stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Beringinhanhi

| Beringinhanhi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Alaheimo::  Hanhet Anserinae
Suku::  Harmaahanhet Anser
Laji::  canagica
Kaksiosainen nimi
 Anser canagica  (Sevastianov, 1802 ) 
Synonyymit
 Chen canagica,  Anser canagicus 
Katso myös
   Beringinhanhi Wikispeciesissä   Beringinhanhi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Anser canagicus
Beringinhanhi (Anser canagica) on eräs hanhilaji.
Tuntomerkit

Beringinhanhi on 66–85 senttimetriä pitkä. Linnun ruumis on siniharmaa ja suomukuvioinen. Pää ja niska ovat valkoiset, mutta kaulan etupuoli on musta. Jalat ovat oranssinkeltaiset.
Levinneisyys

Beringinhanhia pesii Koillis-Siperiassa ja Alaskassa. Laji on havaittu joissain Euroopan maissa, mutta havainnot koskevat suurella todennäköisyydellä tarhoista karanneita yksilöitä. Esiintyy kesäisin tundrilla ja talvisin kivisillä rannoilla sekä rantahetteiköillä ja lähellä suolavesiä kaikkina vuodenaikoina.
Aiheesta muualla

ITIS: Chen canagica (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q755653  Wikispecies: Anser canagicus  ABA: empgoo  ADW: Anser_canagicus  Avibase: 1E6F0F8D43759948  BirdLife: 22679919  BOLD: 857214  BOW: empgoo  CoL: 66XX4  eBird: empgoo  EoL: 914532  EURING: 1650  GBIF: 2498163  iNaturalist: 558425  IRMNG: 11057155  ITIS: 175031  IUCN: 22679919  NatureServe: 2.103792  NBN: NHMSYS0000532799  NCBI: 107021  Observation.org: 1408  OBIS: 1443775  Paleobiology Database: 403972  WoRMS: 1443775  Xeno-canto: Anser-canagicus
HMS Berserk (1874)

| HMS Berserk |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Motala varv, Norrköping
Laskettu vesille:  17. maaliskuuta 1874
Palveluskäyttöön:  14. elokuuta 1874
Poistui palveluskäytöstä:  12. marraskuuta 1918
Tekniset tiedot
Uppouma:  454 t (tyhjä) 459 t (kuormattu)
Pituus:  39,79 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,02 m
Syväys:  2,52 m
Koneteho:  155 hv
Nopeus:  8 solmua
Miehistöä:  42
Aseistus
Aseistus:  1 x 240 mm/L20,5 M/69 -kanuuna
HMS Berserk oli alun perin saaristotykistölle (ruots. Kungliga Skärgårdsartilleriet) suunniteltu ja sen Ruotsin laivastoon liittämisen jälkeen 1872 alkaen laivaston vuonna 1874 vesillelaskettu monitori. Ruotsissa alus luokiteltiin 3. luokan panssarilaivaksi (ruots. Pansarbåtar af 3:e klassen ja vuodesta 1895 alkaen ruots. 3:e klass pansarbåt).
Valmistus

Alus tilattiin Motalan telakalta Norrköpingistä ja se laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1874. Alus otettiin palvelukseen nelisen kuukautta myöhemmin 14. elokuuta.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 12. marraskuuta 1918 ja se myytiin vuonna 1922 Sydsvenska Petroleum AB:lle, joka nimesi aluksen Essotank V:ksi.
Kerttusbulbuli

| Kerttusbulbuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Viherbulbulit Phyllastrephus
Laji::  terrestris
Kaksiosainen nimi
 Phyllastrephus terrestris  Swainson, 1837 

Katso myös
   Kerttusbulbuli Wikispeciesissä   Kerttusbulbuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kerttusbulbuli (Phyllastrephus terrestris) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kerttusbulbulia tavataan Afrikan etelä- ja itäosissa. Sen on raportoitu olevan yleinen, vaikkakin joskus paikallinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hallescher FC

Hallescher FC on saksalainen jalkapalloseura Hallesta. Se on voittanut historiansa aikana kaksi DDR:n mestaruutta.
Seuran historia alkaa vuonna 1946 perustetusta SG Glauchasta, mutta vuonna 1966 perustettiin Hallesche FC Chemie. Saksojen yhdistymisen jälkeen seuran nimeksi vaihdettiin Hallescher FC, jona se myös nykyisin tunnetaan. Nykyisin seura pelaa maan kolmannella sarjatasolla.
Historia

