stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailujen B-sarja 1986
Ottelut ja sarjataulukko

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Länsi-Saksa | 4 | 4 | 0 | 1.000 |  | 6-5 | 10-0 | 13-3 | 21-1 |
|  Ranska | 4 | 3 | 1 | .750 | - |  | 13-3 | 11-7 | 30-8 |
|  Iso-Britannia | 4 | 2 | 2 | .500 | - | - |  | 9-8 | 14-0 |
|  Suomi | 4 | 1 | 3 | .250 | - | - | - |  | 12-2 |
|  Sveitsi | 4 | 0 | 4 | .000 | - | - | - | - |  |
Arvo A. Juvonen

Arvo Antero Juvonen (4. huhtikuuta 1916 Terijoki – 29. marraskuuta 2004 Lake Oswego, Oregon, Yhdysvallat) oli suomalainen kaukopartiomies, joka toimi 1950-luvulla tiedustelijana Yhdysvaltain palveluksessa, kun norjalaiset ja amerikkalaiset värväsivät entisiä suomalaisia kaukopartiomiehiä Neuvostoliittoon tehtäviin tiedusteluretkiin (Operaatio Uppsala).
Henkilöhistoria

Juvonen oli ennen sotia rajavartiolaitoksen palveluksessa 1. rajakomppaniassa. Talvi- ja jatkosodan aikana hän toimi tiedustelutehtävissä ja kaukopartiomiehenä. Juvonen jäi sodan jälkeen armeijan palvelukseen kanta-aliupseeriksi aina vuoteen 1951 saakka, jolloin hänet erotettiin juopumuksen takia. Eron jälkeen Norjan tiedustelupalvelu otti yhteyttä Juvoseen ja vuosina 1951–1954 hän teki Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun CIA:n laskuun useita tiedustelumatkoja Suomesta ja Norjasta käsin Neuvostoliiton raja-alueille. Tiedustelupartioita tarvittiin, koska ilmakuvia ottavia vakoilusatelliitteja ei ollut vielä käytössä. Tunnetuimman tiedusteluretkensä Juvonen teki matkaamalla heliumpallolla Norjasta Paatsjoen yli Petsamoon. Tästä ja muista Juvosen retkistä kerrotaan Esa Anttalan kirjassa Yli rautaesiripun.
Juvonen muutti 1953 perheineen Yhdysvaltoihin välttääkseen joutumasta Suomen viranomaisten pidättämäksi. Tiedon pidätysuhasta toi hänelle Paavo Suoranta. Juvonen sai perheineen Yhdysvaltain kansalaisuuden ja he asuivat Washingtonissa, Bostonissa, Minnesotassa, Seattlessa ja viimeiset 24 vuotta Lake Oswegossa Oregonissa. Tiedustelu-uransa päätyttyä Juvonen työskenteli puuseppänä. Hän kärsi ajoittain alkoholiongelmista, perheen talo paloi Massachusettsissa ja hän joutui Seattlessa asuessaan auto-onnettomuuteen saaden aivovamman. Juvosen kolmesta pojasta keskimmäinen kuoli onnettomuudessa 1963.
Juvonen palasi Suomeen vasta 1991 ja vieraili tämän jälkeen useita kertoja entisessä kotimaassaan. Hän kirjoitti kaksi kirjaa sodanaikaisista retkistään ja hänestä tehtiin dokumenttiohjelma Norjan televisioon. Kuolemansa jälkeen Juvonen haudattiin Suomeen.
Teokset

Myyty partio. Karisto 1983, 2. painos 1984
Välirauhan partio 1940. Karisto 1984
Aiheesta muualla

Grendel [nimimerkki]: Finnish ranger, post-war CIA agent, dead at 88 years Aces High Bulletin Board.  24.1.2005. Viitattu 19.7.2019.
Martinez Starke, Amy: Arvo Juvonen, Finnish spy Newsgroup:alt.obituaries.  13.12.2004. Viitattu 19.7.2019.
Vukovar-Syrmia

