stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moyer

Moyer on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jamie Moyer (s. 1962), yhdysvaltalainen baseballpelaaja
John Moyer, yhdysvaltalainen basisti
Stephen Moyer (s. 1969), englantilainen näyttelijä
Tawny Moyer (s. 1958), yhdysvaltalainen näyttelijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Moyer”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sinitaivas (elokuva)

| Sinitaivas> My Blue Heaven |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Henry Koster
Käsikirjoittaja:   Claude Binyon  Lamar Trotti  Tarina:  S. K. Lauren 
Tuottaja:  Sol C. Siegel
Säveltäjä:  Alfred Newman
Kuvaaja:  Arthur E. Arling
Leikkaaja:  James B. Clark
Pääosat:   Betty Grable  Dan Dailey 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 15. syyskuuta 1950  New York City, New York  18. joulukuuta 1950  Suomi 17. elokuuta 1951 
Kesto:  96 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  $ 2 275 000 (USA)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinitaivas (engl. My Blue Heaven) on vuonna 1950 ilmestynyt yhdysvaltalainen musikaali-/draamaelokuva, jonka ohjasi Henry Koster. Musikaalidraaman pääosissa ovat Betty Grable ja Dan Dailey heidän kolmannessa yhteisessä elokuvassaan. Sivuosia ovat muun muassa Jane Wyatt ja Mitzi Gaynor. Elokuvan tuotti 20th Century Fox.
Sinitaivas perustuu S. K. Laurenin tarinaan Stork Don't Bring Babies, josta Claude Binyon ja Lamar Trotti laativat käsikirjoituksen.
Sinitaivas sai ensi-iltansa kotimaassaan 15. syyskuuta vuonna 1950 New Yorkissa ja 18. joulukuuta 1950 Sinitaivas meni maanlaajuiseen levitykseen. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 17. elokuuta vuonna 1951. Elokuva kuvattiin Technicolor-menetelmällä.
Sinitaivas sai vuonna 1951 Writers Guild of America -palkintoehdokkuuden parhaasta kirjoitetusta yhdysvaltalaisesta musikaalista (Lamar Trotti ja Claude Binyon).
Juoni

Newyorkilaiset radiotähdet Kitty (Betty Grable) ja Jack Moran (Dan Dailey) ovat olleet kauan jo naimisissa, mutta heillä on vaikeuksia saada lasta. Myöhemmin Kitty huomaa olevansa raskaana, mutta heidän ilonsa päättyi suruun kun Kitty sai keskenmenon auto-onnettomuudessa. Kittyn lääkärit kertoivat, että hän ei ehkä enää koskaan tulisi uudelleen raskaaksi. Tämän jälkeen Moranit saavat televisiosopimuksen, jossa heidän suosittu radioshow'nsa siirrettäisiin televisioon. Kun Moranit näkivät kuinka onnellisia heidän ystävänsä Walter ja Janet Pringle (David Wayne ja Jane Wyatt) ovat lastensa kanssa, Moranit päättävät adoptoida lapsen. Heille kuitenkin tuli mutkia matkaan adoptoinnissa...
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Betty Grable  | … |  Kitty Moran   |
|  Dan Dailey  | … |  Jack Moran   |
|  David Wayne  | … |  Walter Pringle   |
|  Jane Wyatt  | … |  Janet Pringle   |
|  Mitzi Gaynor  | … |  Gloria Adams   |
|  Una Merkel  | … |  Neiti Irma Gilbert   |
|  Louise Beavers  | … |  Selma   |
|  Laura Pierpont  | … |  Rouva Johnston   |
|  Elinor Donahue  | … |  Mary   |
|  Phyllis Coates  | … |  Party Girl   |
|  Mae Marsh  | … |  Sisäkkö   |
|  Minerva Urecal  | … |  Rouva Bates / "Old Mule Face"   |
|  Suzanne Ridgeway  | … |  Audienssijäsen / Ohikulkija kadulla   |
|  Barbara Pepper  | … |  Susan, tarjoilija   |
Muuta

