stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen ulkomailta hankkima sotamateriaali välirauhan aikana

Yhdysvalloista saapui Suomeen välirauhan aikana mm. 32 kpl 203 mm:n järeitä haupitseja. Kuva sotamuseosta.
Suomen ulkomailta hankkima sotamateriaali välirauhan aikana-artikkeli käsittelee niitä hankintoja, joita Suomen valtio teki talvi- ja jatkosodan välillä vallinneen ns. välirauhan aikana maanpuolustuksen suorituskyvyn turvaamiseksi.
Talvisodan päättymisen jälkeen Suomi hankki muun muassa jo aiemmin tilattua sotamateriaalia. Maanpuolustuksen kannalta merkittävimpiä olivat Yhdysvalloista saatu materiaali. Suomen asehankinnat välirauhan aikana vaikeutuivat, kun Saksa katkaisti kauppayhteydet tehtyään aluevaltauksia Pohjoismaissa. Kauppayhteydet avautuivat Saksan kiinnostuttua Suomen stragisesta sijainnista hyökkäyksessä Neuvostoliittoa vastaan. Myöhemmin Suomi sai sotamateriaalia suoraan Saksalta. Saksalta ostettu sotamateriaali oli Saksan sotasaalista Keski- ja Länsi-Euroopasta, sekä Saksan itsensä valmistamaa sotamateriaalia.
Pian talvisodan jälkeen Suomeen saapunut sotamateriaali

Talvisodan päätyttyä Suomessa oleva sotamateriaali luetteloitiin ja arvioitiin niiden määrien ja käyttökelpoisuuden selvittämiseksi. Merkittävimmät puutteet käytettävissä olevassa sotamateriaalissa havaittiin muun muassa erilaisten tykkien (kenttä-, ilmatorjunta- ja panssarintorjuntatykkien) puutteena. Ulko- ja kotimaisia hankintoja sekä sotasaalismateriaalin kunnostamista pyrittiin tehostamaan. Kevään ja kesän 1940 aikana Suomeen saapui erilaista, jo aiemmin tilattua, sotamateriaalia. Tärkeimpiä sotatarvike-eriä maanpuolustuksen kannalta olivat Yhdysvalloista saadut materiaalierät. Saapuneesta sotamateriaalista muutamia esimerkkejä:
Italiasta 100 000 7,35 mm:n Terni-kivääriä
Italiasta 2 560 pistoolia
Ranskasta 100 kpl 7,50 mm Chatelle-Rault-pikakiväärejä + miljoona patruunaa
Sveitsistä, Ranskasta ja Belgiasta yhteensä 774 konepistoolia (eri merkkisiä)
Sveitsistä 27 pst-kivääriä (20 mm)
Belgiasta 1 500 merkinantopistoolia
Espanjasta 36 kpl 114 mm:n kenttähaupitsia
Yhdysvalloista 2 000 valopistoolia
Yhdysvalloista 200 kpl 75 mm:n kenttäkanuunoita ja 32 kpl 203 mm järeitä haupitseja
Yhdysvalloista 3 900 Ford-kuorma-autoa tai alustaa (osa hyvinkin edullisia muun muassa yksi tuhannen kappaleen erä oli kappalehinnaltaan vain 326 dollaria)
Saksan katkaistua Suomen kauppayhteydet länteen miehittämällä Tanskan ja Norjan alkukesään 1940 mennessä ei Suomessa uskottu sotamateriaalia olevan juurikaan enää saatavilla mistään. Saksa oli pidättänyt osan Suomeen matkalla olleista sotatarvikkeista muun muassa Norjan satamiin. Tilanne kuitenkin muuttui nopeasti vuoden 1940 touko-kesäkuun aikana Saksan kiinnostuttua Suomesta mahdollisena liittolaisena Neuvostoliittoon tapahtuvan hyökkäyksen vasemman sivustan turvaajana.
Tilanteen kehittyminen Saksan suhteen

