stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mamma Mia: Here We Go Again!
Musikaalinumerot

Seuraavat Abban kappaleet esitetään elokuvassa ja ne on julkaistu myös elokuvan soundtrackilla.
Lisäksi Donna laulaa "The Day Before You Came" levyltä The Visitors elokuvan soundtrackilla.
"When I Kissed the Teacher" levyltä Arrival (1976) – Donna nuorena ja Dynamot, Vara-kansleri
"One of Us" levyltä The Visitors (1981) – Sophie, Sky
"Waterloo" levyltä Waterloo (1974) – Harry nuorena, Donna nuorena
"Why Did It Have to Be Me?" levyltä Arrival (1976) – Bill nuorena, Donna nuorena, Harry nuorena
"I Have a Dream" levyltä Voulez-Vous (1979) – Donna nuorena
"Kisses of Fire" levyltä Voulez-Vous (1979) – Lazaros
"Andante, Andante" levyltä Super Trouper (1980) – Donna nuorena
"The Name of the Game" levyltä  ABBA: The Album (1977) – Donna nuorena
"Knowing Me, Knowing You" levyltä Arrival (1976) – Donna nuorena, Sam nuorena
"Mamma Mia" levyltä ABBA (1975) – Donna nuorena ja Dynamot
"Angel Eyes" levyltä Voulez-Vous (1979) – Rosie, Tanya, Sophie
"Dancing Queen" levyltä Arrival (1976) – Sophie, Rosie, Tanya, Sam, Bill ja Harry
"I’ve Been Waiting for You" levyltä ABBA (1975) – Sophie, Rosie, Tanya
"Fernando" levyltä Arrival (1976) – Ruby, Fernando
"My Love, My Life" levyltä Arrival (1976) – Donna, Sophie
"Super Trouper" levyltä Super Trouper (1980) – Ruby, Donna, Rosie, Tanya, Sophie, Sky, Sam, Bill, Harry, Fernando, Donna nuorena, Rosie nuorena, Tanya nuorena, Bill nuorena, Sam nuorena, Harry nuorena
Tuotanto > Kuvaukset

Elokuvan kuvaukset alkoivat elokuussa 2017 ja päättyivät saman vuoden joulukuussa.
Vastaanotto > Katsojat

Mamma Mia: Here We Go Again! keräsi ensimmäisten kolmen päivänä aikana Suomessa yli 50 000 katsojaa, mikä oli yli kaksinkertaisesti verrattuna ensimmäisen elokuvan tulokseen vuonna 2008. Toisella viikollaan Suomen elokuvateatteriessa elokuva ylitti 100 000 katsojan rajan.
Mamma Mia ohitti Avengers: Infinity War -elokuvan Suomen vuoden 2018 katsotuimpana elokuvana elokuun puolivälissä yli 236 000 katsojalla. Vuoden loppuun mennessä elokuva keräsi 371 503 katsojaa ja oli vuoden katsotuin elokuva Suomessa.
Vastaanotto > Arvostelut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Leena Virtanen: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl: 

Elokuva on saanut kriitikoilta myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 170 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 80 prosenttia oli positiivisia. Helsingin Sanomien Leena Virtanen antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä.
Aiheesta muualla

Mamma Mia: Here We Go Again! Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: 2017: Tuntematon sotilas | Suomen lippukassan ykkönen 2018 | Seuraaja: 2019: Joker |
Domodedovo (kaupunki)

| Domodedovo Домодедово |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Moskovan alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Domodedovo
 Koordinaatit: 55°26′13.8″N, 37°46′02.2″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Moskovan alue
Perustettu:  1900
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  38,8 km²
Korkeus:  160 m
Väkiluku (2010):  96 123
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.domod.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Domodedovo (ven. Домоде́дово) on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee 37 kilometriä Moskovasta etelään Moskovan ja Kaširan välisen rautatien varrella. Kaupungin läpi kulkee myös M4-valtatie. Asukkaita oli 96 123 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki on saanut alkunsa vuonna 1900 perustetusta asemataajamasta. Nimensä se sai lähellä sijaitsevasta Domodedovon kylästä, joka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1410. Vuonna 1947 taajamasta tuli kaupunki.
Nykyään Domodedovossa on rakennusmateriaali-, koneenrakennus- ja tekstiiliteollisuutta sekä Venäjän elokuva-arkisto. Kaupungin lähellä sijaitsee Domodedovon kansainvälinen lentoasema.
Seudulla on lukuisia 1600–1800-lukujen arkkitehtuurin muistomerkkejä. Domodedovon kylässä on vuosina 1731–1738 rakennettu barokkityylinen Pyhän Nikolaoksen kirkko, Konstantinovossa empiretyyliset Prževalskin kartano ja Smolenskin kirkko, Bitjagovossa erikoinen Ylösnousemuksen kirkko (1670–1671), Odintsovossa jugendtyylinen kartano ja klassistinen Arkkienkeli Mikaelin kirkko (1800), Bunjakovossa klassistinen Pokrovan kirkko (1809).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Domodedovo (kaupunki) Wikimedia Commonsissa
Domodedovon kaupungin sivusto (venäjäksi)
Moskovan alueen kaupungit
Imre

