stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Abhaasin kieli
Historia ja murteet

Abhaasi kuuluu luoteiskaukasialaisten eli abhaasilais-adygelaisten kielten abazalais-abhaasilaiseen ryhmään. Sen lähin sukukieli on abaza. Yhteinen abhaasilais-adygelainen kantakieli on ajoitettu 2000-luvun alkuun eaa. Sen on arveltu olleen sukua pohjoiskaukasialaisille ja dagestanilaisille (nahilais-dagestanilaisille) kielille sekä muinaisten heettiläisten varhaisemmalle kielelle hatille.
Abhaasilais-adygelainen kantakieli jakautui jo varhain kolmeksi ryhmäksi: kanta-adygeksi, kanta-abhaasiksi ja kanta-ubyhiksi. Ne muodostivat murrejatkumon, jossa ubyhin kielellä oli välittävä asema. Abhaasilainen kieliyhteisö hajaantui ilmeisesti 1300–1400-lukujen vaihteessa, jolloin osa kansasta muutti Kaukasusvuoriston pohjoispuolelle muodostaen abazan kielen tapantan murteen. Muuttoliite jatkui 1600-luvun alussa, jolloin Abhasian vuoristoseudulla asuneet ašharuat siirtyivät Pohjois-Kaukasiaan. He sulautuivat myöhemmin muihin abazoihin osittain adygekielten vaikutuksesta.
1860-luvulle saakka abhaasi jakautui kolmeen murreryhmään. Sadzin murrealue ulottui Bzybjoelta nykyisen Sotšin seudulle. Bzybin murretta puhuttiin Gagran ja Suhumin välisellä alueella ja abžuin murretta Suhumista etelään aina Galin seudulle saakka. Nykyään jäljellä on kaksi murretta, bzyb ja abžui, joiden välillä on lähinnä foneettisia ja sanastollisia eroja. Kaukasian sodan seurauksena hävinneestä sadzin murteesta on saatu tietoja Adžariassa asuvien abhaasien kieltä tutkimalla. Sen sanastossa ja mahdollisesti myös kieliopissa on havaittavissa ubyhin ja adygen kielten vaikutusta.
Muiden luoteiskaukasialaisten kielten tavoin abhaasille on ominaista konsonanttien suuri määrä ja vokaalien vähäisyys. Bzybin murteessa konsonantteja on 65 ja abžuissa 57. Vokaalifoneemeja on vain kaksi: a ja redusoitunut ə (ortografisesti ы). Äänneympäristöstä riippuen esiintyvät vokaalit e, i, o, u eivät ole itsenäisiä foneemeja.
Kirjakieli

Abhaasin kielellä ei ole vanhaa kirjallista perinnettä. Vuonna 1865 julkaistiin Pjotr Uslarin laatimaan kyrilliseen kirjaimistoon perustunut aapinen. Vuonna 1892 suhumilainen opettaja Konstantin Matšavariani ja hänen oppilaansa, myöhempi kirjailija Dmitri Gulia loivat uuden kirjaimiston, jota kansanvalistaja Aleksei Tšotšua sittemmin paranteli. Ennen Venäjän vallankumousta abhaasiksi julkaistiin muutamia oppikirjoja sekä uskonnollisia ja kaunokirjallisia teoksia. Vuonna 1919 alkoi ilmestyä abhaasinkielinen sanomalehti Apsny.
Vuonna 1926 otettiin käyttöön Nikolai Marrin ”analyyttinen aakkosto” ja vuonna 1928 siirryttiin Nikolai Jakovlevin laatimaan uuteen latinalaiseen aakkostoon. Vuonna 1938 abhaasit siirtyivät georgialaiseen kirjaimistoon perustuvaan aakkostoon, josta vuonna 1954 palattiin aikaisempaan kyrilliseen kirjaimistoon. Sille on ominaista fonemaatinen periaate sekä lukuisten lisämerkkien ja kirjainyhdistelmien käyttö.
Kirjakieli perustuu äänteistöltään yksinkertaisempaan abžuin murteeseen. Kaunokirjallisuudella ja suullisella kansanperinteellä on ollut huomattava merkitys sen normien kehitykselle. Sanastossa on paljon oman kielen aineksiin perustuvia neologismeja. Georgialaisten ja venäläisten lainasanojen käyttöä pyritään välttämään.
Abhaasi on yksi Abhasian tasavallan virallisista kielistä. Sitä käytetään opetuskielenä koulujen alaluokilla. Ylemmillä luokilla kieltä opetetaan aineena. Abhaasiksi julkaistaan sanoma- ja aikakauslehtiä, kaunokirjallisuutta, yhteiskunnallista ja tietokirjallisuutta. Kieltä käytetään radiossa, televisiossa ja teatterissa.
Georgiasta irtautuneessa Abhasiassa kieltä on alettu voimakkaasti elvyttämään. Presidentti Sergei Bagapš allekirjoitti loppuvuodesta 2007 määräyksen, jonka mukaan kieltä on käytettävä vuodesta 2010 lähtien presidentin, hallituksen ja parlamentin kokouksissa ja vuodesta 2015 virkamiesten on osattava sitä. Suunnitelman toteutumista haittaa opettajien ja varojen puute.
Aiheesta muualla

