stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vasylkiv

| Vasylkiv (Васильків) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Kiovan alue Ukrainassa
 Vasylkiv
 Koordinaatit: 50.1792°N, 30.3135°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Kiovan alue
Piiri:  Obuh’ivin piiri
Väkiluku (2021, arvio):  37 310
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  08600–08612
 
 vasylkivrada.gov.ua 
 Kaupungin kotisivut (ukrainaksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vasylkiv (ukr. Василькі́в, ven. Васильков, Vasilkov) on kaupunki Kiovan alueella Ukrainassa, linnuntietä 34 kilometriä maan pääkaupungin Kiovan keskustasta etelälounaaseen. Se on käytännössä Kiovan esikaupunki. Heinäkuusta 2020 lähtien kaupunki on ollut osa Kiovan alueen Obuh’ivin piiriä.
Eräs kaupungin kirkoista
Vasylkiv on ollut aluehallinnollisesti itsenäinen, Kiovan alueen kuntatason yksikkö. Vasylkivin kaupunki toimi Ukrainan aluehallinnolliseen uudistukseen heinäkuussa 2020 saakka myös ympäröivän Vasylkivin piirin hallintokeskuksena.
Vuonna 2021 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 37 310. (vuonna 2011: 36 357 as.)
Kaupungissa toimii piirin historiaa esittelevä kotiseutumuseo.
Kaupunkiin johtaa sivuraide Kiovasta lounaaseen vievältä pääradalta, mutta se on lähinnä rahtiliikenteen käytössä. Taajamajunat pysähtyvät pääradan varrella Kalynivkan taajamassa sijaitsevalla Vasilkiv-1 -asemalla, joka sijaitsee 8 kilometriä kaupungin luoteispuolella. Maantieyhteyksistä tärkeimpiin kuuluu kaupungin länsipuolitse kiertävä Ukrainan valtatie M05, joka on osa eurooppatietä E 95 (Pietari-Homel-Kiova-Odessa).
Kaupungin pohjoispuolella sijaitsee Vasylkivin lentotukikohta, jonka Venäjä yritti valloittaa helmikuussa ja tuhosi maaliskuussa 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vasylkiv Wikimedia Commonsissa
Valokuvia kaupungista
Vasilkiv-1 rautatieaseman aikatauluhaku: lähitunteina lähtevät junat (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine 2  Internet Encyclopedia of Ukraine  IdRef
Pentti Holappa

| Pentti Holappa |
| --- | --- |
 Pentti Holappa kotonaan vuonna 1969.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. elokuuta 1927 Ylikiiminki
Kuollut: 10. lokakuuta 2017 (90 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  kirjailija, runoilija, poliitikko
Kirjailija
Kirjallinen suuntaus: SDP
Esikoisteos:  Narri Peilisalissa (1950)
Aiheesta muualla
www.penttiholappa.net
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pentti Vihtori Holappa (11. elokuuta 1927 Ylikiiminki – 10. lokakuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen prosaisti ja runoilija, joka palkittiin vuonna 1998 Finlandia-palkinnolla. Holappa toimi 1972 kulttuuriministerinä SDP:n mandaatilla Rafael Paasion toisessa hallituksessa. Holappa oli Ajankohta-lehden päätoimittaja 1967–1968, ja hänellä oli elämänkumppaninsa Olli-Matti Ronimuksen kanssa Helsingin Fredrikinkadulla Kampintorin antikvaarinen kirjakauppa Holappa & Ronimus.
Kirjailijan muu tuotanto sisältää runokokoelmia, novelleja, esseitä ja romaaneja. Omien teosten lisäksi Holapan tuotanto käsitti suomennoksia ranskan- ja englanninkielisestä kirjallisuudesta, kuten Claude Simonin romaanin  Flanderin tie ja Samuel Beckettin näytelmiä.
Nuoruus

