stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Philip Kotler
Kirjallisuus > Suomennetut teokset

Markkinoinnin käsikirja: Analyysi, suunnittelu, toteutus ja seuranta.  ((Marketing management: Analysis, planning and control, 1988.) Suomentaneet Antti Ainamo, Henna Ranta. 6., täysin uusittu painos)  Helsinki:  Rastor-julkaisut, 1990.  ISBN 951-9415-53-X
Muuttuva markkinointi: Luo, voita ja hallitse markkinoita.  ((Kotler on marketing: How to create, win, and dominate markets, 1999.) Suomentanut Maarit Tillman)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23822-8
Markkinoinnin avaimet.  (Kansi- ja selkänimeke: 80 konseptia menestykseen. (Marketing insights from A to Z: 80 concepts every manager needs to know, 2003.) Kääntäjä: Riikka Renko)  Helsinki:  Readme.fi, 2005.  ISBN 952-5592-08-1
Kotlerin kanta: Markkinoinnin maailmanauktoriteetti vastaa kysymyksiin.  ((According to Kotler: The world’s foremost authority on marketing answers your questions, 2005.) Suomennos: Mauri Laukkanen)  Helsinki:  Rastor, 2005.  ISBN 952-5024-74-1
Kotler, Philip & Kartajaya, Hermawan & Setiawan, Iwan: Markkinointi 3.0: Tuotteista asiakkaisiin ja ihmiskeskeisyyteen.  ((Marketing 3.0: From products to customers to the human spirit, 2010.) Käännös: Mia Heiskanen)  Helsinki:  Talentum, 2011.  ISBN 978-952-14-1719-1
Aiheesta muualla

Global Leaders Events: Philip Kotler, bio (Arkistoitu – Internet Archive)
Talouselämän kirja-arvio: Markkinoinnin avaimet - 80 konseptia menestykseen (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  ORCID 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Epimenides

Epimenides
Epimenides (m.kreik. Ἐπιμενίδης, Epimenidēs; 500-luku eaa.) oli puoli-myyttinen antiikin kreikkalainen profeetta, šamaani, runoilija ja filosofi. Jotkut lukevat hänet Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Elämä

Epimenides oli kotoisin Knossoksesta, Kreetasta. Hänen kerrotaan nukahtaneen erääseen Zeukselle pyhitettyyn luolaan (mahdollisesti Díktin luola) 57 vuodeksi. Kun hän palasi ihmisten ilmoille, hänellä oli kyky profetoida. Kreetalaiset arvelivat hänen olevan jumalien erityinen suosikki.
Epimenides tunnetaan myös kertomuksesta, joka selittää "tuntemattomille jumalille" omistetut alttarit Ateenassa. Ateena oli joutunut ruton kouriin. Ateenalaiset lähettivät sanansaattajan Kreetalle noutamaan Epimenidestä. Hän saapui Ateenaan ja puhdisti kaupungin. Se tapahtui niin, että hän vei Areiopagin kukkulalle joukon lampaita ja päästi ne irti. Hän käski miesten seurata lampaita ja odottaa, että ne käyvät makuulle. Sillä paikalla lammas tuli uhrata soveliaalle jumalalle. Myöhemmin paikoille pystytettiin alttareita. Jos soveliasta jumalaa ei ollut löytynyt, alttariin päätyi teksti "tuntemattomalle jumalalle" (agnōstō theō).
Palattuaan kotiin hän kuoli pian. Legendan mukaan hän olisi ollut kuollessaan 157-vuotias. Toinen kreetalainen legenda taas kertoo, että hän olisi elänyt 300 vuotta. Pausanias kertoo, että kuoleman jälkeen hänen ihonsa havaittiin olevan täynnä tatuoitua kirjoitusta. Sitä pidettiin outona, koska tatuointi oli varattu orjille. Tätä on pidetty todisteena siitä, että Epimenides kuului johonkin Keski-Aasialaiseen šamanistien ryhmään, koska tatuointi liittyy šamanistisiin initiaatiorituaaleihin. Epimenideen ihoa säilytettiin Spartassa, mahdollisesti hyvää onnea tuovana taikakaluna.
Epimenides Raamatussa

