stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Delia Owens

Delia Owens (s. 1949) on yhdysvaltalainen eläintieteilijä ja kirjailija, joka eli yli 20 vuotta Afrikassa, missä hän tutki Botswanan ja Sambian eläimiä miehensä Markin kanssa. He kirjoittivat kokemuksistaan myös kirjoja. He joutuivat palaamaan Yhdysvaltoihin, kun dokumenttielokuvaa kuvatessa yksi ryhmän jäsenistä ampui salametsästäjän. Owens julkaisi vuonna 2018 ensimmäisen kertomakirjansa, ja Suon villistä laulusta tuli vuoden 2019 myydyin aikuisten kirja Yhdysvalloissa.
Opiskelu

Delia Owens syntyi ja kasvoi eteläisessä Georgiassa. Hän piti lapsena kirjoittamisesta, ja kuudennella luokalla hän voitti paikallisen kirjoituskilpailun. Yliopistossa hän päätti kirjallisuuden sijaan opiskella eläintiedettä. Hän sai Georgian yliopistosta alemman korkeakoulututkinnon eläintieteestä ja valmistui etologiasta tohtoriksi Kalifornian Davisin yliopistosta.
Miehensä Markin kanssa Afrikassa

Delia ja Mark Owens tapasivat 1970-luvun alussa Georgian yliopistossa. Pian naimisiin menonsa jälkeen he huutokauppasivat omaisuutensa ja lähtivät Afrikkaan, missä he asuivat ensin seitsemän vuoden ajan Kalaharissa Botswanassa. He tutkivat aavikolla eläimiä, erityisesti hyeenoja ja leijonia. Heidän ensimmäinen yhteinen kirjansa Cry of the Kalahari julkaistiin vuonna 1984, ja siinä he kertovat tarinansa Georgiasta Kalahariin.
Owensit joutuivat jättämään Botswanan, kun Mark oli kritisoinut maan suojelupolitiikkaa. He muuttivat vuonna 1986 Sambiaan, missä he joutuivat todistamaan salametsästyksen laajuutta. He yrittivät pysäyttää salametsästystä ruohonjuuritasolta ja auttaa kyläläisiä saamaan muita elinkeinoja. Markista tuli varsin aggressiivinen asiassa, kun Delia puolestaan pyrki rauhallisempaan ratkaisuun. Vuonna 1992 julkaistu The Eye of the Elephant keskittyy nimenomaan pariskunnan pyrkimyksiin lopettaa salametsästys.
Owensit alkoivat saada asialleen laajempaa huomiota, ja vuonna 1994 ABC-televisioyhtiön Turning Point -ohjelman tuottaja otti heihin yhteyttä. Owensit suostuivat mukaan tekemään dokumenttia salametsästäjistä ja norsuista. Kuvaukset seurasivat partiointiretkeä, jonka aikana ammuttiin yksi tunnistamaton salametsästäjä, jota ammuttiin vielä kahdesti tämän maatessa mahallaan maassa. Delia Owens ei ollut mukana partiossa, mutta joidenkin mukaan Delian poikapuoli Chris olisi ollut ampuja. Tapauksesta ei nostettu syytteitä, koska ruumista ei koskaan löydetty. Jotkut ovat väittäneet, että Mark Owens olisi hävittänyt ruumiin, kun kuvausryhmä oli lähtenyt paikalta. Owensit lähtivät tapauksen jälkeen Sambiasta ja muuttivat Idahoon. He olisivat halunneet palata vielä Sambiaan, mutta Yhdysvaltain suurlähetystö suositteli, etteivät he palaisi sinne ennen kuin tapaus olisi selvitetty. Sambian viranomaiset eivät olleet mielissään siitä, että ulkomaalaiset valvoivat väkivaltaisesti maan luonnonpuistoja.
Romaanikirjailijaksi

Owensit erosivat 40 vuoden avioliiton jälkeen, ja Delia muutti myöhemmin Pohjois-Carolinan Ashevilleen. Delia Owens alkoi 2000-luvulla kirjoittaa romaania, joka julkaistiin lopulta vuonna 2018. Putnam ei uskonut romaanista tulevan erityisen suosittua ja otti Suon villistä laulusta 28 000 kappaleen painoksen. Romaanista tuli kuitenkin poikkeuksellinen menestys, ja sitä myytiin puolessatoista vuodessa yli 4,5 miljoonaa kappaletta. Se oli vuoden 2019 suosituin aikuisten kirja.
WSOY julkaisi Suon villin laulun suomeksi vuonna 2020. Suomentaja on Maria Lyytinen.
William Sydney Porter

