stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iván Markovits

Iván Markovits (2. kesäkuuta 1838 Kremnica – 5. huhtikuuta 1893 Budapest) oli unkarilainen pikakirjoittaja, joka laati saksalaisesta Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmästä unkarinkielisen version.
Markovits opiskeli oikeustiedettä, mutta päätyi pikakirjoitusalalle. Hän julkaisi Gabelsbergerin järjestelmästä sovituksen unkarin kielelle vuonna 1863, ensin itävaltalaisessa pikakirjoituslehdessä, ja vuotta myöhemmin kirjamuodossa. Vuodesta 1865 lähtien Markovits työskenteli Unkarin valtiopäivien pikakirjoitustoimistossa.
Idänsydänsimpukka

| Idänsydänsimpukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Simpukat Bivalvia
Lahko::  Veneroida
Heimo::  Sydänsimpukat Cardiidae
Suku::  Cerastoderma
Laji::  glaucum
Kaksiosainen nimi
 Cerastoderma glaucum  (Bruguière, 1789) 
Synonyymit
 Cardium glaucum, Bruguiere, 1789  Cardium glaucum, Poiret, 1789  Cardium lamarcki, Reeve, 1845  Cerastoderma lamarcki, (Reeve, 1845) 
Katso myös
   Idänsydänsimpukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Idänsydänsimpukka (Cerastoderma glaucum) on Suomen rannikolla Itämeren murtovedessä elävä simpukkalaji. Sen kuori on valkoinen tai ruskean kirjava, säteittäiesti harjanteinen ja sivusta katsoen sydämen muotoinen. Itämeressä se kasvaa halkaisijaltaan 1,5–3 cm leveäksi.  Idänsydänsimpukka elää pohjaan kaivautuneena hiekka- tai liejupohjalla.
Idänsydänsimpukka on euryhaliini laji joka voi elää 4-100 promillen suolapitoisuudessa. Sen kokonaislevinneisyys käsittää Itämeren lisäksi Kaspianmeren, Mustanmeren, Välimeren sekä Euroopan Atlantin rannikon Pohjanmeren korkeudelle. Atlantin rannikolla se esiintyy lähinnä vähäsuolaisissa laguuteissa tai estuaareissa, kun taas avoimilla rannoilla elää saman näköinen sydänsimpukka (Cerastoderma edule), jonka levinneisyys ei ulotu Itämereen.
Intian ja Venäjän kuljetuskoneprojekti

