stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rauno Karlsson

Rauno Karlsson (s. 25. kesäkuuta 1947 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa kaudella 1970–1971 Kiekko-67:n joukkueessa 15 ottelua, joissa hän istui jäähyllä kaksi minuuttia eikä saanut tehopisteitä.
Pentti Karlsson

Pentti Karlsson (s. 22. huhtikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1971–1980 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden. Suomen maajoukkueessa hän pelasi kymmenen maaottelua.
Karlsson edusti pääsarjaurallaan Helsingfors IFK:ta ja Oulun Kärppiä. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigan runkosarjassa yhteensä 298 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 32 + 34 = 66 ja jäähymääränsä 132 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 11 ottelua ja kokosi niissä tehopisteet 0 + 2 = 2 sekä jäähyminuutteja kymmenen. Hän voitti Suomen-mestaruuden HIFK:ssa vuonna 1974 sekä saavutti lisäksi kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Karlsson pelasi Suomen maajoukkueessa kymmenen maaottelua, joissa hänelle merkittiin yhteensä yksi syöttöpiste.
Karl Marx ja uskonto

Karl Marx
Karl Marx oli sitä mieltä, että uskonto on haitallista ihmiskunnalle. Hänen mukaansa se estää alistettuja ihmisiä etsimästä ratkaisua ongelmiinsa, sillä uskonto lupaa uskovaisten saavan palkinnon tuonpuoleisessa elämässä. Marx oli myös sitä mieltä, että uskovaisuus on vastaus vieraantumiseen tai aineelliseen puutteeseen, eikä sitä voida poistaa ennen kuin ihmisten elämä on vapautettu, jolloin uskonto tulee kuolemaan luonnollista tietä.
Uskonto on Marxin mukaan hallitsevan luokan käyttämä väline, jonka kautta ihmiset voivat hetkellisesti saada lievitystä kärsimyksiinsä kokemalla uskonnollisia kokemuksia. Hallitsevan luokan edun mukaista on edistää käsitystä, jonka mukaan ihmisten nykyinen kärsimys tulee johtamaan ikuiseen onneen. Niin kauan kuin kansa uskoo, se ei yritä aidosti ymmärtää ja voittaa kärsimystensä todellista lähdettä, mikä Marxin mielestä oli riistävä talousjärjestelmä.
Marxin mukaan uskonto on kansan oopiumia koskalähde?
se tarjoaa hetkellistä lievitystä kipuun, mutta ei pysty poistamaan kivun aiheuttajaa
se tarjoaa kuvitelmia paremmasta elämästä taivaassa.
Marx näki siis uskonnon todellisuuspakona eli eskapismina.lähde?
Ludwig Feuerbach väitti, että ihminen palvoo jumalassa omaa itseään. Karl Marx kehitti edelleen Feuerbachin ajatuksia. Marxin mukaan uskonnossa on kyse yhteisön virheellisestä tajunnasta.
Karl Marxin kanta työväenliikkeen ja uskonnon suhteista oli selvä. Marxin mielestä uskonto on työväenliikkeelle vahingollinen ilmiö.
Marxin luonnehdinta uskonnosta kansan oopiumina ja käsitys yhteiskunnallisten olosuhteiden merkityksestä on ollut nykyisinkin esillä pohdittaessa syitä uskontojen kannatukselle.
Kirjallisuutta

Feuerbach, Ludwig (1980). Uskonnon olemuksesta. Helsinki: Otava.
Marx, Karl (1971). Filosofian kurjuus. Moskova: Edistys.
Marx, Karl (1974). Pääoma I. Moskova: Edistys.
Oittinen, Vesa: Marxilainen uskontokritiikki: Tieteellisen ateismin lähtökohtia.  Helsinki: Kansankulttuuri, 1979.  ISBN 951-615-242-2
Karjaanjoen vesistö