Epimenides on siitä harvinainen antiikin kreikkalainen kirjoittaja, että viittauksia hänen teksteihinsä löytyy myös Raamatusta, Uudesta testamentista. Toinen vastaavanlainen kirjailija on Aratos.
Viittauksia löytyy kahdestakin kohdasta. Kummatkin tulevat Epimenideen runosta Kretika. Runossa Minos sanoo Zeukselle:
»He tekivät sinulle haudan, oi pyhä ja korkea —
Petturi Kreetan mies, peto ilkeä, ahne ja laiska!
Mutta sinä et ole kuollut: Sinä elät ja pysyt ikuisesti,
Sillä sinussa me elämme, liikumme ja olemme.»
Ensimmäinen selvä viittaus on apostoli Paavalin kirjeessä Titukselle:
»12 Onhan eräs heidän maanmiehensä, heidän oma profeettansa, sanonut: 'Petturi Kreetan mies, peto ilkeä, ahne ja laiska.
13 Tämä todistus pitää paikkansa. [...]»
Toinen viittaus on Apostolien teoissa, jossa Paavali pitää puhetta Areiopagilla, Ateenassa:
»27 jotta ihmiset etsisivät Jumalaa ja kenties hapuillen löytäisivät hänet. "Jumala ei kylläkään ole kaukana yhdestäkään meistä:
28 hänessä me elämme, liikumme ja olemme."»
Mielenkiintoista on myös se, että vain hieman aiemmin hän oli puheessaan viitannut edellä mainittuihin "tuntemattomille jumalille" pystytettyihin alttareihin:
»23 Kun kiertelin kaupungilla ja katselin teidän pyhiä paikkojanne, löysin sellaisenkin alttarin, jossa oli kirjoitus: "Tuntemattomalle jumalalle."»
Tämä osoittaa, että farisealaisen ja hellenistisen sivistyksen saanut Paavali tunsi paitsi Tooraa myös kreikkalaisten runoilijoiden ja filosofien kirjoituksia. Jotkut teologit ovat kuitenkin arvelleet, että näiden Raamatun tekstien myöhäisemmät kirjoittajat olivat vain lukeneet Epimenideestä ja Ateenasta kertovia tarinoita, ja mahdollisesti värittäneet Paavalin matkakertomusta niillä.
Epimenideen paradoksi

Edellä mainittu kohta Epimenideen runosta Kretika on antanut myös nimen paradoksille, joka tunnetaan nimellä Epimenideen paradoksi. Se on yksi versio ns. valehtelijan paradoksista.
Epimenideen ajatellaan siis sanoneen, että "kaikki kreetalaiset ovat valehtelijoita". Tämä muoto esiintyy myös Kallimakhoksen vastaavanlaisessa runossa Hymni Zeukselle, samassa tarkoituksessa kuin Epimenideellä. Epimenides oli kuitenkin myös itse kreetalainen. Eli jos hän puhui kreetalaisista totta, hän valehteli. Ja jos hän valehteli, hän puhuikin totta.
Ei tiedetä varmasti, milloin Epimenides tuli yhdistetyksi tähän paradoksiin. Hän ei varsinaisesti tarkoittanut esittää ironiaa tai paradoksia runossaan, ei myöskään Kallimakhos, eikä Paavali. Ensimmäinen varma viittaus Epimenideen paradoksiin sellaisena kun sen tunnemme tänään on Bertrand Russellilta vuodelta 1908.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Epimenides Wikimedia Commonsissa
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Epimenideen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Epimenideen elämäkerta (muinaiskreikaksi)
Strutsit

| Strutsit |
| --- | --- |
 Strutsi ja somalianstrutsi.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Strutsilinnut Struthioniformes
Heimo::  Strutsit Struthionidae  Vigors, 1825
Suku::  Strutsit Struthio  Linnaeus, 1758
 Strutsin (oranssi) ja somalianstrutsin (keltainen) levinneisyysalue kartalla.
Lajit
 Strutsi Struthio camelus  Somalianstrutsi Struthio molybdophanes 
Katso myös
   Strutsit Wikispeciesissä   Strutsit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Strutsit (Struthionidae) on lintuheimo, johon kuuluu yksi suku, strutsit (Struthio). Sukuun kuuluu kaksi lajia: strutsi (Struthio camelus) sekä somalianstrutsi (Struthio molybdophanes). Osa tutkijoista pitää jälkimmäistä kuitenkin ensin mainitun alalajina (Struthio camelus molybdophanes), osa erillisenä lajina.
Varsinaissuomalaiset