Abhaasin kielelle omistettu sivusto
Toinen kielisivusto
Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Luoteiskaukasialaiset kielet
abhaasi
abaza
adyge
kabardi
ubyhi
Algol (yritys)

| Algol Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Algol - Your supplier of value
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1894
Toimitusjohtaja:  Alexander Bargum
Puheenjohtaja:  Kaj Hedvall
Kotipaikka:  Espoo
Toimiala:  tekninen tukkukauppa
Liikevaihto:  233 milj. € (2022) 
Liikevoitto:  11,7 milj. € (2022) 
Henkilöstö:  Lähes 500 (2022) 
Tytäryhtiöt:  Algol Chemicals Oy Algol Diagnostics Oy Algol Technics Oy Algol Trehab Oy Histolab Products AB Suomen Unipol Oy 
Omistaja:  Bargumin perhe
Kotisivu:  https://www.algol.fi/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Algol Oy on suomalaisen teknistä tukkukauppaa harjoittavan Algol-konsernin emoyhtiö. Yhtiön tytäryhtiöt ovat:
teollisuuskemikaaleja ja polymeerejä myyvä Algol Chemicals Oy
laboratoriodiagnostiikan tuotteita myyvä Algol Diagnostics Oy
nosto- ja siirtoratkaisuja sekä sisälogistiikan ja teollisuuden laitteita toimittava Algol Technics Oy
terveydenhoidon apuvälineitä myyvä Algol Trehab Oy
laboratoriodiagnostiikan tuotteita myyvä Histolab Products AB
epäorgaanisia ja orgaanisia kemikaaleja, muoveja sekä muita teollisuuden raaka-aineita myyvä Suomen Unipol Oy.
Historiaa

Algolin historia juontaa saksalaisen Albert Goldbeck-Löwen vuonna 1894 Helsingin Liisankadulle perustamaan agentuuriliikkeeseen, joka alkoi toimittaa kemikaaleja, metalleja ja rakennusaineita Suomen teollisuudelle. Yritys laajeni tukkukaupaksi 1920-luvulla, ja 1930-luvulla Algol sai luvan harjoittaa apteekkitavaroiden tukkukauppaa. 1970-luvulla Algol aloitti omien nostolaitteiden tuotannon. Algol vetäytyi lääkekaupasta, kun Algol Pharma myytiin ranskalaiselle Biocodexille vuonna 2016. Yhtiön liiketoimintakokonaisuus muodostuu kolmesta osa-alueesta: kemikaalit ja muut raaka-aineet, teollisuutta palveleva teknologia sekä terveydenhoito.
Algolin pääkonttori on 1980-luvulta asti sijainnut Espoon Karamalmilla, jonne 1960-luvulla rakennettiin yrityksen keskusvarasto. 1990-luvulla Algol alkoi laajentua Suomesta muihin Pohjoismaihin sekä Baltian suuntaan. Algolilla on toimipisteitä kymmenessä maassa.
Kirjallisuutta

Bergman, Roger: Algol 100 1894–1994. Yrityskronikka. En företagskrönika. ISBN 951-96940-0-5.
Paavilainen, Marko & Jensen-Eriksen, Niklas: Kansainvälisen kauppiaan viisi kvartaalia. 1894-2019. ISBN 978-952-234-515-8.
Aiheesta muualla

