stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Loviisan–Vesijärven rautatie
Kalusto > LWR 11 (Orenstein & Koppel 11565/1928) > LWR 11:n tekniset tiedot

Valmistaja: Orenstein & Koppel
Pyöräjärjestys: 2-8-2
Polttoaine: Kivihiili
LWR 11 oli LWR radan vimeinen höyryveturi. Tenderi LWR11 ja LWR 9 oli pienempi kuin vanhat veturit, kääntöpöytä oli sama vanhoilla mitoilla.
Kalusto > Move 21 dieselveturit (LWR 1, LWR 2 ja LWR 3)

Höyryvetureiden lisäksi rautateillä oli käytössä muun muassa kolme Move 21 dieselveturia.
Move 21 oli Valmet Oy:n lentokonetehtaan vuosina 1946–1952 sotakorvaukseen valmistama kapearaiteinen 750 mm raideleveydellä ollut dieselveturisarja, jota valmistettiin yhteensä 76 kappaletta. Veturisarjan tilanneen SOTEVA:n purkauksen yhteydessä vuonna 1954, kaikki venäläisten hylkäämä sotakorvaustavara huutokaupattiin. Huutokaupan Move 2 moottoriveturit osti Saalasti Oy, joka vaihtoi puukaasumoottorit takaisin alkuperäisen kaltaisiin dieselmoottoreisiin. Moottorivaihdon yhteydessä kapearaiteiset veturit tyyppimerkittiin Move 21:ksi (Move 2:n ensimmäinen muunnos) ja ne myytiin rautatieliikenteeseen.
Loviisan Rautatie Oy osti kapearaiteisia Move 21 dieselvetureita käyttöönsä yhteensä kolme kappaletta, joille annettiin numerot 1, 2 ja 3. Veturien kookkaat pronssiset numerolaatat oli riisuttu radan alkuperäisistä romutukseen menneistä Brooks-höyryvetureista. Veturit toimivat radan liikenteessä vuoteen 1960 asti, jolloin niitä käytettiin vielä radan leveäraiteistamisen, sekä kapearaiteisen kiskotuksen purkamisen yhteydessä. Veturit myytiin vielä samana vuonna Jokioisten Rautatielle, jossa niiden käyttö jatkui kaupallisessa liikenteessä. Jokioisille saavuttuaan vetureiden numerointi säilytettiin samana.
Veturi numero 2 (LWR 2/JR 2) joutui Jokioisten Rautatiellä 1960-luvulla pahaan kolariin, jonka seurauksena se muutettiin varaosalähteeksi. Varaosia on käytetty runsaasti LWR 3 veturissa, sekä samanlaisessa museorautateille Hyvinkään-Karkkilan Rautatieltä hankitussa Karkkilalainen-nimisessä Move 21 veturissa.
Veturi numero 3 (LWR 3/JR 3) oli liikenteessä Jokioisten Rautatien liikennöinnin loppuun asti. Viimeisenä päivänä ajettiin kuitenkin ainoastaan höyryvetureilla Move 21-dieselvetureiden ollessa jo todella huonossa kunnossa, mutta Jokioisten Rautateillä ajetut purkujunat ajettiin silti kaikki nimenomaan sotakorvaustarkastuksessa hylätyllä dieselveturilla. Veturi toimi myös ensimmäisenä linjaveturina Jokioisten museorautatien liikenteen alkaessa vuonna 1978. Dieselveturi siirrettiin järjestelytehtäviin museorautatien JR4 höyryveturin läpäistyä katsastuksen.
Moottorivetureista LWR 1 ja LWR 3 ovat nykyään Jokioisten museorautatien hallussa, joista LWR 3 on ajokuntoisena museoliikenteessä. Museorautateillä kunnostetaan lisäksi toista Loviisan Rautatien Move 21 veturia museoliikenne käyttöön. Kunnostustöissä jo hinauskuntoon asti edenneeseen veturiin tarvittavia osia on otettu LWR 1 veturista, sekä kolaroidusta LWR 2 varaosaveturista. Veturista kaavaillaan joko numeroa 1 tai 2. Kaikkien kolmen Loviisan Rautatie Oy:n Move 21 -veturin numerolaatat ovat tallessa.
Kalusto > Move 21 dieselveturit (LWR 1, LWR 2 ja LWR 3) > Move 21 -vetureiden teknilliset tiedot

