stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Malesian historia
Malakan sulttaanikunta

Sumatralta ja Temasekista paennut prinssi Paramesvara perusti vuonna 1402 Malakansalmen länsirannikolle Malakan sulttaanikunnan. Kapinoidessaan Majapahitien valloituksia vastaan Paramesvara loi hyvät suhteet kiinalaisiin, ja Malakan sulttaanikunta pääsi Kiinan Ming-dynastian keisarin suojelukseen. Malakka kasvoi nopeasti kiinalaisten suojeluksessa alueen merkittävimmäksi satamakaupungiksi. Malakan niemimaan alueelle muodostui ensimmäistä kertaa poliittista yhtenäisyyttä, mitä pidetään myös nykyisen Malesian historiassa kansakunnan alkuna.
Islam saapui alueelle alun perin arabialaisten ja Pohjois- ja Etelä-Intiasta tulleiden muslimikauppiaiden mukana. Sulttaanikunnan alkuvuosina myös kuningas Paramesvara omaksui islaminuskon ja otti käyttöön nimen Iskandar Shah. Samalla Malakan alun perin hindulais-buddhalainen kuningaskunta muuttui sulttaanikunnaksi, koska sulttaani on islamilainen arvonimi hallitsijalle. Islamista oli myös kaupallista hyötyä, sillä arvonimi sulttaani erotti Malakan alueen aiemmista hallitsijoista. Sulttaanikuntaan saatiin helpommin houkuteltua muslimikauppiaita Persian ja Intian suunnalta. Poliittisen vallan ansiosta Malakasta käsin islamia levitettiin myös muualle Kaakkois-Aasiaan.
Sijaintinsa ansiosta Malakka pystyi hallinnoimaan Kiinan ja Intian välistä kauppamerenkulkua, josta tuli yhä merkittävämpää, sillä 1400-luvulla merireitit korvasivat mongolien hallitseman silkkitien Kiinan ja Lähi-idän ja Euroopan välillä. Monsuunituulet pitivät välillä kauppa-aluksia Malakan satamassa useiden kuukausien ajan, minkä vuoksi kaupunki oli täynnä ulkomaalaisia kauppiaita. Malakka oli merkittävä kangaskaupan keskus, ja kaupunkiin tuotiin runsaasti riisiä Jaavasta, Burmasta ja Ayutthayasta, koska Malakassa ei ollut tarpeeksi omaa ruoantuotantoa. Malakka kasvoi 1400-luvulla alueen tärkeimmäksi ja vauraaksi kaupan keskukseksi. Malakan sulttaanikunta hallitsi suurta osaa nykyisestä Malakan niemimaasta ja nykyisestä Indonesiasta.
Malakan sulttaanikunnan valtakausi kesti hieman yli sata vuotta. Tällä ajanjaksolla luotiin malaijikulttuurin keskus, ja ajanjaksolta ovat peräisin myös monet tulevat sulttaanikunnat. Malakasta tuli kulttuurikeskus, jossa on nykyäänkin jäljellä kiinalaisten, intialaisten ja muslimien kulttuuriperinteitä. Malaijin kieli muodostui alueen valtakieleksi.
Siirtomaavallan alku > Portugalin valtakausi

Malakan sulttaanikunnan vauraus houkutteli alueelle myös eurooppalaisia. Ottomaanien valtakunta sulki eurooppalaisten maareitin Kiinaan ja Intiaan, mikä ajoi eurooppalaisia etsimään merireittiä Kaukoitään. 1500-luvulle asti Malakalla oli valta-asema Kaakkois-Aasian kansainvälisenä markkinapaikkana. Portugalilaiset pyrkivät 1500-luvun alussa saamaan itselleen monopoliaseman maustekaupassa. Vuonna 1510 Portugali valloitti Goan, johon Afonso de Albuquerque perusti tukikohdan. Goalta käsin suunniteltiin Malakan valloitusta. Albuquerquen johtamat portugalilaiset hyökkäsivät 1511 Malakan sulttaanikuntaan. Eurooppalaiset olivat raskaammin aseistettuja, ja heidän aluksensa olivat nopeampia ja suurempia kuin aasialaisten alukset. Myös malaijeilla oli raskaita tykkejä, joita käytettiin portugalilaisia valloittajia vastaan. Portugalilaiset kokivat taistelussa huomattavia tappioita, ja Malakka kukistui vasta kuukauden mittaisen kiivaan meri- ja maataistelun jälkeen. Malakan kukistuttua Malakan sulttaani pakeni niemimaan eteläosiin, mihin hän perusti Johoren sulttaanikunnan.
