stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dendy
Tausta

Vaikka maailmanlaajuisesti tunnettu Tetris oli lähtöisin Neuvostoliitosta, maan videopelikulttuuri ei ollut kehittynyttä. Neuvostoliitossa tunnetut videopelit rajoittuivat lähinnä tietokonepeleihin, ja koska tietokoneita oli vain harvalla, videopelit olivat suurelle osalle kansaa vieraita. Neuvostoliittoon tuotiin Atari 2600 -konsoleita sekä Game & Watch -elektroniikkapelien piraattikopioita, mutta muuten pelilaitteilla ei ollut maassa jalansijaa. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeenkään suuret ulkomaiset valmistajat, kuten Nintendo, eivät tuoneet konsoleitaan Venäjän markkinoille maan heikon taloustilanteen vuoksi.
Muualla maailmassa Nintendon konsolit saavuttivat sen sijaan suuren suosion. Vuonna 1983 Japanissa julkaistua 8-bittistä Famicom-konsolia ja sen kansainvälistä versiota Nintendo Entertainment Systemiä (NES) myytiin vuoteen 1990 mennessä yli 50 miljoonaa kappaletta. Sen myyntiluvut alkoivat 1990-luvulle tultaessa hiljalleen laskea, sillä uudemmat 16-bittiset konsolit, kuten Super Nintendo Entertainment System ja Sega Mega Drive, alkoivat syrjäyttää sitä pelikonsolimarkkinoilla.
Vaikka Nintendo myi konsoleitaan monilla markkina-alueilla, kaikkialla niitä ei julkaistu virallisesti. Famicom-konsolista ja sen pelimoduuleista alettiin tällaisilla alueilla valmistaa laittomia kopioita, joita kutsuttiin nimellä ”famiclone”. Niiden järjestelmä vastasi toiminnaltaan Famicomia, ja usein ne olivat myös ulkonäöltään samanlaisia konsolin väriä ja logoa lukuun ottamatta. Nintendo yritti estää kopiointia rakentamalla konsoleihinsa erilaisia kopiointisuojauksia, mutta piraattikopioiden valmistajat saivat ne kierrettyä.
Historia > Kehitys

Ajatuksen Dendy-konsolin luomisesta sai ohjelmoija Viktor Savjuk. Hän piti 1980–1990-lukujen vaihteessa Moskovassa lapsille suunnattua tietokonekerhoa. Kerhon pitäjät suunnittelivat ja ohjelmoivat vapaa-ajallaan tietokonepelejä, joita Savjuk myi muun muassa ulkomaisille turisteille. Kerhossa Savjuk kuuli lännessä suurta suosiota saavuttaneesta Nintendosta. Vaikka Savjuk ei ollut koskaan nähnyt pelikonsolia, kuultuaan niiden suosiosta maailmalla hän päätti alkaa myydä konsoleita Venäjällä.
Savjuk ehdotti konsoleiden myymistä ensin silloiselle työnantajalleen, tietotekniikkayritys Paragrafille, mutta ajatus konsoleista ei siellä saanut kannatusta. Neuvoteltuaan syksyllä 1992 muiden IT-yritysten kanssa Savjuk sai opiskeluaikaisten tuttujensa Maksim Selivanovin ja Vladislav Ulejenevin Steepler-yrityksen mukaan hankkeeseen. Steepler oli menestyksekäs ohjelmistokehittäjä ja virallinen HP:n jälleenmyyjä, jolla oli varaa ryhtyä riskialttiiseen hankkeeseen. Savjuk nimitettiin Steeplerin videopeliosaston johtajaksi, vaikka hän olikin aluksi osaston ainoa työntekijä. Hänelle annettiin työtuoli ja kannettava tietokone, joskaan ei omaa työpöytää, sillä Steeplerin toimistossa ei ollut sille riittävästi tilaa.
Savjuk alkoi etsiä konsolille valmistajaa Kaakkois-Aasiasta, jossa Famicom- ja NES-kopioita jo myytiin. Uuden konsolin valmistajamaaksi valikoitui Taiwan, sillä teknologiabuumi oli vasta aluillaan, ja kiinalaiset kopiot tunnettiin huonosta laadustaan. Savjukilla oli vaikeuksia sopia valmistajan kanssa konsolin teknisistä yksityiskohdista, sillä hän ei tiennyt pelikonsolien toiminnasta mitään. Yksityiskohdat saatiin kuitenkin lopulta sovittua, ja valmistaja lähetti Savjukille mallikappaleen lokakuussa 1992. Vaikka konsoli oli Famicomin luvaton kopio, sen myyminen Venäjällä oli laillista, sillä maan lainsäädännössä ei tuolloin ollut immateriaalioikeuksien suojaa.
Uusi konsoli sai nimekseen Dendy. Animoija Ivan Maksimov suunnitteli sille tuhannen ruplan palkkiota vastaan tunnushahmoksi antropomorfisen elefantin. Koska pelikonsoleita ei tunnettu Venäjällä, Dendyn mainostamiseen oli käytettävä paljon rahaa, ja mainoksissa oli selitettävä, mitä televisioon kytkettävät pelikonsolit olivat. Aleksei Kortnevin yhtye äänitti TV-mainoskampanjaa varten mainosmusiikin, ja yhtyeen basisti Andrei Guvakov keksi Dendylle tunnuslauseen ”Kaikki pelaavat!” (ven. Играют все!).
Historia > Menestys

Ensimmäinen 10 000 kappaleen erä Dendyä tuli myyntiin suunnitellun aikataulun mukaisesti joulukuussa 1992. Ensimmäisenä myyntipäivänä TsUM-tavaratalossa Moskovassa Dendy tuotti miljoona ruplaa. Laajasta mainoskampanjasta huolimatta Dendy ei kuitenkaan aluksi ollut varsinainen myyntimenestys, sillä sitä myytiin ensimmäisen puolen vuoden aikana vain noin 2 000–3 000 kappaletta kuussa. Syy löytyi konsolissa käytetystä teknologiasta. Dendy käytti ranskalaista SECAM-värijärjestelmästandardia, joka oli entisen Neuvostoliiton alueella yleisempi kuin eurooppalainen PAL. Tämä teki kuitenkin konsolista kalliimman kuin se olisi ollut PAL-standardilla, ja suuri osa Dendyn potentiaalisista asiakkaista oli jo ostanut uuden television, joka toimi sekä PAL- että SECAM-standardien kanssa. Lisäksi kävi ilmi, että taiwanilainen valmistaja oli myynyt Steeplerille vanhentuneista komponenteista koottuja konsoleita.
Dendyn ongelmat ratkaistiin suunnittelemalla konsolista uusi edullisempi versio, Dendy Junior, joka käytti PAL-standardia. Se tuli kauppoihin kesäkuussa 1993. Alkuperäisen Dendyn valmistamisesta ei luovuttu, vaan sitä alettiin markkinoida premium-mallina nimellä Dendy Classic. Uudistusten myötä myyntiluvut lähtivät nousuun. Elokuussa 1993 Steepler myi 70 000 Dendyä, ja konsolien kuukaudessa tuottama liikevaihto ylitti miljoonan dollarin rajan. Myynnistä yli 30 prosenttia tuli Dendyn kolmesta omasta liikkeestä Moskovassa ja loput jälleenmyyjäverkoston kautta. Syksyllä 1993 yhtiön peliosastolla oli yli 70 työntekijää. Vuonna 1994 Steepler erotti Dendyn omaksi tytäryhtiökseen nimellä AOZT Dendy, jonka toimitusjohtajaksi Savjuk nimitettiin. Peliosaston työntekijät, joita oli jo 150, siirtyivät Steeplerin toimistolta omaan kaksikerroksiseen rakennukseensa.
Savjuk sai keväällä 1994 kutsun tulla tapaamaan Nintendo of American toimitusjohtaja Minoru Arakawaa ja hallituksen puheenjohtaja Howard Lincolnia. Hän lensi Seattleen, jossa kaksipäiväisten neuvottelujen tuloksena Steepleristä tuli Super Nintendo Entertainment Systemin virallinen jakelija Venäjällä ja muissa entisen Neuvostoliiton maissa. Vastineeksi Nintendo lupasi, ettei sillä ole vaatimuksia Dendyn suhteen, ja salli jopa Steeplerin jatkaa sen myymistä, kunhan yhtiö ei myisi kilpailija Segan Mega Drive -konsoleita. Sopimus ei kuitenkaan kestänyt kauaa, sillä Nintendon ehdoilla SNES:n myymisestä saatu voittomarginaali jäi olemattomaksi ja kysyntä oli suurempaa kuin mitä Nintendo pystyi toimittamaan. Niinpä Steepler alkoi myydä myös Segan konsoleita.
Historia > Loppuvuodet

Tultaessa 1990-luvun puoliväliin Dendyä uudemmat SNES ja Mega Drive alkoivat lännessä väistyä markkinoilta seuraavan sukupolven konsolien, kuten PlayStationin, tieltä. Myös Venäjällä 8-bittisten konsolien aika alkoi tulla tiensä päähän. Steeplerillä oli suunnitelmissa alkaa myydä Dendy-tuotenimellä elektroniikkaa, kuten DVD-soittimia. Suunnitelmat kuitenkin kariutuivat, kun Steepler ajautui kiistoihin, jotka liittyivät valtioduuman tietokoneistamiseen, jonka kilpailutuksen yhtiö oli voittanut. Steepler menetti kiistojen seurauksena hallituksen virastojen kanssa tehtyjä sopimuksia ja joutui vuonna 1996 konkurssiin.
Steeplerin konkurssia seuranneen pääoman menetyksen myötä Dendy ajautui vaikeuksiin. Jonkin aikaa tavarantoimittajat myivät yhtiölle luotolla, mutta sen päätyttyä Dendy joutui kuukausien ajan myymään vain tuotteita, joita sillä oli jo valmiina varastossa. Dendyn myymälöissä oli saatavilla vähemmän ja vähemmän konsoleita ja enemmän leluja ja muita oheistuotteita, ja konsoleiden hinnat nousivat. Lopulta Dendy joutui lopettamaan toimintansa vuonna 1998.
Pelit

Koska Dendy on Famicomin klooni, sillä on mahdollista pelata alun perin Famicomille tehtyjä pelejä. Lisäksi Dendylle julkaistiin suuri määrä NES-pelien piraattikopioita, kotitekoisia hakkeroituja versioita peleistä, uusia venäläisiä ja taiwanilaisia pelejä sekä heikkolaatuisina tunnettuja multicart-pelejä, joissa väitettiin olevan esimerkiksi 99 peliä samassa moduulissa. Usein multicart-moduulien peleistä suuri osa ei kuitenkaan toiminut, ja loput olivat lähinnä kopioita samasta pelistä pienin muunnelmin. Monet Dendyn peleistä oli luotu yhdistelemällä elementtejä muista peleistä, ja ne nimettiin jonkin tunnetun pelisarjan mukaan, vaikka niillä ei todellisuudessa ollut mitään tekemistä kyseisen sarjan kanssa. Tällaisia pelejä olivat esimerkiksi Street Fighter V, Contra 6 ja Robocop IV.
Kenties tunnetuin Dendylle julkaistuista piraattipeleistä on Taiwanissa ohjelmoitu Somari, joka pohjautuu 16-bittiseen Sonic the Hedgehog -peliin. Peliä on kuitenkin alkuperäiseen verrattuna hidastettu, siihen on tuotu joitakin elementtejä Sonic the Hedgehog 2:sta ja pelattava hahmo on Sonicin sijasta Mario, jolla on Tailsin kengät. Peliin on myös tuotu Mario-pelien tyylisiä piilotettuja alueita.
Dendy mediassa

Dendyn menestyksen myötä Steepler alkoi heinäkuussa 1993 julkaista yhdessä Stolitsa-viikkolehden kanssa videopelilehteä Video-Ass Dendy (ven. Видео-Асс Dendy, ”Video-ässä Dendy”). Se oli Venäjän ensimmäinen kokonaan videopeleihin keskittynyt aikakauslehti ja sisälsi muun muassa artikkeleita pelistrategiasta, peliarvosteluja ja videopeliaiheisia keräilykortteja. Lehdessä kerrottiin Dendyn lisäksi Sega Mega Driven, Game Boyn ja Super Nintendo Entertainment Systemin peleistä. Video-Ass Dendy oli alun perin mustavalkoinen ja se painettiin Venäjällä, mutta kuudennesta numerosta lähtien vuonna 1994 sitä alettiin painaa värillisenä kiiltopaperille Suomessa, minkä jälkeen myös lehden laatu ja sisällön laajuus alkoivat parantua.
Itse konsolin tavoin myös Video-Ass Dendy oli menestys, ja sen levikki oli 30 000 kappaletta. Dendyä käsittelevät artikkelit erotettiin vuonna 1995 omaksi lehdekseen, ja muista peleistä kertovan lehden nimeksi tuli Veliki Drakon (ven. Великий Dракон). Dendy-lehden julkaiseminen lopetettiin vuonna 1996, mutta Veliki Drakonin julkaiseminen jatkui vuoteen 2004 saakka.
Dendyn markkinoimiseksi luotiin myös televisio-ohjelma Dendy – Novaja realnost (ven. Dendy – Новая Реальность, ”Dendy – Uusi todellisuus”), jota juonsi suosittu lastenohjelmien juontaja Sergei Suponev. Sitä esitettiin ensin 2×2-kanavalla ja myöhemmin maan päätelevisiokanava ORT:llä. Sisällöltään ohjelman puolituntiset jaksot olivat jotakin mainoksen ja videopelimakasiiniohjelman väliltä. Pelien pelaamisen lisäksi Suponev esimerkiksi haastatteli ohikulkijoita kadulla videopeleihin liittyen. Suponev ei ollut videopelien asiantuntija. Niinpä hän pelasi ohjelmassa myös piraattikopioita ja muunneltuja pelejä ja syytti välillä jopa myöhemmin pelaamiaan pelien alkuperäisiä versioita kopioiksi. Lisäksi hän puutteellisen kielitaitonsa vuoksi kehitti toisinaan pelatessaan pelille kokonaan uuden juonen, joka saattoi perustua esimerkiksi venäläisiin kansantaruihin tai ajankohtaisiin tapahtumiin. Ohjelman esittäminen lopetettiin kahden tuotantokauden jälkeen, eikä kokonaisia jaksoja ole säilynyt arkistoissa.
Merkitys

Dendyä myytiin Venäjällä joidenkin arvioiden mukaan 1,5–2 miljoonaa, toisten mukaan jopa kuusi miljoonaa kappaletta. Se saavutti 1990-luvun Venäjällä kasvaneiden keskuudessa samankaltaisen nostalgisen aseman kuin Nintendon ja Segan konsolit saman aikakauden Yhdysvalloissa, Japanissa ja Euroopassa. Dendystä tuli tuohon aikaan Venäjällä synonyymi televisioon kytkettäville pelikonsoleille, ja sen katsotaan luoneen Venäjälle markkinat videopeleille ja pelikonsoleille. Suosionsa myötä Dendystä alettiin jopa valmistaa piraattikopioita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dendy Wikimedia Commonsissa
Pohto

Pohton tiloja Graniittitiellä Oulussa
Pohto (lyhenne sanoista Pohjois-Suomen Teollisuusopisto, yrityksen käyttämä kirjoitusasu POHTO) on suomalainen koulutus- ja kehittämispalveluja tarjoava yritys. Pohto järjestää kaikille avoimia ja yrityskohtaisia koulutuksia yritysten ja julkisen sektorin tarpeisiin. Yrityksen koulutustoiminta on valtakunnallista, ja sen toimitilat sijaitsevat Oulussa. Pohto perustettiin Ouluun 2.11.1972 nimellä Pohjois-Suomen Teollisuusopisto. Nimen käytöstä luovuttiin toiminnan laajentuessa koko maan kattavaksi. Pohton perusti säätiö, jonka jäseniä olivat Boliden Kokkola Oy, Kemira Oyj, Metsä-Botnia, Nokia Oyj, Oulun kaupunki, Outokumpu Oyj, Pohjois-Suomen Sähkölaitosten kehittämisyhdistys ry, Rautaruukki Oyj, Stora Enso Oyj, UPM-Kymmene Oyj, AKAVA, SAK, STTK ja EK.. Pohjois-Suomen teollisuusopiston säätiö myi Pohto Oy:n osakekannan toimivalle johdolle vuonna 2017. Syksyllä 2021 Pohto muutti Oulun Hietasaaresta Ruskoon Graniittitielle.
Historiallisen POHTO Campuksen pääsisäänkäynti Hietasaaressa.
Pohton Hietasaaren kampuksen suunnitteli Arkkitehtuuritoimisto Risto Harju ja se valmistui 1974. Alkuperäisen tarkoituksensa mukaisesti Pohto koulutti joustavasti osaajia pohjoissuomalaisen teollisuuden tarpeisiin. Esimerkiksi 2000-luvulla painopiste oli elektroniikassa. Vuonna 1999 presidentti Martti Ahtisaari vihki käyttöön elektroniikkateollisuuden koulutustehtaan, jossa alaan saattoi perehtyä todellista tehdasta simuloivassa oppimisympäristössä. 19 miljoonaa markkaa maksanut hanke palveli Nokiaa ja muita tuon ajan IT-alan buumin yrityksiä.
Molitva

| Molitva |
| --- | --- |
 Marija Šerifović esittää kappalettaan ”Molitva”
Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Marija Šerifović
Säveltäjä(t):  Vladimir Graić
Sanoittaja(t):  Saša Milošević Mare
Euroviisutiedot
Vuosi:  2007
Maa:  Serbia
Kieli:  serbia
Sijoitus:  1.
Pisteet:  268
Sijoitus semifinaalissa:  1.
Pisteet semifinaalissa:  298
Video:  videolinkki
”Molitva” on Vladimir Graićin säveltämä ja Saša Milošević Maren sanoittama kappale, jolla serbialainen Marija Šerifović voitti vuoden 2007 Eurovision laulukilpailun. Kappaletta on kuvailtu tunteikkaaksi balladiksi. Se on ensimmäinen muulla kuin englannin kielellä laulettu voittokappale vuoden 1998 jälkeen.
Kappale on julkaistu myös suomeksi nimellä ”Rukoilen”, englanniksi nimellä ”Destiny” ja venäjäksi nimellä ”Molitva” (”Молитва”). Sanoitukseltaan kappale on uskonnollissävytteinen.
Adygelaiset kansat

Tšerkessialaisten lippu.
Adygelainen mies ja nainen kansallispuvuissaan.
Adygelaiset kansat (omakielinen nimitys adyge, muilla kielillä heitä on varsinkin aikaisemmin kutsuttu tšerkesseiksi) ovat kolmen keskenään läheistä sukua olevan kansan, adygien, kabardien ja tšerkessien muodostama etninen kokonaisuus. Nykyään erilliseksi kansaksi lasketaan myös adygeihin kuuluvat šapsugit. Adygelaiset kansat puhuvat luoteiskaukasialaisia adygen ja kabardin (kabardi-tšerkessin) kieliä. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.
Määrä ja asuinalueet

Venäjällä on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 128 500 adygea, 520 000 kabardia, 60 500 tšerkessiä ja 3 200 šapsugia. He asuvat etupäässä Pohjois-Kaukasiassa sijaitsevissa Adygean, Kabardi-Balkarian ja Karatšai-Tšerkessian tasavalloissa. Huomattavia adygeryhmiä asuu myös Turkissa ja Lähi-idässä, joissa käytetty nimitys ”tšerkessit” käsittää usein myös muiden pohjoiskaukasialaisten kansojen edustajia. Turkissa adygelaisia arvioidaan olevan 150 000 henkeä, Jordaniassa 25 000, Iranissa 15 000, Irakissa 5 000, Libanonissa 2 000 ja Syyriassa 32 000 (jälkimmäiseen lukuun sisältyvät myös tšetšeenit). Yhteensä adygelaisiin kansoihin arvioidaan kuuluvan yli miljoona henkeä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Adygi.ru (venäjäksi)
Adygelaisten historiasta ja kulttuurista kertova sivusto (venäjäksi)
Circassian World[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Kiirastuli

Kiirastulen kuvaus Etelä-Tirolista.
Gustave Dorén kuvitusta Danten Jumalaiseen näytelmään.
Kiirastuli (lat. purgatorium, ’puhdistuspaikka’) on katolisen kirkon teologian mukaan olotila, jossa pelastuneen ihmisen sielu kuoleman jälkeen puhdistuu (lat. purgare, ’puhdistaa’) synneistä ennen taivaaseen pääsyä. Useimmat taivaaseen pääsevät tarvitsevat katolisen kirkon käsityksen mukaan tällaista puhdistusta ennen kuin kohtaavat Jumalan. Sitä vastoin kadotukseen joutuvat eivät käy kiirastulessa.
Katolisen kirkon katekismuksen mukaan ”ne, jotka kuolevat Jumalan armossa ja ystävinä, mutta eivät ole täydellisesti puhdistuneet, saavat kyllä olla varmoja ikuisesta pelastuksestaan, mutta he joutuvat kuolemansa jälkeen läpikäymään puhdistuksen saavuttaakseen sen pyhyyden, joka on välttämätön taivaan iloon pääsemiseksi”.
Käsitys kiirastulesta nojaa käytäntöön rukoilla vainajien puolesta. Tähän liittyy sielunmessujen (lat. requiem) viettäminen. Katekismuksen mukaan ”kirkko on jo varhaisimmista ajoista asti kunnioittanut vainajien muistoa ja kantanut heidän puolestaan esirukouksia ja varsinkin eukaristista uhria, jotta he puhdistuisivat ja pääsisivät autuaaksi tekevään Jumalan katselemiseen. Kirkko suosittaa myös almuja, aneita ja katumustekoja vainajien puolesta.”
Katolinen kirkko katsoo kiirastulen olemassaolon näkyvän jo Raamatun kirjoissa. Kirkkoisillä se on havaittavissa varhaisimmillaan 200–400-luvuilla Clemens Aleksandrialaisenlähde tarkemmin?, Cyprianus Karthagolaisenlähde tarkemmin?, Lactantiuksenlähde tarkemmin?, Kyrillos Jerusalemilaisenlähde tarkemmin?, Gregorios Nyssalaisenlähde tarkemmin?, Johannes Khrysostomoksenlähde tarkemmin? ja Augustinuksenlähde tarkemmin? kirjoituksissa. Oppi dogmatisoitiin eli määrättiin pakolliseksi uskonkappaleeksi kirkon jäsenille vuonna 1274.
Protestanttisten kirkkojen ja liikkeiden piirissä oppia kiirastulesta ei hyväksytä. Martti Lutherin mukaan kiirastulen olemassaolosta ei voida sanoa mitään.
Ortodoksisen teologian mukaan ihmiset ovat kuolemansa jälkeen välitilassa, jossa he ovat tietoisia, mutta kirjaimellista puhdistavaa tulta ei ortodoksisen kirkon mielestä ole. Ortodoksisen näkemyksen mukaan sielut siirtyvät pois välitilasta viimeisen tuomion jälkeen. Siitä, että tarkoitetaanko tällä välitilalla niin sanottua tulliasemaoppia, ei ole saatu ortodoksisessa teologiassa yhteisymmärrystä.
Dante Alighierin teos Jumalainen näytelmä on kuuluisa kaunokirjallinen kuvaus kiirastulesta. Dante kuvaa kiirastulen pengerretyksi vuoreksi. Kun syntinen on viimein puhdistunut synneistään, hän voi nousta vuoren huipulle, mistä alkaa paratiisi. Danten näkemys kiirastulesta on taiteilijan oma. Kirkon viralliseen näkemykseen ei myöskään kuulu käsitys kirjaimellisesta, polttavasta tulesta vaan ylipäätään kärsimyksestä tai taakasta, josta sielu kiirastulen myötä vapautuu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiirastuli Wikimedia Commonsissa
Purgatory. Encyclopaedia Britannica. (englanniksi)
Luettelo matelijahumanoideista

Dinosauroidi, hypoteettinen antropomorfinen älykäs dinosaurus.
Matelijahumanoidit ovat kuvitteellisia organismeja, jotka koostuvatselvennä erilaisista kansanperinteistä, tieteiskirjallisuudesta, fantasiasta ja salaliittoteorioista .
Mytologia

Boreas (roomalaisille Aquilon ): kreikkalainen kylmän pohjoistuulen jumala, jota Pausanias kuvaili siivekkääksi mieheksi, jolla on joskus käärmeitä jalkojen sijaan.
Cecrops I: myyttinen Ateenan ensimmäinen kuningas oli puoliksi ihminen, puoliksi käärme
Lohikäärmekuninkaat: kiinalaisen mytologian olentoja, joita joskus kuvataan matelijahumanoideina
Jotkut islamilaisen mytologian djinnit kuvataan ihmisen ja käärmeen näköisinä.
Echidna, Tyfonin vaimo kreikkalaisessa mytologiassa, oli puoliksi nainen, puoliksi käärme.
Fu Xi: käärmemäinen ihmiskunnan luoja kiinalaisesta mytologiasta
Glykoni : käärmejumala, jolla oli miehen pää.
Gorgonit: Kreikkalaisen mytologian sisaret, joilla oli käärmeitä hiuksina.
Lamia: kreikkalaisen mytologian lapsia syövä naisdemoni, joka on kuvattu puoliksi naisena ja puoliksi käärmeenä.
Nāga (devanagari: नाग): Hindulaisen mytologian matelijoita (kuningaskobria), joiden sanotaan elävän maan alla ja olevan vuorovaikutuksessa ihmisten kanssa pinnalla.
Nüwa: käärmemäinen ihmiskunnan luoja kiinalaisesta mytologiasta
Shenlong: lohikäärme ukkonen jumala, jolla kuvaillaan olevan ihmisen pää ja lohikäärmeen keho
Käärme : Genesiksen luomiskertomuksen entiteetti, joka on toisinaan kuvattu jaloilla ja joskus samaistettu Saatanaan, vaikka sen esitykset ovat olleet sekä miehiä että naisia.
Sobek: Muinaisen egyptin krokotiilipäinen jumala
Suppon No Yurei: Kilpikonnapäinen ihmishaamu japanilaisesta mytologiasta ja kansanperinteestä
Tlaloc: Atsteekkien jumala, joka on kuvailtu mieheksi, jolla on käärmeiden hampaat
Tyfonilla, "kaikkien hirviöiden isällä" kreikkalaisessa mytologiassa, oli sata käärmeenpäätä Hesiodoksen kirjassa tai muuten hän oli mies vyötäröstä ylöspäin ja massa kuohuvia kyykäärmeitä vyötäröstä alaspäin.
Wadjet esidynastian ala-Egyptin käärmejumalatar - joskus kuvattu puoliksi käärmeenä ja puoliksi naisena
Zahhak, zoroastrilaisen mytologian hahmo, joka Ferdowsin eeppisessä Shahnamehissä kasvattaa käärmeen kummallekin olkapäälle
Kansanperinne

Portugalilaisen ja galicialaisen kansanperinteen lumottu Moura esiintyy käärmeenä, jolla on pitkät vaaleat hiukset.
Kappa: Kilpikonnan kaltaisia humanoideja japanilaisesta mytologiasta ja kansanperinteestä.
Lizard Man of Scape Ore Swamp Etelä-Carolinassa, Yhdysvalloissa
Lovelandin Sammakko (tai Lovelandin Lisko), Lovelandissa, Ohiossa, Yhdysvalloissa
Thetisjärven hirviö Kanadassa
Valkoinen käärme: hahmo kiinalaisesta kansanperinteestä
Cuca, alligaattorihumanoidinoita brasilialaisesta kansanperinteestä.
Fringe-teorioita

Matelijat esiintyvät joissakin väitteissä avaruusolioiden kohtaamisessa ja David Icken salaliittoteorioissa
Tieteellinen spekulaatio

Dinosauroidi, paleontologi Dale Russellin hypoteettinen matelijoiden humanoidi.
Muut oletetut älykkäät dinosaurukset
Nykyaikainen fiktio

Laaja valikoima fiktiivisiä teoksia kuvaa matelijahumanoideja.
Nykyaikainen fiktio > Kirjallisuus

Evra Von Darren Shanin "Darren Shanin saagasta"
Horibit Pellucidar -kirjoista
Barabelit Star Warsista
Hork-Bajir KA Applegaten Animorphsista
Vihreän Kirtlen rouva CS Lewisin Hopeatuolista
Nimetön rotu HP Lovecraftin Nimettömästä kaupungista - myöhemmissä Cthulhu-tarustossa on nimetty näitä valusialaisiksi tai yksinkertaisesti " käärmeihmisiksi ".
Käärmemiehet Robert E. Howardin teoksista (myös Marvel-universumissa)
Yig, käärmejumala HP Lovecraftin Cthulhu-tarustosta.
Troglodytit Apollon koettelemuksista
Nykyaikainen fiktio > Televisio > Doctor Who

Drakonialaiset
Foamasi
Homo reptilia
silurilaiset
Sea Devils
Jääsoturit
Nykyaikainen fiktio > Televisio > Star Trek

Cardassialaiset
Gorn
Jem'Hadar
Voth
Tosk
Xindi-matelijat
Nykyaikainen fiktio > Televisio > Ninjago

Serpentine
Vermillionit
Nykyaikainen fiktio > Televisio > muut

Cobra-La ja Cobra Commander GI Joe -sarjasta
Chase Young Xiaolin Showdownista
Drakh ja Narn Babylon 5:stä
Lizard Man He-Man and the Masters of the Universesta
Scarranit Farscapesta
Masters of the Universe -sarjan käärmemiehet
Spinner My Hero Academiasta
Disneyn Gargoyles -elokuvan Zafiro.
Nykyaikainen fiktio > Sarjakuvat > Marvel

Lisko, Hämähäkkimiehen vihollinen
Sauron, Pteranodonin kaltainen Ryhmä-X:n vihollinen
Skrullit, matelijoiden muodonmuuttajien vierasrotu
Stegron, Stegosaurus -tyyppinen Hämähäkkimiehen vihollinen
Nykyaikainen fiktio > Sarjakuvat > DC

Gordanianit, ulkomaalaisten matelijoiden orjien laji
Killer Croc, Batmanin vihollinen
Lizardmen Warlord -sarjasta.
Llaranit
Psionit
Nykyaikainen fiktio > Sarjakuvat > Muut

Kleggs, muukalainen palkkasoturi Judge Dredd -universumissa.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat, Slash, Naskapää ja jopa Triceratonit .
Zarbon Dragon Ball Z animesta ja mangasta.
Nykyaikainen fiktio > Elokuvat

Thulsa Doom elokuvasta Conan the Barbarian
Trandoshanit Star Warsista
Superässä Buckaroo Banzainista