stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Julian Assange
Opinnot yliopistossa ja tietokoneohjelmointi

Assange alkoi toimia vuonna 1993 nimellä “Suburbia” yhtenä Australian ensimmäisistä Internet-palveluntarjoajista. Vuodesta 1994 alkaen Assange sai elantonsa ohjelmoijana ja vapaiden ohjelmistojen kehittäjänä. Vuonna 1995 Assange kirjoitti ensimmäisen ilmaisen vapaan lähdekoodin porttiskannerin eli verkkotiedusteluohjelman. Assange oli yksi kirjan Underground: Tales of Hacking, Madness and Obsession on the Electronic Frontier kirjoittajista. Assange on ollut mukana tekemässä myös lukuisia muita tietokoneohjelmia, kuten NNTPCache ja Surfraw. Assange rekisteröi vuonna 1999 domainin leaks.org, mutta hän ei kuitenkaan käyttänyt domainia mihinkään.
Assange on käynyt 37 eri koulua ja opiskellut kuudessa eri yliopistossa. Vuodesta 2003 vuoteen 2006 hän opiskeli Melbournen yliopistossa fysiikkaa ja matematiikkaa. Kotisivullaan Assange ilmoitti edustaneensa yliopistoaan Australian kansallisessa fysiikkakilpailussa vuonna 2005. Assange on myös lukenut jonkin verran filosofiaa ja neurotiedettä.
Rikosjutut Ruotsissa ja Englannissa

Ruotsin poliisi aloitti 20. elokuuta 2010 tutkinnan Assangen mahdollisesta syyllistymisestä seksuaalisiin väärinkäytöksiin kahden naisen tehtyä hänestä ilmoituksen. Jutun ensimmäinen tutkija, syyttäjä Eva Finné päätti olla jatkamatta jutun tutkimista, koska hänen mukaan epäilyä raiskauksesta ei ollut. Toinen syyttäjä Marianne Ny kumosi 1. syyskuuta päätöksen ja pyysi 18. marraskuuta 2010 oikeudelta pidätysmääräystä Assangen kuulustelemiseksi. Assangesta annettiin eurooppalainen pidätysmääräys, ja hänet pidätettiin Lontoossa 7. joulukuuta 2010.
Assange on tuloksetta vedonnut Britannian Julkisen sanan neuvostoa vastaavaan Press Complaints Commissioniin lehtiä vastaan, jotka ovat väittäneet että häntä syytetään raiskauksesta. Assange itse piti syytettä salajuonena, jonka avulla Wikileaks yritetään saattaa huonoon valoon. 7. joulukuuta 2010 Assange pidätettiin Britanniassa hänen mentyään vapaaehtoisesti poliisiasemalle. Hänet kuitenkin vapautettiin takuita vastaan 16. joulukuuta 2010.
Assange solmi kustannussopimuksen omaelämäkerrallisesta kirjasta saadakseen katetuksi oikeudenkäynnin kulut. Hän kertoi, ettei hän ole muuten kiinnostunut sen kirjoittamisesta. Assange esitti, että hän ei tule saamaan Ruotsissa oikeudenmukaista kohtelua. Lisäksi Assangen asianajajat epäilivät, että Assange luovutettaisiin Ruotsista eteenpäin Yhdysvaltoihin. Lontoossa annettiin kuitenkin päätös 24. helmikuuta 2011, että Assange voidaan luovuttaa Britanniasta Ruotsiin oikeudenkäyntiä varten. Assangen asianajajien mukaan oikeuden päätöksestä valitetaan. Britannian korkein oikeus päätti 30. toukokuuta 2012 luovuttaa Assangen Ruotsiin vastaamaan syytteisiin seksuaalirikoksista.
Rikosjutut Ruotsissa ja Englannissa > Ecuadorin suurlähetystössä 2012–2019

