stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Siniritariyökkönen

| Siniritariyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Ritariyökköset Catocalinae
Suku::  Catocala
Laji::  fraxini
Kaksiosainen nimi
 Catocala fraxini  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Siniritariyökkönen Wikispeciesissä   Siniritariyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siniritariyökkönen (Catocala fraxini) on ritariyökkösiin kuuluva, kookas perhoslaji. Se on Suomen kookkain yökköslaji ja muutenkin yksi suurikokoisimmista perhoslajeista.
Koko ja ulkonäkö

Siniritariyökkönen on huomattavan kookas laji, ja sen siipienkärkiväli vaihtelee 86–96 mm. Siipien vaalean alapinnan ansiosta lennossa laji näyttää helposti tätäkin suuremmalta. Etusiipien harmaankirjava kuviointi naamioi kuitenkin lepäävän perhosen erinomaisesti ympäristöönsä. Etusiivet ovat kauttaaltaan harmaan eri sävyjen kuvioimat ja niissä on selvästi erottuva vaalea täplä sekä jyrkästi mutkitteleva ulompi poikkiviiru. Etusiiven keskiosa on siiven etureunan puolelta selvästi tummentunut ja siinä erottuu harmaankirjava munuaistäplä. Takasiivet, jotka jäävät perhosen levätessä etusiipien alle piiloon, ovat tummat ja niiden poikki kulkee leveä, vaaleansininen poikkiraita. Erityisesti takasiipien värityksen vuoksi siniritariyökköstä ei ole mahdollista sekoittaa muihin perhoslajeihin.
Lajista tunnetaan etusiiviltään vihertävän harmaa värimuoto f. moerens.
Levinneisyys ja lentoaika

Laji esiintyy Euroopassa ja Aasian pohjoisosissa. Harhailijoita on tavattu Islannissa saakka. Suomessa se on sukunsa yleisin laji ja yleinen lähes koko maassa ja havaintoja on pohjoisinta Lappia myöten. Aikuiset perhoset lentävät yhtenä sukupolvena alkusyksyllä elokuun puolivälistä lokakuun alkuun, huipun ollessa elo-syyskuun vaihteessa.
Elinympäristö ja elintavat

Siniritariyökkönen viihtyy lehdoissa sekä lehti- ja sekametsissä, mutta myös kulttuuriympäristöissä kuten puistossa ja puutarhoissa. Laji lentää öisin ja hakeutuu usein valolle. Ehkä helpoimmin siniritariyökkösen tapaakin ulkovalojen läheisyydestä. Aikuisia perhosia houkuttelee valoakin tehokkaammin ateriointi perhosbaareissa. Hyvinä vuosina laji voi olla erittäin runsaslukuinen, kun huonompina havaintoja tehdään vain harvakseltaan. Kookas ritariyökkönen on lepakoille mieluinen saalis.lähde?
Munat talvehtivat.
Ravintokasvi

Toukka elää pääasiassa metsähaavalla (Populus tremula), mutta myös monilla muilla lehtipuilla kuten koivuilla (Betula) ja lehtosaarnella (Fraxinus excelsior).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Siniritariyökkönen
Suomen perhostutkijain seura (Arkistoitu – Internet Archive)
Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q882809  Wikispecies: Catocala fraxini  BioLib: 53200  BOLD: 126603  CoL: 5XFJV  EoL: 554998  EPPO: CATLFR  EUNIS: 311065  Fauna Europaea: 446665  Fauna Europaea (new): 483c56f5-0c12-490a-a24f-51515f7b64e7  GBIF: 1797479  iNaturalist: 128252  IRMNG: 10318132  LepIndex: 277381  LoB: 5732  MaBENA: CatocFraxini  NBN: NBNSYS0000006556  NCBI: 423510  Observation.org: 9811  Open Tree of Life: 650242  Laji.fi: MX.62322
Sinivuoren luonnonpuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Orivesi Suomi
Pinta-ala:  1,0 km2 
| --- | --- |
Tyyppi:  Luonnonpuisto 
Perustettu:  1956 
Hallinto:  Metsähallitus 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sinivuoren luonnonpuisto on Pirkanmaalla Oriveden kaupungissa sijaitseva luonnonpuisto. Sen pinta-ala on noin 62 hehtaaria, joten se on Suomen pienin luonnonpuisto. Luonnonpuisto perustettiin silloiseen Längelmäen kuntaan vuonna 1956. Puistossa liikkumiseen tarvitaan lupa. Puistossa on vanhaa kuusivaltaista puustoa, jonka ikä on 100–125 vuotta. Myrskytuhojen takia luonnonpuistossa on valtavia määriä järeää maapuuta, joilla elää runsaasti vanhojen metsien sieni- ja hyönteislajistoa. Myös alueen kasvisto ja linnusto ovat poikkeuksellisen rikkaita (itäisiä, lehto- ja vanhan metsän lajeja). Luonnonpuistoon liitetään lähiaikoinamilloin? alueeseen rajautuva ja valtiolle suojelua varten hankittu 35 hehtaarin alue. Laajennusalueella kasvaa muun muassa rauhoitettua vuorijalavaa (Ulmus glabra).
Aiheesta muualla

Sinivuori Ympäristö.fi-sivustolla
Längelmäen kulttuurimaisemaselvitys (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen luonnonpuistot
Häädetkeidas
Karkali
Kevo
Koivusuo
Malla
Maltio
Olvassuo
Paljakka
Pelso
Pisavaara
Runkaus
Salamanperä
Sompio
Sukerijärvi
Sinivuori
Ulvinsalo
Vaskijärvi
Vesijako
Värriö
Kirsti Simonsuuri

| Kirsti Simonsuuri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. joulukuuta 1945 Helsinki
Kuollut: 29. kesäkuuta 2019 (73 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kielenkääntäjä kirjailija kirjallisuudentutkija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kirsti Katariina Simonsuuri (26. joulukuuta 1945 Helsinki – 29. kesäkuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja antiikin kirjallisuuden tutkija.
Elämä ja ura

Simonsuuri valmistui ylioppilaaksi Tyttönormaalilyseosta vuonna 1965, suoritti Postgraduate Diploman Edinburghin yliopistossa 1969 ja valmistui filosofian kandidaatiksi englantilaisesta filologiasta Helsingin yliopistosta vuonna 1971. Hän väitteli filosofian tohtoriksi (PhD) Cambridgen yliopiston Newnham Collegessa vuonna 1977. Vuonna 1980 Simonsuuri sai J. H. Erkon palkinnon esikoisrunokokoelmastaan Murattikaide.
Vuosina 1978–1981 Simonsuuri toimi kirjallisuuden apulaisprofessorina ja vt. professorina Oulun yliopistossa. Hän työskenteli tutkijana Cambridgessa (1971–1977, 2003), Strasbourgissa, Bostonissa (1984–1986), New Yorkissa (1986–1988), Pariisissa (1989–1990), Berliinissä (1992–1993, 2001), Oxfordissa (1994), Budapestissa (2003–2004) ja Uppsalassa (2006–2007). Vuosina 1994–1995 Simonsuuri oli kirjallisuuden vt. professori Helsingin yliopistossa.
Hän toimi myös Suomen Ateenan-instituutin johtajana (1995–1997) ja Suomen Akatemian akatemiatutkijana (2000–2006). Vuodesta 1981 hän oli yleisen kirjallisuuden dosentti Turun yliopistossa ja vuodesta 1984 kirjallisuuden historian (antiikin tradition) dosentti Helsingin yliopistossa.
Simonsuuren isä oli kansanrunouden tutkija ja SKS:n kansanrunousarkiston johtaja Lauri Simonsuuri ja sisar geneetikko Marja Simonsuuri-Sorsa. Simonsuuren puoliso vuodesta 2008 oli näyttelijä Pirkko Hämäläinen.
Kirjat > Tietokirjoja ja esseitä

Homer's original genius: Eighteenth-century notions of the early Greek epic (1688–1798). 1979. Cambridge University Press. Cambridge. ISBN 0-521-22198-6.
Nopanheittäjä. 1989. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-3346-9.
Ihmiset ja jumalat: Myytit ja mytologiat. 1994. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-3944-0.
Akropolis. 1999. Tammi. Helsinki. ISBN 951-31-1623-9.
Kirjat > Runokokoelmia

