stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petra Olli

| Petra Maarit Olli |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1994 (ikä 30) Lappajärvi, Suomi
Uran tiedot
Laji:  paini
Seura:  Lappajärven Veikot
Valmentaja:  Ahto Raska Pertti Olli
 Tietolaatikko päivitetty 24.10.2018 
| Mitalit> Maa:   Suomi.Paini.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Paini.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Paini.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Budapest 2018 | 65 kg |  |
|  Hopeaa | Las Vegas 2015 | 58 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Riika 2016 | 60 kg |  |
|  Kultaa | Kaspijsk 2018 | 65 kg |  |
|  Pronssia | Vantaa 2014 | 58 kg |  |
|  Pronssia | Bukarest 2019 | 65 kg |  |
Petra Maarit Olli (s. 5. kesäkuuta 1994 Lappajärvi) on suomalainen uransa vuonna 2020 lopettanut painija ja nykyinen painivalmentaja. Hän edusti Lappajärven Veikkoja ja häntä ovat valmentaneet isä Pertti Olli ja vuodesta 2009 virolainen entinen maailmanmestaruustason painija Ahto Raska. Häntä ovat valmentaneet myös Janne Myllyperkiö, Hannu Övermark ja Vesa Alanen.
Olli voitti kultaa 60 kg:n sarjassa Riian EM-kilpailuissa 2016 ja 65 kg:n sarjassa Kaspijskin EM-kilpailuissa 2018 ja Budapestin MM-kisoissa 2018. 58 kg:n sarjassa hän saavutti hopeaa Las Vegasin MM-kilpailuissa 2015 ja pronssia Vantaan EM-kilpailuissa 2014. Taškentin MM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui 60 kg:n painoluokassa viidenneksi ja Belgradin EM-kilpailuissa 2012 55 kg:n sarjassa seitsemänneksi. Vuonna 2011 hän saavutti Helsinki Open -turnauksessa sarjavoiton 55 kg:n sarjassa. Vuonna 2014 hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden 63-kiloisten painoluokassa. Singaporen nuorten kesäolympialaisissa 2010 Olli voitti pronssia 46 kg:n sarjassa. Mitali oli Suomen ensimmäinen nuorten olympialaisista. Olli on ainoa Kansainvälisen painiliiton rankinglistan sarjassaan ensimmäiselle sijalle yltänyt suomalaispainija.
Alle 20-vuotiaiden ikäluokassa Olli ylsi historian ensimmäisenä painijana neljään Euroopan-mestaruuteen, jotka hän voitti vuosina 2011–2014. Vuosina 2015 ja 2017 Olli voitti alle 23-vuotiaiden EM-kultaa. Alle 17-vuotiaiden ikäluokassa hän voitti MM-pronssia, kaksi EM-mitalia ja kaksi Pohjoismaiden-mestaruutta. Vuosina 2012–2014 hän voitti junioreiden MM-pronssia. Aikuisten Suomen-mestaruuden hän on voittanut viidesti, ja yhteensä hänellä on seitsemän aikuisten SM-mitalia.
Keväällä 2021 Olli voitti Big Brother Vip -tosi-tv-ohjelman, jossa oli mukana yhteensä 14 julkisuudesta tuttua henkilöä. Olli osallistui vuonna 2020  Mestareiden mestari tv-ohjelmaan ja vuonna 2021 Urheilustudio-tv-ohjelman Jatkoerään.
Urheilu-ura

Olli aloitti painin vuonna 2002. Ensimmäisissä kansainvälisissä arvokilpailuissaan, vuoden 2009 kadettien (alle 17-vuotiaiden) EM-kilpailuissa Serbiassa, Olli voitti pronssia 46 kg:n painoluokassa. Vuonna 2010 hän voitti kadettien Pohjoismaiden-mestaruuden 49 kg:n sarjassa. Elokuussa Singaporessa järjestetyissä ensimmäisissä nuorten kesäolympialaisissa Olli voitti 46 kg:n sarjassa pronssia. Hän hävisi ensimmäisen kierroksen ottelunsa kultaa voittaneelle japanilaisvastustajalle, mutta voitti keräilyottelun venezuelalaispainijaa vastaan. Pronssiottelussa hän voitti saksalaisen Laura Mertensin 3–1 (jaksot 2–1). Ollin mitali oli Suomen ensimmäinen nuorten olympialaisista.
Urheilu-ura > 2011

Kesäkuussa 2011 Olli voitti 17-vuotiaana Serbiassa juniorien (alle 20-vuotiaiden) Euroopan-mestaruuden 51 kg:n painoluokassa. Loppuottelussa hän voitti azerbaidžanilaisen Patimat Bagomedovan, joka voitti samana vuonna aikuisten MM-pronssia. Olli oli turnauksen nuorin painija ja kilpaili erikoisluvalla. Elokuussa Olli saavutti Varsovassa kadettien EM-kilpailuista 52 kg:n sarjan hopeaa hävittyään loppuottelussa venäläispainijalle. Pari viikkoa EM-hopean jälkeen hän osallistui Unkarissa ensimmäistä kertaa kadettien MM-kilpailuihin, joista saavutti 52 kg:n sarjassa pronssia. Marraskuussa Olli kilpaili ensimmäisen kansainvälisen turnauksensa aikuisten sarjassa ja voitti Helsinki Openin 55 kg:n painoluokassa. Tammikuussa 2012 Olli valittiin Vuoden nuoreksi urheilijaksi Suomen urheilugaalassa.
Urheilu-ura > 2012

Vuonna 2012 Olli jatkoi aikuisten turnauksiin osallistumista. Sofia Mattssonin voittamassa helmikuun Dan Kolov–Nikola Petrov-turnauksessa hän oli kolmas. Maaliskuussa 2012 Olli osallistui ensimmäiseen aikuisten arvoturnaukseensa Belgradin EM-kilpailuissa sijoittuen seitsemänneksi. Ensimmäisessä ottelussaan hän voitti italialaispainijan jaksoin 2–0 ja toisessa ottelussa sveitsiläispainijan myös 2–0-jaksoin. Kolmannessa ottelussa Olli hävisi romanialaiselle Ana Maria Pavălille 0–2.
Ollin kevät jatkui karsintaturnauksilla Lontoon kesäolympialaisiin. Huhtikuun lopulla hän voitti Sofiassa kaksi ensimmäistä otteluaan, mutta hävisi selätyksellä ratkaisevan ottelun Julia Ratkevitšille ja sijoittui turnauksessa viidenneksi. Viimeisessä karsintaturnauksessa Vantaalla Olli voitti jälleen kaksi ensimmäistä otteluaan, mutta hävisi kisapaikan ratkaisseen ottelun edellisten olympiakisojen pronssimitalisti Jackeline Renteríalle jaksoin 2–1. Hän sijoittui turnauksessa kolmanneksi.
Kesäkuussa 2012 Olli voitti juniorien EM-kultaa Zagrebissa voitettuaan loppuottelussa puolalaisen Karolina Krawczykin. Syyskuussa hän saavutti junioreiden MM-pronssia Pattayalla voitettuaan pronssiottelussa Venezuelan Virginia Jimenez Fernandezin. Mitali oli Suomen historian ensimmäinen naisen saavuttama mitali junioreiden MM-kilpailuissa. Tammikuussa 2013 Suomen Painiliitto valitsi Ollin Vuoden 2012 naispainijaksi.
Urheilu-ura > 2013–2014

Heinäkuussa 2013 Olli voitti kolmannen peräkkäisen alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruutensa, tällä kertaa 59 kilogramman sarjassa. Elokuussa hän saavutti junioreiden MM-pronssia 59 kilogramman sarjassa.
Vantaan EM-kilpailuissa 2014 Olli voitti uransa ensimmäisen aikuisten tason arvokisamitalin, pronssia 58 kg:n sarjassa. Hän voitti turnauksessa muun muassa hallinneen maailmanmestari Marianna Sastinin. Toukokuussa 2014 Olli voitti Turussa järjestetyissä Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 63 kilogramman sarjan. Kesäkuussa Olli teki historiaa voittamalla neljännen juniorien Euroopan-mestaruuden, mihin kukaan ei häntä aikaisemmin ollut kyennyt. Elokuussa Olli saavutti junioreiden MM-pronssia edellisvuoden tapaan.
Syyskuussa 2014 Olli kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten MM-kilpailuissa Taškentissa. Hän voitti ensimmäisten kierrosten kiinalais- ja intialaisvastustajansa, mutta hävisi kolmannessa ottelussaan mongolialaisvastustajalle. Pronssiottelussa Olli hävisi venäläiselle Natalja Goltsille pistein 1–12 ja sijoittui viidenneksi.
Urheilu-ura > 2015–2016

Maaliskuussa 2015 Olli voitti alle 60-kiloisten sarjassa alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Wałbrzychissa. Kesäkuussa hänen oli tarkoitus osallistua Bakun EM-kilpailuihin, jotka järjestettiin osana historian ensimmäisiä Euroopan kisoja, mutta polven ulkosivusiteen repeämä esti häntä kilpailemasta.
Olli voitti vuoden 2015 MM-kisoissa hopeaa hävittyään loppuottelussa japanilaiselle kolminkertaiselle olympiavoittajalle Kaori Ichōlle 0–10. Hän voitti kisoissa aiemmin Azerbaidžanin Julia Ratkevitšin, Kirgisian Aisuluu Tynybekovan ja Kanadan Michelle Fazzarin. Suomalaisen naispainin historian ensimmäisen MM-mitalin lisäksi Olli varmisti myös paikkansa Rion olympialaisiin.
Maaliskuussa 2016 Olli voitti Euroopan-mestaruuden 60 kg:n sarjassa Riian EM-kilpailuissa 2016 päihitettyään loppuottelussa sarjan hallitsevan maailmanmestarin, Ukrainan Oksana Herhelin pistein 8–2. Välierässä hän voitti Venäjän Julija Prontsevitšin ja sitä ennen Unkarin Gabriella Sleiszin, kummatkin 10–0 ennen täyttä aikaa. Kansainvälisen painiliiton UWW:n huhtikuun 2016 maailman ranking-listalla Olli oli sijoitettu ensimmäiseksi.
Rion olympialaisissa 2016 Olli putosi jatkosta hävittyään 2. kierroksen ottelun Kirgisian Aisuluu Tynybekovalle.
Urheilu-ura > 2017–2018

Maaliskuussa 2017 Olli voitti alle 23-vuotiaiden EM-kultaa 63-kiloisten sarjassa. Vuoden 2017 aikuisten EM- ja MM-kisat jäivät Ollilta väliin polvivamman vuoksi. Hän palasi takaisin kilpailuihin marraskuussa 2017 järjestetyissä alle 23-vuotiaiden MM-kisoissa. Kisoissa Olli hävisi sekä avausottelunsa että keräilyeränsä ottelun.
Maaliskuussa 2018 Olli nousi maailman rankinglistan ensimmäiselle sijalle 65 kilon sarjassa. Toukokuussa 2018 Olli voitti Euroopan-mestaruuden 65 kilon sarjassa kukistaessaan loppuottelussa azerbaidžanilaisen Elis Manolovan pistein 3–1 Venäjän Kaspijskissa käydyissä kisoissa. Lokakuussa 2018 järjestetetyissä MM-kisoissa Olli paini edelleen 65 kilon sarjassa. Hän saavutti MM-kultaa voitettuaan finaalissa kanadalaispainija Danielle Lappagen. Semifinaalissa oli vastassa Japanin 23-vuotiaiden maailmanmestari Ayana Gempei, puolivälierissä Intian Ritu-Ritu ja alkuerissä Bulgarian Sofia Georgieva. Ollin saavuttama MM-painikulta on Suomen ensimmäinen sitten vuoden 1997. Joulukuussa 2018 Kansainvälinen painiliitto valitsi Ollin vuoden historiantekijäksi sekä historian ensimmäisenä suomalaisena vuoden naispainijaksi. Palkintoon kuului 10 000 sveitsin frangin eli noin 8 900 euron rahapalkinto.
Urheilu-ura > 2019–2020

Huhtikuussa 2019 Olli voitti pronssia Bukarestin EM-kilpailuissa 65 kg:n sarjassa. Hän ei osallistunut syyskuussa 2019 Kazakstanin MM-kisoihin sairastelun vuoksi. Olli hävisi helmikuussa 2020 Roomassa käydyissä EM-kilpailuissa molemmat ottelunsa ja sijoittui viidenneksi.
Urheilu-ura > Painiuran jälkeen

Urheilu-uransa jälkeen Olli on toiminut valmentajana Kuortaneen urheiluopistolla toimivassa Petra Olli Junior Teamissa, johon kuului syksyllä 2021 viisi vielä juniori-ikäistä naispainijaa. Syksyllä 2021 Olli valmistui valmentajaksi suorittamalla alan ammattitutkinnon. Sen ohella hän alkoi opiskella myös liiketoiminnan ammattitutkintoa Seinäjoen Sedussa, josta hän valmistui joulukuussa 2021.
Yksityiselämä

Olli harrasti aikaisemmin yleisurheilua. 15-vuotiaana hän voitti ikäluokkansa Suomen-mestaruuden keihäänheitossa. Hän on harrastanut myös maastohiihtoa ja pesäpalloa. Ollin isänisä Paavo Olli oli pikajuoksija. Petra Ollin perheeseen kuuluvat isä, äiti ja kaksi pikkuveljeä.
Olli opiskeli Lappajärven lukiossa sekä Kuortaneen urheilulukiossa, josta hän valmistui ylioppilaaksi keväällä 2014.
Olli seurustelee virolaisen Indrek Vassuksen kanssa ja heille on määrä syntyä esikoislapsi alkuvuodesta 2025.
Saavutukset

Lähde: International Wrestling Database
Saavutukset > Kansainväliset turnaukset

MM-kilpailut: kultaa 2018 (65 kg), hopeaa 2015 (58 kg), viides 2014 (60 kg)
EM-kilpailut: kultaa 2016 (60 kg), kultaa 2018 (65 kg), pronssia 2014 (58 kg), seitsemäs 2012 (55 kg)
Pohjoismaiden-mestaruus 2014 (63 kg)
Klippan Lady Open: voittaja 2013 (59 kg), 2014 (58 kg), 2015 (60 kg) ja 2016 (60 kg)
Grand Prix of Paris: voittaja 2015 (60 kg)
Helsinki Open -turnaus: voittaja 2011 (55 kg)
Dan Kolov–Nikola Petrov-turnaus: kolmas 2012 (55 kg)
Nuorten olympiapronssia 2010 (46 kg)
Juniorien MM-pronssia 2012 (55 kg), 2013 (59 kg) ja 2014 (59 kg)
Kadettien (alle 17-vuotiaiden) MM-pronssia 2011 (52 kg)
Nuorten (alle 23-vuotiaiden) Euroopan-mestaruus 2015 (60 kg) ja 2017 (63 kg)
Juniorien (alle 20-vuotiaiden) Euroopan-mestaruus 2011 (51 kg), 2012 (55 kg), 2013 (59 kg) ja 2014 (59 kg)
Kadettien EM-kilpailut: hopeaa 2011 (52 kg) ja pronssia 2009 (46 kg)
Kadettien Pohjoismaiden-mestaruus 2010 (49 kg)
Saavutukset > Aikuisten SM-mitalit

kultaa 2011 (55 kg), 2012 (55 kg), 2013 (63 kg), 2015 (63 kg) ja 2016 (63 kg)
hopeaa 2009 (48 kg) ja 2010 (48 kg)
Saavutukset > Huomionosoitukset

Vuoden nuori urheilija: 2011
Vuoden naispainija: 2012, 2014
Pohjanmaan vuoden urheilija ja vuoden maineteko -palkinto: 2015
Suomen Urheilumuseon Vuoden urheilupostaus: 2015
Kirjallisuutta

Kekäläinen, Mikko: Petra Olli – Painija.  Helsinki:  Tammi, 2021.  ISBN 978-952-04-2657-6
| n k Suomen vuoden nuori urheilija |
| --- | --- |
Voittajat:  2004: Minea Blomqvist  2005: Teemu Rantanen  2006: Kiira Korpi  2007: Petteri Koponen  2008: Peetu Piiroinen  2009: Mikael Granlund  2010: Sanni Utriainen  2011: Petra Olli  2012: Santeri Paloniemi  2013: Aleksander Barkov  2014: Amanda Kotaja  2015: Alisa Vainio  2016: Patrik Laine  2017: Lauri Markkanen  2018: Kalle Rovanperä  2019: Kaapo Kakko  2020: Silja Kosonen  2021: Saga Vanninen  2022: Saga Vanninen  2023: Saga Vanninen
Syke (12. tuotantokausi)

Suomalaisen sairaalan traumaosastolle sijoittuvan Syke-draamasarjan kahdennentoista tuotantokauden julkaiseminen alkoi Nelonen Median maksullisessa suoratoistopalvelussa Ruutu+:ssa 13. toukokuuta 2022. Kaudella oli 24 jaksoa, jotka muodostivat 6 jaksokokonaisuutta.
Kauden kaksi ensimmäistä jaksoa esitettiin 13. toukokuuta 2022 televisiossa Nelosella samana päivänä, kun maksullisena Ruudussa julkaistiin ensimmäiset neljä jaksoa. Sen jälkeen kauden esitys jatkui Ruudussa niin, että torstaisin ja perjantaisin julkaistiin yksi uusi jakso 24. kesäkuuta 2022 asti, jonka jälkeen uusia jaksoja julkaistiin yksi viikossa torstaisin.
Rooleissa > Sivurooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Krista Putkonen-Örn  | … |  Elina Hurskainen    |
|  Pedram Notash  | … |  Ufuk ”Uffe” Uzuncarsili    |
|  Minetta Hämäläinen  | … |  Ada Alanko   |
|  Emilia Karilampi  | … |  Meeri Nortamo   |
|  Juha-Tapio Arola  | … |  Artturi Laine    |
|  Akseli Kouki  | … |  Santeri Valkjärvi    |
|  Janni Hussi  | … |  Vilma Davis    |
Jaksot

| Jakso | Nimi | Julkaisu Ruutu+:ssa | Julkaisu Ruudussa | Ensiesitys Livillä | Ikäraja / Sisältörajoitukset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Kivi kengässä | 13. toukokuuta 2022 | 13. toukokuuta 2022 | 13. toukokuuta 2022 (Nelonen) 10. toukokuuta 2023 (Liv) |  /  |
| 1 | Kivi kengässä | 13. toukokuuta 2022 | 13. toukokuuta 2022 | 13. toukokuuta 2022 (Nelonen) 10. toukokuuta 2023 (Liv) |  /  |
| 1 | Kivi kengässä | 13. toukokuuta 2022 | 6. lokakuuta 2022 | 11. toukokuuta 2023 |  /  |
| 1 | Kivi kengässä | 13. toukokuuta 2022 | 7. lokakuuta 2022 | 11. toukokuuta 2023 |  /  |
| 2 | Syvään päähän | 19. toukokuuta 2022 | 13. lokakuuta 2022 | 17. toukokuuta 2023 |  /  |
| 2 | Syvään päähän | 20. toukokuuta 2022 | 14. lokakuuta 2022 | 17. toukokuuta 2023 |  /  |
| 2 | Syvään päähän | 26. toukokuuta 2022 | 20. lokakuuta 2022 | 18. toukokuuta 2023 |  /  |
| 2 | Syvään päähän | 27. toukokuuta 2022 | 21. lokakuuta 2022 | 18. toukokuuta 2023 |  /  |
| 3 | Lain kirjain | 2. kesäkuuta 2022 | 27. lokakuuta 2022 | 24. toukokuuta 2023 |  /  |
| 3 | Lain kirjain | 3. kesäkuuta 2022 | 28. lokakuuta 2022 | 24. toukokuuta 2023 |  /  |
| 3 | Lain kirjain | 9. kesäkuuta 2022 | 3. marraskuuta 2022 | 25. toukokuuta 2023 |  /  |
| 3 | Lain kirjain | 10. kesäkuuta 2022 | 4. marraskuuta 2022 | 25. toukokuuta 2023 |  /  |
| 4 | Rakkauden jumalat | 16. kesäkuuta 2022 | 10. marraskuuta 2022 | 31. toukokuuta 2023 |  /  |
| 4 | Rakkauden jumalat | 17. kesäkuuta 2022 | 11. marraskuuta 2022 | 31. toukokuuta 2023 |  /  |
| 4 | Rakkauden jumalat | 23. kesäkuuta 2022 | 17. marraskuuta 2022 | 1. kesäkuuta 2023 |  /  |
| 4 | Rakkauden jumalat | 24. kesäkuuta 2022 | 18. marraskuuta 2022 | 1. kesäkuuta 2023 |  /   |
| 5 | Anteeksianto | 30. kesäkuuta 2022 | 24. marraskuuta 2022 | 7. kesäkuuta 2023 |  /  |
| 5 | Anteeksianto | 7. heinäkuuta 2022 | 25. marraskuuta 2022 | 7. kesäkuuta 2023 |  /  |
| 5 | Anteeksianto | 14. heinäkuuta 2022 | 1. joulukuuta 2022 | 8. kesäkuuta 2023 |  /  |
| 5 | Anteeksianto | 21. heinäkuuta 2022 | 2. joulukuuta 2022 | 8. kesäkuuta 2023 |  /  |
| 6 | Rintamalinjoja | 28. heinäkuuta 2022 | 8. joulukuuta 2022 | 14. kesäkuuta 2023 |  /  |
| 6 | Rintamalinjoja | 4. elokuuta 2022 | 9. joulukuuta 2022 | 14. kesäkuuta 2023 |  /  |
| 6 | Rintamalinjoja | 11. elokuuta 2022 | 15. joulukuuta 2022 | 15. kesäkuuta 2023 |  /  |
| 6 | Rintamalinjoja | 18. elokuuta 2022 | 16. joulukuuta 2022 | 15. kesäkuuta 2023 |  /  |
Keskeiset tekijät

Ohjaajat: Taavi Vartia ja Toni Laine
Pääkäsikirjoittajat: Anne Prokofjeff ja Hannamaija Matila
Käsikirjoittajat: Maatit Koskinen, Anna Meling, Antti Okkonen, Solina Riekkola ja Susanna Åke
Stooritiimi: Maarit Koskinen, Anna Meling, Antti Okkonen, Solina Riekkola, Anna Siltala ja Susanna Åke
Kuvaajat: Jyri Hakala, Pini Hellstedt ja Antti Ruusuvuori
Lavastaja: Inka Uusitalo-Matilainen
Leikkaajat: Meri Itäkodes ja Teemu Pöllänen
Tuottaja: Lotta Westerberg
Vastaavat tuottajat: Olli Haikka, Marko Talli ja Tea Panula (Nelonen Media)
Aiheesta muualla

Syke Ruutu-palvelussa
| --- | --- |
Tuotantokaudet:   1. tuotantokausi  2. tuotantokausi  3. tuotantokausi  4. tuotantokausi  5. tuotantokausi  6. tuotantokausi  7. tuotantokausi  8. tuotantokausi  9. tuotantokausi  10. tuotantokausi  11. tuotantokausi  12. tuotantokausi  13. tuotantokausi  14. tuotantokausi  15. tuotantokausi  16. tuotantokausi 
Pääosissa:   Lena Meriläinen  Iina Kuustonen  Tiina Lymi  Leena Pöysti  Antti Luusuaniemi  Lauri Tilkanen  Jarkko Niemi  Matti Ristinen  Jaana Pesonen  Elena Spirina  Carl-Kristian Rundman  Mari Perankoski  Krista Putkonen-Örn  Niina Koponen  Juha-Tapio Arola  Lotta Kaihua  Amelie Blauberg  Senna Vodzogbe  Janne Saarinen  Marius Valtanen  Valtteri Lehtinen  Sebastian Rejman  Jenni Banerjee  Sanna Stellan  Iida-Maria Heinonen  Nicke Lignell  Akseli Kouki  Helmi-Leena Nummela  Janni Hussi  Mikko Nousiainen 
Esityskanavat:   Yle TV2  Yle Areena  Nelonen  Liv  Ruutu / Ruutu+ 
Elokuvat:   Hätätila  Särkynyt sydän
Gale Gordon

| Gale Gordon |
| --- | --- |
 Gale Gordon vuonna 1988.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Charles T. Aldrich, Jr.
Syntynyt: 20. helmikuuta 1906 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 30. heinäkuuta 1995 Escondido, Kalifornia
Aiheesta muualla
www.galegordon.com
IMDb 
Elonet
Gale Gordon (oik. Charles T. Aldrich, Jr.) (20. helmikuuta 1906 New York, New York, Yhdysvallat – 30. heinäkuuta 1995 Escondido, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten yhteistyöstään Lucille Ballin kanssa sekä radiossa että televisiossa.
Gale Gordon aloitti uransa näyttämöllä, mutta teki debyyttinsä radiossa jo vuonna 1926. Vuoteen 1933 mennessä hänestä oli tullut Hollywoodin eniten ansaitseva radionäyttelijä esiintymällä muun muassa sarjoissa Tarzan ja Sherlock Holmes. Ensimmäinen esiintyminen radiokomediassa tapahtui 1939 sarjassa The Joe E. Brown Show ja lopullisen läpimurtonsa koomikkona  hän suoritti 1941 sarjassa Fibber McGee and Molly, jossa hän esitti pormestari Latriviaa. Muita Gordonin radiorooleja olivat muun muassa Osgood Conklin sarjassa Our Miss Brooks, jota roolia hän esitti myös sarjan televisioversiossa.
Yhteistyö Lucille Ballin kanssa alkoi radiokomediasarjassa My Favorite Husband. Kun Ball aloitti televisiosarjansa I Love Lucy, oli Gordon estynyt ottamasta vastaan hänelle tarjottua Fred Mertzin roolia, vaikka vierailikin sarjan kahdessa jaksossa. Tunnetuimman televisioroolinsa Gordon teki Lucille Ballin seuraavassa televisiosarjassa The Lucy Show, jossa hän esitti Mr. Mooneya. Hän esiintyi myös sarjoissa Here's Lucy ja Life With Lucy.
Gale Gordon kuoli 89 vuoden iässä keuhkosyöpään. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella ja paikka Radio Hall of Famessa.
Mitä sä siit tiiät (Heeeyyy)

| ”Mitä sä siit tiiät (Heeeyyy)” Jare & VilleGalle mukana Ruudolf & Karri Koira |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Mustaa kultaa (LP versio)
 Julkaistu: 8. syyskuuta 2011
 Tyylilaji: rap
 Kesto: 04.35
 Levy-yhtiö: Monsp Records
Jaren & VilleGallen muut singlet
| ”Häissä” 2011 | ”Mitä sä siit tiiät (Heeeyyy)” 2011 | ”Karjala takaisin” 2012 |
"Mitä sä siit tiiät (Heeeyyy)" on rap-kaksikko Jaren & VilleGallen neljäs single. Sen musiikkivideo julkaistiin YouTubessa 8. syyskuuta 2011 ja se julkaistiin iTunes Storessa 3. lokakuuta 2011. Kappaleella vierailevat Ruudolf ja Karri Koira ja se löytyy Mustaa kultaa -albumin vinyyliversiolta. Kappaleen musiikkivideolla cameorooleissa nähdään muun muassa Pyhimys ja Gracias. "Mitä sä siit tiiät (Heeeyyy)" nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 18. Myös Latauslistalla kappaleen sijoitus oli 18. sija. Kappale sisältää samplen Cameon kappaleesta "Attack Me With Your Love".
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen singlelista: 18 
Suomen virallinen latauslista: 18
Deloksen meriliitto

| Deloksen meriliitto |
| --- | --- |
 Deloksen meriliiton alueet ja tärkeimmät jäsenet peloponnesolaissodan alussa vuonna 431 eaa.
Perustettu:  478 eaa.
Lakkautettu:  404 eaa.
Tyyppi:  symmakhia (sotilasliitto)
Päämaja:  Delos (alussa/muodollinen) Ateena
Jäsenet:  ainakin 336 kreikkalaista polista tai muuta kaupunkia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Deloksen meriliitto oli antiikin kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden vuonna 478 eaa. muodostama liittouma. Se perustettiin persialaissotien jälkeen Ateenan johdolla Persian uhkaa vastaan ja sai nimensä Deloksen saaresta, joka toimi alun perin liiton muodollisena keskuksena. Ajan kuluessa liitto muuttui Ateenan valtapolitiikan välineeksi. Liitto lakkasi olemasta Spartan kukistettua Ateenan peloponnesolaissodassa vuonna 404 eaa. Liiton nimitys on nykyaikainen, ei peräisin antiikin ajalta. Sitä kutsutaan usein myös Ateenan tai Attikan (meri)liitoksi tai Ateenan imperiumiksi.
Deloksen meriliittoon kuului kaupunkeja pääasiassa Egeanmeren itä- ja pohjoisrannikolta sekä saarilta. Ateenan lisäksi jäseniä tunnetaan ainakin 330. Tärkein antiikin ajan lähde liiton vaiheiden kannalta on Thukydideen Peloponnesolaissota. Lisäksi liiton jäsenistä on säilynyt tietoja liiton verotusluetteloissa.
Historia > Liiton perustaminen

Deloksen meriliitto kehittyi kreikkalaisten varhaisemmasta yhteistoiminnasta persialaisia vastaan. Tätä edustavat erityisesti Ateenan tuki Joonian kapinalle (499–494 eaa.) sekä kreikkalaisten yhteistoiminta persialaissotien aikana muun muassa Salamiin (480 eaa.) ja Plataiain taisteluissa (479 eaa.) sekä operaatioissa persialaisten vallassa olleille kreikkalaisalueille näiden taisteluiden jälkeen. Näissä Ateena ja Sparta olivat toimineet yhdessä kreikkalaisten johdossa. Persialaissotien jälkeen Ateena sai johtoaseman persialaisia vastaan, kun taas Sparta vetäytyi vapaaehtoisesti sivummalle.
Varsinaisesesti liiton perustamisen taustalla oli keskeisenä ateenalainen Themistokles. Liiton jäsenten tuli varustaa liiton käyttöön laivoja ja miehiä yhteistä puolustusta varten ja turvata Kreikka persialaisia vastaan. Alkuperäisiin tavoitteisiin kuului myös Vähän-Aasian kreikkalaiskaupunkien vapauttaminen. Liitto sai nimensä Kykladien saariston keskellä sijaitsevasta Deloksen saaresta. Deloksesta tuli liiton muodollinen keskus ja alkuperäinen kokoontumispaikka, koska se oli tärkeä yhteiskreikkalainen kulttipaikka ja näin asemaltaan puolueeton liiton alkuvaiheessa. Liiton yhteistä kassaa säilytettiin Deloksella niin kutsutussa Poros-temppelissä liiton 25 ensimmäisen vuoden ajan. Liiton kokouksissa jokaisella kaupungilla oli alun perin yksi ääni.
Liiton ensimmäinen yhteinen sotatomi oli Eionin valtaaminen Traakiassa vuonna 476 eaa. Siitä tuli Ateenan kauppa-asema. Seuraavaksi ateenalaiset valtasivat liittoa käyttäen itselleen Skyroksen saaren. Tämän jälkeen tehtiin Persian vastaisia sotaretkiä muun muassa Kaariaan, Lyykiaan, Kyprokselle ja Egyptiin.