stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nelson Philippe

Nelson Philippe
Nelson Philippe (s. 23. heinäkuuta 1986 Valence, Drôme) on ranskalainen moottoriurheilija. Hän kilpaili karting-sarjoissa vuosina 1998-2002. Vuonna 2003 Philippe kilpaili Barber Dodge Pro Series sarjassa saavuttaen yhden palkintosijan. Vuosina 2004-07 Philippe kilpaili Champ Car-sarjassa saavuttaen yhden voiton ja neljännen sijan vuonna 2006. Philippe sai myös Most Improved Driver palkinnon vuosina 2005 ja 2006. Vuonna 2008 Philippe kilpaili kaksi kilpailua IRL-sarjassa. Hän kilpaili myös Superleague Formula sarjassa neljä kilpailua parhaana tuloksenaan neljäs sija Doningtonin radalla. Philippe ajoi myös kaksi kilpailua Aasian GP2-sarjassa ART-tallissa saavuttamatta pisteitä. Philippe ajoi myös vuoden 2009 Indianapolis 500 ajossa, jossa hän keskeytti.
Philippen nuorempi veli Richard Philippe, joka kilpaili Indy Lights sarjassa, kuoli helikopterionnettomuudessa Dominikaanisessa tasavatallassa marraskuussa 2018.[lähde? ]
Naoki Tsukahara

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Naoki Tsukahara |  Naoki Tsukahara |  Naoki Tsukahara |  |
Maa:   Japani
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 4×100 m viesti |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Hopeaa | Doha 2006 | 100 m |  |
|  Hopeaa | Doha 2006 | 4x100 m viesti |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanton 2009 | 4×100 m |  |
|  Hopeaa | Kanton 2009 | 100 m |  |
Naoki Tsukahara (jap. 塚原 直貴, s. 10. toukokuuta 1985 Okaya, Nagano) on japanilainen pikajuoksija.
Tsukahara selvisi Pekingin olympialaisissa 2008 100 metrin juoksussa aina välieriin asti parantaen aikaansa joka kierroksella. Välierässään hän jäi seitsemänneksi ajalla 10,16 sekuntia. Erinomaisesta sijoituksestaan huolimatta Tsukaharan menestyksekkäimmät hetket nähtiin kuitenkin miesten 4×100 metrin viestijuoksussa, jossa Tsukahara juoksi Japanin joukkueessa. Joukkue sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin hopealle kun Jamaikan joukkue hylättiin Nesta Carterin dopingkäryn takia.
Olympiamitalin lisäksi Tsukahara on voittanut kaksi hopeamitalia vuoden 2006 Aasian kisoista ja kulta- ja hopeamitalin vuoden 2009 Aasian-mestaruuskilpailuista. Lisäksi hänen palkintokaappiaan koristaa nuorten MM-pikaviestipronssi vuodelta 2004.
MM-kotikisoissa Osakassa Tsukahara putosi 100 metrillä puolivälierissä ajallaan 10,31, joka riitti erän viidenteen sijaan. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän karsiutui välierissä.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin juoksu: 10,09 (Hiroshima 27.6.2009)
200 metrin juoksu: 20,35 (Jokohama 21.5.2006)
Kilenin kappeli

| Kilenin kappeli Kilen kapell |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2012.
Sijainti:  Kviteseid, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1958
Suunnittelija:  T. Bjåen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  88
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kilenin kappeli (norj. Kilen kapell) on Kviteseidin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1958.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kilenin kappeli Wikimedia Commonsissa
Niko Heiskanen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 11. maaliskuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Oulu, Suomi
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 173 cm
Seura
Seura: TP-47
Pelinumero: 2
Junioriseurat
-2005: OLS
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2006-2009 2006 2010 2011- | AC Oulu  ->Tervarit (laina) OPS TP-47 | 35 (1)  12 (0) 41 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 14. marraskuuta 2012.
Niko Heiskanen (s.11. maaliskuuta 1989, Oulu) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa Tornion Pallo-47:ssä. Heiskanen pelaa puolustuksessa ja keskikentällä. Hän on pelannut aikaisemmin myös OLS:ssa, Tervareissa ja AC Oulussa. Näistä otteluista hän on pelannut Ykkösessä kolme kautta ja 48 ottelua.
Aiheesta muualla

