stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pribytki (lentotukikohta)

Pribytki (ven. Прибытки), myös Zjabrauka (valkoven. Зябраўка, Zjabrauka) tai Zjabrovka (ven. Зябровка) on Homelista 16 kilometriä kaakkoon, Valko-Venäjän Homelin alueen Homelin piirissä  sijaitseva lentotukikohta. Neuvostoliiton aikana, 1960-luvun alkupuolella kenttää käyttivät Tupolev Tu-16R-tiedustelukoneet. Kenttä peruskorjattiin 1963, jonka jälkeen sieltä alettiin toimia noin vuonna 1966 Tu-22R-tiedustelukoneilla. 1967 kaikkiaan 24 konetta oli sijoitettu kentälle. Kentältä toimivat koneet lensivät tiedustelulentoja Baltian maihin ja Pohjois-Eurooppaan. Vuodesta 1973 aina 1980-luvulle saakka libyalaiset ja irakilaiset pilotit saivat koulutusta Tu-22-tyypille Pribytkissä. Tu-22-yksikkö lopetettiin 1994 Neuvostoliiton hajoamisen ja Valko-Venäjän itsenäistymisen jälkeen, ja sen koneet lähetettiin Engels-2-lentotukikohtaan Venäjälle romutettavaksi.
Tupolev Tu-22
Pribytki toimi kotikenttänä 290 Gv ODRAPille (290-й отдельный дальний разведывательный авиационный полк) (290. kaartin pitkänkantaman tiedustelurykmentti), joka toimi kentältä Tu-16R-konetyypillä 1960-luvun alusta vuoteen 1994, ja Tu-22RDM-tyypillä 1960-luvulta vuoteen 1994. Yksiköllä oli edellä mainittujen tyyppien lisäksi muutama Tu-22R. Vuosina 1960-1980 rykmentti oli osa 6th Heavy Bomber Aviation Corps (6-й отдельный тяжелый бомбардировочный авиационный корпус), ja vuosina 1980-1994, 46. ilma-armeijaa.
Zjabrauka on hallinnollisesti Homelin piiriin kuuluva taajama. Se on myös Homelista koilliseen johtavan radan rautatieaseman nimi (paikallisjunaliikenteen piirissä).
Käännös suomeksi
Pragma-dialektiikka

Pragma-dialektiikka eli pragma-dialektinen teoria on argumentaation oppi, jonka tarkoitus on eritellä väittelyä käytännössä.
Teorian ovat kehittäneet Frans H. van Eemeren ja Rob Grootendorst Amsterdamin yliopistosta. He ovat määritelleet argumentaation  seuraavasti: ”Argumentaatio on verbaalista, sosiaalista ja rationaalista toimintaa, jonka tavoitteena on vakuuttaa järkevä kriitikko näkökannan hyväksyttävyydestä, ilmaisemalla näkökannassa ilmaistun proposition oikeuttavan tai kumoavan konstellaation propositioita.”  (Pajunen, 2015, 272 - 273.)
Metodologiset periaatteet

