stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toppila (yritys)
Tuotanto ja koneet > Sellutehtaan koneet

| Kone | Valmistaja | Valmistusvuosi | Toiminnassa vuosina | Tekniset tiedot | Määrä | Kapasiteetti | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuorimarumpu 1 | Kamyr | 1930/1931 | 1931–1986 | Pituus 20 m, halkaisija 4,2 m | 1 kpl |  | Riippuva malli |
| Kuorimarumpu 2 | Schulerud | 1951 | 1951–1986 | Pituus 20 m, halkaisija 5 m | 1 kpl | 1000 m³/vrk | Uiva malli |
| Hakku 1 | KMW | 1930/1931 | 1930–1986 |  |  |  |  |
| Hakku 2 | KMW | 1935 | 1935–1986 | Hakkupyörän halkaisija 2,8 m, 4 terää (700 x 228 x 20) |  | 50 m³/h |  |
| Desintegraattori | KMW | 1930/1931 | 1931–1986 | Pituus 1,0 m, halkaisija 0,7 m, Kierrosluku 960 r/min |  | 50 m³/h |  |
| Pyörivät seulat | KMW | 1930/1931 | 1931–1986 | Pituus 9,7 m, halkaisija 3,05 m - 1,90 m |  | 50 m³/h |  |
| Miag-seulat | Miag | 1952 | 1952–1986 | Seulat 25 x 65 mm, 8 x 8 mm ja 2 x 2 mm |  |  |  |
| Lastusiilot/Rouhelaarit | Alvar Aalto (suun.) | 1930/31 | 1931–1986 | Yhteinen tilavuus 1200 m³ |  |  |  |
| Lastunkuljetin |  | 1930/1931 | 1931–1986 | Pisin tukematon jänneväli 24 m, hihnan leveys 1150 mm ja pituus 210 m |  | 250 m³/h |  |
| Täyttölaitte 1 | Fresk | 1931 | 1931–1986 | Tehontarve 81 kW |  |  |  |
| Täyttölaite 2 | Svensson | 1949 | 1949–1986 | Höyrynpaine 2,5 kg/cm², kulutus n. 5 ton/keitto |  |  |  |
| Keittokattila 1 |  | 1931 | 1931–1986 | Paine 6 kg/cm², tilavuus 246/225 m³ |  |  | Muurattu ruukkutiilillä ja hiilitiilillä. |
| Keittokattila 2 |  | 1931 | 1931–1986 | Paine 6 kg/cm², tilavuus 246/225 m³ |  |  | Muurattu ruukkutiilillä ja hiilitiilillä. |
| Keittokattila 3 |  | 1933 | 1933–1986 | Paine 8 kg/cm², tilavuus 246/225 m³ |  |  | Muurattu ruukkutiilillä ja hiilitiilillä. |
| Keittokattila 4 |  |  |  | Paine kg/cm², tilavuus m³ |  |  |  |
| Keittokattila 5 |  |  |  | Paine kg/cm², tilavuus m³ |  |  |  |
| Kalorisaattori 1 |  | 1931 | 1931–1986 | Työpaine 2,5 kg/cm² |  |  |  |
| Kalorisaattori 2 |  | 1931 | 1931–1986 | Työpaine 2,5 kg/cm² |  |  |  |
| Kalorisaattori 3 |  | 1933 | 1933–1986 | Työpaine 2,5 kg/cm² |  |  |  |
| Happosäiliö 1 |  | 1930/1931 | 1931– | Tilavuus 350 m³, paine 1 kg/cm² |  |  | Muurattu 20 mm:in ruukkutiileillä ja 40 mm:n hiilitiileillä. Ulkovuoraus: korkkilevy+eristysmassa, vahvuus n. 50 mm |
| Happosäiliö 2 |  | 1930/1931 | 1931– | Tilavuus 350 m³, paine 1 kg/cm² |  |  | Muurattu 20 mm:in ruukkutiileillä ja 40 mm:n hiilitiileillä. Ulkovuoraus: korkkilevy+eristysmassa, vahvuus n. 50 mm |
| Happosäiliö 3 |  | 1950 | 1950– | Tilavuus 300 m³, paine 3 kg/cm² |  |  | Vuoraus: vuorivanua + eristysmassaa, vahvuus n. 50 mm |
| Lämmönvaihtimet | Oma valmiste | 1950/1951 | 1951–1986 | Pinta-ala 11,5 m² | 2 kpl |  | Rakennettu omalla konepajalla |
| Massakuopat |  | 1930/1931 | 1931–1986 | Pituus: 20,8 m, leveys 5,7 m, syvyys 4,2 m | 4 kpl |  |  |
Toppilan paperitehdassuunnitelmat

