stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antiokia
Maantiede

Antiokia oli rakennettu Vähän-Aasian itään päin ja Foinikian pohjoiseen päin kulkevan rannikon taitekohtaan, jossa Orontes-joki virtasi Taurus- ja Libanoninvuorten välissä. Kaupunki sijaitsi noin 64 kilometriä länteen Alepposta ja noin 32 kilometriä etelään Skanderoonista (nyk. İskenderun). Paikka on lähellä kohtaa, jossa 36 pituuspiiri ja 36 leveyspiiri leikkaavat toisensa. Nykyisin kaupungin paikka on Turkissa vajaa 20 kilometriä Syyrian rajalta.
Antiikin aikana kaupunki tunnettiin nimellä ”Antiokia (Antiokheia) Oronteen varrella” (Ἀντιόχεια ἐπί Ὀρόντῃ, Antiokheia epi Orontē) erotuksena lukuisista muista Antiokheia-nimisistä kaupungeista. Suomen kieleen erityisesti tämän Antiokheian nimi on vakiintunut muotoon ”Antiokia” pääasiassa raamatunsuomennosten vaikutuksesta. Kaupunki oli rakennettu Orontes-joen itärannalle kohtaan, jossa joki tekee mutkan länteen päin. Toinen kaupungin nimi oli ”Antiokia Dafnen luona” (Ἀντιόχεια ἐπὶ Δάφνῃ, Antiokheia epi Dafnē), sillä sen lähellä noin yhdeksän kilometriä etelään sijaitsi Apollonille pyhitetty Dafnen lehto. Dafnessa olivat myös Kastalia- ja Pallas-nimillä tunnetut lähteet. Kolmas nimi oli ”Suuri Antiokia” (Ἀντιόχεια ἡ Μεγάλη, Antiokheia hē Megalē). Pääosa Antiokiasta oli rakennettu joessa olevalle saarelle. Ei ole varmuutta, oliko saari tehty keinotekoisesti linnoitustarkoituksessa, eikä saarta ole enää nykyisin olemassa.
Kaupungin kohdalla Orontes-jokeen laski kaksi pienempää sivujokea: Parmenios (lat. Parmenius) kaupungin keskellä ja Fyrminos (Phyrminus) eteläpuolella. Kaupungin pohjoispuolella kohosi Taurusvuoristoon kytkeytyvä Amanos (Amanus) -vuori, eteläpuolella Kasios (Casius, nyk. Jebel-el-Akrab) -vuori ja itäpuolella Silpion (Silpius) -vuori. Alueelta on yhteys Kilikiaan ja muualle Vähään-Aasiaan Amanideen solana (nyk. Beilan) tunnetun solan kautta. Näiden keskellä sijaitsi Antiokheian tasanko, jonka leveys vuorten välissä oli noin 8 kilometriä ja pituus noin 16 kilometriä. Orontes-joki virtaa tasangolla ensin kohti pohjoista ja kääntyy sitten kohti länttä, ja se sai lisää vettä sivujoesta, joka virtasi noin 1,6 kilometrin päässä kaupungista olleesta järvestä. Joki laski Välimereen ja Antiokianlahteen lähellä Kasios-vuoren juurta. Joen leveys kaupungin kohdalla on alle 40 metriä, mutta antiikin aikana tilanne on voinut olla erilainen.
Kaupungin satamana toimi Välimeren rannalla sijainnut Seleukeia, mutta myös Orontes oli purjehduskelpoinen kaupungille saakka.
Historia > Roomalainen kausi

