stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gustaf Sohlström

Gustaf Sohlström (kuva väliltä 1895–1907)
Gustaf Adolf Sohlström (4. elokuuta 1821 Pori – 1. syyskuuta 1907 Pori) oli suomalainen Porissa vaikuttanut kauppaneuvos, kunnallisneuvos, kauppias, laivanvarustaja ja teollisuudenharjoittaja.
Sohlströmin vanhemmat olivat porilainen porvari Otto Jakob Sohlström ja Anna Greta Sohlström. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja Turun kauppakoulun ja opiskeli sitten Ranskassa, Englannissa ja Saksassa kieliä ja liikealaa.
Sohlström perusti 1845 kauppaliikkeen Poriin. Liikkeen yhteyteen hän liitti myöhemmin asioimis- ja huolinta-alan liikkeen, laivakonttorin ja purje- ja höyrylaivoja omistaneen varustamon. Hänellä oli myös fajanssi-, olut- ja nappitehtaat Porissa. Laivanvarustajana Sohlström omisti yksin kuunari Ukon, puoliksi fregatti Fjäderneslandetin, kuunari Gustafin ja priki Henrietten sekä neljäsosalla höyrylaiva Neckenin ja parkkilaiva Activen. Hän oli myös osakkaana höyrypursissa Sowinto, Joetar ja Björneborg. Sohlström  harjoitti lisäksi puutavaran ja viljan vientiä ja omisti Mouhijärvellä puolet Taipaleen ja Putajan sahoista. Hän oli osakkaana 1872 perustetussa Reposaaren höyrysahassa. Sohlström sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1900.
Sohlström oli Porin satamakonttorin esimiehenä, kunnallisneuvosmiehenä Porin maistraatissa ja raastuvanoikeudessa ja hoiti lukuisia muita luottamustehtäviä. Hn oli Tanskan varakonsuli vuodesta 1868, ja hän toimi Porin Kauppiasyhdistyksen ja Porin Kauppaklubin puheenjohtajana.
Gustaf Sohlström oli naimisissa Maria Wilhelmina Lindeqvistin kanssa. Heidän lapsiaan olivat Muntra Musikanter -mieskuoron johtaja, varatuomari Gustaf Maximilian (Gösta) Sohlström (1849–1925) ja kirjailija Edith Sohlström (1870–1934).
Sohlström oli myös Suomen ensimmäisen purjehdusseuran Börneborgs segelförening perustajia.
Aiheesta muualla

SKS Biografiakeskus, Suomen talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Gustaf Sohlström (1821–1907)
HMS Cumberland (1774)

| HMS Cumberland |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deptfordin telakka
Kölinlasku:  7. tammikuuta 1769
Laskettu vesille:  29. maaliskuuta 1774
Palveluskäyttöön:  8. kesäkuuta 1774
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1804
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 647 bm
Pituus:  51,36 m (tykkikansi) 41,95 m (köli)
Leveys:  14,02 m
Syväys:  6,02 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Miehistöä:  600
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Cumberland oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1774 vesillelaskettu Elizabeth-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 8. kesäkuuta 1768 Deptfordin telakalta, missä köli laskettiin 7. tammikuuta 1769. Alus laskettiin vesille 29. maaliskuuta 1774 ja otettiin palvelukseen 8. kesäkuuta ensimmäisenä päällikkönään Joseph Peyton.
Palvelus

Alus varustettiin Portsmouthissa toukokuussa 1778, jolloin sen kustannukset olivat 6 543 puntaa 17 shillinkiä ja 9 dimeä. Se osallistui Ushantin taisteluun 27. heinäkuuta. Alus sai päällikön sijaisen Hugh Dalrymplen vuoden lopulla.
Alus saapui Portsmouthiin palveluksesta poistoa varten tammikuussa 1804 päällikkönään John Serrel. Alus romutettiin vielä vuoden 1804 aikana Portsmouthissa.
Europarlamenttivaalit 2019

Europarlamenttivaalit 2019 järjestettiin toukokuussa 2019 kaikissa Euroopan unionin jäsenmaissa. Vaalien suurin puolue oli EPP, joka sai 182 paikkaa 751:stä.
Kärkiehdokkaan valinta

Euroopan parlamentti valitsee Euroopan komission puheenjohtajan kärkiehdokasmenettelyn avulla. Valitun komission puheenjohtajan täytyy olla Euroopan tason poliittisen puolueen virallisesti ehdottama kärkiehdokas kyseiseen tehtävään. Se, mistä puolueesta komission puheenjohtajaksi soviteltava kärkiehdokas tulee, määräytyy europarlamenttivaalien tuloksen perusteella. Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja käy kärkiehdokkaan sopivuudesta keskustelua yhdessä valitun parlamentin kanssa. Parlamentti on ilmoittanut helmikuussa 2018 hyväksymänsä päätöslauselman mukaan valmis hylkäämään puheenjohtajaehdokkaan, mikäli ehdokasta ei ole nimetty puolueensa kärkiehdokkaaksi.
Euroopan komission suosituksen mukaisesti jäsenvaltioiden ja eurooppalaisten puolueiden on ilmoitettava ehdokkaansa kärkiehdokkaaksi vuoden 2018 loppuun mennessä. Alkuvuoden 2019 aikana ehdokkaan on julkaistava oma ohjelmansa. Puolueet nimeävät kärkiehdokkaansa syksyllä ja talvella 2018 järjestettävissä puoluekokouksissa.
Kärkiehdokkaat > Euroopan kansanpuolue

Nykyinen komission puheenjohtaja Jean-Claude Juncker on ilmoittaunut, ettei pyri jatkokaudelle komission johdossa.
Euroopan kansanpuolueen ryhmäpuheenjohtaja, saksalainen Manfred Weber valittiin Helsingissä pidetyssä Euroopan kansanpuolueen (EPP) huippukokouksessa marraskuussa 2018 EPP:n kärkiehdokkaaksi (ns. Spitzenkandidat) Euroopan komission puheenjohtajaksi. Hän sai 492 ääntä ja vastaehdokas Alexander Stubb 127 ääntä. Weberiä pidettiin alusta asti ennakkosuosikkina, ja hänellä oli EPP:n jäsenpuolueiden suuren osan sekä muun muassa Saksan liittokanslerin Angela Merkelin tuki.
Kärkiehdokkaat > Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmä

Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmä valitsi 13. marraskuuta 2018 Spitzenkandidatikseen tšekkiläisen europarlamentaarikon Jan Zahradilin.
Kärkiehdokkaat > Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmä

Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmä valitsi helmikuussa 2019 Spitzenkandidatinsa. Ryhmä ilmoitti asettavansa ehdolle usean hengen, luultavasti viiden hengen, listan. Yksi näistä on todennäköisesti Guy Verhofstadt. Muiksi nimiksi on arveltu muun muassa tanskalaista Margrethe Vestageria ja tšekkiläistä Vera Jourovaa. Loppujen lopuksi ryhmä päätyi julkaisemaan seitsemän henkilöä käsittävän listan nimeltä Team Europe:
Guy Verhofstadt
Nicola Beer
Margrethe Vestager
Luis Garicano
Emma Bonino
Violeta Bulc
Katalin Cseh
Kärkiehdokkaat > Euroopan sosialidemokraattinen puolue

Euroopan sosialidemokraattinen puolue valitsi Spitzenkandidatinsa joulukuussa 2018, jolloin oletettiin, että hollantilainen Frans Timmermans valitaan tehtävään.
Kärkiehdokkaat > Euroopan vihreät

Euroopan vihreät ovat perinteisesti asettaneet kaksi ehdokasta kärkiehdokkaikseen. Vuoden 2019 vaalien ehdokkaat valittiin Berliinissä järjestetyssä kokouksessa marraskuussa 2018. Ehdokkaita oli tuolloin neljä: Petra De Sutter, Bas Eickhout, Ska Keller ja Atanas Schmidt.. Lopullisiksi kärkiehdokkaiksi nousivat Bas Eickhout ja Ska Keller.
Kärkiehdokkaat > Euroopan vapaa allianssi

EFA asetti kärkiehdokkaakseen Oriol Junquerasin, joka tullessaan valituksi oli vangittuna ja odotti oikeudenkäyntiään. Syynä oli hänen osallisuutensa Katalonian itsenäisyysjulistuksessa vuonna 2017, jolloin Junqueras toimi alueen varapresidenttinä..
Kärkiehdokkaat > Euroopan yhtynyt vasemmisto / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto

GUE/NGL asetti myös kaksi kärkiehdokasta, jotka olivat Violeta Tomić ja Nico Cué.
Oikeistopopulistien uusi ryhmä

Italian toinen varapääministeri Matteo Salvini ilmoitti huhtikuussa 2019 luovansa uuden blokin Euroopan parlamenttiin, joka kokoaisi yhteen eurooppalaisia oikeistolaisia nationalistipuolueita. Milanossa pidetyssä julkistamistilaisuudessa olivat paikalla kaksi meppiä, Jörg Meuthen (AfD) ja Anders Vistisen (DF), sekä eurovaaliehdokas Olli Kotro (PS). Perussuomalaisten tuolloin kuuluessa ECR-puolueeseen Kotron osallistuminen Milanon kokouksen aiheutti närää kärkiehdokkaassa ja ECR:n puheenjohtajassa Jan Zahradilissa. Kotro vastasi toteamalla, että ECR näyttäisi olevan väärä puolue perussuomalaisille..
Salvinin kokoama uusi blokki sai nimekseen European Alliance of Peoples and Nations (EAPN) ja siihen liittyivät varsin pian mukaan Kansallinen rintama, EKRE, Itävallan vapauspuolue. Samassa yhteydessä Marine Le Pen ilmoitti, ettei enää aja Ranskan eroa EU:sta, vaan pyrkii ennemminkin muuttamaan sitä poliittisin keinoin sisältä käsin..
Vaalien jälkeen blokki järjestäytyi ryhmäksi nimeltä Identiteetti ja demokratia. Sen parlamenttiryhmän puheenjohtajaksi valittiin italialainen Marco Zanni. Samalla myös ENF-ryhmä lopetti toimintansa ja liittyi ID:n ryhmään..
Vaaliväittelyitä > Kansainväliset

Kansainvälisiä vaaliväittelyitä, joissa edustivat kärkiehdokkaat:
| Päivämäärä | Järjestäjä | Osallistujat | Kieli | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17.4.2019 | France24 | Manfred Weber (EPP) ja Frans Timmermans (S&D) | englanti |  |
| 29.4.2019 | Politico Europe | Bas Eickhout (Green/EFA), Frans Timmermans (S&D), Violeta Tomić (GUE/NGL), Guy Verhofstadt (ALDE) ja Jan Zahradil (ECR) | englanti |  |
| 15.5.2019 | Euroopan yleisradiounioni | Nico Cué (GUE/NGL), Ska Keller (Green/EFA), Frans Timmermans (S&D), Margrethe Vestager (ALDE), Manfred Weber (EPP) ja Jan Zahradil (ECR) | englanti |  |
Näiden lisäksi Weber ja Timmermans väittelivät kahdestaan myös 17.4. (France24 ja FRI, ranskaksi), 16.5. (ZDF ja ORF, saksaksi) ja 21.5. (NOS ja NTR, saksaksi ja hollanniksi).
Vaaliväittelyitä > Kotimaiset

Valikoima kotimaisia televisioituja vaaliväittelyitä.
| Päivämäärä | Järjestäjä | Osallistujat | Kieli | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 15.5.2019 | Ilta-Sanomat | Ville Niinistö (vihr), Aura Salla (kok), Hanna Sarkkinen (vas), Mika Raatikainen (ps), Sari Essayah (kd), Nils Torvalds (rkp), Eero Heinäluoma (sd), Mauri Pekkarinen (kesk) | suomi |  |
| 20.5.2019 | YLE | Antti Rinne (sd), Jussi Halla-aho (ps), Petteri Orpo (kok) ja Juha Sipilä (kesk) | suomi |  |
| 20.5.2019 | YLE | Silja Borgarsdottir-Sandelin (rkp), Camilla Gunell (sd), Mia Haglund (vas), Matilda af Hällström (kok), Olli Kotro (ps), Ville Niinistö (vihr), Pekka Puska (kesk) ja Peter Östman (kd) | ruotsi |  |
| 23.5.2019 | YLE | eduskuntapuolueiden puheenjohtajat | suomi |  |
| 23.5.2019 | Ålands Radio & Tv | Camilla Gunell (sd) ja Anton Nilsson (r) | ruotsi |  |
Suomen pienpuolueiden pidettiin 22.5. Ylellä. Siihen osallistuivat Tiina Ahva (sin.), Paavo Väyrynen (STL), Sami Kilpeläinen (KP), Katju Aro (FP), Santeri Pienimäki (EOP), Petrus Pennanen (pir.), Marco de Wit (SKE), Tea Törmänen (lib.), Tiina Sandberg (SKP).
Tulokset ryhmittäin

