stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glasgow’n kooma-asteikko

Glasgow'n kooma-asteikko (GCS, Glasgow Coma Scale/Score) on lääketieteessä käytettävä henkilön tajunnantason arviointiin kehitetty asteikko. Asteikon pienin arvo on 3 (syvä tajuttomuus tai kuolema) ja suurin arvo 15 (täysin hereillä oleva henkilö). Asteikkoa ei ole tarkoitettu pienten lasten tajuttomuuden arviointiin, johon on tehty oma asteikkonsa (engl. Pediatric Glasgow Coma Scale). Glasgow'n asteikkoa voidaan käyttää myös potilaan ennusteen arviointiin, esimerkiksi aivovammapotilailla heikko tajunta (GCS <8) vuorokauden kuluttua vammasta viittaa huonoon ennusteeseen.
Historia

Glasgow’n kooma-asteikko on saanut nimensä Glasgow’n yliopiston mukaan siellä työskennelleiden neurokirurgian professorien Graham Teasdalen ja Bryan J. Jennettin kehitettyä ja julkaistua asteikon vuonna 1974.
Asteikon käyttäminen

Glasgow'n kooma-asteikossa on kolme osaa: silmien avaaminen (1–4 pistettä), puhevaste (1–5) ja liikevaste (1–6). Nämä kaikki testataan, ja muistiin merkitään sekä kokonaispistemäärä että pisteet jokaisesta osiosta erikseen. Liikevasteen testaamiseksi voidaan tuottaa kipua esimerkiksi painamalla silmäkuopan yläpuolista supraorbitaalihermoa, kynsivallia tai rintalastaa. Reagointi kipuun fleksiolla tarkoittaa nopeaa yläraajojen koukistusta liittyneenä hartioiden nostoon. Reagointi ekstensiolla tarkoittaa kyynärnivelen ojennusta ja käsivarren sisäänkääntymistä ja merkitsee yleensä vakavampaa aivovammaa kuin reagointi fleksiolla. Jos potilas on intuboitu eikä puhevastetta näin ollen pysty testaamaan, puhevasteen kohdalle merkitään "intuboitu".
GCS-asteikko kertoo aivovamman vakavuudesta karkeasti ottaen siten, että alle 8 pistettä merkitsee vakavaa vammaa, 9–12 pistettä keskivaikeaa vammaa ja yli 13 pistettä lievää vammaa. Henkilön tajunnantason arviointi pitäisi suorittaa vamman jälkeen aluksi tiheästi (15–30 minuutin välein) ja sairaalassa tilan vakaannuttua esimerkiksi kuuden ja 24 tunnin kuluttua, jotta tajunnantason muutoksia voidaan tarkkailla.
Glasgow'n kooma-asteikon hyviä puolia ovat helppous, toistettavuus ja yleismaailmallinen käyttö. Heikkouksina pidetään muun muassa sitä, että asteikko on liian karkea lieville vammoille ja että tajunnan taso ei välttämättä korreloi kudosvaurion vakavuuteen.
| Toiminto | Reagointi | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| Silmien avaaminen | Spontaanisti | 4 |
| Silmien avaaminen | Puheelle | 3 |
| Silmien avaaminen | Kivulle | 2 |
| Silmien avaaminen | Ei vastetta | 1 |
| Puhevaste | Orientoitunut | 5 |
| Puhevaste | Sekava | 4 |
| Puhevaste | Irrallisia sanoja | 3 |
| Puhevaste | Ääntelyä | 2 |
| Puhevaste | Ei mitään | 1 |
| Paras liikevaste | Noudattaa kehotuksia | 6 |
| Paras liikevaste | Paikallistaa kivun | 5 |
| Paras liikevaste | Väistää kipua | 4 |
| Paras liikevaste | Fleksio kivulle | 3 |
| Paras liikevaste | Ekstensio kivulle | 2 |
| Paras liikevaste | Ei vastetta | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 3–15 pistettä |
Debbie Stabenow