Sinitaivas oli musikaalitähti Mitzi Gaynorin elokuvadebyytti.
Sinitaivas oli kolmas neljästä Grablen ja Daileyn yhteistyöstä; kaksi ensimmäistä olivat Kevytmielinen äitini (1947) ja When My Baby Smiles at Me (1948) ja neljäs Seikkailu Tokiossa (1951).
20th Century Fox yritti saada James Cagneyta ja Fred Astairea miespääosaan ennen Dan Daileyn palkkaamista.
Lux Radio Theater lähetti 60 minuutin elokuvan radiosovituksen 25. helmikuuta vuonna 1952, jossa Betty Grable ja Dan Dailey uusivat elokuvaroolinsa.
Sinitaivas on julkaistu kahdesti DVD:lle: ensimmäisen kerran 13. kesäkuuta vuonna 2006 ja toisen kerran 26. helmikuuta vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Sinitaivas (elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sinitaivas (elokuva) Elonet.
Sinitaivas (elokuva) AllMoviessa. (englanniksi)
Sinitaivas TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Stephan Hermlin

| Stephan Hermlin> Rudolf Leder |
| --- | --- |
 Stephan Hermlin 1954.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1915 Chemnitz, Saksa
Kuollut: 1997 (81–82 vuotta) Berliini, Saksa
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Stephan Hermlin, oik. Rudolf Leder (1915 Chemnitz, Saksa – 1997 Berliini, Saksa) oli saksalainen prosaisti, runoilija, kääntäjä ja kustantaja. Hän toimi kansainvälisessä rauhanliikkeessä ja oli Kansainvälisen PENin varapuheenohtaja.
Juutalaisesta perheestä ollut Hermlin lähti 1936 maanpakoon, osallistui tasavaltalaisten puolella Espanjan sisällissotaan ja Saksan miehitettyä Ranskan Ranskan vastarintaliikkeeseen. Hän palasi Saksaan 1945 ja asui vuodesta 1947 Itä-Berliinissä. Nuoruudentuotantoa leimasi fasisminvastaisuus. Hermlin oli DDR:n merkittävimpiä kirjailijoita.
Hermlinin maineeseen on sittemmin tullut tahroja, sillä hänen tiedetään muutelleen natsivastaista toimintaansa koskevia tietoja. Hän kielsi avaamasta Stasin arkistossa olevia asiakirjoja. Toimittaja Karl Corino on kirjoittanut hänestä kirjan Aussen Marmor, innen Gips, joka ei kuitenkaan anna selkeitä vastauksia.
Suomennetut teokset

Scardanelli: kuunnelma, suom.  Kristiina Kivivuori, Helsinki: Yleisradio 1972
Näytteitä Hermlinin tuotannosta on teoksessa Nykykirjailijoita (Tammi 1964).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stephan Hermlin Wikimedia Commonsissa
Meksikonaavikkokettu

| Meksikonaavikkokettu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Ketut Vulpes
Laji::  macrotis
Kaksiosainen nimi
 Vulpes macrotis  Merriam, 1888 
 Levinneisyysalue kartalla
Katso myös
   Meksikonaavikkokettu Wikispeciesissä   Meksikonaavikkokettu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Meksikonaavikkokettu (Vulpes macrotis) on osissa Yhdysvaltoja ja Meksikoa tavattava kettulaji. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Taksonomia

Meksikonaavikkoketun kuvaili tieteelle Clinton Hart Merriam vuonna 1888. Lajia on ajoittain pidetty kissakettuna (Vulpes velox). Sittemmin lajia meksikonaavikkokettua on kuitenkin pidetty omana lajinaan. Sen jako eri alalajeihin on muuttunut samaan tapaan. Aikanaan lajilla on kuvailtu olleen jopa kahdeksan eri alalajia. Nykyisin se jaetaan yleensä kuitenkin vain kahteen alalajiin, V. m. macrotis ja Kalifornian San Joaquinin laakson alueen alalajiin V. m. mutica. Meksikonaavikkokettu voi risteytyä kissaketun kanssa.
Koko ja ulkonäkö

