stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Väkänokkasepät

| Väkänokkasepät |
| --- | --- |
 Kauluriseppä (Semnornis ramphastinus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tukaanit Ramphastidae
Alaheimo::  Semnornithinae
Suku::  Väkänokkasepät Semnornis  Richmond, 1900
Synonyymit
 Semnornithidae 
Lajit
 kauluriseppä  (Semnornis ramphastinus)  väkänokkaseppä (Semnornis frantzii) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Väkänokkasepät (Semnornis) eli aiemmalta nimeltään aprikoosisepät on tikkalintusuku, joka on alaheimon Semnornithinae ainoa suku.
Sukuun kuuluu 2 lajia:
kauluriseppä  (Semnornis ramphastinus)
väkänokkaseppä (Semnornis frantzii)
Kallimakhos

Kallimakhos (m.kreik. Καλλίμαχος, lat. Callimachus; n. 305–240 eaa.) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko ja runoilija, joka oli kotoisin Kyrenestä. Hän edusti uutta runoilijatyyppiä, "oppinutta runoilijaa" (lat. poeta doctus), joka sekoitti rohkeasti toisiinsa eri tyylilajeja.
Teokset

Kallimakhos laati Aleksandriassa laajan kirjallisuushistoriallisen ja bibliografisen luettelon Pinakes (”Taulut”). Siinä hän luetteloi systemaattisesti ensi kertaa arkaaisen ja klassisen ajan kreikkalaisen kirjallisuuden edustajat kirjallisuuslajeittain. Teos käsitti 120 kirjaa, joista on säilynyt vain joitakin katkelmia. Tällaista tutkimusta alettiin nimittää filologiaksi.
Runouden alalla Kallimakhos kirjoitti muun muassa elegioja, hymnejä ja epigrammeja. Käsikirjoituksina häneltä on säilynyt kuusi hymniä kreikkalaisten hymnien kokoelmassa ja 63 epigrammia Anthologia Graecassa. Katkelmina ja papyruslöytöinä tunnetaan osittain muitakin Kallimakhoksen teoksia, kuten Aitia (”Syitä”), joka on neljä kirjaa käsittävä elegiakokoelma, joka kuvaa tapojen, uskomusten, laitosten yms. syntyyn vaikuttaneita syitä. Hänen jambirunonsa kuvaavat ajan jokapäiväisen elämän tapahtumia. Pienoiseepos Hekale käsittelee osaa Theseuksen elämästä. Runoteostensa lisäksi Kallimakhos kirjoitti suuren määrän oppineita proosateoksia varsinkin tapahistorian, etnologian, antropologian ja kirjallisuustieteen alalta mutta vastusti laajoja eeppisiä runoelmia.
Kallimakhos oli useiden roomalaisten kirjailijoiden esikuva. Niinpä Propertius sovelsi 20-luvulla eaa. runoihinsa Kallimakhoksen Aitia-teoksen rakkaustematiikkaa Rooman oloihin. Muutamaa vuosikymmentä aikaisemmin Catullus käytti epigrammeissaan Kallimakhoksen aihetta, jossa Egyptin kuningatar Bereniken hiuskiehkura muuttuu tähtikuvioksi.
Aiheesta muualla

Acosta-Hughens, Benjamin & Stephens, Susan A.: Callimachus in Context: From Plato to the Augustan Press.  Cambridge:  Cambridge University Press, 2012.  ISBN 978-1-107-00857-1  Teos Google Booksissa.
Kallimakhos-fragmentteja Oxyrhynchus Online. The Imaging Papyri Project, University of Oxford. (englanniksi) (muinaiskreikaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Privatbanken i Helsingfors