Kesäkuussa 2012 Assange pakeni Ecuadorin Lontoon suurlähetystöön ja Ecuador ilmoitti myöntävänsä turvapaikan Assangelle. Britannian ulkoministeriö on ilmoittanut, että se on tarvittaessa valmis purkamaan suurlähetystön diplomaattisen koskemattomuuden Assangen luovuttamiseksi Ruotsiin.
Espanjalainen ihmisoikeustuomari Baltasar Garzón ryhtyi Kesällä 2012 Assangen puolustusryhmän johtoon. YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimiston mielivaltaisia pidätyksiä tutkiva työryhmä totesi Ruotsin ja Britannian viranomaisten mielivaltaisesti rajoittavan Assangen liikkumista ja kehotti turvaamaan hänen koskemattomuutensa ja liikkumisenvapautensa ja maksamaan korvauksia niiden menetyksestä. Assange sai 1. toukokuuta 2019 Lontoossa 50 viikon vankeustuomion oikeuden määräyksen rikkomisesta, kun hän pakeni vuonna 2012 Ecuadorin suurlähetystöön.
Assange oleskeli lähes seitsemän vuotta Ecuadorin suurlähetystössä Lontoossa, kunnes Ecuador perui hänen turvapaikkansa. Ecuadorin presidentti Lenin Moreno perusteli turvapaikan perumista sillä, että  Assange rikkoi kansainvälisiä sopimuksia. Suur-Lontoon poliisi pidätti Assangen 11. huhtikuuta 2019 ja vei hänet pois suurlähetystöstä. Assange piti pidätystään laittomana.
Rikosjutut Ruotsissa ja Englannissa > Vankilassa 2019–2024

Kun Ecuador karkotti Assangen lähetystöstään huhtikuussa 2019, myös ruotsalainen raiskaustutkinta avattiin uudelleen. Tutkinta kuitenkin lopetettiin marraskuussa 2019. Assangea vastaan ei onnistuttu keräämään tarpeeksi näyttöä ja jutun syyteoikeus oli vanhentumassa.
Englannin korkein oikeus päätti tammikuussa 2021 ettei Assangea luovuteta Yhdysvaltoihin hänen mielenterveyteensä liittyvien huolien ja itsemurhariskin takia. Meksikon presidentti Manuel López Obrador tarjosi Assangelle turvapaikkaa tammikuussa 2021.
Rikosjutut Ruotsissa ja Englannissa > Vapauteen 2024

Assange suostui tunnustamaan syyllisyytensä yhteen vakoilulain rikkomiseen vastineeksi vapauttamisesta 24. kesäkuuta 2024 Sopimus edellyttää, että Yhdysvaltain oikeusministeriö vaatii 62 kuukauden vankeustuomiota, jonka hän suoritti brittiläisessä vankilassa luovuttamista odotellessa; tämä mahdollisti Assangen välittömän vapauttamisen. Vapauduttuaan vankilasta Assange lensi Stanstedin lentoasemalta Bangkokiin ja sieltä edelleen Saipaninsaarelle, Pohjois-Mariaaneille.  Saipan valikoitui Assangen tapauksen käsittelypaikaksi, koska se on maantieteellisesti lähellä Australiaa ja Assange itse oli haluton matkustamaan Yhdysvaltain mantereelle.Pohjois-Mariaanien piirioikeuden ylituomari  Ramona Villagomez Manglona vahvisti Assangen tuomion. Assange palasi välittömästi Canberraan Australiaan, ja Australian entisen pääministerin ja nykyisen Yhdysvaltain-suurlähettilään Kevin Ruddin kanssa.
Venäjä-suhde

