stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Il Pordenone
Elämä ja ura

Hänen uskotaan olleen Pellegrino da San Daniellon oppilas, mutta hänen tyyliään ohjasi Giorgionen vaikutus. Suurin osa hänen varhaisista töistään löytyy freskokoristeluina Pordenonen ympäristön kirkoista, joissa hän vietti suurimman osan ajastaan. Hän teki monia teoksia myös muualla Friulissa sekä Cremonassa. Noin vuonna 1529 hän lähti Venetsiaan, mutta hänen töitään on säilynyt siellä vain vähän, lukuun ottamatta kahta Pyhä Kristoforosta ja Pyhää Martinusta esittävää taulua San Roccon kirkossa. Hänen ja Tizianin välillä vallitsi Venetsiassa kova kilpailu. Sen jälkeen hän matkusti Piacenzaan, Genovaan, Ferraraan ja muihin paikkoihin ja teki freskokoristeita. Kotikaupunkiinsa palattuaan hän sai ritarin arvon. Vuonna 1536 hän oli jälleen Venetsiassa. Ferraran herttua Hercules II kutsui hänet virallisesti Ferraran hoviin, jossa hän pian sen jälkeen kuoli. Kolme hänen tärkeintä oppilastaan olivat Bernardino Licinio, nimeltään II Sacchiense, hänen vävynsä Pomponio Amalteo ja Giovanni Maria Calderari.
Pordenonen teoksista voidaan mainita Pyhä Giovanni Giustiniani ja muita pyhimyksiä, alun perin Santa Maria dell'Ortossa Venetsiassa, Madonna ja pyhimykset,  Aviorikoksesta pidätetty nainen ja Marian ilmestys Udinessa, jota Giorgio Vasari piti taiteilijan mestariteoksena. Piacenzassa on yksi hänen kuuluisimmista kirkkokuvistaan, Pyhän Katariinan kiista filosofien kanssa. Tähän kuvaan liittyvä Paavalin hahmo on hänen oma muotokuvansa. Hänen viimeisimmät teoksensa ovat verrattain huolimattomia ja pinnallisia, ja yleensä hän on parempi mies- kuin naishahmoissa. Hänen perspektiivin käyttöään ja omaperäisyyttään on kehuttu.
Pyhä Giovanni Giustiniani ja muita pyhimyksiä
Pyhän Katariinan kiista filosofien kanssa
L'Adorazione dei Magi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Il Pordenone Wikimedia Commonsissa
Hietalahti (Helsinki)

Näkymä lahdesta pohjoissuuntaan kohti Hietalahdentoria. Oikealla Hietalahden telakka.
Hietalahdessa on useita venepaikkoja.
Hietalahti (ruots. Sandviken) on merenlahti ja sitä ympäröivä, rajoiltaan tarkemmin määrittelemätön samanniminen alue Helsingin kantakaupungin länsirannalla, pääasiassa Kampin ja Punavuoren kaupunginosien länsilaidalla. Lähialueita ovat myös Jätkäsaari ja Hernesaari.
Hietalahden yhdistää Ruoholahteen Ruoholahdenkanava, joka yhdessä lahtien kanssa erottaa Jätkäsaaren mantereesta. Lahden perukassa on venesatama, jonka nyt jo puretun satamaradan penger kääntösiltoineen erottaa muusta lahdesta, sekä sen läheisyydessä Hietalahdentori. Venesatamaa kiertää rantakatu Hietalahdenranta. Hietalahdessa toimivat muun muassa Hietalahden kauppahalli ja Hietalahden telakka.
Teollisuus- ja satama-aika

