stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maikkulan reservikomppania

Reservikomppanian upseerirakennus.
Maikkulan reservikomppanian alue Maikkulan kaupunginosassa Oulussa on yksi harvoista rakennuskantansa pääpiirteissään säilyttäneistä vuoden 1878 asevelvollisuuslain perusteella rakennetuista reservikasarmeista Suomessa.
Asevelvollisuuslain mukaan läänien pääkaupunkeihin perustettiin tarkk'ampujapataljoonat, Ouluun perustettiin Suomen 4. Oulun Tarkk'ampujapataljoona. Kuitenkin vain osa ikäluokasta koulutettiin perustetuissa pataljoonissa, loput saivat sotilaskoulutuksensa reservikomppanioissa. Maikkulaan perustettiin 14. Oulun reservikomppania, muut pataljoonan reservikomppaniat sijaitsivat Oulaisissa, Kemissä ja Kajaanissa. Reservikomppanioiden rakennusten piirustukset laadittiin Helsingissä ja ne olivat samat kaikille komppanioille. Maaseudulle rakennetut reservikasarmit sopeutettiin ympäristöönsä ja ne muistuttavat maalaistalon pihapiiriä. Sotilaskäyttö loppui kasarmilla jo 1901. Sen jälkeen rakennukset ovat olleet muun muassa Itä-Karjalan pakolaisten asuintiloina, lastenkotina ja vanhainkotina.
Maikkulan kasarmilla on säilynyt noin 300:lle miehelle suunniteltu miehistörakennus, upseeri- ja aliupseerirakennukset, sairastupa, latriini, arestihuone, ruutikellari ja monia lisärakennuksia. Oulun yliopiston käytöstä rakennukset siirtyivät yksityiseen omistukseen vuonna 2000. Rakennukset ovat nykyisin asuinkäytössä.
Magnetoituma

Magnetoituma on magnetismiin liittyvä suure, jolla tarkoitetaan magneetin magneettimomenttia jaettuna sen tilavuudella. Aineen magnetoitumisen voi aiheuttaa joko sen elektronien ratapyörimismäärä, jota voi ajatella atomiydinten ympäri kiertävänä mikroskooppisena sähkövirtana, tai elektronien sisäinen pyörimismäärä eli spin. Useimmissa aineissa eri atomien elektronien kiertoliike tapahtuu kuitenkin aivan eri suuntiin, jolloin ne kumoavat toistensa vaikutuksen. Magnetoituneessa aineessa huomattava osa elektronien magneettimomenteista kuitenkin on samansuuntaisia, jolloin ne vahvistavat toisiaan.
Aine voi tulla magneettiseksi eli magnetoitua ulkoisen magneettikentän vaikutuksesta, jolloin atomien magneettimomentit kääntyvät suurelta osin samansuuntaisiksi. Ilmiö on kuitenkin heikko muilla paitsi ferromagneettisilla aineilla, esimerkiksi raudalla.
Magneettikenttään liittyviä suureita

Magneettikenttään liittyviä kenttäsuureita ovat magneettivuon tiheys B ja magneettikentän voimakkuus H. Näistä edellisen yksikkö on tesla (1 T = 1 Vs/m2), jälkimmäisen ampeeri metriä kohti (1 A/m). Tyhjiössä näiden suhde on vakio, tyhjiön permeabiliteetti eli magneettivakio  \mu _{0} = 4 π · 10-7 Vs/Am. Sähkövirta synnyttää ympärilleen magneettikentän, jonka kenttävoimakkuus on suoraan verrannollinen virtaan ja kääntäen verrannollinen etäisyyteen virtajohtimesta. Magneettivuon tiheys taas kuvaa sitä, kuinka suurella voimalla kenttä vaikuttaa siellä liikkuvaan varaukseen.
Väliaineessa magneettivuon tiheys B poikkeaa siitä, mikä se olisi tyhjiössä. Tämä voidaan esittää yhtälöllä
missä M on aineen magnetoituma. Tässä yhtälössä H kuvaa sitä ulkoista magneettikenttää, jossa kappale on, B taas sitä magneettikenttää, joka syntyy tämän ulkoisen kentän ja kappaleen oman magnetoitumisen yhteisvaikutuksesta.
Magnetoituman yksikkö on sama kuin kenttävoimakkuudenkin, 1 A/m.
Diamagneettisissa ja paramagneettisissa aineissa H ja M ovat yleensä suoraan verrannollisia:
missä kerrointa  \chi _{m}\, sanotaan magneettiseksi suskeptibiliteetiksi. Ferromagneettisissa aineissa nämä suureet eivät vastaa toisiaan yksikäsitteisesti, sillä tällainen aine jää magneettiseksi vielä sen jälkeenkin, kun se on poistettu ulkoisesta magneettikentästä. Tämä jäännösmagnetismi on toisinaan heikkoa ja häviää nopeasti, mutta ns. magneettisesti kovilla aineilla se säilyy kauan, niin että niistä voidaan tehdä kestomagneetteja.
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Sähkö- ja magneettikentät.  (Moniste 381)  Espoo:  Otakustantamo, 1987.  ISBN 951-672-038-2
Magnesiumfosfidi

| Magnesiumfosfidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12057-74-8
PubChem CID:  61546 ja 139036607
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Mg3P2
Moolimassa:  134,87 g/mol
Ulkomuoto:  Kellanvihreitä kiteitä
Sulamispiste:  Yli 750 °C
Tiheys:  2,055 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Magnesiumfosfidi (Mg3P2) on magnesium- ja fosfidi-ioneista koostuva epäorgaaninen ioniyhdiste. Magnesiumfosfidia käytetään pääasiassa hyönteis- ja jyrsijämyrkkynä.
Valmistus

Magnesiumfosfidia voidaan valmistaa alkuaineistaan. Magnesium- ja fosforijauheet reagoivat keskenään 300–600 °C lämpötilassa muodostaen magnesiumfosfidia. Prosessissa katalyyttinä käytetään yleensä joko klooria, bromia, jodia tai näiden yhdisteitä.
Käyttö

Magnesiumfosfidin käyttö tuhoeläinten torjunnassa perustuu erittäin myrkylliseen fosfiinikaasuun. Kosteus hajottaa magnesiumfosfidin, jolloin muodostuu fosfiinin lisäksi magnesiumhydroksidia.
Magnesiumfosfidia käytetään tuhoeläinten hävittämiseen pääasiassa suljetuissa tiloissa kuten varastoissa ja jyrsijöiden kaivelemissa koloissa ja käytävissä. Kosteuden vapauttama fosfiinikaasu vaikuttaa hengitysteiden välityksellä ja on myrkyllistä hyönteisten kaikille kehitysasteille.
Magnesiumfosfidia voidaan käyttää myös merellä käytettävissä signaalipanoksissa. Merivesi reagoi magnesiumfosfidin kanssa tuottaen fosfiinikaasua, joka on erittäin helposti syttyvää ja tällaisia panoksia käytetään sijainnin osoittamiseen.
Myrkyllisyys

Magnasiumfosfidi on myrkyllistä. Aineen hengittäminen aiheuttaa hengitysvaikeuksia, yskää, pääkipua sekä huonovointisuutta ja kipua vatsassa. Nieltynä magnesiumfosfidi voi aiheuttaa oksentelua, kouristuksia ja tajuttomuuden.
James H. Magill

James ”Shamus” Henry Magill (lempinimi Suomessa Janne Mäkelä; 18. syyskuuta 1911 Knole Park, Sevenoaks, Kent – 27. elokuuta 2000 Cambridge) oli Suomessa toiminut brittiläinen liikemies, diplomaatti ja valvontakomission jäsen. Hän julkaisi yhteistyössä Jukka Tarkan kanssa muistelmansa, jotka käsittelevät erityisesti Britannian suhtautumista Suomeen toisen maailmansodan aikana ja välittömästi sen jälkeen.
Suomeen

