stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Guineanripsimonni

| Guineanripsimonni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Ripsimonnit Mochokidae
Suku::  Synodontis
Laji::  obesus
Kaksiosainen nimi
 Synodontis obesus  (Boulenger, 1898) 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Guineanripsimonni (Synodontis obesus) on ripsimonnien heimon kala, jota pidetään joskus akvaariossa. George Albert Boulenger kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1898.
Ulkonäkö ja koko

Guineanripsimonni kasvaa parhaimmillaan noin 30 senttimetrin pituuteen. Laji pyritään erottamaan toisista samannäköisistä hampaiden määrän perusteella; guineanripsimonnilla on alaleuassaan 18–28 hammasta. Lajin kaloilla on huomattavat viikset, pystymäinen selkäevä ja epämääräisiä laikkuja kyljissä. Silmät ovat melko suuret.
Levinneisyys ja elinympäristö

Guineanripsimonni elää makeassa vedessä. Sille sopiva veden lämpötila on noin 23–27 celsiusastetta ja oikea pH-arvo 6–8. Laji on levinnyt lähinnä Afrikan sisävesiin. Sen uhanalaisuusluokitus on IUCN:n mukaan elinvoimainen.
Granit

Granit voi tarkoittaa seuraavaa:
Bruno Granit-Ilmoniemi (1855–1939), suomalainen kunnallisneuvos ja yhteiskunnallinen vaikuttaja
Eeli Granit-Ilmoniemi (1866–1945), Suomen Sukututkimusseuran perustaja
J. M. Granit (1869–1972), suomalainen lyseon rehtori
Karl Granit (1857–1894), suomalainen valokuvaaja
Karl Granit (jääkäri) (1894–1969), suomalainen jääkärivääpeli
Ragnar Granit (1900–1991), ruotsinsuomalainen fysiologi, Nobelin lääketieteen palkinnon saaja
Tauno Ilmoniemi ent. Granit (1893–1934), suomalainen jääkärieversti
Ab Granit Oy, Suomessa 1886–1980 toiminut kivialan yritys
P-700 Granit, neuvostoliittolainen meritorjuntaohjus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Granit”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Golf kesäolympialaisissa 2020 – miesten turnaus

Miesten golf Tokion 2020 kesäolympialaisissa kilpailtiin Kasumigaseki Country Clubilla Kawagoen kaupungissa Tokiosta hieman luoteeseen 29. heinäkuuta – 1. elokuuta. Turnaus koostui neljästä kierroksesta. Olympiaturnaukseen pääsi 60 urheilijaa, joista yksi paikka oli varattu isäntämaa Japanin golfaajalle.
Turnauksen voitti yhdysvaltalainen Xander Schauffele, joka pelasi neljä kierrosta kahdeksantoista alle ihannetuloksen. Schauffele voitti toiseksi tulleen slovakialaisen Rory Sabbatinin yhdellä lyönnillä. Kolmanneksi sijoittui taiwanilainen Pan Cheng-tsung.
Karsinnat

Urheilijat valittiin olympiaturnaukseen erillisen rankingjärjestelmän kautta. Rankingpisteitä pystyi kerätä aina 21. kesäkuuta 2021 asti. Ensin turnaukseen pääsi 15 parasta pelaajaa kuitenkin siten, että yhdestä olympiakomiteasta sai osallistua korkeintaan neljä urheilijaa. Tämän jälkeen turnaukseen valittiin loput urheilijat samasta rankingjärjestelmästä kuitenkin siten, että yhdestä olympiakomiteasta sai osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa. Tähän määrään laskettiin 15 parhaan joukosta valitut urheilijat. Poikkeuksena oli se, että jokaisesta maanosasta pääsee vähintään yksi urheilija olympialaisiin. Lisäksi isäntämaa Japani sai nimetä yhden urheilijan kisoihin, jos Japani ei ole saanut urheilijaa rankingsysteemin kautta.
Hendrik Christian Andersen

Hendrik Christian Andersen (15. huhtikuuta 1872, Bergen – 19. joulukuuta, 1940 Rooma) oli norjalais-amerikkalainen kuvanveistäjä, taidemaalari ja kaupunkisuunnittelija.
Andersen asui suuren osan elämästään Italiassa, jossa hän tuli tunnetuksi sekä kuvanveistäjänä että suureellisen Maailmankaupunki-hankkeen vetäjänä. Hänen kotinsa Roomassa toimii nykyään museona.
Nuoruus