Antiokia tuli osaksi Rooman valtakuntaa vuonna 64 eaa. Tuolloin koko Syyriasta tehtiin Rooman provinssi. Samassa yhteydessä Pompeius antoi kaupungille vapaakaupungin (civitas libera) aseman eli itsehallinnon. Julius Caesar uudisti tämän etuoikeuden vuonna 47 eaa., ja kaupunki sai nauttia siitä aina 100-luvulle jaa. saakka, jolloin Antoninus Pius teki kaupungista roomalaisen colonian Colonia Antiochia ad Orontem.
Kaupunki oli laajimmillaan roomalaisen kauden alussa. Se jatkoi kukoistustaan Rooman keisarikaudella, ja sinne rakennettiin lukuisia roomalaisille kaupungeille tyypillisiä rakennuksia. Kaupunkia rakennutti muun muassa Herodes Suuri. Germanicus kuoli Antiokiassa vuonna 19 jaa.
Ensimmäisellä vuosisadalla, noin 50–60-luvuilla jaa., Antiokia toimi eräänä apostoli Paavalin lähetysmatkojen keskuksista. Apostolien tekojen mukaan Jeesuksen seuraajia alettiin ensimmäisen kerran kutsua kristityiksi juuri Antiokiassa. Kaupunkia on myös arveltu paikaksi, jossa Matteuksen evankeliumi olisi kirjoitettu.
Kristinuskon levitessä Antiokian patriarkaatti oli yksi viidestä patriarkaatista (muut olivat Jerusalem, Aleksandria, Konstantinopoli ja Rooma). Antiokian kolme ensimmäistä patriarkkaa ovat perinteessä Pietari, Euodios ja Ignatios. Antiokiassa kehittyi myös oma raamatuntulkinnan koulukuntansa.
Antiokia kärsi usein maanjäristyksistä, joskus usein saman vuosisadan aikana. Jälleenrakennukseen kaupunki sai usein pyytää apua Rooman (tai myöhemmin Bysantin) keisarilta. Kaupunkia jälleenrakensi jo aiemmin Aleksanteri Balas vuonna 140 eaa., ja roomalaisella kaudella Caligula vuonna 37 jaa. ja Trajanus vuonna 115. Persialaiset valtasivat kaupungin yllätyshyökkäyksessä vuonna 256 ja surmasivat monia sen asukkaista.
Historia > Bysanttilainen kausi

Rooman valtakunnan jakautuessa Antiokiasta tuli valtakunnan muiden itäosien tavoin osa Itä-Roomaa eli Bysantin valtakuntaa. Kaupungin bysanttilainen aika käsittää ajan Konstantinus Suuresta Justinianukseen. Konstantinopolin perustamisen jälkeen Antiokia menetti asemansa itäisen Rooman valtakunnan tärkeimpänä kaupunkina. Se vakiinnutti kuitenkin asemansa yhtenä idän patriarkaateista. Antiokiassa järjestettiin kymmenen varhaisen kirkon kirkolliskokousta vuosina 252–380. Yksikään näistä ei kuitenkaan ollut ekumeeninen kirkolliskokous.
Bysanttilaisella kaudella antiokialaisia varhaisen kirkon merkkihenkilöitä olivat pylväspyhimys Simeon Styliitta sekä taidokkaista saarnoistaan tunnettu Johannes Khrysostomos. Samaan aikaan kaupungissa eli myös sen viimeisiin tunnettuihin pakanoihin kuulunut reettori Libanios. Johannes Khrysostomoksen kautta on säilynyt paljon tietoa kaupungista hänen aikanaan. Hän kertoo kaupungissa olleen 200 000 asukasta, joista puolet oli kristittyjä, mutta ei ole tietoa, onko tähän laskettu esimerkiksi lapset ja orjat.
Keisari Julianus yritti päästä antiokialaisten suosioon, ja hänen pettymystään kuvaa hänen teoksensa Misopogon. Theodosiuksen aikana kaupunki laajeni etelään kohti Dafnea, ja myös tämä alue ympäröitiin muurein. Bysanttilaisella ajalla kaupungissa oli suuret maanjäristykset Leo I:n aikana vuonna 458 sekä Justinianuksen aikana vuosina 526 ja 528, joiden jälkeen se jälleenrakennettiin.
Sassanidien Persian Khosrau I tuhosi kaupungin täydellisesti vuonna 538. Justinianus rakennutti kaupungin kokonaan uudestaan tämän jälkeen, ja sen nimeksi tuli Theupolis (Theoupolis). Uusi kaupunki oli huomattavasti vanhaa pienempi. Sen muurit olivat ilmeisesti samat, joita kuvataan vielä ristiretkiaikana.
Historia > Myöhempi historia

