stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karl Gustaf Ehrström

Karl Gustaf Ehrström (17. maaliskuuta 1822 Turku – 23. lokakuuta 1886 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä, professori ja oikeusosaston senaattori. Hän oli lyhyen aikaa myös Suomen prokuraattori ennen kuolemaansa vuonna 1886.
K. G. Ehrströmin vanhemmat olivat kirkkoherra Erik Gustaf Ehrström ja Ulrika Lovisa Ahlstedt. Ehrström opiskeli lakia Aleksanterin yliopistossa Helsingissä vuodesta 1840 alkaen. Hän oli opiskeluvuosinaan keskeinen henkilö eteläpohjalaisessa osakunnassa ja näkyvä ylioppilasaktivismin harrastaja. Hän oli mukana myös joulukuussa 1855 Töölön päivällisinä tunnetussa illanvietossa, jossa ylioppilaat olivat kohottaneet maljoja Venäjän vihollisille. Tapauksen johdosta Ehrström joutui eroamaan yliopiston lainopillisen tiedekunnan kuraattorin virasta, johon hän samana syksynä oli päässyt. Hänen uransa ei kuitenkaan katkennut ja hän sai pian uuden viran tiedekunnasta. Vuonna 1859 Ehrström väitteli tohtoriksi ja jo seuraavassa tammikuussa hänet nimitettiin rikoslainopin ja oikeushistorian professoriksi. Hän oli professorina 1860–1877 ja edusti yliopistoa valtiopäivien pappissäädyssä 1872 ja 1877–1878. Ehrström kuului myös Helsingin kaupunginvaltuustoon 1875–1878.
Ehrström kirjoitteli aktiivisesti lehtiin ja tuki julkisuudessa J. V. Snellmania. Vuosina 1865–1875 hänellä oli avainrooli rikoslain uudistamista valmistelleessa komiteassa ja lopulta valmistunut komiteamietintö oli keskeisiltä osiltaan hänen aikaansannoksensa. Hän perehtyi myös Suomen vankeinhoidon uudistamiseen ja oli 1869 mukana Vankeinhoitoyhdistyksen perustamisessa. Vuosina 1877–1886 Ehrström oli senaattorina senaatin oikeusosastossa ja 1880–1882 myös jäsenenä Suomen asiain komiteassa Pietarissa. Muutamaa kuukautta ennen kuolemaansa hänet nimitettiin kesäkuussa 1886 Suomen prokuraattoriksi.
K. G. Ehrströmin poikia olivat diplomaatti Erik Ehrström ja sisätautiopin professori Robert Ehrström.
Lintu sininen

| Lintu sininen> The Blue Bird |
| --- | --- |

Ohjaaja:  George Cukor
Käsikirjoittaja:  Hugh Whitemore Alfred Hayes Aleksei Kapler Sanoitukset: Tony Harrison
Perustuu:  Maurice Maeterlinckin näytelmään
Tuottaja:  Paul Maslansky
Säveltäjä:  Irwin Kostal Andrei Petrov Lionel Newman
Kuvaaja:  Freddie Young Jonas Gricius
Pääosat:  Elizabeth Taylor Jane Fonda Cicely Tyson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox Lenfilm Studio Edward Lewis Productions Sovinfilm Tower International
Levittäjä:  20th Century Studios Disney+
Ensi-ilta:   5. huhtikuuta 1976  9. joulukuuta 1977
Kesto:  99 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  12 000 000 USD
Tuotto:  3 500 000 USD (Yhdysvallat ja Kanada)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lintu sininen (televisioesityksessä käytetty myös nimekettä Sininen lintu; engl. The Blue Bird; ven. Синяя птица; ven. Sinjaja ptitsa) on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut George Cukorin ohjaama yhdysvaltalais-neuvostoliittolainen fantasiaelokuva, jonka pääosissa ovat Elizabeth Taylor, Jane Fonda ja Cicely Tyson. Elokuva oli ensimmäinen virallinen Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välinen tekemä elokuva.
Lintu sininen perustuu Maurice Maeterlinckin näytelmään Sininen lintu (L’oiseau bleu, 1908), jonka pohjalta Hugh Whitemore, Alfred Hayes ja Aleksei Kapler laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuva on viides valkokangassovitus näytelmästä. Näytelmästä on tehty kaksi mykkäelokuvaa vuosina 1910 ja 1918, äänielokuva vuonna 1940 ja animaatioelokuva vuonna 1970. Toisin kuin edeltäjänsä, Lintu sininen sai heikon vastaanoton kriitikoilta ja yleisöltä.
Juoni

