stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjoismaisten hiihtolajien Suomen olympiakarsinnat 1948
Aakenuksen leiri marraskuussa 1947 ja karsinnat > Miehet 21 kilometriä

Aakenuksen leirin yhteydessä suoritettiin 21 km:n olympiakarsintahiihto 20. marraskuuta 1947.
| Sija | Kilpailija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Teuvo Laukkanen | Kuopion Poliisi-Urheilijat | 1.18.10 |
| 2 | Sauli Rytky | Haapaveden Urheilijat | 1.18.16 |
| 3 | Valle Goman | Kuivaniemen Yritys | 1.18.43 |
| 4 | Reino Rautiainen | Joensuun Kalevaiset | 1.19.34 |
| 5 | Oskari Rouvinen | Jyväskylän Kisa-Toverit | 1.19.58 |
| 6 | Heikki Hasu | Myllykosken Kilpa-Veikot | 1.20.03 |
| 7 | Tauno Sipilä | Multian Jyske | 1.20.08 |
| 8 | Lauri Silvennoinen | Lahden Hiihtoseura | 1.20.11 |
| 9 | Eero Rautiola | Karihaaran Karu | 1.20.32 |
| 10 | Viljo Vellonen | Savonlinnan Jyry (TUL) | 1.20.32 |
Miesten pikamatkan karsinnat suoritettiin 24. marraskuuta 1947 myös Aakenustunturialueen maastossa. Kisaan otti osaa 35 hiihtäjää, joista 29 hiihti maaliin. Keskeyttäneiden joukossa oli mm. Tainionkosken August Kiuru ja Kainuun Sulo Ohtonen, jotka oli pakotettuja keskeyttämään laskettuaan päin puuta. Lisäksi yhdistetyn hiihtäjä Aarne Valkama loukkasi myös itsensä laskettuaan myös puuhun. Häneltä murtui poskiluu.
Aakenuksen leiri marraskuussa 1947 ja karsinnat > Miehet 50 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Martti Sipilä | Lahden Hiihtoseura | 3.28.25 |
| 2 | Pekka Vanninen | Mäntän Urheilijat | 3.29.16 |
| 3 | Pekka Kuvaja | Jämsänkosken Ilves | 3.30.02 |
| 4 | Tauno Kirves | Mäntän Urheilijat | 3.31.49 |
| 5 | Sulo Ohtonen | Kainuun Hiihtoseura | 3.32.30 |
| 6 | Eero Rautiola | Karihaaran Karu | 3.34.36 |
| 7 | Keijo Sipilä | Vehkalahden Veikot | 3.35.45 |
| 8 | Tauno Sipilä | Pylkönmäen Yrittävä | 3.37.22 |
| 9 | Sulo Hietala | Popinniemen Ponnistus (TUL) | 3.37.24 |
| 10 | Oskari Rouvinen | Jyväskylän Kisa-Toverit | 3.37.56 |
Miesten pitkänmatkan eli 50 km:n karsinta suoritettiin myös Aakenustunturialueen maastossa muutamaa päivää pikamatkan eli 21 km:n jälkeen eli 24. marraskuuta 1947.
Ounasvaaran karsinnat joulukuun alussa 1947 > Mäkihyppy

| Sija | Kilpailija | Pisteet | Seura | Hyppyjen pituudet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Matti Pietikäinen | Puijon Hiihtäjät | 77,0 | 54,5 - 54,5 m |
| 2 | Aatto Pietikäinen | Puijon Hiihtäjät | 75,5 | 49,5 - 52 m |
| 3 | Erkki Rajala | Lahden Hiihtoseura | 75,0 | 51,5 - 53 m |
| 4 | Rafael Viljamaa | Lahden Hiihtoseura | 74,5 | 50 - 50 m |
| 5 | Esko Kuusinen | Lahden Hiihtoseura | 74,3 | 49,5 - 51,5 m |
| 6 | Timo Murama | Ounasvaaran Hiihtoseura | 74,1 | 51 - 52,5 m |
| 7 | Matti Suoniemi | Pispalan Tarmo (TUL) | 73,3 | 51,5 - 52,5 m |
| 8 | L.Miettinen | Lahden Hiihtoseura | 72,8 | 50,5 - 52 m |
| 9 | Eeti Nieminen | Nokian Urheilijat | 72,2 | 50,5 - 50,5 m |
| 10 | Kalervo Kaplas | Lahden Hiihtoseura | 70,8 | 49,5 - 51,5 m |
Ounasvaaran karsinnat joulukuun alussa 1947 > Yhdistetty

