stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyreneet
Turismi ja vapaa-aika > Pyreneiden hiihtokeskukset

Tältä vuorijonolta löytyy suuria kunnostettuja vapaa-ajan alueita, sen tarjotessa suuret mahdollisuudet kauneutensa ja ilmastonsa vuoksi. Suurimman alan vievät hiihtokeskusten rakennelmat, jotka ovat perusteellisesti muuttaneet maankäyttöä korkealla vuoristossa. Seuraavassa listataan Pyreneiden hiihtokeskukset:
Espanjan puolella
Aragoniassa: Astún, Candanchú, Formigal, Panticosa-Los Lagos, Cerler
Kataloniassa: BoíTaül Resort, Baqueira Beret, Port-Ainé, Port del Comte, Espot Esquí Parc, Tavascan, La Molina, Masella, Vall de Núria, Vallter 2000, Rasos de Peguera
Andorrassa
Ordino Arcalis, Pal Arinsal, Pas de la Casa-Grau Roig, Soldeu el Tarter, La Rabassa
Ranskan puolella
La Pierre-st Martín, Artouste, Gourette, Luz Ardiden, Cauterets, Hautacam, Bareges, Gavarnie-Gèdre, La Mongie, Piau Engaly, Saint-Lary-Soulan, Val Louron, Peyragudes, Luchon Superbagneres, Porte Puimorens, Ax-les-Thermes, Font-Romeu, Les Angles, Puyvalador, Formiguères, Puigmal 2600, Cambré d´Aze, Guzet, Les Mont d´Olmes, Ascou-Pailheres, Mijanes-Donezan
Maatalous ja elintarviketuotanto > Viinin tuotanto

Pyreneiden vuoriston juurella viljellään viiniä seuraavilla virallisen alkuperänimityksen omaavilla alueilla:
Ranska (Appellation controlleé )
Irouléguy
Béae
Béarn
Junrançon
Côtes du Roussillon
Côtes du Roussillon-Villages
Blanquette de Limoux
Espanja (Denominacion de Origien)
Navarra
Somontano
Costers del Segre
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyreneet Wikimedia Commonsissa
Milla Ollikainen

Milla Ollikainen (s. 27. elokuuta 1974 Haapajärvi) on suomalainen kirjailija ja toimittaja. Hän voitti Like Kustannuksen ja Suomen dekkariseuran Rikos kannattaa -kirjoituskilpailun 2012.
Ollikainen on opiskellut journalistiikkaa ja kirjoittamista Jyväskylän yliopistossa. Ollikainen asui vuosina 2001−2012 Kolarissa, missä hän työskenteli Luoteis-Lappi-lehden päätoimittajana. Hänen esikoisteoksensa Veripailakat ilmestyi vuonna 2013, trilogian toinen osa Vesiraukka (2014) ja päätösosa Pirunkuru (2015). Niiden tapahtumat sijoittuvat Ylläkselle. Vuonna 2021 Ollikainen työskenteli Seura-lehden toimittajana.
Ollikaisen entinen puoliso on kirjailija Aki Ollikainen, ja heillä on kaksi lasta. Perhe asui Sammatissa Eeva Joenpellon kirjailijakodissa 2012–2015. Syksyllä 2020 he muuttivat omakotitaloon Lohjalle. Aki ja Milla Ollikaisen yhteinen kirjailijanimi on A. M. Ollikainen, jota he ovat käyttäneet Paula Pihlaja -dekkareissa. He erosivat vuonna 2023.
Teokset

Veripailakat.  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0935-6
Vesiraukka.  Like, 2014.  ISBN 978-952-01-1126-7
Pirunkuru.  Like, 2015.  ISBN 978-952-01-1272-1
Kontti.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-35965-4
Kiikku.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-42272-3
Mäntylä, Juha (toim.): Joulukalenteri: 24 jännityskertomusta.  (Novelli ”Veikko”)  Reuna, 2014.  ISBN 978-952-7028-13-1
Mäntylä, Juha (toim.): Joulukalenteri: Lusijan tarinoita.  (Novelli ”Tummanvaalea kuparikulta”)  Reuna, 2015.  ISBN 978-952-7028-40-7
Brasilian osavaltiot

Brasilia koostuu 26 osavaltiosta (estado) ja pääkaupungista, joka on osavaltioiden ulkopuolella (distrito federal).
Historia