Maalta kotoisin olevat sisarukset Mytyl ja hänen veljensä Tyltyl pääsevät fantasiamaailmaan, ja matkansa varrella he tapaavat monien asioiden kuten Kissan, Koiran, Valon, Yön, Tulen, Sokerin, Maidon ja Leivän ihmismuotoja.
Köyhän halonhakkaajan lapset heräävät kesken uniensa ja huoneeseen astuu haltijatar, joka muistuttaa naapurin vaimoa. Hän tarvitsee Sinisen Linnun, jotta hänen sairas tyttärensä paranisi. Lapset lähtevät etsimään lintua mukanaan seurue, jossa ovat rohkea ja uskollinen Koira, viekas ja makeileva Kissa, pelokas Leipä, sekä Sokeri, Maito, Vesi ja Tuli. Valo ohjaa joukkoa.
Etsintämatkalla lapset joutuvat moneen pelottavaan paikkaan, mutta he pääsevät myös Onnen puutarhoihin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Elizabeth Taylor  | … |  Valon kuningatar / Äiti / Noita / Äidinrakkaus   |
|  Jane Fonda  | … |  Yö   |
|  Cicely Tyson  | … |  Tylette, Kissa   |
|  Will Geer  | … |  Isoisä   |
|  Nadezhda Pavlova  | … |  Sininen Lintu   |
|  Ava Gardner  | … |  loisto / nautinto   |
|  Robert Morley  | … |  Isäaika   |
|  Harry Andrews  | … |  Tammi   |
|  Todd Lookinland  | … |  Tyltyl, ”Tiltil”   |
|  Patsy Kensit  | … |  Mytyl, ”Mitil”   |
|  Mona Washbourne  | … |  Isoäiti   |
|  George Cole  | … |  Tylo, Koira   |
|  Richard Pearson  | … |  Leipä   |
|  Georgiy Vitsin  | … |  Sokeri   |
|  Margarita Terekhova  | … |  Maito   |
|  Valentina Ganibalova  | … |  Vesi   |
|  Eugene Shcherbakov  | … |  Tuli   |
|  Grant Bardsley  | … |  Sininen Pikkuveli   |
Tuotanto

Alun perin elokuvan pääosiin oli palkattu Katharine Hepburn ja Shirley MacLaine, mutta he molemmat vetäytyivät projektista ennen kuvausten alkua. Lintu sinisen budjettina oli 12 miljoonaa dollaria, ja elokuva kuvattiin Moskovassa ja Leningradissa Neuvostoliitossa. Elokuvan kuvaukset alkoivat 20. tammikuuta 1975.
Kuvauksien aikana elokuvan englannin kieltä puhuvien ja venäjän kieltä puhuvien tuotantoryhmien keskinäinen kommunikointi oli lähes mahdotonta. Ohjaaja George Cukor turvautui usein viittomakieleen, jotta tulisi ymmärretyksi. Cukorille tuli myös kuvauksien aikana ongelmia Jane Fondan ja Cicely Tysonin kanssa. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen 11. elokuuta 1975.
Julkaisu ja vastaanotto

Lintu sininen sai Yhdysvaltain-ensi-iltansa 5. huhtikuuta vuonna 1976, jolloin elokuvan teatterilevityksestä vastasi 20th Century Fox. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 9. joulukuuta vuonna 1977. Lintu sininen sai heikosta vastaanotosta huolimatta parhaan fantasiaelokuvan Saturn-ehdokkuuden, mutta palkinnon sai lopulta Luoja lippalakissa. Lintu sininen on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä.
Aiheesta muualla

