stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maarrat an-Numan
Historia

Jotkin tutkijat ovat yhdistäneet nykyisen Maarrat an-Numanin kaupungin muinaiseen Aran kaupunkiin ja lähistön Tell Mannasilta on löydetty merkkejä asutuksesta ensimmäiseltä vuosituhannelta eaa. Ara mainitaan assyrialaisissa lähteissä yhtenä valloitettuna kaupunkina vuonna 738 eaa. Antiikin Kreikan ja Rooman valtakunnan aikana Ara tunnettiin nimellä Arra. Strabon mainitsee saman paikan nimellä Megara ja myöhemmin keskiaikaisissa lähteissä nimi vääntyi muotoon La Marre tai La Maire. Arabialaisten lähteiden mukaan kaupunki sai nykyisen nimensä umaijadien valtakaudella ja se on saanut nimensä toisen osan Muhammadin seuraaja al-Numan bin Bashir al-Ansarin mukaan.
Arabiheimot valloittivat kaupungin vuonna 637 ja vuonna 903 sitä hävittivät karmaatit. Bysantin valtakunnan keisari Nikeforos II Fokas valtasi kaupungin takaisin muslimeilta vuonna 969, mutta Bysantilla ei ollut lopulta tarpeeksi joukkoja alueen haltuunottoon. Maarat al-Numanissa vuonna 973 syntynyt filosofi ja runoilija Abu al-Alaa al-Maarri oli yksi islamilaisen maailman merkittävimpiä ateisteja. 1000-luvun alkupuolella kaupunki vaihtoi käsiä eri muslimidynastioiden välillä useaan otteeseen. Ristiretkeläiset valtasivat kaupungin vuonna 1098. Kaupunki vaihtoi jälleen käsiä useaan otteeseen muslimien palatessa vuonna 1104 ja ristiretkeläisten vallatessa sen takaisin vuonna 1119. Lopullisesti ristiretkeläiset ajoi kaupungista Imad ad-Din Zengi vuonna 1135. Vuonna 1157 kaupunkia hävitti suuri maanjäristys, jonka episentrumi oli Hamassa. Vuonna 1233 tuolloin Hamaa hallinnut Mizaffar II Mahmud rakennutti kaupungin sitadellin. Egyptin mamelukit hallitsivat kaupunkia vuodesta 1341 ja se liitettiin Osmanien valtakuntaan vuonna 1516. 1600-luvulla kaupungin läpi matkanneet kuvailivat sitä köyhäksi. Saman vuosisadan puolivälissä kaupunkiin muuttaneesta al-'Azmin suvusta tuli sittemmin merkittäviä paikallisia virkamiehiä ja suvun jäseniä toimi esimerkiksi Damaskoksen kuvernööreinä.
Vuonna 1913 kaupunkiin rakennettiin yksi harvoista Syyrian lennätinasemista, joka toimi Haman ja Aleppon välillä. Kun Syyriasta tuli Ranskan mandaattialue Maarrat an-Numan oli yksi paikallisten kansallismielisten keskuksista. 1960-luvulta lähtien kaupunki kasvoi etenkin Haman ja Homsin alueiden maatalouden, teollisuuden ja talouden kehityksen ansiosta.
Syyrian sisällissota alkoi vuonna 2011 ja saman vuoden kesäkuussa Syyrian armeija lähetti panssarivaununsa Maarat al-Numanin kaduille. Syyrian kapinalliset valtasivat kaupungin lokakuussa 2012. Vuonna 2016 kaupungissa syttyi mielenosoituksia islamistisia kapinallisryhmiä, kuten al-Nusran rintamaa ja Ahrar al-Shamia vastaan. Islamistiryhmät olivat yrittäneet estää esimerkiksi vapaan Syyrian armeijan lippujen käyttämisen. Syyrian armeija jälleenvaltasi kaupungin 28. tammikuuta 2020. 30. marraskuuta 2024 Syyrian kapinalliset valtasivat kaupungin osana hyökkäystä maan luoteisosissa.
Nähtävyydet