Hendrik Christian Andersen syntyi Bergenissä. Hendrikin syntymävuotena hänen isänsä Anders Andersen muutti Yhdysvaltoihin, ja seuraavana vuonna perhe, äiti ja kaksi poikaa, muutti perässä ja asettui Rhode Islandille Yhdysvaltain itärannikolle.  Andersenin isästä tuli Yhdysvalloissa lopulta sahan työnjohtaja. Muutaman vuoden kuluttua perheeseen syntyi kolmas poika, Arthur. Kaikki pojat osoittivat jo varhain taiteellista lahjakkuutta. Andreas ja Hendrik saivat kuvataidekoulutuksen ja Arthur opiskeli musiikkia.
Koulun jälkeen Hendrik Christian Andersen opiskeli muutaman vuoden ajan Cowlesin taidekoulussa Bostonissa. Hendrik seurasi vanhemman veljensä esimerkkiä ja muutti Pariisiin vuonna 1894, josta hän matkusti veljensä ja heidän yhteisen ystävänsä kanssa opintomatkalle ympäri Italiaa. Seuraavana vuonna hän opiskeli jonkin aikaa Pariisin Académie Julienissa ja École des Beaux Artsissa, minkä jälkeen hän matkusti Napoliin opiskelemaan antiikin taidetta sikäläisessä museossa.
Ura taiteilijana

Andersen kävi Roomassa vuonna 1896 ja oleskeli sen jälkeen jonkin aikaa Lontoossa. Hän palasi Roomaan syksyllä 1897 ja asettui asumaan kaupunkiin pysyvästi. Hän solmi tiiviit yhteydet kaupungissa asuvien amerikkalaisten kirjailijoiden ja taiteilijoiden yhteisöön, ja alkoi vähitellen saada veistostilauksia, lähinnä muotokuvia. Hän tutustui myös useisiin varakkaisiin mesenaatteihin. Roomassa hän alkoi luoda klassistisia veistoksiaan, jotka olivat saaneet innoituksensa Michelangelon patsaista.
Andersen vieraili Yhdysvalloissa vuosina 1900–1901 ja työskenteli jonkin aikaa kuvanveiston opettajana seurapiirikaunotar ja mesenaatti Gertrude Vanderbilt Whitneyn luona. Samana vuonna hänellä oli näytteillä pronssiryhmä Serenity Society of American Artists -yhdistyksessä New Yorkissa, ja hän sai Buffalon osavaltiokokoukselta tilauksen presidentti Abraham Lincolnin muotokuvapatsaasta, joka kuitenkin peruttiin myöhemmin.
Vuodesta 1902 lähtien Andersen asui Roomassa äitinsä, konserttipianistina toimineen Arthur-veljensä ja kälynsä Olivia Cushingin kanssa. Olivia oli ollut vanhimman veljen Andreasin vaimo, mutta jäänyt leskeksi, kun Andreas oli kuollut tuberkuloosiin samana vuonna vain 39-vuotiaana. Hendrik Andersen aloitti noihin aikoihin suuren suihkulähdehankkeen, jonka oli määrä koostua neljästä veistosryhmästä (Yö, Aamu, Päivä ja Ilta) ja "taiteen temppelistä", joka hänen omien veistostensa lisäksi tarjoaisi tilaa myös hänen veljensä maalauksille ja kälynsä kirjalliselle tuotannolle.
Maailmankaupunki

