stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reina Isabel II -luokka
Alukset

| Nimi (lempinimi) | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Reina Isabel II | San Luis telakka, Arsenal de la Carraca, Cádiz | 19. marraskuuta 1850 | 13. lokakuuta 1752 |  | uponnut ankkuripaikalleen 15. elokuuta 1887 hylky nostettu 10. marraskuuta 1887 myyty romutettavaksi 1889 |
| Rey Francisco de Asís | Ferrol | 2. joulukuuta 1850 | 18. syyskuuta 1853 | syyskuu 1853 | alusluettelosta 19. lokakuuta 1866 |
Alfons Håkans (liikemies)

Alfons Håkans (1909-1980)
Alfons Håkans (1909 Koivulahti – 1980 Turku) oli suomalainen liikemies, Alfons Håkans -laivaliikenneyhtiön perustaja ja ammattisukeltaja. Hänen erikoisosaamistaan oli hinaus ja meripelastus. Koulutukseltaan hän oli sahateknikko.
Ura > Petsmon saha

Alfons Håkansin isä Johannes Håkans ja tämän isä Abraham Håkans perustivat 1890-luvulla Petsmoon höyrysahan. Tukkien kuljettamista varten he hankkivat omia hinaajia ja proomuja. Kieltolain aikana Johannes huomasi, että sahatoimintaa tuottoisampi bisnes piili viinan salakuljetuksessa. Viinan salakuljetus kukoisti, ja Johannes alkoi poikansa Alfonsin kanssa pelastaa Pohjanmaan rannikolla karille ajautuneita salakuljettajien aluksia. Kyse ei ollut pelkästään pienistä pirtupaatteista, vaan myös suurten kansainvälisten suursalakuljettajien höyrylaivoista, joiden lastina saattoi olla jopa 47 000 litraa viinaa.
Ura > Alfons Håkans Oy (1945)

Alfons Håkans perusti vuonna 1945 omaa nimeään kantavan yrityksen, Alfons Håkans Oy:n. Yhtiön ensimmäinen osoite sijaitsi Vaasassa osoitteessa Klemetinkatu 8. Hinaajaliiketoiminta kukoisti metsäteollisuuden ympärillä, ja uusi yhtiö keskittyi puutavaran kuljetukseen, hinaustöihin, jäänmurtoon, meripelastukseen sekä vaativiin sukellustöihin. Alfons Håkans osti ensimmäisen oman hinaajansa, Fakirin, vuonna 1946. Alus oli kätevä ja siihen oli vastikään asennettu Alfonsin suunnittelema häkämoottori, sillä dieseliä oli vaikea saada, erityisesti siviilialuksille. Fakir toimi häkämoottorilla vuoteen 1957 asti, jolloin se korvattiin Volvon dieselmoottorilla.
Alfons osti pyöreää puutavaraa rannikon pieniltä metsänomistajilta ja myi tukit sahoille. Loput puutavarat, kuten kaivospölkyt ja paperipuu, hän möi ulkomaille, erityisesti Euroopan hiilikaivoksille ja paperiteollisuudelle. Hän myös hinasi puut itse sopiviin luonnonsatamiin, joissa ne lastattiin aluksiin ja vietiin ulkomaille, esimerkiksi Uumajan Holmsundin teollisuuskeskittymään Ruotsissa.
Alfonsin puutavarakauppa perustui hänen hyvään tuntemukseensa rannikon metsätalonpojista ja metsätaloudesta. Hän osti puut, järjesti niiden kaadon ja myi pyöreänä puutavarana eteenpäin. Suuri osa tästä kaupasta suuntautui Ruotsin puolelle, missä paperiteollisuus oli keskittynyt. Alfons oli saanut sahateknikon koulutuksen Härnösandissa, mikä tuki hänen liiketoimintaansa.
Liikemies Alfons Håkans saavutti mainetta uhkarohkeilla meripelastusoperaatioillaan. Marraskuussa 1952 hollantilainen moottorilaiva ajautui kiville Merenkurkussa ja kärsi vakavia vaurioita. Pelastusoperaatio todettiin liian haastavaksi, mutta Alfons Håkans näki tilaisuutensa ja osti hylyn vakuutusyhtiöltä. Hän onnistui tyhjentämään aluksen kansilastin ja tilkitsemään vuotokohdat, vaikka myrskyt hidastivat työtä. Huhtikuussa 1953 Alfons hinasi aluksen Vaasaan ja myi sen kunnostuksen jälkeen porvoolaisille Nordströmin veljeksille. Samana vuonna Alfons osti myös jäänmurtaja Fartin ja MKH4-majakkalaivan Vaasan kaupungilta.
Vaativista pelastusoperaatioista huolimatta Alfons saavutti menestystä ja sai tunnustusta “vaasalaisena hinauseksperttinä”. Hän suoritti itse monia haastavista sukellustehtävistä, kuten alusten reikien paikkaaminen syvyyksissä. Joissakin tapauksissa hän saattoi viettää jopa kuusitoista tuntia yhtäjaksoisesti veden alla, ja työn luonteen takia hengenvaara oli usein läsnä. Yksi hänen tunnetuimmista pelastusoperaatioistaan oli vuonna 1956 uponneen MS Bergön pelastaminen.
Ura > M/S Bergön pelastusoperaatio (1956)

