stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ho-Pin Tung
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Ho-Pin Tung Twitterissä
Ho-Pin Tung Facebookissa
Giovanni Bononcini
Merkitys

Bononcini oli Veijo Murtomäen mukaan aikansa ehkä kysytyin italialainen oopperasäveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu 32 oopperaa, 25 serenataa ja 7 oratoriota. Aikansa suurimpia menestyksiä oli vuonna 1696 valmistunut Il trionfo di Camilla (”Camillan riemuvoitto”), josta tehtiin 23 italialaista produktiota vuosina 1696–1719. Lisäksi sitä esitettiin Lontoossa 111 kertaa vuosina 1706–1728, mikä loi suosiota oopperataiteelle kaupungissa.
1900-luvulla Bononcinin oopperoista eniten esitetty on ollut libretisti Rolli Zenonin tekstiin sävelletty Griselda (Lontoo, 1722). Sen tunnetuin aaria on sivuhenkilö Erneston kaihoisa aaria ”Per la gloria d’adodarvi”.
Oopperoiden ja oratorioiden ohella Bononcinin tuotantoon kuuluu useita sävellyksiä cembalolle ja muuta kamarimusiikkia. Hän sävelsi surumusiikin Marlborough’n herttuan hautajaisiin 1722.
Kirjallisuutta

Hüber, Kurt. Die Wiener Opern Giovanni Bononcinis von 1697 bis 1710. Tohtorinväitös, Wienin yliopisto, 1955.
Lindgren, Lowell Edwin. A Bibliographic Scrutiny of Dramatic Works Set by Giovanni and His Brother Antonio Maria Bononcini. Tohtorinväitös, Harvardin yliopisto, 1972.
Giallo

Letícia Román elokuvassa La ragazza che sapeva troppo (1962), jota pidetään ensimmäisenä giallo-elokuvana.
Giallo ([ˈdʒallo]; ’keltainen’) on Italian elokuvan elokuvagenre, jolla tarkoitetaan yleisesti italialaisia kauhu- ja trillerielokuvia, mitä tuotettiin 1960-luvulta 1980-luvulle. Genre on ottanut nimensä Italiassa tuotettujen kioskijännityskirjojen kansien vallitsevasta väristä.
Tausta

Milanolaisessa Mondador-kustantamossa alettiin painaa vuonna 1929 usein kioskeissa myytäviä jännityskertomuksia. Teokset olivat usein englannista käännettyjä mysteeri- ja etsivätarinoita. Toisen maailmansodan jälkeen myös italialaiset kirjailijat alkoivat kirjoittaa omaa materiaalia. Giallo-tarinoita on kirjoitettu Italiassa paljon vielä 1960- ja 1970-luvujen jälkeenkin.
Elokuva > Lajityypin ominaispiirteet

Vaikka giallo-elokuvaa onkin vaikeaa määritellä johtuen sen luokittelua pakenevasta monimuotoisuudesta, on kuitenkin paljon tunnusmerkkejä, jotka voi yhdistää perinteiseen lajityypin elokuvaan. Giallo-elokuvat ovat alun perin saaneet vaikutteita saksalaisista 1960-luvun Krimi-elokuvista, jotka perustuivat Edgar Wallacen kirjoittamiin tarinoihin. Giallo-lajityyppiin kuuluvan elokuvan täytyy kuitenkin olla italialaista alkuperää, tai vähintäänkin elokuvan ohjaajan täytyy olla italialainen.
Gialloissa murhat kuvataan usein murhaajan näkökulmasta. Murhat suoritetaan oudoilla ja kekseliäillä tavoilla. Murhaaja pukeutuu yleensä mustaan ja käyttää usein mustia nahkahansikkaita. Murhaajan aseena on usein jokin teräase, yleensä veitsi tai partaterä, mutta käytetyt aseet ulottuvat sähköporasta myrkytettyihin kissan kynsiin. Uhrit ovat yleensä kauniita naisia ja murhiin liittyy melkein aina myös seksuaalista väkivaltaa. Myös erilaiset päähenkilöiden traumat ja muut henkiset sairaudet kuuluvat melkein poikkeuksetta tekojen motiiveihin tai altistavat uhreja teoille. Giallo-elokuvien juonet ovat yleensä hyvinkin monimutkaisia ja juonenkäänteet sekä loppuratkaisut ovat usein yllättäviä, jopa epäuskottavia.
Giallo-elokuvilla on myös oma tunnistettava visuaalinen tyyli. Erityisesti aikakauden sisustus- ja vaatemuoti pääsee yleensä hyvin esille ja kuvauskohteiksi on usein valittu paikkoja, jotka ovat kuin suoraan turistioppaista. Lajityypin elokuvia käytettiinkin usein tietoisesti Italia-kuvan markkinoimiseen ulkomaalaisille katsojille. Elokuvateknisesti mukaan kuuluu usein muun muassa upeita laajakuvaotoksia ja toisaalta tungettelevan ahdistavia kamerakulmia. Toistuvina tehokeinoina esiintyy runsaan alastomuuden lisäksi roiskuvaa verta ja erityistä raakuutta sisältäviä otoksia. Musiikkia giallo-elokuviin ovat tehneet muun muassa Ennio Morricone ja erityisesti Dario Argenton elokuviin musiikkia tehnyt Goblin.
Elokuva > Elokuvia, ohjaajia ja näyttelijöitä