Kuvanveiston lisäksi Andersenin elämäntehtävänä oli luoda jättimäinen The World Centre, täydellinen “Maailmankaupunki”, joka olisi tulvillaan taidetta ja veisi ihmiskunnan kohti utopiaa. Tämä rauhanprojekti oli määrä rakentaa Rooman eteläpuolelle.
Vuodesta 1907 lähtien Maailmankaupunki oli Andersenin päähanke. Maailmnakaupunki oli eräänlainen utopistinen synteesi monista eri kulttuurimuodoista. Sen oli määrä olla tieteen, teknologian, uskonnon, politiikan ja taiteen hienoimpien edistysaskeleiden kohtaamispaikka. Hanke liittyi pasifistisesti suuntautuneeseen World Conscience -järjestöön, jonka Hendrik Andersen perusti yhdessä Olivia Cushingin kanssa vuonna 1912. Maailmankaupungin suunnittelussa Andersen teki lisäksi yhteistyötä ranskalaisen arkkitehdin Ernest Hébrardin kanssa ja hanke sai tukea useilta varakkailta amerikkalaisilta.
Suurisuuntaisen maailmakaupungin rakennustyöt etenivät kuitenkin hitaasti. Andersen alkoi myös työstää ahkerasti useita suuria veistosryhmiä, jotka tulisivat koristamaan kaupunkikuvaa. Vuonna 1911 useita veistoksia, kuten pronssiset ryhmät Päivä, Inhimillisyys ja Veljeys sekä kipsimalli teoksesta Ikuinen elämä, olivat esillä Rooman maailmannäyttelyssä. Vuonna 1913 julkaistiin Maailmankaupunkia koskeva kaksiosainen kirja Creation of a World Centre of Communication, suurisuuntainen manifesti, joka lähetettiin useille hallituksille, kulttuurilaitoksille ja yksityishenkilöille ympäri maailmaa keräämään tukea hankkeelle. Kirjan olivat kirjoittaneet Andersen, Hébrard ja Cushing.
Olivia Cushingin kuoltua vuonna 1917 hanke kuitenkin kuihtui ja Maailmankaupungin rakennustyöt lopetettiin. Andersen yritti vielä elvyttää hanketta vuonna 1926 hakemalla sille tukea Italian diktaattorilta Benito Mussolinilta. Mussolinin hanketta varten lupaama maa-alue Rooman länsipuolella käytettiin myöhemmin EURin eli Esposizione Universale di Roma -alueen rakennustöihin.
Suhde Henry Jamesiin

Keväällä 1899 Andersen tutustui tuolloin Britanniassa asuneeseen kirjailija Henry Jamesiin. Ikääntyvä kirjailija ihastui heti nuoreen Anderseniin, ja he aloittivat samana vuonna kirjeenvaihdon, joka kesti lähes Jamesin kuolemaan asti. He tapasivat vain kuusi kertaa näiden 17 vuoden aikana: Roomassa, Jamesin kotona Lontoon ulkopuolella ja Yhdysvalloissa. Jamesin Andersenille lähettämistä 78 kirjeestä (joista monissa on selviä homoeroottisia sävyjä) koostuva kokoelma julkaistiin Italiassa vuonna 2000, ja englanninkielinen painos Beloved Boy julkaistiin vuonna 2004.
Kotimuseo

Hendrik Christian Andersen muutti vuonna 1924 Roomaan rakennuttamaansa ateljeetaloon, Villa Heleneen. Hän asui siellä kuolemaansa asti vuonna 1940. Testamentissaan hän jätti kiinteistön ja kaikki taideteoksensa Italian valtiolle. Testamentin ehtona oli, että hänen adoptoitu sisarensa saisi asua talossa kuolemaansa saakka. Sisar kuoli vuonna 1978, jonka jälkeen talo remontoitiin perusteellisesti ja muutettiin Andersenin taiteelle omistetuksi museoksi. Museo Hendrik Christian Andersen avattiin vuonna 1999 valtion hallinnoiman Galleria nazionale d'arte modernan alajaostona.
Andersen on haudattu Rooman protestanttiselle hautausmaalle (Cimitero Acattolico/Campo Cestio).
Pater familias -veistos. Andersenin kotimuseo.
Gadži Gadžijev

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Gadži Muslimovitš Gadžijev
Syntymäaika: 28. lokakuuta 1945 (ikä 78)
Syntymäpaikka: Dagestan, Neuvostoliitto
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Valmennusura
1973–1975 1983–1985 1986–1988 1990–1992 1992–1997 1998–1999 1999–2001 2002 2003 2004–2006 2007–2008 2010–2011 2012–2013 2013 2013–2014 2015–2018:  FK Dynamo Mahatškala  Nefttši Baku  Neuvostoliitto olympia (apuv.)  Neuvostoliitto/IVY (apuv.)  Venäjä U21 (apuv.)  Venäjä (apuv.)  FK Anži Mahatškala  Sanfrecce Hiroshima  FK Anži Mahatškala  PFK Krylja Sovetov Samara  FK Saturn  FK Anži Mahatškala  FK Volga Nižni Novgorod  PFK Krylja Sovetov Samara  FK Anži Mahatškala  FK Amkar Perm
Gadži Gadžijev (ven. Гаджи Гаджиев, s. 28. lokakuuta 1945) on venäläinen jalkapallovalmentaja.
Meriitit