Meksikonaavikkokettu on suhteellisen pieni kettulaji. Naaraat ovat hieman uroksia kevyempiä, mutta eivät juuri muuten poikkea kooltaan. Urosten paino on 1,5-2,5 kg ja naaraiden 1,6-2,2 kg. Urosten ruumiinpituus on 47-52 cm ja naaraiden 45,5-53,5 cm. Korkeus on 30-32 cm. Turkin väritys on päältä kellertävän harmaa muuttuen vaaleammaksi kyljillä. Ruumiin alapuoli on valean keltainen tai valkoinen. Päässä kuono on kapea ja korvat suhteellisen suuret. Kuonon sivuilla onmustaa karvoitusta. Alahuulet ovat mustat tai ruskeat. Häntä on pitkä ja tuuhea. Hännänpää on musta.
Meksikonaavikkokettu on kooltaan huomattavasti pienempi kuin kettu. Kissaketusta sen erottaa esimerkiksi suuremmista korvistaan. Harmaakettu on hieman suurempi ja pienempikorvainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Meksikonaavikkoketun levinneisyysalue käsittää osia Yhdysvalloista ja Meksikosta. Yhdysvalloissa sitä tavataan Utahin, Teksasin, Oregonin, New Mexico, Nevada, Idahon, Kalifornian, Arizonan ja Coloradon osavaltioiden alueella. Meksikossa levinneisyysalue käsittää osia Coahuilasta, Baja Californiasta, Baja California Surista, Chihuahuasta, Sonorasta, San Luis Potosísta, Nuevo Leónista, Durangosta ja Zacatecasista.
Meksikonaavikkoketun elinympäristö käsittää kuivia tai puolikuivia alueita aavikkopensaikoilta ruohikkoalueille. Se suosii alueita ilman tiheää kasvillisuutta ja välttelee hankalakulkuista maastoa. Lajia tavataan myös maatalouskäyttöön otetuilla mailla ja etenkin puutarjoilla. Harvinaisempi se on varsinaisilla kaupunkialueilla.
Elintavat

Meksikonaavikkokettu esiintyy yleensä lisääntyvinä pareina, jotka voivat pysyä yhdessä useampia vuosia. Laji on pääasiassa yöaktiivinen ja aktiivisimmillaan aamu- tai iltahämärässä. Päivät se viettää yleensä pesäkolossaan tai sen vierellä lepäillen. Reviirillä on kokoa 2,5–11,6 km². Eri parien reviirit saattavat olla osittain päällekkäisiä ja ne merkitsevät alueitaan hajumerkein. Meksikonaavikkokettu ääntelehtii muristen, haukahdellen, vingahdellen ja hyristen.
Meksikonaavikkokettu käyttää ravinnokseen pääasiassa eläimiä. Sen saaliseläimiin lukeutuvat esimerkiksi jyrsijät, jänikset, selkärangattomat, linnut, matelijat ja käärmeet. Jyrsijöistä saaliiksi joutuvat esimerkiksi kengururotat, taskuhyppyrotat, preeriakoirat ja maaoravat. Selkärangattomia saaliseläimiä ovat kovakuoriaiset ja sirkat. Ne voivat syödä myös katusten hedelmiä, sekä ihmisten jätteitä. Ylimääräistä ravintoa ne voivat varastoida myöhempää varten. Meksikonaavikkoketun vihollisia ovat kojootti, kettu, punailves ja koira. Petoeläimet muodostavat yleisimmän kuolinsyyn ja erityisen monet jäävät kojoottien saaliiksi.
Pariutumattomat urokset ja naaraat pariutuvat yleensä lokakuun ja marraskuun välisenä aikana. Lisääntyminen tapahtuu joulukuun ja tammikuun välillä. Tiineys kestää 49–55 päivää. Pentuja on 1–9 ja keskimäärin 4. Emo imettää poikasiaan 90 päivää ja ne kasvavat pesäkolossa. Ne kaivavat kolonsa joko itse, tai käyttävät mäyrien tai muiden eläinten valmiiksi kaivamia koloja. Samaa koloa voi käyttää useampi sukupolvi. Pennut alkavat tulla kolosta ulos 4–5 viikon ikäisinä ja seuraavat emoaan metsästysretkille 3–5 kuukauden ikäisinä. Suurin piirtein lokakuun paikkeilla ne lähtevät omille teilleen ja sukukypsäksi ne kasvavat vuoden ikäisinä. Ne elävät luonnossa 4- ja tarhaolosuhteissa 12-vuotiaiksi.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt lajin meksikonaavikkoketun elinvoimaiseksi lajiksi. Lajin kannan koko vaihtelee vuosittain olosuhteiden mukaan. Yleisesti ottaen kannan uskotaan olevan laskussa. Lajia uhkaa etenkin sen elinympäristöjen ottaminen maatalous-, asutus- ja teollisuuskäyttöön. Etenkin Meksikossa lajia myydään myös laittomasti lemmikeiksi. Sitä metsästetään paikoitellen Yhdysvalloissa turkkinsa takia.
Meksikonaavikkokettu ei ole osa CITES-sopiumsta. Se on luokiteltu Meksikossa vaarantuneeksi lajiksi. Yhdysvalloissa alalaji V. m. mutica on määritelty uhanalaiseksi lajiksi liittovaltion tasolla. Laji on myös suojeltu useissa osavaltioissa.
Istuva V. m. mutica valokuvassa.
Valokuvassa elinympäristöstään.
Snow White’s Poison Bite

| Snow White's Poison Bite> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2007–2018
Tyylilaji:  post-hardcore
Kotipaikka:   Joensuu
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Allan "Jeremy Thirteenth" Cotterill, laulu   Dylan Broda, rummut   Hannu Saarimaa, basso   Emil Pohjalainen, kitara  
Levy-yhtiö:  Poko Rekords, 2009   Sound of Finland, 2010   Victory Records, 2012  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Snow White's Poison Bite (SWPB) oli joensuulaislähtöinen post-hardcore-yhtye. Yhtyeen perustivat alkuvuodesta 2007 Allan "Jeremy Thirteenth" Cotterill, Juuso Puhakka, Tuomo Korander ja Teemu Leikas, basisti Jarkko Penttinen liittyi mukaan seuraavana vuonna. Loppuvudesta 2009 Juuso Puhakka jätti yhtyeen. Laulaja Allan Cotterill on syntynyt Britanniassa, mutta hän on asunut Suomessa kuusivuotiaasta asti. Muut jäsenet ovat suomalaisia.
Snow White’s Poison Bite voitti toukokuussa 2008 Big Boom -bändikisan, jonka palkintona oli kolme päivää studioaikaa ja keikka Himos-festivaaleilla. toukokuussa 2009 SWPB soitti amerikkalaisen post-hardcoreyhtyeen Alesanan lämmittelijänä Helsingissä. SWPB on ollut mukana myös Music Against Drugs -kiertueella.
SWPB kirjoitti alkuvuodesta 2009 sopimuksen Poko Rekords/EMI Finlandin kanssa. Helmikuussa 2009 ilmestyi SWPB:n ensimmäinen EP, Drama Through Your Stereo. 2010 SWPB kirjoitti sopimuksen Sound of Finlandin Hyeena Trax -levymerkin kanssa ja julkaisi singlet Kristy Killings sekä Valentine’s Doom, jonka sai ladata ilmaiseksi netistä. Debyyttialbumi The Story Of Kristy Killings julkaistiin 27.10.2010. Japanissa levyn julkaisi Marquee/Avalon.
Yhtye ilmoitti hajoamisestaan vuonna 2018.
Jäsenet

Allan "Jeremy Thirteenth" Cotterill - laulu
Hannu Saarimaa - basso
Emil Pohjalainen - kitara
Dylan Broda - rummut
Julkaisut > Omakustanteet/EP:t/Singlet

Snow White’s Poison Bite (EP 2008, omakustanne)
Drama Through Your Stereo (EP 2009, Poko Rekords)
Valentine's Doom (single 2010, Sound Of Finland)
Kristy Killings (single 2010, Sound Of Finland)
The End of Prom Night (single 2010, Sound Of Finland)
Count Dracula Kid (single 2012, Victory Records)
Gruesome Gory Horror Show (single 2013, Victory Records)
Julkaisut > Albumit