Ensimmäisenä esimerkkinä todellisesta giallosta pidetään yleensä Mario Bavan La ragazza che sapeva troppo (1963) -elokuvaa. Bava täydensi myöhemmin omaa näkemystään lajityypin klassikkona pidetyssä elokuvassa Himotappaja (1964). Elokuva on se giallo, johon kaikkia myöhempiä töitä on sittemmin verrattu. Kului useita vuosia ennen kuin nuori Dario Argento teki gialloista suosittuja ohjauksellaan Kuoleman lintu (1969). 1970-luvun alkua pidetään giallojen kulta-aikana, jolloin Italiassa tehtiin satoja lajityypin elokuvia. Melkein jokainen arvostetuimmista italialaisista ohjaajista antoi oman lahjoituksensa lajityypille. Heistä tunnetuimpia olivat Sergio Martino, Lucio Fulci, Umberto Lenzi, Massimo Dallamano, Aldo Lado ja Pupi Avati. Innostus alkoi kuitenkin vaimentua nopeasti ja vuoden 1975 jälkeen ilmestymistiheys muuttui todella harvaksi.[lähde? ] Ehkä tunnetuin giallo on Argenton Verenpunainen kauhu (1975). Argenton myöhempiä teoksia lajityypin parissa ovat muun muassa Non ho sonno (2001), Peluri (2004), La terza madre (2007), Giallo (2009) ja Dark glasses – mustat lasit (2022).
Tunnetuin giallojen naisnäyttelijä on Edwige Fenech. Fenech näytteli pitkän uransa aikana muun muassa kolmessa Sergio Martinon ohjaamassa arvostetussa giallossa, jotka olivat Lo Strano vizio della Signora Wardh (1971), Tutti i colori del buio (1972) ja Il Tuo vizio è una stanza chiusa e solo io ne ho la chiave (1972). Nämä giallot nostivat Fenechin lopulliseen läpimurtoonsa. Fenechin pääparina näytteli usein George Hilton, joka kuuluu itsekin lajityypin kuuluisimpiin ja eniten käytettyihin näyttelijöihin. Fenech oli mukana myös lajityypin pioneerin, Mario Bavan ohjaamassa giallossa 5 bambole per la luna d'agosto (1970).
Kirjallisuutta

Rämö, Matti: ”Murhan taide ja visvan lumo”, italialaisia kauhuelokuvia 1960-80-luvuilla. Filmihullu 2/2016.
Aiheesta muualla

Elitisti: yhteenveto sivustolla arvostelluista giallo-elokuvista.
Nahkahansikasmurhaaja vaanii elokuvassa La coda dello scorpione (1971).
Italialaista sisustustyyliä elokuvassa La notte che Evelyn uscì dalla tomba (1971).
Edwige Fenech elokuvassa La signora gioca bene a scopa? (1974).
Gustaf Selin

