stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Parni Valjak
Historia

Parni Valjak perustettiin vuonna 1975 Zagrebissa, Jugoslaviassa. Heidän tyylinsä mukaili enemmän valtasuuntausta ja muistutti enemmän poppia, kun taas tuon ajan muut bändit, kuten Prljavo Kazalište tai Film, pyrkivät erottumaan massasta.
Parni Valjak on tullut kuuluisaksi uskollisuudestaan omalle tyylilleen. Heidän suosionsa perustui siihen, ettei yhtye antanut kansanmusiikin ja turbofolkin vaikuttaa musiikkiinsa 1980- ja 1990-luvuilla. Yhtye nauttiikin suurta kunnioitusta monien kroatialaisten musiikkikriitikkojen keskuudessa, ja heitä pidetään kotimaassaan todellisen rock- ja kaupunkikulttuurin ruumiillistumisena. Monia Parni Valjakin kappaleita pidetään entisen Jugoslavian ikivihreinä. Kuuluisimmat näistä ovat Sve još miriše na nju (Kaikki tuoksuu vielä hänelle), Jesen u meni (Syksy minussa), Ugasi me (Sammuta minut) ja Zastave (Liput).
Yhtyeen ollessa suosituimmillaan oli kokoonpano: Aki Rahimovski (laulu), Husein Hasanefendić (kitara), Marijan Brkić (kitara), Berislav Blažević (kosketinsoittimet), Zvonimir Bučević-Buč (basso), Dražen Scholz (rummut), Tina Rupčić (laulu), Anita Mlinarić (saksofoni).
Joulukuussa 2005 Parni Valjak piti jäähyväiskeikan Kroatiassa ja Sloveniassa yhtyeen 30. syntymäpäivänä. Heidän viimeinen julkinen esiintymisensä oli konsertti uudenvuodenaattona 2005 Ban Jelačićin aukiolla Zagrebissa, vaikka he ilmoittivat tällöin pitävänsä konsertteja tulevaisuudessakin. Marraskuussa 2009 he aloittivat comeback-keikkakiertueen Kroatiassa.
Lokakuussa 2010 Parni Valjak piti kaksi konserttia Belgradin areenalla, Belgradissa, joita seurasi yhteensä yli 44 000 ihmistä.
Diskografia > Albumit

Dođite na show! – 1976 (Tule show'hun!)
Glavom kroz zid – 1977 (Pää seinän läpi)
Gradske priče – 1979 (Kaupunkilaistarinat)
City kids - Steam Roller – 1980 (bändin ainoa kokonaan engalnninkielinen albumi)
Vruće igre – 1980 (Kuumat leikit)
Vrijeme je na našoj strani – 1981 (Aika on meidän puolellamme)
Glavnom ulicom – 1983 (Pääkatua pitkin)
Uhvati ritam – 1984 (Nappaa rytmi)
Pokreni se! – 1985 (Liiku!)
Anđeli se dosađuju? – 1987 (Enkeleillä on tylsää?)
Sjaj u očima – 1988 (Kiilto silmissä)
Lovci snova – 1990 (Unelmien metsästäjät)
Buđenje – 1993 (Herääminen)
Samo snovi teku uzvodno – 1997 (Vain unelmat virtaavat ylävirtaan)
Zastave – 2000 (Liput)
Pretežno sunčano? – 2004 (Enimmäkseen aurinkoista?)
Stvarno nestvarno – 2011 (Todellisen epätodellista)
Nema predaje – 2013 (Ei antautumista)
Vrijeme – 2018 (Aika)
Diskografia > Live-albumit

Koncert (LIVE) – 1982 (Konsertti)
E = mc2 (LIVE) – 1985
Svih 15 godina - LIVE ... – 1990 (Kaikki 15 vuotta)
Bez struje - LIVE in ZeKaeM – 1995 (Akustinen)
Kao nekada - LIVE SC – 2001 (Kuten joskus)
Diskografia > DVD:t

25 godina - 2001 (25 vuotta)
Bez struje - LIVE in ZekaeM (DVD + CD) – 2005 (Akustinen)
Diskografia > VHS-kasetit

