stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mika Niikko
Kohuja > Sähkötupakan maahantuonti

Niikon sidonnaisuuksista kerrottiin myöhemmin lisäksi, että hän oli toiminut Finnsolid Export -yrityksessä, joka oli tarkoitus tuoda sähkötupakkaa maahan. Niikko omisti yrityksestä 94 prosenttia. Niikko vastusti vuonna 2016 eduskunnassa sähkötupakan myynnin hankaloittamista ja piti asiansa puolesta kahdeksan puheenvuoroa. Niikko vastasi väitteisiin kertomalla, että Finnsolid Export Oy ei ole koskaan tuonut sähkösavuketuotteita maahan. Sen sijaan perheen toinen yritys Eurosolid Oy oli toiminut alalla muutaman kuukauden ajan, mutta myyntityö oli jo lopetettu tupakkalain eduskuntakäsittelyn aikaan.  Niikon mukaan hänen kiinnostuksensa kohdistui tupakoinnin haittojen pienentämiseen, eikä hän kannusta tupakointia missään muodossa.  Niikko ei osallistunut tupakkalain valiokuntakäsittelyyn vuonna 2016.
Kohuja > Ukrainan NATO-jäsenyyshaluja koskeva kommentti ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana

8. helmikuuta 2022 Niikko kommentoi ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana toimiessaan pikaviestipalvelu Twitterissä Ukrainan ja Venäjän välisiä suhteita vaatimalla Ranskan presidentti Emmanuel Macronia ilmoittamaan, ettei Ukraina liity sotilasliitto NATOon.
"Nyt pitäisi sitten Macronin tai jonkun muun astua julkisuuteen ja sanoa että Ukraina ei liity Natoon. Muutoin neuvottelut ei onnistuneet Venäjän näkökulmasta ja seuraukset on karmivat. Eikö Lännestä löydy yhtä viisasta päämiestä joka Venäjän tuntee?", Niikko lausui Twitter-kommentissaan.
Niikon kommentit herättivät tyrmistystä yli puoluerajojen.  Keskustan kansanedustaja ja puolustusvaliokunnan jäsen Joonas Könttä esimerkiksi kommentoi Niikon kannanottoa kutsuen sitä varomattomaksi ja Suomen linjan vastaiseksi. Myös mm.  kristillisdemokraattien,  kokoomuksen sekä  vihreiden eduskuntaryhmien jäsenet moittivat Niikon kommenttia Suomen ulkopoliittisen linjan vastaiseksi ja harkitsemattomaksi.
Kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtaja Kai Mykkänen tyrmäsi Niikon lausunnon ja kommentoi asiaa saman päivän täysistunnossa sanoen, että eduskunnassa "Jokaisen, myös ulkoasianvaliokunnan puheenjohtajan, on syytä sisäistää, että suurvaltojen etupiirisopimusten estäminen on Suomen vapaudelle perustavaa laatua oleva lähtökohta."
Niikon kommentin tuomitsi myös perussuomalaisten puheenjohtaja Riikka Purra, joka kertoi, ettei Niikon mainitsemaa Ukrainan NATO-jäsenyyden vastaista kommentointia tulisi vaatia. Niikon puolueen nuorisojärjestö Perussuomalainen Nuoriso tuomitsi hänen lausuntonsa ja vaati Niikon eroa valiokunnan johdosta.
Niikko luopui ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajan tehtävästä 8. helmikuuta 2022. Niikon eroilmoitus tuli kommentin lausumispäivän iltana.
Yksityiselämä

Niikko on neljän lapsen isä ja on ollut naimisissa vuodesta 2001.
Niikko on itse kertonut julkisuudessa avoimesti lapsuudestaan alkoholistikodissa ja lastenkodissa, varhaisesta omasta alkoholinkäytöstään kouluaikana, osallisuudestaan rikolliseen jengiin ja viimein tulostaan uskoon vuonna 1991, jolloin hän lopetti myös päihteiden käytön ja rikokset. Hän tapasi helluntaiseurakunnassa vaimonsa Saritan ja heillä on kolme yhteistä lasta. Yksi lapsi on Niikon nuoruuden suhteesta. Niikko julkaisi vuonna 2018 muistelmateoksen nimeltä "Pysäyttämätön".
Niikolla on vuosilta 1982–1990 neljä rikostuomiota: luvattomasta työkoneella ajelusta, käsilaukkuvarkaudesta, katteettomalla pankkikortilla ostelusta sekä suojatiellä kävelleen naisen päälleajosta varastetulla autolla.
Vaalimenestys > Eduskuntavaalit

