stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Swift-teleskooppi
Huomattavia tapahtumia

9. toukokuuta 2005 Swift havaitsi GRB 050509b -gammapurkauksen, joka kesti 0,03 sekuntia. Näin ollen siitä tuli ensimmäinen lyhytaikainen gammapurkaus, jonka sijainti kyettiin määrittelemään.
4. syyskuuta 2005 Swift havaitsi GRB 050904 -purkauksen, jonka punasiirtymä oli 6,29 ja kesto 200 sekuntia. Se oli myös kaukaisin havaittu purkaus, sillä etäisyyttä kohteeseen oli noin 13 miljardia valovuotta.
18. helmikuuta 2006 Swift havaitsi GRB 060218 -purkauksen, jolla oli kestoa epätavalliset 2000 sekuntia, yli puoli tuntia. Etäisyyttä kohteeseen oli "vain" 440 miljoonaa valovuotta Oinaan suuntaan. Purkaus oli etäisyydestä huolimatta erittäin himmeä.
14. kesäkuuta 2006 Swift havaitsi GRB 060614 -purkauksen, joka kesti 102 sekuntia. Purkaus tapahtui galaksissa, jolla on etäisyyttä meihin noin 1,6 miljardia valovuotta. Tämä gammapurkaus oli ilmeisesti merkki uuden mustan aukon synnystä.
19. maaliskuuta 2008 Swift havaitsi GRB 080319B -purkauksen, joka oli voimakkain gammapurkaus siihen mennessä havaituista. Huolimatta kohteen 7,5 miljardin valovuoden matkasta meihin se oli nähtäväillä paljain silmin noin 30 sekunnin ajan.
23. huhtikuuta 2009 Swift havaitsi GRB 090423 -purkauksen, avaruuden toistaiseksi kaukaisimman kohteen (13,035 miljardia valovuotta).
Aiheesta muualla

Swift – Main NASA.  4.8.2017. Arkistoitu 13.4.2019. Viitattu 3.2.2019 (englanniksi).
Swift Mission Director's Status Reports from the First Year of the Swift Mission NASA – Goddard Space Flight Center. Viitattu 3.2.2019.
Bloom, Joshua: Astronomers hot on the trail of nature's exotic flashers UC Berkeley Department of Astronomy.  31.5.2005. Viitattu 3.2.2019.
GRB041217: The First GRB Located On-Board Swift GCN GRB Observation Report.  12.4.17. Viitattu 3.2.2019.
This file contains both bursts:  GRB 050117A  annd  GRB 050117B GCN GRB Observation Report.  1.5.17. Viitattu 3.2.2019.
Nemiroff, Robert; Bonnell, Jerry: Swift RocketCam Astronomy Picture of the Day.  24.12.2004. Viitattu 3.2.2019.
McKee, Maggie: Swift measures distance to gamma-ray bursts NewScientist.  6.4.2005. Viitattu 3.2.2019.
Harrington, J.D.; Naeye, Robert; Gutro, Rob: NASA Satellite Detects Naked-Eye Explosion Halfway Across Universe nasa.gov.  20.3.2008. Viitattu 3.2.2019.
Swift lennon ensimmäinen UVOT -teleskoopilla otettu kuva M101 Tuulimyllygalaksista. Kuvassa on yhdistetty useita eri suotimilla otettuja kuvia. Siitä on tehty väärävärikuva jossa lyhyet ultravioletit aallonpituudet on esitetty sinisellä ja pisimät näkyvän valon allonpituudet punaisella.
Sir-Air

