stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kimmo Kuula

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 1. huhtikuuta 1970 (ikä 54)
Syntymäpaikka: Tampere, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 194 cm
Junioriseurat
1976–1990: Ilves
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1991–1992 | FC Tampere | 34 | (5) |
| 1993–1998 | Ilves | 110 | (11) |
| 1993 | → FC Tampere (laina) | 3 | (0) |
| 1999 | TamU | 22 | (4) |
| 2000 | TPV | 8 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 177 | (20) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kimmo Kuula (s. 1. huhtikuuta 1970 Tampere) on suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Kuula on Tampereen Ilveksen kasvatti. Kuula aloitti jalkapalloilun Ilveksen Futis-Liigassa vuonna 1976 ja E-junioreissa Kuula valittiin Helsinki-Cupissa ikäluokkansa parhaaksi pelaajaksi vuonna 1981. Kuusi vuotta myöhemmin hän oli voittamassa A-nuorten SM-pronssia Ilveksessä. Ilveksen juniorivuosien jälkeen Kuula pelasi muutaman vuoden FC Tampereessa ja palasi Ilvekseen kaudeksi 1993. Kuulan liigadebyytti tapahtui 2. toukokuuta 1993 Ilveksen paidassa Mikkelin Palloilijoita vastaan ja hänen ensimmäinen liigamaalinsa syntyi seuraavalla kaudella 1. toukokuuta 1994 myös MP:tä vastaan. Kuula oli Ilveksen toiseksi paras maalintekijä kaudella 1994, heti Seppo Nikkilän jälkeen. Ilveksen pudottua liigasta kaudella 1996 Kuula jatkoi joukkueessa kahden kauden ajan Ykkösessä ja pelasi myöhemmin vielä yhden kauden sekä Ilveksen jatkajassa Tampere Unitedissa että Tampereen Pallo-Veikoissa. Kuula nousi keväällä 2012 Ilves Edustus Oy:n hallitukseen ja palasi pelikentille Kutosessa pelaavaan Ilveksen kakkosjoukkueeseen.
Kuulan veli Petri Kuula on myös entinen Ilveksen jalkapalloilija.
Kimmo Kuula on ollut myös järjestämässä Ilveksen hyväntekeväisyysotteluita Tammelan stadionilla, joissa hän on myös itse pelannut.
Saavutukset

A-nuorten SM-pronssi 1987
Suomen cupin pikkufinaalin voitto: 1990
Kussai

| Kussai> Κούσσαι𓀫𓋴𓏭𓊖.Sijainti |
| --- | --- |
 Kussai
Koordinaatit:  27°26′18″N, 30°49′05″E
Valtio:  Egypti
Paikkakunta:  El-Qusiya (Al Qusiyyah/Al Kossia), Asyut
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Kussites/Hermopolites, Thebais, Egypti
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kussai (m.kreik. Κούσσαι, Kūssai tai Koussai, myös Χοῦσαι, Khūsai tai Khousai, Κάσος, Kasos, Ἀκούασα, Akūasa tai Akouasa; lat. Cusae, Chusis) eli Qis/Kis (egypt. 𓀫𓋴𓏭𓊖, Qjs; kopt. Ⲕⲱⲥ, Ⲕⲱⲥⲕⲁⲙ, Ⲕⲱⲥⲕⲟⲱ, Ⲕⲟⲥⲅⲁⲙ, Ⲕⲟⲥⲕⲁⲙ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä.  Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului alun perin Kussiteen nomokseen (U14), jonka pääkaupunki se oli, ja myöhemmin Hermopoliteen nomokseen (U15).
Maantiede

Kussai sijaitsi Niilin länsirannalla yläjuoksun puolisen Lykopoliin ja alajuoksun puolisten Hermopoliin ja Antinoopoliin välillä, noin 40 kilometriä etelään Hermopoliista. Kussain ja Hermopoliin välillä sijaitsi lyhytikäinen Amarna-kauden pääkaupunki Akhetaten.
Historia

Kussain seutu toimi tärkeänä rajakohtana pohjoisemman Keski-Egyptin eli Heptanomiin ja eteläisemmän Ylä-Egyptin eli Thebaiksen välillä. 1000-luvulla eaa. se toimi tullirajana. Kaupunki sai kreikkalaisen nimensä hellenistisellä kaudella eli Ptolemaiosten aikana. Kussaissa palvottiin Hathoria, joka kuvattiin valkoisenä lehmänä. Kreikkalaiset yhdistivät tämän Afroditeen.
Roomalaisella kaudella Kussai toimi Legio II Flavia Constantian asemapaikkana. Varhaisella kristillisellä kaudella kaupunki oli piispanistuin. Sen piispoista tunnetaan kaksi, Akhilles vuonna 325, sekä Theonas, joka osallistui Konstantinopolin toiseen kirkolliskokoukseen vuonna 553. Nykyisin se on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin nimellä Cusiensis.
Rakennukset ja löydökset

Kussaissa oli Hathor-Afroditelle omistettu temppeli. Kaupungin päähautausmaa sijaitsi Moiraissa (nyk. Meir) noin seitsemän kilometriä lännempänä. Sieltä on löydetty muumioita naamioineen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kussai Wikimedia Commonsissa
Vanha kartta Kussain arkeologisesta kohteesta.
Kussain Hathor-Afroditen temppelille omistettu perustamislaatta, n. 222–204 eaa.
Kuulemisesta

Kuulemisesta (m.kreik. Περὶ ἀκουστῶν, Peri akūstōn; lat. De audibilibus) on Aristoteleen koottujen teosten laitokseen eli Corpus Aristotelicumiin kuuluva teos, joka ei kuitenkaan ole todellisuudessa Aristoteleen kirjoittama. Teos on osa jotain suurempaa työtä. Jotkut laittavat sen Stratonin nimiin.
Nimensä mukaisesti teos käsittelee kuulemista, äänten syntyä ja äänen kulkua. Kirjoittaja selittää, että kaikki äänet syntyvät, kun kappaleet kohtaavat toisensa tai kun ilma kohtaa kappaleen. Ääni pannaan alulle liikuttamalla jotakin, minkä jälkeen ääni siirtyy ilmassa.
Kaikki ihmiset hengittävät samaa ilmaa, mutta tuottamamme äänet vaihtelevat riippuen käyttämistämme elimistä, kuten keuhkoista ja suusta; suun muodosta puhuessa; tai elimien tilasta, esimerkiksi jos keuhkot ja henkitorvi ovat kosteat, ääni ei ole yhtä voimakas.
Kuulemme äänen vasta kun se tulee korvaan. Riippuen siitä, miten hajonnut ääni on, erotamme, tuleeko se läheltä vai kaukaa. Äänet erottuvat vain, jos ne tuotetaan selkeästi ja täsmällisesti. Tämän vuoksi lapset, humalaiset ja puhevikaiset ihmiset eivät puhu yhtä selvästi. Epätäsmällisyyttä tuottaa myös usean henkilön samanaikainen puhe — vaikka he sanoisivat saman asian samaan aikaan, sitä ei ole yhtä helppo kuulla kuin yhden henkilön sanoessa saman asian.
Lopussa kirjoittaja tarkastelee erityyppisiä ääniä ja muun muassa eri soittimien (oboe, torvi, jne.) ääniä.
Kirjallisuutta

Aristotle: On Things Heard. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume XIV: Minor Works. Loeb Classical Library 307)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99338-1  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Huippuvuortenunikko

| Huippuvuortenunikko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Unikkokasvit Papaveraceae
Suku::  Unikot Papaver
Laji::  dahlianum
Alalaji::  polare
Kolmiosainen nimi
 Papaver dahlianum ssp. polare  (Tolm.) R.Elven & Ö.Nilsson 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huippuvuortenunikko (Papaver dahlianum ssp. polare) on levinneisyydeltään arktinen unikko, joka on napaunikon (Papaver dahlianum) alalaji.  Sitä tavataan Huippuvuorilla ja Karhusaarella, napaunikko kasvaa lähialueella myös Grönlannissa ja pohjoisimmassa Norjassa Varangin niemimaalla.  Sitä pidetään Huippuvuorten symbolina. Huippuvuortenunikko on 5–10 cm korkea kasvi. Sen kukka on läpimitaltaan 2–4 cm.
Mikko Huhtala

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 1980 | 74 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1981 | 74 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Prievidza 1980 | 74 kg |  |
Mikko Kustaa Huhtala (s. 30. maaliskuuta 1952 Lapua) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut painija ja olympiamitalisti. Parhaina vuosinaan hän paini alle 74:n ja alle 82 kilon sarjoissa.
Huhtala voitti olympiapronssia Moskovassa 1980 ja sijoittui neljänneksi Montréalissa 1976. MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Oslossa 1981 ja EM-kisoissa hopeaa Prievidzassa 1980. Muissa MM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi vuonna 1975 ja 11:nneksi vuonna 1974. EM-kilpailuissa hän oli neljäs vuonna 1976, viides vuosina 1978 ja 1981 sekä kuudes vuosina 1976 ja 1979. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1982 ja sotilaiden maailmanmestaruuden vuonna 1974.
Seuratasolla Huhtala edusti Lapuan Virkiää. Hän voitti viisi Suomen mestaruutta, 74 kilon sarjassa vuosina 1976, 1977, 1978 ja 1980 sekä 82 kilon sarjassa vuonna 1979. SM-hopeaa hän sai vuosina 1974 ja 1982 sekä pronssia vuosina 1975 ja 1981.
Mikko Huhtalan serkku Ilmari Huhtala voitti kreikkalais-roomalaisen painin Suomen mestaruuden 52-kiloisten sarjassa vuonna 1972.
Saavutuksia

4. sija Montréal 1976 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 74 kg)
Olympiapronssia Moskova 1980 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 74 kg)
MM-hopeaa Oslo 1981
EM-hopeaa Prievidza 1980
18-vuotiaiden EM-hopeaa Husqvarna 1970
SM-kultaa 1976–1980, hopeaa 1974, 1982 ja pronssia 1975, 1981
Kuun etupuoli

Kuun etupuoli tai lähipuoli on se puoli Kuusta, joka näkyy Maahan. Se on Kuun pyörähdysajasta johtuen aina sama puoli, joskin Maahan näkyy eri aikoina kaiken kaikkiaan 59 prosenttia Kuun pinnasta. Käytäntönä on esittää kartoissa Kuun pohjoispuoli Maan pohjoisen pallonpuoliskon näkökulmasta, jolloin Maan päiväntasaajan eteläpuolella Kuu näkyy käänteisenä.
Kuun etupuolen pohjoisosa koostuu pääosin niin sanotuista Kuun meristä, jotka ovat basaltin täyttämiä törmäyskraattereita, sekä merien lahdista. Niitä täplittävät nuoret kraatterit ja kaarevat vuoristot. Erityisen hyvin näkyvä muodostelma on lounaasta koilliseen kulkeva törmäyskraattereiden rivi, johon kuuluvat Kopernikus, Eratosthenes, Arkhimedes, Cassini ja Aristoteles.
Eteläpuolta hallitsee kirkas kuuylänkö, jossa on vaihtelevan kokoisia kraattereita. Erityisen hyvin erottuu Tycho-kraatteri säteineen. Nollameridiaanin lähellä pohjois-eteläsuunnassa on suuria kraattereita kuten Ptolemaeus, Alphonsus, Arzachel ja Purbach. Hyvin erottuu myös Rupes Recta -murtumavyöhyke.
Alla Kuun etupuolen kartta, jossa näkyvät selkeimmin erottuvat kohteet latinankielisine nimineen ja niiden englanninkielisine käännöksineen. Sinisellä tekstillä meret, keltaisella kraatterit.
Huittisten vaakuna

Huittisten vaakuna
Huittisten vaakuna on Huittisten kaupungin tunnus. Vaakunan aihe perustuu keskiaikaiseen kansantarinaan: paikkakunnalle oli juuri valmistunut kirkko, jonka piru halusi tapansa mukaan tuhota. Niin hän viskasi suuren kiven kohti kirkkoa, mutta kivi osuikin mieheen, joka oli kyntämässä peltojaan vetohärkäparillaan sunnuntaina ja sai siten rangaistuksensa sapatin rikkomisesta.
Vaakunan selitys kuuluu ”vihreässä kentässä kaksi kultaista häränotsaa alakkain.” Vaakunan on suunnitellut Erkki Honkanen, ja Huittisten kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan kokouksessaan 8. toukokuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 19. kesäkuuta samana vuonna.
John Howe

| John Howe |
| --- | --- |
 John Howe vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. elokuuta 1957 (ikä 67) Vancouver, Kanada
Ammatti:  kuvittaja
Aiheesta muualla
Kotisivu
John Howe (s. 21. elokuuta 1957 Vancouver, Kanada) on Sveitsissä asuva kuvittaja. Hän opiskeli École des Arts Décoratifs -koulussa Strasbourgissa Ranskassa ja on työskennellyt kuvittajana koko ikänsä. Myös hänen vaimonsa Fataneh on kuvittaja. Howen erityisenä kiinnostuksenkohteena ovat keskiaikaiset aseet ja haarniskat. Howe on myös aktiivisena jäsenenä Company of Saynt George -ryhmässä, joka yhdessä museoiden kanssa toteuttaa keskiaikaa jäljitteleviä elävän historian näytöksiä.
Ura Tolkien-kuvittajana

John Howen tunnetuimmat työt ovat kuvituksia J. R. R. Tolkienin kirjoihin. Hän on sanonut laatineensa piirroksia Tolkienin tarinoista jo kauan ennen uraansa kuvittajana, ja maininnut varhaiseksi innoituksekseen Hildebrandtin veljesten kuvittamat Tolkien-kalenterit.
Howe itse on kuvittanut paitsi Tolkienin teosten kansia, myös lukuisia kalentereita, julisteita ja karttoja. Yksi hänen merkittävimmistä töistään oli osallistuminen Brian Sibleyn Keski-Maan kartat -teoksen kuvitukseen, johon kuului neljän suuren karttajulisteen piirtäminen ja koristelu. Yhdessä Alan Leen kanssa Howe oli keskeisin lavastussuunnittelija Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -filmatisoinneissa. Howen harrastuksenaan keräämä tuntemus keskiaikaisista aseista ja haarniskoista oli suureksi avuksi elokuvien suunnittelutyössä.
Muut teokset

Tolkienin teosten lisäksi Howe on tehnyt kuvituksia myös muun muassa Robin Hobbin, G. R. R. Martinin, Guy Gavriel Kayn, Charles de Lintin ja Robert Holdstockin tarinoihin sekä Beowulfiin. Howe osallistui myös Narnian tarinat: Velho ja Leijona -elokuvan lavastussuunnitteluun. Hänen omia teoksiaan ovat Cathédrale, Myth and Magic sekä John Howe Fantasy Art Workshop. Lisäksi hän on uudelleenkertonut ja kuvittanut tarinat Rip Van Winkle sekä The Knight with the Lion, The Story of Yvain.
Kirjallisuutta

Sibley, Brian & Howe, John: Tolkienin maailman kartat.  ((The maps of Tolkien’s Middle-Earth, 2003.) Kuvittanut John Howe. Suomentanut Kersti Juva)  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32279-2
Aiheesta muualla

John Howe Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Viralliset kotisivut (englanniksi)
Tolkien-kuvittaja John Howe: ”Olen Akseli Gallen-Kallelan suuri ihailija” Yle 11.7.2024
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Huhu

Disinformaatio
Huhu
Misinformaatio
Propaganda
Uutisankka
Valeuutinen
Vihapuhe
näytä
keskustele
Huhu on vahvistamaton kiertävä väite, joka on ajankohtainen ja merkityksellinen niille ihmisille, jotka sitä levittävät. Vaikka huhun levittäjät itse uskovatkin huhun todenmukaisuuteen, siitä ei ole varmuutta. Joskus huhu voi jatkaa kiertämistä senkin jälkeen, kun se on virallisesti todettu paikkaansapitämättömäksi.
Huhu heijastaa usein ihmisten omia oletuksia ja epäilyksiä asioiden tilasta. Huhu voi kuvata joko toivottua asiaintilaa tai pelättyä asiaintilaa.
Huhut voivat koskea monenlaisia asioita, kuten yhteisön asioita, työpaikan asioita, kauppojen tuotteisiin liittyviä asioita tai uutistapahtumiin liittyviä asioita. Huhuja liikkuu etenkin kriisien, konfliktien ja henkilökohtaisten traumojen yhteydessä, ja ne heijastavat tällöin kyseisten tilanteiden aiheuttamia pelkoja ja ahdistusta. Myönteinen huhu voi kertoa jostain hyvästä asiasta, joka on kohta tapahtumassa.
Kaupunkitarina voidaan nähdä eräänä huhun tyyppinä. Toisin kuin juoru, huhu kertoo yleensä merkittävistä asioista mutta ei välttämättä ihmisistä. Uutisesta huhun erottaa se, että huhu on vahvistamaton. Huhuja syntyykin silloin, kun vahvistettua tietoa ei ole saatavilla, tai kun totuus on epäselvä.
Kirjallisuutta

Neubauer, Hans-Joachim: Huhu. Kuulopuheen kulttuurihistoriaa.  ((Fama. Eine Geschichte des Gerüchts, 1998.) Suomentanut Ilona Nykyri)  Jyväskylä:  Atena, 2004.  ISBN 951-796-355-6
Hovitaide

David von Krafft, Kaarle XII, 1706.
Hovitaide tai hovitaiteet ovat hovin palkkaaman taiteilijan, hovimaalarin tekemää taidetta hovin ja aateliston tarpeisiin. Hovitaiteilijaksi taas voidaan nimittää pejoratiivisesti myös taiteilijaa, joka katsotaan kuuluvan tai sitoutuvan jollekin ryhmälle. Esimerkiksi Pentti Koiviston, jolta tilattiin runsaasti kaupungin merkkihenkilöiden muotokuvia, on sanottu olleen Oulun hovitaiteilija ja Metallican DVD-julkaisun graafisen ilmeen ja levykansien suunnittelija Pushead on mainittu yhtyeen hovitaiteilijaksi.
Euroopassa hovitaide kehittyi varsinkin barokin ajasta lähtien, mutta hovitaidetta on ollut kaikkina aikakausina ja kaikissa hallitsijoiden ja ylhäisön parissa.
Hovitaiteen tarkoitus

Koska kuninkaat ja kuningattaret eivät eroa selvästi muista fyysisillä ominaisuuksillaan, täytyy hallitsijoiden asema määritellä taiteissa ja seremonioissa esille tulevilla ulkoisilla, näkyvillä keinoilla. Tässä taiteella ja arkkitehtuurilla on keskeinen osuus. Osittain tämän takia kuninkaat ja kuningattaret ovat olleet historiassa tärkeitä taiteiden tukijoita.
Monarkiassa hovitaiteen tehtävä on tukea vallan harjoittamista, kuningaskunnan suuruutta ja sitä miestä, joka hallitsee kuningaskuntaa. Hovitaiteen päätarkoitus yhteiskunnan hierarkian puitteissa on kasvattaa hallitsijan valtaa. Sen tehtävä on lisätä hänen taloudellista ja sotilaallista valtaansa, kuten myös hänen henkistä ja mystistä voimaansa.
Oikeus käyttää näin luotuja kuvia ja esineitä on varattu päällikölle tai kuninkaalle, hänen suvulleen ja suvun perillisille. Hovitaiteen käyttö erottaa ne, jotka ovat lähellä valtaa niistä, jotka ovat siitä erillään merkitsemällä jokaisen oman paikan sosiaalisessa asteikossa.
Ylimystön arvonimien yhteyteen liitetään aina ornamentteja ja tiettyjä esineitä. Hovitaiteiden kehitystä suosivat niin vallanpitäjät Euroopassa, kuin muuallakin, sekä myös Afrikan kuninkaat ja johtajat, olipa kyseessä muutamien kylien suuruiset valtiot tai suuret imperiumit.
Barokin hovitaide

Euroopassa hovitaide kehittyi varsinkin 1600-luvulla taideakatemioiden synnyn ohella. Osittain niiden seurauksena kiinnostus taiteen keräämiseen kasvoi ja syntyi taidekauppa. Kevyemmin liikuteltava taulumaalaus yleistyi sen tullessa kiinnostuksen ja keräilyn kohteeksi. Hallitsijat ja varakkaat henkilöt ryhtyivät keräämään taidekokoelmia, jotka toimivat merkkinä omistajiensa asemasta, rikkaudesta ja hyvästä mausta.
Esimerkiksi Ludvig XIV:n aikana Ranskan hovitaide oli "akateemisiin muotoihin sidottua, vaikutukseltaan mahtipontista".
Barokin hovitaide on kuitenkin hyvin laaja ja monipuolinen kokonaisuus, joka kattaa lukuisten taiteilijoiden teoksia ympäri Eurooppaa. Laajasti barokin hovitaiteeseen voidaan soveltaa barokin yleisiä tyylipiirteitä, jotka olivat: dramaattisuus, tunteiden esittäminen, vastakohtaisuudet (muun muassa valo-varjo, kapea-leveä ja vastavärit), voimakas liikevaikutelma, monimutkaiset, muun muassa diagonaaliin perustuvat sommitelmat, illuusiot, muotokuvien taustoina käytetyt arkkitehtuurielementit ja massiiviset verhojärjestelmät sekä öljyvärimaalauksen yleistyminen.
Hovimaalari

Hovimaalari oli arvonimi, jonka taideakatemian käynyt taiteilija saattoi saavuttaa. Esimerkiksi suomalaisille Aleksander Lauréukselle ja Robert Wilhelm Ekmanille myönnettiin Ruotsissa kuninkaallisen hovimaalarin arvo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hovitaide Wikimedia Commonsissa
Kuubansirkkunen

| Kuubansirkkunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Phonipara
Laji::  canora
Kaksiosainen nimi
 Phonipara canora  (Gmelin, 1789) 
Synonyymit
 Tiaris canorus 
 Kuubansirkkusen levinneisyys
Katso myös
   Kuubansirkkunen Wikispeciesissä   Kuubansirkkunen Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Kuubansirkkunen (Phonipara canora) on Kuubassa, Bahamassa sekä Turks- ja Caicossaarilla tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu. Laulunsa vuoksi sitä pidetään paikoin myös lemmikkilintuna, joskin Suomessa sitä ei tavata ollenkaan tai juuri ollenkaan.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kuubansirkkunen on noin 12 cm. Selästään lintu on oliivinvihreä. Naama on musta ja pään sivujen ja kaulan höyhenet ovat väriltään keltaiset. Naaraiden pään keltainen alue ei ole yhtä laaja kuin koirailla ja naama on suureksi osaksi kastanjanruskea.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kuubansirkkunen elää Kuubassa, Bahamassa sekä Turks- ja Caicossaarilla. Lajin elinympäristöä ovat pääasiassa pensaikkoiset peltojen reunamaat. Lisäksi lintu voi elää myös mäntymetsissä.
Elintavat