Joulukuun 2. päivänä 1956 MS Bergö ajautui Hailuodon länsipuolella Kelmin matalikolle lumimyrskyssä. Alus kuljetti 800 tonnia sementtiä Paraisilta Oulun Toppilaan. Navigointia häiritsivät magneettiset häiriöt, väärin näyttävä kaikuluotain ja myötävirta. Jäät olivat liikutelleet reimareita, ja voimakas tuuli työnsi aluksen karille, mikä aiheutti vuodon pohjatankkeihin.
Vaikka miehistö purki osan lastista, laiva ei liikkunut. Myrskyn pahentuessa ja tilanteen huonontuessa miehistö jouduttiin evakuoimaan. Lopulta alus upposi niin, että vain mastot ja komentosilta jäivät näkyviin. Pelastusoperaatio vaikutti toivottomalta, ja vakuutusyhtiö luokitteli Bergön hylyksi.
Ahvenanmaalainen laivanvarustaja Algot Johansson päätti kuitenkin yrittää pelastaa aluksen ja palkkasi Håkansin hoitamaan operaation. Alfons Håkans tiimeineen kohtasi vaikeat olosuhteet, kuten kovat tuulet ja jäät, mutta he onnistuivat kevään ja kesän aikana purkamaan sementtilastin ja paikkaamaan vuotokohdat.
Alfons Håkans sukelsi ja räjäytti sementtisäkkejä kolmen kuukauden ajan, viettäen jopa 16 tuntia päivässä veden alla. Mukana pelastusoperaatiossa oli Alfonsin 15-vuotias poika Stefan. Stefan toimi sukellusavustajana isänsä Alfonsin suorittaessa sukellustöitä. Alfons sukelsi, ja Stefan vastasi fyysisesti raskaasta ilman pumppaamisesta laivan kannelta sukelluspukuun. Elokuussa 1957, neljän kuukauden raskaan työn jälkeen, Bergö saatiin nostettua ja hinattiin Raaheen telakalle. Bergö oli ensimmäinen koskaan Kelmin matalikolta pelastettu alus, ja siitä tuli Håkansin kahdeksastoista pelastettu laiva.
Ura > Muutto Turkuun