William Sydney Porter
O. Henry
William Sydney Porter (11. syyskuuta 1862 – 5. kesäkuuta 1910) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka käytti kirjailijanimeä O. Henry.  Hänen tarinoidensa yllättävistä loppuratkaisuista on syntynyt käsite O. Henry -loppuratkaisu. Porterin alkuperäinen toinen etunimi oli Sidney; hän muutti nimen kirjoitusasun vasta ryhtyessään lehtimieheksi 1880-luvulla.
Elämäkerta

William Sidney Porter syntyi Worth Place -nimisellä tilalla Greensborossa, Pohjois-Carolinassa. Hänen isänsä Algernon Sidney Porter oli lääkäri. Porterin ollessa kolmevuotias hänen äitinsä kuoli tuberkuloosiin, ja William muutti isänsä kanssa isän äidin luokse. Hän suoritti tätinsä ylläpitämän alkeiskoulun vuonna 1876 ja kirjoittautui Linsey Streetin oppikouluun. Vuonna 1879 hän ryhtyi työskentelemään kirjanpitäjänä setänsä apteekissa, ja vuonna 1881, kun hän oli 19-vuotias, hänelle myönnettiin lupa toimia apteekkarina. Vuonna 1882 Porter muutti Teksasiin, missä hän työskenteli aluksi La Sallen piirikunnassa sijaitsevalla tilalla lammaspaimenena ja renkinä. Austiniin muutettuaan hän työskenteli seuraavien vuosien aikana mm. apteekkarina ja lehtimiehenä. Teksasissa asuessaan Porter myös oppi espanjaa.
Vuonna 1887 Porter karkasi 17-vuotiaan, varakkaasta perheestä kotoisin olevan Athol Estesin kanssa. Tytön perhe vastusti suhdetta, koska sekä Athol että Porter sairastivat tuberkuloosia. Athol synnytti vuonna 1888 pojan, joka kuoli pian. Vuonna 1889 syntyi tytär Margaret. Vuonna 1894 Porter perusti humoristisen viikkolehden The Rolling Stone. Samana vuonna hän erosi kassavirkailijan työstään Austinin First National Bankissa, koska häntä syytettiin varojen kavaltamisesta. Vuonna 1895 The Rolling Stone lakkasi ilmestymästä, Porter muutti Houstoniin ja ryhtyi kirjoittamaan Houston Post -lehdelle. Pian sen jälkeen hänet vangittiin Austinissa tehdyn kavalluksen vuoksi. Porter vapautettiin takuita vastaan, mutta päivää ennen kuin hänen piti astua oikeuden eteen 7.7.1896, hän karkasi ensin New Orleansiin ja myöhemmin Hondurasiin. Kun hän sai vuonna 1897 tietää vaimonsa tekevän kuolemaa, hän palasi Yhdysvaltoihin ja anoi oikeudelta armoa. Athol Estes Porter kuoli 25.7.1897. Porter tuomittiin kavalluksesta viideksi vuodeksi vankilaan. Hän alkoi suorittaa tuomiotaan 25.4.1898 Ohion osavaltion vankilassa. Hänet vapautettiin hyvän käytöksen ansiosta kolmen vuoden vankeuden jälkeen 24.7.1901.
Vankilassa ollessaan Porter kirjoitti tytärtään elättääkseen ainakin kaksitoista tarinaa. Hän ei halunnut lukijoiden saavan tietää, että hän on vankilassa, ja siksi hän ryhtyi käyttämään salanimeä "O. Henry". Yksi oletus on se, että Porter lainasi nimen Orrin Henry -nimiseltä vartijalta. Toisten lähteiden mukaan nimi oli peräisin perheen Henry-kissan kutsuhuudosta "Oh Henry!" Guy Davenport on ehdottanut, että nimi olisi lyhentynyt muoto Ohio Penitentiary -vankilan nimestä. Lisähämmennystä nimikysymykseen tuo se, että ainakin yhdessä novellissa Porter käytti "kokonaista" nimeä Olivier Henry.
Kirjallisuutta

