stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Newcastle (Australia)
Historia

Newcastle perustettiin vuonna 1801 rangaistussiirtolana, ja siitä alkoi kehittymään tärkeä hiilituotannon toimipiste. Maatalous oli myös tärkeää, sillä läheiset sisämaa-alueet olivat hedelmällisiä. Vuonna 1859 Newcastlesta tuli oma kuntansa, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1885. Newcastlen rauta- ja terästeollisuus aloitettiin vuonna 1915, jonka jälkeen kaupungin teollistuminen jatkui. Siellä on tuotettu monenlaisia tuotteita metallituotteista laivoihin ja vaatteisiin. Vuonna 1989 kaupunkiin iski melko voimakas maanjäristys, joka tuhosi osan sen rakennuksista. 2000-luvulle tultaessa kaupungin terästeollisuus on vähentynyt huomattavasti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Newcastle (Australia) Wikimedia Commonsissa
Newcastle City Council (Arkistoitu – Internet Archive)
University of Newcastle
Nikki Blonsky

Nikki Blonsky vuonna 2008
Nikki Blonsky (s. 9. marraskuuta 1988, New York, USA) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan vuoden 2007 musikaalielokuvassa Hairspray, jossa hän esitti ylipainoista, musiikkia ja tanssia rakastavaa Tracy Turnbladia.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Golden Globe -ehdokkuus - Paras naispääosa: komedia tai musikaali (Tracy Turnblad, Hairspray)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikki Blonsky Wikimedia Commonsissa
Mustat ja punaiset vuodet

| Mustat ja punaiset vuodet |
| --- | --- |
 Sarjan pääpari Elli ja Taavi   (Orvokki Mäkinen ja Erkki Siltola)
Tyyli:  yhteiskunnallinen draama
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  1973 –
Jaksoja:  10
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Eila Arjoma
Käsikirjoittaja(t):  Liisa Vuoristo
Säveltäjä(t):  Juhani Raiskinen
Lavastaja(t):  Lauri Elo
Kuvaaja(t):  Mauri Aalto Rauno Pulli
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Aiheesta muualla
IMDb 
Mustat ja punaiset vuodet on Liisa Vuoriston käsikirjoittama ja Eila Arjoman ohjaama kymmenosainen television minisarja vuodelta 1973. Mustavalkoinen, Yleisradion tuottama sarja seuraa suomalaisen yhteiskunnan vastakkainasettelua 1930-luvulta 1970-luvulle tamperelaisen metallimies Jokisen ja varakkaan vuokraisäntä Korpelan perheiden sekä muiden Pispalan asukkaiden  näkökulmasta.
Jokainen jakso sijoittuu eri vuodelle: ensimmäinen jakso kieltolain päättymiseen 1932, toinen talvisodan alkamisvuoteen 1939, kolmas vuoteen 1943, neljäs vuoteen 1945, viides vuoteen 1950, kuudes yleislakkovuoteen 1956, seitsemäs laskukauden vuoteen 1962, kahdeksas vuoteen 1966, yhdeksäs vuoteen 1968 ja viimeinen jakso ensiesitysajankohdan nykyaikaan, vuoteen 1973.
Mustat ja punaiset vuodet oli viimeinen pitkä televisiosarja, jonka Yleisradio toteutti mustavalkoisena, vaikka väritelevisiolähetykset oli Suomessa aloitettu 1970-luvun taitteessa. Tosin sarjan viimeinen jakso oli tarkoitus kuvata värifilmille.
Sarja on esitetty televisiossa ensiesityksen 1973 jälkeen myös 1985 ja 1996. Sen kaikki jaksot julkaistiin marraskuussa 2017 pysyvästi Yle Areenasta katsottaviksi.
Henkilöt

