Andrei Vladimirovitš Romanov
Maanpako

Venetsiasta suuriruhtinas Andrei matkusti äitinsä kanssa junalla Cannesiin Ranskan Rivieralle. Suuriruhtinatar Maria Pavlovna kuoli muutamaa kuukautta myöhemmin syyskuussa 1920. Hänen sairautensa aikana Contrexévillessa suuriruhtinas Andrei tapasi ensimmäistä kertaa maanpaossa olevat kolme sisarustaan. Äidin kuoltua poistui viimeinenkin este suuriruhtinas Andrein mennä naimisiin Mathilde Kzresinskan kanssa. Andrei pyysi lupaa mennä naimisiin veljeltään suuriruhtinas Kirilliltä ja Tanskaan asettuneelta leskikeisarinna Maria Fjodorovnalta, Romanov-suvun vanhimmilta jäseniltä; molemmat antoivat suostumuksensa. Krzesinska, joka oli puolalaista syntyperää, oli katolinen, mutta heidät vihittiin yksinkertaisessa seremoniassa Venäjän ortodoksiseen kirkkoon kuuluvassa Pyhän arkkienkeli Mikaelin kirkossa Cannesissa 30. tammikuuta 1921.
Suuriruhtinas Andrei tunnusti myös Krzesinskan pojan, ruhtinas Vladimir Romanovski-Krasinskin (30. kesäkuuta 1902 –23. huhtikuuta 1974) isyyden. Vuonna 1924 suuriruhtinas Andrein vanhin veli Kirill julisti itsensä maanpaossa olevaksi Venäjän keisariksi. Suuriruhtinas Andrei tuki veljensä vaadetta. Tämän ansiosta suuriruhtinas Kirill myönsi Mathildelle ja tämän pojalleen ruhtinatar ja ruhtinas Romanovski-Krasinskin arvonimen, puhuttelulla "Teidän korkeutenne".
Suuriruhtinas Andrei ja hänen vaimonsa olivat ensimmäisinä maanpakonsa vuosina paremmassa taloudellisessa asemassa kuin monet muut Romanovit. Nikolai II pakotti sukulaisensa myymään omaisuutensa ulkomailla ja kotiuttamaan ne Venäjälle ensimmäisen maailmansodan aikana, mutta suuriruhtinas Andrei pystyi pitämään Villa Alamin Cap-d'Ailissa, koska kiinteistö oli Mathilden nimissä. Saadakseen käteisvaroja ja ylläpitääkseen elintasoaan Andrei myi jalokivet, jotka hän oli perinyt äidiltään, ja kiinnitti Villa Alamin. Seuraavina vuosina he asuivat huvilassa kestiten vieraitaan ylellisesti ja eläen tyylillä. He matkustivat usein Pariisiin, ja suuriruhtinas Andrei oli myös aktiivinen hyväntekeväisyystyössä keräämällä varoja venäläisille pakolaisille.
Vuonna 1928 suuriruhtinas Andreista oli yksi niistä harvoista Romanov-suvun jäsenistä, joka uskoi Anna Andersonin, tunnetuin niistä useista huijareista, jotka väittivät olevansa Nikolai II:n nuorin tytär suuriruhtinatar Anastasia. Anderson oli lähdössä ensimmäiselle matkalleen Yhdysvaltoihin, kun suuriruhtinas Andrei vieraili hänen luonaan tammikuussa 1928. Heidän tapaamisensa jälkeen tämä sanoi, että se oli "järisyttämätön tunnistaminen … Hänen kasvonsa ovat hämmästyttävät syvässä surussaan, mutta kun hän hymyilee, se on hän, se on epäilemättä Anastasia". Vaikka hän ei ollutkaan ollut erityisen läheinen Nikolai II:n ja tämän perheen kanssa, suuriruhtinas Andrei oli tavannut todellista Anastasiaa perhetapahtumissa vuosien varrella ja palvellessaan keisarin adjutanttina. Suuriruhtinas Kirill vastusti veljensä tukea Andersonille ja kehoitti tätä luopumaan puuttumisesta tapaukseen. Myöhempinä vuosinaan suuriruhtinas Andrei perui mielipiteensä.
Suuriruhtinas Andrei ja hänen vaimonsa pitivät uhkapelaamisesta. Mathilde tuhlasi heidän jäljellä olevan omaisuutensa, kuten oman arvokkaan jalokivikokoelmansa Monte Carlon kasinoiden pelipöydissä, loput menetettiin vuoden 1929 pörssiromahduksessa. Kun varat olivat täysin lopussa, he myivät Villa Alamin Cap-d'Ailissa 4. helmikuuta 1929 ja muuttivat seuraavana päivänä Pariisiin. He ostivat talon aidatulta alueelta yksityiskatu Villa Molitorilta Pariisin 16. kaupunginosassa. Perheen elättämiseksi Krzesinska avasi balettikoulun vuonna 1929 studiossa heidän talonsa lähellä. Hänen oppilaisiinsa kuuluivat eräät kaikkien aikojen suurimmista klassisen baletin tanssijoista: Margot Fonteyn, Alicia Markova, André Eglevsky, Tatiana Riabouchinska ja Tamara Toumanova.