Suomalaiset esittivät kesäkuun lopulla Suomen ja Saksan välille solmitun kauppasopimuksen ohessa toiveenaan myös sotatarvikkeiden hankkimisen Saksasta, mihin saksalaiset eivät vielä heinäkuussakaan 1940 suostuneet. Tässäkin suhteessa tilanne muuttui jo elokuussa, jolloin saksalainen upseeri saapui Suomeen tarjoamaan sopimusta, joka sisälsi mahdollisuuden sotatarvikkeiden hankkimiseen Saksasta ja samalla saksalaisten joukkojen läpikulusta Suomen alueen kautta Norjan pohjoisosiin. Suomessa neuvottelutarjous tulkittiin enemmänkin poliittiseksi tueksi ja siihen tartuttiin. 1. lokakuuta 1940 solmitun sopimuksen perusteella Suomi sai ostaa Saksasta sotatarvikkeita. Suomelle myydyt sotatarvikkeet olivat lähinnä Saksan Puolasta ja Länsi-Euroopasta saamaa sotasaalista, tosin myös uusia saksalaisvalmisteisia tarvikkeita sisältyi kauppaan. Tämän niin sanotun Veltjens-kaupan Suomelle merkittävimpiä sotatarvikkeita olivat kenttä-, panssarintorjunta- ja ilmatorjuntatykistön aseet runsaine ampumatarvikkeineen. Saksalaiset eivät tässä vaiheessa halunneet rasittaa suhteitaan Neuvostoliittoon, joten sotatarvikekaupat hoidettiin ns. bulvaanien välityksellä.
Saksa oli saanut heinäkuun aikana tietoja Neuvostoliiton suunnitelmista miehittää Suomi. Saksassa tehtyjen selvitysten perusteella taistelun arvioitiin olen lyhyt mutta kiivas. Saksan näkemyksen mukaan Suomella oli jo tässä vaiheessa siinä määrin merkittävä asema todennäköisessä itään suuntautuvassa hyökkäyksessä, että Hitler antoi luvan vapauttaa osan Norjan satamissa takavarikoituna olevasta sotamateriaalista toimitettavaksi Suomeen. Elokuussa Suomeen saapunut everstiluutnantti Veltjens olikin saanut ohjeen laatia sopimus paitsi saksalaisjoukkojen kauttakulusta myös sotamateriaalin myymisestä Suomelle. Sopimus allekirjoitettiinkin 1. lokakuuta 1940, ja sen perusteella Suomeen toimitettiinkin merkittävä määrä sotamateriaalia, johon kuului mm. (Saksan saamaa sotasaalista ellei toisin mainita):
200 Pst-kivääriä (14 mm) + 100 000 ammusta
200 Pst-tykkiä (25 mm) + 200 000 laukausta
100 Pst-tykkiä (37 mm saksalaisia) + 100 000 laukausta
54 kenttäkanuunaa (76 mm) + 38 000 laukausta
24 raskasta kenttäkanuunaa (105 mm) + 35 000 laukausta
24 raskasta kenttäkanuunaa (120 mm) + 57 000 laukausta
20 raskasta kenttähaupitsia (150 mm) + 12 000 laukausta
48 raskasta kenttähaupitsia (150 mm / saksalaisia) +48 000 laukausta
15 raskasta kenttähaupitsia (155 mm)
92 ilmatorjuntakanuunaa (40 mm / Bofors)
20 ilmatorjuntakanuunaa (75 mm / Skoda) + 56 000 laukausta
5 000 pistoolia (9 mm)
24 Morane-Saulnier–hävittäjä (jo aiemmin Ranskasta hankittujen lisäksi)
29 Curtiss Hawk –hävittäjää
150 000 panssarimiinaa.
Toimitukset Suomeen alkoivat 26. syyskuuta ja suurin osa materiaalista oli saatu maahan 10. joulukuuta mennessä (pl. mm. Yhdysvaltalaista alkuperää olevat Curtiss-hävittäjät, joista ennen seuraavaa sotaa saatiin maahan 10 kpl). Keväällä 1941 saksalaiset myivät näiden lisäksi mm. 16 kpl uusia saksalaisvalmisteisia 105 mm:n haupitseja.
Muista maista hankittua materiaalia

Saksan toimittamien sotamateriaalierien lisäksi Suomeen saapui vähäisempi määrä muualta hankittua sotamateriaalia. Näistä mainittakoon mm.:
6 kpl Vickers-panssarivaunua (jo aiemmin tilattuja) Britanniasta
50 kpl panssarintorjuntatykkejä (37 mm) Espanjasta
Saksasta saatiin välirauhan aikana ostaa mm. 48 kpl moderneja 150 mm:n haupitseja.
Suomen Kristillisen Työväen Liitto

| Suomen Kristillisen Työväen Liitto> SKTL |
| --- | --- |
Perustettu:  1906
Ideologia:  antimaterialismi työväenliike
Poliittinen kirjo:  vasemmisto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Kristillisen Työväen Liitto (ruots. Kristliga arbetarförbundet, lyhenne KrTL) on vuonna 1906 perustettu sitoutumaton kristillinen työväenjärjestö, joka toimi poliittisena puolueena vuoteen 1922 saakka.
Puolue lohkesi SDP:stä, kun kristillisiä työväenyhdistyksiä alettiin perustaa vastavetona sosialidemokraattien uskontovastaisuudelle. Ensimmäinen kristillinen työväenyhdistys perustettiin Tampereella 1905, mutta useita muitakin yhdistyksiä perustettiin samoihin aikoihin. Seuraavana vuonna päätettiin perustaa Suomen Kristillisen Työväen Liitto (SKrTL) kattojärjestöksi. Liiton perustava kokous pidettiin Tampereella, jonne saapui edustajia 26:sta kristillisestä työväenyhdistyksestä.
Liitto nousi eduskuntaan ensimmäisissä eduskuntavaaleissa 1907 ja pysyi siellä 1913 saakka. Se sai kansanedustajiaan uudelleen eduskuntavaaleissa 1916, mutta ei vaaleissa 1917. SKrTL pääsi vielä eduskuntavaaleissa 1919 eduskuntaan, mutta ei osallistunut eduskuntavaaleihin 1922 protestoiden mielestään pieniä puolueita syrjinyttä vaalilakia. Liitto osallistui kunnallisvaaleihin vuosittain 1918-1922, jonka jälkeen se lopetti poliittisen toimintansa. Puolue pysyi vasemmistohenkisenä, osana poliittista työväenliikettä, vaikka solmikin muutamia vaaliliittoja porvaripuolueiden kanssa.
Nykyinen toiminta

Nykyiseltä nimeltään Kristillisen Työväen Liitto (SKrTL) toimii edelleen yhdyssiteenä kristillisten työväenyhdistysten välillä. Liitto toimii evankelioivana ja sosiaalityötä tekevänä evankelis-luterilaisen kirkon yhteydessä. Liitto julkaisee kerran kuukaudessa ilmestyvää lehteä Sana ja Työ.lähde?
Äänenkannattajat

Työkansa (1906–1936), Kristillinen Työkansa (1936–1967), Ristin Kansa (1967–1978), Sana ja Työ (1978–)
Tähti (1905–1913)
Veljeys (1906–1909), Uusi Aika (1910–1912), Uurtaja (1912–1914)
Vaalimenestys > Eduskuntavaalit

| vuosi | ked>  | äänet | % |
| --- | --- | --- | --- |
| 1907 | 2 | 13 790 | 1,55% |
| 1908 | 2 | 18 848 | 2,33% |
| 1909 | 1 | 23 259 | 2,75% |
| 1910 | 1 | 17 344 | 2,19% |
| 1911 | 1 | 17 245 | 2,15% |
| 1913 | - | 12 850 | 1,77% |
| 1916 | 1 | 14 626 | 1,84% |
| 1917 | - | 15 489 | 1,56% |
| 1919 | 2 | 14 718 | 1,53% |
Merkittäviä poliitikkoja > Puheenjohtajat

Antti Kaarne 1906–1918
Aali Äyräs 1918–1920
Antti Kettunen 1920–1922
Merkittäviä poliitikkoja > Kansanedustajat

Kaarlo Heininen 1907–1908
Matti Helenius-Seppälä 1908-1909, 1911-1914, 1917, 1919-1920
Antti Kaarne 1908–1911
Juho Kekkonen 1919–1922
Matti Merivirta 1907–1908
Oskari Vihantola 1909
Aiheesta muualla

Sanan ja Työn kotisivut.
Kristillisen työväen liiton puheenjohtajana 1906–1918 toiminut Antti Kaarne.
Suomen Palloliiton Saimaan piiri

| Suomen Palloliiton Saimaan piiri ry |
| --- | --- |
Perustettu:  1924
Lakkautettu:  1994
Tyyppi:  urheilun piirijärjestö
Päämaja:  Viipuri (1924–1940) Lappeenranta (1940–1994)
Kattojärjestö:  Suomen Palloliitto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saimaan piiri (vuosina 1924–1945 Viipurin piiri) oli vuosina 1924–1994 toiminut Suomen Palloliiton piirijärjestö. Talvisotaan asti sen kotipaikka oli Viipuri, mutta sodan myötä piiritoimisto muutti Lappeenrantaan. Piiri hallinnoi jalka- ja jääpalloa aluksi Viipurin kaupungissa, josta sen toimialue laajeni kattamaan koko Suomen Karjalan eteläosa, ja lopulta Saimaan ympäristössä. Nykyään piirin alue on osa Kaakkois-Suomen piiriä.
Piirinmestarit

Palloliiton sarjoihin osallistumisen lisäksi piirin seurat pelasivat toisiaan vastaan piirinmestaruuskilpailuissa. Piiri järjesti näitä kilpailuja useissa luokissa ja myös juniorijoukkueille. Seuraavissa luetteloissa ovat I luokan mestarit.
Piirinmestarit > Jalkapallo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1924: Sudet  1925:  1926: Reipas  1927: Sudet  1928:  1929: ViPS  1930: ViPS  1931: Sudet  1932: Sudet  1933: Sudet  1934: Sudet  1935: Sudet  1936: Sudet  1937: Sudet  1938: Sudet  1939: Sudet  1940:  |  1941:  1942:  1943:  1944: Sudet  1945: LUM  1946: LUM  1947: SaPKo  1948: SaPKo  1949:  1950: LUM  1951:  1952: YVPS  1953: Veiterä  1954:  1955: MiPK  1956: MiPK  1957: MiPK  |  1958: MiPK  1959: MiPK  1960: MiPK  1961: MiPK  1962: MiPK  1963: MiPK  1964: LaPa  1965: MiPK  1966: MP  1967: Veiterä  1968: MP  1969: PaSa  1970: MP  1971: SaiPa  1972: MP  1973: SaiPa  1974: MiPK  |
Huomautus: Tiedot vuosilta 1975–1994 puuttuvat.
Piirinmestarit > Jääpallo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1924:  1925:  1926:  1927:  1928: Sudet  1929:  1930:  1931:  1932: ViPS  1933: Sudet  1934: Sudet  1935: LUM  1936: Sudet  1937: Sudet  1938: Ilves  1939: Ilves  1940:  |  1941:  1942:  1943:  1944: Sudet  1945: LUM  1946: LUM  1947:  1948: LUM  1949:  1950: LUM  1951:  1952: Veiterä  1953: Veiterä / SaiPa  1954:  1955: LaPa  1956: Veiterä  1957: Veiterä  |  1958: Veiterä  1959: Veiterä  1960: Veiterä  1961: MP  1962: MP  1963: LrPT  1964: LrPT  1965: LaPa  1966: Veiterä  1967: LaPa  1968: LaPa  1969: MP  1970: MP  1971: MP  1972: MP  |
Huomautus: Jääpallo siirtyi erillisen Suomen Jääpalloliiton alaisuuteen vuonna 1972.
Jäsenseurat

Seuraavassa on luettelo piirin jäsenseuroista sen ensimmäisen 50 toimintavuoden aikana (1924–1974).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aholahden Veto  Askel-Pallo-67  Enonkosken Urheilijat  Enson Kisailijat  Haukiniemen Haka  Haukivuoren Kisailijat  Havin Kiri  Hiitolan Palloseura  Hirvensalmen Urheilijat  Imatran Erotuomarikerho  Imatran Pallo  Imatran Pallo-Salamat (Imatran Pallon ja Ylä-Vuoksen Palloseuran yhtymä)  Imatran Jyske  Johanneksen Kireät  Joutsenon Kataja  Joutsenon Kullervo  Kadur  Karjalan Urheilijat  Karvilan Kivekkäät  Kelkkalan Kisailijat  Keltun Pojat  Kerimäen Palloilijat  Ketterä  Konnunsuon Peikot (alun perin Konnunsuon Nuorisoseuran Urheilijat)  Korven Pallo-Pojat  Kotajärven Pallo  Kuokkalan Rajaveikot  Kulennoisten Pallo  Käkisalmen Palloilijat  Lahnaniemen Niverä  Laitaatsillan Pallo  Lappeen Riento  Lappeenrannan Pallo  Lappeenrannan Kisa-Toverit  Lappeenrannan Pallo-Toverit  |  Lappeenrannan Työväen Urheilijat  Lappeenrannan Urheilu-Miehet  Lauritsalan Kisa (alun perin Etelä-Saimaan Kisa)  Lauritsalan NMKY  Lauritsalan Pallokerho  Lauritsalan Työväen Palloilijat  Lauritsalan Urheilu-Kerho  Lemin Eskot  Los Hidalgos  Luumäen Pojat  Merenlahden Nuorisoseura  Merijoen Urheilijat  Mikkelin Erotuomarikerho  Mikkelin Mikot  Mikkelin Palloilijat  Mikkelin Pallo-Kissat  Mikkelin Peli-Pojat  Mikkelin Vauhti  Monrepon Lammenpojat  Montolan Nuorisoseura  Mäntyharjun Jäntevä  Mäntyharjun Urheilijat -50  Otavan Viesti  Parikkalan Urheilijat  Pontuksen Veikot  Porrassalmen Urheilijat -62  Pääskylahden Vesa  Rantakylän Reipas  Rauhan Urheilijat  Rauhaniemen Into  Ristiinan Urheilijat  Ruokolahden Raju  Räisälän Pamaus  Saimaan Erotuomarikerho (nykyisin Lappeenrannan Erotuomarikerho)  Saimaan Pallo  |  Savilahden Urheilijat  Savitaipaleen Pallo -54  Savitaipaleen Urheilijat  Savonlinnan Jyry  Savonlinnan Palloilijat  Savonlinnan Pallokerho  Savonlinnan Työväen Palloseura  Simpeleen Urheilijat  Simpeleen Vesa  Tainionkosken Tähti  Tainionkosken Urheilijat  Taipalsaaren Pallo  Taipalsaaren Veikot (alun perin Taipalsaaren Saaren-Veikot)  Uuraan Palloveikot  Uuraan Voima-Miehet  Uus-Lavolan Haka  Uus-Lavolan Peli-Pojat (nykyisin PEPO Lappeenranta)  Veiterä  Viipurin Aliupseeri-Palloilijat (alun perin Viipurin Aliupseeriyhdistys)  Viipurin Erotuomarikerho  Viipurin IFK  Viipurin Ilves (alun perin Viipurin Pallo-Veikot, nykyisin Tampereen-Viipurin Ilves-Kissat)  Viipurin NMKY  Viipurin Pallokerho (nykyisin Pallokerho-35)  Viipurin Palloseura  Viipurin Raittiusseura Sarastus  Viipurin Reipas (nykyisin Lahden Reipas)  Viipurin Sudet (nykyisin Sudet)  Viipurin Venäläinen Yhdistys  Vuoksenniskan Urheilijat  Vuoksenniskan Vesa  Vuorenmaan Jousi  Ylä-Vuoksen Palloseura  |
Viipurin piiri kattoi Suomen Karjalan (kuvassa) eteläosan. Pohjoisosassa toimi Karjalan piiri. Vaaleanvihreällä oleva alue kuuluu nykyisin Venäjän federaatioon.
Pisa (Kreikka)

