stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sallan–Kuusamon alue
Siirtoväen asuttaminen

Sekä Sallassa että Kuusamossa luovutettujen alueitten asukkailla oli talvisodan jälkeen mahdollisuus asettua joko muualle Suomeen tai saman kunnan jäljelle jääneille alueille.
Kuusamolaisia oli sotavuosina evakuoituina lähinnä Pudasjärven, Yli-Iin ja Saloisten kunnissa sekä eri kunnissa Oulun eteläpuolella. Eri puolille Kuusamoa palasi lopulta Kuusamosta evakuoiduista noin 60 %.
Sallassa koko siirtoväki asutettiin Sallan jäljelle jääneelle alueelle erityisen Sallan ja Kuusamon maanhankintalain perusteella. Asuttaminen tapahtui Sallassa kokonaan valtion maille niin sanottuina kylminä tiloina ennestään viljelemättömälle maalle. Eri kyläkunnat pyrittiin kukin sijoittamaan samoille alueille. Elämä jälleenrakennuskaudella oli asutusalueilla ja koko kunnassa vireää, mutta 1960-luvun lopulla yhteiskunnan rakennemuutos johti koko Sallassa suureen poismuuttoon ja väkiluvun vähenemiseen.
Nykytilanne > Asutus

Alue on osa Venäjää ja siellä on noin 7 200 asukasta (2005). Kuusamon entinen itäosa ja Sallan entisen itäosan eteläisin reuna kuuluvat lähestulkoon asumattomina Kiestingin maaseutuasutukseen Louhen kuntapiirissä Karjalan tasavallassa. Muu Sallan entinen itäosa, jossa asutus on keskittynyt Alakurttiin, muodostaa Alakurtin maaseutuasutuksen Kantalahden kuntapiirissä Murmanskin alueella.
Nykytilanne > Luonnonarvot

Kun Paanajärvi Suomeen kuuluessaan oli tiuhaan asuttua aluetta, eivät siellä suojeluhankkeet virinneet vielä alueen kuuluessa Suomeen. Kuitenkin kun 1990-luvulla virisi hanke Paanajärven ja Oulankajoen valjastamiseksi vesivoiman tuotantoon, johti sekä Suomessa että Venäjällä syntynyt voimakas vastustus Paanajärven kansallispuiston perustamiseen alueelle. Sen sijaan ehdotukset kansallispuiston laajentamisesta Tavajärven ympäristöön eivät enää toteutuneet.
Sallan erämaaseuduilla Kutsan luonnonpuisto oli perustettu jo alueen kuuluessa Suomeen. Alueen kuuluessa Neuvostoliitolle ja sittemmin Venäjälle alue oli hakkuiden piirissä, mutta jyrkkien rotkolaaksojen monipuoliset biologiset ja geologiset luonnonarvot ovat säilyneet ja alue perustettiin uudelleen suojelualueeksi vuonna 1994. 2000-luvulla Kutsa on osana Kantalahden luonnonpuistoa.
Aiheesta muualla

Itä-Lapin sotahistorialliset kohteet
http://www.postileimat.com/kartat/salla.htm
Kenttijärvi. Erämiesten, karhujen ja rajan kirojen kylä Kuusamossa, Hakkapeliitta, 27.09.1938, nro 39, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sallasta 1940 luovutetut kylät
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit: Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat: Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat: Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt: Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet: Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan: Hanko
osin: Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 : Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Suosirri

| Suosirri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Sirrit Calidris
Laji::  alpina
Kaksiosainen nimi
 Calidris alpina  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Suosirri Wikispeciesissä   Suosirri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suosirrin munia.
Suosirri (Calidris alpina) on ruskeahko, mustavatsainen kahlaaja.
Koko ja ulkonäkö

Pituus 16–20 cm
siipien kärkiväli 35–40 cm
paino 30–85 g
Juhlapukuinen suosirri on helppo tuntea mustasta vatsasta ja ruskeasta selästä. Etelänsuosirrillä (alalaji schinzii) vatsa on mustan ja valkean kirjava. Nokka on tumma, hieman päätä pitempi ja hiukan alaspäin käyrä. Nuoret linnut ja talvipukuiset yksilöt ovat harmahtavia tai ruskehtavia, siivellä näkyy lennossa kapea valkoinen siipijuova. Ääni on suriseva, lentävästä parvesta kuuluu pientä viserrystä.
Vanhin suomalainen rengastettu suosirri on ollut 18 vuotta 8 kuukautta 14 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut tanskalainen sirri, 28 vuotta 10 kuukautta.
Levinneisyys