Gustaf Selin (14. lokakuuta 1830 Sääksmäki – 24. toukokuuta 1905 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut kauppias ja kunnallismies.
Metsä-Paavolan talossa Sääksmäen Tarttilassa syntynyt Selin muutti 31-vuotiaana Tampereelle ja aloitti siellä ruokatavarakauppiaana vuonna 1861. Hän lajensi pian liiketoimiaan viljakaupan puolelle ja menestyi siinä niin hyvin, että saattoi vuonna 1885 rakentaa Tampereen Kauppatorin eteläreunalle kolmikerroksisen Selinin talon. Selin toimi myös sekatavarakauppiaana.
Selin oli mukana Tampereen kunnallispolitiikassa ja oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen 1875–1893.  Hän oli myös kaupungin rahatoimikamarin jäsen 1875–1878 ja 1883–1885 sekä puheenjohtaja 1885 ja 1889–1901. Selin oli myös mukana perustamassa Aamulehteä ja kuului Suomalaisen klubin johtokuntaan. Hänet valittiin myös Tampereen edustajana säätyvaltiopäiville mutta ruotsinmielisten valitus kumosi valinnan.
Gustaf Selin oli naimisissa Vivika Karlundin kanssa. Heidän poikansa Frans Salmus, ent. Selin (1866–1940) oli Aamulehden (Tampereen Kirjapaino Oy) isännöitsijänä 1894–1906 ja lehden johtokunnan jäsenenä ja puheenjohtajana. Hän omisti vuodesta 1907 alkaen Lempäälässä Lopen kartanon. Toinen poika Gustaf Alfred Selin (1865–1916) kävi Turun kauppaopiston ja omisti vuodesta 1896 oman puutavaraliikkeen sekä vuodesta 1905 Pyhäjärven höyrysahan, jonka yhteydessä oli sahatavaran kuivaamo ja höyläämö.
Gustaf Snellman

Gustaf Robert Snellman (21. maaliskuuta 1864 Helsinki – 15. heinäkuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen tilastotieteilijä.
Gustaf Snellmania on sanottu "Suomen sosiaalitilaston isäksi". Hän oli Teollisuushallituksen työtilastollisen, myöhemmin sosiaalihallituksen tilasto-osaston johtaja vuodesta 1902. Snellman toimitti tilastotutkimuksia lähinnä työsuhteista ja asunto-oloista.
Gustaf Snellmanin vanhemmat olivat hovioikeuden presidentti, senaattori John Snellman ja Wilhelmina (Minne) von Trapp. Ylioppilaaksi Snellman tuli 1882 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1889. Hän opiskeli matematiikkaa Göttingenissä 1890–1891 ja toimi sitten matematiikan ja fysiikan opettajana vuoteen 1899. Nya Pressenin ja  Dagling Allehandan toimittaja hän oli 1899–1901, ennen tilastovirkamiehen uraansa vuoteen 1918 asti. Snellman toimi vielä Suomen paperi- ja puutavaralehden toimittajana 1919–1922, valtion tapaturmalautakunnan puheenjohtaja hänestä tuli 1918. Pikakirjoitustaitoinen Snellman oli aatelis- ja porvarissäätyjen pikakirjoittaja valtiopäivillä vuodesta 1882 vuoteen 1897, pikakirjoitusyhdistyksen sihteerinä hän toimi 1891–1899. Hän laati ja toimitti useita alansa julkaisuja, tutkimuksia ja tilastoja ja toimitti Työtilastollista Aikakauslehteä 1907–1917.
Ghyd-Kermeliss-Holly Olonghot

Ghyd-Kermeliss-Holly Olonghot (s. 15. maaliskuuta 1986 Brazzaville) on brazzavillenkongolainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Olonghot osallistui Pekingin olympialaisiin 2008, joissa hän kilpaili 100 metrin matkalla ja karsiutui ensimmäisellä kierroksella ajallaan 11,01 sekuntia.
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: IAAF
100 m: 11,00 s (Brazzavillessä 2008)
200 m: 22,32 (Nairobissa 2010)
Gnieznon piirikunta