| Ryhmä | Voitetut paikat | Osuus äänistä |
| --- | --- | --- |
| EPP | 182 | 24,23% |
| S&D | 154 | 20,51% |
| Renew Europe | 108 | 14,38% |
| Greens/EFA | 74 | 9,85% |
| ID | 73 | 9,72% |
| ECR | 62 | 8,26% |
| GUE/NGL | 41 | 5,46% |
| Sitoutumattomat | 57 | 7,59% |
ID:n lisäksi myös ALDE-ryhmä järjestäytyi uudelleen nimellä Renew Europe. Taustalla oli Emmanuel Macronin LREM-puolueen liittyminen uuteen ryhmään, sillä Ranskassa liberaali-sanaa pyritään välttämään sen negatiivisen mielikuvan takia..
Paikkamuutokset maittain brexitin jälkeen

Brexitin myötä Britannian mepit menettivät valtakirjansa, ja tämä aiheutti 27 paikan uudelleen jakamisen jäljelle jääneiden jäsenmaitten kesken. Euroopan parlamentin koko pienentyi 705.
| Maa | Paikat ennen | Paikat jälkeen | Muutos |
| --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 26 | 29 |  3 |
|  Belgia | 21 | 21 |  0 |
|  Bulgaria | 17 | 17 |  0 |
|  Espanja | 54 | 59 |  5 |
|  Irlanti | 11 | 13 |  2 |
|  Italia | 73 | 76 |  3 |
|  Itävalta | 18 | 19 |  1 |
|  Kreikka | 21 | 21 |  0 |
|  Kroatia | 11 | 12 |  1 |
|  Kypros | 6 | 6 |  0 |
|  Latvia | 8 | 8 |  0 |
|  Liettua | 11 | 11 |  0 |
|  Luxemburg | 6 | 6 |  0 |
|  Malta | 6 | 6 |  0 |
|  Puola | 51 | 52 |  1 |
|  Portugali | 21 | 21 |  0 |
|  Ranska | 74 | 79 |  5 |
|  Romania | 32 | 33 |  1 |
|  Ruotsi | 20 | 21 |  1 |
|  Saksa | 96 | 96 |  0 |
|  Slovakia | 13 | 14 |  1 |
|  Slovenia | 8 | 8 |  0 |
|  Suomi | 13 | 14 |  1 |
|  Tanska | 13 | 14 |  1 |
|  Tšekki | 21 | 21 |  0 |
|  Unkari | 21 | 21 |  0 |
|  Viro | 6 | 7 |  1 |
|  Yhdistynyt kuningaskunta | 73 | 0 |  73 |
| Yhteensä | 751 | 705 |  46 |
Suomen ns. brexit-mepiksi nousi Alviina Alametsä (vihr.).
Vaali jäsenmaittain

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat  Belgia  Bulgaria  Espanja  Irlanti  Italia  Itävalta  |  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  |  Puola  Portugali  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Slovakia  |  Slovenia  Suomi  Tanska  Tšekki  Unkari  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vuoden 2019 eurovaalien tulokset (Arkistoitu – Internet Archive)
HMS Culloden (1747)

| HMS Culloden |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deptfordin telakka
Kölinlasku:  23. toukokuuta 1745
Laskettu vesille:  9. syyskuuta 1747
Palveluskäyttöön:  syyskuu 1747
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1770
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 487 18/94 bm
Pituus:  49,19 m (tykkikansi) 39,79 m
Leveys:  14,11 m
Syväys:  5,96 m
Koneteho:  purjeet
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Culloden oli Britannian Kuninkaallisen laivaston 1770 vesillelaskettu 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 31. joulukuuta 1744 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi John Hollond. Sen köli laskettiin 23. toukokuuta 1745 ja alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1747. Alus valmistui 1. lokakuuta, jolloin sen valmistuskustannukset olivat varustettuna 34 372 puntaa yksitoista shillinkiä ja viisi pennyä.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen syyskuussa 1747 päällikkönään Francis Geary. Se liittyi seuraavana vuonna Warrenin laivasto-osastoon. Alus siirrettiin 22. marraskuuta 1748 tekemällä päätöksellä vartiolaivaksi, jolloin sen miehistössä oli vain 140 miestä. Vuonna 1749 aluksen päällikkönä oli Arthur Scott ja vuosina 1750-1752 Cotton Dent. Se oli Chathamissa vartiolaivana vuoteen 1751, jolloin se siirrettiin Sheernessiin. Alus poistettiin palveluksesta Chathamissa marraskuussa 1752.
Alus myytiin 29. kesäkuuta 1770.
Grom

| Grom Behemoth |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2. tammikuuta 1996
 Tuottaja(t): Behemoth
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 44.52
 Levy-yhtiö: Solistitium Records, Pagan Records
Behemothin muut julkaisut
| Sventevith (Storming Near the Baltic) 1995 | Grom 1996 | And the Forests Dream Eternally/Forbidden Spaces 1997 |
Grom (puolaksi ukkonen) on puolalaisen blackened death metal -yhtye Behemothin toinen studioalbumi. Sen julkaisi vuonna 1996 Pagan Records.
Kappaleet

Intro – 1.36
The Dark Forest (Cast Me Your Spell) – 7.06
Spellcraft and Heathendom – 4.50
Dragon's Lair (Cosmic Flames and Four Barbaric Seasons) – 5.56
Lasy Pomorza – 6.26
Rising Proudly Towards the Sky – 6.53
Thou Shalt Forever Win – 6.37
Grom – 5.28
Kokoonpano

Nergal – laulu, kitara
Baal Ravenlock – rummut, taustalaulu
Les – basso
Aiheesta muualla

Grom Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Grom Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Sanoituksia virallisilla kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
HMAS Yarra (D79)

| HMAS Yarra |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Denny and Brothers, Dumbarton
Kölinlasku:  1909
Laskettu vesille:  9. huhtikuuta 1910
Palveluskäyttöön:  1. maaliskuuta 1911
Poistui palveluskäytöstä:  10. toukokuuta 1928
Tekniset tiedot
Uppouma:  750 t
Pituus:  75 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,41 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  10 000 hv
Nopeus:  26 solmua
Miehistöä:  66-73
Aseistus
Aseistus:  1 × BL 4″ Mk VIII -tykkiä 3 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykkiä P Mk I -asennuksina 3 × 18″ (450 mm) torpedoputkea
HMAS Yarra oli Australian laivaston vuonna 1911 palvelukseenotettu River-luokan torpedovenehävittäjä, joka osallistui 1914–1917 ensimmäisen maailmansodan partiointiin Tyynellämerellä ja Kaakkois-Aasiassa. Alus siirrettiin sisaraluksineen Välimerelle sukellusveneiden torjuntatehtäviin, mistä se palasi 1919 Australiaan. Se jatkoi palvelustaan pääasiassa koululaivana. Alus siirrettiin reserviin, mistä se palautettiin viidesti palvelukseen 1919–1928. Alus poistettiin 1928 palveluksesta ja upotettiin 1932 maalilaivana.
Valmistus

Kansainliiton merivoimille alus tilattiin 6. helmikuuta 1909 William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna. Se laskettiin vesille 9. huhtikuuta 1910 kumminaan Länsi-Australian pääministerin Newton Mooren puoliso ja valmistui elokuussa. Britannian kuninkaallinen laivasto otti aluksen palvelukseen 10. syyskuuta nimellä HMS Yarra Australiaan siirron ajaksi. Alus lähti 19. syyskuuta Portsmouthista sisaraluksensa HMS Parramattan kanssa. Broomeen saapuneet alukset luovutettiin Kansainliiton merivoimille.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen vasta perustetussa Australian laivastossa 1. maaliskuuta 1911. HMAS etuliite sai virallisen hyväksynnän vasta 10. heinäkuuta, kun Britannian hallitsija vahvisti Kansainliiton merivoimien muuttamisen Australian kuninkaalliseksi laivastoksi. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus osallistui Australian laivaston mukana Saksan keisarikunnan laivaston Itä-Aasian laivueen etsintään ja takaa-ajoon. Tehtävästä vapauduttuaan alus osallistui Saksan eteläisen Tyynenmeren siirtomaiden haltuunottoon, mihin sisältyi Saksan Uusi-Guinea.
Alus lähti 5. helmikuuta 1915 HMAS Parramattan ja HMAS Warregon kanssa Australiaan, jonka itärannikolla ne aloittivat saattuepalveluksen. Marraskuussa alus oli huollettavana Sydneyssä, minkä jälkeen se lähti sisaralustensa kanssa Malakan, Itä-Intian ja Filippiinien alueelle. Alus palasi Australiaan 8. toukokuuta 1916, jonka jälkeen se jatkoi partiointiin aluevesillä. Alus määrättiin 17. toukokuuta 1917 Maltalle.
Saavuttuaan Maltalle aluksen miehistön piti aloittaa sukellusveneidentorjuntakoulutus, mutta sen sijaan alus lähetettiin heti suojaamaan saattuetta Port Saidista Maltalle. Saattueesta vapauduttuaan aluksen miehistö aloitti koulutuksen, jonka päätyttyä se liitettiin Adrianmerelle sijoitettuun laivasto-osastoon Brindisissä. Alus liitettiin 17. lokakuuta 1918 Mustallemerelle lähetettyyn laivastoon, mistä se palasi Britteinsaarille vuoden 1919 alussa.
Alus lähti kotimatkalle 6. maaliskuuta 1919 muutamien muiden Australian laivaston kanssa. Yarran ja Parramattan polttoaine loppui 26. huhtikuuta alle vuorokauden matkan päässä Darwinista ja Warregon piti hinata sisaraluksensa satamaan. Yarra siirrettiin reserviin, mistä se palautettiin viisi kertaa palvelukseen 1919-1928. Pääosa tehtävistä oli reserviläisten koulutuspurjehduksia. Alus poistettiin palveluksesta 10. toukokuuta 1928 kuudennen ja viimeisen kerran. Alus siirrettiin 30. syyskuuta Cockatoo Islandin laivastontelakalle, missä sen varusteet riisuttiin. Varusteiden purun päätyttyä hylky hinattiin merelle ja upotettiin maalilaivana vuonna 1932.
HMS Cumberland (1902)

| HMS Cumberland |
| --- | --- |
 HMS Cumberland

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  London and Glasgow Shipping Company, Glasgow
Kölinlasku:  19. helmikuuta 1901
Laskettu vesille:  16. joulukuuta 1902
Palveluskäyttöön:  1. joulukuuta 1904
Poistui palveluskäytöstä:  13. huhtikuuta 1920
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 9. toukokuuta 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 950 t
Pituus:  141,3 m
Leveys:  20 m
Syväys:  7,6 m
Koneteho:  22 000 ihp
Nopeus:  23 solmua
Miehistöä:  678
Aseistus
Aseistus:  14 × BL 6" Mk VII -tykkiä 9 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykkiä 3 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Cumberland oli Britannian kuninkaallisen laivaston Monmouth-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin London and Glasgow Shipping Companyltä Glasgow'sta, missä köli laskettiin 19. helmikuuta 1901. Alus laskettiin vesille 16. joulukuuta 1902 ja valmistui 1. joulukuuta 1904.
Palvelus

Alus poistettiin 13. huhtikuuta 1920 palveluksesta ja se myytiin romutettavaksi 9. toukokuuta 1921.
HMS Brocklesby

HMS Brocklesby on ollut kolmen Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Brocklesby (1916), 1916 pakko-otettu alus
HMS Brocklesby (L42), Hunt-luokan saattuehävittäjä
HMS Brocklesby (M33), Hunt-luokan miinantorjunta-alus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Brocklesby”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
HMS Cumberland (1842)

| HMS Cumberland |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  huhtikuu 1836
Laskettu vesille:  21. lokakuuta 1842
Poistui palveluskäytöstä:  palanut 1889
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 214 bm
Pituus:  55 m
Leveys:  16,54 m
Syväys:  6,81 m
Koneteho:  purjeet
Miehistöä:  620
Aseistus
Aseistus:  70 tykkiä
HMS Cumberland oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1842 vesillelaskettu Cumberland-luokan 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 9. lokakuuta 1833 Chathamin telakalta, missä köli laskettiin huhtikuussa 1836. Se laskettiin vesille 21. lokakuuta 1842 ja valmistui 7. joulukuuta varustettuna reserviin. Alus varustettiin elokuusta 1846 tammikuuhun 1846.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 31. elokuuta 1850 Chathamin vartiolaivaksi päällikkönään Peter Richards. Alus otettiin 7. tammikuuta 1851 uudelleen palvelukseen päällikkönään George Henry Seymour. Alus määrättiin vara-amiraali Sir George Francis Seymourin lippulaivaksi ja oli varustettavana tehtäväänsä Chathamissa tammikuusta helmikuuhun. Alus oli aluksi Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalla ennen kuin se siirtyi 1854 Krimin sodan uhatessa Itämerelle.
Maaliskuussa 1854 alus lähti laivasto-osaston mukana Itämerelle, jossa se osallistui elokuussa Bomarsundin valtaukseen. Alus muutettiin 1870 koululaivaksi ja tuhoutui 1889 tulipalossa.
Giovanni Boldini

Giovanni Boldini ateljeessaan, Alice Guérinin valokuva, ehkä vuodelta 1925.
Giovanni Boldini (1842 Ferrara, Italia – 1931 Pariisi, Ranska) oli italialainen taidemaalari. Hän maalasi uransa varrella paljon muotokuvia oman aikansa Pariisin rikkaista ja kuuluisista.
Elämänvaiheita

Boldini syntyi suurperheeseen, jossa oli kolmetoista lasta. Alkuopetuksensa hän sai isältään, joka oli koristemaalari.
Firenzen taideakatemiaan Boldini pääsi 22-vuotiaana, vuonna 1862. Hän tutustui siellä nuoriin taideopiskelijoihin, joita ei akatemian vanhakantaisuus innostanut. Heitä kiinnosti muun muassa ulkoilmamaalaus. Ryhmä kutsui itseään nimellä Macchiaoli. Opiskeluaikoijen parhaita töitä Boldinilla on sarja maisemafreskoja Villa La Falconierassa.
Ryhmällä oli pysyä vaikutus Boldinin taiteelliseen tyyliin. Siihen kuului elävä värien käyttö ja irtonaisen lentävä siveltimen käyttö. Maisemia enemmän Boldinia kiinnostivat muotokuvat ja hän yritti luoda uraa muotokuvamaalarina Lontoossa. Vuonna 1871 hän asettui Pariisiin.
Ateljeensa Boldini perusti Place de Pigallelle ja hän piti ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1874. Hänen rohkea, valuva siveltimen käyttönsä alkoi nopeasti herättää huomiota. Muutamassa vuodessa hänestä tuli Pariisin varakkaan yläluokan suosikkimaalari ja teki tuottavia sopimuksia taidekauppiaiden kanssa.Hän ystävystyi muiden yläluokkaa kuvanneiden maalareiden, kuten John Singer Sargentin ja Paul César Helleun kanssa. Ystäväpiiriin lukeutuivat myös Adolph von Menzel ja Edgar Degas, joista jälkimmäinen oli suuri Boldinin ihailija.
Kun päästiin 1900-luvun alkuun, Boldinista oli tullut Pariisin suosituin muotokuvamaalari. Hänelle pystyi kilpailemaan ainoastaan Lontooseen asettunut John Singer Sargent. Muutamaa vuotta ennen poismenoaan hän lopetti maalaamisen. Hänet haudattiin toivoidensa mukaisesti synnyinkaupunkiinsa.
Boldinin maalauksia on nykyään monissa merkittävissä taidemuseoissa. Pitkään luultiin että yksi teoksista on kadonnut. Se löydettiin vuonna 2010. Maalaus liittyy Pariisissa sattuneeseen suljetun huoneiston tapaukseen. Asunnossa asui 1900- luvun alun Ranskan julkisuuden henkilön Marthe de Florianin lapsenlapsi. Hän oli paennut toista maailmansotaa Etelä-Ranskaan, eikä ilmeisesti enää koskaan käynyt huoneistossaan. Huoneistossa oli upea Marthe de Florianin muotokuva. Hänen juoruttiin olleen Boldinin rakastajatar.