Lintu sininen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lintu sininen Elonet.
Lintu sininen AllMoviessa. (englanniksi)
Lintu sininen TCM Movie Databasessa. (englanniksi)
Alexander Ferdinand Borenius

Alexander Borenius
Alexander Ferdinand Borenius (26. joulukuuta 1807 Uusikirkko – 3. huhtikuuta 1881 Porvoo) oli suomalainen tuomiokapitulin asessori ja moninkertainen valtiopäivämies.
Boreniuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Henrik Borenius ja Sofia Stråhlman ja puoliso vuodesta 1837 Anna Lovisa Gustava Ehrström (k. 1861). Borenius tuli ylioppilaaksi 1825, valmistui fiilosofian kandidaatiksi 1831 ja vihittiin papiksi 1837. Rovastin arvon hän sai 1843. Borenius oli vuodesta 1833 Porvoon lukion lehtori lähes 40 vuotta ja toimi Porvoon kuurojenkoulun tarkastajana. Palkkapitäjänsä Lapinjärven kirkkoherraksi Borenius tuli  1852, vt. lääninrovasti hän oli 1865–1869 ja Porvoon tuomiokapitulin jäsen 1870. Borenius oli pappissäädyssä valtiopäiväedustajana 1863–1864, 1867, 1872 ja 1877.
Vaasan hovioikeuden presidentti, valtioneuvos Henrik Gustaf Borenius,  kansakouluntarkastaja Axel August Lähteenkorva, kauppaneuvos Carl Ferdinand Borenius ja  pankinjohtaja Ernst Borenius olivat Alexander Ferdinand Boreniuksen poikia.
Rajamäen kirkko

| Rajamäen kirkko |
| --- | --- |

Osoite:  Patruunantie 7
Sijainti:  Rajamäki, Nurmijärvi
Koordinaatit:  60°31′47″N, 024°45′36″E
Rakennustyyppi:  kirkko
Valmistumisvuosi:  1938
Suunnittelija:  Erkki Huttunen
Rakennuttaja:  Alkoholiliike
Omistaja:  Nurmijärven seurakunta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rajamäen kirkko on Nurmijärven kunnassa Rajamäen taajamassa sijaitseva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkorakennus, joka edustaa omaleimaista funktionalismin leimaamaa uusklassista tyyliä. Kirkon rakennutti Alkoholiliike Oy omaa henkilökuntaansa varten vuonna 1938. Kirkon suunnitteli arkkitehti Erkki Huttunen.
Arkkitehtuuri

Kirkko on näyte kahta eri tyylisuuntaa noudattaneen arkkitehdin töistä. Funktionalismin leima on erittäin selvä; kirkossa on runsaasti kristillistä symboliikkaa ja muoto perustuu tehtävän, rakenteen ja materiaalin näkymiseen.
Kirkon torni on 48,11 metriä korkea ja sen huipulla on seitsemän metriä korkea risti, joka valaistaan kahdella sen juureen sijoitetulla valonheittimellä. Kirkon sähkökoneistoiset kellot sijoitettiin torniin, jonka kyljissä on säädettävillä läpillä varustetut vaakasuorat ääniraot. Urkulehterin kohdalle tornin etuseinään on sijoitettu viiden ikkunan riveihin 25 pyöreätä pienikokoista ikkunaa.
Kirkon pitkät sivut on tehty yhtenäisiksi vertauskuvana yhtä kudosta ollut Kristuksen ihokas. Pyhään kolminaisuuteen viittaavat kolme Paavo Tynellin suunnittelemaa kattokruunua ja kirkkosalin kolmiosainen poikkileikkaus. Pyöreä, alttarille valoa antava Kristus-ikkuna eteläseinällä taas symboloi Jumalan valtakunnan iäistä valoa. Alttarisyvennys on tehty muistuttamaan avattua kirjakääröä.
Sisustus > Kirkkotaide

Rajamäen uuden kirkon alttaritauluksi oli pitkään ja vakavasti ehdolla sittemmin Rovaniemen kirkkoon maalattu taiteilijaprofessori Lennart Segerstrålen fresko Elämän lähde, jonka vesivärein maalatut luonnos ja kaksi osasuurennusta – rukoileva Lapin akka ja syntejään itkevä nainen – ovat kirkon yhteydessä olevassa seurakuntasalissa.
Talvisodan alkaminen ja sotavuosien huolet lykkäsivät alttaritauluhankkeen tulevaisuuteen; alttaritaulun virkaa hoiti väliajat yksinkertainen puinen risti.
Vuonna 1958 voitiin alttaritaulu lopulta hankkia, mutta koska Segerstrålen työ oli jo mennyt Rovaniemelle, Rajamäellä päädyttiin taiteilija Anna Räsäsen freskoon Tie, Totuus ja Elämä.
Teos on yksinkertaisen puhutteleva: edestä katsoen vasemmalla olevat ihmishahmot ovat tiellä, keskellä oleva Jeesus itse on Totuus ja oikeassa laidassa olevat ovat löytäneet Elämän; Jeesuksen jalkojen juuressa virtaa Elämän Lähde. Räsäsen tyylissä on selviä vaikutteita ikonografiasta: hahmot ovat yksinkertaisen pelkistettyjä, enemmän symbolisia kuin realistisia: esimerkiksi kaikki mieshahmot, myös Jeesus itse, on kuvattu ilman partaa.
Kirkon sisäänkäynnin kahta puolta ovat kuvanveistäjä Arvi Tynyksen punagraniittiset Raamattuaiheiset reliefit Vuorisaarna ja Jeesus siunaa lapsia.
Kirkossa on myös luterilaisessa kirkossa harvinainen madonnankuva, taiteilija Gunnar Uotilan veistämä puinen ns. "Rajamäen madonna", joka on sijoitettu puisen saarnastuolin etuseinään; kuvan rahoitti Alkon pääjohtaja Karl August Fagerholm, jonka kädenjälki näkyy kirkossa voimakkaana vielä tänäänkin; niin alttaritaulu kuin pääosa muustakin kirkkotaiteesta ja kirkkotekstiileistä hankittiin hänen aloitteestaan ja johdollaan – ja hän sijoitti myös yksityistä rahaansa kirkon hyväksi.
Sisustus > Kirkon kahdet urut

Kirkossa oli hyvin kauan varta vasten sinne rakennetut Hammond-urut; ne tuhoutuivat oikosulun aiheuttamassa tulipalossa kesken konfirmaatiojumalanpalvelusta toukokuussa 1974. Tuhoutuneiden Hammond-urkujen tilalle hankittiin vuonna 1976 nykyiset Kangasalan Urkutehtaan valmistamat 12-äänikertaiset urut.
Sisustus > Kastemalja

Kirkon kastemaljan lahjoitti Alko; se on akateemikko Wäinö Aaltosen toteuttama vuonna 1958; malja on hopeaa. Se muodostuu puolipyöreästä maljaosasta, johon liittyy kahdesta ristikkäin asetetusta hopealevystä tehty alusta, joka lävistää maljan; pohjalevyjen yläreunat muodostavat maljan pohjalle kohoristin, jonka keskipisteessä on siihen asti suurin Suomesta löydetty yksittäinen jalokivi, savukvartsi. Ristin haaroissa on kussakin kymmenen pienempää laitoja kohti vaalenevaa savukvartsia, yhteensä siis 40. Maljan jalustassa on kultaupotuksena tekijän signeeraus.  Kastemaljaan liittyy sitä varten tehty noin metrin korkuinen musta pöytä, jonka yläpinnassa on upotuksena ympyrään sijoitettu kreikkalainen risti, johon itse maljan alusta tarkasti sopii.
Historia

Viimeiseen asti oli epäselvää, tuleeko rakennuksesta kirkko vai rukoushuone, mistä käytiin kärkevää keskustelua vielä vuonna 1938 rakennuksen jo noustessa. Taustalla lienee ollut kysymys seurakunnallisen toiminnan luonteesta ja uudisrakennuksen asemasta siinä.
Vielä viikko ennen kirkon vihkimistä Tampereen piispa Aleksi Lehtonen kirjoitti Alkon pääjohtajalle ilonsa sen johdosta, että oli päätetty rakentaa kirkko ja palkata pappi. Vihkiminen tosin lykkäytyi rakennuksen luonnetta koskeneen kiistan johdosta aina 20. marraskuuta 1938 asti.
Historia > Kirkon vihkimiset