| Debbie Stabenow |
| --- | --- |

Yhdysvaltain senaattori Michiganista
 2001-1-33. tammikuuta 2001 – 2025-1-33. tammikuuta 2025  
Edeltäjä:  Spencer Abraham
Seuraaja:  Elissa Slotkin
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Michiganin 8. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 1997 – 3. tammikuuta 2001  
Edeltäjä:  Dick Chrysler
Seuraaja:  Mike Rogers
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1950 (ikä 74) Gladwin, Michigan, Yhdysvallat
Puoliso:  Dennis Stabenow (ennen 1990) Tom Athans (2003–2010)
Lapset:  2 1 lapsipuoli
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Tutkinnot:  Michiganin osavaltionyliopisto
Uskonto:  metodisti
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Deborah Ann ”Debbie” Stabenow, o.s. Greer (s. 29. huhtikuuta 1950) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän edusti Michigania Yhdysvaltain senaatissa vuosina 2001–2025.
Stabenow on syntyperäinen michiganilainen ja valmistui Michiganin osavaltionyliopistosta. Hän istui Michiganin edustajainhuoneessa vuosina 1979–1990 ja Michiganin senaatissa 1991–1994.
Stabenow tuli valituksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 1996. Hän haki vuonna 2000 onnistuneesti paikkaa senaatissa. Stabenow ei pyrkinyt jatkokaudelle senaattiin vuoden 2024 senaatin vaaleissa.
Yksityiselämä

Stabenow on Yhdistyneen metodistikirkon jäsen. Hänellä on ensimmäisen aviomiehensä Dennis Stabenow’n kanssa kaksi yhteistä lasta, Michelle ja Todd. Pari erosi vuonna 1990. Vuonna 2003 Stabenow avioitui Tom Athansin kanssa, josta erosi vuonna 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Debbie Stabenow Wikimedia Commonsissa
Stabenowin senaattorisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Henkilöt:  US Congress 
Muut:  SNAC 2
Daavidin oksa

Daavidin oksa (engl. Branch Davidians) on australialaislähtöinen Seitsemännen päivän adventisteista erkaantunut uskonnollinen ryhmä, jonka perustaja oli bulgarialainen Victor Houteff. Sen ydinryhmä siirtyi Texasiin Yhdysvaltoihin. Järjestön toiminnan keskeisiin kohtiin kuuluu askeettinen maailmanlopun odotus. Järjestön erityispiirteet alkoivat korostua vuosien 1987–1993 aikana lahkoa tuolloin johtaneen David Koreshin toiminnan takia.
Kultti vietti vuosikymmenet hiljaiseloa Yhdysvalloissa Mount Carmelin tilalla, joka sijaitsi Texasissa Wacon kaupungin lähellä. Sitä johti Lois Roden -niminen nainen, kunnes lahkoon liittyi 1981 nimeä Vernon Howell käyttänyt nuori mies. Howell vietteli itseään yli 50 vuotta vanhemman Rodenin. Roden lumoutui Howellista ja ilmoitti, että tämä on profeetta ja tästä tulee lahkon johtaja. Howell sai lahkon vähitellen valtaansa. Vuonna 1990 hän otti kuningas Daavidin ja Kyyros II Suuren mukaan uuden nimen David Koresh. Lahko alkoi eristäytyä ja muuttua vainoharhaiseksi. Toisinajattelijat karkotettiin, elleivät he lähteneet vapaaehtoisesti. Koreshia lukuun ottamatta miesten oli elettävä selibaatissa. Koresh käytti hyväkseen lahkon naisia aivan nuorista tytöistä lähtien, ja nämä synnyttivät toistakymmentä lasta.
1990-luvun alussa lahkon toiminta ja aseistautuminen alkoivat herättää ulkomaailman huomiota. Lahko hankki ampumatarvikkeita ja valmistautui yhteenottoon Yhdysvaltojen viranomaisten kanssa. Maatilalle rakennettiin betonivahvisteisia asuinrakennuksia, vahtitorni ja maanalainen bunkkeri. Kun myös tiedot lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä paljastuivat, viranomaiset päättivät puuttua lahkon toimintaan.
Tulipalo 1993

ATF-virasto järjesti 28. helmikuuta 1993 ratsian Mount Carmelille Daavidin oksan päämajaan. Ratsian perusteina olivat epäily ampuma-aseiden laittomasta hallussapidosta sekä lasten suojeleminen. Eräs entinen jäsen oli väittänyt, että lahkossa käytetään lapsia seksuaalisesti hyväksi. Ratsia kohtasi voimakasta aseellista vastarintaa, jossa kuoli neljä viraston edustajaa ja kuusi lahkolaista. Viranomaiset perääntyivät, ja yhteenottoa seurasi FBI:n valvoma piiritys, joka kesti 51 päivää. Lopulta päämaja tuhoutui FBI:n hyökkäyksen jälkeisessä tulipalossa 19. huhtikuuta 1993, ja 72–86 henkeä sai surmansa. Rakennuksessa olleita lapsia oli yritetty suojata kostutetuilla huovilla, ja osassa ruumiita oli luodinreikiä, jotka viittasivat armomurhiin. Tulipaloa on väitetty ryhmän jäsenten sytyttämäksi tai poliisien käyttämän kyynelkaasun aiheuttamaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Daavidin oksa Wikimedia Commonsissa
Daavidin oksan päämajassa piirityksen aikana liehunut lippu.
Luettelo vuonna 1907 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1907 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

4. tammikuuta – Antti Juhana Horttanainen, suomalainen kauppias, maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1854)
7. tammikuuta – Jonas Vitikkala, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1833)
13. tammikuuta – Kaarle Muttilainen, suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja herastuomari (s. 1826)
13. tammikuuta – Amund Ringnes, norjalainen liikemies (s. 1840)
Helmikuu

1. tai 11. helmikuuta – Léon Serpollet, ranskalainen insinööri (s. 1858)
9. helmikuuta – Pekka Anttonen, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1867)
13. helmikuuta – Henry Raby, brittiläinen lippueamiraali (s. 1827)
16. helmikuuta – Alexander Hallonblad, suomalainen juristi ja Sortavalan pormestari (s. 1861)
22. helmikuuta – Waldemar Becker, suomalainen Venäjän armeijan upseeri, poliitikko ja seikkailija (s. 1840)
Maaliskuu

1. maaliskuuta – Jacob Stang, norjalainen poliitikko (s. 1830)
17. maaliskuuta – Harald Wieselgren, ruotsalainen kirjailija ja kirjastonhoitaja (s. 1835)
18. maaliskuuta – Marcellin Berthelot, ranskalainen kemisti, akateemikko, Thomsenin–Berthelot'n periaatteen kehittäjä, Ranskan ulkoministeri 1895–1896 ja opetusministeri 1886–1887 (s. 1827)
Huhtikuu

3. huhtikuuta – Béla Tóth, unkarilainen toimittaja ja kirjailija (s. 1857)
7. huhtikuuta – Nadežda Luhmanova, venäläinen kirjailija (s. 1844)
10. huhtikuuta – Ignaz Auer, saksalainen sosiaalidemokraattipoliitikko (s. 1846)
15. huhtikuuta – Jourdon Anderson, yhdysvaltalainen satiirisesta vastauskirjeestään tunnetuksi tullut vapautettu orja (s. 1825)
Toukokuu

5. toukokuuta – Edvin Castrén, suomalainen juristi, virka- ja valtiopäivämies, toimittaja ja varatuomari (s. 1864)
8. toukokuuta – Hans Hagerup Krag, norjalainen insinööri ja tielaitoksen johtaja (s. 1829)
Kesäkuu

1. kesäkuuta – Johan Niinelä, suomalainen opettaja, maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1850)
4. kesäkuuta – Agathe Backer Grøndahl, norjalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkipedagogi (s. 1847)
14. tai 15. kesäkuuta – William LeBaron Jenney, yhdysvaltalainen arkkitehti ja insinööri (s. 1832)
Heinäkuu

3. heinäkuuta – Erik Nyström, ruotsalainen lähetyssaarnaaja, kirjailija, kääntäjä, poliitikko ja sanakirjan laatija (s. 1842)
6. heinäkuuta – August Johann Gottfried Bielenstein, baltiansaksalainen pappi ja latvian kielen tutkija (s. 1826)
26. heinäkuuta – Jakob Tamm, virolainen runoilija, kääntäjä, opettaja ja toimittaja (s. 1861)
Elokuu

13. elokuuta – Hermann Carl Vogel, saksalainen tähtitieteilijä (s. 1841 tai 1842)
Syyskuu

