stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carina Ari
Muisto

Carina Ari testamenttasi omaisuutensa nimeään kantavalle säätiölle, joka jakaa stipendejä, tukee uransa päättäneitä tanssijoita ja rahoittaa tanssin tutkimusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carina Ari Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Taiteenala:  FID  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Geoff Downes

| Geoff Downes |
| --- | --- |
 Geoff Downes vuonna 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. elokuuta 1952 (ikä 72) Stockport, Cheshire
Ammatti:  muusikko, säveltäjä, tuottaja
Muusikko
Aktiivisena:  1974–
Tyylilajit:  progressiivinen rock, hard rock, poprock, uusi aalto, synthpop, electronica
Soittimet:  kosketinsoittimet, piano, piano, syntetisaattori, vokooderi, rummut, lyömäsoittimet
Yhtyeet:  Yes, The Buggles, Asia, Glenn Hughes, John Wetton
Levy-yhtiöt:  EMI America, Frontiers, Geffen, Universal
Aiheesta muualla
geoffdownes.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Geoffrey ”Geoff” Downes (s. 25. elokuuta 1952 Stockport, Cheshire) on englantilainen kosketinsoittaja, joka on soolouransa lisäksi soittanut yhtyeissä Tina Charles Band, The Buggles, Yes ja Asia.
Soolodiskografia

The Light Program (1987)
Vox Humana (1992)
Evolution (1996)
The World Service (2000)
Shadows & Reflections (2003)
The Collection (2003)
Live at St. Cyprian’s (2003)
Electronica (New Dance Orchestra ft Anne-Marie Helder) (2010)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Geoff Downes Wikimedia Commonsissa
| n k Asia |
| --- | --- |
 Geoff Downes  John Wetton  Steve Howe  Carl Palmer   Greg Lake  Mandy Meyer  Pat Thrall  Al Pitrelli  Mike Sturgis  John Payne  Aziz Ibrahim  Holger Larisch  Elliot Randall  Luis Jardim  Chris Slade  Jay Schellen  Guthrie Govan  Trevor Thornton 
Studioalbumit:  Asia  Alpha  Astra  Aurora  Aqua  Aria  Arena  Rare  Aura  Silent Nation  Phoenix  XXX  Gravitas 
Livealbumit:  Live in Moscow  Alive at Hallowed Halls  Now (Nottingham)  Live In Buffalo  Dragon Attack  Asia Enso Kai (Live in Tokyo 83)  Quadra  Live in Massachusetts  Fantasia: Live in Tokyo 
Kokoelmat:  Then & Now  Archiva Vol. 1  Archiva Vol. 2  Anthology  The Very Best of Asia: Heat of the Moment  Definitive Collection 
| n k Yes |
| --- | --- |
 Jon Davison  Steve Howe  Geoff Downes  Billy Sherwood   Chris Squire  Jon Anderson  Bill Bruford  Peter Banks  Tony Kaye  Rick Wakeman  Alan White  Patrick Moraz  Trevor Horn  Trevor Rabin  Igor Khoroshev  Benoît David  Oliver Wakeman  Geoff Downes 
Studioalbumit:  Yes  Time and a Word  The Yes Album  Fragile  Close to the Edge  Tales from Topographic Oceans  Relayer  Going for the One  Tormato  Drama  90125  Big Generator  Union  Talk  Open Your Eyes  The Ladder  Magnification  Fly from Here  Heaven & Earth  The Quest  Mirror to the Sky 
Livealbumit:  Yessongs  Yesshows  9012Live: The Solos  Keys to Ascension  Keys to Ascension 2  House of Yes - Live from the House of Blues  Yes: Live - 1975 at Q.P.R.  The Word is Live  In the Present: Live From Lyon 
Kokoelmat:  Yesterdays  Classic Yes  Yesyears  Yesstory  In a Word: Yes (1969-)  Yes Remixes  The Ultimate Yes: 35th Anniversary Collection  Live & Solo: The Yes Collection  Greatest Hits Live 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef
Haam