| Pisa> Πῖσα.Sijainti |
| --- | --- |
 Pisa
Koordinaatit:  37°38′38″N, 21°39′14″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Archaía Písa, Archaía Olympía, Elis, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  –572 eaa.
Huippukausi:  668–572 eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Pisatis / Elis
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pisa (m.kreik. Πῖσα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) läntisellä Peloponnesoksella Kreikassa. Se sijaitsi Olympian lähellä sen itäpuolella. Pisan hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Pisatis (Πισάτις). Kaupungin paikka on lähellä nykyistä Archaía Písan kylää.
Kreikkalaisen mytologian mukaan kaupungin perustaja oli Pisos, Periereen poika. Joskus sen katsottiin kuitenkin saaneen nimensä Pisa-nimisestä lähteestä. Kaupunkiin sijoittuivat myytit muun muassa Oinomaoksesta ja Hippodameiasta.
Pisa soti usein Eliin kaupungin kanssa. Se hallitsi muutoin Eliin hallussa ollutta Olympian pyhäkköaluetta vuosina 668–572 eaa. ja järjesti tuona aikana Olympian kisoja. Vuonna 572 eaa. elisläiset tuhosivat Pisan lopullisesti. Tämän jälkeen Pisatiksen alue päätyi lopullisesti Eliin vallan alle, ja siitä tuli osa Eliin kaupunkivaltiota ja samalla Eliin maakuntaa.
Pisatiksen alueen muita kaupunkeja olivat Dyspontion, Harpinna, Herakleia, Kykesion ja Salmone.
Pirkanmaan lääni

Nykyinen Pirkanmaan maakunta Suomen kartalla. Ehdotettu Pirkanmaan lääni olisi vastannut alueeltaan suunnilleen sitä.
Pirkanmaan lääni oli Suomeen 1980-luvulla suunnitteilla ollut uusi lääni. Lääni suunniteltiin muodostettavaksi Hämeen läänin pohjoisosasta ja eräistä Turun ja Porin lääniin kuuluneista kunnista. Jäljelle jäävästä Hämeen läänistä oli lisäksi tarkoitus siirtää Somero Turun ja Porin lääniin. Pirkanmaan lääniin olisi tullut 34 kuntaa, joista 25 Hämeen läänistä.
Jo aiemmin 1950-luvulla oli pohdittu Tampereen läänin perustamista. Tämän ehdotuksen mukaiseen lääniin olisivat kuuluneet lähes samat kunnat kuin 1980-luvulla suunniteltuun Pirkanmaan lääniin.  Vuonna 1962 asiasta säädettiin jo laki, jonka mukaan Tampereen ja myös Satakunnan läänit olisi voitu perustaa asetuksella sitten, kun Suomen valtion talousarviossa oli myönnetty tarkoitukseen määrä­rahat. Samalla Turun ja Porin läänin jäljelle jääneen osan nimi olisi muutettu Turun lääniksi. Näitä lain mahdollistamia uusia läänejä ei kuitenkaan koskaan perustettu, ennen kuin hallitus vuonna 1986 antoi edus­kunnalle uuden esityksen laiksi lääni­jaosta. Tämän esityksen mukaan olisi perustettu kolme uutta lääniä: Pirkanmaan, Satakunnan ja Kainuun läänit. Eduskunnan laki- ja talousvaliokunta kuitenkin asettui mietinnössään vastustamaan uusien läänien perustamista, ja sen mukaisesti eduskunta päätti niukalla äänten­enemmistöllä (91-89) hylätä suunnitelmat uusien läänien perustamiseksi.
Vaikka Pirkanmaan lääniä ei koskaan perustettu, useimmat siihen kuuluviksi ehdotetut Turun ja Porin läänin kunnat siirrettiin Hämeen lääniin kuuluviksi vuoden 1993 alussa. Lisäksi Somero siirrettiin aiemman suunnitelman mukaisesti Hämeen läänistä Turun ja Porin lääniin vuonna 1990.
Lääniin kuuluviksi ehdotetut kunnat

Pirkanmaan lääniin siirrettäviksi ehdotettiin 25 kuntaa Hämeen läänistä:
| --- | --- |
 Juupajoki  Kangasala  Kuhmalahti  Kuorevesi  Kuru  Kylmäkoski  Lempäälä  Luopioinen  Längelmäki  Mänttä  Nokia  Orivesi  Pirkkala :  Pälkäne  Ruovesi  Sahalahti  Tampere  Toijala  Urjala  Valkeakoski  Vesilahti  Viiala  Vilppula  Virrat  Ylöjärvi 
sekä yhdeksän Turun ja Porin läänistä:
Hämeenkyrö
Ikaalinen
Kihniö
Kiikoinen
Mouhijärvi
Parkano
Suodenniemi
Vammala
Viljakkala
Marija Pisareva

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | korkeushyppy |  |
Marija Pisareva (9. huhtikuuta 1934 – 10. joulukuuta 2023) oli neuvostoliittolainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti.
Pisareva saavutti Melbournen 1956 olympialaisten korkeushypyssä hopeaa tuloksella 167 cm. Hän hävisi maailmanennätystä parantaneelle yhdysvaltalaiselle Mildred McDanielille yhdeksällä senttimetrillä ja jakoi hopeamitalin brittiläisen Thelma Hopkinsin kanssa.
Piperidiini

| Piperidiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  110-89-4
PubChem CID:  8082
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H11N
Moolimassa:  85,2 g/mol g/mol
Ulkomuoto:  Väritön neste
Sulamispiste:  −7 °C (266 K)
Kiehumispiste:  106 °C (379 K)
Tiheys:  0,86 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Sekoittuu veteen
Piperidiini on sekundäärinen amiini ja heterosyklinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C5H11N ja rakennekaava CH2(CH2)4NH. Siitä käytetään myös nimiä heksahydropyridiini, atsasykloheksaani ja pentametyleeni-imiini. Piperidiinin rakenne on analoginen sykloheksaanin kanssa.
Piperidiini on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan helposti syttyvää, väritöntä nestettä, jolla tunnusomainen haju. Piperidiinin moolimassa on 85,2 g/mol, sulamispiste −7 °C, kiehumispiste 106 °C, tiheys 0,86 g/cm3, leimahduspiste 16 °C (c.c.) ja CAS-numero 110-89-4. Piperidiini sekoittuu veteen.
Piperidiini hajoaa palaessaan ja muodostaa myrkyllisiä typen oksideja sekä reagoi kiivaasti hapettimien kanssa.
Piperidiinia esiintyy kasveissa kuten esimerkiksi mustapippurissa (Piper nigrum).
Valmistus ja käyttö

Piperidiinia voidaan valmistaa pyridiinin ja natriumin välisellä reaktiolla etanoliliuoksessa. Teollisesti sitä valmistetaan kuitenkin pelkistämällä pyridiiniä käyttäen katalyyttinä nikkelin ja alumiinioksidin seosta. Muita valmistusmenetelmiä ovat tetrahydrofurfuryylialkoholin ja ammoniakin välinen reaktio pelkistimen läsnä ollessa, ja 1,5-pentaanidiolin ammonolyysi. Piperidiiniä käytetään liuottimena, ligandina metallikomplekseissa sekä valmistettaessa monia kemikaaleja, kuten kumin vulkanoinninkiihdyttimenä käytettävää tiuraamidisulfidia ja lääkeaineita kuten minoksidiilia. Piperidiini on myös hyvä Knoevenagel-kondensaatioiden ja aldolikondensaatioiden katalyytti.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikaisessakin altistumisessa piperidiini voi syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Höyryn hengittäminen voi aiheuttaa keuhkopöhöä.
Aiheesta muualla