Kirkon vihki vuonna 1938 Tampereen piispa Aleksi Lehtonen, ja hänen poikansa, Helsingin piispa Samuel Lehtonen puolestaan vihki kirkon uudelleen vuonna 1988 vuoden kestäneen peruskorjauksen jälkeen.
Remontti ei varsinaisesti muuttanut kirkon asua ja yleisilmettä, vain kaikki pinnat saivat uuden käsittelyn eli puolen vuosisadan aikana kertyneet kulumat ja halkeamat poistettiin. Seurakuntasali sen sijaan nykyaikaistettiin; mm. aiemmin tehtaan puoleisella päätyseinällä sijainneet taideteokset siirrettiin päinvastaiselle seinälle, koska uudet AV-laitteet vaativat runsaasti tilaa niiden entisellä sijoituspaikalla.
Historia > Sodan uhka

Kuriositeettina voi mainita, että talvisodan aikana kirkon korkea torni naamioitiin peittämällä se ja kirkon katto kauttaaltaan kuusennäreillä, koska pelättiin tornin olevan liian hyvä maamerkki pommittajille; sotilasjohdosta tuli jopa ehdotus tornin kaatamisesta – minkä pääjohtaja Ingman ja paikallispuolustus torjuivat yksiselitteisesti. Tehdasmuseossa ja tehtaiden 100-vuotisjulkaisussa on kuvia kirkosta näin peitettynä .
Historia > Nykyään

Kirkko oli vuoteen 1985 saakka tehtaan hoidossa. Se lahjoitettiin Nurmijärven seurakunnalle tehtaiden isännöitsijän Ahti Suomalaisen jäätyä eläkkeelle. Insinööri Suomalainen oli vastustanut luovutusta kovasti.
Wäinö Aaltosen suunnittelema kastemalja.
Lennart Segerstråle: Elämän lähde.
Gunnar Uotila: Rajamäen madonna.
Tapio Haili: Rovasti Artturi Marttisen muotokuva vuodelta 1979.
Pappi ja henkilökunta

Uusi kirkko sai papikseen siihen asti Kaupunkilähetyksessä työskennelleen pastori (myöh. rovasti) Artturi Marttisen, jolle tästä tulikin elämäntyö tasan neljäksi vuosikymmeneksi. Hän keräsi laajalti mainetta karismaattisena pappina, joka huolehti väestään ja piti myös pitkiä mutta mielenkiintoisia saarnoja.
Yhtiö maksoi papin palkan alkuaikoina, mutta kun virka vakinaistettiin, seurakunta maksoi puolet papin palkasta ja kanttori-urkurin palkan; suntion ja muun henkilökunnan palkkasi tehdas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rajamäen kirkko Wikimedia Commonsissa
Rajamäen kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Rajamäen uusi kirkko, Suomen Kuvalehti, 26.11.1938, nro 47, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja:  Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja:  Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria:  Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja:  Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja:  Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia:  Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja:  Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
Rajamäen kirkon alttarifresko.
Rajamäen kirkon nykyiset urut ja kaksi kattokruunuista; urkujen yläpuolella seinässä tornin kyljessä olevat 25 pyöröikkunaa.
Rajamäen kirkko, sankarihaudat
Isänmaalle 1939–1944
Alexander Gustaf Julius Hallsten