Pesimäkaudella kuubansirkkuset muodostavat vahvan suhteen ja koiraat puolustavat reviiriään hyvin voimakkaasti. Pesimäkausi kestää huhtikuulta kesäkuulle. Pallomainen pesä sijaitsee pensaassa tai puussa. Naaras munii kahdesta kolmeen valkeahkoa pilkullista munaa.
Pesimäkauden ulkopuolella kuubansirkkuset liikkuvat pienissä ryhmissä. Lajin ravinto koostuu siemenistä ja pienistä hedelmistä.
Sherlock Holmes

| Sherlock Holmes |
| --- | --- |
 Sherlock Holmes Sidney Pagetin piirtämänä (1891)
Luoja(t):  Arthur Conan Doyle
Näyttelijä(t):  Jeremy Brett, Basil Rathbone
Ensi- esiintyminen:  Punaisten kirjainten arvoitus (1887)
Henkilötiedot
Ammatti:  salapoliisi
Sukupuoli:  mies
Kotipaikka:  Lontoo
Asuinpaikka:  221B Baker Street
Suhteet
Muut sukulaiset:  veli, Mycroft Holmes
Tutut:  tohtori Watson, komisario Lestrade
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sherlock Holmes on 1800-luvun loppuun ja 1900-luvun alkuun sijoittuva kuvitteellinen salapoliisihahmo, jonka loi skotlantilainen kirjailija ja lääkäri Arthur Conan Doyle. Holmes on tunnettu havainnointitaidoistaan ja kyvystään käyttää päättelykykyä tapausten ratkaisemiseen. Sherlock Holmesin hahmosta on tullut salapoliisikirjallisuuden arkkityyppi.
Doyle julkaisi vuosina 1887–1927 yhteensä neljä Holmes-romaania ja 56 novellia. Ensimmäisen kerran Holmes esiintyy romaanissa Punaisten kirjainten arvoitus (A Study in Scarlet). Novellit julkaistiin Strand Magazine -lehdessä, minkä jälkeen ne koottiin viideksi novellikokoelmaksi.
Useimpien Holmes-tarinoiden kertoja on salapoliisin läheinen ystävä tohtori Watson. Kahdessa tarinassa kertojana on Sherlock Holmes itse, ja kahdesti tarinan kertoo tuntematon kertoja kolmannessa persoonassa.
Brittiläinen The Crime Writers Association valitsi syksyllä 2013 Sherlock Holmes -kirjat kaikkien aikojen parhaaksi rikoskirjasarjaksi.
Sherlock Holmesin hahmo > Vaikutteet

Arthur Conan Doyle otti Holmesin hahmoon vaikutteita sekä itsestään että tohtori Joseph Bellistä, joka toimi hänen opettajanaan Edinburghin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa. Doyle myös tunnusti Bellin vaikutuksen kirjeessä, jonka hän lähetti Bellille vuonna 1892. Bell teki tarkkoja havaintoja potilaidensa ulkonäöstä, vaatetuksesta ja käyttäytymisestä ja saattoi siltä pohjalta tehdä paikkansapitäviä päätelmiä esimerkiksi näiden ammatista ja henkilöhistoriasta. Myös Bell oli pitkä ja hoikka mies, jolla oli haukkamainen nenä ja läpitunkeva katse.
Monet muut Holmesin piirteet ja ominaisuudet ovat puolestaan ominaisia Doylelle itselleen. Hänkin oli herrasmiesmäinen ja oppinut mies joka piti urheilusta. Doyle oli kiinnostunut Holmesille tyypillisestä havainnointi–päättely-menetelmästä ja toteutti sitä myös itse – menetelmän avulla hän esimerkiksi sai vapautettua syyttömänä tuomittuja vankeja. Doyle syntyi varakkaaseen sukuun ja loi Holmesinkin taustalle merkittäviä sukulaisia.
Sherlock Holmesin hahmo > Nimi

Sherlock Holmesin nimen tausta ei ole täysin varma. Ensimmäisen tarinan Punaisten kirjainten arvoitus varhaisissa luonnoksissa Holmes oli vielä etunimeltään Sherrinford. Sukunimi Holmes tuli mahdollisesti yhdysvaltalaiselta Oliver Wendell Holmesilta, joka oli lääkäri, kirjailija ja filosofi. Nimi Sherlock saattoi tulla Patrick Sherlockilta, joka oli Doylen luokkakaveri Stonyhurstissa. Näyttelijä Eille Norwoodin mukaan Doyle oli kertonut hänelle, että Sherlock Holmes nimettiin kahden kriketinpelaajan mukaan.