| Multirole Transport Aircraft / MS-21 (Il-214 ja Jak-242) |
| --- | --- | --- |
Kuva:
Kuvaus
Tyyppi MS-21-100: 132-paikkainen matkustajakone
Tyyppi MS-21-200: 156-paikkainen matkustajakone
Tyyppi MS-21-300: 174-paikkainen matkustajakone
Tyyppi MTA/MS-21: keskipitkän matkan kuljetuskone
Miehistö: 
Matkustajat: 132 / 156 / 174 / -
Ensilento: 
Valmistaja: Irkut/Iljušin ja Jakovlev
Valmistusmäärä e: 100 Venäjälle ja 45 Intialle 2008-
Mitat
| Pituus | 38,25 m (MS-21-200) |  |
| Kärkiväli | 36,25 m (MS-21-200) |  |
| Pyrstön kärkiväli | 13,28 m (MS-21-200) |  |
Korkeus: 
Massa
Omamassa: 
| Hyötykuorma | 15 000 kg |  |
| Lentoonlähtömassa | 47 900 kg |  |
Voimanlähde
Moottori 1 (intialaiseen): 2 kpl CFMI CFM56-7  (Arkistoitu – Internet Archive)
Moottori 2 (intialaiseen): 2 kpl Aero Engines V2500
Moottori 1 (venäläiseen): 2 kpl Aviadvigatel PS12
Moottori 2 (venäläiseen 2012-): 2 kpl Kuznetšov TRDD-2005
Moottori 2b (venäläiseen -2012): 2 kpl Saljut D-30KP3
Moottori 2c (venäläiseen -2012): 2 kpl Aviadvigatel PS-90A12 
| Teho | 2 x |  |
Suoritusarvot
| Lentonopeus | 850 km/h |  |
| Lentomatka | 6000 km |  |
Lakikorkeus: 
Intian ja Venäjän kuljetuskoneprojekti, jota on valmisteltu vuodesta 2001 alkaen ja joka on vahvistettu 2005 on Venäjän ilmavoimien komentajan taholta esitetty syyksi mahdollisesti vetäytyä Antonov An-70-hankkeesta.
Koneella on tarkoitus korvata 112 Neuvostoliiton Intialle 1980-luvulla myymää Antonov An-32 -konetta. Venäjälle Iljušin Il-214 korvasi niin ikään vanhentuneita Antonov An-22 -koneita.
Marraskuun 2005 sopimuksen mukaan aluksi Intian tulisi saada 45 konetta ja Venäjän noin 100. Koneen lastitilan pituus on noin 13,5 metriä ja korkeus kolme metriä.
Hanke tunnetaan myös Iljušin Il-214:nä, mihin yhdistyi 2003 Jakovlev Jak-242-hanke. Jakovlev on mukana myös Irkutin yhteistyössä. Matkustajakone- ja kuljetuskonehankkeen nimi Venäjällä on tämän jälkeen MS-21. Kilpailussa oli mukana myös Tupolev Tu-234 eli Tupolev Tu-204-300, mutta se ei menestynyt.
Kesäkuussa 2001 intialainen Hindustan Aeronautics Ltd ja venäläiset Irkut, Rosboronexport ja Iljušin solmivat sopimuksen kaksimoottorisen 18 500 kg kantavan taktisen kuljetuslentokoneen kehittämisestä, valmistuksesta ja myynnistä. Irkutin mukaan myös ukrainalainen lentokonetehdas Jakovlev on liittynyt ohjelmaan.
Intian ja Venäjän valtioiden välillä uskotaan sopimuksen syntyvän lokakuussa 2006, kun Intian pääministeri Manmohan Singhin joulukuussa 2005 tapahtuneen Moskovan vierailun aikana allekirjoitettiin sopimus, mikä poistaa patenttiesteitä aiotulta hankkeelta.
Aiheesta muualla

Manmohan-Putin to ink four agreements in Moscow (englanniksi)
India-Russia Inter Governmental Commission In Moscow
India-Russia Defence Cooperation: A Time-tested Relationship (Arkistoitu – Internet Archive)
Russia expands team for MS-21 development work (englanniksi)
Hôtel de Villen metroasema

Hôtel de Ville on Pariisin metron linjojen 1 ja 11 metroasema. Asema on nimetty Pariisin kaupungintalon (Hôtel de Ville) mukaan. Se sijaitsee Rue de Rivolin ja Rue du Renardin alla Pariisin 4. arrondissementissa. Asema avattiin linjalle 1 Pariisin metron ensimmäisten asemien joukossa 19. heinäkuuta 1900 ja linja 11:n laiturit otettiin käyttöön 28. huhtikuuta 1935.
Vuonna 2019 Hôtel de Villen metroasemalle tehtiin 12 307 363 matkaa eli se oli Pariisin metron 11. vilkkain asema.
Galleria

Aseman sisäänkäynti.
Aseman sisäänkäynti.
Laiturien sisäänkäynti.
Linja 1:n laituri.
Linja 11:n laituri.
Pariisin kaupungin vaakuna asemalla.
Aseman nimikyltti.
Aiheesta muualla

| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Châtelet ▷ La Défense |  |  Linja 1 |  | Saint-Paul (en) ▷ Château de Vincennes (en) |
| Châtelet (päätepiste) |  |  Linja 11 |  | Rambuteau (en) ▷ Rosny-Bois-Perrier (d) |
muokkaa wikidataa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hôtel de Villen metroasema Wikimedia Commonsissa
Ian Mahinmi