Alexander Gustaf Julius Hallsten (26. marraskuuta 1819 Vaasa – 7. syyskuuta 1879 Vaasa) oli suomalainen opettaja ja valtiopäivämies.
Hallstenin vanhemmat olivat kupariseppä Karl Erik Hallsten ja Brita Maria Harlin. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1840 ja toimi sitten 1845-1852 Hämeenlinnan yläalkeiskoulun konrehtorina ja 1852-1856 rehtorina. Vaasan yläalkeiskoulun rehtori hän oli 1856-1872 ja Vaasan lyseon rehtori 1872-1874. Tämän jälkeen hän toimi Vaasan reaalikoulun perustamistyössä ja opetti uskontoa yläalkeiskoulussa. Uskonnon lisäksi Hallstenin mieliaineita opettajana olivat historia ja maantiede, joista hän laati oppikirjat Ny lärobok i historie och geografi (1847), Lärobok in Finlands historie och geografi (1847), Lärobok i geografi (1853), Lärobok i allmän och fädernetslandets historia (1862). Useat näistä teoksista myös suomennettiin. Hallsten osallistui Vaasan kunnallispolitiikkaan muun muassa kaupungin rahatoimikamarin jäsenenä ja puheenjohtajana. Valtiopäiväedustaja hän oli pappissäädyssä 1872 ja 1877.
Hallstenin puoliso vuodesta 1855 oli Sofia Vilhelmina Westerman (k. 1893). Kanslianeuvos, vakuutusylitarkastaja ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja Onni Hallsten oli heidän poikansa.
Reinhard Bütikofer

| Reinhard Bütikofer |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2009–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. tammikuuta 1953 (ikä 71) Mannheim, Saksa
Tiedot
Puolue:  Liittouma 90/Vihreät
Aiheesta muualla
www.reinhardbuetikofer.eu
Reinhard Hans Bütikofer (s. 26. tammikuuta 1953 Mannheim) on saksalainen vihreä poliitikko ja europarlamentaarikko vuodesta 2009. Joulukuusta 2012 hän on toiminut Euroopan vihreän puolueen toisena puheenjohtajana Monica Frassonin kanssa. Vuosina 2009–2012 hän oli Euroopan parlamentin Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän varapuheenjohtaja.
Kotimaassaan Saksassa Bütikofer johti Liittouma 90/Vihreät -puoluetta vuosina 2002–2008 yhdessä Claudia Rothin kanssa.
Euroopan parlamentissa Bütikofer on jäsen Teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa (vuodesta 2012) sekä unionin suhteista Yhdysvaltoihin vastaavassa valtuuskunnassa (vuodesta 2009).
Herman Hellén

Herman Hellén (4. kesäkuuta 1797 Teisko – 18. huhtikuuta 1871 Pori) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. Hän toimi kirkkoherrana Tampereella, Messukylässä, Keuruulla, Tyrväällä ja Ulvilasa vuosina 1824–1836. Turun ja Porin lääninrovastina hän oli vuodet 1840–1851 sekä 1853–1871. Virassa toimiessaan Hellén muun muassa vihki Keski-Porin kirkon uudenvuodenpäivänä 1864.
Valtiopäiville hän osallistui pappissäädyn edustajana vuosina 1863–1864 sekä 1867. Hellén oli kielenkääntäjänä tunnetun Hedvig Elisabeth Antellin setä. Herman Hellénin poika oli todellinen valtioneuvos ja Suomen passitoimiston päällikkö Karl Adolf Hellén.
Gustaf Gideon Forsman

Gustaf Gideon Forsman (25. heinäkuuta 1841 Evijärvi – 11. kesäkuuta 1915 Liminka) oli suomalainen rovasti, valtiopäivämies ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Forsmanin vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Gustaf Erik Forsman ja Katarina Sofia Wilhelmina Fagerdahl. Hän pääsi ylioppilaaksi 1861 Vaasan lukiosta ja hänet vihittiin papiksi 1865. Forsman toimi Kaustisen kirkkoherrana 1875–1890 ja Limingan kirkkoherrana 1890–1915. Hän sai rovastin arvon 1882. Forsman toimi myös Turun tuomiokapitulin asessorina 1882–1890. Hän osallistui valtiopäiville pappissäädyn edustajana 1885 ja 1888.
Forsman oli naimisissa kaksi kertaa :
1869–1876 Anni Augusta Fineliuksen (k. 1876) kanssa
vuodesta 1884 edellisen sisaren Jenny Matilda Karolina Fineliuksen kanssa.
Teoksia

Pohjolan puolukoita: keräymä runoja, suomennoksia ja alkuperäisiä, sepinnyt G. G. F. Edlund, Helsinki 1882
Poika ja kilpikonna

| Poika ja kilpikonna> Håkan Bråkan & Josef |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Erik Leijonborg
Käsikirjoittaja:  Lars Lundström
Perustuu:  Anders Jacobssonin ja Sören Olssonin kirjoihin
Tuottaja:   Waldemar Bergendahl  Cecilia Norman 
Kuvaaja:  Rolf Lindström
Leikkaaja:  Anders Nylander
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi  Saksa 
Tuotantoyhtiö:   SF Svensk Filmindustri AB  Sveriges Television (SVT)  Film i Väst AB 
Ensi-ilta:  2004
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poika ja kilpikonna (Håkan Bråkan & Josef) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Erik Leijonborgin ohjaama ruotsalainen lastenelokuva, joka perustuu Anders Jacobssonin ja Sören Olssonin lastenkirjoihin. Elokuvan poikahahmo Håkan on Anderssonin perheestä kertovien kirjojen päähenkilön Lassen pikkuveli. Television joulukalenterina alun perin käytettyjä, poikiin ja miehiin painottuvia  Håkan Bråkan -tarinoita on Ruotsissa syytetty seksismistä. Myös animoitu kilpikonna on koiraspuolinen, nimeltään Josef.
Juoni

8-vuotias Håkan saa pikkuveljen sijasta pikkusiskon. Kun Håkan tapaa kiukkuisen kilpikonnan nimeltä Josef, eläin alkaa toimia sisarkateudesta kärsivän pojan salaisten ajatusten äänitorvena.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Axel Skogberg  | … |  Håkan   |
|  Per Svensson II  | … |  Rudolf, isä   |
|  Tintin Anderzon  | … |  Karin, äiti   |
|  Jonas Karlsson  | … |  Josef (ääni)   |
|  Johan Rheborg  | … |  Ragnar   |
|  Leo Holm  | … |  Sune   |
Tuotanto

Poika ja kilpikonna oli Erik Leijonborgin esikoisohjaus. Josef-kilpikonna oli Ruotsin ensimmäinen näytelmäelokuvaan animoitu tietokonehahmo.
Vastaanotto

Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Salla Vehkasalon mielestä Poika ja kilpikonna on reipas koko perheen elokuva, joka tuo mukavaa vaihtelua nykyiseen Hollywood-animaation tulvaan. Lapsiperheen elämää ei ole siloteltu kiiltokuvaksi, ja elokuvan ongelmat nousevat yksinkertaisista arjen asioista. Mitään kovin uutta se ei kuitenkaan lastenelokuvaan tuo. Sekä aikuis- että lapsinäyttelijät tekevät Vehkasalon mielestä roolinsa yhtä hyvin.
Filippo Inzaghi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Filippo Inzaghi
Syntymäaika: 9. elokuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Piacenza, Italia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 181 cm
Paino: 74 kg
Lempinimi: Pippo, Superpippo
Junioriseurat
:  Piacenza
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1991–1995 1992–1993 1993–1994 1995–1996 1996–1997 1997–2001 2001–2012 |  Piacenza →  Leffe (laina) →  Verona (laina)  Parma FC  Atalanta BC  Juventus  Milan | 039 (15) 021 (13) 036 (13) 015 0(2) 033 (24) 122 (58) 427 (337) |
Maajoukkue
| 1993–1996 1997–2007 |  Italia U21  Italia | 014 0(3) 057 (25) |
Valmennusura
2012–2014 2014–2015 2016–2018 2018–2019 2019–2021 2021–2022 2022–:  AC Milan Primavera  AC Milan  Venezia  Bologna  Benevento  Brescia  Reggina
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Filippo "Pippo" Inzaghi (s. 9. elokuuta 1973 Piacenza, Italia) on italialainen valmentaja ja entinen jalkapalloilija. Myös hänen veljensä Simone on entinen jalkapalloilija. Kesäkuusta 2022 lähtien hän on toiminut Regginan päävalmentajana.