Pesii Pohjois-Amerikan, Euroopan ja Aasian pohjoisosissa. Suomessa pesii kahta alalajia. Nimialalajia alpina pesii Lapissa noin 6 500 – 9 500 paria. Etelänsuosirriä schinzii pesii paikoin Pohjanlahden ja Saaristomeren rannikolla ja saarissa, ja sen pesimäkannaksi vuosina 2013–2018 arvioitiin vain 38–61 paria. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 460 000 – 546 000 paria, joista 55 prosenttia Islannissa ja 28 prosenttia Venäjällä. Suosirrin maailman kannan kooksi on arvioitu 3–7 miljoonaa aikuista yksilöä.
Muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa ja Kaakkois-Aasiassa. Etelänsuosirrit palaavat Suomeen jo huhtikuussa. Jäämeren linnut muuttavat Suomen yli toukokuun loppupuolella ja kesäkuun alkupäivinä. Syysmuutto alkaa heinäkuussa vanhojen lintujen poismuutolla. Nuoret linnut lähtevät elo-syyskuussa.
Ympäristöministeriön päätöksellä (n:o 1209/95) lähes kaikille Suomen pesimälintulintulajeille on määritelty ohjeellinen arvo. Etelänsuosirrin ohjeellinen arvo on 2355€.
Elinympäristö

Lapin suosirrit asustavat tunturisoilla, etelänsuosirrit alavilla maankohoamisrannoilla. Laidunnuksen loputtua matalakasvuiset ruohostomaat ovat kasvaneet umpeen, ja etelänsuosirrimme ovat käyneet uhanalaisiksi. Muuttoaikoina ja talvehtimisalueilla laji viihtyy merenrannoilla.
Lisääntyminen

Naaras munii ruohojen sekaan matalaan kuoppaan 4, joskus 3, kellanruskeata, tummatäpläistä munaa, joita emot hautovat yhdessä 21–22 vrk. Myös poikasia emot huoltavat aluksi yhdessä, kunnes naaras jättää isojen poikasten hoidon koiraalle. Poikaset tulevat lentokykyisiksi noin kolmen viikon iässä.
Ravinto

Pesimämaisemissa vaaksiaiset, surviaissääsket, paljakkakilpiäiset ja hyönteiset. Muuttomatkalla nilviäiset, madot ja muut rantojen pikkueläimet.
Aiheesta muualla

Byrkjedal, I. & Kålås, J.A. 1983: Suosirrin ja kapustarinnan yhteiselo: suosirri pikemminkin loinen kuin apuri. - Ornis Fennica 60:10-14.
Perttula, Heli 1990: Etelänsuosirrin pesimäalueet ja niiden kunnostus Suomessa. - Lintumies 1.1990 s. 11–15. LYL.
Soikkeli, Martti 1967: Breeding cycle and population dynamics in the Dunlin (Calidris alpina). - Ann. Zool. Fennici 4:158-198.
Suosirri Lintukuva-verkkopalvelussa
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Calidris alpina:  Wikidata: Q26650  Wikispecies: Calidris alpina  ABA: dunlin  ADW: Calidris_alpina  Avibase: 15369E8EB4CBD064  BioLib: 8643  BirdLife: 22693427  BOLD: 10166  BOW: dunlin  BTO: bob5120  CoL: PK42  CMS: calidris-alpina  eBird: dunlin  EPPO: CLDRAL  EURING: 5120  Fauna Europaea: 96811  Fauna Europaea (new): b5b679ce-413e-4cd5-beaa-f7fe1dcaeb58  GBIF: 2481759  GNAB: dunlin  IBC: dunlin-calidris-alpina  iNaturalist: 3857  IRMNG: 10189348  ITIS: 176661  IUCN: 22693427  NatureServe: 2.101733  NBN: NBNSYS0000000035  NCBI: 8919  Neotropical: dunlin  NZBO: dunlin  NZOR: ad0ffa32-c2b2-40e4-8a1a-63899022df8b  Observation.org: 68  OBIS: 159047  ODNR: dunlin  Open Tree of Life: 887705  Paleobiology Database: 369304  Paleobiology Database: 369304  SeaLifeBase: 155057  TSA: 3111  WoRMS: 159047  Xeno-canto: Calidris-alpina  Laji.fi: MX.27699 
Tringa alpina:  Wikidata: Q107055526  EUNIS: 16019  GBIF: 4408560  WoRMS: 1299126
Anneli Aejmelaeus

| Anneli Aejmelaeus |
| --- | --- |
 Anneli Aejmelaeus pitämässä esitelmää Helsingin yliopiston Teologisessa tiedekunnassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. syyskuuta 1948 (ikä 76) Mikkeli
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  Vanhan testamentin eksegetiikka
Anneli Pirjo Marjukka Aejmelaeus (o.s. Halonen, s. 18. syyskuuta 1948 Mikkeli) on Helsingin yliopiston Vanhan testamentin sekä Lähi-idän kulttuurin ja kirjallisuuden professori maaliskuusta 2009.
Elämä

Aejmelaeus kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Tyttönormaalilyseosta vuonna 1969. Hän valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1972, lisensiaatiksi vuonna 1979 ja väitteli teologian tohtoriksi vuonna 1982. Vuonna 1983 hänet nimitettiin Vanhan testamentin eksegetiikan dosentiksi. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papiksi hänet vihittiin vuonna 1988.
Aejmelaeus työskenteli vuosina 1974–1978 heprean tuntiopettajana Helsingin yliopistossa. Hän oli Suomen Akatemian tutkimusassistentti vuosina 1981–1983, nuorempi tutkija 1984–1986 ja vanhempi tutkija 1987–1990. Hän oli Alexander von Humboldt -säätiön stipendiaattina vierailevana tutkijana Göttingenin yliopistossa vuosina 1983–1984. Hän työskenteli vuosina 1986–1991 eksegetiikan lehtorina Helsingin yliopistossa ja toimitti Raamatun alkukielten ja eksegetiikan apulaisprofessuurien viransijaisuuksia 1986–1987 ja 1990–1991.
Aejmelaeus toimi vuosina 1991–2009 saksalaisen Göttingenin yliopiston Vanhan testamentin ja Septuaginta-tutkimuksen professorina ja vuosina 1993–2000 Göttingenissä sijaitsevan Septuaginta-instituutin johtajana. Hän johti Suomen Akatemian rahoittamaa Helsingin yliopiston Septuagintan tekstikritiikki -tutkimushanketta vuosina 2004–2006 ja 2009–2012. Hän toimi ryhmänjohtajana Martti Nissisen luotsaamassa Suomen Akatemian huippuyksikössä Pyhät tekstit ja traditiot muutoksessa (2014–2019). Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1992.
Aejmelaeus on laatinut ensimmäisen ja ainoan suomenkielisen Vanhan testamentin heprean oppikirjan Täyttä hepreaa (1. laitos 1991, 4. korjattu laitos 2007). Oppikirjan uusinta versiota Ihan täyttä hepreaa oli Aejmelaeuksen lisäksi tekemässä muitakin tutkijoita.
Anneli Aejmelauksen puoliso on eksegetiikan emeritusprofessori Lars Aejmelaeus.
Julkaisuja

Parataxis in the Septuagint: a study of the renderings of the Hebrew coordinate clauses in the Greek Pentateuch. Helsinki: Suomen Tiedeakatemia. ISBN 951-41-0441-2
On the trail of the Septuagint translators: collected essays. Leuven: Peeters, 2007. ISBN 978-90-429-1939-6
Täyttä hepreaa: johdatus Vanhan testamentin hepreaan. Helsinki: Kirjapaja, 2007. ISBN 978-951-607-599-3
Julkaisuja > Kirjoittajana teoksessa

Aejmelaeus, Anneli & Jokiranta, Jutta & Pakkala, Juha & Valkama, Kirsi: Ihan täyttä hepreaa. Raamatun heprean oppikirja. Helsinki: Kirjapaja, 2015. ISBN 978-952-288-206-6
Julkaisuja > Artikkeleita

Corruption or Correction?: Textual Development in the MT of 1 Samuel 1. Torijano Morales, P. & Piquer Otero, A. (toim.): Textual Criticism and Dead Sea Scrolls Studies in Honour of Julio Trebolle Barrera: Florilegium Complutense. Leiden: Brill, 2012. ISBN 978-90-04-21907-6
Textual History of the Septuagint and the Principles of Critical Editing. Piquer Otero, A. & Torijano Morales, P. (toim.): The Text of the Hebrew Bible and Its Editions: Studies in Celebration of the Fifth Centennial of the Complutensian Polyglot. Leiden: Brill, 2016. ISBN 978-90-043-3498-4
David's Three Choices: Textual and Literary Development in 2 Samuel 24. Von Weissenberg, H. & Pakkala, J. & Marttila, M. (toim.): Changes in Scripture: Rewriting and Interpreting Authoritative Traditions in the Second Temple Period. Berlin: De Gruyter, 2011. ISBN 978-31-102-4049-8
Aiheesta muualla

Septuagintan tekstikritiikki -tutkimusryhmän verkkosivut (englanniksi)
Anneli Aejmelaeuksen cv Helsingin yliopiston sivuilla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 1924 kesäolympialaisissa oli mukana urheilijoita 44 eri maasta, jotka kilpailivat 126 eri tapahtumassa. 28 maan urheilijat saavuttivat mitalisijoja. Eniten olympiavoittoja saavuttivat Yhdysvaltain urheilijat.
Mitalitaulukko

| Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Yhdysvallat | 45 | 27 | 27 | 99 |
| 2 |  Suomi | 14 | 13 | 10 | 37 |
| 3 |  Ranska | 13 | 15 | 10 | 38 |
| 4 |  Iso-Britannia | 9 | 13 | 12 | 34 |
| 5 |  Italia | 8 | 3 | 5 | 16 |
| 6 |  Sveitsi | 7 | 8 | 10 | 25 |
| 7 |  Norja | 5 | 2 | 3 | 10 |
| 8 |  Ruotsi | 4 | 13 | 12 | 29 |
| 9 |  Alankomaat | 4 | 1 | 5 | 10 |
| 10 |  Belgia | 3 | 7 | 3 | 13 |
| 11 |  Australia | 3 | 1 | 2 | 6 |
| 12 |  Tanska | 2 | 5 | 2 | 9 |
| 13 |  Unkari | 2 | 3 | 4 | 9 |
| 14 |  Jugoslavia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 16 |  Argentiina | 1 | 3 | 2 | 6 |
| 17 |  Viro | 1 | 1 | 4 | 6 |
| 18 |  Etelä-Afrikka | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 19 |  Uruguay | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 20 |  Itävalta | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 20 |  Kanada | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 22 |  Puola | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 23 |  Haiti | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 23 |  Japani | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 23 |  Portugali | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 23 |  Romania | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 23 |  Uusi-Seelanti | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 126 | 127 | 125 | 378 |
Lähde: Paris 1924 olympic.it. Viitattu 17.1.2016. (englanniksi)
Aflatoksiinit

(–)-Aflatoksiini B1:n rakenne.
(–)-Aflatoksiini G1:n rakenne.
Aflatoksiinit ovat homesienten tuottamia terveydelle haitallisia mykotoksiineja, joista aflatoksiini B1 ja G1 ovat karsinogeenisia eli syöpää aiheuttavia aineita. Myrkyllisin on aflatoksiini B1. Niitä ei pidä sekoittaa alfatoksiineihin, jotka ovat bakteerien tuottamia proteiinitoksiineja.
Vaikutusmekanismi

Aflatoksiini B1:n vaikutus perustuu siihen, että se metaboloituu elimistössä hyvin reaktiiviseksi epoksidiksi. Tämä epoksidi voi kiinnittyä pysyvästi solutuman DNA:han, erityisesti guaniinin typpiatomiin ja aiheuttaa erityyppisiä mutaatioita. Siitä voi seurata esim. syöpäsolun syntyä estävän p53-geenin vaurioituminen. Aflatoksiini B1 on erittäin voimakas maksasyöpää aiheuttava aine, mutta voi aiheuttaa syöpää koe-eläimissä useissa muissakin elimissä. Se on saman vaikutusmekanismin perusteella myös suoraan myrkyllinen muun muassa maksasoluille. Akuutisti tappava annos eri eläinlajeilla vaihtelee 0,5–60 mg/kg. Myös syöpää aiheuttava kyky on hyvin erilainen eri eläinlajeilla, muun muassa rotalle aflatoksiini B1 on kaikkein voimakkain tunnettu syöpää aiheuttava aine, kun taas hiirelle syöpää ei synny.
Myrkytykset

Aflatoksiineja erittävät monet homesienet. Niistä merkittävimpiä ovat Aspergillus-suvun homeet. Useimmiten aflatoksiinit ovat seoksia.
Aflatoksiinit todettiin 1960 kalkkunoita tappaneen niin sanotun Turkey X -sairauden aiheuttajiksi. Myrkky oli peräisin Aspergillus flavus -homeesta, josta aflatoksiini on saanut nimensä. Myöhemmissä tutkimuksissa on löydetty myös kolme muuta aflatoksiinia muodostavaa hometta: Aspergillus parasiticus, Aspergillus nomius ja Aspergillus tamarii.lähde?
Aflatoksiini on erityinen ongelma pähkinöissä. Niitä voi kuitenkin esiintyä monissa muissa elintarvikkeissa, myös viljoissa, jos sato pääsee homehtumaan. Trooppisissa maissa, etenkin Afrikassa, suuri maksasyövän esiintyvyys on yhdistetty aflatoksiinialtistukseen. Riski on erityisen suuri hepatiittien (virusten aiheuttaman maksatulehduksen) yhteydessä.
| Aflatoksiini | Kemiallinen kaava | CAS-numero | Moolimassa | Sulamispiste (°C) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| B1 | C17H12O6 | 1162-65-8 | 312 | 268-269 |
| B2 | C17H14O6 | 7220-81-7 | 314 | 286-289 |
| B3 | C16H14O6 | 23315-33-5 | 302 | - |
| D1 | C16H14O5 | 52373-83-8 | 286 | - |
| G1 | C17H12O7 | 1165-39-5 | 328 | 244-246 |
| G2 | C17H14O7 | 7241-98-7 | 330 | 237-240 |
| M1 | C17H12O7 | 6795-23-9 | 328 | 299 |
| M2 | C17H14O7 | 6885-57-0 | 330 | 293 |
| P1 | C16H10O6 | 32215-02-4 | 298 | - |
| Q1 | C17H12O7 | 52819-96-2 | 328 | - |
| B2A | C17H14O7 | 17878-54-5 | 330 | 240 |
| G2A | C17H14O8 | 20421-10-7 | 346 | 190 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Reddy,S.V. and Farid Waliyar: Properties of Aflatoxin and it producing fungi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
International Agency for Research on Cancer (IARC) - Summaries & Evaluations: AFLATOXINS (englanniksi)
Some Naturally occurring Substances: Food Items and Constituents, Heterocyclic Aromatic Amines and Mycotoxins (englanniksi)
Aspergillus.org.uk: Secondary metabolites of aspergillus species (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
National Toxicology Program, Department of Health and Human Services, Report on Carcinogens, Thirteenth Edition: Aflatoxins (pdf) (englanniksi)
The Legend of Zelda

| The Legend of Zelda |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nintendo Entertainment Analysis & Development
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Shigeru Miyamoto Takashi Tezuka
Tuottaja:  Shigeru Miyamoto
Suunnittelija:  Takashi Tezuka
Käsikirjoittaja:  Takashi Tezuka Keiji Terui
Säveltäjä:  Kōji Kondō
Ohjelmoija:  Toshihiko Nakago Yasunari Soejima I. Marui
Pelisarja:  The Legend of Zelda
Julkaistu:  Family Computer Disk System JP 21. helmikuuta 1986 Nintendo Entertainment System NA 22. elokuuta 1987 PAL 15. marraskuuta 1987 JP 19. helmikuuta 1994 Game Boy Advance JP 14. helmikuuta 2004 NA 2. kesäkuuta 2004 PAL 9. heinäkuuta 2004 Nintendo Classic Mini JP AUS 10. marraskuuta 2016 NA EU 11. marraskuuta 2016
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  Nintendo Entertainment System ja Famicom Disk System
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
The Legend of Zelda on Nintendon The Legend of Zelda -pelisarjan ensimmäinen osa, ja se julkaistiin vuonna 1986 NES:lle. Pelin kehittäjä on Nintendon tunnetuin pelisuunnittelija Shigeru Miyamoto ja musiikin peliin sävelsi Koji Kondo. Peli oli aikanaan mullistava kokemus avoimen pelimaailmansa ansiosta. The Legend of Zelda oli ensimmäinen uuden sukupolven pelikonsolipeli, jota myytiin yli miljoona kappaletta. Peliä myytiin maailmanlaajuisesti 6,51 miljoonaa kappaletta.
Peli sijoittuu kuvitteelliseen Hyrulen maailmaan (suom. Heraldia), ja pelin sankarin Linkin pitää pelastaa prinsessa Zelda pahan Ganonin kynsistä. Tämä onnistuu keräämällä kahdeksan viisauden Triforcen (suom. Kolmivoima) palaa. Pelin avoin maailma ja löyhä juoni oli siihen aikaan uutta ja epätyypillistä, mutta se oli eräs avain pelin suosioon. Suurimman osan aikaa pelaajan hahmo (suippokorvainen Link) taistelee monenlaisia Heraldian valtakunnan olentoja vastaan ratkoen pulmia, etsien varusteita ja jalokiviä ja tarpeeksi varustautuneena kerää luolastoista Triforcen palasia, tähdäten prinsessa Zeldan kaapanneen Ganondorfin voittamiseen.
Kehitys

Alun pitäen peli julkaistiin Famicom-konsolin levykepohjaiselle Famicom Disk System -laajennukselle, mutta FDS:ää ei koskaan julkaistu Japanin ulkopuolella, joten Nintendolla ei ollut muun maailman julkaisuja varten mahdollista käyttää uudelleenkirjoitettavaa muistitilaa. Metroid-pelin maailmanlaajuista julkaisua varten Nintendo keksi salasanoihin pohjautuvan tallennuksen, mutta The Legend of Zelda oli liian monimutkainen salasanoja varten, joten peliä varten kehitettiin paristovarmennettu tallennus pelimoduuleihin.
Alun perin pelin tunnusmusiikkina piti olla Maurice Ravelin Boléro. Nintendo joutui kuitenkin vaihtamaan musiikin koska he saivat selville, että kappale oli edelleen tekijänoikeuden alainen, ja Ravelin perikunta kielsi kappaleen käytön. Varsinaisen pelin taustamusiikin rumpukuvio muistuttaa hieman Boléroa, ja The Legend of Zelda: Ocarina of Timessä on myös kappale Bolero of Fire, joka muistuttaa hieman Ravelin Boléroa.
Peli on julkaistu myöhemmin vuonna 2003 Nintendo GameCubelle Collector's Edition -pelikokoelman mukana. Vuonna 2004 peli julkaistiin myös Game Boy Advancelle osana Classic NES -pelisarjaa.  Pelin pohjalta on kehitetty myös TRS-80 Color Computerille videopeli The Quest for Thelda. Peli oli yksi marraskuussa 2016 julkaistun Nintendo Classic Mini -pelikonsolin peleistä.
Alkuperäinen Japani levyke
Pelin Kultainen NES-kasetti
Kuvakaappaus pelistä.
Vastaanotto

Mikrobitin Jukka Tapanimäki antoi pelille ensin kolme tähteä viidestä ja myöhemmin 79 pistettä sadasta.
Aiheesta muualla

The Legend of Zelda Zelda.com-sivustolla (englanniksi)
The Legend of Zelda MobyGamesissa (englanniksi)
The Legend of Zelda -pelisarja
| --- | --- |
Pääsarjan pelit::  The Legend of Zelda  The Adventure of Link  A Link to the Past  Link’s Awakening  Ocarina of Time  Majora’s Mask  Oracle of Ages  Oracle of Seasons  Four Swords  The Wind Waker  Four Swords Adventures  The Minish Cap  Twilight Princess  Phantom Hourglass  Spirit Tracks  Skyward Sword  A Link Between Worlds  Tri Force Heroes  Breath of the Wild  Tears of the Kingdom 
Spinoff-pelit::  Zelda LCD -pelit  Freshly-Picked Tingle’s Rosy Rupeeland  Link's Crossbow Training  Ripening Tingle’s Balloon Trip of Love  Hyrule Warriors 
Uudelleenjulkaisut::  BS Zelda  BS Zelda: Kodai no Sekiban  A Link to the Past/Four Swords  Ocarina of Time Master Quest  Ocarina of Time 3D  The Wind Waker HD  Majora's Mask 3D  Twilight Princess HD 
CD-i-pelit::  Link: The Faces of Evil  Zelda: The Wand of Gamelon  Zelda’s Adventure 
Kokoelmat::  Collector’s Edition 
Julkaisemattomat::  The Triforce Trilogy  Mystical Seed of Courage 
Universumi::  Hahmot Link  Prinsessa Zelda  Ganon  Midna  Tingle  Hyrule