Valmistaja: Valmet Oy Lentokonetehdas, Tampere
Pyöräjärjestys: D (0-8-0)
Työpaino: 12 000 kg
Moottori : Valmet-Skandiaverken 440D
Teho: 100 hv
Iskutilavuus: 16 000 cm3
Polttoaine: Diesel
Huippunopeus: 31 km/h
Kokonaispituus: 6,2 m (vaihtelee riippuen puskinlaitteistosta)
Kalusto > Muu kalusto

Radan panostus rahdinkuljetuksessa vaikutti myös sen vaunuvalikoimaan, joka näkyy myös esimerkiksi vuoden 1914 kalustokirjauksesta: 6 veturia, 7 matkustajavaunua ja 174 tavaravaunua. Kalusto oli muuten normaalia, mutta mukana oli muutamia erikoisuuksiakin, kuten kaksi säiliövaunua, joista toinen siirrettiin Jokioisten rautatielle jo 1930-luvulla, kerran viikossa edestakaisin kuljetettu vankivaunu sekä rata-auto Hudson.
Radan leveäraiteistamisen yhteydessä osa rautatien tavaravaunuista myytiin Jokioisten rautatielle, joista useat ovat säilyneet radan siirryttyä Jokioisten museorautatien käyttöön. Loviisaan jääneet kappaleet romutettiin, Jokioisten säiliövaunu muutettiin sodan jälkeen umpitavaravaunuksi joka on edelleen tallessa.
Lisäksi Isosaaren linnakkeella oli osana linnakkeen oman kapearaiteisen rautatien muistomerkkiä alun perin Loviisan rautatien kalustoon kuulunut kaksiakselinen Pedershaab-moottoriveturi, jonka Puolustusvoimat sai vuonna 1956 VR:ltä ja joka hankittiin Valkon sataman vaihtotyöhön. Veturia kutsuttiin Loviisassa nimellä Groda eli Sammakko.
Veturi ja siihrn liittyvä avovaunu siirrettiin vuonna 2018 Minkiölle odottamaan kunnostustaan.
Aiheesta muualla