Gnieznon piirikunta (puol. powiat gnieźnieński) on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 145 418. Siihen kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Czerniejewo, Gniezno, Kiszkowo, Kłecko, Łubowo, Mieleszyn, Niechanowo, Trzemeszno ja Witkowo.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Gnieznon piirikunnan asukkaista 51,1 prosenttia oli naispuolisia ja 48,9 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,8 prosenttia ja eläkeikäiset 20,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,5 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 600 lasta. Gnieznon piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 138 412 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gnieznon piirikunta Wikimedia Commonsissa
Gracious

| Gracious> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  noin 1965–1971
Tyylilaji:  progressiivinen rock
Kotipaikka:  Esher, Englanti, Iso-Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Alan Cowderoy, kitara   Paul Davis, laulu   Martin Kitcat, kosketinsoittimet   Robert Lipson, rummut   Tim Wheatley, basso  
Levy-yhtiö:  Polydor, 1969   Vertigo, 1970   Philips, 1971  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gracious (myös Gracious!) oli brittiläinen progressiivista rockia soittava yhtye.
Historia

Yhtyeen perustivat 1960-luvun puolivälissä Esherissä, Englannissa kitaristi Alan Cowderoy ja rumpali-laulaja Paul "Sandy" Davis. Cowderoy ja Davis opiskelivat katolisessa koulussa ja perustivat yhtyeen aluksi nimellä "Satan's Disciples" ("Saatanan opetuslapset"). Yhtye soitti aikansa pop-hittejä. Muutamien jäsenvaihdosten jälkeen yhtyeeseen liittyi pianisti Martin Kitcat sekä rumpali Robert Lipson Davisin keskityttyä laulamiseen. Alkuperäisen basistin Mark Lairdin lähdettyä yhtyeestä sen managerina toiminut Tim Wheatley liittyi basistiksi. Näihin aikoihin yhtye alkoi käyttää nimeä "Gracious". Yhtyeessä oli lyhyen ajan myös kuudes jäsen, stemmalaulajana ja lyömäsoittajana toiminut Keith Ireland.
Gracious teki lyhyen Saksan kiertueen 1968 nauhoittaen samaan aikaan ensimmäisen julkaisemattomaksi jääneen konseptialbumin. Levyn materiaalin tekivät Kitcat ja Davis (kuten myöhemmilläkin levyillä). Levyllä yhtyeen ilmaisu oli muuttunut pop-musiikista progressiiviseen rockiin. Näihin aikoihin Kitcat alkoi soittaa pianon lisäksi mellotronia, joka vaikutti yhtyeen soundiin vahvasti. 1969 yhtye levytti ensimmäisen singlensä Beautiful / What a Lovely Rain tuottaja Tim Ricen kanssa Polydor Recordsille.
Vertigo Records kiinnostui yhtyeestä singlen perusteella ja yhtye julkaisi 1970 Vertigon kautta albumin Gracious!. Albumilla tuottajana toimi Hugh Murphy. Levyn yhteydessä nauhoitettiin single Once on a Windy Day / Fuge in ’D’ Minor, jonka B-puoli on levyllä. Levy ei kuitenkaan myynyt kovin hyvin. Yhtye nauhoitti vielä toisen albumin Vertigolle, mutta Vertigo ei julkaissut sitä. Taloudellisten vaikeuksien vuoksi yhtye alkoi hajota. Aluksi yhtyeestä lähti Lipson ja myöhemmin Kitcat. Yhtye teki vielä kesällä 1971 kiertueen Saksassa Chris Braynen toimiessa rumpalina ja Davisin soittaessa mellotronia laulamisen oheessa, mutta hajosi pian kiertueen jälkeen. Yhtyeen toinen levy julkaistiin yhtyeen jo hajottua Philipsin halpamerkin kautta nimellä This Is ... Gracious!! vuonna 1972. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Wheatley soitti Taggett -nimisessä yhtyeessä. Davis teki 1970-luvulla kaksi soololevyä, joista toisella soittaa myös Cowderoy. Lisäksi hän esiintyi Jesus Christ Superstar -levyllä apostoli Pietarin roolissa.
Historia > Re-union

1990-luvulla yhtye teki re-unionin albumin, joskin aiemmista jäsenistä mukana oli ainoastaan Wheatley ja Lipson sekä Cowderoy yhdellä albumin raidalla. Levyllä kosketinsoittajana ja säveltäjänä toimii Sev Lewkowicz sekä kitaristina Stuart Turner.
Diskografia