Alun perin Hietalahti oli kahden kallioisen niemen välissä sijainnut hiekkainen lahdenpoukama. Telakoita ja muita meriliikennettä palvelevia toimintoja on ollut alueella 1800-luvulta saakka, ja Hietalahdenallas syntyi 1830-luvulla. Meri, etäisyys keskustasta ja käyttöveden saatavuus houkuttelivat alueelle teollisuutta. Ensimmäinen rannalle rakennettu teollisuuslaitos oli Sinebrychoffin panimo 1880-luvulla. Alueelle perustettiin myös höyrysaha, puusepänverstas ja painotalo. Vuonna 1894 valmistunut Helsingin satamarata antoi lisää vauhtia alueen teollisuudelle ja satama-alueiden laajentamiselle.
1900-luvulla Hietalahden läheisyydessä täytettiin Länsisatamaa rakennettaessa merialueita, ja näin yhdistettiin saaria mantereeseen pitkiksi, suurelta osin keinotekoisiksi niemiksi. Niiden välinen Hietalahti on jäänyt pitkäksi ja kapeaksi lahdeksi, joka erottaa sen länsipuolella olevan Jätkäsaaren sen itäpuolella olevasta Hernesaaresta. Jätkäsaaren rannalla ovat Länsisataman suurimmat laivalaiturit, joista Vuosaaren sataman valmistuttua käytössä ovat enää vain Tallinnan liikennettä palvelevat Länsiterminaali 1 ja Länsiterminaali 2.
Nykyaikana

1980-ja 1990-luvuilla Hietalahden rooli alkoi muuttua teollisuudesta asumiseen ja toimitiloihin. Telakka on ainoaa alueella säilynyttä teollisuutta. Sinebrychoffin panimokorttelin muutos asuinrakennuksiksi sai lainvoiman vuonna 1995, ja rakennustyöt aloitettiin kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 2000 julkistettiin ympäristötaideteos Olo n:o 22, joka koostuu alueelle ripotelluista kiiltävistä teräspalloista.
Telakkakadun länsipuolella sijaitseva Telakkarannan alue toimistoineen ja asuinrakennuksineen alkoi rakentua 2010-luvun lopussa. Se oli aikaisemmin osa Hietalahden telakkaa. Uudisrakentamisen tieltä purettiin muun muassa kulttuuri- ja monitoimitalo Nosturi. Telakkarannan maamerkkinä pidetään Euroopan kemikaaliviraston pääkonttoria. Telakkaranta perustuu ”Elävä satama” -nimiseen tanskalaisen arkkitehtitoimiston ehdotukseen, joka voitti kansainvälisen arkkitehtuurikilpailun vuonna 2010. Ensimmäinen uusi asuintalo valmistui vuonna 2021.
Hietalahti on määritelty maakunnallisesti arvokkaaksi kulttuuriympäristöksi, ja Hietalahdentori ja Bulevardi on luokiteltu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Alueella on huomattava määrä sekä kulttuurihistoriallisesti huomattavia rakennuksia että asemakaavalla suojeltuja rakennuksia. Avoimia rantoja ja näkymälinjoja merelle pidetään arvokkaina, mutta toisaalta runsas liikenne hankaloittaa jalankulun ja pyöräilyn yhteyksiä ja tekee alueesta meluisan. Ympäristö ei välttämättä houkuta pysähtymään alueelle pidemmäksi aikaa.
Hietalahden kaupunki- ja tilarakenne muistuttaa alkuperäistä, ja erityisesti torin ympäristö on ajan saatossa pysynyt hyvinkin muuttumattomana. Myös rannan muotokieli ja laajuus on säilynyt varsin samanlaisena aikojen saatossa, kun se on palvellut rautatietä sekä lastauslaitureina ja alusten kiinnityspaikkoina. Ranta-alueelle Hietalahdenaltaalle suunnitellaan kuitenkin voimakasta täydennysrakentamista ja uutta nelikaistaista autotietä vanhalle satamaradan penkereelle. Hietalahdenallasta täytettäisiin huomattavasti.
Kuvia

Hietalahdentori
Hietalahden kauppahalli
Hietalahdenkatu
Hietalahdenranta
Hietalahdenallas
Hietalahden telakka
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hietalahti (Helsinki) Wikimedia Commonsissa
Sinebrychoffin panimo Hietalahdessa 1890-luvulla.
Hietalahti vuonna 1936. Helsingin satamarata ylitti altaan kääntösillalla, joka on radan purkamisen jälkeen säilytetty jalankulkusiltana. Se on Helsingin vanhin silta.
Hietalahden telakan itä- ja koillispuolella sijaitsevaa Telakkarantaa on 2010- ja 2020-luvuilla muutettu uudisrakennuksilla asuin- ja toimistokäyttöön. Kuvassa myös Euroopan kemikaaliviraston pääkonttori.
Hominina