1534
Capitanias hereditárias
1573
Kaksi osavaltiota
1709
São Paulo suurimmillaan
1789
Inconfidência Mineira
1822
Imperialismin aikaiset provinssit
1889
Tasavallan alussa
1943
Border territories
1990
Nykyään
Anna Karenina (vuoden 2012 elokuva)

| Anna Karenina |
| --- | --- |
 Elokuvateatterijuliste
Ohjaaja:  Joe Wright
Käsikirjoittaja:  Tom Stoppard
Perustuu:  Leo Tolstoin romaaniin Anna Karenina
Tuottaja:  Tim Bevan Eric Fellner Paul Webster
Säveltäjä:  Dario Marianelli
Kuvaaja:  Seamus McGarvey
Leikkaaja:  Melanie Ann Oliver
Tuotantosuunnittelija:  Sarah Greenwood
Pukusuunnittelija:  Jacqueline Durran
Pääosat:   Keira Knightley  Jude Law  Aaron Johnson  Kelly Macdonald  Matthew Macfadyen  Domhnall Gleeson  Ruth Wilson  Alicia Vikander  Olivia Williams  Emily Watson 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures International   Focus Features
Levittäjä:  Focus Features UIP-Dunafilm
Ensi-ilta:   2012-09-077. syyskuuta 2012 (Britannia)  2013-01-1111. tammikuuta 2013 (Suomi)  
Kesto:  130 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  30 miljoonaa dollaria
Tuotto:  68,9 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anna Karenina on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Joe Wright. Se perustuu Leo Tolstoin vuonna 1877 julkaistuun samannimiseen romaaniin, jonka on sovittanut käsikirjoitukseksi Tom Stoppard. Elokuvassa Anna Kareninaa näyttelee Keira Knightley ja muita pääosia näyttelevät Jude Law, Aaron Taylor-Johnson, Kelly Macdonald, Domhnall Gleeson, Ruth Wilson, Alicia Vikander, Olivia Williams ja Emily Watson.
Elokuva voitti parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon Jacqueline Durranin puvustuksesta ja oli myös ehdolla myös parhaasta musiikista, lavastuksesta ja kuvauksesta.
Elokuva kuvattiin vanhassa Shepperton-teatterissa Iso-Britanniassa, jonne lavasteet rakennettiin. Levinin maaseututalo ja sen ympärillä tapahtuvat ulkokohtaukset kuvattiin Venäjän puolen Karjalassa lähellä Suomen rajaa, Kižin museosaarella, Äänisjärvellä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Keira Knightley  | … |  Anna Karenina   |
|  Jude Law  | … |  Aleksei Karenin   |
|  Aaron Taylor-Johnson  | … |  kreivi Vronski   |
|  Kelly Macdonald  | … |  Dolly   |
|  Matthew Macfadyen  | … |  Oblonski   |
|  Domhnall Gleeson  | … |  Konstantin Levin   |
|  Olivia Williams  | … |  kreivitär Vronskaja   |
|  Ruth Wilson  | … |  ruhtinatar Betsy   |
|  Alicia Vikander  | … |  Kitty   |
|  Emily Watson  | … |  kreivitär Lydia   |
|  Michelle Dockery  | … |  ruhtinatar Mjagkaja   |
|  Holliday Grainger  | … |  paronitar   |
|  Alexandra Roach  | … |  kreivitär Nordston   |
|  Bill Skarsgård  | … |  kapteeni Machouten   |
|  Susanne Lothar  | … |  ruhtinatar Šerbatski   |
|  Raphaël Personnaz  | … |  Aleksander Vronski   |
Arviot

Ilta-Sanomat:
Mtv3:
Nyt-liite:
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Anna Karenina Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Anna Karenina Box Office Majossa (englanniksi)
Anna Karenina Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Anna Karenina Metacriticissä (englanniksi)
Joe Wrightin ohjaamat elokuvat
| --- | --- |
2000-luku:   Ylpeys ja ennakkoluulo (2005)  Sovitus (2007)  The Soloist (2009) 
2010-luku:   Hanna (2011)  Anna Karenina (2012)  Pan (2015)
Smurffit 2

