stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oravat
Taksonomia

Oravien alaheimot, tribukset ja suvut:
Ratufinae – 1 suku, 4 lajia
Ratufa (4 lajia)
Sciurillinae – 1 suku, 1 laji
Sciurillus (1)
Sciurinae, varsinaiset oravat – 20 sukua, 81 lajia
Sciurini – 5 sukua, 37 lajia
Microsciurus (4)
Rheithrosciurus (1)
Sciurus (28)
Syntheosciurus (1)
Tamiasciurus (3)
Pteromyini – 15 sukua, 44 lajia
Aeretes (1)
Aeromys (2)
Belomys (1)
Biswamoyopterus (1)
Eoglaucomys (1)
Eupetaurus (1)
Glaucomys (2)
Hylopetes (9)
Iomys (2)
Petaurillus (3)
Petaurista (9)
Petinomys (8)
Pteromys (2)
Pteromyscus (1)
Trogopterus (1)
Callosciurinae – 14 sukua, 67 lajia
Callosciurus (14)
Dremomys (6)
Exilisciurus (3)
Funambulus (5)
Glyphotes (1)
Hyosciurus (2)
Lariscus (4)
Menetes (1)
Nannosciurus (1)
Prosciurillus (7)
Rhinosciurus (1)
Rubrisciurus (1)
Sundasciurus (17)
Tamiops (4)
Xerinae – 22 sukua, 132 lajia
Xerini – 3 sukua, 6 lajia
Atlantoxerus (1)
Spermophilopsis (1)
Xerus (4)
Protoxerini – 6 sukua, 31 lajia
Epixerus (1)
Funisciurus (10)
Heliosciurus (6)
Myosciurus (1)
Paraxerus (11)
Protoxerus (2)
Marmotini – 13 sukua, 95 lajia
Ammospermophilus (5)
Callospermophilus (3)
Cynomys, preeriakoirat (5)
Ictidomys (3)
Marmota, murmelit (15)
Notocitellus (2)
Otospermophilus (3)
Poliocitellus (1)
Sciurotamias (2)
Spermophilus, siiselit (15)
Tamias, maaoravat (25)
Urocitellus (12)
Xerospermophilus (4)
Aiheesta muualla

Sciuridae. Tree of Life.
Sciuridae. Encyclopedia of Life.
Family Sciuridae. Animal Diversity Web.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q9482  Wikispecies: Sciuridae  ADW: Sciuridae  AFD: Sciuridae  BOLD: 1024  CoL: G48  EoL: 8703  EPPO: 1SCIUF  Fauna Europaea: 12650  Fauna Europaea (new): fe08a026-6f72-4add-883b-27b62bd22a22  GBIF: 9456  iNaturalist: 45933  IRMNG: 105017  ITIS: 180135  MSW: 12400001  NBN: NHMSYS0000376182  NCBI: 55153  Open Tree of Life: 384218  Paleobiology Database: 41486  Plazi: C32887CB-FF96-BA65-FF3D-F905FE5BED9F 
Orava (Sciurus vulgaris)
Liito-orava (Pteromys volans)
Juovamaaorava (Tamias striatus)
Himalajanmurmeli (Marmota himalayana)
Kolumbiansiiseli (Spermophilus columbianus)
Organotitaaniyhdisteet

Organotitaaniyhdisteet sisältävät titaanin ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen
Organotitaaniyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, joissa on kovalenttinen sidos hiili- ja titaaniatomien välillä. Organotitaaniyhdisteet ovat tärkeitä orgaanisen kemian synteeseissä ja teollisissa prosesseissa katalyytteinä. Muun muassa polymeeriteollisuuden laajasti hyödyntämä Ziegler–Natta-katalyytti on organotitaaniyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus

Organotitaaniyhdisteissä titaani esiintyy tyypillisesti hapetusluvulla +IV. Titaani voi muodostaa organometalliyhdisteitä myös hapetusluvuilla +II ja +III, mutta nämä ovat harvinaisempia ja hapetusluvulla +II vahvoja pelkistimiä. Monet organotitaaniyhdisteet hapettuvat helposti hapen vaikutuksesta ja vesi hajottaa ne.
Organotitaaniyhdisteet, joissa titaani on koordinoitunut pelkästään alkyyli- tai aryyliligandien kanssa, ovat termisesti erittäin epästabiileja. Esimerkiksi tetrametyylititaani hajoaa yli –20 °C:n lämpötilassa. Tämä johtuu titaanin matalaenergisistä täyttymättömistä 3d-orbitaaleista. Toinen merkittävä tekijä on alkyylititaanien taipumus hajota β-eliminaatiolla. Tämä voidaan kiertää käyttämällä alkyyliryhmiä, joissa ei ole sellaisia β-asemassa sijaitsevia vetyjä, jotka voisivat eliminoitua.
Tämän vuoksi alkyylititaaniyhdisteiden rakenne on usein RnTiX4-n. missä X on halogeeni-, alkoksi- tai amidoryhmä. Näitä organotitaaniyhdisteitä voidaan valmistaa organolitium-, organomagnesium- tai organonatriumyhdisteiden ja titaanitetrakloridin välisellä reaktiolla inertissä ilmakehässä käyttäen liuottimena eettereitä tai hiilivetyjä. Alkyylititaaniyhdisteet eivät reagoi Grignardin reagenssien tavoin aldehydien, nitriilien, epoksidien tai nitroalkaanien kanssa. Sen sijaan aldehydien kanssa ne muodostavat 1,2-additiotuotteen. Eräitä metallasykloalkaaneja muodostuu reaktioiden välituotteena. Tällainen on esimerkiksi titanasyklobutaani, joka muodostuu Tebben reagenssin reagoidessa alkeenien kanssa ja reagoi ketonien, estereiden ja amidien kanssa alkeeneiksi.
Stabiileimpia organotitaaniyhdisteitä ovat syklopentadienyylititaanikompleksit eli niin kutsutut titanoseenit. Toisin kuin monet muut metalloseenit titanoseeni ei ole niin kutsuttu sandwich-yhdiste vaan itse asiassa dimeeri. Monet titanoseenijohdannaiset jakavat rakenteellisen poikkeavuuden muihin metalloseeniyhdistesiin verrattuna ja niiden rakenne on vääntynyt sandwich-rakenne. Yksi stabiileimpia titanoseenijohdannaisia on titanoseenidikloridi, joka toimii lähtöaineena useille muille titanoseenijohdannaisille. Titanoseeneilla on merkitystä teollisten prosessien, muun muassa polymerointiprosessien, katalyytteinä.
Titanoseenin rakenne
Organotelluuriyhdisteet

Eräiden tyypillisimpien organotelluurijohdannaisten rakenteita
Organotelluuriyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, joissa on kovalenttinen sidos telluurin ja hiilen välillä.
Ominaisuudet

Organotelluuriyhdisteet ovat analogisia monien rikin orgaanisten yhdisteiden ja organoseleeniyhdisteiden kanssa. Merkittäviä organotelluuriyhdisteitä ovat tellurolit ja telluridit. Alifaattisten organotelluuriyhdisteiden lisäksi tunnetaan myös heterosyklisiä telluurin yhdisteitä. Organotelluuriyhdisteet ovat hyvin reaktiivisia ja reaktiivisempia kuin analogiset rikki- tai seleeniyhdisteet. Ne myös hapettuvat hyvin helposti ilman hapen vaikutuksesta jo huoneenlämpötilassa. Esimerkiksi orgaanisiin seleeniyhdisteisiin verrattuna organotelluuriyhdisteiden suurempi reaktiivisuus johtuu heikommasta sidoksesta telluurin ja hiilen välillä.
Telluroleja ja tellurideja voidaan valmistaa alkoholi- tai sulfidihöyryjen ja alumiinitelluridin välisellä reaktiolla. Tellurideja voidaan myös helposti valmistaa organolitumyhdisteen ja telluurin tai telluuritetrakloridin välisellä reaktiolla tai antamalla natriumtelluridin reagoida alkyylihalogenidien kanssa.
Organotelluuriyhdisteitä voidaan käyttää orgaanisessa synteesissä. Niitä voidaan hyödyntää muun muassa valmistamalla alkeeneja dibromialkaaneista stereospesifisesti,  hapen poistoon epoksideista, jolloin muodostuu alkeeneja, selektiivisinä pelkistiminä ja katalyytteinä. Lisäksi organotelluuriyhdisteitä voidaan käyttää organolitiumyhdisteiden valmistukseen. Puolijohdeteollisuudessa helposti haihtuvia organotelluuriyhdisteitä voidaan käyttää kaasufaasiepitaksiassa puolijohteiden valmistamiseen.
Grigol Orbeliani

Prinssi Grigol Orbeliani
Grigol Orbeliani (Džambakur-Orbeliani, georg. გრიგოლ ორბელიანი;  ჯამბაკურ-ორბელიანი, 2. lokakuuta 1804 – 21. maaliskuuta 1883) oli georgialainen romantiikan ajan runoilija ja Venäjän keisarikunnan armeijan sotilas. Hän oli yksi Georgian 1800-luvun kulttuurielämän värikkäimmistä hahmoista ja hänet muistetaan isänmaallisesta runoudestaan, joka suri Georgian kadonnutta menneisyyttä ja itsenäisen monarkian sortumista. Samaan aikaan hän vietti vuosikymmeniä Venäjän asevoimien palveluksessa ja nousi korkeaan asemaan Kaukasian hallinnossa.
Perhe

Grigol Orbeliani syntyi huomattavaan aatelissukuun Georgian pääkaupungissa Tbilisissä kolme vuotta sen jälkeen, kun Venäjän hallinto oli syrjäyttänyt Bagrationi-dynastian maan valtaistuimelta ja liittänyt kuningaskunnan Venäjään. Hänen isänsä Dimitri (Zurab), Orbeliani-suvun prinssi, palveli viimeisten georgialaisten kuninkaiden hoveissa ja hänen äitinsä Khorešan (omaa sukua Andronikašvili) oli Georgian toiseksi viimeisen, suositun kuninkaan Erekle II:n tyttärentytär. Grigol Orbeliani toi myöhemmin itse Ereklen kultin Georgian kirjallisuuteen.
Orbelianilla oli läheiset perhe- ja ystävyyssuhteet ajan aateliseen ja kirjalliseen eliittiin: Nikoloz Baratašvili, Georgian romantiikan merkittävin runoilija, oli hänen sisarenpoikansa. Orbeliani oli rakastunut Aleksandr Gribojedovin leskeen ja Aleksandre Tšavtšavadzen tyttäreen Ninoon, joka inspiroi runoilijaa epätoivoisen hovirakkauden kautta lähes kolmenkymmenen vuoden ajan, vaikka Grigol olikin luvattu jo kehdossa prinsessa Sopio Orbelianin aviomieheksi. Hän oli kahden runoilijakenraalin, Aleksandre ja Vakhtang Orbelianin serkku. Erottaakseen itsensä samannimisistä serkuistaan Grigol Orbeliani käytti myös esi-isiensä sukunimeä ”Qaplanišvili”.
Kulttuuriperintö

Vaikka Orbelianin varhaisimmat kirjoitukset ovatkin proosaa vuodelta 1824, hänen proosateoksensa ovat vaipuneet unohduksiin. Suurinta osaa hänen runoudestaan leimaavat isänmaalliset aiheet ja viinin ja naisten liioitteleva ylistys. Kuten ajan muut georgialaiset romantikot, Orbelianin lyriikka on täynnä surua kadotettua menneisyyttä ja Georgian kuningaskunnan sortumista kohtaan. Hänet erottaa muista kuitenkin hänen rakkautensa katurunouteen ja ašughi-minnelauluihin, joihin hän itsekin lisäsi materiaalia esimerkiksi Mukhambazi-runon (georg. მუხამბაზი) tyyppisillä lyriikoilla.
Orbelianin runous ennen vuoden 1832 salaliiton romahtamista on huomattavan sotaisaa ja optimistista, kun taas vuoden 1832 jälkeiset lyriikat ovat surullisempia ja täynnä tunteellista isänmaallisuutta menneisyyden takaisinpalaamatonta loistoa kohtaan. Hänen paras ja pisin teoksensa on oodi Sadghegrdzelo, anu omis šemdgom ghame lkhini, Erevnis siakhloves (georg. სადღეგრძელო, ანუ ომის შემდგომ ღამე ლხინი, ერევნის სიახლოვეს, ”malja, tai öinen juhla-ateria sodan jälkeen Jerevanin lähellä”), jonka alkuperäisversion hän laati Jerevanin taistelussa Venäjän–Persian sodan aikana vuonna 1827 ja johon vaikutti venäläinen runoilija Vasili Žukovski. Sitä muokattiin ja laajennettiin, kunnes se sai lopullisen muotonsa vasta vuonna 1879. Runo on nostalginen muisto sotilaan kunniasta, ja se alkaa kunnioittamalla niitä, jotka ovat kaatuneet puolustaessaan kotimaataan. Sitten runoilija matkaa historian halki juhlien kaikkia Georgian heimoja, kuninkaita, sankareita ja marttyyreja. Lopulta ylevyyden korvaa surullinen tunnelma, kun runoilija palaa fantasiansa ja muistojensa parista nähdäkseen, että menneisyyteen ei enää ole hänen lisäkseen juuri muita yhteyksiä.
Orbelianin suhde Georgian älymystön uuteen sukupolveen oli epäselvä. Uusi liike, jonka jäseniä nimitettiin ”pojiksi” ja jota johtivat Ilia Tšavtšavadze ja Akaki Tsereteli, suhtautui kriittisesti ”isiin”, vanhaan georgialaiseen aateliin, joka oli vannonut uskollisuuttaan tsaarille. Tšavtšavadze ylisti Orbeliania ”runoutemme vahvuuden ja rikkauden” suojelijaksi, mutta nuori sukupolvi suhtautui hänen vuoden 1871 juhlapäiväänsä kylmän hiljaisesti. 1860-luvulla Orbeliani yritti pitäytyä erossa ”isien ja poikien” välisistä kiistoista, mutta hän ei voinut olla hyökkäämättä uutta sukupolvea vastaan ivallisen, runomuotoisen vastineen muodossa vuonna 1874. Se ei kuitenkaan estänyt häntä jäämästä yksin, kun hän ylisti ”poikiin” kuuluneen Aleksandre Qazbegin melodramaattista proosaa vuonna 1881.
Grigol Orbeliani kuoli Tbilisissä 79-vuotiaana. Hänet on haudattu Pyhän Yrjön Kašvetin kirkkoon.
Oppositio

Oppositio tarkoittaa suppeammassa merkityksessä kaikkia niitä parlamenttiryhmiä, jotka ilmaisevat etteivät tue vallassa olevaa hallitusta. Lisäksi voidaan puhua ulkoparlamentaarisesta oppositiosta, johon kuuluu kaikenlainen hallituksen vastustaminen parlamentin ulkopuolella.
Laajassa merkityksessä poliittinen oppositio tarkoittaa kaikkia niitä voimia, jotka vastustavat hallituksen politiikkaa, pyrkivät hallituksen tilalle tai tähtäävät toisenlaiseen poliittiseen järjestelmään. Se käsittää puolueet, etujärjestöt, kansanliikkeet, vallankumoukselliset ryhmät sekä toisinajattelevat kansalaiset.
Merkitys

Opposition käsite perustuu länsimaisessa mielessä pluralistiseen järjestelmään, jossa vallitsee vapaa mielipiteenmuodostus. Politiikassa esiintyy tällöin kilpailevia suuntia ja parlamentti edustaa keskeistä voimatekijää.
Laillinen oppositio on nähty keskeisenä osana liberaalia demokratiaa. Kilpailudemokratiassa johtava kriteeri on enemmistön valta. Vähemmistöllä on parlamentaarisessa asetelmassa mahdollisuus kilpailla enemmistön kanssa ilman että sitä nujerretaan, minkä vastineeksi vähemmistö tunnustaa enemmistön vallan. Poliittinen kenttä jakautuu täten ristiriitaiseksi ja jännitteiseksi, mikä parlamenttitutkija Bernard Crickin mukaan kuuluu olennaisena poliittiseen järjestelmään. Opposition sallimisella pyritään säätelemään konflikteja.
Toiminta

Opposition toiminta tuo poliittiset asiat suuren yleisön tietoisuuteen, jolloin myös vähälle huomiolle muutoin jäävät ongelmat nousevat julkisiksi. Oppositio tarkastelee niin hallituksen yksittäiset politiikat kuin sen yleisen suunnankin, ja estää hallitusta yrittämästä mitä tahansa. Opposition vastaehdotukset ylläpitävät poliittista pluralismia ja myös oppositiopoliitikkojen henkilökohtaista näkyvyyttä heidän omaa tulevaisuuttaan ajatellen.
Oppositiopuolue voi vastustaa hallituksen politiikkaa yhtenäisenä rintamana. Joskus hallituspolitiikan kannatuksen ja vastustuksen raja ei kulje puolueiden välissä, vaan yksittäiset edustajat valitsevat puolensa. Myös hallituspuolueiden sisällä voi toimia hallituksen vastaisia oppositiofaktioita. Joskus hallituspuolueet ja oppositiopuolueet tekevät joissain asioissa yhteistyötä, mutta ovat toisissa asioissa eri linjoilla.
Jos oppositio kaksipuoluejärjestelmässä voittaa vaalit, se puolestaan muodostaa uuden hallituksen. Näin on mahdollista oppositiopuolueen piirissä jo valmistautua enemmistön saamiseen ja seuraavaan hallitukseen siten, että oppositiopuolueen johtaja muodostaa varjohallituksen johdon valmistautuen mahdolliseen tulevaan pääministeriyteensä, samoin myös muut opposition edustajat todennäköisen tulevan ministeriytensä mukaan hallinnonaloittain.
Historia

Parlamentaarisen opposition käsite syntyi Euroopassa parlamenttien ja parlamentarismin yleistyessä 1700- ja 1800-luvulla.
Historia > Antiikissa ja keskiajalla

Antiikissa ja keskiajalla valtajärjestelmät olivat keskitettyjä. Valtaryhmät perustelivat johtavaa asemaansa sillä, että politiikan periaate tuli olla ”yhteishyvä”, jonka kanssa osaintressit olivat ristiriidassa. Viittauksia parlamentaariseen oppositioon on sisältyy mm. Aristoteleen opissa sekoitetuista valtiomuodoista, demokratian ja aristokratian yhteensovittamisessa. Käytännön esimerkkejä poliittisesta oppositiosta ovat roomalaiset kansantribuunit, joille kuului oikeus kumota senaatin päätöksiä ja konsulien toimenpiteitä sekä estää sotaväen kutsuntoja ja veronkeruuta. Tällaista veto-oikeutta poliittisella vähemmistöllä ei ole myöhemmin ollut.
Historia > Absolutismin kaudella (1500–1789)

Absolutismin kaudella ja sen jälkeen tapahtui vastakkainasetteluita hallitsijan ja edustajalaitosten, kuten säätyjen tai aristokraattien, välillä. Hallitusinstituution, jonka johdossa hallitsija toimi, syntyessä syntyi vastakkainasettelu hallituksen ja parlamentin välillä. Parlamentti esiintyi vielä poliittisesti kokonaisena, vaikka ristiriidat osin jakoivat mm. kuninkaan puolustajiin ja vastustajiin.
Historia > Demokratian kaudella (1789–)

Poliittisen järjestelmän perustuessa massademokratiaan, vaaleihin, puolueisiin, parlamentin itsenäistymiseen ja vallan kasvuun sekä parlamentarismiin, edustuslaitos jakautui kahtia: hallitsevaan enemmistöön ja vähemmistönä olevaan oppositioon. Näin ollen parlamentaarinen hallitustapa edellytti opposition olemassaoloa. Oppositio otti parlamentin entisen roolin, joka kritikoi ja vastusti vallassaolevia.
Orimattilan vaakuna

Orimattilan vaakuna
Orimattilan vaakuna on Orimattilan kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa sekä kunnan nimeen että maatalouteen.
Vaakunan selitys on: ”punaisessa kentässä nouseva hevonen pidellen viikatetta; kaikki hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Orimattilan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 15. syyskuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 17. joulukuuta samana vuonna.
Organokadmiumyhdisteet

Organokadmiumyhdisteet sisältävät kadmiumin ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen
Organokadmiumyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät hiilen ja kadmiumin välisen kovalenttisen sidoksen. Organokadmiumyhdisteitä voidaan käyttää orgaanisessa synteesissä.
Ominaisuudet ja käyttö

Organokadmiumyhdisteet ovat huoneenlämpötilassa tyypillisesti värittömiä vettä raskaampia nesteitä tai valkoisia kiinteitä aineita. Yhdiste reagoi veden, ilman ja valon vaikutuksesta, mutta ei aivan yhtä kiivaasti kuin organosinkkiyhdisteet. Ne ovat kuitenkin vastaavia organosinkkiyhdisteitä herkempiä hajaantumaan lämmön vaikutuksesta. Tyypillisimmät organokadmiumyhdisteet ovat dialkyyli- tai diaryylikadmiumyhdisteet (R2Cd) ja alkyyli- tai aryylikadmiumhalogenidit (RCdX).
Organokadmiumyhdisteet eivät ole yhtä reaktiivisia kuin organosinkkiyhdisteet ja Grignardin reagenssit. Niitä käytetään erityisesti ketonien muodostamiseen happoklorideista. Monet muut organometallireagenssit reagoisivat myös ketonin kanssa muodostaen tertiäärisen alkoholin. Tähän tarkoitukseen organokadmiumyhdisteet muodostetaan tyypillisesti in situ eikä niitä eristetä. Organokadmiumyhdisteitä on hyödynnetty muun muassa kolesterolin kokonaissynteesissä.
Organokadmiumyhdisteitden käyttöä orgaanisessa synteesissä rajoittaa kuitenkin niiden suuri myrkyllisyys sekä ihmiselle että ympäristölle. Useita dialkyyli- ja di-aryylikadmiumyhdisteitä voidaan käyttää alkeenien polymeroitumiskatalyytteinä. Tällaisia ovat muun muassa dimetyyli-, dietyyli- ja difenyylikadmiumit. Dimetyylikadmiumia voidaan käyttää myös valmistettaessa kadmiumsulfidista ohutkalvoja elektroniikkateollisuutta varten CVD-menetelmällä.
Valmistus

Tavanomaisimmin organokadmiumyhdisteitä valmistetaan transmetallaatiolla muista organometalliyhdisteitä kuten Grignard-reagensseista, organolitiumyhdisteistä tai organoelohopeayhdisteistä ja kadmiumkloridista.
Alkyyli- tai aryylikadmiumhalogenideja voidaan valmistaa myös metallisen kadmiumin ja alkyylihalogenidin välisellä reaktiolla.
Orca – tappajavalas

| Orca – tappajavalas> Orca - The Killer Whale |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Michael Anderson
Käsikirjoittaja:  Luciano Vincenzoni Sergio Donati
Tuottaja:  Dino De Laurentiis Luciano Vincenzoni
Säveltäjä:  Ennio Morricone
Kuvaaja:  J. Barry Hennon Ted Moore
Leikkaaja:  John Bloom Marion Rothman Ralph E. Winters
Pukusuunnittelija:  Jost Jakob
Pääosat:  Richard Harris Charlotte Rampling Will Sampson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures Dino De Laurentiis Cinematografica (käännä suomeksi)
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:   15. heinäkuuta 1977  3. kesäkuuta 1978
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orca – tappajavalas (myös Orca – syvyyksien kostaja) on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut jännityselokuva, jossa on paljon vaikutteita vuoden 1975 elokuvaklassikosta Tappajahai. Sen keskeisimmissä rooleissa ovat Richard Harrisin näyttelemä kapteeni Nolan ja Charlotte Ramplingin näyttelemä valastutkija Rachel Bedford. Hän toimii myös tarinankertojana.
Juoni

Kalastusaluksen kapteeni Nolan pyydystää ja myy haikaloja, kunnes arvelee miekkavalaan olevan vielä parempi rahanlähde. Hän menee ulapalle etsimään sellaista, löytää kokonaisen valasperheen ja saa pyydystettyä kantavan naaraan alukseen. Tarkoituksena on pyytää eläin elävänä, mutta pian valaan vatsa puhkeaa ja sikiö putoaa kannelle. Paniikissa oleva Nolan suihkuttaa sen pois ja hämmentyy tapahtuneesta niin, että itkee myötätunnosta. On jo ilta, kun alus saapuu rannikolle. Yhtäkkiä alusta koko ajan seurannut urosvalas hyökkää ja tappaa erään mastossa roikkuvan kalastajan. Nolan ryntää kannelle ja katsoo eläintä silmästä silmään; uros painaa mieleensä hänen ulkonäkönsä. Se itkee ja tuuppaa alusta siten, että kuollut naaras putoaa veteen. Alus matkaa nopeasti satamaan. Aamun valjetessa koko valasperhe kuljettaa naaraan ruumiin rannalle hautajaisseremoniana. Sitten uros aloittaa kostonsa. Se upottaa kalastajien aluksia, aiheuttaa tulipalon, ja karkottaa kaloja pois rannan tuntumasta, aiheuttaen koko kylän elannon saannin vaaraan. Nolan yrittää unohtaa koko valaan, mutta kyläläiset pitävät tapahtumia Nolanin syynä ja painostavat häntä lähtemään merelle tappamaan valaan. Kun valas tuhoaa venetalon, jossa Nolan asuu, ja puree hänen ystävältään jalan poikki, päättää hän lopulta lähteä merelle tappamaan sen. Mukaan lähtevät myös valasasiantuntija Rachel Bedford ja valasmyytit tunteva intiaani Umilak. He seuraavat valasta monta päivää aina Pohjoisnavan jäätiköille saakka. Nolan tietää ratkaisun hetken olevan käsillä. Raskaan vastuunsa kantavana hän päättää luopua kivääristä ja käyttää ainoastaan harppuunaa. Hän hyppää ajelehtivalle jäälautalle ja odottaa valaan tulevan esiin. Se tulee ja tekee aukkoja jäälauttaan tarkoituksenaan hajottaa se. Nolan heittää harppuunan ja osuu valaan selkään, mutta pian se taas jatkaa jäälautan tuhoamista. Rachel heittää kiväärin Nolanille, joka päättää sittenkin ampua sillä. Hetken ajan valas on pinnan alla, mutta pian se hyppää jäälautan päälle, jolloin lautan toinen pää kohoaa ilmaan. Nolan pitää kaikin voimin kiinni, mutta ote irtoaa ja hän liukuu suoraan kylmään veteen. Valas kiertää rauhallisesti Nolanin muutaman kerran ja sitten iskee hänet pyrstöllään kuolettavasti päin jäävuorta. Valas katsoo itkien järkyttynyttä Rachelia ja ui tiehensä kostonsa lunastaneena.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Harris  | … |  Nolan   |
|  Charlotte Rampling  | … |  Rachel Bedford   |
|  Will Sampson  | … |  Umilak   |
|  Bo Derek  | … |  Annie   |
|  Keenan Wynn  | … |  Novak   |
|  Robert Carradine  | … |  Ken   |
|  Scott Walker  | … |  Al Swain   |
|  Peter Hooten  | … |  Paul   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi sanoo Orcaa vaatimattomaksi Tappajahain toisinnoksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Orca – tappajavalas Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Orca – tappajavalas Elonet.
Oranssi Asunnot

Oranssi Asunnot on Oranssi ry:n omistama voittoa tavoittelematon osakeyhtiö, joka tarjoaa yhteisöllistä ja omatoimista asumista nuorille. Oranssi Asunnot peruskorjaa ja kunnostaa vanhoja rakennuksia kohtuuhintaisiksi nuorisoasunnoiksi. Asuminen eroaa tavallisesta vuokra-asumisesta selkeimmin asukkaiden aktiivisuuden vuoksi. Asukkaat osallistuvat talojen peruskorjaukseen sekä huolehtivat pitkälti itse talojen ylläpidosta.
Historia

Nuorille asuntoja vaatinut Oranssi valtasi ensimmäiset talonsa Helsingin Kumpulassa vuonna 1990. Oranssi Asunnot perustettiin vuonna 1992 hallinnoimaan Oranssin asumistoimintaa. Alun perin talonvaltauksista alkunsa saanut toiminta vakiintui, kun Oranssi neuvotteli vuokrasopimuksen kahteen vanhaan purku-uhan alla olleeseen puutaloon Kumpulassa. Talot olivat huonokuntoisia ja peruskorjausta vailla. Asukkaat kunnostivat talot talkoovoimin, minkä vuoksi asuntojen vuokrataso kyettiin pitämään edullisena. Oranssi Asuntojen toiminta on vuosien mittaan laajentunut.
Kiinteistöt

Oranssi Asunnoilla on kolmetoista nuorisoasumiseen tarkoitettua puutaloa eri puolilla Helsinkiä. Oranssin asuinyhteisöt sijaitsevat Kumpulassa, Arabiassa, Herttoniemessä, Tapanilassa, Pasilassa ja Pakilassa, joissa on yhteensä 74 vuokra-asuntoa. Taloissa asuu noin satakolmekymmentä asukasta. Yhtiön hallinnassa olevista kolmestatoista puutalosta yksitoista on Oranssi Asuntojen omistamia ja kaksi on vuokralla Helsingin kaupungilta. Kaikki talot yhtä lukuun ottamatta on suojeltu Museoviraston sr-2-suojelumerkinnällä..
Julkaisuja

Talonvaltausliikkeestä osaksi kaupunkia - Oranssin onnistunut integraatio (2017)
Oranssin asumismalli ja yhteisöllinen asuminen asukkaiden kokemana (2013)
Avauksia yhteisöjen osaamisen kehittämiseen (2013)
Oikeus kaupunkiin! - Oranssi kaupunkiliikkeenä (2012)
Kill Citystä Satamaan – nuorten omaehtoisten tilojen helsinkiläinen perinne (2009)
Talonvaltaus liikkeenä– miksi squat ei antaudu? (2008)
Putkinotkosta Hertsigaan - Oranssi ry:n nuorten toimintakeskukset 1991-2007
Kirjallisuutta

Peipinen, Vesa: Oranssi kaupunki!.  Helsinki:  Into, 2015.  ISBN 978-952-264-371-1
Nuorten oma asuntotuotanto. Ympäristöministeriö. Rakennustieto Oy, Ekotieto-sarja. Helsinki.