Gracious! (1970)
This Is...Gracious!! (1972)
Echo (1996)
Diskografia > Singlet

1969 Beautiful / What a Lovely Rain
1970 Once on a Windy Day / Fugue in 'D' Minor
Aiheesta muualla

Gracious Myspacessa (englanniksi)
George Best Belfast Cityn lentoasema

George Best Belfast Cityn lentoasema (IATA: BHD, ICAO: EGAC) (aikaisemmin Belfast Cityn lentoasema) on lentoasema Downin kreivikunnassa, Belfastissa, Irlannissa. Lentoasema on nimetty pohjoisirlantilaisen jalkapalloilijan George Bestin mukaan.
Lentoyhtiöt

Aer Arann
bmi
easyJet
flybe
Loganair
Manx2
Ryanair
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Best Belfast Cityn lentoasema Wikimedia Commonsissa
Yhdistyneen kuningaskunnan lentoasemat
| --- | --- |
Lontoo::  City • Gatwick • Heathrow • Luton • Stansted •  Ashford • Southend
Englanti::  Birmingham • Blackpool • Bournemouth • Bristol • Coventry • Doncaster-Sheffield • Durham Tees Valley • East Midlands • Exeter • Humberside • Leeds-Bradford • Liverpool • Manchester • Newcastle • Newquay • Norwich • Southampton • Brighton • Land’s End • Plymouth City • St. Mary’s
Skotlanti:  Aberdeen • Edinburgh • Glasgow International • Glasgow Prestwick • Inverness • Sumburgh • Barra • Benbecula • Campbeltown • Dundee • Fair Isle • Islay • Kirkwall • Lerwick • North Ronaldsay • Papa Westray • Stornoway • Tiree • Westray • Wick 
Wales::  Cardiff
Pohjois-Irlanti::  Belfast City • Belfast International • Derry
Kruununsiirtomaat::  Alderney • Guernsey • Mansaari • Jersey
Merentakaiset alueet::  Anguilla • Ascension • Bermuda • Ambergris Cays • Anegada • Beef Island • Virgin Gorda • Little Cayman • Cayman Brac • Grand Cayman • Mount Pleasant • Port Stanley • Gibraltar • Montserrat • Saint Helena • Grand Turk • Middle Caicos • North Caicos • Pine Cay • Providenciales • Salt Cay • South Caicos
Hairspray

Hairspray voi tarkoittaa:
hiuslakka
Hairspray, John Watersin elokuva vuodelta 1988
Hairspray, Watersin elokuvan pohjalta tehty musikaali (2002)
Hairspray, musikaalista sovitettu elokuva vuodelta 2007.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hairspray”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
George Bentham

| George Bentham |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1800 Stoke Damerel, Plymouth, Englanti
Kuollut: 10. syyskuuta 1884 (83 vuotta) Lontoo
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Kasvitiede
   
George Bentham (22. syyskuuta 1800 Stoke Damerel, Plymouth, Englanti – 10. syyskuuta 1884 Lontoo) oli englantilainen kasvitieteilijä, joka sai mainetta systematiikan saralla.
Elämä ja ura