Piperidiinin kansainvälinen kemikaalikortti
Liber Herbarum II: Luettelo piperidiinia sisältävistä kasveista (englanniksi)
PubChem: Piperidine (englanniksi)
KEGG: Piperidine (englanniksi)
ChemBlink: Piperidine (englanniksi)
Piper PA-31

Suomen ilmavoimien Piper Chieftain.
Piper PA-31 on yhdysvaltalainen kaksimoottorinen liikelentokone. 30. syyskuuta 1964 ensilentonsa lentäneen koneen tyyppinimeksi piti alun perin tulla Inca, ensimmäiset huhtikuussa 1967 luovutetut sarjakoneet saivat nimekseen kuitenkin Piper PA-31 Navajo. Kone oli tuolloin Piperin tehtaan suurin lentokone, ja tätä alkuperäistä mallia valmistettiin vuoteen 1972 saakka. Vuonna 1973 tehdas toi markkinoille pidennetyllä rungolla ja tehokkaammilla moottoreilla varustetun Piper PA-31-350 Navajo Chieftain -koneen. Vuoteen 1987 tuotannossa pysyneen koneen tyyppinimeksi muodostui myöhemmin pelkkä Chieftain.
Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimat vuokrasi 7. toukokuuta 1974 yhden Piper Navajo -koneen, joka sai ilmavoimien rekisteritunnuksen PN-1. Kone oli käytössä siviilirekisteriin palauttamiseen, 7. tammikuuta 1975, saakka. Lisäksi ilmavoimille hankittiin 1980-luvun alkupuolella kuusi Piper PA-31-350 Chieftainia käytettäväksi yhteyskoneena, henkilöstön kuljetuksiin, matalakuvaukseen ja merivalvontaan. Koneita oli tarkoitus käyttää myös huonoissa olosuhteissa tapahtuvaan mittarilentokoulutukseen. Konetyypin viimeinen yhteyslento Ilmavoimissa tapahtui 13. huhtikuuta 2011. Koneet korvattiin Pilatus PC-12 -kalustolla.
Rajavartiolaitos hankki vuosina 1976-1979 kaksi Piper PA-31-310 Navajoa valvontalentokoneiksi. Ne saivat tunnukset OH-PRA ja OH-PRB. Koneisiin asennettu valvonta- ym. laitteisto vähensi koneen paikkaluvun kuuteen. OH-PRA tuhoutui Liminganlahdelle Oulun edustalle tehdyssä polttoaineen loppumisen vuoksi tehdyssä pakkolaskussa 20.8.1992. OH-PRB myytiin siviiliin vuonna 1996 Dornier Do 228-valvontalentokoneiden hankinnan seurauksena.
Vuoteen 2000 mennessä Suomen siviili-ilma-alusrekisteriin merkittiin 35 Piper PA-31 Navajoa, Chieftainia ja Cheyenneä.
Versiot

1967 alkoi perusversion myynti IO-540-K-Triebwerken-moottoreilla, joissa on 224 kW (305 hv) tehoa.
1967 tuli myyntiin PA31-T turbo Navajo; TIO-540-A-moottorit (231 kW / 314 hv)
1970 alkoi paineistetun PA-31P ”Pressurized Navajon” myynti, jossa oli TIGO-541-E1A-moottorit (317 kW / 431 hv). P = paineistettu matkustamo.
Navajon tuotanto loppui 1972. Seuraava versio oli Piper PA-31-350 Navajo Chieftain (myöhemmin nimi vain ”Chieftain”), vastakkaisiin suuntiin pyörivillä moottoreilla (TIO-540 / LTIO-540).
PA-31-325 turbo Navajo C/R (counter rotating, potkurit pyörivät vastakkaisiin suuntiin)
1983 tuli PA-31P-350 Mojave
Piper Cheyenne I-IV, 400LS, paineistettu potkuriturbiinikone.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piper PA-31 Navajo Wikimedia Commonsissa
http://www.newpiper.com (Arkistoitu – Internet Archive)