stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuningas Abdullahin tiede- ja teknologiayliopisto

| Kuningas Abdullahin tiede- ja teknologiayliopisto> جامعة الملك عبد الله للعلوم و التقنية King Abdullah University of Science and Technology |
| --- | --- |
 KAUSTin yliopistokampusta.
Perustettu:  2009
Tyyppi:  yksityinen
Henkilökunta:  154
Opiskelijoita:  1000
Sijainti:  Thuwal, Makkah  Saudi-Arabia
Sivusto:  www.kaust.edu.sa/en
Kuningas Abdullahin tiede- ja teknologiayliopisto (arab. جامعة الملك عبد الله للعلوم والتقنية‎, Jāmi‘a al-malik ‘Abd Allāh li-l-‘ulūm wa-t-tiqniyya, engl. King Abdullah University of Science and Technology, lyh. KAUST) on Saudi-Arabian länsirannikolla Punaisenmeren äärellä, Makkahin provinssissa Jeddan pohjoispuolella sijaitsevassa Thuwalissa toimiva yksityinen yliopisto. Tutkimusyliopisto on nimetty kuningas Abdullah ibn Abdilaziz Al Sa’udin (1924–2015) mukaan. Vuonna 2009 toimintansa aloittanut yliopisto on sai jo perustamisvaiheessa tuekseen muhkean 13 miljardin dollarin säätiön.

Pienessä, luonnontieteeneen ja tekniikan tutkimukseen keskittyvässä yliopistossa opiskeli syyskuussa 2017 noin 1 000 maisteri- ja tohtoriopiskelijaa. Opiskelijoista 80 prosenttia suoritti tohtoriopintoja. Miehiä opiskelijoista oli 63 prosenttia ja kansainvälisiä opiskelijoita 69 prosenttia. Vakituiseen opetushenkilökuntaan kuului runsas 150 henkeä. Lisäksi yliopistossa työskenteli noun 750 tutkijaa. Kaikkiaan KAUST muodosti noin 2 200 ihmisen työyhteisön.
Vuonna 2017 kansainvälinen Shanghain Jiao Tong -yliopiston ARWU-yliopistoranking luokitteli KAUSTin sijalle 201.-300. maailmassa. Se oli tässä vertailussa maansa kolmanneksi korkeatasoin yliopisto Kuningas Abdilazizin yliopiston ja Kuningas Saudin yliopiston jälkeen. Yliopiston sijoitus on noussut kansainvälisissä yliopistovertailuissa erittäin nopeasti 2010-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuningas Abdullahin tiede- ja teknologiayliopisto Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:König-Abdullah-Universität für Wissenschaft und Technologie
Käännös suomeksi
Lake Malawi

| Lake Malawi |
| --- | --- |
 Lake Malawi vuonna 2018.
Tiedot
Toiminnassa:  2013–
Tyylilaji:  indie pop
Kotipaikka:  Třinec, Tšekki
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Albert Černý   Jeroným Šubrt   Antonín Hrabal  
Entiset jäsenet:  Pavel Palát   Patrick Karpentski  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lake Malawi on tšekkiläinen indie pop-bändi, joka on perustettu vuonna 2013. Bändin jäsenet ovat Albert Černý, Jeroným Šubrt, Antonín Hrabal. Bändin EP-levy We Are Making Love Again julkaistiin vuonna 2015. Heidän debyytti-albuminsa Surrounded by Light julkaistiin vuonna 2017. Bändi edusti Tšekkiä kappaleella "Friend Of A Friend" vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa.
Kronos Racing

|  Kronos Racing |
| --- | --- |

Koko nimi:  Kronos Racing
Päämaja:   Namur, Belgia
Tallipäällikkö:   Marc Van Dalen  Jean-Pierre Mondron
Runko:  Xsara WRC
Moottori:  Citroën
Renkaat:  BF BF Goodrich
Aikaisemmat sarjat:  Rallin MM-sarja Rally Challenge
Ensimmäinen kilpailu:  Suomen ralli 2004
Tuloksia
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  1 (2006)
Voittoja:  8
Sijoitus kaudella 2007:  5. (45 p.)
Kronos Racing on vuonna 1994 perustettu belgialainen yksityistalli, jonka perustivat Marc Van Dalen ja Jean-Pierre Mondron vuonna 1994. Tiimi sai tukea Peugeot Belgium-Luxembourgilta vuosina 1994–2003 ja Citroënilta vuosina 2004–2007. Se on osallistunut yksityisjoukkueena useisiin mestaruuskilpailuihin, kuten rallin MM-sarjaan ja Intercontinental Rally Challengeen.
Kaudella 2006 Kronos osallistui rallin MM-sarjaan nimellä Kronos Citroën World Rally Team.
Historia

