stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marjukka Tepponen
Diskografia

Airs Chantés (Louhi Productions, Marjukka Tepponen ja Ilmari Räikkönen 2013)
Sweet Rapture and Heartache - Opera Arias for Soprano (Alba Records, Marjukka Tepponen ja Kuopion kaupunginorkesteri johtajanaan Alberto Hold-Garrido 2015)
Aiheesta muualla

Marjukka Tepponen teki soivan käyntikortin, haastattelu (SoundCloud) Radio Classic, 2014
Oopperalaulaja Marjukka Tepposen ja Laura Pyrrön videohaastattelu Radio Classic, 2014
Pettersson, Maria: Marjukka Tepponen – Sopraano lupaa rikkoa ainakin yhden ikkunan. Nyrkillä. (Tepposen haastattelu) City, 7.8.2009, nro 15.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.5.2024.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva
Piia Komsi

| Piia Komsi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Piia Pauliina Komsi
Syntynyt: 9. tammikuuta 1967 (ikä 58) Kokkola
Muusikko
Aktiivisena:  1989-
Tyylilajit:  sopraano
Soittimet:  Sello
Aiheesta muualla
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Piia Pauliina Komsi (s. 9. tammikuuta 1967 Kokkola) on suomalainen sopraano ja sellisti.
Varhainen elämä

Komsi aloitti musiikkiopintonsa Keski-Pohjanmaan musiikkiopistossa kuusivuotiaana. Hän pääsi teini-ikäisenä Arto Noraksen oppilaaksi ja suoritti vuonna 1988 sellonsoiton diplomin Sibelius-Akatemiassa. Laulua hän opiskeli Liisa Linko-Malmion ja Marjut Hannulan johdolla. Hän suoritti lauludiplomin Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksessa 2002. Hän on täydentänyt sekä sellonsoitto- että lauluopintojaan Yalen yliopistossa.
Ura

Komsi piti ensikonserttinsa sellistinä vuonna 1990. Hän toimi Suomen Kansallisoopperan sellistinä vuosina 1989–2001. Avanti!-orkesterissa hän on toiminut sekä laulusolistina että sellonsoittajana.
Ensikonserttinsa laulajana hän piti 2003 ja on sittemmin esiintynyt laulusolistina Suomessa ja ulkomailla. Hän on kantaesittänyt useiden säveltäjien teoksia.
Komsin oopperaohjelmisto kattaa rooleja barokista nykymusiikkiin. Hänen läpimurtoroolinsa oli Thomas Adèsin Powder Her Face -oopperan Maid, jonka hän esitti ensimmäisen kerran vuonna 1999 Musica Nova Festivaalilla. Sen jälkeen hän on esittänyt paljon modernia musiikkia. Korealaissäveltäjä Unsuk Chinin ensimmäisen oopperan Alice in Wonderland kantaesityksessä Münchenin oopperafestivaalilla Baijerin valtionoopperassa vuonna 2007 Komsi lauloi nimiroolin.
Hänen äänelleen ovat säveltäneet monet nykysäveltäjät hyödyntämällä hänen lauluakrobaattikykyjään, muun muassa Liza Lim, Rolph Riem, Esa-Pekka Salonen, Unsuk Chin, Kimmo Hakola, Einojuhani Rautavaara, Lotta Wennäkoski ja Heinz-Juhani Hofmann.
Komsi on esiintynyt ulkomaisten huippuorkesterien solistina, kuten Los Angelesin Filharmonikot, Lontoon ja Walesin BBC:n sinfoniaorkesterit, Oslon filharmoninen orkesteri, Tukholman filharmoninen orkesteri, Ensemble InterContemporain ja London Sinfonietta.
Hän on laulanut Baijerin valtionoopperassa, Napolin San Carlossa, Rooman Teatro Olympicossa, Pariisin Theâtré et Musiquessa, Buenos Airesin Teatro San Martinissa ja Tel Avivin oopperassa sekä suomalaisissa oopperatuotannoissa. Hän on tunnettu passioiden ja oratorioiden solisti. lähde?
Hänelle ovat säveltäneet Heinz-Juhani Hofmann ja Jovanka Trbojevic tällaiset kappaleet.
Yksityiselämä