| Privatbanken i Helsingfors Aktiebolag |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö, liikepankki
Perustettu:  1896
Lakkautettu:  1922
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Privatbankenin jugendtyylinen pankkisali, myöhempi Jugendsali n. 1904
Privatbanken i Helsingfors (toisinaan mainittu nimellä Suomen Yksityispankki Helsingissä) oli suomalainen vuosina 1896–1922 toiminut liikepankki.
Privatbankenin edeltäjä oli 1889 perustettu Helsingin Kansanpankki (Helsingfors Folkbank A.B), joka oli perustettu palvelemaan työväkeä. Privatbankenia perustettaessa Kansanpankki sulautettiin siihen. Privatbankenin oma liiketoiminta suuntautui kuitenkin pian Helsingin ruotsinkieliseen ylempään keskiluokkaan.
Privatbanken oli aktiivinen arvopapereiden parissa. Se perusti ensimmäisenä pankkina oman notariaattiosaston vuonna 1901 ja liittyi Helsingin pörssiin vuonna 1912 heti sen perustamisvaiheessa. Pankin osakkeella käytiin pörssikauppaa.
Privatbanken joutui 1920-luvun alussa vaikeuksiin kärsimiensä valuuttatappioiden takia. Pankki oli ottanut Ruotsin kruunun määräisen valuuttalainan. Markan heikentyminen aiheutti sen, että pankin varat eivät riittäneet jättimäiseksi kasvaneeseen kruunuluottoon. Privatbanken fuusioitiin 1922 Pohjoismaiden Yhdyspankkiin. Pankin osakkeenomistajat menettivät sijoituksensa, mutta tallettajat säilyttivät varansa.
Pankkisali

Privatbankenilla oli vain yksi Helsingissä sijainnut konttori Unioninkadun ja Pohjoisesplanadin kulmassa Uschakoffin talossa, jonka se oli ostanut 1896. Uschakoffin talon sisäpihalle rakennettiin 1904 Lars Sonckin suunnittelema jugend-tyylinen pankkisali. Helsingin kaupunki osti entisen pankkisalin 1961 ja entisöi tilat. Jugendsalin nimellä tunnetussa entisessä pankkisalissa toimi vuodesta 1984 Helsinki-tiedotus. Nykyisin siinä toimii Robert’s Coffee -kahvila.
Privatbanken n. 1904
Naftionihappo

| Naftionihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-aminonaftaleeni-1-sulfonihappo
CAS-numero:  84-86-6
PubChem CID:  6790
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C(=CC=C2S(=O)(=O)O)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H9SN4O3
Moolimassa:  223,252 g/mol
Tiheys:  1,6703 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,3 g/l (20 °C)
Naftionihappo (C10H9SNO3) eli Pirian happo on sulfonihappoihin ja fenoli- ja aniliinijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muiden yhdisteiden, erityisesti väriaineiden, valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa naftionihappo on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja liukoisuus kasvaa lämpötilan noustessa. Emäksiin se liukenee hyvin. Aine liukenee vähäisessä määrin myös etanoliin. Naftionihappo hajoaa kuumennettaessa ennen sulamispistettään. Sen happovakion arvo on 2,1·10-3. Yhdisteestä tunnetaan lisäksi kidevedellinen seskvihydraatti (C10H9SNO3·1½H2O)
Ensimmäisenä naftionihappoa valmisti Raffaele Piria 1-nitronaftaleenin ja natriumsulfiitin reaktiolla. Teollisesti ainetta valmistetaan kuitenkin 1-naftyyliamiinin ja väkevän rikkihapon reaktiolla. Reaktiossa muodostuu ensin 1-naftyyliammoniumvetysulfaattia, joka kuumennettaessa 180 °C:n lämpötilaan muodostaa naftionihappoa.
Naftionihappoa käytetään lähtöaineena valmistettaessa useita atsovärejä ja atsovärien synteeseissä käytettävien muiden yhdisteiden valmistukseen. Sitä käytetään myös valokuvauskemikaalina.
Helsingin Palloseura