| Hominina |
| --- | --- |
 neandertalinihmisen kallo
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Alaheimo::  Homininae
Tribus::  Hominini
Alatribus::  Hominina  Gray, 1825
Suvut
 Homo (ihmislajit)  Paranthropus (†)  Australopithecus (†)  Sahelanthropus (†)  Orrorin (†)  Ardipithecus (†)  Kenyanthropus (†) 
Katso myös
   Hominina Wikispeciesissä   Hominina Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hominina on Hominini-tribuksen alatribus, jonka sukujen tunnetuille lajeille on ominaista sopeutumat maan pinnalla elämiseen puuston sijaan. Alatribuksen ainoa elossaoleva laji on Homo sapiens eli nykyihminen.[lähde? ]
Hominini

| Hominini |
| --- | --- |
 Ihminen ja avaruuteen lähetetty simpanssi Ham.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Alaheimo::  Homininae
Tribus::  Hominini  Gray, 1825
Katso myös
   Hominini Wikispeciesissä   Hominini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hominini on Homininae-alaheimon tribus. Siihen kuuluvat ihmislajit ja simpanssit sekä niiden edesmenneet esi-isät.
Hominini
Budd–Chiarin oireyhtymä

Maksan etäpesäkkeisiin liittyvä Budd–Chiarin oireyhtymä
Budd–Chiarin oireyhtymä on oireyhtymä, joka johtuu tukoksesta maksan laskimoverenkierrossa. Tukos syntyy vauriosta maksalaskimoissa tai alaonttolaskimon terminaaliosassa. Tukos aiheuttaa maksan liiallisen verekkyyden ja iskeemisen kuolion.
Budd–Chiarin oireyhtymä voi olla myös sekundaarinen, jolloin tila johtuu kasvaimen tunkeutumisesta laskimo-onteloon tai ulkopuolisesta laskimokompressiosta. Oireita ovat askites ja siitä johtuva munuaisten vajaatoiminta, maha-suolikanavan vuodot ja maksan vajaatoiminta, joka aiheuttaa muun muassa maksaperäistä aivosairautta eli hepaattista enkefalopatiaa. Myös oireettomia tautimuotoja on kuitenkin kuvattu. Budd–Chiarin oireyhtymä todetaan kuvantamistutkimuksilla. Sen vaikeus riippuu oireiden alkamisen nopeudesta ja tukoksen laajuudesta. Hoitamattomana Budd–Chiarin oireyhtymää sairastavista yli 90 prosenttia kuolee kolmen vuoden sisällä oireyhtymän puhkeamisesta. Diagnosoinnin ja hoitojen aloittamisen nopeuden myötä viisivuotiseloonjäämisennuste on kuitenkin noussut 90 prosenttiin.
Budd–Chiarin oireyhtymä on harvinainen. Ruotsissa tehty tutkimus vuosina 1986–2003 Budd–Chiarin oireyhtymää sairastaneista potilaista osoitti keskimääräisen ikästandardoidun ilmaantuvuuden olevan 0,8 miljoonaa kohden vuosittain ja esiintyvyyden 1,4 miljoonaa asukasta kohden. Aineiston potilaiden keskuudessa myeloproliferatiivinen häiriö oli yleinen tekijä oireyhtymän taustalla. Noin puolella potilaista oireyhtymän etiologia oli monitekijäinen. Selviytymisennuste todettiin huonoksi ilman maksansiirtoa.
George Budd julkaisi vuonna 1845 lyhyen raportin kolmesta potilaasta, jotka kärsivät maksan verisuonten tukoksesta. Näillä potilailla tila yhdistettiin verenmyrkytykseen ja alkoholismiin. Vuonna 1898 Hans von Chiari oletti kupan aiheuttavan maksan verisuonten tukkeutumista. Antikoagulanttien laajamittainen käyttöönotto 1980-luvulla paransi potilaiden selviytymismahdollisuuksia. Vuonna 1976 oireyhtymän hoidossa aloitetut maksansiirrot vaikuttivat merkittävästi potilaiden mahdollisuuksiin. Muihin hoitovaihtoehtoihin lukeutuvat tukkeutuneiden suonten rekanalisointi ja maksansisäisen suntin asentaminen.
Il Canto degli Italiani