| Sija | Kilpailija | Seura | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Olavi Sihvonen | Vuoksenniskan Urheilijat | 441,9 |
| 2 | Pauli Salonen | Lahden Hiihtoseura | 441,3 |
| 3 | Heikki Hasu | Myllykosken Kilpa-Veikot | 438,3 |
| 4 | Eino Peltonen | Kouvolan Hiihtoseura | 428,7 |
| 5 | Paavo Korhonen | Joutsenon Kullervo | 427,5 |
| 6 | Unto Oksanen | Kouvolan Hiihtoseura | 425,7 |
| 7 | Pentti Simola | Lahden Hiihtoseura | 411,6 |
| 8 | Eeti Nieminen | Nokian Urheilijat | 410,1 |
| 9 | Pentti Ryöppy | Tainionkosken Urheilijat | 404,4 |
| 10 | Erkki Mäkinen | Lahden Hiihtoseura | 402,3 |
Ounasvaaran karsinnat joulukuun alussa 1947 > Valinnoista Ounasvaaran jälkeen

Hiihdon yhteistoimintavaliokunta valitsi tässä vaiheessa 2. joulukuuta 1947 olympiajoukkueeseen seuraavat hiihtäjät:
August Kiuru, Sauli Rytky, Teuvo Laukkanen, Pekka Vanninen ja Martti Sipilä
Vuokatin karsinnat joulukuun lopussa 1947 > Miehet 18 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Eero Rautiola | Karihaaran Karu | 1.16.58 |
| 2 | Oskari Rouvinen | Jyväskylän Kisa-Toverit | 1.17.01 |
| 3 | Martti Remes | Ounasvaaran Hiihtoseura | 1.17.30 |
| 4 | Viljo Pesonen | Kiuruveden Jänne | 1.17.30 |
| 5 | Eero Kolehmainen | Anttolan Urheilijat | 1.17.34 |
| 6 | Esko Tilli | Anjalan Liitto | 1.17.50 |
| 7 | Lauri Silvennoinen | Lahden Hiihtoseura | 1.17.55 |
| 8 | Tauno Kirves | Mäntän Urheilijat | 1.18.31 |
| 9 | Tauno Sipilä | Multian Jyske | 1.18.31 |
| 10 | Viljam Ovaska | Tainionkosken Urheilijat | 1.18.41 |
Kilpailun alkaessa 30.12.1947 Sotkamon maastossa pakkasta oli 15 astetta, mutta edellisyön lumisateen vuoksi ladut piti aukaista 50 miehen voimin. Ilmoittautuneita oli 61 hiihtäjää, joista maalin hiihti 44. Ensimäinen väliaika-asema oli 5,5 km:n kohdalla. Siellä kisaa johti Jyväskylän Oskari Rouvinen. Seuraavina Anttolan Eero Kolehmainen 11 sekuntia Rouvisesta, Tainionkosken  Ovaska 17 sekuntia ja Karihaaran Rautiola 18 sekuntia. Lopussa Rautiola nousi kolmen sekunnin voittoon ennen Rouvista.
Vuokatin karsinnat joulukuun lopussa 1947 > Miehet 50 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Benjamin Vanninen | Ounasvaaran Hiihtoseura | 3.57.00 |
| 2 | Aarne Jalkanen | Iisveden Kiri | 4.14.48 |
| 3 | Veikko Turunen | Iisveden Kiri | 4.19.20 |
| 4 | Pekka Kuvaja | Jämsänkosken Ilves | 4.20.02 |
| 5 | Sulo Hietala | Popinniemen Ponnistus (TUL) | 4.24.03 |
| 6 | Tauno Kirves | Mäntän Urheilijat | 4.27.16 |
| 7 | Lauri Perälä | Liikkalan Vauhti (TUL) | 4.28.24 |
| 8 | Veikko Turunen | Varkauden Tarmo (TUL) | 4.51.06 |
Kilpailun alkaessa 31.12.1947 Sotkamon maastossa pakkasta oli yli 30 astetta. Ilmoittautuneita oli 22 hiihtäjää, joista matkaan lähti 19 ja maaliin tuli vain kahdeksan hiihtäjää. Kun matkaa oli hiihdetty 18 km, kisaa johti Ounasvaaran Benjamin Vanninen ennen Jämsänkosken Kuvajaa ja Karihaaran Karun Eero Rautiolaa. Tässä vaiheessa alkoi tulla kovan pakkasen seurauksena keskeytyksiä. Puolimatkassa kolme parasta olivat samat kuin 18 km:n kohdalla. Toisella matkan puoliskolla Kuvaja laski päin puuta saaden lihashaavan, mutta jatkoi kisaa. Matkan hiihti loppuun vain kahdeksan hiihtäjää eli keskyttäneitä oli 11. Voitto tuli Vanniselle ylivoimaisesti lähes 18 minuutin erolla.
Lahden mäki- ja yhdistetyn karsinnat tammikuun alussa 1948 > Mäkihyppy

