stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arcangelo Corelli

Arcangelo Corelli
Arcangelo Corelli (17. helmikuuta 1653 Fusignano – 8. tammikuuta 1713 Rooma) oli italialainen säveltäjä ja viulisti, jonka concerto grossoja on pidetty barokin ajan vaikutusvaltaisimpina sävellyksinä.
Tiedot Arcangelo Corellin historiasta ovat puutteellisia. Corelli oli vauraan maanomistajaperheen viides lapsi Fusignanon kylässä lähellä Ravennaa. Todennäköisesti Corellin ensikosketus musiikkiin tuli paikallisen papiston kautta, viimeistään Lugossa ja Faenzassa. Morte Ferrarassa toimineen urkuri ja säveltäjä Giovanni Battista Bassanin on väitetty olevan Corellin ensimmäinen opettaja. Corellin tiedetään muuttaneen Bolognaan vuonna 1666, missä hän tapasi Giovanni Benvenutin ja viuluvirtuoosi Leonardo Brugnolin. Vuonna 1675 (tai ehkä vasta vuonna 1671) Corelli opiskeli sävellystä Roomassa laulaja Matteo Simonellin johdolla. Roomassa asuessaan 19-vuotias Corelli teki oletettavasti matkan Ranskaan ja ehkä myös Espanjaan. Vuonna 1675 Corellista on maininta Roomassa asumisesta, missä hän johti orkesteria kuningatar Christina Alexandran kunniaksi. Vuonna 1680 Corelli vieraili Saksassa.
Vuosina 1689-1690 Corelli oli Modenan herttuan suojeluksessa ja hän palasi vuonna 1708 Roomaan, asuen kardinaali Ottobonin palatsissa. Corelli vieraili Napolissa ja sai kutsun kuninkaan luo samana vuonna. Vuodesta 1681 kuolemaansa asti Corelli asui Roomassa. Hän oli aktiivinen esiintyjä ja johtaja pienissä ja suuremmissa instrumentaalikamarikokoonpanoissa Rooman kodeissa, kirkoissa ja julkisissa tilaisuuksissa. Hänen tunnetuimmat oppilaansa lienevät viulistit Francesco Geminiani ja Pietro Locatelli.
Corelli tunnetaan parhaiten säveltämiensä concerto grossojen ansiosta. Hän sävelsi teokset todennäköisesti 1680-luvulla, mutta ne julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1714. Tämän jälkeen ne levisivät laajalle ja inspiroivat muita säveltäjiä, kuten Händeliä, kirjoittamaan omia concerto grossojaan. Maineikas teos on myös Correlin "La Folia" -muunnelmat viululle.
Corelli on haudattu Pantheoniin Roomassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arcangelo Corelli International Music Score Library Project (englanniksi)
Vapaasti käytettävissä olevia Corellin partituureja Mutopia Project
John Cairncross

John Cairncross (25. heinäkuuta 1913 Lesmahagow, Skotlanti – 8. lokakuuta 1995 Herefordshire) oli brittiläinen virkamies ja vakooja, joka vakoili Neuvostoliiton hyväksi toisen maailmansodan aikana. Hänen arvellaan olleen viides jäsen Cambridgen viisikkona tunnetussa vakoojaryhmässä, jonka muut jäsenet olivat Kim Philby, Donald Maclean, Guy Burgess ja Anthony Blunt.
Populaarikulttuurissa

Cairncross esiintyy hahmona vuonna 2014 valmistuneessa elokuvassa The Imitation Game, jossa häntä näyttelee Allen Leech.
Miika Juntunen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 9. lokakuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Kemi, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 cm
Lempinimi: Miiga, Taikalanne, Juntsa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1980–1982 | OPS | 57 | (10) |
| 1983 | KPT | 21 | (4) |
| 1984–1986 | KePS | 60 | (12) |
| 1986–1987 | Örgryte IS | 10 | (2) |
| 1987 | → IFK Kalix (laina) | 22 | (10) |
| 1988 | KePS | 28 | (5) |
| 1989–1992 | Ilves | 110 | (16) |
| 1993 | Jazz | 29 | (4) |
| 1994–1995 | TPV | 50 | (12) |
| 1996 | Ilves | 13 | (2) |
| 1996–1999 | TPV | 75 | (13) |
| 2000 | OLS | 9 | (1) |
| 2000 | Kotkan TP | 19 | (0) |
| 2001 | Jazz | 16 | (0) |
| 2004 | AC Oulu | 1 | (0) |
| 2006–2008 | OPS | 2 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 522 | (91) |
Maajoukkue
| 1980 | Suomi U15 | 1 | (0) |
| 1980–1981 | Suomi U16 | 10 | (6) |
| 1981–1982 | Suomi U17 | 19 | (5) |
| 1982–1983 | Suomi U18 | 12 | (3) |
| 1984–1985 | Suomi U21 | 13 | (1) |
| 1986 | Suomi | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Miika Antero Juntunen (s. 9. lokakuuta 1964 Kemi) on suomalainen pelaajauransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Sittemmin Juntunen on muun muassa toiminut AC Oulun ja Oulun Palloseuran managerina. Hän on myös yrittäjä.
Pelaajaura