| Il Canto degli Italiani |
| --- | --- |
 Laulun nuotit
Valtio:   Italia
Säveltäjä:  Michele Novaro
Sanoittaja:  Goffredo Mameli
Suomenkielinen nimi:  Italialaisten laulu
   Kansallislaulu Italian laivaston soittokunnan esittämänä 
Il Canto degli Italiani on Italian kansallislaulu. Laulu tunnetaan myös aloitussäkeen mukaan nimellä Fratelli d’Italia (Italian veljet) tai sanoittajansa Goffredo Mamelin mukaan nimellä Inno di Mameli. Laulun on säveltänyt Michele Novaro.
Kansallislaulu on syntynyt 1800-luvun puolivälissä italialaisten nousseen kansallistunteen ilmentäjäksi. Runoilija Mameli kirjoitti runon taistelulauluksi vuonna 1847 Genovassa, säveltäjä Novaro sävelsi sen hieman myöhemmin Torinossa. Laulua leimaa voimakas vastakkainasettelu Itävallan kanssa, joka vielä tuossa vaiheessa piti osaa Pohjois-Italiasta valtansa alla. Il Canto degli Italiani otettiin käyttöön Italian kansallislauluksi 12. lokakuuta 1946, samassa yhteydessä kun maa julistettiin tasavallaksi.
Il Canto degli Italiani ei ole kansallishymninä ollut täysin vastaansanomaton. Sen sanoja on arvosteltu liian sotaisiksi ja ulkomaalaisvihamielisiksi. Lisäksi on huomautettu, että laulu kuvailee historiallisia vaiheita, jotka tosin olivat sen syntyaikana tärkeitä, mutta jotka nykyään ovat koko lailla tuntemattomia. Kritiikistä huolimatta Italian parlamentti on vahvistanut laulun aseman uudella lailla.
Aiheesta muualla

Eri versioita Italian kansallislaulusta.
Hepari

| Hepari |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kirkkonummi
Koordinaatit:  60°14′35″N, 24°23′45″E
Järvinumero:  22.008.1.012 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  36,4 m 
Rantaviiva:  3,6 km 
Pinta-ala:  0,6 km² 
Tilavuus:  0,00107 km³ 
Keskisyvyys:  1,77 m 
Suurin syvyys:  3,6 m 
 fiHepari 
Hepari on noin 60 hehtaarin laajuinen järvi Kirkkonummen luoteisosassa. Heparin lounainen naapurijärvi on Petäjärvi ja kaakkoinen puolestaan Tampaja, joka kuuluu Mankinjoen vesistöön. Heparin etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin kolmetoista kilometriä pohjoiseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 31 kilometriä länsiluoteeseen. Kirkkonummen pohjoisin taajama, Veikkola, sijaitsee kolmisen kilometriä Heparista koilliseen.
Hepari on saareton, runsasravinteinen, matala ja savisamea. Sen ympäristössä on runsaasti haja-asutusta ja peltoja.
Aiheesta muualla

Vesientila.fi: Hepari / Tutkimukset (Arkistoitu – Internet Archive)
Holmenkollenin kansallisareena