2011: 2 703 ääntä (Uudenmaan vaalipiiri, valittiin)
2015: 4 273 ääntä (Uudenmaan vaalipiiri, valittiin)
2019: 7 602 ääntä (Uudenmaan vaalipiiri, valittiin)
2023: 2 247  ääntä (Uudenmaan vaalipiiri, ei valittu)
Vaalimenestys > Kuntavaalit

2008: 493 ääntä (Vantaa, valittiin)
2012: 792 ääntä (Vantaa, valittiin)
2017: 1 265 ääntä (Vantaa, valittiin)
2021: 1 684 ääntä (Vantaa, valittiin)
Vaalimenestys > Aluevaalit

2022: 694 ääntä (Vantaa ja Kerava, valittiin)
Otto Pesonen

Otto Pesonen (9. syyskuuta 1868 Heinävesi – 21. tammikuuta 1936 Heinävesi) oli suomalainen maanviljelijä, herastuomari, valtiopäivämies  ja Nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja.
Pesosen vanhemmat olivat talollinen Henrik Johan Pesonen ja Ulrika Gerdt. Hän kävi kansakoulun ja toimi maanviljeljänä Heinävedellä. Pesonen oli lautamiehenä 17 vuoden ajan ja sai herastuomarin arvonimen.
Pesonen oli Rantasalmen tuomiokunnan edustaja  talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1905–1906.  Hän toimi kansanedustajana 1909–1910, huhtikuusta lokakuuhun 1917 ja helmi-maaliskuussa 1919 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 24. helmikuuta 1919 sosialidemokraattien Jukka Lankilan tilalle. Pesonen oli myös Heinäveden kuntakokouksen esimiehenä ja Heinäveden kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Lisäksi hän oli edustajana kirkolliskokouksessa.
Otto Pesonen oli naimisissa vuodesta 1888 Hilda Maria Räsäsen kanssa.
Marjukka Parpola

Marjukka Eija Parpola (o.s. Karttunen, s. 5. toukokuuta 1967 Turku) on suomalainen kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1999–2007 toiminut poliitikko ja Yrittäjänaisten Keskusliiton toimitusjohtaja 2008–2011.
Parpola oli Liedon kunnanvaltuustossa vuosina 1996–2000. Vuosina 2001−2017 hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli myös Varsinais-Suomen maakuntavaltuuston varapuheenjohtaja vuosina 2001–2004.
Koulutukseltaan Parpola on kasvatustieteen maisteri (1997). Hän toimi puutarha-alan yrittäjänä vuosina 1993–1999. Vuosina 1991–1999 hän oli freelance-toimittaja Auran Aallot -paikallisradiossa, sekä useilla televisiokanavilla muun muassa ohjelmissa Suomen Kaunein Kunta, Erotico-tico ja Puutarhassa. Parpola valittiin Maito ja Terveys ry:n Maitotytöksi vuonna 1991.
Parpola avioitui vuonna 2005 lakimies Ville Parpolan kanssa. Parpola kertoi raskauden vaikutuksista kehoonsa ja mieleensä kirjassaan Kamalan ihana herne (Edita 2008).
Parpola anoi lisäaikaa nostamaansa kansanedustajan sopeutumiseläkkeeseen sen muututtua keväällä 2019 kolmivuotiseksi. Eduskunnan kansliatoimikunta hylkäsi hakemuksen.
Luottamustoimia:
Suomen Satamaliiton hallituksen jäsen 2004–2009
Turun Seudun Jätehuolto Oy:n hallituksen jäsen 2007–2009
Lähivakuutuksen hallintoneuvoston jäsen 2007–
Lounet Oy:n hallintoneuvoston jäsen 2000–2007
Lounais-Suomen Liikunta ja Urheilu ry (LiikU), varapuheenjohtaja 2000–
Yleisradion hallintoneuvoston jäsen 2003–2007
valtion liikuntaneuvoston varajäsen 2003–2007
Kansallisen Kokoomuksen Naistenliiton varapuheenjohtaja 2000–2002
Turun lasten ja nuorten teatteri ry:n varapuheenjohtaja 2003–2005
Turun sataman johtokunnan jäsen 2009–
Turku Touring Oy:n johtokunnan jäsen 2009–
Cencorp Oyj:n hallituksen varapuheenjohtaja 2013–2015
Aiheesta muualla

.aspx Marjukka Parpola Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (46):  Akaan-Penttilä  Antvuori  Dromberg  Harkimo  Heinonen (1999–2002)  Hemmilä  Holmlund (2002–)  Häkämies  Ihamäki  Itälä  I. Kanerva  S. Kanerva (1999–2002)  Kantalainen  Karpio  Karttunen  Katainen  Kokkonen  Korhonen  Koskinen  Kummola  Kuosmanen  Kurvinen  Lehtimäki  Lindén  Markkula-Kivisilta  Markkula  Mäki-Hakola  Nepponen  Niinistö  Nurmi  Perho  Pietikäinen  Piha  Ravi  Salo  Sarkomaa  Sasi  Seppälä  Sjöblom  Tiura  Tiuri  Tulonen  Uosukainen  Vahasalo  Vilén  Virén  Zyskowicz 
1 2  Olli-Pekka Heinonen siirtyi helmikuussa 2002 Yleisradion suomenkielisen television johtajaksi, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Anne Holmlund.  ↑  Seppo Kanerva erosi kokoomuksesta ja liittyi Keskustan eduskuntaryhmään joulukuussa 2002.  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (40):  Akaan-Penttilä  Asko-Seljavaara  Dromberg  Harkimo  Hemmilä  Hemming  Holmlund  Häkämies  Itälä (2003–2004)  Kanerva  Karttunen  Katainen  Koskinen  Kuosmanen  Kurvinen  Lahti  Lamminen  Laxell (2004–)  Lindén  Matikainen-Kallström (2004–)  Mäkinen (2003–2004)  Nepponen  Nurmi  Ollila  Paajanen  Perho  Risikko  Saarikangas  Salo  Sarkomaa  Sasi  Satonen  Seppälä  Sjöblom  Tiura  Tulonen  Vahasalo  Vapaavuori  Vielma  Vilén  Virén  Zyskowicz 
1 2  Ville Itälä valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2004, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Jouko Laxell.  1 2  Marjo Matikainen-Kallström aloitti kansanedustajana heinäkuussa 2004 istuttuaan kautensa loppuun Euroopan parlamentissa. Hänen varaedustajanaan eduskunnassa toimi Tapani Mäkinen.  
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Mikko Piitulainen

Mikko Piitulainen (14. huhtikuuta 1878 Impilahti – 18. lokakuuta 1935 Impilahti) oli suomalainen maanviljelijä ja maalaisliiton kansanedustaja.
Piitulaisen vanhemmat olivat talollinen Antti Piitulainen ja Maria Hämäläinen. Hän kävi kansakoulun, kansanopiston ja maamieskurssin ja toimi maanviljelijänä Impilahdella. Piitulainen toimi myös asianajajana 1905–1932.
Piitulainen oli kansanedustajana 1919–1922 ja 1924–1927 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan helmikuussa 1919 maalaisliiton Aleksis Salovaaran tilalle. Piitulainen oli myös Impilahdella kuntakokouksen varapuheenjohtajana, kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja kunnallislautakunnan jäsenenä.
Mikko Piitulainen oli naimisissa vuodesta 1913 Maria Aarnion kanssa.
Simson Pilkka

Simson Pilkka (12. kesäkuuta 1880 Uusikirkko Vl – 6. marraskuuta 1959 Nastola) oli suomalainen maanviljelijä ja kansanedustaja.
Simson Pilkan vanhemmat olivat talollinen Petter Pilkka ja Maria Määttänen. Pilkka kävi kiertokoulua ja valmistui kansanopistosta 1904. Hän työskenteli maanviljelijänä Uudellakirkolla vuoteen 1925, Kanneljärvellä vuoteen 1939 ja 1941–1944, Sysmässä 1945 ja Nastolassa 1945–1959. Hän oli myös Kuuterselän osuuskassan johtaja 1922–1929 ja Kanneljärven kunnan rahastonhoitaja 1926–1937.
Pilkka valittiin eduskuntaan maalaisliiton edustajaksi Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä vuosiksi 1919–1924 ja 1929–1930. Hän oli eduskunnan työväenasiainvaliokunnan puheenjohtaja 1922–1923 ja 1930 sekä suuren valiokunnan jäsen. Pilkka toimi myös Kanneljärven kunnallislautakunnan puheenjohtajana, Kanneljärven ja Uudenkirkon kunnanvaltuutettuna sekä useissa muissa luottamustehtävissä.
Sonja Kailassaari

| Sonja Kailassaari |
| --- | --- |
 Kailassaari vuonna 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: Helsinki
Ammatti:  televisiojuontaja
Lapset:  1
Muut tiedot
Aktiivisena:  2001–
Aiheesta muualla
Sonja Kailassaari (s. 1980 Helsinki) on suomalainen televisiojuontaja.
Ura

Kailassaari on juontanut muun muassa Subtv:n pop- ja rockmusiikkia sekä elokuvia käsitellyttä makasiiniohjelmaa Sessions, Yle TV2:n musiikkiohjelmaa Musiikki-tv ja Yle Femin aamuohjelmaa Min Morgon. Kailassaari on juontanut Efter Nio -keskusteluohjelmaa.
Yksityiselämä

Kailassaari kihlautui näyttelijä Aku Hirviniemen kanssa 2. helmikuuta 2020. He saivat lapsen heinäkuussa 2023.
Wilhelmi Malmivaara

| Wilhelmi Malmivaara |
| --- | --- |
 Wilhelmi Malmivaara
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. helmikuuta 1854 Lapua
Kuollut: 12. tammikuuta 1922 (67 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kirkkoherra kansanedustaja kirjailija ja virsirunoilija
Vanhemmat:  Niilo Kustaa Malmberg Helena Huhtala
Puoliso:  Karin Rajander 1875–1901 Hilma Hautala 1902–
Lapset:  Ellen (Ella) Irene, Vilhelm Alarik, Karin Helena,  Väinö Rafael, Aimo Gustaf, Yrjö Veikko, Saima Rakel, Arvi Einar, Vennu Bertel, Onni Jonathan, Aili Edith, Saimi Hilma Helena ja Maiju Sulamit
Kirjailija
Aikakausi:  1900–1922
Aiheet:  puheita, saarnoja
Esikoisteos:  Kaita tie Joonaan kirjan valossa (1900) Lasten kaswatus (1902)
Pääteokset:  Viestejä vaivatuille I–II (1927–1933)
Muuta tietoa
 Rovasti 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Wilhelmi Malmivaara (vuoteen 1900  Wilhelm Malmberg, 13. helmikuuta 1854 Lapua – 12. tammikuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra, kansanedustaja, kirjailija ja virsirunoilija.
Perhetausta

Lapuan pitäjänapulainen Niilo Kustaa Malmberg oli naimisissa Sofia Amanda Karolina Bergrothin kanssa. Heille syntyi kuusi lasta: Eliel, Ida Sofia, Gustaf, Frans, Lydia ja Julia. Lasten äiti kuoli 1851. Vuonna 1853 Niilo Kustaa avioitui uudelleen Helena Jaakontytär Huhtalan kanssa. Tästä avioliitosta syntyi Niilo Kustaan seitsemäs lapsi Wilhelm. Elämänsä viimeisenä iltana isä kutsui vuoteensa ääreen nelivuotiaan Wilhelmin, nuorimman lapsensa, ja sanoi tälle: "Tule, poikani, siunaamaan isää." Nämä isän sanat jäivät velvoittavaksi kehotukseksi pojan sydämeen koko hänen elämänsä ajaksi.
Wilhelmi Malmivaara avioitui vuonna 1875 Karin Rajanderin kanssa. Avioliitosta syntyi yksitoista lasta: Ellen (Ella) Irene, Vilhelm Alarik, Karin Helena, Väinö Rafael, Aimo Gustaf, Yrjö Veikko, Saima Rakel, Arvi Einar, Vennu Bertel, Onni Jonathan ja Aili Edith. Surua Malmivaaran perhe koki paljon, sillä neljä lapsista kuoli yhden tai kahden vuoden iässä Kiuruvedellä ja lavantaudin raivotessa Lapualla kaksi tytärtä menehtyi kymmenen vuoden iässä sekä myös lasten äiti Karin. Kyynelten koulussa syntyi elävä virsi:
Oi Herra jos mä matkamies maan

lopulla matkaa nähdä sun saan!

Oi, jos mä kerran

näkisin Herran kunniassaan.

(Vk 631, Sv 251.)
Vuonna 1902 Malmivaara avioitui uudelleen Hilma Hautalan kanssa. Tästä avioliitosta syntyivät Saimi Hilma Helena ja Maiju Sulamit.
Koulutus

Wilhelmi Malmivaaran isän kuoltua pojan ollessa nelivuotias perhe eli köyhyydessä. Pojan kasvatuksesta vastasivat äiti Helena ja holhoojaksi määrätty herännyt Sven Toppari. Ystäviensä kieltojen uhallakin äiti lähetti poikansa Orismalan tehtaan ruotsinkieliseen kansakouluun, jotta tämä voisi päästä Vaasan ruotsinkieliseen oppikouluun. Syksyllä 1864 Wilhelmi suoritti sisäänpääsytutkintonsa Vaasan yläalkeiskouluun. Voidakseen ylläpitää poikaansa koulukaupungissa päätti äitikin muuttaa sinne. Suurten nälkävuosien aika oli alkanut. Ilman ystäviltä saamaansa apua ei Helena Malmberg olisi voinut kouluttaa poikaansa Vaasassa. Ahtaalla olivat näinä aikoina heränneet talonpojatkin, mutta heiltä kuitenkin riitti ruoka- ja silloin tällöin raha-apuakin Niilo Kustaa Malmbergin leskelle ja pienelle pojalle. Ylioppilaaksi Wilhelmi pääsi Vaasasta 1874.
Malmivaara huomasi hurskaan äitinsä hartaan toiveen, että pojasta tulisi pappi. Niinpä hän heti ylioppilaaksi päästyään aloitti Helsingin yliopistossa teologian opinnot ja suoritti jumaluusopillisen päästötutkinnon jo kahden vuoden perästä 1876 ja sai samana vuonna pappisvihkimyksen.
Ura pappina

Ensimmäinen työpaikka Wilhelmi Malmivaaralle avautui Pohjois-Savossa Nilsiän kirkkoherran Karl Kiljanderin apulaisena 1876. Nilsiän vt. kirkkoherraksi hän siirtyi 1877 ja Kiuruveden pitäjänapulaiseksi 1879. Pohjanmaalle Paavolan kirkkoherraksi hän tuli 1892 ja Lapuan kirkkoherraksi 1900, jossa virassa palveli vuoteen 1921. Kirkolliskokouksen jäsenenä Malmivaara oli vuosina 1898, 1908, 1913 ja 1918.
Ura pappina > Kiuruveden pitäjänapulainen 1879–1892

Malmivaara siirtyi Kiuruveden pitäjänapulaiseksi 1879. Kiuruvedellä ollessaan Malmivaara alkoi toimittamaan Hengellistä kuukauslehteä vuoden 1888 alusta. Herännäisyyden elpymiselle julkaisulla oli huomattava vaikutus. Ensimmäisenä vuonna tilaajia oli 900 ja kymmenen vuoden päästä yli 3 000. 130 vuotta myöhemmin 2018 lehden levikki oli noin 3 800 kappaletta.
Ura pappina > Kiuruveden pitäjänapulainen 1879–1892 > Kiuruveden herätys

Keväällä 1881, kun Helena Malmberg oli tullut Lapualta poikaansa tervehtimään Kiuruvedelle ja kun Wilhelmi Malmivaara piti tuolloin pappilansa tuvassa rippikoulua, valtasi voimallinen herätys hänen oppilaidensa sydämet. Kerrotaan, että nähtyään näin omin silmin Jumalan ihmeen poikansa rippikoulussa Helena-äiti ei viipynyt kauempaa Kiuruvedellä. Hän "oli saanut mitä oli pyytänyt", ja Herran armoa ylistäen hän lähti jo seuraavana päivänä kotimatkalle. Tätä tapahtumaa on pidetty uudistuvan herännäisyyden alkuna ja liikkeen paimenen vihkimisenä vastaiseen tehtäväänsä. Rippikoulunuorisossa syntynyt herätys levisi kylästä kylään, talosta taloon. Noin 150 taloa ja torppaa avasi ovensa Herralle. Lapinsalon kylän liki kaikki 30 taloa olivat herätyksen piirissä.
Ura pappina > Kustannusosakeyhtiö Herättäjä

Vuonna 1892 perustettiin kirjakustannusosakeyhtiö Herättäjä Malmivaaran ja muutaman hänen ystävänsä aloitteesta. Herättäjän vuosikokoukset vuodesta 1893 lähtien ovat olleet suuria juhlatilaisuuksia. Nämä muodostuivat hartaustilaisuuksiksi, jotka ovat olleet hengellistä elämää herättäviä, virkistäviä sekä rakentavia. Juhlien nimeksi muotoutui  Herättäjäjuhlat, jotka kokoavat kymmeniä tuhansia kaksi viikkoa juhannuksen jälkeen pidettäviin seuroihin ja tapahtumiin. Wilhelmi Malmivaara perusti vuonna 1912 Sisälähetysseura Herättäjän, joka rekisteröitiin 1924. Kustannusosakeyhtiö Herättäjä ja Sisälähetysseura Herättäjä yhdistyivät vuonna 1950 nykyiseksi Herättäjä-Yhdistys ry:ksi.
Maallikkojohtoisesta herännäisyydestä muodostui Wilhelmi Malmivaaran aikana pappisjohtoinen, vahvasti kirkollinen herätysliike, johon Malmivaara kotiutti omaksumansa ehdottoman raittiusnäkökannan. Malmivaara toimi heränneiden johtohahmona. Yhteistyössä hänellä oli vahvasti mukana Mauno Rosendal ja Juho Malkamäki. Vuonna 1914 aloitti Lapuan Karhunmäellä toimintansa ensimmäinen heränneiden kansanopisto, jota on pidetty mainitun kolmikon työyhteyden muistomerkkinä. Malmivaaran ja Malkamäen työn tuloksena syntyi herätyksiä monille Etelä-Pohjanmaan paikkakunnille ja herätysliike lähti uuteen nousukauteen.
Ura kansanedustajana

Wilhelmi Malmivaara toimi pappissäädyn jäsenenä säätyvaltiopäivillä 1897, 1899, 1900 ja 1904 sekä Suomalaisen puolueen kansanedustajana vuosina 1907–1918 sekä Kansallisen Kokoomuksen 1918–1920. Vapautuksen edustajantoimesta hän sai sairauden takia 1920.
Malmivaara jätti keväällä 1919 esityksen uuteen hallitusmuotoon, jossa pohdittavana oli tasavallan presidentin suhde kirkkoon. Yhdessä Paavo Virkkusen kanssa Malmivaara esitti, että presidentin tulisi ”tunnustaa evankelista uskoa”. Malmivaara ja Virkkunen perustelivat esitystä, että ”suurissa pääasioissa presidentin aseman tulee olla sama kuin kansan enemmistön”. Esitystä ei kuitenkaan hyväksytty.
Malmivaara kuului eduskunnassa kunnallis-, laki- ja talous-, pankki-, perustuslaki-, sivistys- ja ulkoasiainvaliokuntaan sekä suureen valiokuntaan.
Virsirunoilija ja puhuja

