stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saruskurki
Lisääntyminen

Pariside on elinikäinen. Laji pesii vuosittain. Pesä on maassa ja se on suuri kasvinosista kasattu keko. Naaras munii tavallisesti 2, joskus 3 munaa (vain kerran on tavattu 4-munainen pesä), joita molemmat puolisot hautovat, yhteensä keskimäärin 31 päivää. Koiras hautoo vähemmän aikaa ja vartioi enemmän reviiriä. Poikaset ovat pesäpakoisia ja oppivat lentämään noin 2 kuukauden ikäisinä. Poikaset pysyttelevät emojen seurassa vielä kuukausia.
Ravinto

Kaikkiruokainen. Pääasiassa se syö sammakoita, matelijoita, lintujen ja kilpikonnien munia, hyönteisiä, viljaa, papuja ja muita kasviksia.
Grus antigone
Arto Satukangas

Arto Satukangas vuonna 1987.
Arto Untamo Satukangas (6. syyskuuta 1962 Espoo – 19. elokuuta 2014 Karlsruhe, Saksa) oli suomalainen pianisti. Hän toimi vuodesta 1992 Karlsruhen musiikkikorkeakoulun kamarimusiikin lehtorina Saksassa.
Satukangas voitti Maj Lind -pianokilpailun 17-vuotiaana vuonna 1979. Hän opiskeli vuodesta 1973 lähtien Sibelius-Akatemiassa, ensin Liisa von Zweygberg-Jalkasen ja vuodesta 1978 Tapani Valstan oppilaana. Hän suoritti pianodiplomin vuonna 1981 korkeimmin mahdollisin arvosanoin. Vuosina 1981–1983 Satukangas opiskeli Pietarin konservatoriossa Vladimir Nilsenin johdolla. Hänen muita ohjaajiaan olivat György Sebök, Dmitri Baškirov ja Nikita Magalov.
Vuonna 1987 Satukangas debytoi Pariisissa Karajan-säätiön järjestämänä. Vuosina 1991–1992 hän esiintyi Japanin tärkeimmissä konserttitaloissa ja vuonna 1994 Yhdysvalloissa, jossa hän antoi soolokonsertin New Yorkin Carnegie Hallin resitaalisalissa. Hän on lisäksi konsertoinut useimmissa Euroopan maissa, Kiinassa, Koreassa ja Israelissa.
Arto Satukangas levytti Finlandia Records -levymerkille Aleksandr Glazunovin, Mili Balakirevin ja Maurice Ravelin pianoteoksia. Vuonna 2009 hän levytti Marko Ylösen kanssa Alba-levymerkille sekä Franz Lisztin pianomusiikkia että Frédéric Chopinin ja Sergei Rahmaninovin sonaatit sellolle ja pianolle. Yleisradio valitsi Satukankaan Vuoden radiosolistiksi vuonna 1996.
Lokakuussa 2011 Satukangas esiintyi ensimmäisenä soolopianistina Radion sinfoniaorkesterin solistina Helsingin uudessa Musiikkitalossa. Ohjelmistossa olivat Lisztin molemmat pianokonsertot. Maaliskuussa 2012 hän soitti Rahmaninovin 3. pianokonserton Tampere Filharmonian solistina Tampere-talossa.
Satukangas kuoli syöpään kotonaan Karlsruhessa.
Kirjallisuutta

Haapakoski, Martti – Heino, Anni – Huttunen, Matti – Lampila, Hannu-Ilari – Maasalo, Katri: Suomen musiikin historia: Esittävä säveltaide, s. 233–234.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-23564-4
Aiheesta muualla

Arto Satukankaan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Satukankaan haastattelu vuodelta 2011 Yle Areenassa (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Pertti Saurola

Pertti Saurola (s. 10. joulukuuta 1938 Helsinki) on suomalainen lintutieteilijä.

Saurola opiskeli eläintiedettä Helsingin yliopistossa ja on oppiarvoltaan filosofian kandidaatti. Vuonna 1974 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston eläinmuseon Rengastustoimiston johtajaksi, josta virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 2002. Saurola toimi EURINGin eli Euroopan rengastuskeskusten unionin presidenttinä vuosina 1981–1995.
Saurola on tutkinut viirupöllön ja lehtopöllön populaatioekologiaa Hämeessä vuodesta 1965 alkaen. Hän on tutkinut ja johtanut Suomen sääksikannan seurantaa vuodesta 1971 lähtien. 2000-luvun alussa aloitetussa sääksien satelliittiseurantahankkeessa Saurola on toiminut aktiivisesti ja on johtanut seurannan tieteellistä toimintaa. Hän on kirjoittanut kymmeniä lintutieteellisiä artikkeleita niin kotimaisiin, erityisesti Linnut-lehteen, kuin ulkomaisiin sarjoihin.
Vuonna 2016 Saurola sai muun toimittajakunnan kanssa valtion tiedonjulkistamispalkinnon teoksesta Suomen rengastusatlas I–II. Saurolalle on myönnetty professorin arvonimi.
Saurola on laulanut Ylioppilaskunnan Laulajissa (YL) pitkään. Hän on äänialaltaan baritoni.lähde?
Saurolan puoliso on Helmi Irene Saurola.
Teoksia

Saurola, Pertti (toim.) 1995: Suomen pöllöt. - Kirjayhtymä Oy. Porvoo. ISBN 951-26-4052-X
Saurola, Pertti ja Koivu, Juhani 1987: Sääksi. Kanta-Hämeen Lintumiehet ry. ISBN 951-99904-2-9.
Sarviokasirkka

| Sarviokasirkka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Suorasiipiset Orthoptera
Alalahko::  Caelifera
Heimo::  Okasirkat Tetrigidae
Alaheimo::  Tetriginae
Suku::  Tetrix
Laji::  tenuicornis
Kaksiosainen nimi
 Tetrix tenuicornis  (Sahlberg, 1891) 
Katso myös
   Sarviokasirkka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sarviokasirkka, aikaisemmalta nimeltään tarhaokasirkka, (Tetrix tenuicornis) on okasirkkoihin kuuluva hyönteislaji. Se on luokiteltu Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 erittäin uhanalaiseksi (EN).
Lajin on kuvannut tieteelle suomalainen Johan Reinhold Sahlberg vuonna 1891 Nilsiästä löydetyn yksilön perusteella.
Koko ja ulkonäkö

Sarviokasirkka muistuttaa erehdyttävästi yleistä nummiokasirkkaa ja lännenokasirkkaa ja lajin tunnistaminen vaatii yksilön varsin tarkkaa tutkimista. Keskeisenä tuntomerkkinä tuntosarvet ovat pidemmät ja ohuemmat kuin okasirkoilla yleensä ja keskimmäiset jaokkeet ovat noin kolme kertaa leveyttään pitemmät. Kuten muillakin okasirkoilla, keskiruumiin selkäpuoli jatkuu lippamaisesti takaruumiin yli ja siinä on voimakas pitkittäissuuntainen harjanne. Takasiivet ovat korkeintaan tynkämäisen etusiiven pituuden verran lippaa lyhyemmät. Lajityypillisiä tuntomerkkejä liittyy myös takimmaisen raajaparin yksityiskohtiin. Ruumiin väri vaihtelee ruskean eri sävyissä ja pituus on 8–11 mm.
Levinneisyys

Sarviokasirkka on Euroopassa laajalti tavattava laji, jonka esiintyminen Pohjoismaissa rajoittuu Suomeen. Tanskasta tunnetaan yksi, mahdollisesti väärin määritetty yksilö. Idässä levinneisyys jatkuu Mongoliaan saakka. Suomessa laji on erittäin paikoittainen ja tunnetaan vain muutamalta esiintymispaikalta eteläisen ja keskisen Suomen alueelta. Lajin harvinaisuutta kuvaa se, että viimeisimmät havainnot Suomesta ovat vuosilta 1953, 1979 sekä 2008. Toistaiseksi tuorein havainto on yksittäinen yksilö Paraisilta.
Elinympäristö ja elintavat

Keski-Euroopassa laji viihtyy usein jokien tuntumassa avoimissa ja kuivissa ympäristöissä, etenkin paikoilla, joilla maaperä on kalkkipitoista. Virossa laji tunnetaan paahteisilta paikoilta ja maatalousympäristöistä. Suomen esiintymispaikoista ei ole kovin kattavasti tietoja. Suomessa laji on arvioitu erittäin uhanalaiseksi ja sen säilymistä uhkaa ennen kaikkea sopivien elinympäristöjen umpeenkasvu.
Muiden okasirkkojen tapaan laji ei ääntele. Ravinnokseen se käyttää sammalia, jäkäliä ja kasveja. Talvehtiminen tapahtuu yleisimmin nymfinä, mutta joissakin määrin myös aikuisena.
Aiheesta muualla

Orthoptera Species File Online (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2284027  Wikispecies: Tetrix tenuicornis  BioLib: 203  CoL: 7C4BX  EoL: 865025  EUNIS: 255967  Fauna Europaea: 402283  Fauna Europaea (new): 2cc09abf-9556-48cd-bd38-addf40848b52  GBIF: 1681181  iNaturalist: 464147  IRMNG: 10710493  NCBI: 215059  Observation.org: 1920  Open Tree of Life: 562208  Orthoptera Species File (old): 1102563  Xeno-canto: Tetrix-tenuicornis  Laji.fi: MX.43202
Liikenneturvallisuus Suomessa

Yksisuuntaisten pyöräteiden nähdään parantavan liikenneturvallisuutta.
Onnettomuus Kehä I:llä Helsingissä 2006.
Liikenneturvallisuus Suomessa on kansainvälisesti vertailtuna huippuluokkaa ja eurooppalaisittain hieman keskiarvoa parempaa. Vuonna 2023 Suomen tieliikenteessä kuoli 183 ihmistä, joka on pienin määrä yli 80 vuoteen. Nuorten tieliikenneturvallisuus on kuitenkin Suomessa heikomalla tasolla kuin esimerkiksi muissa Pohjoismassa.
Tieliikenneturvallisuus on parantunut huomattavasti viimeisten vuosikymmenten aikana, vaikka ajokilometrit ovat kasvaneet. Liikenteen moninkertaistumisesta huolimatta etenkin liikenneonnettomuuksien vakavat seuraukset ovat selvästi vähentyneet, mitä ilmentää esimerkiksi onnettomuuksissa kuolleiden määrän lasku 1970-luvun alun yli tuhannesta alle viiteensataan 1990-luvulla ja jo alle kahteensataan 2020-luvulla. Syitä liikenneturvallisuuden parantumiseen ovat muun muassa liikenneinfrastruktuurin kehitys ja nykyaikaiset turvallisemmat ajoneuvot.
Suomen vesiliikenteessä trendi on viime vuosina ollut turvallisempaan päin, mutta ei yhtä selkeästi kuin tieliikenteessä. Huviveneilyonnettomuuksissa kuoli vuonna 2023 yhteensä 34 ihmistä, joista selvästi suurin osa miehiä ja yli 55-vuotiaita. Reilusti yli puolessa kuolemantapauksista on osallisena alkoholi. Kauppa-alusten liikenteessä kuolemaan johtaneita onnettomuuksia tapahtuu verrattain hyvin vähän, useina vuosina ei yhtään. Liikenne- ja viestintäviraston mukaan Suomen ilmailuturvallisuus ja toimintakulttuuri ovat hyviä, ja vakavia onnettomuuksia tapahtuu erittäin harvoin. Vesi-, raide- ja ilmaliikenteen suuronnettomuudet ovat Suomessa koko 2000-luvulla olleet melko harvinaisia.
Vaikuttavia tekijöitä

Liikenneviraston 2013 tekemässä selvityksessä verrattiin Suomea tiekuolemariskiltään pienimpiin maihin, eli Ruotsiin, Isoon-Britanniaan ja Alankomaihin. Suomessa oli välillä 2006–2010 kuollut ajokilometreihin nähden noin 10% enemmän ihmisiä. Rautatieliikenteessä ero oli paljon suurempi, mutta kuitenkin vain 0,34 per miljoona matkustuskilometriä vuodessa.
Vaikuttavia tekijöitä > Turvavyö

Turvavyön käyttö etupenkillä oli ajanjaksolla 4 %-yksikköä vähäisempää. Takapenkillä sen sijaan 3 %-yksikköä yleisempää.
Vaikuttavia tekijöitä > Kypärä

Liikenneturva on tehnyt tutkimuksia kypärän käytön yleisyydestä eri kulkumuodoissa. Vuonna 2020 tehdyn tutkimuksen mukaan 99,4 prosenttia moottoripyöräilijöistä, 99,7 prosenttia mopoilijoista ja 97,1 prosenttia mopon matkustajista käytti kypärää. Vuonna 2021 polkupyöräilevistä 50 prosenttia käytti kypärää, kun 20 vuotta aiemmin lukema oli ollut 21 prosenttia.
Onnettomuustietoinstituutin tutkimuksessa vuosina 2016–2020 liikenneonnettomuuksissa kuoli 83 pyöräilijää, joista 32 prosenttia käytti kypärää. Tutkijalautakuntien mukaan kypärää käyttämättömistä henkilöistä puolet olisi voinut selvitä hengissä kypärän kanssa. Joidenkin näkemysten mukaan pyöräilyssä kypärää tärkeämpi turvallisuustekijä on kehittynyt pyöräilyinfrastruktuuri.
Vaikuttavia tekijöitä > Alkoholi

Rattijuopumusten määrä ei ollut Suomessa isompi, kuin muissa maisa keskimäärin. Verrokkimaista Isossa-Britanniassa se oli yli kymmenkertainen. Verrokkimaista Alankomaissa yleinen raja oli sama kuin Suomessa eli 0,5 ‰, mutta alle 20-vuotiaille ja vuodesta 2011 lukien rikkomuksen uusijoille 0 ‰. Ruotsissa yleinen raja oli 0,2 ‰ ja Britanniassa 0, ‰.
Liikennejuopumusonnettomuuksissa kuolleiden osuus oli Suomessa 3,2 %-yksikköä verrokkimaita korkeampi.
Vaikuttavia tekijöitä > Nopeusrajoitukset

Eri tieluokkien nopeusrajoitukset eivät merkittävästi poikenneet vertailumaitten kesken. Vain Suomessa oli käytössä alennetut nopeudet talvisaikaan.
Vaikuttavia tekijöitä > Ajoneuvotekniikka

Aalto-yliopiston vuonna 2010 julkaiseman tutkimuksen mukaan moottoriajoneuvojen turvallisuus kehittyi nopeasti vuosina 1995–2010. Uudet automallit arvioitiin keskimäärin 10–50 prosenttia turvallisemmiksi kuin 10 vuotta vanhemmat mallit.
Polkupyörissä 2010-luvun jälkeen yleistyneiden tehokkaampien levyjarrujen katsotaan parantavan pyöräilyturvallisuutta. Talvipyöräilyssä käytettävät nastarenkaat lisäävät myös turvallisuutta.
Liikenneturvallisuustyön historiaa Suomessa

Moottoriliikenteen alkuaikoina, ennen ensimmäistä maailmansotaa, autoihin ja moottoripyöriin suhtauduttiin yleisesti myönteisesti, koska ne olivat lähinnä ihmetystä herättäviä laitteita, jotka eivät uhanneet ketään tai kenenkään toimeentuloa. Kun moottoriliikenne alkoi 1920-luvulla horjuttaa vanhoja kaavoja liikkumisesta ja tavarankuljetuksesta, syntyi ennakkoluuloja ja vaatimuksia sen kehityksen rajoittamisesta. Liikenneonnettomuudet katsottiin rikoksiksi ja ensimmäiset liikennevakuutukset määrättiin pakollisiksi lähinnä kansalaisten suojaamiseksi. Kun 1930-luvulla kävi selväksi, ettei moottoriliikenne ollut ohimenevä ilmiö, vaan keskeinen osa yhteiskunnan toimintaa, useimmat alun perin rajoituksiksi tarkoitetut määräykset muuttuivat sisällöltään positiivisiksi ja tieliikennekulttuuria palveleviksi.
Liikenneturvallisuustyön historiaa Suomessa > Liikennekulttuurikomitea

Vuotta 1929 voidaan pitää organisoidun liikenneturvallisuustyön syntymävuotena Suomessa. Maaseudun Autoliiton (MAL) aloitteesta perustettiin Liikennekulttuurikomitea, joka aloitti toimintansa 26. syyskuuta 1929. Komiteassa olivat edustettuina MAL:n lisäksi muiden muassa Suomen Automobiiliklubi, Yleinen Autoliitto, Kouluhallitus, Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriö ja Maalaiskuntien Liitto. Ensimmäisenä toimintavuotenaan komitea keskittyi pääasiassa luomaan liikenneturvallisuustyölle suuntaviivoja ulkomailta hankittujen mallien avulla. Liikennekulttuurikomitean puheenjohtajana oli koko sen toiminta-ajan päätoimittaja L. M. Viherjuuri. Komitea pyrki muun muassa kiinnittämään viranomaisten huomiota erilaisiin liikenneturvallisuuden kannalta tärkeisiin epäkohtiin. Liikennekulttuurikomitean työtä haittasi koko sen historian ajan käytettävissä olleiden varojen puute.
Liikenneturvallisuustyön historiaa Suomessa > Tieliikenneonnettomuuksien tilastointi alkaa

Vuonna 1930 eduskunta hyväksyi ponsiehdotuksen onnettomuustilanteiden selvittämisestä ja osoitti siihen erityismäärärahan. Sosiaaliministeriöön perustettu tilastotoimisto alkoi vuonna 1931 kerätä tietoja tieliikenneonnettomuuksista, ja näin saatiin liikenneturvallisuustyölle asiallinen tietopohja. Vuoden 1931 aikana todettiin sattuneen 3 267 poliisin tietoon tullutta liikenneonnettomuutta, joissa oli kuollut 119 ja loukkaantunut 1 047 ihmistä.
Koko maan kattavan tilaston antamat tiedot järkyttivät ennakkokäsityksiä monella taholla. Ensinnäkin koko hanke oli käynnistynyt raittiusväen painostuksesta; he olettivat alkoholin osoittautuvan pääsyyksi onnettomuuksiin. Heidän pettymyksekseen alkoholi oli osatekijänä vain noin seitsemässä prosentissa kaikista tapauksista. Autoilijat puolestaan olivat odottaneet, että pääosa onnettomuuksista olisi ollut muiden aiheuttamia. Heidän yllätyksekseen ylivoimaisesti suurin onnettomuustyyppi oli moottoriajoneuvojen yhteenajo. Ojaanajot sekä törmäykset jalankulkijoihin, pyöräilijöihin, hevosajoneuvoihin ja eläimiin jäivät yhteensäkin pienemmiksi. Kolmanneksi tulokset tuottivat ikävän yllätyksen myös niille, jotka olivat uskoneet onnettomuuksia sattuvan vain harvoille "vikapäille". Tähän liittyi uskomus siitä, että onnettomuudet olivat oppirahaa, joka oli maksettava liikennekulttuuriin totuttelusta. Tilasto osoitti, että "vikapäitä eivät suinkaan ole jotkut häikäilemättömät tai rikolliset ihmistyypit, vaan ihmiskunnan suuri enemmistö yleensä säätyyn tai sukupuoleen katsomatta", kuten tuloksiin perehtynyt autoilujärjestön edustaja tiivisti. Onnettomuuksien torjunnassa nähtiin tarpeellisiksi monet toimet lainsäädännön, tiestön kehittämisen, koulutuksen ja valistuksen sekä valvonnan tahoilla. Onnettomuudet eivät myöskään olleet itsestään korjautuva ylimenokauden haitta, vaan niiden torjumiseksi oli tehtävä jatkuvaa ja pitkäjänteistä työtä.
Liikenneturvallisuustyön historiaa Suomessa > TALJA ja Liikenneturva

Vuonna 1935 perustettiin Tapaturmantorjuntayhdistys, jonka päätehtäväksi tuli työturvallisuuden edistäminen. Kun Liikennekulttuurikomitea liittyi siihen vuonna 1938, syntyi Tapaturmantorjuntayhdistyksen liikennejaos, joka yleisesti tunnettiin nimilyhenteellä TALJA. Tapaturmantorjuntayhdistyksen liikenneturvallisuusneuvosto piti ensimmäisen kokouksensa 22. toukokuuta 1939, ja myöhemmin tuo päivämäärä on nimetty Liikenneturvan vuosipäiväksi.
TALJAn rahoituspohjan vakiinnuttua sen toiminta laajeni nopeasti. Se pyrki kehittämään liikenneturvallisuutta kampanjoinnilla, järjestämällä erilaisia kursseja, koulutustilaisuuksia ja tempauksia, laatimalla kunnille liikenneturvallisuussuunnitelmia sekä kiinnittämällä huomiota ajoneuvojen turvallisuuteen. TALJAn aloitteesta järjestettiin vuonna 1962 kolmen läänin alueella Etelä-Suomessa niin kutsuttu kattonopeuskokeilu, jolla tutkittiin nopeusrajoitusten vaikutusta liikenneturvallisuuteen. Samaan aikaan aloitettiin kampanjointi turvavöiden saamiseksi autoihin ja niiden käytön lisäämiseksi.
1970-luvulle tultaessa ilmeni, ettei Tapaturmantorjuntayhdistys kyennyt toimintakenttänsä laajennuttua selviytymään sille uskotuista tehtävistä. Vuonna 1971 perustettiin TALJAn työn jatkajaksi Liikenneturva ry, joka muuttui eduskunnan hyväksymän lain nojalla julkisoikeudelliseksi yhteisöksi vuoden 1974 alussa.
Vuoden 1972 uudenvuodenpuheessaan presidentti Urho Kekkonen kiinnitti vakavaa huomiota siihen, että Suomessa kuolee liikenteessä autojen määrään suhteutettuna kaksi kertaa niin paljon ihmisiä kuin Ruotsissa. Hän ehdotti muun muassa nopeusrajoitusten tiukentamista. Televisiotoimittaja Hannu Karpo konkretisoi liikenneuhrien vuotuista määrää tietoiskulla, jossa 1 163 ihmistä makasi maantiellä kuolleen näköisinä.
Lintu

Liikenne- ja viestintäministeriö, Tiehallinto ja Ajoneuvohallintokeskus rahoittivat Liikenneturvallisuuden pitkän aikavälin tutkimus- ja kehittämisohjelmaa (Lintu). Se käynnistettiin keväällä 2002 ja sitä tuettiin 350 000 – 400 000 eurolla vuodessa. Ohjelman tarkoitus oli parantaa liikenteen turvallisuutta etenkin pitkällä aikavälillä erilaisten tutkimusten ja selvitysten avulla siten, että valtioneuvoston asettamat liikenneturvallisuustavoitteet saavutettaisiin. Vuosina 2003–2005 toiminut liikenneturvallisuusasioiden neuvottelukunta laati vuosille 2006–2010 liikenneturvallisuussuunnitelman, jonka tavoitteena oli, että vuonna 2010 tieliikenteessä kuolisi enää 250 ihmistä vuodessa.
Kuolleet ja loukkaantuneet liikenneonnettomuuksissa

Taulukossa kuolleiden määrä on tarkka, mutta loukkaantuneiden määrä riippuu muun muassa käytetystä tilastointikriteeristä, joka on vaihdellut (esimerkiksi vaikea vamma merkitsee nykyään kolmen päivän sairaalassaoloa peittäen pysyvään vaikeaan vammaan johtaneiden uhrien luvun).
| Vuosi | Kuolleet | Loukkaantuneet |
| --- | --- | --- |
| 1931 | 119 | 1 047 |
| 1932 | 119 | 1 126 |
| 1933 | 162 | 1 187 |
| 1934 | 158 | 1 481 |
| 1935 | 147 | 1 485 |
| 1936 | 207 | 1 836 |
| 1937 | 268 | 2 282 |
| 1938 | 268 | 2 314 |
| 1939 | 206 | 2 150 |
| 1940 | 227 | 1 089 |
| 1941 | 230 | 2 430 |
| 1942 | 245 | 1 375 |
| 1943 | 273 | 1 490 |
| 1944 | 257 | 1 177 |
| 1945 | 300 | 1 368 |
| 1946 | 296 | 1 706 |
| 1947 | 353 | 2 101 |
| 1948 | 398 | 2 587 |
| 1949 | 330 | 2 803 |
| 1950 | 375 | 3 224 |
| 1951 | 373 | 3 407 |
| 1952 | 373 | 4 201 |
| 1953 | 454 | 5 105 |
| 1954 | 442 | 5 553 |
| 1955 | 498 | 6 185 |
| 1956 | 556 | 6 737 |
| 1957 | 559 | 7 136 |
| 1958 | 548 | 7 337 |
| 1959 | 649 | 8 138 |
| 1960 | 765 | 9 716 |
| 1961 | 786 | 11 256 |
| 1962 | 810 | 12 175 |
| 1963 | 913 | 12 498 |
| 1964 | 964 | 14 163 |
| 1965 | 1 049 | 15 914 |
| 1966 | 1 098 | 14 827 |
| 1967 | 973 | 15 345 |
| 1968 | 939 | 14 370 |
| 1969 | 1 006 | 15 248 |
| 1970 | 1 055 | 16 028 |
| 1971 | 1 143 | 16 026 |
| 1972 | 1 156 | 15 985 |
| 1973 | 1 086 | 15 859 |
| 1974 | 865 | 14 167 |
| 1975 | 910 | 14 157 |
| 1976 | 804 | 11 706 |
| 1977 | 709 | 11 309 |
| 1978 | 610 | 8 701 |
| 1979 | 650 | 8 762 |
| 1980 | 551 | 8 442 |
| 1981 | 555 | 9 072 |
| 1982 | 569 | 9 117 |
| 1983 | 604 | 9 373 |
| 1984 | 541 | 9 198 |
| 1985 | 541 | 9 563 |
| 1986 | 612 | 10 762 |
| 1987 | 581 | 10 752 |
| 1988 | 653 | 11 909 |
| 1989 | 734 | 12 042 |
| 1990 | 649 | 12 758 |
| 1991 | 632 | 11 547 |
| 1992 | 601 | 9 899 |
| 1993 | 484 | 7 806 |
| 1994 | 480 | 8 080 |
| 1995 | 441 | 10 191 |
| 1996 | 404 | 9 299 |
| 1997 | 438 | 8 957 |
| 1998 | 400 | 9 097 |
| 1999 | 431 | 9 052 |
| 2000 | 396 | 8 508 |
| 2001 | 433 | 8 411 |
| 2002 | 415 | 8 156 |
| 2003 | 379 | 9 088 |
| 2004 | 375 | 8 791 |
| 2005 | 379 | 8 983 |
| 2006 | 336 | 8 580 |
| 2007 | 380 | 8 446 |
| 2008 | 344 | 8 513 |
| 2009 | 279 | 8 057 |
| 2010 | 272 | 7 673 |
| 2011 | 292 | 7 931 |
| 2012 | 255 | 7 088 |
| 2013 | 258 | 6 681 |
| 2014 | 229 | 6 705 |
| 2015 | 270 | 6 408 |
| 2016 | 258 | 5 911 |
| 2017 | 238 | 5 574 |
| 2018 | 239 | 5 303 |
| 2019 | 211 | 5 013 |
| 2020 | 223 | 4 411 |
| 2021 | 225 | 3 886 |
| 2022 | 196 | 3 794 |
| 2023 | 183 | 3 626 |
Aiheesta muualla

Lintu - Tieliikenteen turvallisuuden pitkän aikavälin tutkimus- ja kehittämisohjelma
Findikaattori - tieliikenteessä kuolleet (aikasarja vuodesta 1960 alkaen)
Sattumia

| Sattumia |
| --- | --- |
Kirjailija:  Daniil Harms
Suomennos
Suomentaja:  Katja Losowitch
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1988
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sattumia on neuvostokirjailija Daniil Harmsin teos, joka koostuu lyhyistä kertomuksista. Tarinat on koonnut ja suomentanut Katja Losowitch, ja kokoelma ilmestyi suomeksi 1988 WSOY:n kustantamana. Suomennoksessa on Pekka Pesosen alkusanat. Teosta on pidetty kulttikirjana.
Kertomukset

Sininen vihko n:o 10.
Sonetti
Ikkunasta pudonnut eukko
Optinen harha
Taiteilija ja kello
Nuori mies joka hämmästytti vartijan
Lynkkaus
Tasapainosta
Pakin ja Rakukin
Neljä kuvaa siitä miten ihminen ällistyy kuullessaan yllättäen uuden ajatuksen
Ivan Jakovlevitš Antonovin ura
Kadonneet tavarat
Minua sanotaan kapusiinimunkiksi
Pasquillo
Kulygin työnsi kätensä
Yllätysjuomingit
Eräänä kauniina kesäaamuna
Satu
Juttu
Tapaus kadulla
Mitä kaupoissa nykyään myydään
Otteita Puškinin elämästä
Puuseppä Kušakov
Kun näen ihmisen
Häiriö
Muistoksi albumiin
Kolkovin kättä alkoi särkeä
Sattumia
Fedja Davidovitš
Kohtaaminen
Kops
Uni
Šura, Kolja ja Fedja
Hämäräperäinen henkilö
Ritari
Suuri nykykirjailija
Tarinoita Himmelkumovista
Professorin rouvan kohtalo
Mironov käärii kellon täkkiin
Kassaneiti
Tappelijoiden tarina
Tapaus kaalimato
Uusi anatomia
Viisi keskeneräistä kertomusta
Näytelmä
Puškin ja Gogol
Mummolla oli suussaan
Putoaminen
Kaikki ihmiset rakastavat rahaa
Luento
Sinfonia n:o 2.
Epäonnistunut näytös
Vanhan miehen kuolema
Andrei Ivanovitš sylkäisi
Ilmiöistä ja olemassaolosta
Erään viisaan vanhuksen muistelmat
Puškinista
Nelijalkainen varis
Pienikokoinen herrasmies
Metsästäjät
Juhlapäivä
Myšinin voitto
Mies meni nukkumaan
Tarina
Kalindov seisoi varpaillaan
Hyvät herrat
Isä ja tytär
Näettekös
Vaimoni tapaus
Rehabilitointi
Yhteys
Kun sanansaattajat kävivät luonani
Nostatin juostessani pölyä
Eukko
Esineet ja muodot
Kertomukset > Proosaa kokoelmassa Neuvostolyriikkaa

Teoksesta Sattumia sisältyy muutamia Harmsin kirjoittamia proosapaloja antologiaan Neuvostolyriikkaa 4 (Tammi, 1986).
Sonetti: minulle sattui merkillinen tapaus
Sattumia: Orlov söi kerran liikaa hernemuusia ja kuoli
Ikkunasta pudonnut eukko: muuan kohtuuttoman utelias eukko putosi ikkunasta
Sininen vihko n:o 10: olipa kerran ruskeatukkainen mies
Petrakovin tapaus: halusipa Petrakov kerran käydä nukkumaan
Tappelupukarien tarina: Aleksei Aleksejevitš painoi Andrei Karlovitšin alleen
Anekdootteja Puškinin elämästä: Puškin oli runoilija ja aina kirjoittamisen touhussa