Vuonna 1961 Alfons Håkans, hänen vaimonsa Ida sekä heidän yrityksensä ja M/S Fart -hinaajansa muuttivat Vaasasta Turkuun. Turun, Pansion ja Naantalin vilkkaissa satamissa oli tarjolla enemmän hinaustöitä kuin Vaasassa, sillä satamat tarvitsivat jatkuvasti hinaajia avustamaan suuria aluksia sisään ja ulos satamista. Håkansin yritys sai runsaasti töitä esimerkiksi Wärtsilän telakalta, jossa hinattiin nostureita, telakoitiin aluksia ja hoidettiin pitkänmatkanhinausta.
Alfons toimi hinaaja Fartin kapteenina, ja yrityksen toimistoa pyöritti hänen vaimonsa Ida. Työ oli vakaa, mutta epäsäännöllinen; keikat saattoivat kestää vuorokauden ympäri tai tulla yllättäen. Usein työtä riitti erityisesti öljytankkereiden avustamisessa ja suurten bulkkirahtialusten käsittelyssä. Alfons asensi Fartiin upouuden Aquamaster-potkurijärjestelmän, jonka avulla alus pystyi liikkumaan ketterästi ahtaissa tiloissa, kuten Aurajoessa.
Vuonna 1971 Alfons osti toisen hinaajan, Simsonin, joka rakennettiin käytännössä uudelleen telakalla. Simsonin modernisointi oli kallista ja kuormitti yrityksen taloutta, mutta lisäsi merkittävästi Håkansin toimintamahdollisuuksia. Vuonna 1978 Simson kuitenkin upposi myrskyssä Utön ulkopuolella, mikä aiheutti yritykselle taloudellisia vaikeuksia. Simson oli vakuutettu, ja vakuutusrahat käytettiin uuden hinaajan, Kraftin, hankintaan Kone Oy:ltä. Kraft oli voimakas, jäissä hyvin kulkeva hinaaja, joka vahvisti Håkansin markkina-asemaa erityisesti raskaiden kuljetusten ja avovesihinauksen alalla.
Kun Alfonsin terveys alkoi 1970-luvulla pettää, yhtiön toiminta siirtyi hänen pojalleen Stefan Håkansille vuonna 1974. Alfons kärsi vakavasta sukeltajantaudista ja diabeteksesta, jotka johtivat molempien jalkojen amputointiin. Yrityksen taloudellinen tilanne oli heikko, eikä Stefan voinut maksaa itselleen palkkaa. Stefan joutui ottamaan toisen työn Turun ylioppilaskyläsäätiön Ikituurin talousjohtajana perheen elättämiseksi. Alfons pysyi edelleen Fart-hinaajan kapteenina, vaikka hänen terveydentilansa oli heikko. Miehistö kantoi jalkainvalidin Alfonsin Fartin komentosillalle.
Alfons Håkans kuoli Turussa vuonna 1980.
Yksityiselämä

Alfons Håkansin puoliso oli Ida Håkans (os. Beijar). Pariskunnalla oli kaksi lasta, Stefan sekä Vivan Håkans.
Kirjallisuutta

Sjöström, Pär-Henrik & Brzoza, Krzysztof: Alfons Håkans 1945-2005 : the Alfons Håkans history and fleet list, 2005, Alfons Håkans
Siltala, Sakari & Keskisarja, Teemu: Merenperintö, 2024, Siltala
Håkansin miehiä Bergön nostossa. Vasemmalla Alfons Håkans.
Alquevan pato

| Alquevan tekojärvi |
| --- | --- |
 Alquevan pato
Valtiot:  Portugali 
Paikkakunta:  Moura
Koordinaatit:  38°11′51″N, 7°29′47″W
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Guadiana
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135 – 154 m
Pinta-ala:  250 km²
 fiAlquevan pato 
Alquevan pato sijaitsee Mouran kunnassa, Alentejossa, Portugalissa. Pato on rakennettu Guadiana-jokeen, joka on yksi suurimmista joista Iberian niemimaalla.
Pato on tehty sähköntuotantoa varten. Padon vesivoimalaitoksessa on kaksi turbiina, joiden teho on yhteensä 240 MW. Voimalaitoksen keskimääräinen sähkönvuosituotanto on 269 GWh.
Padon muodostama tekojärvi on Länsi-Europan suurimpia tekojärviä. Tekojärven pinta-ala on 250 km² ja pinnankorkeus on 152 m. Tekojärven vettä käytetään myös lähialueen maatalouden keinokasteluun. Mistään Euroopan suurimmasta tekojärvestä tai voimalasta ei silti ole kyse, sillä esimerkiksi eurooppalaisen Venäjän Kuibyševin tekojärvi, Rybinskin tekojärvi ja Volgan vesivoimalaitos altaineen ovat kooltaan monikertaisia tähän portugalilaiseen patoaltaaseen verrattuna.
Rakentaminen

Padon rakentamisprojekti alkoi vuonna 1985. Pato valmistui vuonna 2002, jolloin padon portit suljettiin.
Tekojärven alle jäänyt pieni Luzin kylä rakennettiin uudestaan parin kilometrin päähän vanhasta paikasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gestalqueva (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi) ja (englanniksi)
Rikkidioksidi

| Rikkidioksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7446-09-5
PubChem CID:  1119
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SO2
Moolimassa:  64,054 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön kaasu
Sulamispiste:  −72,4 °C (200,75 K)
Kiehumispiste:  −10 °C (263 K)
Tiheys:  2,551 g/l
Liukoisuus veteen:  9,4 g / 100 ml (25 °C)
Rikkidioksidi (SO2) on väritön, pistävänhajuinen, ärsyttävä ja syövyttävä kaasu. Se on rikin ja hapen yhdiste, jota syntyy muun muassa rikin tai rikkipitoisten aineiden palaessa, esimerkiksi eräitä fossiilisia polttoaineita käytettäessä sekä tulivuorenpurkausten yhteydessä. Kivihiiltä poltettaessa kaikki kivihiilen sisältämä rikki hapettuu rikkidioksidiksi. Rikkidioksidi esiintyy ulkoilmassa hiukkasina tai kaasumaisena aerosolina.
Rikkidioksidia pidetään ongelmallisena ilmansaasteena, koska se reagoi herkästi veden kanssa muodostaen rikkihapoketta (SO2 + H2O → H2SO3), joka muuntuu edelleen rikkihapoksi H2SO4 tai sulfaatiksi eli rikkihapon suolaksi SO42−. Rikkihappoa liukenee pilvien sisältämiin vesipisaroihin, jotka satavat alas maaperää ja vesistöjä happamoittavana ja rakennusmateriaaleja syövyttävänä happamana sateena. Hapan sade syövyttää myös erilaisia materiaaleja sekä aiheuttaa haittaa ihmiselle ja muille eliöille.
Rikkidioksidi on vesiliukoista, ja sen takia suurin osa hengityselimistöön joutuneesta rikkidioksidista jääkin ylähengitysteiden kosteisiin limakalvoihin. Osa siitä kuitenkin päätyy keuhkorakkuloihin  asti, ja aiheuttaa kudosvaurioita. Se ärsyttää hengitysteitä ja suuria keuhkoputkia. Tyypillisiä äkillisiä oireita ovat yskä, nuha, hengenahdistus ja keuhkoputkien supistuminen. Erityisesti astmaatikot ovat herkkiä rikkidioksidille, ja pakkanen pahentaa rikkidioksidista aiheutuneita oireita. Rikkidioksidi aiheuttaa myös silmien ärsytystä. Pitkäaikainen altistuminen rikkidioksidille vaurioittaa hengitysteiden lisäksi hammaskiillettä.
Rikkidioksidi vaurioittaa suurina pitoisuuksina puiden lehtiä ja neulasia.
Rikkidioksidipäästöillä on toisaalta huomattava ilmaston lämpenemistä hidastava vaikutus, koska rikkihappo- ja sulfaattihiukkaset viilentävät ilmakehää.
Puhdistusmenetelmät ovat kehittyneet viime vuosikymmenien aikana, EU on päätöksillään pyrkinyt vähentämään rikkidioksidipäästöjään mahdollisimman paljon, ja esimerkiksi Suomessa rikkidioksidipäästöt ovatkin vähentyneet tehokkaasti. Nykyään Suomen rikkidioksidipäästöt ovat enää noin kymmenes siitä, mitä ne olivat 1980-luvulla.
Rikkidioksidin CAS-numero on 7446-09-5.
Rikkidioksidia käytetään elintarvikkeiden säilöntäaineena  ja sen merkintä tällöin on E220.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rikkidioksidin kansainvälinen kemikaalikortti
Reina Cristina (1887)

| Reina Cristina |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ferrol
Laskettu vesille:  2. toukokuuta 1887
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 1. toukokuuta 1898
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 042 t
Pituus:  84,81 m
Leveys:  13,21 m
Syväys:  6,10 m
Koneteho:  4 400 ihp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  370
Aseistus
Aseistus:  6 × 160 mm tykkiä 8 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 6 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 5 × 356 mm torpedoputkea
Reina Cristina oli Espanjan laivaston vuonna 1877 vesillelaskettu Alfonso XII -luokan risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Ferrolista. Alus laskettiin vesille 2. toukokuuta 1887.
Palvelus

Alus oli kotivesillä, kunnes se vuonna 1894 siirrettiin Aasian laivueeseen suojaamaan Karoliineja Saksan aiheuttamalta uhalta. Alus oli laivueen lippulaivana.
Filippiinien noustua kapinaan vuonna 1896 alus osallistui sotatoimiin kapinoitsijoita vastaan. Alus oli Tyynenmeren laivueen komentajan kontra-amiraali Patricio Montojo de Pasaronin lippulaiva Manilassa, kun sota Yhdysvaltoja vastaan alkoi huhtikuussa 1898. Laivue lähti 25. huhtikuuta Manilanlahdelta Subicinlahteen, jossa Montojo odotti saavansa paremman suojan mahdollisessa hyökkäyksessä miinoituksista ja rannikkolinnakkeista. Miinoitukset oli kuitenkin pääosin laskematta ja linnakkeet rakentamatta.
Laivue lähti 29. huhtikuuta Cañacaonlahdelle, jossa Yhdysvaltain laivaston kommodori Deweyn johtama Aasian laivue yllätti Montojon. Seuranneessa taistelussa Reina Cristina upposi.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Spanish cruiser Reina Cristina
Käännös suomeksi
Alicante

| Alicante / Alacant |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Alicante / Alacant
 Koordinaatit: 38°20′43″N, 0°28′59″W 
Valtio:   Espanja
Itsehallintoalue:  Valencia
Maakunta:  Alicante
Perustettu:  vuonna 324
Hallinto:  
 – Pormestari:  Luis Barcala
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  201,27 km²
Korkeus:  0–3 m
Väkiluku (2021):  337 304
 – Väestötiheys:  1 680 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  03000-03016
 