Malakan valloituksen jälkeen Malakasta kehittyi Portugalin hallintokeskus Kaakkois-Aasiassa, ja maa sai hallintaansa Malakansalmen. Malakkaan rakennettiin A Famosan linnoitus ja hallintorakennuksia, joista portugalilaiset hallinnoivat Aasian kauppaansa ja Malakan ohella valloittamiaan Maustesaaria. Portugalilaiset toivat mukanaan katolisuuden, ja kaupunkiin rakennettiin uskonnollisia rakennuksia kristinuskon levittämiseksi.
Portugalilaisten vaikutus Malakan niemimaan alueella jäi valloituksista huolimatta vähäiseksi. Samalla kun he pyrkivät haalimaan maustemonopolin itselleen ja estämään islamin leviämisen, muslimikauppiaat hajaantuivat muihin alueen satamiin. Malakan väkimäärä väheni portugalilaisten alaisuudessa merkittävästi. Kaupungissa asui 1480-luvulla noin satatuhatta ihmistä ja asukasluku oli 1500-luvulla vähentynyt noin 25 000:een.
Johoren sulttaanikunta yritti johtaa muitakin malaijilaisvaltioita sotaan portugalilaisia vastaan, mutta kaikki yritykset Malakan takaisinvaltaamiseksi epäonnistuivat, koska malaijivaltiot kärsivät myös keskinäisistä kiistoista. Johoren sulttaanikunta kamppaili Acehin sulttaanikuntaa vastaan Sumatran ja Malakan niemimaan alueen hallinnasta. Nykyisen Itä-Malesian alueella Sulu ja Brunei kiistelivät Borneon hallinnasta. Myös Aceh teki hyökkäyksiä Malakkaan vallatakseen alueen portugalilaisilta, mutta sotaretket eurooppalaisia vastaan epäonnistuivat. Johore joutui jopa liittoutumaan portugalilaisten vihollisten kanssa vuonna 1568, jotta acehlaiset saatiin ajettua pois niemimaalta. Aceh ei saanut hallintaansa Malakkaa eikä Johorea, mutta Acehin hallintaan Malakan niemimaalla päätyivät Perak, Kedah ja Pahang. Acehlaiset hävittivät Malakan niemimaan kaupunkeja ja tuhansia asukkaita surmattiin.
Brittiläinen kausi > Brittiläinen Borneo

Nykyisen Itä-Malesian alue Borneon saarella oli erillään Malakan niemimaan tapahtumista. Alue ei koskaan ollut hollantilaisten vaikutuspiirissä ja britit saapuivat saarelle 1800-luvulla. Saaren pohjoisin osa, nykyinen Sabah oli Sulun sulttaanikunnan hallussa, joka oli Espanjan siirtomaa. Loput alueet nykyisen Itä-Malesian alueesta kuuluivat Brunein sulttaanikuntaan. Britti James Brooke saapui saarelle 1841. Hänen tavoitteenaan oli saada brittihallitus kiinnostumaan alueen hallintaan ottamisesta. Brooke liittoutui Brunein sulttaanin kanssa Sarawakin kapinallisia vastaan. Brooke nujersi kapinan, ja Brunein sulttaani teki Brookesta kiitokseksi Kuchingin rajahin ja antoi tälle palan maata. Vuonna 1846 hänen arvonimestään tuli perinnöllinen ja näin sai alkunsa valkoisten rajahien dynastia.
