stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taivallahti (Ikaalinen)

| Taivallahti |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°47′15″N, 23°01′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kyrösjärven alue (35.52)
Laskujoki:  salmi Kyrösjärveen 
Järvinumero:  35.521.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  83,2 m 
Rantaviiva:  2,139 km 
Pinta-ala:  0,13339 km² 
 fiTaivallahti 
Taivallahti  on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Taivallahti on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa

Järvi on 950 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Se sijaitsee pelto- ja metsämaastossa olevassa laaksossa ja se on yhteydessä Kyrösjärveen yhdystien 13259 alla olevan kapeikon kautta. Kapeikkoa voidaan luonnehtia salmeksi, sillä järvi oli ennen 1800-luvulla suoritettuja järvenlaskuja Kyrösjärven lahti. Siihen laskee kaksi ojaa. Rannan tuntumassa on kiinteitä tiloja ja toistakymmentä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa yksityiset tiet, joille pääsee yhdystieltä. Valtatie 3 ohittaa alueen 1,5 kilometrin päässä. Järvi on luodattu ja sen suurin syvyys on noin 5 metriä.
Taivaslaulu

| Taivaslaulu |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pauliina Rauhala
Kieli:  suomi
Genre:  romaani
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  elokuu 2013
Sivumäärä:  281
ISBN:  9789512091287
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Taivaslaulu on suomalaiskirjailija Pauliina Rauhalan vuonna 2013 julkaistu romaani. Se oli Rauhalan esikoisteos, ja hän voitti sillä Vuoden kristillinen kirja -palkinnon 2013 sekä Kiitos kirjasta -mitalin vuonna 2014. Kirja on Gummeruksen kustantama.
Kirja sijoittuu vanhoillislestadiolaisuusliikkeen uskonyhteisön ja siitä irtautumisen kuvaamiseen.
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomien kirja-arvostelu
Svetisismi

Svetisismi eli ruotsalaisuus tarkoittaa kielitieteessä ruotsista muuhun kieleen siirtynyttä lauserakennetta tai sanaa.
Suomen kielenhuollossa on svetisismejä perinteisesti pidetty kartettavina. Esimerkiksi E. A. Saarimaan vuosina 1930 ja 1947 ilmestyneissä kielenoppaissa pidettiin useita ilmaustyyppejä kartettavina nimenomaan niiden (oletetun) ruotsin mallin mukaisuuden vuoksi. Osa näistä on sittemmin hyväksytty yleiskieleen. Saarimaa käytti yleensä termiä ruotsinvoittoisuus ja svetisismiä lähinnä kartettavimpien ilmausten leimaamiseen.
Suomen yleiskielessä on useita vakiintuneessa käytössä olevia lainasanoja ruotsista, joita ei kuitenkaan yleisesti mielletä svetisismeiksi.
Esimerkkejä