Pragma-dialektista teoriaa tai tutkimusohjelmaa ohjaa neljä metodologista periaatetta: Funktionalisaatio, eksternalisaatio, sosialisaatio ja dialektifikaatio.
Funktionalisaatio
Argumentaatio kuvataan prosessina, jossa on käsitteellisesti erotettavissa erimielisyyden ratkaisemisen eri vaiheet: vastakkainasettelu, avaus, argumentaatio ja päätös. Vastakkainasetteluvaiheessa on tarkoitus selvittää mistä asiasta erimielisyys vallitsee. Avausvaiheessa selvitetään ovatko osapuolet valmiita omaksumaan roolinsa (protagonisti = väittäjä, antagonisti = vastaväittäjä), lähtökohdat ja onko osapuolilla edellytykset ratkaista erimielisyys. Argumentaatiovaiheessa protagonisti puolustaa näkökantaansa antagonistin kriittisiä hyökkäyksiä vastaan, ja päätösvaiheessa todetaan keskustelun tulos. Kaikki vaiheet eivät käytännössä tule aina tarkasti käytyä läpi. Arkikeskustelussa avausvaiheeseen kuuluva säännöistä sopiminen jää usein tekemättä. Pragma-dialektiikka ei kuvaa argumentaatioita siten että jokainen käytännössä esiintyvä argumentaatio seuraisi ideaalista mallia. Malli ei siis ole deskriptiivinen.
Eksternalisaatio
Tutkimuskohteena on se mitä on sanottu tai kirjoitettu julki. Kommunikoijat eivät voi  tietää toistensa mielipiteitä ellei niitä ole eksternalisoitu eli ulkoistettu. Vasta ulkoistetut mielipiteet voivat olla julkisen tarkastelun kohteena.
Sosialisaatio
Kommunikaatio nähdään vastavuoroisena toimintana, missä esimerkiksi antagonisti vastaa protagonistin esittämään argumenttiin. Protagonisti ja antagonisti ovat rooleja, joihin sisältyy määriteltyjä oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka sitten määrittävät erimielisyyden ratkaisuprosessia  argumentaation eri vaiheessa.
Dialektifikaatio
Keskustelu ymmärretään erimielisyyden ratkaisuun pyrkivänä toimintana. Siihen pyritään sulkemalla pois puheenvuorot, jotka viivästyttävät tai estävät ratkaisuun pääsyä. Kriittisessä keskustelussa osapuolten oletetaan arvioivan toistensa keskustelua rationaalisin standardein, ja että keskustelu seuraa ihanteellisessa mielessä tiettyjä käytäntöjä; protagonisti puolustaa näkökantaansa antagonistin kriittisiä vastaväitteitä vastaan noudattaen keskustelua ohjaavia sääntöjä. (Pajunen, 2015, 274 - 278.)
Argumentaation 10 sääntöä

Erimielisyyden ratkaisuun tähtäävää argumentaation kulkua kuvataan Pragma-dialektiikassa 10 säännön avulla.
Vapaussääntö: Mitä hyvänsä saa väittää, mitä hyvänsä saa epäillä.
Puolustusvelvollisuussääntö: Näkökannan esittäjän on pyydettäessä perusteltava kantaansa.
Näkökantasääntö: Vasta-argumenttien on kohdistuttava siihen väitteeseen, joka on esitetty. Perusteluvelvollisuus kohdistuu vain esitettyyn väitteeseen.
Oleellisuussääntö: Näkökantaa saa puolustaa vain oleellisilla argumenteilla.
Lausumattomia premissejä koskeva sääntö: Älä aseta sanoja toisen suuhun. Vastaat itse omista oletuksistasi.
Lähtökohtasääntö: Yhteisesti hyväksyttyä lähtökohtaa ei saa kieltää, eikä yhteisenä lähtökohtana saa esittää sellaista mitä ei ole todella hyväksytty.
Argumenttiskeemasääntö: Jos väitettä ei ole puolustettu käyttäen asianmukaisia argumenttiskeemoja, ei väitettä ole lopullisesti puolustettu.
Validisuussääntö: Esitetty päättely ei saa olla epäloogista.
Päätäntösääntö: Mikäli lopullista argumenttia väitteen puolesta ei ole esitetty, ei väitettä pidä hyväksyä ja mikäli lopullinen argumentti väitteen puolesta on esitetty, on epäilystä luovuttava.
Kielenkäyttösääntö: Epäselvää ja monimerkityksellistä kieltä ei saa käyttää, eikä ilmaisuja saa tarkoituksella tulkita virheellisesti.
Jokaisen säännön olemassaolo on perusteltu, jotta päädytään erimielisyyden ratkaisuun. Jos jokin säännöistä poistetaan, ratkaisu vaikeutuu. Sääntöjen kokonaisuus ei kuitenkaan takaa erimielisyyden ratkaisemista. On mahdollista että keskustelijoilla ei ole riittävästi yhteistä pohjaa, jonka pohjalta keskustelu voisi edetä. Esimerkiksi henkilöiden toisistaan paljon poikkeavat maailmankuvat voivat vaikuttaa negatiivisesti erimielisyyden ratkaisuun (Pajunen, 2015, 280 - 281.)
Kymmentä sääntöä täydentävät lisäksi korkeamman asteen edellytykset / säännöt, jotka ovat:
Psykologiset edellytykset: Kyky ja halu kuunnella, avoimuus oman kannan muuttamiseen, kriittinen ja objektiivinen suhtautuminen asioihin.
Sosiaaliset edellytykset: Avoimen argumentaation mahdollistava ympäristö.
Yhteiskunnalliset edellytykset: Mahdollisuus sananvapauteen, myönteinen suhtautuminen kritiikkiin.
Kirjallisuutta