Juntunen debytoi vuonna 1980 korkeimmalla sarjatasolla 15-vuotiaana Oulun Palloseurassa. 1980-luvulla hän pelasi vuoden Kopareissa, neljä kautta Kemissä ja neljä myös Ilveksessä, missä hän vuonna 1990 voitti Suomen Cupin. Välissä hän kävi myös Ruotsissa Örgrytessä.lähde?
Juntunen kuului vuonna 1993 Jazzin mestarijoukkueen runkopelaajiin yhdessä Piracaian, Luiz Antonion ja Antti Sumialan kanssa. Kaudeksi 1994 hän siirtyi Tampereen Pallo-Veikkoihin, missä hän toistamiseen peräkkäin voitti Suomen mestaruuden. TPV:n pudottua liigasta 1995 hän siirtyi Ilvekseen, mutta sekin putosi liigasta heti seuraavalla kaudella. Juntunen siirtyi takaisin TPV:hin, missä hän toimi avainhahmoina seuran noustua takaisin liigaan kaudeksi 1999. Juntunen toimi myös TPV:n toimintaa varten perustetun yhtiön toimitusjohtajana ja huolehti pelaajien hankinnasta. Kauden aikana joukkueessa pelasi peräti 45 eri pelaajaa, valmentaja Jan Mak oli lähtenyt jo ennen kauden alkua, ja uusi valmentaja Ian Crawfordkin lähti elokuussa. Kauden päätteeksi TPV putosi takaisin Ykköseen. Kaudella 2000 hän siirtyi Kotkan TP:n joukkueeseen, joka sekin putosi kauden päätteeksi. Vielä kaudella 2001 hän pelasi liigaa FC Jazzissa. 2001 hän oli merkittävä pelaaja, kun porilaisseura eteni Euroopan kentillä Intertoto-cupissa toiselle kierrokselle.lähde?
Olympiamaajoukkueessa Juntunen pelasi urallaan kaksi ottelua. Nuorempien ikäluokkien maajoukkueissa hänellä on tilillään lukuisia otteluita.lähde?
Juntusesta sanottua ja pelityyli

Veikkausliigan verkkonäyttelyn mukaan harva suomalaispelaaja on jakanut mielipiteitä yhtä paljon kuin Miika Juntunen. Hänen taitava pelityylinsä ihastutti katsojia, mutta temperamenttisuuden ja suorapuheisuuden vuoksi hänen välinsä katkesivat moniin valmentajiin. Sivuston mukaan se saattoi olla suurin syy, miksi Juntusen maajoukkueottelut aikuisten tasolla jäivät kahteen olympiajoukkueen peliin. Suorat kommentit erityisesti ottelujen jälkeen aiheuttivat sen, että Juntusen pitkä pelaajaura jää usein niiden varjoon.
Pelaajana Juntuselle sopi parhaiten keskikentän peliä rakentava rooli, jossa hän pääsi pyörittämään joukkueensa peliä ja osallistumaan maalipaikkojen rakentamiseen ja päättämiseen. Veikkausliigan verkkonäyttely kuvaa Juntusta taitavaksi pelaajaksi. Juntusen omasta mielestä hänen ainoa heikkoutensa oli nopeus, jota hän kompensoi kestävyydellä.
Manageri, seurajohtaja valmentaja > TPV ja AC Oulu