Heiskanen AC Oulun verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Koukkupaini

Kuva Martin Burnsin painioppaasta Lessons in Wrestling & Physical Culture vuodelta 1913.
Koukkupaini eli catch on vanha englantilainen painin muoto.
Historia

Lajin juuret ovat Englannin Lancashiressa, mutta lopulta se kehittyi Yhdysvalloissa 1800- ja 1900-lukujen taitteen tienoilla etenkin erilaisissa karnevaalitilaisuuksissa, missä voimamiehet ja painijat ottivat haasteotteluita rahapanosta vastaan. Ottelusäännöissä voitto tapahtui joko luovutuksella (nivel- tai lihaslukolla) tai selätyksellä. Haasteotteluiden ja siirtolaisuuden myötä laji sai useita vaikutteita eri puolilta maailmaa perinteisistä painityyleistä.
Vuosisadan vaihteen aikoihin koukkupaini kohosi erityisen suosituksi yleisölajiksi ja tunnetut painijat, kuten amerikkalaiset Frank Gotch ja Martin "Farmer" Burns, bulgarialainen Dan Kolov, intialainen Great Gama sekä virolainen Georg Hackenschmidt ottelivat isoista rahoista.
Sittemmin koukkupainista kehittyivät nykyinen vapaapaini ja urheiluviihteen muoto showpaini.
Tekniikka

Säännöiltään koukkupaini muistuttaa nykyajan lukkopainia, mutta siinä missä lukkopainin harjoittelussa pääpaino on brasilialaisen jujutsun kautta erityisesti tekniikassa, mattopainissa ja hyvän aseman eli position hakemisessa, josta pyritään saamaan vastustaja luovuttamaan, keskityttiin koukkupainissa jatkuvaan vastustajan kontrollointiin mm. erilaisten otteiden kautta. Lajin englanninkielinen nimitys catch tuleekin lancashirelaisesta "catch as catch can", joka voidaan kääntää suomeksi muotoon "ota kiinni mistä saat".
Nykyaika

Nykyaikaan tultaessa catch-paini on ruvennut olemaan katoavaa kansanperinnettä, mutta viime aikoina suosiotaan kasvattaneiden vapaaottelun ja lukkopainin myötä on kiinnostus vanhoja, osin jo unohdettuja, painitekniikoita kohtaan jälleen noussut. Monet menestyneet vapaaottelijat kuten Kazushi Sakuraba ja Josh Barnett ilmoittavat päälajikseen catch-painin.
Aiheesta muualla

Martin Burns: Lessons in Wrestling and Physical Culture (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomenkielinen blogiartikkeli: http://brianbasco.blogit.fi/catch-wrestling/%5Bvanhentunut+linkki%5D
Nia

Nia (Neuromuscular Integrative Action) on liikuntamuoto, joka kehitettiin 1980-luvun alussa USA:ssa. Nian kehittivät Debbie ja Carlos Rosas. Niassa yhdistyy Taiji, Aikido, Taekwondo, Jazz-tanssi, nykytanssi, Duncan-tanssi, jooga sekä Feldenkrais- ja Alexander-tekniikat. Suomessa Niaa on voitu harrastaa vuodesta 2003 alkaen.
Aiheesta muualla

Nian englanninkielinen pääsivu
Niaa Suomessa
Niklas Hult

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Hult vuonna 2009
Henkilötiedot
Koko nimi: Bo Niklas Hult
Syntymäaika: 13. helmikuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Värnamo, Ruotsi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 173 cm
Paino: 65 kg
Seura
Seura: Panathinaikos
Pelinumero: 23
Junioriseurat
0000–2008: IFK Värnamo
2009: Elfsborg
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008 | IFK Värnamo | 20 | (0) |
| 2009–2014 | Elfsborg | 92 | (11) |
| 2014–2016 | Nice | 45 | (2) |
| 2016 | → Nice II | 1 | (0) |
| 2016– | Panathinaikos | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 159 | (13) |
Maajoukkue
| 2007 | Ruotsi U17 | 3 | (0) |
| 2008–2009 | Ruotsi U19 | 8 | (0) |
| 2011–2012 | Ruotsi U21 | 13 | (0) |
| 2012– | Ruotsi | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. syyskuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. syyskuuta 2016.
Bo Niklas Hult (s. 13. helmikuuta 1990 Värnamo, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Hult edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa Panathinaikosia.
Seurajoukkueura

Hult edusti kaudella 2008 IFK Värnamoa Ruotsin 1. divisioonassa. Kaudeksi 2009 hän siirtyi Elfsborgiin, jossa pelasi ensimmäisen Allsvenskan-ottelunsa 1. toukokuuta 2009, kun Elfsborg pelasi vieraissa 1–1-tasapelin Brommapojkarnaa vastaan. Hult pelasi kaudella 2009 yhden sarjaottelun ja kaudella 2010 yhdeksän sarjaottelua, mutta vuosina 2011–2013 hän lukeutui Elfsborgin runkopelaajiin pelaten niiden aikana yhteensä 72 ottelua Allsvenskanissa. Kaudella 2012 Hult oli voittamassa Ruotsin-mestaruutta. Kaudella 2014 Hult ehti edustaa Elfsborgia kymmenessä sarjaottelussa, kunnes siirtyi heinäkuussa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaan Niceen.
Hult nousi Nicessä välittömästi runkopelaajaksi pelaten kaudella 2014–2015 Ranskan pääsarjassa 30 ottelua. Elokuun 2015 puolivälissä Hult sai reisivamman, jonka vuoksi hän pelasi kauden 2015–2016 ensimmäisen sarjaottelunsa vasta marraskuussa. Loppukauden aikana Hult edusti Niceä 15 pääsarjaottelussa.
Heinäkuussa 2016 Hult siirtyi ilmaisella siirrolla Kreikan Superliigassa pelaavaan Panathinaikosiin.
Maajoukkueura

Ruotsin maajoukkueessa Hult pelasi ensimmäisen ottelunsa 18. tammikuuta 2012, kun Ruotsi voitti ystävyysottelussa Bahrainin 2–0. Seuraavat kaksi maaotteluaan hän pelasi tammikuussa 2014, kun Ruotsi kohtasi ystävyysotteluissa Moldovan ja Islannin.
Neilson

Neilson voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
James Beaumont Neilson (1792–1865), skotlantilainen keksijä
Jim Neilson (1940–2020), kanadalainen jääkiekkoilija
Roger Neilson (1934–2003), kanadalainen jääkiekkovalmentaja
Sandra Neilson (s. 1956), yhdysvaltalainen vapaauimari
Naoki Sakai

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Naoki Sakai
Syntymäaika: 2. elokuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Chiba, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1994–2001 2002–2003 | Kashiwa Reysol Consadole Sapporo | 130 (16) 27 (1) |
Maajoukkue
| 1996 | Japani | 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Naoki Sakai (jap. 酒井 直樹, Sakai Naoki; s. 2. elokuuta 1975 Chiba) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Sakai debytoi Japanin maajoukkueessa lokakuussa 1996.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Nefertitin rintakuva

Nefertitin rintakuva Berliinin egyptiläisessä museossa.
Nefertitin rintakuva on Egyptin muinaista kuningatarta Nefertitiä esittävä veistos. Sen veisti noin vuonna 1340 eaa. kuninkaallinen kuvanveistäjä Thutmose. Veistosta arvostetaan sen kauneuden johdosta, ja sitä on kutsuttu yhdeksi tunnetuimmista muinaisaikojen taideteoksista. Sitä säilytetään Berliinin egyptiläisessä museossa.
Nefertitin rintakuva noudattaa klassista egyptiläistä tyyliä. Veistos on 50 senttimetriä korkea. Se on tehty kalkkikivestä, joka on päällystetty stukkokerroksin. Toinen silmä on kvartsia ja mustaa vahaa, mutta toisessa silmässä ei ole upotuskoristelua.
Stukkon alla olevan kalkkikiviveistoksen kuva kuningattaresta on hiukan erilainen kuin pintakerroksen antama kuva, sillä se paljastaa ihoryppyjä, vähemmän erottuvat poskiluut ja muhkuran nenässä.
Kuvanveistäjä Thutmosen työpajan rauniot, joista rintakuva löydettiin vuonna 1912.
Rintakuvan löysi Ludwig Borchardtin johtama saksalainen arkeologiryhmä vuonna 1912 Keski-Egyptistä Tell el-Amarnan kylän läheisyydessä sijaitsevasta kuvanveistäjä Thutmosen työpajasta. Veistos tunnistettiin Nefertitiksi sinisen kruunun vuoksi, joka Nefertitiin yhdistetään.
Veistoksen löytöpaikassa oli paljon muidenkin veistosten kappaleita. Sen vuoksi on ehdotettu, että rintakuva oli tarkoitettu virallisten muotokuvien malliksi tai osoitukseksi kuvanveistäjän taidoista. Thutmose ei jostain syystä ottanut veistosta mukaansa kun hän joutui siirtymään Thebaan faarao Akhenatenin kuoleman jälkeen.
Egyptin hallituksen kanssa tekemänsä sopimuksen johdosta Borchardt sai pitää veistoksen, oletetusti koska hän esitti siitä viranomaisille heikkolaatuisen kuvan sekä väitti sen olevan kipsiä ja esittävän alempiarvoista prinsessaa.
Veistos vietiin Egyptistä Saksaan Berliiniin. Sitä ei heti asetettu näytteille, sillä Borchardt pelkäsi egyptiläisten alkavan vaatia sitä takaisin. Veistos asetettiin lopulta vuonna 1924 näytteille Berliiniin egyptiläiseen museoon, ja siitä tuli sen jälkeen maailmankuulu. Egypti alkoi heti vaatia sen palauttamista Egyptiin, mutta veistos on edelleen Berliinissä. Esimerkiksi tunnettu egyptologi Zahi Hawass on vaatinut voimakkaasti sen palauttamista. Egypti esitti vuonna 2011 Saksalle virallisen palauttamisvaatimuksen. Egyptin mukaan veistos vietiin maasta vuonna 1912 väärennetyillä asiakirjoilla.
Sveitsiläinen taidehistorioitsija Henri Stierlin on väittänyt veistosta väärennetyksi ja esittänyt, että se olisi tehty vuonna 1912 mutta että sitä ei alkujaan olisi ollut tarkoitettu väärennökseksi. Stierlinin mukaan egyptologi Borchardt olisi tehnyt sen esitelläkseen siinä egyptiläisiä koruja, mutta kun arvovaltaiset vieraat olivat ihastelleet sitä aitona, Borchardt ei olisi halunnut nolata heitä. Berliinin egyptiläisen museon johtaja Dietrich Wildung on kuitenkin torjunut väitteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nefertitin rintakuva Wikimedia Commonsissa
Rudolf Bultmann

Rudolf Bultmannin rintakuva joka on veistänyt Michael Mohns.
Rudolf Karl Bultmann (20. elokuuta 1884 Wiefelstede, Saksa – 30. heinäkuuta 1976) oli saksalainen luterilainen teologi, joka toimi Marburgin yliopiston Uuden testamentin tutkimuksen professorina. Hänet voidaan lukea teologisen eksistentialismin edustajiin.
Bultmann opiskeli teologiaa Tübingenin, Berliinin ja Marburgin yliopistoissa. Hänen opettajiaan olivat mm. Johannes Weiss ja Adolf Jülicher. Bultmann väitteli Paavalin kirjeistä vuonna 1910. Kaksi vuotta myöhemmin hän suoritti habilitaation ja hänestä tuli Marburgin Uuden testamentin eksegetiikan lehtori. Välillä hän opetti lyhyen aikaa Breslaussa ja Gießenissä. Vuonna 1921 hänestä tuli professori Marburgissa. Hän hoiti virkaa vuoteen 1951.
Bultmann tunnetaan muun muassa evankeliumien alkuperän ja synoptisten evankeliumien ongelman tutkijana. Bultmann lanseerasi käsitteen ”myyttien purkaminen”. Hän suhtautui monien evankeliumien kuvaamien tapahtumien historiallisuuteen skeptisesti, ja katsoi, ettei tärkeintä ollut tapahtumien historiallisuus, vaan evankeliumeissa oleva julistus. Bultmannin oppilaisiin kuuluvat muun muassa Ernst Käsemann, Günther Bornkamm, Hannah Arendt ja Helmut Koester.
Teoksia

Die Geschichte der synoptischen Tradition (1921, 1931)
Jesus (1926)
Offenbarung und Heilsgeschehen (1941)
Neues Testament und Mythologie (1941)
Das Evangelium des Johannes (1941)
Theologie des Neuen Testaments (1948–53)
Das Urchristentum im Rahmen der Antiken Religionen (1949)
Religion without Myth (yhdessä Karl Jaspersin kanssa) (1954)
Die drei Johannesbriefe (1967)
Der zweite Brief an die Korinther (1976)
”Neues Testament und Mythologie. Das Problem der Entmythologisierung der neutestamentlichen Verkündigung” (1941). Teoksessa H.-W. Bartsch (toim.): Kerygma und Mythos, osa 1 (1948)
Theologie des Neuen Testaments (1948-1953) (toimittanut Otto Merk, 1977)
”Ist voraussetzungslose Exegese möglich?”. Theologische Zeitschrift 13 (1957), 409-417
Geschichte und Eschatologie (1958)
Neues Testament und christliche Existenz. Theologische Aufsätze (toimittanut Andreas Lindemann, 2002)
Wachen und Träumen. Märchen (toimittanut Werner Zager, 2005)
Kirjallisuutta

Hammann, Konrad: Rudolf Bultmann. A Biography.  Salem (Or.):  Polebridge Press, 2013.  ISBN 978-1-59815-118-3.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Fries, Heinrich: Bultmann-Barth and Catholic theology (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
McCarthy, John F.: The Incomplete Response of Catholic Theologians to the Demythologizing of Rudolf Bultmann (1999): (englanniksi)
Part I – Leopold Malevez and Heinrich Fries
Part II – René Marlé and Joseph Cahill
Part III – Xavier Léon-Dufour and John McKenzie
Part IV – Anton Vögtle and Ugo Lattanzi
McCarthy, John F.: Modernism in the Demythologizing of Rudolf Bultmann, Living Tradition, No. 112, July 2004. (englanniksi)
Smith, Mahlon H.: Rudolf Bultmann, Synoptic Gospels Primer. (englanniksi)
Wildman, Wesley: Rudolf Bultmann and Demythologization. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Rudolf Bultmann
Käännös suomeksi
Nils Lindberg

Nils Lindberg (11. kesäkuuta 1933 Uppsala – 20. helmikuuta 2022) oli ruotsalainen säveltäjä ja pianisti.
Lindberg tunnettiin niin jazzsäveltäjänä kuin -muusikkonakin, mutta hän liikkui laajalti musiikillisessa maastossa. Useat hänen teoksistaan yhdistelevät jazzia, ruotsalaista kansanmusiikkia ja klassista musiikkia.
Hän sai Jussi Björling -apurahan 1990 ja Litteris et Artibus -mitalin 2006.
Nokie Edwards

Nokie Edwards soittamassa vuonna 2009.
Nole "Nokie" Edwards (9. toukokuuta 1935 Lahoma, Oklahoma – 12. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän oli The Venturesin alkuperäinen ja tunnetuinkenen mukaan? soolokitaristi. Hän levytti myös sooloalbumeita.
Edwards lähti The Venturesista vuonna 1968, mutta palasi siihen vuonna 1973. Siinä välissä hän levytti useita sooloalbumeita. Edwardsin toinen jakso The Venturesissa kesti vuoteen 1984, jolloin hän muutti Nashvilleen counrtykitaristiksi. Uransa loppuvaiheissa Edwards esiintyi myös televisiossa, ja hänellä oli rooli muun muassa sarjassa Deadwood.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Nokibekardi

| Nokibekardi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tityrat Tityridae
Suku::  Bekardit Pachyramphus
Laji::  validus
Kaksiosainen nimi
 Pachyramphus validus  (Lichtenstein, 1823) 

Katso myös
   Nokibekardi Wikispeciesissä   Nokibekardi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nokibekardi (Pachyramphus validus) eli aiemmalta nimeltään nokilepinkäistyranni on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Nokibekardia tavataan Etelä-Amerikan itä- ja keskiosissa. Sitä on kuvattu harvinaiseksi, mutta sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Nokibekardin elinympäristöä ovat metsät ja metsien reunamaat.
Nia Ali

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nia Ali vuoden 2014 sisäratojen MM.kilpailuissa  |  Nia Ali vuoden 2014 sisäratojen MM.kilpailuissa  |  Nia Ali vuoden 2014 sisäratojen MM.kilpailuissa  |  |
Maa:  Yhdysvallat
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rio 2016 | 100 m aitajuoksu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Doha 2019 | 100 m aitajuoksu |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sopot 2014 | 60 m aitajuoksu |  |
|  Kultaa | Portland 2016 | 60 m aitajuoksu |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Shenzhen 2011 | 100 m aitajuoksu |  |
Nia Sifaatihii Ali (s. 23. lokakuuta 1988 Norristown, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka kilpailee pääosin 100 metrin aitajuoksussa. 170 senttimetriä pitkän Alin valmentajana toimii Ryan Wilson.
Ali saavutti kultaa 60 metrin aitajuoksusta vuoden 2014 sisäratojen MM-kilpailuista Sopotista. Hän toisti saavutuksen vuoden 2016 sisäratojen MM-kilpailuissa Portlandissa. Hän voitti 100 metrin aitajuoksun maailmanmestaruuden Dohassa 2019 ennätyksellään 12,34. Hän saavutti 100 metrin aitajuoksusa olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 ajalla 12,59. MM-kilpailuissa Lontossa 2017 ja Budapestissa 2023 hän sijoittui kahdeksanneksi. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa hän jäi välieriin 100 metrin aidoissa. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hänet hylättiin pika-aitojen alkuerissä. Hän voitti tuolla matkalla kultaa vuoden 2011 kesäuniversiadeissa Shenzhenissä.
Ali on naimisissa pikajuoksija Andre De Grassen kanssa.
Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradoilla
| Laji | Tulos | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 metrin aitajuoksu | 12,30 | Monaco | 21. heinäkuuta 2023 |
Sisäradoilla
| Laji | Tulos | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 metrin aitajuoksu | 7,80 | Sopot Albuquerque | 8. maaliskuuta 2014 23. helmikuuta 2014 |
Kongressin kirjaston kontrollinumero

Kongressin kirjaston kontrollinumero, joka lyhennetään LCCN (engl. Library of Congress Control Number, alkujaan Library of Congress Catalog Card Number) on Yhdysvaltain kansalliskirjastona toimivan Kongressin kirjaston (LOC) aineistonsa luokittelussa käyttämä merkkijono. LCCN-tunnusta käytetään kirjojen ja muun bibliografisen aineiston yksilöintiin (wikidatassa tunnuksen ID on P1144).
Täsmällisessä kielenkäytössä LCCN-tunnusta ei tule sekoittaa Kongressin kirjaston henkilö- tai organisaatiotunnisteeseen (lyhenne LC NAF, LC NACO). Myös Kongressin kirjaston luokittelujärjestelmä (engl. Library of Congress Classification, LCC) on eri asia.
LCCN-tunnuksen rakenne