Vukovar-Syrmia (Vukovarsko-srijemska županija) on piirikunta Itä-Kroatiassa, Slavonian suuralueella. Se on Kroatian itäisin piirikunta. Vukovar-Syrmian hallintokeskus on Vukovar. Muita kaupunkeja piirikunnassa ovat Vinkovci, Županja, Ilok ja Otok. Vukovar-Syrmiassa asui vuoden 2018 arvion mukaan 152 494 asukasta. Vuosina 2011–2018 väkiluku laski 15,1 prosenttia. Piirikunnan pinta-ala on 2 454 neliökilometriä.
Piirikunnan hallintokeskuksessa Vukovarissa näkyvät vielä selvästi Kroatian sodan jäljet.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Piirikunnan kotisivut
Kroatian piirikunnat
Bjelovar-Bilogora
Brod-Posavina
Dubrovnik-Neretva
Istria
Karlovac
Krapina-Zagorje
Koprivnica-Križevci
Lika-Senj
Međimurje
Osijek-Baranja
Požega-Slavonia
Primorje-Gorski Kotar
Šibenik-Knin
Sisak-Moslavina
Split-Dalmatia
Varaždin
Virovitica-Podravina
Vukovar-Syrmia
Zadar
Zagreb
Zagrebin kaupunki
Timo ja Tuomo Suomalainen

Arkkitehtitoimisto Timo ja Tuomo Suomalainen oli veljesten Timo ja Tuomo Suomalainen omistama arkkitehtitoimisto, joka toimi Tuomo Suomalaisen kuolemaan vuoteen 1988 saakka. Toimiston nimissä he suunnittelivat Helsingin Temppeliaukion kirkon lisäksi muun muassa Keuruun varuskunnan, Haagan ammattikoulun, Espoon kaupunginkirjaston, Espoonlahden kirkon, Haminan poliisi- ja oikeustalon, Hotelli Mesikämmenen Ähtärissä sekä Espoon kauppakoulun laajennuksen.
Suomalaiset suunnittelivat yhdessä 150 kohdetta, joista maineikkain on Temppeliaukion kirkko. Sen suunnittelutyön he saivat voitettuaan suunnittelukilpailun 1960. Alkuinnostuksen jälkeen kollegat vastustivat suunnitelmaa. Se edusti uutta vapaamuotoisempaa arkkitehtuuria, joka poikkesi silloin vallalla olleesta rationaalisesta arkkitehtuurista. Erityisesti Rakennustaiteen museo ja sen johtaja Aarno Ruusuvuori olivat sitä vastaan. Myös yleinen mielipide kääntyi kirkkoa vastaan osin sen kalleuden vuoksi. Niihin aikoihin suunnitelmaa vastustavat kristilliset opiskelijat maalasivat perustuksiin useaan paikkaan sanan Biafra!, joista yksi on edelleen huoltokäytävässä. Ongelmana olivat myös plagiointisyytteet, joissa viitattiin Pauli Blomstedtin 1930-luvulla tekemään suunnitelmaan. Timo Suomalainen kuitenkin sanoo, ettei Blomstedtin suunnitelma ollut heille tuttu.
Samoihin aikoihin Temppeliaukion kirkon kanssa Suomalaiset saivat kilpailuvoiton perusteella toimeksiannoksi Jyväskylän hallinto- ja kulttuurikeskuksen suunnittelun. Työn sai kuitenkin Alvar Aalto, sillä Jyväskylän kaupunki halusi kaupungista Aalto-kaupungin. Tieto tuli Suomalaisille lehdistön välityksellä, ja he järkyttyivät siitä, että Aalto oli ottanut suunnitelman tehtäväkseen.
Valkealan Kajo

| Valkealan Kajo |
| --- | --- |
Perustettu:  23. huhtikuuta 1923
Paikkakunta:  Valkeala, Kouvola
Lajit:  jalkapallo, lentopallo, yleisurheilu, voimistelu, hiihto, suunnistus
Mestaruudet:  Lentopallon SM (naiset) 1998
Valkealan Kajo on valkealalainen, nykyisin Kouvolassa Valkealan suuralueella toimiva urheilun yleisseura. Sen nimi oli alkuaan Valkealan Roima. Seuran perustivat kyläseurat Kuivalan Yritys, Selänpään Jäykät, Tuohikotin Rannan Pojat ja Voikosken Veljeys.
Seurassa voi harrastaa jalkapalloa, lentopalloa, voimistelua, yleisurheilua, hiihtoa ja suunnistusta. Näiden lisäksi tammikuussa 2020 Kajossa aloitti uusi cheerleading-joukkue. Kajosta tuli Kouvolan seudun toinen seura, jossa voi harrastaa cheerleadingia.lähde?
Seuran jaostot

lentopallo
jalkapallo
yleisurheilu
voimistelu
hiihto ja suunnistus
Lentopallo

Kajo pelasi naisten SM-sarjassa parikymmentä vuotta, kunnes kesällä 2004 joutui luopumaan sarjapaikastaan pelaajapulan vuoksi. Keväällä 1998 valkealalaiset voittivat Suomen-mestaruuden, ja tässä joukkueessa oli mukana useita seuran omia kasvatteja. Tällä hetkellämilloin? naiset pelaavat 2-sarjaa joukkueella, jossa pelaa useiden yli kolmekymppisten lisäksi B- ja C-junioreita. Kaudella 2013-2014 Kajolla oli tyttöjoukkueita D-, C- ja B-ikäluokissa. B-tytöt pelasivat Kouvola Volleyn nimellä, sillä osa pelaajista on lähtöisin muista suur-Kouvolan seuroista.
Kajo järjestää yhdessä KoLe-57:n kanssa Beach Volleytä Käyrälammella, Tykkimäen huvipuiston vieressä.
Jalkapallo

Kaudella 2005 Kajo pelasi Kakkosessa, mutta pari kautta myöhemmin se joutui luopumaan paikasta Kolmosessa taustajoukkojen puuttumisen vuoksi ja aloittamaan pohjalta, Kutosesta. Kaksi kautta Vitosessa pelattuaan Kajo nousi kaudeksi Neloseen ja perusti samalla kakkosjoukkueen Kutoseen.
Juniorijoukkueita seuralla on jalkapallossa 02-syntyneistä 08-syntyneisiin, vanhemmat pelaavat pääsääntöisesti kouvolalaisseurojen yhteisjoukkueissa KJP:ssa.
Yleisurheilu

Toiminta painottuu pitkälti junioreihin. Pikajuoksija Visa Hongisto on edustanut koko uransa Valkealan Kajoa.
Voimistelu

Jaosto järjestää lukuisia erityyppisiä tunteja niin lapsille kuin aikuisillekin. Lapsille on muun muassa telinevoimistelua, tansseja, katutansseja sekä leikkejä/pelejä. Aikuisilla painopiste on peruskunnon parantamisessa ja ylläpidossa, lajeina muun muassa jooga, kahvakuula, zumba ja vesijumppa.
Hiihto ja suunnistus

Seuran perustamisesta lähtien toiminut jaosto tarjoaa mahdollisuuksia luonnossa liikkumiseen niin suksilla kuin juostenkin, ja myös ampumahiihtoa. Viime vuosina toiminta on kuitenkin hiipunut.
Tunnettuja kajolaisia yleisurheilijoita

Visa Hongisto
Kai Kepsu
Erkki Kujala
Eeva Hongisto
Jari Kujala (jalkapallo)
Eino Rastas
Aiheesta muualla