Yleinen suomen kielessä esiintyvä svetisismi on löytyä-sanan käyttö olla- tai sijaita-sanan asemesta sellaisissa tapauksissa, joissa löytyä-sanan objekti ei löydy etsimällä (esimerkiksi kaapista löytyy kaksi kirjaa, ruots. det finns två böcker i skåpet).
Myös tyyppi ”omenat ovat loppu” virkkeen ”omenat ovat lopussa” sijaan on svetisismi (vrt. ruotsin äpplena är slut). .
Osa aikaisemmin svetisismeiksi koetuista ilmauksista on vakiintunut suomen yleiskieleen. Esimerkiksi ennen kartettiin tekemisen tavan ilmaisemista adessiivilla, koska niissä nähtiin suomen kielelle vieraita ilmaisutapoja (vrt. ruotsin med-rakenne). Suositus ei tosin ollut aivan ehdoton, vaan hyväksyttiin tavan ilmaisijoina adessiivit avulla, luvalla, suostumuksella ja sillä ehdolla.. Suomen kielen lautakunnan päätöksestä keväällä 2003 päätettiin suositusta löyhentää ja alettiin hyväksyä sellaisetkin tapaa ilmaisevat adessiivirakenteet kuin tehdä työtä ilolla tai siivota huolella.
Svetisismejä ilmenee etenkin puhekielessä. Usein käytetään muodollista subjektia eli se on -passiivia (vrt. ruotsin det är). Esimerkiksi virkkeen ”On vaikea ymmärtää, miksi hän tekee niin” asemesta sanotaan: ”Se on vaikea ymmärtää, miksi hän tekee niin” (toinen esimerkki: ”Se on kiva päivä tänään”).
Muita esimerkkejä suomen svetisismeistä:
väkirikas (folkrik; runsasväkinen tai väekäs)
toiverikkaasti (toiveikkaasti)
kuituköyhä (fiberfattig; vähäkuituinen)
verovapaa (skattefri; veroton)
satsata (satsa; panostaa, sijoittaa)
tienata (tjäna; ansaita)
pitää sisällään (innehålla; sisältää)
vetää johtopäätös (dra slutsats; tehdä johtopäätös, päätellä)
kirjoittaa ylös (skriva upp; kirjoittaa muistiin)
asia unohtuu ajan kanssa (med tid; aikaa myöten)
Svetisismi tyylikeinona kirjallisuudessa

Saarimaa kiinnitti huomiota Aleksis Kiven tapaan käyttää svetisismejä tai kyökkisuomea koomisina tehokeinoina näytelmissään.
Aiheesta muualla

Vieras vaikutus (Arkistoitu – Internet Archive) – Suomen kielessä ilmenevät svetisismit
Tehdäänkö kunnolla vai kunnollisesti? (Arkistoitu – Internet Archive) – Suomen kielitoimisto
Taivasmatka

| Taivasmatka |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Janne Heinonen
Käsikirjoittaja:  Janne Heinonen
Tuottaja:  Jari Mäkipää
Säveltäjä:  Jukka Harju
Kuvaaja:  Tommi Moilanen
Leikkaaja:  Anu Nybacka
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Kesto:  19 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taivasmatka on suomalainen vuonna 2001 valmistunut lyhytelokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut saarijärveläinen Janne Heinonen ja tuottanut TAMK/Taide ja viestintä.
Elokuvaa kuvattiin Kannonkosken Käräjämäessä ja Saarijärven Pajupurolla sekä Pyhä-Häkin kansallispuistossa ja siinä näyttelivät mm. Teemu Lehtilä ja Anu Sinisalo.
Elokuva voitti erikoispalkinnon Tampereen elokuvajuhlilla vuonna 2002 sekä pääpalkinnon Outokummun Kinokisassa samana vuonna. Elokuva on esitetty mm. Hollannin televisiossa.
Aiheesta muualla

Taivasmatka Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Janne Heinosen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tamaryokucha

| Tamaryokucha |
| --- | --- |

Tyyppi:  vihreän teen luokka
Alkuperä:  Japani
Kuvaus:  Arvostettu japanilaisen vihreän teen luokka, lehtiteessä usein koukkumaisia teelehtiä. Tamaryokuchaa on kahta tyyppiä. Vanhempaa perua on harvinaisempi kamari, joka on kiinalaiseen tapaan valmistettu, pannulla kuumennettuihin teelehtiin pohjautuva vihreä tee. Yleisempi on guricha, jonka valmistuksessa teelehtien hapettaminen keskeytetään höyryttämällä.
Tamaryokucha (jap. 玉緑茶), on japanilainen vihreän teen luokka. Teen nimi johtuu japanin sanoista tama 'rullattu', ryoku ’vihreä’ ja cha ’tee’. Japanilaisen teen tuotannosta noin 4,7 prosenttia on tamaryokuchaa. Toinen lähde arvioi osuuden olevan noin 3 prosenttia.
Käsite tamaryokucha sisältää kaksi toisistaan poikkeavaa teetyyppiä.
Mushi Sei Tamaryokucha eli guricha (ぐり茶, kiharainen), joskus mushiguri (蒸しグリ), kuivataan höyrytyttämällä ja teelehdet rullataan koneellisessa kuivausrummussa pilkun tai koukun muotoisiksi. Teetyyppi ilmestyi Japanin markkinoille 1920-luvulla. Alkujaan sitä aiottiin myydä Lähi-itään. Teetyyppiä valmistetaan ympäri Japania, mutta päätuotantoalue on Kyushun saari. Tunnettuja tuotantoalueita ovat Sagan prefektuuri (Ureshino tea) ja Shizuokan prefektuurin Isun niemimaa. Teekaupoissa myytävä tamaryokucha tarkoittaa miltei aina gurichaa. Maku on lähellä senchaa.
Kamairi Sei Tamaryokucha (釜炒り玉緑茶) eli kamairi. Sen päätuotantoalue on Kyushun saari. Teetyyppi on luultavasti saapunut 1500-luvulla Kiinasta. Teelehtien hapettaminen lopetetaan kiinalaiseen tapaan kuumentamalla lehtiä suuressa pannussa. Kamairi on harvinainen teetyyppi. Se on maultaan paljon senchaa vahvempaa.
Tee haudutetaan senchan tapaan. Joillekin tee-erille on suositeltu esimerkiksi veden lämpötilaa 75–80 °C, haudutusaika noin 1 minuutti. Arvostettu ranskalainen teetalo Mariage Frères suosittelee myymälleen tamaryokuchalle kolmen minuutin haudutusta 70-asteisesta vettä käyttäen.
Hyvälaatuisen tamaryokuchan aromia luonnehditaan esimerkiksi makeahkon kukkaiseksi, ja juomasta saattaa erottaa hennon pähkinäisen sävyn. Halvemmissa tee-erissä maku on kirpeämpi.
Sälen (täsmennyssivu)

Sälen tarkoittaa seuraavia:
Sälen, kylä Malung-Sälenin kunnassa Ruotsissa
Sälen, laskettelurinne Tukholmassa Ruotsissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sälen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tagansko-Krasnopresnenskaja

| Tagansko-Krasnopresnenskaja Таганско-Краснопресненская |
| --- | --- |


Perustiedot
Järjestelmä:  Moskovan metro
Reitti:  Planernaja–Kotelniki
Avattu:  31. joulukuuta 1966
Tekniset tiedot
Pituus:  41,8 km
Asemia:  23
Raideleveys:  1 520 mm
Tagansko-Krasnopresnenskaja (ven. Таганско-Краснопресненская) (vuoteen 1989 Ždanovsko-Krasnopresnenskaja, ven. Ждановско-Краснопресненская) on Moskovan metron seitsemäs linja. Linja avattiin 31. joulukuuta 1966.
Linjan pituus on 41,8 kilometriä ja siinä on 23 asemaa.
Asemat

Planernaja (Планерная)
Shodnenskaja (Сходненская)
Tušinskaja (Тушинская)
Spartak (Спартак)
Štšukinskaja (Щукинская)
Oktjabrskoje pole (Октябрьское поле)
Poležajevskaja (Полежаевская)
Begovaja (Беговая)
Ulitsa 1905 goda (Улица 1905 года)
Barrikadnaja (Баррикадная), vaihtoyhteys Koltsevaja-linjalle
Puškinskaja (Пушкинская), vaihtoyhteys Serpuhovsko-Timirjazevskaja- ja Zamoskvoretskaja-linjoille
Kuznetski most (Кузнецкий мост), vaihtoyhteys Sokolnitšeskaja-linjalle
Kitai-gorod (Китай-город), vaihtoyhteys Kalužsko-Rižskaja-linjalle
Taganskaja (Таганская), vaihtoyhteys Koltsevaja- ja Kalininskaja-linjalle
Proletarskaja (Пролетарская), vaihtoyhteys Ljublinsko-Dmitrovskaja-linjalle
Volgogradski prospekt (Волгоградский проспект)
Tekstilštšiki (Текстильщики)
Kuzminki (Кузьминки)
Rjazanski prospekt (Рязанский проспект)
Vyhino (Выхино)
Lermontovski prospekt (Лермонтовский проспект)
Žulebino (Жулебино)
Kotelniki (Котельники)
Rakennusvaiheet

| Osuus | Avattu | Pituus |
| --- | --- | --- |
| Taganskaja–Vyhino | 31. joulukuuta 1966 | 12,9 km |
| Taganskaja–Kitai-gorod | 30. joulukuuta 1970 | 2,1 km |
| Barrikadnaja–Oktjabrskoje pole | 30. joulukuuta 1972 | 7,2 km |
| Kitai-gorod–Barrikadnaja | 17. joulukuuta 1975 | 4,1 km |
| Oktjabrskoje pole–Planernaja | 30. joulukuuta 1975 | 9,6 km |
| Vyhinon aseman korjaus | 2. lokakuuta 2004 | - |
| Vyhino–Žulebino | 9. marraskuuta 2013 | 4,6 km |
| Spartak | 27. elokuuta 2014 | - |
| Žulebino–Kotelniki | 21. syyskuuta 2015 | 1,3 km |
| Yhteensä: | 19 asemaa | 35,9 km |
Syrjäntaka (Padasjoki)

Syrjäntaka (myös Syrjäntaus ja Syrjäntausta) on Padasjoella kylä, jossa on viitisenkymmentä asukasta. Keskusta sijaitsee Syrjäntaantien varrella pienellä mäellä, jossa sijaitsee myös Destia Tieliikelaitoksen Padasjoen-tukikohta. Myös vanha Esson huoltoasema on Syrjäntaan alueella. Nelostien Päijänteen puolella Syrjäntaan alueella sijaitsee erään kartanon pihassa säähavaintoasema.
Väestö

Syrjäntaan väestöstä suurin osa on yli 60-vuotiaita, ja lapsiperheitä on vähän, joten väkimäärä pienenee pikkuhiljaa.
Tapahtumia

Syrjäntaan Kuutamohiihto hiihdetään joka vuosi keskustan alapuolella olevilla pelloilla. Samoilla paikoilla järjestetään myös niin sanottu Joululauluilta vuosittain joulupäivänä. Kumpaankin tapahtumaan liittyy vahvasti nuotion äärellä istuminen ja makkaran paistaminen. Vuonna 2006 järjestettiin vanhojen autojen ja koneiden näyttely, johon osallistui eri autokeräilijöiden restauroimia autoja.
Historia

Syrjäntakana maataloutta on harjoitettu paljon. Alueella oli laajat mansikkamaat, jotka muutettiin joulukuusien kasvatuskäyttöön liiallisen huolenpidon määrän takia. Alueella on aikaisemmin laiduntanut lehmiä, mutta sekin on loppunut, koska nykyään ei pärjää pientilallisena. Syrjäntaan metsissä on myös nähtävissä vanhoja kivimuurien kappaleita, latoja, piikkilankoja, vanhanaikaisia ja ruostuneita maatalouskoneita sekä kivisiä peltoja, jotka kaikki kertovat maatalouden paljoudesta.
1900-luvun alussa, Pannijoen varrella, toimi sahalaitos 3 vuotta, joka sitten lopetettiin kannattamattomana, kun kevään sulamisvedet eivät olleet tarpeeksi vakaat jokavuotiseen käyttöön. 
Syrjäntaan ja Taulun vesitorninmäellä toimi vielä 60-luvulla hyppyrimäki (hs 20 m – hs 30 m). 
Syrjäntaalla oli ennen oma kaatopaikka, mutta jätehuollon uudistuksen takia se muutettiin maankaatopaikaksi ja nykyään jätteet viedään Lahteen. 90-luvulla Syrjäntaan metsissä kulki Päijänneajon 
reittejä.
Säkäkorkeus

Hevosen säkä
Säkäkorkeus on neljällä jalalla seisovan eläimen korkeus, joka mitataan maasta tasajaloin seisovan eläimen lapaluihin kaulan ja selän yhtymäkohtaan eli säkään. Yleisimmin säkäkorkeudesta puhutaan hevosten ja koirien yhteydessä.
Varsinkaan hevosen säkäkorkeus ei ole kovinkaan absoluuttinen mitta, koska muun muassa hevosen ryhdikkyyden ja kavioiden vuolemisen aste voi nostaa tai madaltaa säkäkorkeutta useilla senttimetreillä. Asiaan vaikuttavat myös kengät, joiden korkeus vähennetään mitatusta säkäkorkeudesta. Suurin merkitys hevosen tarkalla säkäkorkeudella on silloin, kun ratkaistaan onko eläin säkäkorkeudeltaan yli vai alle 148 cm eli voiko sillä osallistua ponikilpailuihin.   Useimpien koira- ja hevosrotujen rotumääritelmät antavat rodun jalostukseen hyväksyttäville eläimille tarkat korkeusrajat, joita eläimen ei tule ylittää eikä alittaa. Kilpailuihin ja jalostukseen liittyvissä tapauksissa säkäkorkeus ratkaistaan virallisella mittauksella, joka hevosilla tehdään vuosittain kunnes poni on täyttänyt kahdeksan vuotta ja katsotaan täysikasvuiseksi.
Tupolev Tu-124

| Tupolev Tu-124 |
| --- | --- |
 Aeroflotin Tu-124 vuonna 1966.
Tyyppi:  lyhyen matkan matkustajalentokone
Alkuperämaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  Tupolev
Ensilento:  29. maaliskuuta 1960
Esitelty:  2. lokakuuta 1962
Poistettu käytöstä:  1991
Tila:  poistettu käytöstä
Pääkäyttäjät:  Aeroflot Neuvostoliiton ilmavoimat
Valmistusmäärä:  164 
Valmistusvuodet:  1962–1968
Kehitetty mallista:  Tupolev Tu-104
Muunnelmat:  Tupolev Tu-134
Tupolev Tu-124 (ven. Туполев Ту-124, Nato-raportointinimi Cookpot) oli neuvostoliittolainen matkustajalentokone. Tupolev Tu-104:n pohjalta lyhyen matkan koneeksi suunniteltu Tu-124 lensi ensilentonsa 29. maaliskuuta 1962, ja Aeroflot otti sen käyttöön saman vuoden lokakuussa. Se oli ensimmäinen puhallinturbiinikäyttöinen matkustajakone.
Konetta valmistettiin vuosina 1962–1968 yhteensä 164 kappaletta. Aeroflot käytti sitä sekä ulkomaanlennoilla että matkustajamäärältään pienemmillä kotimaan reiteillä. Toinen konetyypin suuri käyttäjä oli Neuvostoliiton ilmavoimat, minkä lisäksi muutamia koneita myytiin Tšekkoslovakiaan, Itä-Saksaan, Irakiin, Intiaan ja Kiinaan.
Elokuussa 1979 sattuneen onnettomuuden jälkeen Neuvostoliiton ilmailuministeriö päätti poistaa konetyypin käytöstä sen huonojen lentoonlähtö- ja laskeutumisominaisuuksien vuoksi. Aeroflot lensi viimeisen lentonsa tyypillä 21. tammikuuta 1980 ja Neuvostoliiton ilmavoimat seuraavana vuonna. Viimeisenä käyttöön jäivät Irakiin myydyt kaksi konetta, jotka tuhoutuivat Persianlahden sodassa vuonna 1991.
Historia

Neuvostoliiton ensimmäinen suihkumoottorikäyttöinen matkustajalentokone, Tupolev Tu-104, otettiin käyttöön vuonna 1956. Se sopi hyvin vilkkaimmille reiteille, mutta pienempien kaupunkien väliseen liikenteeseen soveltuvaa suihkukonetta ei ollut. Neuvostoliiton ministerineuvosto julkaisi 18. heinäkuuta 1958 direktiivin 786-378 uuden, pienemmän konetyypin kehittämiseksi.
Tupolevin suunnittelutoimisto alkoi kehitellä Tu-104:ään pohjautuvaa konetyyppiä, joka sai mallinimen Tu-124. Tarkoituksena oli kehittää kone, joka olisi kooltaan 80 prosenttia Tu-104:stä, mutta painaisi vain puolet siitä. Voimanlähteeksi valittiin Solovjov D-20 -puhallinturbiini, ja Tu-124:stä tuli siten ensimmäinen puhallinturbiinikäyttöinen matkustajalentokone. Tu-124:n prototyypin rakensi Moskovan konetehdas numero 156, josta se kuljetettiin Žukovskin lentoasemalle. Siellä se lensi ensilentonsa koelentäjä A. Markovin komennossa 29. maaliskuuta 1960. Sarjatuotantokoneet valmistettiin Harkovassa. Niistä neljä liittyi koelento-ohjelmaan, joka päättyi syyskuussa 1962.
Konetyypin kaupallinen käyttöönotto tapahtui 2. lokakuuta 1962, jolloin Aeroflot lensi sillä Moskovasta Tallinnaan. Aeroflot käytti konetta kahdessa roolissa: ulkomaanlennoilla esimerkiksi Varsovaan, Itä-Berliiniin ja Prahaan sekä kotimaan reiteillä pienempiin kaupunkeihin. Se olikin ensimmäinen monissa Neuvostoliiton kaupungeissa vieraillut suihkukonetyyppi.
Ensimmäisissä tuotantokoneissa oli 44 matkustajapaikkaa. Tehdäkseen koneen käytöstä taloudellisesti kannattavampaa Tupolev alkoi suunnitella muutoksia, joilla matkustajakapasiteettia saatiin kasvatettua. Uusi 56-paikkainen versio sai mallinimekseen Tu-124V. Sen tuotanto alkoi vuonna 1962, ja se oli eniten valmistettu Tu-124-versio.
Alhaisesta hinnastaan huolimatta Tu-124 ei saavuttanut suurta menestystä vientimarkkinoilla. ČSA osti kolme konetta, joista yksi tuhoutui onnettomuudessa ja toiset kaksi se myi lopulta takaisin Aeroflotille. Interflug hankki kaksi konetta, joita käytti myös Itä-Saksan ilmavoimat. Intian ilmavoimat hankki kolme konetta VIP-käyttöön ja Kiinan Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat kaksi konetta suunnistajien koulukoneiksi. Irakin ilmavoimat osti myös kaksi konetta, jotka päätyivät myöhemmin Iraqi Airwaysin käyttöön.
Koneita valmistettiin kaikkiaan 164. Niistä 111 oli matkustajakoneita, joista viimeinen valmistui vuonna 1966. Pommikoneiden suunnistajien koulutukseen tarkoitettu Tu-124Š-versio pysyi tuotannossa vuoteen 1968 asti.
Aeroflotin Tu-124V syöksyi maahan Kirsanovissa 29. elokuuta 1979, kun miehistö laski vahingossa laskusiivekkeet lennon aikana ja menetti koneen hallinnan. Onnettomuuden jälkeen Neuvostoliiton ilmailuteollisuusministeriö ja siviili-ilmailuministeriö päättivät poistaa Tu-124:n käytöstä sen huonojen lentoonlähtö- ja laskeutumisominaisuuksien vuoksi. Aeroflot lensi viimeisen lentonsa tyypillä 21. tammikuuta 1980, ja sen korvasi Tupolev Tu-134A. Ilmavoimien käytöstä kone poistui vuonna 1981. Viimeisinä käyttöön jäivät Irakiin myydyt kaksi konetta, jotka tuhoutuivat Persianlahden sodan pommituksissa vuonna 1991.
Tu-124Š:n ohjaamo.
Tu-124:n matkustamo.
Versiot

Lähde:
Käyttäjät

| --- | --- |
 Siviilikäyttäjät  Irak Iraqi Airways  Itä-Saksa Interflug  Neuvostoliitto Aeroflot  Tšekkoslovakia ČSA :  Sotilaskäyttäjät  Intia Intian ilmavoimat  Irak Irakin ilmavoimat  Itä-Saksa Itä-Saksan ilmavoimat  Kiina Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat  Neuvostoliitto Neuvostoliiton hallitus  Neuvostoliiton ilmavoimat
Tekniset tiedot

Lähde: Airliner World, Tupolev
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 3
Matkustajat: 56
Pituus: &&&&&&&&&&&&&030.058000030,58 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&025.055000025,55 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&08.0800008,08 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&0119.0370000119,37 m²
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&038000.&&&&0038 000 kg
Hyötykuorma: &&&&&&&&&&&06000.&&&&006 000 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Solovjov D-20P -ohivirtaussuihkumoottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0970.&&&&00970 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0870.&&&&00870 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02100.&&&&002 100 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&011700.&&&&0011 700 m
Museokoneet

Seuraavat Tu-124:t on museoitu tai asetettu näytteille.
Tu-124 CCCP-45021. Koneyksilö, joka teki pakkolaskun Nevajokeen vuonna 1963. Ohjaamo näytteillä Riian ilmailumuseossa.
Tu-124 CCCP-45025. Venäjän ilmavoimien museossa Moninossa.
Tu-124 ”02”. Näytteillä puistossa Uzbekistanin Ulugnorissa.
Tu-124K V642. Näytteillä Lucknow’n eläintarhassa.
Tu-124K V644. Intian ilmavoimien museossa Delhissä.
Tu-124Š CCCP-45017. Venäjän ilmavoimien museossa Moninossa.
Tu-124Š ”50”. Luganskin lentokonetehtaan museossa.
Tu-124Š ”53”. Aukiolla Tšatšerskissä Valko-Venäjällä.
Tu-124V CCCP-45052. Ohjaamo näytteillä Riian ilmamuseossa.
Tu-124V CCCP-45092. Harkovan tehdasmuseossa.
Tu-124V CCCP-64452. Näytteillä Kimryn kaupungin laidalla.
Tu-124V ”50256”. Kiinan ilmailumuseossa Pekingissä.
Tu-124V ”50257”. Kiinan ilmailumuseossa Pekingissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tupolev Tu-124 Wikimedia Commonsissa
Туполев Ту-124 (venäjäksi)
Aeroflotin Tu-124V Pariisin ilmailunäyttelyssä vuonna 1965.
Aeroflotin Tu-124 Moninon ilmailumuseossa.
Vasemmalla Tu-104B, oikealla Tu-124.
Tu-124V ”50257” Kiinan ilmailumuseossa.
Sydämen mekaniikka (elokuva)

| Sydämen mekaniikka> Jack et la mécanique du cœur |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Stéphane Berla  Mathias Malzieu 
Käsikirjoittaja:  Mathias Malzieu
Perustuu:  Sydämen mekaniikka
Tuottaja:  Virginie Silla Luc Besson
Säveltäjä:  Dionysos
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska  Belgia 
Tuotantoyhtiö:   EuropaCorp  Duran  France 3 Cinéma  uFilm  Walking the Dog 
Levittäjä:  EuropaCorp iTunes Disney+
Ensi-ilta:  17. marraskuuta 2013 (Arras Film Festival)
Kesto:  94
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sydämen mekaniikka (Jack et la mécanique du cœur) on ranskalainen animaatioelokuva, joka perustuu Mathias Malzieun romaaniin Sydämen mekaniikka sekä Dionysos-yhtyeen konseptialbumiin La Mécanique du Cœur. Elokuvan ensiesitys oli vuonna 2013.
Juoni

Jack syntyy maailman kylmimpänä yönä Edinburghissa vuonna 1874. Kätilönä toimii noitatohtori Madeleine, joka huomaa pian että vauvan sydän on umpijäässä. Madeleine poistaa jäätyneen sydämen ja asentaa tilalle käkikellon. Jackin äiti päättää, että lapsen on parempi jäädä Madeleinen luokse ja katoaa yöhön lapsen nukkuessa. Madeleine huolehtii pojasta kuin omastaan ja on huolissaan, miten Jackin heikko käkikellosydän kestää. Jackin on muistettava kolme kultaista sääntöä: kellon viisareihin ei saa koskea, ei saa vihastua eikä varsinkaan rakastua.
Jack on viettänyt lapsuutensa visusti kotona, mutta 10-vuotispäivänään hän pääsee ensimmäisen kerran kaupunkiin. Siellä hän kohtaa sattumalta nuoren tytön, neiti Acacian, joka esiintyy kadulla posetiivin kanssa. Tapaaminen on lyhyt, mutta Jack rakastuu Acaciaan ja haluaa löytää tämän uudelleen. Jack menee kouluun, mutta tyttöä ei löydy mistään. Sen sijaan Jack törmää Joe-nimiseen poikaan, joka on myös hullaantunut Acaciaan. Joe kiusaa Jackia koulussa vuosien ajan. Eräänä päivänä, kun Joe on jälleen Jackin kimpussa, Jack suuttuu ja hänen kellonsa käki tökkää vahingossa Joen silmään. Jack luulee tappaneensa Joen. Jack juoksee kotiin, ja Madeleine auttaa hänet pakoon.
Jack on saanut selville, että neiti Acacia on muuttanut Andalusiaan ja lähtee etsimään tätä sieltä. Jack matkustaa ensin junalla Pariisiin, missä hän kohtaa Georges Mélièsin. Mekaniikasta kiinnostunut, filmikameraa rakenteleva mies osaa korjata myös Jackin sydäntä. He lähtevät yhdessä jatkamaan matkaa kohti Andalusiaa. Parivaljakko löytää lopulta sirkuksen, jossa Acacia esiintyy. Lähes sokea Acacia ei ensin tunnista Jackia. Kun Jack saa lopulta ilmaistua, kuka hän on ja paljastaa tunteensa Acaciaa kohtaan, he päättävät paeta sirkuksesta. Ennen kuin he ehtivät lähteä, paikalle ilmaantuu Jackin vanha vihamies Joe.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Englanninkielinen | Suomenkielinen | Rooli |
| Mathias Malzieu | Samuel Harjanne | Jack |
| Olivia Ruiz | Saara Lehtonen | neiti Acacia |
| Grand Corps Malade | Joonathan Kettunen | Joe |
| Marie Vincent / Emily Loizeau | Katja Aakkula | Madeleine |
| Jean Rochefort | Markus Niemi | Georges Méliès |
| Rossy de Palma | Anna Laulumaa | Luna |
| Babet | Elise Langenoja | Anna |
| Arthur H (Arthur Higelin) | Arto Nieminen | Arthur |
| Dani (Danièle Graule) | Elise Langenoja | Brigitte Helm |
T Tauri -assosiaatio

T Tauri-assosiaatio (T Tau-assosiaatio) tai T-assosiaatio on nuori tähtijoukko, joka koostuu
hyvin nuorista suurin piirtein Auringon massaisista T Tauri -tähdistä.
Assosiaatioiden tapaan T Tauri -assosiaatiot hajoavat aikanaan. Aurinko on ollut joskus jonkun hajonneen assosiaation jäsen. Esimerkkejä T Tauri -assosiaatioista ovat Ajomiehen T-assosiaatio, TW Hydrae -assosiaatio, Vela T1 ja T2 Purjeessa.
T Tauri -tähtiä löytyy myös muista assosiaatioista, esimerkiksi Skorpionin-Kentaurin OB-assosiaatiosta on löytynyt 2000 T Tauri -tähteä.