Brittihallitus ei ollut kiinnostunut Sarawakista, vaikka Brooke yritti vakuuttaa hallitusta alueen kaupan rajattomista mahdollisuuksista. Britit liittivät alueisiinsa ainoastaan Labuanin saaren Borneon luoteisrannikolla, Intian ja Kiinan välisellä merireitillä. 1850- ja 60-luvuilla Brooke laajensi aluettaan Brunein kustannuksella brittihallinnosta riippumatta. Brooke hallitsi Sarawakia kuin henkilökohtaista maataan. Brooken kuoltua 1868 hänen veljenpoikansa Charles Brooke jatkoi alueen hallitsijana, ja hän laajensi Sarawakin alueen sen nykyiseen laajuuteen. Vuonna 1888 brittihallitus otti viimein alueen suojelukseensa, koska Saksan keisarikunta esitti aluevaatimuksia Borneolla ja Ranska oli saanut pysyvän jalansijan Indokiinassa. Alueen sisäpolitiikka säilyi edelleen Brooken suvulla.
Taloudellisen ja sotilaallisen kilpailun takia britit kiinnostuivat 1880-luvulla myös Borneon saaren pohjoisemmasta osasta, nykyisestä Sabahista. Britit pyrkivät ottamaan alueen Pohjois-Borneon kauppakomppanian haltuun, jotta muut siirtomaavallat eivät pääsisi hyötymään alueesta. Kauppakomppania hankki alueluovutuksia Brunein ja Sulun sulttaaneilta ja vuonna 1881 se sai määräysvallan alueella, josta muodostettiin Pohjois-Borneo. Vuonna 1888 siitä osasta mitä oli jäljellä Brunein sulttaanikunnasta, tehtiin brittiläinen protektoraatti.
Brittiläinen kausi > Rotusuhteet

Siirtomaahallinnon aikana väestön etninen koostumus muuttui Malakan niemimaalla. Britit rohkaisivat kiinalaisia siirtotyöläisiä ja kauppiaita ja intialaisia työläisiä muuttamaan alueelle. Alueelle oli aiemminkin tullut kiinalaisia ja intialaisia, mutta nyt väestöä virtasi tuhansittain täyttämään alueen työvoimapulaa. Intialaisväestö koostui enimmäkseen tamileista, jotka tulivat Intiasta ja Sri Lankasta. Kiinalaisia muutti erityisesti kaupunkeihin; Singaporeen, Kuala Lumpuriin, Ipohiin, sekä Penangiin. Kiinalaisväestön hallinnassa on edelleen pääosa Malesian elinkeinoelämästä. Suurin osa kiinalaisista työskenteli kuitenkin tinakaivoksilla, kumipuuviljelmillä tai maataloudessa, eläen vaatimatonta elämää. Malaijiväestö teki enimmäkseen maataloustyötä ja intialaiset työskentelivät kumipuuviljelmillä.
Aasialaisyhteisöjen kesken oli myös eriarvoisuutta; malaijit, kiinalaiset ja intialaiset elivät omissa yhteisöissään, eivätkä olleet paljoa kosketuksessa toisiinsa. Eristyneimmän väestönosan muodostivat eurooppalaiset, joita oli hyvin pieni vähemmistö, vain 0,2 prosenttia väestöstä. Eurooppalaiset katsoivat olevansa parempia aasialaisiin nähden, ja he olivat harvoin tekemisissä aasialaisten kanssa.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Aasiassa alkoi näkyä merkkejä kansallismielisestä heräämisestä. Malakan niemimaalla kiinalaiset ja intialaiset olivat kuitenkin kiinnostuneempia entisten kotimaidensa politiikasta, kun taas malaijit kokivat brittien suojelevan heitä kiinalaisten ja intialaisten ylivallalta. 1930-luvulla 40 prosenttia väestöstä oli kiinalaisia, mikä herätti pelkoa malaijien keskuudessa että he joutuvat kokemaan saman kohtalon kuin Pohjois-Amerikan alkuperäiskansat. Monet olivat uskollisia brittien siirtomaahallinnolle, etenkin Salmisiirtokuntien väestö. Siirtomaahallintoa vastaan käyty kamppailu oli kuitenkin yhtä näkyvää, kuin aasialaisten keskinäinen vastakkainasettelu.