Koncert - 1988 (Konsertti)
Diskografia > Singlet

Parni valjak / Šizofrenik, Alta / PGP RTB, 1976.
Tako prođe tko ne pazi kad ga Parni valjak zgazi / Dok si mlad, PGP RTB, 1976.
Ljubavni jadi jednog Parnog valjka / Teško je biti sam, PGP RTB, 1976.
Prevela me mala / O šumama, rijekama i pticama, PGP RTB, 1976.
Oću da se ženim / Ljeto, Jugoton, 1977.
Lutka za bal / Crni dani, Jugoton, 1977.
Od motela do motela / Predstavi je kraj, CBS / Suzy, 1978.
Stranica dnevnika / Ulične tuče, Jugoton, 1979.
Ugasi me / Ugasi me (instrumental), Jugoton, 1985.
Kekec je slobodan, red je na nas (single) – 1992
Kaži ja! / Sai Baba blues / Kaži ja! (Nu Zagreb Pepsi), Croatia Records, 1997.
Mir na jastuku, Croatia records, 2000.
Srcekrad, Croatia records, 2000.
Ugasi me (uživo), Croatia Records, 2001.
Tko nam brani / Dok si pored mene (single) – 2002
Nakon svih godina, Croatia records, 2009.
Sam stvarno ja, Croatia records, 2009.
Stvarno nestvarno, 2010.
Diskografia > Kokoelmat

Parni valjak (kokoelma) – 1985 (Höyryjyrä)
Pusti nek' traje - VOL.1 – 1992 (Anna sen kestää)
Balade – 1998 (Balladit)
Koncentrat 1977.-1983. – 2005 (Kokoelma 1977-1983)
Koncentrat 1984.-2005. – 2005 (Kokoelma 1984-2005)
The Ultimate Collection – 2009 (Lopullinen kokoelma)
Najljepše ljubavne pjesme – 2010 (Kauneimmat rakkauslaulut)
The best of – 2010
Aiheesta muualla

Viralliset verkkosivut
Epäviralliset verkkosivut
Yhtye konsertissa Čakovecissa vuonna 2016.
Verhovažjen piiri

Verhovažjen piirin sijainti Vologdan alueen kartalla.
Kartta piirin kuntarajoista.
Verhovažjen piiri (ven. Верхова́жский райо́н, Verhovažski raion) on kunnallishallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 4 300 neliökilometriä. Asukkaita on 15 600 henkeä (vuonna 2010).
Verhovažjen piiri rajoittuu pohjoisessa idässä Vologdan alueen Tarnogski Gorodokin, etelässä Totman ja Sjamžan ja idässä Vožegan piireihin sekä pohjoisessa Arkangelin alueeseen. Pinta-alasta 85 % on metsää. Suurimmat joet ovat Vienanjoen vesistöön kuuluvat Vaga, Kuloi, Pežma, Kolenga ja Termenga. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora ja turve. Seudulla sijaitsee Verhovažjen maisemansuojelualue.
Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Klimušino, Kolenga (keskuspaikka Noginskaja), Lipetskoje (Leušinskaja), Morozovo, Naumiha, Nižni Kuloi (Urusovskaja), Oljušinskoje (Srednjaja), Šelota, Sibir (Jelisejevskaja), Termenga (Kukolovskaja), Tšusevitsy, Verhovskoje (Smetanino), Verhovažje. Hallinnollinen keskus on Verhovažjen kylä, josta on matkaa 226 kilometriä Vologdaan.
Seudun kautta kulkee Moskovan ja Arkangelin välinen maantie. Tärkein elinkeino on metsäteollisuus. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä pellavan viljelyyn.
Piirissä on neljä perus- ja viisi keskikoulua. Kulttuurilaitoksia ovat lasten taidekoulu, kansanperinnekeskus, kirjastolaitos sekä kulttuuri- ja kerhotalot.
Aiheesta muualla

Verhovažjen piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Verhovažjen piiri Vologdan alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Babajevo •
Babuškin •
Belozersk •
Grjazovets •
Harovsk •
Kadui •
Kirillov •
Kitšmengski Gorodok •
Mežduretšje •
Nikolsk •
Njuksenitsa •
Šeksna •
Sjamža •
Sokol •
Tarnogski Gorodok •
Totma •
Tšagodoštša •
Tšerepovets •
Tšerepovets •
Ustjužna •
Ust-Kubinskoje •
Vašk •
Veliki Ustjug •
Verhovažje •
Vologda •
Vologda •
Vožega •
Vytegra
Verenimijät

| Verenimijät> Rabid |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Cronenberg
Käsikirjoittaja:  David Cronenberg
Tuottaja:  John Dunning
Säveltäjä:  Ivan Reitman
Kuvaaja:  René Verzier
Leikkaaja:  Jean Lafleur
Pääosat:  Marilyn Chambers Frank Moore Joe Silver Howard Ryshpan Patricia Case Susan Roman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Cinépix Film Properties Inc.
Levittäjä:  Lionsgate Films
Ensi-ilta:  1977
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Verenimijät (Rabid) on David Cronenbergin ohjaama ja käsikirjoittama kanadalainen kauhuelokuva vuodelta 1977.
Juoni