Huhtikuussa 2012 Assange aloitti Kremlin näkemyksiä tukevan Venäjän valtion RT-televisiokanavan talk show’n juontajana Lontoon-kotiarestistaan videoyhteydellä. Ecuadorin suurlähetystössä Assange halusi saada itselleen FSB:n henkivartijat.
Vuonna 2015 Julian Assange kertoi kehottaneensa Edward Snowdenia luopumaan aikeestaan hakea turvapaikkaa Latinalaisesta Amerikasta, koska siellä CIA voisi kidnapata tai tappaa hänet. Snowden joutui jäämään Venäjälle Yhdysvaltain mitätöityä hänen passinsa. Huhtikuussa 2016 Saksan valtiollisen tiedusteluorganisaation BND:n presidentti Gerhard Schindler kertoi yhdessä kollegansa Hans-Georg Maaßenin kanssa FOCUS-lehden haastattelussa, että Kreml pyrkii Edward Snowdenin paljastusten avulla lyömään kiilaa Euroopan ja Yhdysvaltain välille.
Vuonna 2015 entinen turvallisuuspolitiikan professori John R. Schindler syytti Wikileaksia Venäjän tiedustelupalvelun työkaluksi.
Donald Trumpin presidenttiehdokkuuden varmistuttua kesäkuussa 2016 Assange sanoi suunnittelevansa vastaehdokas Hillary Clintonin sähköpostien julkaisemista. Assangen toiminnan katsottiin auttavan Trumpin kampanjaa. Kun sähköpostit oli julkaistu, Assangen nettiyhteys katkesi. Wikileaks syytti asiasta Ecuadoria, joka myöhemmin myönsi teon ja perusteli sitä siten, ettei maalla ole tapana sekaantua muiden maiden vaaleihin. Ecuador vahvisti samalla suojelevansa edelleen Assangea.
Vuoden 2016 presidentinvaalikampanjan aikana Valkoisen talon edustaja kertoi, että turvallisuusviranomaisilla on ”suuri luottamus” siihen, että Venäjän hallitus olisi demokraattien kansalliseen komiteaan kohdistuneen tietovuodon takana. Wikileaks julkaisi 22. heinäkuuta 2016 demokraattien ehdokasvalintakokouksen alla 27 000 viestiä ja asiakirjaa. Defense One -lehden mukaan huomattava määrä todisteita osoittaa, että vuodon järjesti Venäjän valtio edistämään Trumpin valintaa presidentiksi, koska Trump on ollut sitä mieltä, että Yhdysvaltojen olisi kannattavaa tehdä yhteistyötä Venäjän kanssa.
Teokset

Wikileaks Versus The World.  Canongate Books Ltd, 2011.  ISBN 9780857861894
Kirjallisuutta

David Leigh & Luke Harding: Assange.  (Alkuteos: WikiLeaks: Inside Julian Assange’s War on Secrecy)  Suomentanut Arto Konttinen. Helsinki:  Into, 2014.  ISBN 978-952-264-333-9
David Leigh, Luke Harding: Wikileaks.  Cornerstone & The Guardian, 2011.  ISBN 9780852652398
Daniel Domscheit-berg: Inside WikiLeaks.  Random House UK, 2011.  ISBN 9780224094016
David Leigh, Luke Harding: WikiLeaks: Inside Julian Assange's War on Secrecy.  PublicAffairs, 2011.  ISBN 978-1610390613
Alexander Star: Open Secrets: WikiLeaks, War and American Diplomacy.  The New York Times, 2011.  ASIN B004KZQH12
Taft Johnson: Julian Paul Assange: The Controversial Figure Behind Wikileaks.  Taft Johnson Books, 2010.  ISBN 978-1240168804
Jenny Reese: Off the Record Guide to Wikileaks: Julian Assange, the Advisory Board and Controversy.  Will Write for Food Books, 2011.  ISBN 978-1240862559
Sophie Radermecker, Valerie Guichaoua: Julian Assange - WikiLeaks: Warrior for Truth.  Cogito Media Group, 2011.  ISBN 978-1926893556
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julian Assange Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Julian Assange Wikisitaateissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove  Yle 
Muut:  IdRef 
Julian Assange puhumassa Ecuadorin suurlähetystön parvekkeella vuonna 2012
Marouane Chamakh