| Ian Mahinmi |
| --- | --- |
 Ian Mahinmi
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ian Mahinmi
Syntynyt: 5. marraskuuta 1986 (ikä 37) Rouen, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Koripalloilija
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  211 cm
Paino:  113 kg
Nyk. joukkue:  Washington Wizards
Sarja:  NBA
NBA-varaus:  28. varaus 2005 (San Antonio Spurs)
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2003–2006 2006–2007 2007–2010 2007–2009 2010–2012 2011 2012–2016 2016–:   STB Le Havre  Élan Béarnais Pau-Orthez  San Antonio Spurs → Austin Toros  Dallas Mavericks  STB Le Havre  Indiana Pacers  Washington Wizards
Maajoukkueet
:   Ranska
Aiheesta muualla
FIBA
Ian Mahinmi (s. 5. marraskuuta 1986 Rouen) on ranskalainen koripalloilija.
Sentterinä pelaava Mahinmi aloitti pelaajauransa kotimaassaan. San Antonio Spurs varasi hänet NBA:han 28. vuorolla vuoden 2005 varaustilaisuudessa. Mahinmi on pelannut NBA:ssa vuodesta 2007 lähtien D-leaguen ja lyhyen Ranskan-vierailunsa ohella. Hän on NBA:ssa edustanut San Antonio Spursin lisäksi Dallas Mavericksia, jonka riveissä hän voitti NBA:n mestaruuden vuonna 2011, Indiana Pacersia sekä vuodesta 2016 Washington Wizardsia.
Mahinmi on pelannut myös Ranskan maajoukkueessa, jossa hän on sijoittunut parhaimmillaan viidenneksi vuoden 2009 EM-kilpailuissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ian Mahinmi Wikimedia Commonsissa
Dallas Mavericks – NBA:n mestari 2011
0 Shawn Marion ·
2 Jason Kidd ·
3 Rodrigue Beaubois ·
4 Caron Butler ·
6 Tyson Chandler ·
11 José Juan Barea ·
13 Corey Brewer ·
16 Predrag Stojaković ·
20 Dominique Jones ·
28 Ian Mahinmi ·
31 Jason Terry ·
33 Brendan Haywood ·
35 Brian Cardinal ·
41 Dirk Nowitzki ·
92 DeShawn Stevenson

Päävalmentaja Rick Carlisle 

Apuvalmentajat Darrell Armstrong · Dwane Casey · Tim Grgurich · Robert Hackett · Monte Mathis · Terry Stotts
Iso-orvokkikolibri

| Iso-orvokkikolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Orvokkikolibrit Colibri
Laji::  coruscans
Kaksiosainen nimi
 Colibri coruscans  (Gould, 1845) 
Katso myös
   Iso-orvokkikolibri Wikispeciesissä   Iso-orvokkikolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Iso-orvokkikolibri (Colibri coruscans) on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue ulottuu Kolumbiasta ja Venezuelasta Guyanan eteläosaan, Pohjois-Brasiliaan, Ecuadoriin, Peruun, Boliviaan, Luoteis-Argentiinaan, sekä mahdollisesti Chilen pohjoisosaan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. John Gould kuvaili lajin holotyypin Etelä-Amerikasta vuonna 1845.
Iso (täsmennyssivu)

Iso voi tarkoittaa:
ISO, kansainvälinen standardisoimisjärjestö
ISO-luku, kuvaa kameran kennon valoherkkyyttä
ISO, Ison-Britannian Suomalainen Opiskelijayhdistys
iso- (m.kreik. ἴσος, isos, sama, yhtäläinen), samuutta tai yhtäsuuruutta tarkoittava etuliite sivistyssanoissa kuten isomorfia ja isobaari
Iso, italialainen automerkki
Iso, levykuvatiedosto
Infrared Space Observatory (ISO), satelliitti.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Iso”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Italian kruunun ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Italian kruunun ritarikunta (ital. Ordine della Corona d'Italia) oli Italian kuningaskunnassa jaettu kunnianosoitus. Ritarikunta perustettiin 20. helmikuuta 1868 kuningas Viktor Emanuel II:n käskystä. Sitä jaettiin tunnustuksena ansioituneille siviileille ja sotilashenkilöille.
Ritarikunta lakkautettiin vuonna 1945, mutta Savoijin perhe jakoi sitä lähinnä perheen sisällä edelleen vuoteen 1983 saakka.
Kunnianosoitusta jaettiin viidessä luokassa:
suurristin ritari
suurupseeri
komentaja
upseeri
ritari
Iso Pirtajärvi

| Iso Pirtajärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Karjala
Kunnat:  Tohmajärvi
Koordinaatit:  62°15′27″N, 30°39′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Jänisjoen vesistö (01)
Laskujoki:  Pirtapuro
Järvinumero:  01.092.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  122,1 m 
Rantaviiva:  4,81 km 
Pinta-ala:  0,39 km² 
Tilavuus:  0,003235 km³ 
Keskisyvyys:  8,1 m 
Suurin syvyys:  31 m 
 fiIso Pirtajärvi 
Iso Pirtajärvi on syvähkö ja rantaviivaltaan polveileva metsäjärvi Tohmajärvellä Pohjois-Karjalan maakunnan eteläosassa. Sen pinta-ala on 39,2 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 59 kilometriä kaakkoon.
Maantiede