| Mitalit> Suomenmestaruuskilpailut, A-sarja, SM-kilpailu, Mestaruussarja  |
| --- | --- | --- |
|  Kultaa | 1921, 1922, 1926, 1927, 1929, 1932, 1934, 1935, 1957 |  |
|  Hopeaa | 1920, 1924, 1931, 1936, 1945, 1958 |  |
|  Pronssia | 1930, 1948 |  |
Suomen Cup 
|  Kultaa | 1962 |  |
|  Hopeaa | 1955 |  |
Helsingin Palloseura eli HPS on vuonna 1917 perustettu helsinkiläinen urheiluseura, joka nykyisin keskittyy jalkapalloon ja erityisesti juniori- ja kasvatustoimintaan. Miesten jalkapallossa HPS on voittanut yhdeksän Suomen mestaruutta ja on yksi maan menestyksekkäimmistä seuroista. Kaudella 2025 miesten edustusjoukkue pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa ja naisten edustusjoukkue korkeimmalla sarjatasolla Kansallisessa Liigassa.
Seuran toiminta on 1980-luvulta lähtien keskittynyt Pakilan, Paloheinän ja Torpparinmäen alueelle. Vuonna 2024 seuraan kuului noin 1500 jäsentä. Junioripelaajien määrällä mitattuna HPS oli vuonna 2024 yksi Helsingin suurimmista jalkapalloseuroista.
HPS perustettiin alun perin jääpallon erikoisseuraksi. HPS:ssa on aikoinaan pelattu myös koripalloa, jääkiekkoa ja käsipalloa. Jääkiekossa HPS on kolminkertainen hopeajoukkue vuosilta 1929, 1932, 1934.
Historia > Perustaminen

Helsingin Palloseuran synnyssä tärkeä rooli oli helsinkiläisellä koululaisjääpallolla, joka kehittyi voimakkaasti vuosina 1915–1916. Helsingin suomalaisen lyseon eli Ressun jääpallojoukkue oli saavuttanut menestystä koulujen välisissä otteluissa ja yltänyt maineeseen myös koulujen ulkopuolella. Joukkueessa pelasi useita tulevia HPS:n perustajajäseniä, kuten Arvi Katajavuori ja Yrjö Tornivuori. Helsingin Jalkapalloklubi oli tuolloin Helsingin ainoa suomenkielinen jääpalloseura, jolla oli lajissa asemaa. HJK kuitenkin turvautui vahvasti maaseudun ylioppilasjääpalloilijoihin, mihin reserviin ajautuneet helsinkiläiset koululaisjääpalloilijat olivat tyytymättömiä.
Ensimmäinen keskustelu Aarne Linnan ideoimasta uudesta seurasta käytiin helmikuussa 1916 Suomalaisella luistinradalla Kaisaniemessä. Tunnustelukokous järjestettiin helmi–maaliskuussa 1917 Mikonkadun Aikala-kahvilassa. Alun perin tarkoituksena oli jääpallon erikoisseuran perustaminen. Lopulta uusi seura perustettiin 29. marraskuuta 1917 Helsingin suomalaisen lyseon toverikunnan huoneessa Kalevankatu 8–10:ssä. Perustajina olivat Yrjö Tornivuori, joka valittiin ensimmäiseksi puheenjohtajaksi, seuran ensimmäinen sihteeri Arvi Katajavuori, Toivo Ylimaa, Niilo Koskinen, Bruno Mantila, Urho Lehtonen, Arvi Ristimäki ja Paul Tallqvist. Perustavaan kokoukseen osallistui Ressun oppilaiden lisäksi jääpalloilijoita koulun ulkopuolelta. Seuraavassa kokouksessa uusi seura nimettiin Helsingin Palloseuraksi sekä laadittiin säännöt ja lähetettiin ne Suomen Palloliitolle hyväksyttäväksi.
Historia > Ensimmäiset vuosikymmenet