Seuran historia ulottuu vuonna 1946 perustettuun SG Glauchaan. Kyseinen seura vaihtoi vuonna 1948 nimekseen SG Freiimfelde Halle. Samana vuonna se pääsi Ostzonenmeisterschaftin loppuotteluun, jonka se hävisi SG Planitzille. Vuotta myöhemmin seuran nimeksi vaihdettiin ZSG Union Halle ja samana vuonna seura voitti Ostzonenmeisterschaftin loppuottelun, jossa sillä oli vastassa SG Fortuna Erfurt. Kaudella 1949–1950 pelattiin ensimmäistä kertaa DDR-Oberligaa, jolloin Halle sijoittui sarjan viidenneksi. Vuoden 1950 aikana seuran nimi vaihtui SV Turbine Halleen. Kausi 1951–1952 oli seuran osalta sen siihenastisen historian paras, sillä tällöin se voitti DDR:n mestaruuden neljän pisteen erolla SG Volkspolizei Dresdeniin. Vuonna 1954 seuran jalkapallotoiminta irrotettiin omaksi itsenäiseksi seurakseen ja nimettiin SC Chemie Halle-Leunaksi. Nimenvaihdoksen myötä seura putosi DDR-Ligaan. Joulukuussa 1956 Halle voitti FDGB-Pokalin loppuottelussa ASK Vorwärts Berlinin maalein 2–1. Kaudeksi 1957 Halle nousi takaisin pääsarjaan ja onnistui säilyttämään sarjapaikan niukasti paremmalla maalierolla BSG Lokomotive Stendaliin.
Vuonna 1958 kaupungin seurat SC Wissenschaft Halle ja SC Chemie Halle-Leuna fuusioituivat muodostaen SC Chemie Hallen. Samalla SC Wissenschaftista syntyi SC Chemie Hallen kakkosjoukkue. Kausi 1958 päättyi seuran osalta kuitenkin putoamiseen, jonka takia seuran kakkosjoukkue irtaantui takaisin omaksi seurakseen. Vuonna 1959 seuran päävalmentajaksi siirtyi Otto Werkmeister, joka johdatti seuran takaisin pääsarjaan. Kolme vuotta myöhemmin seura voitti toisen DDR:n cup-mestaruuden. Vuonna 1964 Halle putosi Oberligasta yhdeksi kaudeksi, mutta onnistui nousemaan liigan maalikuninkaan, Bernd Branschin, johdolla takaisin pääsarjaan. Vuoden 1966 tammikuussa seura nimettiin Hallesche FC Chemieksi. Kaudella 1970–1971 HFC Chemie saavutti parhaan sarjasijoituksensa Oberligassa sijoittuen pronssille. Hyvän sarjasijoituksen ansiosta seura pääsi UEFA Cupiin. HFC Chemie sai ensimmäisellä kierroksella vastaansa PSV Eindhovenin, jonka kanssa se pelasi 0–0 tasapelin. Chemie matkusti vierasotteluun, mutta yöllä hotellihuoneessa alkoi tulipalo, jonka johdosta useita ihmisiä kuoli. Yksi kuolonuhreista oli joukkueen nuori pelaaja Wolfgang Hoffmann. Tragedian johdosta seura luovutti ottelun.
Kauden 1972–1973 päätteeksi seura putosi pääsarjasta, mutta nousi taas yhden kauden jälkeen takaisin. Seuraavan kymmenen vuoden ajan se säilytti sarjapaikkansa, mutta putosi taas vuonna 1984. Tällä kertaa nousu ei onnistunut heti yhden kauden jälkeen vaan vasta vuonna 1987. Vuonna 1991 HFC Chemie sijoittui sarjan neljänneksi ja sai osallistumisoikeuden 2. Bundesliigaan. Samana vuonna nimeksi vaihdettiin nykyinen Hallescher FC. Kausi Saksan toisella sarjatasolle päättyi putoamiseen ja muutaman kauden päästä seura oli pudonnut jo neljännelle sarjatasolle. 2000-luvun alun Hallescher FC pelasi maan alasarjoja ja vuodesta 2008 lähtien se pelasi Regionalliga Nordissa. Kauden 2011–2012 päätteeksi seura nousi kolmannelle sarjatasolle, 3. Ligaan.
Seura > Stadion