| Smurffit 2> The Smurfs 2 |
| --- | --- |
 elokuvan mainosjuliste
Ohjaaja:  Raja Gosnell
Käsikirjoittaja:  J. David Stem David N. Weiss Jay Scherick David Ronn Karey Kirkpatrick
Perustuu:  Peyon luomiin sarjakuvahahmoihin Smurffit
Tuottaja:  Jordan Kerner
Säveltäjä:  Heitor Pereira
Kuvaaja:  Phil Meheux
Leikkaaja:  Sabrina Plisco
Pääosat:  Neil Patrick Harris Brendan Gleeson Jayma Mays Katy Perry Hank Azaria
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Sony Pictures Animation Columbia Pictures
Levittäjä:  InterCom Netflix Sony Pictures Entertainment
Ensi-ilta:   31. heinäkuuta 2013  6. syyskuuta 2013
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  $105 miljoonaa dollaria
Tuotto:  $347,545,360 dollaria
Edeltäjä:  Smurffit
Seuraaja:  Smurffit: Kadonnut kylä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Smurffit 2 (engl. The Smurfs 2) on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Raja Gosnellin ohjaama koko perheen komediaelokuva ja jatko-osa elokuvalle Smurffit (2011). Se perustuu löyhästi belgialaisen sarjakuvapiirtäjä Peyon luomiin Smurffit-hahmoihin. Elokuvassa nähdään sekä ääniroolitettuja animaatiohahmoja että oikeita näyttelijöitä. Pääosia esittävät Neil Patrick Harris, Brendan Gleeson, Jayma Mays ja Hank Azaria. Elokuvan lopputeksteissä on muistettu Suursmurffin pitkäaikaista ääninäyttelijää Jonathan Wintersiä joka kuoli huhtikuussa 2013.
Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 31. heinäkuuta 2013, ja se julkaistiin myös 3D:nä. Britney Spears laulaa elokuvan tunnuskappaleen “Ooh La La”. Smurffit 2 sai edeltäjänsä tavoin lähinnä negatiivista palautetta ja tuotti kaksi kertaa vähemmän mutta oli silti lippukassamenestys.
Smurffit 2 on dubattu myös suomeksi.
Juoni

Velho Gargamel loihtii maailmaan muutaman pahanilkisen smurffimaisen hahmon, tuhmurin, joiden kautta hän toivoo saavansa käyttöön salaperäisiä voimia sisältävän smurffiesanssin. Mutta kun Gargamel tajuaa, että esanssin voi saada vain oikealta smurffilta ja että Smurffiinan tuntema loitsu voi tehdä tuhmureista oikeita smurffeja, hän sieppaa Smurffiinan mukanaan Pariisiin, jossa on saavuttanut mainetta maailman mahtavimpana velhona. Suursmurffi, Tohelo, Ärjy ja Kauno yhdistävät siis jälleen voimansa ihmisystäviensä kanssa pelastaakseen tuhmureiden kanssa ystävystyneen Smurffiinan vakuuttaakseen heidän aidon rakkautensa tätä kohtaan, vaikka onkin erilainen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Neil Patrick Harris  | … |  Patrick Winslow   |
|  Brendan Gleeson  | … |  Victor Doyle   |
|  Jayma Mays  | … |  Grace Winslow   |
|  Hank Azaria  | … |  Gargamel   |
|  Jacob Tremblay  | … |  Blue Winslow   |
Näyttelijät > Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Katy Perry  | … |  Smurffiina   |
|  Christina Ricci  | … |  Veksi, tuhmuri   |
|  Jonathan Winters  | … |  Suursmurffi   |
|  Fred Armisen  | … |  Välkky   |
|  Alan Cumming  | … |  Sisu   |
|  Anton Yelchin  | … |  Tohelo   |
|  George Lopez  | … |  Ärjy   |
|  John Oliver  | … |  Kauno   |
|  J.B. Smoove  | … |  Pontus, tuhmuri   |
|  Mario Lopez  | … |  Bloggari   |
|  Jimmy Kimmel  | … |  Passiiviaggressiivismurffi   |
|  Frank Welker  | … |  Rontti-kissa   |
|  Tom Kane  | … |  Kertoja   |
|  Paul Reubens  | … |  Jekku   |
|  B.J. Novak  | … |  Leipuri   |
|  Shaquille O'Neal  | … |  Rento   |
|  Shaun White  | … |  Pölkky   |
|  Jeff Foxworthy  | … |  Kätevä   |
|  Gary Basaraba  | … |  Patti   |
|  Adam Wylie  | … |  Paniikkismurffi   |
|  Joel McCrary  | … |  Puutarhuri   |
|  Kenan Thompson  | … |  Ahmatti   |
|  John Kassir  | … |  Kaheli   |
Näyttelijät > Suomenkielinen ääni