Lahden puunjalostusteollisuus sotien jälkeen[vanhentunut linkki] Lahden historiaa -verkkosivut
Hassinen, Esa: ”Loviisa-Vesijärvi rautatie : rautatien valmistumisesta 90 vuotta”, Hollolan Lahti.  Lahti:  Lahti-seura, 1990.  Lahden kaupunginkirjasto: Teoksen tiedot Viitattu 09/2009.[vanhentunut linkki]
Herckman, J. & Nybergh, Arvid & Terichoff, A. & Öhman, G.: Lowiisan-Wesijärwen rautatie (Hylätty ratahanke suunnitelma vuodelta 1885).  (Komitean kertomus ynnä kustannus ja kannattavaisuus ehdotus sekä leveä- että soukkajälkiselle radalle)  Hämeenlinna:  Hämäläinen Oy, 1885.  Teoksen verkkoversio (pdf) Viitattu 09/2009. (Arkistoitu – Internet Archive)
Holmberg, C. E.: Lovisan-Vesijärven rautatie (Hyväksytty ratahanke suunnitelma vuodelta 1897).  Helsinki:  Sanomalehti- ja kirjapaino Oy, 1897.  Teoksen verkkoversio (pdf) Viitattu 09/2009. (Arkistoitu – Internet Archive)
Holmberg C. E.: Lovisa-Vesijärvi Järnväg (Loviisa-Vesijärvi Rautatie).  Helsinki. Määritä julkaisija! (ruotsiksi)
Loviisa-Vesijärvi rautatietä koskevat asiakirjat / Sarja: Hb[vanhentunut linkki] – Kansalaisarkisto – Arkistoyksikkökohtaiset kuvailutiedot: Loviisan Rautatie Oy:n toimintaan liittyviä asiakirjoja, karttoja, sinikopioita, vuokrasopimuksia, kauppakirjoja, sekä muuta aineistoa. Lisäksi mm. kolmikiskoraiteen rakentamisesta Niemen satamaan kertovaa aineistoa.
Loviisan radalla tapahtunutta. Resiina-lehti, 1988, nro 3.
Loviisan–Vesijärven Rautatie. Resiina-lehti, 1992, nro 2.
Lovisa (Google book) (s. 41 – 42) Report for the year 1905 – Foreing commerce of Russia and trade of the consular district of St. Petersburg. 05/1906. London:  Harrison and Sons. Viitattu 08/2010. (englanniksi) (Maininta Loviisan satamaraiteesta ja LWR:n lakkoilusta)
LWR 6:n vaiheet Loviisan rautatiellä. Resiina-lehti, 1998, nro 4.
Mekaaninen puunjalostus Lahdessa vuoteen 1939 asti[vanhentunut linkki] Lahden historiaa -verkkosivut
Minkiön höyryfestivaali (Arkistoitu – Internet Archive), tietoja LWR6 -veturista
Aiheesta muualla > Kuvia

Fennia Faneritehdas Vesijärvellä (kuva)[vanhentunut linkki] – Loviisan–Vesijärven rautatien kapearaiteista, sekä juuri valmistunutta Valtion rautateiden leveäraiteista teollisuusraiteistoa Fennia Fanerin edustalla Vesijärvellä vuonna 1954, Lahden kaupunginmuseon kuva-arkisto
Finnish Narrow Gauge Railways (Arkistoitu – Internet Archive) – Useita kuvia Loviisan rautatieasemasta, sekä valkon satamasta. Kari Paananen, 1998–2001
Ilmakuva Vesijärveltä (kuva)[vanhentunut linkki] – Loviisa–Vesijärven rautateiden pohjoispää Vesijärvellä, sekä Fennia Faneritehdas n. 1930-luvulla, Lahden kaupunginmuseon kuva-arkisto
Lahti ilmakuvattuna toukokuussa 1946 – Kuvan keskellä Aleksanterinkadun ylittävä silta Vesijärvenkadun risteyksen lähellä, Lahden Karttapalvelu
Loviisa-Vesijärvi Oy:n osakekirja (kuva)
Loviisan–Vesijärven rautatien Niemen asema (kuva) Arthur Johansson, 1907 tai 1908, Lahden kaupunginmuseon kuva-arkisto.
Loviisan rautatieasema (kuva) – Ennen muutostöitä kuvatun aseman edustalla näkyy yksi rautatien Brooks Locomotive Works -yhtiön valmistamista Mogul, eli (2-6-0)-tyyppisistä tenderhöyryvetureista.
Loviisan rautatieasema 1960 (kuva) (Arkistoitu – Internet Archive) – Postikortista scannatussa kuvassa näkyvät kapea- ja leveäraiteiset kiskot sekä nykyään museoveturiksi entisöity valtion leveäraiteinen veturi. (kuva: Aatos Åkerblom)
Loviisan rautatieasema 1968 (kuva) – Kuvassa näkyy mm. 1960-luvulla tehdyt katon muutokset.
Porlammin asema (kuvia) – Nykyään yksityiskäytössä oleva leveäraiteisen valtion radan varteen jäänyt asema.
Ulos jätetty LWR 6 muistomerkkinä Loviisassa 1975 (kuva) – Jorma Toivonen, 19. toukokuuta 1975
Pakettikortti vuodelta 1946[vanhentunut linkki] – Suomen Valtionrautateiden 15 mk:n pakettikortti, jossa Lovisa-Wesijärvi pakettimerkki, sekä Lovisa-Lahti leimat
W. O. Lillen laatima Lahden asemakaava vuodelta 1908, jossa näkyy myös C. E. Holmbergin vuonna 1896 laatima Loviisa–Vesijärven ratalinjaus Lahden keskustassa.
Purkamiselta säästynyt Loviisan–Vesijärven alkuperäinen asema Lapinjärvellä Porlammin Lipossa vuonna 1960 leveäraiteistetun Lahti–Loviisa-radan varrella. Kulttuuriperinteenä vaalittavaa Myrskylän rautatieasemaa tuetaan osittain EU:n rahoituksella.
Niemessä laivalaitureille johtaneiden sivuraiteiden kohdalle on kohonnut täyttömaalle rakennettuja kerrostaloja. Entinen Vesijärven ranta ja sitä pitkin kulkenut kapearaiteinen rata sijaitsivat kerrostalojen takana nykyään kulkevan Ruoriniemenkadun kohdalla n. 50 m nykyisestä rannasta.
Pennalan Lankilaan entiselle kapearaiteisen radan tilalle vuonna 1960 valmistunutta Lahti-Loviisa-rataa.
Consolidation (2-8-0)-tyyppinen LWR 3 valmistajan veturiluettelossa.
Mogul (2-6-0)-tyyppinen LWR 5 valmistajan veturiluettelossa.
Tampellan vuonna 1909 valmistama Loviisan–Vesijärven Rautatien (LWR) 2-8-0-tyyppinen tulistinhöyryveturi # 6 on entisöity Jokioisten Museorautatien museoliikenteeseen. Kuva vuodelta 2006.
LWR 7 -veturi odottaa kunnostamista Jokioisten Museorautatiellä Minkiöllä. Kuva vuodelta 2005.
Move 21 sarjan LWR 3/JR 3 on nykyään kunnostettu Jokioisten Museorautatien liikenteeseen.
Bristol Britannia