Pentti Holappa syntyi vuonna 1927 Ylikiimingissä. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Matti Holappa ja kutoja Aino Isoviita. Hänen isovanhempansa kasvattivat kuitenkin hänet Ikaalisissa. Isä oli hylännyt perheen hieman ennen Pentin syntymää, eikä yksinhuoltajaäiti pystynyt elättämään kolmea pientä lastaan kutojana Tampereella.
Kansakoulun jälkeen Pentti muutti äitinsä luokse Tampereelle. 18-vuotiaana hän sai työpaikan Helsingin Akateemisen Kirjakaupan varastolta. Hän opiskeli omatoimisesti ruotsia ja yleni myyjäksi.
Tunnustukset

Holappa sai Finlandia-palkinnon lisäksi Kirjallisuuden valtionpalkinnon vuosina 1951 ja 1981, Suuren Suomalaisen kirjakerhon tunnustuspalkinnon 1984, WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnon 1995, Tanssiva karhu -runopalkinnon 1995 ja Varjo-Finlandian vuonna 1999.
Teokset > Runokokoelmat

Narri peilisalissa, Otava 1950
Maan poika, WSOY 1953
Lähellä, WSOY 1957
Katsokaa silmiänne, WSOY 1959
Valitut runot, WSOY 1977
Viisikymmentäkaksi, WSOY 1979
Pitkiä sanoja, WSOY 1980
Vuokralla täällä, WSOY 1983
Valaistu kaupunki Ruijan pimeydessä, WSOY 1985
Savun hajua, WSOY 1987
Keltainen viiri, WSOY 1988
Maan päällä – taivaan alla. Kertovia runoja, WSOY 1991
Sormenjälkiä tyhjässä, WSOY 1991
Ankkuripaikka, WSOY 1994
Älä pelkää! WSOY 1997
Rumpukalvolla, WSOY 1999
Runot 1950–2000, WSOY 2000
Norsun ääni, WSOY 2003
Teokset > Romaanit

Yksinäiset, WSOY 1954
Tinaa, WSOY 1961
Perillisen ominaisuudet, WSOY 1963
Pitkän tien kulkijat, WSOY 1976
Kansliapäällikkö, WSOY 1996
Ystävän muotokuva, WSOY 1998
Kaksi kirjailijaa, WSOY 2002
Mies miehelle. Kertomus ystävyydestä, (yhdessä Hannu Jouhkin kanssa) Ajatus 2006
Teokset > Novellikokoelmat

Peikkokuninkaat, WSOY 1952
Muodonmuutoksia, WSOY 1959
Teokset > Muut teokset

Tuntosarvilla. Esittelyjä ja esseitä, WSOY 1963
Matti ja Maija eli Tunteet ja kasvatus. Näytelmä, Tammi 1967
Päätelmiä. Lehtijuttuja ajalta helmikuu 1968–elokuu 1970, Tammi 1970
Ihminen maailmassa, (yhdessä Olli-Matti Ronimuksen kanssa) WSOY 1973
Käytännön sosiaalidemokratiaa, (toimittanut) Tammi 1973
Ajan nuolet. Matkoja, (matkaesseekokoelma) WSOY 1990
Adieu! Hillitty tragedia, (näytelmä) 1991
Jokapäiväistä aikaa. Kirje, WSOY 1995
Luvassa elämä. Omistettu sinulle, WSOY 2004
Sotapäiväkirja, WSOY 2004
Ajan hermolla. Kolumnit 1968–1978, Ajatus 2006
Miehen suudelma. Kirjailijan muistelmia, Lurra-Editions 2012
Teokset > Runovalikoimat

Näkinkenkä soi. Uusia runoilijoita, Otava 1948
Matkaopas huomiseen. Neljä runoilijaa, WSOY 1960
Teokset > Suomennokset