| Holmenkollenin kansallisareena> Holmenkollen nasjonalanlegg |
| --- | --- |

Stadionin tiedot
Sijainti:   Holmenkollen, Oslo, Norja
Koordinaatit:  59°57′54″N, 10°40′09″E
Korkeus merenpinnasta:  325 m
Avattu:  1892
Remontoitu:  1902, 1904, 1911, 1914, 1917, 1918, 1928, 1939, 1940, 1947, 1955, 1959, 1963, 1980, 1981, 1992, 1999, 2008–2012, 2015
Ampumapaikkoja:  30 kpl (Kurvinen)
Katsojakapasiteetti
Katsomo:  13 500
Maasto:  11 500
Ladut
Latuja:  10 km (kilpalatuja)
Korkein kohta:  370 m
Matalin kohta:  315 m
Kilpailuja
Maailmancup:  1974–2008, 2010–
MM-kilpailut:  Pm-hiihtolajit: 1930, 1966, 1982, 2011 Ampumahiihto: 1986, 1990, 1999, 2000, 2002, 2016
Olympialaiset:  1952
Holmenkollenin kansallisareena (norj. Holmenkollen nasjonalanlegg) on Holmenkollenilla Oslossa Norjassa sijaitseva maasto- ja ampumahiihtostadion. Lisäksi stadioniin kuuluvat Holmenkollenin ja Midtstuenin hyppyrimäet.
Stadionilla kilpaillaan vuosittain Holmenkollenin hiihtofestivaalit, johon kuuluu pohjoismaisten hiihtolajien ja ampumahiihdon maailmancupien osakilpailuja. Siellä on järjestetty myös pohjoismaisten hiihtolajien kilpailutapahtumat vuoden 1952 talviolympialaisissa, hiihdon maailmanmestaruuskilpailut neljästi vuosina 1930, 1966, 1982 ja 2011 sekä ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut kokonaisuudessaan kolmesti vuosina 1986, 2000 ja 2016.
Stadion on uudistettu useita kertoja. Edellinen suuri uudistus tapahtui vuosina 2008–2010, jolloin stadionin lähes kaikki rakenteet uusittiin vuoden 2011 hiihdon MM-kilpailuja varten. Tuolloin talvilajien maailmancupeja ei järjestetty lainkaan Holmenkollenilla. Maastohiihdon maailmancupissa Holmenkollenilla käydään vuosittain 50 ja 30 km pitkien matkojen kilpailut, jotka käydään Holmenkollenin lisäksi ainoastaan arvokilpailuissa kansainvälisellä tasolla. Ampumahiihdon maailmancupissa Holmenkollen on ollut myös finaaliviikonlopun järjestäjä.
Holmenkollenin kansallisareenaan kilpalatuverkoston pituus on noin 10 km.
Stadion muistetaan ennen kaikkea sumusta, joka on usein häirinnyt sekä mäkihyppy- että ampumahiihtotapahtumia. Holmenkollbakken ja Holmenkollenin kappeli ovat alueen tunnetuimpia tunnusmerkkejä, lisäksi Holmenkollbakkenin sisätiloissa on maailman vanhin hiihtomuseo. Holmenkollen-mitali jaetaan ansioituneille pohjoismaisten hiihtolajien urheilijoille ja ampumahiihtäjille.
Käännös suomeksi
Histidiini

| Histidiini |
| --- | --- |

Koodit:  His, H
Molekyylimassa:  155,16
Sivuketjun tyyppi:  emäs
Karboksyyliryhmän happovakio:  1,80
Aminoryhmän happovakio:  9,33
Sivuketjun happovakio:  6,04
Isoelektrinen piste:  7,64
Yleisyys proteiineissa:  2,3 %
Kodonit:  CAU, CAC
3D-malli histidiinimolekyylistä
Histidiini (C6H9N3O2) on yksi elimistön solujen proteiinisynteesissä käytetyistä 20 perusaminohaposta. Se on lapsille ja myös aikuisille välttämätön aminohappo.
Histidiinin sivuketjun imidatsoli-renkaan happoparin happovakio on 6,04 ja histidiinin isoelektrinen piste on 7,64, minkä takia lieväkin happamuus muuttaa histidiinin varauksen neutraalista positiiviseksi. Tämän takia se on monien metalloproteiinien ligandi ja se sijaitsee useiden entsyymien katalyyttisessä keskuksessa. Histidiinilla on kaksi enantiomeeria eli peilikuvaisomeeria, jotka ovat L-histidiini ja D-histidiini. L-histidiinin CAS-numero on 71-00-1 ja D-histidiinin CAS-numero on 351-50-8.
Histidiini on histamiinin ja karnosiinin esiaste.
Aromaattisuus