Vuosina 1965–1969 Toppila Oy suunnitteli sanomalehti- ja MG-paperitehdasta Toppilaan. Hanke ei kuitenkaan toteutunut. Lisäksi vuosina 1968–1972 suunniteltiin pehmopaperitehtaan ja valkaisimon rakentamista. Myöskään tämä hanke ei toteutunut.
Tehtaan tilat ja tilojen uusi käyttö

Nykyään tehtaasta on jäljellä useita rakennuksia uudessa käytössä:
Keitto-osasto (muutettu nuorisoasunnoiksi)
Kuivaamo-osasto (muutettu myymälätiloiksi)
Puuhiomo (muutettu Toppila-Centerin ja työpaja Cykkelin käyttöön)
Hakesiilo/rouhelaari (Kulttuurisiilo, taide- ja kulttuurikäyttöön kunnostus käynnistymässä)
Voima-asema (Oulun Kiipeilykeskus vuodesta 2012 lähtien, uusi osa purettu)
Korjaamorakennus (monipalvelukeskus)
Laboratorio (nykyinen Dixon Club, ent. Pub Evakko ja Toppilan Majakka)
Henkilökunnan asuinkerrostaloja (kaupungin vuokra-asuntoina)
Insinöörikonttori (toimi myöhemmin vuokra-asuntoina, purettu kesällä 2008)
Entinen voima-asema ja hakesiilo ovat vailla käyttöä. Siilo on myyty kirkkotiloiksi evankeliumi-yhdistykselle, mutta kauppa on rauennut rahoituksen puutteeseen. Kulttuurivoimala-yhdistys on käynnistämässä siilorakennuksen kunnostamista taide- ja kulttuurikäyttöön ja paikallisten asukkaiden monitoimitilaksi. Rakennus on vuokrattu yhdistykselle ja Oulun kaupungin kanssa tehdyn sopimuksen mukaan se siirtyy yhdistyksen omistukseen, kun sovitut kunnostustyöt on tehty.
Alueelta löytyy vieläkin pieniä yksityiskohtia teollisen toiminnan ajalta. Esimerkiksi Halpa-Hallin sisällä löytyy katonrajasta pieni pätkä vanhaa voimansiirtoakselia (valta-akseli) koristeeksi jätettynä.
Yhtiön rautatiekalusto

Move21, Saalasti DV 100/1524, valmistusvuosi 1955.
Move51m, Valmet 507/1952, valmistusnumero 507, valmistusvuosi 1952. Alun perin Kajaanin tehtaiden entinen veturi, myyty Kuluntalahden siirtoradalle vuonna 1981, josta myyty edelleen vuonna 1987 Kempeleeseen Sakari Sivulalle.
Lokomo 15/1937, akselijärjestys B, paino 8 tonnia, voimannlähteenä 6-sylinterinen Ford-moottori. Valmistusvuosi 1937. Veturi on nykyisin Oulaisissa.
Lokomo 1/1931, akselijärjestys B, paino: 8 tonnia, valmistusvuosi 1931.
Kirjallisuutta