Etenkin alempien yhteiskuntaluokkien olot kurjistuivat 1930-luvun laman aikana. Malakan niemimaalta saatavien hyödykkeiden, kuten kumin hinta laski, jolloin työläisiä irtisanottiin ja palkkoja laskettiin. Borneolla sijainneet alueet eivät olleet yhtä riippuvaisia maailmantalouden heilahteluista, ja ne selvisivät vähemmillä vahingoilla.
Brittiläinen kausi > Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäinen maailmansota alkoi 1914. Penangin edustalla käytiin meritaistelu lokakuussa 1914, jossa venäläiset saivat upotettua saksalaisten aluksen SMS Emdenin. Muuten Malakan niemimaalla ja Pohjois-Borneolla elettiin suhteellisen rauhassa. Britit pelkäsivät saksalaisten hyökkäystä, mutta sitä ei tullut. Singaporessa oli pieni saksalaisyhteisö, joka internoitiin. Britit olivat varautuneet levottomuuksiin linnoittamalla alueen hallintokeskusta Singaporea, mutta Malakan niemimaan kaupungit jäivät vähemmälle huomiolle.
Kohti itsenäisyyttä > Malaijan liitto

Japani antautui 15. elokuuta 1945 ja britit palasivat Malakan niemimaalle kolme viikkoa myöhemmin. Malakan niemimaa oli briteille tärkeä luonnonvarojensa takia, koska muualla alkanut siirtomaavallan purkautuminen nakersi Britannian jälleenrakentamiseen tarvittavia luonnonvaroja. Sodan aikana brittihallinto laati Kaakkois-Aasian siirtomailleen uuden poliittisen järjestyksen ja lokakuussa 1945 Britannia ilmoitti Malaijan liiton perustamisesta. Siihen kuului Malakan niemimaan 9 sulttaanikuntaa ja Salmisiirtokunnat. Brittien tavoitteena oli yhdistää poliittisesti hajanainen alue yhden hallinnon alaisuuteen. Tavoitteena oli saada Malaijaan itsehallinnollinen alue ja purkaa siirtomaavalta, säilyttäen kuitenkin Britannian edut alueella. Britit vastasivat näin myös Yhdysvaltain ja nationalistien painostukseen, jotka kohdistivat arvostelua eurooppalaisten siirtomaahallintoja kohtaan.
Malaijan liitto syntyi huhtikuussa 1946. Brittien päätös Malaijan liiton perustamisesta sai aikaan rajun vastalausemyrskyn. Toisaalta vastustettiin brittien ylivaltaa Malaijan liitossa ja toisaalta taas liittoon kuuluneen Singaporen kiinalaisväestöä. Tämän seurauksena malaijinationalismi nosti päätään ja malaijit perustivat Yhtyneiden malaijien kansallisjärjestön (United Malays National Organization, UMNO), jonka tavoitteena oli kumota Malaijan liiton perustaminen, sekä palauttaa sulttaanien valta ja estää kiinalaisenemmistöisen Singaporen kuuluminen Malaijan liittoon. Brittihallinto pelkäsi tilanteen hallinnan menettämistä ja naapurimaa Indonesian levottomuuksien leviämistä Malaijaan.