Venäjän cup
Hopeaa (2): 2001, 2004
Venäjän 1. divisioona: 1999
Olympiakultaa: 1988 (apuv.)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gadži Gadžijev Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Pjotr Šubin Aleksandr Rešetnjak Omari Tetradze René Meulensteen | FK Anži Mahatškalan päävalmentaja 1999–2001 2003 4/2010–9/2011 8/2013–2014 | Seuraaja: Leonid Tkatšenko Aleksandr Rešetnjak Andrei Gordejev Sergei Tašujev |
| Edeltäjä: Aleksandr Tarhanov Andrei Kobelev | PFK Krylja Sovetov Samaran päävalmentaja 2004–3/2007 1–8/2013 | Seuraaja: Sergei Oborin Aleksandr Tsygankov |
| Edeltäjä: Vladimír Weiss | FK Saturnin päävalmentaja 7/2007–8/2008 | Seuraaja: Jürgen Röber |
| Edeltäjä: Dmitri Tšerišev | FK Volga Nižni Novgorodin päävalmentaja 2012–1/2013 | Seuraaja: Juri Kalitvintsev |
| Edeltäjä: Slavoljub Muslin | FK Amkar Permin päävalmentaja 1/2015–3/2018 | Seuraaja: Vadim Evseev |
Hostile Blood

| Hostile Blood Deivos |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : tammikuu 2003, Marton Studio, Lublin
 Julkaistu: 2003
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: brutaali death metal
 Kesto: 21.21
 Levy-yhtiö: Butchery Music
Deivosin muut julkaisut
| Praised by Generations (demo) 1999 | Hostile Blood 2003 | Emanation from Below 2006 |
Hostile Blood on puolalaisen brutaalin death metalin yhtyeen Deivosin EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Butchery Music.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Tomasz Kołcon ja  sanoittanut Jarosław Pieńkoś.
Chasm Chamber – 3.20
Hostile Blood – 3.19
Encircled by Nothingness – 4.39
Scarcity of Suffering – 6.39
Throw of the Fetters – 3.24
Kokoonpano

Tomasz Kołcon – kitara
Jaroslaw Pieńkoś – laulu, bassokitara
Krzysztof Saran – rummut
Kokoonpano > Muut tekijät

Marek Korczakowski – äänittäjä, miksaaja
Tirex – kansitaide
Aiheesta muualla

Hostile Blood Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Hostile Blood Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
H. Guy Hunt

| H>  Guy Hunt |
| --- | --- |
 Hunt 20. kesäkuuta 1990
Alabaman 49. kuvernööri
 19. tammikuuta 1987 – 22. huhtikuuta 1993  
Varakuvernööri:  Jim Folsom, Jr.
Edeltäjä:  George Wallace
Seuraaja:  Jim Folsom, Jr.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1933 Holly Pond, Alabama, Yhdysvallat
Kuollut: 30. tammikuuta 2009 (75 vuotta) Birmingham, Alabama, Yhdysvallat
Ammatti:  pastori, maanviljelijä, poliitikko
Puoliso:  Helen Chambers Anne Smith
Tiedot
Puolue:  Republikaanit
Uskonto:  baptisti
Harold Guy Hunt (17. kesäkuuta 1933 – 30. tammikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Alabaman kuvernöörinä vuosina 1987–1993.
Hunt syntyi Holly Pondissa, Alabamassa. Hän liittyi asevoimiin ja palveli Korean sodassa. Hän meni naimisiin Helen Chambersin kanssa vuonna 1951, ja pari sai neljä lasta.
Hunt pantiin viralta vuonna 1993 väärinkäytösten johdosta. Vaimo Helenin kuoltua Hunt meni uusiin naimisiin vuonna 2005. Hän yritti huonolla menestyksellä paluuta politiikkaan. Hänellä todettiin keuhkosyöpä, johon hän lopulta kuoli.
Giuliano Frigeni