Kainua, Lauri. (1981) Osakeyhtiö Toppila – Toppila Oy 1927–1974. Oulu.
Eräpuu, Eero (käänn. engl. Lars Palmroos). (1956) Osakeyhtiö Toppila. Oulu. Toppila Oy.
Kajaani Oy Toimintakertomus 1978 (1979). Kajaani Oy. Kajaani.
Toppilan tehdas. (1987) Rakennuskannan korjauskelpoisuus. Espoo. VTT.
Toppilan tehdas. (1986) Rakennuskannan peruselvitys. Espoo. VTT.
Virtanen, Sakari, Yhtiöstä yksiköksi, UPM Kajaani 100 vuotta. UPM, Kajaani. 2007 (kirja sis. myös DVD:n).
Virtanen, Sakari, Kainuuseen sijoitettu. Kuvaus Kajaani Oy:n vaiheista vuoteen 1945. Kajaani Oy 1907–1982. Ensimmäinen osa. Helsinki 1982. (75-vuotisjuhlajulkaisu)
Virtanen, Sakari, Puusta elävä. Kajaani Oy:n vaiheita vuodesta 1946. Kajaani Oy 1907–1982. Toinen osa. Helsinki 1985. (75-vuotisjuhlajulkaisu)
Tuovinen, Paavo. Kehityksen kuvat – Kajaani Oy 1907–1982, valokuvat: Kajaani Oy:n arkisto, Kainuun museo, Akke Virtanen. Kajaani. 1982.
Huovinen, Veikko. Kajaani Oy 70 vuotta 1977. Kajaani. Kajaani Oy. 1977.
Sakari Virtanen: Nuottasaaresta Wall Streetille – Oulun metsäteollisuus kauppahuoneista Stora Ensoon. 2003.
Pölli ja paali, Osakeyhtiö Toppilan tiedotuslehti 1962–1967
Aiheesta muualla

Toppilan sulfiittiselluloosatehdas[vanhentunut linkki]
Tehdasalueen alkuperäisiä piirustuksia (Arkistoitu – Internet Archive)
Oulun historia
| --- | --- |
Oulun palot:   v. 1652 palo  v. 1655 palo  v. 1705 palot  v. 1715 palo  v. 1773 palo  v. 1822 palo  v. 1882 palo 
Merenkulku:   Fregatti Toivo  Hailuotolaiva  Kiikelin hylky  Laitakarin hylky  Hinaaja Oulu II  Sophia Marian hylky 
Teollisuuden historia:   Aittokoski Oy  Katri Antell  Merijal  Oulu Oy  Pateniemen saha  Tervahovi  Toppila Oy  Toppilan Mallasjuomatehdas  Typpi Oy  Ab Uleå Oy  Veljekset Åström 
Kuntaliitokset:   1965: Oulujoen kunta  2009: Ylikiimingin kunta  2013:  Haukiputaan kunta  Kiimingin kunta  Oulunsalon kunta  Yli-Iin kunta 
Katso myös:   Kierikkikeskus  Latokankaan kivikautinen asuinalue  Oulun kasarmi  Oulun kristalliyö  Oulun linna  Oulun valtaus  Pikku-Berliini  Rekikylän kivikautinen asuinpaikka  Typpi Oy:n räjähdysturma  Ylikiimingin seurakunta 
Alvar Aallon tuotanto
| Luettelo Alvar Aallon suunnittelemista rakennuksista |
| --- | --- |
1919–1929:  Alajärven suojeluskuntatalo | Villa Väinölä | Jyväskylän työväentalo | Seinäjoen suojeluskuntatalo | Lounais-Suomen Maalaistentalo | Läntinen Pitkäkatu 20 | Jyväskylän suojeluskuntatalo | Muuramen kirkko
1930–1945:  Paimion parantola | Turun Sanomien toimitalo | Villa Tammekann | Oulun sulfiittiselluloosatehdas | Viipurin kaupunginkirjasto | Alvar Aallon kotitalo | Savoy-maljakko | Sunilan asuinalue | Sunilan sellutehdas | Tehtaanmäen asuinalue | Terassitalo | Villa Mairea | Stora Enson Anjalankosken tehtaat
1946–1959:  Strömbergin tehtaan asuinalue | Rautatalo | Insinööritalo | Otahalli | Säynätsalon kunnantalo | Oulun lannoitetehdas | Aerola | Muuratsalon koetalo | Pamilon vesivoimalaitos | Summan paperitehdas | Alvar Aallon ateljee | Jyväskylän uimahalli | Jyväskylän yliopiston päärakennus | Kansaneläkelaitoksen päätoimitalo | Hansaviertel | Aalto-paviljonki | Korkalovaaran asuinalue | Kolmen Ristin kirkko | Aalto-keskus | Kulttuuritalo | Maison Louis Carré
1960–1969:  Lieksankosken voimalaitos | Lakeuden Risti | Keski-Suomen museo | Lappia-talo | Aaltohuset | Alvar-Aalto-Kulturhaus | Aalto-Hochhaus | Pyhän Hengen kirkko ja seurakuntakeskus | Enso-Gutzeitin pääkonttori | Seinäjoen kaupungintalo | Viitatorni | Ilokivi | Pylkönmäen kirkko | Teknillisen korkeakoulun päärakennus | Seinäjoen kaupunginkirjasto | Seinäjoen seurakuntakeskus | Rovaniemen kaupunginkirjasto | Pyhän Stefanoksen kirkko | Valtion virastotalo (Seinäjoki) | Kirjatalo | Villa Kokkonen
1970–1991:  Alajärven hallintokeskus | Villa Skeppet | Pohjolan talo | Otaniemen vesitorni | Finlandia-talo | Kunsten | Alvar Aalto -museo | Sähkötalo | Ristinkirkko | Riolan kirkko | Jyväskylän kaupunginteatteri | Seinäjoen kaupunginteatteri | Essenin oopperatalo | Alajärven kaupunginkirjasto
Toppilan tehtaan vanhoja rakennuksia Meri-Toppilassa.
Toppilan sulfiittitehtaan harvoja jäljellä olevia rakennuksia on hakesiilo.
True Aviationin An-26-onnettomuus (2016)