Juntunen perusti 1997 yhdessä sisarensa aviomiehen Juha Sipilän kanssa TPV Futis Oy:n, jonka omistivat alkuvaiheessa Juntunen, Sipilä ja Tampereen Pallo-Veikot Ry. Seuran toimintaa pyrittiin rahoittamaan urheilukenttien laitavalomainontaan keskittyvällä sivubisneksellä. TPV ry:n johto osti Sipilän ja Juntusen ulos yhtiöstä 1999.
Juntunen oli 2000-luvun alussa vahvasti mukana perustamassa AC Oulua, mutta ajautui myöhemmin erimielisyyksiin muiden seurahenkilöiden kanssa ja lähti seurasta vuonna 2006. Juntusen mukaan hänellä oli saatavia AC Oululta, joten hän vei asian oikeuteenlähde?.
Manageri, seurajohtaja valmentaja > OPS

AC Oulun jälkeen Juntunen toimi Oulun Palloseuran managerina. Juntusen aikana OPS nousi Ykköseen vuosina 2009 ja 2016 ja sijoittui vuonna 2011 Ykkösessä toiseksi. Juntusella oli usein kiistaa Palloliiton kanssa, esimerkiksi vuonna 2018 OPS:lta evätyn Ykkösen lisenssin vuoksi.
Kaudella 2013 Juntunen sai pitkän toimitsijakiellon tarjottuaan pisterahoja samalla sarjatasolla pelaavan AC Kajaanin pelaajille.
Juntusen johtama OPS purki serbialaispelaajien Ivica Milutinovićin ja Vladimir Nikitovićin sopimukset yksipuolisesti syksyllä 2015. Pelaajat myös väittivät Juntusen pakottaneen heidät pelaamaan loukkaantuneina, ja he nostivat OPS:aa vastaan kanteen. Asiassa päädyttiin sovintoon, joka maksoi OPS:lle yli 12 000 euroa.
Juntusella oli kiistaa myös brasilialaispelaajien Adson Alves Da Silvan ja Vinicius Frassonin kanssa. Rovaniemen hovioikeus määräsi joulukuussa 2017 OPS:n maksamaan pelaajille korvauksia työsopimusten perusteettomasta päättämisestä. Oikeudenkäyntikuluineen lähes 50 000 euron summa oli elokuussa 2020 edelleen maksamatta.
Manageri, seurajohtaja valmentaja > KPV

Ykkösessä pelaava Kokkolan Pallo-Veikot nimesi Juntusen päävalmentajakseen 3. elokuuta 2020. Juntunen kuitenkin jätti tehtävänsä jo 13. elokuuta, kun hän oli ehtinyt valmentaa joukkuetta vain kahdessa ottelussa. KPV:n mukaan ”manageri Matti Laitinen ja koko KPV:n edustusjoukkue olivat yllättyneitä Juntusen palkkaamisen aiheuttamasta kohusta, ja lopulta paineet kasvoivat liian suuriksi”.. Helsingin Sanomat väitti jutussaan Juntusen vetäneen harjoituksissa kuka pelkää mustaa miestä -leikkiä, jossa aloittanut pelaaja olisi ollut tummaihoinen. KPV:n johto kuitenkin kielsi kyseistä tapahtuneen. KPV kuitenkin päätyi erottamaan Juntusen 13. elokuuta.
Yrittäjyys ja talousrikokset

Vuodesta 1996 lähtien Miika Juntusella on ollut Markkinointi Miika Juntunen Oy -niminen yritys. Yhtiön toinen vastuuhenkilö on Kirsi Maria Juntunen. Yrityksen toimialana on mainostilan ja mainossopimusten välitys ja vuokraus sekä yleisagentuuritoiminta.
Juntunen tuomittiin toukokuussa 2019 Oulun käräjäoikeudessa yhdeksän kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen törkeästä kirjanpitorikoksesta ja törkeästä veropetoksesta. Juntusen yhtiö jätti kirjaamatta yhtiön provisiopalkkioita vuosilta 2012–2013. Kirjaamatta jätetty summa oli yli 300 000 euroa. Tuomio pysyi hovioikeudessa. Juntunen haki muutosta tuomioon korkeimmasta oikeudesta. Korkein oikeus kumosi tuomion huhtikuussa 2021 ja määräsi asian uudelleen Rovaniemen hovioikeuden käsittelyyn, joka alensi tuomion huhtikuussa 2022 yhdeksästä kuuteen kuukauteen.
Yksityiselämä

