stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glaucidae
Kuvaus

Glaucidae-heimon edustajat hyödyntävät vastavarjostukseksi kutsuttua naamiointikeinoa. Vatsapuoli, joka osoittaa taivasta kohti eläimen kelluessa ylösalaisin, on sininen tai sinivalkoinen. Veden alle näkyvä selkäpuoli taas on hopeanharmaa. Tällä tavalla merietana suojautuu niin ilmassa lentäviltä linnuilta kuin vedessä uivilta kaloilta.
Elintavat

Useimmista merietanoista poiketen Glaucidae-lajit elävät veden pintakalvon tuntumassa, missä ne kelluvat ylösalaisin nielemiensä ilmakuplien kannattelemina. Ne eivät ole hyviä uimareita, vaan ne liikkuvat pääasiassa meren pintavirtausten mukana.
Glaucidae-lajit ovat petoja, jotka syövät portugalinsotalaivan ja purjehtijamaneetin kaltaisia polyyppieläimiä. Portugalinsotalaivoilta ne saavat laukaisemattomia nematokystoja eli polttiaissoluja, jotka ne säilövät ruumiinsa ulokkeiden kärkiin. Merietana käyttää nematokystoja puolustukseen, ja se voi pistää myös ihmistä kivuliaasti. Tiivistynyt portugalinsotalaivan myrkky voi olla tarpeeksi voimakasta ollakseen ihmiselle vaaraksi.
Luokittelu

Glaucidae-heimoon on usein luettu kaksi lajia, sinimerietana (Glaucus atlanticus) ja Glaucilla marginata (myös nimellä Glaucus marginatus). DNA-tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet, että lajeja on viisi, sillä Glaucilla marginata on lajikompleksi. Alla olevassa luokittelussa Glaucilla on jaettu neljään lajiin, kun taas Glaucus sisältää vain sinimerietanan.
Heimo: Glaucidae
Suku: Glaucilla
Laji: Glaucilla bennettae
Laji: Glaucilla marginata
Laji: Glaucilla mcfarlanei
Laji: Glaucilla thompsoni
Suku: Glaucus
Laji: Sinimerietana (Glaucus atlanticus)
Laajasti käsitettynä Glaucidae sisältää myös Facelinidae-heimon. Fylogeneettisesti Glaucidae ja Facelinidae ovat lähellä toisiaan, mutta ulkonäöltään ja elintavoiltaan ne eroavat toisistaan merkittävästi.
Elsebeth Gerner Nielsen

| Elsebeth Gerner Nielsen> Tanskan kulttuuriministeri |
| --- | --- |
 Poul Nyrup Rasmussenin IV hallitus 23. maaliskuuta 1998 – 27. marraskuuta 2001  
Edeltäjä:  Ebbe Lundgaard
Seuraaja:  Brian Mikkelsen
Kansankäräjäedustaja
 1994–2007  
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1960 (ikä 64)
Tiedot
Puolue:  Radikaali Venstre
Koulutus:  Odensen yliopisto
Elsebeth Gerner Nielsen (s. 5. tammikuuta 1960) on tanskalainen Radikaalin Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1994–2007 ja toiminut Tanskan kulttuuriministerinä 1998–2001.
Aiheesta muualla

Elsebeth Gerner Nielsen Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla] (tanskaksi)
Eläinten navigaatio

Pikkuliitäjiä
Eläinten navigointi tarkoittaa useiden eläinten kykyä löytää tiensä perille ilman karttoja tai apuvälineitä. Useat linnut, kuten lapintiira, sekä monet hyönteis- ja kalalajit liikkuvat pesimäalueidensa välillä tuhansia kilometrejä, ja monet muut lajit osaavat navigoida sujuvasti lyhyempiä välimatkoja.
Ilmiötä, jossa eläin löytää perille tietämästään sijainnista käyttäen apunaan ainoastaan tietoa nopeudestaan ja kulkusuunnastaan, ehdotti Charles Darwin vuonna 1873 mahdollisena suunnistamismekanismina. 1900-luvulla Karl von Frisch osoitti, että eräät mehiläiset osaavat suunnistaa auringon, taivaan polarisaatiokuvion ja maan magneettikentän avulla; näistä aurinko on ensisijainen, jos se on nähtävissä. William Tinsley Keeton osoitti että kirjekyyhkyt pystyvät samalla tavoin hyödyntämään useita navigaatiovihjeitä, esimerkiksi aurinkoa, maan magneettikenttää, hajuja ja ympäristön ulkomuotoa. Ronald Lockley osoitti, että eräs pieni merilintulaji, pikkuliitäjä, osaa määritellä sijaintinsa ja lentää kotiinsa täydellä vauhdilla, kun se päästetään vapaaksi kaukana kotoaan, kunhan vain joko aurinko tai tähdet ovat nähtävissä.
Villieläinten kykyyn suunnistaa saattavat vaikuttaa haitallisesti monet ihmisten aikaansaamat tekijät. Esimerkiksi hyönteismyrkkyjen on osoitettu mahdollisesti haittaavan mehiläisten navigointia, ja valot voivat haitata kilpikonnien navigointia.
Eero Rantala -palkinto

