stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saarijärvi (Rovaniemi)
Maantiede

Saarijärven lahdet (Säippälahti, Lieteperä) ovat avosuisia. Luoteeseen työntyvä Jouttiperä on kapeasuisempi. Runsas viidesosa järvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Kyseinen alue muodostaa yhtenäisen vyöhykkeen järven suurimman saaren eli Isosaaren ympärille ja se ulottuu etelässä lähes rantaan saakka. Syvin kohta, noin 14,5 metriä, sijaitsee saaren länsipuolella.
Saarijärven pohjoispuolisen Saari-Jouttiselän korkeustaso on noin 310 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen ja Jouttiperän eteläpuolinen Saarivaara kohoaa runsaat 270 metriä mpy.
Saarijärven tulouoma on luoteesta Saari-Jouttiselän ja Saarivaaran välistä virtaava vajaan kahden kilometrin pituinen Jouttioja, joka saa alkunsa Jouttijärveltä (220,7 metriä mpy). Saarivaaran eteläpuolitse virtaa nimetön tulouoma. Saarijärven luusua sijaitsee järven itäisimmässä kolkassa Luusuankankaan eteläpuolella. Vedet virtaavat kaakkoon Ylä-Kiiskijärveen (166,7 metriä mpy).
Saarijärven vesitilavuus on 8 188 000 kuutiometriä.
Saarijärvi (65.753.1.003) kuuluu Kiiskijoen valuma-alueeseen (65.753), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Perunkajoen valuma-alue (65.75) ja ensimmäinen jakovaihe on Raudanjoen valuma-alue (65.7). Saarijärvi on laajin Kiiskijoen valuma-alueen kahdeksasta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Ala-Kiiskijärvi, jonka pinta-ala on noin 56 hehtaaria.
Jonni Myyrä

| Jonni Myyrä |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1892 Savitaipale
Kuollut: 22. tammikuuta 1955 (62 vuotta) San Francisco, Kalifornia
Kansalaisuus:  Suomi
Yleisurheilija
Aktiivisena:  1911–1928
Pituus:  186  cm
Laji:  keihäänheitto, kiekonheitto
Ennätykset:  68,55 (keihäänheitto)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | keihäs |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | keihäs |  |
Joonas ”Jonni” Myyrä (13. heinäkuuta 1892 Savitaipale – 22. tammikuuta 1955 San Francisco,  Kalifornia, Yhdysvallat) oli keihäänheiton kaksinkertainen olympiavoittaja vuoden 1920 ja 1924 kisoista. Antwerpenissä 1920 Myyrä johti suomalaiset keihäänheiton neloisvoittoon, vaikka sai juuri ennen kilpailua kilpakumppanin heittämästä keihäästä osuman vasempaan kyynärvarteensa. Hän ylitti keihäänheiton maailmanennätyksen useaan otteeseen, mutta Kansainvälisen Yleisurheiluliiton IAAF:n johto hylkäsi tulokset. Maailmanennätys oli ruotsalaisella Eric Lemmingillä (62,32) ja IAAF:n puheenjohtaja ja pääsihteeri olivat ruotsalaisia. Lopulta Myyrä lähti 1919 kilpailemaan Tukholmaan ja heitti siellä 66,10, joka hyväksyttiin viralliseksi maailmanennätykseksi. Myyrän ensimmäinen urheiluseura oli Partakosken Into.
Urheilu-ura

Myyrä kilpaili keihäänheitossa ensimmäisen kerran kesällä 1911, jolloin hän heitti Lappeenrannassa yli 50 metriä, mutta jäi kilpailun voittaneesta Julius Saaristosta vajaan metrin päähän. Seuraavana vuonna hän heitti olympiakatsauksessa yli 54 metrin heiton, minkä ansiosta hänet valittiin Tukholman olympialaisiin. Myyrä sijoittui olympiafinaalissa kahdeksanneksi tuloksella 51,33. Vuonna 1914 hänet valittiin Malmössä pidettyihin Balttilaisiin kisoihin, sillä hän oli heittänyt aiemmin kesällä Hämeenlinnassa 60,12. Kisoissa Myyrän heitto kantoi 63,29, joka ylitti Eric Lemmingin hallussa olleen maailmanennätyksen lähes metrillä. Ruotsalaiset tuomarit kuitenkin väittivät, että heitto tapahtui myötätuulen vallitessa, eikä ennätystä hyväksytty viralliseksi maailmanennätykseksi. Myyrä ylitti maailmanennätyksen myös myöhemmin vuonna 1914 Tampereella tuloksella 62,58 ja seuraavana vuonna Lappeenrannassa tuloksella 64,81, mutta näitäkään tuloksia ei ratifioitu maailmanennätykseksi.
Myyrä palasi kilpailemaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hän voitti keihäänheiton Suomen-mestaruuden vuosina 1917 sekä 1918 ja heitti vuonna 1919 Savitaipaleella tuloksen 65,55, joka hyväksyttiin Suomen-ennätykseksi, mutta ei maailmanennätykseksi. Samana kesänä hän matkusti Tukholmaan, jossa hän voitti kansainväliset kilpailut tuloksella 66,10. Tämä tulos hyväksyttiin vihdoin viralliseksi maailmanennätykseksi. Myyrä oli Antwerpenin olympialaisissa 1920 voittajasuosikki, mutta kilpailupäivän aamuna Yhdysvaltain James Lincolnin lämmittelyheitto lipesi ja osui Myyrän vasempaan kyynärpäähän. Myyrä joutui käymään lääkärissä, jossa hänen kädestään poistettiin luunsiruja ja se laitettiin siteeseen. Hän kykeni kuitenkin kilpailemaan samana päivänä ja voitti olympiakultaa tuloksella 65,78. Hän paransi Lemmingin edellistä olympiaennätystä 5,14 metrillä.
Urheilemisen ohella Myyrä teki bisnestä muun muassa sahateollisuudessa, mutta yritys koki vararikon. Sahalla ei sahattu tukkiakaan. Hänellä oli rahavaikeuksia, ja hän kavalsi kunnallislautakunnan esimiehenä Savitaipaleen kunnan varoja suuria summia. Myyrä pääsi pälkähästä maksettuaan kavaltamansa rahat pankkilainalla pois. Näiden vaikeuksien takia Myyrä pakeni Pariisin vuoden 1924 olympialaisista Yhdysvaltoihin, eikä koskaan enää palannut Suomeen.
Yhdysvalloissa Myyrä heitti elämänsä pisimmän keihäskaaren 68,55 ja ylitti näytöskilpailussa myös kiekonheiton ME:n tuloksella 48,80.
Huomionosoitukset

Myyrälle on pystytetty muistomerkki hänen vanhan kotitalonsa paikalle Savitaipaleen Hyrkkälän kylään. Muistomerkissä lukee: ”Tällä paikalla syntyi vuonna 1892 Jonni Myyrä, keihäänheiton kaksinkertainen olympiavoittaja ja maailmanennätysmies. Hän kuoli Amerikassa 1955.” Hänet on haudattu San Franciscoon. Hautakivessä lukee ”John Myyra” ja siinä on olympiarenkaita. Hautausmaan arkistossa hän on nimellä ”John Mura”. Hänen kunniakseen on Savitaipaleelle nimetty Jonni Myyrän tie. Hänestä tehtiin vuoden 2016 marraskuussa ensi-iltansa saanut Jonni – Savitaipaleen paras keihäänheittäjä ja pahin huijari -niminen näytelmä Lappeenrannan kaupunginteatteriin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Antti O. Arponen: / Myyrä, Jonni (1892–1955) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 18.7.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Arponen, Antti O.: SUL 100 vuotta – Jonni Myyrä (Arkistoitu versio archive.is-sivustolla) 11.11.2006. Suomen Urheiluliitto ry. Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 21.7.2016.
Kiveen hakatut – urheilulegendojen hautojen äärellä
| n k  Miesten keihäänheiton olympiavoittajat |
| --- | --- |
 1908: Eric Lemming (tavallinen) - Eric Lemming (vapaa tyyli)  1912: Eric Lemming (yhden käden) - Julius Saaristo (molemmat kädet)  1920: Jonni Myyrä  1924: Jonni Myyrä  1928: Erik Lundqvist  1932: Matti Järvinen  1936: Gerhard Stöck  1948: Tapio Rautavaara  1952: Cyrus Young  1956: Egil Danielsen  1960: Viktor Tsybulenko  1964: Pauli Nevala  1968: Jānis Lūsis  1972: Klaus Wolfermann  1976: Miklós Németh  1980: Dainis Kūla  1984: Arto Härkönen  1988: Tapio Korjus  1992: Jan Železný  1996: Jan Železný  2000: Jan Železný  2004: Andreas Thorkildsen  2008: Andreas Thorkildsen  2012: Keshorn Walcott  2016: Thomas Röhler  2020: Neeraj Chopra  2024: Arshad Nadeem 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Tilastopaja 🔒  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Myyrä vuonna 1920.
Aurasoutu

