Historiallinen poetiikka
Historiaa > Aleksander Veselovski ja venäläinen historiallisen poetiikan traditio

Veselovski tutki kirjallisuutta laaja-alaisesti eri kielillä ja pohti vertailevaan kirjallisuustieteeseen liittyviä kysymyksiä.  Termillä ”historiallinen poetiikka” hän halusi käsitteellistää ajatustaan maailman kirjallisuuksien vertailevasta tutkimuksesta. Poetiikan hän ymmärsi vertailevaksi ja historialliseksi oppialaksi, jossa taidetta tarkastellaan huomioiden sen konstruktioluonne ja nähden sen rakentumisperiaatteet historiallisina, ja jossa kirjallisuus nähdään suhteessa historiallisesti spesifiin kulttuuriin.
Veselovskin teoretisointi poikkesi ajalle tyypillisistä näkemyksistä. Hän muun muassa arvosteli sellaista kirjallisuushistoriallista ajattelua, jossa käsitykset tietyn aikakauden tai suuntauksen kirjallisuudesta muodostetaan valikoimalla siitä ainoastaan rajattu määrä esimerkillisiä tai ”suurten kirjoittajien” teoksia. Toisin sanoen hän kritisoi sellaista kirjallisuushistoriallisen tiedon tuottamista, joka perustuu mielivaltaisesta otoksesta yleistämiseen: Veselovskin mukaan (kirjallisuushistoriallista) yleistystä voidaan pitää tieteellisenä vain kun kaikki vertailukohteet on tarkasti käyty läpi.
Veselovski näki kirjallisten muotojen muodostuvan vastauksena kulttuurissa ja yhteiskunnassa olemassa oleviin tarpeisiin tai vaatimuksiin, joten tässä mielessä hänen mukaansa on mahdollista tarkastella erilaisten yhteisöjen poeettista tietoisuutta tekemällä kirjallisuushistoriallista tutkimusta.  Veselovski selitti erilaisten kirjallisten keinojen ilmaantumisen, katoamisen ja uudelleen-ilmaantumisen juuri poeettisen tietoisuuden asettamien vaatimusten perusteella. Hän ei nähnyt kirjallisuushistoriaa ainoastaan siltä kannalta, miten jokin yksittäinen kirjoittaja ottaa vaikutteita tai poikkeaa toisesta kirjoittajasta, vaan pyrki tarkastelemaan asiaa kirjallisten keinojen jatkuvuuden ja muutosten näkökulmasta pitkällä aikavälillä. Tästä syystä hän ei ajatellut kirjallista teosta erityisen yhtenäisenä asiana joka vain ilmestyisi tietyn kirjoittajan mielestä kokonaisuudessaan, vaan monitasoisena rakenteena joka kantaa mukanaan erilaisia kirjallisia keinoja ja niiden käytön historiaa.  Veselovski painotti myös, että teoksen merkityksen ymmärtämiseksi on pyrittävä rekonstruoimaan ja selvittämään sen alkuperäinen historiallinen konteksti niin hyvin kuin on mahdollista.
Veselovskin kirjallisuushistoriallisessa ajattelussa oli myös tietty ei-historiallinen puoli: hän näki muun muassa eeppisen, lyyrisen ja dramaattisen olevan historian ylittäviä käsitteitä, jotka kuvaavat niitä erilaisia suhteita, joita puhujan ja puheen välillä voi loogisesti olla.
Veselovskista polveutuvaa historiallisen poetiikan perinnettä voi pitää venäläisenä tutkimusperinteenä, jota ovat eri tavoin jatkaneet Mihail Bahtinin lisäksi muun muassa Olga Freidenberg ja Mihail Gasparov. Sen lisäksi että sillä oli (koulukuntien välisistä erimielisyyksistä huolimatta) vaikutus venäläisiin formalisteihin, se myös antoi vaikutteita joillekin Tarton-Moskovan semioottisen koulukunnan tutkijoista.  Venäläisellä historiallisen poetiikan traditiolla on juuria filologiassa, jossa ei venäläisessä traditiossa tarkasteltu ainoastaan antiikin tai keskiajan tekstejä vaan myös uudempaa kirjallisuutta, poiketen filologian tyypillisestä painotuksesta.