 www.alicante.es 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alicante (kat. Alacant) on Espanjan samannimisen maakunnan pääkaupunki Valencian itsehallintoalueella. Se sijaitsee Välimeren rannalla ja on tärkeä satamakaupunki. Alicantesta kulkee laivayhteys Baleaareille sekä Oraniin Algeriaan ja sitä palvelee kansainvälinen Alicante-Elchen lentoasema.
Vuonna 2021 kaupungin asukasluku oli 337 304. Metropolialueella Alicante–Elx/Elche asuu noin 725 000 ihmistä.
Valencian itsehallintoalueen viralliset kielet ovat katalaanin paikallinen murre valencia ja espanja.
Alicante on yksi Espanjan nopeimmin kasvavista kaupungeista. Sen talous perustuu turismiin, viinin tuotantoon, palveluihin ja hallintoon. Vientituotteita ovat viini, oliiviöljy, vihannekset ja hedelmät. Alueella on lisäksi kevyttä teollisuutta: elintarvike-, nahka-, jalkine-, tekstiili- ja keramiikkateollisuutta.
Alueen ruokaerikoisuuksia ovat turrón nougat sekä hunaja- ja mantelimakeiset ja horchata maakastanja-juoma. Paikallisesta bomba-riisistä tehty alkuperäinen paella ja monenlaiset riisi- sekä kalaruuat ovat tyypillisintä alicantelaista ruokakulttuuria.
Nähtävyyksiä:
Pyhän Barbaran linna, Castell de Santa Bàrbara (esp. Castillo de Santa Bárbara) Benacantil-kukkulalla 166 m
La Explanada de España, palmujen reunustama mosaiikkikatu rannalla
arkeologinen museo MARQ, interaktiivinen uusinta teknologiaa
vanhakaupunki (El Barrio), yöelämän ja baarien keskittymä
kaupungintalo (Ayuntamiento), hienoin barokkirakennus
Barrio de Santa Cruz, vanhin kaupunginosa
Neitsyt Marian basilika, vanhin kirkko
Pyhän Nikolaoksen katedraali, 1600-luvulta
Lucentum, roomalainen kaupunki
kuvataidemuseo MUBAG, 1700-luvun palatsissa
Santa Fazin luostari, pyhiinvaelluskohde 8 km keskustasta
Mercado Central, jugendtyylinen kauppahalli
Playa de San Juan, hiekkaranta kaupungin ulkopuolella
Paikallinen juhlapäivä on Pyhän Johanneksen (Johannes Kastajan) tulet, Las Hogueras de San Juan,  jota vietetään 24.6. ilotulituksin, paraatein ja kokoin ja on suurin juhannusjuhla Costa Blancalla.
Historia > Varhaishistoria

Alueella on ollut asutusta jo kivikaudella n. 7 000 vuotta sitten. Metsästäjä-keräilijät asettuivat asumaan Benacantil-kukkulan rinteille. Heistä muodostui alkuperäinen ibeeri-väestö. Kreikkalaiset ja karthagolaiset perustivat Alicanten kaupungin 324 eaa. nimellä Akra Leuke (valkoinen vuori/niemi). Vuonna 201 eaa. roomalaiset valloittivat sen ja antoivat kaupungille nimen Lucentum (suom. valon kaupunki). Hannibalin sanotaan nousseen siellä maihin sotanorsujensa kanssa. Roomalaisten jälkeen kaupunkia hallitsivat 400–700-luvuilla germaaniperäiset visigootit.
Vuodesta 718 vuoteen 1247 kaupunkia hallitsivat Al-Andalus-nimisen valtakunnan perustaneet maurit, jotka kutsuivat sitä nimellä Medina Al Laqant. Alfonso X valloitti kaupungin 1247 ja liitti sen Kastiliaan nimityksellä "Vila Nova" (uusi kylä) erotuksena "Vila Vella", entisestä 'vanhasta' muslimikylästä. Vuonna 1296 Jaime II liitti sen Valencian kuningaskuntaan, Aragonian alaisuudessa. Ferdinand II antoi sille kaupungin aseman vuonna 1490.
Alicanten kukoistuksen aika oli 1400–1500-luvuilla, jolloin osana Valencian kuningaskuntaa siitä tuli tärkeä riisiä, viinejä, oliiviöljyä, appelsiineja ja villaa vievä kauppasatama. Väestö kolminkertaistui n. 5 000 asukkaaseen. Felipe III karkotti vuosien 1609 ja 1614 välillä tuhansia moriskoja, joilla oli yhteyksiä rannikkoa ryösteleviin berberi-merirosvoihin. Tämä aiheutti pulaa ammattitaitoisista käsityöläisistä ja maanviljelijöistä ja johti maatalouden romahtamiseen sekä maa-aateliston köyhtymiseen.
Historia > 1700- ja 1800-luku

Ranskalaiset piirittivät kaupunkia Espanjan perimyssodassa 1709 ja Pyreneitten niemimaan sodassa 1812 ja myöhemmin ensimmäistä tasavaltaa kannattaneet Cartagenan federalistit 1873. Kaupankäynti laantui koko 1700- ja 1800-luvun ja talous selvisi kenkä- ja kalateollisuuden sekä appelsiinin- ja mantelinviljelyn avulla. Asukasmäärä ylitti 20 000 vuonna 1797.
Rautatieyhteys Madridiin saatiin 1858 ja 1885 Murciaan. Kaupunki alkoi laajentua ja kaupunginmuuri purettiin 1860-luvulla. 1800-luvun lopulla ja ensimmäisen maailmansodan aikana sataman toiminta vilkastui uudelleen merkittävästi. Asukasmäärä ylitti 50 000 vuonna 1900.
Historia > 1900-luku

Italialaiset pommittivat kaupunkia toukokuussa 1938 ja 300 siviiliä kuoli. Espanjan sisällissodassa Alicante oli viimeinen kaupunki, joka antautui huhtikuussa 1939 Francon joukoille. Asukasmäärä ylitti 100 000 rajan vuonna 1950. Turismin kasvu 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla näkyi rakentamisessa ja talouden nousussa. Ensimmäiset pilvenpiirtäjät rakennettiin 1960-luvun ja 1970-luvun alussa. Alicante-Elchen lentoasema avattiin vuonna 1967. Yliopisto perustettiin ja jalkapallostadion avattiin 1979. Asukasmäärä ylitti 250 000 vuonna 1981. FIFA World Cup pidettiin 1982. Kevyt raitiotie TRAM rakennettiin 1999–2003.
Historia > 2000-luku

Asukasmäärä ylitti 280 000 vuonna 2001. Alicante on ollut Volvo Ocean Race maailmanympäri purjehduskilpailun lähtösatama vuodesta 2008 lähtien. Asukasmäärä ylitti 330 000 vuonna 2008.
Ilmasto

Alicantessa vallitsee välimerenilmasto. Vuorokauden ylin keskimääräinen lämpötila vaihtelee vuoden mittaan 17–31 °C:n välillä ja keskimääräinen alin lämpötila 6–21 °C:n välillä. Lämpimintä on elokuussa ja viileintä tammikuussa. Kuivinta on kesäkuusta elokuuhun, jolloin keskimääräinen kuukausittainen sadanta on alle 20 millimetriä. Sateisinta on syyskuussa, jolloin sataa noin 60 millimetriä. Vuosittainen sadanta on noin 310 millimetriä.
Kuvia

L' Esplanada d' Espanya, La Explanada de España, taustalla Benacantil-kukkula.
Kaupungintalo (Ayuntamiento)
Plaça dels Cavalls (Plaça dels Estels), Plaza de los Luceros 1930-luku
Castell de Santa Bàrbara, Castillo de Santa Bárbara
Basílica de Santa María
Parc/Parque del Palmeral
Platja/Playa del Postiguet
Avenida de Maisonnave kauppakatu
Mercat/Mercado Central (Keskuskauppahalli)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alicanten virallinen kotisivu (espanjaksi)
Alicanten yliopisto (espanjaksi)
Ranskan kansalaisuus

Ranskan passi, jota maan kansalaiset voivat hakea.
Ranskan kansalaisuus on laillinen suhde yksittäisen ihmisen ja Ranskan tasavallan kanssa. Kansalaisuus myönnetään usein ius sanguinis -periaatteella. Historiallisesti Ranskan kansalaisuus on perustunut ius soli -periaatteeseen, joskin ulkomaan kansalaisen Ranskassa syntynyt lapsi saa kansalaisuuden vasta aikuistuttuaan.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä

Syntyperäisiä ranskalaisia ovat sellaiset henkilöt, joiden vähintään toinen vanhemmista on Ranskan kansalainen. Tämä on kyettävä todistamaan ennen lapsen 18. syntymäpäivää. Yli 18-vuotiaiden kohdalla kansalaisuuden voi saada syntyperän perusteella ainoastaan äidin puolelta, mikäli tämä on todistettavissa. Kaikissa tapauksissa vanhemman tulee olla Ranskan kansalainen viimeistään lapsen syntymäpäivänä.
Kansalaisuuden saaminen 18-vuotiaana

Ranskassa syntynyt ulkomaalainen voi saada Ranskan kansalaisuuden automaattisesti 18-vuotiaana; jos kaikki seuraavat ehdot täyttyvät:
Hän syntyi Ranskassa;
Hän asuu Ranskassa 18. syntymäpäivänään; ja
Hänen ensisijainen asuinpaikka on ollut Ranskassa yhteensä (mutta ei välttämättä yhtäjaksoisesti) vähintään 5 vuotta 11-vuotiaasta lähtien.
Ranskassa ulkomaalaisille vanhemmille syntynyt lapsi voi kuitenkin luopua Ranskan kansalaisuudesta.
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella

Kansalaisuuden voi saada hakemuksella, mikäli hakija täyttää seuraavat ehdot:
Hän on vähintään 18-vuotias
Hänellä on pysyvä oleskelulupa (toisten EU-maiden kansalaisilta tätä ei vaadita)
Hän on asunut laillisesti maassa yhtäjaksoisesti vähintään 5 vuotta.
Hän on osoittanut integroituneensa ranskalaiseen yhteiskuntaan
Hän pystyy elättämään itsensä
Nuhteettomuusvaatimus: ei yli 6 kuukauden mittaisia vankeustuomioita Ranskassa tai minkäänlaisia rikoksia Ranskan valtiota vastaan
Hakijoilta edellytetään myös tyydyttävää suullista ja kirjallista ranskan kielen taitoa, jollaiseksi on määritelty B1 eurooppalaisella viitekehyksellä. Kielitaitovaatimukseen voi hakea vapautusta, mikäli hakijalla on koulutodistus jostakin ranskankielisestä maasta.
Viiden vuoden asumisaikaa voidaan lyhentää kahteen vuoteen seuraavissa tapauksissa:
Hakija on opiskellut vähintään 2 vuotta ranskalaisessa korkeakoulussa ja saanut sieltä tutkinnon
Hakijalla on jokin erityislaatuinen ja hyödynnettävissä oleva taito
Hakija on ansioitunut erityisen hyvin tieteen, urheilun, talouden tai kansalaisaktiivuuden saralla, minkä katsotaan osoittaneen poikkeuksellisen hyvä integroituminen ranskalaiseen yhteiskuntaan
Ranskan kansalaisen kanssa naimisissa oleva ulkomaalainen voi saada kansalaisuuden, mikäli avioliitto on kestänyt yli 4 vuotta ja pari on asunut tuon ajan Ranskassa yhtäjaksoisesti. Mikäli avioliitto on solmittu ulkomailla, siitä on täytynyt tehdä ilmoitus Ranskan väestötietojärjestelmään. Lisäksi ulkomaalaisen osapuolen on osoitettava tyydyttävä ranskan kielen taito.
Ranskan muukalaislegioonassa palvelleet henkilöt voivat hakea kansalaisuutta kolmen vuoden palveluksen jälkeen. Aluksi myönnetään pysyvä oleskelulupa ja kansalaisuus jahka hakija on osoittanut halukkuutensa integroitua ranskalaiseen yhteiskuntaan. Lisäksi hakijan palvelushistorian täytyy olla hyvä. Lisäksi sellaiset ulkomaalaiset muukalaislegioonan sotilaat, jotka haavoittuvat taistelussa taistellessaan Ranskan puolesta, saavat hakea kansalaisuutta välittömästi. Tämä periaate tunnetaan nimellä ”ranskalainen vuodatetun veren kautta” (ransk. Français par le sang versé).