| Varsinaissuomalaiset |
| --- | --- |
 Varsinais-Suomen vaakuna
Asuinalueet:   Varsinais-Suomi
Kielet:  Lounaismurteet
Varsinaissuomalaiset ovat Lounais-Suomessa sijaitsevan Varsinais-Suomen maakunnan  asukkaita. Maakunnan asutus on ollut runsasta ja katkeamatonta kivikaudelta lähtien. Varsinais-Suomessa puhutut suomen kielen murteet kuuluvat laajempaan lounaismurteiden ryhmään, johon lukeutuvat myös länsi-Satakunnassa puhutut murteet. Varsinais-Suomessa on ollut myös ruotsinkielistä asutusta keskiajalta lähtien.
Varsinaissuomalaisuuteen ovat vuosisatojen ajan vaikuttaneet Suomen oloihin nähden tiheä asutus ja varhainen kaupungistuminen sekä meren ja saariston läheisyys. Ulkoiset yhteydet ovat vuosisatojen kuluessa johtaneet siihen, että Varsinais-Suomessa puhutuissa murteissa on viron kielen kanssa useampia yhteisiä piirteitä kuin muissa suomen murteissa. Varhain muodostuneet yhteydet Ruotsin suuntaan jättivät lounaismurteisiin myös ruotsalaisperäisiä lainasanoja, ja Varsinais-Suomen paikannimistöön tuli sitä kautta myös germaanisia aineksia.
Vertailtaessa geneettisiä eroja Suomen sisällä ja Suomen eri alueiden ja Viron välillä on havaittu, että lounaissuomalaiset ovat geneettisesti yhtä läheisiä virolaisten kuin kainuulaisten kanssa. Tilanne kuvaa aikaa ennen kuin laajamittaiset Suomen sisäiset muuttoliikkeet ja kaupungistuminen alkoivat eli 1900-luvun alusta noin 1950-luvulle saakka. Tuolloin kolmannes varsinaissuomalaisista miehistä kuului isälinjaltaan N-haploryhmään.
Varsinaissuomalaisiin liittyviä stereotypioita

Varsinaissuomalaisuuteen kaavamaisesti yhdistettyjä piirteitä ovat jurous, uteliaisuus, vähäpuheisuus ja voimakas paikallispatriotismi. Toisinaan varsinaissuomalaisten voidaan katsoa olevan myös pikkutarkkoja, siistejä ja kitsaita.
Kaarlo Hännisen Kansakoulun maantieto ja kotiseutuoppi yksiopettajaisia kouluja varten vuodelta 1929 sanoo varsinaissuomalaisista seuraavaa:
»Varsinaissuomalaiset  ovat hämäläistä heimoa, joihin on sekaantunut ruotsalaista väestöä. Varsinaissuomalainen on pidempi kuin varsinainen hämäläinen. Hän on vilkas ja puhuu hyvin lyhytsanaista murretta.»
Laitilan murteella kirjoittava runoilija Heli Laaksonen on 2000-luvulla tuonut varsinaissuomalaisuudelle uutta julkisuutta. Varsinaisesti Laaksosen teoksissaan käyttämä murre ei kuitenkaan ole puhdasta Laitilan murretta, vaan Kalannin seudun murretta.
Kuuluisia varsinaissuomalaisia

Ville Itälä, europarlamentaarikko
Ilkka Kanerva, ulkoministeri
Mauno Koivisto, presidentti
Mikko Koivu, jääkiekkoilija
Saku Koivu, jääkiekkoilija
Heli Laaksonen, murrerunoilija
Karita Mattila, oopperalaulaja
Sauli Niinistö, presidentti
Rafael Paasio, SDP:n pitkäaikainen puheenjohtaja
Matti Salminen, oopperalaulaja
Merhotepre Ini