Piia Komsin puoliso on sellisti Martti Rousi. Hän on sopraano Anu Komsin kaksoissisar. lähde?
Levytyksiä

Kaija Saariaho: From the Grammar of Dreams / Anu Komsi, Piia Komsi et al., Avanti, Hannu Lintu, Ondine 2000
Unsuk Chin: Akrostichon-Wortspiel, Deutsche Grammophon 2005
Esa Pekka Salonen: Wing on Wing, Finnish Radio Symphony Orchestra, Anu Komsi, Piia Komsi, Deutsche Grammophon 2005
Tapio Tuomela: Mothers and daughters, Jaakko Kortekangas, Piia Komsi et al. Finnish National Opera Orchestra. John Storgårds, Aulos 2007
Gamba nova - Contemporary music for baroque instruments and voices / Markku Luolajan-Mikkola, Varpu Haavisto, Piia Komsi, Alba Records, 2008
Unsuk Chin: Alice in Wonderland, directed and designed by Achim Freyer, Bayerischen Staatsoper, Bayerisches Staatsorchester, Kent Nagano, EuroArts 2008
Solaris - solace in song, FGF-Naxos 2012
Kai Kokko

| Kai Kokko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1967 (ikä 57) Riihimäki
Ammatti:  ympäristöoikeuden professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (OTK 1994, OTL 1998), Turun yliopisto (OTT 2003)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kai Tapio Kokko (s. 20. huhtikuuta 1967 Riihimäki) on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimii Helsingin yliopiston ympäristöoikeuden professorina.
Kokko kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta 1987. Hän valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1994 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1998. Oikeustieteen tohtorin tutkinnon hän suoritti Turun yliopistoon vuonna 2003. Hänen suomenkielinen ympäristöoikeuden alaan kuuluva väitöskirjansa (2004) oli otsikoitu Biodiversiteettiä turvaavat oikeudelliset periaatteet ja mekanismit. Hänet nimitettiin ympäristöoikeuden dosentiksi Helsingin, Turun ja Joensuun yliopistoihin (nykyinen Itä-Suomen yliopisto) vuonna 2007.
Kokko työskenteli tutkijana ja tutkimuskoordinaattorina Helsingin yliopiston Kansainvälisen talousoikeuden instituutissa useita jaksoja vuosina 2003–2006. Tämän lisäksi hän toimi vuosina 2005–2006 korkeimman hallinto-oikeuden ympäristöasioita esittelevänä hallintosihteerinä. Lapin yliopiston ympäristöoikeuden professorina Kokko toimi vuodesta 2006 vuoteen 2014. Helsingin yliopiston ympäristöoikeuden professorina hän aloitti elokuussa 2014.
Teoksia

Hannu Konttinen, Kai T. Kokko, Jaana Hirvonen: Hyvä tahto : testamentin tekemisen aapiskirja.  Helsinki:  Maailman luonnon säätiö (WWF), Suomen rahasto, 1996.  ISBN 951-95924-8-2
Kai T. Kokko: Ympäristövaikutusten selvittäminen seutu- ja yleiskaavoituksessa : oikeudellisesta näkökulmasta.  (Pohjautuu lisensiaattityöhön Helsingin yliopistolle)  Suomen ympäristö, 155. Helsinki:  Ympäristöministeriö & Edita, 1997.  ISBN 952-11-0189-X  ISSN 1238-7312
Kai T. Kokko: Biodiversiteettiä turvaavat oikeudelliset periaatteet ja mekanismit.  (Väitöskirja Turun yliopistolle)  Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen julkaisuja, A-sarja,; n:o 243. Helsinki:  Turun yliopisto, 2003.  ISBN 951-855-212-6  ISSN 0356-7206
Kai T. Kokko: Ympäristöarviointi : Sova oikeudellisesta näkökulmasta.  (Sova= suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arviointi)  Helsinki:  Edita, 2007.  ISBN 978-951-37-4937-8
Kai T. Kokko: Kysymyksiä saamelaisten oikeusasemasta.  Lapin yliopiston oikeustieteellisiä julkaisuja, Sarja B; no 30. Rovaniemi:  Lapin yliopisto, 2010.  ISBN 978-952-484-373-7  ISSN 0788-7590
Maarit Niskanen, Kai T. Kokko, Terttu Utriainen, Ilkka Saraviita, Seppo Koskinen, Pertti Virtanen, Leila Juanto: Oikeusjärjestys : Osa II.  Lapin yliopiston oikeustieteellisiä julkaisuja, Sarja C; 57. Rovaniemi:  Lapin yliopisto, 2011.  ISBN 978-952-484-407-9  ISSN 0788-7671
Kai T. Kokko: Ympäristöoikeuden perusteet : yleiset opit, sääntely ja ratkaisun teoria.  Helsinki:  Edita, 2017.  ISBN 9789513773120  ISBN 978-951-37-6889-8 painettu
Kai T. Kokko; Sten Palmgren (kääntäjä): Miljörättens grunder : allmänna läror, reglering och beslutsteori.  Fiducia; 8.. Helsinki:  Alma Talent, 2019.  ISBN 978-952-14-3575-1  ISSN 2342-009X  (ruotsiksi) | ISBN 978-952-14-3574-4 (nid.)
Aiheesta muualla