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 10. tammikuuta 1984 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Tonneins, Lot-et-Garonne, Ranska
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 188 senttimetriä
Junioriseurat
1988–1994 1994–2000 2000–2002:  Nérac  FC Marmande 47  Bordeaux
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002–2010 2010–2013 2013 2013–2016 2016 |  Bordeaux  Arsenal → West Ham United  Crystal Palace  Cardiff City | 230 (56) 40 (8) 3 (0) 60 (7) 2 (0) |
Maajoukkue
| 2002 2003 2003–2014 |  Ranska U-18  Ranska U-19  Marokko | 1 (0) 1 (0) 65 (18) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Marouane Chamakh (arab. مروان الشماخ‎, s. 10. tammikuuta 1984 Tonneins, Lot-et-Garonne, Ranska) on marokkolainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän edusti pitkään ranskalaista Bordeaux'ia, jonka jälkeen Chamakh edusti Englannin sarjoissa muun muassa Arsenalia,  Crystal Palacea ja Cardiff Citya. Pelipaikaltaan Chamakh oli hyökkääjä ja hänet tunnettiin vahvasta pääpelivoimastaan.
Seurajoukkueura > Junioriura

Chamakh aloitti jalkapalloilun neljävuotiaana Néracin paikallisessa junioriseurassa, josta hän siirtyi 10-vuotiaana FC Marmanden junioreihin. Häntä kutsuttiin tuolloin leikkimielisesti George Weahiksi. Myöhemmin 16-vuotiaana Chamakh siirtyi Bordeaux'n junioriseuraan jatkettuaan samalla opiskelujaan koulussa.
Seurajoukkueura > Ammattilaisura > Bordeaux

Kaksi vuotta myöhemmin Chamakh nostettiin Bordeaux'n edustusjoukkueeseen kaudeksi 2002–2003, jossa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Ranskan cupissa FC Metzia vastaan 19. tammikuuta 2003. Sittemmin Chamakh pelasi ensimmäisen liigaottelun 8. helmikuuta 2003 Bastia vastaan pelatussa ottelussa. Yhteensä hän pääsi kentälle kymmenen kertaa ja teki yhden maalin.
Kaudella 2004–2005 Chamakh pelasi uransa parasta kautta ollen samalla joukkueensa paras maalintekijä kymmenellä maalilla. Hän onnistui muun muassa kauden toisessa ottelussaan tekemään hattutempun Nizzaa vastaan.
Seuraavalla kaudella (2005–2006) Chamakh ei yltänyt yhtä suureen maalimäärään, mutta säilyi silti joukkueensa vakiohyökkääjänä. Hän teki Ranskan pääsarjassa seitsemän maalia ja teki muun muassa 25. helmikuuta 2006 pelatussa kotiottelussa FC Metziä vastaan kaksi maalia, sekä sai ottelun lopussa suoran punaisen kortin. Sen sijaan Ranskan cupissa maaleja ei syntynyt ainuttakaan kahdessa ottelussa.
Kaudella 2006–2007 Chamakh onnistui maalinteossa heti avausottelussa Toulousea vastaan. Myöhemmin kauden loppupuolella hän teki kaksi maalia Nancya vastaan huhtikuussa 2007. Kauden jälkeen Chamakh solmi vuoden jatkosopimuksen Bordeaux'n kanssa, joka pitää hänet seurassa kauteen 2009–2010 asti.
Kaudella 2008–2009 hän ilmoitti jättävänsä seuran kauden päätteeksi, joka oli myös Chamakhin uran paras kausi voitettuaan muun muassa ensimmäisen Ranskan-mestaruutensa. Lisäksi hän teki kauden aikana 13 maalia 34 pelaamassaan ottelussa. Chamakh jäi kuitenkin seuraan jäätyään ilman suurempia tarjouksia muilta isommilta seuroilta.
Kaudella 2009–2010 Chamakh jatkoi Bordeaux'n riveissä, mutta syytti julkisesti kauden alussa joukkueen johtoa ahneeksi pyytäessään hänestä liian isoa siirtokorvausta. Noin puolivuotta myöhemmin Chamakh ilmoitti 6. helmikuuta 2010 uudelleen halustaan siirtyä tulevana kesänä englantilaisseura Arsenaliin. Lopulta 5. maaliskuuta 2010 hänen siirtonsa Arsenaliin seuraavaksi kaudeksi varmistui. Sillä välin Bordeaux'n kausi oli menestykseltään vaihteleva. Ranskan pääsarjassa se jäi kauden päätteeksi kuudenneksi, mutta sen sijaan Mestarien liigassa joukkue eteni aina pudotuspeleihin asti. Bordeaux voitti oman alkulohkonsa, jossa taakse jäivät muun muassa Bayern München ja Juventus. Pudotuspeleissä Bordeaux selvisi aina puolivälieriin asti, jossa se hävisi Lyonille. Chamakh onnistui tekemään kauden aikana viisi maalia, jonka määrällä hän sijoittui Mestarien liigan maalipörsissä viidenneksi yhdessä Nicklas Bendtnerin ja Wayne Rooneyn kanssa. Kauden päätteeksi Chamakh palkittiin Ranskan pääsarjan parhaana afrikkalaispelaajana.
Seurajoukkueura > Ammattilaisura > Arsenal