Myöhemmällä keskiajalla Antiokia taantui hitaasti mutta vääjäämättä. Keisari Herakleioksen aikana vuonna 636/637 Antiokia joutui muun Syyrian mukana saraseeneille. Vuonna 969 keisari Nikeforos II Fokaksen joukot valtasivat sen takaisin. Antiokian mainitaan olleen suuri ja kukoistava kaupunki vielä tätä seuranneella kaudella. Kaupunki kuului Bysantin valtakunnalle aina 1000-luvulle saakka, ollen viimeiset vuosisadat sen itäisin merkittävä kaupunki. Seldžukit valtasivat kaupungin vuonna 1084, vain 14 vuotta ennen ristiretkeläisten tuloa.
Ristiretkeläiset valtasivat kaupungin ensimmäisessä ristiretkessä 3. kesäkuuta 1098. Tämän jälkeen perustettiin normannien hallitsema Antiokian ruhtinaskunta. Sitä johti Hauteville-suku, ja sen ensimmäiseksi herttuaksi tuli Robert Guiscardin poika Bohemund I.
Kaupunki säilyi kristityillä Bohemund VI:n aikaan vuoteen 1268 saakka, jolloin sen valtasivat Egyptin sulttaanin mamelukit. Islamilaisella kaudella Antiokia menetti entisen merkityksensä ja taantui nopeasti, ja Alepposta tuli jälleen seudun keskus. 1400-luvulla Antiokian kuvattiin koostuneen 300 talosta, joissa asui turkkilaisia ja arabeja. Asutus on kehittynyt nykyiseksi Antakyaksi. 1800-luvulla siellä kuvataan olleen 4 000–10 000 asukasta. Antiikin Antiokian myöhempiä, Justinianuksen aikaisia muureja ja torneja kuvataan olleen pystyssä vielä vuoteen 1822, jolloin ne tuhoutuivat maanjäristyksessä.
Ibrahim pašša suunnitteli vuonna 1835 tekevänsä kaupungista jälleen Syyrian pääkaupungin. Alue oli Syyriaa vuoteen 1938, jolloin Turkki liitti sen itseensä. Antiokian arkeologiset kaivaukset alkoivat 1930-luvulla. Kaivaukset jatkuvat edelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antiokia Wikimedia Commonsissa
Antakya Archaeological Museum. Antakyan arkeologinen museo. (englanniksi)
Antiochepedia Blog. Uutisia ja muuta tietoa muinaisesta Antiokiasta. (englanniksi)
Roomalainen tie, joka yhdisti Antiokian ja Khalkiin Syyriassa.
Seleukos I:n Antiokiassa lyöttämä raha, n. 312–280 eaa.
”Antiokhian Tykhe”, kaupungin henkilöitymä, joka istuu Silpios-vuorella ja jonka jalkojen juuressa on Oronteen henkilöitymä. Roomalainen marmorikopio alkuperäisestä kreikkalaisesta Eutykhideen tekemästä pronssiveistoksesta 200-luvulta eaa. Vatikaanin museo.
Agoran henkilöitymä. Roomalainen mosaiikki Antiokiasta, 100–300-luku.
Hopearaha Constantius I Chloruksen ajalta, n. 294–295.
Antiokian muureja ensimmäisen ristiretken aikana.
Kaavakuva antiikin aikaisesta Antiokiasta.
Araratin anomalia

Araratin anomalia
Araratin anomalia on läheltä Araratin huippua kuvattu muodostuma, jonka jotkut väittävät muistuttavan Nooan arkkia. Jotkut uskovat sen olevan Nooan arkin jäännökset, toiset pitävät sitä pelkkänä kalliomuodostumana. Se on 2,2 kilometrin päässä huipusta länteen 4 724 metrin korkeudessa. Muodostuman kuvasi ensi kertaa Yhdysvaltain tiedustelukone vuonna 1949.
Turkkilaisten ja kiinalaisten kristillistaustainen retkikunta sanoi löytäneensä alueelta esihistoriallisina puuesineitä vuosina 2007 ja 2008. Vaihtoehtoiseksi selitykseksi on ehdotettu varhaisten kristittyjen Raamatun Nooa-kertomuksen kunniaksi rakentamaa temppeliä.
Aiheesta muualla

666soon.com - Search for Noah's Ark (Arkistoitu – Internet Archive), has many Ararat anomaly's photos (2000 ~ 2003) and information
Satellite closes in on Noah's Ark mystery, CNN
Barloworld Scientific

Barloworld Scientific on Britannian suurin laboratoriotuotteiden valmistaja. Vuonna 2007 yrityksen osti Nova Capital oy. Yrityksen valmistamia tuotteita myydään myös suomessa esimerkiksi sairaaloille.
Yritys käyttää myös nimiä Bibby Sterilin ja Bibby Scientific.
Aiheesta muualla

Bibby Sterilin (Arkistoitu – Internet Archive)
Bibby Scientific
Arve (joki)

| Arve |
| --- | --- |
 Arve saa alkunsa Chamonix’n yläpuolisilta Alpeilta.
Alkulähde:  Col de Balme, Chamonix, Ranska
Laskupaikka:  Geneve, Sveitsi
Maat:   Ranska,  Sveitsi
Pituus:  104 km
Alkulähteen korkeus:  2 204 m
Virtaama:  keskimäärin 84 m³/s

Arve on Ranskan Alpeilta alkunsa saava Rhônen sivujoki, joka virtaa Ranskan ja Sveitsin alueella. Se laskee Rhôneen Genevessä.
Arven alkulähde on Col de Balmen solassa, Chamonix’n kaupungista runsaat 10 kilometriä koilliseen, Aiguille du Tour -vuoren luoteispuolella, Sveitsin ja Ranskan rajalla. Joki virtaa ensin lounaaseen kääntyen sitten luoteeseen kohti Annemassea ja Geneveä.
Arve virtaa pääosan matkastaan Ranskan alueella, Sveitsin alueella vain 8,5 kilometriä.
Kuvia

Arve on vaatimaton puro alkulähteillään Montrocissa.
Arve virtaa Chamonix’n halki.
Arve Faucignyssä, Haute-Savoien alueella Ranskassa.
Erityisesti tulvien mukana kulkeutuu maa-ainesta Rhôneen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arve (joki) Wikimedia Commonsissa
Ararat (maakunta)

Ararat (arm. Արարատի մարզ) on yksi Armenian maakunnista (marz). Maakunnan pääkaupunki on Artašat. Ararat sijaitsee maan eteläosassa rajoittuen Turkkiin ja Azerbaidžaniin (Nakhchivanin autonominen tasavalta). Pinta-alaa maakunnalla on 2 096 neliökilometriä ja asukkaita alueella on 252 665 (2001). Asukkaista miehiä oli 121 005 ja naisia 131 660.
Araratin naapurimaakunnat ovat Armavir luoteessa, Kotajk' pohjoisessa, Geghark'unik' idässä ja Vajots' Dzor kaakossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ararat (maakunta) Wikimedia Commonsissa
Armenian maakunnat
Aragatsotn
Ararat
Armavir
Geghark'unik'
Kotajk'
Lorri
Širak
Sjunik'
Tavuš
Vajots' Dzor
Jerevan
AquAdvantage-lohi

AquAdvantage-lohi on yhdysvaltalaisen AquaBounty Technologiesin kehittämä geenimuunneltu lohen (Salmo salar) lajike.  Siitä tuli 19. marraskuuta 2015 maailman ensimmäinen elintarvikkeeksi hyväksytty geenimuunneltu eläin, kun Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA julkisti tutkimustuloksensa, joissa kala todettiin turvalliseksi, ja salli lajikkeen elintarvikekäytön Yhdysvalloissa.
Geenimuuntelu

AquAdvantage-lohi on muodostettu siirtämällä Atlantin rannikolla luontaisena elävälle lohelle Tyynenmeren rannikon kuningaslohesta (Oncorhynchus tshawytscha) sekä kivinilkkoihin kuuluvasta kalalajista Zoarces americanus eristettyjä geenejä, jotka säätelevät kalan kasvuhormonin tuotantoa. Muunneltu lohi saavuttaa täyden koon noin puolessa siitä ajasta, mikä tavallisen lohen kasvuun kestää.
Elintarvikekäyttö

AquaBounty Technologies tarjosi muunneltua lohilajiketta FDA:lle tutkittavaksi ja hyväksyttäväksi jo vuonna 1995. Pitkään kestäneissä FDA:n tutkimuksissa todettiin AquAdvantage-lohen olevan ihmisten ravintona yhtä turvallinen kuin tavallisen lohen ja vastaavan sitä myös ravintoarvoltaan. Tutkimuksissa arvioitiin myös lohen ympäristövaikutuksia. Kaloja tai niiden munia ei saa päästää luontoon, ja lohia kasvatetaan vain kahdessa sisämaassa sijaitsevassa kasvattamossa Kanadassa ja Panamassa.
Barlinek

| Barlinek |
| --- | --- |

 vaakuna
 Barlinek
 Koordinaatit: 52°59.7′N, 15°12.6′E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Länsi-Pommeri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17,6 km²
Väkiluku (2019)  (arvio):  13 663
 – Väestötiheys:  776,3 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  74-320
 
 www.barlinek.pl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Barlinek (saks. Berlinchen) on Barlinekin kunnan keskustaajama Länsi-Pommerin voivodikunnassa Luoteis-Puolassa. Sillä asui vuoden 2019 arvion mukaan 13 663 asukasta.
Ensimmäinen kirjallinen maininta Barlinekista on vuodelta 1278. 1400-luvun ensimmäisellä puoliskolla kylää hallitsivat teutoniritarit. Barlinek on kuulunut monelle maalle, mutta nykyään se on osa Puolaa.
Shakin maailmanmestari Emanuel Lasker syntyi silloisessa Brandenburgiin kuuluneessa Berlinchenissä vuonna 1868.
Aiheesta muualla

Kaupungin verkkosivusto
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barlinek Wikimedia Commonsissa
Athenen temppeli (Pergamon)

| Athenen temppeli |
| --- | --- |
 Athenen temppelin ja pyhäkköalueen rauniot.
Sijainti:  Pergamonin arkeologinen alue, Bergama, İzmir, Turkki
Koordinaatit:  39°07′54″N, 27°11′02″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  200-luku eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Pergamon ja sen monikerroksinen kulttuurimaisema 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Athenen temppeli oli antiikin aikainen Athenelle ja Zeukselle omistettu kreikkalainen temppeli Pergamonissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se oli osa laajempaa Athenen pyhäkköaluetta. Temppelin rauniot sijaitsevat Pergamonin akropoliilla, joka on osa Unescon maailmanperintökohdetta Pergamon ja sen monikerroksinen kulttuurimaisema.
Historia

Athenen temppeli pyhäkköalueineen rakennettiin hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Pergamonia hallinneen attalidien hallitsijasuvun aikana. Tämä tekee siitä vanhimman kulttikeskuksen kaupungin akropoliin huipulla.
Rakennukset ja löydökset

Athenen pyhäkköalue sijaitsi Pergamonin akropoliin keskiosissa pohjois-eteläsuuntaisen pääkadun länsipuolella. Sen länsipuolella Akropoliin rinteessä sijaitsi Pergamonin teatteri. Luoteispuolella sijaitsi roomalaisella kaudella Trajanuksen temppeli.
Temppeli
Athenen temppeli sijaitsi suorakulmion muotoisen pyhäkköalueen lounaiskulmassa. Temppeli oli arkkitehtuuriltaan yksinkertainen ja edusti doorilaista tyyliä. Se oli peripteraalitemppeli, jonka julkisivussa oli kuusi pylvästä lyhyillä ja kymmenen pylvästä pitkillä sivuilla. Temppelin krepidomassa oli kaksi porrasta, ja sen koko oli noin 12,7 × 21,8 metriä.
Sisällä temppelissä oli pronaos ja naos eli cella, joka oli jaettu kahteen osaan. Tämä johtui siitä, että temppeli oli omistettu Athenen lisäksi myös Zeukselle. Temppeliltä johti tunneli alas teatterille.
Stoat ja propylon
Pyhäkköalue oli ympäröity pohjois-, itä- ja eteläsivulta stoilla eli pylväshalleilla. Itä- ja etelästoa olivat kaksikerroksiset. Niiden alakerroksen julkisivu edusti doorilaista ja yläkerroksen julkisivu doorilais-joonialaista tyyliä. Pohjoisstoa oli jaettu pylväsrivillä kahteen laivaan. Pylväissä oli aiolialaista tyyliä muistuttavat palmunlehväkapiteelit.
Itästoan eteläosassa oli pyhäkköalueen propylon-sisäänkäynti eli monumentaaliportti. Se on nykyisin esillä osittain kunnostettuna Berliinin Pergamon-museossa. Muutoin pohjois- ja itästoasta on säilynyt niiden perustukset ja jonkin verran muun muassa pylväiden alaosaa. Etelästoa on huonommin säilynyt, ja siitä on jäljellä vain perustuksia.
Kirjasto
Eumenes II:n aikana maineeseen noussut Pergamonin kirjasto sijaitsi Athenen pyhäkköalueen pohjoisstoaan kytkeytyneessä lisärakennuksessa. Se koostui pääsalista, kirjojen säilytyshuoneista, pitosalista ja lukuisista muista huoneista. Kirjastossa oli Athene Parthenosta esittänyt veistos, joka sekin on nykyisin Pergamon-museossa.
Alttari
Pyhäkköalueen eteläpuolella sijaitsi siihen liittynyt suurikokoinen niin kutsuttu Pergamonin alttari, joka oli omistettu Zeukselle ja Athenelle. Myös se on nykyisin kunnostettuna Pergamon-museossa.
Votiivit
Pyhäkön ympärillä oli lukuisia votiivilahjoiksi annettuja patsaita. Niiden aiheet liittyivät attalidien saavuttamiin sotavoittoihin. Eräs tunnettu veistostyyppi oli niin kutsuttu Kuoleva gallialainen. Veistoksiin kuului myös tunnettujen klassisten ateenalaisten veistosten kopioita. Myös alueelta löydettyjä veistoksia on esillä Pergamon-museossa. Alkuperäisellä paikalla on lähinnä patsaiden jalustoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Athenen temppeli Wikimedia Commonsissa
Athenen temppelin propylon Pergamon-museossa.
Yksityiskohta pyhäkköalueen stoan yläkerroksen aseaiheisesta reliefistä.
Barletta

| Barletta |
| --- | --- |
 Barlettan linnoitus.
 lippu:  vaakuna
 Barletta
 Koordinaatit: 41°19′N, 16°17′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Apulia
Maakunta:  Barletta-Andria-Trani
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  149,35 km²
Väkiluku (31.12.2017)  (vakinaiset asukkaat):  94 477
 – Väestötiheys:  633 as./km²
 
 www.comune.barletta.bt.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Barletta on kaupunki Etelä-Italiassa, Apulian alueella, Barletta-Andria-Tranin maakunnassa. Se on yksi maakunnan hallinnollisista keskuksista. Kaupunki sijaitsee Adrianmeren rannalla. Barlettassa on 95 000 asukasta.
Pikajuoksija Pietro Mennea oli kotoisin Barlettasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barletta Wikimedia Commonsissa
Barletta-Andria-Tranin maakunta
Andria | Barletta | Bisceglie | Canosa di Puglia | Margherita di Savoia | Minervino Murge | San Ferdinando di Puglia | Spinazzola | Trani | Trinitapoli
Athenen temppeli (Smyrna)

| Athenen temppeli |
| --- | --- |
Sijainti:  Vanhan Smyrnan arkeologinen alue, İzmir, Turkki
Koordinaatit:  38°27′53″N, 27°10′15″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  n. 700–580 eaa.
Tyylisuunta:  aiolialainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Athenen temppeli oli antiikin aikainen Athenelle omistettu kreikkalainen temppeli Vanhassa Smyrnassa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä İzmirissä Turkissa. Se on itäisten kreikkalaisalueiden varhaisin tunnettu monumentaalitemppeli.
Historia

Athenen temppeli rakennettiin useassa vaiheessa geometrisella ja arkaaisella kaudella noin vuosina 700–580 eaa. Tämä tekee siitä itäisten kreikkalaisalueiden varhaisimman tunnetun suurikokoisemman temppelirakennuksen. Temppeli on ajoitettu ensi sijassa rakennustekniikan ja paikalta löydetyn korinttilaisen keramiikan perusteella. Sen omistaminen Athenelle tiedetään sieltä löydettyjen votiivilahjojen perusteella.
Temppelistä on tunnistettu kolme päärakennusvaihetta. Vaihe I ajoittuu myöhäiselle geometriselle kaudelle noin vuosiin 725–700 eaa. ja vaihe II varhaiselle arkaaiselle kaudelle noin vuosiin 675–640 eaa. Vaihe III, johon yleensä sijoitetaan temppelin naoksen eli cellan rakentaminen, ajoittuu noin vuosiin 640–610 eaa. Toisaalta cellaa on ehdotettu myös myöhemmäksi ja rakennetuksi vasta 500-luvulla eaa.
Temppeli tuhoutui noin vuonna 600 eaa. Lyydian kuninkaan Alyattes II:n johtamassa hyökkäyksessä. Se saattoi olla tuossa vaiheessa keskeneräinen. Tämän jälkeen rakennus kunnostettiin noin vuosina 590–580 eaa. Paikka säilyi kulttikäytössä noin vuoteen 545 eaa., jolloin persialaiset tuhosivat sen uudelleen. Tämän jälkeen pyhäkkö hylättiin.
Rakennus

Temppelirakennus sijaitsi Vanhan Smyrnan pohjoisosassa lähellä kaupunginmuuria ja sen koillisporttia. Se oli sijoitettu sitä varten rakennetulle temenos-pengerrykselle. Temppelin stylobaatin koko oli noin 19 × 32 metriä. Temppelin peristasiksen pylväiden määrästä ja sijoittelusta on erilaisia tulkintoja. Erään teorian mukaan länsipään lyhyellä sivulla olisi ollut kuusi pylvästä (heksastyyli) ja eteläpuolen pitkällä sivulla 11 pylvästä, mutta pohjois- ja itäsivu olisivat olleet ilman pylväitä. Toisen teorian mukaan pylväitä olisi ollut 8 × 14, mukaan lukien itä-, länsi- ja eteläsivut, mutta tässäkin tulkinnassa pitkä pohjoissivu olisi ollut ilman pylväitä. Temppelin naoksen sisällä on saattanut olla yksi tai kaksi riviä pylväitä.
Temppeli edusti löydettyjen kapiteelien perusteella (proto)aiolialaista tyyliä. Kapiteeleissa oli pystysuorat voluutat, joiden välissä oli palmetit. Ne saattavat perusta Lähi-idästä tulleisiin vaikutteisiin. Nykyisin temppelin paikalle on pystytetty malliksi ja muistomerkiksi muutamia suuria moderneja aiolialaisia pylväitä.
Temppelille johti porrastettu ramppi. Temenoksen eteläsivulla oli kaksi stoaa eli pylväshallia ja niiden välissä propylon.
Kirjallisuutta

Cook, J. M. & Nicholls, R. V. & Pyle, D. M.: Old Smyrna Excavations: The Temples of Athena, s. iii–xxviii, 1-214.  (Supplementary Volumes, No. 30)  The British School at Athens, 1998.  Teoksen verkkoversio.
Anita Thallaug

| Anita Thallaug |
| --- | --- |
 Anita Thallaug vuonna 1957
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1938 Bærum, Norja
Kuollut: 20. maaliskuuta 2023 (85 vuotta)
Ammatti:  laulaja, näyttelijä
Muusikko
Tyylilajit:  iskelmämusiikki 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anita Thallaug (14. helmikuuta 1938 – 20. maaliskuuta 2023) oli norjalainen laulaja ja näyttelijä. Thallaug esiintyi salanimellä Vesla Rolfsen Oslon Edderkoppen-teatterissa seitsemänvuotiaana vuonna 1945 ja levytti samalla nimellä lastenlevyjä. Omalla nimellään Thallaug debytoi elokuvassa I moralens navn (1954) ja näyttämöllä Chat Noir -teatterissa vuonna 1957.
Thallaug osallistui Melodi Grand Prixiin vuosina 1962, 1963 ja 1966. Vuonna 1963 Thallaug ei esittänyt Melodi Grand Prixissä voittokappaletta "Solhverv", mutta alkuperäiseksi esittäjäksi tarkoitettu Nora Brockstedt vetäytyi edustustehtävästä ja Thallaug valikoitui kappaleen esittäjäksi Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Thallaug sijoittui jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä.
1960-luvun lopulta alkaen Thallaug esiintyi vain satunnaisesti, kunnes teki paluun 1988.
Thallaug julkaisi omaelämäkerran Veien mot nord vuonna 1978.
Osallistumiset Melodi Grand Prixiin

| Vuosi | Kappale | Sija |
| --- | --- | --- |
| 1962 | Mormors spilledåse | 5. |
| 1962 | Våre skal dagene være | 4. |
| 1963 | Drømmekjolen | 4. |
| 1963 | Adjø | 5. |
| 1966 | Ung og forelsket | 3. |
| 1966 | Vims | 5. |
Diskografia > Albumit

Me and my Friends! (1998)
Filmografia > Elokuvat

I moralens navn (1954)
Blondin i fara (1957)
Operasjon Løvsprett (1962)
Klokker i måneskinn (1964)
Filmografia > TV-elokuvat

Fru Luna (1962)
Anything Goes (1962)
Den spanske flue (1990)
Bassinsalmi

Bassinsalmi Australian kartalla.
Bassinsalmi (engl. Bass Strait) on Australian ja Tasmanian välissä oleva salmi. Se on kapeimmillaan 240 kilometriä leveä. Ensimmäisenä eurooppalaisena salmen löysi Matthew Flinders vuonna 1798 ja nimesi sen laivalääkärinsä George Bassin mukaan. Salmi yhdistää Tyyneenmereen kuuluvan Tasmaninmeren Intian valtameren Isoon Australianlahteen. Salmen suurimmat saaret ovat idässä Flinders Island, joka kuuluu Furneauxsaariin, sekä King Island ja Hunter Island salmen länsiosassa.