Sir-Air -yhtiön Mitsubishi MU-2 1980
Sir-Air Oy oli 1970-luvulla ja 1980-luvulla Helsingissä toiminut suomalainen lentoyhtiö joka harjoitti liikelentoja, ilmakuvauksia ja lentotaksitoimintaa. Yhtiöllä oli myös reittiliikennettä Helsingistä Mikkelin kautta Joroisiin 1971–1973 6-8 paikkaisilla koneilla. Yhtiö liikennöi tämän lisäksi keväästä 1970 alkaen Helsingistä Kauhavalle.
Yhtiön perustaja oli Risto Etelämäki ja yhtiön nimi tuli perustajan etunimen alkukirjaimista käännetyssä järjestyksessä. Yhtiön logona oli siivekäs knallihattu.
Sir-Air menetti vuonna 1982 ansiotoimilupansa, syynä tähän olivat lento- ja huoltotoiminnan puutteet.
Yhtiön koneita

OH-BNA Britten-Norman BN-2 Islander 1970–1971
OH-BNB
OH-BNC
OH-CDP Cessna Super Skymaster 1970–1971, tuhoutui 21. joulukuuta 1971 lähestyessään lumisateessa Helsinki-Vantaan lentoasemaa, koneen lentäjä Sulevi Tienhaara kuoli
OH-MIS Mitsubishi Mu-2B-36 1980–
OH-PIE Piper PA-23 Aztec "Ruma vallesmanni" 1970–1972
OH-PNB Piper PA-31 Navajo "Rannanjärvi" 1970–1983
OH-PNC Piper PA-31 Navajo 1971–1975
OH-PNG Piper PA-31 Navajo 1972–1982
OH-PNJ Piper PA-23 Aztec 1974–1983
OH-PNS Piper PA-31T Cheyenne
OH-PNT Piper PA-31T Cheyenne 1975–1980
OH-SIR Lockheed L-18-56 Lodestar 1979–1985
Siquijor

Siquijorin sijainti
Siquijor on Filippiinien Keski-Visayasin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Siquijor. Se muodostuu Siquijorin saaresta ja on Filippiinien kolmanneksi pienin provinssi pinta-alalla ja väkiluvulla mitattuna. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 91 066.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siquijor Wikimedia Commonsissa
Filippiinien hallinnollinen jako
| --- | --- |
Pääkaupunki:  Manila
Alueet:   Bicolin alue  Cagayan Valley  CALABARZON  Caraga  Cordilleran hallinnollinen alue  Davaon alue  Ilocosin alue  Itä-Visayas  Keski-Luzon  Keski-Visayas  Länsi-Visayas  MIMAROPA  Mindanaon autonominen muslimialue  Pohjois-Mindanaon alue  Pääkaupunkialue  SOCCSKSARGEN  Zamboangan niemimaa 
Provinssit:   Abra  Agusan del Norte  Agusan del Sur  Aklan  Albay  Antique  Apayao  Aurora  Basilan  Bataan  Batanes  Batangas  Benguet  Biliran  Bohol  Bukidnon  Bulacan  Cagayan  Camarines Norte  Camarines Sur  Camiguin  Capiz  Catanduanes  Cavite  Cebu  Cotabato  Davao del Norte  Davao del Sur  Davao de Oro  Davao Occidental  Davao Oriental  Dinagat Islands  Eastern Samar  Guimaras  Ifugao  Ilocos Norte  Ilocos Sur  Iloilo  Isabela  Kalinga  La Union  Laguna  Lanao del Norte  Lanao del Sur  Leyte  Maguindanao  Marinduque  Masbate  Misamis Occidental  Misamis Oriental  Mountain Province  Negros Occidental  Negros Oriental  Northern Samar  Nueva Ecija  Nueva Vizcaya  Occidental Mindoro  Oriental Mindoro  Palawan  Pampanga  Pangasinan  Quezon  Quirino  Rizal  Romblon  Samar  Sarangani  Siquijor  Sorsogon  South Cotabato  Southern Leyte  Sultan Kudarat  Sulu  Surigao del Norte  Surigao del Sur  Tarlac  Tawi-Tawi  Zambales  Zamboanga del Norte  Zamboanga del Sur  Zamboanga Sibugay
Siipikantaiset

