stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yhteiskunnallinen romahdus
Teollisen yhteiskunnan romahdus > Teollinen yhteiskunta romahduksen jälkeen

Teollisen yhteiskunnan romahdusta pidetään yleisesti ottaen negatiivisena tapahtumana. Modernien yhteiskuntien kompleksisuuden taso on niin korkea, että yksinkertaistumisprosessi tulisi olemaan dramaattinen. Tämä näkyisi köyhtymisenä, palveluiden ja turvaverkostojen katoamisena, infrastruktuurin rapautumisena, liikkuvuuden alenemisena ja kaupankäynnin heikentymisenä. Öljyyn perustuvan modernin maatalouden heikentymistä seuraisivat nälänhädät, epidemiat ja malthusilainen väestökatastrofi. Useat kirjailijat pelkäävät tilanteen johtavan resurssisotiin, ihmisoikeusloukkauksiin, demokraattisen järjestelmien kaatumisiin ja yleiseen moraalikatoon. Koska teollisuusyhteiskunnat ovat poikkeuksellisen huonosti valmistautuneet kasvun pysähtymiseen, Dmitry Orlov arvelee romahduksen johtavan täydelliseen sosiaaliseen kaaokseen. Mikäli yhteiskunnan valtarakenteet säilyvät, saattaa romahdus johtaa verotuksen kiristymiseen, kansalaisoikeuksien kaventamiseen ja pakkotyöhön perustuviin yhteiskuntajärjestelmiin. Toisaalta, mikäli ihmiskunta kykenee uudistamaan kulttuuriaan ja arvopohjaansa, on Thom Hartmannin mukaan romahduksen jälkeen mahdollista rakentaa uusi yhteiskunta, joka ei perustuisi yksityisomaisuudelle, kasvulle, alistamiselle sekä tuhoamiselle ja joka saattaisi siksi olla rakenteiltaan pysyvämpi. Joseph Tainter kuitenkin katsoo stabiilin yhteiskunnan edellyttävän niin alhaista väestötiheyttä, että ongelma-alueelta muualle muuttaminen säilyy potentiaalisena ongelmanratkaisukeinona.
Teollisen yhteiskunnan romahdusta kuvaavat kirjoittajat eivät yleensä tee ehdottomia veikkauksia siitä, tuleeko romahdus olemaan nopea prosessi vai hidas, jopa vuosisatoja kestävä heikentyminen. Eräs malli on sarja toisiaan seuraavia romahduksia, joiden välissä kyetään tuottamaan jonkin verran kasvua. Mikäli yhteiskunnan olennaiset rakenteet onnistutaan säilyttämään, ei romahduksen tarvitse olla nopeampi kuin sinänsä hidas öljyntuotannon aleneminen. Toisaalta monet seikat saattavat nopeuttaa prosessia. Kyvyttömyys ylläpitää infrastruktuuria ja investoida uusiin kohteisiin rapauttaa nopeasti yhteiskunnan toimintakykyä. Sodat ja kilpailu resursseista voivat nopeuttaa resurssien tuhoutumista. Taloudellinen luottamuspula ja häiriöt maailmankaupassa saattavat pudottaa yhteisöt paikallisten resurssien varaan, jotka ovat huomattavasti niukemmat kuin globaalisti jaetut resurssit. Kyvyttömyys ymmärtää romahduksen syitä voi johtaa vääriin ratkaisuihin ja siten pahentaa tilannetta. Useat kirjoittajat toivovat siksi yleisen kiinnostuksen heräämistä aihepiiriä kohtaan, vaikka se ei romahdusta estäisikään.
Esimerkkejä romahtaneista yhteiskunnista

Taantumalla/yksinkertaistumalla
Heettiläiset
Mykeneläinen kulttuuri
Indus-kulttuuri
Maurya-valtakunta ja Gupta-valtakunta
Khmerien valtakunta
Kiinan Han-dynastia ja Tang-dynastia
Rooman valtakunta, Länsi-Rooman valtakunta
Mayojen korkeakulttuuri
Mwene Mutapa
Olmeekit
Pääsiäissaaren kulttuuri
Yhdistämisellä/Asteittaisella liittämisellä
Sumer
Muinainen Egypti
Babylonia
Etruskit
Muinainen Levantti
Antiikin Kreikka
Daakialaiset
Bysantin valtakunta
Suurmogulien valtakunta
Kiinan Qin-dynastia, Song-dynastia, Yuan-dynastia sekä Qing-dynastia
Japanin Tokugawa-shōgunaatti
Asteekit ja inkat
Kirjallisuutta