Giuliano Frigeni PIME (s. 1. heinäkuuta 1947 Bergamo) on Brasiliassa toimiva italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 10. toukokuuta 1975 ja nimitettiin Parintinsin hiippakunnan johtoon 20. tammikuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfio Rapisarda, jota avustivat Luiz Soares Vieira ja Filippo Santoro.
Gustave Samazeuilh

Gustave Samazeuilh
Gustave Samazeuilh (2. kesäkuuta 1877 Bordeaux – 4. elokuuta 1967) oli ranskalainen säveltäjä ja musiikkikriitikko.
Samazeuilh sai opetusta Ernest Chaussonilta tämän kuolemaan saakka. Tämän jälkeen hän opiskeli Schola Cantorum de Parisissa, jossa häntä opettivat Vincent d’Indy ja Paul Dukas. Samazeuilh oli merkittävä aikansa musiikillisen elämän kronikoitsija. Hän oli yksi varhaisimmista Olivier Messiaenin työn tukijoista.
Samazeuilh sävelsi pianoteoksia ja teki paljon transkriptioita sekä soolopianolle että pianolle nelikätisesti soitettaviksi. Hän sai vaikutteita muun muassa Claude Debussylta. Hän sävelsi myös jonkin verran kamarimusiikkiteoksia.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Gustave Roussy instituutti

Gustave Roussy
Gustave Roussy instituutti (ransk. Institut Gustave Roussy) se on yksi johtavista kansainvälisen tason onkologian tutkimuksen keskuksista ja yksi tärkeimmistä eurooppalaisista onkologian kliinisistä keskuksista. Instituutti tarjoaa terveydenhuoltoa, osallistuu opetukseen ja kehittää tutkimusprojekteja erityyppisiin kasvaimiin.
Se sijaitsee Villejuifissa, Pariisin eteläpuolella, Ranskassa. Keskuksen nimi annettiin sveitsiläisen ranskalaisen neuropatologin Gustave Roussyn jälkeen.
Gustave-Roussy on Euroopan mittakaavassa johtava onkologian hoidon, tutkimuksen ja opetuksen keskus..
Aiheesta muualla

Gustave Roussy virallinen sivusto
Institut Gustave Roussy (academic partner in European consortium/ Cancer ID project) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (cancer-id.eu)
A l’Institut Gustave-Roussy, un scientifique empoisonne ses collègues (13/12/2017) (ranskaksi) (francetvinfo.fr)
Giuliano Nostini

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | floretti, joukkuekilpailu |  |
Giuliano Nostini (3. lokakuuta 1912 – 16. elokuuta 1983) oli italialainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa floretin yksilö- ja joukkuekilpailuissa saaden jälkimmäisessä hopeaa. Hän oli Renzo Nostinin veli.
Gusau

| Gusau |
| --- | --- |
 Gusau
 Koordinaatit: 12.1667°N, 6.6601°E 
Valtio:   Nigeria
Osavaltio:  Zamfara
Paikallishallintoalue:  Gusau
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki, paikallishallintoalue (LGA)
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  2 030 km²
Väkiluku (2006)  ():  383 712
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gusau on Nigerian Zamfarain osavaltion pääkaupunki ja paikallishallintoalue (LGA). Se sijaitsee Nigerjoen sivuhaaran Sokotojoen varrella Nigerian luoteisosassa, linnuntietä noin 355 kilometriä Nigerian pääkaupunki Abujasta pohjoisluoteeseen. Gusaussa on Kaura Namodan ja Zarian välisen pääradan rautatieasema; kaupungin kautta kulkee myös toisen luokan valtatie Talata Marfarasta Funtuaan. Kaupungin (paikallishallintoalueen) väkiluku oli vuonna 383 712 (VL 2006).
Paikkakunta kasvoi Zariaan (180 km kaakkoon) johtavan rautatieyhteyden rakentamisen (1927) jälkeen. Nykyaikana Gusau on ympäröivällä seudulla kasvatettavan puuvilla- ja maapähkinäsadon tärkeä kokoajapaikka. Vaikka puuvillan jalostus on ollut pitkään ollut paikallisesti tärkeä työllistäjä, vasta 1960-luvulla kaupunkiin avattiin tekstiilien tuotantolaitos. Myös siemenöljyn ja soijapapujen proessointilaitokset rakennettiin. Puuvillan, kankaiden ja maapähkinöiden ohella Gusausta viedään tupakkaa, kanoja ja vuohia. Seudun hausat ja fulanit kasvattavat myös nautakarjaa, lampaita, aaseja, hevosia ja kameleja. Kauppaa käydään myös hirssillä, durralla, riisillä, herneillä, pavuilla ja tulva-alueella kasvatetuilla vihanneksilla.
Kaupungissa toimii muun muassa naisille suunnattu kasvatustieteellinen korkeakoulu ja Gusaun federaatioyliopisto (FUGUS, perustettu 2013).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gusau Wikimedia Commonsissa
Giuliano Carmignola