Aurasoutu tai Aurasoudut on perinteinen Turun keskustassa Aurajoella järjestettävä akateeminen soutukilpailu, jossa kahdeksanhenkiset soutujoukkueet kilpailevat kahden tuhannen metrin pituisella matkalla. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1927 Turun yliopiston ja Åbo Akademin opiskelijajoukkueiden välillä ja se on siten vanhin Suomessa edelleen järjestettävä soutukilpailu. Ensimmäisiä kilpailuja seuraamassa oli jopa 20 000 katsojaa, mutta nykyään katsojamäärät jäävät huomattavasti pienemmiksi. Alkujaan Aurasoutu käytiin näiden Turun kahden yliopiston ylioppilaskuntien joukkueiden välillä, mutta Turun kauppakorkeakoulun liityttyä mukaan joukkueita oli pitkään kolme. Vuonna 2010 kauppakorkeakoulu jäi pois sen yhdistyttyä Turun yliopistoon. Vuodesta 2014 alkaen kilpailussa ovat pelkkien turkulaisjoukkueiden sijaan olleet vastakkain eteläisen Suomen yliopistokaupunkien Turun, Tampereen ja toisinaan myös Helsingin opiskelijajoukkueet.
Aurasoutu on alusta alkaen järjestetty syksyllä, tavallisimmin syyskuussa. Varsinaisen olympialuokkien soutukisan lisäksi Aurasouduissa käydään leikkimielinen kumivenekisa ylioppilaskuntien edustajistojen puheenjohtajien välillä sekä vuodesta 2019 alkaen kirkkovenesoutukisa turkulaisten opiskelijajärjestöjen joukkueiden välillä. Veneluokkana varsinaisessa kilpailussa on olympialuokkien perämiehellinen kahdeksikko. Aurasoutu on liki satavuotisen historiansa aikana jäänyt pitämättä useita kertoja; pisin tauko oli vuosien 1976 ja 1995 välillä, kun kilpailua ei järjestetty 19 vuoteen. Kaikkiaan Aurasoutu on vuoden 1927 jälkeen jäänyt järjestämättä 34 kertaa, viimeksi vuonna 2020 koronaviruspandemiaan liittyvien rajoitusten vuoksi. Näin ollen vuoden 2021 Aurasoutu oli järjestyksessään 60:s.
Aurasoutujen yhteydessä on 2000-luvulla järjestetty myös Airofestivaalit-niminen opiskelijatapahtuma. Olennainen osa ohjelmaa on ollut jokirannassa järjestettävä rantatapahtuma. 2010-luvulla soudun yhteydessä järjestettävä tapahtuma on muuttanut nimekseen AurasoutuAppro, ja  se on noussut Turun merkittävimpien opiskelijatapahtumien joukkoon. Aurasoudun painopiste on myös muuttunut entistä enemmän soutukilpailusta opiskelijatapahtumaksi katsojamäärien vähentyessä, mutta kilpailu kokoaa edelleen Aurajoen varrelle verrattain suuren määrän seuraajia vuosittain.
Tulokset