Malmivaara oli myös virsirunoilija. Vuonna 1893 hän uudisti herännyttä kansaa yhdistävän veisuukirjan Siionin Virret. Hän myös korjasi kielellisesti Achreniuksen ja Ignatiuksen Halullisten sieluin Hengelliset laulut.
Malmivaara oli isänsä veroinen saarnaaja, isällinen ja koskettava seurapuhuja. Hänen saarnojaan julkaistiin postuumisti kokoelmassa Viestejä vaivatuille I–II (1927–1933), jota on pidetty yhtenä parhaistakenen mukaan? suomalaisessa saarnakirjallisuudessa.
Teokset > Kirjat

Kaita tie Joonaan kirjan valossa. Herättäjä, 1900.
Lasten kaswatus. Herättäjä, 1902.
Jumalan kieltäjä. Herättäjä, 1910.
Huutavia kiviä: Juhlasaarna Isonkyrön kirkon 600-vuotisjuhlassa 10/8 1904. Herättäjä, 1912.
Puolivuosisataa heränneiden keskuudessa: Muistelmia. Herättäjä, 1914.
Henkivakuutus Jumalan sanan valossa. Henkivakuutusyhtiö Salama, 1914.
Mistä tunnetaan Jumalan lapsi? Kustantaja tuntematon, 1922.
Viestejä vaivatuille. Kustannusosakeyhtiö Herättäjä 1927.
Viestejä vaivatuille II. Toimittaja Juho Kytömäki. Kustannusosakeyhtiö Herättäjä 1927.
Salattu voima: Seurapuheita. Herättäjä, 1930.
Kun Jeesus syntyy. Herättäjä, 1938.
Neuvoja neuvottomille. Herättäjä, 1938.
Kyynel ja kiitos: Herättäjäjuhlissa pidettyjä saarnoja. Herättäjä, 1940.
Parannuksen vilpillisyydestä. Herättäjä, 1942.
Pietari papinkokelaana. Herättäjä, 1942.
Viestejä vaivatuille I–II. Herättäjä 1946.
Onko henkensä vakuuttaminen synti? Suomi-yhtiö, 1953.
Elämän ääni: Kirjoitelmia vuosilta 1888–1921. Kirjapaja, 1954.
Herran koulussa. Herättäjä-yhdistys, 1979.
Herra puhuu nyt. Herättäjä-yhdistys, 1981.
Sanat kuin tutkaimet. Herättäjä-yhdistys, 1981.
Herra hoitaa. Herättäjä-yhdistys, 1982.
Herra vie perille. Herättäjä-yhdistys, 1983.
Teokset > Virret

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virret:
28 Valo syttyi, Jeesus syntyi
371 Sun sanas, Herra, kutsuu luokses meitä
631 Oi Herra, jos mä matkamies maan
Siionin virret -kokoelmassa on kuusi hänen kirjoittamaansa virttä, Hengellisiä lauluja ja virsiä -kokoelmassa kaksi sekä Ruotsin kirkon virsikirjassa kaksi, numerolla 648 Oi "Herra, jos mä matkamies maan" ja 728 "Sun sanas, Herra, kutsuu".
Kirjallisuutta

Aukusti Oravala: Wilhelmi Malmivaara: Elämä ja elämäntyö 	Lapua : Herättäjä, 1929.
Osmo Tiililä: Suomalainen kristillisyys Wilhelmi Malmivaaran edustamana WSOY 1944.
Vehkaoja, Liisa: Wilhelmi Malmivaara – herännyt ja pappi: Herännäisjohtaja Wilhelmi Malmivaaran kirkollisen identiteetin kehittyminen 1875–1898 Lisensiaatintyö. Helsingin yliopisto 1997.
J. Sinnemäen ja V. Kuoppalan artikkelit julkaisuissa: Kytösavut I ja II, Etelä-Pohjanmaan maakuntaliitto, 1945 ja 1946
Aila Paloniemi

Paloniemi vuonna 2011
Aila Annikki Paloniemi (s. 28. tammikuuta 1956 Kyyjärvi) on suomalainen poliitikko, joka toimi keskustan kansanedustajana vuosina 2003–2019 Keski-Suomen vaalipiiristä. Paloniemi on ollut Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1997 lähtien. Lisäksi hän on jäsen Keski-Suomen liiton maakuntavaltuustossa (1997–2000, 2005–).  Ammatiltaan hän on toimittaja ja lastentarhanopettaja. Hänet valittiin Jyväskylän kaupunginvaltuustoon myös vuoden 2017 kuntavaaleissa. Paloniemi putosi eduskunnasta vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Paloniemi on Keski-Suomen hyvinvointialueen aluevaltuuston 2. varapuheenjohtaja.
Paloniemi kuului vuonna 2006 Mikko Alkion puoluesihteeriyttä kannattaneeseen johtonelikkoon Mirja Ryynäsen, Kyösti Karjulan ja Pekka Myllymäen kanssa.
Eduskunnassa Paloniemi oli varsinainen jäsen ulkoasiainvaliokunnassa sekä varajäsen puolustusvaliokunnassa ja sosiaali- ja terveysvaliokunnassa.
Paloniemi on myös Perhehoitoliiton puheenjohtaja, hän on ollut rakentamassa nykyistä laskentamallia lastensuojelukertoimelle, jonka mukaan valtio maksaa kunnille lastensuojelusta. Aila Paloniemi ja Pelastakaa Lapset ry:n pääsihteeri Hanna Markkula-Kivisilta työskentelevät yhteistyönä lasten eriasteisen laitostamisen hyväksi. Paloniemi toimii myös valtakunnallisen syöpäsairaiden lasten järjestön, Sylva ry:n, puheenjohtajana.
Ennen valintaansa kansanedustajaksi Paloniemi työskenteli vuodesta 1984 Yleisradion palveluksessa. 1990-luvun lopulla hän toimi TV2:n esittämän Hakupalat-ohjelman juontajana ja toimittajana yhdessä Meku Mannerin kanssa.
Oskari Peurakoski

Johan Oskar (Juhana Oskari) Peurakoski (vuoteen 1905 Renfors) (13. elokuuta 1869 Pori – 17. lokakuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, toimitusjohtaja ja kansanedustaja.
Peurakosken vanhemmat olivat kauppias Johan Gustav Renfors ja Anna Elisabet Juhantytär ja puoliso vuodesta 1900 Selma Ottilia Stenbäck, joka oli rovasti Karl Emil Stenbäckin tytär. Hän tuli ylioppilaaksi Porin suomalaisesta lyseosta 1890, valmistui Evon metsäopistosta 1896 ja suoritti metsäkonduktöörin tutkinnon. Toimittuaan ylimääräisenä metsänhoitajana metsähallinnon tehtävissä ja samanaikaisesti Satakunnan maanviljelysseuran metsäkonsulenttina 1896–1903 hän oli Evon metsäopiston opettaja 1903–1904, Evon-Vesijaon metsänhoitaja 1904, Nikkarilan metsänvartijakoulun johtaja vuodesta 1906 vuoteen 1918, metsähallituksen yksityismetsien ylitarkastaja vuodesta 1917 ja vt. apulaisjohtaja vuonna 1921. Metsähallituksen pääjohtajan virkaa Peurakoski hoiti 1922, 1924 ja 1928–1929. Erottuaan metsähallituksen toimestaan vuonna 1932 Peurakoski työskenteli vakuutusyhtiö Metsäpalon toimitusjohtajana 1932–1943. Hänellä oli useita luottamustehtäviä alansa yhdistyksissä, järjestöissä ja komiteoissa sekä eri yhtiössä. Peurakoski oli Keskinäisen Metsäpaloapuyhdistyksen johtokunnan puheenjohtajana, Henkivakuutusyhtiö Salaman hallintoneuvoston jäsenenä sekä Suomen Hypoteekkiyhdistyksen johtokunnan varajäsenenä.
Peurakoski toimi Pieksämäen kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Kansanedustajaksi hänet valittiin Mikkelin läänin vaalipiiristä, hän toimi Suomalaisen puolueen ja kokoomuksen eduskuntaryhmissä 1909–1919.