| Karjaanjoen vesistö  (Suomen päävesistö: 23) |
| --- | --- |
 Hiidenvesi, Lohjanjärvi ja Karjaanjoki
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Uusimaa
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Karjaanjoen vesistö (23)
Vesistöjako:  Karjaanjoen alao. alue (23.01), Lohjanjärven alue (23.02), Hiidenveden alue (23.03), Vanjoen alue (23.04), Puneliajärven alue (23.05), Pusulanjoen alue (23.06), Nummenjoen valuma−alue (23.07), Nuijajoen valuma-alue (23.08), Vihtijoen valuma-alue (23.09)
Laskujoki:  Mustionjoki
Laskupaikka:  Pohja, Pohjanpitäjänlahti, Suomenlahti 
Koordinaatit:  60°05′31″N, 23°33′25″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  2 045,81 km²  
Järvisyys:  12,18 % 
Alueen pituus:  80 km  
Alueen leveys:  70 km  
Keskiylivirtaama:  57 m³/s  
Keskivirtaama:  19,3 m³/s  
Keskialivirtaama:  1,5 m³/s  
 fiJoki laskee Suomenlahteen Pohjanpitäjänlahdella. Pohjassa. 
Karjaanjoen vesistö (vesistöaluetunnus 23) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Karjaanjoki laskee Suomenlahden Pohjanpitäjänlahteen. Vesistö sijaitsee läntisellä Uudellamaalla, Lohjanharjun länsipuolella. Siihen kuuluvat Hiidenvesi, Lohjanjärvi ja joukko pienempiä järviä. Vesistö saa alkunsa Salpausselän harjualueen lähteistä lähtevistä kirkkaista latvapuroista, joiden vesi kertyy lopulta Lohjanjärveen. Lohjanjärvi puolestaan laskee Mustionjokea pitkin Pohjanpitäjänlahteen. Vesistöalueen pinta-ala on 2 045,81 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 12,18 %.
Vesistön osat

Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Karjaanjoen alaosan alue (23.001)
Lohjanjärven alue (23.002)
Hiidenveden alue (23.003)
Pusulanjoen alue (23.006)
Nummenjoen valuma-alue (23.007)
Vihtijoen valuma-alue (23.009)
Vanjoen alue (23.004)
Puneliajärven alue (23.005)
Nuijajoen valuma-alue (23.008)
Hiidenvesi laskee Lohjanjärven Maikkalanselkään pohjoisesta Väänteenjoen kautta. Hiidenveteen laskevia huomattavimpia vesireittejä ovat koillisesta Vihtijärvestä alkunsa saava Vihtijoki ja Lopelta Kerityn ja Punelian järvistä alkunsa saava Vanjoen ja sen latvahaarojen muodostama vesireitti. Tämän reitin sivuhaaroja ovat muun muassa Tammelan, Karkkilan ja Lopen rajalta Onkimaanjärvestä alkunsa saava Nuijajoki ja Karkkilan Vaskijärveltä alkunsa saava Vaskijoki.
Toinen huomattava Lohjanjärveen laskeva vesireitti muodostuu niin ikään Lohjanjärven Maikkalanselkään laskevasta Nummen­joen ja Pusulanjoen vesistöalueesta. Sen itäisempi haara muodostuu Pusulanjoen ja läntisempi Nummenjoen vesireitistä, ja näiden yhdyttyä Nummella kuivatun Hyvelän­järven kohdalla joki esiintyy kartoissa muun muassa nimillä Nummenjoki, Sitarlanjoki ja Häntäjoki.
Nummenjoen muodostaman reitin haaran keskusjärvi on Nummen Pitkäjärvi. Siihen laskee pohjoisesta Somerojoki eli Sikanoja eli Pitkiönjoki, joka saa alkunsa Somerniemen Oinasjärvestä. Tähän laskee pohjoisesta Somerniemen ja Pusulan rajalta Arimaa, johon laskee joukko pikkujärviä Pusulasta ja Somerniemeltä. Lännestä Pitkiönjoen reittiin yhtyvät Mätikönojan, Kivanojan ja Ropakonjoen vesireitit pienine latvajärvineen. Etelästä Nummen pitkäjärveen laskee Hämjoki, joka tuo vesiä Sammatin pohjoisosasta muiden muassa Haarjärvestä, Valkjärvestä ja Iso- ja Vähä Ruokjärvestä.
Pusulanjoen vesireitin ylin järvi on Heinjärvi Somerniemellä ja sen alapuolisia järviä karun Tammelan ylängön reunoilla muiden muassa Salovesi, Saarijärvi, Antiainen, Saukonpää, Jäljänjärvi ja Kolmperse-Vähävesi, jotka laskevat Vahermanjärven ja Tarkeelanjärven kautta Pusulanjokeen. Räpsänjoen kautta Pusulanjokeen laskee myös Tämäkohtu Lohjan ja Karkkilan rajalta. Pusulan Kirkonkylän luona Pusulanjoki laskee Pusulanjärveen eli Jäämäjärveen, johon idästä laskee muun muassa Pusulan Rausjärvestä vesiä tuova Hirvijoki. Pusulanjärvestä etelään joki jatkuu Pusulanjokena kunnes yhtyy Nummenjokeen, johon vielä laskee koillisesta Koisjärvi ennen kuin joki laskee Lohjanjärven Maikkalanselkään Sitarlanjoen nimellä.
Pienempiä Lohjanjärveen laskevia vesireittejä ovat Karstunlahteen pohjoisesta laskeva Karstunjoki, joka tuo vesiä Kirmusjärvestä Sammatista ja Valkerpyynjärvestä Nummelta, sekä järven lounaiskulmassa Karjalohjalla Hauraveden lahteen laskeva Hotopohjanoja, joka on Karjalohjan Puujärven lasku-uoma.
Karjaanjoen vesistön laskuväylä eli Mustionjoki on padottu: sen varrella sijaitsee neljä vesivoimalaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karjaanjoen vesistö Wikimedia Commonsissa
Vesistöennusteet: Karjaanjoen vesistö, vesi.fi
Karjaanjoki Life-hanke (Arkistoitu – Internet Archive)
Mustionjoen museovoimala Billnäsin (Pinjainen) kylässä.
Karlivka