Maarrat an-Numanin suurmoskeija oli alun perin kirkko, jonka paikalla sijaitsi puolestaan aikanaan pakanallinen temppeli. Muslimit muuttivat kirkon moskeijaksi. Moskeijaan kuuluu neliskulmainen minareetti, jonka on signeerannut 1100-luvulla elänyt arkkitehti Kahir bin Ali bin Kanit al-Sarmani. Jotkut tutkijat uskovat minareetin rakennetun jo aiemmin 1000-luvulla ja signeerauksen olevan peräisin sen korjaustöistä maanjäristyksen jälkeen. Sarmani suunnitteli myös kaupungin madrasan, joka sijaitsee hieman moskeijasta etelään. Jotkut ovat liittäneet sen perustamisen Nur al-Dinin valtakauteen. Moskeijaa ympäröivällä soukilla on pitkä historia. Kaupungissa on lisäksi Osmanien valtakunnan ajoilta peräisin oleva karavaaniseralji.
Kaupungin lähistöllä sijaitsee myös useita pyhiinvaelluspaikkoja. Joosuan haudaksi kutsuttu kohde lienee ollut muinainen pyhättö. Hieman kaupungista itään Dayr Nakirassa sijaitsee umaijadikalifi Omar ibn Abd al-Aziz hauta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maarrat an-Numan Wikimedia Commonsissa
Syria Situation Report: February 10-17, 2015 (Institute for the Study of War, pdf) (englanniksi) (understandingwar.org)
Maarrat an-Numanin suurmoskeija.
Nokian Uutiset

| Nokian Uutiset |
| --- | --- |
Julkaisija:  Sanoma
Perustettu:  1913
Päätoimittaja:  Minna Ohtamaa
Kotikunta:  Nokia
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  kolmesti viikossa
Nokian Uutiset on suomalainen, Nokialla julkaistava Sanoma Media Finland Oy:n omistama paikallislehti, joka ilmestyy pääsääntöisesti kolme kertaa viikossa. Vuonna 2019 lehden päätoimittajana aloitti Leena Hirvonen. Hirvonen nimitettiin kesäkuussa 2021 Kainuun Sanomien päätoimittajaksi. Nokian Uutisten vt. päätoimittajana toimi Jaana Hyyryläinen, kunnes uusi päätoimittaja oli valittu. Uudeksi päätoimittajaksi valittu Minna Ohtamaa aloitti työnsä lokakuun alussa 2021.
Nokian Uutiset on ilmestynyt nykyisellä nimellään vuodesta 1939 alkaen. Lehden edeltäjä oli vuosina 1913–1939 Nokialla ilmestynyt Pirkkalan Uutiset.
Nokian Uutiset kuului vuoden 2020 maaliskuuhun saakka Alma Media -konserniin. Sen omistaa maaliskuusta 2020 lähtien Sanoma.
Aiheesta muualla

Nokian Uutiset
Vuorineuvos

Vuorineuvos (ruots. bergsråd) on nykyään Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu ensimmäiseen arvonimiryhmään yhdessä valtioneuvoksen arvonimen kanssa. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 48 400 euroa tai 12 100 euroa.
Vuosina 1918–2014 vuorineuvoksen arvonimi on myönnetty 299 henkilölle, joista kaksi on ollut naisia.
Arvonimen historiaa

Nimitys sai alkunsa kaivosteollisuudesta Ruotsin vallan ajalta, jolloin vuorineuvos oli valtion vuorikollegioissa arvostettu virkanimike.
Vuorineuvoksen arvo on myönnetty Suomessa yli kolmellesadalle ihmiselle. Arvonimi myönnettiin Ruotsin vallan alaisuudessa 1700-luvun lopulla viidelle suomalaiselle  ja Suomen suuriruhtinaskunnassa 19 henkilölle. Itsenäisessä Suomessa ensimmäisenä vuorineuvoksen arvon sai Billnäsin ruukin vapaaherra Fridolf Hisinger 17. heinäkuuta 1918.
Aiheesta muualla

Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut – Vuorineuvokset (vuodesta 1918 alkaen) Biografiakeskus. Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura. Viitattu 11.3.2017.
Karstu