Kuvassa BOAC:n Bristol Type 175 Britannia, vuodelta 1962.
Bristol Type 175 Britannia (malliversiot 100-320) on nelimoottorinen Bristol Aeroplane Companyn valmistama potkuriturbiinikäyttöinen matkustajalentokone. Kone lensi ensilentonsa kesällä 1952.
Tämä siviili-ilmailuun tarkoitettu matkustajalentokone suunniteltiin ja kehitettiin aikana, jolloin Britannian määrällinen sotatarviketuotanto pieneni runsaasti. Syynä tähän kehitykseen oli vasta voitettu sota akselivaltoja vastaan. Tällaisia uusia matkustajakonetyyppejä tarvittiin lentokonetehtaiden pitämiseksi pystyssä. Alkuun Bristol Britannia saavutti menestystä lentomatkustuksen suosion kasvaessa suurin harppauksin, mutta tyyppi jäi lopulta varjoon suurempien ja nopeampien konetyyppien tieltä. Koneen hankintahinta on aikalaisiaan, noin kaksi miljoonan US-dollarin hintaisia potkuriturbiinityyppisiä verrokkeja korkeampi. Vuoden 1958 hintatason mukaan Britannia-koneen hinta oli arviolta hieman yli neljä miljoonaa dollaria. Suihkumatkustajakoneen hinta oli tuolloin oli jonkin verran yli viisi miljoonaa dollaria.
Matkanopeus oli 630 km/h ja matkustajamäärä 52–133. Koneen kantama oli merkittävän pitkä, mikä tarjosi sille kilpailuetua. Lentomatka oli jopa 8 850 km (täyteen tankattuna, tuulettomissa olosuhteissa). Se oli omana aikakautenaan huomattava saavutus. Koneen kiitoratavaatimus oli 2 200 metriä, mikä oli jonkin verran aikalaisiaan pidempi. Suurin lentoonlähtöpaino oli noin 84 tonnia.
Konetyyppi oli muun muassa El Al -lentoyhtiön ensimmäinen pitkän matkan matkustajakone. Yhtiön kone tunnuksella 4X-AGE tuli maailmankuuluksi, kuljettaessaan suoralla lennolla Adolf Eichmannin Argentiinasta Israeliin toukokuussa 1960.
Beyond Oil

