stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eric Linklater
Suomennetut teokset

Kuussa tuulee.  ((The wind on the moon, 1944.) Suomentanut S.-L. Norko-Turja. 2. painos (1. painos 1947.) Kolibri-kirjasto 33)  Helsinki:  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-09618-0
Juan Amerikassa (Juan in America, 1931). Suomentanut Sakari Saarikivi. Werner Söderström, 1943.
Angelon ainut henki (Private Angelo, 1946). Suomentanut Olli Nuorto. Gummerus, 1947.
Juan Kiinassa (Juan in China, 1937). Suomentanut Olli Nuorto. Gummerus, 1949.
Haikaralle tuli kiire  (Ripeness is All, 1935). Suomentanut Olli Nuorto. Gummerus, 1954.
Kesän hämärät hetket (The Dark of Summer, 1956). Suomentanut Kirsti Heporauta. Kustannustalo, 1957.
Aiheesta muualla

The Wind on the Moon (Arkistoitu – Internet Archive). Bookslut. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Master of Reality

| Master of Reality Black Sabbath |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Island Studios, Lontoo 1. tammikuuta 1971 ja 25.–27. toukokuuta 1971
 Julkaistu: 21. heinäkuuta 1971
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD
 Tuottaja(t): Rodger Bain
 Tyylilaji: heavy metal, hard rock, doom metal
 Kesto: 34.32
 Levy-yhtiö:  Vertigo    Warner Bros.
Listasijoitukset
  5. (elokuu 1971)    5. (1971)    6. (11. syyskuuta 1971)    8. (1971)    9. (tammikuu 1972)    12. (syyskuu 1971)
Black Sabbathin muut julkaisut
| Paranoid 1970 | Master of Reality 1971 | Vol. 4 1972 |
Master of Reality on Black Sabbath -yhtyeen kolmas albumi, joka ilmestyi vuonna 1971. Sen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Sweet Leaf”, ”Into the Void” ja erityisesti ”Children of the Grave”. Albumi nousi Yhdysvalloissa kultalevyksi jo lähes ennakkotilauksien perusteella ja oli parhaimmillaan Billboard -albumilistan sijalla 8. Albumia on myyty Yhdysvalloissa yli kaksi miljoonaa kappaletta ja tuplaplatinaan oikeuttava määrä. Yhtyeen kotimaassa Isossa-Britanniassa listasijoitus oli 5. Master of Realitya on pidetty myös ensimmäisenä ns. stoner rock-albumina sen ”utuisen” ja raskaan äänimaailman myötä. Yhtyeen musiikkia kutsuttiin albumin julkaisun aikoihin myös nimikkeellä ”downer rock”.
Taustaa

Albumin suunnittelu aloitettiin vuoden 1970 Yhdysvaltain kiertueen päätyttyä joulukuussa. Kahteen edelliseen albumiin verrattuna Master of Realityyn käytettiin enemmän aikaa, eikä nauhoituksia tehty kesken keikkojen tiukalla aikataululla. Basisti Geezer Butler muistelee: ”Master of Realitylla halusimme muuttaa hieman musiikkimme suuntaa. Siksi me hankimme erilaisia soittimia ja Tony alkoi soittaa pianoa. Laajensimme hieman musiikillista ilmaisuamme ja otimme jonkinlaisen aikalisän sillä nyt siihen oli aikaa ja varaa. Mielestäni musiikista tulee parempaa kun siihen käyttää enemmän aikaa ja rahaa”.
Yhtye kiersi Britanniaa tammikuussa 1971 ja kuun lopussa Sabbath vieraili Australiassa. Japanin kiertue peruutettiin yhtyeen jäsenten vanhoista rötöksistä johtuvien viisumiongelmien takia, mutta helmi-huhtikuu käytettiin Pohjois-Amerikan kiertämiseen ja Paranoid-albumin sikäläiseen promoamiseen, sillä se oli julkaistu Pohjois-Amerikassa vasta tammikuussa 1971. ”On jokaisen brittibändin unelma kiertää Amerikkaa. Meille se oli kuin taikuutta. Tulimme Birminghamista, jossa aurinko ei vittu koskaan paistanut”, kertoi laulaja Ozzy Osbourne. Sabbathin amerikkalainen levy-yhtiö Warner Bros mainosti yhtyettä sloganilla ”louder than Led Zeppelin”, josta Sabbath tosin närkästyi, sillä Zeppelin ja Sabbath tulivat hyvin toimeen keskenään.
Sabbath kiersi mm. Mountainin kanssa ja Osbournen mukaan Mountainin kitaristi Leslie West tutustutti hänet kokaiiniin, josta tuli suosittu huume Sabbathin keskuudessa. ”En muista albumin (Master of Reality) nauhoituksista juuri muuta kuin sen että Tony laski kitaran virettä soittamisen helpottamiseksi ja Geezer kirjoitti 'Sweet Leaf'in pilvenpolttelustamme ja että 'Children of the Grave' oli rankin koskaan levyttämämme biisi”, muisteli Osbourne.
Yhtyeen kevään kiertueet päättyivät Skandinavian ja Royal Albert Hall-konsertin jälkeen huhtikuun lopussa ja tulevan albumin viimeistely tehtiin loppukeväästä 1971. Kitaristi Tony Iommi kertoo: ”Alkaessamme tehdä albumia meillä oli jo hieman paineita menestyksen johdosta. Kirjoitimme biisit kiertueiden välillä treenikämpällä. Riffejä alkoi tulla mukavasti ja kappaleet saatiin helposti kasaan”.
Kansitaide

Alkuperäinen painos julkaistiin laatikkomaisena, avattavana versiona, jonka mukana tuli värillinen juliste, jossa oli kuva yhtyeestä. Etukannessa oli mustalla pohjalla yhtyeen nimi purppuralla ja albumin nimi mustalla kohotettuina kirjaimina. Takakanteen oli painettu kappaleiden sanat. Vuosien saatossa ja eri painoksista riippuen kansitekstien värit ovat jonkin verran muuttuneet. ”Kansi oli jälleen erikoinen, koska siinä oli tekstit purppuralla ja mustalla mustaan pohjaan painettuna. Hieman Spinal Tap-maisesti, tosin paljon ennen Spinal Tapia!”, kertoo Iommi. Kannen ovat suunnitelleet Mike Stanford ja Bloomsbury Group ja julisteen teki Marcus Keef.
Julkaisu ja vastaanotto mediassa

Albumi myi jo lähes ennakkotilausten perusteella kultaa Yhdysvalloissa, kun se julkaistiin heinäkuussa 1971. Tällä kertaa albumi julkaistiin samaan aikaan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Yhdysvalloissa albumi nousi sijalle 8. ja pysyi listoilla 43 viikkoa ja siitä tuli kultalevy jo syyskuussa 1971. Se on myynyt siellä tuplaplatinaa tähän päivään mennessä ollen yhtyeen toiseksi myydyin albumi Paranoidin jälkeen. Myös Britanniassa menestys oli hyvää, kun albumi nousi sijalle 5. Varsinaista singleä albumilta ei tällä kertaa julkaistu, lukuun ottamatta Vertigon promotarkoituksessa julkaistua ”Children of the Grave” -singleä, jonka toisella puolella oli samaan levy-yhtiöön kuuluneen Status Quon kappale ”Roadhouse Blues”.
Kahdesta aiemmasta levystä poiketen myös kriitikot alkoivat osoittamaan enemmän positiivista palautetta yhtyeelle. Sabbathia ankarasti aiemmin arvostellut Rolling Stone-lehden Lester Bangs oli rohkaiseva arviossaan: ”Kuten muillakin hienoilla rokkareilla, on Black Sabbathillakin visio, jossa yhtenäisyys ja suunta tekevät yksinkertaisistakin rakenteista hienompia miltä ne voivat kuulostaa. Vaikka puutteitakin löytyy, on yhtye ottanut julkisuutensa ja asemansa vakavasti ja kun vaatimuksena on jännittävyys, sitä Sabbathilta löytyy”. Myös amerikkalainen The Rag-lehti suitsutti yhtyettä: ”Black Sabbath laulaa paholaisesta ja kuolemasta ja vetoaa kaikkein paatuneimpiin 16-vuotiaisiin rauhoittavien aineiden väärinkäyttäjiin. Tosin Sabbath on myös helvetinmoinen rock-bändi ja Master of Reality on hieno albumi. Yhtyeen musiikissa ei ole mitään ylimääräistä. Black Sabbath jauhaa armottoman riffin toisensa perään.”
Tosin kritisoijiakin löytyi. Village Voicen Robert Christgau ei edelleenkään lämmennyt yhtyeeseen: ”Black Sabbath on tyypillisesti englantilainen - tylsä ja dekadentti. Albumi on ääliömäistä ja moraalitonta herjaamista” Osbourne: ”Joku kirjoitti meidän kuulostavan kuin Titanicin tanssiorkesterilta tuomiopäivänä mikä kuulosti itse asiassa ihan hienolta.” Jorma-Veikko Sappinen kirjoitti vuonna 1978 toimittamassaan Heavy Rock -kirjassa, että Master of Reality on ”Sabbathin heikoin levy, ja se eittämättä karkotti joitakin bändin ja yleensä heavy rockin kannattajajoukon liepeillä horjuvia epävarmoja tapauksia muunlaisen musiikin pariin”. Sappisen mielestä Master of Reality oli pakollinen välityö, jossa yhtye oli pysähtynyt kelaamaan alkuaikojensa ratoja, ja albumi on kalpea uusi painos yhtyeen kahdesta ensimmäisestä levystä.
Nykyinen arvostus

Nykyään albumi lasketaan yhdeksi yhtyeen, sekä myös heavy metal-genren klassikoista. ”Children of the Grave” -kappale on pysynyt julkaisustaan asti näihin päiviin saakka Sabbathin settilistassa konserteissa ja myös Ozzy Osbourne on esittänyt kappaletta sooloyhtyeensä kanssa. Black Sabbath on soittanut muitakin albumin kappaleita runsaasti varsinkin reunion-vuosien aikana (1997-).
Monet 1990-luvun alternative rock- ja stoner rock -genren yhtyeet ovat pitäneet albumia esikuvanaan, johtuen juuri sen tavallista raskaammasta ja ”utuisemmasta” äänimaailmasta. Albumin kappaleita ovat muutkin levyttäneet runsaasti. Esim. ”Sweet Leaf” -kappaleen ovat versioineet Godsmack ja Ugly Kid Joe ja Red Hot Chili Peppers käytti kappaleen riffiä ”Give It Away” -hitillään. Myös Beastie Boys sämpläsi riffiä kappaleellaan ”Rhymin' and Stealin'”. White Zombie ja suomalainen Tarot-yhtye ovat versioineet ”Children of the Grave” -kappaleen ja ”Solitudesta” on Cathedral-yhtye tehnyt oman versionsa. ”Solitude” kuului myös Mika Kaurismäen Zombie ja Kummitusjuna -elokuvassa.
Myös nykyajan kriitikot ovat suhtautuneet albumiin positiivisesti. Vuonna 2003 Rolling Stone -lehti listasi albumin sijalle 298. ”Kaikkien aikojen top-500-albumit” -äänestyksessään, ja Q-magazine valitsi albumin ”50 kaikkien aikojen raskainta albumia” -listalleen vuonna 2001. Allmusic.com-sivuston kriitikko kuvaa albumia ”viimeiseksi yhtenäiseksi Sabbath-albumiksi, jonka vaikutus kuuluu tämän päivän heavy-yhtyeissä” ja Sputnik Music.com-sivuston arvostelija sanoo albumia ”hiomattomaksi ja lyhyeksi, mutta kuitenkin helvetinmoisen hyväksi Sabbath-albumiksi”. Metal Storm-sivuston arvostelija toteaa albumin olevan ”jälleen yksi Black Sabbath-levy, jonka jokaisen itseään kunnioittavan heavy metal-fanin tulisi omistaa”.
Myös yhtyeen jäsenet ovat albumiin ainakin osittain tyytyväisiä. Bill Ward: ”Albumi on suosikkini tuotannossamme. Se täydensi hienosti kahta edellistä albumia vakiinnuttamalla paikkamme heavy metallin historiassa”. Tony Iommi ei kuitenkaan ollut aivan yhtä tyytyväinen: ”Musiikillisesti Master of Reality oli jatke Paranoidille. Tuolloin olin hieman pettynyt albumin soundiin. Tuotantotiimimme oli pysynyt samana jo kolmen albumin ajan emmekä mielestäni saaneet tarpeeksi vaikuttaa tuotantoon. Seuraavilla albumeilla aloin ottaa enemmän vastuuta tuotannosta”.
CD-painokset

