Veiksel-jääkausi
Veiksel-jääkauden eläimistö

Veiksel-jääkauden eläimistöön Euroopassa kuuluivat muun muassa mammutti, villasarvikuono ja sapelihammaskissa. Monet jääkauden suuret eläimet alkoivat harvinaistua jääkauden edetessä, ja hävisivät lopullisesti jääkauden päättyessä noin 13 000 vuotta sitten. Syyksi on oletettu ihmisen harjoittamaa metsästystä ja jääkauden lopussa myös ilmastonmuutosta, joka muutti ilmaston ja kasvillisuuden esimerkiksi mammuteille epäsuotuisiksi. Viime jääkauden lopun ilmaston lämpeneminen kostutti arotundran alueen, mikä hapatti maaperän ja lienee harvinaistanut suurille kasvinsyöjille sopivia kasvilajeja. Toisaalta myös metsittyminen hävitti heinäkasveja. Ilmaston lämpeneminen edisti ihmisen elämistä ja levittäytymistä, jolloin suureläimet joutuivat aiempaa useampien metsästäjien saaliiksi.
Jääkauden eläimistö vaihteli ilmaston ja kasvillisuuden mukaan. Esimerkiksi saksanhirvi Cervus elaphus oli peuraa yleisempi Etelä-Ranskan Combe Grenalissa 55 000–30 000 vuotta sitten. Esimerkiksi Volyno-Podolijassa ja Dneprin, Donin ja Okajoen latvoilla mammutti oli jääkauden kuivassa, kylmässä huippuvaiheessa harvinainen, mutta peura yleisempi. Silti mammuttia ja villasarvikuonoa esiintyi, samoin kuin jääkaudelle tyypillisiä arktisia ja aron eläimiä. Kylmässä Luoteis-Siperian pohjoisosassa löytyy Ayonin saarelta, Ouagosskiystä ja Khptashinskiy Yarista hevosen, peuran, biisonin, myskihärän ja mammutin luita rannikoilta vuoroveden tuomina. Harvinaisempia ovat arktisilla alueilla sen sijaan suden, ruskeakarhun, luolaleijonan ja hyvin harvinaisia villasarvikuonon, hirven ja saiga-antiloopin luut.
Alla luettelo Veiksel-jääkauden kerrostumista tavatuista eläimistä:
| --- | --- |
 +: hävinnyt Euroopasta nykyaikaan mennessä. Mammuthus trogontherii / M. primigenius, aromammutti/mammutti +  Dicerorhinus hemitoechus, arosarvikuono +  Coelodonta antiquus, villasarvikuono +  Equus sp., hevonen  Equus hydruntinus, euroopanvilliaasi +  Equus hemionus, kulaani +  Cervus elaphus = C. acoronatus, saksanhirvi eli punahirvi  Megaloceros savini / M. giganteus, jättihirvi +  Capreolus suessenbornensis / C. capreolus, metsäkauris  Alces latifrons / A. alces, leveähirvi +  Rangifer arcticus / R. tarandus, peura +  Saiga tatarica, saiga-antilooppi  Rupicapra rupicapra, gemssi  Praeovibos priscus / Ovibos moschatus, myskihärkä +  Ovis ammon, mufflonilammas, lammas  Capra sp., vuohi :  Hemitragus bonali, euroopantari (= euroopanpuolivuohi) +  Bison schoetensacki / Bison bonasus, metsävisentti  Bison priscus, arovisentti +  Bos primigenius, alkuhärkä +  Castor fiber, euroopanmajava  Crocuta crocuta, täplähyeena +  Homotherium crenatidens / H. latidens, sapelihammaskissa +  Felis lunensis / F. silvestris, villikissa  Felis issiodorensis / F. lynx, ilves  Panthera leo, leijona +  Panthera pardus, leopardi +  Gulo schlosseri / G. gulo, ahma  Meles meles, mäyrä  Lutra simplicidens / L. lutra, saukko  Canis lupus, susi  Cuon priscus / C. alpinus, vuorisusi +  Vulpes vulpes, kettu  Alopex lagopus, naali  Ursus deningeri / U. spelaeus, alkukarhu (Mosbacher Bär) / luolakarhu +  Ursus arctos, ruskeakarhu 
Kasvisto ja eläimistö kehittyivät jääkausiaikana. Jääkauden eläinten piti kyetä sopeutumaan jääkausien kylmään ilmanalaan. Ajan kuluessa eri jää- ja lämpökausien kasvistot ja eläimistöt muuttuivat. Villamammutti oli viime jääkaudella Euraasiassa laajalle levinnyt ja levittäytyi Beringian maasillan kautta Pohjois-Amerikkaankin. Muita tuolloin yleisiä suuria eläimiä olivat villasarvikuono ja myskihärkä. Ilmaston ja kasvillisuuden rajut vaihtelut viime jääkaudella vaikuttivat eläimistöön, samoin ihmisten harrastama metsästys. Peura, villasarvikuono, mammutti ja myskihärkä olivat lämpiminä jääkauden kausina tundraeläimiä. Ne hävisivät kylmiltä alueilta ja niiden pakjiston painopiste siirtyi lämpimämmille alueille, missä eli villihevosia, arovisenttejä ja hirviä. Hevonen näyttää sietäneen jääkauden vähälumisuutta paremmin kuin mammutti, joka tarvitsee suuren määrän lumen säilömää ravintoa. Mammutti hävisi monilta alueilta Euroopassa jääkauden kylmimpänä aikana. Jääkauden lopussa hävisi runsaasti eläimistöä luultavasti rajujen ilmastonmuutosten ja ihmisen harjoittaman metsästyksen takia.
Peura vaelteli Euroopassa vuodenajoista riippuen eri alueilla.
Viime jääkauden eläimistöä:
| --- | --- |
 Suuria kasvinsyöjiä (megafauna, sukupuuttoon kuolleita) mammutti aroeläin  arobiisoni  myskihärkä tyypillinen mammuttiaroeläin, on nykyään hengissä  villasarvikuono  jättiläishirvi eli irlanninhirvi  arobiisoni (arovisentti) hyvin yleinen, ei sama kuin nykyinen visentti  alkuhärkä Muita kasvinsyöjiä: villihevonen melko pienikokoinen, yleinen etenkin jääkauden lopuilla, jolloin yleinen riista  villipeura yleinen varsinkin jääkauden lopuilla  siiseli elää lössimailla  saiga-antilooppi  napajänis  majava  hirvi :  Petoja: luolakarhu, nykyistä karhua suurempi  luolaleijona  susi  ahma, metsäeläin, jääkaudella nykyistä paljon suurempi  luolahyeena  jääkarhu  naali eli napakettu  ruskeakarhu  punakettu  saukko Lintuja: Riekko (metsäkana)  Tuulihaukka Vesissä: hylje  valas 
Eri eläimet elivät eri vyöhykkeillä. Villamamuttikaan ei sietänyt kovin suurta kylmyyttä. Villihevonen kesti hieman enemmän kylmää kuin mammutti. Myskihärkä viihtyi hyvin kylmällä polaariaavikolla aivan mannerjään vieressä, alueella missä myös sudet pärjäsivät. Nykyään uhanalainen myskihärkä elää muun muassa Grönlannin pohjois- ja koillisosissa jäättömillä alueella. Peura viihtyi suhteellisen lämpimällä ala-arktisella alueella, joka vastaa nykyajan Grönlannin länsirannikkoa. Jääkarhu on ilmeisesti kehittynyt vasta viimeisimmän jäätiköitymisvaiheen aikana.
Viime jääkaudella ei enää elänyt luolakarhuja, luolahyeenoja ja luolaleijonia.