| Beyond Oil: The View from Hubbert's Peak |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kenneth S. Deffeyes
Kustantaja:  Hill and Wang
Julkaistu:  2005
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Beyond Oil: The View from Hubbert's Peak (New York: Hill and Wang, 2005; ISBN 978-0-8090-2957-0) on suomentamaton Kenneth S. Deffeyesin vuonna 2005 julkaisema teos, joka käsittelee vaihtoehtoisia energianlähteitä öljylle. Deffeyes on yhdysvaltalainen geologi, joka varoitti tulevasta 2000-luvun öljykriisistä aikaisemmassa teoksessaan Hubbert's Peak vuodelta 2001. Teoksessaan Beyond Oil Deffeyes olettaa öljyhuipun ajoittuvan vuoden 2005 paikkeille. Hän esittelee kirjassa öljyntuotannon menetelmiä, öljyesiintymiä, öljyhuippua sekä fossiilisten polttoaineiden tulevaisuutta. Lisäksi hän käy läpi erilaisia vaihtoehtoisia energianlähteitä, kuten vetyä, ja erittelee niiden etuja sekä haittoja.
Aiheesta muualla

Beyond Oil Princetonin yliopiston sivuilla (englanniksi)
Öljyhuippu
Tim Birkhead

Timothy Robert ”Tim” Birkhead (s. 20. helmikuuta 1950) on englantilainen lintutieteilijä.
Birkhead opiskeli Newcastlen yliopistossa ja valmistui sieltä 1972. Hän väitteli David Lackin ohjauksessa filosofian tohtoriksi Oxfordin yliopistosta 1976. Sen jälkeen hän on toiminut Sheffieldin yliopistossa lehtorina ja luennoitsijana 1976–1992 ja käyttäytymisekologian professorina vuodesta 1992 alkaen. Royal Societyn jäseneksi hänet valittiin vuonna 2004.
Birkhead on tutkinut lintujen lisääntymistä, promiskuiteettia ja luonnonvalinnan käsitettä. Hänen tutkimiaan lintulajeja ovat muun muassa seeprapeippo, harakka, punatulkku ja etelänkiisla. Hän on julkaissut useita kirjoja, joista on suomennettu Lintujen viisaus – Lintutieteen kuvitettu historia.
Teoksia

The Magpies: The Ecology and Behaviour of Black-Billed and Yellow-Billed Magpies (1991)
The Survival Factor, yhdessä Mike Birkheadin kanssa (1991)
The Cambridge Encyclopedia of Ornithology, yhdessä Michael Brooken kanssa (1991)
Great Auk Islands: A Field Biologist in the Arctic, kuvitus David Quin (1993)
Promiscuity: An Evolutionary History of Sperm Competition (2000)
The Wisdom of Birds: An Illustrated History of Ornithology (2008), suom. Lintujen viisaus – Lintutieteen kuvitettu historia (Readme.fi, 2009. ISBN 978-952-220-092-1)
The Red Canary (2011).
Vilhelm Bergsøe