Juntusen isoisä Väinö Antti Juntunen (1895–1960) toimi Kolarin ja Kiimingin kirkkoherrana ja oli vuonna 1934 perustamassa vanhoillislestadiolaisista eronnutta Rauhan sana -liikettä. Miika Juntusen poika Matias Juntunenkin (s. 1992) on jalkapalloilija, samoin oli nuorempi poika Joona Juntunen (2002–2023), joka kuoli auto-onnettomuudessa keväällä 2023. Juntusen sisko Minna-Maaria Sipilä (o.s. Juntunen) on naimisissa Suomen entisen pääministerin Juha Sipilän kanssa.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Miika Juntunen Wikisitaateissa
Miika Juntunen Veikkausliigan 20-vuotisjuhlanäyttelyssä (Arkistoitu – Internet Archive)
Veikkausliiga, Viikon kasvo: Miika Juntunen –TPV:n kokenut monitoimikone (Arkistoitu – Internet Archive)
Taru (nimi)

| Taru |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  7. maaliskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  19. maaliskuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Saga
Nimen alkuperä:  sanan suomenkielinen merkitys tai persian Darius
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taru on suomalainen naisen etunimi. Tarun nimipäivä on ollut 7. maaliskuuta vuodesta 1929 lähtien.
Nimen alkuperä on suomen kielen sana taru, joka merkitsee esimerkiksi satua, myyttiä tai saagaa. Nimi on käännetty suomeen ruotsinkielisestä nimestä Saga, jolla on nykyruotsissa vastaava merkitys.
Ortodoksisessa kirkossa Taru liitetään myös nimeen Daria, joka on feminiinimuoto miehen nimestä Darius. Darius puolestaan juontaa persialaisesta nimestä, joka on yhdistelmä "omistamista" ja "hyvää" merkitsevistä sanoista.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut 6 983 Taru-nimistä naista ja alle 77 samannimistä miestä.
Tunnettuja Taruja

Taru Aalto (s. 1976), jalkapalloilija
Taru Kumara-Moisio (s. 1976), kirjailija ja teatteriohjaaja
Taru Kuoppa (s. 1983), jousiampuja
Taru Lahti-Liukkonen (s. 1992), lentopalloilija ja rantalentopalloilija
Taru Laihanen (s. 1986), jalkapalloilija
Taru Sinikka Laisaari, aik. Mönkäre (s. 1947), poliitikko ja ministeri, Raha-automaattiyhdistyksen ent. toimitusjohtaja
Taru Luojola (s. 1980), kirjailija, kääntäjä ja kustannustoimittaja
Taru Mäkelä (s. 1959), elokuva- ja teatteriohjaaja
Taru Mäkinen, Taru ja Tarmo Väyrysen yhdessä kirjoittamissaan kirjoissa käyttämä nimimerkki; myös Taru Väyrynen edellisessä avioliitossaan
Taru Mäntynen (s. 1944), kuvanveistäjä
Taru Nordlund (s. 1967), kielitieteilijä ja professori
Taru Nordman (s. 2000), salibandyn pelaaja
Taru Nyman (s. 1968), laulaja
Taru Palsa, o.s. Häyrinen (s. 1988), kestävyysjuoksija
Taru Pyhälä (1932–1997), iskelmä- ja lastenlaulaja
Taru Rinne (s. 1968), ratamoottoripyöräilijä
Reino Rossi, koko nimeltään Taru Reino Kai Rossi (1919–1985), ministeri ja talouselämän vaikuttaja
Taru Staudinger, graafinen suunnittelija
Taru Stenvall (1909–1999), lotta ja kirjailija
Taru Tikkanen (s. 1988), ääninäyttelijä
Taru Timo (s. 2000), koripalloilija
Taru Toikka (s. 2001), pesäpalloilija
Taru Tujunen (s. 1970), kokoomuslainen poliitikko
Taru Tuukkanen (s. 1977), koripalloilija
Taru Valjakka (s. 1938), oopperalaulaja, laulunopettaja ja runoilija
Taru Valkeapää (s. 1968), esiintymiskouluttaja ja juontaja
Taru Viinikainen (s. 1983), lastenkirjailija
Taru Väyrynen (s. 1944), kirjailija
Kuvitteellisia Taruja