Sukujuuriltaan irlantilainen Magill kävi koulua Eton Collegessa. Hän tuli Suomeen töihin vuonna 1931 metsäteollisuuden palvelukseen Tainionkosken tehtaille, jolloin hän opetteli suomen kielen. Suomalaiset metsätyömiehet alkoivat tuolloin puhutella häntä Janne Mäkeläksi; tämä nimi seurasi häntä suomalaisessa tuttavapiirissä koko hänen uransa ajan.
1939–1944

Magill avioitui suomalaisen Gunvor Enckellin (o.s. Hjelt), Allan Hjeltin tyttären, kanssa 1. syyskuuta 1939. Heillä oli kaksi tytärtä ja poika. Talvisodassa hän toimi Britannian sotilasasiamiesten, kenraali C. G. Lingin ja eversti R. B. Gooddenin, alaisuudessa sotilasedustajana ja tiedustelu-upseerina, vaikka hänellä ei ollut varsinaista sotilaskoulutusta.  Hän osallistui muun muassa neuvotteluihin presidentti Rytin ja Mannerheimin kanssa brittiläisten apujoukkojen lähettämisestä Suomen tueksi. Tavatessaan Mannerheimin 4. maaliskuuta 1940 Mikkelissä Magill joutui yhdessä sotilasasiamies King-Salterin kanssa myöntämään, ettei tukea lupauksista huolimatta tulisi. Jatkosodan sytyttyä Britannian suurlähetystö evakuoitiin Suomesta heinäkuun lopulla 1941, jolloin myös Magill matkusti Englantiin. Erikoista oli, että matka tapahtui brittien kanssa sodassa olleen Saksan läpi. Sodan loppuajan hän toimi koulutusupseerina ja Englannin sotaministeriössä.
Valvontakomissiossa ja sotilasasiamiehenä

Magill komennettiin 18. lokakuuta 1944 takaisin Suomeen jatkosodan päätyttyä Britannian edustajaksi Liittoutuneiden valvontakomissioon. Muistelmissaan hän kertoo kannattaneensa tuntuvia rangaistuksia sotasyyllisyysoikeudenkäyntiin liittyen, jotta reaalipolitiikan vaatimukset Neuvostoliiton arvovallan osoittamisen suhteen täyttyisivät. Valvontakomission toiminnan loputtua syksyllä 1947 Magill jäi Suomeen Britannian sotilasasiamieheksi pitäen läheistä yhteyttä useisiin suomalaisiin politiikan ja talouselämän merkkihenkilöihin. Hänen komennuksensa Suomessa päättyi 28. heinäkuuta 1950, jolloin hänet nimitettiin Triesten sotilashallintoon. Sotilasuran jälkeen hän siirtyi liike-elämän palvelukseen 1956. Sotilasarvoltaan hän oli tuolloin eversti.
Myöhempi toiminta

Magill ystävystyi valvontakomission-vuosinaan tuolloisen oikeusministerin, Urho Kekkosen kanssa. Kekkosen presidenttikautena Britannia lähetti useasti Magillin Suomeen neuvottelemaan Kekkosen kanssa korkean tason kysymyksistä kuten ydinvoimala- ja hävittäjäkaupoista. Vielä 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa Magill järjesti korkean tason liikemiesvaltuuskuntien vierailuja ja tapaamisia Englannin ja Suomen välillä, muun muassa korkean tason englantilaisten vaikuttajien, kuten Harold Macmillanin ja prinssi Philipin, sekä presidentti Kekkosen toimiessa tapaamisten keulakuvina. Magill tapasi Kekkosen viimeisen kerran elokuun 1981 lopussa luovuttaessaan tälle henkilökohtaisesti vastajulkaistun muistelmakirjansa Tasavalta tulikokeessa.
Mahlakärpäset

| Mahlakärpäset |
| --- | --- |
 Drosophila-suvun kärpäsen koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera
Osalahko::  Muscomorpha
Yläheimo::  Ephydroidea
Heimo::  Mahlakärpäset Drosophilidae  Róndani, 1856
Alaheimot
 Drosophilinae  Steganinae 
Katso myös
   Mahlakärpäset Wikispeciesissä   Mahlakärpäset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mahlakärpäset (Drosophilidae) ovat monimuotoinen ja kosmopoliitti kärpäsheimo. Heimon kärpäset ovat pieniä, vain noin 1–6 mm pitkiä. Lajeja tunnetaan yhteensä noin 2000, joista Suomessa tavataan noin 30. Heimon tunnetuin edustaja on banaanikärpänen Drosophila melanogaster, joka on myös yksi yleisimmin biologiassa käytetyistä malliorganismeistaselvennä.
Fylogenia