Kohti itsenäisyyttä > Malaijan federaatiosta Malaijan kriisiin

Useiden neuvottelujen jälkeen Britannian ja UMNO:n välillä britit luopuivat suunnitellusta Malaijan liitosta, ja perustettiin helmikuussa 1948 Malaijan federaatio, johon Singapore ei kuulunut. Federaatioon kuuluneissa valtioissa valta jaettiin jälleen sulttaanien kesken. Kiinalaiset vastustivat uutta liittovaltiota, koska kiinalaisenemmistöinen Singapore jäi sen ulkopuolelle ja siten liittovaltion kiinalaisten asema heikentyi. Federaation perustamisen jälkeen Singapore jäi edelleen Britannian kruununsiirtomaaksi. Brittien kruununsiirtomaiksi jäivät myös Borneolla sijainneet Sarawak ja Sabah.
Malaijit olivat tyytyväisiä uuden liittovaltion syntymiseen, mutta kiinalaiset kokivat itsensä syrjäytetyiksi. Etenkin Malaijan kommunistiseen puolueeseen (KPM) liittyneiden kiinalaisten tyytymättömyys kasvoi, sillä federaatio edusti heille brittien ja yläluokkaisten malaijien hallintoa. KPM oli suosittu kiinalaisväestön alempien luokkien keskuudessa ja se pyrki hallitsemaan Malaijan plantaasien ja kaivosten kiinalais- ja intialaistyöntekijöitä. KPM perusti ammattiyhdistyksiä ja järjesti maassa lakkoja, jotka kärjistyivät usein väkivaltaisiksi.
Federaation ja kommunistisissien välisten jännitteiden takia alkoi Malaijan kriisi kesäkuussa 1948. Kriisi alkoi kun KPM:n terroristit murhasivat kesäkuussa 1948 kolme brittien työnjohtajaa Perakissa. Tapahtumien jälkeen britit julistivat Malaijaan ja Singaporeen poikkeustilan. KPM ei saanut levitettyä kommunismia Singaporessa eikä Malaijan federaatiossa rauhanomaisin keinoin, vaan se tukeutui terroriin ja sissisotaan. Tavoitteena oli vahingoittaa Malaijan taloutta tuhoamalla plantaaseja ja kaivoksia, ja pakottaa britit luopumaan alueen hallinnasta.
Britit eivät saaneet tilannetta hallintaansa kriisin alkuvuosina. Britit pääsivät KPM:n terrorissa voitolle vuonna 1952, kun armeijan johtajaksi nimettiin Gerald Templer. Hän turvautui varsin häikäilemättömiinkin otteisiin kapinallisten nujertamiseksi ja Britanniassakin hänen toimintaansa arvosteltiin. Korean sodan alkaminen nostatti Malaijan kumin ja tinan kysyntää, jolloin federaatio pystyi saaduilla tuloilla laajentamaan sotilasvoimia. Tuloilla myös pakkoasutettiin kiinalaisia kauemmas viidakossa tukikohtaansa pitävistä kommunistisisseistä. Tämä eristi viidakon sissit ja elämä viidakossa kävi kurjemmaksi, mikä sai sissit vähitellen antautumaan.
Varoja riitti myös väestön elinolojen parantamiseen kun maan infrastruktuuria ja koulutusta kehitettiin, mikä osaltaan nosti väestön tyytyväisyyttä. Asutusohjelmaa varten perustettiin vuonna 1949 Malaijan kiinalaisten liitto, (Malayan Chinese Association) MCA, jonka tehtävänä oli huolehtia väestön asuttamiseen liittyvistä mahdollisista sosiaalisista ongelmista ja uusien kylien perustamisesta. Viimeiset sissijoukot vetäytyivät Thaimaan puolelle, mutta poikkeustila kumottiin vasta vuonna 1960. UMNO:lle ja brittien siirtomaahallinnolle KPM:n kukistuminen oli suuri voitto kommunismin vastaisessa taistelussa.
Malaijan itsenäisyys

Brittiläisten tavoitteena oli luoda Malaijaan yhtenäinen kommunismin vastainen valtio, jonka väestö koostui malaijien, kiinalaisten ja intialaisten yhteisöistä. Britit uskoivat että Malaijan nationalistisia aatteita tukemalla saataisiin kommunismin uhka torjuttua. Britit tukivat Malaijan itsenäisyyspuolueen perustamista, joka vaalisi kaikkien Malaijan etnisten ryhmien etuja. Monikulttuurisuus ei ollut maassa suosittua, joten puolueen kannatus jäi vähäiseksi.
Brittien tavoite toteutui kuitenkin toista kautta, sillä kommunismin vastainen liitto syntyi eri kansanryhmien puolueliitosta. MCA ja UMNO sopivat yhteistyössä periaatesopimuksesta, jossa Malaijassa tunnustettiin malaijien poliittinen ylivalta vastineeksi kiinalaisväestön taloudellisen ylivallan palauttamisesta. Myöhemmin malaijien erityisasema tultaisiin kirjaamaan Malaijan perustuslakiin. Myöhemmin MCP:n ja UMNO:n allianssiin liittyi myös Malaijan intialainen kongressipuolue (Malayan Indian Congress) MIC. Malaijan itsenäisyyteen tähtäävää liittoa johti Kedahin prinssi Tunku Abdul Rahman. Allianssi voitti vuonna 1955 ylivoimaisesti sisäistä itsehallintoa koskeneet vaalit ja sai 51 paikkaa 52 edustajan paikasta.
Britit arvostivat Malaijan hallintoa kommunisminvastaisuuden vuoksi. 31. elokuuta 1957 Malaijan liittovaltio julistettiin itsenäiseksi. Itsenäinen liittovaltio liittyi Kansainyhteisöön ja se solmi puolustussopimuksen Britannian kanssa.
Malesian perustaminen > Vuoden 1969 kriisi

Maa kärsi sisäisistä kriiseistä Malesian perustamisen jälkeen, kun jännitteet etnisten ryhmien välillä kasvoivat. Maan pääministeri Tunku Abdul Rahmanin johtama politiikka pyrki yhdistämään maan eri väestönosat, mutta 1960-luvun loppupuolella UMNO:n, MCA:n ja MIC:n koalitiohallitus sai yhä vähemmän tukea. Hallituksen ajama monikulttuurisuusaate ei saanut juuri kannatusta. Kiinalaisväestö muodosti Malesian vauraimman väestönosan, mikä katkeroitti malaijiväestöä. Malaijien oikeuksien puolustamista ajanut Malaijien Islamilainen Puolue, (Partai Islam Sa Melayu) PAS, sai yhä enemmän kannatusta. Kiinalaisen väestönosan keskuudessa kasvoi myös tyytymättömyys maan hallintoon ja Demokraattinen Toimintapuolue, (Democratic Action Party) DAP, kasvatti kiinalaisväestön keskuudessa suosiotaan, koska kiinalaiset kokivat että MCA ei ajanut kiinalaisten oikeuksia tarpeeksi tehokkaasti.
UMNO:n, MCA:n ja MIC:n allianssi sai vuoden 1969 vaaleissa vain 48% äänistä, mutta se riitti pitämään puolueiden yhteenliittymän hallituksessa. DAP ja PAS saivat molemmat myös paljon kannatusta. Vaalien jälkeen DAP:n paraati Kuala Lumpurissa päättyi verisesti, kun kiinalais- ja malaijiryhmät ottivat yhteen 13. toukokuuta 1969. Mellakoissa sai surmansa lähes 200 ihmistä ja kiinalaisten omistamia kiinteistöjä poltettiin. Verilöylyn jälkeen maahan julistettiin hätätila, maan parlamentti hajotettiin ja Tunku Abdul Rahman erosi pääministerin paikalta. Hänen virkaansa astui varapääministerinä toiminut Abdul Razak. Razak kuoli vuonna 1976.
Malesian politiikkaa muutettiin vuoden 1969 verilöylyn jälkeen. Maassa kiellettiin keskustelu yhteiskunnallisesti aroista aiheista, kuten malaijien erityisasemasta ja malaijin kielen tai sulttaanien asemasta, myös hallituksen kritisointi kiellettiin. Vuonna 1971 uusi hallituskoalitio astui virkaansa. UMNO:n rinnalle muodostettiin laaja kansallisrintama, johon kuului useita vähemmistöpuolueita. Maan uusi politiikka pyrki tasaamaan eroja eri väestönosien välillä. Maassa luotiin muun muassa erilaisia kiintiöitä, jotka suosivat malaijien nimittämistä korkeampiin virkoihin ja malaijiomisteisia yrityksiä. Politiikan johdosta kiinalaisväestön oli vaikeampaa päästä hallintovirkoihin tai yliopistoihin. 1970-luvulla monet kiinalaiset muuttivat pois Malesiasta.
Talouskehityksen aika > Mahathirin aikakausi (1981-2003)

Vuoden 1981 vaalien jälkeen maan pääministeriksi nousi Mahathir Mohamad. Vuoden 1969 mellakoiden jälkeen Mahathir oli erotettu UMNO:sta, sillä hän oli arvostellut maan hallintoa liian feodaalisuuden takia. Valtaan noustuaan Mahathir kavensi sulttaanien valtaoikeuksia, joiden joukosta valitaan maan kuningas. Mahathirin aikana Malesiaan laadittiin pitkän tähtäimen kehityssuunnitelma, wawasan 2020, jonka tavoitteena oli luoda Malesiasta täysin teollistunut maa vuoteen 2020 mennessä. Maassa kehitettiin kumiteollisuutta ja raskasta teollisuutta, kuten autonvalmistusta. Teollisuustuotteiden vienti kasvoi ja maa koki Mahathirin virkakauden aikana taloudellisen nousukauden ja Malesiasta tuli kehittyvä teollisuusvaltio. Köyhyysrajan alapuolella elävä väestönosa kutistui 50 prosentista alle kymmeneen prosenttiin ja bruttokansantuote kolminkertaistui. Hänen aikanaan korostettiin Malesian riippumattomuutta länsimaista ja suosittiin aasialaisia arvoja. Kehittymistä vauhditti Yhdysvaltain antama tuki kommunismin vastaisille maille ja japanilaiset yritykset, jotka siirsivät tuotantoaan Malesiaan.
Mahathirin pääministerikaudella Malesian hallinto muuttui autoritaariseen suuntaan, sillä hän uskoi että talouskasvu ja hyvinvointi voidaan saavuttaa ilman länsimaistyyppistä demokratiaa, ja että Malesian tyyppisessä monikulttuurisessa valtiossa etniset jännitteet pysyvät paremmin kurissa kun demokratia on rajoitetumpaa. Mahathir nautti suurta kansansuosiota talouskasvun takia ja hänen noudattamansa politiikka myös suosi malaijiväestöä. Mahathir varoi myös suosimasta malaijiväestöä liikaa, jotta hänen suosionsa maan kiinalais- ja intialaisväestön keskuudessa säilyisi. Hän edisti aktiivisesti Malesian roolia kansainvälisessä yhteisössä ja vahvisti maan suhteita muihin valtioihin. Mahathirin aikana Malesia laajensi diplomatiaansa monilla alueilla, ja hän oli keskeinen hahmo ASEAN-yhteistyössä sekä islamilaisen maailman kysymyksissä. Malesia on Mahathirin aikakaudesta lähtien noussut vähitellen Aasian merkittävien talousmaiden joukkoon. Maan vahvan kasvun vertauskuvana on pidetty Kuala Lumpuriin rakennettua öljy-yhtiö Petronasin kaksoistornia.