2. syyskuuta – Nina Ahlstedt, suomalainen kuvataiteilija (s. 1853)
11. syyskuuta – Georg Stang, norjalainen upseeri ja poliitikko (s. 1858)
12. syyskuuta – Kalle Juvonen, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1842)
22. syyskuuta – Mathias Jaatinen, suomalainen tuomari, valtiopäivämies, Kokkolan pormestari 1869 ja varatuomari (s. 1834)
Lokakuu

1. lokakuuta – Claes Adolf Adelsköld, ruotsalainen insinööri ja tunnettu rautateiden, siltojen ja satamien rakentaja (s. 1824)
9. lokakuuta – Gustaf Alm, suomalainen liikemies, hotellinjohtaja ja Rauhan täysihoitolan perustaja (s. 1830)
10. lokakuuta – Alfred Thomé, suomalainen tuomari (s. 1848)
23. lokakuuta – Peter Snellman, suomalainen pappi, opettaja ja valtiopäivämies (s. 1846)
27. lokakuuta – Gustaf Avellan, suomalainen tuomari, virkamies, varatuomari ja valtioneuvos (s. 1822)
Marraskuu

3. marraskuuta – José Vicente Barbosa du Bocage, portugalilainen eläintieteilijä ja poliitikko (s. 1823)
3. tai 16. marraskuuta – Konstantin Velitškov, bulgarialainen kirjailija ja poliitikko (s. 1855)
Joulukuu

5. joulukuuta – Jekaterina Svanidze, Stalinin puoliso 1906–1907 (s. 1885)
Tuntematon päivämäärä

Henrik Johan Isotalo, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1828)
Aguibu Tall, Macinan vasallivaltion hallitsija 1893–1902 (n. 1839 tai 1842–1843)
Lappeenrannan seurakuntayhtymä

| Lappeenrannan seurakuntayhtymä |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Jäsenmäärä:  48 037 (heinäkuu 2024)
– Osuus asukkaista:  66,3 %
Kirkollisvero:  1,40 %
Kirkkoherra:  
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lappeenrannan seurakuntayhtymä on viiden seurakunnan: Joutsenon, Lappeen, Lappeenrannan, Lauritsalan ja Sammonlahden muodostama seurakuntayhtymä. Seurakuntayhtymä hoitaa itsenäisten seurakuntien taloutta ja henkilöstöhallintoa. Seurakuntayhtymän palveluksessa on noin 170 työntekijää.
Lappeenrannan seurakuntayhtymän seurakuntiin kuului heinäkuussa 2024 yhteensä 48 037 jäsentä. Jäsenmäärä on ollut 2000-luvulla laskussa: vuoden 2000 lopussa jäseniä oli 62 572, vuoden 2010 lopussa 58 780 ja vuoden 2020 lopussa 51 526.
Seurakunnat

Seuraavat seurakunnat kuuluvat Lappeenrannan seurakuntayhtymään:
Joutsenon seurakunta
Lappeen seurakunta
Lappeenrannan seurakunta
Lauritsalan seurakunta
Sammonlahden seurakunta
Jai Hindley

| Jai Hindley |
| --- | --- |
 Jai Hindley 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1996 (ikä 28)
Kansalaisuus:   Australia
Pyöräilijä
Pituus:  175 cm
Paino:  60 kg
Joukkue:  Red Bull–Bora–Hansgrohe
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2016 2017 2018–2021 2022–:  Attaque Team Gusto Mitchelton-Scott Team Sunweb / Team DSM Bora-Hansgrohe / Red Bull–Bora–Hansgrohe
Suurimmat voitot
 Italian ympäriajo, kokonaiskilpailu 2022, 2 etappia Ranskan ympäriajo, etappi 
 Tiedot päivitetty: 4. tammikuuta 2025 
Jai Hindley (s. 5. toukokuuta 1996 Perth) on australialainen maantiepyöräilijä, joka on parhaimmillaan etappikilpailuissa. Hän on Italian ympäriajon voittaja.
Hindley edusti Attaque Team Gusto -joukkuetta 2016, Mitchelton-Scottia 2017, Team Sunweb / Team DSM -joukkuetta 2018–2021 ja vuodesta 2022 alkaen Bora-Hansgrohe / Red Bull–Bora–Hansgrohea.
Hindley sijoittui toiseksi Puolan ympäriajossa 2019 kaksi sekuntia Pavel Sivakoville hävinneenä. Seuraavan vuoden Italian ympäriajossa hän sijoittui niin ikään toiseksi. Hän voitti Laghi di Cancanoon päättyneen 18. etapin. Hän siirtyi kokonaiskilpailun johtoon toiseksi viimeisen etapin jälkeen alle sekunnin erolla Tao Geoghegan Hartiin, mutta hävisi hänelle kilpailun päättäneessä aika-ajossa 39 sekuntia. Hän voitti Italian ynpäriajon 2022. Hän ratkaisi voiton toiseksi viimeisellä etapilla pudotettuaan Richard Carapazin kyydistään viimeisessä nousussa. Hän voitti kokonaiskilpailun lopulta minuutin ja 18 sekunnin erolla Carapaziin.
Saavutukset