The Story of Kristy Killings (lokakuu 2010, Sound Of Finland)
Featuring: Dr. Gruesome And the Gruesome Gory Horror Story (huhtikuu 2013, Victory Records)
Aiheesta muualla

SWPB MySpacessa
Haastattelu, Imperiumi.net
Strășeni

| Strășeni |
| --- | --- |
 Strășeni
 Koordinaatit: 47.1473°N, 28.6147°E 
Valtio:  Moldova
Piiri:  Strășenin piiri
Kaupungintalon osoite:  or. Străşeni, str. Mihai Eminescu 28, MD-3701 r-n Străşeni, Republica Moldova 
Väkiluku (2014):  21 400
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 crstraseni.md 
 Strășenin piirin sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Strășeni (ven. Страшены, Strašeny, ukr. Страшени, Strašeny) on kaupunki Keski-Moldovassa, 24 kilometriä pääkaupunki Chișinăun keskustasta luoteeseen. Tämä noin 21 400 asukkaan kaupunki on osa 92 100 asukkaan Strășenin piiriä ja piirinsä hallintokeskus. Strășenin kaupunki on kasvanut jonkun verran vuoden 2004 jälkeen; tuolloin kaupunkiasukkaita oli 18 320.
Strășenissa on rautatieasema Romanian rajan läheltä Unghenista Chișinăuhun johtavan radan varrella. Junaliikenne maan pohjoisosista kuten Bălțista pääkaupunkiin kulkee samaa rataosuutta pitkin.
Tori Strășenissa.
Strășenin rautatieasema.
Strășenin 380-metrinen radio- ja tv-lähetinmasto on yksi Euroopan korkeimmista rakenteista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Strășeni Wikimedia Commonsissa
Sääennuste Strășeniin (meteo2.md)
Sorjonen (täsmennyssivu)

Sorjonen voi tarkoittaa seuraavia:
Sorjonen, televisiosarja
Sorjonen: Muraalimurhat, elokuva
Sukunimi

Hilarius Sorjonen (1908–1954), suomalainen rikollinen
Kauko Sorjonen (s. 1942), suomalainen yritysjohtaja ja kulttuurimesenaatti
Kyösti Sorjonen (1912–1996), suomalainen toimittaja, pakinoitsija ja kirjailija
Marja-Leena Sorjonen (s. 1956), suomen kielen professori
Timo Sorjonen, suomalainen jääkiekkoilija
Toivo Ilmari Sorjonen (1904–1970), suomalainen opettaja, järjestöjohtaja ja retkeilyn ja kuntoilun uranuurtaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sorjonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sorjapetokärpänen

| Sorjapetokärpänen> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 
 
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Ylälahko::  Neoptera
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera
Osalahko::  Asilomorpha
Yläheimo::  Asiloidea
Heimo::  Petokärpäset Asilidae
Suku::  Cyrtopogon
Laji::  pulchripes
Kaksiosainen nimi
 Cyrtopogon pulchripes  Loew, 1871 
Katso myös
   Sorjapetokärpänen Wikispeciesissä   Sorjapetokärpänen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sorjapetokärpänen (Cyrtopogon pulchripes) on erittäin uhanalainen kärpäslaji. Sitä on tavattu Suomessa, Venäjällä, Etelä-Koreassa ja Japanissa. Sorjapetokärpänen on hieman yli sentin mittainen kaksisiipinen, ja sillä on osittain keltaiset jalat.
Suomessa laji havaittiin ensimmäisen kerran Maaningalla 1800-luvulla ja toisen kerran Kuopiossa vuonna 1916. Vuonna 2012 suomalaistutkijat löysivät Maaningalta kolme yksilöä ja onnistuivat saamaan lajista maailman ensimmäisen DNA-näytteen. Suomessa lajia uhkaa lahopuun väheneminen ja avohakkuut.
Aiheesta muualla

Insects.fi: Cyrtopogon pulchripes[vanhentunut linkki]
UniProt: Taxonomy - Cyrtopogon pulchripes (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Cyrtopogon pulchripes (englanniksi)
Meksikontyranni

| Meksikontyranni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Tyrannit Tyrannus
Laji::  couchii
Kaksiosainen nimi
 Tyrannus couchii  Baird, 1858 
Katso myös
   Meksikontyranni Wikispeciesissä   Meksikontyranni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Meksikontyranni (Tyrannus couchii) on tyrannien heimoon kuuluva amerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Yhdysvaltain eteläisimmät osat, Meksikon itäosan, Pohjois-Guatemalan ja Belizen. Spencer Fullerton Baird kuvaili lajin holotyypin Meksikon Nuevo Leónista vuonna 1858, ja nimesi lajin Darius N. Couchin kunniaksi.
Michaela Blyde

| Mitalit> Maa:   Uusi-Seelanti.Naistenrugby-7. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Uusi-Seelanti.Naistenrugby-7. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Uusi-Seelanti.Naistenrugby-7. Olympialaiset  | Maa:   Uusi-Seelanti> Naistenrugby-7. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2020 | rugby |  |
| World Cup  | World Cup  | World Cup  |  |
|  Kultaa | San Francisco 2018 | rugby |  |
Michaela Blyde (s. 29. joulukuuta 1995 New Plymouth, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen rugbypelaaja ja olympiavoittaja.
Michaela Blyde tulee rugbyperheestä, sillä sekä hänen äitinsä että isänsä pelasivat lajia. Cherry Blyde edusti maatansa rugby union -maajoukkueessa, ja Steve Blyde pelasi rugby unionia kansallisella tasolla. Michaela aloitti rugbyn viisivuotiaana, mutta siinä vaiheessa, kun taklaaminen sallittiin, häntä alkoi pelottaa pelata poikien kanssa. Hän vaihtoi kahdeksanvuotiaana jalkapalloon, mutta 12-vuotiaana hän aloitti rugby-7-pelimuodon, kun Go for Gold -kampanjan aikana tyttöjä kannustettiin tutustumaan lajiin.
Blyde edusti Uutta-Seelantia ensimmisen kerran 17-vuotiaana Oceania Sevens -turnauksessa. Hän oli mukana Uuden-Seelannin joukkueessa Riossa olympialaisissa, mutta ei päässyt pelaamaan yhtään ottelua.
Blyde nousi todellisesti maailmanhuipulle kaudella 2016–2017, kun hän teki rugby-7:n maailmansarjassa eniten juoksumaaleja. Hän sai DHL Impact Player -palkinnon, ja valittiin vuoden 2017 rugby-7:n vuoden pelaajaksi. Uusi-Seelanti voitti kaudella maailmansarjan. Seuraavalla kaudella Uusi-Seelanti sijoittui toiseksi. Blyde oli voittamassa vuonna 2018 maailmanmestaruutta ja Kansainyhtöisen kisojen mestaruutta. Blyde valittiin kauden jälkeen ensimmäisenä naispelaajana toisen kerran perättäin vuoden pelaajaksi.
Uuden-Seelannin menestys jatkui maailmansarjassa myös vuosina 2019 ja 2020, jolloin maa voitti sarjan. Blyde oli mukana joukkueessa myös Tokion olympialaisissa, missä Uusi-Seelanti voitti olympiakultaa.
Subboreaali

| Sarja | Vaihe | Kronozooni | Kalenterivuotta  sitten |
| --- | --- | --- | --- |
| Holoseeni | Holoseeni | Subatlanttinen | 0–2 400 |
| Holoseeni | Holoseeni | Subboreaali | 2 400–5 660 |
| Holoseeni | Holoseeni | Atlanttinen | 5 660–9 220 |
| Holoseeni | Holoseeni | Boreaali | 9 220–10 640 |
| Holoseeni | Holoseeni | Preboreaali | 10 640–11 560 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Nuorempi Dryas | 11 560–12 700 |
Subboreaalinen kasvillisuus- ja ilmastokausi Suomessa 
noin 5 900–2 760 vuotta sitten. Tällöin ilmasto alkoi hitaasti viiletä edeltävästä lämpimästä Atlanttisesta lämpökaudesta kohti nykyistä ehkä noin 1–2 astetta. Kuusi levisi vuoteen 2000 eaa. mennessä idästä koko Järvi-Suomeen, ja 1200 eaa. koko Manner-Suomeen.
Kauden alussa noin 3800 eaa. jalot lehtipuut alkoivat vähetä.
Kauden lopulla hävisivät lauhkean vyöhykkeen puulajit tammi, jalava, pähkinäpensas ja lehmus Suomesta suureksi osaksi. Kaudella Itämeri oli vielä Litorinameri-vaiheessaan. Leppä harvinaistui tällä kaudella hieman. Kauden lopulla koivu harvinaistui ja mänty yleistyi siitepölyistä päätellen.
Maximilian Harden