| Sija | Kilpailija | Pisteet | Seura | Hyppyjen pituudet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Leo Laakso | Lahden Hiihtoseura | 228,5 | 65,5 - 66,5 m |
| 2 | Aatto Pietikäinen | Puijon Hiihtäjät | 222,5 | 62,5 - 64 m |
| 3 | Lauri Valonen | Lahden Hiihtoseura | 220,1 | 65,5 - 63,5 m |
| 4 | Pentti Heino | Lahden Hiihtoseura | 220,0 | 64,5 - 64 m |
| 5 | Lasse Johansson | Kouvolan Hiihtoseura | 219,8 | 63 - 63,5 m |
| 6 | Matti Pietikäinen | Puijon Hiihtäjät | 219,2 | 63,5 - 64,5 m |
| 7 | Erkki Rajala | Lahden Hiihtoseura | 217,9 | 63,5 - 64 m |
| 8 | Matti Suoniemi | Pispalan Tarmo (TUL) | 213,3 | 64,5 - 64,5 m |
| 9 | Alpo Heikkinen | Lahden Hiihtoseura | 213,2 | 61 - 63 m |
| 10 | Esko Kuusinen | Lahden Hiihtoseura | 212,8 | 61 - 60,5 m |
Mäkimiehet kisasivat Lahdessa 4.1.1948 olympiapaikoista. Hyppääjiä oli kaikkiaan 36.
Lahden mäki- ja yhdistetyn karsinnat tammikuun alussa 1948 > Yhdistetty

| Sija | Kilpailija | Seura | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Martti Huhtala | Ounasvaaran Hiihtoseura | 432,5 |
| 2 | Pauli Salonen | Lahden Hiihtoseura | 431,2 |
| 3 | Heikki Hasu | Myllykosken Kilpa-Veikot | 427,3 |
| 4 | Alpo Heikkinen | Lahden Hiihtoseura | 426,9 |
| 5 | Kalervo Kaplas | Lahden Hiihtoseura | 426,1 |
| 6 | Olavi Sihvonen | Vuoksenniskan Urheilijat | 422,3 |
| 7 | Aulis Tolsa | Jyväskylän Hiihtoseura | 421,6 |
| 8 | Eino Peltonen | Kouvolan Hiihtoseura | 404,7 |
| 9 | Aarne Valkama | Lahden Hiihtoseura | 403,7 |
| 10 | Eino Hyyryläinen | Kainuun Hiihtoseura | 402,3 |
Mäkihypyn jatkokarsinnat

Rovaniemen joulukuisen ja Lahden tammikuun alun karsinnan perusteella tulivat tässä vaiheessa valituiksi Lahden kisan kaksi parasta eli Leo Laakso ja Aatto Pietikäinen. Rovaniemen kisan voittanut Matti Pietikäinen ei tässä vaiheessa vielä vakuuttanut sijoittuessaan 6:ksi Lahdessa. Niinpä Lahdessa järjestettiin seuraavana viikonvaihteena 10. ja 11. tammikuuta 1948 jatkokarsinnat kahta paikkaa varten.
Lauanatain karsinatakisassa Matti Pietikäinen osoittautui ylivoimaiseksi 65,5-65-66,5 m hyppysarjallaan. Hänellä oli siis hyvät mahdollisuudet kisapaikkaan tämän perusteella. Muut mahdolliset kisaajat Erkki Rajala ja Lasse Johansson hyppäsivät lähes samanpituisia hyppyjä.
Sunnuntain karsintaa vaikeutti vaikeat tuuliolosuhteet. Matti Pietikäinen hyppäsi 62,5 m kuitenkin istuen lopussa. Erkki Rajala hyppäsi onnistuneesti 57,5 m ja Lasse Johansson vastaavasti pahasti kaatuen. Tämän jälkeen järjestäjät keskeyttivät kisan. Valituiksi tulivat näin Matti Pietikäinen ja Erkki Rajala.
Valinnoista

Suomen Hiihtoliitto valitsi olympiajoukkueeseen:
18 km ja viestiin: August Kiuru, Teuvo Laukkanen, Eero Rautiola, Oskari Rouvinen, Sauli Rytky, Lauri Silvennoinen
50 km: Pekka Kuvaja, Martti Sipilä, Benjam Vanninen, Pekka Vanninen
Mäenlasku: Leo Laakso, Aarre Pietikäinen, Matti Pietikäinen ja Erkkia Rajala
Yhdistetty: Heikki Hasu, Martti Huhtala, Pauli Salonen ja Olavi Sihvonen.
Balašov

| Balašov Балашов |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Balašov
 Koordinaatit: 51.55°N, 43.167°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Saratovin alue
Piiri:  Balašov
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  78,1 km²
Korkeus:  140 m
Väkiluku (2010):  82 227
Aikavyöhyke:  UTC+4 (MSK+1)
 
 www.balashovadmin.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Balašov (ven. Балашо́в) on kaupunki Saratovin alueen länsiosassa Venäjällä. Se sijaitsee Donin vesistöön kuuluvan Hopjor-joen rannalla maanteitse noin 300 kilometriä Saratovista länteen. Siellä risteytyvät Rtištševoon, Povorinoon, Tamboviin ja Kamyšinin johtavat rautatiet.
Kaupunki on Balašovin piirin (113 352 as., vuonna 2010) keskus. Tästä kaupungin asukkaiden osuus oli 82 227 henkeä.
Balašovon kylä tunnetaan 1700-luvulta lähtien. Vuonna 1780 siitä tuli Balašovin kaupunki ja Saratovin kuvernementtiin kuuluneen kihlakunnan keskus. Rautatien rakentamisen jälkeen 1800-luvun lopussa kaupunkiin syntyi teollisuutta. Vuosina 1954–1957 se oli Balašovin alueen keskus.
Kaupungin lähellä sijaitsee Balašovin sotilaslentokenttä.
Rautatieasema.
Arkkienkeli Mikaelin katedraali.
Kotiseutumuseo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Balašov Wikimedia Commonsissa
Hallinnollinen keskus: Saratov

Arkadak | Atkarsk | Balakovo | Balašov | Engels | Hvalynsk | Jeršov | Kalininsk | Krasnoarmeisk | Krasnyi Kut | Marks | Novouzensk | Petrovsk | Pugatšov | Rtištševo | Šihany | Volsk
Saratovin alue
Armjansk

| Armjansk Армянськ, Армянск |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Armjansk
 Koordinaatit: 46.1099°N, 33.6911°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Krimin autonominen tasavalta  (de jure)
Piiri:  Perekopin piiri
Perustettu:  1600-luku
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1968
Kaupungiksi:  1993
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  7,8 km²
Väkiluku (2014)  ():  22 286
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Armjansk (ukr. Армянськ; ven. Армянск, krimintat. Ermeni Bazar); vuosina 1736-1921 nimellä Armjanskyi Bazar (ukr. Армянський Базар) on kaupunki Ukrainan Krimin autonomisen tasavallan pohjoisosassa. Armjansk sijaitsee Perekopinkannaksella, joka liittää Krimin niemimaan muuhun Etelä-Ukrainaan. Armjansk sijaitsee Pohjois-Krimin kanavan varrella, 125 kilometriä aluekeskus Simferopolista pohjoiseen. Armjanskissa on rautatieasema. Kaupunki on ollut keväästä 2014 lähtien Venäjän miehittämä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 22 286 asukasta vuoden 2014 alussa. Vuonna 1999 kaupungin väkiluku oli noin 26 700; väestöstä etnisesti ukrainilaisia oli 29 prosenttia, venäläisiä 54 prosenttia ja krimintataareja 4 prosenttia.
Armjansk perustettiin 1600-luvulla kauttakulkuliikenteen markkinapaikaksi, jossa erilaisia tuotteita vaihdettiin suolaan. 1730-luvulla suuri osa asukkaista, lähinnä armenialaisia ja kreikkalaisia, tuli lähiseudun Perekopista. Vuonna 1736 paikkakunta nimettiin Armjanskyi Bazariksi. Sen merkitys kasvoi muun muassa lampaannahkojen ja villan kaupan sekä lähiseudun järvistä kerätyn suolan myynnin vuoksi. kaupunkityyppisen taajaman aseman Armjansk sai 1968, ja kaupungiksi se tuli vuonna 1993.
Armjansk ja sen rautatieasema on sijainnut läntisemmän Krimille johtavan Ukrainan rautateiden pääradan varrella. Kaupungin kautta kulkee myös valtatieyhteys M17 (osa eurooppatietä E97) Krimille. Armjanskissa on toiminut titaanioksidia, rikkihappoa ja mineraalilannoitteita valmistava tuotantolaitos (Ukrainian Chemical Products, aiemmin Kryminskyi Titan), sekä muuta teollisuutta.
Linja-autoasema (2012).
Junayksikkö Armjanskin rautatieasemalla (2012).
Kerrostaloja.
Krymskyi Titan -yhtiön tuotantolaitos (2018).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Armjansk Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine
Basarabeasca

| Basarabeasca Basarabeasca |
| --- | --- |
 Железнодорожная станция
 Vaakuna
 Basarabeasca
 46°19′59″N, 28°57′40″E 
Valtio:   Moldova
Piiri:  Basarabeascan piiri
Piirihallinnon osoite:  str.Karl Marx, nr.55, or. Basarabeasca
Juutalainen yhteisö (Romanovka):  1846
Väestö
Väkiluku (2014):  12 500 
Muuta
Suuntanumero:  +373 297
 www.basarabeasca.md 
 Basarabeascan piirin sivusto 
Basarabeasca (ven.  ja ukr. Бессарабка, Bessarabka) on kaupunki ja Basarabeascan piirin hallintokeskus Etelä-Moldovan itäosissa, lähellä Ukrainan Odessan alueen rajaa. Kaupunki sijaitsee maanteitse noin  kilometriä Moldovan pääkaupunki Chișinăusta etelään.
Moldovan tilastokeskus arvioi Criulenin kaupungin asukasluvuksi 12 500 ja piirin 28 700  (2014). Kaupungin väkiluku oli kasvussa, sillä vuonna 2004 kaupungissa oli 11 192 asukasta. Piirin väkiluku pysyi tänä aikana kutakuinkin ennallaan, mutta väheni sitä edeltävänä, Neuvostoliiton hajoamisen jälkeisenä vuosikymmenenä (31 612 as., vuonna 1989).
Basarabeasca on Moldovan rautateiden risteysasema ja raja-asema maan eteläosissa. Se on raja-asema myös paikalliselle maantielle. Pohjoisesta Chișinăusta ja Benderistä saapuva ratayhteys saapuu kuljettuaan välillä jonkin matkaa rajan toiselle puolella osana Ukrainan rataverkkoa. Ukrainan puolella on liityntä Odessan alueen muuhun rataverkkon. Basarabeascasta raideyhteys jatkuu ensin länteen ja sitten etelään reittiä Gagauzian Comrat–Prut (risteysasema, liityntä Romanian rataverkkoon)–Cahul–Giurgiulești. Giurgiuleștiin johtaa myös itäisempi, suoremmin etelään vievä rata, joka toisin kulkee kahdesti Ukrainan puolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Basarabeasca Wikimedia Commonsissa
Karjala (Suomen entinen kunta)

| Karjala> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Mynämäki |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 

Sijainti:  60°47′08.3″N, 22°04′28.5″E
Lääni:  Turun ja Porin lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomi
Kuntanumero:  222
Hallinnollinen keskus:  Karppinen
Perustettu:  1906
– emäpitäjä:  Mynämäki
Liitetty:  1977
– liitoskunnat:  Mynämäki Karjala
– syntynyt kunta:  Mynämäki
Pinta-ala:   km²   (1.1.1976)
– maa:  204,3 km²
Väkiluku:  902   (31.12.1976)
– väestötiheys:  5,32 as./km²
Karjala on Varsinais-Suomessa sijainnut entinen Suomen kunta. Kunnallishallinnollisesti Karjala oli erossa Mynämäestä vuosina 1868–1977. Liitoshetkellä kunnassa asui noin 900 henkeä , ja sen naapurikuntia olivat Eura, Laitila, Mietoinen, Mynämäki ja Yläne. Entisiä naapurikuntia olivat Euraan vuonna 1970 liitetyt Hinnerjoki ja Honkilahti.
Alueellisesti Karjala muistutti tasasivuista kolmiota, ja se sijaitsi Laajoen ja Mynäjoen latvoilla. Karjalan rajat olivat hyvin rikkonaisia: niiden sisällä oli Mynämäen ja Mietoisten eksklaaveja, ja tämän lisäksi Mynämäen sisällä oli Karjalan eksklaaveja.
Karjala-nimen alkuperä

Karjalan nimi on tiettävästi virolais-lounaissuomalaista alkuperää, ja se on mainittu paikannimenä ensimmäisen kerran vuonna 1402 (Karjalan Labbe mainitaan todistajana Kaarleisten tilan kaupassa 17.3.1402) ja Lasse Broken maakirjassa vuodelta 1540 se mainitaan muodossa Kariala. Vanhemmissa lähteissä on käytetty toisinaan myös nimityksiä Korpi, Korpikulma ja Korpikunta.
Yleinen käsitys on, että Karjalan nimi tulisi karjanhoitoon liittyvistä asioista ja että nimi viittaisi karjan paimentamiseen ja karjankokoamispaikkoihin. Tohtori J. A. Lopmeri kuitenkin esittää, että tiettyjen paikannimien (Kodisjoki, Kardha, Kardaldh, Karjala) etymologia liittyisi vuodentulon ja karjantuoton Kekri-jumaluuteen jonka jo Agricolakin mainitsee vuonna 1551 Psalttarissaan. Väitettä tukee A. V. Forsman, joka toteaa tutkimuksessaan, että suurin osa nykyisistä la- loppuisista paikannimistä sisältää yksilönimen aineksia ja että paikannimet, jotka päättyvät -ja, -ka, -ri, -mo, -tti jne. ovat muodostuneet joko ihmisten tai kuviteltujen haltiain nimistä. Näin Karjala voisi olla paikannimenä Kekrin ja Köyrin myöhempi nimimuunnos ja johon on myöhemmin liitetty -la-loppuinen paikkaa ilmaiseva johdin (alkumuoto mahdollisesti Keirila, vrt. Kordela, Kordiala, Kodjala). Edellä mainitut tiedot on kerännyt Karjalan kotiseutuaktiivi Rauno Lassila.
Vaikka Suomessa ei ollut muita Karjala-nimisiä kuntia, kunnasta käytettiin toisinaan epävirallista nimeä Karjala Tl (Turun ja Porin lääni) erottamaan se Karjalan historiallisesta maakunnasta.
Suomen kielen yleissäännön mukaan la-loppuisten kunnannimien asukasnimitys muodostetaan lainen-päätteellä. Täten Karjalan kunnan asukkaat olivat karjalalaisia, toisin kuin Karjalan maakunnan asukkaat, joista käytetään vanhastaan vakiintunutta muotoa karjalainen.
Maantiede

Asutus on keskittynyt hyvin suppealle vyöhykkeelle Karjalan läpi kulkevien kahden pääjoen varrelle, ja tärkeimmät asutuskeskukset ovat kirkonkylä ja Laajoki. Maastollisesti Karjala on hyvin erilaista kuin muu Mynämäki. Siinä missä Kanta-Mynämäki on osittain ja Mietoinen lähes kokonaan entistä merenpohjaa ja nykyään tasaista peltomaisemaa, on Karjalassa paljon metsiä ja korpea, joiden keskelle asutus on levittäytynyt. Karjalassa maaperä käsittää osaksi alavia, paikoin soistuneita maita, osaksi varsin korkeita mäkiä, joista toiset kohoavat 85-100 metrin korkeuteen
Nimimerkki "Köyhä naapuri Karjalan kappelista" kuvailee kotiseutuaan melko osuvasti seuraavalla tavalla:
»Tämä on aiwan köyhä loukas; täällä on aiwan nätit maat ja arat hallalta, sillä täällä owat suuret suot, ja metsiä ei ole kaikilla talon tarpeeksikaan, eikä kaikilla karjan laidunta ensinkään, ja niitut wallan suo-niittuja, sentähden näyttäwät liiat rasitukset työlääksi tälle köyhälle kulmalle, että täyttää kaikkia waatimuksia tästä köyhyydestä.»
Maantiede > Kylät

Karjalassa on yhteensä 12 kylää. Niiden nimet ovat:
Haankylä
Kalelan kylä
Karjalankylä
Karppisten kylä (Kirkonkylä)
Ketelisten kylä
Laajoen kylä
Sairisten kylä
Salavaisten kylä
Suojoen kylä
Suutilan kylä
Vehmalaisten kylä
Wuoloisten kylä
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Karjalassa ei ollut lainkaan taajamia.
Historia > Esihistoria

Ensimmäistä asutusta alkoi Karjalaan muodostua jo kivikaudella, mistä on merkkinä yli 30 tähän aikakauteen liittyvää esinelöytöä, kuten kivikautinen asuinpaikka Kalelan kylässä. Toinen huomattava löytöpaikka on Suutilan kylän Mikolan mailla, josta on löydetty 10 kivikirvestä sekä tasa- ja kourutaltta. Yksityisiä löydöksiä on myös Vuoloisten, Karjalankylän ja Vehmalaisten kylistä.
Pronssikauden jäännöksiä ei Karjalasta toistaiseksi ole löydetty, vaikka esimerkiksi Mietoisista ja Mynämäeltä on tavattu erilaisia hautaröykkiöitä.
Historia > Keskiaika

Valtakunnan kuningas Maunu Eerikinpoika julkisti 1334 asetuksen, jonka mukaan kuninkaan paikallinen käskynhaltija sai luovuttaa asutustarkoituksiin sellaisia takamaita, joita omistajat eivät jaksaneet saattaa viljelykseen, vaikka tosin jo 1200-luvun lopulla oli alkanut uudisasutustoiminta, joka Mynämäen alueella tarkoitti asutuksen laajentumista Karjalaan. Tästä astuksesta katsotaan Karjalan nykyisen asutuksen syntyneen. Karjalan iästä kertoo paljon se, että Karjala suoritti ruokalisäveronsa voina ruotsalaisen oikeuskäytännön mukaan, kun taas Mynämäki ja esimerkiksi Mietoinen suorittivat sen viljana vanhemman suomalaisen oikeuskäytännön mukaan.
Kristinuskon levitessä Suomeen, ei Karjalassa ollut omaa kirkkoa keskiajalla vaan asukkaat kävivät Mynämäen kirkossa jumalanpalveluksissa ja myös veivät kuolleensa haudattavaksi Mynämäelle . Silloin tällöin kävivät Mynämäen papit pitämässä Karjalassa kyläsaarnoja, joita pidettiin talojen tuvissa .
Historia > Uusi aika

Vuoden 1571 Hopeaveron veroluettelosta Karjalan nykyisistä kahdestatoista kylästä löytyy yhteensä yhdeksän kappaletta (kylät näyttäytyvät varakkaina, esimerkiksi Suojoen kylässä on veroluettelon mukaan viisi taloa, neljässä talossa hevonen ja härkä sekä yhdeksän lehmää että 20 rahaa). Karjalan kylät olivat jo siis tuolloin muodostuneet. Karjalan vaurautta voi selittää myös puuastioiden vienti Ruotsiin 1600-luvun puolessavälissä .
1600-luvulla Karjalan asukkaat rakensivat silloisen Mynämäen kirkkoherran Erik Justanderin suostumuksella saarnahuoneen Karjalaan, jossa Mynämäen papit kävivät toimittamassa Jumalanpalveluksen. Vehmalaisten kylän väki olisi halunnut saarnahuoneen lähemmäs omaa kylänsä (kyläläiset kävivät perimätiedon mukaan purkamassa yöllä sen mitä päivällä oli rakennettu). Saarnahuone ei kuitenkaan rakentunut lähemmäs Vehmalaisten kylää, josta syystä vehmalaiset järjestivät kyläsaarnoja keskiaikaiseen tapaan vielä satoja vuosia. Väkeä Karjalan saarnahuoneessa kävi Laitilasta asti . Karjalalaiset alkoivat myös Justanderin luvalla haudata vainajiaan saarnahuoneen läheisyyteen vaikka kylällä ei ollut kappelioikeuksia (tämän saarnahuoneen mainitsee myös Antti Lizelius 1780-luvun alkupuolella kirjoitetussa Tiedustuskirjassaan). Siitä, sijaitsiko ensimmäinen saarnahuone tarkalleen ottaen missä, ei ole selkeää näkemystä. Joidenkin mielestä saarnahuone sijaitsi Salavaisissa, toisten mielestä Karjalankylässä. Lizelius itse toteaa, että saarnahuone rakennettiin
»...Suojoen Nurmelle, tuolle puolen Suojoen siltaa.»
Saarnahuoneita on voinut olla myös useampia. Oman papin Karjalan saarnahuone sai kuitenkin vasta 1700-luvulla. Vuoden 1692 piispantarkastuksessa Johannes Gezelius ilmoitti että Karjala saisi oman pappinsa, kunhan kylän asukkaat antaisivat hänelle ”jonkun huoneen asuttavaksi” ja että pappi pääsisi veropyhinä emäkirkolle virantoimitukseen, kun häntä siellä tarvittaisiin.
Vuonna 1731 saarnahuone uusittiin ja 1.4.1759 saarnahuoneeseen määrättiin penkkijärjestys. Vehmalaisten kylään anottiin omaa kirkkoa 1.7.1769 ja luvan saatuaan rakensivat kyläläiset oman pienen kirkkorakennuksen Huhtamäkeen (kappelikirkon luvan ja oikeuden omaan hautausmaahan kuningas Kustaa myönsi 28.8.1771). Karjalaan rakennettiin vuonna 1779 Huhtamäelle pappila, jonne Karjalan ensimmäinen pappi Karl Enckell (virassa 1781-1805) asettui asumaan. Vehmalaisten näin saatua oman kappelinsa, halusivat karjalalaiset entisen ränsistyneen saarnahuoneenkin paikalle oman kirkon ja 18.7.1797 Karjalaan myönnettiinkin kappelioikeudet (ensimmäinen pappi Karjalan kappelissa oli nimeltään Jakob Syrenius ja hän toimi virassa 1798-1801).