Miehissä HPS:n ensimmäinen virallinen ottelu oli 26. tammikuuta 1918 pelattu jääpallo-ottelu HIFK:ta vastaan. Seurassa päätettiin osallistua myös syksyllä käynnistettyyn jalkapallon kilpailutoimintaan. Ensimmäisen jalkapallo-ottelunsa HPS pelasi 21. syyskuuta 1918, vastustaja oli niin ikään HIFK.
Seuran kulta-aikaa olivat 1920- ja 30-luvut. Se ylsi vuonna 1920 SM-loppuotteluun, jonka kuitenkin hävisi ÅIFK:lle lukemin 1–2. Ensimmäisen Suomen-mestaruuden se voitti vuotta myöhemmin 1921. Se voitti mestaruudet lisäksi vuosina 1922, 1926, 1927 ja 1929 ja sijoittui hopealle 1924.
HPS:n historian tuloksellisesti toinen kultakausi sijoittui 1930-luvulle. Vuonna 1930 käynnistynyt sarjamuotoinen Suomen mestaruuskilpailu toi seuralle kyseisen vuosikymmenen aikana kolme Suomen mestaruutta (1932, 1934 ja 1935), kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Myös seuran edustus Suomen Palloliitossa ja Helsingin piirissä vankistui, ja Suomen maajoukkueen avauskokoonpanosta HPS:n pelaajia oli enimmillään seitsemän.
Suomi eli 1940-luvulla sotien vuoksi poikkeusoloissa, mikä vaikeutti jalkapalloseurojen toimintaa. HPS:n maajoukkuepelaajista sodissa kaatuivat muun muassa Kaarlo Oksanen ja Viljo Kuhlberg. Seuran toiminta taantui sekä kokoonpanot muuttuivat, minkä myötä edustusjoukkueisiin nousi uusia nuoria pelaajia. HPS putosi pääsarjasta historiansa ensimmäisen kerran kauden 1940–1941 päätteeksi. Joukkue nousi takaisin, mutta putosi uudelleen kauden 1949 jälkeen.
Historia > Max Viinioksan aikakausi

Seuran puheenjohtajaksi tuli vuonna 1953 Max Viinioksa, mikä vahvisti hänen asemaansa HPS:n ”isähahmona”. Samoihin aikoihin joukkue nuorentui voimakkaasti ja koostui pitkälti vallilalaisista pelaajista. HPS nousi takaisin Mestaruussarjaan kauden 1955 päätteeksi, ja samana vuonna se pelasi ensimmäisessä Suomen Cupissa häviten loppuottelussa Valkeakosken Hakalle 1–5. Seura voitti toistaiseksi viimeisimmän Suomen mestaruutensa kaudella 1957 sekä SM-hopean kaudella 1958. Joukkue nousi siten takaisin Suomen kärkiseurojen joukkoon ja sai pelaajavahvistuksia erityisesti Vaasasta sekä Helsingin muista joukkueista, jolloin seuran vallilalainen identiteetti hiipui. Pelaajista Kai Pahlman nousi ajan mittaan julkisuuden henkilöksi, joka keräsi yleisöä HPS:n otteluihin.
HPS osallistui vuonna 1958 ensimmäisenä suomalaisseurana Euroopan Cupiin. Mestaruussarjan kaudella 1958 mestaruus oli jälleen lähellä, sillä HPS päätyi tasapisteisiin Kuopion Palloseuran kanssa. Kultamitali ratkaisiin uusintaottelulla, jonka KuPS voitti jatkoajan jälkeen 1–0. Vuonna 1962 se voitti Suomen Cupin kukistaen finaalissa Maakuntasarjan Rovaniemen Palloseuran 5–0. Cup-voitto toi HPS:lle paikan Cup-voittajien cupiin, jossa se putosi tšekkoslovakialaiselle Slovan Bratislavalle yhteismaalein 2–12.
Joukkueen tähtipelaaja Kai Pahlman erosi HPS:stä sopupelijupakan seurauksena vuonna 1963. Seuraavana vuonna 1964 HPS pelasi toistaiseksi viimeisen kautensa Mestaruussarjassa. Putoamisen jälkeen nousua takaisin ylimmälle sarjatasolle yritettiin jatkuvasti. Pelaajien vaihtuvuus oli kuitenkin suurta, ja taloudellinen tilanne heikkeni. Seuran edustusjoukkue ei myöskään onnistunut hyödyntämään nuorisotoiminnan piristymistä, vaan pelaajia hankittiin rahalla seuran ulkopuolelta. Vuonna 1968 käynnistyneestä bingotoiminnasta kehittyi HPS:lle tärkeä rahoituskanava. Lisäksi toimintaa turvaamaan perustettiin HPS:n Tuki ry.
Historia > Talousongelmia ja muutto Pohjois-Helsinkiin