Imren kruunajaiset, Chronicon Pictum (Képes krónika) n. 1360, s. 122
Kuningas Imren sinetti
Imre (1174 – 30. marraskuuta 1204) oli Unkarin kuningas ja Kroatian kuningas vuosina 1196–1204.
Suku

Imre oli Árpád-sukuisen kuningas Béla III:n ja Antiokian Agneksen vanhin poika. Hänellä oli ainakin viisi sisarusta: kolme veljeä, joista aikuiseksi eli vain hänen seuraajansa Andreas II, ja kaksi sisarta, Constanze (Konstancia), josta tuli Böömin kuningas Ottokar I:n puoliso, ja Margareeta (Margit), joka oli kolmesti naimisissa, ensin Bysantin keisarin Isaak II Angeloksen, sitten Thessalonikan kuningas Boniface de Montferrat’n ja kolmannen kerran ranskalaisen ritari Nicholas I de Saint-Omerin kanssa.
Lapsuus ja nuoruus

Imren lapsuudesta ei tiedetä paljoa. Hänen kasvattajanaan toimi italialainen pappi Bernardo (unk. Bernát), josta Imre valtaistuimelle noustuaan teki Splitin arkkipiispan. Esikoispoikana häntä pienestä pitäen kasvatettiin kuninkaaksi, ja varmistaakseen kruununperimyksen kuningas Béla kruunautti poikansa jo tuskin kahdeksanvuotiaana, vuonna 1182.
Vuosina 1194–96 Imre sai hallittavakseen Kroatian ja Dalmatian herttuakunnan. Tässä on nähty myöhemmän vaarallisen vallanjaon siemen, vaikka kuningas Béla selvästikään ei halunnut jakaa kuningaskuntaa tai kuninkuutta vaan luultavasti antoi periksi valtakunnan mahtimiesten painostukselle.
Kuningas

Kuningas Béla III:n kuoltua 1196 Imre nousi valtaistuimelle kohtaamatta erityistä vastarintaa mutta joutui pian kilpailemaan vallasta nuoremman veljensä Andreaksen (András) kanssa. Jo vuonna 1198 Andreas sai haltuunsa Kroatian, Dalmatian ja muita pieniä alueita Balkanilta puoli-itsenäiseksi läänitykseksi, ja valtakuntaan syntyi näin kaksi valtakeskusta.
Myöntämällä runsaita maalahjoituksia kannattajilleen Imre heikensi monarkian vaurautta ja valtaa. Hän puuttui sisäisiin valtataisteluihin sekä Serbiassa, missä käytiin veljessotaa, että Bulgariassa, missä hallitsija yritti lähestyä lännen kirkkoa ja Imre pyrki tässä jonkinlaiseen välittäjän asemaan.
Vuonna 1203 Imren ja Andreaksen välit kiristyivät jälleen. Tähän vaikutti myös se, että Imre oli avioliittonsa kautta suhteessa kaukaiseen Aragoniaan ja paavinistuimeen (paavi lienee toiminut välittäjänä tätä avioliittoa solmittaessa), Andreas taas puolisonsakin kautta Saksan keisarin liittolainen. Itsevarman Imren kerrotaan lopulta astelleen aseettomana veljensä leiriin lähellä Varasdia ja ottaneen tämän vangiksi. Andreas oli tämän jälkeen muutaman kuukauden ajan vankina.
Varmistaakseen kruununperimyksen Imre jo eläessään kruunautti pienen poikansa Lászlón ja määräsi veljensä sijaishallitsijaksi tämän lapsuuden ajaksi. Tässä vaiheessa Imre kenties jo aavisti varhaisen kuolemansa: hän kuoli perimätiedon mukaan 30. marraskuuta 1204. Hänet haudattiin Egerin tuomiokirkkoon.
Avioliitto ja lapset