Murattikaide. 1980. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-2004-9.
Tuntematon tekijä. 1982. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-2259-9.
Euroopan ryöstö. 1984. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-2601-2.
Meri, ei mikään maa. 1987. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-3116-4.
Enkelten pysäkki. 1990. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-2720-5.
Onni ja barbaria. 1995. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-4071-6.
Rakkaus tuli kun lähdin maan ääriin. 2000. Tammi. Helsinki. ISBN 951-31-1863-0.
Taivaanrannan ajuri: Valitut runot. 2005. Tammi. Helsinki. ISBN 951-31-3402-4.
Kirjat > Proosaa

Pohjoinen yökirja. 1981. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-2176-2. - Uusi painos 2000. Otava. Helsinki. ISBN 951-1-16817-7.
Paholaispoika. 1986. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-2822-8.
Miehen muotokuva. 1992. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-3752-9.
Eläintarhanhuvila yhdeksän. 2002. Tammi. Helsinki. ISBN 951-31-2617-X.
Kirjat > Suomennoksia

Virginia Woolf: Oma huone. 1980. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-1830-3.
Sylvia Plath: Ariel. 1983. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-2430-3.
Virginia Woolf: Orlando. 1984. Kirjayhtymä. Helsinki. ISBN 951-26-2563-6.
Euripides: Medeia. 1999. Lasipalatsi. Helsinki. ISBN 951-9351-03-5.
Aiskhylos: Oresteia. 2003. Tammi. Helsinki. ISBN 951-31-2682-X.
William Shakespeare: Nautintojen ajan aarre: William Shakespearen Sonetit.  (Suomennos, selitykset ja johdannot: Kirsti Simonsuuri)  Helsinki:  Yliopistopaino, 2005.  ISBN 951-570-608-4
Virginia Woolf: Jaakobin huone. 2008. Tammi. Helsinki. ISBN 978-951-31-4069-4.
William Shakespeare: Kuten haluatte. 2010. WSOY. Helsinki. ISBN 978-951-0-35614-2.
Sofokles: Antigone. 2011. Like. Helsinki. ISBN 978-952-01-0575-4.
Kirjat > Antologioita

Enchanting Beasts: An anthology of modern women poets of Finland. 1990. Forest Books. Lontoo. ISBN 0-948259-68-X. - Columbian yliopiston kääntäjäkeskuksen palkinto 1991.
Kirjallisuutta

Väyrynen, Taru: Odysseia Ouluun: Kirsti Simonsuuren Pohjoisen yökirjan viesti ja vastaanotto.  (Väitöskirja: Oulun yliopisto)  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1999.  ISBN 951-746-106-2
Aiheesta muualla

Kirsti Simonsuuren muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Kirjallisuuden laitoksen tutkimuslinjat ja professorit Oulun kaupunki. Viitattu 29.6.2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Ritva  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Sions Sånger och Psalmer

Sions Sånger och Psalmer on Ruotsin vanhoillislestadiolaisten keskusyhdistyksen SFC:n (Sveriges Fridsföreningars Centralorganisation) julkaisema laulukirja. Kirja sisältää  96 laulua. Vuonna 2011 SFC julkaisi laulukirjan digitaalisena.
Ett urval av psalmer och Sions sånger, SFC 1987.
Sions sånger : Psalmer, SFC 1991. ISBN 91-971625-0-7
Luettelo Suomen sisällissodan aikaisista lentokentistä

