stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rather You Than Me

| Rather You Than Me Rick Ross |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2016–2017
 Julkaistu: 17. maaliskuuta 2017
 Tuottaja(t): Analogic, Beat Billionaire, Beat Butcha, Bink, Black Metaphor, Buda & Grandz, C-Gutta, J-Pilot, Sap, Skyz Muzik, Streetrunner, Tarik Azzouz, The Olympicks, Yung Coke
 Tyylilaji: rap, trap
 Kesto: 62.51
 Levy-yhtiö: Maybach, Epic
Listasijoitukset
  3.  29.
Rick Rossin muut studioalbumit
| Black Market 2015 | Rather You Than Me 2017 | Port of Miami 2: Born to Kill 2017 |
Singlet albumilta Rather You Than Me
 ”I Think She Like Me” Julkaistu: 26. tammikuuta 2017  ”Trap Trap Trap” Julkaistu: 16. toukokuuta 2017
Rather You Than Me on yhdysvaltalaisen rap-artisti Rick Rossin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 17. maaliskuuta 2017.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Rather You Than Me (mukana Raphael Saadiq)  | William Roberts II, Charles Wiggins, Chad Thomas, Myariah Summers | 4.51 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Santorini Greece | Roberts II, Roosevelt Harrell III, Rudy Bailey, John Parker | 5.32 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Idols Became Rivals (mukana Chris Rock)  | Roberts II, Byron Forest II, Christopher Rock III, Rafael Pérez-Botija | 5.41 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Trap Trap Trap (mukana Young Thug ja Wale)  | Roberts II, Justin Cox, Jeffery Williams, Olubowale Akintimehin | 4.35 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Dead Presidents (mukana Future, Jeezy ja Yo Gotti)  |  | 4.27 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | She on My Dick (mukana Gucci Mane)  |  | 3.45 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | I Think She Like Me (mukana Ty Dolla Sign)  |  | 4.02 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Powers That Be (mukana Nas)  |  | 4.29 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Game Ain’t Based on Sympathy |  | 3.44 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Scientology |  | 2.35 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Lamborghini Doors (mukana Meek Mill ja Anthony Hamilton)  |  | 4.23 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Triple Platinum (mukana Scrilla)  |  | 6.12 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Maybach Music V (mukana DeJ Loaf)  |  | 5.22 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Summer Seventeen (mukana Yo Gotti)  |  | 3.13 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 62.51 |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

Metacritic: 71/100
Allmusic:
Rolling Stone:
Askania-Novan biosfäärin suojelualue

Przewalskinhevosia Askania-Novassa.
| --- | --- |
Sijainti:  Hersonin alue, Ukraina
Lähin kaupunki:  Askania-Nova
Pinta-ala:  33 307,6 ha
| --- | --- |
Perustettu:  8. helmikuuta 1921
Luokitus:  Maailmanperinnön aieluettelon kohde (d) (13. syyskuuta 1989) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Askania-Novan biosfäärin suojelualue (ukr. Біосферний заповідник « Асканія-Нова») on luonnonsuojelualue Ukrainan Hersonin alueen Tšaplynkan piirissä lähellä Askania-Novan asutuskeskusta. Alueella on kokoa 33 307,6 ja sen alueella tavataan lukuisia ruohotasangon biosfäärin uhanalaisia eläin- ja kasvilajeja.
Maantiede ja luonto

