stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Investointilaskelmat
Investointilaskentamenetelmät > Pääoman tuottoastemenetelmä

Pääoman tuottoastemenetelmässä (ROI = return on investment) investoinnin tuotoiltaan tyypillisen vuoden vuosituotto jaetaan investointimenolla. Menetelmä on yksinkertaistettu sisäisen korkokannan menetelmä. Investoinnin tuottoprosentti ei perustu kassavirtoihin eikä se ota huomioon rahan aika-arvoa eikä investoinnin jäännösarvoa. Pääoman tuottoaste lasketaan kaavalla:
ROI={\frac {Vuotuinen\ nettotuotto-poistot}{Investointimeno}}
Investointilaskentamenetelmät > Yksinkertaistettu takaisinmaksuajan menetelmä

Investoinnin takaisinmaksuaika voidaa laskea myös yksinkertaistettuna jakamalla investointimeno investoinnin tyypillisellä vuotuisella nettotulolla. Yksinkertaistettu takaisinmaksuajan menetelmä ei ota huomioon rahan aika-arvoa eikä investoinnin jäännösarvoa. Takaisinmaksuaika lasketaan kaavalla:
Takaisinmaksuaika={\frac {Investointimeno}{Vuotuinen\ nettotulo}}
Epävarmuuden huomioon ottaminen investointilaskelmissa

Investointien tuottamiin tuloihin ja samalla investointeihin sisältyy riskejä ja epävarmuustekijöitä. Investointipäätöksiin sisältyviä riskejä ei voida tarkoinkaan investointilaskelmin poistaa, koska investointilaskelmat perustuvat oletuksiin ja epävarmoihin tietoihin tulevaisuudesta. Investointilaskelmiin sisältyvää epävarmuutta voidaan kuitenkin mitata, jolloin se voidaan ottaa päätöksenteossa huomioon.
Epävarmuuden huomioon ottaminen investointilaskelmissa > Herkkyysanalyysi

Herkkyysanalyysin avulla voidaan arvioida, eri muuttujien, kuten myyntimäärien, kustannusten, inflaation tai tuottovaatimuksen muutoksen vaikutusta investoinnin kannattavuuteen ja määritellä kriittiset tekijät. Kunkin muutoksen jälkeen investoinnin kannattavuus lasketaan uudelleen.
Epävarmuuden huomioon ottaminen investointilaskelmissa > Skenaariot ja todennäköisyyslaskenta

Investointilaskelmista voidaan laatia vaihtoehtoiset laskelmat eri skenaarioille tulevaisuudesta. Eri skenaarioille voidaan määritellä todennäköisyydet päätöksentekoa varten ja laskea investoinnin kannattavuuden odotusarvo.
Iowat

Iowat olivat siouxien kieliryhmään kuulunut pieni intiaanikansa Pohjois-Amerikassa, lähinnä Iowan ja Missourin osavaltioiden alueilla. Iowien alkuperäistä lukumäärää ei tiedetä, mutta vuonna 1760 tehdyn arvion mukaan heitä oli 1 100. Iowien elinkeinoista tärkein oli maanviljely, mutta he tekivät myös laajoja metsästysretkiä tasangoille. Iowat luovuttivat maansa Yhdysvaltain leviävän asutuksen käyttöön vuonna 1824, ja siirtyivät heille järjestettyihin reservaatteihin Kansasiin ja Nebraskaan, joissa akkulturoituivat saman vuosisadan puoliväliin mennessä.
Historia > Alkuperä