21. toukokuuta 2010 Chamakh siirtyi Arsenaliin ilmaisella siirrolla ja lopullinen siirto tapahtui 1. heinäkuuta 2010. Chamakh allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen ja tienaa 300 000 euroa kuukaudessa. Hän pelasi ensimmäisen Valioliigaottelunsa 15. elokuuta 2010 Liverpoolia vastaan. Ottelun aikana hän oli osallisena Arsenalin 1–1 tasoitusmaalissa, kun Chamakhin puskema pallo kimposi tolpasta ja meni Pepe Reinan käsien kautta maaliin. Ensimmäisen Valioliiga maalinsa Chamakh teki 21. elokuuta 2010 Blackpoolia vastaan. Noin kuukautta myöhemmin hän teki Mestarien liigassa uuden ennätyksen tekemällä eniten perättäisiä maaleja. 19. lokakuuta 2010 ottelussa Šah’tar Donetskia vastaan Chamakhin tekemä maali oli hänen kuudes peräkkäinen osuma Mestarien liigassa. Hän oli aiemmin tehnyt Bordeauxin riveissä kolme maalia peräkkäin pudotuspeleissä. 10. marraskuuta 2010 Chamakh teki toistamiseen historiaa, kun hänen 0–1 maalistaan tuli Arsenal historian nopein Valioliigamaali.
Kaudella 2011–2012 Chamakh jäi vaihtopelaajan rooliin, kun Robin van Persie palasi takaisin pelikuntoon loukkaantumisen jälkeen. Chamakh pelasi ensimmäisen ottelunsa 28. elokuuta 2011 Valioliigaottelussa Manchester Unitedia vastaan tultuaan vaihdosta kentälle. Arsenal hävisi ottelun maalein 8–2. Kauden ensimmäisen maalin Chamakh teki vierasottelussa Blackburnia vastaan. Kyseinen ottelu päättyi myöskin Arsenalin tappioon 4–3. Lopulta 23. lokakuuta 2011 Chamakh pelasi ensimmäistä kertaa kauden aikana avauskokoonpanossa Stokea vastaan. Ottelussa Chamakh pelasi yhteensä 66 minuuttia, kunnes van Persie korvasi hänet. Vaihdon myötä Arsenal voitti ottelun 3–1 van Persien tehtyä kaksi maalia. Ennen tammikuun siirtoikkunan päättymistä Chamakhin huhuttiin siirtyvän muualla vähäisen peliajan vuoksi, mutta joukkueen valmentaja Arsene Wenger tyrmäsi huhut hyökkääjän siirtymisestä. Chamakh pelasi tammikuussa 2012 FA cupin kolmannella kierroksella Leedsiä vastaan 68 minuutin verran, kunnes Arsenal ilmoitti pudottaneensa Chamakhin reservijoukkueeseen. Hän pääsi seuraavan kerran pelaamaan edustuksessa 6. maaliskuuta 2012 Mestarien liigan pudotuspeliottelussa AC Milania vastaan. Ottelun jälkeen Chamakh pelasi kolme ottelua valioliigassa, joissa hän toimi vaihtopelaajan roolissa.
Kaudella 2012–2013 Chamakh aloitti kautensa Englannin cupissa 26. syyskuuta 2012, jossa hän tuli vaihdosta kentälle. Arsenal voitti ottelun Coventry Citya vastaan maalein 6–1. Chamakh pelasi myös seuraavassa ottelussa, jonka Arsenal voitti maalein 5–7 Readingiä vastaan. Chamakh teki ottelussa kaksi maalia ja Arsenal eteni voiton myötä neljännesvälieriin. Chamakh lainattiin loppukaudeksi West Hamiin, jonka jälkeen hän siirtyi Crystal Palaceen.
Seurajoukkueura > Ammattilaisura > West Ham United