| Vilhelm Bergsøe |
| --- | --- |
 Vilhelm Bergsøe
Henkilötiedot
Syntynyt: 1835
Kuollut: 1911 (75–76 vuotta)
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  kirjailija, luonnontieteilijä
Kirjailija
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vilhelm Bergsøe (1835−1911) oli tanskalainen kirjailija, alkuaan luonnontieteilijä, joka 1864 valmistui tohtoriksi väitöskirjalla eräästä miekkakalan loiseläimestä (Philichthys xiphiae, 1864). Sairastuttuaan silmätautiin, joka sokeutti hänet joksikin aikaa, hän ryhtyi kirjoittamaan ja julkaisi 1866 Fra Piazza del Popolo, jonka kirjavat, romanttiset kuvaukset sekä Italiasta että senaikaisesta Kööpenhaminasta olivat suosittuja. Muista hänen kertomuksistaan ovat merkittäviä Fra den gamle fabrik sekä runokokoelma I ny og næ.
Bergsøen kertoman kansansadun pohjalta on julkaistu Liisa Ryömän suomentama kertomus Tim ja Tam (Weilin + Göös 1973 ISBN 951-35-0983-4), jonka on kuvittanut tanskalainen kuvittaja ja lastenkirjailija Ib Spang Olsen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vilhelm Bergsøe Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut 1981

Baseballin Euroopan mestaruuskilpailut 1981 pelattiin Alankomaissa 11.–19. heinäkuuta. Mukana olleet neljä joukkuetta pelasivat yhdessä alkulohkossa, jonka kaksi parasta selvisi finaaliin kahden muun jäädessä pronssikamppailuun. Ruotsi sai kisoista ensimmäisen mitalinsa voitettuaan pronssiottelussa Belgian. Avausottelussaan Ruotsi ahdisteli jopa Alankomaita ja hävisi vain 6–5. Muissa otteluissa Euroopan kaksi suurta, Alankomaat ja Italia, olivat omaa luokkaansa. Alankomaat voitti kultaa kahdeksan vuoden tauon jälkeen voittamalla finaalissa Italian kolmesti.
Alkulohko

| Joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 5 | 5 | 0 | 1.000 |  | 5-4 | 13-1 | 6-5 |
|  Italia | 5 | 4 | 1 | .800 | - |  | 20-6 | 16-0 |
|  Belgia | 6 | 1 | 5 | .167 | 1-19 | 0-5 |  | 4-3 |
|  Ruotsi | 6 | 1 | 5 | .167 | 2-14 | 0-25 | 5-4 |  |
Pronssiottelut

| Joukkue | Ot>  | V | H | AVG | Peli 1 | Peli 2 | Peli 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ruotsi | 3 | 2 | 1 | .667 | - | 12-2 | 2-1?? |
|  Belgia | 3 | 1 | 2 | .333 | 8-2 | - | - |
Loppuottelut

| Joukkue | Ot>  | V | H | AVG | Peli 1 | Peli 2 | Peli 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 3 | 3 | 0 | 1.000 | 8-3 | 11-7 | 8-1 |
|  Italia | 3 | 0 | 3 | .000 | - | - | - |
Henkilökohtaiset palkinnot

| Palkinto | Pelaaja |
| --- | --- |
Arvokkain pelaaja (MVP):  Paul Smit
Paras syöttäjä:  Jan Hijzelendoorn
Paras lyöjä:  Charles Urbanus
Hans Asperger

| Hans Asperger |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. helmikuuta 1906 Hausbrunn, Itävalta-Unkari
Kuollut: 21. lokakuuta 1980 (74 vuotta) Wien, Itävalta
Ammatti:  lääkäri
Johann ”Hans” Friedrich Karl Asperger (18. helmikuuta 1906 Hausbrunn, Itävalta-Unkari – 21. lokakuuta 1980 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen lastenlääkäri ja erityispedagogiikan uranuurtaja, jonka mukaan Aspergerin oireyhtymä on nimetty.
Elämänvaiheet