| True Aviationin An-26-onnettomuus |
| --- | --- |
 Onnettomuuskoneen kanssa samantyyppinen An-26.
Yhteenveto
Päivämäärä:  9. maaliskuuta 2016
Onnettomuustyyppi:  mereensyöksy
Tapahtumapaikka:  Bengalinlahti noin 3 km lähtökentältä
Lähtöpaikka:   Coxs Bazarin lentoasema, Bangladesh
Määränpää:   Jessoren lentoasema, Bangladesh
Kuolleita:  3
Loukkaantuneita:  1
Eloonjääneitä:  1
Lentokone
Konetyyppi:  Antonov An-26B
Lentoyhtiö:  True Aviation
Rekisteritunnus:  S2-AGZ
Matkustajia:  0
Miehistöä:  4
True Aviationin An-26-onnettomuus tapahtui 9. maaliskuuta 2016, kun True Aviationin operoima Antonov An-26B -rahtilentokone syöksyi Bengalinlahden matalaan rantaveteen hieman sen jälkeen, kun kone oli noussut läheiseltä Coxs Bazarin lentoasemalta Bangladeshissa.
Lentokone

Onnettomuuskone oli vuonna 1984 ensilentonsa lentänyt Antonov An-26B (rekisteritunnus S2-AGZ, valmistenumero 13408). True Aviation operoi onnettomuushetkellä kahta An-26:tta, ja alkuun oli epäselvää, oliko onnettomuuskone yhtiön käyttämä S2-AGA vai S2-AGZ. Koneiden valmistaja Antonov ilmoitti onnettomuutta seuranneena päivänä, että kyseessä oli S2-AGZ, joka oli viimeksi tarkastettu syyskuussa 2015, jolloin koneen seuraavan määräaikaishuollon ajankohdaksi oli annettu kesäkuu 2017. Onnettomuuskoneen omisti Air URGA, True Aviationin vain operoidessa sitä.
Onnettomuus ja tutkinta