Merhotepre, Merihotepre Ini tai Ini I oli muinaisen Egyptin 13. dynastiaan kuuluva faarao. Torinon papyruksen mukaan hän olisi hallinnut kaksi vuotta, kaksi kuukautta ja yhdeksän päivää.
Darwinintinami

| Darwinintinami |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tinamilinnut Tinamiformes
Heimo::  Tinamit Tinamidae
Suku::  Viiriäistinamit Nothura
Laji::  darwinii
Kaksiosainen nimi
 Nothura darwinii  Gray, 1867 

Katso myös
   Darwinintinami Wikispeciesissä   Darwinintinami Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Darwinintinami (Nothura darwinii) on viiriäistinamien sukuun kuuluva tinamilaji.
Levinneisyys

Darwinintinameita elää Etelä-Amerikassa Perussa, Boliviassa ja Argentiinassa, ja sen levinneisyysalueen koko on 1 090 000 neliökilometriä. Darwinintinamikannan kokoa ei ole arvioitu, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Heinrich Harrer

| Heinrich Harrer |
| --- | --- |
 Heinrich Harrer vuonna 1997.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1912 Hüttenberg, Itävalta
Kuollut: 7. tammikuuta 2006 (93 vuotta) Friesach, Itävalta
Kansalaisuus:   Itävalta
Ammatti:  vuorikiipeilijä, urheilija, maantieteilijä, kirjailija
Puoliso:  Charlotte Wegener (1938)  Margarethe Truxa (1953)  Katharina Haarhaus (1962)
Lapset:  Alfred Wegener
Aiheesta muualla
Kotisivu
Heinrich Harrer (6. heinäkuuta 1912 – 7. tammikuuta 2006) oli itävaltalainen vuorikiipeilijä, urheilija, maantieteilijä ja kirjailija. Harrerin vuonna 1952 julkaisemasta teoksesta Seitsemän vuotta Tiibetissä tehtiin vuonna 1997 samanniminen elokuva.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Heinrich Harrer syntyi 6. heinäkuuta 1912 Hüttenbergissä Itävallassa Sankt Veit an der Glanin piirissä Kärntenin osavaltiossa postivirkailijan perheeseen. Harrer oli perheen neljästä lapsesta vanhin. Hänen isänsä taisteli ja haavoittui ensimmäisessä maailmansodassa. Harrerin isä oli sosiaalidemokraattisen puolueen jäsen ja Harrer liittyi 11-vuotiaana Lasten Ystävät-järjestöön, joka järjesti muun muassa ammattikoulutusta ja metsäpatikointeja viikonloppuisin. Tämän jälkeen hän liittyi Saksan voimisteluseuraan, jossa hän oli nuorisojäsenenä vuoteen 1927, jolloin perhe muutti Graziin. Harrer aloitti peruskoulun Bruck an der Murissa 6-vuotiaana. Tämän jälkeen hän kävi neljä vuotta yläkoulua (Realschule), jossa hän kiinnostui maantieteestä.
Harrer opiskeli vuosina 1933–1938 Grazin yliopistossa maantiedettä. Harrer liittyi yliopiston opiskelijajärjestöihin, joissa oli pääasiassa kansallissosialisteja. Harrerin piti osallistua alppihiihtoon Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaisissa vuonna 1936, mutta Itävallan alppihiihtojoukkue päätti boikotoida tapahtumaa, koska siellä osallistui ammattilaisia, mikä oli vastoin sääntöjä, joten Harrer ei osallistunut.
Harrer oli mukana neljän hengen retkikunnassa, joka ensimmäisenä kiipesi Eiger-vuoren pahamaineisen pohjoisseinämän Sveitsin Alpeilla 24. heinäkuuta vuonna 1938. Saavutuksesta uutisoitiin ympäri maailmaa.
Elämä > Matka Himalajalle