Eemeren, Frans H. & Grootendorst, Rob: Speech Acts in Argumentative Discussions: A theoretical model for the analysis of discussions directed towards solving conflicts of opinion.  Dordrecht/Cinnaminson:  Foris Publication, 1984.  ISBN 9067650188  (englanniksi)
Eemeren, Frans H. & Grootendorst, Rob: Speech Acts in Argumentative Discussions: A theoretical model for the analysis of discussions directed towards solving conflicts of opinion.  Hillsdale, New Jersey / Hove and London:  Lawrence Erlbaum Associates / Foris Publication, 1992.  ISBN 0805810692  (englanniksi)
Van Eemeren, F., Grootendorst, R. 2004. A Systematic Theory of Argumentation. The Pragma-Dialectical Approach. Cambridge University Press. ISBN: 9780521830751
Preussinsininen

| Preussinsininen |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  rauta(II,III)heksasyanoferraatti(II,III)
Muut nimet:  rauta(III)ferrosyanidi rauta(III)heksasyanoferraatti(II)
CAS-numero:  14038-43-8
PubChem CID:  2724251
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Fe4[Fe(CN)6]3
Moolimassa:  859,229 g/mol
Ulkomuoto:  tumman sinistä jauhetta
Tiheys:  1,80 g/cm3
Liukoisuus veteen:  ei liukene
Preussinsinistä
Ferrosyanidi-ioni, jota löytyy 'berliininsinisestä'. Huomaa hapetusaste +II ja kokonaisvaraus 4-.
Ferrisyanidi-ioni, joka löytyy 'turnbullinsinisestä'. Huomaa hapetusaste +III ja kokonaisvaraus 3-.
Preussinsininen on epäorgaaninen kivennäisväri, joka keksittiin sattumalta Berliinissä vuosina 1704–1707. Värin syntetisoi kemisti Johann Jacob Diesbach. Preussinsininen on ensimmäisiä keinotekoisia väriaineita. Sen kemiallinen kaava on Fe4[Fe(CN)6]3
Väristä käytetään useita nimiä, suomeksikin muun muassa kiinansininen, englanninsininen ja Diesbachin sininen. Väri valmistettiin perinteisesti rautakloridista tai rauta-alunasta ja keltaisesta verilipeäsuolasta. Se on hyvin pysyvä.
Jo vuosisatojen ajan oli ollut puutetta sopivasta suhteellisen halvasta ja kestävästä sinisestä väripigmentistä, joten preussinsininen yleistyi nopeasti. Uutta väriä käytettiin suorastaan tuhlailevasti esineissä ja interiööreissä. Väri oli taiteilijoiden käytössä 1720-luvulla, ja kului vielä parikymmentä vuotta kunnes se oli käytössä kaikkialla Euroopassa.
Alkujaan 1700-luvulla teräväpartikkelinen väriaine oli täplikästä, mutta 1900-luvulla partikkelit olivat muuttuneet pyöreiksi ja väri tummemmaksi ja tasaisemmaksi. Preussinsininen on voimakas väriaine erityisesti öljyvärinä, ja sitä myydään lisäaineilla jatkettuna jo työskentelyn ja värien sekoittamisen helpottamiseksi.
Huolimatta siitä, että aineen molekyyli sisältää syanidi-ioneja, se on myrkytön, koska syanidi-ionit ovat sitoutuneet lujasti rautaioneihin.  Aineesta tulee vaarallista, jos sitä käsitellään hapolla, koska silloin syanidi-ionit vapautuvat sidoksistaan.
Preussinsinistä käytetään talliumin ja radioaktiivisen cesiumin (enimmäkseen cesium-137) vastamyrkkynä.
Aiheesta muualla

Centers for Disease Control and Prevention (CDC): Fact Sheet, Prussian blue (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
David Price (jalkapalloilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 23. kesäkuuta 1955 (ikä 69)
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1970–1981 | Arsenal |  |  |
| 1975 | →  Peterborough United |  |  |
| 1981–1982 | Crystal Palace |  |  |
| 1982–1983 | Leyton Orient |  |  |

David James Price (s. 23. kesäkuuta 1955) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajana.
Price edusti Englannin liigan Arsenalia vuosina 1970–1981. Hän pääsi ensimmäisen kerran liigassa kentälle 9. toukokuuta 1973 vaihtopelaajana kauden 1972–1973 viimeisessä ottelussa Leedsiä vastaan. Seuraavalla kaudella hän pelasi neljä liigaottelua, kaudella 1974–1975 yhden liigaottelun ja yhden välikauden jälkeen kaudella 1976–1977 kahdeksan liigaottelua. Hän teki ensimmäisen liigamaalinsa 23. maaliskuuta 1977 tasapeliin 1–1 päättyneessä vierasottelussa Stokea vastaan.
Kaudella 1977–1978 Price kuului Arsenalin vakiokokoonpanoon. Hän pelasi liigassa 39 ottelua eli kolmea alkukauden ottelua lukuun ottamatta kaikki Arsenalin pelit ja teki niissä viisi maalia. FA Cupissa hän pelasi kaikki Arsenalin ottelut tappioon päättynyttä loppuottelua myöten. Kaudella 1978–1979 Price pelasi liigassa 39 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Hän oli myös voittamassa FA Cupia. Kaudella 1979–1980 Price pelasi 22 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän oli häviämässä sekä FA Cupin että Euroopan cup-voittajien cupin loppuottelua.
Kaudella 1980–1981 Young pelasi Arsenalissa vielä 12 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Keväällä 1981 hän siirtyi Crystal Palaceen, jossa hän pelasi 27 liigaottelua. Uransa lopulla hän edusti vielä Leyton Orientia.
Prey Vêng

| Prey Vêng |
| --- | --- |
 Prey Vêng
 Koordinaatit: 11°29′N, 105°19′E 
Valtio:   Kambodža
Maakunta:  Prey Vêng
Väkiluku (2010):  65 737
Aikavyöhyke:  UTC+7
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Prey Vêng (khmeriksi ក្រុងព្រៃវែង) on Kambodžan kuudenneksi suurin kaupunki. Se sijaitsee Prey Vêngin maakunnassa maan kaakkoisosassa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 65 737.
Kaupunki sijaitsee Valtatie yhdentoista varrella ja sinne on noin kahden ja puolen tunnin ajomatka maan pääkaupungista Phnom Penhistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prey Vêng Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Prey Veng Wikivoyagessa (englanniksi)
Pretoriaaniprefekti

Illyricumin pretoriaaniprefektin insignia Notitia Dignitatumin mukaan.
Pretoriaaniprefekti (lat. praefectus praetorio) oli Rooman valtakunnassa pretoriaanikaartin eli keisarin henkivartioston komentaja. Ajan myötä pretoriaaniprefektien virka muuttui valtakunnan tärkeimmäksi siviiliviraksi.
Keisari Augustus perusti viran vuonna 2 eaa. Pretoriaaniprefektien määrä vaihteli siten, että Augustuksen aikana heitä oli samaan aikaan kaksi, myöhemmin heitä saattoi olla kolme tai vain yksi. Pretoriaaniprefekti oli Aegyptuksen prefektin ohella korkein ja arvostetuin virka, johon Rooman ritarisäätyyn kuulunut henkilö saattoi päästä. Yksi pretoriaaniprefekteistä kuului keisarin neuvostoon (consilium) ja saattoi päästä senaatin jäseneksi.
Aluksi virka oli vain sotilaallinen, mutta pian prefekti sai myös siviilitehtäviä. Pretoriaaniprefektistä tuli korkein oikeusaste ennen itse keisaria. Virka vaatikin juridista osaamista, ja osa ajan tunnetuimmista alan asiantuntijoista palveli tässä tehtävässä. Diocletianuksen tetrarkian aikana pretoriaaniprefektejä oli neljä, yksi kutakin keisaria kohti. Konstantinus Suuren aikana pretoriaaniprefektin virka menetti kokonaan sotilaalliset tehtävänsä ja pretoriaaniprefektistä tulikin valtakunnan korkein siviilivirka. Tämän jälkeen pretoriaaniprefektit johtivat pretoriaaniprefektuureja.
Primaarinen hyperaldosteronismi

| Primaarinen hyperaldosteronismi |
| --- | --- |

Luokitus
ICD-10:  E26.0 Primaarinen hyperaldosteronismi
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Primaarinen hyperaldosteronismi  eli suolahormonin liikatuotto eli primaarinen aldosteronismi on tila, jossa lisämunuaiskuoren zona glomerulosa erittää liikaa suolahormoni eli aldosteronia. Tilaan voidaan viitata myös nimellä Connin syndrooma, joskin alun perin termi on tarkoittanut pelkästään lisämunuaisen kasvaimesta (Connin adenooma) johtuvaa aldosteronin liikaeritystä. Noin 80 %:ssa tapauksista liikatoiminta johtuu lisämunuaisen aldosteronia tuottavasta hyvälaatuisesta kasvaimesta, ja 15 %:ssa tapauksista aiheuttajana on lisämunuaiskuoren liikakasvu eli hyperplasia.. Primaarinen hyperaldosteronismi aiheuttaa reniini-angiotensiini-aldosteronisysteemin toiminnan tukahtumisen ja plasman reniinin aktiivisuuden laskun. Kliinisinä oireina ovat verenpaineen kohoaminen ja hypokalemia. Lisämunuaiskuoren adenooma voidaan poistaa kirurgisesti. Hyperplasiasta johtuvan hyperaldosteronismin hoitona käytetään aldosteroniantagonisteja, kuten spironolaktonia.
Primus inter pares

Primus inter pares on latinaa ja tarkoittaa ensimmäinen vertaistensa joukossa.  Alkujaan nimitystä käytettiin ensimmäisistä Rooman keisareista, erityisesti Augustuksesta, joka halusi välttää julkista kuvaa diktaattorina.
Ortodoksisen maailman johtajana toimiva Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka johtaa "ensimmäisenä vertaistensa joukossa" ortodoksista kirkkoa. Myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon arkkipiispa on samanlaisessa kunnia-asemassa muihin piispoihin nähden.lähde?
Pohtiessaan Afrikan tilannetta maailmanlaajuisessa yhteydessä. EU:n neuvoston asiantuntija kirjoitti: "Vaikka Ranska kamppaileekin säilyttääkseen primus inter pares -roolinsa eurooppalaisten suurvaltojen joukossa Sahelissa, sen entisten Sahelin siirtokuntien Ranskan vastaisten tunteiden kuume rajoittaa sen tehokkuutta."
Pribina

Pribinan patsas Nitrassa.
Pribina oli slaavilainen ruhtinas, joka 800-luvulla hallitsi Nitran ruhtinaskuntaa nykyisen Slovakian länsiosassa. Häntä pidetään ensimmäisenä slaavien johtajana, joka esitteli kristinuskon kansalleen vuonna 828. Hän rakennutti Nitraan kivikirkon ja kutsui Salzburgin arkkipiispan siunaamaan sen.
Nitra ja Määri Pribinan aikoina.
Samaan aikaan Karpaattien toisella puolella ruhtinas Mojmír I hallitsi Määriä. Vuonna 833 Mojmir valloitti Nitran, ja yhdistyneestä ruhtinaskunnasta alkoi kehittyä Suur-Määri.
Pribina pakeni Frankkien kuninkaan Ludvig Saksalaisen turviin, ja pääsi myöhemmin hallitsemaan Pannoniaa (nykyisessä Unkarissa). Hän rakennutti sinnekin kirkkoja.
Pribinan surmasivat noin vuonna 861 samat määriläiset joita hän oli paennut kymmeniä vuosia aikaisemmin. Ludvig Saksalaisen poika Karloman oli liittoutunut Määrin Rastislavin kanssa ja he hyökkäsivät Ludvigille uskollisten kreivien kimppuun.
Pribina ja Mojmir esiintyvät romantiikan ajalta alkaen monien eeppisten runojen, proosan ja näytelmien sankareina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pribina Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Preeriasirkku

| Preeriasirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pulmuset Calcariidae
Suku::  Rhynchophanes
Laji::  mccownii
Kaksiosainen nimi
 Rhynchophanes mccownii  (Lawrence, 1851) 
Synonyymit
 Calcarius mccownii 
Katso myös
   Preeriasirkku Wikispeciesissä   Preeriasirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Preeriasirkku (Rhynchophanes mccownii) on pulmusiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Preeriasirkku kasvaa 14–16 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Lajin koiras on yleisväritykseltään harmaankirjava. Päälaki ja nokasta lähtevä viiksijuova ovat mustat ja silmäkulmajuova on valkoinen. Selkä on harmaan- ja ruskeankirjava ja siivissä on leveä punaruskea juova. Rinta ja vatsa ovat harmaat ja rinnassa on musta laikku. Preeriasirkkunaaras on harmahtavanruskean- ja mustankirjava ja siivissä on hieman punaruskeaa. Preeriasirkun nokka on tukeva.
Levinneisyys ja elintavat

Preeriasirkku pesii Kanadassa ja Yhdysvalloissa Suurten tasankojen pohjois- ja keskiosissa. Lintu talvehtii Yhdysvaltojen lounais- ja eteläosissa sekä Meksikossa. Lajin elinympäristöä ovat preeria ja muut kuivat heinämaat, joilla kasvaa hajanaisesti kaktuksia tai pensaita. Lajia tavataan myös pelloilla. Preeriasirkku syö heinien ja ruohojen siemeniä ja kesäisin lisäksi hyönteisiä. Pesä on maassa, usein suuren ruohomättään vieressä. Naaras munii kahdesta kuuteen ruskehtavan valkoista ruskeapilkullista munaa.
Naaras
Portugalilainen keittiö

Caldo verde -kaalikeittoa.
Portugalilainen keittiö on kehittynyt omaleimaiseksi Portugalissa vuosituhansien aikana kehittyneiden viljelykasvien, karjarotujen ja paikallisten reseptien myötä. Portugalilainen keittiö tunnetaan erityisesti kalaruoista, viineistä ja lampaanjuustoista, ja maassa syödään myös paljon keittoja ja makeita leivonnaisia. Portugalilaisille päivän tärkein ateria on päivällinen (jantar), joka nautitaan illalla seitsemän, kahdeksan aikoihin. Aamiaista portugalilaiset eivät pidä kovin tärkeänä. Jokaiseen portugalilaiseen ateriaan kuuluu leipä ja viini.
Keitot ja padat

Portugalissa syödään paljon keittoja. Ne jaetaan kahteen ryhmään: paksut sosekeitot (sopas) ja kirkasliemiset keitot (caldos). Portugalin kansallisruoka on vihreä keitto (caldo verde), jonka pääraaka-aine on galicialainen kaali couve galega. Keitossa on kaalin lisäksi sipulia, valkosipulia, perunoita, oliiviöljyä  ja mausteita, ja sen kanssa nautitaan maissileipää (broa de milho) sekä chouriço-makkarasiivuja. Muita suosittuja portugalilaisia keittoja ovat kanaliemi (canja) ja soseutettu kasviskeitto (sopa de legumes). Pataruoat jaetaan kolmeen ryhmään: lihapata (cozido), leipäkeitot (acordas) ja kalapadat (caldeiradas).
Liha

Portugalilaiset liharuoat perustuvat maan lukuisiin perinteisiin karjarotuihin, joista tunnetuimpia on barrosão-nauta. Portugalin karjaroduista 12 on saanut suojatun alkuperänimityksen (Denominação de Origem). Portugalissa kasvatetaan myös tammenterhoilla ruokittua Iberian mustaa sikaa. Kyseessä on aromikas vanha maatiaisrotu, jonka marmoroitua lihaa käytetään esimerksi ilmakuivatun kinkun (jamón ibérico) valmistukseen. Sianlihasta valmistetaan myös lukemattomia erityyppisiä makkaroita, erityisesti paprika- ja verimakkaroita.
Portugalilainen lihapata (cozido a portugues) koostuu yleensä naudan-, sian- ja broilerinpaloista sekä portugalilaisista savumakkaroista kuten morcela, chouriço, alheira ja farinheira. Joukossa saattaa olla myös siankorva tai -sorkka. Pataan laitetaan myös perunoita, porkkanaa ja kaalia.
Kalaruoat