| Siipikantaiset |
| --- | --- |
 Neurothemis fulvia
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota  Lang, 1888
Synonyymit
 Pterodicera  Ptilota  Palaeoptera 
Katso myös
   Siipikantaiset Wikispeciesissä   Siipikantaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siipikantaiset (Pterygota) on hyönteisten alaluokka. Siihen kuuluvat kaikki sekä nykyään elävät että sukupuuttoon kuolleet hyönteiset, joilla on siivet, joskin muutamilta ryhmiltä siivet ovat evoluution saatossa uudestaan hävinneet.
Siipikantaisten keskeisimpänä tuntomerkkinä ovat hyönteisen keskiruumiin toisesta ja kolmannesta segmentistä lähtevät siivet. Muutamissa lahkoissa ja joidenkin yksittäisten ryhmien tapauksessa siivet ovat myöhemmin surkastuneet olemattomiin. Taksonomisesti siipikantaisten alaluokka jaetaan uussiipisiin ja muutamaan muuhun, alkeellisempaan osaluokkaan. Ryhmä kehittyi kivihiilikaudella, noin 300 miljoonaa vuotta sitten ja sen ensimmäiset edustajat ovat muodostaneet maapallon ensimmäisen lentokykyisten eläinten ryhmän.
Luokittelu

Eräs siipikantaisten luokittelu:
Alaluokka: Siipikantaiset (Pterygota)
Osaluokka: Uussiipiset (Neoptera)
Ylälahko: †Clareocercaria
Ylälahko: †Hypoperlidea
Ylälahko: †Palaeodictyopterida
Lahko: Päivänkorennot (Ephemeroptera)
Lahko: †Glosselytrodea
Lahko: Sudenkorennot (Odonata)
Lahko: †Paoliida
Lahko: †Reculida
Alalahko: †Eukulojina
Siipikarja

Siipikarjaa.
Siipikarjaa myytävänä.
Siipikarjanmyyjä. Puukaiverrus.
Siipikarja on yleisnimi hyötyeläiminä pidettäville linnuille, joita kasvatetaan joko ruoaksi tai muniensa tai höyhenten ja muiden vastaavien tuotteiden  takia. Suomessa siipikarjan pitäjien on rekisteröidyttävä maaseutuelinkeinoviranomaiselle.
Siipikarjaan luetaan yleisimmin kuuluviksi ainakin seuraavat linnut:
kana (sekä lihaksi kasvatettavat broilerit että munivat kanat)
kalkkuna
riikinkukko
fasaani ja kultafasaani
helmikana
viiriäiset
ankka
myskiankka
kesyhanhi
joutsenhanhi
kyhmyjoutsen
strutsi
nandut
emu
Siipikarjan lisäksi ihminen syö riistalintuja. Osa riistalinnuista, esimerkiksi fasaani elää luonnossa istutettuina ihmisen ruokinnan avulla. Ihminen kasvattaa myös lemmikkilintuja, kirjekyyhkyjä ja metsästyshaukkoja, joita ei varsinaisesti lasketa siipikarjaksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Siipikarjaliitto
Farmit.net: Siipikarja -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Skotlanninenglanti

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Skotlanninenglanti (engl. Scottish English) on Skotlannissa puhuttava englannin kielen muoto. Skotlanninenglantia nimitetään myös Skotlannin standardienglanniksi (engl. Scottish Standard English tai Standard Scottish English) erotuksena skotin kielestä. Nämä kaksi lähisukukieltä muodostavat englanninkielisessä maailmassa ainutlaatuisen kaksinapaisen murrejatkumon, joka on muotoutunut useiden vuosisatojen saatossa tapahtuneen kielikontaktin myötä. Skotlanninenglanti on ylivoimaisesti Skotlannin puhutuin kieli: vuoden 2011 väestönlaskennassa 98,6 % yli 3-vuotiaista skotlantilaisista ilmoitti osaavansa englantia, ja kotikielenä se oli 92,6 %:lla.
Skotin kieli (skotiksi Scots), joka tunnettiin 1500–1600-lukujen vaihteeseen asti nimellä Inglis (’englanti’), on kehittynyt nykyisen Skotlannin kaakkoisosiin 500–600-luvuilla levinneestä muinaisenglannin Northumbrian murteesta. On myös esitetty, että skotin kielen taustalla vaikuttaisi Yorkshiren alueella noin 900-luvulla puhuttu englannin ja muinaisskandinaavin sekamuoto, joka olisi sitten yhdistynyt Lothianissa puhuttuun englantiin alun perin normannivalloittajien hävitystä paenneiden "anglotanskalaisten" siirtyessä pohjoisemmas. 1000–1300-lukujen aikana skotti on noussut valtakieleksi Skotlannin alamaalla, jossa aiemmin puhuttiin kelttiläistä gaelia. Skotti myös korvasi vähitellen 1400-luvun kuluessa latinan Skotlannin valtiollisena hallintokielenä ja ranskan paikallisen kirjallisuuden kielenä.
Varsinainen skotlanninenglanti on sen sijaan kehittynyt vasta varhaismodernilla ajalla, ensin kirjoitettuna ja vähitellen myös puhuttuna kielenä.
Soiniitty

Soiniitty on kylä Kouvolassa, Elimäen alueella, lähellä Lapinjärven rajaa. Soiniityltä on noin 10 kilometrin matka Elimäen kirkonkylälle.
Siipeni mun

| Siipeni mun Jenni Jaakkola |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 11. lokakuuta 2013
 Formaatti: CD Digitaalinen
 Tuottaja(t): Jukka Backlund Ville Riippa
 Kesto: 38.31
 Levy-yhtiö: Hyökyaalto Records / Warner Music Finland
Jenni Jaakkolan muut julkaisut
|   | Siipeni mun 2013 |   |
Singlet albumilta Siipeni mun
 ”Tämä on unta” Julkaistu: 6. syyskuuta 2013  ”Minä ja siipeni mun” Julkaistu: Joulukuu 2013
Siipeni mun on ensimmäisen KIDSing-laulukilpailun voittajan Jenni Jaakkolan 11. lokakuuta 2013 julkaistu esikoisalbumi. Albumin ovat tuottaneet Jukka Backlund ja Ville Riippa.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin sen avausraita "Tämä on unta". Päätösraidalla "Bestiksii" on mukana Jaakkolan lisäksi KIDSingin finalisti Oona Pätäri.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Tämä on unta | Jonas Olsson, Ilkka Wirtanen, Heidi Maria Paalanen | 03.44 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | N-Y-T | Jonas Olsson, Jannika B | 03.21 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Sinä ja vaahteranlehdet | Kaisa Korhonen | 04.32 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Minä ja siipeni mun | Jussi Rasinkangas, Toni Nygård, Martti Heikkilä | 03.09 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Palelen vieläkin | Samu Vatanen, Annika Tello | 04.01 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Kaunis sydän | Jonnaemilia Kärkkäinen, Mikko Tamminen | 04.22 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Syleilen maailmaa | Nalle Ahlstedt, Timo Oiva | 03.51 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Sua odotan | Jonnaemilia Kärkkäinen, Mikko Tamminen | 03.55 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Mun maailma | Kalle Lindroth, Antti Tuisku, Jonnaemilia Kärkkäinen | 03.57 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Bestiksii (feat. Oona Pätäri) | Leri Leskinen, Patric Sarin, Samuli Laiho | 03.44 |  |  |  |  |  |  |
Shades (albumi)

| Shades J>  J. Cale |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1980
 Julkaistu: helmikuu 1981
 Tuottaja(t): Audie Ashworth J. J. Cale
 Tyylilaji: Blues rock
 Kesto: 33.21
 Levy-yhtiö: Mercury Records
J. J. Calen muut julkaisut
| 5 1979 | Shades 1981 | Grasshopper 1982 |
Shades on J. J. Calen kuudes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1981.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt J. J. Cale.
Carry On – 2.18
Deep Dark Dungeon – 2.09
Wish I Had Not Said That – 3.22
Pack My Jack – 5.12
If You Leave Her – 2.41
Mama Don't – 3.48
Runaround – 2.41
What Do You Expect – 3.21
Love Has Been Gone – 2.12
Cloudy Day – 5.24
Muusikot