Jotta yhdiste olisi aromaattinen, on siinä oltava tasomainen rengas, jonka atomeilla on yhteensä p-orbitaaleillaan pariton määrä elektronipareja, jotta delokalisaatio tapahtuisi koko renkaan alueella. Jokaisen atomin on oltava sp2- tai sp-hybridisoitunut ainakin jossain resonanssikontribuuttorissa.
Histidiinin sivuketju on aromaattinen, vaikkei sisälläkään fenyyliryhmää, sillä sen sivuketjun heterosyklisen renkaan toisen typen vapaa elektronipari on p-orbitaalilla (toisen taas sp2-orbitaalilla) – täten p-orbitaaleilla sijaitsevia elektronipareja on renkaassa yhteensä kolme kappaletta eli pariton määrä, mikä on Hückelin säännön mukainen vaatimus aromaattisuudelle.
Kuva histidiinistä ja selitys sen aromaattisuudesta näkyy alhaalla.
Aiheesta muualla

Terveysportti: Histidiini
PubChem: Histidine (englanniksi)
PubChem: D-Histidine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): L-Histidine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): D-Histidine (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): L-Histidine (englanniksi)
DrugBank: L-Histidine (englanniksi)
KEGG: L-Histidine (englanniksi)
KEGG: D-Histidine (englanniksi)
Small Molecule Pathway Database (SMPDB): Histidine Metabolism, Homo sapiens (englanniksi)
Small Molecule Pathway Database (SMPDB): Protein Synthesis: Histidine, Homo sapiens (englanniksi)
ChemBlink: L-Histidine (englanniksi)
ChemBlink: D-Histidine (englanniksi)
Liber Herbarum II: Histidiinia sisältäviä kasveja
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Histidine (englanniksi)
Proteiinisynteesissä käytettävät aminohapot
alaniini
arginiini
asparagiini
asparagiinihappo
fenyylialaniini
glutamiini
glutamiinihappo
glysiini
histidiini
isoleusiini
kysteiini
leusiini
lysiini
metioniini
proliini
seriini
treoniini
tryptofaani
tyrosiini
valiini
Hirvijärvi (Pälkäne)

| Hirvijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Pälkäne
Koordinaatit:  61°22′47″N, 24°48′20″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  suo-oja Kukkiaan 
Järvinumero:  35.785.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  113,7 m  
Rantaviiva:  0,915 km  
Pinta-ala:  4,992 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHirvijärvi 
Hirvijärvi  on Pirkanmaalla Pälkäneellä  sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,0 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ämmätsänjärven–Myllyojan valuma-alueeseen (35.785) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 113,7 metriä mpy.
Boutique

| Boutique Madison Park |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2003-2004
 Julkaistu: 23. maaliskuuta 2004
 Tyylilaji: Electronic
 Kesto: 37.59
 Levy-yhtiö: BasicLux
Madison Parkin muut julkaisut
|   | Boutique 2004 | In the Stars 2006 |
Boutique on yhdysvaltalaisyhtye Madison Parkin debyyttialbumi. Sen julkaisi BasicLux Records 23. maaliskuuta 2004. Vaikka albumi onnistui tuomaan yhtyeen kuuluisuuteen, se ei päässyt lainkaan listoille.
Kappaleet

Nu Sensation – 3.56
Ocean Drive – 4.23
Sense & Sensibility – 4.12
You Do Something to Me – 5.17
Boutique – 4.08
My Personal Moon (Lenny B’s Disco-house mix) – 4.52
Who’s Got the Time – 6.28
Free – 4.34
You Take Me Places – 4.23
Walking Down the Street – 4.37
Give Me Your Love – 4.44
Opus One – 2.59
I Can Change Your Mind (vocal house mix) – 5.50
My Personal Moon (NST mix) – 4.17
Arviot

About.com: ()
Biellanpaimenkoira

| Biellanpaimenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Italia
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Alkuperäinen käyttö:  lammas- ja karjapaimen
Nykyinen käyttö:  paimenkoira
Muita nimityksiä:  Cane Pastore Biellese, Cane di Oropa, Cane da Pastore di Oropa, Cane da Pastore delle Alpi
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu ENCI & ACL: ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat
Ulkonäkö
Paino:  18–35 kg
Säkäkorkeus:  45–60 cm
Väritys:  blue merle, merle tan-merkein, musta ruskein silmämerkein, fawn, fawn-hiilikko tai tricolor
Biellanpaimenkoira (Cane Pastore Biellese), joka tunnetaan myös nimillä oropankoira (Cane di Oropa) ja alppienpaimenkoira (Cane da Pastore delle Alpi) on italialainen koirarotu. FCI ei ole sitä toistaiseksi tunnustanut, mutta Alianza Canina Latina sitä vastoin on. Lisäksi Ente Nazionale della Cinofilia Italiana on aloittanut rodun rekisteröintiprosessin, ja se on lisätty ns. "avoimeen rekisteriin" (Registro Supplementare Aperto - RSA).
Ulkonäkö