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Anna Puu  | … |  Smurffiina    |
|  Susa Saukko  | … |  Veksi    |
|  Risto Aaltonen  | … |  Suursmurffi    |
|  Aksu Palmén  | … |  Välkky    |
|  Taisto Oksanen  | … |  Sisu    |
|  Jon-Jon Geitel  | … |  Tohelo    |
|  Rauno Ahonen  | … |  Ärjysmurffi    |
|  Pasi Ruohonen  | … |  Kauno    |
|  Elastinen  | … |  Pontus    |
|  Markus Bäckman  | … |  Bloggari    |
|  Jarmo Heikkinen  | … |  Kertojasmurffi    |
|  Antti Jaakola  | … |  Patrick Winslow   |
|  Jarmo Koski  | … |  Victor    |
|  Jukka Voutilainen  | … |  Velho    |
|  Tommi Korpela  | … |  Ahmattismurffi    |
|  Jyrki Sukula  | … |  Leipuri    |
Muissa rooleissa: Maria Järvenhelmi, Raili Raitala, Jenni Vartiainen, Pamela Tola, Sari Havas, Eija Nousiainen, Tomi Pousi & Juha-Pekka Mikkola
Aiheesta muualla

Smurffit 2 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pasi Toiviainen

Pasi Toiviainen vuonna 2011.
Pasi Toiviainen (s. 22. tammikuuta 1967 Espoo) on suomalainen tiedetoimittaja, tietokirjailija ja arkkitehti. Hän toimi vuosina 1998–2002 Creavideon Yle TV2:lle tuottamien Ympäristöuutisten toimittaja-juontajana. Vuodesta 2004 lähtien hän on työskennellyt Ylen tiedetoimituksessa.
Elämä

Koulutukseltaan Toiviainen on yhdyskuntasuunnitteluun ja arkkitehtuurin historiaan syventynyt arkkitehti. Vuosina 1990–1995 hän työskenteli ekologiseen suunnitteluun erikoistuneessa Arkkitehtitoimisto Eratissa. Vuonna 1995 Toiviainen perusti kollegoidensa kanssa maisema-arkkitehtitoimisto Studio Terran, jossa hän toimi vuoteen 2002 asti.
Uransa aikana Toiviainen on toiminut myös ilmastoasiantuntijana, luennoitsijana, tutkimusavustajana ja valokuvaajana sekä nuoruusvuosinaan sirkustaiteilijana ja tiskijukkana. Vuosina 1997–1998 hän toimi Helsingin kaupungin yleisten töiden lautakunnan varajäsenenä.
Koulunkäyntinsä Toiviainen aloitti 1970-luvun puolivälissä Itä-Afrikassa, Dar es Salaamin kansainvälisessä koulussa Tansaniassa. Toiviainen on naimisissa ja yhden lapsen isä. Hänen harrastuksiinsa kuuluvat ilmastotiede, jalkapalloilu ja pyöräily. Sotilasarvoltaan hän on reservin vänrikki.
Toiviainen on raportoinut ilmastonmuutokseen liittyvistä asioista yli 20 vuoden ajan. Hän on ohjannut palkitun elokuvan Venus-teoria vuonna 2004 ja kirjoittanut kirjan Ilmastonmuutos. Nyt. vuonna 2007. Hän oli vihreiden ehdokkaana vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa, joissa sai 4 081 ääntä, sekä 2011 eduskuntavaaleissa saaden 606 ääntä
Väitöskirjassaan Neroutta vai huijariutta? (2024) Toiviainen luo uuden kuvan tunnetusta arkkitehdistä Buckminster Fullerista. Hänen mukaansa Fullerin ideat olivat paljolti varastettuja.
Teokset

Ilmastonmuutos. Nyt. Muistiinpanoja maailmanlopusta.  Helsingissä:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21512-7
Neroutta vai huijariutta? – Buckminster Fullerin elämän ja teosten psykobiografinen uudelleentulkinta, väitöskirja, Aalto-yliopisto 2024
Elokuvat ja raportit

Venus-teoria 2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
Dokumentti: Suomalainen ilmastoherätys (Arkistoitu – Internet Archive) Pasi Toiviaisen ohjaama ilmastonmuutosta käsittelevä dokumentti Yleisradion ilmastonmuutos-teemaillassa 15.11.2007
Katso lyhennelmä dokumentista (kesto 21min. 42s.)
Aiheesta muualla