4. tammikuuta 2013 Chamakh siirtyi Arsenalista puolen vuoden lainasopimuksella West Ham Unitediin. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa uudessa seurassa 12. tammikuuta 2013 Sunderlandia vastaan, tultuaan vaihdosta kentälle. Chamakh pelasi kaiken kaikkiaan kolme ottelua West Hamin riveissä ennen lainasopimuksen päätyttyä.
Seurajoukkueura > Ammattilaisura > Crystal Palace

13. elokuuta 2013 Chamakh ilmoittettiin siirtyneen Valioliigaan nousseeseen Crystal Palaceen vuoden sopimuksella. Chamakh teki avausmaalinsa uudessa seurassa kauden toisessa sarjaottelussa Stoke Citya vastaan elokuussa 2013. Hän pelasi kauden aikana yhteensä 32 Valioliigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Kauden päätyttyä Crystal Palace päätti alustavasti olla jatkamatta Chamakhin sopimusta. Chamakh suostui neuvotteluissa palkan alennukseen ja allekirjoitti kahden vuoden jatkosopimuksen.
Kaudella 2014–2015 Chamakh pelasi yhteensä kahdeksantoista sarjaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Sitä vastoin Englannin cupissa hän teki kaksi maalia kahdessa ottelussa.
Seurajoukkueura > Ammattilaisura > Cardiff City

Chamakh siirtyi 11. lokakuuta 2016 Cardiff Cityyn lyhytkestoisella sopimuksella.
Maajoukkueura

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Chamakh Marokon paidassa MM-karsintaottelussa Gabonia vastaan. |  Chamakh Marokon paidassa MM-karsintaottelussa Gabonia vastaan. |  Chamakh Marokon paidassa MM-karsintaottelussa Gabonia vastaan. |  |
Maa:   Marokko
Miesten jalkapallo
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tunisia 2004 | Jalkapallo |  |
Maajoukkuetasolla Chamakh aloitti uransa Ranskan alle 18-vuotiaissa, jossa hän pelasi yhden ottelun. Sittemmin hänet nimettiin loukkaantuneen Chaouki Ben Saadan tilalle Ranskan alle 19-vuotiaiden joukkueeseen helmikuussa 2003 pelattavaan harjoitusotteluun Tšekkiä vastaan. Ottelu oli osa valmistautumista heinäkuussa pelattavaan alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuun. Chamakhilla oli mahdollisuus edustaa Ranskaa EM-kisoissa, mutta kieltäytyi kutsusta saadessaan samoihin aikoihin kutsun Marokon A-maajoukkueeseen.
Maajoukkueura > Marokko

Chamakh pelasi ensi kerran Marokon paidassa 8. kesäkuuta 2003 Sierra Leonea vastaan pelatussa ottelussa. Ensimmäisen maalinsa hän teki 10. syyskuuta 2003 ystävyysottelussa Trinidad ja Tobagoa vastaan. Samaisessa ottelussa Chamakh teki maajoukkueuransa toisen maalin.
Maajoukkueura > Marokko > Afrikan-mestaruuskilpailut 2004

Chamakh pelasi ensimmäiset arvokisansa vuoden 2004 Afrikan kisoissa, jossa Marokko saavutti hopeaa hävittyään loppuottelun isäntämaa Tunisialle maalein 2–1. Chamakh teki turnauksessa kaksi maalia. Ensimmäisen maalinsa hän teki alkulohkon toisessa ottelussa Beniniä vastaan. Toinen maali syntyi puolivälieräottelussa Algeriaa vastaan.
Maajoukkueura > Marokko > Afrikan-mestaruuskilpailut 2006