Henry, O.: Tietäjien lahja.  (Novellit koottu kokoelmista: The Four million (1909); Heart of the West (1910); Roads of Destiny (1917). Valikoiden suomentaneet Auli Hurme ja Ritva Mäkelä)  Hämeenlinna:  Karisto, 1979.  ISBN 951-23-1298-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Sydney Porter Wikimedia Commonsissa
O. Henry Gutenberg-projektissa
Literature Collecion: O. Henry - elämäkerta ja teokset (englanniksi)
O. Henry Museum Austinissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuritushuoneessa kirjailijaksi. Seikkailurikas elämä villin lännen tyyliin, Kansan kuvalehti, 28.10.1932, nro 44, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef 
Porter nuorena miehenä Austinissa
Baarikärpänen (elokuva)

| Baarikärpänen> Barfly |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Barbet Schroeder
Käsikirjoittaja:  Charles Bukowski
Tuottaja:   Francis Ford Coppola  Menahem Golan  Yoram Globus  Tom Luddy  Fred Roos  Barbet Schroeder 
Säveltäjä:  Jack Baran
Kuvaaja:  Robby Müller
Leikkaaja:  Éva Gárdos
Pukusuunnittelija:  Milena Canonero
Pääosat:   Mickey Rourke  Faye Dunaway  Alice Krige  Jack Nance  J.C. Quinn  Frank Stallone 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Film Distributors
Levittäjä:  Warner Bros. Home Entertainment Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:  30. syyskuuta 1987
Kesto:  97 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Baarikärpänen (Barfly) on Barbet Schroederin ohjaama elokuva vuodelta 1987. Se perustuu Charles Bukowskin osin fiktiiviseen käsikirjoitukseen Bukowskin omasta elämästä Los Angelesissa. Elokuvan päähenkilö Henry Chinaski, jota esittää Mickey Rourke, on Bukowskin alter ego. Muita elokuvan näyttelijöitä ovat muun muassa Faye Dunaway ja (Sylvester Stallonen pikkuveli) Frank Stallone.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Baarikärpäsen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mickey Rourke  | … |  Henry Chinaski    |
|  Faye Dunaway  | … |  Wanda Wilcox    |
|  Alice Krige  | … |  Tully Sorenson    |
|  Jack Nance  | … |  Detective    |
|  J.C. Quinn  | … |  Jim    |
|  Frank Stallone  | … |  Eddie    |
|  Sandy Martin  | … |  Janice    |
|  Roberta Bassin  | … |  Lilly    |
|  Gloria LeRoy  | … |  Grandma Moses    |
|  Joe Unger  | … |  Ben    |
|  Harry Cohn  | … |  Rick    |
|  Pruitt Taylor Vince  | … |  Joe    |
|  Fritz Feld  | … |  Bum   |
Aiheesta muualla

Elokuvan arvio Elitistissä.
Bugisit

Bugisit ovat Indonesian Sulawesin saarelta lähtöisin oleva kansa. Heidän äidinkielensä on austronesialaisiin kieliin kuuluva bugin kieli. Bugislaisia on noin viisi miljoonaa. Etniseltä taustaltaan bugisit ovat malaijeja. Bugisit ovat Etelä-Sulawesin provinssin runsasväkisin kielellinen ja etninen ryhmä.
Bugisväestöä muutti runsaasti pois Sulawesilta Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian otettua nykyisen Indonesian alue hallintaansa 1600-luvulla. Bugisyhteisöjä syntyi Jaavalle, Sumatralle ja Borneolle, sekä nykyisen Malesian Thaimaan ja Kambodžan alueelle.
Bugisnaisia periteisissä asuissaan.
Nacio Herb Brown

| Nacio Herb Brown> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. helmikuuta 1896
Kuollut: 28. syyskuuta 1964 (68 vuotta)
Ammatti:  Säveltäjä
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Nacio Herb Brown, oik. Ignacio Herbert Brown (22. helmikuuta 1896 – 28. syyskuuta 1964) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän osallistui Arthur Freedin kanssa ensimmäisen kokopitkän elokuvamusikaalin Broadwayn sävel musiikkiraidan tekemiseen. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat ”All I Do Is Dream of You” vuoden 1934 elokuvasta Kaunis Sadie sekä vuonna 1929 sävelletty ”Singin’ in the Rain”, jonka Gene Kelly lauloi vuoden 1952 elokuvassa Laulavat sadepisarat.
Elämä ja ura > Alkuvuodet

Ignacio Herbert Brown syntyi 22. helmikuuta 1896 Demingissä, New Mexicon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Hänen isänsä työskenteli kaupungissa šeriffinä. Brown varttui Los Angelesissa, jonne perhe muutti vuonna 1902, ja oppi jo nuorella iällä soittamaan pianoa. Hän kävi Los Angelesissa musiikkipainotteista high schoolia ja opiskeli Kalifornian yliopistossa. Yliopiston jälkeen hän soitti vuoden ajan pianoa vaudeville-esiintyjä Alice Dollin taustalla. Sen jälkeen hän perusti vaatturiyrityksen, joka teki mittatilauspukuja erityisesti mykkäelokuvien näyttelijöille. Myöhemmin hän työskenteli menestyksekkäästi kiinteistövälittäjänä Beverly Hillsissä. Uransa säveltäjänä Brown aloitti 1920-luvun alussa. Hän oli yksi ensimmäisistä yksinomaan elokuvamusiikkiin keskittyneistä musiikintekijöistä.
Elämä ja ura > Elokuvamusiikkiuran alku

Ensimmäinen Brownin menestynyt sävellys oli vuoden 1920 kappale ”Coral Sea”. Seuraavana vuonna hän löysi pitkäaikaiseksi yhteistyökumppanikseen sanoittaja Arthur Freedin, jonka ensimmäinen kappale Brownin kanssa oli nimeltään ”When Buddha Smiles”. Hittejä syntyi kuitenkin alussa harvakseltaan.
Menestyksekkääksi vuodeksi Brownin uralla osoittautui 1929. Tuolloin elokuvatuotantoyhtiö Metro-Goldwyn-Mayerin tuotantopäällikkö Irving Thalberg kutsui hänet säveltämään musiikkia yhtiön ensimmäiseen äänielokuvaan Broadwayn sävel (engl. Broadway Melody of 1929). Elokuva voitti parhaan elokuvan Oscarin, ja siinä esiintyneistä Brownin ja Freedin kappaleista ”You Were Meant for Me”, ”The Wedding of the Painted Doll” ja ”Broadway Melody” tuli hittejä. Elokuvaa pidetään ensimmäisenä varsinaisena elokuvamusikaalina. Saman vuoden MGM-elokuvassa Hollywood revue 1930 esitettiin Brownin ja Freedin kappaleet ”Singin’ in the Rain” ja ”You Were Meant for Me”. Kappaleiden suosio sai tuotantoyhtiön palkkaamaan Brownin vakituiseksi säveltäjäksi.
Brown oli 1930-luvulla tuottelias ja useista hänen elokuvasävellyksistään tuli suosittuja. Brownin menestyneimpiin kappaleihin kuuluvat muun muassa ”Singin’ in the Rain” (elokuvasta Hollywood Revue, 1929), ”Temptation” (elokuvasta Kevään sävel, 1933), ”All I Do Is Dream of You” (elokuvasta Kaunis Sadie, 1934), ”You Are My Lucky Star” (elokuvasta Rakkauden sävel, 1935) ja ”Good Morning” (1939). Brown sävelsi uransa ainoan Broadway-musikaalin Take a Chance vuonna 1932.
1930-luvun lopulla Freed ryhtyi päätoimiseksi elokuvatuottajaksi. Brown teki musiikkia eri sanoittajien kanssa, mukaan lukien Gus Kahn (”You Stepped Out of a Dream”, 1941), Earl K. Brent (”Love Is Where You Find It”, 1948), Buddy DeSylva, Leo Robin ja Gordon Clifford. Brown vetäytyi musiikin tekemisestä vuonna 1943 ja muutti Meksikoon, mutta palasi Hollywoodiin viisi vuotta myöhemmin.
Elämä ja ura > Laulavat sadepisarat ja loppuvuodet