Benthamin isä, laiva-arkkitehti Samuel Bentham, oli filosofi Jeremy Benthamin veli. George Benthamilla ei ollut yliopistokoulutusta, mutta hän saavutti mainetta ehkä 1800-luvun suurimpana systemaattisena kasvitieteilijänä. Kuuden tai seitsemänvuotiaana hän osasi keskustella ranskan, saksan ja venäjän kielellä, ja hän oppi ruotsin kielen lyhyellä oleskelullaan Ruotsissa. Ranskan kanssa käydyn sodan päätyttyä Benthamit tekivät pitkän kiertomatkan kyseisessä maassa ja viipyivät kaksi vuotta Montaubanissa, jossa Bentham opiskeli hepreaa ja matematiikkaa. Lopulta he asettuivat Montpellierin lähistölle. Opiskellessaan Angoulêmessa hän tutustui Augustin Pyramus de Candollen Flore française -teokseen ja hämmästyi kasvien tunnistustaulukoista. Vierailu Lontoossa vuonna 1823 toi hänet kosketuksiin englantilaisten kasvitieteilijöiden kanssa. Vuonna 1826 hän kirjoittautui Lincoln's Inniin ja luki asianajajaksi. Vuonna 1832 Jeremy Bentham kuoli ja jätti omaisuutensa veljenpojalleen. Hän oli saanut isänsä perinnön edellisenä vuonna. Bentham oli nyt taloudellisesti riippumattomassa asemassa ja pystyi harrastamaan kasvitieteen, oikeustieteen ja logiikan tutkimuksiaan, minkä lisäksi hän toimitti isänsä ammattijulkaisuja.
Benthamin ensimmäinen julkaisu oli Catalogue des plantes indigènes des Pyrénées et du Bas Languedoc (1826), joka oli tulosta Pyreneiden niemimaan tutkimusretkestä yhdessä George Arnott Walker-Arnottin kanssa. Tätä seurasivat artikkelit eri oikeudellisista aiheista. Tämän kauden merkittävin tuotos oli Outline of a New System of Logic, with a Critical Examination of Dr Whately's Elements of Logic (1827). Vuonna 1836 hän julkaisi teoksensa Labiatarum genera et species. Tätä teosta valmistellessaan hän vieraili vuosina 1830–1834 Euroopan herbaarioissa, useissa useammin kuin kerran. Seuraavan talven hän vietti Wienissä, jossa hän valmisti Commentationes de Leguminosarum generibus -teoksensa. Vuonna 1842 hän muutti Pontrilasiin Herefordshireen. Seuraavien vuosien ajan hänen pääasiallinen työnsä oli hänen panoksensa Prodromus Systematis Naturalis Regni Vegetabilis -teokseen, jota hänen ystävänsä Alphonse Pyramus de Candolle jatkoi. Teoksissa käsiteltiin kaikkiaan noin 4730 lajia.
Vuonna 1855 Bentham asettui asumaan Lontooseen ja työskenteli Kew'n kasvitieteellisessä puutarhassa aina elämänsä loppuun asti. Britannian hallitus hyväksyi vuonna 1857 suunnitelman laatia sarja englanninkielisiä kuvauksia Britannian siirtomaiden ja hallussa olevien alueiden alkuperäiskasveista. Bentham aloitti vuonna 1861 teoksella Flora Hongkongensis, joka oli ensimmäinen kattava teos Kiinan vähän tunnetusta kasvistosta. Sitä seurasi Flora Australiensis (1863–1878), joka oli ensimmäinen koskaan valmistunut kasvisto Australian mantereelta. Hänen suurin teoksensa oli Genera Plantarum, joka aloitettiin vuonna 1862 ja saatiin päätökseen vuonna 1883 yhteistyössä Joseph Dalton Hookerin kanssa. Se sisältää seikkaperäisiä selityksiä siemenkasvien suvuista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Bentham Wikimedia Commonsissa
HMAS Diamantina (M86)

| HMAS Diamantina |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Australian Defence Industries, Newcastle, Uusi Etelä-Wales
Laskettu vesille:  2. joulukuuta 2000
Palveluskäyttöön:  4. toukokuuta 2002
Tekniset tiedot
Uppouma:  732 t
Pituus:  52,5 m
Leveys:  9,9 m
Syväys:  3 m
Koneteho:  1 × Fincantieri GMT -dieselmoottori 3 × Isotta Franschini 1300 -dieselmoottoria 3 × sähköhydraulistamoottoria 1 × Riva Calzoni APU
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  46
Aseistus
Aseistus:  1 × MSI DS 30B 30 mm tykki
Miinantorjuntajärjestelmät:  2 × Bofors SUTEC Double-Eagle Mk2 2 × MEL Aviation Super Barricade soihdunheitin
HMAS Diamantina (viirinumero M86) on Australian laivaston vuonna 2002 palvelukseenotettu Huon-luokan miinantorjunta-alus.
Valmistus

Alus tilattiin Australian Dedence Industriesiltä Newcastlesta Uudesta Etelä-Walesista. Alus laskettiin vesille 2. joulukuuta 2000 ja se otettiin palvelukseen 4. toukokuuta 2002.
Palvelus

Alus on palveluksessa vuonna 2017.
Ghowrin maakunta

| Ghowrin maakunta Ghorin maakunta |
| --- | --- |

 Ghowr Afganistanin kartalla
Valtio:  Afganistan
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Chaghcharan
Pinta-ala:  34 479 km²
Väkiluku (2020)  (Arvio):  764 472
Aikavyöhyke:  UTC+4:30
Ghowrin maakunta eli Ghorin maakunta on  yksi Afganistanin 34 maakunnasta. Se sijaitsee maan keskiosassa. Vuonna 2020 siellä arvioitiin elävän noin 765 000 asukasta. Maakunnan pääkaupunki on Chaghcharan.
Maakunta on vuoristoista, ja koostuu eristyneistä kylistä joiden välillä liikkuminen talviaikaan on usein mahdotonta.
Ghowr kuului Persiaan vuosisatojen ajan. Siellä on Unescon maailmanperintökohde Jamin minareetti.
Tadžikit  ovat suurin etninen ryhmä, siihen kuuluu noin 58 prosenttia väestöstä. Hazaroita on 39 prosenttia ja paštuja vain kolme prosenttia. Uskonnoltaan alueen asukkaista 70 % on sunneja, 30% šiioja. Vuonna 2017 arvioitiin, että 15% väestöstä oli lukutaitoisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ghowrin maakunta Wikimedia Commonsissa
Afganistanin maakunnat
Badahšan
Badghis
Baghlan
Balkh
Bamiyan
Daikond
Džouzdžan
Farah
Farjab
Ghazni
Ghowr
Helmand
Herat
Kabul
Kandahar
Kapisa
Khust
Konar
Qunduz
Laghman
Logar
Nangarhar
Nimruz
Nurestan
Uruzgan
Paktia
Paktika
Panjshir
Parvan
Samangan
Sar-e Pol
Takhar
Vardak
Zabol
Guy Lapointe

| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Montreal Canadiens | 1971  |
|  | Montreal Canadiens | 1973  |
|  | Montreal Canadiens | 1976  |
|  | Montreal Canadiens | 1977  |
|  | Montreal Canadiens | 1978  |
|  | Montreal Canadiens | 1979  |
Guy Gerard Lapointe (s. 18. maaliskuuta 1948 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadanranskalainen uransa lopettanut jääkiekkoammattilainen, joka pelasi seuroissa Montreal Canadiens, St. Louis Blues ja Boston Bruins National Hockey League -liigassa. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja. 884 NHL-pelissä Lapointe teki 171 maalia ja antoi 451 maaliin johtanutta syöttöä, yhteensä 622 tehopistettä.
Larry Robinsonin ja Serge Savardin kanssa Lapointe oli Canadiensin runkopuolustajia seuran voittaessa Stanley Cupin kuudesti hänen uransa aikana Hänet myytiin St. Louisiin 1982; seuraavalla kaudella hän allekirjoitti sopimuksen Bruinsin kanssa. Lapointe lopetti uransa vuonna 1984 vammojen takia. Peliuran jälkeen Guy Lapointe toimi Longueuil Chevaliersin toimitusjohtajana Quebec Major Junior Hockey League -sarjassa. Sittemmin hän on työskennellyt Quebec Nordiquesin apuvalmentajana ja Calgary Flamesin kykyjenetsijänä. Lapointe kutsuttiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1993.
Lapointe pelasi vuoden 1972 Summit Series -sarjassa Neuvostoliittoa vastaan ja edusti Kanadaa myös vuoden 1976 Kanada-cupissa. 1979 hän kuului Challenge Cupissa Neuvostoliiton kohdanneeseen NHL:n edustusjoukkueeseen.
Aiheesta muualla

Guy Lapointe The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Guy Lefrant

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lefrant Helsingin kesäolympialaisissa 1952. |  Lefrant Helsingin kesäolympialaisissa 1952. |  Lefrant Helsingin kesäolympialaisissa 1952. |  |
Maa:   Ranska
Kenttäratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | yksilökilpailu |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | joukkuekilpailu |  |
Esteratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | joukkuekilpailu |  |
Guy Robert Marie Joseph Lefrant (26. helmikuuta 1923 Muille-Villette – 31. joulukuuta 1993 Rueil-Malmaison) oli ranskalainen kenttä- ja esteratsastuksen olympiamitalisti.
Lefrant saavutti joukkuekilpailussa olympiahopeaa esteratsastuksessa Tokiossa 1964 ja olympiapronssia kenttäratsastuksessa Roomassa 1960. Helsingissä 1952 hän saavutti olympiahopeaa kenttäratsastuksen yksilökilpailussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guy Lefrant Wikimedia Commonsissa
Guy Lefrant Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)