Biellanpaimenkoira on keskikokoinen, voimakas  ja erittäin sisukas. Se syntyy usein töpöhäntäisenä. Karvapeite on lyhyttä tai keskipitkää ja voi olla joko sileää tai hieman karkeaa. Väri on yleensä sinimarmori (blue merle), sinimarmori tan-merkein, musta jolla on tan-merkit silmien yläpuolella, fawn, fawn-hiilikko tai kolmivärinen (tricolor). Silmien tulee yleensä olla erisävyiset ruskeat (karvapeitteen sävyyn sointuen), joskin blue merleillä yksilöillä toinen silmä voi olla sininen. Säkäkorkeus vaihtelee 45–60 cm:n ja paino 18–35 kg:n välillä.
Luonne ja käyttäytyminen

Biellanpaimenkoira on hyvin tottelevainen ja ketterä työkoira, joka kykenee juoksemaan ylös alas jyrkkiä vuoristorinteitä pitkin kaiket päivät ohjaillakseen karjaa.
Alkuperä

Rotu polveutuu maaseudun paimenkoirista, joita on ollut Alpeilla Antiikin ajoista lähtien. Sitä käytetään Italian läntisillä Alpeilla Biellan maakunnassa lammas- ja karjalaumojen ajoon.
Aiheesta muualla

Biellanpaimenkoira-video 1
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Cane Di Oropa
Käännös suomeksi
Buddy Van Horn

Wayne "Buddy" Van Horn (20. elokuuta 1928 – 11. toukokuuta 2021) oli yhdysvaltalainen sijaisnäyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän tuli tunnetuksi pitkäaikaisesta yhteistyöstään Clint Eastwoodin kanssa.
Eastwoodilla oli myös pääosat Van Hornin ohjaamissa elokuvissa Lällärit lakoon (1980), Likainen Harry ja murhapooli (1988) ja Pink Cadillac (1989).
Aiheesta muualla

Buddy Van Horn Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hirviöallergiaa

| Hirviöallergiaa> Monster Allergy |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Italia
Alkuperäiskieli:  italia englanti
Verkko:   RAI  MTV3  Sub  C More Juniori   Antena 3, Disney Channel    Disney Channel
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  52
Aiheesta muualla
IMDb
Hirviöallergiaa (engl. Monster Allergy) on italialais-ranskalais-saksalainen animaatiosarja, jonka on tuottanut Rainbow. Tarina kertoo hirviöitä näkevästä Zick-nimisestä pojasta ja hänen seikkailuistaan. Zickin lisäksi päähenkilöitä ovat Timothy, Bombo ja Elena. Sarjaa Zickin ja Elenan seikkailuista on tehty televisioon yksi tuotantokausi.
Sarja on kummajaisten täyttämä seikkailukomedia, jossa hassunhauskat ja joskus ihan hirveätkin monsterit ilmestyvät 12-vuotiaan Zickin elämään. Kaikki eivät näe niitä, ainoastaan Zick ja muut erikoisvoimia saaneet hirviöiden kesyttäjät (käskynhaltijat). Heidän tehtävänään on laittaa ilkeät möröt kuriin. Tässä tehtävässä punnitaan rohkeus, ystävyys ja luottamus.
Sarja on jälkiäänitetty suomeksi MTV Juniori -kanavalla. Zickin ja ystävien perivihollinen on Magnacat ja myöhemmin Moog Magister ja Hector Sinistro.
Hirviöallergiaa ilmestyy myös sarjakuvalehtenä kerran kuussa.
Jaksoluettelo > Pilotti-jakso

The Monsters Tamer (Hirviöiden kesyttäjä)