Imren puoliso Aragonian prinsessa Constanze (1179 – 23. kesäkuuta 1222) oli Aragonian kuningas Alfonso II:n ja Sancha Kastilialaisen tytär. Heidän avioliittonsa solmittiin vuosien 1196–1200 välisenä aikana. Heidän tiettävästi ainoa lapsensa László (Ladislaus) III syntyi noin vuonna 1200 ja kuoli 7. toukokuuta 1205. Constanze joutui pakenemaan puolisonsa kuoleman jälkeen poikansa kanssa Wieniin, Itävallan herttua Leopold IV:n hoviin.
Ladislauksen kuoltua Constanze lähetettiin takaisin äitinsä luokse Aragoniaan, jossa hän eli kolme vuotta Nuestra Señoran luostarissa Sijenassa. Hän avioitui 30-vuotiaana vuonna 1208 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan 14-vuotiaan keisarin Fredrik II:n kanssa. Heille syntyi yksi poika, Henrik (VII) Sisilian kuningas (1211 – 12. helmikuuta 1242).lähde?
Kuningas Imre, Chronicon Pictum, n. 1360, s. 123
Löylyjoki

| Löylyjoki |
| --- | --- |
 Löylyjokea Palokkajärven puolelta.
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Tuomiojärven−Palokkajärven valuma-alue (14.29) Tuomiojärven−Palokkajärven alue (14.291)
Pinta-ala:  55,33 km² 
Järvisyys:  6,1 % 
Pääuoman pituus:  13 km 
Pääuoman osuudet:  Löylyjoki ←Tuomiojärvi ←Syväoja ←Koskelanoja
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Tuomiojärvi
 :  62.26271°N, 25.73609°E
Laskupaikka:  Palokkajärvi
 :  62.26343°N, 25.73769°E
Esteet:  pato 
Taajamat:  Jyväskylän keskustaajama
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  94,4 m  
Laskukorkeus:  94,4 m  
Pituus:  0,13 km  
Keskivirtaama:  1,05 m³/s (MQ) 
Muuta
Löylyjoki on Keski-Suomessa Jyväskylän Taulumäessä sijaitseva lyhyt joki, joka virtaa Tuomiojärvestä Palokkajärveen. Se kulkee Nelostien ja Saarijärventien ali (yhdystie 16689). Sitä pitkin voi kulkea soutuveneellä tai kanootilla.
Säännöstely vaikuttaa sekä Palokka- ja Tuomiojärven korkeuteen että Löylyjoen virtaamaan; joen on havaittu virtaavan käänteiseen suuntaan. Löylyjoen ylittävän sillan alla on pato, jolla voidaan säädellä Tuomiojärven korkeutta vaikuttamatta Palokkajärveen. Patoa käytetään kuitenkin vain harvoin, sillä järvien korkeutta säädellään yleensä Tourujoen niskalla eli Palokkajärven luusuassa olevalla padolla. Järvien vedenpinta pyritään säilyttämään 93,74–94,64 metriä mpy.
Vesistösuhteita

Löylyjoki sijaitsee Kymijoen vesistöalueen (14) Suur-Päijänteen alueessa (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Tuomiojärven-Palokkajärven alueeseen (14.291) joki kuuluu. (14.293). Sekä joen yläpuolinen Tuomiojärvi että alapuolinen Palokkajärvi kuuluvat samaan Tuomiojärven-Palokkajärven alueeseen. Veden virtaus on kuitenkin yleensä Tuomiojärvestä, johon laskee lännestä tulevan Syväoja. Se kuuluu Syväojan valuma-alueeseen (14.293), jonka pinta-ala on 37 neliökilometriä . Löylyjoen valuma-alue sisältää sekä Tuomiojärven että Syväojan valuma-alueet ja sen pinta-ala on noin 55 neliökilometriä . Jos ajatellaan Palokkajärven kuuluvan Tuomiojärven-Palokkajärven valuma-alueen pääuomaa, niin Löylyjoki on siihen laskeva sivujoki. Sivujoen pääuoma muodostuisi silloin Löylyjoesta, Tuomiojärvestä, Syväojasta ja Syväojan valuma-alueen muista pääuoman osuuksista.
Huomioita