Karstun koulu lakkautettiin vuonna 2018.
Karstu on kylä Lohjan kaupungin pohjoisosassa, entisen Lohjan kunnan alueella Lohjanjärven pohjoisrannalla.
Karstun koulu lakkautettiin 2018. Karstun kylätalona on Karjalohjalta vuonna 1909 siirretty hirsirakennus, joka kunnostettiin seurantaloksi 1980-luvun alussa.
Karstu–Karkali-seura on kyläyhdistys, jonka toiminta-alueeseen kuuluvat Karstun lisäksi Talpela, Kaijola, Outamo, Varola, Skraatila, Torhola, Karkali ja Suurniemi sekä osa Paloniemen kylästä.
Karstu valittiin vuonna 1989 Vuoden uusmaalaiseksi kyläksi.
Kylä on vuosikymmeniä tunnettu elokuisista Karstun elojuhlistaan, jossa on usein esiintynyt Eero Raittinen ystävineen.
Kylä sijaitsi aikoinaan hyvin lähellä Sammatin ja Nummi-Pusulan rajaa.
Hannes Heikura

Hannes Heikura vuonna 2010.
Hannes Olavi Heikura (7. huhtikuuta 1958 Karvia – 4. maaliskuuta 2015 Helsinki)  oli suomalainen lehtikuvaaja. Hänet valittiin kolmesti Vuoden lehtikuvaajaksi sekä palkittiin kahdesti Vuoden uutiskuvasta ja viidesti Vuoden lehtikuvasta. Lisäksi hän sai Fotofinlandian vuonna 2008 ja Suomen Kuvalehden Journalistipalkinnon vuonna 2006. Hän työskenteli Helsingin Sanomissa miltei kaksikymmentä vuotta, mutta ilmoitti lopettavansa kesällä 2010. Tämän jälkeen hän toimi valokuvataiteilijana ja vapaana valokuvaajana.
Tyyli

Heikura pyrki siihen, että hänen uutiskuvansa ovat visuaalisesti kiinnostavia ja toimivat ilman selittävää tekstiä. Heikuran kuvat ovat helposti tunnistettavissa. Selvin tuntomerkki on reunoja kohti tasaisesti tummeneva kehys, jonka Heikura lisäsi jälkikäteen kuvankäsittelyohjelmalla. Vastavalosta pitäneen Heikuran kuvissa silhuetit ovat tavallisia.
Heikura otti kuvansa yleensä teleobjektiivilla suhteellisen kaukaa, jolloin syvyysepäterävyys korostuu ja kohde erottuu taustastaan selvästi. Muutoin hän ei käyttänyt tekniikkaa kuten jalustaa, salamaa tai itselaukaisijaa. Etäisyyden ansiosta kuvan ottaminen ei häirinnyt kohdetta. Haastattelujen mukaan Heikuralle oli tärkeää, että kuva on ”aito” eikä sitä ole suunniteltu ennakkoon. Hän on kertonut jopa pyrkivänsä karistamaan toimittajankin kannoiltaan.
Maineikkaita valokuvia

Heikuran vuonna 1997 ottama kuva hiihtäjä Mika Myllylästä harjoittelemassa suolla lukeutuu kuvaajan maineikkaimpiin otoksiin. Vuoden lehtikuvaksi valitussa kuvassa Myllylä on vajonnut osittain suohon, nojaa sauvoihinsa ja hänen päänsä on painunut alas. Lehtikuvakilpailun juryn mukaan ”Kuva nousee symbolisiin mittoihin urheilijan taistelusta, jota hän käy tullakseen vahvemmaksi. Kuva kertoo voitontahdosta ja huippusuorituksen takana olevasta pitkästä, yksinäisestä työstä.”
Heikura kuvasi digitaalikameroilla vuodesta 2001 lähtien. Hänen mukaansa on turha haikailla filmin perään, jos digitaalikuva on laadullisesti yhtä hyvä tai parempi. Alun perin digikuva näytti hänestä omituiselta, koska siinä ei ollut rakeisuutta ja hän yritti jopa kehitellä rakeisuutta jälkikäteen tuovan filtterin, mutta hän luopui pyrkimyksestä eikä sittemmin kaivannut tätä piirrettä takaisin. Hänen sanojensa mukaan digikameran kasvanut tallennuskapasiteetti antoi varmuutta esimerkiksi henkilökuvauksessa. Samalla Heikura sanoi pelkäävänsä digitaalisten kuvien katoavaisuutta. Paperisten kuvien selailtavuus on parempi ja saa aikaan sen, että kuvia katsellaan useammin.
Elämä