Ilmastonmuutos.Nyt -blogi
Pasi Toiviaisen kotisivut[vanhentunut linkki]
Pasi Toiviainen Elonetissä.
Blogikirjoituksia: Kuumat paikat (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjan Ilmastonmuutos. Nyt. esittelysivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Väinö Pajunen (filosofian tohtori)

Väinö Pajunen (3. helmikuuta 1906 Viipuri – 1. marraskuuta 1979 Hämeenlinna) oli suomalainen opettaja ja tietokirjailija. Hän kirjoitti yhdessä Lauri Elimäen kanssa kirjan: Opin laskemaan. K 1, Kaupunkien ja niihin verrattavien asutuskeskusten kansakoulujen laskennon ja mittausopin oppikirja : III ja IV luokka.
Pajunen tuli ylioppilaaksi 1925 ja filosofian maisteriksi 1931 ja tohtoriksi 1950. Hän toimi Sortavalan seminaarissa matematiikan ja luonnonopin lehtorina vuosina 1932–1940 ja 1942–1944. Itä-Suomen seminaarissa hän opetti 1944–1947 ja Hämeenlinnan seminaarissa 1947–1950. Vuodesta 1950 Pajunen toimi Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa. Opettajaneuvoston jäsen hän oli 1943–1946.
Pajusen vanhemmat olivat puuseppä Fredrik Pajunen ja Katri (o.s. Pitkänen). Puoliso oli Airi Annikki (o.s. Lehtoranta).
Julkaisut

Über die Kinetik der Cannizaroschen Reaktion beim Formaldehyd. Helsinki : Suomalainen tiedeakatemia, 1950. – (Annales Academiae scientiarum Fennicae. ISSN 0066-1961 37) – Väitöskirja
Laskennon opetus, WSOY, 1952. (Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun opetusoppeja 2) – 2. p. WSOY, 1956
Väinö Pajunen, Lauri Elimäki, Opin laskemaan. Oppikirjasarja, useita painoksia, WSOY
Opas Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa opiskeleville 1. Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun kasvatustieteen laitos, 1955
Opas Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa opiskeleville 2. Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun kasvatustieteen laitos, 1955
Ohjelmoitu geometria 1–2, WSOY, 1969
Geometrian omatoimikirja 1–4, WSOY, 1971
Yhdysvaltain asunto- ja kaupunkikehitysministeriö

| Yhdysvaltain asunto- ja kaupunkikehitysministeriö > U.S. Department of Housing and Urban Development |
| --- | --- |

 Yhdysvaltain asunto- ja kaupunkikehitysministeriön Robert C. Weaver-rakennus.
Perustettu:  9. syyskuuta 1965
Toimivalta:  Yhdysvaltain liittovaltion hallinto
Päätoimi­paikka:  Robert C. Weaver, Washington (DC), Yhdysvallat
Ministeri:  Marcia Fudge
Työntekijöitä:  yli 9 000
Vuosibudjetti:  n. 40 mrd. USD
Aiheesta muualla
Sivusto
Yhdysvaltain asunto- ja kaupunkikehitysministeriö (engl. U.S. Department of Housing and Urban Development, lyh. HUD) on Yhdysvaltain hallinnon asumistarpeisiin ja yhteisökehitykseen liittyvästä politiikasta ja ohjelmista vastaava toimeenpano-osasto. HUD hallinnoi ohjelmia, jotka tarjoavat avustuksia asuntojen ja yhdyskuntien kehitykseen. Ministeriö pyrkii myös varmistamaan kaikille yhtäläiset asumismahdollisuudet.
Asunto- ja kaupunkikehitysministeriön johtajana toimii Yhdysvaltain asunto- ja kaupunkikehityksen ministeri.
Yhdysvaltain opetusministeriö