Claude Simon: Flanderin tie, Tammi 1963
Nathalie Sarraute: Kultaiset hedelmät, Kirjayhtymä 1964
Alain Robbe-Grillet: Labyrintissa, Tammi 1964
Claude Simon: Loistohotelli, Tammi 1965
Alfred Jarry: Kuningas Ubu eli Puolalaiset. Viisinäytöksinen draama, WSOY 1967
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Pentti Holapan kotisivut.
Pentti Holapan runoja Electric Verses -verkkoantologiassa.
Sanojen ajan artikkeli Pentti Holappa. Kirjasampo.fi.
Lukukeskus. (Archive.org.)
Pentti Holappa. Kirjasampo.fi.
Pentti Holappa Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
Pentti Holappa, itsesensuurin kritisoija. Ylen Elävä arkisto.
Holappa, Pentti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Ehrnrooth, Jari: Epätodennäköinen ystäväni Pentti Holappa. Yleisradio.
Pentti Holappa  Ylen Ammatti: Kirjailija -dokumenttisarjan henkilökuva vuodelta 2003. 44 min
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jouko Tyyri | Suomen II opetusministeri (kulttuuriministeri) 1972 | Seuraaja: Marjatta Väänänen |
Suomen kulttuuriministerit
Meeri Kalavainen (1970)
Jouko Tyyri (1971)
Pentti Holappa (1972)
Marjatta Väänänen (1972)
Kalevi Kivistö (1975)
Kaarina Suonio (1982)
Arvo Salo (1983)
Gustav Björkstrand (1983)
Anna-Liisa Kasurinen (1987)
Tytti Isohookana-Asunmaa (1991)
Claes Andersson (1995)
Suvi-Anne Siimes (1998)
Suvi Lindén (1999)
Kaarina Dromberg (2002)
Tanja Karpela (2003)
Stefan Wallin (2007)
Paavo Arhinmäki (2011)
Pia Viitanen (2014)
Sanni Grahn-Laasonen (2015)
Sampo Terho (2017)
Annika Saarikko (2019, 2020)
Hanna Kosonen (2019)
Antti Kurvinen (2021)
Petri Honkonen (2022)
Sari Multala (2023)
Mari-Leena Talvitie (2025)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Gotha

| Gotha |
| --- | --- |

 vaakuna
 Gotha
 Koordinaatit: 50°57′N, 10°43′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Thüringen
Piirikunta:  Gotha
Hallinto:  
 – Pormestari:  Knut Kreuch (SPD)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  69,52 km²
Korkeus:  300 m
Väkiluku:  45 564
 – Väestötiheys:  658 as./km²
 
 www.gotha.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gotha on kaupunki Saksassa Gothan piirikunnassa Thüringenin osavaltiossa. Gothassa oli vuoden 2011 lopussa noin 45 500 asukasta.
Sijainti

Gotha sijaitsee Thüringer Waldin pohjoisosassa Leipzigin ja Frankfurtin välisten moottoritie- ja rautatieyhteyksien varrella.
Gothan naapurikunnat ovat pohjoisessa Bufleben, Goldbach ja Remstädt, idässä Friemar, Drei Gleichen ja Tüttleben, etelässä Emleben, Günthersleben-Wechmar ja Leinatal sekä lännessä Trügleben, Aspach ja Hörselgau. Kaikki nämä kunnat kuuluvat Gothan piirikuntaan.
Historia