Heikuran lapsuudenkoti sijaitsi Karviassa. Perheeseen kuului isä, joka oli maanviljelijä, kirjastossa työskennellyt äiti, sekä neljä veljestä. Perheen esikoistytär hukkui jokeen 11-vuotiaana. Hannes Heikuran mukaan perhe ei toipunut kuolemasta koskaan. Hannes oli sisartaan vuotta nuorempi.  Murrosiässä Hannes kävi Kankaanpään taidekoulun kesäkurssin ja alkoi harrastaa öljyvärimaalausta. Myöhemmin hän vaihtoi siveltimen kameraan.
Heikura kuoli sydänkohtaukseen 56-vuotiaana vuonna 2015.
Toimittaja, tietokirjailija ja humoristi Pasi Heikura on Hannes Heikuran veli.
Koulutus

Heikura opiskeli 1970-luvun lopussa lääketieteellistä tekniikkaa Tampereen teknillisessä korkeakoulussa mutta luopui alasta. Hän opiskeli ensin Taideteollisen korkeakoulun koulutuskeskuksessa valokuvausta, ja myöhemmin hän opiskeli myös elokuvataiteen laitoksella. Lopulta hän päätyi valokuvaukseen, joka sopi ”lyhytjännitteiselle erakolle” paremmin kuin elokuva.
Palkinnot

Fotofinlandia pääpalkinto 2008
Suomen Kuvalehden Journalistipalkinto 2006
Vuoden lehtikuvaaja
1992
2005
2006. Lisäksi kunniamaininta.
2007. Lisäksi yleisöäänestyksen voittaja.
2009
Vuoden lehtikuva
1992 Ero.
1996 Atomi, kuuluuko?, kuva Sosnovyi Borin ydinvoimalan huoltajasta
1997 Loputon tuska
2001 Jouluenkelit
2007 Purjeveneestä jää vana sinilevään Suomenlahdella. Suomenlahti 13.8.2007 Samalle kuvalle myös kunniamaininta uutiskuvien sarjassa.
Vuoden kuvituskuva 1996: Hevosballerina, jossa Kyra Kyrklund on hevosensa kanssa valokeilassa
Vuoden uutiskuva
1992;
1993;
1996: Lähiö Sarajevossa
2002: Yliajo
Vuoden Urheilukuva
1992
1997
Näyttelyt

Hämärä vyöhyke, Helsingin Taidemuseo 17.6.–4.9.2011.
Hiljaiset kuvat, Kaakkois-Suomen Valokuvakeskus 2.–29.9.2010
Hiljaiset kuvat, Suomen valokuvataiteen museo. 25.1.–18.5.2008
Arkemme kuvittajat – uuden suomalaisen kuvajournalismin parhaita, Korjaamon galleria 11.11.–30.12.2005
Retrospektiivinen näyttely Tampereella Galleria Himmelblaussa vuonna 2024 on suurin Heikuran kuvista järjestetty näyttely.
Kirjat

Valokuvia – Photographs. Musta Taide ja Suomen valokuvataiteen museo. 240 sivua.
Dark Zone, Musta Taide, 2011
We Walk Alone – Kuljemme yksin, Musta Taide, 2013
End of the Road – Matkan loppu.  Like, 2015.  ISBN 978-952-01-1302-5
Aiheesta muualla

Heikuran parhaat kuvat vuonna 2007 Hesarin kuukausiliite-ekstrassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Hannes Heikuran muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Kamran Shahmardan

Kamran Shahmardan (s. 29. syyskuuta 1972 Baku) on Suomessa asuva azerbaidžanilainen elokuva- ja teatteriohjaaja. Hän aloitti elokuvauransa lapsinäyttelijänä elokuvassa Korulipas linnasta vuonna 1979. Sen jälkeen hän esiintyi vielä yhdeksässä elokuvassa.
Teatterialan työt

Shahmardan perusti vuonna 2003 Imatralle Mustan ja Valkoisen Teatteri-yhdistys ry:n yhdessä virolaisen vaimonsa Katri Lätt-Shahmardanin kanssa. Vuodesta 2004 hän on ollut Imatralla järjestettävän Mustan ja Valkoisen Teatterifestivaalin (Black & White Theatre Festival) taiteellinen johtaja. Vuosina 2010–2011 hän oli Azerbaidžanin kansallisteatterin taiteellinen johtaja ja 2013–2015 Kemerovon alueteatterin (Venäjä) taiteellinen johtaja. Vuodet 2018–2019 Shahmardan oli Azerbaidžanissa Baku MAP Theatre Festivalin taiteellinen johtaja.
Tärkeimmät ohjaustyöt

Pikku prinssi
Kamengon laulu
Hamlet
Lokki Jonathan
Classic Football.
Dyynien nainen
Leijonia ja lohikäärmeitä
Yksinäinen ääni
Mustan ja valkoista
Leivonen
Vuokralaisten helvetti
Askeleet ja Viimeinen ääninauha
Beckett
Teleskooppi
Valkoinen ja musta
Murhaaja
Pikku prinssi
Muistelmia kuolleesta talosta
Mielipuolen päiväkirja
Naimapuuhat
Macbeth
Kolmen pennin ooppera
Mielipuolen päivitykset
Intohimo
Sorsanmetsästys
Tarkastaja tulee eli Nikolai Gogolin Reviisori
Paholaisten pelit
The Gathering of the Mad
Ennusmerkkejä
Elokuva-alan työt

Play, ohjaaja 2004
Elokuva "Murhaaja", ohjaaja, ensi-ilta Bakussa 21.10.2015
Elokuva "Kiosk", näyttelijä 2016
Palkinnot

2008 Kaakkois-Suomen taidetoimikunta, vuoden 2008 taidepalkinto
2009 Azerbaidžanin kulttuuri- ja matkailuministeriön palkinto: Panostus azerbaidžanilaiseen teatteritaiteeseen
2014 Palkinto Myönteisen Imatra-kuvan kehittämisestä ja Myö-kuvan luomisesta
2014 Imatran taidepalkinto
2015 syyskuussa näytelmä Muistelmia kuolleesta talosta Kuzbass festivaalilla. Palkinto näytelmän ohjauksesta.
2016 huhtikuussa Moskovan Ivanovossa Muraveinik nukketeatterifestivaalilla pääpalkinto näytelmästä Valkoinen ja musta
2017 marraskuussa, Näytelmä Muistelmia kuolleesta talosta, International Dostoevsky Chamber Plays Festival in Velikiy Novgorod. Palkinto: Yleisön suosikkipalkinto
Aiheesta muualla

http://blackandwhitetheatre.net/
https://blackandwhitetheatre.fi/
https://www.facebook.com/blackandwhitefestival/
https://www.facebook.com/groups/139543148317/
https://www.facebook.com/The-Murderer-483261035190233/?fref=ts
https://www.instagram.com/bw_theatre_festival/?hl=fi
Vaski-kirjastot

Vaski-kirjastot on Varsinais-Suomen alueen 18 kunnan kirjastoverkosto eli kirjastokimppa. Alueellinen yleisten kirjastojen yhteenliittymä muodostettiin vuonna 2008. Maakunnan kunnista esimerkiksi Salo liittyi mukaan kirjastokimppaan vuonna 2015.
Vaski-kirjastoilla on yhteinen verkkokirjasto, kirjastokortti, käyttösäännöt ja kuljetuspalvelu. Kirjastoverkostoon kuuluvat Kaarinan, Kustavin, Laitilan, Liedon, Maskun, Mynämäen, Naantalin, Nousiaisen, Paimion, Pyhärannan, Raision, Ruskon, Salon, Sauvon, Taivassalon, Turun, Uudenkaupungin ja Vehmaan yleiset kirjastot. Alueen kirjastojen asiakkaat voivat lainata kaikkien kuntien yleisistä kirjastoista samalla kortilla, varata lainoja muista kunnista ja palauttaa lainansa muiden kuntien kirjastoihin.
Vuonna 2023 Vaski-kirjastoihin tehtiin 3,2 miljoonaa fyysistä käyntiä ja 3,4 miljoonaa verkkokäyntiä. Samana vuonna kokoelmiin kuului 2,4 miljoonaa nidettä, joista 2,0 miljoonaa oli kirjoja. Kokonaislainaus oli 6,8 miljoonaa.
Aiheesta muualla

