stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Denim and Leather
Kokoonpano

Biff Byford – laulu
Graham Oliver – kitara
Paul Quinn – kitara
Steve Dawson – basso
Pete Gill – rummut
Tuotanto

Tuottaja : Nigel Thomas
Suunnittelu: Andy Lydon
Aänitys : Aquarius Studiot, Geneve ja Polar Studiot, Tukholma
Miksattu : Polar Studiot, Tukholma
Aiheesta muualla

Denim and Leather Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Denim and Leather Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Saxon
| Biff Byford • Doug Scarratt • Paul Quinn • Nibbs Carter • Nigel GlocklerEntisiä jäseniä: Fritz Randow • Jörg Michael • Graham Oliver • Paul Johnson • Steve Dawson • Nigel Durham • Pete Gill |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Saxon • Wheels of Steel • Strong Arm of the Law • Denim and Leather • Power and the Glory • Crusader • Innocence Is No Excuse • Rock the Nations • Destiny • Solid Ball of Rock • Forever Free • Dogs of War • Unleash the Beast • Metalhead • Killing Ground • Lionheart • The Inner Sanctum • Into the Labyrinth • Call to Arms • Sacrifice • Battering Ram • Thunderbolt • Inspirations • Carpe Diem • More Inspirations • Hell, Fire and Damnation
Livealbumit:  The Eagle Has Landed • Rock 'n' Roll Gypsies • Greatest Hits Live • The Eagle Has Landed – part 2 • BBC Sessions • The Eagle Has Landed – part 3
Kokoelmat:  Strong Arm Metal • Greatest Hits • Best of Saxon • Heavy Metal Thunder • The Very Best of Saxon: 1979–1988
Denigrate

| Denigrate |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1996–2007 2013–
Tyylilaji:  goottimetalli
Kotipaikka:  Tuusula,        Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Galzi Kallio,  laulu   Tipi Toivanen,  rummut   Pekka Pyrhönen,  basso   Seppo Nummela,  kitara   Teemu Riekki,  kitara  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Denigrate on Tuusulasta kotoisin oleva metalliyhtye. Yhtye aloitti toimintansa vuonna 1996 ja on pitänyt taukoa vuodet 2007-2013. Yhtyeen läpimurto tapahtui vuonna 2002, jolloin Denigrate esitti tunnuskappaleen elokuvaan Menolippu Mombasaan. Vuonna 2003 yhtye julkaisi ensimmäisen pitkäsoittonsa Dismal Euphorian. Levy oli Sentenced-tyyppistä rokkaavaa metallia, jonka keskeisiä teemoja olivat  melankolia, epätoivo sekä rakastamisen vaikeus.
Diskografia > Studioalbumit

Dismal Euphoria (2003,  Warner Bros. Records)
Hollowpoint (2015,  Omakustanne)
Blackguard (2022)
Diskografia > Singlet

Guardian of the Bitter Sea (2002)
Mombasa (2002)
Everything Counts (2003)
Perfida (2021)
Sonata Del Diavlo (2022)
Diskografia > Demot

Filth & Vice As The Seasons Die (1998)
Suicide Hymns (2000)
Aiheesta muualla

Denigrate Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Dewey Tomko

| Dewey Tomko |
| --- | --- |
 Dewey Tomko Bellagiossa WPT-turnauksessa vuonna 2006.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  3
WSOP-rahasijat:  39
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  4 848 012
Päivitetty:  31. elokuuta 2007
Dewey Tomko (s. 31. joulukuuta 1946, Glassport, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Winter Havenissa, Floridassa asuva Tomko oli ennen pokeriuraansa lastentarhanopettaja.
Elokuussa 2007 Tomkon pokeriuran turnausansiot ylittivät 4,8 miljoonaa dollaria.
World Series of Poker

Tomko on tullut World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksessa kahdesti toiseksi. Vuonna 1982 hän hävisi Jack "Treetop" Strausille ja vuonna 2001 Carlos Mortensenille. Tomko on voittanut kolme WSOP-ranneketta. Vuonna 2006 Tomko oli mukana 50 000 dollarin H.O.R.S.E.-turnauksessa. Sen seitsemäs tila toi palkintona 343 200 dollaria.
World Series of Poker > WSOP-rannekkeet

| Vuosi | Turnaus | Palkintosumma (USD) |
| --- | --- | --- |
| 1979 | $1,000 No Limit Hold'em | 48 000 |
| 1984 | $5,000 Pot Limit Omaha | 135 000 |
| 1984 | $10,000 Deuce to Seven Draw | 105 000 |
World Poker Tour

World Poker Tourilla (WPT) Tomko on ollut finaalipöydässä kahdesti: 2003 Bellagio Five-Diamond World Poker Classic -turnauksessa hän oli toinen (kakkospalkinto 552 853 USD) ja vuotta aiemmin Costa Rica Classicissa neljäs (14 650 USD).
Aiheesta muualla

Dewey Tomko The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Downin kreivikunta

| Downin kreivikunta County Down Contae an Dúin |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Kreivikunnan sijainti Pohjois-Irlannissa
 Koordinaatit:  
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Maa:  Pohjois-Irlanti
Provinssi:  Ulster
Lakkautettu:  1972
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Downpatrick
Pinta-ala:  2 464,67 km²
Väkiluku (1971):  311 876
 – väestötiheys:  126,5 as./km²
Downin kreivikunta (engl. County Down, iiriksi Contae an Dúin) on yksi Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluvan Pohjois-Irlannin kuudesta ja Irlannin saaren 32:sta historiallisesta kreivikunnasta. Se sijaitsee saaren koillisosassa Irlanninmeren rannikolla historiallisessa Ulsterin provinssissa. Kreivikunta on saanut nimensä Downpatrickin kaupungilta.
Pohjois-Irlannin kreivikunnilla ei ole ollut hallinnollista merkitystä vuoden 1972 jälkeen. Lakkautusta edeltäneessä vuoden 1971 väestönlaskennassa kreivikunnassa oli 311 876 asukasta ja sen pinta-ala oli 2 464,67 neliökilometriä. Nykyään Downin kreivikunnan alue kuuluu useaan piirikuntaan: Ards and North Down, Lisburn and Castlereagh, Newry, Mourne and Down ja Armagh, Banbridge and Craigavon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Downin kreivikunta Wikimedia Commonsissa
Irlannin kreivikunnat
| --- | --- |
Connacht:   Galway  Leitrim  Mayo  Roscommon  Sligo 
Leinster:   Carlow  Dublin Dún Laoghaire–Rathdown  Etelä-Dublin  Fingal  Kildare  Kilkenny  Laois  Longford  Louth  Meath  Offaly  Westmeath  Wexford  Wicklow 
Munster:   Clare  Cork  Kerry  Limerick  Tipperary  Waterford 
Ulster:   Antrim†  Armagh†  Cavan  Derry†  Donegal  Down†  Fermanagh†  Monaghan  Tyrone† 
kreivikunnilla ei ole hallinnollista merkitystä • †Kreivikunta kuuluu Pohjois-Irlantiin
Newcastlen rantakaupunki Downin kreivikunnassa
Dashboard

| Dashboard |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Apple
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  Widget engine
Alusta:  macOS
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Dashboard on sovellus Applen macOS-käyttöjärjestelmässä, jota käytetään minisovellusten eli widgettien käyttämiseen. Englanninkielistä sanaa "dashboard" käytetään myös yleisesti merkitsemään ohjauspaneelia tai käyttöliittymää, josta eri toimintoja voidaan ohjata ja valita.
Domina

Domina ja sub, eli alistuva osapuoli.
Domina (latinan sanasta rouva), valtiatar, on naispuolinen hallitseva osapuoli eroottisissa BDSM-roolileikeissä. Dominasta käytetään myös sanoja femdom (female domination) tai domme.
Dominat ovat tyypillisesti seksuaalissävytteisissä suhteissa subien eli alistuvien osapuolten kanssa. Dominat voivat esimerkiksi hallita, satuttaa, orjuuttaa tai nöyryyttää kumppaneitaan. Vaikka domina suhteet ovat seksuaalisia, niihin ei ole pakko sisältyä seksiä.
Ammatti

Dominan roolia maksua vastaan tekevistä ammattilaisista voidaan joskus käyttää nimitystä dominatrix, ja tapaamisia tai roolileikki-istuntoja kutsua sessioiksi. Niissä domina yleensä toteuttaa asiakkaansa toiveita maksua vastaan. Suhteisiin ei aina kuulu yhdyntä, vaan ne voivat olla esimerkiksi nöyryyttäviä tekstiviestejä tai alistuvan talouden hallitsemista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Domina Wikimedia Commonsissa
Edinho

Edinho-nimisiä henkilöitä:
Edinho (Edino Nazareth Filho, s. 1955), brasilialainen jalkapalloilija
Edinho (Edinho Cholbi Nascimento, s. 1970), brasilialainen jalkapalloilija
Edinho (Arnaldo Edi Lopes da Silva, s. 1982), portugalilainen jalkapalloilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Edinho”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Dominante

Dominante on vuonna 1975 perustettu espoolainen sekakuoro. Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan kulttuurialayhdistyksenä nimellä Polyteknikkojen kamarikuoro aloittaneen kuoron taiteellisena johtajana ovat toimineet Heikki Saari, Paavo Alanne sekä tammikuusta 1981 director musices Seppo Murto.
Dominanten ohjelmistoon kuuluu musiikkia renessanssin ajalta nykypäivään, teekkarilauluista oopperamusiikkiin sekä lastenlauluista viihteeseen ja joululauluihin. Omien a cappella -konserttiensa ohella kuoro on esittänyt suuria orkesteriteoksia mm. Tapiola Sinfoniettan, Helsingin ja Lahden kaupunginorkesterien sekä Oratorio-orkesterin kanssa. Dominante on tehnyt yhteistyötä myös Kansallisoopperan ja Helsingin kaupunginteatterin kanssa.
Kuoro on tilannut ainakin 25 sävellystä toimintansa aikana osana suomalaista nykymusiikkia painottavaa politiikkaansa.
2003 Yle Musiikki valitsi Sinfonia Lahden ja Dominanten äänittämän Erkki Melartinin Aino-oopperan vuoden levyksi. Suomen Kuoronjohtajayhdistyksen ja Sulasolin Vuoden kuorolevy -palkinto on Dominantelle myönnetty kokoelmista Raudan kirous (1996) ja Lempeä (2008).
Levytykset

Auringon noustessa (1982)
Joulu (1984)
Vihreää minä rakastan (1985)
Viimeiselle (To the Last Living Being) (1987)
Laudatio Domini (1988)
Teemu Teekkari (1989)
Det Sjungande Trädet (1992)
Riemuitkaa (1993)
Raudan kirous (1996)
Puun aika (1997)
Polifoniaa (1999)
Melartin: Aino (2002)
Haaveet (2002)
Tupsahdus (2002)
Pacius: Die Loreley (2003)
Sibelius: Song of the Earth (2005)
Lempeä (2008)
Joulun tähden (2013)
Virtaa (2017)
Aiheesta muualla

Dominanten kotisivut
Dodge Nitro

| Dodge Nitro |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  DaimlerChrysler
Valmistusvuodet:  2006–2012
Korimalli:  5-ovinen SUV
Luokka:  J-segmentti
Teknisesti samankaltaisia:  Jeep Liberty
Tekniset tiedot
Moottori:  R4, V6
Iskutilavuus:  n. 3700–3952 cm3
Teho:  177–260 hv
Huippunopeus:  180–202 km/h
Kiihtyvyys:  8,5–11,5 s (0-100 km/h)
Vetotapa:  takaveto, neliveto
Kulutus:  8,6–11,3 l/100 km (yhd.)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dodge Nitro on katumaasturimalli. Nitro on rakennettu samalle pohjalevylle Jeep Libertyn kanssa ja se valmistetaan Toledo North Assembly Plantissa, Ohiossa. Toledo North on alun perin Jeepien kokoamista varten tehty tehdas. Nitro tuli tuotantoon elokuussa 2006 ja myyntiin syyskuussa 2006. Nitro tuli myös Euroopan markkinoille, kun Dodge-merkkiä alettiin tuomaan uudestaan Eurooppaan. Suomessa auto esiteltiin kesällä 2007.
Yleistä

Normaalissa ajossa auto on takavetoinen. Nelivedon saa kytkettyä päälle kojelaudan katkaisimesta. Tällöin etuakseli kytkeytyy mukaan toimintaan. Neliveto on lähinnä tarkoitettu käytettäväksi vain silloin kun siihen todella on tarvetta. Akseleiden välillä ei ole lainkaan tasauspyörästöä, joten niiden pyörintänopeus on sama. Tämä rasittaa runsaasti voimansiirtoa ja vaikuttaa negatiivisesti ajettavuuteen suurissa nopeuksissa. Nitroa valmistetaan myös ainoastaan takavetoisena mallina.
Moottorit

SXT-mallissa vaihteistona on kuusivaihteinen manuaali tai nelivaihteinen automaatti. SLT-mallissa saatavana on ainoastaan nelivaihteinen automaatti ja R/T-mallissa viisivaihteinen automaatti. Suomeen ei tuoda lainkaan 3,7-litraista bensiinimoottoria. 4-litraisen V6-moottorin kanssa on aina automaattivaihteisto ja R/T-varustelu.
3.7 V6 SXT/SLT PowerTech - (3700 cm3) - 210 hv @ 5200 r/min, 319 Nm @ 4000 r/min
4.0 V6 R/T - (3952 cm3) - 191 kW (260 hv) @ 6000 r/min, 360 Nm @ 4000 r/min
2.8 CRD - (2768 cm3) - R4, 130 kW (177 hv) @ 3800 r/min, 410/460 Nm @ 2000 r/min
Dieselin maksimivääntö on automaatin kanssa 460 Nm ja manuaalivaihteiston kanssa 410 Nm.
Mitat

Pituus: 4584 mm
Leveys: 1856 mm
Korkeus: 1773 mm
Akseliväli: 2763 mm
Raideleveys (e/t): 1549 mm
Omamassa: 1855–1995 kg
Renkaat: 225/75 R 16
Polttoainesäiliö: 70/74 l
Digitaaliset ihmistieteet

Digitaaliset ihmistieteet (engl. digital humanities) on käsite, jolla viitataan uuden teknologian hyödyntämiseen humanistisessa ja yhteiskuntatieteellisessä tutkimuksessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Asko Nivala: Mitä on digitaalinen humanismi? niin & näin 1 / 2018.
Denholm Elliott

Denholm Mitchell Elliott (31. toukokuuta 1922 Ealing, Lontoo, Englanti – 6. lokakuuta 1992 Ibiza, Espanja) oli englantilainen näyttelijä ja Oscar-ehdokas. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Alfie – naisten viettelijä (1966), A Doll's House (1973), Yksi silta liikaa (1977), Singaporen kuningas (1979), Blade on the Feather (1980), Outo intohimo (1980), Kadonneen aarteen metsästäjät (1981), Vaihtokaupat (1983), Sikamainen juttu (1984), Valtakunnan puolustus (1985), Hotelli Firenzessä (1985), Rantahotelli (1986) sekä Indiana Jones ja viimeinen ristiretki (1989). Lisäksi hän näytteli minisarjassa A Child's Christmas in Wales (1987). Elliot teki uransa aikana myös teatteriproduktioita.[lähde? ]
Palkinnot

Kansas City Film Critics Circlen palkinto (1987)[lähde? ]
BAFTA-palkinto (1981, 1984, 1985, 1986)[lähde? ]
Best Actor (1986)selvennä[lähde? ]
Peter Sellers Award of Comedy (1985)[lähde? ]
Evening Standard British Film Award (1981)[lähde? ]
Ehdokkuudet

Oscar (1987)[lähde? ]
Gemini (1987)[lähde? ]
BAFTA Film Award (1974, 1980, 1982, 1987)[lähde? ]
Yksityiselämä

Elliott oli kaksi kertaa naimisissa. Virginia Mackennan kanssa vuonna 1954 ja Susan Robinsonin kanssa kuolemaansa asti. Hänellä on kaksi lasta. Elliott oli biseksuaali, hänet todettiin HIV-positiiviseksi vuonna 1987 ja vuotta myöhemmin hän sai AIDS-diagnoosin. Denholm Elliott kuoli 70-vuotiaana 6. lokakuuta 1992.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Denholm Elliott Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Daniel Hjort

Joseph Alasen maalaus Daniel Hjortista
Daniel Theodorus Hjort (n. 1575 Värend, Smoolanti – 28. toukokuuta 1615 Tukholma) oli syntyjään smoolantilainen, Suomessa vaikuttanut kirjanoppinut ja kuningas Kaarle IX:n läheinen avustaja.
Daniel Hjort oli ylioppilas Värendin seudulta. 1500-luvulla hän asui marski ja valtaneuvos Klaus Flemingin perheessä. Hänen mainitaan yllyttäneen kapinamielialaa Turun linnaa puolustaneiden sotilaiden keskuudessa vuoden 1597 piirityksen aikana. Hjortista tuli sittemmin runoilija ja maisteri, ja hänet aateloitiin nimellä Hjortvipa.
Kaarle IX määräsi Hjortin vuonna 1601 Lappiin järjestelemään alueen kirkollista ja maallista hallintoa. Daniel Hjort kuoli miekanpistoon vuonna 1615.
Hjortin kunniaksi on vuonna 1923 nimetty Daniel Hjortin katu Turun V kaupunginosassa. Vuonna 1862 tuli ensi-iltaan J. J. Wecksellin näytelmä Daniel Hjort, jonka pohjalta Selim Palmgren myöhemmin sävelsi samannimisen oopperan.
Aiheesta muualla

Forsius, Arno: Daniel Hjort. (Arkistoitu – Internet Archive)
Hjort, Daniel hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Hjort, Daniel T hakuteoksessa Svenskt biografiskt lexikon.
Deweyn kymmenluokitusjärjestelmä

Deweyn luokitteluun perustuvalla yleisten kirjastojen luokitusjärjestelmällä luokiteltuja kirjoja.
Deweyn luokittelu (engl. Dewey Decimal Classification) on maailman käytetyin aineiston luokittelujärjestelmä. Sen kehitti 1870-luvulla Melvil Dewey ja se perustuu niin sanottuun kymmenluokitukseen. Kymmenluokituksessa on 10 pääluokkaa (0–9) ja kullakin pääluokalla 10 alaluokkaa. Deweyn luokituksen pohjalta on tehty monia erilaisia sovelluksia eri tarpeisiin, Suomen yleisissä kirjastoissa on käytössä yleisten kirjastojen luokitusjärjestelmä YKL. Tieteellisissä kirjastoissa ja oppilaitoskirjastoissa on käytössä yleinen kymmenluokittelu UDK.
Deweyn luokitus perustuu suurelta osin Francis Baconin  tieteiden järjestelmään, mutta siinä on myös nähty viitteitä Hegeliin. Deweyn luokituksen myötä luovuttiin kiinteästä hankintajärjestyksen mukaisesta hyllyjärjestyksestä ja siirryttiin suhteelliseen hyllyjärjestelmään.
Historia

Melvil Dewey ehdotti uutta kymmenjärjestelmään perustuvaa luokitustaan vuonna 1873, koska hän ei ollut tyytyväinen kiinteään hyllyjärjestykseen. Hänen kehittelemänsä luokkiin ja alaluokkiin perustuvan luokituksen rakenne mahdollisti teosten joustavan sijoittelun. Deweyn lähestymistapa luokitukseen oli käytännöllinen.
Deweyn luokituskäytännöt tulivat käyttöön Suomen yleisissä kirjastoissa A. A. Granfeltin ja William Sippolan vaikutuksesta 1900-luvun alkupuolella. Yhdysvalloista alkunsa saanut Public Library Movement toi uusia menetelmiä yleisille kirjastoille, esimerkiksi hyllyt haluttiin avata yleisölle. Tämä vaati uusia käytäntöjä, kuten esimerkiksi yhteinen luokittelujärjestelmä. Kansanvalistusseura palkkasi Granfeltin ajanmukaistamaan kirjastonhoidon käytäntöjä ja kirjoittamaan kirjastonhoidon oppaan. Granfeltin apuna toimi Sippola, joka oli Deweyn ja amerikkalaisten kirjastokäytäntöjen ihailija. Vuonna 1905 ilmestyneessä Granfeltin kirjoittamassa kirjastonhoidon oppaassa tuotiinkin voimakkaasti esiin amerikkalaisia kirjastonhoidon käytäntöjä ja siinä esitettiin luokitukseksi Deweyn kymmenluokitusta. Deweyn luokituksen valinta yleisille kirjastoille ei kuitenkaan ollut aivan selvä asia. Vasta perustetussa Kirjastolehdessä käytiin paljon keskustelua luokituksesta ja Deweyn luokitukselle esitettiin kritiikkiä ja vaihtoehtoja. Lopulta valtion kirjastotoimikunta päätti valita Deweyn kymmenluokituksen yleisten kirjastojen luokitusjärjestelmäksi ja ensimmäinen varsinainen luokitusopas valmistui vuonna 1925.
Luokituksen rakenne

Deweyn luokitus on muodoltaan hierarkkinen puurakenne. Jokainen luokka voidaan jakaa alaluokkiin ja alaluokat jälleen uusiin alaluokkiin. Jokaisella alaluokalla on yksi ylempi luokka. Luokitus on enumeratiivinen eli jokaiselle dokumentille voidaan valita tarjotuista luokista dokumentin aiheeseen parhaiten sopiva luokka, mutta sellaista luokkaa ei voi valita, jota ei ole luokituskaavassa mainittu.
Nykyiset Deweyn pääluokat eivät ole muuttuneet alkuperäisestä vuonna 1876 julkaistusta ehdotuksesta muutoin kuin termien suhteen.
Pääluokat ovat:
000 Tietotekniikka, informaatio ja yleiset teokset (Computer science, information & general works)
100 Filosofia ja psykologia (Philosophy & psychology)
200 Uskonto (Religion)
300 Sosiaalitieteet (Social sciences)
400 Kieli (Language)
500 Tiede (Science)
600 Teknologia (Technology)
700 Taiteet ja vapaa-aika (Arts & recreation)
800 Kirjallisuus (Literature)
900 Historia ja maantiede (History & geography)
Käyttö ja ylläpito

Deweyn kymmenluokitusta käytetään edelleen, mutta ennen kaikkea sitä on käytetty pohjana muille luokitusjärjestelmille. Käyttöönoton alusta asti kirjastot ovat muokanneet ja soveltaneet Deweyn luokitusta omiin tarpeisiinsa.
Suomessa Deweyn luokitusta ei käytetä sellaisenaan, mutta yleisten kirjastojen luokitusjärjestelmä YKL sekä Helsingin kaupunginkirjaston  luokitusjärjestelmä pohjautuvat Deweyn kymmenluokitukseen. YKL:n laatimisessa haluttiin muuttaa alkuperäistä systeemiä (DDC) mahdollisimman vähän ja pääperiaatteena oli käytännöllisyys. Joitakin muutoksia kuitenkin tehtiin Tanskan DDC-mukaelmaa esikuvana pitäen. Suurin muutos oli maantieteen erottaminen historian luokasta 9 uudeksi pääluokaksi 4, johon aikaisemmin kuulunut kielitiede yhdistettiin kirjallisuuden luokkaan 8.
Suomen tieteellisissä kirjastoissa käytössä oleva yleinen kymmenluokitus UDK on myös alun perin ollut Deweyn kymmenluokituksen johdannainen, mutta sen kehitys on erkaantunut Deweyn kymmenluokituksesta jo 1800-luvun lopusta lähtien.. Nykyinen UDK ei ole enumeratiivinen kuten DDC vaan fasetoitu luokitus muodostuen osiin jaetusta sanastosta ja kieliopista/säännöistä, joiden mukaan muodostetaan luokkia dokumenteille, joissa eri käsitteet esiintyvät eri yhdistelminä.
Deweyn kymmenluokitusen päivitykset ja uudet versiot julkaisee yhdysvaltalainen OCLC (Online Computer Library Center), joka sai luokittelun tekijänoikeudet haltuunsa ostettuaan Forest Pressin vuonna 1988. Lyhentämättömät versiot ilmestyvät noin seitsemän vuoden välein; viimeksi julkaistiin 23. painettu versio vuonna 2011 ja uudempi 24. versio julkaistaneen kesällä 2018.päivitettävä Luokitusjärjestelmän kehityksestä on OCLC:n kanssa huolehtinut Yhdysvaltain kongressin kirjasto.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dewey Decimal Classification (englanniksi)
OCLC:n tiivistelmä ja listaus luokista (englanniksi)
Aknestik

| Aknestik> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1984–
Tyylilaji:  pop, suomirock
Kotipaikka:  Haukipudas, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Jukka Takalo, laulu   Kai Latvalehto, kitara   Mikko Rautalin, rummut   Vesa Kupila, kitara   Maako Härönen, basso  
Entiset jäsenet:  Markku Paavola, rummut (1984–1987)  Harri Nyman, kitara (1984–1987) 
Levy-yhtiö:  Poko Rekords  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aknestik on haukiputaalainen pop-yhtye, jonka tunnetuimpia hittejä ovat muun muassa ”Suomirokkia”, ”Jäänmurtaja”, ”Avaruuden aikataulut”, ”Ainoastaan toistaiseksi”, ”Jokapäivä”, "Miljoona Tähteä", ”Haukipudas” ja ”Toukokuussa”.
Historia

Aknestik perustettiin vuonna 1984. Ensimmäisen keikkansa se soitti 1987 Haukiputaalla nuorisotilaisuudessa. Yhtyeen menestyksekkäimmät vuodet ajoittuvat 1990-luvulle ja 2000-luvun alkuun. Yhtyeen viimeiseksi albumiksi jäi vuonna 2001 julkaistu Vedenpaisumus.
Aknestik-nimi keksittiin alkujaan ihonhoitotuotteesta. Jotta nimi ei olisi kuulostanut liikaa punk-yhtyeeltä, Aknestik liitti siihen lisämääreen ”nuo merten kiharapäät”. Vedenpaisumus-albumin kannessa sitä ei enää käytetty. Aknestikin tavoite oli tehdä taiderokkia. Yhtyeen musiikkia on kuitenkin kuvailtu myös naivistiseksi popiksi. Aknestik teki seitsemän studiolevyä ja neljä kokoelmalevyä. Lisäksi Aknestik on esiintynyt Säkenöivää voimaa-tribuutti Sielun veljille levyllä. Aknestik on tehnyt Satu ja Vaahtopäät finnhits-levyn.
Yhtye on lopettanut aktiiviuransa, mutta on esiintynyt vielä muun muassa vuoden 2008 Qstockissa  ja erikoiskokoonpanolla vuoden 2011 Tammerfesteillä Yksinäisten illat -faniristeilyllä. Aknestik on pitänyt myös pikkujoulu-show'ta Internetissä. Vuonna 2012 Aknestik vielä soitti keikan Haukiputaan kunnantalon katolla kuntaliitoksen vuoksi. Vuonna 2019 yhtye teki hetkellisen paluun Oulussa ja Torniossa. Vuoden 2022 aikana yhtye oli jälleen kiertueella.
Vuonna 2023 tiedotettiin Aknestikin tekevän 40-vuotisjuhlakiertueen "Toiset sata vuotta kaivossa" kahdeksalla paikkakunnalla helmi-maaliskuussa 2024.
Muuta

Lauluntekijä-solisti Jukka Takalo jatkaa soolouraansa ja julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Jukka Takalo vuonna 2005 ja toisen albuminsa, Vastarannan laulut vuonna 2011. Takalon taustabändissä soittaa myös Aknestikissa soittanut Maako Härönen.
Aknestik esiintyy vuonna 2013 julkaistussa Mika Ronkaisen dokumenttielokuvassa Laulu koti-ikävästä, jonka pääosassa oli Aknestikin kitaristi Kai Latvalehto. Elokuva voitti parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnon vuonna 2014.
Radio Suomipop julkaisi vuonna 2016 Suomalaisuuden Soundtrack -musiikkivideon, musiikkina oli Suomirokkia -kappale jonka Hovimuusikko Ilkka oli uudelleensanoittanut "Suomipoppia"-kappaleeksi. Kappaleessa lauloivat Jukka Takalo, Irina, Ilkka Alanko ja Aki Tykki.
Kokoonpano

Jukka Takalo (laulu, 1984–2002; basso, 1984–1998)
Kai Latvalehto (kitara ja taustalaulu, 1984–2002)
Mikko Rautalin (rummut ja taustalaulu, 1988–2002)
Vesa Kupila (kitara ja taustalaulu, 1988–2002)
Maako Härönen (basso, 1998–2002)
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Markku Paavola (rummut, 1984–1987)
Harri Nyman (kitara, 1984–1987)
Kokoonpano > Väliaikaiset jäsenet

Janne Huotari (basso, satunnaisesti lähinnä levyillä, joskus myös keikoilla 1993–1998)
Olli Linna (Kai Latvalehdon kitara 2001–2002 (sairauslomasijainen keikkakiertueella) ja Maako Härösen basso 2 keikkaa vuonna 2000 (lomasijainen keikkakiertueella))
Diskografia > Albumit

Ojat on rajat (1991)
Valassaaret (1993)
Onni (1994)
Säätiedotuksia merenkulkijoille (1996)
Aallonmurtaja (1998)
Tulevaisuus on myöhemmin (1999)
Vedenpaisumus (2001)
Diskografia > Kokoelmat

Hittejä, piisejä ja hittipiisejä (1997)
Hitit – Suomirokkia ja suuria tunteita (2000)
Sata vuotta kaivossa – Aknestikin suurimmat hitit (2006)
Unohtumattomat takapuolet 1 (1990–1996) (2011)
Unohtumattomat takapuolet – B-puolia ja muita harvinaisuuksia  (2012)
Diskografia > EP:t

Suomenpystykorvan kadonnut onni (EP, 1990)
Syvät veet (EP, 1992)