Mahlakärpästen heimo on jaettu kahteen alaheimoon Drosophilinae ja Steganinae. Heimon fylogenia on edelleen osin epäselvä, vaikka sitä on tutkittu paljon.
Magnesiumhydroksidi

| Magnesiumhydroksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1309-42-8
PubChem CID:  73981 ja 14791
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Mg(OH)2
Moolimassa:  58,326 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoisia kiteistä jauhetta
Sulamispiste:  350 °C (hajoaa)
Tiheys:  2,36 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,2 mg/100 ml
Magnesiumhydroksidi (Mg(OH)2) on magnesium- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa sitä tavataan mineraalina nimeltään brusiitti.
Ominaisuudet

Magnesiumhydroksidi on kiinteää valkoista ainetta. Yhdiste liukenee veteen vain vähäisessä määrin ja tämän vuoksi magnesiumhydroksidiliuokset ovat vain lievästi emäksisiä. Niukka liukoisuus veteen johtuu yhdisteen suuresta hilaenergiasta. Liukenemistapahtuma on endoterminen reaktio eli se sitoo energiaa.
Muiden hydroksidien tavoin magnesiumhydroksidi reagoi ilman hiilidioksidin kanssa muodostaen magnesiumkarbonaattia.
Valmistus

Magnesium­hydroksidia muodostuu, kun magnesiumoksidi reagoi veden kanssa. Yleensä sitä kuitenkin valmistetaan magnesiumsuolan ja emäksen, kuten natriumhydroksidin, välisellä reaktiolla, jossa niukkaliukoinen magnesiumhydroksidi saostuu. Näin sitä valmistetaan muuan muassa merivedestä ja magnesiummineraaleista.
Käyttö

Lääketieteessä magnesiumhydroksidia käytetään vähentämään vatsan liikahappoisuutta. Tällöin sitä käytetään vesisuspensiona, jota nimitetään magnesiamaidoksi. Yhdistettä käytetään myös elintarvikkeissa happamuudensäätöaineena ja mineraalivesissä. Sen E-koodi on E528. Yhdistettä käytetään pH:n säätöön myös teollisuudessa. Toiseksi suurin magnesiumhydroksidin käyttökohde on muiden magnesiumyhdisteiden valmistus. Siitä tuotetaan myös metallista magnesiumia, ja sitä käytetään muoveissa ja muissa polymeereissä paloa estävänä aineena.
Mahiljoun lentoasema

Mahiljoun lentoasema (valkoven. Аэрапорт Магілёў, ven. Аэропорт Могилёв), (IATA: MVQ, ICAO: UMOO) on Valko-Venäjän Mahiljoun (Mogiljov) kaupungista maanteitse noin 18 kilometriä länsiluoteeseen, 3 kilometriä Knjažytsyn taajaman ja valtatie M4:n eteläpuolella sijaitseva, kansainväliseen liikenteeseen hyväksytty siviililentoasema. Lentokenttä sijaitsee kaupunkia ympäröivän Mahiljoun piirin puolella eikä itse kaupungissa. Kentän ylläpidosta vastaa Valko-Venäjän Liikenne ja viestintäministeriön ilmailuosaston alaisen kansallisen unitaarisen yrityksen Belaeronavigatsijan Mahiljoun osasto.
Vuonna 2012 alkaneiden ja vuonna 2013 jatkuneiden uudistustöiden yhteydessä kentän pääkiitotie sai asfalttipinnan ja sitä jatkettiin muutamalla kymmenellä metrillä. Tilauslomalennot etelään oli tarkoitus aloittaa vuoden 2014 alkupuolella.
Mahiljoun lentoaseman sijainti
Aiheesta muualla