Vuonna 1939 Harrer osallistui saksalaisen retkikunnan kanssa matkalle Himalajalle tarkoituksena kiivetä Nanga Parbat -vuorelle, joka on maailman yhdeksänneksi korkein vuori. Vuori sijaitsi tuolloin Brittiläisen Intian ja Tiibetin rajalla. Oli toisen maailmansodan syttymisajankohta, ja Britannian siirtomaaviranomaiset pidättivät Harrerin vihollismaan kansalaisena ja veivät hänet Dehradunin vankileirille tuhannen muun vihollismaan kansalaisen kanssa.
Harrer yritti paeta vankileiriltä monta kertaa ennen kuin onnistui 10. toukokuuta vuonna 1944 yhdessä itävaltalaisen Peter Aufschnaiterin ja kahden saksalaisen, Hans Koppin ja Bruno Treipelin kanssa, He yrittivät aluksi matkustaa Goaan, joka oli tuolloin Portugalin siirtomaa ja puolueeton alue. Se oli kuitenkin liian kaukana, joten he päättivät matkustaa Tsang Chok-la -solan kautta Tiibetiin.
Elämä > Toisen maailmansodan jälkeinen aikakausi > Seitsemän vuotta Tiibetissä

Saapuessaan Lounais-Tiibetiin Harrer ja Aufschnaiter menivät kohti Lhasaa, jonne he saapuivat helmikuussa vuonna 1946. Kopp ja Treipel olivat kulkeneet eri suuntaan. Harrer ja Aufschnaiter viettivät seitsemän vuotta Tiibetissä.
Tiibetissä Harrer ystävystyi 14. dalai laman Tenzin Gyatson kanssa, joka kutsui Harrerin Potalan palatsiin nähdessään Harrerin kadulla.
Harrer opetti 11-vuotiaalle dalai lamalle paljon ulkomaailmasta. Harrerista tuli dalai laman yksityinen opettaja, joka opetti hänelle englantia ja maantietoa. Dalai laman ja Harrerin ystävyys säilyi vielä sen jälkeen, kun dalai lama eli maanpaossa. Dalai lama arvosti Harrerin kiinnostusta ja kansainvälistä huomiota Tiibetiä kohtaan, kun Kiina oli ottanut maan valvontaansa vuonna 1950. Harrer palasi Itävaltaan vuoden 1950 lopulla ja kirjoitti kirjoja elämästään Tiibetissä, kuten elämäkertansa Seitsemän vuotta Tiibetissä sekä kirjan Kadonnut Lhasa, jotka on käännetty yli 53 kielelle.
Elämä > Toisen maailmansodan jälkeinen aikakausi > Viimeiset vuodet

Sodan jälkeen Harrer osallistui moniin antropologisiin retkikuntiin, myös vuorikiipeilyyn muun muassa Alaskassa, Andeilla ja Ruwenzorivuoristossa. Harrer johti retkikuntaa Amazonilla Belgian entisen kuninkaan Leopold III:n kanssa. Vuonna 1954 Harrer saavutti ensimmäisenä Deborah ja Hunter -vuoret, jotka sijaitsevat Alaskassa.
Vuonna 1962 hän johti neljän hengen retkikuntaa, joka kiipesi ensimmäisenä Puncak Jaya -vuoren huipulle. Se sijaitsee Indonesian Papuassa ja on koko Oseanian korkein kohta.
Myöhemmin Harrer alkoi pelata golfia ja kirjoitti kirjoja matkoistaan sekä Tiibetin kulttuurista. 1980-luvun alussa Harrer pääsi matkustamaan Tiibetiin ja kirjoitti kirjaansa Seitsemän vuotta Tiibetissä jatko-osan Paluu Tiibetiin. Harrer teki yli 40 dokumenttifilmiä ja perusti tiibetiläisen museon Itävaltaan.
Lokakuussa vuonna 2002 Harrer sai dalai lamalta International Campaign for Tibet's Light of Truth -palkinnon kunnioituksestaan Tiibetin kulttuuria kohtaan.
Harrer kuoli 7. tammikuuta vuonna 2006 Friesachissa Itävallassa 93-vuotiaana.
Natsitausta

On huhuttu, että Harrer olisi Sturmabteilungin jäsen, mutta hän kiisti sen muistelmissaan. Harrer sanoi, että jos hän olisi ollut jo jäsen, niin miksi hän sitten haki Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen jäsenyyttä, kun hän liittyi SS:ään, jossa yleni Oberscharführeriksi. Harrer liittyi SS:iin, jotta voisi edetä urallaan hiihtäjänä ja vuorikiipeilijänä. Sen jälkeen, kun Harrer oli saavuttanut Eiger-vuoren, hänet valokuvattiin Adolf Hitlerin kanssa, mutta se oli siihen aikaa hyvin tavallista julkisuuskuvan vuoksi. Palatessaan Eurooppaan Harrer ei tiennyt mitään sodan aikana tapahtuneista sotarikoksista ja sai vahvistuksen myöhemmin Simon Wiesenthalilta. Harrer ei kuitenkaan kiistänyt jäsenyyttä kansallissosialistisessa puolueessa, mutta sanoi sen olleen vain nuoruuden virhearvio.
Tutkimusmatkat ja retket

Kronologia tärkeistä tutkimusmatkoista ja retkistä:
1938: Eigerin pohjoisseinämän valloitus
1939: Nanga Parbat
1944–51: Tiibet
1953: Andit ja Amazon, Ausangate-vuoren huipun valloitus
1954–55: Alaska, Mount Hunterin, Mount Deborahin ja Mount Drumin valloitukset
1957: Kongo, Ruwenzori-vuoret
1962: Uusi-Guinea, saaren läpikulku pohjois-eteläsuunnassa, Carstensz-vuoret, Jalima
1964: Nepal
1966: Amazon, Xingu-intiaanit, Suriname
1968: maailmanmatka
1969: Ranskan Guyana
1970: Grönlanti
1971: Sudan
1972: Borneo, saaren läpikulku pohjois-eteläsuunnassa
1973: Nepal
1974: Manipur, Intia, Ladakh, Nepali
1975: Andamaanit
1976: Ladakh
1977: Zaire, Ruwenzori, Uganda ja Kenia
1978: Sikkim
1979: Sikkim, Ladakh, Intia
1980: Sikkim ja Bhutan
1981: Nepal
1982: Tiibet ja Bhutan
1983: Bhutan
1985: Bhutan
1986: Bhutan
1988: Bhutan
1991: Ladakh
1996: Bhutan
Aiheesta muualla

Heinrich Harrerin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  Photographers' Identities 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Eteläamerikanrääkkä

| Eteläamerikanrääkkä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Amerikanrääkät Laterallus
Laji::  melanophaius
Kaksiosainen nimi
 Laterallus melanophaius  (Vieillot, 1819) 

Katso myös
   Eteläamerikanrääkkä Wikispeciesissä   Eteläamerikanrääkkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Eteläamerikanrääkkä (Laterallus melanophaius) on eteläamerikkalainen rantakana. Sen elinympäristö käsittää suuren osan mantereesta, Kolumbian kaakkoisosista Brasiliaan, Argentiinaan, Paraguayhin, Boliviaan, Peruun ja Uruguayhin. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili lajin holotyypin Paraguaysta vuonna 1819.
Steven Weinberg

| Steven Weinberg |
| --- | --- |
 Steven Weinberg Harvardin yliopistossa
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. toukokuuta 1933 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 23. heinäkuuta 2021 (88 vuotta)
Kansalaisuus:  Yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cornellin yliopisto Princetonin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Sam Treiman
Instituutti:  MIT Harvardin yliopisto Texasin yliopisto, Austin
Oppilaat:  John Preskill
Tutkimusalue:  Fysiikka
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1979)
Steven Weinberg (3. toukokuuta 1933 New York – 23. heinäkuuta 2021) oli yhdysvaltalainen fyysikko ja professori.
Elämä

Weinberg julkaisi vuonna 1967 tutkimuksen, jossa hän yhdisti sähkömagneettisen vuorovaikutuksen ja heikon vuorovaikutuksen sähköheikoksi vuorovaikutukseksi. Vain kolme sivua pitkässä kirjoituksessa hän myös ennusti W- ja Z- sekä Higgsin bosonien olemassaolon, vaikka niitä ei ollut vielä silloin havaittu. Hän myös esitti teorian siitä, miten neutraalit heikot virrat määräävät, miten alkeishiukkaset vuorovaikuttavat keskenään. Weinberg sai tuloksista Nobelin fysiikanpalkinnon 1979. Sheldon Lee Glashow oli ennakoinut teoriaa omalla tahollaan, ja Abdus Salam päätyi samankaltaiseen tulokseen Weinbergistä riippumatta. Molemmat jakoivat Nobelin palkinnon Weinbergin kanssa.
Weinberg puolusti voimakkaasti reduktionismin oppia: kaikki makroskooppisen maailman ilmiöt ovat seurausta kvanttifysiikasta.
Teoksia