Epäonnisen hoitotoimenpiteen seurauksena potilaalle syntyy verenhimoinen lisäke, joka levittää vesikauhumaista tautia.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen kuvaa Verenimijöitä kylmän kliiniseksi kauhuelokuvaksi, joka esittää fantasian varjolla kiusallisia kysymyksiä sairaudesta, yhteiskunnallisesta kontrollista ja sukupuolisesta hierarkiasta. Hän antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Verikavio

| Verikavio> Blóðhófnir |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Gerður Kristnỳ
Kieli:  islanti
Genre:  runous
Julkaistu:  2010
Suomennos
Suomentaja:  Tapio Koivukari
Kustantaja:  Savukeidas
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  127
ISBN:  978-952-268-077-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Verikavio (isl. Blóðhófnir) on Gerður Kristnỳn vuonna 2010 ilmestynyt runoteos, joka perustuu Eddan jumalarunoihin sisältyvään Skírnirin taruun. Teos oli ehdolla Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Teoksen on suomentanut Tapio Koivukari ja julkaissut suomeksi Savukeidas vuonna 2013 maailman nykyrunouden sarjassaan.
Aiheesta muualla

Reijo Valta: Raudankylmään jäähän valettu. Pois työpöydältä 21.4.2014.
Sanna Nyqvist: Karunkaunis islantilaisrunoelma. Kiiltomato.net 16.9.2014.
Veriryhmädieetti

Veriryhmädieetti on ruokavalio, joka perustuu yksilön veriryhmään (A, B, AB tai 0). Siinä uskotaan, että ihmisen veriryhmä määrää sen, mitkä ruoat hänelle sopivat ja mitkä eivät.
Veriryhmädieetin taustalla on teoria, että eri veriryhmillä on eri tavoin vaikuttavat vasta-aineet erilaisia ruokia vastaan. Kun ruoan sisältämät lektiiniproteiinit menevät ruoansulatuksessa verenkiertoon, jotkin niistä sitoutuvat veren vasta-aineiden vaikutuksesta punasoluihin ja liimaavat ne toisiinsa kiinni haitallisesti. Veriryhmädieetin kehittäjän ja tunnetuimman puolestapuhujan Peter D’Adamon mukaan tämä niin sanottu agglutinaatio aiheuttaa monenlaisia terveysvaivoja, kuten vatsakipua, ruoansulatusongelmia, päänsärkyjä, ripulia, maksasairauksia, munuaisongelmia ja lihomista.
D’Adamon mukaan ihmisen vanhin veriryhmä on 0. Koska varhaiset ihmiset olivat lihaa syöviä metsästäjä-keräilijöitä, nykyisilläkin veriryhmä 0:n kantajilla on paljon vasta-aineita viljojen ja muiden maataloustuotteiden lektiinejä vastaan. Tämän vuoksi heidän tulisi syödä paljon lihaa ja vain vähän viljaa. Toiseksi vanhimmalla veriryhmällä A on puolestaan runsaasti vasta-aineita lihan lektiinejä vastaan, mutta viljat sopivat heille, minkä vuoksi heidän tulisi suosia kasviperustaista ruokavaliota. Kolmantena kehittyneen veriryhmä B:n kantajilla on vain vähän vasta-aineita lihaa tai viljoja vastaan, ja esimerkiksi maitotuotteet sopivat heille paremmin kuin muille veriryhmille. Tuorein ja harvinaisin veriryhmä AB on syntynyt A:n ja B:n yhdistymisestä, ja siinä on monenlaisia vahvuuksia ja ristiriitaisuuksia.
D’Adamo jakaa kaikki ruoat 16 ryhmään ja määrittelee kullekin veriryhmälle ne ruokaryhmät, jotka sille sopivat, ne, joita tulisi välttää, sekä neutraalit ruoat. Omaan verityhmään sopivien ruokien valitsemisen väitetään parantavan terveyttä ja laihduttavan. Lisäksi ohjeissa annetaan jokaiselle veriryhmälle sopivat ravintolisät ja liikuntatavat.
Peter D’Adamon omilla verkkosivuilla on paljon tyytyväisten käyttäjien kuvauksia veriryhmädieetin terveyshyödyistä. Tieteellisesti toteutettuja ja luotettavia tutkimuksia ruokavalion toimivuudesta ei kuitenkaan ole, eikä se ole saanut kannatusta tiedemaailmassa. Sen on syytetty olevan aivan liian yksinkertainen ihmisen geneettiseen monimuotoisuuteen ja monimutkaisuuteen nähden. Patologit eivät myöskään ole raportoineet ilmiöstä, jossa suuri joukko ihmisiä kuolisi vuosittain elinten pettämiseen punasolujen agglutinaation seurauksena. Myöskään D’Adamon teoriaa veriryhmien ikäjärjestyksestä ei ole vahvistettu oikeaksi.
Veren häät (elokuva)