Hans Asperger valmistui lääkäriksi Wienin yliopistosta vuonna 1931 ja sai ensimmäisen työpaikan Wienin yliopistollisesta lastensairaalasta. Asperger nimettiin vuonna 1932 sairaalan hoitopedagogiikan osaston johtajaksi. Kyseessä oli maailman ensimmäinen lastenneurologiaan ja -psykiatriaan erikoistunut tutkimus- ja hoitolaitos. Osastoon osui toisen maailmansodan aikana pommi, joka surmasi osaston pedagogisen johtajan sisar Victorine Zackin.
Toisen maailmansodan loppuvuosina Asperger palveli lääkintäupseerina Kroatiassa. Suuri osa Aspergerin tutkimustyöstä tuhoutui sodan loppuvaiheessa tapahtuneessa hoitopedagogiikan osaston pommituksessa. Hän kykeni siitä huolimatta viimeistelemään ylemmän tason väitöskirjansa.lähde?
Asperger kutsuttiin vuonna 1957 lastenklinikan johtajaksi Innsbruckin yliopistoon, josta hän siirtyi vuonna 1962 vastaavaan virkaan Wienin yliopistoon. Vuodesta 1964 hän johti SOS-lapsikyliä Hinterbrühlissä. Elämänsä aikana hän julkaisi yli 350 lääketieteellistä tutkimusta.lähde?
Asperger avioitui vuonna 1935 Hanna Kalmonin kanssa, ja pariskunta sai viisi lasta. Tytär Maria Asperger Felder on autismin kirjon diagnosointiin erikoistunut psykiatrian tohtori.
Asperger jatkoi tieteellistä työskentelyään vielä eläkkeellä. Hän piti viimeisen tieteellisen esitelmänsä 74-vuotiaana, viikko ennen kuolemaansa.lähde?
Toisin kuin aiemmin on esitetty, Asperger oli omaksunut natsi-ideologian, ja eteni urallaan sen ansiosta. Syytöksen mukaan hän olisi lähettänyt lapsia Wienin Spiegelgrundin klinikalle, jossa toteutettiin T4-eutanasiaohjelmaa.
Aspergerin oireyhtymä

Asperger käytti tiettävästi ensimmäisenä autismista termiä autismi. Hän julkaisi ensimmäisen autismia käsittelevän kirjoituksen vuonna 1938. Leo Kanner julkaisi autismia käsittelevän tutkimuksen vuonna 1943. Mukana Kannerin työryhmässä oli Aspergerin kaksi kollegaa, jotka olivat paenneet sotaa.selvennä
Asperger esitti vuonna 1944 julkaistussa autismin kirjoa käsittelevässä toisessa, ylemmän tason väitöskirjassaan lähes samansisältöisen Aspergerin oireyhtymän määritelmän kuin Grunja Suhareva oli julkaissut vuonna 1926. Suhareva oli nimennyt oireyhtymän skitsoidiksi psykopatiaksi, mutta Asperger nimesi sen autistiseksi psykopatiaksi, koska ei ilmeisesti tuntenut Suharevan artikkelia. Englantilainen psykiatri Lorna Wing nimesi vuonna 1981 oireyhtymän uudelleen edellisenä vuonna kuolleen Hans Aspergerin mukaan, koska piti tätä oireyhtymän löytäjänä.
Aspergerin väitöstyö perustui yli 200 pojasta koottuun aineistoon, joista hän kuvaili tarkemmin neljää tapausta. Aspergerin aineisto oli monipuolisempi kuin Leo Kannerin, joka oli julkaissut vuotta aiemmin 1943 oman autismin kirjon ihmisiä käsittelevän tutkimuksensa. Kannerin aineisto koostui lähes yksinomaan heikkolahjaisista tai älyllisesti kehitysvammaisista autisteista. Hans Asperger taas havaitsi, että vain osa autistisista ihmisistä on heikkolahjaisia tai kehitysvammaisia.lähde?
Asperger huomasi, että oppimisvaikeuksista kärsineet autismin kirjon henkilöt saattoivat saavuttaa aikuisina yhteiskunnallisesti korkeita asemia, jos he pystyivät hyödyntämään erityislahjojaan. Esimerkiksi lapsena useiden kouluaineiden kohdalla suurista oppimisvaikeuksista kärsinyt Fritz V. ryhtyi opiskelemaan tähtitiedettä ja havaitsi jo opintojensa alkupuolella Newtonin laskelmissa piilleen virheen, jonka korjasi myöhemmin julkaisemassaan ylemmän tason väitöskirjassa. Hänestä tuli myöhemmin astronomian professori.
Toisesta Aspergerin lapsipotilaasta tuli myöhemmin kuuluisa kirjailija, joka syytti vanhempiaan joutumisestaan psykiatriseen sairaalaan psykopaattien joukkoon. Hän oli Elfriede Jelinek. "En ollut Aspergerin autistinen, mutten myöskään kaukana siitä", kirjailija totesi haastattelussa vuonna 1995. "Sen sijaan että äitini olisi lähettänyt minut leikkimään ikäisteni kanssa, hän lähetti minut vakavasti neuroottisten ja psykopaattien joukkoon.”
Aspergerin oireyhtymä > Oireyhtymän ominaispiirteet Aspergerissa itsessään

Myös Aspergerissa itsessään oli hänen tutkimansa oireyhtymän piirteitä. Häntä kuvattiin etäiseksi ja yksinäiseksi lapseksi, joka viihtyi hyvin itsekseen ja jolla ei ollut ystäviä. Hän oli motorisesti kömpelö, mutta kielellisesti lahjakas. Hän oli äärimmäisen kiinnostunut saksan kielestä ja kirjallisuudesta ja erityisesti itävaltalaisesta runoilijasta Franz Grillparzerista. Aspergerilla oli tapana siteerata Grillparzerin runoja jo lapsena luokkatovereilleen, vaikka he eivät osoittaneet kiinnostusta kyseistä aihetta kohtaan. Aspergerin oma tytär luonnehti "oudoksi" isänsä saksan kieltä kohtaan osoittamaa intensiivistä kiinnostusta sekä tämän tapaa viljellä puheessaan jatkuvasti sitaatteja. Perhepiirissä Asperger oli etäinen ja hiljainen ihminen. Hänen laajan kirjallisen tuotantonsa yleisimmät aiheet olivat Aspergerin oireyhtymä ja kuolema.
Hans Aspergerin artikkeleita

Hans Asperger: Das psychisch abnormale Kind [The psychically abnormal child]. Wien Klin Wochenschr, 1938, 51. vsk, s. 1314–7.  (saksa)
Asperger H: Die "Autistischen Psychopathen" im Kindesalter [Autistic psychopaths in childhood]. Archiv für Psychiatrie und Nervenkrankheiten, 1944, 117. vsk, s. 76–136.  doi:10.1007/BF01837709 , http://www.springerlink.com/content/u350x0683r1g6432  ISSN 0003-9373  (saksa)
Hans Asperger: [On the differential diagnosis of early infantile autism]. Acta Paedopsychiatr, 1968, 35. vsk, nro 4, s. 136–45.  PubMed:4880461  (saksa)
Hans Asperger: [Early infantile autism]. Med Klin, 1974, 69. vsk, nro 49, s. 2024–7.  PubMed:4444665  (saksa)
Hans Asperger: [The lived life. 50 years of pediatrics]. Padiatr Padol, 1977, 12. vsk, nro 3, s. 214–23.  PubMed:331197  (saksa)
Hans Asperger. (1979), Problems of Infantile Autism. Communication (Journal of the National Autistic Society), 13, s. 45–52. (Hans Aspergerin Sveitsin Freiburgissa 13.3.1977 pitämä luento.)
Kirjallisuutta

Uta Frith (ed.): Autism and Asperger Syndrome (Cambridge University Press, 1991; ISBN 0-521-38608-X) – tässä on Aspergerin tutkimusartikkeli varustettuna Uta Frithin huomautuksin.
Lorna Wing: Asperger's syndrome: a clinical account. In: PsycholMed 11 (1981) 115–129]