Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat
Hävittäjähankinnat 1918–1939 > 1920-luku

Saksalaisten jälkeen Suomeen tuli ranskalaisia sotilasasiantuntijoita, jotka laativat huhtikuussa 1919 suunnitelman Suomen ilmavoimien varustamiseksi ranskalaisin konein. Ranskasta ostettiin 20 Breguet XIV -tiedustelukonetta ja 12 Georges Levy G.L. 40 -lentovenettä mutta ei lainkaan hävittäjälentokoneita . Vielä vuonna 1922 Suomelta puuttuivat käytännössä hävittäjävoimat. Sen sijaan maatiedustelukonevoimat Breguet XIV olivat tyydyttävät ja Hansa-vesikoneiden rakentaminen oli päässyt käyntiin. Ilmavoimien komentaja, majuri Arne Somersalon, laati vuonna 1921 maakonepainotteisen ilmavoimien kehitysohjelman, jossa hävittäjälaivueiden vahvuudeksi oli suunniteltu 136 konetta. Tarve päätettiin täyttää hankkimalla ensimmäinen laivue ulkomailta ja rakentamalla loput koneet omalla lentokonetehtaalla.
Ensimmäisen hävittäjälaivueen kalustoksi valittiin Gourdou-Leseurre GL-21, joita hankittiin vuonna 1923 hankitun vertailukoneen lisäksi 18 kpl vuonna 1924.
Lisenssillä valmistettavaksi koneeksi valittiin Siemens-Schuckert D.IV. 160 hevosvoiman Siemens & Halske Sh IIIa -moottoreita ostettiin ylijäämävarastosta Kööpenhaminasta kerralla peräti 334. Koneen epätäydelliset piirustukset saatiin Suomeen vuonna 1923 ja palautettiin. Lisenssisopimusta yritettiin muuttaa koskemaan uudempaa D.VI -versiota mutta kesällä 1923 selvisi, että sekä koneen molemmat prototyypit että piirustukset olivat tuhoutuneet jo vuonna 1919 ja lisenssivalmistus siis kariutui.
Koska lisenssihävittäjää ei saatu, Valtion lentokonetehdas aloitti kotimaisen mutta suuresti Siemens-Schukert D.IV- ja Gourdou-Leseurre GL-21 -hävittäjiä muistuttavan koneen suunnittelun loppuvuodesta 1923. Kone, I.V.L. C.24, oli varustettu Siemens & Halske Sh IIIa -moottorilla ja lensi ensimmäisen kerran huhtikuussa 1924. Koneen lento-ominaisuudet olivat epäluotettavaa moottoria lukuun ottamatta hyvät. Kun Siemens & Halske Sh IIIa -moottorista löydettiin suunnitteluvirhe, joka kyettiin korjaamaan, aloitettiin uuden prototyypin suunnittelun samalle moottorille syksyllä 1924. Ulkoisesti edeltäjäänsä suuresti muistuttava kone - I.V.L. C.25 - lensi ensi kerran kesäkuussa 1925. Kone osoittautui lento-ominaisuuksiltaan Gourdou-Leseurre GL-21 -hävittäjää paremmaksi mutta moottori oli epäluotettava ja sen tehonsäätö oli huono. Todettiin, että Siemens-Halske Sh IIIa -moottorin varaan ei voinut suunnitella hävittäjää.
Utissa toimiva hävittäjäeskaaderi toimi vuonna 1925 vain muutaman Gourdou-Leseurre GL-21 -hävittäjän varassa. Valtion lentokonetehdas koki, että ilmavoimien hävittäjähankinnat eivät edenneet, ja pani uuden kotimaisen hävittäjäkoneen esisuunnittelun käyntiin. Kaksitasoinen kone rakentui Gnome-Rhonen valmistamalle Bristol Jupiter 9 -moottorin ympärille. Lasketut suoritusarvot pärjäsivät hyvin ulkomailla rakennetuille hävittäjille ja prototyyppi tilattiin. D.26-koneen prototyyppi lensi ensimmäisen kerran maaliskuussa 1927 Suomenlinnan jäältä. Ajan tavan mukaisesti Haukalle haluttiin vertailukoneeksi maaliskuussa 1927 Gloster Gamecock II. Koneista ei löytynyt niin suuria eroja, että kotimainen vaihtoehto olisi hylätty. Nähtiin, että hävittäjähankinta tulee viemään aikaa ja hävittäjälentoeskaaderille tilattiin Aircraft Disposal Companyltä 14 Martinsyde F.4 Buzzard -hävittäjää väliaikaiseksi kalustoksi kesällä 1927.
Syyskuussa 1927 tilattiin kaksi paranneltua Haukka II -prototyyppiä, jotka luovutettiin ilmavoimille kesä-elokuussa 1928. Gamecock II:n lisenssi hankittiin jo maaliskuun lopussa mutta sarjakoneiden tilaus jäi odottamaan vertailujen valmistumista. Haukka II todettiin Haukka I:tä paremmaksi mutta edelleen keskeneräiseksi. Kalustopula oli paha ja niin marraskuussa 1928 Glosterilta tilattiin yksi pidennetyllä rungolla varustettu mallikone (GA-43) ja lentokonetehtaalta tilattiin 15 sarjakonetta, jotka valmistuivat joulukuusta 1929 toukokuuhun 1930.