Facing Up: Science and Its Cultural Adversaries.  Harvard University Press, 2001.
Kolme ensimmäistä minuuttia: Moderni näkemys maailman synnystä.  (The first three minutes: A modern view of the origin of the universe, 1977)  Suomentanut Mauri Valtonen. Helsinki:  Tammi, 1978.  ISBN 951-30-4129-8
Unelmia viimeisestä teoriasta.  (Dreams of a final theory: The scientist's search for the ultimate laws of nature, 1993)  Suomentanut Jukka Maalampi. Helsinki:  Art House, 1999.  ISBN 951-884-244-2
Teoksia > Artikkeleita kokoomateoksissa

Labinger, Jay A. & Collins, Harry (toim.): Ainoa kulttuuri?.  (The one culture?: A conversation about science, 2001)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 2006.  ISBN 952-5202-61-5
Seventh Son of a Seventh Son

| Seventh Son of a Seventh Son Iron Maiden |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Musicland Studios, München, Saksa, helmikuu 1988 – maaliskuu 1988
 Julkaistu: 11. huhtikuuta 1988
 Formaatti: LP, CD, C-kasetti
 Tuottaja(t): Martin Birch
 Tyylilaji: heavy metal, progressiivinen metalli
 Kesto: 43.51
 Levy-yhtiö: EMI
Muut kannet
   Vinyyliversion takakansi.
Listasijoitukset
  1. (3 viikkoa, huhtikuu 1988)   1. (huhtikuu 1988)   2. (24. huhtikuuta 1988)   3. (huhtikuu 1988)   3. (27. huhtikuuta 1988)   4. (1988)   6. (15. toukokuuta 1988)   12. (1988)
Iron Maidenin muut julkaisut
| Somewhere in Time 1986 | Seventh Son of a Seventh Son 1988 | No Prayer for the Dying 1990 |
Singlet albumilta Seventh Son of a Seventh Son
 ”Can I Play with Madness” Julkaistu: 20. maaliskuuta 1988  ”The Evil That Men Do” Julkaistu: 1. elokuuta 1988  ”The Clairvoyant” Julkaistu: 7. marraskuuta 1988  ”Infinite Dreams” Julkaistu: 6. marraskuuta 1989
Seventh Son of a Seventh Son on brittiläisen heavy metal -yhtye Iron Maidenin seitsemäs studioalbumi. Albumin tuotti Martin Birch, ja levy-yhtiö EMI julkaisi albumin Euroopassa 11. huhtikuuta 1988. Yhdysvalloissa albumin julkaisi EMI:n tytäryhtiö Capitol Records. Seventh Son of a Seventh Sonista tuli yhtyeen uran toinen studioalbumi, joka nousi albumilistan kärkipaikalle Britannian albumilistalla. Seventh Son of a Seventh Sonia pidetään yleisesti yhtenä Iron Maidenin uran parhaimmista, ellei jopa parhaana, albumina.
Seventh Son of a Seventh Son on Iron Maidenin uran toinen albumi, jolla yhtyeen musiikissa on mukana kosketinsoitinosuuksia. Albumin musiikissa esiintyy yhtyeelle ensimmäisen kerran myös progressiivisen metallin elementtejä, joista sittemmin muodostui tärkeä osa yhtyeen myöhempää tuotantoa. Tyyliltään Seventh Son of a Seventh Son on konseptialbumi, ja se perustuu löyhästi Orson Scott Cardin romaaniin Seitsemännen pojan seitsemäs poika: Alvinin ensimmäinen kirja.
Albumin kappaleista ”Can I Play with Madness” (Britannian singlelistan 3.), ”The Evil That Men Do” (brittilistan 5.) ja ”The Clairvoyant” (brittilistan 6.) julkaistiin singleinä. Albumin julkaisua seurasi mittava Seventh Tour of a Seventh Tour -kiertue, jonka aikana yhtye taltioi konserttinsa Birminghamissa videojulkaisuksi Maiden England.