Hyvinkään taistelu
Taistelun jälkeen

Hyvinkään valtauksen jälkeen saksalaiset pitivät paikkakuntaa hallussaan noin kymmenen päivän ajan, ennen kuin valkoiset saivat järjestettyä oman hallintonsa. Toukokuun loppuun asti jatkuneiden välittömien kostotoimien aikana teloitettiin yhteensä 150–160 punaista tai sellaiseksi epäiltyä. Saksalaiset teloittivat heti taistelun jälkeen yhdeksän vartiomiehinä toiminutta punakaartilaista, jotka olivat jääneet paikkakunnalle kuvitellessaan heitä kohdeltavan sotavankeina. Saksalaiset ilmeisesti kostivat teloituksilla punaisten Välenojassa surmaamat kolme haavoittunutta saksalaista sotilasta. Lisäksi valtauspäivänä kuoli kolme punaista epäselvissä olosuhteissa. Kaksi heistä oli ammuttu kodeissaan Hevosmäessä. Tämän jälkeen tilanne rauhoittui puoleksitoista viikoksi, kunnes saksalaiset vapunpäivänä teloittivat 11 punaista hieman aseman pohjoispuolella sijaitsevassa Lippaan santaluiskassa. Ammutuista kuusi oli Hyvinkäältä ja viisi Nurmijärveltä. Seuraavana päivänä samassa paikassa teloitettiin vielä 16 punaista, jotka olivat saksalaisten Karkkilassa vangitsemia paikallisen työväenyhdistyksen johtomiehiä. He olivat antautuneet taisteluitta 25. huhtikuuta tehdyn sopimuksen nojalla. Ampujina toimivat saksalaiset, mutta teloituksen taustalla oli todennäköisesti Hyvinkään suojeluskunnan esikunta.
3.–4. toukokuuta saksalaiset jättivät paikkakunnan ja valta Hyvinkäällä siirtyi valkoisille, jotka suorittivat ensimmäiset teloitukset kahden päivän kuluttua. Teloituspaikkaa oli nyt siirretty ratapenkereeltä hieman syrjempään nykyisen Sahamäen kaupunginosan suuntaan. Toukokuun loppuun mennessä valkoiset teloittivat Hyvinkäällä yhteensä 113 punaista, joka oli Helsingin jälkeen toiseksi eniten Uudenmaan läänin alueella. Heidän joukossaan oli viisi naista, joista punakaartiin kuulumattomat 54-vuotias Hilda Maria Jakovleff ja 50-vuotias Augusta Vilhelmina Lehtonen olivat täysin syyttömiä. Teloitettujen naisten joukossa oli myös Hyvinkään lentävän osaston päällikön Lauri Karan puoliso Elsa Kara (o.s. Hietaniemi). Hänen teloituksensa on arveltu olleen kosto Neuvosto-Venäjälle paenneen Lauri Karan osallisuudesta sodan aikaisiin surmiin.
Tuomiot jakoi valkoisten perustama sotaoikeus, jota johtivat Hyvinkään suojeluskunnan päällikkö Aleksander Olof Wilén (joissain lähteissä myös H. A. Wilén) ja apulaispäällikkö kreivi Isarias Gylling-Laorsi. Muita jäseniä olivat muun muassa metsänhoitaja Kaarlo Tapiovaara, vanhassa väessä palvellut muurari Johan Fredrik Wallenius, varatuomari Gösta Sahlström, opettaja O. Alanko, apteekkari Emil Väyrynen, opettaja Kalle Heinilä, poliisimestari Albrecht Hornborg sekä aikaisemmin paikkakunnalla tuntematon opettaja ja lakimies Kaarlo Hile. Kuulusteluja johti luutnantti Bengt Hornborg, joka oli palvellut ratsumestarina Venäjän armeijassa ja taistelut itärintamalla. Paikallisesta suojeluskunnasta oli neljä henkilöä mukana kaikissa teloituksissa. He saivat palkkioksi yleensä 100 markkaa jokaisesta teloituksesta tai vaihtoehtoisesti kenkiä ja vaatteita. Muistitieto kertoo, että esimerkiksi Elsa Karan ampuneelle nuorelle pojalle maksettiin sievoinen summa rahaa.
28. toukokuuta Hufvudstadsbladetissa julkaistiin Hyvinkäällä sijainneen Kytäjän kartanon isännän Hjalmar Linderin kirjoitus Nog med blodbad!, jossa hän paheksui teloituksia ja kauhisteli vankileirien oloja. Hyvinkään teloitukset koskettivat Linderiä myös omakohtaisesti, sillä osa ammutuista karkkilalaisista oli hänen omistamansa Högforsin tehtaan työntekijöitä.