J. J. Cale – kitara, basso, piano, laulu
Christine Lakeland – syntetisaattori, piano, urut, lyömäsoittimet, kitara, laulu, näppäimistö
Tommy Tedesco – kitara
Gordon Shrycock – kitara
Reggie Young – kitara
Gordon Shryock – kitara
James Burton – kitara
Bill Boatman – kitara
Johnny Christopher – kitara
Tommy Cogbill – kitara, basso
Nick Rather – basso
Emory Gordy, Jr. – basso
Carol Kaye – basso
Michael Rhodes – basso
Jim Keltner – rummut
Gary Allen – rummut
Hal Blaine – rummut
Hayword Bishop – rummut
Kenneth A. Buttrey – rummut
Karl Himmel – rummut
Russ Kunkel – rummut
Larry Bell – näppäimistö, piano
David Briggs – näppäimistö, piano
Leon Russell – piano
Bill Payne – piano
Glen Hardin – piano
Bobby Emmons : urut, piano, näppäimistö
Denis Solee – saksofoni
Aiheesta muualla

Shades (albumi) Allmusicissa (englanniksi)
Sergei Kamenev

Sergei Kamenev.
Sergei Sergejevitš Kamenev (ven. Серге́й Серге́евич Ка́менев; 16. huhtikuuta (J: 4. huhtikuuta) 1881 Kiova, Venäjän keisarikunta – 25. elokuuta 1936 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen sotilas, joka toimi puna-armeijan järjestyksessä toisena ylipäällikönä vuosina 1919–1924, Venäjän sisällissodan aikana.
Elämä ja ura > Varhaisempi ura

Kamenevin isä oli Venäjän keisarillisen armeijan sotilasinsinööri. Kamenev valmistui Kiovan kadettikoulusta vuonna 1898, Aleksanterin sotakoulusta vuonna 1900 ja Nikolain yleisesikunta-akatemiasta vuonna 1907, ja sai vuonna 1909 kapteenin arvon. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Venäjän 1. armeijan esikunnassa ja sai 1914 ylennyksen everstiluutnantiksi ja 1915 everstiksi. Helmikuun vallankumouksen puhjetessa vuonna 1917 hän oli jalkaväkirykmentin komentajana Pultavassa ja ryhtyi myötäilemään vallankumouksellisten sotilaiden mielialoja. Kamenev nimitettiin syksyllä 1917 XV armeijakunnan ja lokakuun vallankumouksen jälkeen 3. armeijan esikuntapäälliköksi. Hän liittyi huhtikuussa 1918 vapaaehtoisena puna-armeijaan, jossa hän komensi aluksi Nevelin piirin läntisiä rajajoukkoja ja kesäkuusta 1918 alkaen jalkaväkidivisioonaa Vitebskissä. Elokuussa 1918 hänestä tuli joksikin aikaa läntisten rajajoukkojen komentaja.
Elämä ja ura > Venäjän sisällissota ja ylipäällikkökausi

