Minnesotan historia
Taloudellinen ja sosiaalinen kehitys > Maatalous ja rautateiden kehitys

Sisällissodan jälkeen Minnesotasta tuli houkutteleva maatalousalue eurooppalaiselle maahanmuutolle ja uudisasutukselle. Minnesotan väkiluku oli 439 000 vuonna 1870, ja tämä luku kolminkertaistui kahden seuraavan vuosikymmenen aikana. Vuoden 1862 viljelyspalstalaki (Homestead Act) teki maaoikeuksien hankkimisen helpommaksi uudisasukkaille, jotka pitivät maata halpana ja hedelmällisenä. Rautatieteollisuus, jota johtivat yhtiöt Northern Pacific Railway ja Saint Paul and Pacific Railroad, mainosti osavaltion monia mahdollisuuksia ja työskenteli saadakseen siirtolaiset asettumaan Minnesotaan. James J. Hill oli eturivissä organisoimassa uudelleen Saint Paul and Pacific Railroadia ja laajentamassa yhteyksiä Minneapolis-Saint Paul-alueelta Red Riverin laaksoon ja Winnipegiin. Hill rakennutti myös Minneapolisiin uuden henkilöliikenteen rautatieaseman, jonka toimintaa edisti vuonna 1883 valmistunut maamerkki Stone Arch -silta. 1880-luvulla Hill jatkoi ratojen rakentamista Pohjois-Dakotan ja Montanan läpi. 1890-luvulla hänen nyt nimellä Great Northern Railway tunnettu yhtiönsä alkoi rakentaa ratoja vuorten poikki länteen Seattleen. Muut rautatieyhtiöt, kuten Lake Superior and Mississippi Railroad sekä Milwaukee Road, näyttelivät myös tärkeää osaa Minnesotan osavaltion varhaisvuosina. Myöhemmät ratayhtiöt, kuten Soo Line ja Minneapolis and St. Louis Railway, eivät osallistuneet yhtä paljon uudisasukkaiden houkutteluun, mutta helpottivat Minneapolisin jauhon ja muiden tuotteiden myyntiä.
Oliver Hudson Kelleyllä oli merkittävä rooli maataloudessa National Grange -viljelijäjärjestön yhtenä perustajana useiden muiden Yhdysvaltain maatalousministeriön virkailijoiden kanssa. Liike syntyi hänen mielenkiinnostaan yhteistoiminnallisia maatalousyhdistyksiä kohtaan sisällissodan jälkeen, ja hän perusti Grangen paikallisosastoja Elk Riveriin ja Saint Pauliin. Järjestö työskenteli tarjotakseen uusia maanviljelymenetelmiä koskevaa koulutusta, sekä vaikuttaakseen hallituksen mielipiteisiin ja julkiseen mielipiteeseen maanviljelijöille tärkeistä asioista. Yksi huolenaihe oli rautatieyhtiöiden ja viljasiilojen perimät rahtimaksut. Koska Minnesotan maatalousyhdyskuntia palvelevilla rautatieyhtiöillä oli kilpailua vain vähän tai ei lainkaan, yhtiöt saattoivat laskuttaa kuinka paljon tahansa. Vuoteen 1871 mennessä tilanne oli kuumentunut sille tasolle, että sekä republikaanien että demokraattien ehdokkaat osavaltion vaaleissa lupasivat säädellä rautatiemaksuja. Osavaltio perusti rautatievaltuutetun viran ja sääti rahtimaksuille ylärajan. Myös populisti Ignatius L. Donnelly toimi Grangen palveluksessa organisaattorina.
Saint Anthonyn putous näytteli merkittävää osaa Minneapolisin kehityksessä. Vesiputousta käytettiin aluksi sahalaitosten voimanlähteenä, mutta myöhemmin se valjastettiin myllyjen käyttöön. Vuonna 1870 Minneapolisin alueella oli vain pieni määrä myllyjä, mutta vuoteen 1900 mennessä Minnesotan myllyt jauhoivat 14,1% maan viljasta. Kuljetusalan, myllyteknologian ja vesivoima-alan edistysaskeleet yhdistettyinä antoivat Minneapolisille valta-aseman myllyteollisuudessa. Kevätvehnä pystyttiin kylvämään keväällä ja korjaamaan kesän lopulla, mutta sen myllytyksen kanssa oli erityisiä ongelmia. Näistä ongelmista päästäkseen Minneapolisin myllärit käyttivät uutta teknologiaa. He keksivät ”middlings purifier” -viljanpuhdistimen. Laite käytti ilmasuihkuja akanoiden irrottamiseen jauhosta myllytysprosessin varhaisessa vaiheessa. He alkoivat myös käyttää valssimyllyjä jauhinkivien sijaan. Ryhmä valsseja rikkoi vähitellen jyvät ja liitti gluteenin tärkkelykseen. Näiden parannusten johdosta alettiin tuottaa ns. patenttijauhoa, jonka hinnasta tuli lähes kaksinkertainen syrjäyttämiinsä ”leipurin jauhoon” tai ”puhtaaseen jauhoon” nähden. Pillsbury- ja Washburn-Crosby-yhtiöistä (General Millsin edeltäjä) tuli Minneapolisin myllyteollisuuden johtajia. Tämä johtoasema myllyteollisuudessa heikkeni myöhemmin, kun myllyteollisuus ei ollut enää riippuvainen vesivoimasta, mutta myllyjen valta-asema vaikutti suuresti Minneapolisin ja Minnesotan talouteen, houkutellen alueelle ihmisiä ja rahaa.