| Veren häät> Bodas de sangre |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Carlos Saura
Käsikirjoittaja:  Carlos Saura, Antonio Gades, Alfredo Mañas
Perustuu:  Lorcan näytelmään Veren häät
Tuottaja:  Emiliano Piedra
Säveltäjä:  Emilio de Diego
Kuvaaja:  Teodoro Escamilla
Tuotantosuunnittelija:  Rafael Palmero
Koreografi:  Antonio Gades
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Espanja
Tuotantoyhtiö:  Emiliano Piedra Productions
Ensi-ilta:  1981, Suomessa 1983
Kesto:  71 min
Alkuperäiskieli:  espanja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Veren häät (myös Verihäät, Bodas de sangre) on Carlos Sauran ohjaama espanjalainen flamencoelokuva vuodelta 1981. Se perustuu Federico García Lorcan vuonna 1932 valmistuneeseen tragedianäytelmään Veren häät. Koreografian elokuvaan teki Antonio Gades, joka osallistui myös käsikirjoituksen tekoon ja esittää yhtä pääosaa.
Veren häät on ensimmäinen Sauran flamencoelokuvien trilogiasta, jonka muut osat ovat Prosper Mériméen novelliin ja Bizet’n oopperaan perustuva Carmen (1983) ja Manuel de Fallan balettiin perustuva Noiduttu rakkaus (1985). Trilogian kaksi ensimmäistä osaa saivat kumpikin Suomessa ensi-iltansa vuonna 1983.
Juoni

Lorcan näytelmän tarina kertoo kahdesta keskenään riidoissa olevasta suvusta. Toisen suvun viimeinen miesperillinen rakastuu tyttöön, jonka tiedetään seurustelleen Leonardon, vihollissuvun ainoan miehen kanssa, joka ei ole vankilassa. Vastoin parempaa tietoaan sulhasen äiti antaa luvan heidän avioliitolleen. Häiden aattona tyttö kuitenkin antautuu Leonardolle, joka on kaiken lisäksi naimisissa. Hääpäivänä he pakenevat yhdessä metsään, josta sulhanen ystävineen heitä etsii. Leonardo ja sulhanen surmaavat toinen toisensa. Morsian palaa sulhasen äidin luo, ja alkaa heidän välisensä välienselvittely.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antonio Gades  | … |  Leonardo   |
|  Cristina Hoyos  | … |  morsian   |
|  Juan Antonio Jiménez  | … |  sulhanen   |
|  Pilar Cardenas  | … |  äiti   |
|  Carmen Villena  | … |  vaimo   |
|  Marisol  | … |  laulaja   |
|  Pepe Blanco  | … |  laulaja   |
|  El Guito  | … |  häävieras   |
|  Lario Diaz  | … |  häävieras   |
|  Enrique Esteve  | … |  häävieras   |
|  Elvira Andres  | … |  häävieras   |
|  Azucena Flores  | … |  häävieras   |
|  Cristina Gombau  | … |  häävieras   |
|  Marisa Neila  | … |  häävieras   |
|  Antonio Quitana  | … |  häävieras   |
|  Quico Franco  | … |  häävieras   |
|  Candy Roman  | … |  häävieras   |
|  Treinta Bailarines  | … |  tanssiva ruumis   |
|  Emilio de Diego  | … |  kitaristi   |
|  Antonio Solera  | … |  kitaristi   |
|  Jose Merce  | … |  laulaja   |
|  Gómez de Jerez  | … |  laulaja   |
Verkkosivujen suunnittelu

Wikipedian etusivu
Verkkosivujen suunnittelu eli web design tarkoittaa verkkosivujen toteutusta yritykselle tai yhteisölle.
Verkkosivut ovat osa yrityksen julkikuvaa, joten niiden avulla yritys pyrkii hankkimaan itselleen lisää asiakkaita.
Verettömät

| Verettömät |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Kaarle Halme
Käsikirjoittaja:  Kaarle Halme
Tuottaja:  Hjalmar V. Pohjanheimo
Säveltäjä:  ei musiikkia
Pääosat:  Oskar Krabbe   Hilma Rantanen   John Precht
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Lyyra Filmi
Ensi-ilta:  29. syyskuuta 1913
Kesto:  33 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  ei tiedossa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Verettömät (myös nimellä Sinistä verta) on vuonna 1913 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Kaarle Halme. Elokuva kuvattiin kesällä 1913 ja sen ensi-ilta oli 29. syyskuuta 1913 Lyyra-teatterissa Helsingissä.
Elokuvan kuvamateriaali on tuhoutunut, mutta siitä on säilynyt käsiohjelma, josta käy ilmi elokuvan juoni ja roolijako.
Juoni

Elokuva on traaginen melodraama, jossa Oskar Krabben näyttelemä paroni ja tehtaan omistaja eivät voi hyväksyä tyttärensä Margaretan suhdetta alempisäätyiseen agronomi Mauno Harjupäähän. Loppukohtauksessa paroni koettaa ampua Maunon, mutta haavoittaakin tytärtään. Paroni luulee tyttärensä menehtyneen ja kuolee saamaansa halvauskohtaukseen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Oskar Krabbe  | … |  Paroni, kartanon ja tehtaan omistaja   |
|  Hilma Rantanen  | … |  Margareta, paronin tytär   |
|  Mandi Terho  | … |  Helvi, paronin tytär   |
|  John Precht  | … |  Mauno Harjupää, agronomi   |
|  Karl Lindgren  | … |  Toivo Kariluoto, paperimestarioppilas   |
|  Jalo Lesche  | … |  Roope Kariluoto, työmies   |
|  Sven Hildén  | … |  Leo Launemaa, pankinjohtaja   |
Verivampyyrit

| Verivampyyrit |
| --- | --- |
 Isoverenimijä (Desmodus rotundus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Leikot Phyllostomidae
Alaheimo::  Verivampyyrit Desmodontinae  Bonaparte, 1845
Suvut 
 Desmodus  Diaemus  Diphylla 
Katso myös
   Verivampyyrit Wikispeciesissä   Verivampyyrit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Verivampyyrit eli verenimijät (Desmodontinae) on lehtikuonolepakoiden heimoon kuuluva lepakoiden alaheimo, joka toisinaan luokitellaan omaksi Desmontidae-heimokseen.
Verivampyyrien alaheimoon kuuluu kolme nykyisin elävää lajia, joista jokainen luetaan omaan sukuunsa. Lajit ovat isoverenimijä eli vampyyri (Desmodus rotundus), jalkapoimuvampyyri (Diaemus youngi) ja Diphylla ecaudata.
Verivampyyrien pään ja vartalon yhteispituus on 63–93 mm ja käsivarren pituus 50–63 mm. Verivampyyreja tavataan Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Nimensä mukaisesti ne käyttävät verta pääasiallisena ravintonaan. Diaemus ja Diphylla -lajit käyttävät lähinnä lintujen, Diphylla joskus myös pienten nisäkkäiden verta. Isoverenimijä on lajeista ainoa, joka imee säännöllisesti nisäkkäiden verta ja voi purra myös ihmistä.
La vendetta dei gladiatori

| La vendetta dei gladiatori |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Luigi Capuano
Käsikirjoittaja:  Arpad De Riso, Roberto Gianviti
Säveltäjä:  Giuseppe Piccillo
Kuvaaja:  Raffaele Masciocchi
Leikkaaja:  Antonietta Zita
Pukusuunnittelija:  Elio Micheli
Lavastaja:  Giuseppe Ranieri
Pääosat:  Mickey Hargitay, José Greci, Livio Lorenzon, Renato Baldini
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Splendor Film
Ensi-ilta:  31. joulukuuta 1964 (Italia)
Kesto:  98 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  117 926 000 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
La vendetta dei gladiatori (”Gladiaattorien kosto”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Luigi Capuano. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Mickey Hargitay.
Juoni

Geiserikin johtamat barbaarit uhkaavat hyökätä Roomaan, mutta heikon keisari Valentinianus III:n sotapäällikkö Aetius onnistuu torjumaan heidät. Aetiuksen poika Fabius palaa Roomaan ja ryhtyy gladiaattoriystävineen taistelemaan keisarin petollisia neuvonantajia vastaan. Lopulta barbaarit lyövät Aetiuksen joukot ja ryöstävät Rooman, mutta Fabius pelastaa Valentinianuksen tyttären Priscillan Geiserikin pojan Wilfriedin kynsistä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mickey Hargitay  | … |  Fabius   |
|  José Greci  | … |  Priscilla   |
|  Livio Lorenzon  | … |  Geiserik   |
|  Renato Baldini  | … |  kenraali Aetius   |
|  Roldano Lupi  | … |  Valentinianus III   |
|  Andrea Checchi  | … |  Gabinus   |
|  Nerio Bernardi  | … |  Tidone   |
|  Andreina Paul  | … |  Calpurnia   |
|  Bruno Scipioni  | … |     |
|  Mirko Ellis  | … |  Wilfried, Geiserikin poika   |
|  Giulio Tomei  | … |  pappi   |
|  Dante Maggio  | … |  tavernan juoppo   |
|  Luigi Casellato  | … |     |
|  Antonio Corevi  | … |  Callisto   |
|  Andrea Costa  | … |     |
|  Pasquale De Filippo  | … |  senaattori Crassus   |
|  Emilia Della Rocca  | … |  palvelijatar   |
|  Aldo Canti  | … |  gladiaattori Lucius   |
|  Benito Stefanelli  | … |  gladiaattori Ardentius   |
|  Franco Daddi  | … |  gladiaattori   |
|  Giovanni Cianfriglia  | … |  gladiaattori Fulvius   |
|  Aldo Cristiani  | … |  gladiaattori   |
|  Giulio Maculani  | … |  gladiaattori   |
|  Gino Marturano  | … |  Wilfriedin apuri   |
|  Amedeo Trilli  | … |  linnoituksen päällikkö   |
|  Consalvo Dell’Arti  | … |  roomalainen upseeri tavernassa   |
Tuotanto

La vendetta dei gladiatori on kuvattu Euroscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Se on tavanomainen vaatimattomasti toteutettu peplum-seikkailu, jonka juonella on hyvin vähän yhteistä historiallisten tapahtumien kanssa. Taistelukohtaukset on lainattu Lionello De Felicen Konstantinus Suuresta ja muista filmeistä.
Aiheesta muualla

La vendetta dei gladiatori Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Diego Velázquez

| Diego Velázquez |
| --- | --- |
 Omakuva n. 1640
Henkilötiedot
Syntynyt: kastettu 6. kesäkuuta 1599 Sevilla, Andalusia
Kuollut: 6. elokuuta 1660 Madrid
Kansalaisuus:  espanjalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  barokki
Kuuluisimpia töitä:  Hovinaiset
Diego Rodríguez de Silva y Velázquez (kastettu 6. kesäkuuta 1599 Sevilla – 6. elokuuta 1660 Madrid) oli espanjalainen taidemaalari. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat muotokuvia ja historiamaalauksia.
Velázquez oli kuningas Filip IV:n hovimaalari 1600-luvun Madridissa, ja hänet tunnetaan Espanjan hovielämän tulkkina ja havainnoitsijana. Hänen merkittävin teoksensa on Hovinaiset, joka kuvaa nuorta prinsessa Margareetaa hoviväkineen.
Elämä ja ura > Varhainen elämä

Diego Rodriguez de Silva y Velázquez syntyi Sevillassa kesällä 1599. Tarkkaa syntymäpäivää ei tiedetä, mutta hänet kastettiin 6. kesäkuuta. Hän oli seitsenlapsisen perheen esikoinen. Hänen vanhempansa olivat varakkaita, ja heillä oli aristokraattinen tausta, minkä ansiosta Diego sai hyvän koulutuksen. Hän menestyi opinnoissaan hyvin, ja myöhemmällä iällään hän hankki itselleen hyvin laaja-alaisen kirjaston.
Elämä ja ura > Taideopinnot ja avioituminen

Velázquez alkoi opiskella maalaustaidetta 12-vuotiaana. Hän opiskeli huomattavien maalarien Francisco de Herreran ja Francisco Pachecon opissa. Velázquez läpäisi mestarimaalarin tutkinnon 17-vuotiaana vuonna 1617. Velázquez meni naimisiin opettajansa Pachecon tyttären Juanan kanssa vuonna 1618. He saivat kaksi tytärtä, joista Francisca (s. 1619) selvisi aikuisikään.
Elämä ja ura > Taiteilijan ura

Velázquez matkusti vuonna 1622 Madridiin etsimään töitä ja tutustumaan luostaripalatsi Escorialin taideaarteisiin. Madridissa Velázquez sai mainetta muotokuvamaalarina, ja hänet pyydettiin maalaamaan muotokuva kuningas Filip IV:stä. Kuningas piti maalauksesta ja nimitti Velázquezin hovimaalariksi. Sen jälkeen Velázquez työskenteli lähes yksinomaan kuninkaalle, kuningasperheelle ja hoville, ja kuningas luovutti hänelle yksinoikeuden muotokuviensa maalaamiseen. Kuningas rakasti taidetta ja suhtautui arvostamaansa hovimaalariinsa kuin ystäväänsä, mikä oli Espanjan hovissa poikkeuksellista. Kuningas antoi Velázquezille vuodesta 1627 alkaen myös hallinnollisia tehtäviä, vaikka tämä aika olikin pois maalaamiseen käytettävästä ajasta.
Vuosina 1629–1631 Velázquez matkusteli kuninkaan luvalla Italiassa tutustumassa maan taiteeseen. Palattuaan Espanjaan hän jatkoi muotokuvien tekoa ja maalasi välillä myös mytologisia ja uskonnollisaiheisia töitä sekä historiateoksen Bredan linnan luovutus (1634–1635). Hän palasi vielä Italiaan vuosiksi 1648–1651. Hän hankki siellä muun muassa taideteoksia kuninkaallisiin kokoelmiin ja maalasi muun muassa paavin muotokuvan. Velázquez teetti myös pronssivaloksia veistoksista ja pyrki pestaamaan freskomaalareita Espanjaan.
Kuningas löi Velázquezin ritariksi 1659. Velázquez kuoli 6. elokuuta 1660 kuumeeseen matkallaan Ranskan rajalta takaisin Madridiin.
Taiteilijana

Velázquez ei ollut kovinkaan tuottelias taiteilija, sillä häneltä on säilynyt vain noin 120 teosta. Yli 50 Velázquezin taulua, mukaan lukien hänen keskeiset mestariteoksensa, ovat nykyisin Madridin Museo del Pradossa.
Velázquezia arvostetaan hyvin tarkkana havainnoijana. Hän kehittyi uskollisesta näköisyyden kuvaajasta ja luonnehtijasta visuaalisten vaikutelmien mestariksi. Hänen siveltimenkäyttönsä oli hyvin monipuolista ja väriharmoniansa hienostuneita, minkä ansiosta hän kykeni kuvaamaan pintoja, tiloja, värejä ja tunnelmia tavalla, joka tekee hänet 1800-luvun impressionismin edelläkävijän.
Velázquezin suora vaikutus oman aikansa taiteeseen oli vähäinen, mikä johtui osittain siitä, että hänen teoksiaan ei nähty paljon Espanjan hovin ulkopuolella. Pradon taidemuseon avaamisen 1819 jälkeen hänestä on tullut tunnettu, ja esimerkiksi Édouard Manet piti häntä kaikkien aikojen merkittävimpänä taiteilijana. Velázquezista ovat ottaneet vaikutteita monet muotokuvamaalarit, kuten James McNeill Whistler ja John Singer Sargent.
Taiteilijana > Tunnetuimpia maalauksia

Hovinaiset, 1656, on yksi länsimaisen taiteen merkittävimmistä maalauksista. Se kuvaa nuorta prinsessa Margareetaa hoviväkineen. Maalauksessa Velázquez itse seisoo vähän taempana.
Vanha keittäjätär, 1618.
Filip IV, n. 1631–1632.
Bredan linnan luovutus, 1634–1635.
Venus peilin edessä, n. 1648.
Juan de la Parejan muotokuva, 1650.
Paavi Innocentius X, 1650.