Kauden 2006 alussa kuljettajat ajoivat Sébastien Loeb ja Xavier Pons, mutta Ponsin vaihtelevien esitysten myötä hänet korvattiin junioreiden maailmanmestarilla Daniel Sordolla. Kaudella 2007 kuljettajina ajoivat Manfred Stohl ja Daniel Carlsson. Lisäksi François Duval ajoi satunnaisia ralleja.
Kaudeksi 2008 Kronos Racing siirtyi MM-sarjasta Intercontinental Rally Challenge -sarjaan, ajattamaan Peugeot 207 S2000:sta.
Kaudella 2013 talli kilpaili Euroopan rallimestaruussarjassa, kuljettajanaan François Delecour.
Rallin MM-sarjan tulokset

(Tulosselitteet)
| Kausi | Auto Moottori Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Xsara WRC Citroën M |  | MON | SWE | MEX | NZL | CYP | GRE | TUR | ARG | FIN | GER | JPN | GBR | ITA | FRA | ESP | AUS | – | – |
| 2004 | Xsara WRC Citroën M |  Juuso Pykälistö |  |  |  |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |  | Kesk. |  |  |  | – | – |
| 2005 | Xsara WRC Citroën M |  | MON | SWE | MEX | NZL | ITA | CYP | TUR | GRE | ARG | FIN | GER | GBR | JPN | FRA | ESP | AUS | – | – |
| 2005 | Xsara WRC Citroën M |  Manfred Stohl | 6 |  |  | 9 | 9 | 2 |  | 20 | 8 | Kesk. | Kesk. | 5 |  |  |  | 3 | – | – |
| 2005 | Xsara WRC Citroën M |  Xavier Pons |  |  |  |  |  |  |  | 10 | 10 | 12 | 9 | 11 |  | 7 | 4 | Kesk. | – | – |
| 2005 | Xsara WRC Citroën M |  Juuso Pykälistö |  |  |  |  | 8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | – | – |
| 2006 | Xsara WRC Citroën BF |  | MON | SWE | MEX | ESP | FRA | ARG | ITA | GRE | GER | FIN | JPN | CYP | TUR | AUS | NZL | GBR | 166 | 2. |
| 2006 | Xsara WRC Citroën BF |  Sébastien Loeb | 2 | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 | 2 | 1 | 1 | Loukk. | Loukk. | Loukk. | Loukk. | 166 | 2. |
| 2006 | Xsara WRC Citroën BF |  Colin McRae |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | Kesk. |  |  |  | 166 | 2. |
| 2006 | Xsara WRC Citroën BF |  Xavier Pons | 9 | 7 | Kesk. | Kesk. | 6 | 17 | 4 | 8 | 14 | Kesk. | DNS | 7 | 4 | 4 | 4 | 5 | 166 | 2. |
| 2006 | Xsara WRC Citroën BF |  Daniel Sordo | 8 | 16 | 4 | 2 | 3 | 5 | 3 | 6 | 2 | Kesk. | DSQ | Kesk. | 7 | 23 | 5 | 7 | 166 | 2. |
| 2007 | Xsara WRC Citroën BF |  | MON | SWE | NOR | MEX | POR | ARG | ITA | GRE | FIN | GER | NZL | ESP | FRA | JPN | IRE | GBR | 45 | 5. |
| 2007 | Xsara WRC Citroën BF |  Manfred Stohl | 10 | 7 | 12 | 6 | 9 | 8 | 7 | 8 | Kesk. | Kesk. | 12 | Kesk. | 14 | 6 | Kesk. | 8 | 45 | 5. |
| 2007 | Xsara WRC Citroën BF |  Daniel Carlsson |  | 5 | 7 |  | 6 |  | Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 45 | 5. |
| 2007 | Xsara WRC Citroën BF |  François Duval |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |  | 5 | Kesk. |  |  |  | 45 | 5. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kronos Racing Wikimedia Commonsissa
Kronos Racingin sivusto (englanniksi, ranskaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kronos Racing
Xavier Pons Kronos Racingin Citroën Xsaralla kauden 2006 Akropolis-rallissa.
Käännös suomeksi
Intian kansallispuistot

Tämä on luettelo Intiassa sijaitsevista kansallispuistoista. Intian ensimmäinen kansallispuisto on vuonna 1936 perustettu Haileyn kansallispuisto, nykyiseltä nimeltään Jim Corbettin kansallispuisto. Vuonna 1970 Intiassa oli vain viisi kansallispuistoa. Intian parlamentti hyväksyi villieläinten suojeluohjelman vuonna 1972.
Vuonna 2023 Intiassa oli 106 kansallispuistoa, jotka käsittivät yhteensä 44 402 neliökilometriä, joka vastaa 1,23 prosenttia Intian pinta-alasta.
Yhteensä 166 kansallispuistoa on virallistettu, mutta kaikkia puistoja ei ole vielä perustettu.
Kuoro

Suurkuoron ja orkesterin yhteisesitys.
Kuoro (lat. chorus) on yksi- tai moniääninen laulajista koostuva kokoonpano, jossa jokaista ääntä laulaa useampi laulaja. Yleisimmässä muodossaan kuoro jakautuu neljään stemmaan: sopraanoon, alttoon, tenoriin ja bassoon. Kuoro voi laulaa orkesterin säestyksellä tai ilman orkesteria (a cappella). Kuoron taiteellisesta johdosta vastaa kuoronjohtaja.
Historia

Antiikin Kreikan klassisessa draamassa kuoron tarkoituksena oli seurata ja osallistua näytelmän juoneen ja jopa tanssia näyttämön ympärillä. Kirkon hallitsemalla keskiajalla kuoron merkitys muuttui ja side tanssiin katosi. Nykyään tunnetun kuoromusiikin kehitys alkoi gregoriaanisesta laulusta. 1500-luvulla italialainen Giovanni Pierluigi da Palestrina kehitti kuorolaulusta tarkkaa moniäänistä polyfoniaa. Nykyisessä merkityksessään sanaa kuoro on käytetty käsitteenä 1600-luvulta lähtien. Ennen sitä kuoro tarkoitti paitsi lauluyhtyettä myös soitinyhtyettä. 1800-luvulla kirkko menetti valtaansa. Tärkeimmäksi kuorotyypiksi nousi sekakuoro.
Kuorotyypit

Kuoron koot vaihtelevat suuresti pienemmistä kamarikuoroista yli 100-henkisiin suurkuoroihin. Kuorotyyppien nimeämiseen on monta kriteeriä, kuten
Kokoonpano:
Sekakuoro, jossa on sekä miehiä että naisia ja kaikki äänialat ovat edustettuina. Tähän kuuluvat myös poikakuorot, joissa on tenoreita ja bassoja
Diskanttikuoro eli naiskuoro tai lapsikuoro
Mieskuoro
Koko, kuten kamarikuoro (noin 16-30 laulajaa) tai suurkuoro. Jos jokaista stemmaa edustaa vain kaksi tai vähemmän laulajaa, puhutaan lauluyhtyeestä.
Kuorot jakautuvat selkeimmin ammattikuoroihin, joihin kuuluvat esimerkiksi Suomen kansallisoopperan kuoro, ja amatöörikuoroihin, joita ovat esimerkiksi opiskelijakuorot. Edelleen voidaan erotella vaikka eläkeläiskuorot, koulujen kuorot ja kirkkokuorot.
Kuoromusiikki

Säveltäjät ovat käyttäneet kuoroa instrumenttina hyvin vaihteleviin tarkoituksiin. Kuoromusiikki käsittääkin musiikkia a cappella -lauluista orkesterisäestyksellisiin teoksiin (joihin kuuluvat esimerkiksi oratoriot). Sävellyksissä käytettyjen tekstien skaala on laaja ja jakautuu suurpiirteisimmin hengelliseen ja maalliseen materiaaliin.
Tyypillisesti kuoromusiikki on neli-, viisi- tai kuusiäänistä, mutta poikkeuksia on valtavasti, ja esimerkiksi Thomas Tallisin vuonna 1570 säveltämä motetti Spem in alium on kirjoitettu 40 stemmalle. Yksi tyypillisistä kokoonpanoista erityisesti hengellisessä musiikissa on kaksoiskuoro, eli kahdesta neliäänisestä kuorosta koostuva suurkuoro.
Puhekuoro

Puhekuoro eli lausuntakuoro on puhetta tai sitä läheisesti muistuttavaa ääntä esittävä ihmisryhmä, joka voi koostua miehistä, naisista tai lapsista. Toisinan kuoron jäsenet ovat ryhmittyneet useammaksi osajoukoksi. Kuoro ei välttämättä käytä laulukuoron tavoin täsmällisiä säveliä, vaan voi seurata tavallisen puheen sävelkulkua ja rytmiä. Puhe voi olla myös moniäänistä ja ääniä voidaan käsitellä polyfonisen kuoromusiikin tavoin. Aikamme musiikissa ja 1900-luvun musiikissa puhekuoron käyttö on varsin tavallinen tekniikka, ja sitä käytetään myös oopperoissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuorosuomi (Arkistoitu – Internet Archive)
YLE - Kuoroon!
Laatokan ja Äänisjärven taistelut

Laatokan ja Äänisjärven taistelut käytiin toisen maailmansodan aikana Suomen ja Neuvostoliiton välillä Laatokalla ja Äänisjärvellä talvi- ja jatkosodassa. Ennen sotaa Suomen ja Neuvostoliiton laivastojen kokoa Laatokalla oli supistettu Tarton rauhan mukaisesti. Suurin sota-aluksen sallittu koko oli maksimissaan 100 tonnia ja aseistuksen kaliiberi enintään 47 mm.
Operaatiot Laatokalla

Talvisodan aikaan operaatiot Laatokalla olivat vähäisiä, koska järvi oli jäässä suurimman osan ajasta. Koska talven edetessä joukkojen ja tavarankuljetukset jään yli tulivat yhä tärkeämmiksi, suomalaiset olivat yrittäneet motittaneet neuvostojoukkoja järven pohjoispuolelle Kitilän lähistölle. Kitilän joukot kuitenkin pystyivät käyttämään jään yli kulkevia huoltoreittejä. Suomalaiset yrittivät toistuvasti pysäyttää huoltoa linnoittamalla saaret jäätien vieressä ja leikkaamalla railoja jäähän.
Operaatio Barbarossan ja jatkosodan alettua Laatokasta tuli toistamiseen osa taistelutannerta. Neuvostoliiton ensimmäinen tehtävä oli evakuoida loukkuun jääneet puna-armeijan joukot järven pohjoispuolella etenevien suomalaisjoukkojen tieltä. Vetäytymiset olivat pääosin onnistuneita ja joukkojen tappiot olivat vähäisiä. Saksalaisten työnnyttyä kohti Leningradia ja piiritettyä kaupungin järven ylittävistä huoltoreiteistä tuli ensiarvoisen tärkeitä kaupunkia puolustaville joukoille. Koska jään muodostuminen esti aluksia kuljettamasta tarvikkeita, jäätiet muodostettiin järven jään kautta osana Elämän tietälähde tarkemmin?.
Kesällä 1942 suomalaiset olivat siirtäneet ainoastaan vanhentuneen moottoroidun torpedovene Sisun Laatokalle. Loput merivoimista koostuivat pienemmistä aluksista, siviiliveneistä ja kaapatuista kuljetusaluksista. Saksalaiset ja italialaiset lähettivät hieman omia joukkojaan järvelle muodostaen Laivasto-osasto K:n. Käyttämällä pääosin italialaisia moottoroituja torpedoveneitä ja saksalaisia tykistön proomuja, laivasto yritti useaan kertaan häiritä Leningradiin kulkevia huoltoreittejä Laatokalta. Osasto siirrettiin järven jäädyttyä sivuun ja se ei palannut seuraavana vuonna neuvostojoukkojen onnistuttua avaamaan reitin Leningradiin maitse tammikuussa 1943. Suomalaiset ostivat useita saksalaisia proomuja ja jalkaväen veneitä ja käyttivät niitä Laatokalla. He myös ostivat italialaisia moottoritorpedoveneitä ja käyttivät niitä itämerellä.
Vuonna 1943 laivaston toiminta Laatokalla oli vähäistä. Vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksessä Syvärin yli päämääränä Sortavalan valtaaminen järven pohjoispuolella, puna-armeijan jalkaväkiprikaatin joukot laskeutuivat Tuloksaan järven eteläpuolelle. Neuvostoliiton ilmavoimat estivät Suomen laivastoa haastamasta puna-armeijan joukkoja, mutta operaation edetessä, Suomalaisten laivue vahvistui kolmella vanhentuneella torpedoveneellä ja saksalaisilta ostetuilla kolmella ylimääräisellä proomulla, jotka tukivat Suomen maajoukkoja tykistöllä torjuen Neuvostoliiton hyökkäyksiä järven pohjoispuolella. Neuvostoliiton julistettua tulitauon, suurin osa Suomen merivoimista järvellä evakuoitiin maateiden kautta sovitun rajan yli. Myöhemmin Neuvostoliitto vaati luovutettavaksi saksalaisia proomuja ja jalkaväen veneitä jotka luovutettiin elokuussa 1945 Helsingissä.
Operaatiot Äänisjärvellä

Kun suomalaiset joukot saavuttivat Äänisjärven vuonna 1941, he saivat haltuunsa useita Neuvostoliiton aluksia ja ne, jotka vetäytyvät puna-armeijan sotilaat olivat upottaneet matalikkoon. Yksi upotetuista partioveneistä nostettiin ja siirrettiin Äänisjärvelle nimellä VTV 1 tukemaan laivaston toimintaa. Suomen laivastoon Äänisjärvellä kuuluivat tykkiveneet Karhumäki ja Kontupohja, partioveneet Väinö, Urho, Ilmari ja Limo sekä 14 muuta moottoroitua venettä ja miinanraivaajaa. Suurin osa veneistä olivat vanhentuneita ja kyvyttömiä haastamaan edes pieniä Neuvostoliiton veneitä, jotka operoivat järvellä sodan aikana.
Todettuaan että mahdollisuudet haastaa Neuvostoliiton merivoimia järvellä avovesikaudella onnistuneesti olivat pienet, suomalaiset korostivat pitkän kantaman partioita hyökkäämään Neuvostojoukkojen veneisiin niiden ollessa telakalla. Ensimmäinen onnistunut toiminta tapahtui järven jäällä keväällä 1942 suomen partioiden ylitettyä jään ja sytytettyä tuleen neuvostojoukkojen proomuja. Pieniä kahakoita jatkui koko vuoden 1942. Huomattavassa sitoutumisessa 4. syyskuuta kolme suomalaista alusta, jotka olivat saattamassa hinaajaa, hyökkäsivät neuvostoliittolaisen höyrylaivan ja aseistettujen partioveneiden kimppuun ratkaisemattomin tuloksin. Talvella 1942–1943 Ääninen ei jäätynyt kunnolla, mikä esti toimet jään yli. Toinen ratkaisematon kohtaaminen Suomen ja Neuvostoliiton laivaston välillä järvellä tapahtui 13. syyskuuta 1943. Talvi 1943–1944 oli myös melko lämmin, jolloin alukset kykenivät purjehtimaan normaalisti järvellä.
Koska liikennöintiverkostot rannalla olivat suhteellisen rajallisia, Suomen merivoimien päätehtävänä oli suojella materiaalienkuljetuksia järven yli. Kun Neuvostoliitto aloitti suurhyökkäyksen Karjalankannaksella vuonna 1944, suomalaiset olivat ennakoineet tämän ja evakuoineet joukkonsa Äänisjärveltä. Suomalaiset suojasivat onnistuneesti evakuointisaattueita 16.–27. kesäkuuta 1944 välisenä aikana, jonka jälkeen alukset riisuttiin aseista ja upotettiin. Vain VTV-1 säästettiin ja kuljetettiin rautateitse Baltiaan. Neuvostoliiton merivoimat aloittivat hyökkäyksensä Äänisjärvellä 26. kesäkuuta ja puna-armeijan hyökättyä Petroskoihin 28. kesäkuuta 1944, suomalaiset olivat jo poistuneet alueelta.
Käännös suomeksi
Koutusjärvi

| Koutusjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Pello
Koordinaatit:  66°39′53″N, 24°14′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Koutusjoki 
Järvinumero:  67.933.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  169,8 m  
Rantaviiva:  9,80133 km  
Pinta-ala:  2,21553 km²   
Tilavuus:  0,02179503187 km³ 
Keskisyvyys:  9,84 m  
Suurin syvyys:  28,92 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKoutusjärvi 
Koutusjärvi  on Lapissa Pellossa Koutuksen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 222 hehtaaria eli 2,2 neliökilometriä, se on 4,2 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 21,8 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0218 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 9,8 metriä ja suurin syvyys on 28,9 metriä. Sen rantaviivan pituus on 9,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Miekojärven alueella (67.93), jonka Koutusjoen valuma-alueeseen (67.933) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 169,8 metriä mpy.
Howlin’ Wolf

| Howlin’ Wolf |
| --- | --- |
 Howlin’ Wolf vuonna 1970.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Chester Arthur Burnett
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1910 White Station, Mississippi, Yhdysvallat
Kuollut: 10. tammikuuta 1976 (65 vuotta) Hines, Illinois, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, säveltäjä
Puoliso:  Lillie Handley (vih. 1964)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Howlin’ Wolf
Aktiivisena:  1935–1976
Tyylilajit:  blues
Soittimet:  laulu, kitara, huuliharppu
Levy-yhtiöt:  Chess Records ja RPM Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Howlin’ Wolf (oik. Chester Arthur Burnett; 10. kesäkuuta 1910 White Station, Mississippi – 10. tammikuuta 1976 Hines, Illinois) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja ja -lauluntekijä. Howlin’ Wolf on yksi bluesin keskeisistä hahmoista, ja hänellä oli yksi koko 1900-luvun populaarimusiikin tunnistettavimmista lauluäänistä. Howlin’ Wolf tunnetaan nimenomaan laulajana, mutta levyillään hän soittaa usein myös huuliharppua ja toisinaan kitaraa.
Elämä ja ura > Varhaiset vaiheet

Yhdysvaltain 21. presidentin mukaan nimetty Chester Burnett syntyi Mississippin West Pointissa ja sai jo varhain lempinimet ”Big Foot” (isojalka) sekä ”Bull Cow” (sonni) suuren kokonsa vuoksi (täysikasvuisena Wolf oli 193 cm pitkä ja painoi 135 kiloa). Myöhemmin taiteilijanimeksi vakiintui hänen susiaiheisia tarinoita kertoneen isoisänsä, John Jonesin, antama nimi. Isoisä oli varoittanut poikaa, että tämä joutuisi susien saaliiksi, jos käyttäytyisi huonosti.
Howlin’ Wolfin vanhemmat erosivat hänen ollessaan nuori. Uskonnollinen äiti, Gertrude, ajoi vielä lapsuuttaan eläneen pojan ulos kodistaan, koska tämä ei suostunut työskentelemään maatilalla. Poika joutui enonsa, Will Youngin, luo. Eno kohteli poikaa huonosti. 13-vuotiaana Wolf karkasi enonsa luota ja käveli 85 mailia paljain jaloin mennäkseen isänsä luo, jonka suuresta perheestä hän vihdoin löysi hyvän kodin. Vuosia myöhemmin, ollessaan uransa huipulla, Wolf palasi äitinsä luo. Äiti kuitenkin suhtautui poikaansa yhä töykeästi ja kieltäytyi ottamaan vastaan rahaa, jonka tämä oli ansainnut ”paholaisen musiikkia” esittämällä.
Isänsä luona Howlin’ Wolf työskenteli maataloustöissä vielä aikuistuttuaankin. Ollessaan 18-vuotias Wolf tapasi Charlie Pattonin ja innostui tämän musiikista tavattomasti. Hän oppi Pattonilta kitaransoiton alkeet ja sai häneltä myös vaikutteita karheaan laulutyyliinsä. Muita Wolfin nuorena kuuntelemia artisteja olivat Mississippi Sheiks, Tommy Johnson sekä Jimmie Rodgers, jolta hän omaksui tavan lisätä korkeita ”ulvovia” ääniä lauluunsa. Wolf myös soitti itsensä Robert Johnsonin ja tämän ystävän, Willie Brownin, kanssa. Huuliharpun soittoa Wolf oppi Rice Milleriltä (tunnetaan nykyään nimellä Sonny Boy Williamson II), joka asui Wolfin siskon kanssa.
1930-luvulla Wolf jatkoi maataloustöitä töitä. Toisen maailmansodan aikaan hän palveli Seattlessa neljä vuotta radiomiehenä. Hänellä oli jo tuolloin sähkökitara, joka oli silloin vielä harvinainen soitin. Wolf soitti työnsä ohella paikallisissa kapakoissa viihdyttäen yleisöä Charley Pattonin inspiroimaan tyyliin. Viikonloppuisin hän esiintyi Arkansas’n West Memphisissä.
Elämä ja ura > Ura ammattimuusikkona

Vuonna 1948 Howlin’ Wolf muodosti kuusihenkisen yhtyeen, jonka kanssa hän esiintyi paikallisessa radiossa. Wolf sai huomiota yhtyeensä kitaristin, Willie Johnsonin, myötä, koska tämä käytti sähkökitaraa. Joillakin Howlin’ Wolfin varhaisimmilla levytyksillä, kuten ”Everybody’s in the Mood”, voi myös kuulla Willie Johnsonin soittavan kitaraansa särjetyllä soundilla, vaikka särösoundi tuli laajemmin muotiin vasta 1960-luvun puolivälissä. Alun perin yhtyeeseen kuuluivat myös toinen kitaristi, M. T. Murphy, huuliharpisti Junior Parker sekä taiteilijanimeä Destruction käyttänyt pianisti ja rumpali Willie Steele. Myöhemmin Murphyn korvasi kitaristi Pat Hare.
Howlin’ Wolfin levytysura alkoi Memphisissä vuonna 1951 hänen ollessaan jo 41 vuoden ikäinen. Howlin’ Wolfista tuli nopeasti paikallinen kuuluisuus. Hänellä oli samaan aikaan sopimus kolmelle eri levy-yhtiölle, mutta hän lopulta päätyi Chess Recordsin riveihin. Modern-levy-yhtiölle levyttäessään vuosina 1951 ja 1952 hänen pianistinaan toimi R&B-musiikin johtohahmoihin kuulunut Ike Turner. Vuoden 1951 elokuussa Chess julkaisi Wolfilta sittemmin bluesstandardiksi nousseen kappaleen ”How Many More Years”. Wolfilla oli samaan aikaan sopimus sekä Chessin että Modernin kanssa. Kun Chess oli vuonna 1953 lopulta voittanut levy-yhtiöiden taistelun Wolfista, hän asettui asumaan Chicagoon. Howlin’ Wolfin soolokitaristiksi vakiintui Chicagossa pian Hubert Sumlin, jonka persoonallisesta soitosta tuli keskeinen osa Wolfin yhtyeen soundia. Wolfin myöhempiä 1950-luvun suuria R&B-hittejä olivat esimerkiksi ”Smokestack Lightnin’” ja ”Evil”.
Howlin’ Wolf erosi useimmista muista aikansa bluesartisteista siinä, että hän teki useimmat lauluistaan itse. Kuitenkin hän levytti Chessille vuodesta 1960 alkaen myös saman yhtiön leivissä olleen kuuluisan rhythm and blues -säveltäjän Willie Dixonin materiaalia. Howlin’ Wolf teki kuuluisaksi monia Dixonin kappaleita, kuten ”Spoonful”, ”Back Door Man” ja ”I Ain’t Superstitious”, joita brittiläiset 1960-luvun rockyhtyeet myöhemmin esittivät. Dixon myös soitti bassoa Wolfin monilla Chess-levytyksillä. Vuonna 1965 Wolf esiintyi The Rolling Stonesin kanssa Shindig-nimisessä televisio-ohjelmassa. The Rolling Stones oli jo aiemmin tehnyt coverin Wolfin esittämästä kappaleesta ”Little Red Rooster”. Myöhemmin 1960-luvulla Howlin’ Wolf teki kiertueita Euroopassa ja levytti rocktähtien, kuten Eric Claptonin, kanssa.
Vuonna 1971 Howlin’ Wolf ja kitaristi Hubert Sumlin menivät levyttämään Lontooseen. Mukana levytyksissä olivat Clapton, Steve Winwood, Ian Stewart, Bill Wyman ja Charlie Watts. Wolf ei itse ollut tyytyväinen Lontoossa levytettyyn materiaaliinsa. Viimeinen levy Chessille, The Back Door Wolf, tehtiin vuonna 1973.