stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wilhelm Reinhard von Neipperg
Ura > Itävallan–Turkin sota 1737–1739

Uusi Itävallan–Turkin sota alkoi 1737. Hänen komentamansa osasto ei ehtinyt ottaa osaa heinäkuussa 1737 käytyyn tappiolliseen Grockan taisteluun, mutta saapui paikalle suojaamaan sotamarsalkka Wallisin johtaman armeijan pääosan vetäytymistä. Neipperg sai tehtäväkseen toimia rauhanneuvottelijana samalla kun Osmanien valtakunnan armeija piiritti Belgradia. Innokkaasti rauhaa hakeneen suurvisiiri Hacı İvaz Mehmed paššan kerrotaan ottaneen Neippergin panttivangikseen neuvottelujen ajaksi, mikä esti Neippergiä saamasta ajankohtaisia tietoja rintamatilanteesta. Sota oli joka tapauksessa Itävallalle tappiollinen, ja Neippergin neuvottelema Belgradin rauhansopimus luovutti osmaneille takaisin alueet, mitkä Itävalta oli saanut edellisen sodan päättäneessä Passarowitzin rauhassa. Habsburgien Itävallassa tappiota ja seurannutta rauhansopimusta pidettiin häpeällisenä ja Neipperg oli yksi kenraaleista, jotka joutuivat sotaoikeuden eteen. Hänet tuomittiin vankeuteen, mutta 1740 valtaannoussut keisarinna Maria Teresia armahti hänet muiden samassa sotaoikeudessa tuomittujen kanssa.
Tämän jälkeen Neipperg osallistui Itävallan perimyssotaan ja hävisi Mollwitzissa Fredrik II:lle 1741. Voitto oli sotakuninkaana tunnetun Fredrik II:n ensimmäinen. Neippergistä tehtiin kuitenkin sotamarsalkka myöhemmin saman vuoden aikana. Vuonna 1755 hänestä tuli korkeimman sotaneuvoston presidentti.
Hän kuoli Wienissä vuonna 1774, juuri ennen 90-vuotispäiväänsä.
Perhe

Hänen vaimonsa Maria Franciska kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Hänen tyttärestään Maria Wilhelmina von Neippergistä tuli keisari Frans I:n rakastajatar. Hänen lapsenlapsensa Adam Albert von Neipperg meni naimisiin Napoleon Bonaparten lesken Marie Louisen kanssa.
Neitoperho (vuoden 1997 elokuva)

| Neitoperho |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Matti Helariutta, Matti Räsänen, 1997.
Ohjaaja:  Auli Mantila
Käsikirjoittaja:  Auli Mantila
Tuottaja:  Tero Kaukomaa
Säveltäjä:  Anki, Pepe Willberg, Carola
Kuvaaja:  Heikki Färm
Leikkaaja:  Riitta Poikselkä
Pääosat:  Leea Klemola, Robin Svartström, Rea Mauranen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  GNUfilms Oy
Ensi-ilta:  1997
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neitoperho (engl. The Collector) on suomalainen Auli Mantilan ohjaama elokuva vuodelta 1997. Se on tarinaltaan synkkä trilleri, johon dialogi kuitenkin tuo huumoria. Leea Klemola näyttelee pääosan aggressiivista ja manipuloivaa nuorta naista.
Elokuva oli osa kahta laajempaa 1990-luvun ilmiötä. Ensinnäkin se on road-elokuva, jossa tielle lähtevä päähenkilö on nainen, ja toisekseen juuri sama nainen purkaa turhautumistaan käyttämällä fyysistä väkivaltaa. Neitoperhossa käännetään perinteinen mieskeskeinen rakenne ja road-elokuvien miehen vapautta korostava kokemus päälaelleen.
Juoni

Pääosassa Leea Klemola esittää nuorta, työtä vieroksuvaa ja läheisriippuvaista Eeviä. Eevi haluaisi elää ilmaiseksi sisarensa Amin (Elina Hurme) luona, mutta tämä karkottaa elätettävänsä valmiiksi maksettuun vuokra-asuntoon. Eevi turhautuu hylätyksi tulemisen kokemuksesta ja anastaa Amin käteisrahat sekä tämän auton ja lähtee ajelemaan päämäärättömästi. Matkallaan Eevi jatkaa rikosten tekemistä. Hän muun muassa pahoinpitelee liftarin (Robin Svartström) ja tämän jyväskyläläisen naisystävän, Anjan (Rea Mauranen), ennen kiinnijäämistään.
Tausta

Auli Mantila kertoo saaneensa inspiraation elokuvaan John Fowlesin romaanista Neitoperho (engl. The collector) vuodelta 1963. Samaan John Fowlesin romaanin perustuu William Wylerin vuonna 1965 valmistunut elokuva Neitoperho (engl. The Collector).
Näyttelijät

Leea Klemola – Eevi Rantanen
Elina Hurme – Ami Rantanen
Rea Mauranen – Anja Hopia
Robin Svartström – Jusu, liftari
Henriikka Salo – Helena Moilanen
Jari Hietanen – Jake, Amin työtoveri
Kimmo Taavila – puhelinlinjalla jutteleva mies
Auli Mantila – puhelinlinjalla jutteleva nainen / sidottu nainen valokuvissa
Marja Packalén – rikospoliisi
Vastaanotto

Jo 2000-luvulla lehdistössä tunnistettiin Neitoperhon juonen ja tarinan edistyksellisyys. Elokuva kertoo tien päälle lähtevästä naisesta, joka on etääntynyt yhteisön asettamista arvoista ja käyttäytymissäännöistä. Kriitikoista ainoastaan Marko Ahonen puhui elokuvasta erittäin negatiivissävytteisesti. Tosin muitakin arvostelijoita hieman häiritsi päähenkilön vastenmieliseksi koettu luonne.
Klemola palkittiin roolisuorituksestaan Jussi-patsaalla. Elokuva valittiin muun muassa Venetsian elokuvajuhlien ohjelmistoon 1997.
Neapolis (Traakia)

| Neapolis> Νεάπολις |
| --- | --- |
 Bysanttilaisaikaisen basilikakirkon rauniot Kaválassa.
Sijainti
 Neapolis
Koordinaatit:  40°56′3″N, 24°24′50″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kavála, Itä-Makedonia ja Traakia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Provinssi:  Macedonia
Aiheesta muualla
  Neapolis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neapolis (m.kreik. Νεάπολις, myös Nea polis, Νέα πόλις) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa Kreikassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Kaválan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Maantiede

Neapolis sijaitsi Traakian rannikolla vastapäätä Thasoksen saarta, kaakkoon Filippoista, jonka satamana se toimi. Filippoin tasangon ja Neapoliin välillä kohosi Symbolon (nyk. Sýmvolo) -vuori. Samalla rannikolla Neapoliista länteen sijaitsivat Oisyme ja Apollonia, ja itään Pistyros ja Abdera.
Seudun rannikko on alavaa, mutta vuoret nousevat heti taustalla korkeiksi. Mantereen ja Thasoksen saaren välisestä salmesta länteen rannikko vetäytyy ja muodostaa lahden, nykyisen Kaválanlahden. Neapoliin kaupunki oli rakennettu sen rannalla olevalle pienelle niemelle, jonka kummallakin puolella oli satama. Niemi tunnetaan nykyisin nimillä Panagía ja Fáros, ja sillä sijaitsevat Kaválan vanhakaupunki ja osmanivallan aikainen Kaválan linnoitus.
Kaupungin sijainti oli strateginen, sillä sen kautta kulki luonnollinen itä-länsisuuntainen kulkuväylä, joka yhdisti Euroopan ja Vähän-Aasian, ja toinen tie, joka kulki rannikolta Pangaion-vuorten kultakaivoksille. Roomalaisella kaudella ensin mainittu tie oli roomalainen tie ja tunnettiin nimellä Via Egnatia. Neapoliin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Historia > Arkaainen kausi

Neapolis oli nykynäkemyksen mukaan Thasoksen perustama siirtokunta, ja se perustettiin arkaaisella kaudella suunnilleen 600-luvun eaa. puolivälissä. Kaupunki esitetään joskus myös Ateenan ja Euboian Eretrian siirtokuntana, mutta arkeologia tukee selvästi sitä, että kaupunki perustettiin Thasokselta käsin. Thasoslaisilla tiedetään olleen useita muitakin siirtokuntia niin kutsutulla peraia-alueella mantereen puolella. Neapolis saattoi olla aluksi Thasoksen alaisuudessa, mutta tuli myöhemmin siitä riippumattomaksi. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Neopolitēs (Νεοπολίτης) ja Neapolitēs (Νεαπολίτης).
Käsitystä kaupungin synnystä sekoittaa myös se, että antiikin lähteet mainitsevat seudulla Neapoliin lisäksi myös kaupungin nimeltä Daton (Δάτον, lat. Datum) tai Datos (Δάτος, lat. Datus). Se tunnettiin satamana ja kultakaivoksistaan. Kaupungin lukuisista ”hyvistä asioista” tuli jopa sanonta. Datonin katsotaan nykyisin olleen Neapoliin varhaisempi nimi. Pseudo-Skylaks tosin erottaa Neapoliin ja Datonin toisistaan, mutta tekstissä saattaa olla sekaannus, ja tarkoitus on mahdollisesti ollut sanoa, että Neapolis oli siirtokunta, jonka perustettiin Datoniin. Pseudo-Skylaksin mukaan Datonin olisi perustanut ateenalainen Kallistratos, kun taas Zenobios ja Eustathios sanovat Datonin olleen Thasoksen siirtokunta.
Neapolis löi omaa hopearahaa noin vuodesta 530 eaa. lähtien. Arkaaisen kauden lopulla 400-luvun eaa. alussa Neapolis oli seudun muiden kaupunkien tavoin Persian vallan alla.
Historia > Klassiselta roomalaiselle kaudelle

Persialaisvallasta vapauduttuaan Neapolis liittyi Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–429/428 eaa. Thasoksen kapinoitua Ateenaa vastaan peloponnesolaissodan aikaan vuonna 411 eaa. Neapolis pysyi uskollisena Ateenalle. Seurauksena neapolislaiset oligarkit pakenivat Thasokselle, kun taas neapolislaisten demokraattien omaisuus Thasoksella takavarikoitiin. Thasoslaiset piirittivät Neapolista, mutta piiritys epäonnistui. Tämän jälkeen neapolislaiset auttoivat Thrasybuloksen johtamia ateenalaisia Thasoksen piirityksessä. Ateenalaiset kiittivät neapolislaisia tästä uskollisuudesta vuodelle 410/409 eaa. ajoitetussa piirtokirjoituksessa.
Neapolis säilytti itsenäisyytensä Thasoksesta peloponnesolaissodan jälkeen, ja liittyi vuonna 375/374 eaa. toiseen Ateenan liittoon. Kaupunki löi omaa pronssirahaa 300-luvulla eaa. Vuonna 355 eaa. neapolislaiset hakivat Ateenasta turvaa Filippos II:n Makedoniaa vastaan. Filippos valtasi Neapoliin muiden Traakian kreikkalaiskaupunkien tavoin noin vuonna 350 eaa. Oman rahan lyöminen Neapoliissa päättyy tähän, mutta muutoin kaupunki säilytti asemansa poliksena. Filippos perusti Krenideen kreikkalaiskaupungin uudestaan nimellä Filippoi ja käytti Neapolista sen satamana.
Vuoden 42 eaa. Filippoin taisteluissa Neapolis toimi Brutuksen ja Cassiuksen tukikohtana, jossa heidän laivansa olivat asemissa. Apostoli Paavali rantautui toisella lähetysmatkallaan Troaasta tultuaan Neapoliihin ja jatkoi sieltä Filippoihin. Neapolis säilyi Via Egnatian ansiosta merkittävänä läpi Rooman keisarikauden ja varhaisen kristillisen kauden.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Keisari Justinianus I linnoitti Neapolista varhaisella bysanttilaisella kaudella 500-luvulla. Myöhemmällä keskiajalla, viimeistään 700-luvulla, kaupunki tunnettiin nimellä Kristupolis (Χριστούπολις).
Kaupungin arkeologisia kaivauksia on suoritettu Kaválan vanhankaupungin alueella erityisesti vuosina 1936–1937 ja 1959–1963.
Rakennukset ja löydökset

Neapoliin niemi oli linnoitettu muurein, jotka ajoitetaan klassiselle kaudelle 400-luvulle eaa. Niistä on säilynyt muutama osuus pääosin niemen pohjoissivulla ja vähäisemmissä osin itä- ja länsisivuilla. Muureja on säilynyt parhaimmillaan 2–4 metrin korkeudelta.
Neapoliissa oli sen suojelijalle Parthenos-jumalattarelle omistettu pyhäkkö. Parthenos on tulkittu joko samaksi kuin Athene tai traakialaisen Artemis Tauropoloksen tai Bendiksen hellenisoiduksi versioksi. Jumalattaren kultti kaupungissa tunnetaan piirtokirjoituksista, taiteesta ja kaupungin lyömistä rahoista. Pyhäkkö on tunnistettu samaksi kuin kaupungin niemeltä löydetyt temppelinrauniot, jotka ajoitetaan 500-luvulle eaa., mutta joiden paikalla on mahdollisesti ollut varhaisempi edeltäjä 600-luvulta eaa. Temppeli oli tehty thasoslaisesta marmorista ja edusti joonialaista tyyliä.
Kaupungista on tehty vain vähän muita antiikin aikaisia rakennuslöytöjä. Hyvin säilynyt Kaválan akvedukti on osmanivallan ajalta 1500-luvulta, mutta se on rakennettu roomalaisaikaisen akveduktin perustuksille. Kaválan lähellä on säilynyt osia Via Egnatiasta.
Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä ja Parthenoksen temppelin veistettyjä koristeosia on esillä Kaválan arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neapolis Wikimedia Commonsissa
Via Egnatiaa lähellä Kaválaa.
Neapoliin lyömä hopearaha, kuvituksessa gorgon pää ja Parthenos-jumalatar.
Neapolista kunnioittava ateenalainen piirtokirjoitus IG I³ 101 vuosilta 410/409 ja 407 eaa. Akropolis-museo.
Otakar Německý

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Otakar Německý vuonna 1925. |  Otakar Německý vuonna 1925. |  Otakar Německý vuonna 1925. |  |
Maa:   Tšekkoslovakia
Miesten hiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Johannisbad 1925 | 18 km |  |
Miesten yhdistetty
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Johannisbad 1925 | yhdistetty |  |
|  Hopeaa | Cortina 1927 | yhdistetty |  |
Otakar Německý (2. maaliskuuta 1902 Nové Město−18. maaliskuuta 1967) oli tšekkoslovakialainen hiihtäjä ja yhdistetyn kilpailija.
Německý voitti Johannisbadin MM-kisoissa 1925 kultaa sekä 18 kilometrin hiihdosta että yhdistetystä. Tuohon aikaan yhdistetyn hiihto järjestettiin samassa tavallisen hiihdon kanssa. Kaksi vuotta myöhemmin Cortinan MM-hiihdoista hän saavutti yhdistetystä hopeaa. St. Moritzin olympialaisissa 1928 Německý sijoittui yhdistetyn kilpailussa yhdeksänneksi ja 18 kilometrin hiihdossa kuudenneksitoista.
Německýn isoveli Josef oli niin ikään hiihtäjä.
Aiheesta muualla

Otakar Německý Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi) (yhdistetty)
Otakar Německý Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi) (hiihto)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki
HMS Nelson (1876)

| HMS Nelson |
| --- | --- |
 HMS Nelson

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Elder and Company
Kölinlasku:  2. marraskuuta 1874
Laskettu vesille:  4. marraskuuta 1876
Palveluskäyttöön:  1881
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1910
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 593 t
Pituus:  85 m
Leveys:  18 m
Syväys:  7,24 m
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  560
Aseistus
Aseistus:  4 × 10" MLR -tykkiä 8 × 9" MLR -tykkiä 6 × 20 naulan tykkiä
HMS Nelson oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu Nelson-luokan ensimmäisen luokan risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Govanista John Elder and Companyltä ja sen köli laskettiin 2. marraskuuta 1874. Alus laskettiin vesille 4. marraskuuta 1876 ja se valmistui 1881.
Palvelus

Alus purjehti palvelukseenoton jälkeen Australian asemalle, jonka lippulaivaksi se siirtyi vuonna 1885. Alus palasi Britteinsaarille huollettavaksi tammikuussa 1889. Telakalta vapauduttuaan alus siirtyi Portsmouthiin vartiolaivaksi lokakuussa 1891 ja se siirrettiin reserviin marraskuussa 1894. Alus sijoitettiin huhtikuussa 1901 telakan reservialukseksi ja siitä tehtiin seitsemän kuukautta myöhemmin lämmittäjien koululaivaksi. Alus myytiin 12. heinäkuuta 1910 romutettavaksi 14 500 punnalla.
Nemyriv

| Nemyriv Немирів |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Nemyriv
 Koordinaatit: 48.9679°N, 28.8350°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Vinnytsjan alue
Piiri:  Vinnytsjan piiri
Perustettu:  1300-luvun loppu
Kirjallinen maininta:  1506
Kaupungiksi:  1985
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  10,9 km²
Väkiluku (2022)  ():  11 421
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nemyriv (ukr. Немирів) on kaupunki Ukrainan Vinnytsjan alueen Vinnytsjan piirissä. Nemyriv sijaitsee Etelä-Bugin vesistöön kuuluvan Ustjajoen vasemmalla rannalla, 45 kilometriä aluekeskus Ternopilistä kaakkoon. Kaupungissa on vuonna 1899 avattu rautatieasema.
Tammikuun keskilämpötila on −4,4 ja heinäkuun +17,6 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä 729 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvio kaupungin väkiluvuksi 11 421 asukasta (1.1.2022). Vuoden 2001 väestönlaskennassa asukkaita oli 12 082, ja etniseltä taustaltaan he olivat pääosin ukrainalaisia.
Seudun arkeologisissa tutkimuksissa on löytynyt jäänteitä skyyttien Nemyrivin linnoitetusta asutuksesta 600-500-luvuilta eaa. Nuorempaa asutusta (900-1000 -luvuilta jaa.) on tavattu myös, mahdollisesti muinaisen Rusin ajalta. Nykyinen asutus on saanut alkunsa 1300-luvun lopulla. Ensimmäinen kirjallinen merkintä vuodelta 1506. Puola-Liettuan osana se sai Magdeburgin kaupunginoikeudet vuonna 1581. Puolan toisessa jaossa (1793) kaupunki siirtyi Venäjän keisarikunnan hallintaan ja siitä tuli osa Podolian kuvernementtia.
Kaupunkityyppisen taajaman aseman paikkakunta sai 1923 ja kaupungin aseman Ukrainassa vuonna 1985. Ennen vuoden 2020 aluehallinnollista uudistusta Nemyriv oli Nemyrivin piirin hallinnollisen keskus, mutta koko piiri liitettiin uudistuksessa osaksi Vinnytsjan piiriä.
Arkkitehtonisista kohteista mainittakoon kaksi kirkkoa (1805–30 ja 1881), lukiorakennus (1815 tai 1838), sähköasema ja mylly (1890-luku), Marija Štšerbatovan palatsi (1894–1917).
Kaupunkinäkymää.
Katolinen kirkko (1805–30).
Mykolajivin luostarin Pyhän kolminaisuuden kirkko (1881).
Sähköasema ja mylly (1890-luku).
Marija Štšerbatovan palatsi (1894–1917).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nemyriv Wikimedia Commonsissa
Nehemian kirja

| Nehemian kirja> נחמיה.Tanak Ketuvim.Raamattu Vanha testamentti |
| --- | --- |
 Jerusalemin muurien rakentaminen.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Nehemia
Kirjoituspaikka:  Juuda
Ajoitus:  n. 450–400 eaa.
Teksti
Genre:  historiakirja
Alkukieli:  heprea
Lyhenne:  Neh.
Lukuja:  13
Jakeita:  405
Edeltävä: < EsraSeuraava: Est. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Nehemian kirja (hepr. ‏ספר נחמיה‎, Sefer Nehemiah) on yksi Raamatun Vanhan testamentin historiallisista kirjoista. Se on Raamatun 16. kirja ja juutalaisen Raamatun Tanakin kolmannen pääosion Ketuvimin kymmenes kirja yhdessä Esran kirjan kanssa.
Historia

Kirjaa pidetään historiallisesti Esran kirjan jatkona. Kirjan kirjoittajana pidetään perinteisesti Nehemiaa itseään. Monet nykyiset oppineet kuitenkin kyseenalaistavat tämän. Kirjassa on osia, jotka on kirjoitettu ensimmäisessä persoonassa (luvut 1–7; 12:27–47, ja 13), sekä osia, joissa Nehemiaasta puhutaan kolmannessa persoonassa (luvut 8, 9, 10). Perinteisen käsityksen kannattajat katsovat, että nämä osat on kirjoittanut Esra, ja että Nehemia kokosi ne osaksi kirjaansa ja oli näin koko kirjan "toimittaja", lukuun ottamatta jakeita 12:11, 22, 23. Tästä ei kuitenkaan ole suoria todisteita. Monet tutkijat ovat myös katsoneet, että Esran ja Nehemian kirjojen tapahtumien historiallinen järjestys on sekoittunut, ja näin he ovat päätelleet, että kirjojen lopullinen järjestäminen ja toimittaminen on tapahtunut vasta myöhemmällä ajalla.
Jos Nehemia oli kirjan kirjoittaja, kirja on todennäköisesti kirjoitettu noin vuosina 431 – 430 eaa., jolloin Nehemia oli palannut Jerusalemiin toisen kerran vierailtuaan Persiassa.
Sisältö

Kirja koostuu neljästä osasta:
Selonteko Jerusalemin muurin uudellaanrakentamisesta, ja Nehemiaan löytämä luettelo Babylonian vankeudesta palanneista pakkosiirtolaisista (Neh. 1–7).
Selonteko juutalaisten uskonnollisesta tilanteesta tuohon aikaan (8–10).
Jerusalemin asukasluvun kasvu, täysi-ikäisten miesten väestönlaskenta, sekä johtajien, pappien ja leeviläisten luettelo (11 – 12:1–26).
Jerusalemin muurin vihkiäiset, toisen temppelin pappien palkkaus, sekä Nehemiaan tekemät uudistukset muukalaista vaikutusta vastaan (12:27 – 13).
Kirja päättää ajallisesti Vanhan testamentin historiallisten kirjojen osuuden, jos Esterin kirjaa ei pidetä historiallisena. Profeetta Malakia oli todennäköisesti Nehemiaan aikalainen.
Kirjallisuutta

Fensham, F. Charles: The Books of Ezra and Nehemiah.  (New international commentary on the Old Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1983.  ISBN 0802825273
Peltola, Olavi: ”Nehemian kirja”, Löytöretki Vanhaan testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-174-X  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nehemian kirja Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Nehemian kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Nehemian kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1933)
Nehemian kirja. Suomenkieliset käännökset (1992, 1933 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä hepreankielinen alkuteksti (Biblia Hebraica). Uskonkirjat.net.
Aiheesta muualla > Muuta

Hirsch, Emil G. & Margoliouth, David Samuel: Book of Nehemiah. Jewish Encyclopedia. 1906. (englanniksi)
Van Hoonacker, Albin: Book of Nehemiah Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Book of Nehemiah
Ketuvim
Psalmien kirja · Sananlaskujen kirja · Jobin kirja · Laulujen laulu · Ruutin kirja · Valitusvirret · Saarnaajan kirja · Esterin kirja · Danielin kirja · Esran kirja/Nehemian kirja · Aikakirjat (Ensimmäinen aikakirja · Toinen aikakirja)
| n k Vanha testamentti |
| --- | --- |
Pentateukki:  Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
Historialliset kirjat:  Joosuan kirja  Tuomarien kirja  Ruutin kirja  Ensimmäinen Samuelin kirja  Toinen Samuelin kirja  Ensimmäinen kuninkaiden kirja  Toinen kuninkaiden kirja  Ensimmäinen aikakirja  Toinen aikakirja  Esran kirja  Nehemian kirja  Esterin kirja 
Viisauskirjat:  Jobin kirja  Psalmien kirja  Sananlaskujen kirja  Saarnaajan kirja  Laulujen laulu 
Suuret profeetat:  Jesajan kirja  Jeremian kirja  Valitusvirret  Hesekielin kirja  Danielin kirja 
Pienet profeetat:  Hoosean kirja  Joelin kirja  Aamoksen kirja  Obadjan kirja  Joonan kirja  Miikan kirja  Nahumin kirja  Habakukin kirja  Sefanjan kirja  Haggain kirja  Sakarjan kirja  Malakian kirja 
Käännös suomeksi
Neidonhiuspuu

| Neidonhiuspuu |
| --- | --- |
 Suurikokoinen neidonhiuspuu puistopuuna
Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Ginkgoales
Heimo::  Neidonhiuspuukasvit Ginkgoaceae
Suku::  Neidonhiuspuut Ginkgo
Laji::  biloba
Kaksiosainen nimi
 Ginkgo biloba  L. (1771) 
Katso myös
   Neidonhiuspuu Wikispeciesissä   Neidonhiuspuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Neidonhiuspuu eli ginkgo (Ginkgo biloba) on paljassiemeninen puulaji ja luokan Ginkgoopsida ainoa elävä laji. Neidonhiuspuu on tunnettu elävänä fossiilina. Kivettyneiden kasvijäännösten perusteella neidonhiuspuun tiedetään näyttäneen täsmälleen samalta jo kymmeniä miljoonia vuosia sitten. Neidonhiuspuiden (Ginkgo) suvusta on kuvattu fossiileista useita esihistoriallisia lajeja jurakaudelta tertiäärikaudelle. Neidonhiuspuun jäljellä olevat luonnonkannat rajoittuvat todennäköisesti Zhejiangin maakunnan Xitianmu-vuorelle Itä-Kiinassa. Neidonhiuspuun uhanalaisuusluokka on erittäin uhanalainen lajin viljelyn runsaudesta huolimatta juuri luonnonpopulaation pienen koon vuoksi. Ennen eristyneiden luonnonkantojen löytymistä neidonhiuspuu tunnettiin vain viljeltynä puutarhoista. Puuta on kasvatettu Aasiassa varsinkin temppelien ja luostarien puutarhoissa vuosisatojen ajan.