Valkealan Kajo
| n k Naisten lentopallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1957: Eiran Riento  1958: Helsingin Ponnistus  1959: Käpylän Lentopalloilijat  1960: Tampereen Veikot  1961: Käpylän Lentopalloilijat  1962: Helsingin Ponnistus  1963: Käpylän Lentopalloilijat  1963–64: Käpylän Lentopalloilijat  1964–65: Käpylän Lentopalloilijat  1965–66: Käpylän Lentopalloilijat  1966–67: Koiton Riento  1967–68: Kimmo  1968–69: Wartti  1969–70: Wartti  1970–71: Helsingin Elite  1971–72: Wartti  1972–73: Kimmo  1973–74: Kimmo  1974–75: Karhulan Veikot  1975–76: Helsingin Kiri -60  1976–77: Jyväskylän Pesä-Veikot  1977–78: Karhulan Veikot  1978–79: Karhulan Veikot  1979–80: Karhulan Veikot  1980–81: Karhulan Veikot  1981–82: Jyväskylän Pesä-Veikot  1982–83: Jyväskylän Pesä-Veikot  1983–84: Euran Raiku  1984–85: Euran Raiku  1985–86: Vaasan Vasama  1986–87: Vaasan Vasama  1987–88: Vaasan Vasama  1988–89: Vaasan Vasama  1989–90: Hesa  1990–91: Vaasan Vasama  1991–92: Vaasan Vasama  1992–93: Vaasan Vasama  1993–94: Vaasan Vasama  1994–95: Palokan Pyry  1995–96: Vaasan Vasama  1996–97: Oriveden Ponnistus  1997–98: Valkealan Kajo  1998–99: Euran Raiku  1999–00: Hämeenlinnan Tarmo-Volley  2000–01: Hämeenlinnan Tarmo-Volley  2001–02: Hämeenlinnan Tarmo-Volley  2002–03: Hämeenlinnan Tarmo-Volley  2003–04: Pieksämäki Volley  2004–05: Vanajan RC  2005–06: Vanajan RC  2006–07: Vanajan RC  2007–08: Vanajan RC  2008–09: LP Viesti Salo  2009–10: LP Viesti Salo  2010–11: LP Viesti Salo  2011–12: LP Viesti Salo  2012–13: LP Viesti Salo  2013–14: LP Viesti Salo  2014–15: LP Viesti Salo  2015–16: HPK Naiset  2016–17: LP Viesti Salo  2017–18: HPK Naiset  2018–19: LP Viesti Salo  2019–20: Ei jaettu  2020–21: LP Viesti Salo  2021–22: Pölkky Kuusamo  2022–23: Pölkky Kuusamo  2023–24: Pölkky Kuusamo
Eerik Lagerspetz

Yrjö Eerik Lagerspetz (s. 5. maaliskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen filosofi ja Turun yliopiston käytännöllisen filosofian emeritusprofessori.
Lagerspetz valmistui filosofian kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1984. Hän opiskeli vuosina 1985–1986 Oxfordin yliopistossa ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1989 väitöskirjalla A Conventionalist Theory of Institutions. Lagerspetz työskenteli uransa alkuvaiheessa Turun yliopiston assistenttina (1985–1987), Suomen Akatemian nuorempana tutkijana (1987–1990) ja Turun yliopiston yliassistenttina (1992–1994). Vuonna 1994 hänestä tuli yhteiskuntafilosofian dosentti.
Vuosina 1994–2004 Lagerspetz oli käytännöllisen filosofian professori Jyväskylän yliopiston ja vuosina 2004–2024 Turun yliopistossa. Hän toimi Suomen Akatemian varttuneena tutkijana vuosina 1998–1999 ja 2005–2006. Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi hänet hyväksyttiin vuonna 2006.
Eerik Lagerspetzin vanhemmat olivat eläintieteen emeritusprofessori Kari Lagerspetz ja psykologian professori Kirsti Lagerspetz (o.s. Ahlman).
Teokset