Chamakh pelasi toiset arvokisansa vuoden 2006 Afrikan kisoissa, jossa Marokko jäi alkulohkoon tekemättä maaliakaan.
Maajoukkueura > Marokko > Afrikan-mestaruuskilpailut 2008

Kolmannet arvokisat Chamakh pelasi vuoden 2008 Afrikan-mestaruuskilpailuissa, jossa Marokko jäi toistamiseen alkulohkoon. Chamakh ei onnistunut maalinteossa kertaakaan.
Maajoukkueura > Marokko > Afrikan-mestaruuskilpailut 2012

Neljännet arvokisat Chamakh pelasi vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskilpailuissa, jossa Marokko jäi jälleen alkulohkoon. Chamakh pelasi turnauksessa kaksi ottelua, mutta ei onnistunut maalinteossa kertaakaan. Hän joutui jättämään toisen ottelun Gabonia vastaan väliin ruokamyrkytyksen vuoksi. Chamakh palasi lopulta viimeiseen otteluun Nigeriä vastaan, jossa hän syötti Marokon ainoan maalin.
Saavutukset > Seurajoukkueissa

Ranskan liigacup: 2007, 2009
Ranskan supercup: 2008
Ranskan mestaruus: 2009
Englannin liigacup
Hopeaa: 2011
Saavutukset > Maajoukkueessa

Afrikan–mestaruuskisat
Hopeaa: 2004
Saavutukset > Henkilökohtaiset

Marokon vuoden jalkapalloilija: 2004, 2009
Paras afrikkalainen jalkapalloilija Ligue 1:ssä: 2009
Vuoden marokkolainen urheilija: 2009
Ligue 1:n vuoden joukkue: 2010
Tilastot

| Seura | Kausi | Liiga> Ottelut | Liiga> Maalit | Cup> Ottelut | Cup> Maalit | Eurocup> Ottelut | Eurocup> Maalit | Yhteensä> Ottelut | Yhteensä> Maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Bordeaux | 2002–2003 | 10 | 1 | 4 | 0 | - | - | 14 | 1 |
| Bordeaux | 2003–2004 | 25 | 6 | 2 | 0 | 8 | 4 | 35 | 10 |
| Bordeaux | 2004–2005 | 33 | 10 | 3 | 1 | - | - | 36 | 11 |
| Bordeaux | 2005–2006 | 29 | 7 | 2 | 0 | - | - | 31 | 7 |
| Bordeaux | 2006–2007 | 29 | 5 | 7 | 2 | 6 | 0 | 42 | 7 |
| Bordeaux | 2007–2008 | 32 | 4 | 5 | 0 | 7 | 4 | 44 | 8 |
| Bordeaux | 2008–2009 | 34 | 13 | 5 | 0 | 8 | 1 | 47 | 14 |
| Bordeaux | 2009–2010 | 38 | 10 | 5 | 1 | 9 | 5 | 52 | 16 |
| Bordeaux | Yhteensä | 230 | 56 | 33 | 4 | 38 | 14 | 301 | 74 |
| Arsenal | 2010–2011 | 29 | 7 | 9 | 1 | 6 | 3 | 44 | 11 |
| Arsenal | 2011–2012 | 11 | 1 | 3 | 0 | 4 | 0 | 18 | 1 |
| Arsenal | Yhteensä | 40 | 8 | 12 | 1 | 10 | 3 | 62 | 12 |
| Uralla yhteensä | Uralla yhteensä | 270 | 64 | 45 | 5 | 48 | 17 | 363 | 86 |
Tilastot > Maaottelumaalit

