Leinon vangit
Tapauksen jälkipuinti > Leinon kaataminen

Jälkinäytös tapahtui kolme vuotta alkuperäisen luovutuksen jälkeen, jolloin valvontakomissio oli jo poistunut Suomesta. Leinon toimien lainmukaisuutta oli alettu tutkia vuoden 1947 paikkeilla, ja tällöin nousi esille myös ”Leinon vankien” tapaus. Erityisen metelin nosti kansanedustaja Ernst von Born.
Eduskunnan täysistunnon käsittelyyn tuli toukokuussa 1948 perustuslakivaliokunnan lausunto tapauksesta. Siinä todettiin Leinon menetelleen lainvastaisesti, mutta esitettiin, että asian annettaisiin raueta olosuhteet huomioiden. Esitys hyväksyttiin. Presidentti Paasikivi valtuutti luovutuksen aikana oikeusministerinä toimineen kansanedustaja Urho Kekkosen lukemaan eduskunnan istunnossa 19. toukokuuta lausunnon, jossa kerrottiin Paasikiven ja koko hallituksen hyväksyneen Leinon menettelyn. Yksityisesti Paasikivi ja Kekkonen olivat tosin molemmat sitä mieltä, että Leino olisi voinut pelkästään pidättää valvontakomission nimeämät henkilöt mutta jättää itse luovutuksen tekemättä.
Vaikka eduskunta hyväksyikin perustuslakivaliokunnan mietinnön, esitti kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtaja Arvo Salminen samana päivänä Leinolle asian johdosta henkilökohtaista epäluottamuslausetta, joka hyväksyttiin äänin 81–61. Epäluottamuslauseen puolesta äänestivät kokoomuksen, maalaisliiton, edistyspuolueen ja RKP:n ryhmät sekä yksi sosiaalidemokraatti, vastaan Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) ryhmä ja 15 SDP:n edustajaa. Monet pidättäytyivät äänestämästä, mukaan luettuina kaikki ministerit. SKDL:ää edustanut pääministeri Mauno Pekkala istui äänestyksen aikana Smolnassa odottamassa lopputulosta aikomattakaan lähteä eduskuntaan. Sihteeri Toivo Heikkilän muistelmien mukaan Pekkala oli valmis uhraamaan Leinon pelastaakseen muun hallituksen. Silloisen eduskunnan puhemiehen K.-A. Fagerholmin mukaan Arvo Salminen ei itse uskonut ehdotuksensa läpimenoon, koska sosiaalidemokraatit eivät Salmisen käsityksen mukaan olisi halunneet myötävaikuttaa Leinon kaatamiseen, ja epäluottamuslauseen hyväksyminen yllätti Salmisen täysin. Äänestys suoritettiin myöhään yöllä, jolloin suuri osa kansanedustajista oli poissa. Myös Fagerholm on myöntänyt, että hänellä olisi puhemiehenä ollut mahdollisuus lykätä äänestys myöhempään ajankohtaan, jolloin paikalla olisi ollut enemmän kansanedustajia.
Leino kieltäytyi epäluottamuslauseen saatuaan pyytämästä eroa, joten presidentti Paasikivi erotti hänet valtioneuvoston esittelyssä 22. toukokuuta 1948. Olle Leinon mukaan Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) johto oli painostanut Leinoa viivyttämään eroanomuksen jättämistä.
Kokoomuksen epäluottamuslause-esityksen tarkoituksena oli ensisijaisesti saada sisäministerin − valtakunnan poliisivoimien ylimmän johtajan − salkku pois kommunistien hallusta, koska hieman aiemmin oli huhuttu kommunistien yrittävän vallankaappausta Suomessa. Uudeksi sisäministeriksi nimitettiin kuitenkin SKDL:n Eino Kilpi, lähestyneiden eduskuntavaalien vuoksi tosin vain parin kuukauden ajaksi. Olle Leinon mukaan presidentti Paasikivi oli pyytänyt kokoomuksen johtajilta, etteivät puolueen kansanedustajat äänestäisi YYA-sopimusta vastaan, ja ”palkkiona” tottelevaisuudesta kokoomus sai sitten kaataa Leinon. Leino oli tuolloin itse asiassa jo menettänyt SKP:n luottamuksen.
Leinon vankien tapauksen on arveltu vaikuttaneen koko Valpon lakkauttamiseen vuoden 1948 lopussa.