Gotha mainitaan ensimmäisen kerran arkkipiispa Lulluksen breviariumissa nimellä villa gotaha ("hyvä vesi"). Tämän asiakirjan perusteella perustamisvuotena pidetään vuotta 775, mutta on oletettavissa, että jo aikaisemmin paikalla on ollut asustusta. Myös arkeologiset löydöt tukevat tätä näkemystä.
Keskiajalla Gotha oli tärkeä kauppapaikka. Tärkeimpiä kauppatavaroita oli värimorsingosta saatava väriaine.
1700- ja 1800-luvuilla Gothasta kehittyi luonnontieteiden ja taiteiden kaupunki. Gothaan perustettiin nykyisten saksalaisten vakuutusyhtiöiden edeltäjät Gothaer Feuerversicherungsbank ("Gothan palovakuutuspankki") vuonna 1820 ja Lebensversicherungsbank 1827.
1900-luvulla Gothasta kehittyi hyvien liikenneyhteyksien siivittämänä tärkeä konepaja-, painoteollisuus- ja maataloustuotteiden jalostuspaikkakunta. Erityisen tärkeä oli lentokoneteollisuus. Gothassa rakennettiin lentokoneita jo ennen ensimmäistä maailmansotaa. Maailman ensimmäinen suurkaupunkiin (Lontoo) kohdistettu ilmahyökkäys toteutettiin Gothassa rakennetuilla pommikoneilla, jotka myös tunnettiin nimellä Gotha.
Toisessa maailmansodassa Gotha välttyi suurilta tuhoilta, sillä kaupungin komendantti tarjoutui antautumaan liittoutuneiden joukkojen lähestyessä vuonna 1945. Gotha liitettiin tuolloin Neuvostoliiton miehitysalueeseen.
DDR-aikana Gotha pysyi luonteeltaan teollisuuskaupunkina.
Ystävyyskaupungit

Kielce (Puola) vuodesta 1997
Gastonia (USA) vuodesta 1993
Martin (Slovakia) vuodesta 1997
Romilly-sur-Seine (Ranska) vuodesta 1960
Salzgitter (Saksa) vuodesta 1988
Tunnettuja gothalaisia

Lucas Cranach vanhempi, renessanssimaalari
Ludwig Spohr, säveltäjä
Adam Weishaupt, Illuminati-lahkon perustaja
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin kotisivut (saksaksi)
Zelenodolsk

| Zelenodolsk |
| --- | --- |

 Vaakuna
 fiZelenodolsk 
 55°51′00″N, 48°31′01″E 
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Tatarstan
Väkiluku 2024:  98 888 
 {{URL|example.com|optional display text}} 
Zelenodorskin rautatieasemaa
Zelenodolsk (ven. Зеленодольск) eli Yäşel Üzän (tataariksi Яшел Үзән) on kaupunki ja Zelenodolskin piirin keskus Tatarstanin tasavallan luoteisosassa Venäjällä. Se sijaitsee Volgan ja sen täällä muodostaman Kuibyševin tekojärven vasemmalla rannalla  38 km Kazanista ylävirtaan.
Zelenodolsk on tärkeä jokiliikenteen satama ja teollisuuskeskus. Kaupungissa on kuuluisa laivatelakka, joka on perustettu 1895. Kaupungin nähtävyyksistä mainittakoon vuosina 1980-1981 rakennettu moskeija. Kaupungin pinta-ala on 26,6 km². Kaupungin kautta kulkee Moskovan ja Kazanin välinen päärata, jolta sieltä risteää myös rata pohjoiseen Mari Elin Joškar-Olan kautta Kirovin alueen Jaranskiin. Toinen pistorata jatkaa Volžskiin.
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 97 674. Vuonna 1989 asukasluku oli 94 100, ja väestöstä oli venäläisiä 67 % ja tataareja 29,1 %.
Kylmän sodan aikana kaupungissa oli salainen sota-alusten suunnittelukeskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zelenodolsk Wikimedia Commonsissa
Piirin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (zelendol.ru)
Tietoa tasavallan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (tatarstan.ru)
Pääkaupunki: Kazan (Qazan)