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankki

| Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankki |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  liikepankki
Perustettu:  1908
Lakkautettu:  2015
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  keskuspankki, sijoitus
Omistaja:  Säästöpankit
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankki (SKOP, myös Skop) oli suomalaisten säästöpankkien keskuspankki ja pörssiyhtiö, joka perustettiin vuonna 1908. SKOP oli keskeisessä osassa Suomen pankkikriisissä 1980- ja 1990-luvun vaihteessa. Se ajautui valtion omistukseen. SKOP oli vuosikausia selvitystilassa, kunnes se lopetettiin 2015.
Historia > Perustaminen ja varhainen toiminta

Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankki perustettiin vuonna 1908 säästöpankkien keskuspankiksi, johon säästöpankit voivat tallettaa kassareservinsä. Reservien tarkoitus oli turvata pankkien maksuvalmius kaikissa oloissa. Säästöpankit eivät joutuisi vaikeuksiin, vaikka useat suuret tallettajat hakisivat rahansa pois samaan aikaan.
SKOP oli liikepankki, joka toimi puhtaana keskuspankkina aina 1960-luvulle asti. Säästöpankit tekivät sinne kassavarantotalletuksia, jotka SKOP siirsi Suomen Pankkiin. SKOP sai keskuspankkiluottoa, jota se jakoi edelleen säästöpankeille. SKOP:illa ei juuri ollut sananvaltaa säästöpankkiliikkeessä. Valtaa käytti Säästöpankkiliitto, joka oli SKOP:n kiistakumppani säästöpankkiliikkeen sisällä.
SKOP:n asema alkoi vahvistua 1960-luvulla. Se alkoi rahoittaa yrityksiä, joita yksittäiset säästöpankit eivät kyenneet hoitamaan. Yleensä kyse oli ongelma-asiakkaista.
SKOP:n liikerahoitustoiminta oli vaatimatonta 1980-luvulle asti. Pankkia pidettiin liikepankkipiireissä pankkina, josta ei tarvinnut erityisesti välittää. Se oli pankki, jonka pää kolisi rahoituskatossa ja jonka rahkeet eivät kestäneet.
Historia > SKOP kriisiytyy