Seuran kotistadionina toimi pitkään Kurt-Wabbel-Stadion, jonka katsojakapasiteetti oli 23 860. Se valmistui vuonna 1936, jolloin sinne mahtui 36 000 katsojaa. Tällöin stadion tunnettiin vielä nimellä Kampfbahn der Stadt Halle. Vuonna 1945 se nimettiin Kurt-Wabbel-Stadioniksi. Toisen maailmansodan jälkeen stadionista tuli kaupungin sekä Keski-Saksan tärkein urheilustadion. 1970-luvulta Saksojen yhdistymiseen saakka Kurt-Wabbel-Stadionia käytettiin lähinnä jalkapallotoiminnassa. Vuonna 2008 Hallen kaupunginvaltuusto päätti stadionin saneerauksesta. Tarkoitus oli rakentaa moderni 10 000 katsojan stadion nykyisen tilalle. Syyskuussa 2011 avattiin uusi Erdgas Sportpark.
Seura > Saavutukset

DDR:n mestaruus: 1949, 1952
DDR:n cup-mestaruus: 1956, 1962
Sachsen-Anhalt-Pokal: 1994, 2002, 2008, 2010
Keski-Saksan mestaruus: 1921, 1928
Seura > DDR:n maajoukkuepelaajat

Seurassa pelatessaan kaksitoista pelaajaa on myös edustanut DDR:n maajoukkuetta. Eniten maaotteluita pelasi Bernd Bransch, joka edusti maata 72 kertaa. Hän oli myös eniten maaleja maajoukkueelle tehnyt Halleschen pelaaja.
| --- | --- |
 Bernd Bransch  Klaus Urbanczyk  Werner Peter  Dariusz Wosz  Frank Pastor  Dieter Strozniak:  Helmut Stein  Günter Imhof  Jens Adler  Günter Haase  Erhard Mosert  Horst Walter
Seura > Sarjasijoitukset

Sarjasijoitukset (1966– )
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (saksaksi)
Kauden 1983–1984 joukkue
Seuran vanha kotistadion
Nicole Beukers

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Alankomaat> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 | pariaironelonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sarasota 2017 | pariaironelonen |  |
|  Pronssia | Aiguebelette 2015 | pariaironelonen |  |
|  Pronssia | Plovdiv 2018 | pariaironelonen |  |
|  Pronssia | Ottensheim 2019 | pariaironelonen |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Poznań 2020 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Varese 2021 | pariaironelonen |  |
|  Hopeaa | Sevilla 2013 | pariaironelonen |  |
|  Hopeaa | Poznań 2015 | pariaironelonen |  |
|  Hopeaa | Račice 2017 | pariaironelonen |  |
|  Pronssia | Belgrad 2014 | pariairokaksikko |  |
|  Pronssia | Glasgow 2018 | pariaironelonen |  |
Nicole Beukers (s. 7. lokakuuta 1990) on alankomaalainen soutaja. Hän saavutti pariaironelosessa olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 ja sijoittui kuudenneksi vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän voitti samassa luokassa maailmanmestaruuden Sarasotassa 2017. Lisäksi hänellä on kolme MM-pronssia, kaksi Euroopan-mestaruutta, kolme EM-hopeaa ja kaksi EM-pronssia. Näistä yksi EM-pronssi on pariairokaksikosta.
James FitzJames Berwick

James FitzJames (1670-1734), 1. Berwickin herttua
James FitzJames, 1. Berwickin herttua (21. elokuuta 1670 Moulins, Ranska – 12. kesäkuuta 1734 Philippsburg) oli kenraali ja Ranskan marsalkka vuodesta 1706. Hän taisteli menestyksekkäästi Espanjan perimyssodassa voittaen Ranskan vastaisen liittokunnan armeijan Almazánin taistelussa vuonna 1707.
Hän oli Englannin kuningas Jaakko II:n ja Lady Arabella Churchillin (1648–1730), John Churchill Marlboroughin sisaren, avioton poika. Sukunimi FitzJames viittaa aviottomaan syntyperään, kirjaimellisesti "Jamesin poika". Hänen muita arvonimiään olivat Tinmouthin jaarli ja Bosworthin paroni.
Hän sai koulutuksensa isänsä Stuart-suvun kustannuksella Ranskassa yksityisessä Collège de Juilly'ssa, Collège du Plessis'ssa (nyk. Sorbonne) Pariisissa sekä jesuiittojen ylläpitämässä sotilasakatemiassa Collège de La Flèche'ssa (nyk. Prytanée national militaire).
Berwick aloitti sotilasuransa Itävallan armeijassa Lothringenin herttuan Kaarle V:n palveluksessa ja osallistui muun muassa Budan piiritykseen vuonna 1686 ja Mohácsin taisteluun 1687. Berwick seurasi kuninkaaksi noussutta isäänsä Jaakko II:sta Englantiin vuonna 1687 ja hänelle annettiin Berwick-Upon-Tweedin herttuan arvonimi, Portsmouthin kuvernöörin titteli ja kuningas löi hänet Sukkanauharitarikunnan (Order of the Garter) ritariksi sekä hän sai setänsä Marlborough'n herttuan tavoitteleman Blues and Royals ratsuväkirykmentin everstin arvon. Tämä arvo on nykyisin Englannin prinsessa Annella.
Hän joutui kuitenkin isänsä Jaakko II:n lailla maanpakoon 1688 mainion vallankumouksen nostettua Vilhelm III Oranialaisen Englannin valtaistuimelle. Berwick jatkoi taistelua Vilhelmiä vastaan Irlannissa, osallistuen muun muassa Boynen taisteluun vuonna 1690. Vuonna 1691 hän siirtyi Ranskan armeijan palvelukseen jatkamaan yhdeksänvuotista sotaa Englantia vastaan.
James FitzJames (1670-1734) , Benedetto Gennari II:n maalaus
Berwick johti 1706–1707 menestyksekkäästi Espanjassa taistellutta ranskalaista armeijaa Espanjan perimyssodassa, josta palkkioksi hän sai Ranskan kuningas Ludvig XIV:ltä Fitz-Jamesin herttuan tittelin ja Espanjan kuningas Filip V:ltä Lirian ja Xérican herttuan tittelin.
Uudemman kerran Berwick johti armeijaa Espanjassa vuonna 1719, mutta tällä kertaa Filip V:tä vastaan. Berwickin viimeiseksi sodaksi jäi Puolan perimyssota, jossa hän johti Reinillä operoinutta Ranskan armeijaa. Tykinkuula surmasi hänet mestaamalla Philippsburgin piirityksessä vuonna 1734.
Berwick käsitti hyvin logistiikan merkityksen liikkuvalle sodankäynnille, ja hän kykeni usein yllättämään vastustajansa siirtämällä armeijansa nopeasti paikasta toiseen.lähde?
Rafael Bergström

| Rafael Bergström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. syyskuuta 1898 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 1933
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Martta Suonio
Näyttelijä
Aktiivisena:  1922 – 1930-luvun alku
Rafael Bergström (2. syyskuuta 1898 Helsinki – 1933) oli suomalainen näyttelijä. Teatteriuransa hän teki lähinnä Viipurissa ja Helsingissä.
Sukutausta

Bergström oli huomattavan näyttelijäsuvun ensimmäinen teatterikoulun käynyt näyttelijä. Hänen isänsä maanviljelijä Johan Fredrik Bergström oli Emmi Jurkan ja Arvi Tuomen setä. Rafael Bergströmin vanhempi sisar Ertta Virtamo puolestaan oli sukunsa ensimmäinen ammattimainen näyttämötaiteilija.
Ura

Bergström suoritti Suomen Näyttämöopiston ensimmäisen kurssin 1920–1922. Ammattiuransa hän aloitti Viipurin Näyttämöllä vuonna 1922. Vuonna 1929 hän siirtyi Helsinkiin Kansan Näyttämölle. Bergströmin ura jäi lyhyeksi, sillä hän sairastui ja kuoli 1933.
Bergströmin merkittäviä rooleja olivat muun muassa Juhanin, Timon, Simeonin ja Laurin roolit näytelmässä Seitsemän veljestä sekä Jussi ja Salttu kansannäytelmässä Pohjalaisia. Hänen rooleistaan mainittakoon myös Pietari von der Pahlen näytelmässä Patriootti.
Muuta

Rafael Bergström avioitui näyttelijä Martta Suonion kanssa 1925. Bergströmin appi Evert Suonio vaikutti olennaisesti siihen, että hänen serkkunsa Arvi Tuomi uskaltautui ammattimaisen teatterityön pariin.
Aiheesta muualla

Suomenmuseotonline.fi: Esityskuva (Arkistoitu – Internet Archive)
Jaana Hallamaa

Jaana Inkeri Hallamaa (o.s. Pyrhönen, s. 12. kesäkuuta 1958 Helsinki) on Helsingin yliopiston  professori.
Opinnot

Hallamaa suoritti Helsingin yliopistossa teologian maisterin tutkinnon 1984 ja lisensiaatin tutkinnon 1989. Hänen väitöskirjansa ”Persoonan käsite moraalifilosofiassa” vuodelta 1994 (vastaväittäjänä Brenda Almond (en)) koski persoonan käsitettä anglo-amerikkalaisessa moraalifilosofiassa.
Työura

Suomen Kristillisen Ylioppilasliiton pääsihteeri 1984–1986.
Sosiaalietiikan apulaisprofessori 1.9.1995-30.11.1996 ja 1.1.1997-31.7.1998
Etiikan ja uskontofilosofian apulais-/professori 1998-2001
Sosiaalietiikan professori 2001-
Työura > Ehdokkuudet

Hallamaa oli yksi kolmesta Helsingin piispanvaalissa 2017 ehdolle asettuneista ehdokkaista ja sai toiseksi eniten ääniä.
Tunnustukset

Hallamaa sai Helsingin yliopiston Eino Kaila -palkinnon opetuksestaan vuonna 1998. Vuonna 2010 hän sai Clare Hall Fellowshipin Cambridgen yliopistoon. Hänelle myönnettiin Suomen Valkoisen ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki itsenäisyyspäivänä 2014.
Luottamustoimet

Hallamaa oli Opetus- ja kulttuuriministeriön alaisen tutkimuseettisen neuvottelukunnan jäsen 1998–2001 ja varapuheenjohtaja 2001–2007. Hän oli valtakunnallisen sosiaali- ja terveysalan eettisen neuvottelukunnan ETENE:n varajäsen kaudella 2002–2006, varapuheenjohtaja kaudella 2006–2010 ja on toiminut puheenjohtajana vuodesta 2014 lähtien.
Hallamaa tunnetaan myös kirkon sisällä toimivan liberaalin Tulkaa kaikki -liikkeen aktiivina. Hän oli kaksi kautta 2012–2020 Helsingin hiippakunnan pappisedustajana  kirkolliskokouksessa Tulkaa kaikki -liikkeen listalta valittuna. Siellä hän toimi samaa sukupuolta olevien parien kirkollisen vihkimisen puolestapuhujana.
Kannanotot

Vuonna 2019 julkaistussa esseessään Jaana Hallamaa otti kantaa Päivi Räsäsen retoriikkaan ja argumentaatioon. Hän käsitteli kirjoituksessaan sanankäytön argumentointia ja eristiikkaa. Esseensä lähtökohdaksi hän otti Räsäsen julkaisemia tekstejä sekä tarkasteli uskontoon vedottuja ihmisiin kohdistettuja negatiivisia luonnehdintoja.
Teoksia

Hallamaa, Jaana & Kuovi, Taina: Moraalisesti perustellun jäljillä: Moraalinen harkinta anglosaksisessa keskustelussa 1952–1984.  Helsinki:  Helsingin yliopiston systemaattisen teologian laitos, 1988.  ISBN 951-45-4614-8
Aiheesta muualla

Mantu, Eve: Kuusi kuvaa Jaana Hallamaan elämästä Yle.fi. 14.1.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Betaniini

| Betaniini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-[(2E)-2-(2,6-dikarboksi-2,3-dihydro-1H-pyridin-4-ylideeni)etylideeni]-6-hydroksi-5-[(2S,3R,4S,5S,6R)-3,4,5-trihydroksi-6-(hydroksimetyyli)oksan-2-yyli]oksi-2,3-dihydroindol-1-ium-2-karboksylaatti
CAS-numero:  7659-95-2
PubChem CID:  6540685, 6324775 ja 441603 11953901, 6540685, 6324775 ja 441603
SMILES:  C1C(NC(=CC1=CC=[N+]2C(CC3=CC(=C(C=C32)O) OC4C(C(C(C(O4)CO)O)O)O)C(=O)[O-])C(=O)O)C(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C24H26N2O13
Moolimassa:  550,468 g/mol
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Betaniini (C24H26N2O13) on glykosideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy muun muassa punajuuressa ja sitä käytetään esimerkiksi elintarvikkeiden värjäämiseen.
Ominaisuudet, biosynteesi ja käyttö

Huoneenlämpötilassa betaniini on punaista kiteistä ainetta. Yhdisteen rakenteessa on dihydroindoli- ja dihydropyridiiniyksiköt ja dihydroindolirakenteeseen on sitoutunut β-glykosidisidoksella glukoosi. Betaniini liukenee hyvin veteen ja etanoliin. Vahvasti happamissa oloissa se on violettia, pH-välillä 3–5 punaista ja pH:n kasvaessa väri muuttuu violetiksi. Vahvasti emäksisissä oloissa betaniini hydrolysoituu aglykonikseen betanidiiniksi. Aine hajoaa myös kuumennettaessa. Betaniini kuuluu betasyanidiiniväreihin ja on niistä merkittävin. Yhdistettä esiintyy erityisesti punajuuressa, mutta myös kvinoassa, opuntioiden hedelmissä ja Amaranthus dubius -kasvissa.
Tyrosiinista muodostuva L-dopa on keskeinen molekyyli betaniinin biosynteesissä. Siitä muodostuu hapetuksen ja renkaanmuodostumisen jälkeen betalaamihappoa. L-dopa voi hapettua myös dopakinoniksi, josta muodostuu syklodopaa. Betalaamihappo ja syklodopa kondensoituvat betanidiiniksi. Glykosyylitransferaasientsyymi liittää betanidiiniin glukoosin muodostaen betaniinia.
Betaniinia käytetään esimerkiksi jälkiruokien, jäätelön, keittojen ja kastikkeiden värjäämiseen. Yhdisteen E-koodi on E162.
Zvonko Bezjak

Zvonko Bezjak vuonna 1960.
Zvonko ”Antun” Bezjak (s. 29. kesäkuuta 1935 Varaždin) on entinen jugoslavialainen moukarinheittäjä.
Bezjak sijoittui moukarinheitossa Tukholman EM-kilpailuissa 1958 viidenneksi tuloksella 62,39 m. Rooman 1960 olympialaisissa  hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 64,21 m ja jäi mitalisijasta 1,43 metriä.
Bertrand Russellin haaste

| Bertrand Russellin haaste |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pekka Himanen
Genre:  filosofia
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  1994
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  235
ISBN:  951-662-606-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Bertrand Russellin haaste: Russellilainen uskontokritiikki esimerkkinä aikalaiskriittisestä filosofiasta on filosofi Pekka Himasen väitöskirja Helsingin yliopistolle vuodelta 1994. Väitös käsittelee filosofi Bertrand Russellin uskontokritiikkiä. Teoksen on julkaissut Gaudeamus.
Russellin uskontokritiikki koskee muun muassa jumalatodistuksia ja kristillistä moraalikäsitystä. Russellin haasteella Himanen tarkoittaa kahta asiaa. Ensiksi Russell haastaa järkeen nojautuvana uskontokriitikkona kristinuskon. Toiseksi Russell rakentaa siltaa akateemisen tutkimuksen ja laajan yleisön tavoittamisen välille. Himasen mukaan Russellin uskontokritiikin pohjana ovat toisaalta tutkijan pohdinta, mutta toisaalta Russell halusi tavoittaa laajan yleisön. Russell kehottaa filosofia osallistumaan julkisesti omassa ajassaan. Tätä tarkoittavat Russellille valistuksen ihanteet ”uskalla ajatella” ja ”julkinen järjenkäyttö”. Nämä ihanteet sisältyvät Immanuel Kantin kuuluisaan kirjoitukseen ”Mitä on valistus?” Kirjan tunnuslauseena on Russellin elämänohje: ”Älä seuraa joukkoa pahuuteen” (2. Moos. 23:2).
Uskontokritiikin luonne

Russellille arvostelu, kritiikki on filosofian tärkeimpiä muotoja. Vuonna 1924 hän kirjoitti, että filosofian tärkein osa ”koostuu perustavina pidettyjen ja arvostelematta hyväksyttyjen käsitteiden arvioinnista ja selventämisestä”.
Uskontokritiikin Russell jakaa kahteen osaan:
»Uskontoa kohtaan on kahdenlaisia vastaväitteitä: älyllisiä ja siveellisiä. Älyllinen väite on, ettei ole mitään syytä olettaa uskontoa todeksi; moraalinen väite on, että uskonnolliset moraaliohjeet periytyvät ajalta, jolloin ihmiset olivat julmempia kuin nyt, ja siksi näillä ohjeilla on taipumus säilyttää epäinhimillisyyksiä, joista ajan moraalitietoisuus kasvaisi muuten yli.» 
(Has Religion Made Useful Contributions to Civilization?, 1930)
Älyllinen arvostelu koskee uskonnon totuutta ja moraalinen arvostelu uskonnon vaikutuksia yksilökohtaisen moraalin ja yhteiskunnallisten laitosten kautta. Nämä kysymykset eivät Russellin mukaan ole erillisiä, vaan kannanotto uskonnon moraalisiin vaikutuksiin on sidoksissa uskonnon totuuteen. Tässä mielessä uskonnon totuus on perustavampi kysymys kuin uskonnon seuraukset, sillä uskonnon totuuden hyväksymisestä tai hylkäämisestä seuraavat erilaiset arviointiperusteet hyvälle ja moraaliselle elämälle:
»Jos uskomme kristinuskoa, meidän käsitteemme hyvästä ovat erilaiset kuin jos emme usko. Siksi kristitylle kristinuskon vaikutukset voivat näyttää hyviltä, kun taas ei-uskovalle ne vaikuttavat huonoilta. » 
(Has Religion Made Useful Contributions to Civilization?, 1930)
Himasen mukaan Russellin älylliset ja moraaliset pohdinnat sitoo yhteen Russellin oma toiminta, filosofiasta nouseva oman ajan ilmiöiden arvostelu eli aikalaiskritiikki.
Aiheesta muualla

Mikko Lahtinen: Haastetta kerrakseen (Arkistoitu – Internet Archive). Niin & näin 1/1995.
Bermudo III (León)

Bermudo III
Bermudo III (myös Vermudo III; k. 1037) oli sukunsa viimeinen Leónin kuningas vuosina 1028–1037.
Nousu kuninkaaksi

Bermudo III nousi Leónin kuninkaaksi vuonna 1028 isänsä Alfonso V:n kuoltua Portugalin sotaretkellä Viseun piirityksessä. Isänsä kuollessa hän oli vain yhdeksänvuotias ja hallintoa hoiti hänen äitipuolensa Navarran Urraca, joka näin pääsi valvomaan isänsä Sancho III Suuren etuja Leónissa.
Kuningaskunta Navarran armoilla

Navarran kuningas Sancho III Suuri alkoi sekaantua Leónin sisäisiin asioihin otettuaan vaimonsa nimissä Kastilian haltuunsa. Hän nimitti toiseksi vanhimman poikansa Ferdinand I:n Kastilian perijäksi. Lisäksi hänen onnistui naittaa Bermudo III:n sisar Sancha pojalleen Ferdinandille. Tätä ennen oli suunniteltu Kastilian kreivin García Saánchezin ja Sanchan avioliittoa, joka kariutui 1029 kreivin kuolemaan. Sanchan myötäjäisiksi oli sovittu Alue Cea- ja Pisuerga-jokien välistä, mikä myötäjäinen tuli nyt sellaisenaan Ferdinandille.
Nakertaakseen Bermudo III:n auktoriteettia alueella Sancho II Suuri otti itselleen tittelin rex Dei gratia Hispaniarum ja kutsui Bermudoa vain Galician kuninkaaksi. Sancho valtasi Leónin pääkaupungin ja Bermudon oli paettava maasta.
Kuninkaan kuolema ja vallan periytyminen

Sancho III Suuren kuoltua seuraavana vuonna 1035 Bermudo III palasi maanpaosta. Hänen menestyksensä jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, sillä jo kahden vuoden kuluttua vuonna 1037 Ferdinand I voitti leónilaiset Tamarón taistelussa, jossa Bermudo sai surmansa. Tällöin Ferdinand I vaati vaimonsa nimissä Leónin kruunua itselleen ja hänet kruunattiin juhlallisesti Leónin ja Kastilian kuninkaaksi vuonna 1029.