Giuliano Carmignola (s. 1951 Treviso) on italialainen viulisti. Hän on ollut yksi Euroopan keskeisistä barokkiviuluun erikoistuneista solisteista. Hän on urallaan osoittanut voimakasta kiinnostusta muun muassa Antonio Vivaldin ohjelmistoa kohtaan.
Carmignola aloitti 5-vuotiaana viulunsoiton; opettajana oli tuolloin hänen isänsä, viulisti Antonio Carmignola. Venetsian Benedetto Marcello -musiikkikonservatoriossa häntä opettivat Luigi Enrico Ferro ja Sergio Lorenzi. Carmignola osallistui myös mestarikursseille, joita pitivät Nathan Milstein ja Franco Gulli Sienan Accademia Musicale Chigianassa sekä Henryk Szeryng Geneven musiikkikonservatoriossa.
Carmignola esiintyi vuosina 1970–1978 solistina I Virtuosi di Roman kanssa. Hänen uransa käynnistymistä 1970-luvun alkupuolella vauhdittivat hänen saavuttamansa menestykset kansallisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa.  Vuosina 1978–1985 hän toimi Teatro La Fenicen orkesterin konserttimestarina. Carmignola on uransa aikana esiintynyt muiden muassa Claudio Abbadon, Eliahu Inbalin, Peter Maagin ja Giuseppe Sinopolin johdolla. Hän piti Henri Dutilleux'n viulukonserton (L'arbre des songes) Italian-ensiesityksen. Carmignola on tehnyt yhteistyötä myös italialaisten periodisoitinyhtyeiden, kuten Sonatori de la Gioiosa Marcan ja Andrea Marconin johtaman Venetsian barokkiorkesterin kanssa. Hän on osallistunut johtaviin eurooppalaisiin barokkimusiikkifestivaaleihin muun muassa Bruggessa, Wienissä, Brysselissä, Barcelonassa, Salzburgissa ja Luzernissa.
Debyyttinsä Yhdysvalloissa Carmignola teki vuonna 2001 esiintymällä Mostly Mozart -festivaalilla Lincoln Centerissä. BBC Proms -debyyttinsä hän teki elokuussa 2002 esiintymällä Lontoon Royal Albert Hallissa. Carmignola on opettanut Luzernin musiikkikorkeakouussa ja Accademia Musicale Chigianassa. Hän opetti myös kymmenen vuoden ajan Venetsian Benedetto Marcello -musiikkikonservatoriossa, jossa häntä edelsi opetustehtävissä häntä itseään aiemmin opettanut Luigi Enrico Ferro. Carmignola on saanut akateemikon tittelit Accademia Filarmonica di Bolognasta ja Rooman Accademia Nazionale di Santa Ceciliasta.
Hervörin saaga

Hervörin saaga tai Hervörin ja kuningas Heiðrekrin saaga (isl. Hervarar saga ok Heiðreks konungs) on keskiaikainen islantilainen saaga, joka luetaan niin kutsuttuihin muinaissaagoihin. Saaga on kirjoitettu vuoden 1250 tietämillä, ja sen katsotaan olevan yksi vanhimmista muinaissaagoista. Hervörin saagan kirjoittajaa ei tiedetä. Saaga kertoo neljän eri sukupolven sotureista – Angantýristä, tämän tyttärestä Hervöristä, Hervörin pojasta kuningas Heiðrekristä sekä tämän kahdesta pojasta, Angantýristä ja Hlöðristä – sekä sukupolvelta toiselle periytyvästä Tyrfingr-miekasta, joka antaa aina voiton käyttäjälleen, mutta joka on jonkun miehen surma, joka kerta kun se vedetään huotrastaan. Saaga sisältää useita edda-mittaisia runoja, joista esimerkiksi Hunnien taistelulauluna tunnettu Hlöðskvida ('Hlöðrin laulu') edustaa todennäköisesti vanhimpia sankarirunouden kerrostumia. On katsottu, että osa saagan pohjana olleesta tarinaperinteestä on voinut juontua jopa kansainvaellusten ajalta saakka. Hervörin saagaa ei ole suomennettu.
Saagan käsikirjoitukset ja versiot