Algolin osake- ja omistushistoriaa Pörssitiedon nettisivuilla
All and Everything

Englanninkielisen All and Everything -teoksen ensipainoksen etukansi.
All and Everything  (”Kaikki ja kaikesta”) on G. I. Gurdjieffin pääteos. Se on kolmiosainen sarja, jonka kirjoittaja alun perin suunnitteli koostuvaksi kymmenestä kirjasta.
Sarjan ensimmäinen osa, Beelzebub’s Tales to His Grandson (1. painos 1950) (’Belsebubin tarinoita pojanpojalleen’) on kolmesta osasta selvästi mittavin yli 1200 sivullaan. Toinen osa, Meetings with Remarkable Men (1963) (suom. Kohtaamisia merkittävien henkilöiden kanssa) on vahvasti omaelämäkerrallinen ja sisältää muun muassa ainoat saatavilla olevat tiedot Gurdjieffin varhaisvaiheista. Kolmatta osaa, Life is Real Only Then, When ’I am’ (”Elämä on todellista ainoastaan, kun ’Minä olen’”) Gurdjieff ei alun perin suunnitellut julkaistavaksi, vaan vain lähimmän oppilaspiirinsä käyttöön, eikä hän ehtinyt saada käsikirjoitusta valmiiksi ennen kuolemaansa. Gurdjieffin oppilaat kuitenkin julkaisivat kirjan keskeneräisenä 1974.
Käännösluettelo

All and Everything -trilogian osia on julkaistu useilla kielillä:
Beelzebub’s Tales to His Grandson; G. I. Gurdjieff
englanninkielinen painos 1999, 1950 ISBN 0140194738
englanninkielinen äänite (MP3) lukijana: William J. Welch, 2004 ISBN 0919608167
espanjankielinen painos, Relatos de Belcebú a su Nieto 2002 ISBN 9788478083701
hepreankielinen painos, Sipurey Ba'l zvuv Le-nekhdo, 2002
hollanninkielinen painos, Beëlzebub's verhalen aan zijn kleinzoon 1977 ISBN 9062715273
italiankielinen painos, I racconti di Belzebù e suo nipote 2004 ISBN 8873056873
japaninkielinen painos, Beruzebabu no mago eno hanasi
kreikankielinen painos, Ιστοίες του Βεελζεβούλ στον εγγονό, 1992
portugalinkielinen painos, Relatos de Belzebu a seu Neto, 2003 ISBN 8586204072
ranskankielinen painos, Récits de Belzébuth à son petit-fils 1996, ©1956  ISBN 9782268021515
saksankielinen painos, Beelzebubs Erzählungen für seinen Enkel 2000, ©1950 ISBN 9783720521123
unkarinkielinen painos, Belzebub elbeszélései unokájának 2004 ISBN 9632142187
venäjänkielinen painos Рассказы Вельзевула своему внуку 2000, ©2000 ISBN 0919608116
Kohtaamisia merkittävien henkilöiden kanssa
englanninkielinen painos, 1963 ISBN 9780140190373
espanjankielinen painos, Encuentros con Hombres Notables 2004 ISBN 9788478084173
hollanninkielinen painos, Ontmoetingen met bijzondere mensen 2003 ISBN 9062716342
ranskankielinen painos, Rencontre avec des hommes remarquables 2004, ©1960 ISBN 2268003132
suomenkielinen painos, Kohtaamisia merkittävien henkilöiden kanssa.  (Käännetty englanninkielisestä laitoksesta Meetings with Remarkable Men, 1963. Suomentanut Hippo Taatila)  Turku:  Sammakko, 2013.  ISBN 978-952-483-250-2
Life is Real only Then, When 'I am' : G. I. Gurdjieff
englanninkielinen painos, ©1978 ISBN 0525145478
espanjankielinen painos, La vida es real sólo cuando "Yo Soy" 2004 ISBN 8478084533
hollanninkielinen painos, Het leven is alleen echt wanneer 'ik ben' 1986 ISBN 9062717381
italiankielinen painos, La vita è reale solo quando io sono 2006 ISBN 8873057497
ranskankielinen painos, La Vie n'est réelle que lorsque 'Je suis' 1998  ISBN 9782268002514
saksankielinen painos, Das Leben ist nur dann wirklich wenn ' ich bin' 2000, ©1987 ISBN 9783859141827
Elokuva
Meetings with Remarkable Men : G. I. Gurdjieff
ohjaaja Peter Brook, DVD-Video, ASIN B000DZA3XG, VHS 1997, DVD 2007, ©1979
filmin käsikirjoittajat: Jeanne de Salzmann ja Peter Brook
puhekieli: englanti
DVD -tekstitys: englanti, espanja, italia, japani, kiina, portugali, ranska, saksa ja venäjä.
Muuta
Guide and Index to Beelzebub’s Tales to His Grandson 1971 ISBN 9780919608016
Aiheesta muualla

Martin Seymour-Smith: The 100 Most Influential Books Ever Written:
The History of Thought from Ancient Times to Today, kappale 94, Beelzebub’s Tales to His Grandson, viitattu 24.8.2008
Karatas-Seura ry (Karatas Society), viitattu 25.02.2021
Gurdjieff.fi viitattu 11.3.2021
Alppikellot

| Alppikellot |
| --- | --- |
 metsäalppikello (Soldanella montana)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Ericales
Heimo::  Esikkokasvit Primulaceae
Suku::  Alppikellot Soldanella  L.
Katso myös
   Alppikellot Wikispeciesissä   Alppikellot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alppikellot (Soldanella) on kasvisuku esikkokasvien heimossa. Siihen kuuluu 10 lajia, joita tavataan Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa. Alppikelloista on jalostettu myös koristekasveja.
Alppikellojen kukka on suppilomainen ja useimmiten sininen; kehä on jakautunut ripsimäisiksi kaistaleiksi. Lehdet ovat pyöreitä tai munuaismaisia.
Lajeja

niittyalppikello (Soldanella alpina)
metsäalppikello (Soldanella montana)
pikkualppikello (Soldanella pusilla)
Soldanella angusta
Soldanella calabrella
Soldanella carpatica
Soldanella chrysosticta
Soldanella haretii
Soldanella hungarica
Soldanella major
Soldanella minima
Soldanella oreodoxa
Soldanella pindicola
Soldanella rhodopaea
Soldanella rugosa
Soldanella villosa
Suomessa kasvaa harvinaisena tulokaskasvina tai viljelyjäänteenä pieni sinikukkainen ruohokasvi metsäalppikello, jota ei tavata muualla Pohjoismaissa.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Soldanella
Suomen Lajitietokeskus: Alppikellot (Soldanella)
iNaturalist: Alppikellot (Soldanella)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Soldanella (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158203  Wikispecies: Soldanella  BioLib: 39285  CoL: 7JDW  EoL: 5508221  EPPO: 1SLDG  GBIF: 7290442  GRIN: 11266  iNaturalist: 132619  IPNI: 32839-1  IRMNG: 1330285  NBN: NHMSYS0020704633  NCBI: 59824  Open Tree of Life: 525992  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:32839-1  Tropicos: 40001690  WFO: wfo-4000035691
1900-luku

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
1900-luku oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 1900–1999. 1900-luvulla mullistui lähes jokainen elämän osa-alue: tiede, teknologia, ajattelu, kulttuuri ja yhteiskunta. Vuosisadan tärkeitä ilmiöitä olivat esimerkiksi kolonialismin huipennus ja siirtomaavallan purkautuminen, ensimmäinen ja toinen maailmansota, ydinvoima, avaruustutkimus, kylmä sota, globalisaatio, väestönkasvu, ympäristöongelmat ja digitaalinen vallankumous. Vuosisadan aikana maailman väkiluku kasvoi 1,6 miljardista 6,2 miljardiin.
Maailmanpolitiikka > Imperialismi ja Euroopan hegemonia

1900-luvun alussa eurooppalaiset suurvallat hallitsivat lähes koko maailmaa. Merkittävimmät näistä siirtomaavalloista olivat Britannia, Ranska, Saksa, Itävalta-Unkari ja Venäjä, jotka olivat kilpailijoita niin taloudellisesti, sotilaallisesti kuin poliittisestikin. Vuonna 1914 eurooppalaisten hallussa oli 85 % maapallosta. Imperialistista ulkopolitiikkaa perusteltiin näkemyksellä, jonka mukaan siirtomaiden alistettu väestö olisi jotenkin eurooppalaisia alempiarvoista.
Yhdysvallat oli laajentunut joukosta brittiläisiä siirtokuntia 1800-luvun mittaan koko Pohjois-Amerikan levyiseksi; voitokkaat sodat ennen vahvaa Meksikoa vastaan ja uudisasutuksen leviäminen länteen olivat tehneet siitä mantereen kiistattoman valtiaan, joka alkoi itsekin hankkia siirtomaita ja laajentaa vaikutuspiiriään. Vuoteen 1902 mennessä Yhdysvallat oli lyönyt Espanjan aiemmin laajan siirtomaaimperiumin ja ottanut sen alusmaat haltuunsa nousten merkittävimpien imperialististen valtojen joukkoon.
Japani oli Meiji-restauraation myötä modernisoinut nopeasti itsensä vaikka säilyttikin oman kulttuurinsa. Näin Japani vältti monen muun Aasian maan kohtalon eikä joutunut länsimaiden siirtomaaksi. Sen sijaan se itse laajeni suurvallaksi miehittäen vuoteen 1910 mennessä Korean ja Formosan eli Taiwanin.
Muista siirtomaavalloista poiketen Venäjä ei hankkinut itselleen alueita merten takaa vaan laajeni maateitse itään, Keski-Aasiaan turkkilaisten heimojen alueelle ja lopulta aina kaukoitään Tyynenmeren rannoille asti. Samoin Itävalta-Unkari oli laajentunut Balkanille, ja siihen kuuluneet olivat kaikki Euroopassa. Siten valtakunnan maa-alue oli näennäisen yhtenäinen, mutta sen alaisuudessa asui useita kansallisuuksia, ja niiden väliset ristiriidat tekivät etnisesti kirjavasta Balkanista epävakaan.
Kiina joutui 1800-luvun myötä yhä enemmän alistetuksi läntisille siirtomaavalloille. Keisarinna Cixin johdolla Kiina yritti vuonna 1900 pyristäytyä eroon ulkomaalaisista, mutta tämä niin sanottu boksarikapina päättyi kiinalaisten kannalta epäonnisesti. Qing-dynastia kaatui vuonna 1911, minkä seurauksena Kiina julistettiin tasavallaksi ensimmäistä kertaa historiansa aikana.
Maailmanpolitiikka > Ensimmäinen maailmansota 1914–1918

Ensimmäinen maailmansota oli vuosina 1914–1918 käyty maailmanlaajuinen sota, jonka tapahtumat kuitenkin keskittyivät enimmäkseen Euroopassa käytyihin taisteluihin. Sodan osapuolet jaetaan kahteen ryhmään: keskusvaltoihin ja ympärysvaltoihin. Keskusvaltoihin kuuluivat Saksan keisarikunta, Itävalta-Unkari, Bulgaria ja Osmanien valtakunta, jälkimmäisen ryhmän tärkeimmät osallistujat taas olivat Britannia, Venäjä, Ranska ja Yhdysvallat.
Ensimmäinen maailmansota oli laajin siihen mennessä käyty sota. Aiempiin sotiin verrattuna se oli ollut myös paljon intensiivisempi, sillä taisteluja oli 1914–1918 käyty lähes taukoamatta. Sodan aikana mobilisoitiin yhteensä 65 miljoonaa sotilasta. Kuolleita oli yhteensä 8 miljoonaa ja haavoittuneita 21 miljoonaa. Lisäksi 6,6 miljoonaa siviiliä kuoli.
Ensimmäinen maailmansota oli myös historiallisesti erittäin merkittävä: Venäjän, Saksan ja Itävalta-Unkarin keisarihuoneet kaatuivat, uusia valtioita syntyi ja sodan rauhansopimuksen katsotaan historiankirjoituksessa olevan yhtenä osatekijänä toisen maailmansodan synnylle. Myös läntiset ympärysvallat Britannia ja Ranska olivat kärsineet sodasta pahoin, ja niiden talous oli köyhtynyt merkittävästi. Yhdysvallat sen sijaan aloitti nousun maailmanlaajuiseksi suurvallaksi. Samoin Japani oli noussut ja havitteli laajentumista Tyynellämerellä.
Maailmanpolitiikka > Sotien välinen aika

Sodan jälkeen voittajavaltiot yrittivät ratkaista niitä ongelmia, jotka sen olivat aiheuttaneet. Ympärysvalloilla oli kuitenkin myös monia vaatimuksia, joilla he tavoittelivat korvausta sodasta. Rauhansopimukset synnyttivätkin ratkaisujen lisäksi myös joukon uusia ongelmia, jotka aikanaan johtivat toiseen maailmansotaan. Sotaan mahdollisesti johtavien ongelmien ratkaisemiseksi jatkossa perustettiin Kansainliitto vuonna 1920, mutta sen toimivalta osoittautui käytännössä vähäiseksi ja monet suurvalta-jäsenvaltiot haluttomiksi noudattaa sen periaatteita.
Maailmansodan aikana alkanutta Venäjän sisällissotaa käytiin vuoteen 1922 saakka. Sodan päätteeksi muodostettiin uusi suurvalta Neuvostoliitto.
1930-luvun suuri lama aiheutti maailmanlaajuisen taloustaantuman. Lamasta seurasi ennennäkemättömän laajaa työttömyyttä, mikä johti myös poliittisiin levottomuuksiin. 1930-luvulla useat Euroopan maat muuttuivat diktatuureiksi.
Maailmanpolitiikka > Toinen maailmansota 1939–1945

Eurooppa ajautui toiseen suursotaan vuosina 1939–1945. Toisen maailmansodan pääasialliset osapuolet olivat Saksan, Italian ja Japanin johtamat akselivallat sekä Britannian, Neuvostoliiton, Ranskan ja Yhdysvaltain johtamat liittoutuneet. Kansallissosialistisen Saksan laajentumispyrkimyksistä alkanut sota vaati yhteensä 70–85 miljoonaa ihmishenkeä. Toinen maailmansota päättyi liittoutuneiden voittoon.
Maailmanpolitiikka > Kohti nykyaikaa

Toisen maailmansodan jälkeen alkoi nykyajaksi kutsuttu aikakausi. Kylmä sota oli toisen maailmansodan jälkeen syntynyt vastakkainasettelun aika, jossa kilpailivat kaksi suurvaltaa, Yhdysvallat ja Neuvostoliitto liittolaisineen, kaksi aatesuuntaa, demokratia ja kommunismi, sekä kaksi talousjärjestelmää, lännen markkinatalousjärjestelmä ja kommunistimaiden suunnitelmatalous. Kylmä sota loppui Neuvostoliiton romahdettua vuonna 1990.
Yhdistyneet kansakunnat perustettiin maailmanlaajuiseksi hallitusten väliseksi yhteistyöjärjestöksi vuonna 1945. Järjestö julkaisi vuonna 1948 ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen.
Siirtomaiden vapautuminen alkoi pääosin toisen maailmansodan jälkeen ja huipentui 1950–1960-luvuilla, jolloin suurin osa afrikkalaisista siirtomaista itsenäistyi. Osa itsenäistymisistä tapahtui sotien kautta.
Toisen maailmansodan jälkeen Euroopassa haluttiin estää uudet suursodat. Tätä varten perustettiin vuonna 1952 Euroopan hiili- ja teräsyhteisö, josta kehittyi vuonna 1957 Euroopan yhteisö. Euroopan yhteisöstä tuli vuonna 1992 Euroopan unioni.
1900-luvun jälkipuoliskon merkittävimpiä sotia olivat Korean sota 1950–1953, Vietnamin sota 1959–1975, Afganistanin sota 1979–1989, Irakin–Iranin sota 1980–1988, Persianlahden sota 1990–1991 ja Jugoslavian hajoamissodat 1991–2001.
Aatehistoria

1900-luvulla syntyneitä tai vuosisadan aikana merkittävästi vaikuttaneita yhteiskunnallisia aatteita ja liikkeitä olivat muun muassa sosialismi, työväenliike, kommunismi, fasismi, nationalismi, liberaali demokratia, eugeniikka, feminismi, kansalaisoikeusliike ja ympäristöliike.
Politiikan saralla sosialismi alkoi vaikuttaa entistä merkittävämmin. Karl Marx oli julkaissut Kommunistisen manifestinsa jo 1848, mutta vasta 1900-luvun alkuvuosina kommunismi todella nousi merkittäväksi tekijäksi, varsinkin Venäjällä. Siellä levottomuudet olivat jo johtaneet vallankumoukselliseen liikehdintään 1905, ja maahan oli perustettu sosiaalidemokraattinen puolue 1903. Puolueen merkitys vuoden 1905 vallankumouksessa oli kuitenkin vähäinen, sillä Venäjällä toimi myös monia muita liikkeitä ja puolueen johtohenkilöt olivat useimmat maanpaossa Sveitsissä. Muualla maailmassa perustettiin myös työväenpuolueita, esimerkiksi Suomessa 1899 ja Britanniassa 1900.
Esiintyi myös useita demokratiaa ja tasa-arvoa edistämään pyrkineitä liikkeitä, liberalismi levisi, ja naisten äänioikeus nousi keskustelun aiheeksi. Ensimmäisenä maailmassa he saivat äänioikeuden Uudessa-Seelannissa 1893 ja ennen 1900-luvun alkua myös eräissä Yhdysvaltojen osavaltioissa ja suurimmassa osassa Australiaa ja Mansaarta. Suomen naiset saivat äänioikeuden ensimmäisinä Euroopassa 1906, ja lähes joka maassa naisilla oli äänioikeus 1980-luvulle mennessä.
Taide ja kulttuuri > Kuvataide

1900-luvun merkittäviä taidesuuntauksia olivat muun muassa:
Jugend eli art nouveau
Postimpressionismi
Fauvismi
Ekspressionismi
Kubismi
Dada
Abstrakti taide
Futurismi
Konstruktivismi
Art deco
Surrealismi
Bauhaus
Funktionalismi
Abstrakti ekspressionismi
Pop-taide
Minimalismi
Postmodernismi
Graffiti
Taide ja kulttuuri > Arkkitehtuuri

Vuosisadan alun arkkitehtuuria ja muuta muotoilua hallitsi etenkin jugend eli art nouveau, jolle ominaisia piirteitä olivat kekseliäisyys, koristeellisuus, dynaaminen liike, kaarevat muodot, aaltoilevat viivat ja sulavat, mutta usein epäsymmetriset linjat. Tyyli putosi muodista ensimmäisen maailmansodan jälkeen, kun se ei sopinut sodan aiheuttamaan lamaan. Tuolloin siirryttiin modernistiseen arkkitehtuuriin, joka syntyi edellisen vuosisadan teräsbetonirakenteiden kehittelyn ja suurten liiketalojen myötä. Siinä suosittiin minimalistista koristelua, puhtaita geometrisia linjoja, muodon alistamista käyttötarkoitukselle ja rationaalisuutta. Saksalaisen Walter Gropiuksen perustama taide- ja arkkitehtuurikoulu Bauhaus oli vuosina 1919–1933 yksi uuden arkkitehtuurin syntysijoja. Le Corbusier kehitti idean funktionaalisesta arkkitehtuurista, jossa rakennus suunniteltiin palvelemaan mahdollisimman hyvin käyttötarkoitustaan ilman kauneuspyrkimyksiä. Jotkin persoonalliset modernit arkkitehdit, kuten Frank Lloyd Wright ja Alvar Aalto, torjuivat kuitenkin tyyliin kuuluneen puritaanisuuden ja persoonattomuuden. Le Corbusierin rakennusten tuntomerkeiksi tulivat myöhemmin ameebamaiset ja biomorfiset muodot sekä epäsäännölliset pohjakaavat.
Jo vuosisadan alussa rakennettiin korkeita pilvenpiirtäjiä lähinnä Yhdysvaltain suurimpiin kaupunkeihin, kuten New Yorkiin. 1930-luvulla rakennettiin jo yli 300-metrisiä torneja, joista korkein on vuonna 1931 valmistunut, 381 metriä korkea Empire State Building. Vuosisadan loppupuolella pilvenpiirtäjiä rakennettiin myös Aasian ja Latinalaisen Amerikan maihin sekä joihinkin Euroopan kaupunkeihin, kuten Lontooseen.
Postmodernistinen arkkitehtuuri otti 1970-luvulta alkaen käyttöön modernismin torjumia muotoaiheita esimerkiksi klassisesta arkkitehtuurista ja pyrki leikittelevyyteen ja huomiotaherättävyyteen. Aivan vuosisadan lopulla siirryttiin nykyarkkitehtuuriin, jonka tunnusomaisia piirteitä ovat muun muassa epätavanomaisuus, mielikuvituksellisuus, menneisyyden arkkitehtuurityyleistä irtaantuminen sekä runsas lasin ja metallin käyttö.