Askania-Novan biosfäärin suojelualue kattaa 33 307,6 hehtaaria, josta noin 11 200 hehtaaria on luonnontilaista ruohotasankoa. Alue on yksi suurimmista vanhan tasangon biosfäärin suojelualueista. Alueen tehtäviin kuuluu luonnontilaisen tasangon eläimistön ja kasviston suojelu ja tutkiminen, sekä maatalouden kannalta merkittävien lintujen, eläimien ja kasvien kasvatus, akklimatisointi ja tutkimus.
Alueen yhteyteen kuuluvilla kasvitieteellisillä ja puulajitieteellisillä puutarhoilla on 1647 kasvilajia. Muulla biosfäärialueella kasvilajeja on yli 500. niiden joukkoon kuuluu monilta muilta alueilta kadonneita lajeja, kuten Stipa lessingiana, Stipa capillata, Tulipa scythica, Tulipa schrenkii, Sarmat bellovaliya ja Allium regelii. Eri lintulajeja alueella tavataan yli 270. Paikka kuuluu merkittävään muuttolintujen vaellusreittiin. Keväisin ja syksyisin alueen läpi kulkee esimerkiksi yli 44 000 harmaahaikaraa ja 2 500 isotrappia. Alueen muita muuttolintuja ovat esimerkiksi merihanhi ja tundrahanhi. Alueen luonnonvaraisiin nisäkkäisiin lukeutuvat esimerkiksi mäyrä, kettu, susi ja jänikset. 69 alueella tavattua eläinlajia lukeutuu Ukrainan lajien punaiseen listaan ja 12  Euroopan lajien punaiseen listaan. Monet muut lajit ovat suojeltu muiden sopimusten perusteella. Askania-Novan eläintarhassa on 114 lajia, joihin lukeutuvat esimerkiksi visentti, biisoni, seepra, antiloopit ja przewalskinhevonen. Askania-Novan przewalskinhevosia istutettiin onnistuneesti takaisin niiden luontaiseen elinympäristöön Hustan-Nuruun Mongoliaan vuonna 1992.
Venäjävaltasi alueen sen hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022. Hersonin alueen kuvernööri kommentoi suojelualueen toiminnan käytännössä loppuneen. Venäläiset siirsivät joidenkin tietojen mukaan eläimet Krimille ja muualle Venäjälle. Lisäksi Kah’ovkan vesivoimalaitoksen tuhoaminen aiheutti tulvimista. Elokuussa 2024 suojelualueen johtaja sanoi kuitenkin, että toiminta jakuu vahingoista huolimatta.
Historia

Vuonna 1875 preussilainen siirtolainen Friedrich von Falz-Fein perusti nykyisen biosfäärin suojelualueelle eläintarhan. Maat paikalla omisti tuolloin Friedrich Falz-Feinin isä. Eläintarhaansa Falz-Fein toi eläimiä Aasiasta, Afrikasta, Amerikasta ja Australiasta. Vuonna 1910 professori I. Ivanov tutki seeprojen, przewalskinhevosten ja visenttien akklimatisointia alueelle muun muassa risteyttämällä visenttejä biisonien ja nautojen kanssa, sekä seeproja hevosten kanssa. Askania-Novan alue säästyi Venäjän vallankumouksen ajan hävityksiltä ja 8. helmikuuta 1921 Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta julisti alueen luonnonsuojelualueeksi. Paikalle perustettiin kasvitieteellinen puutarha ja eläinten kasvattamolaitos, minkä lisäksi tutkimusten eläinten akklimatisoinnista ja risteyttämisestä jatkuivat. 1900-luvun alkupuolella paikalla tehtiin myös maailman ensimmäisten joukkoon lukeutuvat tutkimukset eläinten keinosiemennyksestä. Vuonna 1985 alue määriteltiin Unescon Ihminen ja ympäristö -ohjelman mukaiseksi luonnonsuojelualueeksi ja Ukrainan presidentti Leonid Kravtšuk vahvisti alueen aseman biosfäärin suojelualueena maan itsenäistymisen jälkeen vuonna 1993. Askania-Nova on ollut vuodesta 1989 Ukrainan aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Askania-Novan biosfäärin suojelualue Wikimedia Commonsissa
Dimiter Kenarov (3.4.2015) The Ukrainian Serengeti (slate.com)
Askania-Novan maisemaa.
Friedrich von Falz-Feinin hauta.
Soest (Saksa)

| Soest |
| --- | --- |
 Soest. Kirkontornit vasemmalta: St. Petri, St. Pauli,  St. Patrokli ja Wiesenkirche.
 lippu:  vaakuna
 Soest
 Koordinaatit: 51°34′N, 8°7′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Piirikunta:  Soest
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  85,8 km²
Korkeus:  90 m
Väkiluku (2019):  47 453
 – Väestötiheys:  553 as./km²
Postinumero:  59494
Suuntanumero(t):  02921, 02927, 02928
 