| Maximilian Harden> Felix Ernst Witkowski |
| --- | --- |
 Maximilian Harden
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. lokakuuta 1861 Berliini
Kuollut: 30. lokakuuta 1927 (66 vuotta) Montana, Valais, Sveitsi
Ammatti:  kirjailija, arvostelija
Kirjailija
Salanimi: Apostata
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Maximilian Harden, alkuperäinen nimi Felix Ernst Witkowski, salanimi Apostata (20. lokakuuta 1861 Berliini – 30. lokakuuta 1927 Montana, Valais, Sveitsi) oli saksalainen kirjailija ja arvostelija. Harden aloitti julkaisemalla salanimellä Apostata purevia arvosteluja aikansa politiikasta ja henkisestä elämästä. Kirjoitelmat on julkaistu nimellä Apostata (1892). Vuonna 1896 hän julkaisi toisen sarjan Literatur und Theater. Harden perusti viikkolehden Die Zukunft. Hän puolusti innokkaasti ruhtinas Bismarckia tämän jouduttua epäsuosioon. Vastustajiaan kohtaan Harden on terävän pisteliäs ja kiivas hyökkääjä. Huomiota herätti hänen polemiikkinsa Hermann Sudermannia vastaan (Kampfgenosse Sudermann, 1903) sekä varsinkin hänen paljastuksensa kuuluisassa Eulenburg-prosessissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maximilian Harden Wikimedia Commonsissa
Subdominantti

Subdominantti tarkoittaa sävelasteikossa IV asteen säveltä, eli toonikan suhteen sitä säveltä, jonka sävellajissa on yksi ylennysmerkki vähemmän (tai alennusmerkki enemmän) kuin toonikaa vastaavassa. Subdominanttia vastaa duurissa solmisaatiotavu fa ja mollissa re.
Intervalli toonikan ja subdominantin välillä on kvartti ja käänteisenä kvintti. Toonika-subdominanttipari muodostaa subdominantin sävellajissa toonika-dominanttiparin, joten kitaransoitossa voimasoinnut eli puhtaat kvintit voidaan soittaa käänteisinä kvartteina.
Sinipääluikero

| Sinipääluikero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Blennioidei
Heimo::  Luikerot Blenniidae
Suku::  Ecsenius
Laji::  gravieri
Kaksiosainen nimi
 Ecsenius gravieri  (Pellegrin, 1906) 
Katso myös
   Sinipääluikero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinipääluikero (Ecsenius gravieri) on luikeroihin kuuluva pienikokoinen lämpimien merien kala.
Koko ja ulkonäkö

Sinipääluikero kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Se on etupäästään sininen, pyrstöpuolestaan keltainen, ja kylkeä pitkin kulkee musta raita. Koiraat ovat suurempia kuin naaraat.
Alkuperä ja elinympäristö

Sinipääluikero elää Punaisellamerellä ja Intian valtameren länsiosassa sekä Agabanlahdella ja Adeninlahden länsiosassa.
Käyttäytyminen

Sinipääluikero ei pysyttele niin lähellä pohjaa kuin monet sukulaisensa. Se nyppii levää kivien pinnalta, ja saa suuhunsa myös levän joukossa eläviä selkärangattomia. Toisinaan se nyppii myös korallien tentakkeleita, minkä takia sitä ei voida varauksetta suositella riutta-akvaarioihin.