Jonstadt, David: Sivilisaation loppu.  ((Kollaps. Livet vid civilisationens slut, 2012.) Suomentaneet Salon tasauskohtuuspajan jäsenet ystävineen)  Helsinki:  Into, 2016.  ISBN 978-952-264-544-9
Vandaalit ryöstämässä Roomaa vuonna 455 taiteilija Karl Briullovin näkemyksen mukaan.
Palenquen raunioitunut mayakeskus.
Pääsiäissaaren moai-patsaita.
Maailman arvioitu väestömäärä 10 000 eaa.- 2 000 jaa.
Öljyhuippu noudattaa Hubbertin käyrää, joka kuvaa öljyn tuotantoa. Huippupisteessä saavutetaan tuotantomaksimi, jonka jälkeen öljyä ei kyetä tuottamaan enää yhtä paljon kuin aikaisemmin
Hiekkaan hautautuneita maatalouskoneita Etelä-Dakotassa vuonna 1936.
Suunnattu syklitön verkko

Esimerkki suunnatusta syklittömästä verkosta
Suunnattu syklitön verkko eli DAG (engl. directed acyclic graph) on suunnattu verkko, jossa ei ole suunnattuja syklejä. Se koostuu solmuista ja solmujen välisistä suunnatuista kaarista siten, että kaaria pitkin ei ole mahdollista kulkea suunnattua polkua joka päätyisi lähtöpisteeseensä.
Suunnattuja syklittömiä verkkoja käytetään matematiikassa tai tietojenkäsittelytieteessä mallintamaan erilaisia rakenteita. Esimerkiksi osittaisjärjestys voidaan esittää DAGin avullalähde? ja koneoppimisessa käytetyt Bayes-verkot ovat rakenteeltaan DAGeja.
Kirjallisuutta

Ruohonen, Keijo: Graafiteoria.  (Opintomoniste 136)  Tampere:  TTKK, 1990.  ISBN 951-721-530-4
Suulaki

Ihmisen kova suulaki
Suulaki eli kitalaki (lat. palatum) rajaa suuonteloa ylhäältä ja erottaa sen nenäontelosta. Suurin osa suulaesta on kovaa suulakea (lat. palatum durum), joka muodostuu luukudoksesta ja sen peittävästä limakalvosta. Kova suulaki on liikkumaton ja sijaitsee suuontelon etupuolella ylhäällä. Kovan suulaen takana on pehmeä suulaki (lat. palatum molle, velum palatinum), lakipurje eli kitapurje. Pehmeä suulaki on liikkuva ja sulkee yhteyden nenänieluun nieltäessä estäen näin ruuan tai juoman kulkeutumisen nenäonteloon. Pehmeästä suulaesta roikkuu pitkulainen uloke, jota kutsutaan uvulaksi tai kitakielekkeeksi (lat. uvula). Hevosella pehmeä suulaki ulottuu poikkeuksellisen pitkälle kohti suunielua, jonka vuoksi hevonen ei pysty kovassakaan rasituksessa hengittämään suun kautta vaan hengitys tapahtuu aina nenän kautta.
Kitapurje artikulaatioelimenä

Kitapurje kuuluu puhe- eli artikulaatioelimistöön. Kitapurjeen lihakset osallistuvat äänen muokkaukseen säätelemällä nasaalisten äänteiden syntyä. Kurkunpäästä ääni etenee nieluonteloon, jossa ääniaaltojen pääsyä nenäonteloihin säätelee kitapurje. Kitapurje painautuu nielun takaseinää vasten eli muodostaa nenäportin. Jos nenäportti on auki, ilmavirta pääsee kiertämään nenäonteloihin ja syntyy nasaalisia äänteitä. Kitapurjeen lihakset toimivat täysin automaattisesti, ne avautuvat ja sulkeutuvat jatkuvasti puheen tarpeiden mukaan. Kitapurje vaikuttaa äänteiden syntyyn, äänen resonoitumiseen ja väriin.
Suurennuslasi

Suurennuslasi.
Suurennuslasi on kupera linssi, jonka läpi katsottaessa esineet näkyvät suurentuneina.
Suurennuslasissa nähdään esineen suurennettu valekuva, kun esine on linssin ja polttopisteen välillä. Yksinkertaisen kaksoiskuperan linssin sijaan käytetään myös tasokuperia, kovera-kuperia linssejä ja näiden yhdistelmiä virheettömämmän kuvan aikaansaamiseksi. Kun polttopiste on erittäin kirkkaan ja lämpimän lähteen kuten auringon aikaansaama, suurennuslasilla voi sytyttää tulen.
Luppi eli luuppi on pieni (kellosepän) suurennuslasi.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suu-urut

| Suu-urut |
| --- | --- |

Soitinryhmä:  vapaalehdykkäsoitin
Alkuperämaa / ‑alue:  Kiina 1500-luku eaa.
Liittyvä musiikin tyylilaji:  kansanmusiikki, temppelimusiikki
Samankaltaisia soittimia:  harmonikka, huuliharppu, harmoni
Suu-urut (myös Seng, Sheng ) on Kiinasta syntyisin  kaikkien aikojen ensimmäinen vapaalehdykkäsoitin, joka käyttö on levinnyt muualle maailmaa. Kiinan lisäksi sitä käytettiin myös Japanissa, Koreassa, Indokiinassa ja Indonesiassa.
Toimintaperiaate

Suu-urut koostuvat 1-36:sta bambuputkesta, jotka voidaan sitoa nipuksi, kehäksi tai riveittäin. Putket on kiinnitetty puiseen tai kalebassista tehtyyn ilmakammioon.
Putkissa on bambuinen tai metallinen vapaalehdykkäkieli, kiinnitettynä putken seinässä olevaan kehykseen putken ilmakammion sisällä. Putkissa on heti ilmakammion yläpuolella sormiaukko, jota soittaja käyttää säädelläkseen lehdykkäkielen ilmanpainetta. Soittaja puhaltaa suukappaleeseen, josta ilma johdetaan ilmakammioon. Soitin toimii sekä sisään- että uloshengityksellä, joka saa ne lehdykät värähtelemään, joiden sormiaukot ovat peitettynä. Kielten viritystä säädellään vahanpalasilla, joita kiinnitetään lehdykän vapaaseen päähän.
Historia

Kiinalaiset legendat kertovat suu-urkujen eli chengin syntyneen jo noin 3000 eaa., jolloin keisari Huang Tin kerrotaan lähettäneen korkeasti oppineen Ling Lunin läntisille vuorille, jotta hän kykenisi saamaan aikaan feeniks-linnun laulun. Ling palasi cheng-instrumentin kanssa, joka tunnetaan ensimmäisenä vapaalehdykkäsoittimena kautta aikojen.
Historiallisesti soitin tunnetaan Kiinasta jo 1500-luvulta eaa.. Kiinasta se levisi Indokiinaan 400-luvulla eaa. ja Japaniin 700-luvulla. Venäjälle instrumentti levisi 900–1200-luvuilla tataarien keskuudessa, josta se löysi tiensä edelleen Eurooppaan. Euroopassa soittimesta löytyy ensimmäisiä kuvauksia 1600-luvulta. Soittimen kerrotaan olleen suosiossa 1700-luvun puolivälissä muun muassa Pietarissa, jossa Johann Wilde oli tehnyt sitä erityisesti tunnetuksi seurapiireissä.
Suu-urut ovat antaneet sysäyksen sekä harmonikan että harmonin kehittämiseen.
Jouko Suurhasko

Jouko Suurhasko (ven. Юго Юльевич Сурхаско, 4. maaliskuuta 1929 Leningrad – 15. maaliskuuta 2002 Petroskoi) oli suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen kansatieteilijä.
Jouko Suurhasko syntyi Suomen sisällissodan jälkeen Pietariin paenneen Julius Suurhaskon ja kivennapalaisen Aino Lattusen perheeseen. Pojan synnyttyä perhe muutti Kontupohjaan, jossa isä työskenteli mekaanikkona. Lapsena koetun sairauden seurauksena Joukolla oli kiero selkäranka. Isä katosi Stalinin vainoissa vuonna 1938. Äiti ja lapset olivat evakossa Kirovin alueella ja päätyivät sodan jälkeen Dnon asemalle, jossa Jouko suoritti keskikoulun. Vuonna 1949 he muuttivat Petroskoihin.
Suurhasko valmistui vuonna 1955 Petroskoin yliopiston suomalais-ugrilaisesta osastosta ja työskenteli sen jälkeen muun muassa Karjalan kotiseutumuseossa. Vuonna 1964 hänestä tuli Neuvostoliiton tiedeakatemian kansatieteen instituutin jatko-opiskelija ja vuodesta 1966 hän työskenteli tiedeakatemian Karjalan filiaalin kielen, kirjallisuuden ja historian instituutissa. Suurhaskon tutkimusten pääkohteena olivat karjalaisten tapakulttuuri ja uskomukset. Hänen kandidaatinväitöskirjansa Karelskaja svadebnaja obrjadnost (”Karjalaisten häätavat”) julkaistiin vuonna 1977. Toinen monografia Semeinyje obrjady i verovanija karel (”Karjalaisten perhetavat ja uskomukset”) ilmestyi vuonna 1985. Tieteellisen työnsä ohella Suurhasko toimi kääntäjänä. Hänelle myönnettiin Karjalan ASNT:n ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimi vuonna 1990.
Surinamen maroonit

Maroonit ovat Surinamessa asuvia 1700-luvun aikana plantaaseilta maan sisäosiin karanneiden afrikkalaisorjien jälkeläisiä. Nykyisin he muodostavat noin 10 % maan 486 000 asukkaasta. Maroonien ja maan intialaistaustaisen väestön keskinäiset epäluulot ovat johtaneet ajoittain jopa aseellisiin yhteenottoihin.
Historia

Maroonien lukumäärä oli vuoteen 1728 mennessä kasvanut merkittäväksi. Hollantilaiset tekivät useita retkiä Surinamen sisämaahan maroonien kiinnisaamiseksi, mutta retket osoittautuivat hyödyttömiksi. Vuonna 1730 paikallinen hallinto yritti pelotella afrikkalaisorjia kiduttamalla yhtätoista kiinni saatua maroonia. Tämä johti maroonien tekemiin hyökkäyksiin hollantilaisia vastaan ja näiden pitikin pian solmia rauha maroonien kanssa. Rauha tehtiin vuonna 1749 marooneja johtaneen kapteeni Adoen kanssa. Rauhanteon yhteydessä alueen kuvernööri antoi Adoelle hopeanuppisen sauvan, johon oli kaiverrettu Surinamen vaakuna. Lisäksi Adoelle luvattiin lisää lahjoja, mutta ne eivät päässeet perille, kun rauhasta tietämättömät maroonit hyökkäsivät niitä kuljettaneiden hollantilaisten kimppuun. Syttyi uusi sota, jonka päätteeksi  maroonien kanssa solmittiin vuonna 1761 uusi rauha.
Vuoden 1761 rauhassa hollantilaiset sitoutuivat luovuttamaan marooneille aseita ja nämä puolestaan suostuivat palauttamaan siitä lähtien karkaavat orjat. Tämäkin rauha rikkoutui ja sotaa käytiin jälleen vuodesta 1772 eteenpäin maroonien kanssa. Orjakauppa kiellettiin vuonna 1818, mutta orjuus vasta vuonna 1863. Kun marooneja ei saatu työskentelemään plantaaseilla, maahan tuotiin suuria määriä intialaisia ja jaavalaisia työntekijöitä. Suriname itsenäistyi vuonna 1975, ja vuonna 1980 maassa tapahtui Dési Boutersen johtama vallankaappaus. Boutersen vastaisen Ronnie Brunswijkin sissijoukot koostuivat pääasiassa marooneista, ja nämä sissijoukot kävivät hallituksen vastaista sotaa Surinamen sisäosien viidakossa ja Ranskan Guayanan vastaisella rajalla. Brunswijkin kanssa tehtiin rauha vuonna 1989, kun Ramsewak Shankar oli noussut presidentiksi. Maroonien aseellinen toiminta jatkui kuitenkin vielä muutaman vuoden ajan.
Kulttuuri

Monet maroonit on virallisesti kastettu kristinuskoon, mutta perinteisiä uskontoja harjoitetaan yhä. Yksi tärkeä uskonto on afrikkalaisperäinen winti. Maroonit puhuvat muun muassa kwintiä ja aukania, jotka ovat molemmat kreolikieliä. Monet maroonit osaavat myös Surinamen yleiskieltä sranang tongoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Surinamen maroonit Wikimedia Commonsissa
Maroonikylä vuonna 1955.
Marooneja kuvattuna vuonna 1930.
Patrick Suppes

Patrick Colonel Suppes (17. maaliskuuta 1922 Tulsa, Oklahoma – 17. marraskuuta 2014) oli yhdysvaltalainen filosofi, joka työskenteli tieteenfilosofian, mittateorian, kvanttimekaniikan perusteiden, päätösteorian, psykologian ja koulutusteknologian aloilla.
Suppes opiskeli alun perin meteorologiaa Chicagon yliopistossa. Toisen maailmansodan jälkeen hän väitteli filosofian tohtoriksi Columbian yliopistosta, jossa hän oli ollut Ernest Nagelin oppilaana. Vuonna 1952 Suppes siirtyi Stanfordin yliopistoon, ja vuosina 1959–1992 hän toimi Institute for Mathematical Studies in the Social Sciences (IMSSS) -instituutin johtajana. Myöhemmin Suppes oli Stanfordin Lucie Stern -oppituolin filosofian emeritusprofessori.
1960-luvulla Suppes ja Richard C. Atkinson, Kalifornian yliopiston tuleva rehtori, tekivät Palo Alton alueella kokeita tietokoneiden käytöstä matematiikan ja lukemisen opettamisessa koululaisille. Stanfordin Education Program for Gifted Youth -ohjelma sekä Computer Curriculum Corporation (CCC, nykyään Pearson Education Technologies) saivat alkunsa tätä kautta.
Vuonna 1965 Suppes valittiin Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäseneksi hänen ansioistaan matemaattisen psykologian alalla. Vuonna 1990 hän sai National Medal of Science -palkinnon. Vuonna 1994 Suppes kutsuttiin Association for Computing Machineryn jäseneksi. Vuonna 2003 hän sai Lakatos-palkinnon töistään tieteenfilosofian alalla.
Teoksia

Axiomatic Set Theory.  Dover, 1972 (1960).
Probabilistic Metaphysics.  Blackwell Pub, 1984.
Introduction to Logic.  Dover, 1999 (1957).
Representation and Invariance of Scientific Structures.  CSLI, 2001.
Suppes, Patrick & Hill, Shirley: A First Course in Mathematical Logic.  Dover, 2002 (1964).
Suppes, Patrick & Luce, R. Duncan & Krantz, David & Tversky, Amos: Foundations of Measurement.  (Vols. 1-3)  Dover, 2007 (1972).
Kirjallisuutta

Humphreys, P. (toim.): Patrick Suppes: Scientific Philosopher . (Synthese Library) Springer, 1994. ISBN 0792325532
Vol. 1: Probability and Probabilistic Causality.
Vol. 2: Philosophy of Physics, Theory Structure and Measurement, and Action Theory.
Aiheesta muualla

Patrick Suppes (Arkistoitu – Internet Archive), Stanfordin yliopisto (englanniksi)
Patrick Suppesin artikkeleita (Arkistoitu – Internet Archive), Stanfordin yliopisto (englanniksi)
Patrick Suppes – The President's National Medal of Science, Recipient Details (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Patrick Suppes
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  Association for Computing Machinery  CiNii  DBLP  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Suupohjan Kaiku

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Suupohjan Kaiku oli Kristiinankaupungissa vuosina 1897–1919 ilmestynyt sanomalehti.
Kristiinankaupungin suomenmieliset perustivat Suupohjan Kaiun taistelemaan kaupungissa valtaa pitäviä ruotsinmielisiä konservatiiveja vastaan. Talousvaikeuksien ja taustayhteisön riitojen takia lehti päätyi vuonna 1902 kirjanpainajien Iivari Partasen ja Kaarlo J. Paasosen omistukseen. Partanen luovutti osuutensa Paasoselle vuonna 1908.
Suupohjan Kaiku oli varsinkin Paasosen aikana linjaltaan nuorsuomalainen ja joulukuusta 1918 edistyspuoluelainen. Poliittisen kannattajakunnan vähäisyys ja Vaasan lehtien kilpailu johti sen taloudellisiin vaikeuksiin, joiden takia Paasonen lopetti lehden ja myi sen kirjapainon Seinäjoelle.
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti ja vuodesta 1899 lähtien kolmesti viikossa. Sen levikki oli 2000 kappaletta vuonna 1902. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Hugo K. Eneberg (1898–1899), Emil E. Nordlund (1899–1902), Vihtori Robert Niemi (1900–1901), Vihtori Haaronen (vast. toim. 1901–1903), Iivari Partanen (1903–1908), Joh. Leppänen (1908–1914) ja K. J. Paasonen (vast. toim. 1908–1919).
Aiheesta muualla

Suupohjan Kaiku digitoituna kansalliskirjastossa
Surjektio

Surjektio
Surjektio on funktio, jonka arvojen joukko "täyttää" maalijoukon. Jokaiseen maalijoukon alkioon voidaan liittää jokin lähtöjoukon alkio.
Muodollisesti kuvaus  f:\,X\to Y on surjektio, jos kaikilla  y\in Y on olemassa  x\in X, jolle  f(x)\ =y.
Jokainen kuvaus saadaan surjektioksi, kun poistetaan maalijoukosta B kaikki alkiot (merkitään siten saatua joukkoa B1), joille ei kuvaudu mitään. Täten  f:A\to B_{1} on surjektio.
Etymologia

Termi surjektiivinen ja siihen liittyvät termit injektio ja bijektio esitteli Nicolas Bourbaki, joka oli ryhmä pääasiassa ranskalaisia matemaatikkoja 1900-luvulla, jotka tämän pseudonyymin alaisuudessa aloittivat kirjoittamaan vuonna 1935 kirjojen sarjaa, joissa esiteltiin selityksiä sen ajan edistyneestä modernista matematiikasta. Käsite juontuu ranskan kielen sanoista sur mikä tarkoittaa ylitse tai yläpuolella sekä inciter, motiver tai ejecter  tai  mitkä tarkoittavat "liikuttamista", "liikuttajaa" tai "ulos heittämistä", ja yhdistettynä muotoon surjektio käsite liittyy siihen tosiasiaan että määrittelyjoukon kuva surjektiivisesta funktiosta täydellisesti peittää funktion maalijoukon.
Esimerkkejä

Funktio f: R → R, f(x) = x2, ei ole surjektio, koska esimerkiksi ei ole olemassa reaalilukua x, jolle x2 = −1.
Jos kuitenkin annetaan funktiolle f maalijoukoksi epänegatiivisten reaalilukujen joukko, saadaan kuvaus g: R → [0, ∞[, g(x) = x2, joka on surjektio. Tämä johtuu siitä, että mille tahansa epänegatiiviselle reaaliluvulle y, voidaan ratkaista yhtälö y = x2, josta saadaan  x=+{\sqrt {y}} tai  x=-{\sqrt {y}}.
Kirjallisuutta

Merikoski, Jorma; Virtanen, Ari; Koivisto, Pertti: Diskreetti matematiikka I.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2001 (1993).  ISBN 951-44-3604-0
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Surjective function
Käännös suomeksi
Suur-Karjala

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Suur-Karjala oli Joensuussa vuosina 1919–1922 ilmestynyt sanomalehti.
Edistyspuolueen äänenkannattajana toiminut Suur-Karjala perustettiin sen jälkeen kun Joensuun molemmat porvarilehdet, Karjalainen ja Karjalan Sanomat olivat vuonna 1918 joutuneet monarkistien haltuun. Lehti ei pärjännyt kilpailussa kokoomuksen Karjalaisen ja maalaisliiton Karjalan Maan kanssa ja se lopetettiin tappiollisena.
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisija oli Suur-Karjalan Kirjapaino Oy. Päätoimittajina työskentelivät Johannes Laine (vastaava toimittaja 1919), Aarne Alpo Rahunen (1919–1920), Aarne Ryynänen (1920–1921) ja Niilo Pärnänen (1921–1922).
Aiheesta muualla

Suur-Karjala digitoituna kansalliskirjastossa
Suur-Bolgaria

Suur-Bolgaria oli bolgaarialaiskansoien  valtiomuodostelma 600-luvulla Kaspianmeren ja Azovanmeren välissä Etelä-Venäjällä.
570-luvulla kasaarit, suvaarit ja bolgaarit olivat joutuneet läntisen turkkilaisen kaanikunnan alaisuuteen, kun turkkilaisen kaanikunnan läntisen osa oli valloittanut alueita Pohjois-Kaukasiasta ja Mustanmeren itäpuolelta. Alistetut kansat koettivat kuitenkin saada vapautensa takaisin, ja vuonna 619 bolgaarit lähestyivät avun pyynnöin myös Bysantin valtakuntaa. Bolgaarit ottivat vastaan kristinuskon, mutta käytännössä uusi uskonto ei saanut jalansijaa.
Kun Kubrat tuli bolgaarien johtajaksi, hän kokosi turkinsukuiset bolgaarit, kasaarit, suvaarit sekä alaanit yhteen. Tämä heimoliitto onnistui karistamaan turkkilaisen kaanikunnan vallan. Suur-Bolgaria muodostui 630- ja 640-luvulla, kun nämä heimot valloittivat suuria alueita Azovanmeren ja Kaspianmeren väliltä.
Suur-Bolgarian pääkaupungiksi tuli Fanagorian muinainen kaupunki, jonka hunnit olivat tuhonneet 300-luvulla. Kun Kubrat kuoli 660, Suur-Bolgaria jakaantui kahtia. Kubratin pojista Batbai sai itäisen osan ja Asparuk läntisen osan.
Myös kasaarit olivat muodostaneet oman kaanikunnan, joka oli alistanut myös suvaarit. Kohteena olivat myös bolgaarit, jotka ratkaisivat ongelman siirtymällä muualle. Batbai johti itäisen bolgaariryhmän pohjoiseen, johon myöhemmin muodostui Volgan Bolgaria. Asparuh sen sijaan johti läntisen ryhmän länteen ja saapui 675 Tonavan alajuoksulle. Siellä Asparuh muodosti valtion, joka on nykyisen Bulgarian alku.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kazhdan, Alexander P.: The Oxford dictionary of Byzantium.  Oxford University Press, 1991.  ISBN 978-0-19-504652-6  (englanniksi)
Rosser, John H.: Historical dictionary of Byzantium.  Scarecrow Press, 2011.  ISBN 978-0-8108-7567-8  (englanniksi)
John of Nikiu Chronicles pp.47
Great Old Bulgaria - Facts and Sources greek, hebrew, latin
Halikov, A. H. 1991: Tataarit, keitä te olette. S. 54–55.
Иванов, В. П., Николаев, В. В., Димитриев, В. Д. 2000: Чуваши. Этническая история и традиционная культура. Москва. S. 14.
BULGARS, Oxford Dictionary of Byzantium (1991), vol.1, p.338
Ivan Mikulčić, Towns and castles in medieval Macedonia, Makedonska civilizacija, Skopje, 1996 (makedoniaksi)
Ukrainian History
Suovalkku

| Suovalkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Silmälläpidettävä 
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Suku::  Suovalkut Hammarbya
Laji::  paludosa
Kaksiosainen nimi
 Hammarbya paludosa  (L.) Kuntze 
Katso myös
   Suovalkku Wikispeciesissä   Suovalkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suovalkku (Hammarbya paludosa) on pääasiassa Euroopassa kasvava kämmekkäkasvien (Orchidaceae) heimoon kuuluvan monotyyppisen suvun Hammarbya ainoa laji. Suovalkku kuului aiemmin Malaxis-sukuun sääskenvalkun (Malaxis monophyllos) kanssa. Suomessa laji on harvinaistunut ja rauhoitettu Ahvenanmaata lukuun ottamatta.
Suovalkun tieteellinen sukunimi Hammarbya on johdettu Carl von Linnén maatilan Hammarbyn nimestä, lajinimi paludosa puolestaan tarkoittaa suolla kasvavaa.