| Yhdysvaltain opetusministeriö > U.S. Department of Education |
| --- | --- |

 Yhdysvaltain opetusministeriön Lyndon Baines Johnson-rakennus.
Perustettu:  17. lokakuuta 1979
Toimivalta:  Yhdysvaltain liittovaltion hallinto
Päätoimi­paikka:  Lyndon Baines Johnson, Washington (DC), Yhdysvallat
Ministeri:  Miguel Cardona
Työntekijöitä:  4 200
Vuosibudjetti:  68,6 mrd. USD
Aiheesta muualla
Sivusto
Yhdysvaltain opetusministeriö (engl. U.S. Department of Education, lyh. ED) on Yhdysvaltain hallinnon opetuksesta, elämäntaidoista, ammattitaidosta ja kansalaistaidoista vastaava toimeenpano-osasto. ED:n toimialaan kuuluu koulutuksen huippuosaamisen edistäminen sekä yhtäläisten koulutusmahdollisuuksien varmistaminen.
Opetusministeriön johtajana toimii Yhdysvaltain opetusministeri.
Taiteen perusopetus

Taiteen perusopetus on vapaa-ajalla annettavaa taidekasvatusta, ja osa Suomen koulutusjärjestelmää, jota säädellään laissa. Vastaavaa järjestelmää ei ole muissa maissa.
Historia

Pohja taiteen perusopetukselle Suomessa on luotu jo 1960-luvulla. Vuonna 1968 voimaan tulleen musiikkioppilaitoslain myötä musiikkikasvatusta voitiin antaa peruskoulun ulkopuolella. Musiikkikoulut ja -opistot alkoivat yleistyä Suomessa 1970-luvulla. 1970-luvun peruskoulu-uudistus vähensi taide- ja taitoaineiden opetusmäärää. Osa opettajista ja vanhemmista koki, että lapsilla on tarvetta laajampaan taidekasvatukseen, kuin mitä peruskoulu saattoi tarjota. Kannatusyhdistyksen alkoivat tukea taidekouluja ja osa kunnistakin alkoi tarjota taidekoulutusta. Ensimmäiset kuvataidekoulut perustettiin 1970-luvun lopussa. 1970-luvun puolivälistä lähtien kansalais- ja työväenopistot saivat luvan tarjota musiikin opetusta myös alle 16-vuotiaille, kymmenen vuotta myöhemmin ne saivat opettaa lapsille ja nuorille myös muita taiteenaloja. Laki taiteen perusopetuksesta tuli voimaan kesäkuussa 1992, noin puoli vuotta sen jälkeen, kun hallitus oli esitellyt sen eduskunnalle. Vuoteen 1993 mennessä Opetushallitus antoi taiteen perusopetuksen opetussuunnitelman perusteet arkkitehtuurille, elokuva- ja videotaiteelle, kuvataiteelle, käsityölle, musiikille, sanataiteelle, sirkustaiteelle, tanssille ja teatteri-ilmaisulle.
Uusi laki taiteen perusopetuksesta annettiin vuonna 1998, jonka mukaan opetus voitiin jakaa joko yleiseen tai laajaan oppimäärään. Vuodesta 2005 taiteenalojen määrä on ollut yhdeksän.
Syksyllä 2017 Opetushallitus uudisti taiteen perusopetuksen opetussuunnitelman perusteet. Se otettiin käyttöön kesällä 2018 ja sen mukaan opiskelevat kaikki ne oppilaat, jotka ovat aloittaneet opintonsa sen jälkeen. Vanhoja opetussuunnitelmia sai noudattaa kesään 2021 asti niillä oppilailla, jotka olivat aloittaneet opintonsa ennen muutosta.
Elokuusta 2021 lähtien kansalais- ja kansanopistoilla on ollut mahdollisuus järjestää osaamisperusteisia kursseja. Opetus- ja kulttuuriministeriö oli asettanut vuonna 2019 työryhmän helpottamaan vapaan sivistystyön kautta hankitun osaamisen tunnistamista. Työryhmä ehdotti Koski-tietovarannon hyödyntämistä myös vapaaseen sivistystyöhön. Kansalaisopisto päättää itse, mitkä kurssit se haluaa sinne viedä, opiskelija taas päättää, siirretäänkö hänen tietojaan. Laki astui voimaan elokuussa 2021. Kursseista saadut opintopisteet voidaan tallentaa Koski-palveluun ja koulu- tai työpaikan hakijat voivat hyödyntää palvelun tietoja hakemustensa yhteydessä. Osaamisperusteisuus muuttaa kansalaisopistojen opettajien työnkuvaa, sillä heidän työehtosopimukseensa ei sisälly opiskelijoiden osaamisen arviointia. Samana syksynä selviteltiin myös taiteen perusopetuksessa saadun osaamisen viemistä Opetushallituksen ylläpitämään Koski-tietovarantoon.
Vuonna 2023 osaamisperusteisten kurssien määrä Suomessa oli noin 350–400. Niiden suoritusmerkintöjä kerättiin Oma Opintopolku-palveluun.
Vuonna 2024 taiteen perusopetusta antoi 424 oppilaitosta 267 kunnan alueella 128 000 oppilaalle. Taiteen perusopetuksen puitteissa järjestettiin vuosittain noin 15 000 tapahtumaa, kuten esityksiä, konsertteja ja näyttelyjä.
Taiteen perusopetuksen sisältö