Agryz (Ägerce) |
Almetjevsk (Älmät) | 
Arsk (Arça) |
Aznakajevo (Aznaqay) |
 Bavly (Bawlı) |
Bolgar (Bolğar) |
Bugulma (Bögelmä) | 
Buinsk (Bua) |
Jelabuga (Alabuğa) | 
Laiševo (Layış) |
Leninogorsk |
Mamadyš (Mamadış) |
Mendelejevsk (Mendeleyev)  |
Menzelinsk (Minzälä) |
 Naberežnyje Tšelny (Yar Çallı) | 
 Nižnekamsk (Tübän Kama) |
Nurlat |
Tetjuši (Täteş) |
 Tšistopol (Çístay) | 
Zainsk (Zäy) |
Zelenodolsk (Yäşel Üzän)
Tatarstanin lippu
Zaporižžja I

| Zaporižžja I  Zaporižžja-1 rautatieasema  Вокзал станції Запоріжжя I |
| --- | --- |
 Zaporižžja I:n ratapihaa ja asemarakennus
Perustiedot
Sijainti:  47°47′42.6″N, 35°11′15.3″E
Osoite:  пр. Леніна 2,  69118 м. Запоріжжя (pr. Lenina 2, 69118 Zaporižžja)
Kunta:  Zaporižžja
Valtio:  Ukraina
Etäisyydet:  (Kesken, etäisyydet noin) Dnipropetrovsk 126 km, Harkova 327 km, Kiova 658 km (Dnipropetrovskin kautta), Simferopol 356 km, Znamjanka (Знам'янка) 350 km, Kursk 571 km, Orjol 725 km, Moskova (Kurskin asema) 1 108 km
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Ukrainan rautatiet
Kaukoliikenne:  kattavasti eri puolille Ukrainaa ja ulkomaille
Pysäköinti:  aseman edustalla (länsipuolella)
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä
 Zaporižžja I:n nimikyltti asemarakennuksen katolla
Zaporižžja I eli  Zaporižžja-1:n rautatieasema (ukr. Вокзал станції Запоріжжя I, ven. Вокзал ЗАПОРОЖЬЕ-1) on Ukrainan eteläosissa Dneprin alajuoksulla sijaitsevan Zaporižžjan teollisuuskaupungin tärkein rautatieasema. Asema sijaitsee sekä Moskovasta Harkovan kautta etelään Krimille Simferopoliin ja Sevastopoliin vievän tärkeän rautatien että miljoonakaupunki Donetskista länsi-lounaaseen kohti Kryvyi Rihia vievän radan varrella. Asema kuuluu Ukrainan rautateiden asemaverkostoon.
Zaporižžjan teollisuuskaupungissa on useita muitakin rautatieasemia ja seisakkeita, joista tunnetuin lienee  Zaporižžja II noin kolme kilometriä pohjoiseen Zaporižžja I:ltä. Useat pienistä asemista palvelevat lähijunaliikennettä.
Aiheesta muualla

Kaukoliikenteen junien haku Zaporižžja I rautatieasemalle/-lta (englanniksi) (poezda.net)
Kaukoliikenteen juna-aikatauluja Zaporižžja-1 asemalle (venäjäksi) (rasp.yandex.ru)
Lähiliikenteen aikatauluja Zaporižžja I asemalle (venäjäksi) (rasp.yandex.ru)
Ukrainan rataverkon kartta (ukrainaksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Halytšin piiri (Lviv)

| Halytšin piiri Галицький район |
| --- | --- |
 Lvivin vanha keskusta kuuluu Halytšin piiriin.
 Halytšin piiri kattaa Lvivin keskustan.
Valtio:  Ukraina
Alue:  Lvivin alue
Piiri:  Lvivin piiri
Kaupunki:  Lviv
Väkiluku (2011):  58 812
Halytšin piiri (ukr. Галицький район, Halytskyi raion) on yksi Ukrainan Lvivin kaupungin kuudesta hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Monet kaupungin tunnetuimmat rakennukset, joista useat sisältyvät Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvaan Lvivin vanhan keskustaan, sijaitsevat tässä kaupunkipiirissä. Halytšin piirissä oli 58 812 asukasta (2011).
Kaupunkipiirin naapureina ovat lounaassa Frankon piiri, lännessä Rautatien piiri, pohjoisessa Ševtšenkon piiri, idässä Lytšakivin piiri ja etelässä Syh’ivin piiri.
Piirin alueella sijaitsevat muun muassa:
(kesken)
Lvivin kaupungintalo.
Lvivin valtionooppera ja -baletti
Lvivin kansallismuseo
Potockin palatsi.
Lvivin yliopiston päärakennus.
Lvivin polyteknisen yliopiston päärakennus.
Pyhän Yrjön katedraali.
Armenialainen katedraali.
Uspenskin kirkko.
Pyhien Olgan ja Elizabetin kirkko.
FK Karpaty Lvivin kotikenttä, 28 051-paikkainen Stadion Ukrajina (Ukraina Stadium).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halytšin piiri (Lviv) Wikimedia Commonsissa
Halytšin piirin rajat Open Street Map -kartalla (OSM) (ukrainaksi) (openstreetmap.org)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Галицький район –  Mm. väkiluku
Käännös suomeksi
Lars Heinrichs

| Lars Gunnar Heinrichs |
| --- | --- |
 Heinrichs vuonna 1961
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1920 Pariisi
Kuollut: 20. maaliskuuta 1985 (65 vuotta) Jyväskylä
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1942–1979
Sotilasarvo:  Kenraalimajuri
Lars Gunnar Heinrichs (31. tammikuuta 1920 Pariisi – 20. maaliskuuta 1985 Jyväskylä) oli suomalainen kenraalimajuri. Hänen vanhempansa olivat diplomi-insinööri ja jääkärieversti Karl Gunnar Heinrichs ja Elisabeth Anderzén. Majuri, kauppaneuvos Per V. Heinrichs oli hänen veljensä. Jalkaväenkenraali Axel Erik Heinrichs oli puolestaan Lars Heinrichsin setä.
Lars Heinrichs valmistui Kadettikoulusta jatkosodan aikana 1943 ja Sotakorkeakoulusta 1952 (ye-upseeri 1954). Talvisodassa hän toimi joukkueenjohtajana PPP 8:ssa ja jatkosodassa komppanianpäällikkö JR 53:ssa. Sodan jälkeen hän oli sijoitettuna eri jalkaväkirykmentteihin. Pääesikunnassa hän työskenteli toimistoupseerina 1953-1954. Hän opetti Taistelukoulussa 1954-1959. Uudenmaan prikaatin esikuntapäälliköksi hänet nimitettiin vuosiksi 1959-1961. Pääesikunnan ulkomaantoimiston päällikkönä hän oli 1961. Sotilasasiamiehenä Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa hän toimi 1961-1965. Uudenmaan rakuunapataljoonaa Heinrichs komensi vuosina 1965-1966. Pääesikunnassa hän oli tiedustelupäällikkönä 1966-1971. Kadettikoulua hän johti 1971-1974. Sisä-Suomen sotilasläänin komentajana Heinrichs toimi vuodesta 1974 eteenpäin.
Ylennykset

Vänrikki 1938
Luutnantti 1942
Kapteeni 1944
Majuri 1956
Everstiluutnantti 1961
Eversti 1966
Kenraalimajuri 1974
Urengoi

| Urengoi (Уренго́й) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Jamalin Nenetsian sijainti Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Urengoi
 Koordinaatit: 65.96084°N, 78.37278°E 
Valtio:  Venäjä
Piirikunta:  Jamalin Nenetsia
Kaupunkipiiri:  Purin piiri
Perustettu:  1966
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1979lähde?
Väkiluku (2010):  10 066
Postinumero:  629860
Suuntanumero(t):  +7 34934
 
 www.mo-urengoy.ru 
 Taajaman kotisivut (venäjäksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Urengoi (ven. Уренго́й) on kaupunkityyppinen taajama Purin piirissä Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan keskiosissa Luoteis-Siperiassa, Obinlahteen laskevan Pur-joen itärannalla.
Jamalin Nenetsian suurimpiin kaupunkeihin kuuluva Novyi Urengoi (suom. Uusi Urengoi) sijaitsee linnuntietä noin 80 kilometriä länteen ja kunnallispiirin keskus Tarko-Sale linnuntietä 120 kilometriä etelään. Jamalin Nenetsian pääkaupunki Salehard on kauempana, linnuntietä runsas 530 kilometriä lännessä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupunkimaisen taajaman asukasluku oli 10 066 (koko Purin kunnallispiirissä asui 51 249 henkeä).
Historiaa

Vuonna 1932 perustettiin Pur-joen itärannalle nenetsien tehdas nimeltään Urengoi. Nimi Urengoi on kahden sanan yhdistelmä: mukana ovat  hantin kielen "ureng" (уренг) ja nenetsin "koi" (кой). Venäjän kieleen käännettynä nimi tarkoittaa korkeaa ruohoa. Sanan nenetsinkielinen merkitys viittaa loputtomaan kukkulaan.
Vuonna 1949 kylään rakennettiin 501. talo tuhansien vankien työllä rakennettavaa Salehard-Igarka-tiehanketta varten. 1953 rakennustyöt pysähtyivät ja vangit vietiin pois. Vuonna 1964 Tazin geofysikaalisen tutkimusretkikunnan ryhmä vahvisti maakaasun esiintymisen Urengoin alueella.
Ensimmäinen Urengoin kaasulähde P-1 otettiin käyttöön vuonna 1966. Tjumenin alueen johdon päätöksellä perustettiin Urengoin kyläneuvosto ja kylä sai virallisen aseman Jamalin Nenetsiassa. Kasvu alkoi, kylään perustettiin koulu, kerhorakennus, sairaala ja kirjasto. Kaasutuotannon alkaminen ja Urengoin kaasukentän laajuuden selviäminen nosti kylän ja koko läntisen Siperian laajempaan tietoisuuteen Venäjällä ja ulkomailla. Urengoista rakennettiin useita kaasuputkia lounaaseen; Siperian maakaasulle syntyi jakeluverkosto. Tämä ja muuta alueen putkistot kuljettavat Jamalin Nenetsian maakaasua myös Suomeen.
Talous ja liikenne

Gazpromin tuotantoalueisiin kuuluva merkittävä Urengoin kaasukenttä on saanut nimensä taajaman mukaan.
Taajamaan on maantieyhteys. Lähin rautatieasema sijaitsee Pur-joen länsipuolella, noin 10 kilometriä taajamasta lounaaseen (Korotšajevo). Urengoissa on kesäaikaan muutaman kuukauden avoinna oleva jokisatama. Piirikunnan liikennesuunnitelman mukaan taajamalla on myös pienlentokenttä.
Neuvostoliittolainen postimerkki vuodelta 1983 Urengoi–Užhorod maakaasun siirtoputken kunniaksi.
Andy Proudlove

Andrew George "Andy" Proudlove (s. 15. tammikuuta 1955 Buxton, Englanti, Iso-Britannia – 25. syyskuuta 2017) oli englantilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskikenttä.
Proudlove pelasi Englannin pääsarjaa Norwich Cityssä. Keväällä 1982 Proudlove siirtyi Kuopion Palloseuraan, ja valintaperusteina mainittiin hänen nopeutensa ja laukaustensa kovuus. Hänen kerrottiin pelanneen Englannin lisäksi muun muassa Ruotsissa, Hollannissa ja Hongkongissa. Hänen uransa Kuopiossa jäi kuitenkin vain muutaman viikon mittaiseksi huonon pelikunnon ja ”viihteelle taipuvaisuuden” vuoksi. Hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa Kuopion Palloseuran SM-sarjaottelussa.
Rudolf Salli

Rudolf Salli (6. maaliskuuta 1901 Vaasa – 9. toukokuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen koneteknikko, väärentäjä ja Yhdysvaltain vakooja 1940-luvulla.
Salli asui 1920- ja 30-luvuilla Yhdysvalloissa, missä hänet tuomittiin kahdesti murtovarkaudesta ja kerran väärennöksen takia vuosien 1921-1929 välillä.  Vuonna 1932 hän palasi Suomeen ja jatkoi rikollisen uraa. Hän vietti 1930-luvun suurimmaksi osaksi vangittuna. Vuoden 1945 kesäkuussa hän jäi kiinni Ruotsissa. Samalla häneltä löydettiin kokaiinia ja väärennettyjä suomalaisia postimerkkejä. Hän vältti tuomion karkaamalla vankilasta.
Salli pidätettiin Helsingissä petoksista epäiltynä 21. marraskuuta 1946. Hänen asuntoonsa tehdyssä kotietsinnässä löydettiin strategisten kohteiden karttoja sekä nimilistoja, joissa oli valvontakomission jäsenten ja valtiollisen poliisin työntekijöiden nimiä. Sallin tapauksen tutkinta siirrettiinkin valtiolliselle poliisille.
Vuonna 1948 hänet tuomittiin maanpetoksesta kahden vuoden kuritushuonerangaistukseen.
Vuonna 1994 (16.3.1994) yhdysvaltalainen poliitikko Richard W. Pombo esitteli lakialoitteen (H. R. 4045), jossa myönnettäisiin Sallille Yhdysvaltojen kansalaisuus kuolemansa jälkeen. Syynä lakialoitteeseen oli Sallin palvelus Yhdysvaltojen hyväksi toisessa maailmansodassa.
Sallin luomat väärennökset ovat hyvin haluttuja postimerkkikeräilijöiden parissa.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2009

Liberecin kaupungintalo

Vuoden 2009 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Liberecissä Tšekissä 18. helmikuuta – 1. maaliskuuta 2009.
Kisat myönnettiin Liberecille FIS:n kokouksessa Miamissa 3. kesäkuuta 2004 äänin 11-4 Osloa vastaan.
Kilpailun johtajana toimi entinen tšekkiläinen hiihtäjä Kateřina Neumannová.
Kilpailupaikkoina olivat Vesec (maastohiihto) ja Ještěd (mäkihyppy). Molemmat paikat sijaitsevat Liberecin eteläosissa.
Kilpailuihin ilmoittautui 589 urheilijaa 61 maasta, ja niistä raportoi noin 1 500 lehdistön edustajaa.
Muutoksia edellisiin kisoihin verrattuna

Naisten mäkihyppy oli ensimmäistä kertaa MM-kilpailulajina. Yhdistetyssä kilpailtiin neljä kilpailua, kolme henkilökohtaista ja joukkuekilpailu. MM-kisaohjelmassa oli ensimmäistä kertaa yhdistetyn yhteislähtökilpailu, jossa hiihdettiin ensin 10 kilometriä yhteislähdöllä ja sen jälkeen hypättiin normaalimäestä kaksi kierrosta. Muissa yhdistetyn kilpailuissa hypättiin vain yksi mäkikierros. Maastohiihdossa naisten 30 kilometrin ja miesten 50 kilometrin yhteislähtökilpailuissa kilpailijoilla oli mahdollisuus vaihtaa sukset kilpailun aikana.
Tulokset > Miesten maastohiihto > Sprintti (v)

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Ola Vigen Hattestad | 3.00,8 |
| 2 |  | Johan Kjølstad | 3.01,2 |
| 3 |  | Nikolai Morilov | 3.01,8 |
| 4 |  | Dario Cologna | 3.02,9 |
| 5 |  | Marcus Hellner | 3.03,1 |
| 6 |  | Aleš Razým | 3.03,5 |

Päivämäärä: 23. helmikuuta
Suomen Kalle Lassila oli kilpailussa 18., Matias Strandvall 24. ja Martti Jylhä 33:s.