↑
Eeva Lindholm

Eeva Irene Lindholm (o.s. Heinonen, 30. huhtikuuta 1946 Helsinki – 16. helmikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen ralliautoilija. Hän aloitti jääradalla vuonna 1965 ja voitti rallin SM-sarjan naisten mestaruuden vuosina 1971–1974. Hän ajoi naisten luokan voittajaksi RAC-rallissa vuonna 1973. Hän lopetti kilpailemisen vuonna 1975 ja toimi yrittäjänä.
Linnea Vihonen

Linnea Kerttu Alice Vihonen (s. 1985) on suomalainen kokki. Hän on esiintynyt useissa ruoka-aiheisissa televisio-ohjelmissa kuten Mitä tänään syötäisiin? ja Kokkisota. Vihonen on valmistunut kokiksi ravintolakoulu Perhosta vuonna 2012. Hän on työskennellyt muun muassa helsinkiläisen Yes Yes Yes -ravintolan keittiömestarina.
Vihonen vieraili MasterChef Suomi: Professionalsissa sen toisessa jaksossa. Vihonen oli myös mukana Hengaillaan-ohjelman toisella kaudella.
Aiheesta muualla

Linnea Vihosen kotisivut
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva
Hankiralli

Hankirallin 1969 kärkikolmikko. Pauli Toivonen (vasemmalla) sijoittui kolmanneksi, Carl Orrenius voitti ja Jorma Lusenius sijoittui toiseksi.
Hankiralli on Helsingissä järjestettävä talviralli. Se oli yksi kolmesta 1960–1970-luvun suurrallista.
Jyväskylän Suurajojen vakiinnutettua asemansa katsottiin tarvittavan myös talvioloissa ajettavaa suomalaista rallia. Hankirallin varsinaisina ideoijina olivat 1950-luvulla tunnetut moottoriurheilijat Fred Geitel ja Lauri Hurme, joista jälkimmäinen toimi rallin ratamestarina kahdeksan kertaa ennen menehtymistään lento-onnettomuudessa vuonna 1962. Hankirallin järjestäjänä oli pitkään Helsingin Urheiluautoilijat ry ja se kuului osakilpailuna rallin SM-sarjaan sen perustamisesta, vuodesta 1959 lähtien.
Hankiralli ajettiin ensimmäisen kerran maaliskuussa 1955, jolloin voittajaksi ajoi pari Heikki Puustinen – Mika Tiivola Volkswagenilla. Kilpailun lähtö- ja maalipaikkana oli Helsinki, ja 1 800 kilometrin pituisen reitin välietappeina olivat Lahti, Kouvola, Mikkeli, Jyväskylä, Saarijärvi, Virrat, Parkano, Tampere, Loimaa ja Turku. Rallin osanottajia oli 52, joista yli puolet, 27, joutui keskeyttämään. Ensimmäisessä kilpailussa oli kotimaisten ajajien ohella mukana yksi ruotsalainen, ja vuonna 1957 ruotsalaisia osallistujia oli jo kolme. Ensimmäinen ulkomainen voittaja oli Ruotsin Carl-Magnus Skogh vuonna 1962. Vuodesta 1963 lähtien Hankirallin ratamestarina toimi Esko Väinölä useita vuosia aina 1980-luvun alkuun saakka.
Hankirallin syntyyn liittyy kiinteästi myös suomalaisten ralliautoilijoiden oman järjestön perustaminen, ja Fred Geitel ja Lauri Hurme olivat myös järjestäytymisajatuksen isät. Urheiluautoilijat-niminen yhdistys perustettiin epävirallisesti jo vuonna 1953, mutta yhdistysrekisteriin se merkittiin huhtikuussa 1955, hieman ensimmäisen Hankirallin jälkeen. Autourheiluharrastuksen kasvu ja alan paikallisyhdistysten perustaminen johti valtakunnallisen järjestön, Suomen Urheiluautoilijoiden Liiton (SUAL) perustamiseen vuonna 1963. Uuden järjestön aloittaessa toimintansa siihen kuului 13 paikallisyhdistystä ja niiden kautta noin 1 200 henkilöjäsentä.
Alkuperäisessä muodossaan Hankirallia ajettiin 1970-luvulle saakka, jolloin se oli pakko siirtää pääkaupunkiseudun ulkopuolelle. Tällöin Helsingin lähistöltä ei enää löytynyt rallikäyttöön soveltuvaa tiestöä. Vuodeksi 1974 aiottua Hankirallia ei ajettu valtiovallan kiellettyä autokilpailut energiakriisin vuoksi.
Hankirallin hiipumiseen seuraavalla vuosikymmenellä vaikutti myös järjestävän seuran, Helsingin Urheiluautoilijat ry:n politisoituminen. Pitkäaikaisen kilpailunjohtajan Jorma Saarikiven mukaan Helsingin Urheiluautoilijoiden johtohenkilöillä ei ollut 1980-luvulla enää juuri "rakkaussuhdetta lajia kohtaan". Hankirallin järjestäjä Helsingin Urheiluautoilijat ajautui konkurssiin 1990-luvun alun lamavuosina, ja viimeinen ralli, järjestyksessään 39:s, ajettiin vuonna 1994. Sen voitti Sebastian Lindholm.
Nykyään Hankirallin eli Hankiksen perinteitä vaalii vuonna 1996 perustettu Hankiralli-yhdistys ry. Vuoteen 2007 mennessä Hankiralli on järjestetty 47 kertaa.
Aiheesta muualla

