stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Worms Armageddon
Pelaaminen

Pelin tavoitteena on tuhota vastustajan joukkue. Tämä tapahtuu vuoroittain tehtävin hyökkäyksin, joiden tarkoitus on vahingoittaa vastustajan joukkueen matoja. Jokaisella madolla on oletuksena 100 ja enintään 200 energiapistettä (engl. hitpoints), jotka hupenevat madon joutuessa pelin erilaisten aseiden uhriksi. Energiapisteet voivat huveta kerralla kokonaankin madon pudotessa veteen. Asevalikoimassa osaa aseista voi käyttää rajattomasti, osaa aseista vain rajallisesti, mutta aseiden määrää voidaan vaihtaa pelin asetuksista. Aseilla on tarkoitus vahingoittaa vastustajaa, työkalut taas on tarkoitettu helpottamaan liikkumista. Työkaluilla voidaan esimerkiksi rakentaa metallinen seinä tai porautua maaston läpi. Pelin aikana kentälle saattaa pudota lisäasepakkeja (engl. Weapon crate), työkalupakkeja (engl. Utility crate) tai lisäenergiapaketteja (engl. Health crate). Näiden sisällön saa käyttöönsä koskettamalla niitä jollakin madolla tai eläinaseella kuten supersheepillä, jolla voi halutessaan kerätä vaikkapa kentän kaikki lisäase- ja työkalupakit. Lisäenergiapaketin ottaminen parantaa myös joukkueen sairastuneet madot. Kentällä saattaa olla myös tulikenttiä, joihin osumalla kentän ja matojen vaurioita saa laajennettua.
Peli on pääasiassa usean pelaajan peli, mutta peli tarjoaa myös yksin pelattavia tehtäviä ja harjoituksia. Tehtävissä on yleensä harjoituksia, joissa opetellaan erilaisia taitoja kuten nopeutta, kranaatinheittoa ja taktiikkaa. Pelaajille on tarjolla myös pikapeli- ja internetpelimahdollisuudet. Yksinpeliin kuuluu myös Deathmatch, jossa oman joukkueen voittaessa pääsee taistelemaan seuraavan tason taitavampaa tietokonevastusta vastaan. Pelissä on paljon erilaisia työkaluja ja aseita. Pelissä uutta aikaisempiin osiin verrattuna ovat työkalut (tools/utilities), jotka auttavat pelaamista ja kestävät joko vuoron tai koko pelikierroksen.
Variaatioita

Normaalin ampumisen lisäksi Wormsin pelaajat ovat kehitelleet uudenlaisia pelityyppejä. Tunnetuin niistä on Shopper-pelityyppi: sitä varten tarvitaan erityinen Shopper-teema ja -kartta, jotka ovat saatavilla internetistä.
Jokaisella madolla on 200 energiapistettä ja joukkueissa on 3-4 matoa. Vuoroittain aselaatikko putoaa jonnekin päin karttaa. Pelaajien on tarkoitus ninjaköyden avulla ottaa ainakin yksi aselaatikko ja sen jälkeen hyökätä köyden päästä. Mikäli pelaaja aikoo käyttää asetta, jota ei voi käyttää köydestä, voi tämä hyökätä normaalisti. Pelaaja, joka on viimeisenä, on jätettävä rauhaan, paitsi jos hyökkääjä osuu tämän lisäksi johonkuhun muuhunkin pelaajaan.
Aiheesta muualla

Worms: Armageddon MobyGamesissa (englanniksi)
Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Team 17:n viralliset kotisivut (englanniksi)
-pelisarja
| 2D-versiot |
| --- | --- |
Ensimmäinen sukupolvi:   Worms  The Director's Cut 
Toinen sukupolvi:   Worms 2  Armageddon  World Party  Battle Pack 
Kolmas sukupolvi:   Open Warfare  Worms XBLA  Open Warfare 2  A Space Oddity 
3D-versiot
Ensimmäinen sukupolvi:   3D  Forts  Mayhem 
Muut pelit
Muut:   Worms Pinball  Worms Blast  Javapelit
Eskel Rönn

Eskel (Eskeli) Otto Rönn (16. helmikuuta 1894 Reposaari – 15. toukokuuta 1931) oli amerikansuomalainen työväenliikkeen aktivisti ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja.
Rönnin perhe muutti vuonna 1901 Yhdysvaltoihin, jossa hänen isänsä työskenteli kaivosmiehenä. Rönn kävi koulunsa Michiganin Ishpemingissä, opiskeli vuoden kauppakoulussa ja työskenteli pikakirjoittajana, kunnes hänet erotettiin sosialistina. Vuosina 1914–1917 hän toimi Työmiehen liikkeenjohtajan apulaisena. Vuonna 1918 hän palveli Yhdysvaltojen armeijassa ja työskenteli sen jälkeen pikakirjoittajana, kirjanpitäjänä ja amerikansuomalaisen Keskusosuuskunnan myyntipäällikkönä. Vuodesta 1922 aina kuolemaansa saakka Rönn työskenteli Keskusosuuskunnan pääjohtajana. Vuodesta 1925 hän toimi myös Cooperative League -yhteistyöelimen johtajana.
Rönn oli yhdysvaltalaisten kommunistien Workers Partyn jäsen, mutta hänet erotettiin puolueesta sen ”bolševisoinnin” aiheuttamassa hajaannuksessa. Vuonna 1930 Rönn johti Keskusosuuskunnan kommunistien vastaista puolustustaistelua, jonka sanottiin aiheuttaneen hänen ennenaikaisen kuolemansa.
Väinämöisen polvenhaava

Väinämöisen polvenhaava, Robert Wilhelm Ekman, 1860
Polvi parannetaan, Robert Wilhelm Ekman, 1860
Kertomus Väinämöisen veneenveistosta ja Väinämöisen polvenhaavasta, runoustutkijoilla pelkästään Polvenhaavasta, on suomalainen kansanruno, jossa Väinämöinen iskee kirveellä polveensa venettä veistäessään. Syntyy vakava haava, josta vuotaa paljon verta; eräissä toisinnoissa veri peittää maan, mikä tarjoaa yhtymäkohdan Raamatun Nooaan. Runon loppupuoleen kuuluu usein myös loitsu, joka on lausuttu vertavuotavia haavoja parannettaessa eli verta seisautettaessa. Kertomus on samankaltainen ja käytetty samaan tapaan kuin olentojen ja ilmiöiden syntykertomukset, mutta eräiden runonlaulajien sille antama nimitys "veren synty" on hieman harhaanjohtava, sillä tämä kertomus ei selitä veren alkuperää, vaan sitä, miten verta vuotavien haavojen arkkityyppi, "ensimmäinen haava", syntyi ja miten se hoidettiin, tehtiin "ensimmäinen verenseisautus". Kyseessä on tarkkaan ottaen verenseisautuksen syntysanat.
Juoni

Kertomuksen mukaan suuri tietäjä Väinämöinen veisti vuorella venettä. Usein mainitaan, että kirves ei osunut kiveen eikä kalkahtanut kallioon, tai että Väinämöinen teki venettä tiedolla tai laulamalla. Alun perin tällä lienee tarkoitettu, että työskentely oli hiljaista. Paha henkiolento, kuten piru, lempo tai hiisi, ohjasi kirveen sivuun, jolloin se osui Väinämöisen polveen. Syntyi vakava vertavuotava haava, jota Väinämöinen lähti hoidattamaan. Eräässä Simana Sissoselta kerätyssä toisinnossa Väinämöinen huutaa tuskasta ja pyytää apua taivaalta, maalta ja mereltä, mutta tämä ei yleensä runossa esiinny. Tämän jälkeen kyseinen toisinto sekaantuu Ison tammen runoon.
Useimmissa toisinnoissa Väinämöinen lähtee etsimään apua heti haavan syntymisen jälkeen. Kahdesta ensimmäisestä talosta ei löydy kunnollista parantajaa, mutta kolmannesta löytyy ukko, joka kerskuu parantaneensa pahemmatkin haavat: "On sulettu suuremmatki, / Jalommatki jaksettuna: / Jo'et suista, järvet päistä, / Selät niemien nenistä". Hän parantaa Väinämöisen käyttäen muun muassa taikavoidetta ja verensalpausloitsua. Eräässä savolaisessa toisinnossa ukko nukuttaa Väinämöisen, joka herättyään kiittää julkista jumalaa (julkisesti palvottu eli kristinuskon Jumala) parantumisestaan.
Yhteys vedenpaisumusmyytteihin

Jotkut tutkijat ovat pitäneet tätä rappeutuneena osana Raamatun vedenpaisumuskertomusta. Tämän tulkinnan mukaan Väinämöinen vastaisi tässä yhteydessä Raamatun Nooaa, joka rakensi suuren laivan, arkin, joka selviytyi maailman hukuttaneesta tulvasta mukana olleine eläimineen ja matkustajineen. On arveltu, että suomalaisesta tarinasta olisi jäänyt varsinainen vedenpaisumus pois, koska tarinan tarkoitus oli kertoa haavan parantamisesta, ja vedenpaisumus oli tämän suhteen sivuseikka. Martti Haavion uudemman tulkinnan mukaan kertomus pohjautuu kyllä vedenpaisumuskertomukseen, mutta jo sen Raamattua aikaisempiin tai muuten Raamatun kertomuksesta poikkeaviin, kansainvälisesti laajalle levinneisiin versioihin. Vedenpaisumusmyytti nimittäin tunnettiin monissa kulttuureissa jo paljon ennen Raamatun versiota, esimerkiksi sumerilaisessa Gilgameš-eepoksessa ja kreikkalaisessa mytologiassa.
Runoissa on selvästi vedenpaisumuksesta kertovia säkeitä, kuten
Veri peitti marjan varvut,

Hurme kasteli kanervat
ja
Ei ollut sitä mätästä

Eikä vuorta korkiata,

Jok' ei tullut tulvillehen

Polvesta pojan pätösen,

Varpahasta Väinämöisen.
Raamatusta poikkeavat piirteet

Suomalaisen mytologian veneenveisto-myytissä on piirteitä, joita ei ole Raamatussa, mutta on muissa vedenpaisumuskertomuksen versioissa. Esimerkiksi veneen veiston hiljaisuus, kun kirves ei kilka kiveen, on tällainen piirre. Raamatussakin Nooa rakentaa arkkiaan salassa, mutta joissain muissa kertomuksissa yliluonnollinen voima, kuten jumala, estää työskentelyn ääntä kuulumasta, ja jopa tekee laivan näkymättömäksi.
Runo on mahdollisesti varhaiskristillistä alkuperää, mihin viittaa hiiden vertaaminen lempoon, pahaan henkiolentoon. Alkujaan hiisi on nimittäin ollut pyhä paikka; paha henkiolento siitä on tullut vasta kristinuskon vaikutuksesta.
Raamatusta poikkeavat piirteet > Verenvuoto

Raamatusta poikkeava piirre on myös itse kertomuksen pääaihe, haavoittuminen. Sille löytyy vastineita esimerkiksi Luoteis-Afrikan berbereiden juutalaisperäisestä, mutta ei Raamatun mukaisesta kertomuksesta. Siinä villisian karju hyökkää arkkia tekevän Nooan kimppuun. Haavoittunut Nooa kaivaa kuopan, johon antaa verensä vuotaa. Verestä syntyy leijona, joka vahtii, että karju pysyy poissa. Kuten leijona, myös karju pääsee vedenpaisumuksen ajaksi arkkiin. Arkissa karju aivastaa, ja sen sieraimesta lentää hiiri, joka tekee pahojaan. Leijona aivastaa, ja sen sieraimesta lentää kissa, joka syö hiiren. Siitä lähtien kissat ovat syöneet hiiriä.
Verenvuodosta kertovat eräät muutkin vedenpaisumusmyytit. Esimerkiksi skandinaavisessa mytologiassa maailman alkuvaiheissa surmatusta Ymir-jättiläisestä tuli niin paljon verta, että koko härmäjättiläisten suku kuoli, paitsi yksi, joka kiipesi vuorelle vaimoineen. Afrikkalaisen masai-kansan mytologiassa maailman alussa oli Nenaunir-hirviö, jonka ihmisten esi-isä tappoi. Verta vuoti kaikkialle, ja se sai aikaan kasvillisuuden. Kabyylit taas selittivät maailman merien syntyneen surmatun jättiläisen verestä. Jurakkisamojedien kertomuksen mukaan maailman alkuvaiheissa kaatui suuri puu, jonka juuresta virtasi "pyhä vesi", joka hukutti maailman. Tämä pyhä vesi samaistetaan usein vereen ja tuleen.
Myös suomalaisen kertomuksen joissain versioissa Väinämöisen veri peittää jopa korkeat vuoret. Haavion mukaan vedenpaisumusmyytit, myös Raamatun kertomus, perustuvat ikivanhaan myyttiin alkuolennon tappamisesta ja siitä seuraavasta valtavasta verenvuodosta.
Raamatusta poikkeavat piirteet > Kalannahkainen katto

Raamatusta poikkeaa myös suomalaisen kertomuksen joissain versioissa esiintyvä laivan kattaminen kalannahkalla eli sammen suomuksella. Tämän piirteen vastine löytyy mansien vedenpaisumusmyytistä. Siinä neulottiin sammennahasta laivaan katos. Mansien tarinan mukaan laiva voidellaan kalanrasvalla, suomalaisen tarinan eräissä versiossa vene voidellaan hylkeen ja kalan rasvalla.
Edvard Robert Ludvig Hedenberg

Edvard Robert Ludvig Hedenberg (25. maaliskuuta 1875 Joroinen – 13. joulukuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen juristi, tilanomistaja ja valtiopäivämies.
Hedenbergin vanhemmat olivat tilanomistaja Robert Reinhold August Hedenberg ja Lovisa Vilhelmina Bergenheim. Hedenberg tuli ylioppilaaksi Turussa 1894 ja suoritti oikeustutkinnon 1901, varatuomarin arvon hän sai 1904. Hän oli Turun hovioikeuden viskaali vuodesta 1919, työskenneltyään hovioikeuden palveluksessa jo vuodesta 1907,  mutta oli myös asianajaja ja tilanomistaja.
Hedenberg oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.
Vääräjärvi (Ylöjärvi, Värminmäki)

| Vääräjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°44′15″N, 23°38′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Jakaman valuma-alue (35.34)
Laskuoja:  oja Kalliojärveen 
Järvinumero:  35.342.1.019
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130,1 m  
Rantaviiva:  0,522 km  
Pinta-ala:  1,13 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVääräjärvi 
Vääräjärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Värminmäen kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen alaosan alueeseen (35.342) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,1 metriä mpy.
Errol Le Cain

Errol Le Cain (1941–1989) oli brittiläinen animaattori ja kuvittaja. Hän tuli tunnetuksi erityisesti lastenkirjojen kuvittajana. Hän voitti Kate Greenaway -mitalin vuonna 1984. Hänen kuvittamiaan kirjoja on käännetty myös suomeksi, mm. Kaksitoista tanssivaa prinsessaa.
Errores st:ae Valpurgis

Errores s:tae Valpurgis on Åbo Akademin ylioppilaskunnan julkaisema vappulehti. Lehti julkaistaan joka vuosi 30. huhtikuuta kello 00:01 siten, että opiskelijat kokoontuvat Turun tuomiokirkon rappusille ja ylioppilaskunnan puheenjohtaja pitää puheen. Lehteä on julkaistu vuodesta 1933, ja se on sen myötä pohjoismaiden vanhin vappulehti.
Volok

| Volok Волок |
| --- | --- |
 Volok
 Koordinaatit: 58°31′2″N, 33°45′40″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Novgorodin alue
Piiri:  Borovitši
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  406 km²
Väkiluku (2009):  1 600
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Volok (ven. Волок) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Borovitšin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mstajoen rannalla 25 kilometriä Borovitšista luoteeseen. Kylässä on yli 500 ja kunnassa 1 600 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja asutus

Volokin kunnan pinta-ala on 406 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Borovitšin piirin Kontšanskoje-Suvorovskojen, kaakossa Progressin ja etelässä Sušanin kuntiin sekä lounaassa Okulovkan ja luoteessa sekä pohjoisessa Ljubytinon piireihin. Pinta-alasta 72,5 % on metsää ja 24,0 % maatalousmaata. Mstan tärkeimmät sivujoet ovat Štšuka ja Peretna ja suurimmat järvet Peleno ja Ljuto. Suojelukohteisiin kuuluvat Serebrjankan karstijoki sekä Šeregodron ja Ljuton karstijärvet.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Kirovskin taajama sekä 42 kylää: Bezuni, Belavino, Beregovaja, Beregovaja Kolomenka, Berezitsy, Bobino, Bolšoi Kamennik, Bor, Botkovo, Dolgaja Luka, Duboviki, Gorka, Gory, Gromovo, Hovštšnik, Jeligovo, Klin, Levkovo, Lopatjevo, Malinovets, Malyi Kamennik, Mišino, Nemtšuga, Okladnevo, Ozerjovo, Raitsy, Rodiškino, Sakovo, Semjonovskoje, Serafimovka, Sivtsevo, Solnetšnaja, Tepetskoje, Terebnja, Toropina Melnitsa, Veresovka, Vjaterevo, Vodosi, Vygljadovo, Zalezjonka, Zapolek ja Žerebjatnikovo. Suurimmat asutuskeskukset ovat Volokin ohella noin 450 asukkaan Kirovski ja yli sadan asukkaan Jeligovo. Kymmenessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Kirovskin kunta liitettiin Volokiin vuonna 2010.
Historia

Keskiajalla syntynyt Volotšek Deržkovin kauppias- ja käsityöläisasutus sekä samanniminen pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvun lopun asiakirjoissa. Sen kautta Mstajokea pitkin kulki Volgan ja Novgorodin sekä myöhemmin Pietarin yhdistänyt tärkeä kauppareitti. Kylä on saanut nimensä Borovitšin seudun vaaralliset kosket ohittaneesta vetotaipaleesta (ven. volok). Mstajoen reitti menetti merkityksensä Pietarin ja Moskovan välisen rautatien valmistuttua vuonna 1851 ja lopullisesti 1800-luvun lopussa. Volokin kylä toimi Novgorodin läänin Borovitšin kihlakuntaan kuuluneen volostin keskuksena.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut

Volokin kautta kulkee Spasskaja Polistin, Malaja Višeran, Ljubytinon ja Borovitšin välinen päällystetty maantie. Kylistä on linja-autoyhteydet Borovitšiin.
Kunnan tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous ja metsäteollisuus. Suurin työnantaja on maatalousyritys AgroVolok. Kunnan alueella sijaitsee kaksi Borovitšin tehtaiden hyödyntämää tulenkestävän saven esiintymää.
Keskuskylän palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto ja posti. Vähittäiskaupasta vastaa Borovitšin piirin kulutusosuuskunta sekä muutama yksityisyrittäjä.
Kyläkuva ja nähtävyydet

Mstajoen oikealla rannalla sijaitseva Volokin kylä koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kylän läpi virtaa muutamia Mstaan laskevia puroja ja joen rantavyöhykkeellä on pieni järvi. Palvelut sijaitsevat kylän keskiosassa.
Seudulla on useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Volokin kolme kirkkoa sekä Kirovskin ja Berezitsyn kartanoalueet.
Aiheesta muualla

Volokin kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Vladimir Gel’man

Vladimir Jakovlevitš Gel'man (ven. Владимир Яковлевич Гельман, Vladimir Jakovlevitš Gelman; s. 6. lokakuuta 1965, Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen politiikan tutkija, joka on toiminut Venäjän politiikan professorina Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutissa vuodesta 2012 lähtien. Vuosina 2005–2022 hän toimi professorina Pietarin eurooppalaisessa yliopistossa.
Elämä

Gel'man valmistui diplomi-insinööriksi Leningradin polyteknisessä instituutissa vuonna 1988 ja työskenteli tämän jälkeen konetehtaalla Leningradissa. Hän kiinnostui politiikasta glasnostin aikana. Hän työskenteli tutkijana Venäjän tiedeakatemian alaisessa sosiologian instituutissa Pietarissa ja suoritti tohtorintutkintoa vastaavan kandidaatintutkinnon Pietarin valtionyliopistossa vuonna 1998.
Julkaisut

Vladimir Gel'man: Трансформация в России: политический режим и демократическая оппозиция. 1999.
Vladimir Gel'man: Автономия или контроль? Реформа местной власти в городах России, 1991–2001. Pietarin eurooppalainen yliopisto, 2002.
Vladimir Gel'man, Sergei Ryženkov ja Michael Brie: Making and Breaking Democratic Transitions: The Comparative Politics of Russia's Regions. Rowman & Littlefield Publishers, 2003.
Vladimir Gel'man, Sergei Ryženkov, Jelena Belokurova ja Nadežda Borisova: Реформа местной власти в городах России, 1991–2006. Norma, 2008.
Vladimir Gel'man ja Otar Marganija (toim.): Resource Curse and Post-Soviet Eurasia: Oil, Gas, and Modernization. Lexington Books, 2010.
Cameron Ross ja Vladimir Gel'man (toim.): The Politics of Sub-National Authoritarianism in Russia. Ashgate, 2010.
Vladimir Gel'man: Из огня да в полымя: российская политика после СССР. BHV-Peterburg, 2013. http://hdl.handle.net/10138/136238
Vladimir Gel'man, Otar Marganija ja Dmitri Travin: Reexamining Economic and Political Reforms in Russia, 1985–2000: Generations, Ideas, and Changes. Lexington Books, 2014.
Vladimir Gel'man: Authoritarian Russia: Analyzing Post-Soviet Regime Changes. University of Pittsburgh Press, 2015.
Vladimir Gel'man (toim.): Authoritarian Modernization in Russia: Ideas, Institutions, and Policies. Routledge, 2016.
Dmitri Travi, Vladimir Gel'man ja Andrei Zaostrovtsev: Российский путь: Идеи, Интересы, Институты, Иллюзии. Pietarin eurooppalainen yliopisto, 2017.
Vladimri Gel'man: "Недостойное правление": политика в современной России. Pietarin eurooppalainen yliopisto, 2019.
Dmitri Travin, Vladimir Gel'man ja Otar Marganija: The Russian Path: Ideas, Interests, Institutions, Illusions. ibidem-Verlag, 2020.
Vladimir Gel'man: Авторитарная Россия: бегство от свободы, или почему у нас не приживается демократия. Howard Roark, 2021.
Vladimir Gel'man: The Politics of Bad Governance in Contemporary Russia. University of Michigan Press, 2022. https://library.oapen.org/handle/20.500.12657/54679
Aiheesta muualla

Vladimir Gel'man Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
Vladimir Gel'man ORCID:ssa
Vladimir Gel'man Scopuksessa
Vladimir Gel'man Google Scholarissa
Esko Kulovaara

Esko Kulovaara vuonna 1964.
Esko Alpo Uolevi Kulovaara (28. elokuuta 1915 Koivisto – 16. huhtikuuta 2009) oli suomalainen maaherra ja virkamies. Hänen isänsä oli kansakoulunopettaja ja pitkäaikainen kansanedustaja Urho Kulovaara.
Esko Kulovaara suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1942 ja valmistui lakitieteen lisensiaatiksi vuonna 1944. Hän toimi aluksi sisäministeriön siirtoväenasiain osastolla ja vuosina 1945–1946 Sotakorvausteollisuuden valtuuskunnan toimistopäällikkönä. Vuosina 1949–1955 Kulovaara oli eduskunnan valtiovarainvaliokunnan sihteeri ja vuodesta 1955 ARAVAn pääjohtaja.
Kulovaara toimi Turun ja Porin läänin maaherrana vuosina 1957–1971. Presidentti Urho Kekkonen erotti Kulovaaran maaherran virasta 1. joulukuuta 1971, koska tämän katsottiin yhdistäneen virkatoimensa ja yksityiset kiinteistökauppansa sopimattomalla tavalla.
Esko Kunnamo

Esko Sulevi Kunnamo (29. toukokuuta 1929 Viipuri – 23. tammikuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan ekonomi. Hän oli ulkoasiainhallinnon palveluksessa vuodesta 1967 ja oli suurlähettiläs Kuwaitissa ja samalla Abu Dhabissa Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa 1985–1989 ja Lagosissa Nigeriassa 1989–1993.
Entertainment Weekly

| Entertainment Weekly |
| --- | --- |

Aihealue:  populaarikulttuuri
Julkaisija:  Time Inc. / Meredith Corporation / IAC-Dotdash
ISSN:  ISSN 1049-0434
Perustettu:  1990
Kotimaa:  Yhdysvallat
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Entertainment Weekly oli yhdysvaltalainen viikoittain ilmestyvä aikakauslehti, joka käsittelee muun muassa elokuvia, televisio-ohjelmia, musiikkia, kirjoja ja populaarikulttuuria. Ensimmäinen numero julkaistiin 16. helmikuuta 1990.
Se on nykyisin olemassa vain verkkosivustona.
Lehden julkaisija oli Meredith Corporation, joka sai sen ostaessaan Time Inc. -yhtiön 2017. 
Syksyllä 2021 Meredith myi lehtensä IAC Inc.:n digitaalisen julkaisun divisioonalle Dotdash ja lehti lakkasi ilmestymästä 2022.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Edvard Rindell

Edvard Rindell (23. helmikuuta 1858 Turku – 24. tammikuuta 1928 Porvoo) oli suomalainen filosofian tohtori ja lyseon lehtori.
Rindellin vanhemmat olivat tuomiokapitulin amanuenssi Edvard Axel Gabriel Rindell ja Augusta Kristina Freudenthal. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876 Turun lyseosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1879, maisteriksi 1882 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1886.
Rindell toimi Porvoon ruotsalaisen lyseon kreikan ja latinan vanhempana lehtorina 1889–1926.
Edvard Rindell oli naimisissa vuodesta 1901 Elin Axelina Anderssonin kanssa.
Teoksia

Kortfattad grekisk elementargrammatik efter Fritzsche o. a. bearbetad. Söderström, Helsingfors 1892
Prässens dag : Borgå, den 5 november 1899; utg. af Ossian Grotenfelt, Edvard Rindell, Vihtori Peltonen. Borgå 1899 (suomeksi nimellä Sanomalehdistön päivä Porvoossa, marraskuun 5 p. 1899)
Öfversikt öfver den kommunala verksamheten i Borgå stad 1875-1911; enligt uppdrag af Stadsfullmäktige i Borgå utarbetad Edvard Rindell. Stadsfullmäktige, Borgå 1914
Entertainment and Leisure Software Publishers Association

Entertainment and Leisure Software Publishers Association (ELSPA) on Isossa-Britanniassa vuonna 1989 perustettu, ikäluokituksia videopeleihin määrittelevä organisaatio. ELSPA tunnettiin vuoteen 2002 saakka nimellä European Leisure Software Publishers Association.
Esimerkki ELSPA:n ikäluokituksesta.
Vuosien 1994–2003 välisenä aikana ELSPA antoi ikäsuosituksia Isossa-Britanniassa julkaistuihin videopeleihin, joita BBFC ei luokitellut. Suositukset annettiin jokaiselle ikäryhmälle (3–10, 11–14, 15–17 ja 18+) erikseen, myöhemmin järjestelmä yksinkertaistettiin merkintöihin 3+, 11+, 15+ ja 18+. Nykyään ELSPA käyttää PEGIn luokittelujärjestelmää.
ELSPA tuottaa videopelien Ison-Britannian myyntitilastoja ja ottaa osaa piratismin vastaiseen toimintaan.
Aiheesta muualla

ELSPA
Women in Revolt

| Women in Revolt |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul Morrissey
Käsikirjoittaja:  Paul Morrissey
Tuottaja:  Andy Warhol
Säveltäjä:  John Cale
Kuvaaja:  Andy Warhol Paul Morrissey
Leikkaaja:  Paul Morrissey
Pääosat:   Jackie Curtis  Candy Darling  Holly Woodlawn 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Andy Warhol Films
Ensi-ilta:  1971
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Women in Revolt on vuoden 1971 satiirielokuva, jonka tuotti Andy Warhol ja ohjasi Paul Morrissey.
Elokuvassa esiintyvät Jackie Curtis, Candy Darling ja Holly Woodlawn, kolme transsukupuolista supertähteä, ja lisäksi elokuvassa nähdään Jane Forth ja Penny Arcade. Elokuvan musiikin teki John Cale.