LCCN-tunnuksella on kaksi erilaista rakennetta. LCCN-tunnuksen A-rakennetta käytettiin Kongressin kirjastossa bibliografisen aineiston luetteloinnissa vuosina 1898–2000. Tunnuksen B-rakenne on ollut käytössä vuodesta 2001 lähtien. Perusmuodossaan tunnuksen pituus on 12 merkkiä, joskin aiemmassa A-rakenteessa käytettiin toisinaan lisäyksenä kirjaintunnisteita. Uudemman B-tunnuksen rakenne poikkeaa jonkin verran aiemmasta, koska luettelointivuosi esitetään neljällä merkillä.
LCCN-tunnuksilla on seuraava perusrakenne:
LCCN-tunnuksen rakenne > LCCN rakenne A (1898–2000)

| Osan nimi | Merkkien lkm | Merkkien sijainti kentässä |
| --- | --- | --- |
| Kirjainprefiksi | 3 | 00–02 |
| Vuosi | 2 | 03–04 |
| Sarjanumero | 6 | 05–10 |
| Täydennysnumero | 1 | 11 |
| Suffiksi / Kirjaintunniste | vaihtelee | 12–n |
| Version pvm | vaihtelee | 12–n |
LCCN-tunnuksen rakenne > LCCN rakenne B (2001–)

| Osan nimi | Merkkien lkm | Merkkien sijainti kentässä |
| --- | --- | --- |
| Kirjainprefiksi | 2 | 00–01 |
| Vuosi | 4 | 02–05 |
| Sarjanumero | 6 | 06–11 |
Kongressin kirjaston auktoriteettitunniste

Henkilöiden ja organisaatioidenyksilöimistä varten on olemassa Kongressin kirjaston nimitunniste eli LCNAF-tunniste (kirjaimellisesti Kongressin kirjaston nimiauktoriteettitiedosto; engl. Library of Congress Name Authority File, lyh. LC NAF, LC/NAF eli NACO Authority File, lyh. LC NACO; Wikidatassa tätä vastaa LCAuth ID -tunnus, ID P224). Kongressin kirjaston nimitunnisteen rakenne on bibliografisen LCCN-tunnuksen kaltainen.
Huhtikuuhun 2011 mennessä Kongressin kirjaston yksilöivä nimitunniste (LCNAF) oli annettu jo yli kahdeksalle miljoonalle kohteelle. Nämä voivat olla henkilön ja organisaation ohella esimerkiksi maantieteellisiä paikkoja tai tapahtumia.
Esimerkkejä

Sofi Oksasen teoksen Puhdistus (2009) alkuperäisen suomenkielisen teoksen LCCN-tunnus (ilman kirjanprefiksiä no) on 2010411502. Teoksen yhdysvaltalaisen käännöksellä (Purge vuodelta 2010) on LCCN-tunnus 2010282603. Molemmat teokset on luetteloitu Kongressin kirjastoon vuosinumerokentän mukaan vuonna 2010. Teostunnusten alkukirjaimet no kertovat, että kirjat on luetteloinut yhdysvaltalainen Online Computer Library Center (OCLC), joka yhteistyökirjastojensa kanssa täydentää ja ylläpitää WorldCat-luetteloa, joka on erittäin laaja, maailmanlaajuisesti käytetty kirjastojen yhteisluettelo.
Kongressin kirjaston nimiautoriteettitunnuste kirjailija Sofi Oksaselle on puolestaan nb2007015525. Tässä alkukirjaimet nb kertovat, että auktorisoinnin lähteenä oli British Library.
Vastaavasti kirjailija, kuvittaja Mauri Kunnaksen nimitunniste on n82035097 ja esimerkiksi hänen kirjoittamansa teoksen Koirien Kalevala englanninkielisen version LCCN-tunniste n94094288. Tässä prefiksiä edustaa vain Kongressin kirjastoon viittaava n-merkki, jolta kirjailija on saanut yksilöivän nimitunnisteen vuonna 1982.
Aiheesta muualla

Haku Kongressin kirjaston luettelopalveluista. (loc.gov) (englanniksi)
Haku Kongressin kirjaston auktoriteettipalvelusta. (loc.gov) (englanniksi)
Esimerkki Kongressin kirjaston nimiauktoriteettitunnisteen sisältävästä hakusivusta.