Aeroport Mogiljov (Valko-Venäjän Liikenne ja tietoliikenneministeriön ilmailuosasto Mahiljoun lentoasemasta) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (avia.by)
Airport started reconstruction of runways (5/2013) (Arkistoitu – Internet Archive) (mogilev-region.gov.by) (englanniksi)
Airport Information (englanniksi)
Lentokentän tietoja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (worldaerodata.com)
METAR lentosäähavainto ja TAF lentosääennuste Mahiljoun lentoasemalle (UMOO) (englanniksi)
Valkovenäläinen sääennuste Mahiljouhun (venäjäksi) (pogoda.by)
Anna Maiques

| Mitalit> Maa:   Espanja.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Espanja> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 |  |  |
Anna Maiques Dern (s. 3. syyskuuta 1967 Barcelona) on espanjalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän pelasi Espanjan olympiakultaa voittaneessa maajoukkueessa Barcelonassa 1992.
HMS Magnificent (1894)

| HMS Magnificent |
| --- | --- |
 HMS Magnificent

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  18. joulukuuta 1893
Laskettu vesille:  19. joulukuuta 1894
Palveluskäyttöön:  12. joulukuuta 1895
Poistui palveluskäytöstä:  huhtikuussa 1921
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 9. toukokuuta 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  16 060 t (max)
Pituus:  128 m (kokonaispituus)
Leveys:  23 m
Syväys:  8,2 m
Koneteho:  12 000 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  672
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 12" Mk VIII -tykkiä kaksoistykkitorneissa 12 × QF 6" Mk III -tykkiä yksiputkisina asennuksina 16 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykkiä yksiputkisina asennuksina 12 × QF 2 naulan tykkiä yksiputkisina asennuksina 5 × 18" torpedoputkea
HMS Magnificent oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1894 vesillelaskettu Majestic-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Spencerin ohjelmaan kuuluvana alus tilattiin Chathamin telakalta osana vuosien 1893-1894 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 18. joulukuuta 1893. Alus laskettiin vesille 19. joulukuuta 1894 ja se valmistui joulukuussa 1895.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1921.
Magnesiumkarbonaatti

| Magnesiumkarbonaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  546-93-0
PubChem CID:  11029 ja 521529
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  MgCO3
Moolimassa:  84,32
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Tiheys:  2,958 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenematon
Magnesiumkarbonaatti (MgCO3) on magnesium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdisteellä on lukuisia käyttötarkoituksia.
Esiintyminen ja ominaisuudet

Magnesiumkarbonaattia esiintyy luonnossa magnesiittimineraalina. Kidevedettömän magnesiitin lisäksi magnesiumkarbonaatista tunnetaan kidevedellisiä mineraaleja, joita ovat muun muassa barringtoniitti (MgCO3·2H2O), nesquhoniitti ((MgCO3·3H2O) ja lansfordiitti (MgCO3·5H2O). Suurimmat magnesiumkarbonaattimineraalivarannot ovat Venäjällä, Pohjois-Koreassa ja Kiinassa.
Huoneenlämpötilassa magnesiumkarbonaatti on valkoista kiinteää ainetta. Se on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin. Kuumennettaessa magnesiumkarbonaatti alkaa hajota noin 350 °C lämpötilassa ja reaktion lämpötila nousee tämän jälkeen hyvin nopeasti noin 550 °C lämpötilaan.
Valmistus ja käyttö

Paitsi, että magnesiumkarbonaattia esiintyy luonnossa mineraalina, jota louhitaan, sitä valmistetaan myös synteettisesti. Magnesiumkarbonaattia valmistetaan saostamalla sitä liukoisen magnesiumsuolan vesiliuoksesta natriumkarbonaatin avulla. Yhdistettä voidaan valmistaa myös johtamalla hiilidioksidia magnesiumhydroksidiliuokseen.
Suurin osa magnesiumkarbonaatista käytetään magnesiumoksidin ja muiden magnesiumsuolojen valmistamiseen. Sitä voidaan käyttää myös täyte- ja sideaineena lääketableteissa, paperissa, kumin ja muovin palamista estävänä lisäaineena, hammastahnoissa ja kosmetiikkavalmisteissa. Magnesiumkarbonaattia voidaan käyttää elintarvikkeissa happamuudensäätöaineena ja estämään paakkuuntumista. Magnesiumkarbonaatin E-koodi on E 504.
Aiheesta muualla

Magnesiumkarbonaatin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Magnesium carbonate (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Magnesium carbonate (englanniksi)
ChemBlink: Magnesium carbonate (englanniksi)
Magnesiumhydridi

| Magnesiumhydridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7693-27-8
PubChem CID:  107663 ja 5486771
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  MgH2
Moolimassa:  26,326
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  280 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,45 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Magnesiumhydridi (MgH2) on magnesiumin ja vedyn muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä pelkistimenä ja sitä on tutkittu myös vedynvarastointisovellutuksiin.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa magnesiumhydridi on valkoista tai harmahtavaa kiteistä ainetta. Yhdisteellä on useita kidemuotoja eli se on polymorfista. Huoneenlämpötilassa stabiili muoto on alkeiskopiltaan tetragonaalinen β-muoto, jonka rakenne muistuttaa rutiilin rakennetta. Ja tämän lisäksi tunnetaan useita korkean lämpötilan ja korkean paineen faaseja. Magnesiumhydridi reagoi erittäin voimakkaasti veden kanssa magnesiumhydroksidiksi ja vedyksi ja voi syttyä palamaan. Se hajoaa myös kuumennettaessa.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen kerran magnesiumhydridiä valmistettiin kuumentamalla dietyylimagnesiumia. Sitä voidaan myös valmistaa dietyylimagnesiumista pelkistämällä litiumalumiinihydridillä. Nykyään käytetyin tapa on kuitenkin magnesiumin ja vedyn seoksen kuumentaminen 300–400 °C:n lämpötilaan magnesiumjodidin toimiessa katalyyttinä.
Magnesiumhydridiä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä emäksenä ja pelkistimenä. Yhdisteestä valmistetaan myös alkeenien polymeroinneissa käytettäviä Ziegler-Natta-tyyppisiä katalyyttejä. Sitä voidaan käyttää myös orgaanisten liuottimien kuivaamiseen. Magnesiumhydridiä tutkitaan myös mahdollisena materiaalina vedynvarastointisovelluksiin.
Aiheesta muualla

MTV Uuutiset: Mullistaako tämä ihmeaine autoilun? 10 kertaa parempi kuin akku, hakkaa myös vedyn – tarvitsee kaverikseen vain vettä, 15.02.2021
PubChem: Magnesium dihydride (englanniksi)
ChemBlink: Magnesium hydride (englanniksi)
Matti Maisala

Matti Antero Maisala (s. 14. marraskuuta 1931 Koivisto) on entinen suomalainen kilpasoutaja.
Maisala edusti Suomea Rooman 1960 olympialaisissa perämiehellisessä nelosessa. Joukkue karsiutui välierissä. Maisala kilpaili kolmissa Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa vuosina 1957–1961 sekä viidessä maaottelussa.
”Masa” Maisala edusti seuratasolla Wärtsilän Soutajia ja Turun Soutajia. Hän voitti eri luokissa kahdeksan Suomen mestaruutta vuosina 1957–1962.
Matti Maisalan pikkuveli Mauno Maisala oli myös soudun olympiaedustaja.
Mailis

| Mailis |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  17. toukokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Majlis, Maj-Lis
Nimen alkuperä:  Maj + Lis, Maria + Elisabet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mailis  on suomalainen naisen etunimi. Nimi tavutetaan epäsuomalaiseen sävyyn muodossa Ma-i-lis. Nimi on syntynyt yhdistelmänä nimistä Maija ja Liisa tai nimien lyhentymistä Mai ja Lis.
Mailiksen nimipäivä on 17. toukokuuta, samoin kuin Mailan ja Mailin. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on Suomessa annettu 2 354 henkilölle.
Tunnettuja Mailiksia

Mailis Lähteenmäki (s. 1944), suomalainen taidemaalari
Mailis Reps, o.s. Rand (s. 1975), virolainen poliitikko ja ministeri
Mailis Vaaja, oik. Mailis Laaksonen (1917–1995), suomalainen näyttelijä
Madeiranviistäjä

| Madeiranviistäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappaliitäjät Procellariidae
Suku::  Viistäjät Pterodroma
Laji::  madeira
Kaksiosainen nimi
 Pterodroma madeira  (Mathews, 1934) 
 Madeiranviistäjän pesimäalueet
Katso myös
   Madeiranviistäjä Wikispeciesissä   Madeiranviistäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Madeiranviistäjä (Pterodroma madeira) on keskikokoinen ulappalintujen lahkoon kuuluva erittäin uhanalainen avomerilintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 32–34 senttimetriä ja siivenkärkien väli 80–86 cm. Lähes kokotumma siiven alapinta. Linnun yläpuoli on harmaa ja siinä on tumma W-kuvio. Pitkä, melko terävä pyrstö on päältä yksivärisen vaaleanharmaa ja alapuolelta valkoinen. Rinnansivut ovat heikosti harmaakuvioiset, mikä on hyvä ero samannäköiseen harhailijaan Vyöviistäjään (Pterodroma mollis), jonka rintavyö on ehjä.
Lähes täysin samanlaista kapverdenviistäjää (Pterodroma feae) hieman pienempi ja sirompi, sen nokka on hennompi ja päälaki vaaleampi. Lajit eivät kuitenkaan ole erotettavissa toisistaan maastossa.
Levinneisyys ja lisääntyminen

Pesii Madeiran pääsaarella loppukeväästä kesään. Pesimäpaikkoja tunnetaan vain kuusi ja ne sijaitsevat sisämaan vuoristojen kalliohalkeamissa tai lintujen itse kaivamissa pesäonkaloissa kasvillisuuden suojissa noin 1 650 metrin korkeudessa. Pesivien parien määräksi on arvioitu 65–80. Pesivät linnut palaavat maalis-huhtikuun taitteessa takaisin pesimäpaikoilleen ja munivat ainokaisen munansa toukokuun puolestavälistä kesäkuun alkuun. Nuori lintu opettelee lentämään lokakuussa. Pesimämenestys on parantunut huomattavasti sitten 1980-luvun ja nykyään lajin kanta on vakaa.
Muualta Madeiralta ja Porto Santon saarelta on löydetty subfossiilisia jäänteitä, mitkä viittaavat siihen, että laji on aikaisemmin ollut laajemmalle levinnyt. Lajin esiintymisestä pesimäajan ulkopuolella tiedetään vain hyvin vähän.
Ravinto

Ruokavalio koostuu luultavasti pienistä mustekaloista ja kaloista.
Uhat

Lajin pahin uhka on munia ja poikasia syövät mustarotat (Rattus rattus), sekä hautovia emoja saalistavat kissat. Myös lisääntyvä määrä öisin vierailevia turisteja voivat olla häiriöksi pesinnälle, tätä kuitenkin valvovat viranomaiset. Ennen paimenet keräsivät poikasia ravinnoksi ja munakeräilijät munia.
Lajin ainoaa pesimisaluetta uhkaa tutka-asema, jota Nato rakennuttaa lähestölle vuodesta 2009 alkaen.
Suojeleminen

Onnistunut saalistajien kontrollointi ja tutkimustyö ovat jatkuneet vuodesta 1986 lähtien ja se on nostanut poikastuottoa. Vuonna 2001 suojeluohjelma laajentui, kun Euroopan unionin LIFE-projekti antoi rahoitusta, joka mahdollisti muun muassa 300 hehtaarin kokoisen maa-alueen ostamisen tärkeimmän pesimisalueen ympäriltä. Laji on suojeltu Portugalin laissa ja sen pesimäalueet on suojeltu EU:n Special Protection Areana, sekä ne kuuluvat Madeiran luonnonpuisto Parque Natural da Madeiraan.
Pesimisalueilta on poistettu laiduntava karja ja ekosysteemi on palautunut hyvin, tosin madeiranviistäjä pesii edelleen ainoastaan kielekkeillä, jonne karja ei edes pääse.