stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fourme d’Ambert
Aiheesta muualla

Cheese-France: Fourme d'Ambert (englanniksi)
Fourme d’Ambert (ranskaksi)
Fougueux (1785)

| Fougueux |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  marraskuu 1784
Laskettu vesille:  19. syyskuuta 1785
Palveluskäyttöön:  joulukuu 1785
Poistui palveluskäytöstä:  28. lokakuuta 1805
Loppuvaihe:  tuhoutunut karille ajossa
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 966 tonnia
Pituus:  55,87 m
Leveys:  14,90 m
Syväys:  7,26 m
Koneteho:  täystakiloitu
Miehistöä:  3 upseeria ja 690 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  yhteensä 74 tykkiä: 28 × 36 naulan SML tykkiä 30 × 18 naulan tykkiä 16 × 8 naulan tykkiä 4 × 36 naulan karronadia
Fougueux oli Ranskan laivaston vuonna 1785 vesillelaskettu Téméraire-luokan 74-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Työt aluksella aloitettiin elokuussa 1782 ja ne lopetettiin 1. marraskuuta 1783. Valmistuneet osat varastoitiin, kunnes Lorientin telakka vastaanotti tilauksen aluksesta. Köli laskettiin marraskuussa 1784. Alus laskettiin vesille 19. syyskuuta 1785 ja otettiin palvelukseen joulukuussa.
Palvelus

Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi 21. lokakuuta 1805 aluksen Trafalgarin taistelussa, mutta valtaajat hylkäsivät nousemassa olevan myrskyn vuoksi aluksen. Alus ajautui karille 28. lokakuuta Santi Petrin matalikolla Cadizin itäpuolella.
Foinikian naiset

| Foinikian naiset> Φοίνισσαι |
| --- | --- |
 Eteokles ja Polyneikes. Giovanni Silvagnin maalaus, n. 1800.
Kirjoittaja:  Euripides
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Theba
Kantaesitys:  411–409 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Iokaste Antigone Polyneikes Eteokles Kreon Teiresias Menoikeus Oidipus orja sanansaattajia
Kuoro:  Foinikian naisia
Foinikian naiset (m.kreik. Φοίνισσαι, Foinissai, lat. Phoenissae) on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, jonka aiheena on seitsemän sotaretki Thebaa vastaan. Sen kantaesitys oli noin vuonna 411–409 eaa.
Historia

Euripideen Foinikian naisten kantaesitys ajoitetaan noin vuoteen 411–409 eaa. Se esitettiin kaupunki-Dionysia-juhlien näytelmäkilpailussa yhdessä tragedioiden Oinomaos ja Khrysippos kanssa. Näytelmä vastaa aiheeltaan Aiskhyloksen tragediaa Seitsemän Thebaa vastaan, jonka kantaesitys oli ollut jo vuonna 467 eaa.
Sisältö

Näytelmä koostuu 1 766 runosäkeestä. Se sijoittuu Thebaan, jossa Oidipuksen pojat Polyneikes ja Eteokles taistelevat kaupungin kuninkuudesta.
Sisältö > Tausta

Tragedian taustalla on Theban kuninkaan Oidipuksen tarina, joka tunnetaan muun muassa Sofokleen tragediasta Kuningas Oidipus. Oidipus oli tietämättään surmannut isänsä ja nainut äitinsä Iokasten. Kaiken selvittyä hänelle hän sokaisi itsensä häpeissään ja luopui kruunusta. Hänen poikansa Polyneikes ja Eteokles alkoivat kiistellä vallanperimyksestä.
Näytelmän nimi tulee sen kuorosta (khoros), joka koostuu foinikialaisista naisista. Nämä ovat olleet matkalla Syyriasta Delfoihin ja joutuneet jäämään sodan vuoksi matkan varrelle Thebaan. Näillä on yhteys Thebaan sitä kautta, että kaupungin perustaja Kadmos oli tullut Foinikiasta.
Tulkintoja

Näytelmä on esitetty aikana, jolloin Ateenan niin kutsuttu neljänsadan oligarkia kaatui ja aiemmin karkotettu Alkibiades kutsuttiin takaisin kaupunkiin. Iokasten ja Polyneikeen keskustelu jälkimmäisen maanpaosta saattaa olla viittaus Alkibiadeen maanpakoon ja hänen saamaansa anteeksiantoon.
Aiheensa esityksenä tragedia on usein hävinnyt Aiskhyloksen Seitsemälle Thebaa vastaan. Sitä on kuitenkin kiitetty sanallisten kuvaustensa taidokkuudesta, ja erityisesti sanansaattajien puheenvuoroista, jotka kuvaavat armeijoiden taistelua, Eteokleen ja Polyneikeen kaksintaistelua ja Iokasten itsemurhaa.
Foinikialaisten naisten esiinnostaminen on tyypillistä Euripideelle, joka kuvaa usein tuttuja myyttejä naisten ja joskus myös orjien näkökulmasta. Kuorossa yhdistyvät kummatkin näistä ryhmistä, sillä osaa naisista ollaan viemässä Delfoihin orjiksi.
Kirjallisuutta > Suomennos

Euripides: Foinikian naiset. Suomentanut Liisa Kaski. Teoksessa Euripides: Alkestis, Foinikian naiset, Turvananojat, Hekabe, Andromakhe, Rhesos.  (Suomennos Liisa Kaski, Tua Korhonen ja Vesa Vahtikari)  Teos, 2020.  ISBN 978-952-363-040-6
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia ja käännöksiä

Euripides: Phoenissae. Teoksessa Euripidis fabulae.  (Vol. III (Helena, Phoenissae, Orestes, Bacchae, Iphigenia Aulidensis, Rhesus) Toim. James Diggle. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1994.  ISBN 978-0-19-814595-0  Kreikankielinen alkuteksti.
Aiheesta muualla

Euripides: Phoenissae. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Euripideen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet:  Alkestis · Andromakhe · Bakkhantit · Elektra · Foinikian naiset · Hekabe · Helena · Herakleen lapset · Herakles · Hippolytos · Ifigeneia Auliissa · Ifigeneia taurien mailla · Ion · Kyklooppi · Medeia · Orestes · Troijan naiset · Turvananojat · (Rhesos)
Kadonneita ja katkelmallisia:  Aiolos
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2  3 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia  Puola  Vatikaani 
Muut:  IdRef 
Menoikeuksen omistautuminen. Alexander J. Leslien veistos noin vuodelta 1908.
Formamidi

| Formamidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  75-12-7
PubChem CID:  713
SMILES:  C(=O)N 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH3NO
Moolimassa:  45,044 g/mol
Sulamispiste:  2,6 °C
Kiehumispiste:  210,5 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,133 g/dm3
Liukoisuus veteen:  Erittäin hyvä
Formamidi (CH3NO) on yksinkertaisin amideista, ja sitä voidaan pitää metaanihapon johdannaisena. Formamidia käytetään pääasiassa liuottimena ja orgaanisessa synteesissä. Yhdisteestä käytetään myös nimiä metaaniamidi, metaanihappoamidi, muurahaishappoamidi ja karbamialdehydi.
Ominaisuudet

Formamidi on huoneenlämpötilassa kellertävää nestemäistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin helposti veteen ja alkoholiin. Vesiliuoksissa yhdiste hydrolysoituu ammoniumformiaatiksi. Formamidin kiehumispiste on 210,5 celsiusastetta, mutta aine rupeaa hajoamaan jo sitä ennen ammoniakiksi, vedeksi, hiilimonoksidiksi ja vetysyanidiksi.
Valmistus

Teollisesti formamidia valmistetaan ammoniakin ja metaanihapon metyyli- tai etyyliestereistä. Sivutuotteena muodostuu metanolia tai etanolia.
Toinen tapa valmistaa formamidia on hiilimonoksidin ja ammoniakin välinen reaktio korkeassa paineessa.
Käyttö > Kemiassa

Formamidia käytetään liuottimena muovien ja muiden polymeerien, kuten nailonin valmistuksessa. Lisäksi se kykenee liuottamaan myös ioniyhdisteitä. Yhdistettä käytetään myös valmistettaessa lääkeaineita, kuten penisilliiniä tai dihydrostreptomysiiniä sekä teollisuuskemikaaleja, kuten muurahaishappoa ja pyridiiniä. Formamidia kuumentamalla 160 °C:seen katalyyttien läsnä ollessa voidaan syntetisoida puriini- ja pyrimidiiniemäksiä, kuten sytosiiniä. Muita käyttökohteita ovat lisäaine hydraulisissa nesteissä ja väriaineissa.
Käyttö > Biokemiassa

Biokemiassa formamidia käytetään muun muassa nukleiinihappojen hybridisaatiossa, sekvensoinnissa sekä DNA:n ja RNA:n denaturoinnissa ennen elektroforeesiä.
Myrkyllisyys

Hengitettynä formamidi aiheuttaa pahoinvointia ja jopa tajuttomuuden. Nieltynä yhdiste aiheuttaa mahakipua. Formamidi aiheuttaa ärsytystä myös silmissä ja iholle joutuessaan. Pitkäaikainen altistuminen yhdisteelle voi aiheuttaa keskushermosto- ja munuaisvaurioita sekä ihottumaa. Formamidin on eläinkokeissa todettu olevan teratogeenistä eli sikiötä vaurioittavaa.
Formamidi ja vaihtoehtoinen biokemia

Formamidia on ehdotettu vaihtoehtoisen biokemian teorioissa veden korvaavaksi liuottimeksi. Formamidin hyviä ominaisuuksia ovat laaja nestemäisen olomuodon lämpötila-alue, väkevien liuosten muodostumisen mahdollistava suuri pintajännitys ja vettä suurempi dipolimomentti ja dielektrinen vakio. Monet elämälle välttämättömät yhdisteet, joita ovat esimerkiksi ATP ja ADP sekä monet peptidit, hajaantuvat hyvin helposti vesiliuoksissa, mutta eivät formamidiliuoksissa. Formamidia ei kuitenkaan ole tavattu suuria määriä aurinkokunnasta eikä muualtakaan avaruudesta.
Fra den finske frihedskrig 1918

| Fra den finske frihedskrig 1918 |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Harald Natvig
Kieli:  norja
Genre:  kuvateos, sotakirja
Kustantaja:  Mittet & Co.
Julkaistu:  1918
Sivumäärä:  134

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Fra den finske frihedskrig 1918 : Vestarméen on vuonna 1918 ilmestynyt norjalaisen lääkärin Harald Natvigin kuvateos, joka sisältää hänen Suomen sisällissodasta ottamiaan valokuvia. Natvig osallistui sotaan valkoisten puolella Norjan Punaisen ristin lähettämän kenttäsairaalan johtajana, joka seurasi länsiarmeijaa Hämeen rintamalla. Teoksessa on 175 valokuvaa.
Natvig saapui Suomeen Tornion kautta heti sodan käynnistyttyä tammikuun lopussa. Helmikuussa Natvig oli Jyväskylän seudulla Keski-Suomessa, jossa hän kuvasi valkoisen armeijan harjoituksia ja paraateja. Maaliskuun alussa Natvig siirtyi kenttäsairaalan mukana rintamalle ja seurasi länsiarmeijan joukkoja muun muassa Länkipohjan, Tampereen ja Lempäälän taisteluissa. Sotatoimien päättymisen jälkeen hän seurasi valkoisten voitonparaatia Helsingissä ja vieraili Suomenlinnan vankileirillä sekä Hangossa, Turussa ja Maarianhaminassa ennen paluutaan Ruotsin kautta kotimaahansa.
Kirja sisältää muun muassa Länkipohjan taistelua seuranneena päivänä 17. maaliskuuta otetun kolmen kuvan sarjan kolmentoista punakaartilaisen teloituksesta. Kuvat ovat tunnetuimpia sisällissodan valokuvia. Suurin osa valokuvista on Natvigin ottamia, mutta joukossa on myös muutama sairaanhoitajina palvelleiden Ingrid Skaarin ja Elisabeth Braatenin valokuva. Kirja julkaistiin Norjassa syksyllä 1918. Teoksen myynnistä saadut tulot lahjoitettiin sotainvalidien ja kaatuneitten perheitten hyväksi.
Aiheesta muualla

Fra den finske frihedskrig 1918 -kirjan digitoitu versio (PDF) (Arkistoitu – Internet Archive) Tanskan kuninkaallinen kirjasto.
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fra den finske frihedskrig 1918 Wikimedia Commonsissa
Fratafernes

Fratafernes (m.kreik. Φραταφέρνης, kuoli ennen vuotta 321 eaa.) oli persialainen sotilas. Hän oli Parthian ja Hyrkanian maakuntien satraappi Dareios III:n aikana.
Fratafernes johti omien maakuntiensa joukkoja Gaugamelan taistelussa vuonna 331 eaa. Dareioksen pakeni Frataferneen kanssa Hyrkaniaan hävittyä taistelun Aleksanteri Suurta vastaan. Dareioksen kuoleman jälkeen Fratafernes antautui Aleksanterille, joka antoi Frataferneen jatkaa Parthia satraappina.
Fratafernes seurasi Aleksanterin mukana kun tämä ajoi takaa Dareioksen murhaajaa Bessosta. Aleksanteri lähetti Frateferneen Erigyioksen ja Karanoksen kanssa kukistamaan kapinoivan Satibarzaneksen. Vuoden 328 eaa. talvena Fratafernes lähetettiin kukistamaan kapinoivaa Autofradatesta. Fratafernes selvitti tehtävänsä ja toi kapinallisen vankina kuninkaan luokse. Fratafernes saapui kuninkaan luokse pian Hydaspesjoen taistelun jälkeen. Tämän jälkeen Fratafernes palasi ilmeisesti takaisin omaan maakuntaansa. Hän lähetti poikansa Farismeneen elintarvikkeilla lastatun saattueen kanssa avustamaan Aleksanterin armeijaa Gedrosian aavikon ylityksessä.
Kaksi muuta Frataferneen pojista, Fradasmenes ja Sisines, liittyivät Aleksanterin toveriratsuväen kuninkaalliseen osastoon (agema) vuonna 324 eaa. Fratafernes sai jatkaa maakuntiensa hallitsemista Aleksanterin kuoleman jälkeen. Fratafernes kuoli luultavasti ennen Triparadisoksen kokousta vuonna 321 eaa. Ainakin Parthian uudeksi satraapiksi nimitettiin Filippos joka oli ennen ollut Sogdianan satraappi.
Fosforesenssi

Fosforoivaa ainetta tavallisessa valaistuksessa, UV-valossa ja pimeässä.
Fosforesenssi (myös fosforenssi) on ilmiö, jossa fosforoiva aine absorboi sähkömagneettista säteilyä ja emittoi eli säteilee sitten viiveellä pienempienergistä säteilyä. Fosforoiva aine voidaan altistaa esimerkiksi näkyvälle valolle ja siirrettäessä pimeään se hehkuu valoa.
Fosforesenssi eroaa fluoresenssista siten, että atomit pysyvät pidempään virittyneinä. Toisin kuin fluoresenssissa, fosforoiva aine emittoi säteilyä jonkin aikaa vielä senkin jälkeen, kun atomin virittymisen aiheuttaja on poistettu.
Fosforesenssia ilmenee joillakin vesieliöillä ja sienillä.
Fysikaalinen ilmiö

Fosforesenssissä atomiin osuva fotoni virittää sen. Atomin elektroni siirtyy  korkeammalle viritystilalle. Viritystilan purkautuessa syntyy yksi tai useampi pienempienerginen fotoni. Loppuosa energiasta muuttuu lämmöksi. Emissiovaihe saattaa kestää jopa tunteja.
Fosforoivat aineet

Fosforoivia aineita käytetään muun muassa pimeässä loistavissa tarroissa sekä esimerkiksi hätäpoistumismerkinnöissä. Fosforisoivilla aineilla ja alkuaine fosforilla on hyvin vähän tekemistä keskenään, sillä vain hyvin harvat fosforisoivat aineet sisältävät fosforia ja jos sisältävät, fosfori on aineessa fosfaattina.
Esimerkiksi "itsevalaisevissa" kellotauluissa on voitu käyttää europiumilla seostettua strontiumaluminaattia, joka on itsevalaisevista aineista kirkkainta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fosforesenssi Wikimedia Commonsissa
Luminesenssin alalajit
elektroluminesenssi
fotoluminesenssi
fluoresenssi
fosforesenssi
kemiluminesenssi
bioluminesenssi
termoluminesenssi
triboluminesenssi
radioluminesenssi
sonoluminesenssi
Torsten Forstén

Torsten Karl Forstén (2. heinäkuuta 1855 Hamina – 2. heinäkuuta 1927) oli suomalainen upseeri ja eläinsuojelutoiminnan edelläkävijä. Hän toimi pitkään Suomen Eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajana.
Elämä

Käytyään Kuopion yläalkeiskoulun Forstén siirtyi isänsä Lennart Forsténin tavoin sotilasuralle. Helsingin junkkarikoulun päätyttyä 1877 hän palveli vänrikkinä Arkangelogradin jalkaväkirykmentissä 1877–1878, Bielomorin jalkaväkirykmentissä 1878–1882 (1879 aliluutnantti ja 1881 luutnantti) jonka jälkeen toimi Suomen reservikomppanian päällikkönä. Hänestä tuli alikapteeni 1888, kapteeni 1895 ja everstiluutnantti 1902, jolloin hän erosi palveluksesta. Hän osallistui Turkin sotaan ja muun muassa Plevnan taisteluun.
SEY:n puheenjohtajana Forstén ohjasi sen toimintaa käytännönläheiseen suuntaan. Hänen kaudellaan sai alkunsa laaja jäsenyhdistysten ja eläinsuojeluvalvojien verkosto, jonka merkitys suomalaisen eläinsuojelun tukipylväänä on yleisesti tunnustettu. Forstén toimi eläinsuojeluaatteen hyväksi esitelmänpitäjänä ja kansantajuisena kirjailijana. Hän perusti Suomen ensimmäisen eläinsuojelutoimiston Helsinkiin vuonna 1904 ja julkaisi vuodesta 1906 lähtien Eläinten Ystävä -lehteä.
Perhe

Forsténin puoliso oli Julia Charlotta Hällfors (1859–1938). Pariskunnalla oli neljä lasta. Heidän vanhimman tyttärensä Sylvia Johanna Sofia (1881–1960) puolisoita olivat professori Aukusti Simojoki ja rovasti Tor Westman. Sippolassa vaikuttanut Lennart Forstén oli hänen serkkunsa.
Teoksia

Nimellä T. K. Forstén:
Harja- ja häntä-rupi hevosessa. Lammin Eläinsuojeluyhdistyksen lehtisiä 1. Helsinki 1901
Hevosen hoito sairaana. Tekijä, Helsinki 1902
Yleisimmät teurastustavat maassamme. Uudenmaan Eläinsuojelusyhdistyksen kirjasia 23. Hämeenlinna 1905
Eläinten ystäwän kewät-aatelmia. 1906
Hevosenlihan käyttäminen ravinto-aineena ; esitelmä, jonka on pitänyt T. K. F. Tekijä, Helsinki 1906
Lehmän käyttäminen ajojuhtana. Tekijä, Helsinki 1908
Suomen eläinsuojelusyhdistys ja sen haaraosastot 1901-1909. Tekijä, Helsinki 1909
Eläinsuojelu-opas. Tekijä, Tampere 1912
Eläinystävällisiä neuvoja työhevosen hoidossa. Tekijä, Helsinki 1914, 4. laajennettu painos Suomen eläinsuojelusyhdistys, Forssa 1935
Hevosmiehen taskukirja. Tekijä, Helsinki 1916
Nautakarjan vitsauksia : Nautapaarma. Suomen eläinsuojelusyhdistyksen julkaisuja. Helsinki 1916, 2. painos 1928
Riimu ja päitset. Suomen Eläinsuojelusyhdistyksen lentolehtisiä 3. Helsinki 1916
Djuren i kriget : några randanmärkningar. "Finska röda stjärnans" skriftserie 1. Helsingfors 1918
Hästen i kriget : en aktuell och krävande uppgift. Finska röda stjärnan, Viborg 1921
Lasarett för hästar. Finska röda stjärnan, Viborg 1921
Suomen punainen tähti. Viipuri 1921
Muutamia tulevaisuuden suunnitelmia sairaiden eläinten hoidossa vallitsevien epäkohtien poistamiseksi. Suomen Eläinsuojelusyhdistyksen julkaisuja 55. Helsinki 1922
Lahjoituksia yleishyödyllisiin ja valistustarkoituksiin. Helsinki 1924
Sotamiehen tärkeimmät velvollisuudet : kokoelma kertoelmia ; sovitteli Torsten Karl Forstén.
Toimitustöitä

Jaakko Juteini : Jaakko Juteinin eläinsuojeluskirjoitelmat ; kokosi T. K. F. Toimittaja, Helsinki 1906
Suomennoksia

Ohjesääntö ratsuväen kotipalveluksesta : oikaistu sotaväelle annetun käskyn mukaan vuodelta 1891, n:o 345 ; suom. T. Forstén. Tilgmann, Helsinki 1899
N. Jönsson : Eläinsuojeluksen merkitys maanviljelystaloudessa ; käänsi ja oloihimme sovitteli T. K. Forstén. Helsinki 1903
Fernand Foureau

Fernand Foureau.
Fernand Foureau (17. lokakuuta 1850 Saint-Barbant, Haute-Vienne – 17. tammikuuta 1914 Pariisi) oli ranskalainen tutkimusmatkailija ja siirtomaavirkailija.
Saksan–Ranskan sotaan osallistunut Foureau työskenteli Algerian Saharassa, jossa hän oppi arabiaa, berberikieliä ja tutustui paikallisiin tapoihin. Vuosina 1882–1897 hän teki yhdeksän matkaa muun muassa In Salahiin, Ghadamésiin,Tademaïtin ylängölle, Itäiseen Isoon ergiin ja Tassili n’Ajjeriin. 1890-luvulla Foureausta oli tullut tunnettu Saharan asiantuntija, joka kannatti Ranskan sotilaallisen läsnäolon lisäämistä ja alueen tuaregien kukistamista voimatoimin.
Vuonna 1898 Ranska päätti lähettää Foureaun ja eversti François Lamyn johtaman retkikunnan luomaan yhteyttä Algeriasta Saharan yli Tšadjärvelle. Se koostui yhdeksästä upseerista, lääkäristä, 277 sotilaasta ja neljästä siviilistä. Yli tuhannen kamelin karavaani lähti lokakuussa Ouarglasta ja saapui tammikuussa 1899 Ahaggarin itäreunalle, jossa edellinen Paul-Xavier Flattersin retkikunta oli tuhoutunut tuaregien hyökkäyksessä vuonna 1881. Ténérén In Azaouaan rakennettiin linnake, josta Foureau ja Lamy lähtivät tutkimaan Aïrvuoristoa. He pysähtyivät Iférouaneen, jossa ranskalaiset löivät heidän kimppuunsa hyökänneet tuaregit. Elokuussa matka jatkui Agadeziin, jossa retkikunta hankki väkisin lisää kameleita ja tarvikkeita.
Retkikunta saapui marraskuussa Sahelin alueelle Zinderiin, jonka lännestä tulleet ranskalaiset olivat vallanneet vähän aikaisemmin. Foureau ja Lamy suuntasivat itään ja saapuivat tammikuussa 1900 Tšadjärvelle, joka osoittautui matalaksi rämeeksi.  Maaliskuussa he tapasivat Charijoella lännestä edenneen Paul Joallandin ja Octave Meynierin retkikunnan sekä etelästä tulleen Émile Gentilin. Maaliskuussa ranskalaiset valtasivat Charin ja Logonen yhtymäkohdassa sijaitsevan Koussérin. Foureau jatkoi matkaa Charia, Ubangia ja Kongojokea pitkin Atlantille, kun taas Lamy jäi Koussériin ja sai surmansa taistelussa Rabih al-Zubayrin joukkoja vastaan. Foureaun matkakertomus ilmestyi vuonna 1902 ja retkikunnan tieteelliset aineistot vuosina 1903–1905.
Foureau nimitettiin Mayotten ja Komorien kuvernööriksi vuonna 1906. Vuosina 1908–1913 hän toimi Martiniquen kuvernöörinä. Kamerunin puolella sijaitseva Kousséri oli vuodesta 1915 maan itsenäistymiseen saakka nimeltään Fort-Foureau, kun taas Fort-Lamy sen vastarannalla Tšadissa tunnetaan nykyään nimellä N’Djamena.
Teoksia

Mission chez les Touaregs, mes deux itinéraires sahariens d'octobre 1894 à mai 1895. Paris: Challamel, 1895. Digitoitu teos
Mon neuvième voyage au Sahara et au pays touareg, mars-juin 1897. Paris: Challamel, 1898. Digitoitu teos
D’Alger au Congo par le Tchad. Paris: Masson, 1902. Digitoitu teos
Argentiinan laivasto

Argentiinan laivaston lippu
Argentiinan laivasto (esp. Armada de la República Argentina) on Argentiinan asevoimien merellinen puolustushaara, joka muodostaa ilma­voimien ja maavoimien kanssa Argentiinan asevoimat. Argentiinan laivaston alusten etuliitteenä käytetään lyhennettä ARA.
Merivoimien vuosipäivä on 17. toukokuuta, jolloin juhlitaan Espanjasta 1814 saavutettua voittoa Montevideon taistelussa. Taistelu oli osa Argentiinan itsemäisyystaistelua.
Historia

Argentiinan laivasto perustettiin 25. toukokuuta 1810 itsenäisyystaistelun alettua. Laivaston ensimmäinen komentaja irlantilainen everstiluutnantti William Brown loi vuoteen 1814 mennessä laivastosta merkittävän tekijän itsenäisyystaisteluissa. Argentiinan asevoimien modernisointi aloitettiin 1800-luvun lopulla.
Argentiina kärsi 1906-1921 rahapulasta, mikä vaikutti myös laivaston kehitykseen. Argentiina ja Chile olivat juuri käyneet laivastojen välisen varustelukilpailun, joka oli saatu päättymään 1904 niin kutsutulla toukokuun sopimuksella. Kuitenkin Brasilian vuoden 1904 laivasto-ohjelmaan oli maan vastattava. Brasilian halu ostaa dread­nought-taistelulaiva teki Argentiinan laivastosta kerralla vanhentuneen, joten maalle tuli tarve hankkia uutta kalustoa. Jatkuvat rajakahakat Brasilian ja Uruguayn kanssa muokkasivat kansan myönteiseksi varustelulle ja siten kyettiin ostamaan kaksi dreadnoughtia ja luomaan mahdollisuuden kolmannen hankkimiselle tarvittaessa.
Argentiinan hallitus hyväksyi 1907 laivasto-ohjelman, minkä mukaan oli mahdollista hankkia kolme panssaroitua alusta, yhdeksän torpedovenehävittäjää ja 21 torpedovenettä. Hankintoihin oli käytettävissä 145 miljoonaa frangia. Lisäksi oli varattu 45 miljoonaa frangia tykkiveneisiin ja kuljetuskalustoon. Pääosa laivasto-ohjelmasta jäi kuitenkin toteuttamatta varojen loputtua.
Historia > Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan Argentiina pysyi puolueettomana. Vuonna 1915 maa internoi kolme saksalaista kauppa-alusta, jotka rikkoivat sen riippumattomuutta: 18. tammikuuta Patagonia, 23. tammikuuta Seydlitz ja 26. helmikuuta Holger. Argentiinan laivasto oli kuten monet muutkin Etelä-Amerikan maat riippuvainen Britannian kivihiilestä. Sota keskeytti hiilen toimitukset, jolloin laivaston kyky toimia rajoittui merkittävästi.
Sodan alkuvuosina argentiinalaisten mielipide sukellusvenesodasta oli olematon, koska maalla oli ainoastaan pieni kauppalaivasto, joka toimi lähinnä rannikkovesillä. Mutta meriliikenteen rajoitukset aiheuttivat argentiinalaisille tarpeen päästä ulkomerelle toimittamaan tuotteitaan ostajille. Argentiinalainen kauppalaiva Monte Protegido joutui huhtikuussa 1917 sukellusveneen upottamaksi. Vaikka Saksa maksoi korvauksia tapahtuman johdosta, niin vielä kaksi alusta (Oran ja Guazo) upotettiin kesäkuun 1917 aikana ja neljäs tammikuussa 1918.
Argentiinan laivasto kärsi pahoin sodasta. Maa oli tilannut 1910 kaksitoista torpedovenehävittäjää, joista neljän piti valmistua Cammell Lairdin telakalta Britanniasta, neljän Chantiers de la Bretagnelta Ranskasta ja kaksi sekä Kruppilta ja kaksi Schichaulta Saksasta. Britannian rakentamat alukset myytiin lokakuussa 1912 Kreikkaan. Ranskassa valmistetut alukset liitettiin elokuussa 1914 Ranskan laivastoon. Argentiinan hallitus tilasi Saksasta neljä alusta lisää korvaamaan Kreikalle toimitetut, mutta alukset eivät koskaan valmistuneet.
Laivastoon kuului 1906 noin 8 500 henkeä, joka nousi tuhannella vuoteen 1919. Tämän lisäksi laivaston reserviin kuului 8 000 henkeä ja 10 000 nostoväkeen. Buenos Airesissa, joka oli maan tärkein laivastotukikohta, oli kaksi telakkaa. Lisäksi Puerto Belgranoon valmistui 1919 kaksi telakkaa ja uuteen tukikohtaan Rio Santiagoon kolme telakkaa, joista kaksi oli kelluvia.
Maan kauppalaivastoon kuului 1919 317 höyrylaivaa, joiden yhteenlaskettu kantavuus oli 222 533 grt, mihin oli laskettu mukaan yli 100 tonnin purjealukset.