| # | Päivämäärä | Pelipaikka | Vastustaja | Tilanne | Lopputulos | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 10. syyskuuta 2003 | Stade El Harti, Marrakech, Marokko |  Trinidad ja Tobago | 1 – 0 | 2 – 0 | Ystävyysottelu |
| 2 | 10. syyskuuta 2003 | Stade El Harti, Marrakech, Marokko |  Trinidad ja Tobago | 2 – 0 | 2 – 0 | Ystävyysottelu |
| 3 | 31. tammikuuta 2004 | Stade Taïeb Mhiri, Sfax, Tunisia |  Benin | 1 – 0 | 4 – 0 | 2004 AM-kisat |
| 4 | 8. helmikuuta 2004 | Stade Taïeb Mhiri, Sfax, Tunisia |  Algeria | 1 – 1 | 3 – 1 | 2004 AM-kisat |
| 5 | 10. lokakuuta 2004 | Stade 28 Septembre, Conakry, Guinea |  Guinea | 1 – 0 | 1 – 1 | 2006 MM-karsinnat |
| 6 | 4. kesäkuuta 2005 | Stade Moulay Abdellah, Rabat, Marokko |  Malawi | 1 – 1 | 4 – 1 | 2006 MM-karsinnat |
| 7 | 8. lokakuuta 2005 | Stade 7 Novembre, Radès, Tunisia |  Tunisia | 1 – 0 | 2 – 2 | 2006 MM-karsinnat |
| 8 | 9. tammikuuta 2006 | Rabat, Marokko |  Kongon demokraattinen tasavalta | 1 – 0 | 3 – 0 | Ystävyysottelu |
| 9 | 17. tammikuuta 2006 | Marrakech, Marokko |  Angola | 1 – 0 | 2 – 2 | Ystävyysottelu |
| 10 | 2. syyskuuta 2006 | Stade Moulay Abdellah, Rabat, Marokko |  Malawi | 1 – 0 | 2 – 0 | 2008 AM-karsinnat |
| 11 | 7. helmikuuta 2007 | Casablanca, Marokko |  Tunisia | 1 – 0 | 1 – 1 | Ystävyysottelu |
| 12 | 2. kesäkuuta 2007 | Stade Mohamed V, Casablanca, Marokko |  Zimbabwe | 1 – 0 | 2 – 0 | 2008 AM-karsinnat |
| 13 | 16. tammikuuta 2008 | Rabat, Marokko |  Angola | 1 – 1 | 2 – 1 | Ystävyysottelu |
| 14 | 31. maaliskuuta 2009 | Estádio do Restelo, Lissabon, Portugali |  Angola | 2 – 0 | 2 – 0 | Ystävyysottelu |
| 15 | 17. marraskuuta 2010 | Windsor Park, Belfast, Pohjois-Irlanti |  Pohjois-Irlanti | 1 – 0 | 1 – 1 | Ystävyysottelu |
| 16 | 4. kesäkuuta 2011 | Stade de Marrakech, Marrakech, Marokko |  Algeria | 2 – 0 | 4 – 0 | 2012 AM-karsinnat |
| 17 | 9. lokakuuta 2011 | Stade de Marrakech, Marrakech, Marokko |  Tansania | 1 – 0 | 3 – 1 | 2012 AM-karsinnat |
Yksityiselämä

Chamakh syntyi marokkolaisille vanhemmille Ranskassa, Tonneinsissa, joka sijaitsee 120 kilometriä kaakkois-Bordeuxista ja varttui Aiguillonissa. Hän ei puhu arabiaa, mutta puhuu Ranskassa syntymisen myötä Marokon toista yleisimmin käytettyä kieltä, ranskaa. Chamakh on toiselta ammatiltaan kirjanpitäjä. Chamakhin vanhemmat muuttivat Casablancasta Ranskaan vuonna 1979, kun isä el-Mostafa etsi rahallisempaa työtä puusepän alalta.
Chamakh on uskonnoltaan muslimi, jonka vuoksi hän on uransa aikana noudattanut paastoaikaan erityistä harjoitteluohjelmaa.
Chamakh esiintyi vuonna 2010 ranskalaisen rap-artistin Yazoun musiikkivideolla "Le Fruit de la Resistance".