Ison Pirtajärven ulottuvuus lounaisrannalta koillisrannalle on 1,25 kilometriä. Niemet tekevät järven itärannasta mutkaisen. Noin seitsemäsosa Isosta Pirtajärvestä on vähintään viisitoista metriä syvä. Syvin alue sijaitsee järven pohjoisosassa, jossa on myös syvin piste, 31 metriä.
Ison Pirtajärven rannat ovat metsämaata. Järven koillisen osan muodostavan Koposenlahden rannalla on jyrkänne. Ison Pirtajärven länsipuolella sijaitsee Pieni Pirtajärvi, jonka korkeustaso on sama kuin Ison Pirtajärven. Järviä yhdistää Välijoki ja erottaa noin 100–200 metriä leveä kannas. Kannaksen halki kulkee maantie.
Iso Pirtajärvi laskee Pirtapuroa kaakkoon kohti Ryösiönjokea, joka virtaa etelään.
Ison Pirtajärven vesitilavuus on 3 235 000 kuutiometriä.
Iso Pirtajärvi (01.092.1.003) kuuluu Ryösiönjoen yläosan valuma-alueeseen (01.092), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Jänisjoen vesistöalueella (01). Toinen jakovaihe on Ryösiönjoen valuma-alue (01.09). Iso Pirtajärvi on toiseksi on laajin Ryösiönjoen yläosan valuma-alueen 17:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Ylä-Ryösiö.
Ingunn Grönstrand

Ruth Ingunn Grönstrand, o. s. Lindblad (30. tammikuuta 1911 Viipuri – 26. kesäkuuta 2004 Turku) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Mona Helmers. Ingunn Grönstrandin vanhemmat olivat Waldemar Lindblad (1879–1930) ja Alma Seidi Florence (Flory) Hedvall (1878–1935). Hän oli naimisissa Helge Lars Theodor Grönstrandin (1909–1993) kanssa.
Teoksia

Nimellä Ingunn Grönstrand:
Generalens fånge : en Ålandsflickas roman. Förlaget Bro, Helsingfors 1949, 2. upplaga Monitor, Åbo 1989
Döden på Näckö. Söderström, Helsingfors 1954
Alla sorters väder. I. Grönstrand, Åbo 1988
Nimimerkillä Mona Helmers:
Lyckan kommer, lyckan går... : roman. Bro, Åbo 1944
Käännöksiä

Eeva Illoinen : Slipen : Nystads varv under 75 år. Nystad 1967
Italian kuningaskunta

Italian kuningaskunta tarkoittaa useita valtioita eri aikoina samoilla seuduilla:
Italian kuningaskunta (476–493), germaanikuningas Odovakarin perustama valtakunta
Italian kuningaskunta 489–553, ostrogoottien kuningaskunta
Langobardien kuningaskunta 568–774, langobardien itsenäinen kuningaskunta, joka käytti myös nimeä Italian kuningaskunta
Italian kuningaskunta, erosi Frankkien valtakunnasta 839 ja kuului Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan 926–1806
Italian kuningaskunta 1805–1814, Napoleonin perustama nukkevaltio
Italian kuningaskunta 1861–1946, Italian yhdistymisen seurauksena syntynyt valtio.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Italian kuningaskunta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Iisalmen kaupunginkirjasto

| Iisalmen kaupunginkirjasto |
| --- | --- |
 Iisalmen kaupunginkirjasto
Sijainti:  Iisalmi
Koordinaatit:  63°33′33.348″N, 027°11′5.163″E
Tyyppi:  kaupunginkirjasto
Kokoelman koko:  150 789 (2016)
Lainauksia vuodessa:  413 208 (2016)
Kotisivut
Iisalmen kaupunginkirjasto on Iisalmen kaupungissa sijaitseva yleinen kirjasto. Sillä on tällä hetkellä kaksi toimipistettä: Iisalmen kulttuurikeskuksessa sijaitseva pääkirjasto sekä päiväkoteja, kouluja ja haja-asutusalueita palveleva kirjastoauto Pokkari. Vakituista henkilökuntaa kirjaston palveluksessa on 17 henkilöä. Kirjaston perustamisajankohta voidaan ajoittaa 1850-luvulle. Toimittaja Paavo Tikkanen perusti lainakirjaston Iisalmen pitäjään vuonna 1858. Toiminta kuitenkin hiipui ja sitä käynnisteltiin toisen kerran vuonna 1874, jolloin lainakirjasto perustettiin uudelleen. Kaupunginvaltuusto vahvisti Iisalmen kaupungin kansankirjaston ja lukutuvan säännöt vuonna 1924. Vuosina 1922–1989 kirjasto toimi Savon- ja Otavankadun kulmauksessa sijaitsevassa puurakennuksessa. Nykyisiin toimitiloihinsa kirjasto muutti vuonna 1989.
Ylä-Savon kirjastoverkko Rutakko

Iisalmen kaupunginkirjasto on osa Ylä-Savon kirjastoverkko Rutakkoa. Kirjastoverkko on yhdeksän kunnan- ja kaupunginkirjaston muodostama yhteenliittymä, johon kuuluvat Iisalmen kaupunginkirjaston lisäksi Keiteleen kirjasto, Kiuruveden kaupunginkirjasto, Lapinlahden kirjasto, Pielaveden kirjasto, Sonkajärven kirjasto, Tervon kirjasto, Vesannon kirjasto ja Vieremän kirjasto. Rutakko-kirjastoilla on yhteinen aineisto- ja asiakastietokanta, verkkokirjasto, käyttösäännöt sekä kuljetuspalvelu. Aineistoa voi lainata, palauttaa ja varata vapaasti kirjastojen kesken. Verkkokirjaston kautta on pääsy yhteisiin sähköisiin aineistoihin. Kirjastoverkkoon kuuluu 11 kirjastoa ja neljä kirjastoautoa.
Aiheesta muualla

Kirjaston Facebook-sivut
Iisalmen kaupunginkirjaston aikuistenosasto sekä yläkerran opinto-osasto
Vuoden 2016 pelipäivä Iisalmen kaupunginkirjastossa
Ylä-Savon kirjastoverkko Rutakko
Erityistaide

Erityistaide eli erityistä tukea tarvitsevien taiteilijoiden taide on taidetoiminnan ala, jota ei nimensä mukaisesti olisi ilman erityistä tukea. Erityistaiteen alaan kuuluu kehitysvammaisten, autismin kirjon henkilöiden sekä laaja-alaisia oppimisvaikeuksia omaavien henkilöiden taidetoiminta harrastajataiteesta taideammattilaisuuteen.
Erityistaiteen studioiden toiminnan tuloksena taidemaailman tietoisuuteen on noussut monia taiteilijoita, joiden teokset täyttävät ammattitaiteen kriteerit. Lahjakkuudestaan huolimatta nämä taiteen tekijät tarvitsevat erityisiä tukitoimia taiteilijuutensa mahdollistamiseksi. Erityistaiteilijat tekevät taideteoksia, jotka pärjäävät taiteena ilman erityis-etuliitettä, mutta he itse taiteilijoina tarvitsevat apua taiteen kentällä toimiessaan. Konkreettisen taiteen tekemisen lisäksi erityistaiteilija tarvitsee apua teostensa esille tuomiseen.
Kansainvälisestä näkökulmasta tarkasteltuna suomalainen erityistaide on osa outsider-taiteen kenttää yhdessä ITE-taiteen kanssa. Useat alan toimijayhteisöt ovat kansainvälisen verkoston European Outsider Art Association EOA:n jäseniä.
Erityistaiteen toimipaikkoja Suomessa

Erityistaide on melko nuori taiteen ala, sillä sen lähes kaikki merkittävät taidepiirit, keskukset ja -oppilaitokset ovat syntyneet 1990-luvulla tai sen jälkeen. Harrastus- ja opiskelumahdollisuuksien paranemisen myötä kehitysvammaisilla on ollut mahdollisuus siirtyä askartelusta ja taideterapiasta taiteen tekemiseen. Tuotannon taiteellisen tason kohoamisen myötä myös näyttelytoiminta on 2000-luvulla lisääntynyt voimakkaasti ja kehitysvammaisten taitetta on nähty taidemuseoissa.
Helsingissä toimii Suomen ainoa erityistaiteen esittämiseen keskittynyt taidegalleria, Art Kaarisilta. Vuonna 2009 perustettua galleriaa ylläpitää Nastolassa sijaitseva Kaarisilta ry, joka tarjoaa kulttuurialan päivä- ja työtoimintaa sekä kuvataiteen ammatillista koulutusta erityistukea tarvitseville henkilöille.
Kaarisilta järjestää Kaarisilta Biennalen, joka on kaikille erityistä tukea tarvitseville taiteilijoille avoin, kansainvälinen jyrytetty biennaali.
Erityistaiteen toimipaikkoja Suomessa > Suomalaisia erityistaidekeskuksia ja -oppilaitoksia

Kehitysvammaisten taidetyöpajoja on Suomessa määrittelystä riippuen noin kolmekymmentä. Monien työpajojen taidetoiminta sisältää taidekasvatuksellisia tavoitteita, mutta vain muutamassa niistä annetaan taiteen alan tutkintoon tähtäävää opetusta. Kuva-artesaanin tutkinnon suorittaneet erityistaiteilijat työskentelevät usein kotikuntiensa toimintakeskusten päivä- ja työtoiminnan taidetyöpajoissa.
Tunnettuja erityistaiteen toimijoita ja taidekeskuksia Suomessa:
Kaarisilta, Nastola
Kirsikoti, Lieksa
Taidekeskus Into, Turku
Oma Polku, Tampere
Taidepesula, Vaalijala
Luovilla. Lyhytaikaiskoti ja Työpaja Lyhty ry:n tekstiilityöpaja, Helsinki.
Wärjäämö, Tampere
Taidekeskus Kettuki, Hämeenlinna.
Erityistaiteen edunvalvonta

Erityistaiteen kentän edunvalvojana toimii Kettuki, joka on kehitysvammaisten ja muiden erityistä tukea tarvitsevien taiteilijoiden kuvataiteen alan toimintaa tukeva valtakunnallinen asiantuntijayhdistys. Kettukia ylläpitävä Kettuki-yhdistys eli Kehitysvammaisten taiteilijoiden tuki ry perustettiin vuonna 2002. Kettukin tavoitteena on tehdä erityistaidetta tunnetuksi ja kohottaa sen arvostusta. Se pyrkii parantamaan erityistä tukea tarvitsevien henkilöiden mahdollisuuksia opiskella ja harrastaa taidetta sekä työskennellä taiteen alalla.
Erityistaiteen edunvalvonta > Taideteko -palkinto

Kettuki myöntää vuosittain Taideteko -palkinnon ansioituneelle henkilölle tai yhteisölle, joka on toiminnallaan edistänyt erityistä tukea tarvitsevien henkilöiden taidetta ja kulttuuria.
Vuoden Taideteko-palkinnon saajat:
2015 Pekka Elomaa ja Lyhdyn työryhmä: Pitkästä ja taiteellisesti ansiokkaasta työstä valokuvataiteen saralla
2014 Kehitysvammaisten Palvelusäätiö: Kultturellia - Vähän erilaisen kulttuuritapahtuman tuottamisesta ja erityisesti kehitysvammaisten osallisuudesta tapahtumassa
2013 Kettukin perustaja, taidemaalari ja kuvataiteilija Ahti Isomäki: Uraauurtavasta, tinkimättömästä ja innostavasta työstä kehitysvammaisten taiteen edistämiseksi
2011 Valtiotieteen tohtori Hanna-Liisa (Assi) Liikanen: Taiteen, kulttuurin ja hyvinvoinnin yhteyksien tutkimisesta ja tukemisesta
2010 Vähän kunnioitusta elokuvan työryhmä: Kehitysvammaisten osaamisen hyödyntäminen elokuvan eri tuotantovaiheissa
2008 Annantalon taidekeskus: Kehitysvammaisten taiteen näkyvä huomioiminen näyttelytoiminnassa
2007 Faces-etnofestivaali: Saavutettavuuden edistämisestä
2006 Otso Kantokorpi: Kehitysvammaisten taiteen tukemisesta ja esilletuomisesta valtakunnallisessa taidekeskustelussa
2005 Ari Sainio ja Satu Itkonen: Ansioista selkokielisen taidekirjoittamisen uranuurtajina
2004 Kaarisilta ry: Kehitysvammaisten ammatillisen taideopetuksen aloittamisesta Suomessa
Erityistaiteen edunvalvonta > Kettukin Vuoden taiteilija -tunnustus

Kettuki valitsee vuosittain myös Vuoden taiteilijan tai taiteilijaryhmän, jolle järjestetään yksityisnäyttely. Kettukin Vuoden taiteilijat:
Pasi Soukkala 2016
Harri Blomberg 2015
Tiina Elina Nurminen 2014
Omapolku ry:n puupiirrosgrafiikan ryhmä 2013
Miia Ruohonen 2012
Jukka-Pekka Levy 2011
Matti Rauhaniemi 2010
Kenneth Rasmussen (Tanska) 2009
Jack Heiskanen 2008
Paul Gustafsson 2007
Kirsi Mikkonen 2006
Tuula Rantanen 2005
Tuomas Korhonen 2004
Kansainvälinen outsider-taiteen kenttä

Kansainvälisissä yhteyksissä erityistaide käännetään englanniksi "outsider art".
Professori Colin Rhodesin mukaan tuettu ateljeetyöskentely tarjoaa vaihtoehdon perinteiselle taidekoulutukselle, taideakatemioille, joiden opetus yleensä on taiteellisesti lahjakkaidenkin erityistä tukea tarvitsevien henkilöiden ulottumattomissa. Vaikka outsider-taide on totuttu liittämään itseoppineiden taiteeseen, myös erityistä tukea tarvitsevien taiteilijoiden taiteen katsotaan nykyään kuuluvan outsider-taiteen piiriin.
Tunnettuja kansainvälisiä erityistä tukea tarvitsevien taiteilijoiden taidekeskuksia ovat muun muassa:
Iso-Britaniassa:
Project Ability
Outside In
Tanskassa:
Gaia (Arkistoitu – Internet Archive)
Ruotsissa:
Inuti
Yhdysvalloissa:
Creative Growth (Arkistoitu – Internet Archive)
Creativity Explored
Hollannissa:
Hereenplaats
Itävallassa:
Gugging
Kirjallisuutta

Carlson, Jöns 2003. "Haja-ajatuksia kehitysvammaisten taiteesta ja muiden". Teoksessa Seppo Knuuttila (toim.) ITE käsillä, nykykansantaiteen vuosikirja 2. Helsinki: Maahenki.
Isomäki, Ahti ja Laurila-Hakulinen, Raisa (toim.) 2004. Sivusta katsoen. Taju 2004. Hyvinkään taidemuseon julkaisuja no 24. (Selkokirja)
Isomäki, Ahti (toim.) 2006. Aurinko ja kolme kuuta. Kettuki. (Selkokirja)
Kuutti, Tuija ja Raitmaa, Minna (toim.) 2002. Ateljee Hännätön kissa. Studio Bobtailed Cat. Nykytaiteen museon julkaisuja 82/2002
Aiheesta muualla

Haveri, Minna: Erityistä taidetta. 1/2 -lehti 1/2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
Luovat erot -hanke
YLE: Erityistaide on nousussa (6.4.2013)
ITE-museon erityistaidetoiminta (Arkistoitu – Internet Archive)
YLE: Nastolan Villähteeltä löytyy erityistaiteen picassoja – Kaarisilta Biennale hakee kehitysvammaisten taiteelle näkyvyyttä (25.10.2013)
Iivari (täsmennyssivu)

Iivari on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Antti Iivari (s. 1992), suomalainen jääkiekkoilija
Heidi Iivari (s. 1974), suomalais-virolainen runoilija, suomentaja ja kirjallisuuskouluttaja.
Juhani Iivari (s. 1947), Oulun yliopiston tietojenkäsittelytieteen emeritusprofessori
Ulpu Iivari (ent. Iivari-Tapiola, s. 1948), suomalainen SDP:n poliitikko ja toimittaja.
Etunimi Iivari
Iivari on radioaakkosissa I-kirjain ("ii niin kuin Iivari")
Iivari-palkinto on Lahden teatterikerhon vuotuinen taiteellinen tunnustus
Juusto-Iivari, Maalaisserkku Oy:n makkaramerkki.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Håkan Nesser

Håkan Nesser (2005)
Sven Håkan Nesser (s. 21. helmikuuta 1950 Kumla, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija. Hän on yksi merkittävimpiä ruotsalaisia rikoskirjailijoita Henning Mankellin, Liza Marklundin ja Stieg Larssonin ohella.