Eero Rantala -palkinto on Suomen kulttuurirahaston Eero Rantalan rahaston myöntämä palkinto. Palkintoja jaetaan Timo Mustakallio -laulukilpailuissa ja lied-duo -palkintoja Erkki Melartin -kamarimusiikkikilpailuissa. Lisäksi itse rahasto, joka on perustettu 1991, tukee suomalaista laulutaidetta.
Timo Mustakallio -laulukilpailussa palkitut

1991 – Anna-Kristiina Kaappola
1993 – Jaana Mäntynen
1995 – Anna-Maria Jurvelin
1998 – Herman Wallén
2000 – Markus Nieminen
2002 – Hanna Kronqvist
2004 – Mika Juhani Kares
2006 – Jussi Merikanto
2008 – Hanna Rantala
2011 – Alina Heikkilä
2013 – Pihla Terttunen
2015 – Sanna Matinniemi
2017 – Sanna Iljin
2019 – Sonja Herranen
Erkki Melartin -kamarimusiikkikilpailuiden lied-duo -sarjassa palkitut

2002 – I palkinto: Ville Rusanen ja Ilmari Räikkönen
2004 – I palkinto: Tuomas Lehtinen ja Hernán Milla – Jaettu II palkinto: Ilona Jokinen ja Asta Lötjönen sekä Rosa-Maria Lehto ja Kalle Kuusava
2008 – I palkinto: Steinunn Skjenstad ja Sofia Wilkman – II palkinto: Susanna Laine ja Elisa Pirskanen – III palkinto: Lena-Maria Brännkär ja Elina Siirala
Gemma Ward

Gemma Ward FashionWeekLivessa San Franciscossa maaliskuussa 2007.
Gemma Louise Ward (s. 3. marraskuuta 1987 Perth) on australialainen huippumalli ja näyttelijä.
Elämäkerta

Ward syntyi Länsi-Australian Perthissä. Hän on Gary ja Claire Wardin toinen lapsi. Wardin isosisko Sophie oli myös malli, joka lopetti työn, koska katsoi sen olevan liian ikävystyttävää. Lisäksi Wardilla on kaksi nuorempaa kaksoisveljeä, Oscar ja Henry. Uransa alkuaikoina Ward asui New Yorkissa parhaan ystävänsä kanssa.
Ward halusi alun perin näyttelijäksi. Hän esiintyi ensimmäisen kerran kymmenvuotiaana koulunäytelmässä Hannu ja Kerttu. Malliksi Ward päätyi vahingossa. Hänet löydettiin vuonna 2002, kun hän oli australialaiseen mallikilpailuun osallistuneiden ystäviensä seurassa. Lopulta hänet valittiin kisaan, muttei voittanut. Hänen hauras ja yksilöllinen ulkonäkönsä sai kuitenkin huomiota Vivien's Model Agencylta, joka teki hänelle mallikansion.
15-vuotiaana Ward oli jo valloittanut Australian muotiviikot ja päässyt Italiaan tapaamaan Miuccia Pradaa.
Ward seurusteli näyttelijä Heath Ledgerin kanssa. Pari oli viettänyt joulun yhdessä kotikaupungissaan Perthissä ennen paluuta New Yorkiin, jossa Ledger kuoli tammikuussa 2008. Ward sai poikaystävänsä David Lettsin kanssa tyttövauvan joulukuussa 2013.
Englannin lisäksi Ward puhuu sujuvaa ranskaa, italiaa ja espanjaa. Lisäksi hän puhuu jonkin verran saksaa, japania, portugalia ja hollantia.
Ura

Gemma Ward nähtiin muotiraamattu Voguen kannessa ensimmäistä kertaa jo 16-vuotiaana (nuorin koskaan Yhdysvaltain Voguen kannessa nähty malli), kun hän poseerasi yhdessä Daria Werbowyn, Gisele Bündchenin, Natalja Vodjanovan ja Karolína Kurkován kanssa. Sen jälkeen hän on tehnyt töitä parhaille muotinimille – muun muassa Chanelille, Guccille, Versacelle, Yves Saint-Laurentille, Valentinolle ja Alexander McQueenille. Ward oli ensimmäinen Teen Voguen kannessa koskaan nähty malli ja ensimmäinen malli sitten Kate Mossin, joka on mainostanut Calvin Kleinin Obsession Night for Men -parfyymia. Vuonna 2005 hän esiintyi yli 20:llä New Yorkin catwalkilla suunnittelijoille kuten Vera Wang ja Oscar de la Renta. Vuoteen 2006 mennessä Wardista oli tullut Australian muotimaailman kirkkain tähti.
Wardia edustaa kuuluisa mallitoimisto IMG, joka on edustanut aikaisemmin muun muassa Tyra Banksia ja Heidi Klumia. Hän ansaitsee noin 10 000–20 000 dollaria näytöksestä ja noin 100 000 dollaria kampanjoista.
Ward on myös näytellyt elokuvissa. Hän esiintyi Toni Colletten ja Rhys Wakefieldin kanssa The Black Balloonissa sekä pienessä roolissa The Strangers -elokuvassa vuonna 2008. Hänellä oli pieni sivuosa merenneitona elokuvassa Pirates of the Caribbean: Vierailla vesillä vuonna 2011. Vuonna 2013 Ward esiintyi elokuvassa The Great Gatsby – Kultahattu.
Ulkonäkö

Wardin mitat ovat 81–60-89. Hän on 178 cm pitkä, ja hänellä on vaaleat hiukset sekä siniset silmät.
Aiheesta muualla

Gemma Ward Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Gemma Ward Gallery
Supermodels.nl Gemma Ward homepage (Arkistoitu – Internet Archive)
Gemma Ward FashionWeekLivessa San Franciscossa maaliskuussa 2007.
Eigil Nansen

Eigil Nansen sytyttämässä olympiatulta vuonna 1952.
Eigil Nansen (18. kesäkuuta 1931 – 28. helmikuuta 2017) oli norjalaisen tutkimusmatkailijan Fridtjof Nansenin pojanpoika, joka sytytti olympiatulen Oslon Bislettin stadionilla vuoden 1952 talviolympialaisten avajaisissa. Vuonna 1991 Nansenille myönnettiin Lisl ja Leo Eitzingerin palkinto työstään pakolaisten ja ihmisoikeuksien hyväksi.
Elsevier

| Elsevier |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  yksityinen
Perustettu:  1880
Toimitusjohtaja:  Erik Engstrom (2004–)
Kotipaikka:  Amsterdam
Toimiala:  tieteelliset julkaisut
Liikevaihto:  6 721 miljoonaa euroa (2008)
Liikevoitto:  1 518 miljoonaa euroa (2008)
Henkilöstö:  7 000
Emoyhtiö:  RELX plc -pörssiyhtiö
Kotisivu:  elsevier.com
Huomioitavaa:  Lähteet:
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Elsevier on suuri tieteellisten julkaisujen kustantamo. Sen pääkonttori sijaitsee Amsterdamissa, mutta sillä on työntekijöitä 24 maassa. Elsevier on nykyään osa RELX plc -pörssiyhtiötä, sillä se fuusioitui vuonna 1993 brittiläisen Reed International PLC -kustantamon kanssa Reed Elsevier -konserniksi ja tämä muutti sittemmin nimensä RELX:ksi. Elsevier julkaisee noin 2 000 tieteellistä julkaisusarjaa ja 19 000 kirjaa vuosittain. Esimerkiksi julkaisut The Lancet ja Cell sekä abstraktitietokanta Scopus ovat Elsevierin julkaisemia.
Elsevieriä on kritisoitu muun muassa sen julkaisusarjojen kalliista hinnoista. Keväällä 2009 kustantamon Australian toimiston havaittiin julkaisseen vuosina 2000–2005 yhteensä kuutta lääkeyhtiöiden sponsoroimaa lääketieteellistä julkaisusarjaa ilman, että sponsoreita mainittiin itse julkaisusarjoissa. Lääkeyhtiö Merckin sponsoroimissa lehdissä muun muassa esitettiin tulokset suosiollisina Merckin omia tuotteita kohtaan.
Elsevier on alkanut kysyä tieteellisten artikkeleiden vertaisarvioitsijoilta, mitä rotua, kansallisuutta ja sukupuoli-identiteettiä he edustavat. Näin se haluaa edistää tutkimuksessa DEI-periaatteiden toteutumista, korjata epäoikeudenmukaista puolueellisuutta ja edistää suurempaa tasa-arvoa. Vastausvaihtoehtoina ovat sukupuoli-identiteetin kohdalla miehen ja naisen lisäksi "non-binary" tai "gender diverse" ja rodun tai kansallisuuden osalta yksitoista maantieteellistä aluetta.
Aiheesta muualla

Diana Kwon (26.3.2019) As Elsevier Falters, Wiley Succeeds in Open-Access Deal Making (englanniksi) (the-scientist.com)
Alex Fox & Jeffrey Brainard (28.2.2019) University of California boycotts publishing giant Elsevier over journal costs and open access (englanniksi) (sciencemag.org)
Jon Tennant (29.6.2018) Elsevier are corrupting open science in Europe (englanniksi) (theguardian.com)
RELX (emoyhtiön kotisivut) (englanniksi) (relx.com)
584. RELX - Market Cap $43.4B (englanniksi) (forbes.com)
Eero Remes

| Eero Remes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Suomi
Moottoriurheilija
Mestaruudet
2015 2016 2018:  Enduron MM E1 Enduron MM E1 Enduron MM E2
Eero Remes (s. 15. heinäkuuta 1985) on suomalainen motocross- ja endurokuljettaja. Hän on kolminkertainen enduron maailmanmestari. Vuosina 2015 ja 2016 Remes voitti enduron maailmanmestaruuden E1-luokassa Tm racing -merkkisellä moottoripyörällä ja vuonna 2018 E2-luokassa. Hän on myös moninkertainen motocrossin SM-mitalisti.
Motocrossissa MM-pisteitäkin napannut Remes vaihtoi vuonna 2008 pääpainon motocrossista enduroon ja ajaa vuodesta 2019 lähtien Yamahan tiimissä enduron MM-sarjaa.
Remes asuu Järvenpään Nummenkylässä. Hän edustaa Tuusulan Moottorikerhoa.
Saavutuksia

2018
Enduron E2-luokan maailmanmestaruus
2017
PäijänneAjo E2-luokka/Yleiskilpailun voitto (ensi kerta MM-osakilpailuna)
Enduron E2-luokan MM-pronssi
2016
Enduro E1-luokan maailmanmestaruus
2015
Enduro E1-luokan maailmanmestaruus
2007
Motocross MX1 – SM-hopeaa
Motocross MM Irlanti – 1. erä 14, 2. erä 18.
2006
Motocross MX1 – SM-kultaa
Motocross MX2 – SM-kultaa
Motocross joukkue – SM-hopeaa
Motocross MM Ruotsi – 1 erä: 14, 2 erä: 19
2005
Motocross 125 cc – SM-kultaa
Motocross A/avoin – SM-pronssia
Enduro nuoret (alle 20-v) – SM-kultaa, Endurojoukkue SM-hopeaa
Enduro Six Days nuorten joukkue – MM-pronssia
Saku Favor Off Road – 1.
2004
Motocross 125 cc – SM 7
Motocross A/avoin – SM 7
Enduro nuoret – SM 1
2003
Motocross 125 cc – SM 7
Epävirallinen nuorten MM 125 cc Hollannissa – 1.
2002
Motocross nuoret (alle 20-v) – SM 4
Motocross 125 cc – SM 8
Aiheesta muualla

Eero Remes (Arkistoitu – Internet Archive) endurogp.org
Enric Cristòfor Ricart

| Enric Cristòfor Ricart> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. marraskuuta 1893 Vilanova i la Geltrú, Espanja
Kuollut: 11. maaliskuuta 1960 (66 vuotta)
Taiteilija
Ala:  kaivertaminen, maalaustaide
Enric Cristòfor Ricart i Nin (2. marraskuuta 1893 Vilanova i la Geltrú, Espanja – 11. maaliskuuta 1960) oli katalonialainen kaivertaja ja taidemaalari.
Elämä

Ricart syntyi Vilanova i la Geltrússa 1893. Hän aloitti opiskelut Francesc Galín kuvataidekoulussa Barcelonassa lokakuussa 1911, ja samaan aikaan siellä opiskelivat muun muassa Ramon Reventós ja Joan Miró. Ricart aloitti 1915 kaivertajana ja seuraavana vuonna rupesi myös taidemaalariksi. Hänen ensimmäinen näyttelynsä oli Dalmau-galleriassa Barcelonassa tammikuussa 1917. Ricart painosti alkujaan enemmän maalaustaiteeseen, mutta hän alkoi keskittyä näyttelynsä jälkeen kaivertamiseen. Hänen 1920 tekemä Pariisin-matka vahvisti suuntautumista kaivertamiseen. Ricart asettui 1926 asumaan Vilanova i la Geltrúún.
Ricart kuvitti myös monia kirjoja. Kaikkiaan hänen kuvituksiaan on yli 80 kirjassa, mutta osassa niistä Ricartin tekemiä kuvia on vain yksi tai kaksi. Hänen kuvittamiaan teoksia ovat muun muassa Pedro Calderón de la Barcain Elämä on unta, Josep Maria de Sagarran runot ja William Shakespearen Antonius ja Kleopatra. Ricart kuoli maaliskuussa 1960.
Eigil Fuldalainen

Eigil (noin 750–822) oli Fuldan luostarin neljäs apotti. Hän oli ensimmäisen apotin Pyhän Sturmin veljenpoika ja elämäkertoja. Eigilin edeltäjä Ratgar syrjäytettiin, jolloin Eigilistä tuli apotti vuosiksi 817–822. Hänen seuraajansa Rabanus Maurus oli yksi hänen oppilaistaan.
Eigil Fuldalainen on katolisen kirkon pyhimys.
Dírfi

Dírfin korkein huippu Délfi.
| --- | --- |
Sijainti:  Euboia, Keski-Kreikka, Kreikka
Vuoristo:  Q12020337 
Korkeus merenpinnasta:  1 743 m
Prominenssi:  1 743 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Dírfi (kreik. Δίρφη), antiikin Dirfys (m.kreik. Διρφύς; lat. Dirphys) tai Dirfe (m.kreik. Δίρφη, Dirfē; lat. Dirphe), on vuori ja vuorijono Euboian saarella Kreikassa. Se on saaren korkein vuori ja sen korkeus ja prominenssi ovat 1 743 metriä.
Dírfi-vuori mereltä nähtynä.
Dírfi sijaitsee Euboian keskiosissa linnuntietä noin 28 kilometriä koilliseen Chalkídan kaupungista. Sen korkeimman huipun nimi on Délfi (Δέλφι). Se muistuttaa ulkoasultaan tulivuorta, ja sitä kutsutaan usein ”Kreikan Fujivuoreksi”. Koko vuorijonon toiseksi korkein huippu on Pyxariás (Πυξαριάς, 1 351 m).
Dírfi-vuori on suosittu vaelluskohde varsinkin, koska se sijaitsee suhteellisen lähellä Ateenaa. Vuorelta on hyvä näköala sekä Egeanmerelle että Euboianlahdelle. Dírfi ja sen ympäristö on Natura 2000 -aluetta.
Dírfys-Messapían kunnan osa Dírfyksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä vuoresta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dírfi Wikimedia Commonsissa
Erik Almqvist

Erik Almqvist
Erik Almqvist (s. 24. toukokuuta 1982 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen poliitikko, joka valtiopäivillä edusti Ruotsidemokraatteja ja oli puoluehallituksessa ja puolueen talouspoliittinen asiantuntija. Muista tehtävistä hänet oli erotettu jo aikaisemmin rasistisesta käytöksestä vuonna 2010 syntyneen kohun jälkeen, mutta valtiopäiviltä ja puolueesta hän erosi vasta joulukuussa 2012. Hän on ollut puolueen nuorisojärjestön Sverigedemokratisk Ungdom puheenjohtaja vuosina 2007–2010.
Almqvist muutti vuonna 2013 Unkariin. Hän on toiminut Exakt24-verkkolehden päätoimittajana.
Einar Forseth

Einar Forseth 1920-luvulla
Carl Einar Andreas Forseth (7. elokuuta 1892 Linköping – 5. joulukuuta 1988 Tukholma) oli ruotsalainen taidemaalari ja muotoilija.
Forseth opiskeli Valandin taideopistossa Göteborgissa vuosina 1906–1908 ja Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa vuosina 1912–1915. 1920-luvulla hän matkusteli Euroopassa ja Lähi-idässä. Bysanttilainen mosaiikkitaide vaikutti vahvasti hänen pääteoksenaan pidettyyn Tukholman kaupungintaloon mosaiikkitaiteeseen (1921–1923). Forseth teki mosaiikkitaidetta myös Nidarosin tuomiokirkkoon vuonna 1965.
Lasimaalauksia Forseth teki useisiin Ruotsin kirkkoihin ja muihin julkisiin rakennuksiin. Toisen maailmansodan pommituksissa tuhoutuneen, mutta uudelleen rakennetun Coventryn tuomiokirkon lattiamosaiikin ja lasimaalaukset hän teki vuonna 1962. Forseth suunnitteli myös useita postimerkkejä vuosina 1921–1947 ja kuvitti Dan Anderssonin kirjan Svarta Ballader.
Eigil Ramsfjell

| Mitalit> Maa:   Norja.Miesten curling. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten curling. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten curling. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Miesten curling. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Nagano 1998 | Curling |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bern 1979 | Curling |  |
|  Kultaa | Duluth 1984 | Curling |  |
|  Kultaa | Lausanne 1988 | Curling |  |
|  Hopeaa | Winnipeg 1978 | Curling |  |
|  Hopeaa | Moncton 1980 | Curling |  |
|  Pronssia | Regina 1983 | Curling |  |
|  Pronssia | Vancouver 1987 | Curling |  |
|  Pronssia | Milwaukee 1989 | Curling |  |
|  Pronssia | Winnipeg 1991 | Curling |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Leukerbad 1993 | Curling |  |
|  Hopeaa | Kööpenhamina 1980 | Curling |  |
|  Hopeaa | Oberstdorf 1987 | Curling |  |
|  Hopeaa | Perth 1988 | Curling |  |
|  Hopeaa | Engelberg 1989 | Curling |  |
|  Pronssia | Varese 1979 | Curling |  |
|  Pronssia | Grindelwald 1985 | Curling |  |
|  Pronssia | Lillehammer 1990 | Curling |  |
|  Pronssia | Grindelwald 1995 | Curling |  |
Eigil Ramsfjell (s. 17. maaliskuuta 1955 Oslo) on norjalainen entinen curlingpelaaja ja olympiamitalisti.
Ramsfjell osallistui arvokisoihin ensimmäistä kertaa 1976, ja voitti MM-kisoissa yhteensä yhdeksän mitalia, joista kolme kultaisia. Hän sai myös EM-kilpailuissa yhdeksän mitalia, yhden kultaisen, neljä hopeista ja neljä pronssista. Ramsfjell voitti vuonna 1988 olympialaisissa kultaa, kun curling oli näytöslajina, ja sai pronssia Naganon kisoissa 1998, 42-vuotiaana. Uransa jälkeen hän toimi myös valmentajana, ja luotsasi Norjan kahdeksanneksi sijoittunutta naisten joukkuetta vuoden 2001 MM-kilpailuissa.
Myös Eigilin pikkuveli Bent Ånund on curlingin olympiamitalisti.
Eliel Aspelin-Haapkylä

| Eliel Aspelin-Haapkylä |
| --- | --- |
 Eliel Aspelin-Haapkylä vuonna 1907.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1847 Veteli
Kuollut: 11. tammikuuta 1917 (69 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  professori ja kulttuurintutkija
Arvonimi: valtioneuvos
Eliel Aspelin-Haapkylä, nimimerkki Ellei (9. lokakuuta 1847 Veteli – 11. tammikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen professori, valtioneuvos ja kulttuurintutkija. Hän toimi Helsingin yliopiston estetiikan professorina ja Tiedeakatemian ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän oli fennomaani, suomalaisen kirjallisuudentutkimuksen ja taiteen tutkimuksen kehittäjä sekä kirjallisuuskriitikko.
Aspelin-Haapkylän laajin kirjallinen työ oli neliosainen Suomalaisen teatterin historia (1906–1910). Hän kirjoitti myös useita elämäkertoja ja julkaisi ensimmäisen suomenkielisen taidehistorian alan väitöskirjan. Aspelin-Haapkylä toimi Valvojan, Ajan ja Uuden Suomettaren avustajana. Hän suomensi nimimerkillä Ellei Charles Dickensin romaanin Kotisirkka ja Henrik Ibsenin näytelmän Kuninkaan-alut.
Vuonna 1890 Aspelin-Haapkylä oli mukana perustamassa kustannusosakeyhtiö Otavaa. Hän oli Aleksis Kiven henkilökohtainen tuttu ja tukija ja toi esille myös muun muassa Minna Canthin ja Jalmari Finnen teoksia. Hän keräsi merkittävän kokoelman suomalaista kuvataidetta, jonka lahjoitti Ateneumin taidemuseolle.
Aspelin-Haapkylän veljiä olivat arkeologi Johannes Reinhold Aspelin ja opettaja, päätoimittaja Henrik Emanuel Aspelin.
Teokset

"Kirovuosien kronikka": Otteita professori Eliel Aspelin-Haapkylän päiväkirjasta vuosilta 1905–1917. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1980
Alfred Kihlman: Elämän kuvaus. 2. Porvoo: WSOY, 1918.
Lauri Stenbäck. 2., tekijän korjaama p. Helsinki: Otava, 1917.
Alfred Kihlman: Elämän kuvaus. 1. Porvoo: WSOY, 1915.
Muoto- ja muistikuvia. 3. Helsinki: Otava, 1914
Muoto- ja muistikuvia. 2. Helsinki: Otava, 1912
Muoto- ja muistikuvia. 1. Helsinki: Otava, 1911
Suomalaisen teatterin historia 4, Bergbomin loppukausi: Kansallisteatteri sekä liitteitä (näytelmäin luettelo y. m.) ja nimiluettelo. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1910
Suomalaisen teatterin historia 3, Nousuaika, 1879–93. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1909
Suomalaisen teatterin historia 2, Puhenäyttämön alkuvuodet ja suomalainen ooppera, 1872–1979. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1907
Suomalaisen teatterin historia 1, Teatterin esihistoria ja perustaminen. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1906
J. L. Runebergin suomalaisuus: Esitelmä. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1904
Z. Topeliuksen muisto: Esitelmä Porthanin juhlassa 9 p. marrask. 1898. Helsinki: Otava, 1898
Kansa Saksan kertomarunoudessa 1750–1850. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1894
Suomalaisen taiteen historia pääpiirteissään. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1891
Werner Holmberg: Elämä ja teokset. Helsinki: Otava, 1890
Kalevalan tutkimuksia. Ensimmäinen vihko. Helsinki: Edlund, 1882
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eliel Aspelin-Haapkylä Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Eliel Aspelin-Haapkylä on Wikiaineistossa
Projekti Gutenberg – vapaasti ladattavia Eliel Aspelin-Haapkylän e-kirjoja
Projekti Lönnrot – vapaasti ladattavia Eliel Aspelin-Haapkylän e-kirjoja
Aspelin-Haapkylän taidekokoelma, Kansan kuvalehti, 26.02.1932, nro 9, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Elsi Borg

Elsi Borg.
Elsi Naemi Borg (3. lokakuuta 1893 Nastola – 30. joulukuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänen suunnittelemiaan rakennuksia ovat mm. Helsingin Lastenlinna, Taulumäen kirkko Jyväskylässä, Pirkanpohjan taidekeskuksen Sininen talo Ähtärissä sekä Teuvan kirkko. Lisäksi hän on ollut suunnittelemassa Viipurin sotilassairaalaa yhdessä Olavi Sortan kanssa. Borgin suunnittelema Vehmasmäen kappeli valmistui 1956.
Lemun kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on hänen teoksensa vuodelta 1949,, samoin Kuusjoen sankarimuistomerkki vuodelta 1948 Salossa.
Elsi Borgin puoliso oli taidemaalari Anton Lindforss. Borgin veli oli arkkitehti Kaarlo Borg ja sisaria olivat taidegraafikko ja piirustuksenopettaja Ester Borg ja kansanedustaja Margit Borg-Sundman.
Elsi Borg oli naisarkkitehtien Tuumastukki-kerhon ja Architectan perustajajäsen.
Kuvia muistomerkeistä

Kuusjoen sankarimuistomerkki, 1948, Salo.
Lemun sankarimuistomerkki, 1949, Masku.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elsi Borg Wikimedia Commonsissa
Borg, Elsi hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Edu Snethlage

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Alankomaat> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuekilpailu |  |
Everardus ”Edu” Snethlage (9. toukokuuta 1886 – 12. tammikuuta 1941) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa pronssia voittaneessa Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa.