stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Umpeen kasvoivat polut

| Umpeen kasvoivat polut Jupu group |
| --- | --- | --- |

Kannen maalaus Lotta Ahlbeck
Julkaisun tiedot
 Äänitetty : 2021
 Studio : Ambience studio, Helsinki
 Julkaistu: 27.05.2022
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Juhani Poutanen
 Tyylilaji: Progressiivinen rock, jazz-rock
 Kesto: 37.08
 Levy-yhtiö: Svart Records
Jupu groupin muut julkaisut
| Ahmoo 1975 | Umpeen kasvoivat polut 27.05.2022 | {{{seuraava}}} {{{vuosis}}} |
Umpeen kasvoivat polut on suomalaisen Jupu Group -rockyhtyeen albumi vuodelta 2022.
Albumia varten säveltäjä Juhani Poutanen kokosi uuden nuorista muusikoista koostuvan kokoonpanon.
Yhtyeen 1970-luvun kokoonpanon julkaisemaan Ahmoo-levyyn verrattuna albumin musiikillinen painotus on siirtynyt enemmän jazzista rockiin. Aiemmasta levystä poiketen albumi sisältää sekä instrumentaaleja että lauluja, jotka on sävelletty Helena Anhavan, Ōtomo no Yakamochin, Helvi Juvosen ja Meerika Ahlqvistin runoihin.
Levyn sävellyksistä vanhin on Enkeli, jonka Jukka Hauru & Superkings -yhtye esitti Yleisradion Pop-Liisa-ohjelmassa jo vuonna 1973.
Albumin julkaisijana toimi Svart Records, joka oli aikaisemmin uudelleen julkaissut Ahmoo-studioalbumin ja Jazz-Liisa 5 -live-taltioinnin.
Kappaleet

Kaikki sävellykset Juhani Poutanen. Kaikki sovitukset Jupu Group.
Kappaleet > A-puoli

Kapriisi – 3.44
Istut yksin – 5.17 (san. Helena Anhava, Ōtomo no Yakamochi)
Umpeen kasvoivat polut – 4.54 (san. Helvi Juvonen)
Enkeli – 3.44
Kappaleet > B-puoli

Giba – 6.38
Kääntäisikö hän selkänsä – 3.17 (san. Meerika Ahlqvist)
Pihapuu – 4.35 (san. Helena Anhava)
Täyttymys – 4.53 (san. Meerika Ahlqvist)
Kokoonpano

Meerika Ahlqvist – laulu, viulu
Lotta Ahlbeck – sähköviulu, taustalaulu, tinapilli kappaleessa Kääntäisikö hän selkänsä
Heikki Saarenkunnas – basso
Otto Porkkala – kitara
Mikko Patama – koskettimet
Oskari Niemi – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

Juhani Poutanen – taiteellinen tuotanto
Joonas Saikkonen – äänitys, miksaus
Jarno Alho – masterointi
Arvostelut

Imperiumi.net: 9½/10
Soundi:
Noise.fi: 4/5
Aiheesta muualla

Umpeen kasvoivat polut discogs.com -sivustolla
Ukrainan 128. vuoristoprikaati

128. erillinen Transkarpatian vuoristohyökkäysprikaati (ukr. 128-ма окрема гірсько-штурмова закарпатська бригада, Sto dvadtsjat vosma okrema hirsko-šturmova zakarpatska bryhada), epäviralliselta nimeltään ”Transkarpatian legioona”, on Ukrainan maavoimien yhtymä.
Yksikön vuoteen 2013 asti käyttämä lippu, jossa teksti: ”128. erillinen kaartin Mekanisoidun Turkestan-Transkarpatian Kaksinkertaisen Punalipun Prikaati”.
Neuvostoliiton 83. vuoristodivisioona

Neuvostoliiton puna-armeija perusti 12. heinäkuuta 1922 Poltoratskissa (nyk. Ašgabat, Turkmenistan) 1. turkestanilaisen divisioonan, joka nimettiin 83. vuoristodivisioonaksi vuonna 1935. Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon se kuului Neuvostoliiton LVIII armeijakuntaan Keski-Aasian sotilaspiirissä. Tammikuussa 1942 divisioona osallistui Iranissa operaatio Countenanceen, jossa Neuvostoliiton ja Yhdistyneen kuningaskunnan joukot miehittivät Iranin.
128. kaartin divisioona

Tammikuusta 1943 divisioona taisteli lähellä Krasnodaria 56. armeijan osana. Vapautettuaan Kubanin ja Tamanin niemimaan divisioonalle myönnettiin lokakuun vallankumouksen muistopäivänä 1943 kaartin arvonimi ja nimeksi tuli ”128. kaartin vuoristokivääri Turkestan-divisioona”. Divisioona osallistui Krimin vapautukseen, mistä sille myönnettiin 24. huhtikuuta 1944 Punalipun kunniamerkki. Elokuussa 1944 divisioona osallistui taisteluihin Karpaateilla ja Taka-Karpatian valtaukseen ja ylitti 12. lokakuuta 1944 rajan Tšekkoslovakiaan. Se vapautti muun muassa Ostravan ja Olomoucin.
128. kaartin moottoroitu kivääridivisioona

Sodan jälkeen divisioona kuului 38. armeijaan sijoitettuna Mukatševoon. Loka-marraskuussa 1956 se osallistui Unkarin kansannousun kukistamiseen. Divisioona otti valvontaansa Debrecenin, Szolnokin ja Jászberényn ja osallistui rynnäkköön Budapestiin. Joulukuussa 1956 divisioona nimettiin 128. kaartin moottoroiduksi kivääridivisioonaksi sen ollessa sijoitettu Esztergomiin. Yksikkö vedettiin takaisin Mukatševoon kesällä 1958. Vuonna 1968 se otti osaa Varsovan liiton joukkojen Tšekkoslovakian miehitykseen, operaatio Tonavaan.
Divisioona nimettiin 1976 Neuvostoliiton marsalkka A. A. Gretškon mukaan. Sille myönnettiin 8. toukokuuta 1985 toinen Punalipun kunniamerkki 40. voitonpäivän kunniaksi.
Ukrainan maavoimiin

Ukraina otti 1992 yksikön haltuunsa. Toukokuussa 2000 Ukrainan presidentti antoi divisioonalle kunnianimen ”Takakarpatialainen”. Kesällä 2004 divisioona supistettiin prikaatiksi.
Prikaati osallistui 2014–2015 Itä-Ukrainan sotaan ja Debaltseven taisteluun.
Marraskuussa 2015 nimi ”128. erillinen kaartin jalkaväen Turkestan-Transkarpatian kaksinkertaisen punalipun vuoristoprikaati” vaihtui muotoon ”128. erillinen kaartin jalkaväen Transkarpatian vuoristoprikaati”. Sana kaarti poistettiin Ukrainan sotilasyksiköiden nimistä elokuun 2016 asetuksella.
Prikaati taisteli Luhanskin alueella Venäjän hyökätessä Ukrainaan ja Kreminnassa huhtikuussa 2022.
Lokakuussa 2023 prikaati puolusti Avdiivkaa.
3. marraskuuta 2023 virallisten tietojen mukaan 19 prikaatin sotilasta kuoli ohjusiskussa juhlatilaisuuteen Zaritšnen kylässä Zaporižžjan alueella. Tapahtumassa piti juhlia Tykistön ja ohjusjoukkojen päivää ja palkita mitalein sotilaita. Joukot odottivat yli 40 minuuttia myöhässä ollutta prikaatin komentajaa Dmytro Lysyukia, joka poistettiin tehtävästään tutkinnan ajaksi.
Käännös suomeksi
VIA Gra

Via Gra vuonna 2016.
Via Gra (ukr. ВІА Гра), entisen Neuvostoliiton ulkopuolella Nu Virgos, on ukrainalais-venäläinen vuonna 2000 perustettu yhtye. Vuonna 2004 yhtyeen albumeita oli myyty puoli miljoonaa kappaletta sen aloittamisesta lähtien. Yhtyeen kokoonpano on vaihtunut vuosien varrella useaan otteeseen.
Diskografia > Studioalbumit

Popytka No. 5 (2001)
Stop! Snjato! (2003)
Biologija (2003)
Stop! Stop! Stop! (2004)
L.M.L. (2007)
Aiheesta muualla

Via Gran kotisivut
Viidakkohaukat

| Viidakkohaukat |
| --- | --- |
 Pikkuviidakkohaukka
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Viidakkohaukat Leucopternis  Kaup, 1847
Katso myös
   Viidakkohaukat Wikispeciesissä   Viidakkohaukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viidakkohaukat (Leucopternis) on haukkojen (Accipitridae) heimoon kuuluva lintusuku.
Viidakkohaukkoihin kuuluvat lajit

Leucopternis albicollis valkohaukka
Leucopternis kuhli amazonianviidakkohaukka
Leucopternis lacernulatus brasilianviidakkohaukka
Leucopternis melanops helmiselkähaukka
Leucopternis occidentalis ecuadorinviidakkohaukka
Leucopternis plumbeus tummaviidakkohaukka
Leucopternis polionotus argentiinanviidakkohaukka
Leucopternis princeps vuoriviidakkohaukka
Leucopternis schistaceus siniviidakkohaukka
Leucopternis semiplumbeus pikkuviidakkohaukka
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Leucopternis (englanniksi)
Valtion tieto- ja viestintätekniikkakeskus Valtori

| Valtion tieto- ja viestintätekniikkakeskus Statens center för informations- och kommunikationsteknik> Valtori |
| --- | --- |

 Valtorin päätoimipiste Jyväskylässä.
Perustettu:  2014
Tehtävä:  Valtion yhteisten perustietotekniikka- ja tietojärjestelmäpalvelujen tuottaminen ja kehitys
Ministeriö:  Valtiovarainministeriö
Sijainti:  Vapaudenkatu 58 Jyväskylä
Valtio:  Suomi
Toimitusjohtaja:  Marja Rantala
Työntekijöitä:  1 579 (2023)
Vuosibudjetti:  20 milj. € (2023)
Aiheesta muualla
Sivusto
Valtion tieto- ja viestintätekniikkakeskus Valtori (ruots. Statens center för informations- och kommunikationsteknik Valtori) tuottaa valtionhallinnon toimialariippumattomat ICT-palvelut. Valtorin keskeisin tavoite on yhtenäistää valtionhallinon tietotekniikkaa, jotta se olisi helposti ja kustannustehokkaasti ylläpidettävää.
Valtori tuottaa myös valtion ylimmän johdon ja yhteiskunnan turvallisuuden kannalta tärkeiden viranomaisten ja muiden toimijoiden yhteistoiminnan edellyttämiä turvallisuusverkon palveluja, jotka täyttävät korkean varautumisen ja turvallisuuden vaatimukset.
Toimialasta riippumattomilla ICT-palveluilla tarkoitetaan palveluita, joiden tuottaminen tai järjestäminen ei vaadi merkittävää toimialakohtaista osaamista ja jotka perustuvat yleisesti käytettyihin laite- ja ohjelmistoratkaisuihin ja -teknologioihin.
Valtori on valtiovarainministeriön hallinnonalalla toimiva palvelukeskus ja valtion virasto, joka aloitti toimintansa 1. maaliskuuta 2014. Vuoden 2022 lopussa virastossa työskenteli noin 1 400 henkilöä. Yleisimpiä henkilöstön ammattinimikkeitä ovat järjestelmäasiantuntija, ICT-asiantuntija sekä tieto- ja viestintäteknologian asiantuntija. Valtorilla on eri puolella Suomea noin 30 toimipaikkaa, joista henkilömäärältään suurimpia ovat Helsingin, Rovaniemen, Hämeenlinnan ja Jyväskylän toimipaikat. Viraston päätoimipaikka on Jyväskylässä.
Vuonna 2022 Valtorin tuotot olivat yhteensä 420 miljoonaa euroa. Viraston toiminta rahoitetaan pääasiassa asiakkailta perittävillä palvelu- ja projektisopimusmaksuilla. Laskutusvolyymilla mitattuna viisi suurinta Valtorin asiakasta olivat Oikeusrekisterikeskus, valtioneuvoston kanslia, Poliisihallitus,Verohallinto ja Puolustusvoimien logistiikkalaitos.
Tammikuusta 2023 alkaen toimitusjohtajana on toiminut valtiotieteiden maisteri Marja Rantala. Toukokuusta 2021 kesäkuuhun 2022 toimitusjohtajana toimi diplomi-insinööri Tero Latvakangas, joka erosi tehtävästä hänestä tehdyn tutkintapyynnön vuoksi. Hänen viimeinen työpäivänsä oli 22. heinäkuuta. Hänen edeltäjänsä oli heinäkuusta 2016 alkaen diplomi-insinööri Pasi Lehmus, joka siirtyi Pirkanmaan sairaanhoitopiirin uudeksi tietohallintojohtajaksi. Lehmuksen edeltäjä oli filosofian maisteri Kari Pessi.
Viraston toiminta perustuu lakiin valtion yhteisten tieto- ja viestintäteknisten palveluiden järjestämisestä (1226/2013) ja lakiin julkisen hallinnon turvallisuusverkkotoiminnasta (10/2015) sekä valtioneuvoston asetukseen hallinnon turvallisuusverkkotoiminnasta (1109/2015) ja valtioneuvoston asetukseen valtion yhteisten tieto- ja viestintäteknisten palveluiden järjestämisestä (132/2014).
Aiheesta muualla

Valtorin kotisivut
Tietoa Tori-hankkeesta (arkistoitu)
Valtion tieteellinen Itä-Karjalan toimikunta

Valtion tieteellinen Itä-Karjalan toimikunta oli Suomen opetusministeriön vuonna 1941 perustama toimikunta. Sen tarkoituksena oli koordinoida ja hallita jatkosodan aikana valloitetussa Itä-Karjalassa tehtävää tieteellistä tutkimustyötä. Toimikunnan työtä leimasivat heimo- ja Suur-Suomi-aatteet, jotka myös yhdistivät ideologisesti sen jäseniä. Toimikunnassa vaikutti useita Suomen johtavia tutkijoita eri aloilta.
Aloitteen Tieteellisen Itä-Karjalan toimikunnan perustamisesta teki Suomen Maantieteellinen Seura syyskuussa 1941. Toimikunta aloitti toimintansa 11. joulukuuta samana vuonna. Sen puheenjohtajaksi valittiin Helsingin Yliopiston rehtori Kaarlo Linkola. Hänen kuoltuaan seuraavana keväänä uudeksi puheenjohtajaksi nimitettiin geologi Väinö Auer. Toimikunta työskenteli läheisessä yhteistyössä Itä-Karjalan sotilashallinnon kanssa. Tutkijat joutuivat muun muassa jättämään tuloksistaan selonteon sotilashallinnolle ennen niiden julkistamista. Toimikunnan hankkeita toteuttivat myös stipendiaatit, joita kolmen vuoden aikana työskenteli Itä-Karjalassa yhteensä 125. Heistä 80 oli luonnontieteilijöitä, kansatieteilijöitä ja muita humanististen tieteiden edustajia oli 40.
Tieteellisen Itä-Karjalan toimikunnan tutkimustyön johtavana ajatuksena oli koko Karjalan liittäminen Suomeen. Sille haettiin oikeutusta muun muassa luonnontieteellisellä tutkimuksella, joka vahvisti Itä-Karjalan ja Suomen samankaltaisuutta. Itä-Karjalassa tehtyjen geologisten tutkimusten tarkoituksena oli miehitettyjen alueiden luonnonvarojen hyödyntäminen. Merkittävää työtä toimikunnassa tekivät geologien lisäksi erityisesti arkeologit ja kansatieteilijät sekä Karjalan rakennushistorian tutkijat. Toimikunnan hankkeet saivat huomattavia summia valtion rahoitusta sekä resursseja, ja niiden tuloksia julkaistiin vielä pitkään sodan päättymisen jälkeenkin.
Toimikunnassa vaikuttaneita tutkijoita

Väinö Auer, maantieteilijä ja geologi
Reino Castrén, tekniikan tohtori, Akateemisen Karjala-Seuran varapuheenjohtaja
Pentti Eskola, geologi
Ella Kivikoski, arkeologi
Kaarlo Linkola, kasvitieteilijä, Helsingin Yliopiston rehtori
Ville Luho, arkeologi
Eino Nikkilä, kansatieteilijä ja valokuvaaja
Lars Pettersson, taidehistorioitsija
Sakari Pälsi, arkeologi ja kansatieteilijä
Matti Sauramo, geologi
Kustaa Vilkuna, historioitsija ja kielitieteilijä
Aarne Äyräpää, arkeologi ja historioitsija
Tyyni Vahter, etnologi
Harry Waris, kasvitieteilijä
Vehoniemenharju

Ilmakuva Vehoniemenharjusta.
Vehoniemenharju on Kangasalla, Roineen ja Längelmäveden välissä, Kaivannon kanavan eteläpuolella sijaitseva harju. Se on osa pitkää harjuketjua, johon kuuluvat myös Keisarinharju, Kuohunharju, Kirkkoharju ja Tampereen Pyynikinharju. Vehoniemen pohjoispuolella sijaitsee Roineen ja Längelmäveden yhdistävä Kaivannon kanava, joka erottaa Vehoniemenharjun Keisarinharjusta. Harjujakso jatkuu kaakkoon Pälkäneen puolelle Isokankaana, jolla on useita suppia eli lukkoja. Myös Vehoniemenharjulla on suppa, jossa sijaitsee pieni Uhkainlampi. Vehoniemenharjun korkein kohta on 135 metriä merenpinnan yläpuolella.
Vehoniemenharjun päällä kulkeva tie oli aikanaan osa historiallista kulkureittiä Hämeestä Pohjanmaalle. 1930-luvulla tiestä tuli osa Hämeenlinnan ja Tampereen välistä valtatie 3:a ja Tampereen ja Lahden välistä valtatie 12:ta. Toisen maailmansodan jälkeen valtatie rakennettiin uudelleen harjun pohjoissivulle, jossa se seuraa Längelmäveden rantaa. Tällöin vanha tie jäi yksityistieksi.
Suuri osa harjua on luonnonsuojelualuetta, ja sinne on tehty luontoreittejä. Harjun päällä sijaitsi vuonna 1928 rakennettu, rakennusmestari Heikki Tiitolan suunnittelema retkeilymaja- ja ravintolarakennus, joka oli varsinkin 1930-luvulla suosittu automatkailukohde. Majalla vierailivat mm. Norjan kruununprinssi Olavi vuonna 1936, presidentti Kyösti Kallio vuonna 1938 sekä pääministeri Jukka Rangell ja Saksan salaisen poliisin Gestapon päällikkö Heinrich Himmler vuonna 1942. Retkeilymaja oli vuosina 1938–1967 Suomen Matkailuliiton ja viimeisinä vuosinaan yksityisten ravintolayrittäjien omistuksessa. Ravintolatoiminta loppui vuonna 1980, minkä jälkeen ränsistynyt rakennus purettiin nykyisen automuseon tieltä.
Virulenssi

Taudinaiheuttamiskyky eli virulenssi tarkoittaa bakteerin tai viruksen kykyä aiheuttaa tauti. Virulenssitekijä on puolestaan aiheuttajan ominaisuus, joka aikaansaa kyvyn. Tällainen taudinaiheuttamiskyvyn syy voi olla esimerkiksi bakteerin tarttumiskyky. Kun virulenssitekijänä on esimerkiksi bakteerin oma yksittäinen valkuaisaine, joka myrkyttää bakteerin isäntäsoluja, seuraa muutaman päivän sisällä isäntäsolujen myrkytys. Tästä seuraa vakavia kudosvaurioita taudinaiheuttamiskyvyn alueelle, joista hoitamattomana seuraa verenmyrkytys.
Veronluonteinen maksu

Veronluonteiseksi maksuksi kutsutaan niitä käytännössä pakollisia viranomaismaksuja, joita ei ole säädetty veroina voimaan.
Maksu on julkishallinnollinen vastike jonkin palvelun saamisesta. Maksu eroaa verosta siinä, että ilmoitetulla verolla ei ole pakko kattaa tietyntyyppisiä menoja, vaan veron tuotto voidaan käyttää aina mihin budjettitarkoitukseen tahansa.[lähde? ] Esimerkiksi kiinteistövero Suomessa alkoi katumaksuna, koska maksuvelvollisuutta perusteltiin kuntien suorittamalla katujen ja väylien hoidolla. Myöhemmin tästä perustelusta luovuttiin, jolloin velvoitteen nimeksi tuli kiinteistövero, ja tämän verotuoton kunnat saavat käyttää mihin tahansa menoonsa tekniseen toimialaan tai kunnallistekniikkaan liittymättä.[lähde? ]
Veronluonteisia maksuja Suomessa

Joitakin veronluonteisia maksuja Suomessa ovat:
Anniskelulupamaksu
Apteekkimaksu
Auton käyttömaksu
Hyvitysmaksu
Lentoliikenteen maksut
laskeutumismaksu
paikoitusmaksu
matkustajamaksu
turvamaksu
melumaksu
Lentokenttäliikenteen maksut
Finavian maksut: esim. avustamismaksu, hallintamaksu, koekäyttöpaikkamaksu
lennonvarmistusmaksu (TN maksu)
lentoreittimaksu
Metsänhoitomaksu
Ravitsemusliikkeen valvontamaksu
Televisiomaksu
Tekijänoikeusmaksu
Tupakkatuotteiden myyntilupa
Sairausvakuutusmaksu
Työttömyysvakuutusmaksu[vanhentunut linkki]
Valmismatkalain mukainen vakuusvelvoite
Vesimaksun yhteydessä oleva jätevesimaksu
Villikkala (Halikko)

Jokikaustantie lähestyy Villikkalaa etelästä ja ylittää Seinärinojan.
Halikon Villikkala on kylä entisen Halikon kunnan alueella Salossa. Kylä sijaitsee 110-tien pohjoispuolella lähellä Jokikaustan aluetta. Villikkalassa sijaitsee vain kantatila Villikkala sekä siitä lohkottu maatila Iiaro.
Kylä sai vuoden 2009 kuntaliitoksessa etuliitteen Halikon Villikkala, jottei sitä sekoitettaisi Kiskossa sijainneeseen Vilikkalaan.
Valtaosa Villikkalasta on metsäistä kukkulamaastoa. Suurimmat mäet ovat Palomäki, Ukonmäki ja Rytömäki. Mäkien väliset laaksot ovat joko niittyä tai viljelysmaata. Alueen eteläosassa virtaa Seinärinoja, joka myöhemmin yhdistyy Purilanjokeen. Alueen tiestö on kapeaa hiekkatietä, joka tilojen välillä yhdistäen kylän Korvenpäähän ja Riikolaan.
Villikkala lienee asutettu jo varhaiskeskiajalla, sillä kylä kuului ns. suomalaisen vero-oikeuden piirin. Varhaisin maininta Villikkalasta on kuitenkin vuodelta 1540, jolloin se oli Joensuun kartanon tilus. Kylästä alettiin lohkoa torppia vasta 1900-luvun puolivälin jälkeen, jolloin itsenäistyivät Rytömäki, Härjämäki ja Iiaro. Myöhemmin on lohkottu vielä tilat Tuomisto ja Hirrenmäki, mutta Iiaroa lukuun ottamatta kaikki lohkotilat ovat nykyään hävinneet kylästä.
Varėnan kunnallispiiri

| Varėnan kunnallispiiri (Varėnos rajono savivaldybė) |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Liettua
Lääni:  Alytusin lääni
Hallinnollinen keskus:  Varėna
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2 218 km²
Väkiluku (2008):  28 499
 – Väestötiheys:  14,1 as./km²
 
 www.varena.lt  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Varėnan kunnallispiiri on yksi Liettuan 60 kunnallispiiristä. Kunnallispiiri sijaitsee Alytusin läänissä eteläisessä Liettuassa. Dzukijan kansallispuisto sijaitsee kunnallispiirin alueella. Vuonna 2008 kunnallispiirin väkiluku oli 28 499 asukasta.
Asutuskeskukset > Kaupungit

Varėna (hallinnollinen keskus)
Asutuskeskukset > Kauppalat

Merkinė
Asutuskeskukset > Kylät

Matuizos
Senoji Varėna
Marcinkonys
Perloja
Naujieji Valkininkai
Žilinai
Kriviliai
Vydeniai
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kunnallispiirin kotisivut
Portrait of the Regions of Lithuania (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Alytusin lääni
| --- | --- |
Kunnat:  Alytusin kaupunkikunta • Alytusin kunnallispiiri • Druskininkain kunta • Lazdijain kunnallispiiri • Varėnan kunnallispiiri
Kaupungit:  Alytus • Simnas • Daugai • Druskininkai • Lazdijai • Veisiejai • Varėna
Kauppalat:  Butrimonys • Alovė • Leipalingis • Viečiūnai • Seirijai • Šeštokai • Kapčiamiestis • Krosna • Merkinė
Kylät:  Miklusėnai • Punia • Luksnėnai • Venciūnai • Daugai • Ūdrija • Neravai • Gailiūnai • Švendubrė • Ricieliai • Jovaišiai • Grūtas • Jaskonys • Kailiniai • Lazdijai • Teizai • Verstaminai • Matuizos • Senoji Varėna • Marcinkonys • Perloja • Naujieji Valkininkai • Žilinai • Kriviliai • Vydeniai
Liettuan läänit ja kunnallispiirit
| --- | --- |
Alytus:   Alutys  Druskininkai  Varēna  Lazdijai 
Kaunas:   Birštonas  Jonava  Kaišiadorys  Kaunas  Kaunasin kaupunkikunta  Kēdainiai  Prienai  Raseiniai 
Klaipėda:   Klaipėdan kaupunkikunta  Klaipėdan kunnallispiiri  Kretinga  Neringa  Palangan kaupunkikunta  Skuodas  Šilutė 
Marijampolė:   Kalvarija  Marijampolėn kunta  Šakiai  Vilkaviškis  Kazlų Rūdan kunta 
Panevėžys:   Biržai  Kupiškis  Panevėžysin kaupunkikunta  Panevėžysin kunnallispiiri  Pasvalys  Rokiškis 
Šiauliai:   Akmenė  Joniškis  Kelmė  Pakruojis  Radviliškis  Šiauliain kaupunkikunta  Šiauliain kunnallispiiri 
Tauragė:   Jurbarkas  Pagėgiai  Šilalė  Tauragė 
Telšiai:   Mažeikiai  Plungė  Rietavas  Telšiai 
Utena:   Anykščiai  Ignalina  Utena  Visaginasin kaupunkikunta  Zarasai  Molėtai 
Vilna:   Elektrėnai  Šalčininkai  Širvintos  Švenčionys  Trakai  Ukmergė  Vilnan kaupunkikunta  Vilnan kunnallispiiri
Veronmaksajain Keskusliitto

| Veronmaksajain Keskusliitto |
| --- | --- |
Tunnuslause:  Puolenpitoa.
Perustettu:  1947
Tyyppi:  Neuvonta- ja edunvalvontajärjestö
Jäsenet:  230 000
Toimitusjohtaja:  Teemu Lehtinen
Jäsenlehti:  Taloustaito
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Veronmaksajain Keskusliitto ry (puhekielessä Veronmaksajat) on vuonna 1947 perustettu poliittisesti sitoutumaton kotitalouksien, yritysten ja yhteisöjen riippumaton järjestö. Se neuvoo verotukseen liittyvissä kysymyksissä, ajaa kohtuullista verotusta ja puolustaa kansalaisten oikeusturvaa verotusasioissa.
Veronmaksajissa on noin 230 000 jäsentä, joista kotitalouksia 186 000 ja yritysjäseniä 44 000. Veronmaksajien toiminnan perustana ovat jäsenmaksut. Liitto ei ota vastaan julkisia avustuksia.
Veronmaksajat osallistuu aktiivisesti verokeskusteluun ja tekee omia ehdotuksia verotuksen kehittämiseksi. Vuonna 2012 Veronmaksajat esimerkiksi otti kantaa valtiovarainministeriön esitykseen leikata kilometrikorvauksia kahdella sentillä. Liitto esitti, että hallitus luopuisi kilometrikorvauksiin kaavailluista leikkauksista.
Liitto tuottaa taustatietoa päättäjille, tiedotusvälineille ja suurelle yleisölle. Järjestö myös opastaa suomalaisia verotuksen arjessa muun muassa veroilmoitusten jättöaikana. Veronmaksajien verojuristit antavat liiton jäsenille puhelimitse henkilökohtaista veroneuvontaa. Liitolla on eri puolilla Suomea 34 paikallisyhdistystä, joiden järjestämissä veroilloissa jaetaan käytännön vero- ja talousneuvoja kotitalouksille ja yrittäjille.
Veronmaksajat julkaisee verotukseen ja talousasioihin keskittyvää Taloustaitoa, joka on Suomen suurin talousaikakauslehti. Liiton jäsenet saavat Taloustaidon kotiinsa jäsenetuna.
Veronmaksajain Keskusliiton lakimies pitämässä veroneuvontailtaa vuonna 2014.
Veronmaksajien ylin päättävä elin on kerran vuodessa kokoontuva liittokokous. Järjestön toimintaa ohjaa ja valvoo valtuuskunta, johon kuuluvat liiton puheenjohtaja, varapuheenjohtaja sekä 45 jäsentä. Liiton toimintaa johtaa 12-jäseninen hallitus. Liiton ja sen valtuuskunnan puheenjohtaja on professori Jaakko Ossa, ja hallituksen puheenjohtaja on varatuomari Kirsti Auranen. Liiton toimitusjohtaja on Teemu Lehtinen.
Aiheesta muualla

Veronmaksajain Keskusliitto
Victor Cavendish

| Victor Cavendish |
| --- | --- |

Kanadan kenraalikuvernööri
 11. marraskuuta 1916 – 2. elokuuta 1921  
Edeltäjä:  Arthur (Connaughtin herttua)
Seuraaja:  Julian Byng
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. toukokuuta 1868 Lontoo, Englanti
Kuollut: 6. toukokuuta 1938 (ikä 69) Derbyshire, Englanti
Arvonimi: Devonshiren 9. herttua
Victor Christian William Cavendish (31. toukokuuta 1868 – 6. toukokuuta 1938) oli englantilainen aatelismies, joka toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä 1916–1921.
Cavendish kuuli nimityksestään juuri ennen Sommen taistelua, ja oli haluton lähtemään Englannista. Appivanhempiensa ja ulkoministerin suostuttelemana hän kuitenkin muutti perheineen Kanadaan. Maa oli poliittisessa kriisissä sotaponnistelujen vuoksi, ja Cavendish toimi sovittelijana pääministerin ja opposition välillä. Pääministeri Robert Borden toivoi Cavendishin jatkavan toisen kauden, mutta emämaa Englanti ei suostunut tähän.
Cavendishin vaimo oli  Evelyn Petty-Fitzmaurice, Henry Petty-Fitzmauricen tytär. Heillä oli seitsemän lasta, joista kuusi nuorinta seurasi vanhempiaan Kanadaan.