Vuonna 1989 Suomen talous oli ylikuumentunut. Suomen Pankki yritti hillitä pankkien luotonannon kasvua. SKOP ja säästöpankit kuitenkin jatkoivat lainojen aggressiivista markkinointia Suomen Pankin ohjeista piittaamatta. Säästöpankit janosivat kasvua eikä SKOP pystynyt sitä hillitsemään. Se lietsoi lisää lainojen myyntiä. Säästöpankkien luotonannon rajun kasvun seurauksena SKOP velkaantui, erityisesti ulkomaille. SKOP sai valuuttavelkaa edullisesti, koska sen luottoluokitus oli hyvä vielä 1989. Loppuvuonna korot kuitenkin nousivat hillittömästi. Pankit, SKOP mukaan luettuna, joutuivat ns. korkoloukkuun. Se tarkoitti, että pankki oli antanut rahaa lainaksi alemmalla korolla kuin se itse maksoi siitä. Asiakkailla oli runsaasti peruskorkoon sidottuja lainoja, joiden korko pysyi käytännössä kiinteänä; pankki rahoitti näitä lainoja lyhytaikaisella, korkeakorkoiseksi muuttuneella markkinarahalla. Korkojen nousu johti Suomessa siihen, että pörssikurssit laskivat ja yritykset siirtyivät ottamaan alempikorkoisia valuuttalainoja.
1980-luvun lopulle tultaessa pankki oli velkaantunut niin voimakkaasti, ettei se voisi enää pitää kiinni sopimuksistaan. Pankin pääjohtajana toiminut Matti Ali-Melkkilä näki ongelmat, mutta johtokunta piti hänen puheitaan sairaan miehen hourailuna ja passitti hänet sairauslomalle. Ali-Melkkilä päätyi itsemurhaan joulukuussa 1989. Pääjohtajaksi tuli nyt Christopher Wegelius. Pankin talousongelmat olivat tuohon aikaan jo niin suuria, että vain huikea riskinotto saattoi pelastaa pankin. SKOP:llä oli valtava määrä velalla hankittua omaisuutta. Nyt velka oli kallistunut samaan aikaan, kun omaisuus halpeni. Pankin menestys oli perustunut siihen, että kotimaiset korot olivat liian alhaalla. Romahdus perustui nyt siihen, että kotimaiset korot olivat liian korkealla. Aluksi kotimaisen omaisuuden arvo oli pakotettu nousemaan; lopuksi se oli pakotettu putoamaan pohjaan. Varainhankinnassaan SKOP oli noudattanut väärää korkonäkemystä: se oli ottanut lyhytaikaista velkaa uskoen, että korot tulisivat laskemaan. Kävi kuitenkin juuri päinvastoin.
SKOP:in vaikeudet pahenivat 1990-luvun alussa. Se ei saanut myytyä omistamiaan ja rahoittamiaan kohteita niillä hinnoilla, joita se itse oli niistä maksanut. Valtavia tappioita tuli sekä kotimaasta että ulkomailta. Pelkästään osakesalkun tappio oli miljardin. Useat ulkomaan hankkeet päätyivät ongelmiin: katastrofaalisessa Neitsytsaarten hotellihankkeessa tuhoutui 400 miljoonaa markkaa. Kiinteistöluottopankki kaatui oikeudenkäynteihin. Isot kiinteistösijoitukset Hollannissa ja Floridassa epäonnistuivat. Vaikeuksissa painivassa Tampellassa pankin vastuut olivat 6,6 miljardia, mikä ylitti SKOP:n omat varat.
Historia > Haltuunotto

Lopulta kesällä 1991 eivät muut pankit enää suostuneet myöntämään SKOP:lle lisää lainaa. Se sai enää Suomen Pankin yliyön rahaa 30 % korolla. Ratkaisuksi SKOP:lle etsittiin ostajaa kilpailevista liikepankeista ja säästöpankkien keskuudesta. Siitä ei tullut mitään.
Pankkikriisi tuli yleiseen tietoon 19. syyskuuta 1991, kun Suomen Pankki ilmoitti, että se ottaa SKOP:n haltuunsa. Vielä samana vuonna pankin roskaluotot siirrettiin Omaisuudenhoitoyhtiö Arsenalille. SKOP:n sijoituskiinteistöt ja osakesalkku siirrettiin Spondalle.
SKOP teki 1990-luvun alussa suuria tappioita. Pahin tappio, 4,4 miljardia markkaa, tuli vuonna 1991. Erityisen tappiollista oli ulkomaan toiminta 1991–1994. Valtaosa ulkomaan tappioista tuli kiinteistöhankkeista. Suuria tappioita aiheuttivat edellä mainittu Union Mortgage Company, Lontoon FennoScandia ja Neuvostoliitto-luotot. Kun tappiot aluksi tulivat osakesijoituksista ja ulkomailta, vuonna 1992 miinusta alkoi karttua kotimaasta. Kotimaassa tappioita tuli muun muassa Ekasta, Hakasta, Katinkullan Lomakylästä ja Karjalan Laatuasunnoista.
SKOP jäi lopulta yksin. Valtaosa säästöpankeista liittyi vuonna 1992 Suomen Säästöpankkiin, joka joutui heti ongelmiin ja myytiin kilpailijoille 1993. SKOP tuotti vain tappiota. Sen omistajaksi Suomen Pankin sijaan 1992 tullut Valtion vakuusrahasto ei antanut lupaa ottaa uusia riskejä. SKOP joutui toimimaan ainoastaan perintäpankkina eikä se voinut saada uusia tuloja. Pankki toimi nyt veronmaksajien riskillä. Virheet luettiin vanhan johdon syyksi ja tappioista vastasi veronmaksaja.
SKOP:lle haettiin ulkomaista tai kotimaista ostajaa ja sen yhdistämisestä muihin suomalaisiin pankkeihin neuvoteltiin tuloksetta vuosina 1992–1994. Vuonna 1995 terve osa SKOP:n luottokannasta ja pankin omistamat Teollistamisrahaston sekä SKOP-rahoituksen ja Aktiiviraha Oy:n osakkeet myytiin Svenska Handelsbankenille. Vuonna 1996 pankin nimeksi muutettiin Yrityspankki Skop. Samana vuonna Aktia jatkoi SKOP:in työtä Säästöpankkien keskusrahalaitoksena.
Historia > Selvitystila ja SKOP:n lopetus

SKOP:n lopetus kesti 20 vuotta. Pankki luopui toimiluvastaan 1995. Vuonna 1999 pankki hakeutui vapaaehtoiseen selvitystilaan. Oikeudenkäynnit, joita oli kesken yli 50, pitkittivät selvitystilaa vuosikausiksi. Pankki kävi pitkiä oikeustaisteluita erityisesti eri puolilla Yhdysvaltoja.
Viimeiseksi oikeudenkäynniksi jäi erääseen 1990-luvun alussa Australiassa tapahtuneeseen konkurssiin liittynyt riita. Vuonna 1995 alkanut oikeusjuttu, joka on mainittu Länsi-Australian historian pisimmäksi, saatiin sovituksi vasta 2013.
On arvioitu, että SKOP tuli maksamaan veronmaksajille korkoineen noin 1,3 miljardia euroa. SKOP:n pelastanut Suomen Pankki oli vaarassa kaatua pankin aiheuttamiin tappioihin. SKOP:n yhtiökokous kokoontui viimeisen kerran 15. kesäkuuta 2015 lopettamaan yhtiön.
Pörssihistoria

SKOP:n A-osake oli listattu Helsingin pörssissä 22.11.1988–1.3.2004. Aiemmin SKOP oli ollut yksinomaan säästöpankkien omistuksessa. Vuonna 1988 yhtiöön tuli kaksi osakesarjaa: yleisölle tarkoitettu A-osakesarja ja säästöpankkien omistama äänivaltainen K-sarja. Yhdellä K-osakkeella oli kolme ääntä, kun A-osakkeella ääniä oli vain yksi.
Listautumisanti järjestettiin syksyllä 1988. Yhteensä 495 miljoonan markan anti ylimerkittiin nelinkertaisesti kahdessa päivässä. SKOP sai 40 000 uutta osakkeenomistajaa. Merkintähinta oli 33 markkaa. Noteerauksen alettua kurssi nousi heti ja oli parhaimmillaan 45,50 markkaa. Toinen yleisöanti järjestettiin jo tammi-helmikuussa 1989. Sillä kerättiin 690 miljoonaa markkaa. Antiesite kuvaili SKOP:n osaketta varmaksi ja tuottavaksi. Osakkeen merkintähinta oli 30 markkaa.
SKOP:n johdolle pörssiin meno merkitsi pesäeroa säästöpankkeihin. Listautumalla SKOP kruunasi asemansa säästöpankkien huipulla. SKOP:n johto sai syyn itsenäisiin ratkaisuihin ja tarvittaessa tiedon pimittämiseen.
Pääjohtajia

K. J. Kalliala 1950–1956
Matti Ranki 1977–1984
Matti Ali-Melkkilä 1985–1989
Christopher Wegelius 1989–1991
Aiheesta muualla

Porssitieto.fi: Yrityspankki Skop Oyj
Talouselämä: Skopin viimeinen niitti (Arkistoitu – Internet Archive)
Tampellan pääjohtaja Salo ja pankinjohtaja Wegelius 1989.