Henkilöpalvonta (politiikka)
Natsi-Saksa

Hitler lähestyi omaa henkilökulttiaan hyvin eri tavoin kuin Stalin. Stalin esiintyi viime kädessä Leninin vallankumouksen suojelijana ja suurten työläisten ja maatyöläisten joukkojen edustajana. Hitlerin näkemyksen mukaan johtajuuden perustavanlaatuinen ominaisuus oli johtajan persoona ja valtion tärkein tehtävä oli nostaa vahvat luonteet auktoriteettiasemaan. Kirjassaan Taisteluni (Mein Kampf) Hitler käsitteli aihetta kokonaisen luvun verran. Henkilökultin keskeisin sanoma oli väite, että hänellä oli erityislaatuinen suhde Saksan kansan kanssa. Hitler itse kuvaili tätä Nürnbergin valtiopäivillä vuonna 1934: ”Johtajuutemme ei pidä kansaa vain johtamisen kohteena vaan se elää ihmisissä, tuntee ihmisten kanssa ja taistelee ihmisten puolesta.” Führer oli kansan henkilöitymä, joka johti heidät historialliseen kohtaloon.
Hitler oli tarkka julkisesta kuvastaan ja harjoitteli maanisia spontaaneilta vaikuttavia puheitaan kerta toisensa jälkeen. Hitler ei myöskään sallinut itseään valokuvattavan silmälasit päässään, vaikka oli niin kaukotaitteinen, että hänelle jouduttiin kirjoittamaan papereita isokirjaimisella ”führer-kirjoituskoneella”. Hitlerin henkilökultin levittämisessä visuaalisella ilmeellä oli keskeinen osuus. Kaikissa julkisissa tiloissa kuului olla Hitlerin valokuva, ja vuonna 1934 sisäministeri Wilhelm Frick ilmoitti, että kaikkiin toimistoihin ripustetaan Führerin hyväksytty valokuva valtion varoin. Hitleriä esittäviä rintakuvia, postikortteja ja julisteita oli laajasti esillä julkisuudessa, yleensä Hitlerin hovivalokuvaajan Heinrich Hoffmannin ottamia. Hitlerin esittämisessä saksalaisen kansan henkilöitymänä oli ongelmana se, ettei Hitler itse juurikaan muistuttanut kansallissosialistista ”arjalaista” ihannetta. Hän oli verrattain lyhyt eikä hänellä ollut vaaleita hiuksia. Hoffmannin tehtävänä olikin pyrkiä esittämään Hitler mahdollisimman myönteisessä valossa näistä puutteista huolimatta. Vuoden 1933 jälkeen erityisesti Hitleristä tehdyissä maalauksista luovuttiin luonnollisuudesta ja niissä ryhdyttiin esittämään Hitler pidempänä, lihaksikkaampana sotilaana, profeettana ja valtiomiehenä. Valo- ja muotokuvien lisäksi johtajan kirjoituksia pyrittiin levittämään laajasti. Kolmannen valtakunnan kaatumiseen mennessä Mein Kampfia oli halpana nidottuna painoksena myyty 8–9 miljoonaa kappaletta. Vuodesta 1936 eteenpäin maistraatissa jaettiin kopio kirjasta ilmaiseksi kaikille naimisiin meneville pareille.
Natsi-Saksa ei ollut periaatteellisesti yhtä uskonnonvastainen kuin Neuvostoliitto, ja Hitler-kultissa käytettiin uskontoa ja uskonnollista kuvastoa vielä selkeämmin hyväksi kuin Stalinin vastaavassa. Hitleriä luonnehdittiin usein jumalaksi tai jumalan lahjaksi. Alois Spaniel, joka toimi puoluejohtajana Saarlandissa, kuvaili Hitleriä ”uudeksi, suuremmaksi ja vahvemmaksi Jeesus Kristukseksi”. Pastori Hans Kerllin mukaan hän oli ”todellinen Pyhä Henki”. Kansallissosialistit kehittivät kokonaan oman liturgiikkansa, joka sisälsi muun muassa uskontunnustuksen, kasteen ja avioliittoon vihkimisen. Maahan julistettiin uusia pyhäpäiviä: Hitler-päivä 20. huhtikuuta Hitlerin syntymäpäivän kunniaksi, saksalaisen äidin päivä 9. marraskuuta Hitlerin äidin syntymäpäivänä ja 30. tammikuuta suuret juhlallisuudet Hitlerin valtakunnankansleriksi nousemisen vuosipäivänä. Katuja ja aukioita nimettiin Hitlerin kunniaksi, tuhansia saksalaisia poikalapsia nimettiin ”Adolfeiksi”. Hitlerin henkilökulttiin liittyi myös seksuaalinen puoli, joka esimerkiksi Stalinista puuttui täysin. Hitler itse päätti pysyä naimattomana, ja hänen rakastajattarensa Eva Braun oli pakotettu pysymään näkymättömissä. Lukuisat naiset lähettivät Hitlerille kirjeitä, jossa pyysivät tätä siittämään heille lapsia. Kerrotaan, että Hitlerin Baijerissa sijainneen huvilan, Berchtesgadenin pihalla nainen poimi maasta sepeliä, jonka yli Hitler oli kävellyt ja pyörtyi innostuksesta.
Absoluuttisen johtajuuden (Führung) ja alamaisuuden (Gefolgschaft) ideologia ritualisoitiin myös Heil Hitler -tervehdyksellä, joka tuli 1933 pakolliseksi kaikille valtion työntekijöille. Se oli pakollinen myös kansallislaulun ja puolueen Horst-Wessel-Liedin laulamisen aikana. Kaikki julkinen kirjeenvaihto tuli myös päättää Heil Hitler -tervehdykseen, ja se tuli suosituksi myös vastauksena puhelimeen.