Iowat ovat tutkimusten mukaan saattaneet polveutua korkeakulttuurisesta muinaiskansasta oneotoista. Samaan kulttuuripiiriin ovat kuuluneet iowien lisäksi winnebagot, missouriat ja otoet. Kieliryhmän ja murteen perusteella historioitsijat ovat päätelleet, että oneotoihin voidaan laskea myös osaget, omahat, poncat sekä quapawit. Nämä kaikki luetellut kansat ovat olleet keskilännen pitkäruohoisten preerioitten alkuperäisasukkaita, joita yhdistää siouxien chiwerian-murre.
Oman suullisen perimätietonsa mukaan iowat olivat eronneet omasta suvustaan esihistoriallisella ajalla ja etsiessään uutta asuinpaikkaa he olivat majoittuneet veden rantaan suurelle hiekkasärkälle. Tuuli oli kuljettanut särkältä hiekkaa ja tomua heidän kasvoilleen. Tämän takia he alkoivat kutsua itseään nimellä Pa-hod-ja (suom: Tomuiset nenät") Kun iowat myöhemmin, ehkä 1600-luvun lopulla, vaelsivat Isoiltajärviltä länteen, he tulivat korkealle jyrkänteelle nykyisen Iowa-joen suulla, ja seisahtuivat ihailemaan näköalaa, joka levisi heidän edessään kauniina ja koskemattomana. Tämän nähtyään he huudahtivat: "Ioway!" (Tämä on se paikka!) Iowasta tuli heidän uusi nimensä, ja myöhemmin myös joki ja osavaltio.
Historia > 1700-luku

Varhaiset Kanadasta tulleet ranskalaiset kauppiaat loivat ensimmäiset kontaktinsa iowiin 1600-luvun lopulla Wisconsinissa Isojenjärvien alapuolella leviävissä laaksoissa. Tapaamiset johtivat iowien ja ranskalaisten väliseen useita vuosikymmeniä kestävään kauppasuhteeseen. Turkisten ohella iowat myivät ranskalaisille orjia, jotka nämä myivät eteenpäin Meksikon lahden rannikon rikkaille plantaasien omistajille. Mississippin jokilaakson 1740-luvulla löytäneet englantilaiset kauppiaat tunkivat kuitenkin kiilansa Uuden-Ranskan ja heidän intiaaniliittolaistensa väliseen kaupankäyntiin ja myivät parempia tuotteita edullisimmin hinnoin kuin ranskalaiset. Seuraavan vuosikymmenen puolivälissä iowat lähettivät lähetystönsä neuvottelemaan Montrealiin kansansa ja Uuden-Ranskan suhteista.
Iowien asettuessa asumaan Mississippi- ja Missouri-jokien välisille alueille Iowassa joutuivat he monelta suunnalta tunkevien intiaanikansojen puristukseen. Itäisimmät siouxit pitivät Iowan preerioita ominaan halliten myös Minnesotaa sekä pieniä osia Wisconsinista. Ohiosta liikkuivat algonkinien murteita puhuvat foxit ja saukit, jotka pakenivat sodan jaloista Iowaan. Taatakseen oman eloonjäämisensä iowat olivat valmiit kokeilemaan erilaisia ratkaisumalleja sopeutuakseen ympärillään leviävään suurten muutosten maailmaan. He sekä sotivat että tekivät liittoja naapuriensa kanssa. Sivussa eurooppalaisten valtataistuista iowat kävivät omaa sotaansa siouxeja sekä samoille metsästysmaille tunkeutuvia osageja vastaan.
Historia > Viimeiset sodat