True Aviationin operoima kone nousi 9. maaliskuuta noin kello 9.30 paikallista aikaa Bangladeshin sisäiselle lennolle Coxs Bazarin lentoasemalta Jessoren lentoasemalle, kuormanaan katkarapuja. Kentällä oli sumuista ennen lentoonlähtöä, lennonjohdon arvioidessa näkyvyyden 800 metriin. Silminnäkijöiden mukaan näkyvyys tosin oli lähempänä 400 metriä. Kone pääsi ilmaan onnistuneesti, mutta vasen moottori lopetti toimintansa pian lentoonlähdön jälkeen. Tilanteen seurauksena miehistö päätti yrittää hätälaskua lähtökentälle. Ensimmäisen yrityksen yhteydessä loppulähestyminen epäonnistui ja kone joutui lähtemään uudelle laskukierrokselle kentän ympäri, kun lentoa oli kestänyt noin 20 minuuttia. Miehistö nosti toimivan moottorin tehoa ja veti laskutelineet sisään, minkä jälkeen An-26 katosi kentällä olleen silminnäkijän mukaan sumuun. Moottoriäänet vaimenivat minuutteja myöhemmin koneen törmättyä suurella nopeudella matalaan rantaveteen noin kolme kilometriä länteen lentokentältä. Oikea siipi osui veteen ensin repeytyen samalla irti rungosta. Loppu kone pyörähti ympäri, tullen pysähdyksiin liki väärin päin. Rikkoutunut vasen moottori irtosi koneesta ja lensi noin 50 metrin päähän muusta raadosta. Tutkinnan yhteydessä huomattiin, että koneen laskusiivekkeet olivat täysin avattuna onnettomuushetkellä, mikä saattoi viitata siihen, että joko miehistö ei ehtinyt vetää niitä sisään laskukierrokselle lähtiessään tai avasi ne uudelleen mereenlasku-yrityksen yhteydessä.
Ukrainan siviili-ilmailuviranomaisen onnettomuutta seuranneena päivän julkaisemien tietojen mukaan mereensyöksyssä menehtyi kolme koneen neljästä ukrainalaisesta miehistön jäsenestä. Kaksi miehistön jäsentä oli pelastettu onnettomuuspaikalta elossa, mutta toinen heistä oli kuollut jonkin aikaa myöhemmin sairaalassa. Toisen henkiinjääneen tila oli onnettomuuden jälkeen kriittinen. Kahden muun miehistön jäsentä löydettiin kuolleina onnettomuuspaikalta.
Koneen rahtina olleiden katkarapujen omistaja tarjosi palautetuista laatikoista palkkion, ja kaikki paikalliset kalamiehet onnistuivatkin palauttamaan niistä kaikki. True Aviationin johto kielsi onnettomuuden jälkeen lähti kiertämään myös huhu, että An-26 olisi ollut ylikuormattu.
Ukrainan lento-onnettomuuksien tutkintaviraston huhtikuussa 2016 julkaisemien tietojen mukaan onnettomuuden taustalla oli koneen vasen moottori, joka oli lopettanut toimintansa hieman sen jälkeen, kun kone oli noussut Coxs Bazarin lentoasemalta. Miehistö oli yrittänyt palata kentälle, mutta loppulähestyminen oli epäonnistunut tuntemattomasta syystä, minkä jälkeen miehistö yritti tehdä uuden laskukierroksen. Kone putosi kesken laskukierroksen mereen noin kolme kilometriä kentän kiitotieltä. Koneen navigaattori sai vakavia vammoja, muiden kolmen miehistön jäsenen saadessa kuolettavia vammoja.
Traveling Wilburys

Traveling Wilburys oli englantilais-amerikkalainen superyhtye, jonka muodostivat George Harrison, Jeff Lynne, Bob Dylan, Roy Orbison ja Tom Petty.
Historia

Traveling Wilburys sai alkunsa George Harrisonin albumin Cloud Nine (1987) singlen b-puolen äänityksissä. Bob Dylanin kotistudiolla olivat mukana myös Harrisonin albumin tuottaja Jeff Lynne sekä Roy Orbison ja Tom Petty. Yhteistyön tuloksena oli kappale ”Handle Me With Care”. Se teki vaikutuksen levy-yhtiöön, joka ehdotti miehille yhteistä albumia. Se tehtiinkin ja julkaistiin seuraavana vuonna nimellä Volume 1.
Roy Orbison kuoli pian yhtyeen ensimmäisen albumin julkaisun jälkeen. Yhtyeen toinen albumi julkaistiin vuonna 1990 nimellä Volume 3. Sen jälkeen yhtye ei enää julkaissut uutta materiaalia. Harrison ja Lynne jatkoivat keskinäistä yhteistyötään.
Traveling Wilburysin albumit julkaistiin vuonna 2007 uudelleen tupla-CD:nä nimeltä The Traveling Wilburys Collection. Se nousi Ison-Britannian albumilistan ykköseksi ja Yhdysvaltain listan sijalle seitsemän.
Diskografia > Albumit

Traveling Wilburys Vol. 1 (1988)
Traveling Wilburys Vol. 3 (1990)
Diskografia > Singlet

"Handle With Care" (1988)
"End Of The Line" (1989)
"Nobody's Child" (1990)
"She's My Baby" (1990)
"Wilbury Twist" (1991)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Tuliminivetti

| Tuliminivetti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Käpinkäiset Campephagidae
Suku::  Minivetit Pericrocotus
Laji::  igneus
Kaksiosainen nimi
 Pericrocotus igneus  Blyth, 1846 
Katso myös
   Tuliminivetti Wikispeciesissä   Tuliminivetti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tuliminivetti (Pericrocotus igneus) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Tuliminivettiä tavataan Kaakkois-Aasiassa. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Toppila

| Toppila |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Toppila korostettuna.
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Koskelan suuralue
Kaupunginosa nro:  57
Väkiluku:  7 656  31.12.2023
Työpaikkoja:  650 kpl   (31.12.2016)
Osa-alueet:  Meri-Toppila, Toppila, Toppilan satama
Entisten viljasiilojen tilalle rakennettu asuinrakennus Toppilansalmessa.
Asuntorakentamista.
Tornion maihinnousujoukkoja lastataan Oulun Toppilan satamassa Lapin sodassa syksyllä 1944.
Toppilan satama vuonna 1955.
KCL Ballerina-laiva Toppilan satamassa Oulussa tammikuussa 2008
Toppila Oy:n tehdas sen toiminnan alkuvaiheessa 1930-luvun alussa. Taustalla Toppilansaari ja Nallikarin alue. Saarten etupuolella Toppilan satama-alue.
Toppila on Oulun kaupunginosa, joka sijaitsee keskustasta noin kolme kilometriä pohjoiseen, Oulujoen pohjoisrannalla. Asukkaita kaupunginosassa on 7 656 (31.12.2023). Toppila on saanut nimensä kantatilan tai sen omistajan mukaan. Toppila-niminen pelto tunnetaan jo 1600-luvun Oulusta. Toppilan Taskilasta erottaa Mannisenoja.
Toppila voidaan jakaa kolmeen alueeseen: Meri-Toppilaan, vanhaan Toppilaan ja Toppilansalmeen.
Meri-Toppilan rakennukset ovat pääasiassa 2–6-kerroksisia vuokrataloja. Rakennuksia omistavat muun muassa Avara, VVO, Sivakka, OSNA, Sato ja PSOAS. Meri-Toppilassa uusien asuinrakennusten rinnalla vanhan teollisuusalueen tunnusmerkit näkyvät edelleen muun muassa katunimistössä. Alvar Aallon alkujaan suunnitteleman teollisuusalueen nykyisin erittäin huonokuntoinen siilorakennus nousee yhdeksi alueen korkeimmista rakennuksista. Museovirasto on listannut Toppilan sataman ja teollisuusalueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Vanhassa Toppilassa rakennuskanta koostuu lähinnä 1940- ja 1950-luvulla rakennetuista rintamamiestaloista. Toppilan satama näkyy edelleen merimiesaiheisissa kadunnimissä ja mallasjuomatehdas lasinsirpaleita sisältävässä maaperässä.
Toppilansalmen rakennuskanta on rakennettu pääasiassa 2010-luvun jälkeen. Alueella on rakennettu vanhan Oulun sataman satama-altaan varteen. Alueella sijaitsee useita vanhojen rakennusten ulkomuotoa jäljittelevää uudisasuinrakennusta sekä Toppilan Toppilansaareen yhdistävä silta.
Toppilassa on vajaan 200 oppilaan ala-aste ja runsaan 200 oppilaan yläaste, Terva-Toppilan koulu.
Toppilan satama

Toppilan kaupunginosan eteläosa on muodostunut jo 1880- ja 1890-luvuilla Tuiran kaupunginosan länsipuolelle. Alue muodostui aluksi hyvin merkittäväksi teollisuusalueeksi, sillä olihan Oulun kauppaseuran hallinnoima Toppilan satama tuolloin koko kaupungin tärkeimpiä satamia. Sataman läheisyyteen rakennettiin myös Toppilan rautatieasema laajoine ratapihoineen. Sittemmin raiteet on purettu. Vuonna 2010 entiselle satama-alueelle alettiin rakentaa Toppilansalmeksi nimettyä asuinaluetta, johon tulee suunnitelmien mukaan noin 2 500 asuntoa ja 5 000 asukasta.
Toppilan sellutehdas

Vuonna 1931 nykyisen Meri-Toppilan alueelle rakennettiin Osakeyhtiö Toppilan tehdas. Tehdasalueen arkkitehtina toimi pääosin Alvar Aalto. Tehtaan omisti brittiläinen Dixonin perheyhtiö, jonka kahdelle paperitehtaalle Englantiin tehdas valmisti sulfiittiselluloosaa. 1970-luvun alussa Toppila Oy:n sellutehtaan tuotanto kävi tarpeettomaksi Dixoneille ja tehdas myytiin Kajaani Oy:lle. Kajaani Oy osti tehtaan pääasiassa sen mukana tulleen metsäomaisuuden vuoksi ja tehdasalueen paikaksi mahdolliselle paperikoneelle, jota ei kuitenkaan koskaan toteutettu. Esimerkiksi entisessä laboratoriotilassa toimiva Dixon club on saanut nimensä tehtaan perustajan mukaan.
Toppilan panimo

Oy Toppilan Mallasjuomatehdas Ab oli oululainen panimo, joka toimi Länsi-Toppilassa vuosina  1864–1979. Lahtelainen Oy Mallasjuoma Ab osti vuonna 1967. Mallasjuoma lopetti oluen panon Toppilassa vuonna 1979.
Toppilan voimalaitos

Toppilassa sijaitsevat Oulun Energian Toppilan turvevoimalaitokset. Toppila 1:n polttoaineteho on 267 MW ja Toppila 2:n 315 MW. Voimaloilla tuotetaan sekä sähköä että kaukolämpöä.
Toppilan myllyt