| Haam> חָם |
| --- | --- |
 Haam kuvattuna Guillaume Rouillén Promptuarium Iconum Insigniorumissa (1553).
Henkilötiedot
Syntynyt: IIIe millénaire av. J.-C. 
Vanhemmat:   Nooa 
Lapset:   Kus  Misraim  Put  Kanaan 
Sukulaiset:   Seem (veli)  Jafet (veli) 
Haam (hepr. ‏חָם‎) oli Raamatun Vanhassa testamentissa Nooan poika. Hänestä sanotaan juontuneen haamilaisia kieliä puhuvat haamilaiset, pohjois- ja itäafrikkalainen kansanryhmä, johon kuuluvat berberit, tuaregit, egyptiläiset, bedžat, gallat, somalilaiset, masai-kansa. Haamilaiskieliä ovat muun muassa berberikielet, muinaisegypti ja kuušilaiset kielet (Etiopiassa ja sen ympäristössä).
Haamilla oli neljä poikaa: Kus, Misraim, Put ja Kanaan. Kus tarkoittaa Nubiaa, Misraim Egyptiä ja Put Libyaa.
Aiheesta muualla

Haam suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
Conquest Vehicles

Conquest Vehicles on kanadalainen autonvalmistaja, joka suunnittelee ja valmistaa käsityönä maastoautoja.
Yhtiön pääkonttori sijaitsee Torontossa. Conquest Vehiclesin valmistamia ajoneuvoja ei ole toimitettu Suomeen yhtäkään.
Mallit > Knight XV

Knight XV on täysin panssaroitu maastoauto. Mallin tuotanto on rajattu sataan yksilöön vuodessa. Vesa Keskinen on tilannut yhden ja on julkisuudessa luvannut laittaa auton asiakkaiden nähtäville Tuurin kyläkauppaan.
Mallit > Evade

Evade on Ford F550 Super Dutyn alustalle rakennettu maastoauto. Evaden kori valmistettu alumiini-teräs-seoksesta, ja on näin ollen huomattavasti kevyempi kuin Knight XV -malli. Mallia valmistetaan sekä diesel- että bensiinimoottorilla.
Aiheesta muualla

Conquest Vehicles yhtiön kotisivut
Jafet

| Jafet> יֶפֶת |
| --- | --- |
 Jafet kuvattuna Guillaume Rouillén Promptuarium Iconum Insigniorumissa (1553).
Henkilötiedot
Vanhemmat:   Nooa 
Lapset:   Gomer  Magog  Madai  Javan  Tubal  Mesek  Tiras 
Sukulaiset:   Seem (veli)  Haam (veli) 
Jafet (hepr. ‏יָפֶת‎; vanhassa kirkkoraamatussa Jaafet) oli Raamatun Vanhan testamentin mukaan Nooan kolmas poika, joka pelastui isänsä ja muun perheensä kanssa vedenpaisumuksesta. Jafetia on pidetty Vähässä-Aasiassa ja Välimeren länsi- ja pohjoisrannikolla asuneiden "jaafetilaisten kansojen" kantaisänä.
Jafetin poikia olivat Gomer, Magog, Madai, Javan, Tubal, Mesek ja Tiras
Islamilaisessa traditiossa

Jafetia (arabiaksi: Yāfith) ei mainita nimellä Koraanissa, mutta siihen viitataan epäsuorasti Nooan kertomuksessa.
1600-luvun tšagatain kielisen etnografisen tutkielman Shajara-i Tarākima (شجرهٔ تراکمه, "Turkmenistanin sukututkimus") kirjoittaneen Tšingis-kaanin jälkeläisen, Abū'l-Ghāzī Bahadurin mukaan Jafetin jälkeläiset menivät Volgan- ja Ural-jokien rannoille. Hänellä oli kahdeksan poikaa nimeltä Turk, Hazar, Saqlab, Rus, Ming, Chin, Kemeri ja Tarih. Kun Jafet oli kuolemaisillaan, hän asetti seuraajakseen Turkin, esikoispoikansa.
Aiheesta muualla

Jafet Raamatussa
Kultainen karhu

Vuonna 2018 palkittu ohjaaja Adina Pintilie kultaisen karhun kanssa.
Vuonna 2019 kultaisen karhun sai ohjaaja Nadav Lapid.
Kultainen karhu (saks. Goldener Bär) on Berliinin elokuvajuhlilla jaettava parhaan elokuvan palkinto. Palkinto on jaettu vuodesta 1951 lähtien.
Berliinin elokuvajuhlilla jaetaan Kultainen karhu myös lyhytelokuvien sarjassa (1956-) sekä kunniapalkintona merkittävästä elämäntyöstä elokuvan saralla (1982, ja vuosittain 1989-).
Annan nuoruusvuodet