Hankirallin kotisivut
Bruno Laakko

Bruno Laakko
Bruno Laakko (19. kesäkuuta 1907 – 12. joulukuuta 1989 Marquette, Michigan) oli yhdysvaltalainen muusikko, orkesterinjohtaja ja opettaja, joka 1930-luvun loppupuolella levytti yhdessä Dallapé-orkesterin kanssa. Bruno Laakon isä, Elis Lääkkö, muutti Kaakamosta Suomesta Yhdysvaltoihin 1900-luvun alussa.
Muusikkona Suomessa

Kesällä 1938 amerikansuomalainen Bruno Laakko teki elämänsä ensimmäisen matkan isänsä kotimaahan Suomeen tarkoituksenaan jatkaa musiikkiopintojaan Sibelius-Akatemiassa kapellimestari- ja sävellyslinjalla. Hänellä oli jo takanaan muun muassa Juillard School of Musicin Bachelor of Science -tutkinto ja Master of Arts -tutkinto Columbian yliopistosta. Akateemisista opinnoista huolimatta Laakko oli kuitenkin jazzmuusikko; hän oli soittanut USA:ssa muun muassa Will Hudsonin, Art Mooneyn, Fred Bergin ja Jean Goldketten orkestereissa.
Ollessaan loppukesästä käymässä Kemissä setänsä luona Bruno Laakko kuuli Dallapén olevan paikallisella teatteritalolla keikalla ja päätti lähteä kyselemään orkesterista töitä. Dallapén pojat hieman naureskellen totesivat, että "sopiihan sitä koettaa, mutta..." Laakko saapui hetken kuluttua takaisin kainalossaan kullattu saksofoni, komea hieno klarinetti sekä suomalaisissa musiikkipiireissä lähes tuntematon bassoklarinetti. Laakon soiteltua muutaman tahdin Dallapén pojilta loksahtivat leuat auki. Laakko oli ilmiömäinen swing-muusikko. Hänet otettiin välittömästi orkesterinjohtajaksi, jolloin vanha show-Dallapé heitettiin romukoppaan ja orkesteri siirtyi enemmän synkopoidun swingin pariin, Laakon esikuvan Benny Goodmanin tyyliin. Vapaa improvisointi tuli hänen myötään mukaan kuvioihin. Soittotaitojensa lisäksi Laakko oli myös erinomainen sovittaja, ja pian Dallapén ohjelmistossa olikin hänen versionsa muun muassa kappaleista "Alexander’s Ragtime Band", "Jeepers Creepers" ja "Dinah". Myös laulajana hän esiintyi orkesterin edessä esittäen kappaleita pääasiassa omalla äidinkielellään, englanniksi. Jazz-kappaleiden lisäksi Laakko esitti mielellään muun muassa "Violetta"-tangon ja kansansävelmä "Annie Laurien".
Laakon ääni ja soitanta taltioituivat myös äänilevylle. Kesän 1939 lopulla orkesteri levytti Käpylän työväentalolla salanimellä "Bruno Laakko ja Lepakot" Columbialle, Dallapén välttyessä näin sopimusrikkomukselta PSO:n Odeonin kanssa. Sessiossa levytettiin nelisenkymmentä kappaletta, joista 34:ssä laulajana oli Olavi Virta. Laakko itse lauloi kappaleet "Aleksanterin jazzyhtye" (Alexander’s Ragtime Band) ja "Kissa vieköön" (Jeepers Creepers), johon suomenkielisen sanoituksen teki Kauko Käyhkö. Virran kappalevalikoima koostuu lähinnä tangoista ja jenkoista, mutta on mukana pari erinomaista swing-numeroakin "Ruusuhuone" ja "Teetä kahdelle", joissa voi kuulla Laakon hienot improvisoidut klarinetti- ja saksofonisoolot.
Talvisodan syttyessä loppuvuodesta 1939 Laakko siirtyi Kemiin toimien siellä vapaaehtoisena suojeluvalvojana – eihän hänen amerikkalaisena olisi tarvinut edes jäädä tuolloin Suomeen. Rauhan koitettua keväällä 1940 hän jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa soitellen keikkamuusikkona Helsingissä. Dallapéllä ei ollut tuolloin aktiivista toimintaa. Jatkosodan sytyttyä hän lähti elokuussa 1941 Petsamon kautta "viimeisellä Amerikan-laivalla" kotia kohti. Palattuaan kotimaahansa Laakko toimi Marylandissa collegen musiikinopettajana tehden vuosien varrella muutamia vierailuja Suomeen.
Lähdeteokset