Portugali on tunnettu kala- ja äyriäisruokien maa, sillä sen rannikon kalavedet ovat hyvin rikkaat. Sardiini on Portugalin syödyin kala, ja maan vuotuinen sardiinisaalis 100 000 tonnia on 40 prosenttia maan kokonaiskalansaaliista. Sardiinin pyyntikausi on huhtikuusta lokakuun loppuun. Sardiineja syödään etupäässä maan rannikkoseuduilla, sillä ne ovat parhaimmillaan tuoreina, vaikka suuri osa sardiinisaaliista säilötäänkin. Suosituimpia tapoja valmistaa sardiinit on hiilloksella grillaaminen (sardinhas assadas). Sisämaan suosituimpia kaloja ovat kuivattu ja suolattu turska sekä pakastettu kummeliturska.
Leipä

Leipä (pão) on oleellinen osa portugalilaista ateriaa. Leipiä on monenlaisia, ja ne valmistetaan yleensä rukiista ja vehnästä, ja joka kylällä on omat reseptinsä.
Viinit

Portugalissa on 44 laatuviinialuetta ja kahdeksan paikallisviinialuetta. Portugalissa tuotettiin vielä 1950-luvulla lähes ainoastaan punaviiniä, mutta nykyisin valkoviini on lisännyt suosiotaan. Maan suosituin valkoviini on vihreä viini (vinho verde), jota tuotetaan Luoteis-Portugalissa.
Portugalilaisilla viineillä on neljä laatuluokkaa: DOC, IPR, VQPRD sekä pöytäviinit. Nimitys reserva tarkoittaa myytäessä vähintään vuoden vanhaa valkoviiniä tai kaksi vuotta vanhaa punaviiniä; garrafeira tarkoittaa kauemmin kypsyneitä ja vähintään vuoden pullossa olleita viinejä.
Portugalissa tuotetaan myös väkeviä viinejä portviiniä ja madeiraa. Portviiniä tuotetaan Douro-joen rinteillä ja madeiraa Atlantin valtameren tuliperäisillä Madeira-saarilla.
Välipalat

Portugalissa syödään aterioiden välissä pieniä suolaisia makupaloja petiscoja, jotka muistuttavat espanjalaisten tapaksia. Salgadot ovat täytettyjä ja mausteisia pasteijoita, jotka valmistetaan voi- tai tuulihattutaikinasta ja paistetaan tai friteerataan. Salgadojen täytteenä voidaan käyttää kalaa, lihaa, makkaraa tai äyriäisiä, joiden joukkoon on sekoitettu perunoita ja vihanneksia.
Makeat leivonnaiset ovat Portugalissa suosittuja. Jokaisella kaupungilla ja kylällä on omat doces de ovos -leivonnaisreseptinsä. Suosittuja ovat myös erilaiset vanukkaat sekä maissikakut (broas).
Muuta

Portugalissa kasvaa paljon hedelmäpuita ja -lajikkeita, ja maa tuottaa runsaasti niin tuoreita kuin kuivattujakin hedelmiä. Portugalilaiset hedelmät tuotetaan yleensä luonnonmukaisesti ja käsityönä, joten niiden sato on tuontihedelmiä pienempi ja hinta korkeampi. Portugalin hunajantuotanto kuuluu Euroopan suurimpiin.
Ruoanlaitossa ja valmiin ruoan kanssa käytetään runsaasti oliiviöljyä. Portugalissa kasvaa noin 30 oliivilajiketta, ja oliiviviljelmillä työskentelee noin 190 000 viljelijää. Suojatun alkuperänimityksen saaneet extra-neitsytoliiviöljyä tuottavat seudut ovat Trás-os-Montes; Beira Alta, Beira Baixa ja Beira Interior; Ribatejo; Norte Alentejo sekä Moura.
Portugalissa tuotetaan erityisen paljon lampaanmaitojuustoja, joista arvostetuin on Queijo da Serra Estrela.
Yksi Portugalin käytetyimmistä mausteista on Angolasta peräisin oleva chilipaprika piri-piri. Myös currya ja kanelia käytetään. Yrteistä suosituin on korianteri. Liharuokia maustetaan muskottipähkinällä, juustokuminalla ja neilikalla, ja myös valkosipulia käytetään paljon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Portugalilainen keittiö Wikimedia Commonsissa
portugalilainen lihapata cozido a portugues.
Amêijoas à Bulhão Pato, portugalilainen simpukkaruokalaji.