Vaski-kirjastot (vaski.finna.fi)
Palaeotherium

| Palaeotherium |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kavioeläimet Perissodactyla
Heimo::  †Palaeotheriidae
Suku::  †Palaeotherium  Cuvier, 1804
Infobox OKNimi-testi OK: 
Palaeotherium  oli kavioeläinten lahkoon kuuluva suku, joka eli eoseenikaudelta oligoseenikauden alkuun. Siihen kuuluvia lajeja olivat P. curtum, P. duvalii, P. magnum, P. medium, P. mimus, P. muehlbergi ja P. parvulum. Suvun lajit olivat vaihtelevan kokoisia, mutta yleisesti ne olivat noin 1,2 metriä pitkiä. Palaeotheriumin jäänteitä on löydetty Keski- ja Etelä-Euroopasta. Se oli sopeutunut elämään metsässä. Ne pystyivät myös ylittämään pieniä soita. Ne ovat saattaneet olla laumaeläimiä.
Aiheesta muualla

http://dinosaurs.about.com/od/mesozoicmammals/p/palaeotherium.htm (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
http://www.theodora.com/encyclopedia/p/palaeotherium.html (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q138047  Wikispecies: Palaeotherium  EoL: 4528522  GBIF: 4830560  IRMNG: 1027619  Open Tree of Life: 4942855  Paleobiology Database: 49711  Paleobiology Database: 49711  uBio: 4276751
Isaac Hayes

| Isaac Hayes |
| --- | --- |
 Isaac Hayes esiintymässä vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1942 Covington, Tennessee Yhdysvallat
Kuollut: 10. elokuuta 2008 (65 vuotta) Memphis, Tennessee, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, sovittaja, tuottaja ja näyttelijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1962–2008
Tyylilajit:  R&B, funk, soul, disko
Soittimet:  piano, kosketinsoittimet, laulu, saksofoni
Levy-yhtiöt:  Enterprise/Stax, ABC, Columbia, Pointblank
Aiheesta muualla
isaachayes.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Isaac Lee Hayes Jr. (20. elokuuta 1942 Covington, Tennessee, Yhdysvallat – 10. elokuuta 2008 Memphis, Tennessee) oli yhdysvaltalainen soul-laulaja, näyttelijä, lauluntekijä ja sovittaja. Hän myös antoi äänensä koulun keittäjä Chefille animaatiosarjassa South Park sen jälkeen, kun toinen matalaääninen soul-legenda Barry White kieltäytyi roolista.lähde?
Elämä ja ura

Hayes syntyi Covingtonissa, Tennesseessä. Hänen vanhempansa kuolivat pian hänen syntymänsä jälkeen, ja hän kasvoi isovanhempien hoivissa. Hayes aloitti laulamisen viisivuotiaana kotikirkossaan, ja pian tämän jälkeen hän opetteli soittamaan pianoa, urkuja ja saksofonia.
Levytysura alkoi vuonna 1962 yhtyeessä The Mar-Keys, jossa Hayes soitti saksofonia. Pian Hayes julkaisi esikoislevynsä Presenting Isaac Hayes, joka ei kuitenkaan menestynyt erityisemmin. Hayesin varsinainen läpimurtoalbumi oli vuonna 1969 ilmestynyt Hot Buttered Soul, ja kyseinen albumi myös vakiinnutti Hayesin omaperäisen ulkoasun, johon kuului muun muassa suuret aurinkolasit ja kultaketjut. Isaac Hayes itse asiassa edelsi 1980- ja 1990-luvuilla noussutta gangsta rap -muotia, johon kuului samantapaisia pukeutumisen osatekijöitä.
Elokuvan Shaft – kivikova dekkari soundtrackin nimikappale on Hayesin tunnetuin kappale, ja hän sai siitä Oscarin. Sen jälkeiset vuodet olivat hänen uransa parhaita. Black Moses (1971) oli kaupallisesti lähes yhtä suuri menestys kuin edeltäjänsä. Vuonna 1975 Hayes perusti oman Hot Buttered Soul Records -levy-yhtiön, mutta huonosti menestyneet albumit aiheuttivat vararikon vuonna 1976. 1970-luvun lopulla Hayes yritti comebackia, mutta levy A Man and a Woman (1977) ei myynyt erityisen hyvin.
Hip hopin suosion myötä myös Hayesin ura sai jälleen vauhtia, mutta varsinainen paluu tapahtui vuonna 1998 South Park -sarjassa Jerome ”Chef” McElroyn ääniroolissa. Hayesin laulama Chocolate Salty Balls -single nousi Britannian singlelistan ykköseksi.
Hayes nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2002. Vuonna 2013 Shaft-elokuvan soundtrack-albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä. Se ja albumi Hot Buttered Soul (1969) pääsivät vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Hayes näytteli yli 60 elokuvassa ja tv-ohjelmassa, usein itseään mutta myös itseään muistuttavissa rooleissa. 1970- ja 1980-luvuilla Hayes esiintyi joissain televisio-ohjelmissa, kuten The Rockford Files ja The A-Team. Pääosaa hän esitti elokuvassa Truck Turner (1974) ja sivuosaa elokuvassa Pako New Yorkista (1981) sekä esiintyi sivurooleissa monissa muissa elokuvissa. Vuonna 2004 Hayes esiintyi pienessä roolissa Jaffa Tolokina Tähtiportissa. Seuraavana vuonna hänellä oli rooli kriitikoiden suosimassa elokuvassa Hustle & Flow.
Hayes kuoli 10. elokuuta 2008. Hänen vaimonsa löysi hänet kotoa lattialta juoksumaton vierestä. Hänet vietiin sairaalaan, jossa hänet todettiin kuolleeksi. Hänellä oli ollut sydänvaivoja, mutta kuolinsyyksi on ilmoitettu aivohalvaus. Hayes oli ennen kuolemaansa saanut valmiiksi oman roolinsa elokuvassa Soul Men ja oli tekemässä uutta albumia Stax-merkille.
Hayes oli tunnettu skientologi. Hän jätti South Park -sarjan, koska sarja oli satirisoinut skientologian oppeja.
Hayes on esiintynyt Suomessa ja viimeinen esiintyminen oli Pori Jazzissa 1996.
Diskografia

Presenting Isaac Hayes (1967)
Hot Buttered Soul (1969)
Enterprise (1970)
...to Be Continued (1970)
The Isaac Hayes Movement (1970)
Black Moses (1971)
Shaft (1971)
In the Beginning (1972)
Joy (1973)
Live at the Sahara Tahoe (1973)
Tough Guys (1974)
Truck Turner (1974)
Chocolate Chip (1975)
Disco Connection (1976)
Groove-A-Thon (1976)
Juicy Fruit (1976)
A Man and a Woman (1977)
New Horizon (1977)
For the Sake of Love (1978)
Hotbed (1978)
Don't Let Go (1979)
And Once Again (1980)
Royal Rappins (1980)
Lifetime Thing (1981)
U-Turn (1986)
Love Attack (1988)
Wonderful (1994)
Branded (1995)
Raw and Refined (1995)
Instrumentals (2003)
At Wattstax (2003) (livenauhoitus Wattstaxista 20.8.1972)
Hot Buttered Soul (2003) uudelleenjulkaisu.
Filmografia

Soul in Cinema: Filming Shaft on Location (1971) (lyhytelokuva)
Save the Children (1973) (dokumentti)
The Black Moses of Soul (1973) (dokumentti)
Wattstax (1973) (dokumentti)
Truck Turner (1974)
Three Tough Guys (1974)
It Seemed Like a Good Idea at the Time (1975)
Pako New Yorkista (1981)
Counterforce (1987)
Dead Aim (1987)
I'm Gonna Git You Sucka (1988)
Fire, Ice & Dynamite (1990)
Guilty as Charged (1991)
Prime Target (1991)
Final Judgement (1992)
Deadly Exposure (1993)
CB4 (1993)
Posse (1993)
Robin Hood – sankarit sukkahousuissa (1993)
Oblivion (1994)
It Could Happen to You (1994)
Magic Island (1995) (voice only)
Oblivion 2: Backlash (1996)
Orientation: A Scientology Information Film (1996) (lyhytelokuva)
Flipper (1996)
Illtown (1996)
Uncle Sam (1997)
Six Ways To Sunday (1997)
Blues Brothers 2000 (1998)
Ninth Street (1999)
South Park: Isompi, pidempi ja leikkaamaton (1999) (ääni)
Dead Dog (2000)
Reindeer Games (2000)
Shaft (2000) (Cameo)
Lemmikkieläintohtori 2 (2001) (ääni)
Chelsea Walls (2001) (cameo)
Only the Strong Survive (2002) (dokumentti)
Soulsville (2003) (dokumentti)
Dodge City: A Spaghetto Western (2004)
Dream Warrior (2004)
Hustle & Flow (2005)
United (2005) (lyhytelokuva)
Return to Sleepaway Camp (2006)
Kill Switch (2008)
Aiheesta muualla

IsaacHayes.com
Isaac Hayes Allmusic.comissa
Isaac Hayes Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef