stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Torium-ydinpolttoainekierto
Sulasuolareaktori (Molten Salt Reactor MSR)

Torium-ydinpolttoainekiertoa voidaan soveltaa esimerkiksi sulasuolareaktorissa. Sulasuolareaktori on tyypiltään hyötöreaktori, eli se tuottaa fissiiliä ydinpolttoainetta epäfissiilistä mutta fertiilistä aineesta. Tässä tapauksessa Th-232 nuklideista tuotetaan U-233 nuklideja, jotka sitten osallistuvat fissioon. Toisin kuin perinteisessä kevytvesireaktorissa, polttoaine ei ole kiinteässä vaan nestemäisessä muodossa (sulanut suola LiF-BeF-ThF). Neste on erittäin kuumaa ja juoksevaa, mikä tuo niin haasteita kuin hyötyjäkin teknisen rakenteen kannalta. Esimerkiksi neste voidaan nopeasti valuttaa reaktorista säiliöön hätätilanteessa, eikä valuttamiseen tarvita sähkökäyttöistä pumppua. Polttoainetta voidaan lisätä, huoltaa ja vaihtaa ilman reaktorin alasajoa. [lähde? ]
Reaktori koostuu kahdesta pääosasta: "sydän" ja "huopa". Reaktorin sydämessä tapahtuu fissio ja syntyy vapaita neutroneja. Huovassa, joka kulkee sydämen lähellä, kiertää fertiili polttoaine, joka absorboi fissiossa vapautuneita neutroneja. Toriumin beetahajoaminen uraaniksi kestää keskimäärin 27 päivää, joten fertiili polttoaine siirretään "hautumaan" pois huovasta, ennen kuin se ohjataan takaisin sydämeen. Sydämestä kuumentunut nestemäinen polttoaine ohjataan lämmönvaihtimeen, josta lämpöenergia voidaan muuttaa mekaaniseksi energiaksi esimerkiksi kaasuturbiinin (hiilidioksidi) avulla ja edelleen sähköenergiaksi. Koska lämpötilat ovat korkeammat kuin kevytvesireaktorissa, voidaan välittäjäaineena käyttää ylikriittistä hiilidioksidia höyryn sijaan, jolloin saavutetaan parempi, jopa 50 % hyötysuhde turbiineissa. Hyötysuhdetta voi entisestään parantaa välttämällä energiakonversio, eli hyödyntämällä lämpöenergia suoraan. Lämpöenergiaa voidaan hyödyntää esimerkiksi kaupungin keskuslämmityksessä, kemiallisten prosessien mahdollistamisessa (kuten ammoniakin ja vedyn valmistamisessa) sekä esimerkiksi juomaveden valmistamisessa tislaamalla merivedestä. Ammoniakki (NH3) ja vety (H) mahdollistaisivat hiilettömän nestemäisen kemiallisen polttoaineen käytön ajoneuvoissa. Ammoniakki ja vety palavat puhtaasti vesihöyryksi (H2O) ja typeksi (N). [lähde? ]
Reaktorissa syntyy fission seurauksena fissiotuotteita, jotka voidaan poistaa polttoainehuollon yhteydessä ilman reaktorin alasajoa. Jotkut lyhytikäiset hyödylliset isotoopit, kuten molybdeeni-99 (puoliintumisaika 3 päivää), voidaan ottaa nopeasti talteen reaktorista. [lähde? ]
Sulasuolareaktori (Molten Salt Reactor MSR) > Hyödyt

Turvallisuus: Polttoaine voidaan hätätilanteessa valuttaa säiliöön ilman sähkökäyttöistä pumppua. Ei vesihöyryräjähdyksen vaaraa.
Polttoaineen riittävyys: Varoja yli 10.000 vuodeksi (vrt. U-235 noin 80-85 vuodeksi).[lähde? ]
Kaasuturbiinin käyttömahdollisuus: 50 % hyötysuhde energiakonversiossa (ei mahdollista kevytvesireaktorissa).
Huollettavuus: Polttoainetta voidaan lisätä, huoltaa ja vaihtaa ilman reaktorin alasajoa. Hyötysuhde pysyy tasaisen korkeana.
Polttoainetehokkuus: Kaikki polttoaine käytetään. Poistettava ainoastaan fissiotuotteet (vrt. uraanipolttoaineen alle 1 % hyötysuhde).
Sivutuotteena: Ammoniakki ja vety mahdollistaen hiilettömien nestemäisten polttoaineiden käytön esim. ajoneuvoissa.
Sivutuotteena: Lämpö mahdollistaen keskuslämmitysratkaisuja ja voidaan soveltaa kemiallisiin prosesseihin.
Sivutuotteena: Juomakelpoinen vesi, jota voidaan valmistaa merivedestä tislaamalla.
Sivutuotteena: Hyödylliset radioisotoopit kuten teknetium-99 (99Tc), molybdeeni-99 (99Mo). Syövän hoito.
Fissiotuotteet: Voimakkaasti radioaktiivisia eli radioaktiivisuus tippuu nopeasti. Vaarallinen radioaktiivisuus häviää 1 vuodessa, 83 % haitallisen radioaktiivisia 10 vuoden ja noin 17 % haitallisia 300 vuoden ajan (vrt. uraanin haitallinen radioaktiivisuus 10.000 vuotta).
Skaalattavuus: Pieniä voimaloita voidaan valmistaa "tehdastuotteena". Voimala voidaan rakentaa tai kuljettaa energian tarvealueelle esim. aavikolle.
Energiansiirto: Pienemmät matkat, joten vähemmän energiansiirtohäviöitä.
Proliferaatio: Ei vapaana olevaa uraanin isotooppia U-233 vaan aine osallistuu koko ajan reaktioon. Kontaminaatio: Polttoaineessa fissiilin uraanin U-233-isotoopin lisäksi isotooppisena epäpuhtautena on aina läsnä fertiilejä lähtöisotooppeja kuten toriumin isotooppi Th-232 ja protaktiniumin isotooppi Pa-233. Reaktori ei tuota lähes lainkaan plutoniumin isotooppia Pu-239 (7-vaiheisen neutronikaappauksen todennäköisyys on äärimmäisen pieni). Reaktori ei vaadi rikastamoja.
Ydinasekäyttö: Fissiotuotteissa ei ole fissiilejä aineita. Ei jälleenkäsittelytarvetta (suurin proliferaatioriski).
Ydinaseriisunta: Hyötöreaktorissa voidaan huonolla hyötysuhteella utilisoida tai "polttaa" muitakin raskaita ytimiä uraanin isotoopin U-233 lisäksi, kuten U-235, U-238 ja plutoniumin isotooppi Pu-239.
Rakennettavuus: Ei tarvetta suurelle suojarakennukselle. Ei vesihöyryräjähdyksen vaaraa kuten kevytvesireaktorissa.
"Kiintiöreaktorin" mahdollisuus: Ns. kertakäyttöreaktori, joka ei tarvitse esim. kymmeneen vuoteen polttoainehuoltoa.
Turun Veneveistämö

Ruissalon telakka kesällä 2016.
Turun Veneveistämö – Åbo Båtvarf oli Turussa Ruissalon saaressa vuosina 1889–1954 toiminut veneveistämö, jossa valmistettiin yli 5 800 puu- ja teräsalusta. Suuri osa veneistä meni vientiin.
Paikalla toimii nykyisin Ruissalon telakka.
Historia

Insinööri Alexander Crichton perusti 1889 veistämöyhtiön, joka toimi Ruissalon Hevoskarin niemessä 2,7 hehtaarin alueella. Veistämön perustamisen tarkoituksena oli siirtää huviveneiden ja pienalusten tuotanto pois William Crichton & Co:n telakalta. Vuonna 1892 veistämön osti varakonsuli G.A. Lindblom, jolloin siitä alettiin käyttää nimeä Åbo Båtvarf. Se oli pitkään Pohjoismaiden suurin veneveistämö. Veistämö toimitti veneitä aina Yhdysvaltoja ja Etelä-Amerikkaa myöten. Veistämö valmisti Keisarilliselle Venäjän laivastolle miinanraivaajia ja torpedoveneitä ja myöhemmin aluksia Suomen merivartiostolle. Alkuaikoina veistämö oli tunnettu huviveneiden toimittaja Venäjän varakkaalle yläluokalle.[lähde? ]
Veistämön toiminnalla on ollut huomattava merkitys Suomen huvi- ja kilpaveneilyn kehitykselle.[lähde? ] Edelleen veistämön veneet ovat tunnettuja ja arvostettuja kansainvälisessä klassista veneitä harrastavissa purjehtija- ja moottorivenepiireissä.[lähde? ]
Veneitä

Turun Veneveistämöllä rakennettiin muun muassa
Göran Schildtin ketsi Daphne
Airawata, valmistunut vuonna 1923
viitosveneitä, esimeriksi Marianne, Lina, Barbro ja Marina
kuutosveneitä, esimerkiksi Merenneito II
kasiveneitä, esimerkiksi Sphinx
Aiheesta muualla

Pörssitiedon esitys Turun Veneveistämön historiasta
Uuno Antti Virranniemi

Uuno Antti (U. A.) Virranniemi (12. huhtikuuta 1890 Kuusamo – 6. helmikuuta 1976 Kuusamo) oli suomalainen Maalaisliittoa edustanut kansanedustaja Oulun 1. vaalipiiristä vuosina 1939–1945. Hän toimi myös Kuusamon kunnallispolitiikassa ja oli valtuuston puheenjohtaja ja kunnanhallituksen jäsen.
Virranniemi oli ammatiltaan  maanviljelijä ja pankinjohtaja, ja kunnallisneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1959. Hän oli avioliitossa kahdesti.
Virranniemi toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940, 1943 ja 1956 vaaleissa.
Uudet Mutantit

Uudet Mutantit (engl. New Mutants) on ryhmä teini-ikäisiä koulutuksessa olevia mutanttisupersankareita, jotka esiintyvät Marvel Comicsin sarjakuvissa. He ovat olleet päähenkilöitä kolmessa Ryhmä-X:n spin-off -sarjakuvalehdessä.
Ensimmäisen Uusien Mutanttien joukkueen loivat Chris Claremont ja taiteilija Bob McLeod. He esiintyivät ensimmäisen kerran vuonna 1982 ilmestyneessä Marvel Graphic Novel #4:ssä ja saivat sen jälkeen oman lehtensä vuodesta 1983 vuoteen 1991. Kuten sen isäntälehdessäkin, Uusissa Mutanteissa korostetaan ihmissuhteita ja ryhmän sisäisiä konflikteja sekä toimintaa ja seikkailuja. Esillä on suuri joukko hahmoja, mukaan lukien kulttihahmo Deadpoolin ensiesiintyminen. Ensimmäisen lehden loppuessa lehti jatkui uudella nimellä: X-Force.
Toinen Uudet Mutantit -sarja, jonka julkaisu aloitettiin vuonna 2003, esitteli uuden joukon teinimutantteja. Toisin kuin alkuperäiset Uudet Mutantit, he olivat osa valtavaa Xavier-instituutin Opiskelijaryhmää. Vuonna 2004 lehti aloitettiin uudelleen nimellä New X-Men: Academy X jonka jälkeen joukon päähahmoja virallisesti kutsuttiin "Uusiksi Mutanteiksi." "M-Päivä" -tapahtumajatkumon seurauksena vuoden 2005 lopulla loput opiskelijat yhdistettiin yhdeksi juniorijoukkueeksi, Uusiksi X-Miehiksi.
Kolmas Uudet Mutantit -sarja, joka kokosi useimmat alkuperäisen joukkueen jäsenet, alkoi ilmestymään toukokuussa 2009.
Uusista Mutanteista kertovan elokuvan tekemisestä tiedotettiin toukokuussa 2015. The New Mutants sai ensi-iltansa 28. elokuuta 2020.
Ryhmän jäsenet

Uusien mutanttien jäseniä ovat olleet mm.
Auringonpilkku
Boom Boom (Boomer)
Kangastus
Kanuunankuula
Karma
Koodi
Magia
Rictor
Sotakone
Sotapolku
Susi
Uuno Alanko

Suomen Taideyhdistyksen koulun opettajia vuonna 1930, vasemmalla Uuno Alanko.
Uuno Isak Alanko, myös Uno Alanco (12. lokakuuta 1878 Mäntsälä – 24. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija ja arkkitehti, kotoisin Mäntsälästä, mutta vaikutti paljon Keski-Suomessa. Hän toimi  Suomen Taideyhdistyksen koulun rehtorina vuosina 1923–1939 ja Taidemaalariliiton ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän on suunnitellut puisen jugend-talon Lahden Purjehdusseuran paviljongiksi Myllysaareen.
Uuno Alangon vanhemmat olivat tehtaanhoitaja Isak Alanco ja Flora Fatima Fonthén. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1897 ja valmistui Polyteknillisestä opistosta koneinsinööriksi vuonna 1901 sekä arkkitehdiksi vuonna 1905. Tämän ohella hän opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1903–1905 ja teki sittemmin useita opintomatkoja  Ranskaan ja Italiaan. Vuosina 1907–1910 Alangolla oli oma arkkitehtitoimisto Lahdessa. Vuosina 1930–1948 hän toimi mallipiirustuksen ja vesivärimaalauksen opettajana Teknillisessä korkeakoulussa. Alanko sai professorin arvonimen vuonna 1952. Hänen töitään on muiden muassa Helsingin, Imatran, Lahden, Tampereen ja Turun taidemuseoiden kokoelmissa.
Turun Voimamiehet

| Turun Voimamiehet |
| --- | --- |

Perustettu:  14. maaliskuuta 1924
Paikkakunta:  Turku
Värit:           
Lajit:  Paini
Puheenjohtaja:  Marko Rusi
Päävalmentaja:  Mika Yli-Hannuksela
Kotisivu:  turunvoimamiehet.fi
Turun Voimamiehet (TWM) on painin erikoisseura, joka on perustettu Turussa vuonna 1924.
Historia > Menestyksekäs alku

Seuran perustava kokous pidettiin 14. maaliskuuta 1924 kahvila Sylviassa Turussa. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Hugo Louhela. Ensimmäiseen johtokuntaan valittiin Arvi Aalto, Uno Franck, Kaarlo Mäkinen, Elias Manelius, Alfred Nyman ja Felix Saarinen.
Seuran toiminta alkoi vauhdikkaasti, sillä kaksi sen edustajaa valittiin vuoden 1924 kesäolympialaisiin Pariisin: Kaarlo Mäkinen, joka paini vapaapainin kärpässarjassa hopealle, ja Onni Pellinen, joka paini kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa keskisarjassa pronssille. Vuonna 1928 Mäkinen valittiin uudelleen Amsterdamin kesäolympialaisiin vapaapainin kärpässarjaan, jossa hän paini olympiakultaa.
Kansainvälisestä menestyksestä huolimatta seuralla oli suuria vaikeuksia löytää pysyviä painitiloja Turusta. Tilanteesta huolimatta toimintaa jatkettiin. Seuran historiankirjoittaja Niilo Luukkonen on kuvannut Seuran suuruudenajaksi vuosia 1933–1939, jolloin seuratoiminta tapahtui omissa kerho- ja harjoitustiloissa ja oli erityisen vilkasta ja monipuolista. Painijoista Miliam Maunula saavutti 1937 EM-pronssia vapaapainin kärpässarjassa. Aarno Tuomi ja Ali Leppäkoski nousivat maaotteluedustajiksi. Lisäksi seuran painijat saavuttivat useita SM-mitaleja. Seuran toiminnassa oli lajeina painin ohella myös nyrkkeily, voimistelu ja painonnosto. Nyrkkeilyssä Åke Karlsson voitti 1938 Suomen mestaruuden.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeinen toiminta

Toisen maailmansodan jälkeen seuran painitoiminta hiipui lähes olemattomiin. Toimintaa ylläpitivät kuitenkin aktiivisesti painijat Ali Leppäkoski ja Aarre Airo, jotka loivat hiljalleen uutta seuratoimintaa erityisesti nuorten parissa. Seuran toiminnassa oli vahvasti mukana myös painonnosto, jossa menestyneimpiä urheilijoita olivat Reino Suominen ja Lauri Kinanen. 1953 seuran painonnostajat perustivat lajin erikoisseuran Turun Atleettiklubin, jolloin TWM:stä tuli painin erikoisseura. Ali Leppäkoski ja Aarre Airo ohjasivat seuran painitoimintaa 1960-luvun lopulle saakka.
1960-luvun lopulla Suomessa käynnistyi painikoulutoiminta, jonka tavoitteena oli saada lajille nuoria harrastajia. Aarre Airon valmennuksessa olivat junioripainijat Juhani Koskinen ja Jorma Kannisto sekä Mauno Ketola, jotka lähtivät vetämään painikoulu- ja seuratoimintaa. Näin toimintaan saatiin uusia nuoria harrastajia sekä lasten vanhempia.
1970-luvun lopulla seuraan liittyivät Kimmo Manninen, Teuvo Rapo ja Kirsi Saari. Seuraan liittynyt Jorma Sipari saavutti 1979 miesten vapaapainin SM-kisoissa pronssia. Kimmo Mannisen johdolla seuran painitoimintaa lähdettiin määrätietoisesti kehittämääm. 1983 seura järjesti poikien vapaapainin SM-kisat, joissa seuran kasvatti Jari Kannisto voitti seuran ensimmäisen poikien Suomen mestaruuden. Vuodesta 1984 alkaen seura on järjestänyt olympiavoittaja Kalle Mäkisen muistopaineja.
1980-luvulla seuran kasvateista nousi SM-mitaleille sekä nuorten ja miesten edustustehtäviin muun muassa Pertti Kaisalmi, Henry Perälä ja Mika Perälä. 1990-luvulla Jari Kannisto aloitti valmennuksen, minkä myötä seuran nuorten kehitys edistyi. Kanniston muuttaessa Poriin valmennusta jatkoi Ari Heikiö.
1990–2000-luvulla seuran painijoista ovat parhaiten menestyneet Henri Hietanen, Janne Koivula, Hannu-Pekka Kattelmäki, Petrus ja Siimon Sundell sekä Mika Lyly, jotka ovat painineet useita SM-mitaleja. Lisäksi Hietanen, Koivula ja Petrus Sundell ovat edustaneet Suomea nuorten arvokisoissa.
2000-luvulla seuran painijoista Timo Kallio ja Taisto Lalli nousivat Suomen nuorten sekä miesten parhaimmistoon. Fatos Durmishi on voittanut 2000-luvulla useita Suomen mestaruuksia sekä Baltian maiden mestaruuden vuonna 2009. Durmishi on myös edustanut Suomea maaotteluissa useana vuonna.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Tukholman synagoga

Tukholman synagogaa.
Tukholman synagoga (ruots. Stockholms synagoga) on synagoga Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa, Norrmalmin kaupunginosassa, Berzelii parkin vieressä. Se on rakennettu vuosina 1861–1870 arkkitehti Fredrik Wilhelm Scholanderin tekemien suunnitelmien mukaisesti. Seurakuntatalo on valmistunut 1927.
Tukholman synagoga valmistui samana vuonna, jona juutalaiset saivat Ruotsissa täydet kansalaisoikeudet. Rakennuksen arkkitehtuuri herätti aikanaan kansainvälistä huomiota. Monista 1800-luvun eurooppalaisista synagogista poiketen se ei perustu uusmaurilaisuuteen vaan muinaiseen assyrialaiseen arkkitehtuuriin.
Synagogaan mahtuu noin 900 henkeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tukholman synagoga Wikimedia Commonsissa
Tulivälskäri

| Tulivälskäri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Välskärikalamaiset Acanthuroidei
Heimo::  Välskärikalat Acanthuridae
Suku::  Acanthurus
Laji::  achilles
Kaksiosainen nimi
 Acanthurus achilles  Shaw, 1803 
Katso myös
   Tulivälskäri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tulivälskäri (Acanthurus achilles) on välskärikaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö

Tulivälskäri kasvaa 25 cm pitkäksi. Tummanruskealla, lähes mustalla pohjalla on pyrstön tyvessä oranssi ”liekki”, pyrstö on yleisväriltään oranssi ja pyrstössä ja evissä kulkee valkoinen raita. Nuorilta yksilöiltä liekkikuvio puuttuu.
Alkuperä

Tulivälskäreitä elää koralliriutoilla keskisellä Tyynellämerellä.
Käyttäytyminen

Tulivälskäri on hyvin aggressiivinen lajitovereitaan ja muita välskäreitä kohtaan. Sitä suositellaan pidettäväksi yleensä akvaarion ainoana välskärinä. Sen sijaan selkärangattomat ja korallit se jättää yleensä rauhaan, joten sitä voi pitää riutta-akvaariossa.
Ravinto

Tulivälskärit syövät pääasiassa kasvisruokaa, etenkin akvaariossa kasvavaa levää mutta myös kuivaruokaa.
Tour de Ski 2006–2007

Tour de Ski 2006–2007 kilpailtiin 31. joulukuuta–7. tammikuuta. Alun perin kilpailusarjan oli tarkoitus alkaa Nove Mestosta 29. joulukuuta, mutta lumen puutteen vuoksi kilpailut peruttiin, eikä korvaaville kilpailuille löydetty paikkaa.
Yksittäisistä osakilpailuista ei jaeta maailmancupin osakilpailupisteitä, vaan kokonaiskilpailun lopputulosten mukaan annetaan kullekin sijoittuneelle hänen sijalukuunsa maailmancupin yksittäisessä tavallisessa maailmancupin osakilpailussa oikeuttamat pisteet nelinkertaisina. Palkintorahoja kauden 2006–2007 kilpailussa jaettiin 750 000 Sveitsin frangia (n. 468 000 euroa). Alkuperäinen palkintopotti oli miljoona Sveitsin frangia mutta Nove Meston kilpailuiden peruuntumisten myötä kokonaispalkintopottia pudotettiin 25 prosenttia.
Säännöt

Kokonaiskilpailun voittaa osakilpailuihin vähiten aikaa käyttänyt hiihtäjä. Kilpailuissa jaetaan hyvityssekunteja, jotka hyvitetään Tour de Skin kokonaisajasta. Sprinttikilpailuissa hyvityssekunteja jaetaan 30 parhaalle; voittajalle 50 sekuntia, toiselle 40 sekuntia, kolmannelle 30 sekuntia, neljännelle 28 sekuntia, viidennelle 26 sekuntia ja siitä eteenpäin sekunnin välein niin, että sijalle 30 yltäneen ajasta vähennetään yksi sekunti. Sprinttikilpailun hyvityssekunnit hyvitetään karsintakilpailun ajasta, kun kilpailun loppujärjestys määräytyy välierien ja A- ja B-finaalien perusteella.
Yhteislähtökilpailuissa hyvityssekunteja jaetaan välikirien ja kyseisen kilpailun kolmelle parhaalle: voittajalle 15 sekuntia, toiselle 10 sekuntia ja kolmannelle 5 sekuntia. Väliaikalähtökilpailuiden ajat lasketaan sellaisenaan kokonaisaikaan eikä hyvityssekunteja jaeta.
Kokonaiskilpailun lisäksi Tour de Skillä käydään kirikilpailu, jonka voittaa eniten hyvityssekunteja saanut kilpailija. Kirikilpailuun lasketaan hyvityssekunnit sprinttikilpailuista (München ja Asiago) sekä Oberstdorfin ja Val di Fiemmen yhteislähtökilpailuista.
Rahapalkinnot

Tour de Skillä 2006–2007 jaetut rahapalkinnot Sveitsin frangeina.
| Sijoitus | Kokonaiskilpailu | Kirikilpailu | Osakilpailut |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | 112 500 | 7 500 | 5 000 |
| 2. | 75 000 | 3 750 | 3 000 |
| 3. | 37 500 | 1 875 | 2 000 |
| 4. | 26 250 | 1 125 |  |
| 5. | 18 750 | 750 |  |
| 6. | 11 250 |  |  |
| 7. | 7 500 |  |  |
| 8. | 5 625 |  |  |
| 9. | 3 750 |  |  |
| 10. | 1 875 |  |  |
Kilpailut

| Pvm | Paikka | Kilpailutapa | Matka naisilla | Matka miehillä | Info |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 29.12. | Nove Mesto, Tšekki | Väliaikalähtö (p) | 3 km | 4,5 km | Peruttiin |
| 30.12. | Nove Mesto, Tšekki | Takaa-ajo¹ (v) | 10 km | 15 km | Peruttiin |
| 31.12. | München, Saksa | Sprintti (v) | 1 km | 1,2 km | Tulokset[vanhentunut linkki] |
| 2.1. | Oberstdorf, Saksa | Yhteislähtö (p+v) | 5 km + 5 km | 10 km + 10 km | Tulokset (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 3.1. | Oberstdorf, Saksa | Väliaikalähtö (p) | 10 km | 15 km | Tulokset (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 5.1. | Asiago, Italia | Sprintti (v) | 1 km | 1,2 km |  Tulokset (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 6.1. | Val di Fiemme, Italia | Yhteislähtö (p) | 15 km | 30 km |  Tulokset |
| 7.1. | Val di Fiemme, Italia | Takaa-ajo¹ (v) | 10 km | 15 km |  Tulokset |
¹ Lähtö kokonaistilanteen mukaisessa järjestyksessä ja aikaeroin.
Aiheesta muualla

http://www.hiihtoliitto.fi/maastohiihto/tour_de_ski/ (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen hiihtoliitto
Tour de Ski
Tšamorrot

| Tšamorrot |
| --- | --- |
Väkiluku:  noin 90 000
Asuinalueet:   Guam  Pohjois-Mariaanit
Kielet:  tšamorro, englanti
Uskonnot:  katolilaisuus
Tšamorrot ovat Mariaaneilla asuva alkuperäiskansa. Guamin ja Pohjois-Mariaanien lisäksi heidän siirtolaisyhteisöjään elää muun muassa Havaijilla, Kaliforniassa ja muualla Yhdysvaltojen länsirannikolla. Ennen Espanjan siirtomaakautta tšamorrojen yhteiskunta perustui klaanijärjestelmään.
Historia

Tšamorrot tulivat nykyisille asuinalueilleen arviolta noin vuoden 1600 eaa. tienoolla Pohjois-Mariaaneilta. Tšamorrojen esi-isät olivat hyviä merenkävijöitä ja käsityöläisiä. Heidät tavatessaan eurooppalaiset huomasivat heidän omalaatuiset kanoottinsa ja arkkitehtuurin, johon kuuluivat kiinteänä osana niin sanotut haligikivet, jotka ovat kahdesta päällekkäin nostetusta kivestä tehtyjä patsaita. Ennen eurooppalaisten valtaa tšamorrojen yhteisöissä oli kastijärjestelmä. Tšamorrot jakautuivat kasteihin, joiden välillä näytti olevan rodullisia erilaisuuksia. Espanjan valtakaudella suuri osa tšamorroista kuoli tauteihin tai yhteenotoissa espanjalaisten kanssa. Kun ennen eurooppalaisia vuonna 1667 heitä arvioitiin olevan yli 100 000, vuoteen 1880 mennessä määrä oli laskenut 10 000:een. Väestön dramaattisen vähenemisen vuoksi suuri osa alkuperäisestä kulttuurista hävisi, ja nykyään suurin osa tšamorroista on katolisia. Monet nuoret muuttavat alkuperäisiltä asuinalueiltaan Yhdysvaltoihin töiden perässä ja heidän kulttuurinsa onkin vaarassa hävitä.
Nykyään

Suurin osa tšamorroista on katolilaisia. Tähän ovat vaikuttaneet mm. Filippiineiltä tulleet siirtolaiset. Myös alkuperäistä uskoa ja muita kristinuskon muotoja harjoitetaan jonkin verran. Merkittävä osa vuoden juhlista liittyy kristinuskoon.
Tšamorron kieltä puhutaan yleisesti Guamilla kotikielenä, vaikka englannillakin on virallinen asema.
Aiheesta muualla

Herman, Doug: A Brief, 500-Year History of Guam Smithsonianmag.com.  15, 2017. Viitattu 7.7.2019 (englanniksi).
Table POP08.  Chamorros in the United States:  2000 Spc.int.  25.1.2005. Arkistoitu 27.3.2006. Viitattu 7.7.2019 (englanniksi). Tšamorrojen jakautuminen Yhdysvalloissa.
Hafa adai!    Guampedia    . Arkistoitu 3.7.2019  . Viitattu 7.7.2019 (englanniksi)   .
Hafa Adai and welcome to Chamorro.com     Chamorro.com    . Arkistoitu 18.7.2019  . Viitattu 7.7.2019 (englanniksi)   . Tšamorro yhteisön sivut.
Haligikiviä Guamilla
Tulirintalepinkäinen

| Tulirintalepinkäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Afrikanlepinkäiset Malaconotidae
Suku::  Ruusulepinkäiset Malaconotus
Laji::  cruentus
Kaksiosainen nimi
 Malaconotus cruentus  (Lesson, 1830) 
Katso myös
   Tulirintalepinkäinen Wikispeciesissä   Tulirintalepinkäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tulirintalepinkäinen (Malaconotus cruentus) on länsi- ja keskiafrikkalainen, Sierra Leonesta Nigerian, Kamerunin ja Kongon kautta Länsi-Ugandaan ulottuvalla alueella elävä varpuslintu, jonka holotyypin René-Primevère Lesson kuvaili Ghanasta 1830.
Turnipsi

| Turnipsi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Magnoliophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ristikukkaismaiset Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Kaalit Brassica
Laji::  Nauris rapa
Lajike::  eri lajikkeita
Infobox OKNimi-testi OK: 
Turnipsi eli rehunauris on nauriin rehuksi viljeltävistä lajikkeista käytettävä nimitys. Rehunauriit ovat isojuurisia juurikasveja, joita käytetään pääasiassa karjanrehuna ja joita viljellään vuoroviljelyperiaatteella. Suomessa rehunauriin viljely yleistyi 1920-luvulla. Turnipsi on myös ihmisravinnoksi kelpaava, varsinkin pienikokoisena. Siitä voidaan käyttää ravinnoksi sekä juuri että lehdet. Siemenistä saadaan myös öljyä.
Turnipsipelto