Taiteen perusopetus on tavoitteellista. Opetusta antavat alan koulutetut ammattilaiset. Taiteen perusopetuksen oppilaat saavat valmiuksia ilmaista itseään ja hakeutua taiteenalan ammatilliseen ja korkea-asteen koulutukseen.
Taiteen perusopetusta annetaan yhdeksällä eri taiteenalalla: arkkitehtuuri, kuvataide, käsityö, mediataiteet, musiikki, sanataide, sirkustaide, tanssi ja teatteritaide. Kullekin alalle on tehty valtakunnalliset opetussuunnitelman perusteet, jotka opetushallitus on vahvistanut. Niiden pohjalta koulutuksen järjestäjät tekevät paikalliset opetussuunnitelmat.
Osa kursseista on niin kutsuttuja osaamisperusteisia kursseja. Vuonna 2023 osaamisperusteisia kursseja oli noin 350–400, ja niiden suoritusmerkinnät kerättiin Oma Opintopolku-palveluun.
Opetus jakautuu yleiseen ja laajaan oppimäärään.
Yleisen oppimäärän 500 opetustunnista 300 on yhteisiä ja 200 teemaopetustunteja. Yhteisten opintojen aikana on tavoitteena hankkia taiteenalan perustaidot, teemaopinnoissa laajennetaan yhteisissä opinnoissa hankittuja taitojen. Oppimäärällä tavoitellaan muun muassa elinikäistä taidesuhtetta ja oppimisen iloa.
Laajan oppimäärän opinnot sisältävät 1300 opetustuntia, joista perusopetus kestää 800 opetustuntia ja syventävät 500 opetustuntia. Perusopinnoissa harjoitellaan taiteenalalle keskeisiä taitoja. Syventävien opintojen aikana opintomahdollisuuksia laajennnetaan tai painotetaan lopputyön myötä. Oppimäärällä tavoitellaan esimerkiksi edellytyksiä elinikäiselle taiteen harjoittamiselle.
Opiskelijat

Taiteen perusopetusta voidaan antaa varhaiskasvatuksesta lähtien lapsille, nuorille ja aikuisille. Perusopetukselle ei ole määritelty ikärajaa, mutta koulutuksen järjestäjä voi asettaa hakijoita etusijalle hakijalta edelletettyjen tietojen, taitojen, valmiuksien ja joskus myös hakijan kotikunnan mukaan. Tällaisiä etusijan saaneita oppilaita voi olla enintään puolet opetettavista. Oppilaat voidaan valita myös ilmoittautumisjärjestyksen, arvonnan tai pääsykokeiden kautta.
Opetuksen tarjoajat

Taiteen perusopetusta voivat järjestää kunnat, kuntayhtymät, rekisteröidyt yhteisöt, säätiöt ja valtion oppilaitokset. Ne voivat myös hankkia palvelua yksityiseltä toimijalta. Muiden tahojen tulee hankkia lupa koulututuksen järjestämiseen opetus- ja kulttuuriministeriöltä. Järjestäjät saavat valtiolta koulutuksen järjestämiseen rahoitusta. Valtionosuus on sidottu opetustuntien määrään. Kuntien valtionosuuteen vaikuttaa asukkaiden määrä.
Taiteen perusopetusta järjestävät paikalliset taidekoulut ja -oppilaitokset ja osa kansalaisopistoista. Koulutusta antavia oppilaitoksia ovat esimerkiksi kuvataidekoulut, sanataidekoulut, musiikkiopistot ja tanssiopistot. Lisäksi on oppilaitoksia, joiden opetusalana on jokin muu taiteen ala, esimerkiksi sirkus, teatteri, arkkitehtuuri tai käsityöt. Taiteen perusopetusta antavat merkittävissä määrin myös kansalais- ja työväenopistot.