| Annan nuoruusvuodet> Anne of Green Gables |
| --- | --- |
 Alkuteoksen 1. painoksen nimisivu
Alkuperäisteos
Kirjailija:  L. M. Montgomery
Kieli:  englanti
Genre:  lastenkirja
Kustantaja:  L. C. Page & Co.
Julkaistu:  1908
Suomennos
Suomentaja:  Hilja Vesala, suomennos tarkistettu 1961
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1. p. 1920; 23. p. 2006.
Sivumäärä:  390
ISBN:  951-0-26938-7
Sarja: Anna-sarja
Seuraava:  Anna ystävämme
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suomenkielisen laitoksen kansi.
Annan nuoruusvuodet on kanadalaisen kirjailijan Lucy Maud Montgomeryn esikoisteos ja tyttökirjojen klassikko. Montgomery oli tosin kirjoittanut jo aiemmin teoksen A Golden Carol, mutta hän poltti sen käsikirjoituksen, kun oli saanut usealta kustantajalta hylkäävän vastauksen. Annan nuoruusvuodet on siis kirjailijan ensimmäinen julkaistu ja jälkipolville säilynyt teos.
Alkuteos Anne of Green Gables ilmestyi 1908 sen jälkeen, kun kirjailija oli saanut hylkäävän vastauksen jo neljältä kustantajalta. Kirjailija oli jo vähällä luopua yrityksestä ja pilkkoa tarinan seitsenosaiseksi jatkokertomukseksi, jonka voisi lähettää johonkin lehteen. Hän kuitenkin päätyi muokkaamaan tekstiään ja kokeilemaan viidettä kustantajaa, ja bostonilainen L. C. Page & Co hyväksyikin viimein käsikirjoituksen ja ehdotti samalla myös jatko-osan kirjoittamista.
Teoksesta tuli kuitenkin välittömästi menestys: teos ilmestyi kesäkuussa, ja saman vuoden lopussa siitä oli otettu jo kuudes painos ja sitä oli myyty 19 000 kappaletta. Montgomerylle itselleen hänen teoksensa saama valtava suosio oli suuri yllätys. Teos saavutti suomenkieliset lukijat ensi kertaa vuonna 1920 Hilja Vesalan suomentamana. Vuonna 1961 teoksesta ilmestyi uudistettu ja tarkistettu suomennos, joka pohjautuu Hilja Vesalan suomennokseen. Suomennokset ovat kuitenkin hieman lyhenneltyjä versioita alkuperäisestä teoksesta. Art House julkaisi vuonna 2024 kirjasta Terhi Leskisen uuden lyhentämättömän suomennoksen nimellä Vihervaaran Anne.
Annan nuoruusvuodet on kahdeksanosaisen Anna-sarjan ensimmäinen osa. Kirja oli alun perin tarkoitettu täysin itsenäiseksi teokseksi, mutta kustantajan ehdotuksesta Montgomery jatkoi tarinaa kokonaiseksi teossarjaksi.
Päähenkilöt