Taru, muinaisten heettiläisten säiden jumala
Taru, hedelmällisyyden jumala muinaisen Lähi-idän mytologiassa
Taru Saaristo, Minna Turusen roolihahmo televisiosarjassa Salatut elämät
Vondelpark

| Vondelpark |
| --- | --- |

 Puiston kartta
Koordinaatit:  52.358°N, 4.868°E
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vondelpark on puisto Amsterdamissa, Alankomaissa. Puisto avattiin vuonna 1865. Se sijaitsee noin kaksi kilometriä keskustasta lounaaseen. Puiston koko on noin 47 hehtaaria ja se on nimetty renessanssirunoilija Joost van den Vondelin mukaan. Aiemmin puiston nimi oli "Nieuwe Park".
Vondelparkissa toimii Nederlands Filmmuseum. Puistossa käy vuosittain lähes 10 miljoonaa vierailijaa.
Ibrahim Cissé (s.1999)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1. tammikuuta 1999 (ikä 25)
Syntymäpaikka: Koun-Fao, Norsunluurannikko
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 188 cm
Seura
Seura: KuPS
Junioriseurat
: RC Abidjan
2018-2019: OGC Nice
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2019–2022 | OGC Nice | 2 | (0) |
| 2019-2022 | → OGC Nice B | 10 | (0) |
| 2020 | → FC Famalicão | 1 | (0) |
| 2020 | → LB Châteauroux | 17 | (0) |
| 2021-2022 | → Le Mans FC | 27 | (0) |
| 2022-2023 | AS Nancy-Lorraine | 8 | (0) |
| 2022-2023 | → AS Nancy-Lorraine B | 2 | (0) |
| 2023- | KuPS | 49 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. lokakuuta 2024.
Ibrahim Cissé (s. 11. tammikuuta 1999) on norsunluurannikkolainen  ammattilaisjalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Veikkausliigaa Kuopion Palloseuran riveissä.
Cissé siirtyi Norsuulurannikolta kesällä 2018 Ranskaan OGC Nizzan akatemiaan. Hän teki Ranskan pääsarjan eli Ligue 1:n ammattilaisdebyyttinsä Nizzan joukkueessa elokuussa 2019. Portugalin vierailun jälkeen hän siirtyi lainalle Ligue 2-seura LB Châteaurouxin kaudeksi 2020–21 ja edelleen kaudeksi 2021-2022 Le Mans FC:n riveihin. Hän oli vielä hetken Ranskan 3. sarjatason eli Championnat Nationalin AS Nancy-Lorrainen riveissä.
Keväällä 2023 Cissé siirtyi Suomeen KuPS:n riveihin, jossa hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 49 Veikkausliigaottelua. KuPS lunasti marraskuussa 2024 Cissén option kaudeksi 2025.
Saavutukset

Suomen cup-mestaruus 2024
Suomen mestaruus kaudella 2024
Suomen mestaruushopea 2023
Romeo ja Julia (Prokofjev)

Bolšoi-teatterin 225-vuotisjuhlien kunniaksi lyöty juhlaraha, jonka aiheena on Romeo ja Julia -baletti.
Romeo ja Julia op. 64 (ven. Ромео и Джульетта, Romeo i Džuljetta) on Sergei Prokofjevin vuosina 1935–1936 säveltämä baletti, joka perustuu Shakespearen samannimiseen näytelmään. Vaikka teos on baletti, sitä soitetaan usein myös konserttiteoksena ilman tanssia. Teoksen tilasi Prokofjeviltä Kirovin teatteri.
Säveltäjä itse sovitti osan baletista myöhemmin pianolle. Hän sävelsi siitä myös kolme sarjaa orkesterille. Baletti jakautuu kolmeen näytökseen ja epilogiin. Yhteensä teoksessa on 52 osaa.
Venäläisistä versioista tunnetuin lienee 1940 tehty Leonid Lavrovskin koreografia, jonka ensi-ilta oli Pietarissa Kirovin teatterissa. Tunnettuja ovat myös John Crankon Stuttgart Ballet’lle 1962 tekemä koreografia sekä vuoden 1965 Sir Kenneth McMillanin koreografia Lontoon Royal Ballet’n esittämänä, päärooleissa Margot Fonteyn ja Rudolf Nurejev.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Romeo ja Julia (Prokofjev) Wikimedia Commonsissa
Comparing the original version of the scenario and score to the present-day performed version (Arkistoitu – Internet Archive)
Balduin V

Balduin V:n kruunaus vuonna 1185, kuvitus1200-luvun käsikirjotuksesta
Balduin V (engl. Balwin V "Leper King" , ransk. Bauduin V); (joulukuu 1177 / tammikuu 1178 Jerusalem – touko-syyskuu 1186 Akko, Jerusalemin kuningaskunta) oli Jerusalemin kuningas vuosina 1185–1186.
Suku

Hän oli Jaffan ja Askalonin kreivi Guglielmo Spadalunga "Pitkämiekka" di Montferrat'n (1140-luvun alku – kesäkuu 1177) ja Jerusalemin kuningatar Sibyllan ainoa poika. Hänen isänsä kuoli ennen hänen syntymäänsä
Kuningas

Balduin nousi 8-vuotiaana valtaistuimelle 24-vuotiaan enonsa Balduin IV:n kuoltua lapsettomana lepraan maaliskuussa 1185. Hän oli nimellinen kuningas ja Tripolin kreivi Raymond III toimi alaikäisen kuninkaan sijaishallitsijana. Vuonna 1185 Raymond onnistui solmimaan Egyptin sulttaani Saladinin kanssa nelivuotisen aselevon, joka antoi Jerusalemin kuningaskunnalle kipeästi kaivatun hengähdystauon muslimien hyökkäyksiä vastaan.
Balduin kuoli noin 13-vuotiaana touko-syyskuussa 1186 Akkossa, ja kuninkaaksi nousi isäpuoli Guy de Lusignan sekä tämän puoliso kuningatar Sibylla. Hänen kuolinsyynsä ja tarkka kuolinpäivänsä on tuntematon. Aikalaiskronikoitsija, englantilainen William of Newburgh (1136–1198) kirjoitti, että sijaishallitsija kreivi Raymond III myrkytti hänet. Tämä on kuitenkin epätodennäköistä, koska hän oli isosetänsä Joscelin III de Courtnayn hoivissa kuolemansa aikaan. Hän oli seitsemäs ja viimeinen latinalainen kuningas, joka haudattiin Pyhän haudan kirkkoon Jerusalemiin.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Balduin IV | Jerusalemin kuningas 1185–1186 | Seuraaja: Guy de Lusignan |
Balduin IV

Baudouin IV kuvattuna kronikoitsija Guillaume de Tyren 1200-luvulla Akkossa tekemässä käsikirjoituksessa
Balduin IV (engl. Baldwin IV, ransk. Baudouin IV) Spitaalinen (1161 – maaliskuu 1185 Jerusalem, Jerusalemin kuningaskunta) oli Jerusalemin kuningaskunnan kuningas vuosina 1174–1185. Hän oli taitava hallitsija, mutta kuoli jo nuorena spitaaliin.
Suku ja koulutus

Balduin vietti lapsuutensa isänsä, kuningas Amalric I:n ja tämän toisen puolison kuningatar Maria Komnenan hovissa Jerusalemissa. Omaan äitiinsä kreivitär Agnes de Courtenay'hin hänellä oli vain vähän kontakteja varhaislapsuuden jälkeen, koska vanhempien avioliitto mitätöitiin ennen kuin Jaffan ja Askaloksen kreivi Amalricistä tuli vuonna 1157 kuningas. Hänellä oli myös vanhempi sisar Sibylla sekä lapsena kuollut sisar Alix.
Amalric nimitti 8-vuotiaan Balduinin kotiopettajaksi historioitsija, arkkipiispa Guillaume de Tyren. Tämä havaitsi Balduinin sairauden oireet huomattuaan, että pojan oikea käsi oli tunnoton. Balduinilla todettiin olevan lepra.
Kuningas > Viimeiset vuodet

Balduin vietti viimeiset vuotensa yrittäen lujittaa valtakuntaansa sekä syventää rauhaa valtakunnan naapureiden kanssa. Hän oli uskonnollisesti suvaitsevainen ja hallitsijana viisas. Pyrkiessään säilyttämään valtaistuimen perimyksen suvussaan, lapseton Balduin kruunautti veljenpoikansa kuningas Balduin V:n marraskuussa 1183 kuninkaaksi ja nimitti Tripolin kreivi Raymond III:n ja Joscelin III:n de Courtenayn pojan sijaishallitsijoiksi.
Hänen terveytensä petti lopullisesti vuonna 1185, ja hän kuoli noin 24-vuotiaana maaliskuussa samana vuonna.
Perintö

Hänen hallituskautensa näki ryhmittelyn kasvu latinalaisen aateliston keskuudessa, mikä heikensi valtakuntaa vuosina, jolloin sen suurin vastustaja, muslimijohtaja Saladin, laajensi vaikutusvaltaansa Egyptistä Syyriaan.
Balduin IV:n jälkeen kuninkaaksi tuli hänen yhdeksänvuotias sisarenpoikansa Balduin V, joka kuoli jo kesällä 1186, todennäköisesti isäpuolensa Guy de Lusignanin myrkyttämänä. Hänen jälkeensä hallitsijoiksi tulivat hänen vanhempi sisarensa Sibylla ja tämän toinen puoliso Guy de Lusignan, joka johti Jerusalemin kuningaskunnan armeijan tuhoon Hattinin taistelussa vuonna 1187.
The Difference Engine

| The Difference Engine> Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  William Gibson, Bruce Sterling
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Gollancz
Julkaistu:  1990
ISBN:  0-575-04762-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Difference Engine on William Gibsonin ja Bruce Sterlingin kirjoittama vuonna 1990 julkaistu romaani, joka sijoittuu vaihtoehtoiseen historiaan. Teosta on kuvattu steampunk-tyylilajin syntynä kyberpunkin alalajina.
Tarina

Teos sijoittuu 1800-luvulle, jolloin teollinen vallankumous on täydessä vauhdissa ja Charles Babbage saa analyyttisen koneensa valmiiksi. Tämän myötä tietokoneaika saapuu vuosisataa aikaisemmin. Teoksen tyylilajia sanotaan jännitystarinaksi ja dekkariksi.
Pelit

Vuoden 1993 videopeli The Chaos Engine on ottanut vaikutteita kirjasta.
SL95

| SL95 |
| --- | --- |

Perustiedot
Tyyppi:  nivelraitiovaunu
Liikennöitsijä:  Sporveien Trikken
Valmistaja:  Ansaldo
Lukumäärä:  32
Valmistusvuodet:  1999–2004
Liikenteessä:  1999–
Numerointi:  141–172
Istumapaikkoja:  88
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  80 km/h
Paino:  64,2 t
Pituus:  33 120 mm
Leveys:  2 600 mm
Korkeus:  3 620 mm
Raideleveys:  1 435 mm
Telit:  4 kpl
Moottori:  8x MTA-F6-105V
Moottorin teho:  840 kW
Vetovoima:  750 V tasavirta
SL95 on matalalattiainen nivelraitiovaunu, jota liikennöi 32 kappaletta Oslon raitioteillä. Sarjan valmisti Ansaldo/Firema (nykyinen Hitachi Rail Italy), ja raitiovaunut toimitettiin vuodesta 1999 vuoteen 2004. Kahdeksanakselisessa ja kolmiosaisessa kulkuneuvossa on 212 matkustajapaikkaa, joista 88 on istumapaikkoja. Vaunusarja on nimetty tilausvuoden 1995 mukaan. Raitiovaunut oli alun perin tarkoitus toimittaa vuosina 1997 ja 1998, mutta aikaa kului enemmän teknisten vikojen vuoksi. Vikoja olivat korkea melutaso, talviset jäätymisongelmat ja ruostuminen. Vaunut ovat 33,12 metriä pitkiä, 2,6 metriä leveitä ja 3,62 metriä korkeita. Alumiinista valmistetut vaunut painavat 64,98 tonnia ja niiden teho on 840 kW eli 1 130 hevosvoimaa.
SL95-raitiovaunut liikennöivät linjoilla 13, 17 ja 18 eivätkä ne sovi muille linjoille suuren painonsa ja kääntösäteensä vuoksi. Ne ovat Oslon ainoat kaksisuuntaraitiovaunut, joten niitä tarvitaan linjoilla 17 ja 18 Ullevål Hagebyn radalla. Raitiovaunut maksoivat 20 miljoonaa Norjan kruunua kappaleelta, mutta hinnasta saatiin alennusta myöhästymisten ja teknisten vikojen vuoksi.
SL95:t yhdessä vanhempien SL79-raitiovaunujen kanssa tullaan korvaamaan uusilla SL18-raitiovaunuilla vuosina 2020–2024.