Google Scholar -haku "Kai Kokko" (englanniksi) (scholar.google.com)
Kai Kokko. University of Helsinki, Faculty of Law and Helsinki Institute of sustainability science (HELSUS) (englanniksi) (researchgate.net)
Tiiamari Pennanen (18.4.2017) Ympäristöoikeuden professori Kai Kokko, 50, kestävästä kehityksestä: ”Ihmiskunnalla on edessä valtava työsarka, johon tarvitaan tiedettä ja innovaatioita” (maksumuuri: tilaajille) (hs.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Tieteilijät:  ORCID 
Muut:  IdRef
WHL (juniorisarja)

| Western Hockey League |
| --- | --- |

Laji:  jääkiekko
Maa(t):   Kanada  Yhdysvallat
Perustettu:  1966
Joukkueita:  22
Hallitseva mestari:  Moose Jaw Warriors
Eniten mestaruuksia:  Kamloops Blazers (6)
TV:   CBC   TSN   NBC Sports Northwest
Aiheesta muualla
Sivusto
Western Hockey League on yksi kolmesta Kanadassa pelattavasta juniorisarjasta, jotka muodostavat Canadian Hockey Leaguen.
WHL perustettiin vuonna 1966 nimellä Western Canada Junior Hockey League. Se tunnettiin jonkin aikaa myös Western Canada Hockey Leaguena, kunnes sarjasta tuli WHL vuonna 1978. Sarja on laajentunut myös Yhdysvaltojen puolelle Washingtonin ja Oregonin osavaltioihin.
Sarjan mestaruuspalkinto on Ed Chynoweth Cup. WHL:n mestarijoukkue osallistuu jokavuotiseen Memorial Cupiin.
Joukkueet

Sarjassa pelaa 22 joukkuetta, jotka on jaettu kahteen konferenssiin (itä ja länsi) ja neljään divisioonaan (itäinen, keskinen, B.C. ja U.S.).
Joukkueet > Itäinen konferenssi

| Divisioona | Joukkue | Kaupunki | Areena |
| --- | --- | --- | --- |
| Itäinen | Brandon Wheat Kings | Brandon, Manitoba | Keystone Centre |
| Itäinen | Moose Jaw Warriors | Moose Jaw, Saskatchewan | Moose Jaw Civic Centre |
| Itäinen | Prince Albert Raiders | Prince Albert, Saskatchewan | Art Hauser Centre |
| Itäinen | Regina Pats | Regina, Saskatchewan | Brandt Centre |
| Itäinen | Saskatoon Blades | Saskatoon, Saskatchewan | SaskTel Centre |
| Itäinen | Swift Current Broncos | Swift Current, Saskatchewan | Centennial Civic Centre |
| Keskinen | Calgary Hitmen | Calgary, Alberta | Pengrowth Saddledome |
| Keskinen | Edmonton Oil Kings | Edmonton, Alberta | Rogers Place |
| Keskinen | Lethbridge Hurricanes | Lethbridge, Alberta | ENMAX Centre |
| Keskinen | Medicine Hat Tigers | Medicine Hat, Alberta | Medicine Hat Arena |
| Keskinen | Red Deer Rebels | Red Deer, Alberta | ENMAX Centrium |
Joukkueet > Läntinen konferenssi

| Divisioona | Joukkue | Kaupunki | Areena |
| --- | --- | --- | --- |
| B.C. | Kamloops Blazers | Kamloops, Brittiläinen Kolumbia | Sandman Centre |
| B.C. | Kelowna Rockets | Kelowna, Brittiläinen Kolumbia | Prospera Place |
| B.C. | Prince George Cougars | Prince George, Brittiläinen Kolumbia | CN Centre |
| B.C. | Vancouver Giants | Vancouver, Brittiläinen Kolumbia | Pacific Coliseum |
| B.C. | Victoria Royals | Victoria, Brittiläinen Kolumbia | Save-On-Foods Memorial Centre |
| U.S. | Everett Silvertips | Everett, Washington | Everett Event Center |
| U.S. | Portland Winterhawks | Portland, Oregon | Memorial Coliseum & Rose Garden |
| U.S. | Seattle Thunderbirds | Seattle, Washington | KeyArena |
| U.S. | Spokane Chiefs | Spokane, Washington | Spokane Veterans Memorial Arena |
| U.S. | Tri-City Americans | Kennewick, Washington | Toyota Center |
| U.S. | Wenatchee Wild | Wenatchee, Washington | Town Toyota Center |
Memorial Cupin voittaneet

WHL:stä tuleva joukkue on voittanut Memorial Cupin 19 kertaa.
2014: Edmonton Oil Kings
2008: Spokane Chiefs
2007: Vancouver Giants
2004: Kelowna Rockets
2002: Kootenay Ice
2001: Red Deer Rebels
1998: Portland Winterhawks
1995: Kamloops Blazers
1994: Kamloops Blazers
1992: Kamloops Blazers
1991: Spokane Chiefs
1989: Swift Current Broncos
1988: Medicine Hat Tigers
1987: Medicine Hat Tigers
1985: Prince Albert Raiders
1983: Portland Winterhawks
1978: New Westminster Bruins
1977: New Westminster Bruins
1974: Regina Pats
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- |
| Itäinen | Keskinen | B.C. | U.S. |
| Brandon Wheat Kings | Calgary Hitmen | Kamloops Blazers | Everett Silvertips |
| Moose Jaw Warriors | Edmonton Oil Kings | Kelowna Rockets | Portland Winterhawks |
| Prince Albert Raiders | Kootenay Ice | Prince George Cougars | Seattle Thunderbirds |
| Regina Pats | Lethbridge Hurricanes | Vancouver Giants | Spokane Chiefs |
| Saskatoon Blades | Medicine Hat Tigers | Victoria Royals | Tri-City Americans |
| Swift Current Broncos | Red Deer Rebels |  |  |
Pohjois-Amerikan juniorijääkiekon sarjat
| --- | --- |
Kanada: Major Junior: CHL (WHL | OHL | LHJMQ)  Junior A: CJHL (AJHL | BCHL | CenJHL | LHJAAAQ | MJHL | MJAHL | NOJHL | OJHL | SJHL | SIJHL)  Junior B: CalJHL | CapJHL | CWJHL | EOJHL | GOJHL | HJBHL | IJHL | KJHL | KIJHL | LHC | LHJBSL | LHJBB | LHJEM | LHJLSL | LHJLL | LHJM | LHJR | LHJSLSJ | NBJBHL | NEAJHL | NWJHL;| NSJHL | PIJHL | PJHL; | SJJHL | TBJBHL | VIJHL  Junior C: CalJCHL | COJCHL | EOJCHL | EBJCHL | GMOHL | GLJHL | HTJHL | Hockey North | LHJBF | LHJRS | NBJCHL | NDJCHL | NJHL | NSJCHL | PEIMJHL | SJCHL | SOJHL | WOJCHL  Itsenäiset: GMHL | MMJHL
Yhdysvallat: Tier I: United States Hockey League  Tier II: North American Hockey League  Tier III A: AJHL | CSHL | EJHL | MJHL | NorPac | WSHL  Tier III B: CHA | EmJHL | GLJHL | MetJHL | SEJHL  Itsenäiset: IJHL | NJHL
WHL-joukkueiden kotipaikkakunnat
Ranska Eurovision laulukilpailussa

| Ranska |
| --- | --- |

Paikallinen TV-asema:  France 3
Toiminut isäntämaana:  1959, 1961, 1978
Esiintymiset
Esiintymiskerrat:  68
Ensiesiintyminen:  1956
Paras sijoitus:  1. (1958, 1960, 1962, 1969, 1977)
Huonoin sijoitus:  26. (2014)
Paras pistemäärä:  499 (2021)
Huonoin pistemäärä:  1 (1966)
Viimeinen sija:  1 (2014)
Marie Myriam voitti Euroviisut 1977 kappaleella L’oiseau et l’enfant (suom. Lintu ja lapsi)
Supertähti Patricia Kaas lauloi Ranskan kahdeksannelle sijalle vuonna 2009
Ranska on yksi Eurovision laulukilpailun parhaiten menestyneistä maista ja on osallistunut kilpailuun 57 kertaa perustusvuodesta 1956 lähtien. Ranska on yksi seitsemästä maasta, jotka olivat läsnä aivan ensimmäisessä kilpailussa ja on ollut poissa ainoastaan kahdesti koko kilpailun historian aikana, vuosina 1974 ja 1982. Ranska jäi viimeiselle sijalle ensimmäistä kertaa vuonna 2014. Ranska on tullut myös toiseksi viimeiseksi muutamia kertoja, viimeksi vuonna 2015.
Ranska on käyttänyt useita yleisradioyhtiöitä esittääkseen Eurovision laulukilpailua ranskalaisille. Vuodesta 1956 vuoteen 1964 Radiodiffusion-Télévision Française (RTF) esitti kilpailun. ORTF (Office de radiodiffusion et Télévision Française) esitti kilpailun vuoteen 1973 saakka. TF1 jatkoi taivalta vuoteen 1981 saakka, jonka jälkeen Antenne 2 otti vastuun. Vuodesta 1992 lähtien se on ollut nimellä France 2 osa France Télévisions -yhtiötä France 3:n kanssa, jolla oli viisuvastuu vuosina 1999–2014. Vuodesta 2015 lähtien France 2 on jälleen vastuussa Ranskan Euroviisuista.
Vuodesta 2004 lähtien, France 4 (osa France Télévisionsia) esittää Eurovision laulukilpailun semifinaalit. Ranska on automaattisesti loppukilpailussa, sillä maa kuuluu neljän suuren rahoittajamaan joukkoon.
Ranska on esittänyt lähes kaikki kappaleensa ranskan kielellä. Vuonna 1992 kuultiin kuitenkin myös Haitin kreolia ja vuonna 1993 korsikan kieltä, jolla Ranska lauloi kappaleensa kokonaan myös vuoden 2011 kisassa. Vuosien 1996 ja 2022 kappaleet esitettiin kokonaan bretoniksi. Myös englantia on Ranskan viisuissa kuultu vuosina 2001, 2007, 2008, 2012 ja 2016 sekä espanjaa vuonna 2004.
Poissaolot

Euroviisujen perustamisesta lähtien, eli 1956, Ranska on jättänyt kilpailun väliin vain kaksi kertaa. Vuonna 1974 Ranska vetäytyi sen jälkeen, kun maan presidentti Georges Pompidou kuoli vain viikkoa ennen kilpailua. Jos Ranska olisi osallistunut kilpailuun, tunnettu Dani olisi edustanut maataan laulullaan La vie à vingt-cinq ans.
Marraskuussa 1981, TF1 ilmoitti kieltäytyvänsä osallistumasta vuoden 1982 kilpailuun." Antenne 2 (sittemmin osa France Télévisions -yhtiötä) otti kilpailun huostaansa katsojien reaktioiden vuoksi järjestämällä kansallisen karsinnan.
Historia

Ranska on yksi Eurovision laulukilpailun parhaiten menestyneitä maita. Maa on voittanut kilpailun viisi kertaa, tullut toiseksi neljä kertaa ja kolmanneksi seitsemän kertaa. France Télévisionsin edustuskappaleet ovat usein saaneet huonoja sijoituksia eivätkä ne ole koskaan voittaneet kilpailua. Ranska oli kuitenkin lähellä voittaa vuonna 1991, kun maan edustaja Amina jäi tasapisteisiin Ruotsin Carolan kanssa kappaleella C’est le dernier qui a parlé qui a raison. Kumpikin maa sai yhtä monta kertaa 12 pistettä, mutta voitto meni kuitenkin Ruotsiin, sillä se sai 10 pistettä useammin kuin Ranska. Nykyisillä säännöillä Ranska olisi kuitenkin voittanut kilpailun, sillä Amina sai pisteitä useammasta maasta kuin Carola. Vuotta aikaisemmin Ranska oli myös lähellä voittoa ja sijoittui lopulta Irlannin kanssa jaetulle toiselle sijalle kun Joëlle Ursull edusti maataan Serge Gainsbourgin kappaleella White And Black Blues.
2000-luku

Kuitenkin viime vuosina Ranskan tulokset ovat olleet hienoinen pettymys. Vuodesta 1998, jolloin puhelinäänestys otettiin käyttöön, Ranska on lähes aina ollut 10 huonoimman maan joukossa olemalla 18. (2003 ja 2008), 19. (1999), 22. (2006, 2007, 2012), 23. (2000 ja 2005), 24. (1998) ja 25. (2015). Vuoden 2014 kilpailussa Ranska jäi viimeiselle sijalle, saaden 2 pistettä.
Ranskalla on silti ollut hyviäkin tuloksia myös 2000-luvulla. Vuonna 2001 kanadalainen laulaja Natasha St-Pier tuli neljänneksi laululla Je n’ai que mon âme, joka oli vedonlyöntipörssien ja kannattajien suosikki  kilpailun voittajaksi. Tämä hyvä tulos sai jatkoa vuonna 2002, kun Sandrine François tuli viidenneksi Patrick Bruelin laululla Il faut du temps. Kyseinen laulu sai ammattilaisraatien palkinnon kilpailun parhaasta laulusta sekä esiintymisestä ja olisi näin ollen voittanut kilpailun ilman puhelinäänestyksiä. Ranskan edustaja vuonna 2008, Sébastien Tellier, on kuitenkin luonut huomattavaa kiinnostusta kilpailua kohtaan varsinkin Ranskan viihde-elämässä, ja näin ollen maa on päättänyt jatkossa lähettää suuria nimiä kilpailuun. Supertähti Patricia Kaas edusti näin ollen Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 2009. Maa pärjäsi pitkästä aikaa hyvin sijoittumalla kahdeksanneksi, eli Ranska oli ensimmäistä kertaa kymmenen parhaan joukossa seitsemään vuoteen. Kaas on yksi Ranskan musiikkihistorian menestyneimpiä naislaulajia ja on myynyt kaikkiaan yli 16 miljoonaa levyä maailmanlaajuisesti. Kuten vuonna 2002, Kaas sai myös ammattilaisraatien palkinnon kilpailun parhaasta laulusta sekä esiintymisestä.
Äänestyshistoria (1975–2008)

Ranska on yksi niitä harvoja maita, jotka eivät hyödy naapureistaan. Maa saa harvoin pisteitä Isolta-Britannialta, Belgialta, Saksalta, Sveitsiltä, Espanjalta tai Monacolta. Ranska puolestaan antaa suurimman osan pisteistään Turkille ja Isolle-Britannialle, kun vastaavasti nämä maat eivät anna juuri laisinkaan pisteitä itse Ranskalle.
Ranska on antanut eniten pisteitä:
| Sija | Maa | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Portugali | 162 |
| 2 |  Israel | 155 |
| 3 |  Turkki | 154 |
| 4 |  Iso-Britannia | 141 |
| 5 |  Espanja | 115 |
Ranska on saanut eniten pisteitä...
| Sija | Maa | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Sveitsi | 132 |
| 2 |  Norja | 129 |
| 3 |  Irlanti | 114 |
| 4 |  Alankomaat | 113 |
| 5 |  Itävalta | 109 |
| = |  Saksa | 109 |
Suomenkieliset käännökset

Useat suomalaisartistit levyttivät varsinkin 60- ja 70-luvulla Ranskan menestyksekkäitä edustuskappaleita suomen kielellä. Seija Karpiomaa levytti tuoreeltaan Ranskan ensimmäisen voittokappaleen vuodelta 1958, Dors, mon amour. Laulu sai nimen Nukkuos rakas, jonka Leif Wager puolestaan levytti vuotta myöhemmin. Lea Laven teki hitin laululla Niin se käy, joka alun perin edusti Ranskaa vuonna 1976. Kyseinen laulu, Un, deux, trois, sijoittui kilpailussa toiseksi. Kaikista tunnetuin suomennos lienee kuitenkin Katri Helenan levyttämä Lintu ja lapsi (alk. L’oiseau et l’enfant), jonka Marie Myriam lauloi vuonna 1977 edustaessaan Ranskaa. Kyseinen laulu voitti kilpailun ja siitä on tehty huomattava määrä versioita lukuisilla kielillä.
Kapellimestarit

Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä. Ranskan kappale esitettiin ilman orkesterisäestystä vuonna 1998.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Ranskan kapellimestarit 1956–1997
| Vuosi | Nimi |  |  |
| 1956 | Franck Pourcel |  |  |
| 1957 | Paul Durand |  |  |
| 1958 | Franck Pourcel |  |  |
| 1959 | Franck Pourcel |  |  |
| 1960 | Franck Pourcel |  |  |
| 1961 | Franck Pourcel |  |  |
| 1962 | Franck Pourcel |  |  |
| 1963 | Franck Pourcel |  |  |
| 1964 | Franck Pourcel |  |  |
| 1965 | Franck Pourcel |  |  |
| 1966 | Franck Pourcel |  |  |
| 1967 | Franck Pourcel |  |  |
| 1968 | Alain Goraguer |  |  |
| 1969 | Franck Pourcel |  |  |
| 1970 | Franck Pourcel |  |  |
| 1971 | Franck Pourcel |  |  |
| 1972 | Franck Pourcel |  |  |
| 1973 | Jean Claudric |  |  |
| 1975 | Jean Musy |  |  |
| 1976 | Tony Rallo |  |  |
| 1977 | Raymond Donnez |  |  |
| 1978 | Alain Goraguer |  |  |
| 1979 | Guy Matteoni |  |  |
| 1980 | Sylvano Santorio |  |  |
| 1981 | David Sprinfield |  |  |
| 1983 | François Rauber |  |  |
| 1984 | François Rauber |  |  |
| 1985 | Michel Bernholc |  |  |
| 1986 | Jean-Claude Petit |  |  |
| 1987 | Jean-Claude Petit |  |  |
| 1988 | Guy Matteoni |  |  |
| 1989 | Guy Matteoni |  |  |
| 1990 | Régis Dupré |  |  |
| 1991 | Jérôme Pillement |  |  |
| 1992 | Magdi Vasco Noverraz |  |  |
| 1993 | Christian Cravero |  |  |
| 1994 | Alain Goraguer |  |  |
| 1995 | Michel Bernholc |  |  |
| 1996 | Fiachra Trench |  |  |
| 1997 | Régis Dupré |  |  |
Aiheesta muualla

France Télévision (virallinen)
www.eurovision.tv (virallinen)
ranskalainen euroviisu-sivusto (epävirallinen)
ranskalainen internetsivusto (epävirallinen)
myspace Eurovision France (epävirallinen)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset: Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset: Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Moldova · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset: Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset: Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku: 1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku: 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku: 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku: 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku: 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku: 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku: 2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku: 2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–: Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–: Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–: Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–: Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–: Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–: Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–: Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–: Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Sébastien Tellier sai Ranskan show-alan kiinnostumaan Eurovision laulukilpailusta
Luettelo Tšekin kaupungeista

Tämä on luettelo Tšekissä sijaitsevista kaupungeista. Kaupunkeja on 528.
Kolmekymmentä suurinta kaupunkia (1.1.2020)