Vuonna 1997 Aasian talouskriisi uhkasi tuhota Malesian. Ringgitin arvo romahti valuuttaspekulaation vuoksi, ulkomainen sijoittaminen pakeni maasta, ja pääindeksi pörssissä putosi yli 75 prosenttia. Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) kehotuksesta hallitus leikkasi julkisia menoja. Se nosti korkoja, mikä vain pahensi taloustilannetta. Vuonna 1998 Mahathir lisäsi julkisia menoja ja kiinnitti ringgitin Yhdysvaltain dollariin. Malesia toipui kriisistä nopeammin kuin sen Kaakkois-Aasian naapurit. Mahathir erosi lopulta vapaaehtoisesti pääministerin paikalta 22 vuoden virassaolon jälkeen vuonna 2003 ja vetäytyi eläkkeelle. Hänen seuraajakseen nimettiin UMNO:n Abdullah Ahmad Badawi. Anwar vapautui vuonna 2004, mihin uusi pääministeri oli osaltaan vaikuttamassa.
Nara Dreamland

Nara Dreamland (jap. 奈良ドリームランド, Nara Dorīmurando, myös vain Dreamland) oli japanilainen huvipuisto lähellä Naraa. Se otti paljon inspiraatiota Kalifornian Disneylandista. Puisto aloitti toimintansa vuonna 1961, ja jatkoi yhtäjatkoisesti vuoteen 2006 saakka. Lopettamisensa jälkeen puisto hylättiin, ja siitä tuli varsin tunnettu myös kansainvälisesti. Puisto lopulta purettiin vuosina 2016–2017.
| Nara Dreamland> 奈良ドリームランド |
| --- | --- |
 Puistossa sijainnut linna ja sen maskotti.
Koordinaatit:  34.699444°N 135.8225°E
Osoite:  2 Chōme-1 Hōrensahoyama-chō, Nara, Naran prefektuuri, Japani
Omistaja:  Daiei (entinen Nippon Dream Kanko)
Ylläpitäjä:  Dreampark
Avattu:  1. heinäkuuta 1961
Suljettu:  31. elokuuta 2006
 n • k •
Historia

Nara Dreamland avattiin 1. heinäkuuta 1961. Siitä tuli varsin suosittu, sillä se oli silloisessa Japanissa lähimpänä Disneylandia.
Puiston alamäki alkoi jo 1980-luvulla, kun Tokioon avattiin aito Disneyland-huvipuisto. Ajan saatossa kävijämäärät alkoivatkin laskea tasaisesti. Vuonna 2001 taas avattiin sekä Tokyo DisneySea että Universal Studios Japan Osakassa, jotka vähensivät Dreamlandin kävijämääriä vielä enemmän. Vuonna 2004 puiston huollon laatu huononi. Tällöin esimerkiksi suljettiin puistossa sijainneita liikkeitä ja laitteet alkoivat ruostua.
Puisto jouduttiin lopulta sulkemaan elokuussa 2006, jonka jälkeen se hylättiin noin 10 vuodeksi, kunnes sen purku alkoi vuonna 2016.
Penguins & Polarbears

| ”Penguins & Polarbears” Millencolin |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: For Monkeys
 Julkaistu: 24. tammikuuta 2000
 Tyylilaji: punk rock
 Levy-yhtiö: Burning Heart
Millencolinin muut singlet
| ”Twenty Two” 1997 | ”Penguins & Polarbears” 2000 | ”Fox” 2000 |
Penguins & Polarbears on punk-yhtye Millencolinin kappale, joka julkaistiin heidän albumillaan Pennybridge Pioneers. Kappale julkaistiin singlenä 24. tammikuuta 2000 ja siitä tehtiin myöhemmin musiikkivideo.
Kappaleet

Penguins & Polarbears
Queens Gambit
Dinner Dog
Kokoonpano

Nikola Sarcevic, laulu ja basso
Erik Ohlsson, kitara
Mathias Färm, kitara
Fredrik Larzon, rummut