Tulokset vuodesta 2014, jolloin kilpailu muuttui eri kaupunkien väliseksi.
| Vuosi | Voittaja | Lähteet ja lisätiedot |
| --- | --- | --- |
| 2014 | Tampere |  |
| 2015 | Turku |  |
| 2016 | Turku |  |
| 2017 | Turku | Aurasoutujen 90. juhlavuosi |
| 2018 | Tampere |  |
| 2019 | Turku |  |
| 2020 | – | Aurasoudut peruttiin |
| 2021 | – | 60. Aurasoudut, kahdeksikkokilpailu peruttiin |
| 2022 | – | kahdeksikkokilpailu peruttiin |
| 2023 | Turku |  |
| 2024 | Tampere |  |
Tapahtuman kotisivut

Aurasoudut.fi
Odds BK

Odds Ballklubb on norjalainen jalkapalloseura Skienissä ja eräs maan vanhimmista. Seuran päävalmentajana toimi vuosina 2008–2019 Dag-Eilev Fagermo, ja hänen jälkeensä tehtävään tuli Jan Frode Nornes. Seura tunnettiin vuoteen 2012 asti nimellä Odd Grenlands Ballklubb.
Historia

Seura perustettiin 31. maaliskuuta 1894, jolloin Ludvig Forvald ehdotti Idrætsforeningen Odd -urheiluseuran kokouksessa oman jalkapalloalajaoston perustamista.
Seura on pelannut 19 Norjan cupin loppuottelussa, ensimmäisen kerran vuonna 1902. Se on voittanut cup-tittelin 12 kertaa, vuosina 1903, 1904, 1905, 1906, 1913, 1915, 1919, 1922, 1924, 1926, 1931 ja 2000. Sillä on yhä eniten cup-titteleitä norjalaisseuroista, joskin Rosenborg nousi vuonna 2018 jakamaan tilaston kärkipaikkaa. Sitä vastoin seura ei ole voittanut kertaakaan maan pääsarjaa . Se pelasi sarjan finaalissa vuosina 1951 ja 1957 häviten kummallakin kerralla Fredrikstadille.
Aiheesta muualla

Odd Grenlandin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Seuran kotikenttä Skagerak Arena
Kaiskojärvi

| Kaiskojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kainuu
Kunnat:  Hyrynsalmi
Koordinaatit:  64°50′41″N, 28°17′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Oulujoen vesistö (59)
Järveen tulevat joet:  Heinijoki
Laskujoki:  Kaiskonjoki
Järvinumero:  59.464.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  187,7 m 
Rantaviiva:  11,23 km 
Pinta-ala:  1,32 km² 
Suurin syvyys:  16,5 m 
  [ ohje ]  
Kaiskojärvi on kahden niemimaan halkaisema järvi Hyrynsalmen luoteisosassa Kainuussa. Niemien välissä on kapea vesiyhteys. Järven pinta-ala on noin 1,3 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 73 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede

Kaiskojärven halkaisee kaksi niemeä, Hyttiniemi ja Autioniemi. Vesi virtaa niiden välistä kapeaa Isosalmea pohjoisesta etelään. Niemet ovat asuttua kulttuurimaisemaa. Järven lahtia ovat Hyttilahti, Roinilanlahti, Matinlahti ja Paskolahti. Pohjoisosassa sijaitsee Norssilahti. Kaiskojärvi on valtaosin matala, mutta sen koillinen osa on laajalti vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin kohta, 16,5 metriä, sijaitsee järven koillisosassa.
Kaiskojärven etelärannalta alkaa noin 300 metriä pitkä ja hyvin kapea Soiluansaari, joka jakaa järven eteläosaa.
Kaiskojärven itäpuolinen Kivimäki on ylänköä, sen laki on yli 205 metriä merenpinnan yläpuolella.
Kaiskojärven tulouoma on lännestä järven luoteiskulmaan virtaava Heinijoki. Järven luusua sijaitsee kaakossa, josta alkaa kaakkoon virtaava Kaiskonjoki. Etelästä soiden halki virtaa Riekkispuro.
Kaiskojärvi (59.464.1.002) kuuluu Kaiskonjoen valuma-alueeseen (59.464), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Tuomijoen valuma-alue (59.46) ja ensimmäinen jakovaihe on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Kaiskojärvi on laajin Kaiskonjoen valuma-alueen kolmestatoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Hietajärvi, jonka pinta-ala on noin 41 hehtaaria.
Krimin valioliiga

| Krimin valioliiga |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Krimin valioliigan kausi 2015–2016 

Laji:  jalkapallo
Maa(t):   Ukraina (Venäjän miehittämä alue)
Perustettu:  2014
Joukkueita:  8
Krimin valioliiga on vuonna 2014 perustettu jalkapallosarja, jota käydään Krimin autonomisen tasavallan alueella. Sarja perustettiin Krimin kriisin jälkeen Venäjän miehitettyä ja liitettyä itseensä Ukrainalle kuuluvan Krimin niemimaa.
Krimin valioliigan ensimmäinen kausi, kausi 2015–2016, alkoi elokuussa 2015 SKTšF Sevastopolin ja TSK Simferopolin välisellä ottelulla. Ensimmäisellä kaudella sarjassa on kahdeksan joukkuetta.
Joukkueet 2015–2016

| Joukkue | Kaupunki |
| --- | --- |
FC Bahtšisarai: Bahtšisarai
FK Berkut Armjansk: Armjansk
FK Kafa: Feodosija
FK Ocean Kertš: Kertš
Rubin Jalta: Jalta
SKTšF Sevastopol: Sevastopol
FK TSK Simferopol: Simferopol
FK Jevpatorija: Jevpatorija
Bis

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Bis tai BIS on:
Bis, Karl Fredrik Waseniuksen kriitikkonimimerkki
Bis, skotlantilainen rock-yhtye
Bis, japanilainen nuortenlehti
bis, nuottikirjoituksessa toiston merkki
bis, bislaman kielikoodi (ISO 639-2)
Bangladesh International School
Kansainvälinen järjestelypankki (engl. Bank for International Settlements, lyh. BIS)
BIS Records, ruotsalainen klassisen musiikin levy-yhtiö
Koiranäyttelyn parhaille eläimille annettava palkinto (Best in show)
MiG-21 BIS, Suomessakin käytössä ollut hävittäjälentokone
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Bis”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Martin Hanzl

| Martin Hanzl> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. joulukuuta 1993 (ikä 31) Ústí nad Labem, Tšekki
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  81 kg
Seura
Seura:  HC Vítkovice
Sarja:  Tšekin Extraliga
Pelinumero:  79
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  HC Slovan Ústí nad Labem (CZE-2) HC Most (CZE-2) HC Litvínov (ČEL) HC České Budějovice (ČEL) Sport (SML)
Martin Hanzl (s. 25. joulukuuta 1993 Ústí nad Labem, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa kotimaassaan Extraliga-joukkue HC Vítkovicessa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura > Maajoukkueura

Hanzl on pelannut Tšekin A-maajoukkueessa kaksi ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 23. elokuuta 2017 Slovakiaa vastaan. Hanzl merkittiin Tšekin kolmosketjun oikeaan laitaan Jakub Hermanin ja Dominik Uherin viereen.
Muuta

Hanzlin isoveli Robin on Tšekin maajoukkuehyökkääjä, joka pelaa Ruotsin SHL-liigan Malmö Redhawksissa.
Anicca

Anicca (paaliksi अनिच्चा; sanskritiksi अनित्य, anitya) eli pysymättömyys on yksi kolmesta olemassaolon merkistä buddhalaisuudessa. Termi viittaa siihen, kuinka kaikki olemassa oleva on jatkuvassa muutoksen tilassa, eikä mikään ole ikuista. Buddhalaisuuden mukaan syy kärsimyksen syntymiseen on se, että yritetään takertua pysymättömään ilmiöön ja käsitellä sitä pysyvänä.
Igor Girkin

| Igor Vsevolodovitš Girkin> Игорь Всеволодович Гиркин |
| --- | --- |
 Igor Girkin vuonna 2015.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Igor Ivanovitš Strelkov
Syntynyt: 17. joulukuuta 1970  Moskova 
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  sotaveteraani, upseeri
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Itä-Ukrainan sota Ensimmäinen Tšetšenian sota Toinen Tšetšenian sota
Sotilasarvo:  eversti
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
istrelkov.ru
Igor Vsevolodovitš Girkin (ven. Игорь Всеволодович Гиркин), joka tunnetaan myös nimellä Igor Ivanovitš Strelkov (ven. Игорь Иванович Стрелков, s. 17. joulukuuta 1970) on venäläinen upseeri ja nationalisti, joka johti kesällä 2014 osaltaan Itä-Ukrainan sotilaallista kapinaa.
Girkin on sotaveteraani ja äärikansallismielinen monarkisti, jonka kutsumanimi Strelok tarkoittaa ”ampujaa” tai ”kiväärimiestä”. Girkin on aiemmin taistellut vapaaehtoisena mm. Bosniassa ja Transnistriassa. Ensimmäisessä Tšetšenian sodassa Girkin oli sotilas, toisessa upseeri.
Girkin väittää itse kuuluneensa turvallisuuspalvelu FSB:hen vuoteen 2013. Ukrainan ja lännen mielestä Girkin palveli sotilastiedustelu GRU:ssa. Kesällä 2013 Girkin esitteli abhasialaiselle uutistoimistolle uudenlaista erityisoperaatioista koostuvaa sotaa. Hän kokosi Ukrainan venäläismielisistä, venäläisistä ja muualta tulleista eri sotien veteraaneista taistelujoukon, joka osallistui helmikuussa 2014 Krimin Simferopolin parlamentin valtaukseen. Sen jälkeen huhtikuussa 2014 joukko valtasi Itä-Ukrainassa Slovjanskin alueen turvallisuuspalvelun rakennuksen. Girkiniä pidetään yhtenä vastuullisena myös muihin rikoksiin, kuten teloituksiin. Hän oli määrännyt esimerkiksi teloituksen vähäisen näpistyksen perusteella ja vedonnut vanhentuneeseen Stalinin diktatuurin aikaiseen toisen maailmansodan ajan neuvostolainsäädäntöön.
Girkin järjesti ja johti pitkään niin sanotun Donetskin kansantasavallan alueen venäläismielistä kapinaa Itä-Ukrainan sodassa kesällä 2014 ja toimi ”kansantasavallan” puolustusministerinä. Kun kapinallisten alue näytti romahtavan heinäkuun alussa, Girkin pyysi YouTubessa Venäjältä apua. Girkin erotettiin elokuussa niin sanotun Donetskin kansantasavallan puolustusministerin tehtävästä sen jälkeen kun hänet yhdistettiin malesialaisen matkustajakoneen alasampumiseen. Hän ryhtyi sittemmin Putinin hallinnon arvostelijaksi.
Myöhemmin Girkin kertoi aloittaneensa kapinatoiminnallaan Ukrainan sodan, kun venäläisaktivistien kapina oli kuivumassa kokoon. Hän oli pettynyt siihen, ettei Venäjä halunnutkaan Krimin tavoin vallata Itä-Ukrainaa. Hän poistui Ukrainasta, koska Venäjää ei haluttu kytkeä Ukrainan tapahtumiin. Girkinin mukaan Venäjän pääideologina pidetty Putinin neuvonantaja Vladislav Surkov ohjasi Ukrainan kapinaa.
Ukrainan sodan alkamisen jälkeen

Telegram-kanavallaan Girkin on vaatinut takisten ydinaseiden käyttöä ukrainalaiskohteisiin "20 miljoonan pakolaisen ajamiseksi Eurooppaan" ja puolustusministeri Sergei Šoigun ampumista sekä ennustanut Venäjän täyttä tappiota.
Marraskuussa 2022 Girkin ja kaksi muuta miestä, joista toinen on venäläinen ja toinen ukrainalainen tuomittiin Hollannissa poissaolevina elinkautiseen vankeuteen osallisuudestaan malesialaisen lentokoneen alasampumiseen Ukrainassa 2014. Yksi venäläinen syytetty vapautettiin syytteistä.
Girkinin pidätettiin Venäjällä heinäkuussa hänen kritisoituaan Putinia "liian kiltistä" sodasta Ukrainassa ja "pelkurimaisesta keskinkertaisuudesta". Häntä vastaan nostettiin syytteet "ääriajattelusta". Hän ilmoitti aikeistaan asettua ehdolle presidentinvaalissa 2024 Hänet tuomittiin neljäksi vuodeksi rangaistussiirtolaan Ukrainan sotaa koskeneesta kritiikistään.
Yksityiselämä

Girkin on kouluajoista asti ollut kiinnostunut sotahistoriasta. Koulutukseltaan historian maisteri, ja hän on julkaissut artikkeleita ja kirjoja. Hän harrastaa historiallisia live-roolipelejä.
Conny Vandenbos

| Conny Vandenbos |
| --- | --- |
 Conny Vandenbos vuonna 1981
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jacoba Adriana Hollestelle
Syntynyt: 16. tammikuuta 1937 Haag, Alankomaat
Kuollut: 7. huhtikuuta 2002 (65 vuotta) Amsterdam, alankomaat
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Tyylilajit:  popmusiikki 
Levy-yhtiöt:  Philips Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Conny Vandenbos (oik. Jacoba Adriana Hollestelle, 16. tammikuuta 1937 – 7. huhtikuuta 2002) oli alankomaalainen laulaja.
Vandenbos aloitti uransa 1960 KRO-radiokanavan Springplank-ohjelmassa, jossa hän lauloi ranskalaisia chansoneja. Esiinnyttyään Belgiassa Knokkefestival-festivaalilla 1961 Vandenbos sopi levytyssopimuksen Philipsin kanssa. 1962 Vandenbos sijoittui Alankomaiden karsintana Eurovision laulukilpailuun toimineessa Nationaal Songfestival -laulukilpailussa kolmanneksi kappaleella "Zachtjes". 1964 Vandenbos sai oman televisio-ohjelman Zeg maar Conny.
Vandenbos voitti Nationaal Songfestival -laulukilpailun 1965 kappaleella ''Het Is genoeg" ja valikoitui näin edustamaan Alankomaita saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä laulukilpailussa Vandenbos sijoittui 11:nneksi 18 kilpailijan joukosta. Vuotta myöhemmin Vandenbos saavutti listamenestystä hitillään "Ik ben gelukkig zonder jou".
1970-luvun alussa Vandenbos erosi Philipsiltä ja solmi levytyssopimuksen Basart Recordsin kanssa 1973. Tuohon aikaan useimmat hänen kappaleistaan olivat hollanninkielisiä versioita ulkomaalaisista kappaleista. 1977 Vandenbos sai Gouden Harp -palkinnon albumista Zo wil ik leven. 1993 hänelle myönnettiin kultalevy albumista De 14 grootste hits van Conny Vandenbos.
Diskografia > Albumit

Een vrouw van deze tijd (1974) #12
Van dichtbij (1975) #4
Zo wil ik leven (1976) #6
Licht en schaduw (1977) #13
Over liefde (1979) #40
Het mooiste uit twintig jaar (1980) #20
Conny Vandenbos zingt Janis Ian (1980) #24
Net als iedereen (1983) #48
De mooiste dag (1987) #46
Fredrikstad FK

Fredrikstad Fotballklubb on vuonna 1903 perustettu jalkapalloseura Fredrikstadista, Norjasta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Norjan korkeimmalla sarjatasolla Eliteserienissä. Se on voittanut Norjan mestaruuden yhdeksän kertaa ja cup-mestaruuden kymmenen kertaa. Kotiottelunsa joukkue pelaa yli 10 000 -paikkaisella Fredrikstad Stadionilla.