Toppilassa on ollut kaksi myllyä: SOK:n Oulun mylly (Kultaleima) ja Toppilan Höyrymylly (Vaasan höyrymylly Oy). Näistä jälkimmäinen on W. G. Palmqvistin suunnittelema ja se on rakennettu 1924 (rakennusta on korotettu vuonna 1927). Myllyrakennus on toista päätyä lukuun ottamatta nyt purettu, ja sen tilalle on rakennettu vuonna 2018 valmistunut asuinrakennus, joka jäljittelee ulkomuodoltaan vanhaa rakennusta. Vaasan myllyn vieressä oli entinen Raision rehutehdas. Raision viljasiilo oli vuodelta 1950. Nyt asuinkäyttöön osittain purkamisen jälkeen saneerattavat SOK:n mylly, siilo ja konttorirakennus ovat vuosilta 1928, 1937 ja 1941.
Alun perin asunnoiksi peruskorjattavaksi suunnitellut nelisenkymmentä metriä korkeat siilot todettiin syksyllä 2012 tarkoitukseen sopimattomiksi ja määrättiin purettaviksi. Siilojen ensimmäinen osa purettiin räjäyttämällä 29. syyskuuta. Jäljelle jäänyt siilo-osa sortui vasta kymmenen purkuräjäytyksen jälkeen 14. lokakuuta, kaatamisen viimeistely tehtiin kaivinkoneella tuuppaamalla. Yli kolme vuorokautta kestänyttä purkuoperaatiota kävi seuraamassa poikkeuksellisen suuri joukko kaupunkilaisia. Vuonna 2014 myllyn siilorakennusten tilalle valmistui entisiä rakennuksia jäljittelevät kaksi asuinrakennusta, ja myöhemmin myös myllyrakennusta jäljittelevä asuinrakennus..
Villa Ellala

1800-luvun loppupuolella Suomen vaurastuvat porvarissuvut alkoivat harrastaa huvilakulttuuria. Erityisesti rannikkokaupungeissa kaupunkikodin rinnalle haluttiin huvila ja puutarha, joissa nautittiin elämästä kesäkuukausina. Oulun vanhin huvila-alue syntyi Toppilansalmen rannalle.
Villa Ellala oli kauppaneuvos Albert Oskar Snellmanin huvila, joka sai nimensä Snellmanin tyttären Elin Johannan mukaan. Huvilan ovat aikojen saatossa omistaneet Snellmanin tytär Elin miehensä Reinhold Weckmanin kanssa, Vaasan Höyrymylly Oy ja Rehuraisio.
Historia

Toppilansalmen suistoalue on tärkeä osa koko Oulun ja lähialueiden sekä kaupan ja merenkulun, vaurastumisen ja teollistumisen historiaa. Toppilansalmen satamasta purjehdittiin pitkin maailman meriä 1700-luvulta lähtien. Oululaiset kauppalaivat veivät ja toivat kansainvälisyyttä, kulttuuria ja uusia tuulia.
Salmen pohjoisrannalle sijoittui tervan säilytys-, lajittelu- ja merkitsemispaikka. Vuonna 1783 perustettuun Tervahoviin varastoitiin maakunnasta tuleva terva ja sieltä se lastattiin purjelaivoihin. Krimin sodan aikana vuonna 1854 englantilaiset joukko-osastot polttivat lähes kaikki rakennukset salmen rannoilla. Uudelleen rakennettu Tervahovi paloi vuonna 1901 ja  puualusten harvinaistuessa tervakaupan merkitys supistui.
Toppilansalmen rannalle keskittyi 1800-luvulla teollisuuslaitoksia: muiden muassa J. W. Snellmanin vuonna 1878 perustama höyrysaha ja 1900-luvun alussa keskusliikkeiden varastorakennuksia.
1800-luvun lopulla vaurastuneet porvarissuvut rakennuttivat Toppilansalmen alueelle kesähuviloita, ja oululainen huvilakulttuuri syntyi. Alueelle rakennetuista parista kymmenestä huvilasta on jäljellä muutama.
Kirjallisuutta

Kainua, Lauri. (1981) Osakeyhtiö Toppila – Toppila Oy 1927–1974. Oulu.
Eräpuu, Eero (käänn. engl. Lars Palmroos). (1956) Osakeyhtiö Toppila. Oulu. Toppila Oy.
P. W. Snellman: Oulun Kauppaseuran ja Kauppiaiden eläkelaitoksen toim.kertomus 1771–1939, Kaleva kustannus, 1939
Toppilan tehdas. (1987) Rakennuskannan korjauskelpoisuus. Espoo. VTT.
Toppilan tehdas. (1986) Rakennuskannan peruselvitys. Espoo. VTT.