Tammikuussa 1806 joukko iowien, osagien ja siouxien päälliköitä kutsuttiin Washingtoniin tapaamaan Yhdysvaltain silloista presidenttiä Thomas Jeffersonia. Päälliköitä kehotettiin lopettamaan heimojensa keskinäiset sodat. Heidän annettiin myös ymmärtää Yhdysvaltain mahdin suuruus. Jefferson kertoi lisäksi, että britit, ranskalaiset ja espanjalaiset olivat lähteneet pois Amerikasta, eivätkä tulisi koskaan takaisin. Eurooppalaisten aloittamaa tietä seuraten Yhdysvaltain hallitus jakoi vieraileville päälliköille kaiverrettuja ansiomitaleita, jotka olivat osoittautuneet suosituiksi menneiden vuosikymmenien aikana. Pienen rauhanmitalin kaulaansa saanut iowien edustaja ei ollut tyytyväinen saamaansa ansiomerkkiin, vaan piti parempana kunnianosoituksena englantilaisten aiemmin antamaa suurempaa mitalia.
Intiaaniagentti Nicholas Boilvin määrättiin valvomaan henkilökohtaisesti iowien, saukien ja foxien kyliä. Boilwinin pääasiallinen tarkoitus oli pitää huolta, että intiaanit eivät ryhdy väkivaltaisuuksiin siirtolaisia vastaan. Rauhanajatusta tukeva Yhdysvaltain sotaministeriö palkkasi farmareita opettamaan intiaaneille Euro-amerikkalaisen maataloustyön viimeisiä metodeja.
Boilvinin "silmälläpito" ei tuottanut toivottua tulosta. Englantilaisten kauppiaiden yllytyksestä iowat, saukit ja foxit ryhtyivät väkivaltaisuuksiin amerikkalaisia siirtolaisia vastaan. 1808 intiaanit surmasivat kaksi kauppiasta. Iowa-soturi Ma-has-ka (Valkoinen Pilvi) pidätettiin murhiin syyllisenä. Myöhemmin hän pakeni vankilasta ja johti iowia monissa taisteluissa osageja ja siouxeja vastaan.
Intiaanien levottoman liikehdinnän estämiseksi Yhdysvallat perusti kaksi linnaketta Missouri-joen varrelle läntisiksi sotilaallisiksi rajavartioasemiksi. Joitakin vuosia myöhemmin shawneiden päällikkö Tecumseh houkutteli iowia suureen intiaaniliittoonsa Yhdysvaltoja vastaan. Saukien ja foxien tavoin iowat kieltäytyivät yhtymästä Tecumsehin joukkoihin. Vuonna 1812 alkaneessa Yhdysvaltain ja Britannian välisessä sodassa iowat jakaantuivat kahtia ja tukivat sodan molempia osapuolia.
Historia > Valkoisen Pilven matka

Valkoinen Pilvi teki pitkän uran iowien maineikkaana johtajana. 1824 sai kutsun Washingtoniin tapaamaan presidenttiä James Monroeta. Iowa-päällikön nuorin vaimo Rantchawaime (eli Valkoinen Kyyhky) seurasi miestään salaa päästääkseen näkemään miten valkoiset asuvat. Päällikkö liittyi vaimonsa kanssa muiden heimojen edustajiin. Kaikkiaan 19 intiaanijohtajaa, useita sotureita, neljä naista ja 6 tulkkia saapui presidentin vastaanotolle. Neuvottelujen ohella vieraat tutustuivat kaupunkilaiselämään, ja nauttivat alkoholia.
Valkoinen Pilvi ja hänen vaimonsa yöpyessä Washingtonissa, heräsi mukana seurannut intiaaniagentti yöllä kovaan meluun, joka kuului päällikköpariskunnan huoneesta. Kun agentti avasi oven, hän näki vahvasti humaltuneen päällikön lyövän vaimoaan. Agentin nähtyään Valkoinen Pilvi häpesi käytöstään ja avasi huoneen ikkunan astuakseen ulos. Huone sattui olemaan toisessa kerroksessa, ja iowa-päällikkö putosi alas ikkunasta murtaen käsivartensa.
Seuraavana päivänä Valkoinen Pilvi ratsasti paraatissa ympäri Washingtonia ja yritti salata murtuneen kätensä aiheuttaman tuskan. Charles Bird King maalasi saman matkan aikana muotokuvan sekä iowapäälliköstä että hänen vaimostaan, jota kuvattiin kauniiksi naiseksi. Valkoinen Kyyhky sai paljon ihailua osakseen presidentiltä ja muilta valkoisilta. Hän ajoi tarmokkaasti intiaaninaisten asioita ja huolehti sairaista ja vähäosaisista. Neuvottelujen päätteeksi Valkoinen Pilvi myi iowien maita Missourista Yhdysvalloille, ja lupasi elää rauhassa uudisasukkaiden naapurina ilman sotia. Palattuaan mailleen nykyisen Des Moinesin seuduille Valkoinen Pilvi rakennutti suuren talon ja ryhtyi viljelemään maissia.
Pariskunnan ollessa Washingtonin matkansa jälkeen ratsastamassa 4-vuotiaan poikansa kanssa tapahtui onnettomuus. Mahdollisten vihollisten varalta edellä ratsastanut Valkoinen Pilvi huomasi vaimonsa ja poikansa jääneen jälkeen ja palasi etsimään heitä. Hän löysi poikansa maassa makaavan äitinsä vierellä. "Äiti nukkuu", poika sanoi. Todellisuudessa Valkoinen Kyyhky oli kuollut pudotessaan ratsunsa selästä.
1825 Valkoinen Pilvi järjesti suuren intiaanineuvoston kokouksen, jossa hän puhui rauhan puolesta. Hän ei halunnut pettää presidenttiä, jolle oli antanut ikuisen rauhan lupauksen.
Historia > Valta vaihtuu

Vuonna 1833 omaha-intiaanit surmasivat erään iowien päälliköistä. Iowat halusivat lähteä sotaretkelle omahain kylään ja pyysivät siihen lupaa Valkoiselta Pilveltä. Hän kieltäytyi, koska ei halunnut rikkoa lupaustaan presidentille. Hänen kiellostaan huolimatta kaksi hänen heimonsa miestä surmasi kuusi omahasoturia. Yhdysvaltain hallitus halusi murhaajat tilille teoistaan ja Valkoinen Pilvi luovutti rikolliset valtion virkamiehille. Intiaanit olivat vihaisia iowien päällikölle, koska valkoisten miesten laki kuului valkoisille - ei intiaaneille. Eräs vangituista kutsui Valkoisen Pilven selliinsä ja sanoi: "Jos koskaan pääsen pois tästä paikasta elävänä, tulen ja tapan sinut!".
Noin vuotta myöhemmin uhkauksen esittänyt iowa pakeni vankilasta. Hän jäljitti muutaman soturin kanssa erään joen varteen leiriytyneen Valkoisen Pilven, ja surmasi tämän tiipiihinsä. Iowapäällikkö oli kuollessaan 50-vuotias.
Iowien päälliköksi nousi Valkoisen Pilven jälkeen hänen poikansa, jolla oli sama nimi Ma-has-ka. Hänestä ei tullut isänsä veroista päällikköä. Washingtonissa asioidessaan hän oli nähnyt maalauksen äidistään Rantchewaimesta. Poika oli ollut vain 4-vuotias äitinsä
kuollessa, mutta tunnisti kuvasta tämän sulkaviuhkan. Hän halusi maalauksesta kopion mukaansa Iowaan.
1870 iowat jakautuivat kahdeksi itsenäiseksi ryhmäksi, joista eteläinen kansanosa siirtyi Oklahomaan pohjoisten iowien jäädessä Kansasiin ja Nebraskaan. Iowien väkiluku oli 1800-luvun lopulla vain muutama sata ja heidän oma kielensä sammui lähes kokonaan.
Kulttuuri > Elinkeinot

Iowien käsityötaidot olivat 1700-luvulla kuuluisia. Heidät muistetaan piipuista, joita he tekivät Minnesotan punaisesta vuolukivestä. Iowien pääelinkeino oli maanviljely, mutta heidät tunnettiin myös metsästäjinä ja kalastajina. Saatuaan ratsuja 1700-luvun puolivälissä iowat tekivät vuosittain kaksi laajaa metsästysmatkaa tasangoille biisonien perässä., ja myivät eläinten taljoja ja turkiksia laajoille alueille. Asunnot olivat pääosain wigwameita, mutta suurriistan metsästysaikana myös nopeasti pystytettävät tiipiit otettiin käyttöön.
Kulttuuri > Uskonto

Iowien uskontoon kuului kaikkialla luonnossa olevan sielullisen voiman huomioon ottaminen. Kaiken muun yläpuolella hallitsi maailmankaikkeutta Wakanda, Suuri henki. Maan yläpuolella oleva hyvä maailma kävi ukkosen jumalan johdolla jatkuvaa sotaa vesien alla eläviä pahuuden voimia vastaan, joita johti Ischexi, vesipantteri.
Monet iowat olivat nähneet hyvän ja pahan välisen taistelun ukkosmyrskyn aikaan. Vedestä tulleet henkiolennot asuttivat iowien maita. Puissa lymyilevät pienet metsien ihmiset ampuivat uskomuksen mukaan iowia näkymättömillä nuolilla, jotka toivat sairauksia ja kuolemaa. Puut toimivat kuitenkin samalla ansoina, joihin paha henki saattoi jäädä kiinni. Jos näin kävi, puu kuoli pois. Yksikään iowa ei saanut kaataa sitä, ettei pahuus päässyt irralleen. Aikanaan ukkosen jumala tuli ja hävitti sekä puun, että siihen tarttuneen hengen.
Kulttuuri > Klaanit

Iowilla oli 8-10 eri klaania, joilla oli omat erityiset tehtävänsä ja oikeutensa. Karhujen ja biisonien klaanit toimivat johtavassa asemassa rauhan aikoina. Sotien syttyessä valtaan nousi kotkien (ukkosen) klaani. Käärmeet valitsivat kylien paikat. Majavat rakensivat majat. Sudet toivat jouset ja nuolet. Kyyhkysten klaani toimi rauhantekijöinä. Pöllöt hallitsivat lääketieteen ja henkimaailman. Hirvet pitivät huolta pyhästä tulesta. Heidän klaaninsa oli avoin miehille, jotka pukeutuivat ja elivät naisten tavoin.
Kulttuuri > Värit ja tatuoinnit

Sininen oli iowien pyhä väri. Sodan väistyessä rauhan tieltä iowat maalasivat piippujensa varret taivaansinisiksi. Punaisia värejä käytettiin sodissa. Musta symboloi kuolemaa ja valkoinen viattomuutta. Joissakin seremonioissa värit merkitsivät pääilmansuuntia. Valkoinen oli pohjoinen, punainen itä, vihreä etelää ja sininen länsi. Koillisessa asuivat tornado ja muut pahat tuulet.
Tatuoinnit olivat yleisiä kummankin sukupuolen keskuudessa. Soturien tatuoinnit kertoivat kantajansa sosiaalisesta statuksesta. Sodissa ansioituneet miehet maalasivat juovia ja pilkkuja poskilleen tai otsiinsa, mutta tatuointeja tehtiin myös rintaan, olkapäihin ja käsivarsiin. Selkää ei kuvioitu, sillä iowat oli kasvatettu kohtaamaan vihollinen kasvoista kasvoihin. Tatuoitu selkä olisi ollut pelkurin ja pakoonjuoksijan merkki.
Tytöille, mikäli he olivat syntyneet päälliköiden sukuun, tatuoitiin puberteetti-iässä silmien väliin yksi tai kaksi suurta pilkkua vanhempien varallisuudesta riippuen. Varhaisimpina aikoina, ennen vuotta 1850, naiset käyttivät tatuointeja kaulassaan, vatsassaan ja jaloissaan. Heidän kuvionsa olivat pitkittäisiä raitoja, mutta myös timantti- ja tähtikuvioita (Aamutähti) käytettiin varsinkin kämmenselissä.
Iowat noudattivat hiustyylissään monien naapuriensa omaksumaa linjaa. Hiukset nypittiin pois lukuun ottamatta kämmenenkokoista aluetta keskellä päätä, josta usein jatkui alas niskaan yltävä kotkansulin tai piikkisian piikein koristeltu hiuslisäke. Päälliköt saattoivat pitää päissään myös saukon nahasta tehtyjä turbaaneja. Naiset pitivät ennen avioitumistaan kahta palmikkoa, jotka vaihtuivat avioliiton myötä yhdeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iowat Wikimedia Commonsissa
Presidentti James Monroe. (Maalaus: William James Hubbard)
Amerikan intiaanien kansallinen museo: Muinainen kuva vesipantterista.
Taiteilija George Catlin maalasi kuvan 12 iowasta, jotka vierailivat hänen mukanaan vuonna 1845 muun muassa Edinburghissa ja Glasgow’ssa.
Isoprofeetankukka

| Isoprofeetankukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Lemmikkikasvit Boraginaceae
Suku::  Profeetankukat Arnebia
Laji::  pulchra
Kaksiosainen nimi
 Arnebia pulchra  (Willd. ex Roemer & Schultes) J.Edmondson 
Synonyymit
 Arnebia echioides  Echioides longiflora  Huynhia pulchra 
Katso myös
   Isoprofeetankukka Wikispeciesissä   Isoprofeetankukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isoprofeetankukka eli profeetankukka (Arnebia pulchra) on lemmikkikasveihin (Boraginaceae) kuuluva kasvi, jota viljellään monivuotisena koristekasvina.
Aarne Möttönen

| Aarne Möttönen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Aarne Wennfrid Möttönen
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1893 Tampere
Kuollut: 29. tammikuuta 1943 (49 vuotta)
Jääkäri
Korkein sotilasarvo:  jääkärimajuri
Aarne Wennfrid Möttönen (23. heinäkuuta 1893 Tampere – 29. tammikuuta 1943) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai myös tulikasteensa Saksan itärintamalla, myöhemmin hän osallistui myös Suomen sisällissotaan.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat työmies Heikki Oskar Möttönen ja Ulrika Heikkinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1929 Suoma Esteri Vitelin kanssa.
Opinnot

Möttönen kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Lappeenrannan yhteiskoulussa vuonna 1921. Hän suoritti tykistöupseerien täydennyskurssin vuonna 1919 ja komppanianpäällikkökurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1929 sekä tykistön ampumakoulun vuonna 1933 ja asekurssin vuonna 1934.
Jääkärikausi

Möttönen työskenteli liikeapulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 13. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Möttönen saapui Suomeen (Vaasaan) vääpeliksi ylennettynä 3. maaliskuuta 1918 aselaiva SS Virgon mukana. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Jääkäritykistön 1. patteriin. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin ensin Vöyrin sotakoulun 6. komppanian mukana Sorilassa, josta hänet komennettiin 21. maaliskuuta 1918 alkaen Mäntän pataljoonaan liitetyn Hämeen ryhmän 8. komppanian päälliköksi. Hän otti komppanianpäällikkönä osaa Takahuhdin-Messukylän taisteluihin, missä hän haavoittui jälkimmäisessä 25. maaliskuuta 1918. Hänet siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen Jääkäritykistöprikaatin 2. jääkäripatteristoon, jonka mukana hän otti osaa taisteluihin Säiniöllä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Möttönen palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet siirrettiin 25. elokuuta 1918 alkaen päälliköksi Kenttätykistörykmentti l:n 6. patteriin, mistä hänet komennettiin edelleen 4. tammikuuta 1919 niin ikään päälliköksi Kenttätykistörykmentti 3:n 3. patterin ja 26. toukokuuta 1919 alkaen päälliköksi 7. patteriin. Hän toimi Porajärvelle komennetun 9. patterin päällikkönä 19. maaliskuuta - 12. syyskuuta 1920 välisen ajan. Hänet määrättiin 24. helmikuuta 1921 Kenttätykistön aliupseerikoulun opettajaksi ja 24. syyskuuta 1923 alkaen Kenttätykistörykmentti 3:n 3. patterin päälliköksi.
Möttönen erosi armeijasta 12. joulukuuta 1923 ja siirtyi seuraavan vuoden alusta Suojeluskuntajärjestön palvelukseen, ja hänet sijoitettiin päälliköksi Viipurin suojeluskuntapiirin VIII alueelle, missä tehtävässä hän oli 29. helmikuuta 1924 saakka. Seuraavaksi hän toimi 1. helmikuuta 1929 - 1. maaliskuuta 1930 välisen ajan päällikkönä Satakunnan suojeluskuntapiirin VII alueella ja myöhemmin niin ikään päällikkönä uudelleen Viipurin suojeluskuntapiirin XIII alueella. Suojeluskunnasta hän erosi 30. marraskuuta 1931 ja astui takaisin vakinaiseen palvelukseen armeijaan 30. toukokuuta 1932, ja hänet sijoitettiin Kenttätykistörykmentti 1:een, mutta komennettiin takaisin suojeluskuntajärjestöön Viipurin suojeluskuutapiirin päällikön käytettäväksi. Viipurista hänet siirrettiin 1. marraskuuta 1932 alkaen päälliköksi Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin VII alueelle (Lohja), josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1935 edelleen III alueen päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota

Möttönen osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 64:n kuormastopäällikkönä, josta hänet siirrettiin myöhemmin 9. divisioonan ilmatorjunta- ja Hyökkäysvaunukomppanianpäälliköksi (Osasto Möttönen). Hän otti osaa taisteluihin talvisodassa Suomussalmen-Raatteen akselilla, Kuhmossa, Saunajärvellä ja Löytövaaralla.
Välirauhan aikana Möttönen toimi 9. Raskaan Pataljoonan komentajana ja myöhemmin 9. Erillisen Panssarintorjuntatykkikomppanian (myöh. 10. Tykkikomppania) päällikkönä. Tykkikomppaniasta hänet siirrettiin myöhemmin Kainuun suojeluskuntapiirin V alueen päälliköksi.
Jatkosodan puhjettua Möttönen komennettiin pataljoonan komentajaksi 14. divisioonan Raskaaseen pataljoonaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin Jalkaväkirykmentti 31:een ja otti osaa jatkosodan taisteluihin Rukajärvellä. Vuonna 1942 Möttönen siirrettiin pois rintamalta ja sijoitettiin aluepäälliköksi Kainuun suojeluskuntapiiriin, missä hän palveli aina kuolemaansa saakka. Hänet on haudattu Sotkamoon.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vääpeli 7. helmikuuta 1918  Vänrikki 28. huhtikuuta 1918  Luutnantti 24. joulukuuta 1918  Kapteeni 6. joulukuuta 1921  Majuri 1941 |     |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Karjalan Vapaussodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Myyrmannin räjähdys

| Myyrmannin räjähdys |
| --- | --- |
 Myyrmanni räjähdyksen jälkeen.
Paikka:  kauppakeskus Myyrmanni, Myyrmäki, Vantaa, Suomi
Ajankohta:  11. lokakuuta 2002  19.35
Iskutyyppi:  pommitus (teon tarkoituksellisuus ei ole tiedossa)
Kuolleita:  7 (räjäyttäjä mukaan lukien)
Haavoittuneita:  164
Epäilty/epäillyt:  Petri Gerdt
Tekoväline:  kotitekoinen pommi
Myyrmannin räjähdys oli kotitekoisen pommin räjähdys, joka tapahtui Vantaalla Myyrmäen kaupunginosassa kauppakeskus Myyrmannissa 11. lokakuuta 2002. Kauppakeskuksen aulassa meneillään olleen lapsille suunnatun pelle-esityksen aikana räjähti hauleilla päällystetty kotitekoinen pommi, joka surmasi seitsemän ihmistä ja haavoitti arviolta lähes 200:aa ihmistä; 164:n tiedetään hakeutuneen sairaanhoitoon. Osalle loukkaantuneista jäi pysyviä fyysisiä vammoja.
Teon motiivi ei koskaan selvinnyt. Tahallisuudesta ei ole varmaa näyttöä. Spekuloinneissa räjähdyksen syistä on kolme teoriaa noussut yli muiden: onnettomuus, itsemurhaisku tai tahallaan aiheutettu räjähdys, jossa tekijä kuoli vahingossa itse.
Tapahtumapaikka

Räjähdyspaikka oli Myyrmannin ensimmäisen kerroksen keskusaukiolla noin 45 metrin päässä kauppakeskuksen eteläisestä, Iskostorin puoleisesta sisäänkäynnistä, McDonalds-ravintolan, Musta Pörssi -myymälän ja Citymarketin kohdalla. Räjähdyspaikan vieressä olivat kierreportaat, jotka johtivat ylempiin kerroksiin sekä alas kauppakeskuksen pysäköintihalliin. Lähellä olivat myös toiseen kerrokseen johtaneet liukuportaat sekä hissit. Räjähdyksen voima ulottui kattorakenteisiin, jotka vaurioituivat, mutta eivät sortuneet. Pahimmat vahingot rajoittuivat melko suppealle, noin 400 neliömetrin alueelle. Pommissa olleiden haulien jälkiä löytyi kauppakeskuksen sisällä enimmillään 70 metrin päästä räjähdyspaikasta läheltä pohjoista, Paalutorin puoleista sisäänkäyntiä.