| Karlivka Карлівка |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Karlivka
 Koordinaatit: 49.4537°N, 35.1384°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Pultavan alue
Piiri:  Pultavan piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  16 km²
Väkiluku (2021)  ():  14 172
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karlivka (ukr. Карлівка; vuoteen 1711 asti Ortšyk, 1735-1742 Minihpol; ven. Карловка, Karlovka) on kaupunki Ukrainan Pultavan alueen Pultavan piirissä. Karlivka sijaitsee Dneprin vesistön Orel-sivujoen Ortšyk-sivuhaaran varrella, 47 kilometriä aluekeskus Pultavan keskustasta itäkaakkoon.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 14 172 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 Karlivkan väkiluku oli 17 995 ja asukkaat olivat etniseltä taustaltaan pääosin ukrainalaisia.
Karlivka on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Pultavan piiriin; tätä ennen se oli Karlivkan piirin hallintokeskus (1923-2020).
Kaupungin alueelta on löydetty pronssikauden hautapaikkoja (3 000-1 000 eaa.) ja hopeariimuja (100-200-luvulta jaa.). Kirjallinen maininta (1670) Dneprin (?) oikeanpuolen asukkaiden muuttamisesta seudulle ja siellä sijaitsevasta Ortšykin slobodasta. Se kuului Pultavan 1. sotilasrykmentin alueisiin. 1700-luvun alusta maat omisti Venäjän keisarikunnan armeijan kenraali I.-B. Weisbach. Hän nimesi Ortšykin vuonna 1711 Karlivkaksi; tätä pidetään kaupungin perustamisvuotena. Hänen kuoltuaan keisarinna Anna Ivanovna lahjoitti tilan 1735 kenttämarsalkka B.-K. Minihille, joka kutsui sitä Minihpoliksi. Keisarinna Elisabet lähettytti Minihin 1742 Siperiaan, jolloin asutus ympäristöineen siirtyi kreivi O. Rozumovskylle. Paikkakunnan nimi palasi Karlyvkaksi. Karlivka oli hallinnollisesti Pultavan kuvernementin Konstantynohradin kihlakuntaan kuuluva kylä, vuodesta 1863 volostin keskus. 1849 paikkakunnan maat myytiin suurruhtinatar Elena Pavlovnalle, jonka jälkeen ne kuuluivat suurruhtinatar Katarina Mikhailovnalle ja hänen jälkeläisilleen. Vuonna 1856 Karlivkan talonpojat vapautettiin maaorjuudesta.
Vuonna 1859 kylässä asui 3 345 ihmistä, vuonna 1900: 4 926 as., vuonna 1923 4 774 as. (naapurikylän kanssa 8 064), 1939: 10 409 as. Piirikeskus vuodesta 1923. Stalinin aika kurjisti oloja, kylä kärsi muun muassa holodomorin vaikutuksista erityisesti vuosina 1932-1933. Kaupunkityyppisen taajaman asema 1939. Natsien miehitttämänä 21. syyskuuta 1941 - 20. syyskuuta 1943. Kaupungin asema vuonna 1957. Vuonna 1959 noin 14 500 asukasta, 1979 jo 19 300 asukasta.
Hyökkäyssotansa (2022-) aikana Venäjä tuhosi kaupunkia muun muassa ohjuksia käyttäen.
Karlivkan kaupungintalo.
Karlivkan rautatieasema.
Karlivkan lukio.
Stadion.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karlivka Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef
Karjukalat

| Karjukalat |
| --- | --- |
 Karjukala (Capros aper)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Pietarinkalat Zeiformes
Heimo::  Karjukalat  Caproidae  Lowe, 1843
Suvut
 Antigonia  Capros 
Katso myös
   Karjukalat Wikispeciesissä   Karjukalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karjukalat (Caproidae) on pietarinkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä. Toisinaan karjukalojen katsotaan kuuluvan ahvenkalojen (Perciformes) tai jäykkäleukakalojen (Tetraodontiformes) lahkoon.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat karjukalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu oligoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 2 sukua ja 8–11 lajia. Karjukalat ovat kooltaan pienehköjä tai keskikokoisia kaloja ja saavuttavat suurimmillaan noin 30 cm:n pituuden. Heimon lajeille tyypillisiä piirteitä ovat litteä ja korkeahko ruumis, pienikokoinen pää ja suu, kookkaat silmät ja pitkät selkä- ja peräevät. Selkä- ja peräevän etuosassa on piikkejä, pieni pyrstöevä on suora tai pyöristynyt. Väritykseltään karjukalalajit ovat tyypillisesti vaaleanpunaisia tai punaisia ruumiin yläosasta ja vatsastaan vaalean hopeanharmaita.
Levinneisyys ja elintavat

Karjukalalajeja tavataan lämpimistä ja lauhkeista vesistä Atlantista Välimeri mukaan lukien, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Pohjoisimmillaan ne elävät Norjassa.  Ne elävät tyypillisesti lähellä kivikkoisia pohjia 40–600 metrin syvyydessä merenpinnasta. Heimon kalojen ravintoa ovat äyriäiset ja muut pienet selkärangattomat eläimet.
Karjalan kaartin rykmentti

| Karjalan kaartin rykmentti |
| --- | --- |
 Karjalan kaartin rykmentin lippu
Toiminnassa:  1918–1939
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Osa joukkoa:  Suomen puolustusvoimat
Tukikohta:  Viipuri
Värit:  punainen ja valkoinen
Marssi:  Karjalan kaartin rykmentin kunniamarssi eli Edouard Du Puyn suomalainen armeijamarssi vuodelta 1809 eli Oravaisten marssi
Sodat ja taistelut:  ei
Vuosipäivät:  5. huhtikuuta (vahvistettu 1928)
Ansiomerkit:  IV luokan vapaudenristin nauhat, joissa teksti Venäjänsaari, Vuoksen rintama, Rautu
Karjalan kaartin rykmentti oli Suomen puolustusvoimien yhtymä, joka perustettiin sisällissodan päätyttyä ja se lakkautettiin talvisodan alettua.
Historia

Sisällissotaan osallistuneista kolmesta Karjalan rykmentistä määrättiin Helsingissä 16. toukokuuta pidettävään voitonparaatiin kustakin pataljoona. Karjalan 1. rykmentti määräsi uuteen yhtymään I pataljoonan 1. komppanian, II pataljoonan 2. komppanian sekä III pataljoonan 3. komppanian. Karjalan 2. rykmentti toimitti X pataljoonansa ja Karjalan 3. rykmentti IX pataljoonansa. Joukot kuljetettiin 10. toukokuuta junalla Viipurista Helsinkiin, jossa ne majoitettiin Oulunkylään ja Pasilaan. Kenraali Mannerheim ilmoitti 19. toukokuuta antamassaan päiväkäskyssä uuden rykmentin Karjalan kaartin rykmentin perustamisesta paraatiin osallistuneista karjalalaisjoukoista.
Majuri O. Kuula määrättiin 27. toukokuuta annetulla ylipäällikön päiväkäskyllä rykmentin komentajaksi ja samalla nimettiin pataljoonat I, II ja III pataljoonaksi. Esikunta muodostettiin kokoamalla miehiä kaikista yksiköistä. Samalla rykmentti liitettiin Kaartin divisioonaan, joka myöhemmin nimettiin 1. divisioonaksi. Se majoitettiin neljännelle linjalle Kallion kansakoululle (nykyinen Kallion ala-asteen koulu) siten, että varastot ensimmäiseen kerrokseen ja kullekin pataljoonalle järjestyksessä oma kerros.
Kuula luovutti rykmentin komentajan tehtävät 2. heinäkuuta everstiluutnantti Lauri Sarinille. Kuula jatkoi edelleen II pataljoonan komentajana. Pataljoonaksi supistetun Kaartin jääkärirykmentin soittokunta siirrettiin 4. heinäkuuta rykmenttiin, mistä muodostui lopulta Karjalan kaartin soittokunta. Kuhunkin pataljoonaan perustettiin 17. heinäkuuta konekiväärikomppania.
Rykmentin kuljetukset Karjalankannakselle alkoivat 24. elokuuta. Rykmentin I pataljoona ryhmitettiin Vammelsuuhun, II pataljoona Terijoelle ja III pataljoona Kellomäkeen. Esikunta sijoitettiin II pataljoonan yhteyteen Terijoelle. Siirron alkaessa rykmentti siirrettiin 2. divisioonaan.
Rykmentti siirrettiin 14. syyskuuta Viipuriin, jossa se ensimmäiseksi majoittui Neitsytniemen kasarmeille. Rykmentin komentajan tehtävät vastaanotti 20. syyskuuta jääkärimajuri Harald Öhquist. Rykmentin I ja III pataljoona kuitenkin siirtyi huhtikuussa 1919 Papulan kasarmeille ja esikunta sekä II pataljoona keskuskasarmille. Papulassa I pataljoona majoittui venäläisten rakentamiin tiilikasarmeihin ja III pataljoona Viipurin tarkk'ampujapataljoonan vanhoihin puukasarmeihin. Esikunta muutti syksyllä Papulaan.
Tästä eteenpäin rykmentti oli normaali rauhan ajan yhtymä, joka vastaanotti varusmiessaapumiserän toisensa jälkeen aina 1930-luvun lopulle saakka. Suurimmat muutokset tänä aikana olivat 3. erillisen konekiväärikomppanian kuuluminen rykmenttiin ennen sen siirtämistä 2. polkupyöräpataljoonaan ja rykmentin muuttaminen kaksipataljoonaiseksi.
Historia > Talvisota ja lakkauttaminen