Kauko Käyhkö: Dallapén tarina, Karisto, 1973
Jukka Haavisto: Puuvillapelloilta kaskimaile – Jatsin ja jazzin vaiheita Suomessa, Otava, 1991
Tony Latva & Petri Tuunainen: Iskelmän tähtitaivas – 500 suomalaista viihdetaiteilijaa, WSOY, 2004
Pekka Gronow, Jukka Lindfors & Jake Nyman: Suomi soi 1 – Tanssilavoilta tangomarkkinoille, Tammi, 2002
Olavi Virta – Kootut levyt osa 1 (1938–1942): Levyvihkosen artikkeli, Fazer-Finnlevy, 1992
Space Jam

| Space Jam |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joe Pytka
Käsikirjoittaja:  Leo Benvenuti Steve Rudnick Timothy Harris Herschel Weingrod
Tuottaja:  Ivan Reitman Joe Medjuck Daniel Goldberg
Säveltäjä:  James Newton Howard John Powell
Kuvaaja:  Michael Chapman
Leikkaaja:  Sheldon Kahn
Tuotantosuunnittelija:  Jenny Williams
Pääosat:  Michael Jordan Billy West Wayne Knight Theresa Randle Danny DeVito
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. Family Entertainment
Levittäjä:  InterCom Netflix Warner Bros.
Ensi-ilta:   15. marraskuuta 1996   14. helmikuuta 1997
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  80 000 000 dollaria
Tuotto:  230 418 342 dollaria
Seuraaja:  Space Jam: Uusi legenda
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Space Jam on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka pääosassa on koripalloilija Michael Jordan. Elokuvassa esiintyy myös Looney Tunes -animaatiohahmoja. Elokuvan on ohjannut Joe Pytka ja tuottanut Ivan Reitman. Acclaim Entertainment on tehnyt elokuvasta pelin PC-DOSille, Sega Saturnille ja PlayStationille.
Elokuvan jatko-osa, Space Jam: Uusi legenda, sai ensi-iltansa heinäkuussa 2021 ja sen pääosassa esiintyy Jordanin sijasta LeBron James.
Juoni

Pöljänpää-planeetalta kotoisin olevat avaruusolennot kaipaavat teemapuistoonsa Pöljänmäelle uusia vetonauloja. Niinpä he aikovat pomonsa, herra Swackhammerin, käskystä kaapata Väiski Vemmelsäären kumppaneineen Maasta. Väiskillä ja kumppaneilla on kuitenkin oikeus puolustaa itseään. Niinpä he sopivat koripallo-ottelun vedoten avaruusolioiden pieneen kokoon. Avaruusolennot onnistuvat kaappaamaan kuitenkin NBA-pelaajilta taidot, minkä ansiosta heistä tulee jättiläismäisiä ja äärimmäisen taitavia monstaareja. Niinpä Väiski kumppaneineen tarvitsee apuvoimia, ja he turvautuvat koko universumin parhaan koripallopelaajan Michael Jordanin apuun, jonka he kaappaavat golf-reiän kautta piirrosmaailmaan, jossa heidän kokoamansa Looney-tiimi valmistautuu peliin monstaareja vastaan.
Näyttelijät > Alkuperäinen versio

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Jordan  | … |  itsenään   |
|  Billy West  | … |  Väiski Vemmelsääri, Elmeri (ääni)   |
|  Wayne Knight  | … |  Stan Podolak   |
|  Theresa Randle  | … |  Juanita Jordan   |
|  Danny DeVito  | … |  herra Swackhammer (ääni)   |
|  Dee Bradley Baker  | … |  Repe Sorsa, Tasmanian tuholainen (ääni)   |
|  Kath Soucie  | … |  Lola Kani (ääni)   |
|  Bill Murray  | … |  itsenään   |
|  Bob Bergen  | … |  Putte Possu, Marvin Marsilainen, Tipi (ääni)   |
|  Bill Farmer  | … |  Sylvesteri, Viiksi-Vallu, Kukko Koppava (ääni)   |
|  Maurice LaMarche  | … |  Henry Haisuli (ääni)   |
|  June Foray  | … |  Mummi, noita Hazel (ääni)   |
|  Jocelyn Blue  | … |  nerdluck Pound (ääni)   |
|  Darnell Suttles  | … |  monstaari Pound (ääni)   |
|  Charity James  | … |  nerdluck Blanko (ääni)   |
|  Steve Kehela  | … |  monstaari Blanko (ääni)   |
|  June Melby  | … |  nerdluck Bang (ääni)   |
|  Joey Camen  | … |  monstaari Bang (ääni)   |
|  Catherine Reitman  | … |  nerdluck Bupkus (ääni)   |
|  Dorian Harewood  | … |  monstaari Bupkus (ääni)   |
|  Colleen Wainwright  | … |  nerdluck Nawt (ääni)   |
|  T. K. Carter  | … |  monstaari Nawt (ääni)   |
|  Manner Washington  | … |  Jeffrey Jordan   |
|  Eric Gordon  | … |  Marcus Jordan   |
|  Penny Bae Bridges  | … |  Jasmine Jordan   |
|  Brandon Hammond  | … |  10-vuotias Michael Jordan   |
|  Larry Bird  | … |  itsenään   |
|  Charles Barkley  | … |  itsenään   |
|  Vlade Divac  | … |  itsenään   |
Näyttelijät > Suomenkielinen versio

Suomenkielisen dubbauksen on tuottanut Tuotantotalo Werne, ohjaajana ja kääntäjänä Annamari Metsävainio.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tim Steffa  | … |  Michael Jordan   |
|  Antti Pääkkönen  | … |  Väiski Vemmelsääri, Repe Sorsa, monstaari Nada, Muggsy Bogues   |
|  Kari Tamminen  | … |  Stan Podolak, monstaari Null, sivuäänet    |
|  Rinna Paatso  | … |  Juanita Jordan, nerdluck Void   |
|  Markku Riikonen  | … |  herra Swackhammer, sivuäänet    |
|  Mari Vainio  | … |  Lola Vemmelsääri, nerdluck Nada   |
|  Tommi Raitolehto  | … |  Bill Murray   |
|  Petri Hanttu  | … |  Putte Possu, monstaari Void   |
|  Heikki Sankari  | … |  Sylvesteri, Henry Haisuli, Larry Bird, sivuäänet   |
|  Inkeri Wallenius  | … |  Mummi, noita Hazel, nerdluck Zilch   |
|  Veikko Honkanen  | … |  Kukko Koppava, Barnyard Dog, James Jordan, sivuäänet    |
|  Rauno Ahonen  | … |  Viiksi-Vallu, Elmeri, Tasmanian tuholainen   |
|  Petteri Summanen  | … |  Tipi, Larry Johnson   |
|  Jarkko Tamminen  | … |  Marvin Marsilainen, Hubie ja Bertie   |
|  Maria Vähälä  | … |  nerdluck Bubkus   |
|  Jussi Puhakka  | … |  monstaari Bubkus   |
|  Titta Jokinen  | … |  nerdluck Null, taloudenhoitaja, meedio   |
|  Carl-Kristian Rundman  | … |  monstaari Zilch, Patrick Erwing   |
|  Olli Parviainen  | … |  nuori Michael Jordan, sivuäänet   |
|  Pasi Mäkelä  | … |  Jeffrey Jordan, Marcus Jordan   |
|  Henna Haverinen  | … |  lapsia   |
|  Outi Haverinen  | … |  lapsia   |