Winstone  | … |  Gary "Gal" Dove   |
|  Ben Kingsley  | … |  Don Logan   |
|  Ian McShane  | … |  Teddy Bass   |
|  Amanda Redman  | … |  Deedee Dove   |
|  Cavan Kendall  | … |  Aitch   |
|  Álvaro Monje  | … |  Enrique  |
Changing Tunes

| Changing Tunes Riki Sorsa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1981
 Studio : MTV-studio
 Julkaistu: helmikuu 1981   (1982 2. LP-painos)   (2002 remasteroitu CD)
 Formaatti: LP-levy (KEL 609)   C-kasetti (KEC 609)
 Tuottaja(t): Kassu Halonen
 Tyylilaji: suomirock, pop rock
 Kesto: 42.34
 Levy-yhtiö: CBS Records Oy   Sony Music Entertainment (2002)
 Levymerkki: CBS   Columbia (2002)
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Listasijoitukset
  Suomi: 7. (helmikuu 1981)
Riki Sorsan muut studioalbumit
|   | Changing Tunes 1981 | Desert of Love 1982 |
Singlet albumilta Changing Tunes
 ”Can't Stand Dancing / Changing Tunes” Julkaistu: tammikuu 1981  ”Reggae OK / Autograph” Julkaistu: maaliskuu 1981
Changing Tunes on laulaja Riki Sorsan soolouran debyyttialbumi, joka julkaistiin helmikuussa 1981. Levy julkaistiin alun perin vuonna 1981 vinyylilevynä ja C-kasettina ja seuraavana vuonna 1982 myös pohjoismaisena painoksena, johon lukeutui myös "Reggae OK", jolla Sorsa osallistui vuoden 1981 Euroviisuihin. Vuonna 2002 Sony Music Entertainment julkaisi albumista remasteroidun CD-painoksen, johon myös "Reggae OK" lukeutuu. Sorsa laulaa levyllä englanninkielisiä pop rock -kappaleita.
Albumi kohosi Suomen levylistojen 7. sijalle ja pysyi listalla yhteensä 18 viikon ajan.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Jim Pembroke, ellei toisin mainita.
Kappaleet > Suomalainen painos

| --- | --- |
 A-puoli Autograph – 3.35 (san. Kim Fowley ja Jim Pembroke)  Don't say no – 5.10 (säv. ja san. Viktor Malin)  Pain before pleasure – 3.47  Backdoor – 5.05  Ferry Island – 3.46 (säv. ja san. Quickhand) :  B-puoli Can't stand dancing – 4.39 (san. Riki Sorsa ja Jim Pembroke)  Down to where – 4.33 (säv. ja san. Dave Lindholm)  Ice City – 4.15  Stars in the Water – 3.34  Changing Tunes – 4.10