Jokisen perheeseen kuuluu isä Taavi Aleksanteri Jokinen (s. 15.9.1901), äiti Elli Maria (s. 9.6.1904) sekä tyttäret Sirkka Maria (s. 16.3.1924) ja Hilkka Anneli (s. 27.7.1927). Perheen kuopus Olavi syntyy 1930-luvun pulavuosina. Myöhemmin seurataan myös Sirkan ja Olavin perheiden elämää, Hilkka muuttaa aikanaan Helsinkiin ja jää sivuhahmoksi.
Ville Korpela ja hänen puolisonsa ovat keski-ikäinen aviopari, joilla on poika Pauli, joka tuonnempana avioituu Sirkan kanssa. Tildan mukaan Korpelat ovat olleet valkokaulusköyhälistöä ja vaurastuneet kieltolain aikana viinaa myymällä. Sarjan alkutilanteessa kieltolaki on juuri päättynyt. Olavi rakastuu 1950-luvulla Korpelan isännän serkun tyttäreen Liisaan.
Rimmisen Artturi on äärivasemmistolainen, hänellä on vaimo Helmi sekä poika Seppo ja tytär Kyllikki. Artturin kautta tuodaan esiin kommunistien hankalaa asemaa toisen maailmansodan aikana, ja vuoden 1956 yleislakosta kertovassa jaksossa hänen roolinsa nousee keskeiseksi.
Neiti Tilda Lundberg (s. 23.5.1898 Hämeenkyrö) on tavan nainen ja ahkera työihminen. Hän elää susiparina hieman saamattoman Kustaa Strandbergin kanssa. Tildalla on poika Pertti, joka kaatuu jatkosodassa.
Jokisten tyttäriä näyttelevät ensimmäisessä jaksossa Minna Rosengren ja Birgitta Lehmus. Minna Aro ja Katja Salminen näyttelevät heitä toisesta jaksosta alkaen eli teinitytöistä aina sarjan loppuun asti, jolloin he ovat lähes 50-vuotiaita rouvia. Olavia pikkupoikana näyttelee Marko Rosengren.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Erkki Siltola  | … |  Taavi Jokinen   |
|  Orvokki Mäkinen  | … |  Elli Jokinen   |
|  Minna Aro  | … |  Sirkka Jokinen   |
|  Katja Salminen  | … |  Hilkka Jokinen   |
|  Ahti Jokinen  | … |  Olavi Jokinen   |
|  Kielo Tommila  | … |  Liisa Jokinen   |
|  Pentti Järventie  | … |  herra Korpela   |
|  Helinä Viitanen  | … |  rouva Korpela   |
|  Aarre Pekkarinen  | … |  Pauli Korpela   |
|  Pekka Lepikkö  | … |  Jukka Korpela   |
|  Veli Tuomas-Kettunen  | … |  Artturi Rimminen   |
|  Irma Tanskanen  | … |  Helmi Rimminen   |
|  Virpi Uimonen  | … |  Kyllikki Rimminen   |
|  Juhani Niemelä  | … |  Seppo Rimminen   |
|  Pertti Palo  | … |  Kustaa Strandberg   |
|  Ritva Valkama  | … |  Tilda Lundberg   |
|  Matti Mäntylä  | … |  Pertti, edellisen poika   |
|  Olavi Niemi  | … |  herra Salomaa   |
|  Kaija Lahtinen  | … |  rouva Salomaa   |
|  Anitta Niemi  | … |  Maija Salomaa   |
|  Reijo Koukonen  | … |  Väänänen   |
|  Maija-Liisa Majanlahti  | … |  Väänäskä   |
|  Matti Viironen  | … |  Jaakko   |
|  Matias Ikävalko  | … |  Pekka   |
|  Tauno Karvonen  | … |  Vuorela   |
|  Hannele Markkula  | … |  Terttu Lahti   |
Vastaanotto

Katso-televisiolehden Telvis-kilpailuraati palkitsi Mustat ja punaiset vuodet vuoden 1973 parhaana televisionäytelmänä.
Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jaakko S. Tola kirjoitti huhtikuussa 1973 melko hyviä osasuorituksia sisältävän sarjan jättäytyvän kokonaisuutena sekahedelmäsopan tasolle: ”Sarjasta on kehittynyt täydellinen farssi, jossa näperrellään toisarvoisuuksilla tarjolla olevien lukemattomien tosiasioiden sijasta.” Pari vuosikymmentä myöhemmin saman lehden Jukka Kajava oli uusintana esitetylle sarjalle armeliaampi ja kutsui sitä charmikkaaksi, joskin myös verkkaiseksi ja osin kömpelöksikin.
Aiheesta muualla

Sarjan jaksot Yle Areenassa
Mäkikylä

| Mäkikylä |
| --- | --- |
Kaupunki:  Kouvola
Suuralue:  Kuusankoski
Tilastoalue nro:  25
Väkiluku:  2 763  (2015)
Osa-alueet:  Mäkikylä  Rekola  Pohjankorpi  Maunuksela  Nirvisniitty  Heinharju
Postinumero:  45740 Kuusankoski (Maunuksela)
Naapurialueet:  Rantakulma  Pilkanmaa  Naukio  Keltti  Lyöttilä (Iitti)
Mäkikylä on tilastoalue ja asuinalue Kouvolan Kuusankoskella. Se käsittää entisen Kuusankosken kaupungin länsiosan, ja suurimman osan entisestä Maunukselan rekisterikylästä. Mäkikylä kuuluu Kuusankosken kaupunginosaan. Asukkaita Mäkikylän tilastoalueella on 2 763. Mäkikylä rajautuu lännessä Iitin kuntaan ja Lyöttilän kylään.
Osa-alueet > Asuinalueet

Mäkikylä
Maunuksela
Rekola
Pohjankorpi
Nirvisniitty
Osa-alueet > Liike- ja teollisuusalueet

Heinharju
Kiltatien liikealue
Palvelut ja teollisuus

Mäkikylän palvelukeskus (vanhainkoti)
Neste Kuusankoski -huoltoasema
St1 Kuusankoski -kylmäasema
Tokmanni Kuusankoski
Teboil D-automaatti
Kuusankosken uusi hautausmaa
Kuusankosken siunauskappeli
Rekolassa on ollut aikoinaan ala-aste ja Maunukselan Kiltatiellä K-Market, joka lakkautettiin vuonna 2016.
Netanjahun III hallitus

Pääministeri Benjamin Netanjahu. Kuva on vuodelta 2011.
Netanjahun III hallitus on Israelin 33. hallitus. Hallituksen pääministeri on Benjamin Netanjahu. Hallitus nimitettiin 18. maaliskuuta 2013.
Ministeri

| Ministeri | Tehtävässä | Puolue |
| --- | --- | --- |
| Pääministeri, ulkoministeri, Jerusalem- ja diaspora-asioiden ministeri Benjamin Netanjahu | 18.3.2013 – 18.3.2013 – 29.4.2013   |   Likud / Jisrael Beiteinu |
| Vanhusasioiden ministeri Uri Orbach |  18.3.2013 – |  Juutalaisten koti |
| Maatalous- ja maaseudun kehittämisen ministeri Jair Shamir |  18.3.2013 – |  Likud / Jisrael Beiteinu |
| Viestintäministeri, kotirintaman turvallisuuden ministeri Gilad Erdan |  18.3.2013 – |  Likud / Jisrael Beiteinu |
| Kulttuuri- ja urheiluministeri Limor Livnat |  18.3.2013 – |  Likud / Jisrael Beiteinu |
| Puolustusministeri Moshe Ja'alon |  18.3.2013 – |  Likud / Jisrael Beiteinu |
| Opetusministeri Shai Piron |  18.3.2013 – |  Jesh Atid |
| Energia- ja vesiministeri, alueellisen yhteistyön ministeri, Negevin ja Galilean kehittämisen ministeri Silvan Shalom |   18.3.2013 – |   Likud / Jisrael Beiteinu |
| Ympäristöministeri Amir Peretz |  18.3.2013 – |  Hatnua |
| Valtiovarainministeri Jair Lapid |  18.3.2013 – |  Jesh Atid |
| Terveysministeri Jael German |  18.3.2013 – |  Jesh Atid |
| Asunto- ja rakennusministeri Uri Ariel |  18.3.2013 – |  Juutalaisten koti |
| Maahanmuuttajien kotouttamisen ministeri Sofa Landver |  18.3.2013 – |  Likud / Jisrael Beiteinu |
| Tiedusteluministeri, kansainvälisten suhteiden ministeri, strategisten asioiden ministeri Juval Steinitz |   18.3.2013 – |   Likud / Jisrael Beiteinu |
| Sisäasiainministeri Gideon Sa’ar |  18.3.2013 – |  Likud / Jisrael Beiteinu |
| Sisäisen turvallisuuden ministeri Jitzhak Aharonovitš |  18.3.2013 – |  Likud / Jisrael Beiteinu |
| Jerusalem- ja diaspora-asioiden ministeri Benjamin Netanjahu Naftali Bennett |   18.3.2013 – 29.4.2013 29.4.2013 – |  Likud / Jisrael Beiteinu Juutalaisten koti |
| Uskonnollisten asioiden ministeri, talousministeri Naftali Bennett |  18.3.2013 – |  Juutalaisten koti |
| Oikeusministeri Tzipi Livni |  18.3.2013 – |  Hatnua |
| Tiede-, teknologia- ja avaruusministeri Jaakov Perry |  18.3.2013 – |  Jesh Atid |
| Matkailuministeri Uzi Landau |  18.3.2013 – |  Likud / Jisrael Beiteinu |
| Liikenne-, infrastruktuuri- ja liikenneturvallisuusministeri Jisrael Katz |  18.3.2013 – |  Likud / Jisrael Beiteinu |
| Hyvinvointi- ja sosiaalipalveluministeri Meir Cohen |  18.3.2013 – |  Jesh Atid |
22. huhtikuuta 2013 teollisuus-, kauppa- ja työministeristä tuli talousministeri ja tiede- ja teknologiaministeristä tuli tiede-, teknologia- ja avaruusministeri. 29. huhtikuuta 2013 diplomatia- ja diaspora-asioiden ministeristä tuli Jerusalem- ja diaspora-asioiden ministeri.
Neoepinnula americana

| Neoepinnula americana |
| --- | --- |
 N. americana-yksilö Meksikonlahdella.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Scombroidei
Heimo::  Käärmemakrillit Gempylidae
Suku::  Neoepinnula
Laji::  americana
Kaksiosainen nimi
 Neoepinnula americana  Grey, 1953 
Katso myös
   Neoepinnula americana Wikispeciesissä   Neoepinnula americana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Neoepinnula americana on käärmemakrillien (Gempylidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan läntisellä Atlantilla, jossa se elää 184–457 metrin syvyydessä. Lajin suurin tavattu pituus on 22,0 senttimetriä.
Muskaunpuisto

| Muskaunpuisto> Fürst-Pückler-Park   Park Mużakowski |
| --- | --- |
 Puistoa Neissejoen molemmin puolin.
Tyyppi:  maisemapuutarha
Sijainti:  Saksa, Puola
Lähin kaupunki:  Bad Muskau, Łęknica
Koordinaatit:  51°33′01″N, 14°43′36″E
Pinta-ala:  830 ha
Perustettu:  1815
Rakennuttaja:  Hermann von Pückler-Muskau
Kotisivut
Muskaunpuisto (yleisesti: saks. Muskauer Park, virallisesti: saks. Fürst-Pückler-Park, puol. Park Mużakowski) on Saksan ja Puolan kuuluisimpia englantilaisia puutarhoja. Sen peittää 3,5 neliökilometrin alan Puolassa ja 2,1 Saksassa. Puisto sijaitsee Neisse-joen, joka muodostaa Saksan ja Puolan rajan, molemmin puolin. Puiston ympärillä on 17,9 neliökilometrin puskurivyöhyke, jonka alueella ovat saksalainen kaupunki Bad Muskau ja puolalainen Łęknica.
Kuvaus

Muskaunpuisto on noin 830 hehtaarin laajuinen maisemapuutarha, joka sijaitsee Neissejoen ympärillä Saksassa ja Puolassa. Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva alue on 559,9 hehtaarin laajuinen, ja siitä Saksan puolella on 348 hehtaaria ja Puolan puolella 211,9 hehtaaria. Sitä ympäröi noin 17,9 neliökilometrin puskurivyöhyke, jonka alueella sijaitsevat saksalainen Bad Muskau ja puolalainen Łęknica.
Puiston keskiössä on niin kutsuttu Uusi linna, josta lähtee säteittäin polkuja. Polkujen varrella on kehitetty alueen topografian mukaan kohtia, joista on erityisen hyvät näköalat. Puiston suunnitellut Hermann von Pückler-Muskau käytti sen rakentamiseen sekä luonnollisia että rakennettuja elementtejä, siltoja, vesiväyliä, polkuja, koristeltuja rakennuksia, metsikköjä, yksittäisiä puita ja Neissenlaakson geologiaa, kuten rantakallioita.
Neissen länsipuolella joen ja Bad Muskaun kaupungin välissä on niin sanottu linnapuisto, jossa ovat sekä Vanha että Uusi linna. Uusi linna on keskiaikainen linna, joka uudelleenrakennettiin 1600-luvulla. Pückler-Muskau rakensi sitä 1860-luvulla, mutta linna tuhoutui tulipalossa 1945. Sitä on uudelleenrakennettu vuodesta 1945. Vanha linna puolestaan on entinen portinvartijan tupa, joka tuhoutui myös 1945. Se rakennettiin uudelleen 1965–1972. Linnapuistossa on linnojen lisäksi kukkapuutarha.
Neissen ylitti aiemmin neljä siltaa, mutta ne tuhoutuivat kaikki 1945. Puinen, alkujaan vuonna 1822 rakennettu silta on kuitenkin rakennettu uudelleen. Joen itäpuolella on terassipuisto, jossa on erilaisia nostettuja alueita. Parhaimmat näköalapaikat on merkitty kivipenkeillä.
Historia > Rakentamisesta toisen maailmansodan vaurioihin

Hermann von Pückler-Muskau peri vuonna 1811 perheensä omistukset. Niihin kuului linna, jossa Pückler-Muskau oli syntynyt, viereinen Muskaun kylä ja maita nykyään Saksan ja Puolan välisen rajan muodostavan Neissejoen molemmilta puolilta. Paljon matkustellut Pückler-Muskau oli jo ennen alueen saamista omistukseensa haaveillut sen muokkaamisesta. Hän suunnitteli alueelle puistoa, joka ympäröisi Muskaun kylän, josta tulisi käytännössä osa puistoa.
Pückler-Muskau sai inpiraationsa erityisesti englantilaisesta maisemapuutarhaperinteestä. Hän aloitti puiston toteuttamisen käytännössä vuonna 1815, jolloin hän kirjoitti kyläläisille kirjeen, jossa hän kertoi aikeistaan ja pyysi kyläläisiä myymään omistuksiaan hänelle. Pückler-Muskaulla olikin vuoteen 1817 mennessä hankkinut noin 10 hehtaaria maata. Hän aloitti työnsä hävittämällä linnan linnoitukset ja vallihaudat. Tämän jälkeen hän rakennutti linnapuistoon keinotekoisen vesiväylän, jonka laajensi vuonna 1819 valmistuneeseen linnajärveen.
Pückler-Muskau muokkasi 1820-luvun ensimmäisellä puoliskolla linnan rakennelmia, teki mallastamosta kasvihuoneen ja rakennutti kaksi siltaa, goottilaisen kappelin ja englantilaisen maalaismökin. Vuosina 1823–1840 Pückler-Muskau laajensi puistoa ja vuonna 1826 rakennutti kaksi pienempää siltaa. Hän alkoi vuoden 1829 jälkeen muokata myös Oberpark-puistoa. Vuonna 1844 valmistui orangeria entisen panimon tiloihin. Pückler-Muskau ei saanut kuitenkaan visiotansa koskaan valmiiksi, sillä hän joutui myymään alueen taloudellisten vaikeuksien takia vuonna 1845. Ostajana toimi Alankomaiden prinssi Fredrik.
Fredrik jatkoi puiston rakentamista, ja Pückler-Muskaun suosittelema puutarhasuunnittelija Eduard Petzold valvoi puiston kunnostustöitä 1853–1878. Hän jatkoi Pückler-Muskaun periaatteiden pohjalta. Puistossa korvattiin 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla vanhat puiset rakennelmat uusilla vankemmilla rakennelmilla. Patzold rakennutti puistoon myös polkuja, siltoja ja arboretumin. Hän kuitenkin erosi tehtävästään vuonna 1878.
Puisto myytiin 1883 Traugott Hermann von Arnim-Muskaulle. Arnimin suku hoitikin ja suojeli puistoa vuosina 1883–1945. Tuona aikana puistossa vierailivat myös yhdysvaltalaiset maisema-arkkitehdit Charles Eliot, Samuel Parsons ja Thomas Sears. Toisen maailmansodan loppuvaiheissa puistossa käytiin taisteluja. Monet puiston rakennelmista tuhoutuivat ja monet puut vahingoittuivat pahasti luodeista ja sirpaleista. Sodan jälkeen Potsdamin konferenssissa määriteltiin Saksan ja Puolan rajan kulkevan Oder–Neisse-linjaa pitkin. Puistoa yhdistänyt Neissejoki jakoikin alueen kahden eri valtion omistukseen.
Historia > Suojeluhistoria

Saksan puoli puistosta päätyi nopeasti suojelukohteeksi, vaikka maan aristokraattisen menneisyyden säilyttäminen ei ollutkaan kommunistijohtajien ensisijaisena päämääränä. Puiston hallinto perustettiin 1950-luvulla, kun Muskaun kunnalla ei ollut tarvittavia varoja puiston kunnostamiseen. Puisto onnistuttiin ainakin osittain suojelemaan yllättävän hyvin, vaikka puistolla oli puute sekä rahoista että henkilökunnasta. Niin sanottua Vanhaa linnaa lukuun ottamatta sota-aikana kärsineet rakennelmat jäivät kuitenkin korjaamatta. 1970-luvulla puistossa tehtiin laajoja kunnostustöitä, mutta silloisista ratkaisusta osa oli virheellisiä. Tämän korjaustyön aiheuttamia virheitä on korjattu seuraavan parin vuosikymmenen ajan. Vaikka Saksan puoleinen osa puistosta suojeltiinkin pian sodan jälkeen, Puolan puoleiselle osalle ei tehty moneen vuosikymmeneen juuri mitään. Puisto villiintyi suurelta osalta, mutta pääpiirteittäin sen ilme pysyi entisellään, vaikkakin sinne rakennettiin myös rajainfrastruktuureja.
Saksan ja Puolan välinen yhteistyö puiston suojelemiseksi alkoi 1988. Yhteisten kunnostustöiden ensimmäinen vaihe sijoittui vuosiin 1991–1992. Pückler-Muskaun syntymäpäivänä 30. lokakuuta 1991 järjestettiin juhlallisuudet, joissa puiston korkeimpaan kohtaan pystytettiin uudelleen Pücklerin kivi symbolisoimaan Saksan ja Puolan yhteistyötä. Alkuinnostus hiipui hieman, mutta kunnostusten toinen vaihe toteutettiin lopulta 1998–1999. Puistoa ehdotettiin ensimmäisen kerran Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1998, ja toisen vaiheen tärkeimmät kunnostustyöt olivat puiston teiden ja polkujen linjaaminen uudestaan Pückler-Muskaun ajatusten mukaan ja Puolan alueen puistokäytävien raivaus. Suojelun kolmas vaihe alkoi vuonna 2004, jolloin valmistui uusi Neissejoen ylittävä silta. Samana vuonna puisto valittiin maailmanperintöluetteloon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muskaunpuisto Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Muskaunpuisto UNESCOn sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
Unescon maailmanperintökohteet Saksassa
Aachenin tuomiokirkko
Alppien paalutalot
Augustusburg ja Falkenlust
Bamberg
Bauhaus-kohteet Weimarissa ja Dessaussa
Bayreuthin oopperatalo
Bergpark Wilhelmshöhe
Berliinin modernistiset asuinalueet
Corveyn luostari
Darmstädter Künstlerkolonie Mathildenhöhe
Dessau-Wörlitzin puutarha
Fagus-Werk
Hedeby ja Danevirke
Hildesheimin tuomiokirkko ja Mikaelinkirkko
Karpaattien ja Saksan pyökkimetsät
Kaupungintalo ja Rolandin patsas Bremenin torilla
Keski-Reinin laakson yläosa
Kölnin tuomiokirkko
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Lorschin luostari
Luther-muistomerkit Eislebenissä ja Wittenbergissä
Lyypekki
Maulbronnin luostari
Messelin kaivoksen fossiilialue
Museumsinsel Berliinissä
Muskaunpuisto (jaettu Puolan kanssa)
Naumburgin katedraali
Quedlinburg
Rammelsbergin kaivokset, Goslar ja Ylä-Harzin vesihuoltojärjestelmä
Regensburg
Reichenaun luostarisaari
Roomalaiset monumentit, tuomiokirkko ja Liebfrauen-kirkko Trierissä
Rooman rajalinjat (jaettu Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa)
Sanssouci, Neues Palais, Charlottenburgin linna
Speicherstadt ja Kontorhausviertel Hampurissa
Speyerin tuomiokirkko
Stralsund ja Wismar
Vattimeri (jaettu Alankomaiden ja Tanskan kanssa)
Völklingenin rautaruukki
Wartburgin linna
Weimar
Wiesin pyhiinvaelluskirkko
Würzburgin linna
Zollvereinin hiilikaivokset Essenissä
Näköala puistoon Uudesta linnasta.
Muskaunpuiston Puolan puoleisen osan polkuja.
Muskaun Uusi linna vuonna 1834.
Uudelleenrakennettu Englantilainen silta.
Puiston korkeimmalle kohdalle vuonna 1991 pystytetty Pücklerin kivi.
Neochóri (Chalkidikí)

| Neochóri Νεοχώρι |
| --- | --- |
 Neochórin kylää.
 Neochóri
 Koordinaatit: 40°30′32″N, 23°40′46″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Chalkidikí
Kunta:  Aristotélis
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  1302020301
Korkeus:  550 m
Väkiluku (2011):  714
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neochóri (kreik. Νεοχώρι, kath.kreik. Νεοχώριον, Neochórion) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Aristotéliin kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Νεοχωρίου, Topikí Koinótita Neochoríou). Kylän väkiluku on 714 (vuonna 2011).
Neochórin kylä, suomeksi ”Uusi kylä”, sijaitsee noin kahdeksan kilometriä itään Arnaíasta, 32 kilometriä luoteeseen kuntakeskuksesta Ierissóksesta ja noin 43 kilometriä koilliseen alueyksikön keskuksesta Polýgyroksesta. Se on rakennettu noin 550 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Turkkilaisittain kylän nimi oli Yeniköy/Geníkioï (Γενίκιοϊ) ja slaavilaisittain Novosélo (Νοβοσέλο), mitkä nekin tarkoittavat ”Uutta kylää”.
Aiemmin kylä kuului Arnaían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Aristotéliin kunnan Arnaían kunnallisyksikköön.
Mäkilammi (Heinola)

| Mäkilammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°11′33″N, 26°21′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Karijärven valuma-alue (14.94)
Laskuoja:  oja Rihun Ylälampeen 
Järvinumero:  14.946.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  112 m  
Pituus:  260 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,578 km  
Pinta-ala:  1,443 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMäkilammi 
Mäkilammi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa  Rihun lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 260 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Karijärven valuma-alueella (14.94), jonka Rihunlammen valuma-alueeseen (14.946) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 112 metriä mpy.
Neochóri (Aitolia-Akarnania)

| Neochóri Νεοχώρι |
| --- | --- |
 Neochóri
 Koordinaatit: 38°24′31″N, 21°16′29″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Länsi-Kreikka
Alueyksikkö:  Aitolia-Akarnania
Kunta:  Mesolóngi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  3801030101
Väkiluku (2011):  2 827
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neochóri (kreik. Νεοχώρι, kath.kreik. Νεοχώριον, Neochórion) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Mesolóngin kuntaan, Aitolia-Akarnanian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Sen väkiluku on 2 827 (vuonna 2011).
Neochórin pieni kaupunki, suomeksi ”Uusi kylä”, sijaitsee Achelóos-joen varrella noin 20 kilometriä länteen Mesolóngin kaupungista ja kahdeksan kilometriä länteen Aitolikón kaupungista. Neochóri eli Neochóri Mesolongíou muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Νεοχωρίου Μεσολογγίου, Dimotikí Koinótita Neochoríou Mesolongíou), johon kuuluvat varsinaisen Neochórin kylän lisäksi kylät Magoúla ja Mármara. Koko yhdyskunnan väkiluku on 3 454.
Aiemmin kaupunki kuului Oiniádeen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Mesolóngin kunnan Oiniádeen kunnallisyksikköön.