Luettelo Suomen sodanaikaisista lentokentistä
Suomen sisällissodan aikaiset ilmavoimat perustuivat venäläisten hallussaan pitämiin lentokoneisiin, joista valtaosa päätyi Suomen kansanvaltuuskunnalle, Suomen senaatin ulkomailta hankkimiin tai kansanvaltuuskunnalta lopuksi sotasaaliina saamiin lentokoneisiin sekä saksalaisten lentokoneisiin.
Antrean lentoasema
Granbodan lentoasema Degeröllä
Gersbäckin lentotukikohta Saltvikissä
Haapsalun lentotukikohta
Hermannin lentoasema Helsingin Vanhankaupunginlahdella
Jungfrusundin lentoasema Dragsfjärdin Söderlångvikissä
Jurmon lentoasema
Järwen lentotukikohta Kohtla-Järvellä
Koiviston lentoasema
Kolhon lentoasema Kaijanselällä
Kotkan lentotukikohta
Kouvolan lentoasema
Lappohjan lentoasema
Loviisan lentoasema
Laajalahden lentotukikohta Helsingissä
Maarianhaminan lentotukikohta
Mäntyluodon laskusilta
Notvikenin lentotukikohta Eckerössä
Oriveden lentoasema Pappilanselällä
Pellingin lentotukikohta
Saltvikin lentotukikohta (laskusilta) Gersbäckissä
Santahaminan lentoasema
Sortavalan lentoasema
Suursaaren lentotukikohta
Talin lentoasema Helsingissä
Tallinnan lentotukikohta
Tampereen Naistenlahden lentoasema Naistenlahdella
Tampereen Lylyjärven lentoasema Lylyjärvellä
Torpvikin lentotukikohta (laskusilta) Eckerön Notvikenissä
Turun Vähä-Heikkilän lentoasema Vähä-Heikkilässä
Utin lentoasema
Vehmaisten lentoasema Kaukajärvellä
Viipurin lentoasema Pantsarlahden rannalla
Sisällissodan jälkeen uusia kenttiä

Käkisalmen laskusilta
Lappeenrannan laskusilta
Lappeenrannan lentokenttä
Perkjärven laskusilta
Salmin laskusilta
Santahaminan lentokenttä
Sortavalan lentokenttä
Sinipyrstö

| Sinipyrstö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Sinipyrstöt Tarsiger
Laji::  cyanurus
Kaksiosainen nimi
 Tarsiger cyanurus  (Pallas, 1773) 
Synonyymit
 Luscinia cyanura 

Katso myös
   Sinipyrstö Wikispeciesissä   Sinipyrstö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinipyrstö (Tarsiger cyanurus) on sieppojen heimoon kuuluva vähän punarintaa suurempi euraasialainen lintulaji.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 14 senttimetriä, siipien kärkiväli 21–24,5 senttimetriä ja paino keskimäärin 12–15 grammaa. Pää on iso, muodoltaan lähellä sieppoja. Sinipyrstöllä on kaikissa puvuissa oranssinpunaiset kyljet ja sininen pyrstö. Juhlapukuinen koiras on päältä kokonaan sininen, vatsa ja kurkku ovat valkoiset. Naaras ja nuori ovat yleisväritykseltään ruskeita.
Ääni

Sinipyrstö huomataan usein kirkkaasta ja voimakkaasta laulustaan, joka muistuttaa hieman leppälintua. Laulun säe on tyypillinen, esimerkiksi ”tidy tidy tyty tidydydydy”. Varoitusääni on ”iih”.
Levinneisyys

Sinipyrstö pesii Pohjois-Aasiassa Japania myöten, Siperiassa ja Luoteis-Venäjällä. Erillinen populaatio elää etelämpänä Afganistanista Kiinaan ulottuvalla alueella. Suomessa se pesii melko harvalukuisena, mutta yleistyvänä Itä-Suomessa, Kainuussa ja Etelä-Lapissa. Lajin levinneisyysalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä, ja sen eurooppalainen populaatio on 20 000–41 000 yksilöä. Lajin talvehtimisalueet sijaitsevat Kaakkois-Aasiassa. Suomessa laji on pesimäalueiden ulkopuolella harvinainen, etelärannikolta on vain muutamia havaintoja koko historian ajalta.
Elinympäristö

Suomessa sinipyrstöt viihtyvät vanhoissa kuusikoissa ja aarniometsissä. Aasiassa elinympäristö on laveampi ja laji elää myös esimerkiksi puutarhoissa ja metsiköissä. Japanissa lajia tavataan vuoristoissa kolmen kilometrin korkeudelle saakka missä puut, pääasiassa koivut, ovat kitukasvuisia ja vain pari–kolme metriä korkeita. Himalajalla laji voi pesiä jopa neljän kilometrin korkeudella. Muuttoaikana lajia voidaan havaita monenlaisissa ympäristöissä.
Lisääntyminen