Hervörin saaga on säilynyt kolmena eri versiona, joista yleisesti puhutaan R-, U- ja H-versiona. R-version pääkäsikirjoitus on 1400-luvun alkupuolelta peräisin oleva GkS 2845 4to. U-versiona tunnettu teksti on säilynyt lähinnä myöhemmissä paperikopioissa. H-version pääkäsikirjoitus on Hauksbók-nimellä tunnettu käsikirjoitus, joka on laadittu 1300-luvun alussa. Versiot eroavat toisistaan jonkin verran sisällöltään, minkä lisäksi ne sisältävät myös vaihtelevan määrän runoutta.
Siitä, mikä versioista on lähinnä alkuperäistä, on keskusteltu paljon, ja useita, myös keskenään ristiriitaisia näkemyksiä on esitetty. On pidetty mahdollisena, että H ja R ovat jäljitettävissä yhteen ja samaan, nyt jo kadonneeseen versioon, ja U-versiota on vastaavasti pidetty myöhempänä versiona. Toiset taas ovat pitäneet H-versiota lyhennelmänä ja versioista nuorimpana. R-version katsotaan kuitenkin olevan lähimpänä saagan alkuperäistä tekstiä.
Hervörin saaga suurvalta-ajan Ruotsissa

Suuri osa saagan tapahtumista erityisesti saagan alkupuolella sijoittuu Ruotsin alueelle tai sen vaikutuspiiriin historian saatossa kuuluneille alueille (esimerkiksi Aldeigjuborg eli Vanha-Laatokka (Staraja Ladoga)), minkä jälkeen näkökulma laajentuu mutta pysyttelee yhä pitkälti itäskandinaavisella vaikutusalueella länsiskandinaavisen sijaan, esimerkiksi Garðaríki eli Kiovan Rus. Saagasta kiinnostuttiinkin sen vuoksi suurvalta-ajan Ruotsissa lähteenä, joka voisi kertoa jotain Ruotsin muinaisesta menneisyydestä, josta muutoin ei ollut saatavilla kirjallisia lähteitä, ja toimia suurvaltaideologian rakennusaineena. Erityisen kiinnostavaksi Ruotsin näkökulmasta saagan teki vain sen U-versiossa esiintyvä kuninkaiden sukukupuu, jossa kuningas Heiðrekrin poika Angantýr esitetään 1100-luvulla hallinneen Ruotsin kuninkaan Ingi II Hallsteinninpojan (isl. Ingi Hallsteinsson) esi-isänä. Jotkut nykytutkijat ovat pitäneet mahdollisena, että sukupuu pohjautuisi jollekin islantilaiselle 1100-luvulta peräisin olevalle tekstille.
Ruotsalaiset eivät kuitenkaan enää ymmärtäneet muinaissaagojen kieltä, muinaisislantia, minkä vuoksi merkittävinä pidettyjä tekstejä alettiin kääntää ruotsiksi, joskus myös latinaksi. Hervörin saagan käännös ilmestyi Olof Vereliuksen kääntämänä nimellä Hervarar saga på Gammal Götska ("Hervörin saaga vanhalla göötinkielellä") vuonna 1672 (Uppsala). Ruotsalaisten 1600-luvun tutkijoiden näkökulmaa Ruotsin muinaiseen menneisyyteen vääristi kuitenkin lähdekritiikin puute ja sen myötä myös Hervörin saagan vääristynyt historiakäsitys: saagan keskiaikainen islantilainen laatija ei ollut kiinnittänyt huomiota saagassa esiintyvien tapahtumien kronologiseen järjestykseen, minkä seurauksena viikinkiaikaiset tapahtumat edeltävät siinä kansainvaellusaikaan sijoitettuja tapahtumia.