Vuonna 1952 ilmestyi Arthur Freedin tuottama elokuva Laulavat sadepisarat (engl. Singin’ in the Rain), jonka pääosaa esitti Gene Kelly ja johon Brown teki musiikin yhdessä vanhan yhteistyökumppaninsa Freedin kanssa. Elokuva oli ehdokkaana parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi ja sitä pidetään yhtenä Hollywoodin parhaista musikaalielokuvista. Erityisen tunnettu on elokuvan kohtaus, jossa Kelly laulaa Brownin ja Freedin kirjoittamaa nimikappaletta sateessa tanssien. Elokuvassa esitettiin vain yksi Brownin uusi sävellys, ”Make ’Em Laugh”, joka jäi Brownin ja Freedin viimeiseksi yhteiseksi kappaleeksi.
Brown jatkoi musiikin säveltämistä 1960-luvulle asti. Vuonna 1961 lauluduo The Everly Brothers nauhoitti uusintaversion Brownin ja Freedin kappaleesta ”Temptation”. Nauhoitusta myytiin yli miljoona kappaletta.
Brown kuoli 28. syyskuuta 1964 San Franciscossa. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.
Luettelo elokuvista

Tähän on lueteltu elokuvat, joihin Brown teki uransa aikana musiikkia.
Liane Buhr

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | pariaironelonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Luzern 1974 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Nottingham 1975 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Bled 1979 | pariaironelonen |  |
Liane Buhr (o.s. Weigelt, s. 11. maaliskuuta 1956 Pritzwalk) on saksalainen, Itä-Saksaa edustanut soutaja. Hän voitti kaksi olympiakultaa ja kolme maailmanmestaruutta.
Buhr kilpaili kansainvälisellä urallaan perämiehellisen pariaironelosen perämiehenä. Hän voitti tässä luokassa maailmanmestaruuden Luzernissa 1974, Nottinghamissa 1975 ja Bledissä 1979 sekä olympiakultaa Montrealissa 1976 ja Moskovassa 1980. Lake Karapiron MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui neljänneksi.
Buhr opiskeli kilpauransa aikana lääkäriksi.
John Updike

John Updike (vasemmalla) presidentti George Bushin ja Barbara Bushin seurassa 1989.
John Hoyer Updike (18. maaliskuuta 1932 Shillington, Pennsylvania, Yhdysvallat – 27. tammikuuta 2009 Danvers, Massachusetts, Yhdysvallatlähde?) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Updike tuli kansainvälisesti tunnetuksi varsinkin Jänis-sarjallaan, jonka romaanit käsittelevät Harry ”Rabbit” Angstromin elämänvaiheita. Hän julkaisi muitakin romaaneja sekä novelleja, runoutta, esseitä ja kritiikkiä.
Updikelle myönnettiin menestyksekkäästä urasta lukuisia palkintoja, kuten kaksi Pulitzeria (1982, 1991), National Book Award (1964, 1982, 1998), American Book Award (1982), National Medal of Arts (1989). Hän oli Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen vuodesta 1976.lähde?
David Foster Wallacen mielestä Updike julisti omaa nerouttaan vähän liian innokkaasti. Toward the End of Time (1997) sai Wallacen arviossa New York Observerissa täystyrmäyksen:
»Lukemistani 25:stä Updiken kirjasta se on ylivoimaisesti huonoin, niin mieltä kääntävän kömpelö ja omahyväinen, että on vaikea uskoa tekijän antaneen luvan julkaista sen tällaisena.»
Suomennetut teokset

Juokse, jänis (1960)
Parit (1968)
Amerikkalainen tarina (1971)
Kunnes rakkaus meidät erottaa (1977)
Minä olen eversti Ellelloû (1978)
Autokauppiaan unelmat (1983)
Noidat.  ((The witches of Eastwick, 1984.) Suom. Eva Siikarla. Aikamme kertojia)  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14437-1
Jänis ei juokse (1990)
Kirjallisuutta

Begley, Adam: Updike.  New York:  Harper Colins, 2014.  ISBN 978-0-06-189645-3
Keskinen, Mikko: Response, resistance, deconstruction: Reading and writing in/of three novels by John Updike.  (väitöskirja)  Jyväskylä:  University of Jyväskylä, 1998.  ISBN 951-39-0119-X  (englanniksi)
Petäjä, Jukka: Halusi uudeksi Disneyksi, päätyi kirjailijaksi. Helsingin Sanomat, 12.4.2015, s. C 16–17.  Artikkelin verkkoversio.
Aiheesta muualla

John Updiken muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Petri Liukkonen , John Updike, Kuusankosken kaupunginkirjasto  (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef
Bugio

Bugio
Bugio kuvattuna Madeiran saarelta
| --- | --- |
Muut nimet:  Ilha do Bugio
Sijainti:  32°29′N, 16°24′W Makaronesia  Madeira,  Portugali
Saariryhmä:  Desertassaaret
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Bugio (port. Ilha do Bugio) on yksi Desertassaarista, jotka sijaitsevat alle 40 kilometriä Madeiran pääkaupunki Funchalista kaakkoon. Saari on noin 7,5 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Sen korkein kohta kohoaa noin 350 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Galleria

Bugio-saari kuvattuna Deserta Grandelta.
Bukoleion

| Bukoleion> Βουκόλειον |
| --- | --- |
Sijainti:  Ateena, Attika, Kreikka
Rakennustyyppi:  viranomaisrakennus
Valmistumisvuosi:  viimeistään 500-luvulla eaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bukoleion (m.kreik. Βουκόλειον, Būkoleion tai Boukoleion) oli antiikin aikainen kuningasarkontin eli arkhon basileuksen käyttämä rakennus Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi jossakin kaupungin niin kutsutun Arkaaisen agoran ympäristössä nykyisen Plákan kaupunginosan alueella.
Bukoleion oli rakennettu arkaaisella kaudella viimeistään 500-luvulla eaa. Se oli kuningasarkontin käytössä 400-luvun eaa. alkupuolelle, jolloin tämän toimipaikka siirtyi niin kutsuttuun Kuninkaalliseen stoaan Ateenan uudelle Agoralle. Kuningasarkontin alaisuuteen kuuluivat vakavat oikeustapaukset ja uskonnolliset asiat. Koska arkontin vaimo naitettiin vuosittain rituaalisesti Dionysokselle, rakennusta on mahdollisesti käytetty tähän seremoniaan ja se on ollut myös muutoin Dionysoksen kultin käytössä. Myöhemmin, kun rakennukselle ei enää ollut käyttöä, sen paikalle saatettiin rakentaa esimerkiksi Ptolemaioksen gymnasion.
Jossakin Bukoleionin lähellä sijaitsivat muun muassa Prytaneion, Basileion, Epilykeion ja Thesmotheteion. Erään ehdotuksen mukaan Bukoleion olisi todellisuudessa ollut Basileionin myöhempi nimitys, jolloin kyseessä olisikin sama rakennus.
Bukefala

| Bukefala> Βουκέφαλα.Sijainti |
| --- | --- |
 Bukefala
Koordinaatit:  32°31′14″N, 73°23′37″E
Valtio:  Pakistan
Paikkakunta:  ?, Punjab
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Makedonian valtakunta
Alue:  Intia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bukefala (m.kreik. Βουκέφαλα, Būkefala, myös Βουκεφάλη, Būkefalē, Βουκεφαλία, Būkefalia, Βουκεφάλεια, Būkefaleia, Ἀλεξάνδρεια Βουκέφαλα, Aleksandreia Būkefala; lat. Bucephala, Bucephalia, Alexandria Bucephala, Alexandria Bucephalous) oli antiikin aikainen hellenistinen kaupunki Intiassa nykyisen Pakistanin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se on sijoitettu lähelle nykyistä Jhelumia tai siitä jonkin verran etelään.
Bukefala sijaitsi Hydaspes-joen (nyk. Jhelum) varrella. Se oli yksi Aleksanteri Suuren sotaretkellään perustamista kaupungeista. Hän perusti sen vuonna 326 eaa. voitettuaan Poroksen. Aleksanteri nimesi kaupungin hevosensa Bukefaloksen mukaan, ja se rakennettiin paikalle, jossa Aleksanterin armeija oli ylittänyt joen ennen Hydaspesjoen taistelua, jossa Bukefalos kuoli vanhuuteen tai sotaretken rasituksiin; tai suoraan paikalle, jossa hevonen kuoli.
Lähellä mutta joen toisella puolella sijaitsi Aleksanterin myös perustama Nikaian kaupunki. Niihin kumpaankin asutettiin makedonialaisia, kreikkalaisia ja iranilaisia veteraaneja sekä paikallista väestöä. Kaupungeilla oli suuret satamat, joten ne on ollut tarkoitettu merkittäviksi kauppapaikoiksi. Paikalla rakennettiin myös Aleksanterin laivasto, jota Nearkhos myöhemmin komensi; seudulla oli nimittäin paljon laivanrakennukseen sopivaa puuta.
Bukefala oli yksi paikoista, joille Klaudios Ptolemaios on kirjannut astronomisia havaintoja: hän sanoo sen pisimmän päivän olleen pituudeltaan 14,5 tuntia, ja sen olleen ajallisesti 4⅓ tuntia edellä Egyptin Aleksandriaa. Kaupunki säilyi olemassa ainakin ensimmäiselle vuosisadalle jaa. saakka, sillä se esiintyy Tabula Peutingerianassa nimellä ”Alexandria Bucefalos”.
Budapestin metro

| Budapesti Metró |
| --- | --- |


Sijainti:  Budapest, Unkari
Avattu:  1896
Pituus:  38,6 km
Asemia:  52
Linjoja:  4
Matkoja päivässä:  830 000
  
Saneeratun Kossuth Lajos térin asema-aula M2:lla
Budapestin metro (unk. Budapesti Metró) on metrojärjestelmä Budapestissa, Unkarin pääkaupungissa. Metrojärjestelmä on maailman kolmanneksi ja Euroopan toiseksi vanhin Lontoon metron (1863) ja Chicagon metron (1892) jälkeen, ensimmäinen linja avattiin vuonna 1896. Metro koostuu neljästä eri värein merkitystä linjasta, joista vanhin on keltainen linja.
Linjat

Metro on jakautunut neljään linjaan, joista linjat 1, 2 ja 3 kohtaavat Deák Ferenc térillä (lyhyemmin Deák tér).
Viisi kilometriä pitkä M1-linja (Millennium Földalatti vasut) avattiin vuonna 1896 keskustassa sijaitsevan Vörösmarty térin ja Széchenyi fürdőn välille. Vuonna 1973 rataa jatkettiin Mexikói útille. Rata kulkee aivan kadun pinnan alapuolella ja se on kuusi metriä leveä ja 2,75 metriä korkea. Radalla liikennöidään vanhan näköisillä metrojunilla ja ykköslinjan asemilla voi aistia vieläkin 1800-luvun metroasemien tunnelmaa, sillä asemat ovat suurimmalta osin alkuperäisessä asussaan (restauroitu).
Kymmenen kilometriä pitkä M2-linja on itä-länsi-suuntainen linja, joka yhdistää Budapestin eteläisen Déli-rautatieaseman sekä itäisen Keleti-rautatieaseman ja jatkaa Örs vezér terelle. M2:n ensimmäinen osuus avattiin vuonna 1970, kun Deák Ferenc térilta rakennettiin linja Örs vezér terelle. Vuonna 1972 linjaa jatkettiin Deák Ferenc tériltä eteläiselle (sijaintinsa puolesta tosin läntiselle) Déli-rautatieasemalle Budaan.
Pisin metrolinja, 18 kilometriä pitkä M3-linja, on pohjois–etelä-suuntainen metrolinja. Ensimmäinen osuus Deák téristä Nagyvárad térille avattiin vuonna 1976, ja vuonna 1990 linjaa jatkettiin Deák tériltä Újpestin keskustaan.
M4-linja avattiin käyttöön 28. maaliskuuta 2014.
| Linja | Pääteasemat | Avattu | Asemien määrä |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Vörösmarty tér – Mexikói út | 1896 | 11 |
|  | Déli pályaudvar – Örs vezér tere | 1970 | 11 |
|  | Újpest-Központ – Kőbánya-Kispest | 1976 | 20 |
|  | Kelenföld vasútállomás – Keleti pályaudvar | 2014 | 10 |