stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juankosken rautatieasema

Juankosken rautatieasema (lyh. Jki) on rautatieliikennepaikka Kuopion Juankoskella Siilinjärvi–Viinijärvi-radan varrella. Liikennepaikka avattiin liikenteelle marraskuussa 1957, jolloin se oli Siilinjärveltä tulleen radan päätepiste. Itse asemarakennus valmistui vuonna 1960. Rautatie Viinijärven suuntaan otettiin käyttöön vuonna 1968. Aseman pohjoispuolelta oli ratayhteys Stromsdalin tehtaalle, mutta raide purettiin 1990-luvun alkupuolella.
Juankosken asemalla on nykyisin vain tavaraliikennettä, joskin se oli myös henkilöliikenteen käytössä vuosina 1984-1989.
Aiheesta muualla

vaunut.org: Kuvia Juankoskelta
Vladimír Mečiar

| Vladimír Mečiar |
| --- | --- |

Slovakian pääministeri
 27. kesäkuuta 1990 – 6. toukokuuta 1991 24. kesäkuuta 1992 – 16. maaliskuuta 1994 13. joulukuuta 1994 – 30. lokakuuta 1998  
Edeltäjä:  Milan Čič Ján Čarnogurský  Mikuláš Dzurinda
Seuraaja:  Ján Čarnogurský Jozef Moravčík Jozef Moravčík
Slovakian presidentti
 1. tammikuuta 1993 – 2. maaliskuuta 1993 2. maaliskuuta 1998 – 30. lokakuuta 1998  
Edeltäjä:  -  Michal Kováč
Seuraaja:  Michal Kováč Mikuláš Dzurinda (vt.) Jozef Migaš (vt.)
Kansanedustaja
 16. maaliskuuta 1994 – 13. joulukuuta 1994 15. lokakuuta 2002 – 12. kesäkuuta 2010  
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1942 (ikä 82)  Zvolen, Slovakia
Puoliso:  Margarita Mečiar
Tiedot
Puolue:  Kansanpuolue – Demokraattisen Slovakian liike (1991–2013) Verejnosť proti násiliu (VPN, 1989–1991) sitoutumaton (1970–1989) Slovakian kommunistinen puolue (1962–1970)
Vladimír Mečiar (s. 26. heinäkuuta 1942 Zvolen, Slovakian tasavalta) on slovakialainen uransa lopettanut poliitikko ja maansa pääministeri suuren osan 1990-lukua. Mečiar hallitsi maataan autoritaarisesti ja hän oli suuressa roolissa muun muassa Tšekkoslovakian hajoamisessa ja Slovakian länsi-integroitumisen viivästymisessä.
Elämä

Mečiar syntyi Zvolenissa vanhimpana neljästä pojasta. Hänen isänsä oli räätäli. Hän lähti politiikkaan ainoaa silloin avoinna ollutta tietä, kun hän liittyi Tšekkoslovakian kommunistisen nuorisoliitton jäsenenä ja kohosi aina Žiar nad Hronomin kaupungin komitean puhemieheksi asti.  Mečiar erotettiin koko kommunistisesta puolueesta vuonna 1970 kun hän ei hyväksynyt Varsovan liiton hyökkäystä Tšekkoslovakian vuonna 1968. Hän työskenteli tämän jälkeen lasitehtaassalähde?, mutta luki itsensä lakimieheksi Comeniuksen yliopistossa töiden ohessa.
Vuoden 1989 samettivallankumouksen aikana Mečiar liittyi Kansa väkivaltaa vastaan (VPN) -puolueeseen, joka oli muodostunut nopeasti tärkeimmäksi slovakialaiseksi oppositiopuolueeksi. Kun VPN etsi asiantuntijoita Slovakian uuteen kansallisen yhteisymmärryksen hallitukseen, Mečiar nimitettiin sisä- ja ympäristöministeriksi hänen tietämyksestään vakuuttuneen Alexander Dubčekin suosituksesta.
Kesäkuun 1990 demokraattisten vaalien jälkeen Mečiar nimitettiin Slovakian pääministeriksi VPN:n ja kristillisdemokraattisen liikkeen koalitiohallitukseen. Hän kannatti talousuudistuksia ja Tšekkoslovakian säilyttämistä.lähde?
Vuoden kuluessa Tšekin kansalaisfoorumista ja VPN:sta erosi uusia puolueita maiden puoluekentän muodostuessa. VPN hajosi aluksi sisäisesti kahteen leiriin, Mečiarin kannattajiin ja vastustajiin. Keväällä 1991 slovakkien kansallisneuvoston presidiumi erotti Mečiarin pääministerin asemasta hänet korvattiin Ján Čarnogurskýllä, joka oli kristillisdemokraattien johtaja. Tämän jälkeen VPN hajosi virallisesti kahtia: Mečiarin johtamaan Demokraattisen Slovakian liikkeeseen (HZDS) sekä jäljelle jääneeseen VPN:ään. Virallinen selitys hajoamiselle oli, että Mečiarista oli tullut "diktaattori".lähde?
Vuosina 1991 ja 1992 käytiin toistuvia neuvotteluja Tšekin tasavallan ja Slovakian tasavallan välillä kahden osavaltion asemasta Tšekkoslovakiassa. Kesäkuun 1992 vaalit voitti Tšekissä Václav Klausin ODS ja Slovakiassa Mečiarin HZDS. HZDS halusi löyhempää liittovaltiota kun taas ODS tiukempaa yhteistyötä. Nämä näkökannat olivat sovittamattomia ja Mečiar ja Klaus päättivät 23. heinäkuuta Bratislavassa hajottaa Tšekkoslovakian kysymättä kansan mielipidettä.lähde? Tämän seurauksena heistä tuli itsenäisten valtioidensa pääministereitä 1. tammikuuta 1993.
Enkeleitä onko heitä (Anne Mattilan albumi)

| Enkeleitä onko heitä Anne Mattila |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2003
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 45.09
 Levy-yhtiö: BMG Finland
Listasijoitukset
  Suomi: 5. (lokakuu 2003)
Anne Mattilan muut julkaisut
| Anne Mattila 2002 | Enkeleitä onko heitä 2003 | Unihiekkaa 2004 |
Enkeleitä onko heitä  on Anne Mattilan kolmas sooloalbumi ja toinen peräkkäinen platinalevy.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittaneet Jori Sivonen, Jari Holm ja Kisu Jernström.
Tuhlaajatyttö palaa – 3.24 (säv. Emiliano Zuleta, san. Jorma Toiviainen)
Enkeleitä onko heitä – 3.32 (säv. Jori Sivonen, san. Vexi Salmi)
On yö tää kaunis – 3.14 (säv. Kisu Jernström, san. Kari Pesonen)
Luovaa hulluutta – 3.27 (säv. ja san. Timo Kosonen)
Kutsuvasti kummut soivat – 3.08 (säv. Sivonen, san. Salmi)
Lähiöprinsessa – 3.22 (säv. Jari Holm, san. Salmi)
Joka aamu, joka päivä, joka yö – 3.21 (säv. Jernström, san. Pesonen)
Surusilmä – 3.52 (säv. Sivonen, san. Salmi)
Sinua vain, sinua niin – 3.13 (säv. ja san. Petri Munck)
Yksinäinen lintu – 3.58 (säv. Sivonen, san. Salmi)
Et vielä saa lopettaa – 4.07 (säv. Sivonen, san. Salmi)
Annoit suunnan elämään – 3.09 (säv. Holm, san. Toiviainen)
Ei kerro tuuli – 3.12 (säv. Holm, san. Toiviainen)
Enkelipeli

| Enkelipeli> El juego del ángel |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Carlos Ruiz Zafón
Genre:  trilleri, maaginen realismi
Kustantaja:  Planeta
Suomennos
Suomentaja:  Tarja Härkönen ja Anu Partanen
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  607
ISBN:  978-951-1-23223-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Enkelipeli (esp. El juego del ángel) on Carlos Ruiz Zafónin vuonna 2008 ilmestynyt romaani. Teos on jännitys-, kauhu- ja rakkaustarina.
Aiheesta muualla

Hannu Marttila: Paholainen kantaa enkelipinssiä (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 25.5.2009.
Kirsi Piha: Enkelipeli (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomien Lukupiiri 25.6.2009.
Salla Seuri: Carlos Ruiz Zafónin Enkelipeli (Arkistoitu – Internet Archive). Uusi Suomi 18.7.2009.
Asko Karttunen: Liike pääosassa[vanhentunut linkki]. Kauppalehti 24.7.2009.
Juha Virkki: Kirjan taika elää (Arkistoitu – Internet Archive). Kouvolan Sanomat 30.8.2009.
Anna-Maija Järvi-Herlevi: Kuka peilistä kurkistaa? (Arkistoitu – Internet Archive) Kymen Sanomat 2.9.2009.
Antti Nisula: Carlos Ruiz Zafón – Enkelipeli (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 30.11.2009.
HMS Engadine

| HMS Engadine |
| --- | --- |
 HMS Engadine

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Denny and Brothers, Dumbarton
Kölinlasku:  1910
Laskettu vesille:  23. syyskuuta 1910
Palveluskäyttöön:  13. elokuuta 1914
Poistui palveluskäytöstä:  palautettu omistajilleen marraskuussa 1919
Loppuvaihe:  upposi ajettuaan miinaan vuonna 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 676 t
Pituus:  96 m
Leveys:  12 m
Syväys:  4,9 m
Koneteho:  6 000 shp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  250
Aseistus
Aseistus:  4 × 12 naulan tykkiä 3 × lentokonetta
HMS Engadine oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuosina 1914-1919 palveluksessaollut vesilentokoneiden emälaiva, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Pakko-otto ja muutostyöt

Engadine oli alun perin South Eastern and Chatham Railway Companyn Folkestone–Boulogne -reitille tarkoitettu höyryalus, joka oli laskettu vesille 23. syyskuuta 1911 William Denny and Brothersin telakalla. Alus oli nimetty Sveitsin Engadine-laakson mukaan. Amiraliteetti otti aluksen käyttöönsä 11. elokuuta 1914 ja muutti sen Chathamin telakalla kolmen lentokoneen emälaivaksi.
Muutostöissä aluksesta poistettiin takakannen rakenteet, jotka korvattiin lentokonesuojalla, työpajalla sekä kahdella nosturilla. Aluksen lentokoneiksi oli suunniteltu Shorts 184 -vesilentokoneita, mutta aluksi sille oli sijoitettuna kolme Short Folders -konetta (numerot 120, 121, 122). Koneet laskettiin nosturilla veteen nousua varten ja nosturilla takaisin alukseen laskun jälkeen.
Palvelus

Muutostöiden valmistuttua Chathamin telakalla 13. elokuuta Engadine siirrettiin Harwichiin, jonne oli jo sijoitettu vesilentokoneiden emälaivat HMS Empress ja HMS Riviera. Kaikki Harwichiin sijoitetut vesilentokoneiden emälaivat osallistuivat 25. joulukuuta 1914 hyökkäykseen zeppeliinitukikohta Cuxhaveniin.
Engadine muutettiin vuonna 1915 Cunardin telakalla toimimaan neljän koneen emälaivana. Samalla aluksen aseistusta lisättiin kahdella 3 naulan ja yhdellä 2 naulan ilmatorjuntatykillä.
Luutnantti Frederick S. Rutlandin ja G. S. Trewinin miehittämä Short-vesilentokone teki vuonna 1916 ensimmäisen havainnon Saksan Avomerilaivastosta Skagerrakin taistelussa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun ilmaa raskaampi lentävä esine oli tiedustelutehtävissä meritaistelun aikana. Koneen miehistö ei kuitenkaan kyennyt ilmoittamaan Suurelle laivastolle havainnoistaan. Taistelun loputtua Engadine pelasti vaurioituneen panssariristeilijä HMS Warriorin miehistöä ja otti sitten alukseen hinaukseen. Warriorin upotessa Engadine pelasti uppoavasta aluksesta 600 miestä. Aluksen lentokoneina olivat Skagerrakin taistelun aikana Shorts 184 -koneet 8050, 8065, 9073, N2822, N2944, N9000 ja 8359.
Engadine teki 4. toukokuuta 1916 hyökkäyksen Tondernin zeppeliinitukikohtaa vastaan. Tondernin hyökkäyksen aikoihin aluksen koneina olivat Short 827, Short 830, Sopwith Schneider ja Sopwith Baby.
Vuonna 1918 Engadine siirrettiin Välimerelle.
Alus palautettiin omistajilleen joulukuussa 1919. Se oli vuonna 1941 nimetty uudelleen SS Corregidoriksi sen palvellessa Filippiineillä. Alus osui miinaan 17. joulukuuta 1941 ollessaan matkalla Manilaan. Aluksella olleista noin 1 200 matkustajasta amerikkalaiset PT-veneet PT-32, PT-34 ja PT-35 pelastivat 282 matkustajaa, joista seitsemän kuoli sairaalassa vammoihinsa. Miina oli todennäköisesti japanilaisen sukellusveneen I-124 asentama.
Aiheesta muualla

Cuxhavenin hyökkäys (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kuninkaallisen laivaston vesilentokoneiden emälaivat
Endurance

Endurance.
Endurance oli brittiläisen tutkimusmatkailija Ernest Shackletonin höyrykonein varustettu parkkilaiva.
Suunnittelu ja rakentaminen

Endurance rakennettiin Norjassa Sandefjordissa kuuluisan arktisten alueiden laivanrakentajan Lars Christensenin telakalla Framnæs Mekaniske Værksted. Aluksen suunnitteli Ole Aandrerad Larsson. Aluksen mitat olivat pituus 43,9 m, leveys 7,6 m, paino 350 tonnia ja nopeus höyrykoneella 10,2 solmua. Aluksen rakennustöistä vastasi Christian Jacobsen. Alus valmistui 17. joulukuuta 1912. Rakenteissa käytettiin mäntyä, tammea sekä erittäin kovaa trooppista puulajia ”greenheartia”, jonka tuli kestää antarktisen alueen rasitukset.
Aluksen kapteeniksi valittiin kokenut merenkävijä, merikapteeni Frank Worsley.
Viimeinen matka

Shackletonin Trans-Antarctic Expedition lähti matkaan Endurancella Englannista vuonna 1914. Matkalla Etelämantereelle Endurance pysähtyi Madeiralla täydentämään muonavarastoja sekä uudelleen Buenos Airesissa, jossa laivaan otettiin muun muassa 69 kanadalaista rekikoiraa. Myös Shackleton liittyi retkikuntaan Buenos Airesissa. Brasiliasta laiva suuntasi Etelä-Georgian saarelle, joka oli tuohon aikaan portti Antarktisille alueille. Myös täällä laivan varastoja täydennettiin.
Etelä-Georgiasta retkikunta suuntasi Endurancella kohti etelää ja Weddellinmerta, josta retkikunnan oli tarkoitus aloittaa vaellus Antarktiksen yli Etelänavan kautta Rossinmerelle. Ankarien jääolojen johdosta alus kuitenkin jumiutui jäihin 18.1.1915 ja pysyi kiinni juuttuneena aina 22.11.1915 saakka, jolloin jäiden musertava voima sai lopulta aluksen rungon murskautumaan ja vajoamaan Weddellinmeren syvyyksiin. Aluksella ei ollut radiolähetintä.
Aluksen miehistö oli tuolloin kuitenkin jo pelastunut ympäröiville jäälautoille ja pääsi lopulta rantautumaan pelastusveneillä Elefanttisaarelle, josta lähetettiin uusi pienempi retkikunta hakemaan apua Etelä-Georgiasta. Lopulta koko Endurancen miehistö saatiin pelastetuksi saarelta ilman ainuttakaan kuolonuhria. Muutama miehistön jäsen kaatui myöhemmin ensimmäisessä maailmansodassa.
Yksi Endurancen pelastusveneistä, nimeltään James Caird, on museoituna Dulwich Collegessa, Shackletonin vanhassa koulussa Lontoossa. James Cairdilla Shackleton kumppaneineen purjehti Elefanttisaarelta Etelä-Georgiaan hakemaan apua jo kadonneeksi julistetulle retkikunnalleen.
Maaliskuussa 2022 alus löydettiin 3 008 metrin syvyydestä Weddellinmeren pohjasta. Sen todettiin säilyneen erittäin hyvässä kunnossa. Löydön teki Endurance22-retkikunta, joka oli kuukautta aiemmin lähtenyt liikkeelle eteläafrikkalaisella S. A. Agulhas II -tutkimusaluksella. Hylky löydettiin yli kaksi viikkoa kestäneen, sukellusveneillä suoritetun, etsinnän päätteeksi. Etsinnässä seulottiin useita kiinnostavalta vaikuttaneita merenalaisia kohteita. Maantieteilijä John Shearsin johtamaa retkikuntaa rahoitti Falklands Maritime Heritage Trust. Hylky on suojeltu Antarktiksen sopimuksen nojalla, eikä alukselta siksi nostettu pinnalle mitään.
Kirjallisuutta

Lansing, Alfred: Kestävyys: Shackletonin uskomaton matka Etelämantereelle.  (Endurance: Shackleton's incredible voyage, 1959.) Suomentanut Panu Pekkanen. 2. painos (1. painos 1959)  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-1513-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Endurance22-projektin kotisivut (englanniksi)
Endurancen matka Etelä-Georgiasta merkittynä punaisella.
Endurance uppoamassa marraskuussa 1915. Kuvassa laivalla mukana ollut koiravaljakko..
Enonkosken vaakuna

Enonkosken vaakuna
Enonkosken kunnanvaakuna on saanut aiheensa Enonkosken historiasta. Pitäjältä kuljettiin kirkkoveneillä Kerimäellä jumalanpalveluksissa, mutta 1858 seurakuntalaisten ollessa palaamassa takaisin kotipitäjäänsä vene kaatui kovassa tuulessa, ja kahdeksan kyläläistä hukkui. Tapauksen seurauksena Enonkoskelle perustettiin oma seurakunta ja rakennettiin sen ensimmäinen kirkko seuraavana vuonna. Onnettomuuden muistona vaakunassa on kuvattu hopea-airot. Apilat symboloivat maanviljelystä.
Vaakunan on vanhan vaakunan pohjalta suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 23. marraskuuta 1954. Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kaksi hopea-airoa vinoristikkäin, saatteena neljä kulta-apilaa”.
Jouluseimi

Jouluseimen useita hahmoja.
Jouluseimi ruotsalaisessa kirkossa.
Jouluseimi eli seimiasetelma on jouluevankeliumin hahmoista rakennettu asetelma, jossa seimen äärellä Jeesus-lapsen ympärillä on Joosef ja Maria (Pyhä perhe), paimenia, itämaan tietäjiä ja tallin eläimiä. Asetelmassa voi olla myös enkeleitä, itämaan tietäjien kameleita ja muita hahmoja.
Jouluseimi on katolinen perinne. 2000-luvulta lähtien se on levinnyt myös Suomeen luterilaisen kirkon piiriin. Jouluseimiä on joulun aikaan kirkoissa, seurakunnan tiloissa, kouluissa, näyteikkunoissa ja erilaisissa näyttelyissä. Kodeissa jouluseimet ovat yleistyneet matkailun lisääntyessä: monet seimet ovat peräisin muun muassa Italiasta, Espanjasta ja Latinalaisesta Amerikasta. Monet suomalaiset ovat askarrelleet jouluseimen itse, joko omin neuvoin tai kursseilla.
Jouluseimen hahmoja myydään kokonaisuuksina ja yksittäin, jolloin niitä voi kerätä vähitellen. Hahmoja voi tehdä itse eri materiaaleista: puusta, vanusta, savesta, kipsistä, kankaasta.
Jouluseimi voi olla avoin, se voidaan rakentaa talliksi tai esimerkiksi luolaksi. Seimiä on eri kokoisia: miniatyyriseimistä valtaviin teatterilavastuksiin.
Historiaa

Jouluseimi-perinne elää voimakkaana Italiassa ja on levinnyt sieltä esimerkiksi Espanjaan ja muihin Etelä-Euroopan maihin. Seimiasetelmien tekemisestä syntyi jo 1700-luvulla taidemuoto.
Vanhimman seurakuntalaisten rukouselämän tarpeisiin valmistetun seimiasetelman teki kuvanveistäjä Arnolfo di Cambio (1232–1302). Marmoriin veistetty seimiasetelma sijaitsee  Seimen Pyhän Marian basilikassa.
Italialaisen pyhimyksen Franciscus Assisilaisen (1181–1226) rooli hiipuneen seimiperinteen elvyttäjänä oli ratkaiseva. Jouluseimi syntyi protestiksi ristiretkiä vastaan, sillä Franciscus näki ristiretkissä vihaa ja väkivaltaa. Seimi rakennettiin vuonna 1223 maalaistalon talliin italialaiseen Greccion kylään, Umbrian maakunnassa lähelle Assisia. Maalaistalon karjatilaan Grecciossa asetettiin kaukalo ja olkia. Eläimet seimen ympärillä olivat karjatilan oikeita eläimiä ja Pyhän perheen esittäjiä ei ollut. Jeesus-nukkea ei välttämättä tarvittu, sillä Franciscuksen mukaan köyhän silmä näkee Kristuksen missä tahansa. Franciscus luki seimen äärellä Luukkaan jouluevankeliumin, jolloin jouluyön tapahtumat voitiin elää uudelleen. Franciscukselle rakkaimpia Raamatun kohtia oli 2. Kor. 8:9 ”Vaikka Hän oli rikas, tuli Hän meidän tähtemme köyhäksi, jotta me Hänen köyhyydestään rikastuisimme.”
Nyt Grecciossa on pieni luola, jonka freskoihin on kuvattu  seimiasetelma lisähenkilöineen. Maalauksessa on pyhä perhe, madonna ja lapsi, enkelien parvi, lammas, aasi ja härkä sekä Franciscuksen kasvot. Luolassa toimitetaan jouluyönä messu. Greccion seimi on tunnettu pyhiinvaelluskohde.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jouluseimi Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Väisänen, Liisa & Luodeslampi, Juha: Jouluseimen tarina.  Helsinki:  LK-kirjat, 2009.  ISBN 978-951-627-812-7
| n k Joulu |
| --- | --- |
 Pikkujoulu  Adventti  Lucian päivä  Jouluaatto  Tapaninpäivä  Viattomien lasten päivä  Uudenvuodenpäivä  Nuutinpäivä  Kynttilänpäivä 
Kristillinen joulu:  Itämaan tietäjät Kuninkaiden kumarrus  Paimenten kumarrus  Adventti  Gabriel  Jouluevankeliumi  Betlehem  Loppiainen  Herodes  Jeesus  Joosef  Maria  Betlehemin lastenmurha Pako Egyptiin  Jeesuksen syntymä  Jouluseimi  Betlehemin tähti 
Kansanperinne:  Joulumuori  Joulupukki  Korvatunturi  Lucia  Lumityttö  Pyhä Nikolaos  Pakkasukko  Tiernapojat  Tonttu 
Perinteet:  Adventtikynttilät  Adventtitähti Herrnhutin tähti  Jouluaamun jumalanpalvelus  Jouluelokuva  Jouluevankeliumi  Jouluhartaus  Jouluikkuna  Joulukalenteri  Joulukirkko  Joulukonsertit  Joulukoriste  Joulukortti  Joulukuusi  Joulukynttelikkö  Joululahja  Joululehti  Joululyhde  Joulumarkkinat  Joulumusiikki  Joulunäytelmä  Joulupaita  Joulupostimerkki  Joulupyramidi  Joulupöytä  Joulurauha  Joulurukous  Jouluseimi  Jouluseppele  Joulusukka  Joulutähti  Jouluvalot  Jouluvalvojaiset  Jouluyön messu  Mantelilahja  Nuuttipukki  Olkipukki  Tapanin tanssit  Tuomaanristi  Usko, toivo ja rakkaus 
Ruoka ja juoma:  Glögi  Hedelmäkakku  Kahvikakku  Lipeäkala  Joulukinkku  Jouluolut  Jouluruoka  Joulutorttu  Jouluvanukas  Julmust  Kaakaojuoma  Munatoti  Pavlova  Piparkakku  Riisipuuro  Smörgåsbord 
Musiikki:  Joululaulu Luettelo joululauluista  Laula kanssamme  Kauneimmat joululaulut  Maa on niin kaunis  Laulukirjat Piae Cantiones  Suuri joululaulukirja 
Eri maissa:  Alankomaat  Brasilia  Britannia  Islanti  Italia  Norja  Japani  Kanada  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Suomi  Sveitsi  Tanska  Ukraina  Yhdysvallat
Yasuhito Endō

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: 遠藤保仁
Syntymäaika: 28. tammikuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka:  Kagoshima, Japani
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 senttimetriä
Seura
Seura:  Gamba Osaka
Pelinumero: 7
Junioriseurat
1995–1997:  Kagoshima Jitsugyo High School
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1998 |  Yokohama Flügels | 16 | (1) |
| 1999-2000 |  Kyoto Purple Sanga | 53 | (9) |
| 2001 |  Gamba Osaka | 366 | (77) |
Maajoukkue
| 2002- |  Japani | 126 | (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 5. huhtikuuta 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 5. huhtikuuta 2013.
Yasuhito Endō (jap. 遠藤保仁, s. 28. tammikuuta 1980 Kagoshima, Kagoshiman prefektuuri, Japani) on japanilainen jalkapalloilija, joka on pitkään pelannut Gamba Osaka -joukkueessa J-leaguessa. Hän on monipuolinen keskikentän hyökkääjä ja toimii yleensä puolustavana pelaajana keskikentällä. Endo on vuodesta 2003 alkaen pelannut Japanin maajoukkueessa
Endō on noussut avainpelaajaksi keskikentän puolustajana, jossa hänen puolustus- ja hyökkäyskykynsä on arvostettua. Hän on myös hyvin tärkeä syöttelijä ja vapaapotkujen antaja.
Ura

Endō oli mukana nuorten MM-kisoissa 1999, kun Japani saavutti hopeaa hävittyään loppuottelussa Espanjalle. Aikuisten MM-kisoissa 2006 hän jäi vaihtopelaajaksi. MM-kisoissa 2010 hän teki vapaapotkulla maalin alkulohko-ottelussa Tanskaa vastaan; Japani voitti ottelun 3-1.
Vuonna 2011 Endōsta tuli ensimmäinen J-Leaguen pelaaja, joka oli nimetty yhdeksän kertaa J-Leaguen tähdistöjoukkueeseen. Vuonna 2009 hänet nimettiin vuoden aasialaiseksi pelaajaksi.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2002 | 1 | 0 |
| 2003 | 11 | 1 |
| 2004 | 16 | 2 |
| 2005 | 8 | 0 |
| 2006 | 8 | 0 |
| 2007 | 13 | 1 |
| 2008 | 16 | 3 |
| 2009 | 12 | 0 |
| 2010 | 15 | 2 |
| 2011 | 13 | 0 |
| 2012 | 11 | 1 |
| 2013 | 16 | 2 |
| 2014 | 8 | 2 |
| 2015 | 4 | 1 |
| Yhteensä | 152 | 15 |
Juhana Leideniläinen

Juhana Leideniläinen
Juhana Leideniläinen (oik. Jan Beuckelszoon, 1509−1536) oli leideniläinen räätäli ja ravintolaisäntä, joka tuli vuonna 1534 Jan Matthyksen kanssa kasteenuudistajain vaeltajaprofeettana Münsteriin ja pani toimeen jyrkkiä sosiaaliuudistuksia, kuten omaisuudenyhteisyyden ja monivaimoisuuden. Vuonna 1525 Münsterin piispa valloitti kaupungin ja mestautti Juhanan sekä tämän apurit.
Enharmoniset sävelet

Enharmoniset sävelet ovat erinimisiä säveliä, joiden sävelkorkeus puhtaassa virityksessä hieman poikkeaa toisistaan, vähennetyn sekunnin verran, mutta joiden välillä ei tasavirityksessä ole korkeuseroa. Nuottikirjoituksessa sävelet katsotaan eri säveliksi ja merkitään eri tavalla, esimerkiksi fis korotettuna f-sävelenä ja ges alennettuna g-sävelenä, ja riippuu pääasiassa sävellajista, kummaksi sävel merkitään ja tulkitaan.
Joillakin soittimilla, esimerkiksi viululla, voidaan sävel­korkeutta jatkuvasti säätää, ja tällaisilla soittimilla enharmoniset sävelet pyritään soittamaan puhtaan virityksen mukaisesti hieman eri korkuisina. Myös monet laulajat ottavat intuitiivisesti huomioon tämän korkeuseron. Sitä vastoin pianossa ja muissa kosketin­soittimissa niitä vastaa sama kosketin ja ne soivat samalla korkeudella. Hyvän sävelkorvan omaavilla ihmisillä näyttää kuitenkin olevan kyky tulkita tasa­vireiselläkin soittimella soitetut sävelet esiintymisyhteytensä mukaisesti joksikin tietyksi toisiaan enharmonisesti vastaavista sävelistä, mihin vaikuttaa varsinkin sävelten taipumus toimia johtosävelinä eri suuntiin.
Enharmonisia säveliä ovat seuraavassa kaaviossa samaan ruutuun merkityt:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| His C Deses | Hisis Cis Des | Cisis D Eses | Dis Es Feses | Disis E Fes | Eis F Geses | Eisis Fis Ges | Fisis G Ases  | Gis As | Gisis A Bb/Heses  | Ais B Ceses | Aisis H Ces |