Syyskuussa 1918 Kamenev nimitettiin sisällissodan itärintaman komentajaksi ylipäälliköksi siirtyneen Ioakim Vatsetisin tilalle, jolloin hän sai vastuun operaatioista Tšekkoslovakian legioonaa ja sittemmin amiraali Aleksandr Koltšakin valkoista armeijaa vastaan. Kamenev johti syksyllä 1918 puna-armeijan menestyksekästä etenemistä Volgalta Uralille ja valtasi 31. joulukuuta valkoisten entisen pääkaupungin Ufan. Koltšak valtasi menettämänsä alueet tilapäisesti takaisin vastahyökkäyksellään keväällä 1919, mutta Kamenev onnistui pysäyttämään hänen etenemisensä ja pakotti valkoiset perääntymään toistamiseen Uralin taakse. Kamenev erotettiin toukokuussa 1919 lyhytaikaisesti itärintaman komentajan tehtävistä Vatsetisin ja tätä tukeneen sota- ja laivastoasiain kansankomissaarin Lev Trotskin toiveesta sotilasjohdon keskinäisten erimielisyyksien vuoksi, mutta Vladimir Lenin järjesti pian hänet takaisin aiempaan asemaansa.
Vatsetisin ja Trotskin mielestä menestyksekäs eteneminen itärintamalla oli keskeytettävä, jotta joukkoja voitaisiin siirtää etelärintamalle torjumaan Anton Denikinin komentaman Etelä-Venäjän armeijan muodostamaa uhkaa, mutta Kamenev vaati jatkamaan hyökkäystä idässä kunnes Koltšak olisi lyöty. Kamenev sai tuekseen Josif Stalinin ja lopulta myös Leninin. Stalinin järjestettyä liittolaisiaan vallankumoukselliseen sotaneuvostoon se päätti 3. heinäkuuta 1919 erottaa Vatsetisin ja nimittää Kamenevin ylipäälliköksi. Ylipäällikkönä hän oli sotaneuvoston ja bolševikkipuolueen politbyroon päätösten alainen, ja hänellä oli ajoittain erimielisyyksiä Trotskin kanssa. Kamenevin alkusyksystä 1919 etelärintamalle suunnittelema suurhyökkäys epäonnistui. Kun valkoisten offensiivit kaikilla rintamilla saatiin torjuttua, hän saattoi lopulta johtaa bolševikit voittoon sisällissodassa, joka tosin jatkui valtakunnan itäosissa vielä useamman vuoden. Hänen ylipäällikkyyskaudelleen osui myös vuonna 1920 käyty Puolan–Neuvosto-Venäjän sota. Kamenev suunnitteli Puolaa vastaan suunnatun hyökkäyksen, jonka puolalaiset kuitenkin onnistuivat lyömään takaisin puna-armeijan komentajien tekemien taktisten virheiden vuoksi.
Elämä ja ura > Myöhemmät vaiheet

Kamenev siirrettiin huhtikuussa 1924 ylipäälliköstä puna-armeijan tarkastajaksi, mutta hän toimi vielä maaliskuusta marraskuuhun 1925 puna-armeijan esikuntapäällikkönä. Hän oli vuodesta 1924 vallankumouksellisen sotaneuvoston jäsen ja vuosina 1927–1934 sen varapuheenjohtaja sekä sota- ja laivastoasiain apulaiskansankomissaari. Lisäksi hän toimi 1920-luvun lopulla Frunzen sotilasakatemian taktiikan osaston johtajana. Hän liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1930. Kamenev siirrettiin heinäkuussa 1934 vähäisempään tehtävään ilmapuolustuksen johtoon ja hänet ylennettiin vuonna 1935 ensimmäisen luokan komentajaksi. Hän kirjoitti muistelmansa Venäjän sisällissodasta. Kuoltuaan vuonna 1936 hänet haudattiin Kremlin muuriin, mutta hieman myöhemmin hänet julistettiin postuumisti kansanviholliseksi. Hänet rehabilitoitiin Stalinin kuoleman jälkeen.
Muuta

Sergei Kamenev ei ollut sukua neuvostojohtaja Lev Kameneville, mutta he kuolivat sattumalta samana päivänä: Sergei sydänkohtaukseen ja Lev teloituksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sergei Kamenev Wikimedia Commonsissa
Shamppanjadieetillä / Hölliikse

| ”Shamppanjadieetillä / Hölliikse” Gettomasa |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 27. toukokuuta 2022
 Formaatti: digitaalinen
 Tuottaja(t): Ruuben, Xrphan
 Tyylilaji: rap, hip hop, afroswing
 Kesto: 06.12
 Levy-yhtiö: PME Records
Gettomasan muut singlet
| ”500 Hevosta / Iso takki” 2022 | ”Shamppanjadieetillä / Hölliikse” 2022 | ”Hamilton” 2022 |
”Shamppanjadieetillä / Hölliikse” on suomalaisen rap-artistin Gettomasan tuplasingle, joka julkaistiin 27. toukokuuta 2022. 
”Shamppanjadieetillä”-kappaleella vierailee rap-artisti Van Hegen.
”Shamppanjadieetillä”-kappaleelle kuvattiin musiikkivideo, jonka on ohjannut Mitro Boahene. Musiikkivideolla on tribuutti loppuvuodesta 2020 menehtyneelle rap-artisti Mike Molle.
Vuoden 2023 Emma-gaalassa ”Shamppanjadieetillä” oli ehdolla vuoden biisi -kategoriassa. Se oli myös yksi ilmestymisvuotensa kuunnelluimmista suomalaisista kappaleista, ja nykyään se on yksi kuunnelluimmista suomenkielisistä kappaleista musiikkipalvelu Spotifyssa yli 24 miljoonalla kuuntelullaan.
Kappaleet

Shamppanjadieetillä – 2.34 (feat. Van Hegen)
Hölliikse – 3.38
Listasijoitukset > ”Shamppanjadieetillä”

| Lista | Paras sijoitus | Viikko |
| --- | --- | --- |
|  Suomen virallinen lista | 1. | 33/2022 |
Listasijoitukset > ”Hölliikse”

| Lista | Paras sijoitus | Viikko |
| --- | --- | --- |
|  Suomen virallinen lista | 14. | 22/2022 |
Sertifikaatiot > ”Shamppanjadieetillä”

| Valtio | Sertifikaatti | Striimauksia |
| --- | --- | --- |
|  Suomi |  kultalevy | 2 000 000 |
|  Suomi |  platinalevy | 4 000 000 |
|  Suomi |  tuplaplatina | 8 000 000 |
|  Suomi |  triplaplatina | 12 000 000 |
|  Suomi |  nelinkertainen platina | 16 000 000 |
|  Suomi |  viisinkertainen platina | 20 000 000 |
|  Suomi |  kuusinkertainen platina | 24 000 000 |
Sertifikaatiot > ”Hölliikse”

| Valtio | Sertifikaatti | Striimauksia |
| --- | --- | --- |
|  Suomi |  kultalevy | 2 000 000 |
|  Suomi |  platinalevy | 4 000 000 |
Simon Wilhelm Carpelan

Simon Wilhelm Carpelan (12. elokuuta 1731 Raisio – 4. tammikuuta 1814 Iisalmi) oli sotilas, maaherra ja valtiopäivämies.
Carpelanin vanhemmat olivat ratsumestari Maximilian Carpelan ja Helena Eleonora Lilliegren, setä Wilhelm Carpelan ja puoliso vuodesta 1764 Henrika Johanna de Carnall (k. 1788).  Hän oli vapaaehtoinen Pohjanmaan jalkaväkirykmentissä 1751, lippumies 1752, kersantti 1753, pataljoonanadjutantti 1754, 2-adjutantti ja alivänrikki 1757. Kenraalimajuri Carpelanin aliadjutantti hän oli 1759, aliluutnantti Västerbottenin rykmentissä 1761, alikapteeni 1770, kapteeni 1773, 2-majuri 1778 ja 1-majuri 1779. Everstiluutnanttina hän palveli 1785–1786. Carpelan toimi samalla Västerbottenin läänin varamaaherrana 1782–1783 sekä Savon ja Karjalan läänin varamaaherrana 1785–1791. Maaherran arvonimen hän sai 1788, vapaaherra hänestä tuli 1790. Carpelan oli prikaatinkomentaja Karjalassa 1788–1790 ja kenraalimajuriksi  1795 ylennettynä Viaporin komendantti 1795–1797. Savon ja Karjalan läänin maaherrana hän toimi 1809–1810. Carpelan omisti Iisalmella Vilhelmsdalin säterin ja Salahmin rautaruukin. Hän oli valtiopäivämies Ruotsin säätyvaltiopäivillä 1772 ja aatelissäädyssä edustaja Porvoon valtiopäivillä 1809.
Aiheesta muualla

Kansallisbiografia (maksullinen artikkeli)
Maaherra talonpoikien kasvattajana vv. 1785-1791, Aamulehti, 04.04.1937, nro 89, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Simpsonin aavikko

Simpsonin aavikkoa
Simpsonin aavikko (engl. Simpson Desert) on aavikko Australian sisäosissa Pohjoisterritorion, Etelä-Australian ja Queenslandin rajaseudulla.
Noin 143 000 neliökilometrin laajuista aavikkoa rajoittavat lännestä ja idästä joet, pohjoisesta MacDonnell Ranges -vuoristoketju ja etelästä Eyrejärvi. Aavikolla kulkee monia rinnakkaisia 20–37 metriä korkeita ja 160 kilometriä pitkiä dyynejä tai hiekkaharjanteita luode-kaakko-suunnassa.
Simpsonin aavikolla sataa keskimäärin 150 mm vuodessa. Aavikon alla on kuitenkin suuri pohjavesialue Iso arteesinen allas, josta nousee paikoin lähteitä maanpinnalle. Tunnetuin näistä ovat Dalhousien lähteet.
Simpsonin aavikolla elää monia harvinaisia Australian aavikoiden eläimiä. Iso osa aavikosta onkin suojelualuetta. Alueella ovat Simpsonin aavikon ja Witjiran kansallispuistot.
Ensimmäinen länsimaalainen Simpsonin aavikolla oli brittiläinen Charles Sturt, joka saapui alueelle vuonna 1845. Vasta vuonna 1936 Ted Colsonista tuli ensimmäinen Simpsonin aavikon läpikulkenut ihminen. Aavikkoa kutsuttiin alkujaan nimellä Aruntan aavikko. Cecil Madiganin tutkittua aavikkoa ilmasta vuonna 1929 hän nimesi sen uudelleen Australian kuninkaallisen maantieteellisen seuran silloisen johtajan A. A. Simpsonin mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Simpsonin aavikko Wikimedia Commonsissa
Simon Winawer

Szymon Winawer
Simon Abramowicz Winawer (6. maaliskuuta 1838 Varsova – 12. tammikuuta 1920) oli johtava saksalainen shakinpelaaja. Hän voitti Saksan mestaruuden vuonna 1883.
Winawer esiintyi kansainvälisellä tasolla ensimmäistä kertaa Pariisissa vuoden 1867 turnauksessa, jossa hän tuli Wilhelm Steinitzin kanssa toiseksi. Seuraavan 15 vuoden aikana hän oli maailman puolen tusinan parhaan pelaajan joukossa. Pariisissa 1878 hän tuli ensimmäiseksi Johannes Zukertortin kanssa, mutta hävisi uusintaottelun. Berliinissä 1881 hän oli kolmas Mihail Tshigorinin kanssa Zukertortin ja Blackburnen jälkeen. Parhaimmassa turnauksessaan, joka oli Wienissä vuonna 1882, hän sijoittui Steinitzin kanssa ensimmäiseksi. Uusintaottelu päättyi tasan. Lontoon 1883 turnauksessa hän pärjäsi heikosti ja päätti siksi lopettaa shakinpeluun. Matkallaan Wieniin hän kuitenkin poikkesi Nürnbergin kautta, koska hänen piti käydä hammaslääkärissä. Samaan aikaan siellä pidettiin turnausta, johon Winawer houkuteltiin mukaan. Hän sijoittui ensimmäiselle sijalle.
Winawerin mukaan on nimetty useita avausmuunnelmia:
Ranskalainen puolustus, Winawerin muunnelma
Espanjalainen peli, Winawerin hyökkäys
Slaavilainen puolustus, Winawerin vastagambiitti
Aiheesta muualla

Simon Winawer ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)