Max Viinioksa vetäytyi seuran puheenjohtajuudesta vuoden 1969 jälkeen, ja tilalle tuli Uolevi Lehikoinen. Uolevi Lehikoisen jälkeen HPS:n puheenjohtana toimi lyhyen aikaa Esko Lahtinen, kunnes hänen tilalleen tuli Seppo Saario. HPS:n edustusjoukkue pelasi 1970-luvulla vuoroin I divisioonassa, II divisioonassa ja III divisioonassa. Jatkuvat talousongelmat hidastivat seuran kehittymistä, ja taloudellisten syiden vuoksi HPS:n toiminnan pääpaino jouduttiin valitsemaan edustusjoukkueen ja nuorisotoiminnan välillä, mikä päätyi edustusjoukkueen hyväksi. Siksi nuorisotoimintaan ei riittänyt resursseja, eikä sieltä voitu haalia edustusjoukkueeseen reservejä.
HPS:n junioritoiminta elpyi 1980-luvulla, jolloin seura muutti Vallilasta Pakilan ja Paloheinän alueelle. Edustusjoukkueella oli kuitenkin edelleen tärkeä osa seuran toiminnassa. Junioritoiminta ei kuitenkaan pystynyt tukemaan edustusjoukkuetta tarpeeksi, vaan se pelasi edelleen I- ja III-divisioonien väliä. Myös puheenjohtajat vaihtuivat: Seppo Saario vaihtui Tapani Koskiseen, ja lyhyen aikaa tehtävässä vaikuttivat Kalevi Salminen ja Aimo Timberg. Seuran taloustilanne oli edelleen vaikea, vaikka talouden tasapainottamisen puolesta puhuttiin joka vuosi. Keskeistiä tuloja saatiin edelleen bingotoiminnasta.
Historia > Juniorit etusijalle

HPS alkoi 1990-luvulla edustusjoukkueen sijaan panostaa yhä enemmän nuorisotoimintaan. Seuran hallituksessa enemmistö oli juniorijoukkueiden edustajia, ja HPS:sta tuli junioripelaajien vanhempien hallinnoima organisaatio, jossa korostuivat paikallisuus ja talkoohenki. Ilpo Kokkilan puheenjohtajakaudella seuran talous saatiin kuntoon. Edustusjoukkue pelasi Kolmosen ja Nelosen väliä, kunnes nousi Kakkosen ja FinnPan farmijoukkueeksi. Tuolloin HPS oli myös lähellä nousua Ykköseen. FinnPan kanssa tehty farmisopimus kuitenkin purkaantui, ja vuonna 1999 HPS joutui talousvaikeuksien vuoksi luopumaan Kakkosen sarjapaikastaan ja lopettamaan edustusjoukkueen toiminnan. HPS suunnitteli yhteistyötä ja seurafuusiota Gnistanin kanssa, mutta hanke hylättiin HPS:n vuosikokouksessa.
Puheenjohtaja Hannu Ilvesniemen aikakaudella 2000-luvulla seuran harjoitteluolosuhteet paranivat oman jalkapallohallin myötä. Junioritoimintaan ja kasvattajaseuran asemaan keskittyminen syventyivät entisestään. Jäsenmäärä kasvoi, talous vahvistui ja seuraan palkattiin ensimmäiset toimihenkilöt.
HPS:n edustusjoukkue aloitti 2000-luvulla toiminnan uudelleen kaikkein alimmalta sarjatasolta Seiskasta kohti Nelosta ja Kolmosta, joista tuli sille pysyvämpi toimintaympäristö. Pelaajia ei enää hankittu rahalla, vaan omista junioreista. Puheenjohtajaksi tuli vuonna 2008 Kurt Grönlund, jonka kaudella pyrittiin edelleen kehittämään olosuhteita ja jäsenmäärää.
HPS:n miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2019 Kolmosessa, Uudenmaan lohkossa 1. Joukkueen päävalmentajana toimi toista kautta peräkkäin Janne Viljamaa. Kaudelle 2021 päävalmentajaksi tuli aiemmin HPS:n naisten edustusjoukkuetta valmentanut Toni Anttila.
Identiteetti ja arvot

HPS on usein yhdistetty Helsingin Vallilan kaupunginosaan ja edustaneen aikoinaan suomenkielistä työväenluokkaa, mutta vielä 1920-luvulla seura sijoittui selkeästi Pitkänsillan porvarilliselle eteläpuolelle. Esimerkiksi ottelut ja harjoitukset järjestettiin Kaisaniemen kentällä, Eläintarhan kentällä ja Töölön pallokentällä. Pitkänsillan työväenluokkaiselta pohjoispuolelta haettiin vaikutteita, mutta ei kauempaa kuin Haapaniemen kentältä, jossa sillä oli muiden helsinkiläisseurojen tavoin harjoitusvuoroja. HPS:n kokoontumiset keskittyivät Helsingin ydinkeskustaan, ja merkittävät pelaajasiirrot HPS:aan tapahtuivat enimmäkseen Pitkänsillan eteläpuolelta kotoisin olevista joukkueista HJK:sta ja KIF:sta. Töölön pallokenttä oli HPS:n kotikenttä 1980-luvulle asti.
HPS:n perustajat ja alkuvuosien seura-aktiivit olivat Ressun lukion oppilaita, jotka useimmiten jatkoivat opintojaan yliopistossa. Ensimmäisen vuosikymmenen ajan myös seurassa vallitsi porvarillinen, keskiluokkainen ja akateeminen aatemaailma. Esimerkiksi alkuvuosien toimihenkilöistä Yrjö Tornivuori oli koulutukseltaan juristi, ja Kauko Karvonen ja Aarre Linna insinöörejä, joita edustusjoukkueessa pelasi kaikkiaan seitsemän. Vuonna 1922 HPS:n puheenjohtajaksi valittu Kauko Karvonen oli teekkari ja ylioppilaskunnan puheenjohtaja. Seura oli pitkään perustajajäsentensä hallinnoimma ja siten aatemaailmaltaan heidän kaltaisensa. Suomen sisällissodassa HPS sijoittui porvarilliselle valkoiselle puolelle, vaikka seuran jäseniä ei taisteluihin osallistunutkaan.
1920-luvun lopulla Työväen Urheiluliiton seuroista siirtyi pelaajia HPS:n miesten edustusjoukkueeseen ja samalla perustajajäsenten määrä väheni. HPS:n jäsenistö ja edustusjoukkue alkoivat siirtyä sosiaaliselta taustaltaan työväen suuntaan. Työläisten oli helppo liittyä HPS:aan, sillä nuorella seuralla ei ollut vanhojen seurojen rasitteita. HPS alkoi yleisesti muotoutua suomenkielisen työväestön seuraksi.
Sotien jälkeen HPS:n ydinalueeksi tuli Vallila, jossa sen asema oli vahvimmillaan 1940- ja 50-luvuilla, jolloin myös junioritoiminta keskittyi sinne. Kannattajia seuralla oli kuitenkin Pitkänsillan molemmilla puolilla.
1980-luvulla HPS:n toiminta siirtyi Vallilasta Pakilan ja Paloheinän alueelle, koska Vallilan väestöpohja ei enää mahdollistanut laajaa nuorisotoimintaa. Seura määritteli itsensä 1990-luvun lopulla paikalliseksi, junioritoimintaan keskittyväksi kasvattajaseuraksi.
Nykyisen HPS:n toiminta perustuu ajatukseen "Kaikki pelaa – omalla tasollaan”. HPS on toiminta-ajatuksensa mukaan paikallinen seura, joka tarjoaa jalkapalloharrastuksen edellytykset mahdollisimman monelle lähialueen lapselle ja nuorelle aikuisuuteen saakka. Toiminta perustuu Suomen Palloliiton ja koko suomalaisen jalkapallon perusarvoihin, joihin kuuluvat luotettavuus, yhteisöllisyys, iloisuus, ja menestys.
Värit ja tunnukset

HPS:n alkuperäinen pelipaita oli väriltään harmaa. Ensimmäiset harmaat pelipaidat ostettiin huutokaupasta pian perustamiskokouksen jälkeen.
Vihreitä paitoja käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1922 jääpallo-ottelussa KIFiä vastaan.
Seuran ensimmäinen merkki otettiin käyttöön vuonna 1922.
Värit ja tunnukset > Lempinimet

HPS:n lempinimi on Vihreät Jääkärit. Sen keksijäksi on arveltu selostaja Martti Jukolaa, joka kutsui HPS:aa Vihreiksi Jääkäreiksi ensimmäisen kerran kirjoittaessaan jalkapallo-ottelusta HPS–HIFK Suomen Urheilulehdessä 12. toukokuuta 1932. Nimi levisi, ja vähitellen sitä käytettiin muidenkin lehtien otteluselostuksissa. Helsingin Palloseuran 100-vuotishistoriikin mukaan on kuitenkin ilmeistä, että nimi syntyi jo vuonna 1922, jolloin pelipaita vaihdettiin vihreäksi ja Suomen itsenäistymisestä ja sisällissodasta oli kulunut vain muutama vuosi. Jääkäriliike oli yhteiskunnassa edelleen merkittävässä osassa, ja jääkäreitä pidettiin porvarillisen Suomen pelastajina ja sankareina, joihin yhdistyi glooriaa ja arvonantoa. Lisäksi HPS:n vihreä väri oli sama kuin jääkäriliikkeellä ja seuran perustajien koulun, Ressun, lipussa. Nimen taustalla on katsottu olevan yhtäläisyys menestyvän nuoren joukkueen ja nuorten jääkärien välillä, minkä historiikissa katsotaan olevan ajan henki huomioiden ymmärrettävää.
HPS:aa kutsutaan myös Hopsiksi.
Miesten jalkapallo > Miesten edustusjoukkue 2024

Kaudella 2024 HPS voitti Kolmosen B-lohkon, ja sen jälkeen kaksiosaisen karsintaottelun EsPaa vastaan, nousten siten Kakkoseen kaudeksi 2025.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| # | Nimi | Ottelut | Maalit |
| 2 | Maunula Onni | 17 | 1 |
| 3 | Risto Sisu | 9 | 0 |
| 4 | Munck Axel | 2 | 0 |
| 5 | Juvonen Alvar | 15 | 4 |
| 7 | Törnblom Aaro | 18 | 6 |
| 8 | Väisänen Onni | 22 | 8 |
| 9 | Apajalahti Elias | 14 | 10 |
| 10 | Tikander Eikka | 9 | 3 |
| 11 | Hiillos Emanuel | 4 | 1 |
| 12 | Puttonen Valtteri | 14 | 0 |
| 13 | Capraro Lauri | 11 | 0 |
| 14 | Mäkinen Tino | 12 | 2 |
| 15 | Gaffar Elnami Nabil | 20 | 8 |
| 16 | Eskola Jaakko | 22 | 1 |
| 17 | Abdi Thabit | 11 | 2 |
| 18 | Camara Idrissa | 3 | 0 |
| 19 | Marshall Preston | 10 | 1 |
| 22 | Quinonez Mosquera Alexander | 5 | 0 |
| 23 | Horsmanheimo Ilari | 1 | 0 |
| 24 | Kilic Burak | 15 | 0 |
| 27 | Paloniemi Aarni | 5 | 1 |
| 29 | Kenvin Samuel | 23 | 15 |
| 30 | Kaivola Saku | 13 | 3 |
| 32 | Saarto Pyry | 7 | 0 |
| 33 | Vaajanen Ilari | 8 | 0 |
| 34 | Lubanzila Samuel | 12 | 0 |
| 35 | Boukhriss Ayoub | 6 | 0 |
| 38 | Granath Arttu | 24 | 1 |
| 40 | Sadki Ayoub | 5 | 0 |
| 43 | Ekroth Niklas | 8 | 1 |
| 46 | Lamberg Elias | 19 | 3 |
| 48 | Pitkänen Juho | 16 | 0 |
| 79 | Sihvola Arttu | 6 | 1 |
Miesten jalkapallo > Valmennusryhmä

Joukkueenjohtaja: Sanna Olin
Vastuuvalmentaja: Marko Ignatius
Valmentaja: Joni Knuutinen
Maalivahtivalmentaja: Matti Mäntynen
Fysioterapeutti: Javier Cadenas Perez
Naisten jalkapallo

HPS:n ensimmäinen naisten jalkapallojoukkue pelasi vuonna 1972. Kaudella 2020 HPS voitti Naisten Ykkösen ja nousi Kansalliseen Liigaan. Kaudella 2024 joukkue sijoittui Kansallisessa Liigassa kolmanneksi.
Kauden 2024 kokoonpano:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Ottelut | Maalit | Syötöt |  |  |
| 2 | Kataja Matilda | 21 | 4 | 1 | Keskikenttä |  |
| 3 | Heininen Tea | 5 | 0 | 0 | Puolustaja |  |
| 4 | Hillberg Sonja | 21 | 2 | 2 | Keskikenttä |  |
| 5 | Vapola Helmi | 24 | 0 | 4 | Puolustaja |  |
| 8 | Hämäläinen Eerika | 20 | 1 | 0 | Puolustaja |  |
| 9 | Rinkinen Henni | 22 | 5 | 4 | Keskikenttä |  |
| 11 | Jahnukainen Sofia | 23 | 2 | 4 | Hyökkääjä |  |
| 12 | Kämppi Piipa | 23 | 1 | 2 | Hyökkääjä |  |
| 13 | Rautiainen Iina | 19 | 0 | 0 | Maalivahti |  |
| 14 | Kohtamäki Aino-Marja | 16 | 2 | 1 | Keskikenttä |  |
| 15 | Oksanen Vilma | 13 | 0 | 0 | Puolustaja |  |
| 16 | Simonen Anna-Stina | 20 | 1 | 1 | Keskikenttä |  |
| 17 | Sinivuori Fanni | 17 | 3 | 1 | Hyökkääjä |  |
| 20 | Jääskeläinen Oona | 24 | 3 | 6 | Hyökkääjä |  |
| 22 | Karjalainen Ria | 24 | 12 | 0 | Hyökkääjä |  |
| 23 | Ferm Sonja | 5 | 0 | 0 | Maalivahti |  |
| 25 | Angeria Jutta | 23 | 3 | 3 | Hyökkääjä |  |
| 58 | Vesa Julia | 1 | 1 | 0 | Keskikenttä |  |
| 90 | Kontturi Peppi | 24 | 3 | 3 | Keskikenttä |  |
| 92 | Onufriew Hanna | 22 | 0 | 1 | Keskikenttä |  |
Valmennus ja taustahenkilöt:
Joukkueenjohtaja: Jari Jeskanen
Päävalmentaja: Antti Ruonala
Valmentaja: Toni Anttila
Valmentaja: Jari Möykky
Maalivahtivalmentaja: Daniel Ivanov
Maalivahtivalmentaja: Matti Mäntynen
Lääkäri: Olli Rytsölä
Fysioterapeutti: Javier Cadenas Perez
Fysioterapeutti: Tiina Salmela
Videoanalyytikko: Atte Lehtonen
Seuralla on myös naisten kakkos-, kolmos- ja nelosjoukkueet sekä Queens-harrastejoukkue.