 www.soest.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Soestin sijainti Soestin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
Soest [zoːst] on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se on saman nimisen piirikunnan hallintokeskus. Soest oli keskiaikana yksi merkittävimmistä hansakaupungeista, ja sen kaupunkioikeus - Soester Stadtrecht - oli esikuvana monelle Pohjois-Saksan paikkakunnalle. Soestin siluettia hallitsevat keskiaikaiset kirkontornit ja varsin hyvin säilynyt kaupunginmuuri.
Maantiede

Soest sijaitsee aivan Ruhrin alueen itäpuolella noin 45 kilometriä Dortmundista itään. Kaupungin korkein kohta on 219 metriä mpy ja matalin 73 metriä mpy.
Soest kuuluu Arnsbergin hallintopiiriin, joka kattaa Nordrhein-Westfalenin keski- ja kaakkoisosat. Piirikunta puolestaan kattaa hallintopiirin koillisosan. Soestiin liitettiin 1969 peräti kahdeksantoista maalaiskuntaa, jotka kolminkertaistivat kaupungin pinta-alan, mutta lisäsivät väkilukua vain noin seitsemäsosan. Vuonna 2015 Soestin pinta-alasta oli maatalouskäytössä noin kaksi kolmasosaa. Asutuksen, viheralueiden, urheilukenttien, teollisuuden ja liikenteen käytössä oli noin neljäsosa.
Kanta-Soest käsittää Soestin hallinnollisen alueen itä- ja keskiosan, liitosalueet sijaitsevat sen etelä-, länsi- ja pohjoispuolella. Kanta-Soestissa asui vuonna 2008 noin 85 % väestöstä. Liitosalueista suurimpia ovat Ampen, Deiringsen ja Ostönnen.
Historia

Soestin alueen hedelmällinen maaperä, suotuisa ilmasto ja makean veden helppo saatavuus ovat houkutelleet väkeä kautta vuosituhansien. Nykyiseltä kaupunkialueelta on löydetty asutuskerrostumia, joista vanhimmat ovat kivikaudelta. Keskustasta löydettiin 1990-luvulla jäänteitä Michelsbergin kulttuurista. Ensimmäinen kirjallinen maininta Soestista on vuodelta 836 muodossa villa Sosat.
Kuningas Wilhelm von Holland antoi Soestille huomattavia kaupankäyntiin liittyviä etuoikeuksia vuonna 1252, ja Soestista kehittyi keskiajan kuluessa yksi merkittävimmistä Hansakaupungeista ja se oli kukoistuskaudellaan Westfalenin suurimpia kaupunkeja. Myöhäiskeskiaikana Soest onnistui irtautumaan Kölnin piispan valtapiiristä, mikä osoittautui Pyrrhoksen voitoksi, sillä kaupunki alkoi menettää taloudellista merkitystään ja taantui talonpoikaiskaupungiksi, josta varakkaat kauppiaat kaikkosivat. Uuden ajan taitteessa 1531 kaupungissa suoritettiin uskonpuhdistus Philipp Melanchthonin välityksellä.
Kolmikymmenvuotinen sota oli Soestille tuhoisa, kuten monelle muullekin kaupungille. 1750-luvulla väkiluku oli vain noin 3 600. Preussin alaisuudessa Soest menetti 1700-luvun kuluessa kaupunkioikeuksiaan yksi kerrallaan. 1800-luvun alkupuolella Soest oli edelleen yksi Westfalenin suurimmista kaupungeista; vuonna 1843 sen väkiluku oli 8 750, eli enemmän kuin Dortmundin. Soest sai rautatieyhteyden 1849, ja vuosisadan jälkipuoliskolla kaupungin talous koheni teollistumisen myötä. Se pysyi kuitenkin uneliaana provinssikaupunkina samaan aikaan kun voimallisempi teollistuminen paisutti Ruhrin alueen kaupunkeja. Toisen maailmansodan aikana Soest oli toistuvien pommitusten kohteena, sillä siellä sijaitsi yksi valtakunnan suurimmista rahtijunien asemapihoista. Sodan jälkeen asemapiha jälleenrakennettiin ja modernisoitiin, mutta se on sittemmin poistettu käytöstä. Soestiin muutti pakolaisia Sleesiasta, joten sen väkiluku kasvoi lyhyessä ajassa nopeasti. Soestista tehtiin myös varuskuntakaupunki länsiliittoutuneiden joukoille.
Soestin kaupunginmuuri rakennettiin 1100-luvun jälkipuoliskolla, ja 700 vuotta myöhemmin osia siitä purettiin rautatien takia. Noin kolme neljäsosaa sisemmästä muurista jäi jäljelle, ulompi muuri oli purettu jo 1580-luvulla. Kymmenestä kaupunginportista on ehjänä säilynyt vain Osthofentor. Soestin vanhakaupunki kapeine kujineen ja ristikkotaloineen on suurelta osin suojeltu. Leimaa-antavia vanhallekaupungille ovat lukuisat puutarhat. Soestin vanhin kirkko, Alde Kerke, on St. Petri, jonka historia alkaa 700-luvun lopulta. Arkkitehtonisesti merkittävä on romaaninen St. Patrokli-Dom, jonka historia ulottuu niin ikään ensimmäiselle vuosituhannelle.
Erikoisuuksia