Anna Shirley on teoksen sankaritar. Hän on punatukkainen ja orpo tyttö, joka on kokenut elämässään monia onnettomia vaiheita ennen kuin pääsee Vihervaaraan Marillan ja Matthewin kasvatettavaksi. Anna on vilkas ja eloisa tyttö, joka on kova puhumaan. Hän on ikuinen romantikko, joka inhoaa arkisia, rumia asioita ja keksii kaikille asioille kauniit nimet. Annalla on vilkas mielikuvitus ja hän on hyvin rohkea ja suorasanainen. Kun Matthew ja Marilla adoptoivat Annan, hänen nimensä on Anni (engl. Ann), mutta tyttö tahtoo itseään kutsuttavan Cordeliaksi. Kun Marilla ei suostu siihen, hän tahtoo olla Anna (engl. Anne), sillä se kuulostaa hänen mielestään kauniimmalta kuin Anni.
Marilla Cuthbert on käytännöllinen ja arkinen vanhapiika, joka asuu veljensä kanssa Avonleassa Vihervaarassa. Aluksi Marilla suhtautuu Annaan ja tämän kummallisiin puheisiin tuhahdellen, mutta vähitellen hän oppii rakastamaan ja arvostamaan Annaa kuin omaa tytärtään. Luonteeltaan Marilla on melko tiukka, mutta hänellä on silti hyvä sydän. Marillan nuoruus on ollut iloton ja hänellä on ollut pettymys rakkaudessa.
Matthew Cuthbert on Marillan veli. Hän on arka, hiljainen ja vaatimaton mies, joka tekee kaiken, mitä hänen sisarensa käskee. Matthew'lla on hyvä sydän, ja hän pitää Annasta heti alusta lähtien ja ymmärtää tätä. Myös Anna pitää hänestä ensi hetkestä alkaen ja saa hänestä "sukulaissielun". Heidän välilleen muodostuu aivan erityisen läheinen suhde, läheisempi kuin Annan ja Marillan välille. Toisin kuin Marilla, Matthew ymmärtää Annan kaipuun kauniisiin asioihin ja antaa Annalle kauniita lahjoja.
Diana Barry on Annan paras ystävä. Hän on mustatukkainen, kaunis ja hyvinkasvatettu tyttö. Annan merkilliset keksinnöt ja puheet kuitenkin kiinnostavat häntä kovasti, ja hän suostuu lähes kaikkeen, mitä Anna ehdottaa. Diana ihailee Annaa ja tämän rohkeutta ja mielikuvitusta. Eräässä kohdassa Dianan äiti sanoo, ettei Diana erään Annalle sattuneen kommelluksen vuoksi saa enää leikkiä Annan kanssa, mutta hän leppyy myöhemmin.
Gilbert Blythe on Annan koulutoveri. Hän on komea ja muutaman vuoden Annaa vanhempi poika, jota kaikki tytöt ja pojat ihailevat. Kaikki paitsi Anna, sillä Gilbert erehtyy huutamaan Annalle tämän ensi kertaa nähtyään "tuli on irti!" viitaten tämän punaisiin hiuksiin, jotka ovat Annan arka kohta. Gilbert tahtoo kaikin tavoin saada Annan huomion omakseen, mutta saa tältä vain ilkeitä sanoja ja rihvelitaulun päähänsä. Aivan teoksen lopussa Annasta ja Gilbertistä tulee kuitenkin ystävät ja Anna antaa hänelle anteeksi.
Rachel Lynde on Cuthbertien naapuri ja Marillan hyvä ystävä. Hyvin puheliaan ja suorasanaisen rouva Lynden ja Annan tuttavuus ei ala kovin hyvin, mutta lopulta heistäkin tulee tärkeitä toisilleen. Rouva Lynde tietää aina kaikki Avonlean pienimmätkin juorut ja on myös aina valmis auttamaan. Rachelin mies Thomas on hiljainen, lähes näkymätön sivuhenkilö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Annan nuoruusvuodet Wikimedia Commonsissa
Sauvojen ässä

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Sauvojen ässä
Sauvojen ässä on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakassa kortissa pilven keskeltä ulottuu käsi. Se pitää pystyssä suurta sauvaa, josta kasvaa uusia lehtiä.
Mopsi

| Mopsi |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Kiina
Määrä:  Suomessa rekisteröity 11 485
Rodun syntyaika:  700 eaa.
Alkuperäinen käyttö:  seurakoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Elinikä:  13-15 vuotta
Muita nimityksiä:  Pug, Mops, carlin, carlino, doguillo
FCI-luokitus:  ryhmä 9 Seura- ja kääpiökoirat alaryhmä 11 Pienet molossikoirat #253
Ulkonäkö
Paino:  6,3–8,1 kg
Säkäkorkeus:  25–28 cm
Väritys:  Hopea, aprikoosi, fawn (kellertävä) tai musta. Musta maski ja korvat.
Mopsi (kiin.: 巴哥犬; pinyin: bāgē quǎn) on Kaukoidästä kotoisin oleva koirarotu. Se on tylppäkuonoinen, pienikokoinen, isopäinen ja erittäin tukevarakenteinen. Mopsi kuuluu FCI:n roturyhmään 9 eli seura- ja kääpiökoiriin.
Ulkonäkö