The Opposite Mirrors: an essay on the conventionalist theory of institutions.  Dordrecht:  Kluwer Academic Publishers, 1995.  ISBN 0-7923-3325-X
Maailmanpolitiikan moraali.  (Yhdessä Heikki Patomäen ja Juha Räikän kanssa)  Helsinki:  Edita, 1996.  ISBN 951-37-1859-X
Oikeusajattelun vuosisata.  Turku:  Areopagus, 2009.  ISBN 978-952-99791-3-4
Itsemäärääminen ja valta: kirjoituksia poliittisesta filosofiasta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2024.  ISBN 978-952-345-257-2
Witold Lutosławski

Witold Lutosławski vuonna 1992
Witold Roman Lutosławski (25. tammikuuta 1913 Varsova – 7. helmikuuta 1994 Varsova) oli puolalainen säveltäjä.
Lutosławski syntyi Varsovassa 25. tammikuuta 1913, mutta hänen perheensä muutti vuonna 1915 Moskovaan. Lutosławski alkoi opetella pianonsoittoa vuonna 1919. Hän alkoi soittaa myös viulua vuonna 1926. Vuonna 1927 hän pääsi Varsovan konservatorioon, jossa häntä opetti Karol Szymanowski. Hänen sävellysopettajansa oli Witold Maliszewski. Vuosina 1931–1933 Lutosławski opiskeli matematiikkaa Varsovan yliopistossa. Vuonna 1936 hän sai konservatoriosta pianodiplomin järjestettyään taituriohjelman. Seuraavana vuonna hän sai myös sävellysdiplomin.
Toisen maailmansodan aikana Lutosławski elätti itsensä kabareepianistina soittamalla duossa säveltäjä Andrzej Panufnikin kanssa. Lutosławski teki Panufnikin kanssa noin 200 sovitusta pianolle. Niistä vain yksi, Paganini-muunnelmat, on säilynyt. Vuonna 1946 Lutosławski meni naimisiin Maria Danuta Bogusławskan kanssa. Lutosławskin vuonna 1954 säveltämä Konsertto orkesterille sai kaksi valtionpalkintoa vuoden aikana.
Lutosławski sai valmiiksi ensimmäisen sinfoniansa vuonna 1947. Siinä on voimakkaan neoklassinen leima. Teos joutui kuitenkin vallanpitäjien asettamaan pannaan, ja vuoteen 1956 saakka Lutosławskin oli sävellettävä lähinnä käyttömusiikkia ja kansanmusiikin sovituksia. Nämä rajoitukset poistettiin 1950-luvun loppupuolella, kun Stalinin aika päättyi.
Lutosławski vieraili usein Suomessa, ja hänelle myönnettiin Sibelius-palkinto vuonna 1973. Hän sai myös ruotsalaisen Polar-palkinnon.
Lutosławski sävelsi aktiivisesti elämänsä loppuun asti. Hän ehti laatia vuonna 1993 luonnoksia viulukonserttoon, mutta hän sairastui syöpään ja kuoli 7. helmikuuta 1994.
Lutosławskin musiikki

Monissa Lutosławskin varhaisissa teoksissa oli vaikutteita puolalaisesta kansanmusiikista. Hän käytti myös 12-säveltekniikkaa teoksessaan Muzyka żałobna vuonna 1958. Samana vuonna hän aloitti sarjallisen musiikin kokeilut teoksella Hautajaismusiikkia Béla Bartokin muistolle. Pian tämän jälkeen hän alkoi kuitenkin käyttää vakituisesti aleatoriikkaa, jonka kehittämiseen hänen nimensä yleensä yhdistetään.
Teoksessa Jeux vénitiens (1961) aleatorinen kontrapunkti ilmenee siten, että eri soittajien osuudet eivät kuulu samaan metriseen prosessiin vaan ajanjaksoja määrittävät esimerkiksi kapellimestarin eleet, muiden soittajien merkit tai että soittajat kuuntelevat toisiaan. Ideana siis on, että soittaja saisi soittaa itsenäisesti oman osuutensa. Toisaalta Lutosławski kuitenkin asetti sävellyksessään tiettyjä rajoituksia soittajille ja halusikin kontrolloida esityksen kokonaisuutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Witold Lutosławski Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  BRAHMS  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Tired of Waiting for You

| ”Tired of Waiting for You” The Kinks |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Kinda Kinks
 B-puoli: ”Come on Now”
 Äänitetty : elokuun loppu– 29. joulukuuta 1964, Pye-studiot, Lontoo
 Julkaistu:  15. tammikuuta 1965    helmikuu 1965
 Formaatti: 7"-single
 Tekijä(t): Ray Davies
 Tuottaja(t): Shel Talmy
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 02.31
 Levy-yhtiö:  Pye Records    Reprise Records
Listasijoitukset
  1. (1 viikko, 23.1.1965)    3. (26. huhtikuuta 1965)    3. (1. helmikuuta 1965)    3. (Tio i topp, 6.3.1965)    6. (1965)    6. (Kvällstoppen, 9.3.1965)    13. (viikko 10/1965)    18. (27. helmikuuta 1965)    24. (24. maaliskuuta 1965)
The Kinksin muut singlet
| ”All Day and All of the Night” 1964 | ”Tired of Waiting for You” 1965 | ”Ev'rybody's Gonna Be Happy” 1965 |
Tired of Waiting for You on brittiläisen The Kinks -yhtyeen esittämä ja sen laulaja-kitaristin Ray Daviesin kirjoittama kappale vuodelta 1965. Siitä muodostui yhtyeen toinen Britannian listaykköseksi noussut single ja se menestyi hyvin myös Yhdysvalloissa, jossa se oli parhaimmillaan Billboard-listan sijalla kuusi. Singleä myytiin maailmanlaajuisesti yli miljoona kappaletta.
Kappale on myös yhtyeen toisella studioalbumilla Kinda Kinks, joka julkaistiin pari kuukautta singlen ilmestymisen jälkeen, maaliskuussa 1965. Alkuperäisen singlen b-puoli, ”Come on Now”, löytyy niin ikään Kinda Kinks -albumilta.
Rakenne

Päinvastoin kuin yhtyeen kaksi aiempaa singleä, ”You Really Got Me” ja ”All Day and All of the Night”, ”Tired of Waiting for You” on tyyliltään rauhallinen ja melodinen kappale. Kappaleen tekijä Ray Davies on myöhemmin kertonut, että yhtyeen oli muutettava tyyliään säilyttääkseen suosionsa. Omien sanojensa mukaan hän sävelsi kappaleen junassa matkalla studiolle ja sanoitti sen kahvilassa äänitysten tauon aikana.
Muita versioita

Cover-version kappaleesta on tehnyt muun muassa yhdysvaltalainen jazz-rock-yhtye The Flock. Suomenkielisen ”Mikset sä tuu” -nimisen käännösversion on levyttänyt vuonna 1997 Stara.
Kappaleet singlellä

A-puoli
Tired of Waiting for You – 2.31 (säv. Ray Davies)
B-puoli
Come On Now – 1.49 (säv. Ray Davies)
Thomas Nyberg

| Thomas Nyberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1962 (ikä 62) Svängsta, Karlshamn Ruotsi
Uran tiedot
Laji:  400 m, 400 m aitajuoksu
Seura:  Svängsta IF, IK Udd, KA 2 IF, Mälarhöjdens IK
Saavutukset
Ennätykset:  200 m: 21,24   400 m: 47,60   400 m aidat: 49,03 (1987)   Pituushyppy: 7,13 cm
 Tietolaatikko päivitetty 7. heinäkuuta 2024 
Thomas Nyberg (s. 17.  huhtikuuta 1962 Svängsta, Karlshamn, Ruotsi) on entinen ruotsalainen pikajuoksija, joka kilpaili 400 metrillä sekä 400 metrin aitajuoksussa. Näistä 400 metrin aitajuoksu oli hänen päämatkansa. Hänen parhaat urheiluvuotensa ajoittuvat 1980-luvun lopulle. Erityisesti vuodesta 1987 tuli hänen huippuvuotensa.
Ura

Thomas Nyberg sijoittui 7:nneksi vuonna 1981 400 metrin aidoissa alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuskisoissa Utrechtissa.
Nyberg nousi vuoden 1984 Los Angelesin olympialaisten Ruotsin olympiajoukkueeseen. Hän oli voittanut sinä vuonna 400 metrin aitojen Ruotsin mestaruuden ja edusti Ruotsia 400 metrin aidoissa ja oli 4 x 400 metrin viestijoukkueen jäsen. Hän karsiutui 400 metrin aitojen alkuerässään ajalla 50,47 ja Ruotsin viestijoukkue välierässä. Vuoden 1986 Stuttgartin EM-kisoissa Nyberg jäi myös alkueriin Ruotsin uuden tähden Sven Nylanderin noustessa EM-pronssimitalistiksi tehtyään välierässä jo uuden Ruotsin ennätyksen 48,83. Kaudesta 1987 tuli Nybergin urheilu-uran paras. Huipentumana oli niukka karsiutuminen Rooman MM-kisojen 400 metrin aitiojen loppukilpailusta ennätysajalla 49,03. Sillä ajalla hän hävisi loppukilpailun päässeelle Espanjan José Alonsolle kolme sadasosaa. Sinä kesänä hän juoksi neljä kertaa alle 50 sekuntia parantaen kesän aikana ennätystään lähes sekunnin. Vaikka Nybergistä tuli olympiavuonna 1988 Ruotsin 400 metrin aitojen mestari, olympiamatka jäi saavuttamatta parhaan ajan ollessa sinä vuonna elokuussa juostu 50,08. Viimeisen kerran hän esiintyi kansainvälisissä kisoissa vuoden 1990 EM-kisoissa Splitissä, jossa hän eteni matkalla välieriin. Samaan aikaan Ruotsissa nousi Nylanderin lisäksi myös Niklas Wallenlind lajin huipulle, kun Nylander ja Wallenlind ottivat kyseisisä EM-kisoissa hopeaa ja pronssia. Viimeinen Ruotsin mestaruusmitali tuli Nybergille kesällä 1991.
Nyberg voitti päämatkansa eli 400 metrin aitojen Ruotsin mestaruuden kaksi kertaa eli 1984 ja 1988. Lisäksi hän saavutti mestaruuskisojen hopeaa vuosina 1981, 1983, 1985, 1987 ja 1990 sekä pronssia 1982 ja 1991.
Ura > Parhaat tulokset

49,03  Rooma  31. elokuuta 1987 (Rooman MM-kisat, välierä)
49,51  Gävle  2. elokuuta 1987
49,65  Lüdenscheid  18. kesäkuuta 1987
49,71  Göteborg  27. kesäkuuta 1987 (Eurooppa-cup, B-finaali)
50,01  Tukholma  20. elokuuta 1989
50,05  Tokio 23. syyskuuta 1987
50,05  Helsinki 19. elokuuta 1990 Timanttiliiga
50,06  Zürich 30. elokuuta 1987 (Rooman MM-kisat, alkuerä)
Urheilu-uran jälkeinen aika

Thomas Nyberg nimettiin vuonna 2017 Ruotsin yleisurheilijoiden Hall of Fameen eli Stora Grabbariksi numerolla 364.
Koiramäki

Koiramäki on Mauri Kunnaksen luoma lastenkirjasarja, joissa kerrotaan kuvitteellisesta suomalaisesta suvusta ja talosta 1800-luvulla. Suvun jäsenet ovat koiria, mutta tarinoissa esiintyy myös muita eläimiä. Tarinat kertovat elämästä suomalaisessa kylässä ja sen ympäristössä, ja ne pohjautuvat usein suomalaisiin kansantarinoihin. Esikuvana kirjoissa esiintyvälle Koiramäen talolle on ollut nykyään museona oleva Yli-Kirran talo Punkalaitumella. Kirjasarjaan perustuen on tehty myös Yleisradion tuottama animaatiosarja Koiramäki.
Poliisi kertoo

Poliisi kertoo (aiemmin Pohjolan poliisi kertoo) on Pohjolan Poliisikirja Oy:n julkaisema kirjasarja, jota ilmestyi vuosittain vuodesta 1971 lähtien vuoteen 2015 saakka.
Kirjasarjan kirjat sisältävät artikkeleita todellisista rikoksista ja niiden tutkinnasta oikeuskäsittelyyn saakka. Ne on koottu eri Pohjoismaiden rikostutkijoiden ja syyttäjien kirjoittamina (Suomi, Ruotsi, Norja ja Tanska vuodesta 1971, Islanti vuodesta 2000 ja muut maat vuodesta 1973). Lisäksi artikkeleissa on usein myös valokuvia, esimerkiksi poliisin ottamia valokuvia rikospaikoista ja muuta rikostutkintamateriaalia. Kirjat käsittelevät rikostapausten ja niiden tutkimisen lisäksi myös yleisesti rikostutkinnan kehittymistä, poliisikoulutusta ja oikeusmenettelyitä.
Kirjojen tuotolla rahoitettiin Suomen Poliisin Urheiluliiton toimintaa. Virallinen kotimainen kilpailutoiminta kuitenkin loppui vuonna 2014, joka osaltaan vaikutti kirjasarjan lopettamiseen. Kirjaa myytiin ainoastaan puhelinmyyntinä, ja parhaimmillaan Pohjolan Poliisikirja Oy:llä oli lähes 50 puhelinmyyjää. Ensimmäiset suomenkieliset painokset olivat 13 000–14 000 kappaletta ja loppuvuosina noin 8 000 kappaletta. Kaupallisista syistä kirjoissa kerrottiin rikoksista ympäri Suomen.
Kirjasarja on julkaistu myös ruotsinkielisenä nimellä Nordisk Kriminalkrönika. Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa sarjan viimeinen osa ilmestyi vuonna 2016.
Yli 40 vuoden aikana kirjoissa esiteltiin lähes 600 suomalaista rikostapausta. Moni kuuluisa rikostapaus on saanut oman artikkelinsa kirjassa, kuten Jammu Siltavuoren kaksoismurha, Oulun lentokonekaappaus, Jollaksen palkkamurha sekä Suomen ulkopuolella tapahtuneista Falunin verilöyly. Osa artikkeleista pohjautuu vähemmän tunnettuihin rikostapauksiin, jotka eivät välttämättä ole saaneet mainintoja mediassa.
Suurin osa Rikostarinoita Suomesta -televisiosarjan tapauksista on julkaistu Poliisi kertoo -kirjoissa.
Poliisikirja Oy on julkaissut myös pokkarisarjan Poliisi kertoo – Suomalaisia rikostapauksia, jota on julkaistu vuodesta 2001 lähtien. Pokkareihin on koottu suomalaisia rikostapahtumia Poliisi kertoo -kirjoista.
Koskivuori-sarja

Koskivuori-sarja on kirjailija Kirsti Mannisen nimimerkillä Enni Mustonen kirjoittama viisiosainen kirjasarja. Kirjat kertovat Koskivuoren sahakylän kahdesta suvusta, Koskivuoren kartanon Forsbergeistä ja Koivikon torpan perheestä, Suomen itsenäistymisen ajoista aina 1960-luvulle. Jokaisessa kirjassa kertojana toimivat aina kulloinkin aikuisuuden kynnyksellä olevat kartanon ja torpan nuoret naiset, joiden kokemukset heijastelevat kulloisiakin elämän mullistuksia.
Sarjaan kuuluvat kirjat Verenpisara ikkunalla (1998), Ruiskukkaseppele (1999), Kielon jäähyväiset (2000), Metsäkukkia asvaltilla (2001) ja Unikkoja ikkunassa (2002).