Soestin erikoisuuksia on muun muassa Soester Pumpernickel, eli rouheinen ruisleipä. Kaupungissa on yksi vanhimmista pumpernikkelileipomoista. Soestissa valmistetaan Bullenauge-nimistä mokkalikööriä. Kaupungin olutpanimo on Brauhaus Zwiebel.
Talous ja liikenne

Soestissa on muun muassa  Alcoan, Hasbron ja Honselin toimipaikkoja. Suuriin työllistäjiin kuuluu myös IT-alan tukku ALSO Deutschland. Kaupungin perinteisiä yrityksiä on elintarvikealan Kuchenmeister, joka on perustettu 1884.
Soestin rautatieasema sijaitsee rataosuuksilla Hamm–Warburg ja Dortmund–Soest. Etäisyys Dortmundin päärautatieasemalta on 50,0 kilometriä. Soestin keskustan eteläpuolitse kulkee moottoritie BAB 44, joka risteää kaupungin alueella Bundesstraße 475:n ja 229:n kanssa. Alankomaiden rajalta Aachenista Puolan rajalle Küstriner Vorlandiin vievä Bundesstraße 1 kulkee Soestin kautta.
Aiheesta muualla

Soest, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Soest
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Soestin raatihuone
Soestin rautatieasema
Käännös suomeksi
Põlva

| Põlva |
| --- | --- |
 Põlvan kirkko
 vaakuna
 Põlva
 Koordinaatit: 58°03′13″N, 27°03′16″E 
Valtio:  Viro
Maakunta:  Põlvamaa
Kunta:  Põlva
Kaupunkioikeudet:  1993–2013
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  epäitsenäinen kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,47 km²
Väkiluku (2015):  5 632
 – Väestötiheys:  1 030 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 Põlvan kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Põlva (saks. Pölwe) on epäitsenäinen kaupunki ja entinen kaupunki Kaakkois-Virossa, Põlvamaan maakunnassa, noin 50 kilometriä Tartosta kaakkoon. Se on Põlvan kunnan ja koko Põlvamaan hallinnollinen keskus.
Põlva oli vuosina 1993–2013 itsenäinen kaupunki, kunnes se 26. lokakuuta 2013 yhdistyi Põlvan kunnan kanssa uudeksi Põlvan kunnaksi. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Põlvan kunta, Ahja, Laheda, Mooste ja Vastse-Kuuste yhdistettiin jälleen uudeksi Põlvan kunnaksi.
Põlvan asukasluku oli 5 632 henkeä 1. tammikuuta 2015, pinta-ala 5,47 neliökilometriä ja asukastiheys 1 030 asukasta neliökilometrillä. Tavallisten koulujen lisäksi Põlvassa toimii myös Steiner-koulu .
Väestö

Vuonna 2011 Põlvan kaupungissa oli 5 767 asukasta, joista 5 592 (97,0 %) oli virolaisia, 99 (1,7 %) venäläisiä ja 72 (1,2 %) muita kansallisuuksia.
Nähtävyydet

Kaupungissa on Põlvan linnoitus ja Taevaskojan hiekkakivimuodostelmat.
Ari Puheloinen

| Ari Puheloinen |
| --- | --- |
 Puheloinen itsenäisyyspäivän paraatin aikana Riihimäellä vuonna 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. joulukuuta 1951 (ikä 73)  Taipalsaari, Suomi
Kansalaisuus:   suomalainen
Ammatti:  Puolustusvoimain komentaja
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Suomi
Palvelusvuodet:  1970–2014
Komentajuudet:  Panssariprikaati 1999–2000 Itäinen maanpuolustusalue 2004–2007 Suomen puolustusvoimat 2009–2014
Sotilasarvo:   kenraali
Ari Tapani Puheloinen (s. 26. joulukuuta 1951 Taipalsaari) on suomalainen kenraali evp., Vapaudenristin ritarikunta kansleri ja Suomen puolustusvoimain komentaja vuosina 2009–2014. Hän oli ensimmäinen puolustusvoimain komentaja, jolla oli määräaikainen virka.
Puheloinen valmistui Kadettikoulusta vuonna 1974. Hänen palveluspaikkojaan ovat olleet Uudenmaan rakuunapataljoona, Panssariprikaati, Etelä-Suomen sotilasläänin esikunta, Pääesikunta, Puolustusneuvosto ja Itäinen maanpuolustusalue. Hän on hoitanut kansainvälisiä tehtäviä ja täydentänyt opintojaan Neuvostoliitossa ja Yhdysvalloissa.
Tausta ja yksityiselämä

Ari Puheloinen syntyi työläisperheeseen, viisihenkisen poikakatraan toiseksi vanhimpana. Hänen taustansa on korkeaksi upseeriksi poikkeuksellinen, sillä kenraalien perhetaustoja selvittäneen Veli-Matti Syrjön mukaan itsenäisen Suomen kenraalikuntaan on ollut todella vaikea päästä kohoamaan yhteiskunnan alimmista kerroksista. Tosin Puheloinen ei ole ensimmäinen työläistaustasta tullut puolustusvoimain komentaja. Esimerkiksi jääkärikenraali Kaarlo Heiskanen oli muonarengin poika. Puheloisen isä oli sähköasentaja ja äiti siivooja. Perhe eli Saimaan rannalla pienessä sahayhteisössä Lappeen pitäjän Lamposaaressa. Myöhemmin perhe muutti Luumäelle.
Puheloinen solmi vuonna 2007 toisen avioliittonsa. Hänen puolisonsa Tiina Elina Laisi-Puheloinen (s. 1971) on koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri. Hän on suorittanut reserviupseeritutkinnon vuonna 1997 ja hänet ylennettiin majuriksi itsenäisyyspäivänä 2021. Laisi-Puheloinen on työskennellyt muun muassa Sanoma-konsernissa ja nimitettiin keväällä 2012 Iskun pääkaupunkiseudun liiketoiminnasta vastaavaksi johtajaksi. Ari Puheloisella on kaksi lasta ensimmäisestä avioliitosta.
Puheloinen on toiminut myös UPM-Kymmene Oyj:n hallituksen jäsenenä.
Ura > Varusmiespalvelus

Monenlaisia töitä tehnyt Puheloinen meni vapaaehtoisesti armeijaan välittömästi ylioppilaskirjoitusten jälkeen kesäkuussa 1970. Hän kotiutui reservin kornettina Uudenmaan Rakuunapataljoonasta toukokuussa 1971. Seuraavan kesän hän palveli armeijassa kouluttajana.
Ura > Kadettikouluun

Puheloinen luopui opiskelupaikoistaan Tampereen yliopistossa ja Helsingin kauppakorkeakoulussa ja suuntasi sen sijaan kadettikouluun Santahaminaan. 58. kadettikurssin päätteeksi 1974 Puheloinen sai kunniamiekan kurssilaisten lippuäänestyksen tuloksena. Upseeriopintoihin kuuluneisissa kieliopinnoissa Puheloinen oli valinnut pitkäksi kieleksi venäjän, jonka osaamista hän vielä täydensi yliopistossa.
Ura > Moskovan komennus ja lisäoppia Sotakorkeakoulusta

Vuonna 1978 Puheloinen lähetettiin kolmen muun suomalaisen upseerin kanssa opiskelemaan neuvostoliittolaiseen sotilaskouluun Moskovan lähelle. Viiden kuukauden kurssin jälkeen hän sai todistuksen ”moottoroitujen jalkaväkijoukkojen taktillisen komentajakurssin” suorittamisesta. Ennen Neuvostoliiton-komennusta hän oli toiminut panssarimiesten kouluttajana, tehnyt ohessa tulkin töitä ja vapaa-aikanaan suomentanut venäläisten panssarivaunujen käyttö- ja huoltokirjoja.
1980-luvun alussa Puheloinen jatkoi opintojaan Sotakorkeakoulussa (nykyinen Maanpuolustuskorkeakoulu). Vuosina 1983–1986 hän jatkoi Pääesikunnassa toimistoupseerina tiedusteluosastolla. Venäjäntaitoisen Puheloisen vastuualue koski ”idän suuntaa”.
1980-luvun loppupuolella Puheloinen palveli apulaissotilasasiamiehenä Suomen Moskovan-suurlähetystössä. Hän seurasi läheltä glasnostin ja perestroikan vauhtiinpääsyä.
Ura > Yhteyksien avaaminen siviilihallintoon ja länteen

Palattuaan Moskovasta Puheloinen vietti Pääesikunnassa muutaman vuoden. Hän työskenteli pääministerien Harri Holkerin ja Esko Ahon johtaman puolustusneuvoston yleissihteerin apulaisena, mistä majuri Puheloinen pääsi näkemään sisältä päin puolustusvoimain ja siviilihallinnon yhteistyötä.
Vuonna 1993 Puheloinen palasi 13 vuoden tauon jälkeen varuskuntaan Panssariprikaatin pataljoonankomentajaksi. Samaan aikaan Suomi suuntautui poliittisesti kohti länttä. Puheloinen lähetettiin ensin Wieniin Etyjin palvelukseen ja myöhemmin Pääesikuntaan aloittamaan Nato-yhteistyötä. 1996 Puheloinen valittiin Harvardiin ”varttuneiden vaikuttajien” tutkimusohjelmaan. Hän kirjoitti englanninkielisen tutkimuksen Venäjän geopoliittisista intresseistä Baltiassa.
Ura > Tie puolustusvoimain komentajaksi avautuu

Viimeistään vuonna 1997 Ari Puheloisen nimi nousi esiin Pääesikunnan sisällä epävirallisissa yhteyksissä mahdollisena tulevana puolustusvoimain komentajana; komentajaputken aiemmin läpäisseistä myös Gustav Hägglund oli opiskellut Harvardissa ja Juhani Kaskeala palvellut myös puolustusneuvoston yleissihteerinä. Julkisen spekulaation Puheloisen mahdollisuuksista aloitti viimeistään Helsingin Sanomien Arto Astikainen puolustusvoimain lippujuhlapäivänä 2001 julkaistussa Juhani Kaskealan haastattelussa, jonka lopussa julkaistiin nimilista tämän seuraajaehdokkaista. Prikaatikenraali Puheloinen oli kärjessä.
Puheloinen työskenteli Kaskealan lähipiirissä ensin Pääesikunnan operatiivisella osastolla valmiuspäällikkönä ja kolme vuotta Itäisen maanpuolustusalueen komentajana Mikkelissä.
Vuonna 2007 Puheloinen nimitettiin pääesikunnan päälliköksi: virka toimi samalla astinlautana puolustusvoimain komentajan tehtävään. Hänen valintansa ratkaisi käytännössä neljä henkilöä. Nimitystä valmisteltiin jo Matti Vanhasen ensimmäisen hallituksen aikana, jolloin Puheloinen nousi puolustusvoimain kakkosmieheksi. Ratkaisun tekivät ylipäällikkö, tasavallan presidentti Tarja Halonen, komentajana toiminut Kaskeala ja puolustusministeri Seppo Kääriäinen. Lopullisen valinnan tekivät Halonen, Kaskeala ja Kääriäisen seuraaja Jyri Häkämies.
Puolustusvoimain komentajan adjutanttina toimi majuri Jyri Raitasalo.
Puheloisen jäätyä eläkkeelle puolustusvoimien komentajaksi nousi elokuussa 2014 Jarmo Lindberg.
Sotilasarvot

rakuuna 1970
Kadettialikersantti 1970
kornetti 1971
luutnantti 1974
yliluutnantti 1976
ratsumestari 1981
majuri 1986
everstiluutnantti 1992
eversti 1997
prikaatikenraali 2000
kenraalimajuri 2002
kenraaliluutnantti 2004
kenraali 2009
Kunnianosoituksia

Suomen Valkoisen Ruusun suurristi (Suomi)
Suomen Leijonan komentajamerkki (Suomi)
Sotilasansiomitali (Suomi)
Norjan kuninkaallisen ansioritarikunnan komentaja tähden kera (Norja)
Julkaisuja

Puheloinen, Ari: Sotilas ja työmies: Muistikuvia ja mietteitä.  Helsinki:  Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-46324-5
Aiheesta muualla

Puheloinen, Ari hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k Suomen puolustusvoimain komentajat |
| --- | --- | --- |
| Suomen armeijan päällikkö (1919) |  Wilkman  Kivekäs  |  |
| Sotaväen päällikkö (1919–1939) |  Wilkama  Nenonen  Malmberg  Sihvo  Österman  |  |
| Tasavallan puolustusvoimain komentaja (1939–1945) |  Mannerheim  |  |
| Puolustusvoimain komentaja (1945–) |  Heinrichs (1945)  Lundqvist (1945–1946)  Sihvo (1946–1953)  Heiskanen (1953–1959)  Simelius (1959–1965)  Keinonen (1965–1969)  Leinonen (1969–1974)  Sutela (1974–1983)  Valtanen (1983–1990)  Klenberg (1990–1994)  Hägglund (1990–1994)  Kaskeala (2001–2009)  Puheloinen (2009–2014)  Lindberg (2014–2019)  Kivinen (2019–2024)  Jaakkola (2024–)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland
Nintendo GameCube

| Nintendo GameCube |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Nintendo
Sukupolvi:  Kuudes sukupolvi
Julkaisu:  JP 14. syyskuuta 2001NA 18. marraskuuta 2001EU 3. toukokuuta 2002
Laitteisto:  CPU: 485 MHz:n IBM PowerPC "Gekko", GPU: 162 MHz:n grafiikkasuoritin (ATI)
Muisti:  yhteensä 40 Mt keskusmuistia
Tallennusväline:  optinen GameCube-levy (MiniDVD)
Lisälaitteet:  Game Boy Player
Pelit:  Luettelo Nintendo GameCube -peleistä
Edeltäjä:  Nintendo 64
Seuraaja:  Wii
Kotisivut:  www.nintendo.fi (suomeksi)
Lisää videopeliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Nintendo GameCube on Nintendon neljäs pelikonsoli, joka kuuluu videopelikonsoleiden kuudenteen sukupolveen.
GameCube julkaistiin 14. syyskuuta 2001 Japanissa, 18. marraskuuta 2001 Pohjois-Amerikassa ja 3. toukokuuta 2002 Euroopassa. GameCube kilpaili videopelimarkkinoilla yhdessä Segan Dreamcastin, Sonyn PlayStation 2:n ja Microsoftin Xboxin kanssa.