Mopsi on pieni, vankkarakenteinen seurakoira. Ruumiinrakenteeltaan se on pyörehkö, voimakas ja vanttera. Koiralla on suuri pää ja isot silmät. Kuono on hyvin lyhyt, pyöreä ja ryppyinen. Korvat ovat ohuet ja taittuvat eteenpäin niin sanottuina kolmiokorvina tai laskostuvat taaksepäin niin sanottuina ruusukorvina. Häntä on kiertynyt tiukasti selän päälle. Suomen Kennelliiton rotumääritelmä määrittelee rodulle neljä eri väritystä: keltainen (fawn), aprikoosi (vaalea keltainen), hopea (hyvin vaalea keltainen) ja musta. Värin tulee olla puhdas, maskin, selkäjuovan ja muiden tummien merkkien mahdollisimman mustat.
Aikaisemmin värejä jaoteltiin, mutta nykyään suomalaisessa rekisteröinnissä on käytössä vain kaksi värimääritystä: fawn (vaalea) ja musta.
Mopsin pää ei saa olla jakkihedelmän muotoinen. Mopsin turkki on helppohoitoinen. Rotu on luonnostaan hyvin siisti ja sen lyhyt turkki hylkii likaa ja rapaa. Turkki ei tarvitse trimmausta, mutta harjailu silloin tällöin on tarpeellista (varsinkin karvanlähdön aikana). Mopsin niin sanottu nenävekki tulee pitää puhtaana ja kuivana, sillä muuten sinne saattaa tulla tulehduksia, jotka ovat kuitenkin melko helppohoitoisia.
Alkuperä

Rodun alkuperästä on olemassa neljä eri teoriaa. Ensimmäisen mukaan se on kääpiökokoinen bulldoggi – tämä teoria on todistettu vääräksi, koska kallot eivät muistuta juurikaan toisiaan, ja toisekseen mopsi on vanhempaa alkuperää kuin bulldoggi. Toisen mukaan se on kääpiökokoinen mastiffi – tämän vuoksi sitä on toisinaan kutsuttu "hollanninmastiffiksi" (Dutch Mastiff). Kolmannen mukaan se on lyhytkarvainen, pitkäraajainen versio kiinanpalatsikoirasta, ja neljännen mukaan jopa tämän esi-isä.
Yleinen käsitys tukee mastiffi-teoriaa: nykyisten mopsien esi-isät tulivat Kaukoidästä, jossa ne jalostettiin pienistä mastiffeista noin 1 400 vuotta sitten. Niistä tuli arvostettuja seurakoiria, ja ne ovatkin olleet kuninkaallisten ja aristokraattien suosiossa. Marie Antoinetella, kuningatar Victorialla, keisarinna Josephinella ja Vilhelm Oranialaisella on ollut mopseja. Kerrotaan jopa Napoleonin joutuneen jakamaan aviovuoteensa mopsin kanssa. Suomeen niitä lienee tuotu 1960-luvun alussa.
Jopa rodun kotimaasta on olemassa hieman toisistaan poikkeavia teorioita:
rotu kehittyi Kiinassa, mistä se vietiin Englantiin
rotu kehittyi Kiinassa, mistä sen vei Alankomaihin Hollannin Itä-Intian kauppakomppania – Alankomaissa siitä tuli Orania-Nassaun symboli, ja se kulkeutui sieltä Englantiin
rotu kehittyi Kiinassa, mistä se levisi 1500-luvulla Eurooppaan portugalilaisten kauppiaiden mukana, ensin Portugaliin, sitten Alankomaihin ja lopuksi Englantiin
rotu kehittyi Länsi-Kiinassa noin 700 eaa., jolloin se tunnettiin nimellä lo-chiang-sze (joka lyhennettiin muotoon lo-sze), ja se vietiin Tiibetin (jossa se tunnettiin nimellä lags-kyi) kautta ensin Venäjälle, sitten Alankomaihin ja lopuksi Englantiin
rotu kehittyi muinaisessa Roomassa, mistä se levisi roomalaisten valloittajien mukana Britanniaan
rotu kehittyi muinaisessa Egyptissä, mistä se kulkeutui foinikialaisten kauppiaiden mukana Roomaan ja sieltä myöhemmin Englantiin
rotu kehittyi Alankomaissa, mistä sen veivät Englantiin 1600-luvun lopulla Vilhelm III Oranialainen ja vaimonsa Maria II – tämän vuoksi yksi varhaisimmista rotunimistä oli "hollantilainen mopsi" (Dutch Pug)
rotu kehittyi Venäjällä, missä se peri kippurahäntänsä arktisilta esi-isiltä ja mistä se vietiin ensin Alankomaihin ja sitten Englantiin
Alkuperä > Etymologia

Nimen alkuperästä on olemassa viisi eri teoriaa:
latinankielinen sana pugnus ("nyrkki"), koska rodun pää muistuttaa muodoltaan puristettua nyrkkiä
sana pugnaces, joka viittaa muinaisiin taistelukoiriin, koska rotu on niiden kääpiöversio
1700-luvulla sanaa pug käytettiin tarkoittamaan "mitä tahansa hellästi rakastettua" – on oletettu, että tämä olisi todellinen alkuperä, koska rodunomistajat suorastaan palvoivat koiriaan
sana pug tarkoitti "apinaa", koska rodulla on apinamainen pää
sana pug tarkoitti menninkäistä, peikkoa tai pikkupaholaista, koska rotu on kääpiökokoinen
Terveys

Mopsi on kuumalla säällä altis saamaan lämpöhalvauksen vähintään osin ihmisen harjoittaman jalostuksen vuoksi, koska mopsi ei jalostuksesta johtuen voi hengittää vapaasti muiden koirien tavoin. Koirien lämmönsäätely käy hengitysteitse.
Jalostuksen johdosta mopsin luusto ja pehmytkudokset eivät vastaa mittasuhteiltaan toisiaan mikä mm. vaikeuttaa mopsin hengitystä. Vakaville hengitysvaikeuksille alttiita ovat erityisesti ylipainoiset mopsit.
Mopsi myös vilustuu helposti, joten se pitää kuivata hyvin kastumisen jälkeen.
Mopseilla esiintyy kääpiökoirille ominaisia terveyshaittoja, kuten polvivika (patellan luksaatio), selkävika, (legg-perthes), lonkkavika, ja silmäsairauksia, kuten luomen alla olevia ylimääräisiä silmäripsiä. Mopsin silmät ovat suuret ja hieman ulkonevat, minkä vuoksi ne keräävät helposti likaa ja saattavat tulehtua.
Tylppä kuonokaan ei suojaa silmiä, joten ne voivat vahingoittua tavallista herkemmin. Mopseilla esiintyy myös jonkin verran ihosairauksia, epilepsiaa, kivesvikaa ja ahtaista hengitysteistä johtuvia vaikeuksia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Linkkejä eri maiden rotujärjestöjen kotisivuille
Britti William Hogarthin vuonna 1745 maalaamassa omakuvassa on myös hänen mopsinsa. Nykyään mopsien ruumiinrakenne on ihmisen harjoittaman jalostuksen vuoksi lyhyempi ja tukevampi.
Mopsi venäläisessä postimerkissä.
The Yes Album

| The Yes Album Yes |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Lokakuu - marraskuu 1970
 Julkaistu: 19. helmikuuta 1971
 Tuottaja(t): Yes ja Eddie Offord
 Tyylilaji: progressiivinen rock sinfoninen rock
 Kesto: 41.36
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Yesin muut julkaisut
| Time and a Word 1970 | The Yes Album 1971 | Fragile 1971 |
The Yes Album on vuonna 1971 julkaistu Yes-yhtyeen kolmas ja samalla läpimurtoalbumi. Yhtyeen pitkäaikainen kitaristi Steve Howe teki ensiesiintymisensä tällä albumilla. Kosketinsoittaja Tony Kayelle tämä albumi taasen jäi viimeiseksi ennen vuonna 1983 tapahtunutta paluutaan yhtyeen riveihin.
Albumilla yhtye on tehnyt entistä pidempiä kappaleita. Pitkäaikainen yhteistyö tuottaja Eddie Offordin kanssa alkoi tältä albumilta.
Albumin kansikuvassa Tony Kayen jalka on kipsissä johtuen auto-onnettomuudesta.
Kappaleet

"Yours Is No Disgrace" (9:41) (Jon Anderson / Chris Squire / Steve Howe / Tony Kaye / Bill Bruford)
"Clap" (3:17) (Steve Howe)
Liveäänitys The Lyceumista, Lontoosta, 17. heinäkuuta 1970
"Starship Trooper" (9:28)
"Life Seeker" (Jon Anderson)
"Disillusion" (Chris Squire)
"Würm" (Steve Howe)
"I’ve Seen All Good People" (6:55)
"Your Move" (Jon Anderson)
"All Good People" (Chris Squire)
"A Venture" (3:18) (Jon Anderson)
"Perpetual Change" (8:52) (Jon Anderson / Chris Squire)
The Yes Album julkaistiin uudelleenmasteroituna vuonna 2003.. Painoksen bonuskappaleisiin kuuluu muun muassa studioversio kappaleesta "Clap".
Kokoonpano

Jon Anderson – laulu, lyömäsoittimet
Steve Howe – sähkö- ja akustinen kitara, portugalilainen kitara (soittimen nimi on kannessa virheellisesti vachalia), laulu
Tony Kaye – piano, Hammond-urut, Moog-syntetisaattori
Chris Squire – basso, laulu
Bill Bruford – rummut, lyömäsoittimet
Disputaatio

Disputaatio juutalaisten ja kristittyjen oppineiden välillä (1483).
Disputaatio (lat. disputatio, mon. disputationes) viittasi keskiajan skolastiikassa formaaliseen väittelymenetelmään, jonka tarkoituksena oli teologisten ja tieteellisten totuuksien löytäminen ja todentaminen. Disputaatioilla oli eri muotoja, joita kaikkia ohjasivat tietyt säännöt. Väittely perustui kirjallisiin auktoriteetteihin ja jokaisen argumentin kaikkien eri puolien läpikäyntiin. Disputaatiot olivat keskiaikaisten yliopistojen keskeisin opetusmenetelmä luentojen eli lectioiden ohella.
Keskiaikaiset disputaatiot > Skolastiset disputaatiot

Disputaatiot olivat alun perin dialektisessa muodossa järjestettyjä suullisia väittelyitä, joihin osallistui useita osapuolia. Ne pidettiin yleensä julkisesti yleisön edessä (disputatio publica). Disputaatioihin osallistuivat tiedekunnasta valmistuneet sekä disputaation esittävän opettajan (maisterin) oppilaat. Disputaatiota, johon osallistuivat kaikki tiedekunnan maisterit ja oppilaat, kutsuttiin nimellä disputatio magistrorum. Päivänä, jolloin disputaatio järjestettiin, ei ollut oppitunteja.
Merkittävimpiä disputaatiomuotoja oli kaksi, disputatio ordinaria ja disputatio de quolibet. Vähemmän tunnettuja disputaatioiden muotoja ovat obligationes-väittelyt (disputatio de obligationibus) ja sophisma-väittelyt (disputatio de sophismatibus).
Keskiaikaiset disputaatiot > Skolastiset disputaatiot > Disputatio ordinaria

Tavallinen disputaatio (disputatio ordinaria, disputatio solemnis) eteni määrätyssä järjestyksessä: Ensin opettaja muotoili ennalta ilmoitetun tekstin perusteella kysymyksen (kvestio, quaestio). Tämän jälkeen opponentti (opponens), joka oli opiskelija, esitti vastaväitteensä. Sitten vastaaja (respondens), joka oli opiskelija tai tiedekunnasta jo valmistunut, esitti vastaukset vastaväitteisiin. Lopuksi opettaja ehdotti ratkaisua (determinatio), joka sisälsi yleensä yhteenvedon disputaation etenemisestä. Tätä seurasi muutaman päivän päästä esitetty lopullinen vastaus (determinatio magistralis), joka kirjoitettiin myös ylös (questio disputatio).
Disputaatioita järjestettiin kerran viikossa tai harvemmin. Juhlallisempia disputaatioita järjestettiin silloin, kun oppilas eteni maisteriksi.
Keskiaikaiset disputaatiot > Skolastiset disputaatiot > Disputatio de quolibet

Juhlallisin disputaatioiden muoto oli disputatio de quolibet (tai disputatio de quodlibet, latinan sanoista quod, "mikä", ja libet, “vapaasti”). Niitä pidettiin vain poikkeuksellisesti kerran vuodessa tai harvemmin. Tämä disputaatioiden muoto vaikuttaa saaneen alkunsa Pariisin yliopistossa noin vuonna 1230, yliopistossa olleen lakon aikana.
Disputatio de quolibet eteni muuten samoin kuin disputatio ordinaria, mutta siinä aihe ei ollut samalla tavalla rajoitettu. Yliopiston opettajat, maisterit, lupasivat vastata mihin tahansa esitettyihin kysymyksiin (quaestiones quodlibetales). Kysymyksiä voivat esittää kaikki paikalla olevat, myös yliopiston ulkopuoliset henkilöt; ei ainoastaan disputaatiota johtava maisteri. Usein disputaatioissa käsiteltiin useita toisiinsa kytkeytyviä kysymyksiä.
Tällaisten disputaatioiden suuremman monimuotoisuuden ansiosta vastaukselta vaadittiin enemmän: sen tuli olla hienostuneempi ja vakuuttavampi, sekä paremmin muotoiltu.