Pesä on kannossa, mättäässä tai puunjuurten onkalossa. Naaras munii toukokuun lopulla tai kesäkuussa 5–7 valkeahkoa munaa. Naaras yksin hautoo, haudonta-ajan pituutta ei tunneta. Poikaset jättävät pesän noin kahden viikon ikäisinä. Pesii toisinaan kahdesti kesässä. Pesimäbiologia tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto

Sinipyrstö on hyönteissyöjä, joka pesimäajan ulkopuolella syö lisäksi marjoja ja siemeniä.
Claude Simon

| Claude Simon |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. lokakuuta 1913 Antananarivo, Ranskan Madagaskar
Kuollut: 6. heinäkuuta 2005 (91 vuotta) Pariisi
Kirjailija
Äidinkieli: ranska 
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto 1985 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Claude Simon (10. lokakuuta 1913 Antananarivo, Ranskan Madagaskar – 6. heinäkuuta 2005 Pariisi) oli Nobel-palkittu ranskalainen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi ranskalaisen niin sanotun uuden romaanin merkittävimpänä edustajana.
Simon opiskeli Pariisissa, Oxfordissa ja Cambridgessa. Hän taisteli toisessa maailmansodassa sotilaana ja otti myöhemmin osaa vastarintaliikkeeseen. Simon kirjoitti myös Tel Quel -lehteen. Nobelin palkinto hänelle myönnettiin vuonna 1985.
Teokset

Le Tricheur, Paris: Sagittaire, 1945
La Corde raide, Paris: Minuit, 1947
Gulliver, Paris: Calmann-Levy, 1952
Le Sacre du printemps, Paris: Calmann-Levy, 1954
Le Vent: tentative de restitution d’un retable baroque, Paris: Minuit, 1957
L’herbe, Paris: Minuit, 1958
La Route des Flandres, Paris: Minuit, 1960
Le Palace, Paris: Minuit, 1962
Histoire, Paris: Minuit, 1967
La bataille de Pharsale, Paris: Minuit, 1969
Orion aveugle, Geneva: Skira, 1970
Les Corps conducteurs, Paris: Minuit, 1971
Triptyque, Paris: Minuit, 1973
Lecon de choses, Paris: Minuit, 1975
Les Georgiques, Paris: Minuit, 1981
La Chevelure de Bérénice, Paris: Minuit, 1983
Discours de Stockholm, Paris: Minuit, 1986
L’invitation, Paris: Minuit, 1987
L’Acacia, Paris: Minuit, 1989
Le jardin des plantes, Paris: Minuit, 1997
Le tramway, Paris: Minuit, 2001
Œuvres, Paris: Gallimard, 2006, (Bibliothèque de la Pléiade)
Teokset > Suomennetut teokset

Flanderin tie (La Route des Flandres, 1960); suom. Olli-Matti Ronimus ja Pentti Holappa, Tammi 1963 Sarja: Keltainen kirjasto, 55
Loistohotelli (Le palace, 1962); suom. Olli-Matti Ronimus ja Pentti Holappa, Tammi 1965 Sarja: Keltainen kirjasto, 69
Georgica (Les Géorgiques, 1981); suom. Jukka Mannerkorpi, Helsinki: Otava 1984 ISBN 951-1-07900-X Sarja: Otavan kirjasto
Ruoho (L'herbe)); suom. Jukka Mannerkorpi, Helsinki: Otava 1986 ISBN 951-1-08854-8 Sarja: Otavan kirjasto
Historia (Histoire, 1967); suom. Jukka Mannerkorpi, Helsinki: Otava 1989 ISBN 951-1-08901-3 Sarja: Otavan kirjasto
Akaasia (L'Acacia, 1989); suom. Jukka Mannerkorpi, Helsinki: Otava 1992 ISBN 951-1-11111-6 Sarja: Otavan kirjasto
Tuuli. Yritys barokkityylisen alttaritaulun uudelleen koostamiseksi (Le Vent, 1957); suom. Jukka Mannerkorpi, Helsinki: Otava 2007 ISBN 978-951-1-21877-7 Sarja: Seitsentähdet
Raitiotie (Le Tramway, 2001); suom. Jukka Mannerkorpi, Helsinki: Otava 2008 ISBN 978-951-1-21519-6
Aiheesta muualla

Teokset (ranskaksi)
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Photographers' Identities 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Sinisepelkaija

| Sinisepelkaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Punahuppukaijat Geoffroyus
Laji::  simplex
Kaksiosainen nimi
 Geoffroyus simplex  Meyer, 1874 
Katso myös
   Sinisepelkaija Wikispeciesissä   Sinisepelkaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinisepelkaija (Geoffroyus simplex) on Papua-Uudessa-Guineassa elävä kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Sinisepelkaija on noin 22 cm pitkä ja painaa noin 155 g. Lajista tunnetaan 2 alalajia, G. s. simplex ja G. s. buergersi. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, tummempi selkäpuolelta ja siipien yläpeitinhöyhenistä. Naama ja kurkku ovat kellanvihreät, siipien alapeitinhöyhenet tummansiniset, pyrstön alapinta on himmeän keltainen ja yläpinta vihreä ja siipisulkien sekä isojen peitinhöyhenten reunukset ovat kellanvihreät. Koiraan kaulan ympärillä on siniharmaa sepel, joka puuttuu naaraalta. Naaraan päälaki on sinihohtoinen. Nokka on tummanharmaa, iiris kermanvalkoinen ja jalat oliivinharmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta ilman sinihohtoista päälakea ja sen nokka on ruskeanharmaa ja iiris likaisen harmaa.
Ruokailupuita etsivät pikku parvet ovat meluisia ja näkyviä, ruokaillessaan ne ovat hiljaisia ja vaikeasti havaittavia korkealta lehvästöstä.
Esiintyminen

Sinisepelkaija elää Papua-Uusi-Guinean vuoristoseuduilla. Alalaji simplexiä tavataan vain Vogelkopissa Arfak- ja Tamrauvuoristoissa saaren länsikärjessä. Sen populaatio on kooltaan yli 50 000 yksilöä ja sen elinympäristön ala 50 000–100 000 neliökilometriä.
Elinympäristö

Laji elää tuoreissa vuoristometsissä 600–2 000 m korkeudella merenpinnasta.
Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisesti ja perustuu yhteen pesälöytöön. Pesä on puun kolossa usein hyvin korkealla. Naaras munii ainakin 2 munaa joulu-tammikuussa.
Ravinto

Sinisepelkaija syö hedelmiä, siemeniä, marjoja ja mahdollisesti kukkien mettä.
Luettelo Suomen Lähetysseuran lähetysjuhlista

Suomen Lähetysseuran suurin vuotuinen tapahtuma on Lähetysjuhlat, jotka pidetään tavallisesti touko-kesäkuussa, joka toinen vuosi yhdessä Kirkkopäivien kanssa. Lähetysjuhlia on järjestetty Suomen Lähetysseuran perustamisesta, vuodesta vuodesta 1859 alkaen. Vuodesta 1901 ne on järjestetty vuosittain. Alkuaikoina juhlat pidettiin aina Helsingissä.
Juhlien ohjelmaan kuuluu mm. raamattutunteja, seuroja, draamaa ja tietoa lähetystyön ajankohtaisista tapahtumista. Lisäksi on lasten ja nuorten ohjelmaa. Musiikin osuus juhlilla on vahva.lähde?
Tulevat lähetysjuhlat

| Suomenkieliset juhlat> Vuosi | Suomenkieliset juhlat> Ajankohta | Suomenkieliset juhlat> Paikka | Suomenkieliset juhlat> Teema | Ruotsinkieliset juhlat> Ajankohta | Ruotsinkieliset juhlat> Paikka | Ruotsinkieliset juhlat> Teema |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2025 | 17.5. ja 3.–4.10. | Loimaa ja Joensuu | "Yhdessä. Rauhassa." | 24.5. | Helsinki | "Av kärlek – för att Gud först har älskat oss" |