Albumista on julkaistu varhaisten Sabbath-levyjen tapaan useita CD-painoksia. Castle Communicationsin vuoden 1986 varhainen CD-versio sisälsi bonus-kappaleena Live at Last-albumilta otetun ”Killing Yourself to Live” -kappaleen. Ensimmäiset remasteroidut versiot julkaistiin 1990-luvulla ja vuonna 2009 Universal Music Group ja Sanctuary Records julkaisivat albumista Deluxe Edition-version, joka sisälsi toisen CD:n, jolla on bonus-materiaalia. Pohjois-Amerikassa Rhino Records julkaisi albumin muiden 1970-luvun Sabbath-albumien kanssa Black Box: The Complete Original Black Sabbath 1970-1978-kokoelmana remasteroituna vuonna 2004.
Kappaleet > Britannian ja Euroopan versiot sekä myöhemmät painokset

Kaikki sanat Geezer Butler, kaikki sävellykset Black Sabbath (Geezer Butler, Tony Iommi, Ozzy Osbourne, Bill Ward), paitsi ”Embryo” ja ”Orchid” säv. Iommi.
| A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Sweet Leaf | 5.05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | After Forever | 5.27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Embryo (instrumentaali)  | 0.28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Children of the Grave | 5.18 |  |  |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Orchid (instrumentaali)  | 1.31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Lord of This World | 5.27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Solitude | 5.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Into the Void | 6.13 |  |  |  |  |  |  |  |
Kappaleet > Alkuperäinen Pohjois-Amerikan versio

| A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Sweet Leaf | 5.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | After Forever (sisältää ”Elegy”-kappaleen)  | 5.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Embryo | 0.29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Children of the Grave | 4.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Haunting | 0.45 |  |  |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Orchid | 1.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Step Up | 0.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Lord of This World | 4.55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Solitude | 5.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Deathmask | 3.08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Into the Void | 3.08 |  |  |  |  |  |  |  |
Kuten joissain varhaisissa Sabbath-albumeissa, on myös Master of Realityn alkuperäisissä Pohjois-Amerikan-painoksissa hieman erilainen nimeäminen kappaleissa. ”The Elegy” on kappaleen ”After Forever” alussa ja lopussa kuultava syntetisaattorilooppi. ”The Haunting” on ”Children of the Grave” -kappaleen ”aavemainen” outro. ”Step Up” on ”Lord of This Worldin” intro-osa. ”Death Mask” on ”Into the Voidin” alkuosa, mutta kesto (3:08) on virheellinen, koska kappaleen vaihdos tuolla ajalla tulisi kesken vokaalia (”Freedom fighters sent us to the sun...”). Oikea aika introlle olisi n. 1:14.
Kappaleet > ”Korjattu” Pohjois-Amerikan versio

| A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Sweet Leaf | 5.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | After Forever (sisältää The Elegyn) | 5.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Embryo | 0.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Children of the Grave | 5.15 |  |  |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Orchid | 2.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Lord of this World | 4.55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Solitude | 8.08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Into the Void | 3.08 |  |  |  |  |  |  |  |
”Korjatussa” Pohjois-Amerikan painoksessa on edelleen virheitä. ”Orchid”-kappaleen kesto on merkitty virheellisesti (2:00), sillä siihen on lisätty ”Lord of This World” -kappaleen intro (”Step Up”). Sama virhe on tapahtunut myös ”Solitude”-kappaleessa, sillä ”Into the Voidin” alun perinkin väärin mitoitettu intro (”Death Mask”) on lisätty virheellisesti siihen. Myöhemmissä Pohjois-Amerikassa painetuissa CD:issä on sama virheellinen listaus kansilehdissä, mutta itse CD:n kappalejaottelu on oikea.
Joissain painoksissa (mm. Castlen 1980-luvun CD:t) myös ”Embryo” on merkitty virheellisesti viiden minuutin (5:00) mittaiseksi kappaleeksi (yhdistetty ”Children of the Grave” -kappaleeseen).
Kappaleet > Deluxe Edition 2009

| CD 2 (Bonuskappaleet) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Weevil Woman '71 (ennenjulkaisematon kappale)  | 3.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Sweet Leaf (demo, vaihtoehtoiset sanat)  | 5.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | After Forever (instrumentaali)  | 5.20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Children of the Grave (vaihtoehtoiset sanat)  | 4.36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Children of the Grave (instrumentaali)  | 6.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Orchid (Tony Iommin ”yskintä ja lähtölaskenta” mukana)  | 1.41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Lord of this World (piano ja slide-kitara-versio)  | 5.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Solitude (vaihtoehtoinen versio ilman huilua)  | 3.35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Spanish Sid (”Into the Voidin” varhainen versio)  | 6.24 |  |  |  |  |  |  |  |
CD 1 sisältää varsinaisen albumin
Singlejulkaisu

”Children of the Grave” / Status Quo: ”Roadhouse Blues” (Vertigo, DJ005, 1972)
(rajoitettu 100 kappaleen painos, jolla promotoitiin Vertigon uusia albumeja)
Kokoonpano

Ozzy Osbourne – laulu
Tony Iommi – kitara, kosketinsoittimet, huilu, piano
Geezer Butler – basso
Bill Ward – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

Rodger Bain - tuottaja
Tom Allom - nauhoitus ja miksaus
Roy Thomas Baker - assistentti
Tony Platt - assistentti
Mike Stanford - kannen suunnittelu
Bloomsbury Group - kannen toteutus
Marcus Keef - posterin valokuvaus
Arvostelut

| --- | --- |
 Allmusic  linkki  Sputnik Music  linkki  Progarchives  linkki  Korroosio.fi  linkki[vanhentunut linkki]  Metal Storm.net 10/10 linkki :  Mark Prindle 9/10 linkki  Levyarvostelut.fi (positiivinen) linkki (Arkistoitu – Internet Archive)  Rolling Stone (neutraali) []  Robert Christgau (C-, negatiivinen) []
Julkaisuhistoria

1971: Vertigo 6360-050 (UK, LP - ”laatikko”-kansi + posteri, purppura/musta kohotettu teksti)
1971: Warner Bros BS-2526 (US, LP)
1973: WWA WWA-008 (UK, LP - vaaleanpunainen/valkoinen teksti)
1976: NEMS NEL-6004 (UK, LP - yksinkertainen kansi, vaaleanpunainen teksti)
1986: Castle Communications CLACD 198 (UK, CD - vaaleanpunainen teksti)
1986: Castle Communications NELCD 6004 (UK, CD - ”Killing Yourself to Live” bonuksena, punainen/valkoinen teksti)
1987: Warner Bros 2562-2 (US, CD - purppura/harmaa teksti)
1989: Vertigo 832 707-2 (UK/EU, CD - purppura/musta teksti)
1996: Essential ESMCD303 (UK, CD - remasteroitu, purppura/harmaa teksti)
2004: Sanctuary SMRCD033 (UK, CD - remasteroitu, purppura/harmaa teksti)
2004: Rhino Records R2-73923-C (US, CD – osana Black Box-settiä)
2009: Universal / Sanctuary 2701106 (UK, 2 CD - Deluxe Edition, täyspurppurat tekstit)
Aiheesta muualla

