Pitäjä
Ruotsin pitäjät > Käsitteen nykyinen merkitys

Nykyisin Ruotsissa ei ole virallista pitäjäjakoa. Pitäjä (ruots. socken) on kuitenkin hyvin yleisessä käytössä oleva käsite, sillä monissa yhteyksissä tarvitaan muuttumattomana pysyvää paikkakuntajakoa. Kuntia ja seurakuntia jaetaan tai yhdistetään tarpeen mukaan, mutta koska pitäjät eivät enää ole hallinnollisia yksiköitä, niiden alueita ei muuteta.
Esiintyy kuitenkin eri mielipiteitä siitä, mistä lähtien pitäjien on katsottava pysyneen muuttumattomina. Joidenkuiden mielestä oikea ajankohta on vuosi 1863, jolloin maalliset kunnat ja kirkolliset seurakunnat erotettiin toisistaan. Toisten mielestä pitäjillä olisi tarkoitettava Ruotsin entisten kuntien alueita sellaisina kuin ne olivat ennen vuoden 1952 suurta kuntauudistusta (toisaalta eräitä maalaiskuntia oli liitetty toisiin kuntiin jo ennen sitä). Tämän vuoksi on vaikea muodostaa yleistä sääntöä siitä, mitä alueita on sanottava pitäjiksi – asia riippuu kussakin tapauksessa paikallisesta käytännöstä ja identiteettikäsityksistä.
Ruotsin pitäjät, kuten maakunnatkaan eivät siis enää ole virallisia juridisia tai kameraalisia yksiköitä, mutta ne ovat maantieteellisiä alueita, jotka perustuvat vanhempaan poliittiseen jakoon, kulttuuriseen yhteenkuuluvuuteen ja maantieteellisiin erityispiirteisiin, joihin ihmiset edelleen samastuvat. Pitäjäjakoa käyttävät murteiden ja paikannimien tutkijat sekä historioitsijat ja arkeologit. Rekisteriyksikköinäkin niitä käyttävät muun muassa Riksantikvarieämbetet, Naturhistoriska riksmuseet ja Nordiska museet. Kasvitieteilijät käyttävät pitäjiä kasvien löytöpaikkojen ja levinneisyys­alueiden ilmoittamiseen, sillä he katsovat tarvitsevansa maantieteellistä jaotusta, jota ei muuteta poliittisista ja hallinnollisista syistä. Ruotsin kotiseutuyhdistysten toimialueena on yleensä pitäjä. Maakuntien tavoin pitäjät kuuluvat Ruotsin aineettomaan kulttuuriperintöön.
Sukututkimuksessa käytetään pitäjien ja kaupunkien sijasta rekisteriyksikköinä yleensä Ruotsin kirkon seurakuntia sellaisina kuin ne olivat tutkittavana ajankohtana. Tämä johtuu siitä, että Ruotsin kirkko vastasi väestökirjanpidosta heinäkuun 1991 alkuun saakka, jolloin se siirtyi veroviranomaisille. Ihmisten syntymä, kuolema, avioliitto sekä maahan- ja maastamuutto rekisteröitiin seurakuntien kirkonkirjohin. Myös Ruotsin tilastollisen keskustoimiston (Statistiska centralbyrån) väestönlaskennoissa, jollainen viimeksi toimeenpantiin vuonna 1990, seurakunta on Ruotsin pienin alueellinen yksikkö.
Myöhemmin alettiin yhä yleisemmin vaatia, että väestökirjanpidon pienimpinä yksikköinä olisi seurakuntien sijasta käytettävä pitäjiä. Aiheena oli toisaalta Ruotsin kirkon ja valtion ero, jonka vuoksi väestökirjanpidon aluejaonkin pitäisi olla kirkosta riippumaton, toisaalta se, että Ruotsin kirkon seurakuntajakoa on yhä enemmän muutettu ja se vastaa enää harvoissa tapauksissa vanhaa pitäjäjakoa, varsinkaan suurkaupungeissa. Toisaalta on huomautettu, ettei vanha pitäjäjakokaan enää varsinkaan suurkaupunkien läheisyydessä juuri vastaa asutuksen nykyistä rakennetta. Vuonna 2007 Ruotsin valtiopäivät hylkäsivät asiaa koskeneen hallituksen esityksen, mutta myöhemmin on otettu käyttöön vanhaa pitäjäjakoa suurin piirtein vastaava piirijako.