Rykmentin komentaja eversti Antero Svensson antoi viimeisen päiväkäskyn 7. lokakuuta 1939 ja seuraavana iltana rykmentti poistui viimeisen kerran Papulan kasarmilta. Sen siirtyminen sotavalmiuteen alkoi 9.–14. syyskuuta, jolloin viimeinen palveluksesta vapautunut saapumiserä kutsuttiin kertausharjoituksiin. Rykmentti sai hälytyksen 6. lokakuuta ja sen muuttaminen suojajoukkokokoonpanoon aloitettiin. 8. lokakuuta majuri Selkee johti 2. prikaatin I pataljoonan kenttävarustustöihin Pasurinkankaan ja Punnusjärven väliselle alueelle.
Karjalan kaartin rykmentin perinteitä jatkaa ja vaalii Karjalan prikaati. Karjalan prikaatin lippuna on Karjalan kaartin rykmentin lippu, joukko-osastotunnuksena Karjalan kaartin rykmentin joukko-osastotunnus ja kunniamarssina Karjalan kaartin rykmentin kunniamarssi Oravaisten marssi.
Komentajat

majuri Oskar Bernhard Kuula 27.5.–2.7.1918
everstiluutnantti Lauri Arvi Sarin 2.7.–20.9.1918
majuri Harald Öhquist 20.9.1918 – 25.8.1925
eversti Lauri Taavetti Tiainen 25.8.1925 – 9.9.1929
eversti Selim Engelbrekt Isakson 9.9.1929 – 1.7.1933
eversti Taavetti Laatikainen 1.7.1933 – 26.2.1937
eversti Antero Johannes Svensson 26.2.1937 – 7.10.1939
Karjaranta

| Karjaranta |
| --- | --- |
 Karjapiha Karjarannan kaupunginosassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Läntinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  21
Väkiluku:  1 182 (2013)
Postinumero(t):  28100
Karjaranta (ruots. Fästranden) on Kokemäenjoen etelärannalla Kirjurinluotoa, Hanhiluotoa ja Hevosluotoa vastapäätä sijaitseva Porin 21. kaupunginosa. Karjarannan alue seuraa Kokemäenjoen Raumanjuopa-nimistä haaraa parin kilometrin matkalta aivan kaupungin ydinkeskustan tuntumassa.
Karjaranta on pitkään ollut merkittävä teollinen keskittymä. Nykyään alueen suurimpia työllistäjiä ovat Metso Oyj ja Hollming Works. Karjarannassa on ollut viime vuosina suuria muutoksia. Vanhoja tehdaskiinteistöjä, kuten vanha teurastamo, on purettu asuntorakentamisen vuoksi.
Historia

Karjaranta syntyi Kokemäenjoen suistoon maankohoamisen ja joen mukanaan tuoman lietteen johdosta 1700-luvun aikana. Tulvaherkkä alue pysyi laidunmaana aina 1800–1900-lukujen vaihteeseen saakka. Vuonna 1895 valmistuneen Tampere–Pori-radan Mäntyluotoon jatkavan osuuden ansiosta alkoi paikalle syntymään teollisuutta heti 1900-luvun alussa. Merkittävimpiä olivat muun muassa vuonna 1903 toimintansa aloittanut Porin Ympäristön Osuusmeijeri sekä siltä vapautuneisiin tiloihin vuonna 1922 perustettu Satakunnan osuusteurastamo. 1950-luvulla Karjarannassa aloitti toimintansa Rauma-Repola.
1910-luvulta alkaen Karjarannan kaupungin puoleiseen päähän syntyi öljysatama, joka oli osa Porin jokisatamaa. Ensimmäisenä aloitti toimintansa Nobel Standard vuonna 1912 ja 1937 rakensi Shell oman tuontisatamansa. Alueella sijaitsi varastorakennusten lisäksi myös useita suuria öljysäiliöitä. Satama oli käytössä aina 1960-luvun lopulle saakka, jolloin uusi öljysatama aloitti toimintansa Mäntyluodossa.
Karjarannassa sijaitsi myös useita puurakenteisia varastomakasiineja, joista viimeiset purettiin vuonna 1972. Alun perin muun muassa kala- ja suolavarastoina toimineet rakennukset tunnettiin viimeisinä aikoinaan lähinnä rappioalkoholistien majapaikkoina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karjaranta Wikimedia Commonsissa
Karjaranta - ympräistössä tapahtuu. Toim. Joensuu, Harri; Malho, Marika; Merimaa, Henry; Sankari, Anne. Satakunnan ammattikorkeakoulu, Pori 2011
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Ulkokuva Satakunnan osuusteurastamon (SOT) teurashuoneesta Karjarannasta.
Porin Kiven veistämö ja Porin Oluen varasto Öljysatamantien varrella 1973.
Karjarannan joenvartta.
Karhusaari (elokuva)

| Karhusaari> Bear Island |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Don Sharp
Käsikirjoittaja:  Don Sharp David Butler
Perustuu:  Alistair MacLeanin romaaniin
Tuottaja:  Peter Snell William Hill
Säveltäjä:  Robert Farnon
Kuvaaja:  Alan Hume
Pääosat:  Donald Sutherland Vanessa Redgrave Richard Widmark Christopher Lee Lloyd Bridges
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Selkirk Films Canadian Film Development Corporation Bear Island Films
Ensi-ilta:   5. joulukuuta 1979  21. joulukuuta 1979  27. joulukuuta 1979  6. kesäkuuta 1980  Elokuussa 1980
Kesto:  118 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  12 100 000 CAD (arvioitu)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karhusaari (engl. Bear Island) on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut Don Sharpin ohjaama kanadalais-brittiläinen toimintatrilleri, jonka pääosissa ovat Donald Sutherland, Vanessa Redgrave, Richard Widmark, Christopher Lee ja Lloyd Bridges. Karhusaari perustuu Alistair MacLeanin samannimiseen romaaniin vuodelta 1971. Elokuvan käsikirjoituksen laativat ohjaaja Sharp ja David Butler.
Karhusaari sai ensi-iltansa Etelä-Afrikassa 5. joulukuuta 1979. Kotimaassaan Britanniassa elokuva ilmestyi teattereihin 27. joulukuuta 1979. Kanadassa elokuva sai ensi-iltansa seuraavana vuonna 6. kesäkuuta. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 21. joulukuuta 1979.
Juoni

Pohjoisnavan lähelle sijaitsevalle Karhusaarelle saapuu ryhmä tiedemiehiä tutkimaan ilmastonmuutosta. Työtä kuitenkin häiritsevät onnettomuudet, sabotaasit ja lopuksi murha. Jollakin ryhmän jäsenistä on aivan toiset syyt Karhusaarella oleskeluun: syyt, jotka uhkaavat toisten henkeä. Eristettyinä arktiseen erämaahan tutkimusryhmän on itse löydettävä ratkaisu arvoitukseen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Donald Sutherland  | … |  Frank Lansing   |
|  Vanessa Redgrave  | … |  Heddi Lindquist   |
|  Richard Widmark  | … |  Otto Gerran   |
|  Christopher Lee  | … |  Professori Thaddeus Lechinski   |
|  Lloyd Bridges  | … |  Smithy   |
|  Bruce Greenwood  | … |  Teknikko Tommy   |
|  Barbara Parkins  | … |  Judith Rubin   |
|  Patricia Collins  | … |  Inge Van Zipper   |
Tuotanto

Karhusaaren kuvaukset alkoivat 22. marraskuuta 1978 ja päättyivät 26. huhtikuuta 1979. Toimintatrilleriä kuvattiin Pinewood Studiosilla Englannissa, Glacier Bayn kansallispuistossa Alaskassa sekä Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadassa. Karhusaaren budjetti oli arviolta 12,1 miljoonaa Kanadan dollaria; se oli kallein vuoteen 1979 mennessä tehty kanadalainen elokuva.
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen harmitteli, ettei elokuva yllä tiukan romaanin tasolle ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Karhusaari Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Karhusaari Elonet.
Karhusaari AllMoviessa. (englanniksi)