Master of Reality Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Master of Reality Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Black Sabbath |
| --- | --- |
 Tony Iommi  Ozzy Osbourne  Geezer Butler  Bill Ward   Entiset jäsenet: Ronnie James Dio  Vinny Appice  Ian Gillan  Glenn Hughes  Tony Martin  Cozy Powell  Geoff Nicholls  Bev Bevan  Neil Murray  David Donato  Dave Spitz  Eric Singer  Ray Gillen  Bob Daisley  Jo Burt  Terry Chimes  Laurence Cottle  Dave Walker 
Studioalbumit:  Black Sabbath  Paranoid  Master of Reality  Vol. 4  Sabbath Bloody Sabbath  Sabotage  Technical Ecstasy  Never Say Die!  Heaven and Hell  Mob Rules  Born Again  Seventh Star  The Eternal Idol  Headless Cross  Tyr  Dehumanizer  Cross Purposes  Forbidden  13 
Livealbumit:  Live at Last  Live Evil  Cross Purposes Live  Reunion  Past Lives  Live at Hammersmith Odeon 
Kokoelmat:  We Sold Our Soul for Rock ’n’ Roll  The Sabbath Stones  The Best of Black Sabbath  Symptom of the Universe: The Original Black Sabbath 1970–1978  Black Box: The Complete Original Black Sabbath 1970–1978  Greatest Hits 1970–1978  The Dio Years  The Rules of Hell 
Videot:  The Black Sabbath Story, Vol 1  The Black Sabbath Story, Vol 2 
Muuta:  diskografia  Heaven and Hell (yhtye)  luettelo jäsenistä
Kristinusko Pohjois-Carolinassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Pohjois-Carolinan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2014 väestötutkimuksen mukaan kristinusko on Pohjois-Carolinan suurin uskonto. 77 prosenttia Pohjois-Carolinan väestöstä kuuluu kristillisiin kirkkoihin.
Tunnustuskunnat

Väestötutkimuksen mukaan suurin kristinuskon suuntaus on protestantismi: evankelista protestantismia tunnustaa 35 prosenttia väestöstä. Päälinjan protestantismia tunnustaa 19 prosenttia väestöstä. Mustaan kirkkoon kuuluu 12 prosenttia väestöstä.
Katoliseen kirkkoon kuuluu 9 prosenttia väestöstä.
Yhdysvalloissa kristillisiin kirkkoihin lasketaan kuuluvaksi myös mormonit ja Jehovan todistajat. Molempiin liikkeisiin kuuluu noin prosentti väestöstä.
| Yhteisö | Perinne | Perhe | Seurakunnat | Kannattajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Eteläinen baptistikonventio | Evankelikalismi | Baptismi | 4 374 | 1 324 747 |
| Tunnustuskuntiin kuulumattomat seurakunnat | Evankelikalismi | Muut | 2 354 | 1 053 564 |
| Katolinen kirkko Yhdysvalloissa | Katolinen kirkko | Katoliset kirkot | 198 | 928 735 |
| Yhdistynyt metodistikirkko | Päälinja | Metodismi | 1 800 | 595 636 |
| Presbyterian Church (USA) | Päälinja | Reformoidut kirkot | 616 | 129 110 |
| National Missionary Baptist Convention of America | Musta protestantismi | Baptismi | 429 | 119 228 |
Historia > Siirtokunta-kausi (1663–1729)

Kuningas Kaarle II lahjoitti Carolinan siirtokunnan englantilaisille magnaateille. Nämä toivat siirtokuntaansa sekä Englannin kirkon, että suvaitsevaisuuden kannustaakseen kauppaa ja maan asuttamista. Siirtokunnan perustuslaissa (1669) määrätttiin, että seitsemän henkeä voi anoa lupaa seurakunnan perustamiseen.
Bilbays

| Bilbays |
| --- | --- |
 Näkymää kanavan varrella.
 Bilbays
 Koordinaatit: 30°25′N, 31°43′E 
Valtio:  Egypti
Kuvernoraatti:  Al-Šarqiyya
Väkiluku (2006):  137 182
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bilbays tai Bilbeis on kaupunki Egyptissä Niilin suiston itäosassa. Sen asukasluku vuonna 2006 oli 137 182.
Maantiede

Bilbays sijaitsee Niilin suiston itäosassa Ala-Egyptissä Al-Šarqiyyan kuvernoraatissa. Kairo sijaitsee Bilbaysista lounaaseen. Kaupungin poikki kulkee tie Kairosta kohti Ismailiaa ja Port Saidia. Sen läpi kulkee myös Ismailian kanava.
Historia

Kaupungin nykyinen arabiankielinen nimi Bilbays on johdettu koptinkielisestä nimestä Phelbès. Joissain vanhoissa arabiankielisissä lähteissä nimi esiintyy myös muodoissa Bulbays tai Bilbis. Paikkakunta sijaitsee luonnollisella hyökkäysreitillä Egyptiin. Vuonna 640 sen läpi kulkivat arabit. Vuonna 727 sen alueelle asutettiin Qays-heimon jäseniä. Toisaalta paikan läpi kulkivat myös Egyptistä kohti Palestiinaa hyökänneet armeijat. Paikkakuntaa kuvailtiin joskus Egyptin portiksi Syyriaan.
Vuonna 996 Bysantin valtakuntaa vastaan sotareeä suunnitellut fatimidikalifi Al-Aziz Billah kuoli Bilbaysissa saisartuttuaan ja valtaan nousi Al-Hakim bi-Amr Allah. Vuonna 1163 kaupungin valtasivat kuningas Amalric I johtamat ristiretkeläiset. Eri armeijoiden ohi paikan kautta kulki myös esimerkiksi posti ja kaupungissa oli asema kirjekyyhkyille. Se oli myös oman alueensa hallinnollinen keskus 1800-luvulle saakka, kunnes maakuntakeskus siirrettiin Muhammad Alin perustamaan Zagazigiin.
Talous

Nykyisessä Bilbaysissa on esimerkiksi tekstiiliteollisuutta. Sen kaakkoispuolella on armeijan tukikohta ja ilmavoimien lentokenttä. Egyptin entinen presidentti Hosni Mubarak oli valmistunut aikanaan paikallisestia ilmavoimien opistosta.
Väestö

Bilbaysin asukasluku oli vuonna 2006 yhteensä 137 182.
Paikallinen kirkko.
Louis-Gustave Binger

Louis-Gustave Binger
Louis-Gustave Binger (14. lokakuuta 1856 Strasbourg – 10. marraskuuta 1936 L’Isle-Adam, Val-d’Oise) oli ranskalainen sotilas, tutkimusmatkailija ja siirtomaavirkailija.
Binger syntyi tehtailijan perheeseen ja liittyi Saksan–Ranskan sodan jälkeen Ranskan armeijaan. Valmistuttuaan sotakoulusta hänet lähetettiin vuonna 1880 Senegaliin. Siellä Binger osallistui Casamancen alueelle tehtyyn tutkimusretkeen sekä kartoitusretkiin eri puolille Senegalia ja nykyistä Malia.
Helmikuussa 1887 Binger lähetettiin tutkimusmatkalle nykyiseen etelä-Maliin, Norsunluurannikolle, Burkina Fasoon ja Ghanaan. Hän tapasi Samori Tourén, avusti Tieba Traoréa Sikasson piirityksessä ja saapui Kongin hallitsijan luokse helmikuussa 1888. Sieltä hän jatkoi Voltajoen yläjuoksulle saapuen heinäkuussa mosien pääkaupunkiin Ouagadougouun. Sen jälkeen Binger kävi etelässä Salagassa ja palasi sitten Kongiin. Matka päättyi Marcel Treich-Laplènen retkikunnan kanssa Grand-Bassamin satamaan maaliskuussa 1889.
Tutkimusmatkansa jälkeen Binger toimi Ranskan siirtomaahallinnon virkailijana ja Norsunluurannikon ensimmäisenä kuvernöörinä vuosina 1893–1895. Hän on kirjoittanut muun muassa kaksiosaisen matkakuvauksen Du Niger au golfe de Guinée (1890, 1892) ja omaelämäkerran Une vie d’explorateur (1938).
Norsunluurannikon pääkaupunkina vuosina 1900–1934 toiminut Bingerville on nimetty Louis-Gustave Bingerin mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Louis-Gustave Binger Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef