stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Flensburg
Historia

Flensburgin perustivat keskiajalla tanskalaiset asuttajat. Vuonna 1284 vahvistettiin sen kaupunginoikeudet, ja siitä nousi nopeasti yksi Schleswigin ruhtinaskunnan tärkeimmistä kaupungeista. Kaupunki ei sijainnista huolimattaan ollut Hansaliiton jäsen, mutta se kuitenkin harjoitti sen kanssa elintärkeää kauppaa.
Vuosina 1460–1864 Flensburg oli Tanskan kuningaskunnan suurin satama Kööpenhaminan jälkeen. Vuonna 1864 kaikki kuitenkin muuttui, kun Tanska joutui luovuttamaan Schleswigin alueen Preussille toisessa Schleswigin sodassa. Vuonna 1920 osa Schleswigistä palautettiin Tanskalle kansanäänestyksen perusteella. Maakunnan eteläisessä osassa äänestys järjestettiin jokaisessa kunnassa erikseen, ja Flensburgissa 75 prosenttia äänestäneistä kannatti pysymistä osana Saksaa. Uusi raja tuli kulkemaan kuitenkin vain 5 kilometriä kaupungin pohjoispuolella.
Toisen maailmansodan loppuvaiheessa, neuvostojoukkojen vallattua Berliinin, Saksan hallitus siirtyi suuramiraali Karl Dönitzin johdolla Flensburgiin. Hallitus toimi vuonna 1910 perustetussa Mürwikin laivastokoulussa, jonka tiloihin oli sodan viimeisinä päivinä paennut tuhansia Saksan armeijan ja hallinnon edustajia. Siellä päätettiin myös Saksan antautumisesta 7. toukokuuta 1945.
Tanskalainen vähemmistö

Flensburgin tanskalainen vähemmistö ylläpitää kaupungissa ja sen ympäryskunnissa kouluja, kirjastoja sekä Etelä-Schleswigin tanskalaista kirkkoa.
Nordertor
Marineschule Mürwik
Mürwiker Wasserturm
Alexandra
KBA
Flensburgin satamaa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Flensburg Wikimedia Commonsissa
Schleswig-Holsteinin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Dithmarschen
Flensburg
Herzogtum Lauenburg
Kiel
Lübeck
Neumünster
Nordfriesland
Ostholstein
Pinneberg
Plön
Rendsburg-Eckernförde
Schleswig-Flensburg
Segeberg
Steinburg
Stormarn
Mari Rantasila

| Mari Rantasila |
| --- | --- |
 Mari Rantasila Helsingin kirja­messuilla vuonna 2013
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ritva Leena Mari Rantasila
Syntynyt: 7. tammikuuta 1963 (ikä 62) Pori
Ammatti:  laulaja, näyttelijä, ohjaaja
Puoliso:  Teijo Eloranta (vih. ; ero 2017)
Sukulaiset:  Juha Rantasila (veli)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1983–
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Ritva Leena Mari Rantasila (s. 7. tammikuuta 1963 Pori) on suomalainen Jussi-palkittu näyttelijä, ohjaaja ja laulaja.
Ura

Rantasila opiskeli Teatteri­korkea­koulussa näyttelijän­työtä aikana, jolloin opettajana toimi Jouko Turkka. Hän valmistui 1987 teatteri­taiteen maisteriksi. Hän on näytellyt muun muassa televisio­sarjoissa Raid (2000) ja siihen perustuvassa elokuvassa (2003), jossa hän esitti nais­pääo­saa, ja Kotikatu (1995–2001, 2008–2009). Vuonna 2015 Rantasila näytteli Petri Kotwican elo­kuvassa Henkesi edestä.
Laulajana Rantasila tuli tunnetuksi vuonna 1989 Se-yhtyeen Yarin säveltämällä kappaleella ”Auringossa”. Vuonna 2000 hän lauloi Raid-televisio­sarjan tunnus­kappaleen ”Vain rakkaus”. Rantasila palkittiin vuoden nais­solistin Emma-palkinnolla vuonna 2000. Rantasila on toiminut myös laulun­tekijänä Kaipuun kääntöpiiri -levyn tekemisestä lähtien, tosin Vain rakkaus -levyn kappaleista viisi on Rantasilan sanoittamia ja Kummallisia unia sisältää cover-versioita Hectorin tuotannosta. Lisäksi Markku Kanerva on säveltänyt suurimman osan Rantasilan kappaleista.
Rantasila on ohjannut lyhyt­elo­kuvia ja kolme Risto Räppääjä -elo­kuvaa: Risto Räppääjä (2008) ja sen jatko-osat Risto Räppääjä ja polkupyörävaras (2010) sekä Risto Räppääjä ja viileä Venla (2012).
Rantasila sai parhaan nais­sivu­osan Jussin elo­kuvasta Henkesi edestä vuonna 2016.
Yksityiselämä

Mari Rantasilan alku­peräinen nimi on Ritva Leena Rantasila. Etu­nimen Mari hän otti käyttöön 15-vuotiaana, ja viralliseksi nimekseen hän otti sen 1980-luvulla.
Rantasilan veli, asianajaja Juha Rantasila on kilpailu-uransa lopettanut maa­joukkue­tason jääkiekkoilija.
Mari Rantasila oli naimisissa näyttelijä Teijo Elorannan kanssa. Pari haki avio­eroa syys­kuussa 2017. Näyttelijä Tuulia Eloranta on pariskunnan tytär.
Diskografia

Salainen elämä (1987)
Auringossa (1989)
Kaipuun kääntöpiiri (1993)
Vain rakkaus (2000)
Mari Rantasila – Klassikot (2000)
Meidän matka (Edel,  2001)
Jotain ohi on... (2003)
Aika­matka (2004)
Mari Rantasila 2020 (2020)
Valikoitu filmografia

Risto Räppääjä (2008)
Risto Räppääjä ja polkupyörävaras (2010)
Risto Räppääjä ja viileä Venla (2012)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Mari Rantasila Yleisradio Oy. Arkistoitu 4.1.2009.
Tekijähaku (Mari Rantasila sanoittajana) Fono-äänitetietokanta. Yleisradio Oy.
Himberg, Petra: Turkan lapset Yle Elävä arkisto. 14.4.2010 (päivitetty 15.9.2016).
| n k Mari Rantasilan ohjaukset |
| --- | --- |
Elokuvat:  Pieniä eroja (2002)  Risto Räppääjä (2008)  Risto Räppääjä ja polkupyörävaras (2010)  Risto Räppääjä ja viileä Venla (2012)  Puluboin ja Ponin leffa (2018) 
TV-elokuvat ja -sarjat:  Kiltin yön lahjat (2004)  Pääroolissa (2005)  Runoraati (2010) 
Lyhytelokuvat:  Katariinan koti (1997)  Emmin koti (1997)  Greippi (1999) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Yle
BMJ

BMJ on vertaisarvioitu lääketieteen alan aikakauslehti ja www-sivusto. BMJ:tä julkaisee brittiläinen BMJ Publishing Group, jonka omistaa British Medical Association. Lehti on englanninkielinen, ja sen toimitus sijaitsee pääosin Lontoossa. Lehti tunnettiin aiemmin nimellä British Medical Journal.
BMJ:n printtiversio julkaistaan viikoittain, ja sen levikki on noin 122 000. Lehteä on julkaistu keskeytyksettä vuodesta 1840 lähtien. Sillä on ollut useita nimiä: Provincial Medical and Surgical Journal (1840–52), Association Medical Journal (1853–56), British Medical Journal (1857–1988), BMJ (1988–2014), ja vuodesta 2014 alkaen virallisesti The BMJ.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
bmj.com, lehden virallinen sivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Australia
Toyota Celica

Toyota Celica on alun perin Toyota Carinan pohjalta suunniteltu urheiluauto. Sittemmin Celica irtaantui omaksi mallistoksi, jolla ei enää ole mitään tekemistä Carinan kanssa.
Celica (TA22) (1970–1975)

Ensimmäisen sukupolven Celica tuli myyntiin vuonna 1970. Toyotan tarjonnassa Celicaa edelsi alumiinikorinen Toyota 2000GT, joka oli kallis – Celicasta taas tuli sekeästi huokeampi urheiluauto.
Celica (TA22) oli tyylikkäästi muotoiltu ja siinä oli hyvät ajo-ominaisuudet. Celican eri mallit olivat japanissa ET, LT, ST, GT ja GTV. Japanin ulkopuolella mallinimet olivat LT, ST ja GT. Halvimmassa LT-mallissa oli 1,6 -litrainen 2T-moottori. ST-mallissa oli kaksikaasuttiminen 2T-B. GT-mallissa oli tuplakaasuttimella varustettu Twincam-moottori 2T-G. Pohjois-Amerikan ST-mallissa vuonna 1971 oli 1,9 -litrainen 8R, mutta 1972–1974 vuosimalleissa moottorin koko nostettiin 2,0-litraiseen 18R:ään. Liftback-korimalli tuli Japanin markkinoille vuonna 1973 ja Yhdysvaltoihin vuonna 1976. Japanissa Liftback-mallien mallinimet olivat 1600ST, 1600GT, 2000ST ja 2000GT.
Ensimmäisen sukupolven Toyota Celica ST HardTop Coupe merkitsi Toyotalle samaa kuin Capri Fordille: se toi mustangmaisen urheilullisuuden eurooppalaisen keskiluokan ulottuville. GT-mallin varusteluun kuului muun muassa helmalevikkeet, sävytetyt lasit, sähköikkunat, ilmastointi ja erilainen etumaski. GTV-malli on LT- ja GT-mallien sekoitus: siinä on 2T-G moottori mutta ei kaikkia GT-mallin varusteita.
Moottorivaihtoehdot (Japani):
1.6 LT (2T)
1.6 ST (2T-B)
1.6 GT (2T-G)
Moottorivaihtoehdot (Suomi):
1.6 LT / ST (2T)
Moottorivaihtoehdot (Yhdysvallat):
1.9 ST (8R-C) (1971)
2.0 ST / GT (18R-C) (1972–1974)
Celica (RA4 / RA28) (1975–1977)

Toisen sukupolven Celicat valmistuivat vuosina 1975–1977. RA28 ei ollut korimallina uusi vaan se oli samankaltainen kuin sitä edeltänyt hardtop-malli. Tilavuudeltaan 1,8-litraisten moottorien tilalle tuli 2,0-litrainen 18R, ja tästä poikkeuksena Pohjois-Amerikan malleissa 2,2-litrainen 20R.
RA29 oli uusi Ford Mustangia muistuttava hatchback-tyylinen korimalli.
Moottorivaihtoehdot suomi
2,0 (18R-G)
Moottorivaihtoehdot (Suomi):
1,6 LT / ST (2T) (1975–1976)
2,0 - 69r
Moottorivaihtoehdot:
2,0 69r
Moottorivaihtoehdot (Yhdysvallat):
2,2 ST / GT (20R)
Celica (TA40 / TA41 / TA42 / RA40 / RA42 / RA43 / RA44) (1977–1981)

Vuosina 1977–1981 valmistetun kolmannen sukupolven Celicat jaetaan A- ja B-sarjan malleihin.
A-sarjan Celicaa tehtiin Coupé- ja Liftback-versioina. Celica muuttui edeltäjästään huomattavasti. Halvemmissa Celica-malleissa oli kromipuskurit, kun taas parempien mallien puskurit tehtiin kumista. Ulkonäössä oli myös muita pieniä eroavaisuuksia. A-sarjan Celican etuvalot ovat malliltaan pyöreät.
Yhdysvaltojen markkinoilla moottori oli 2,2-litrainen sekä ST- että GT-mallissa. Japanissa ja muualla moottorit olivat joko 1,6-, 1,8- tai 2,0-litraisia. Uusi Celica oli edeltävän sukupolven mallistoon verrattuna turvallisempi ja tehokkaampi, auto myös kulutti vähemmän polttoainetta.
Japanin mallit olivat ET, LT, ST, SE, XT, GT ja GTV. GT:ssä ja GTV:ssä oli 18R-G Twincam -moottori. Myöhemmin GTV-mallin tilalle tuli GT Rally.
B-sarjan Celica-versiot varustettiin samoilla moottoreilla kuin A-sarjan mallit, mutta auton ulkonäkö muuttui. Etuvaloista tuli kulmikkaat, ja kaikissa malleissa oli mustat puskurit.
Vuonna 1980 Celica-mallistoon lanseerattiin neliovinen versio, joka tunnetaan nimellä Toyota Celica Camry. Käytännössä auto oli Toyota Carina, johon on asennettu Celican keula. Celica Camryä valmistettiin vain kaksi vuotta.
Vuonna 1980 markkinoille tuli rajoitettu erä US Grand Prix GT -versiota. Vuonna 1981 GTA Coupé -malli tuli myyntiin juhlistamaan Celican 10-vuotispäivää.
Korinumerot:
TA40 - GT / GTV (2T-GEU) (Japani) - ST (2T-B) (Eurooppa)
TA41 - ET / LT / ST / XT (12T-U) (Japani)
TA42 - LT / ST / XT / SE (3T-U) (Japani)
RA40 - ST / XT / SE (18R-U) (Japani) - GT / GTV (18R-GU) (Japani) - ST / XT (18R) (Eurooppa) - GT (18R-G) (Eurooppa)
RA42 - ST / GT (20R)
RA43 - ST (22R)
RA44 - GT (22R)
Moottorivaihtoehdot:
1,6
1,8
2,0
2,0 GT/GTV/GT Rally (18R-G)
Moottorivaihtoehdot (Yhdysvallat):
2,2 ST / GT
Celica (AA6 / AA63 / RA61 / RA63 / RA64 / TA60 / TA63 / TA64 / SA6) (1982–1985)

Vuosien 1982–1985 neljäs Celica-sukupolvi oli saatavana Coupé- ja Hatchback-versioina. Edelliseen sukupolveen verrattuna muotoilu muuttui jälleen: autosta tuli hyvin kulmikas.
Celicasta oli nyt tarjolla versiot SV, ST, ST-EFI, SX, GT ja GT Rally. Loppuvuodesta 1982 myyntiin tuli turboahtimella varustettu malli GT-T. Lisäksi valmistettiin 200 kappaletta GT-TS-mallia. Tästä versiosta tehtiin lisäksi Group B Toyota Team Europen käyttöön B-ryhmän ralliauto Celica Twincam Turbo (TA64).
Vuonna 1983 valikoimaan tuli mukaan GT-S-malli, jossa oli isommat vanteet ja renkaat. GT-S-mallissa oli lisäksi erillisjousitus takana, urheilullinen sisustus ja nahalla päällystetyt hallintalaitteet.
Vuosimallin 1984 keula muotoiltiin uudelleen, ja Japanin mallistoon lisättiin GT-R ja GT-TR (turbo) -mallit. Polttoaineensuihkutus tuli myös vakioksi kaikkiin Pohjois-Amerikan malleihin, joten 22R-moottorin korvasi 22R-E.
American Sunroof Corporation valmisti GT-S-mallista avoautoa Kaliforniassa vuodesta 1984 alkaen.
Korinumerot:
AA6 - (3A-U) - Japani
AA63 - GT, GT-R (4A-GEU / 4A-GELU) (Japani) - GT (4A-GE) (Eurooppa)
RA61 - XT (21R) (Eurooppa) - ST / XT (21R) (Englanti)
RA63 - GT (18R-G) (Japani, Eurooppa) - ST (22R, 22R-EC) (Yhdysvallat)
RA64 - GT, GT-S (22R-EC) (Yhdysvallat)
TA60 - ST (2T-B) (Eurooppa)
TA63 - ST-EFI, SX (3T-EU) (Japani)
TA64 - GT-T, GT-TR (3T-GTEU) (Japani)
SA6 - SX, SV, ST, GT, GT-R (1S-iLU, 3S-GELU) (Japani)
Moottorivaihtoehdot (Australia):
21R-C
Moottorivaihtoehdot (Eurooppa):
1600ST (2T)
2000XT (21R)
2000GT (18R-G)
Moottorivaihtoehdot (Japani):
1,6 (2T)
1,8 (3T)
1,8 (1S)
1,8 GT-T (3T-GTEU)
2,0 (18R-G)
Moottorivaihtoehdot (Yhdysvallat):
2,4 (22R)
2,4 (22R-E)
2,4 Autom. (22R-EC)
Celica (ST161 / ST162 / ST165) (1986–1989)

Viidennen sukupolven myötä Toyota Celica muuttui etuvetoiseksi ja suunniteltiin täysin uudelleen. Uusittu Celica oli edeltäjäänsä 12 senttimetriä lyhyempi, mutta matalampi ja leveämpi ja muodoiltaan pyöristynyt. Se muistutti paljolti Toyota Carinaakenen mukaan?.
Saatavilla oli ST-, GT- ja GT-S-versiot Coupé- ja Liftback-korimalleina. GT-mallista oli tarjolla myös kangaskattoinen avomalli. ST:n ja GT:n voimanlähteenä oli Camryn 2S-E 2,0-litrainen SOHC-moottori, josta irtosi tehoa 92 hv. Pian sen tilalle kuitenkin vaihdettiin 116-hevosvoimainen Twincam-moottori 3S-FE, joka oli myös Toyota Camrystä peräisin. GT-S-mallin moottori oli sen sijaan 135 hv:n 3S-GE, jossa oli myös T-VIS.
Japanin markkinoille tuotiin vuonna 1986 huippumalli GT-Four, jossa oli jatkuva neliveto. GT-Four-mallin konehuoneessa puhkui turboahdettu versio GT-S:n moottorista. GT-Fourista tehtiin myöhemmin Toyotan ralliauto. Vuonna 1988 aloitettiin GT-Fourin vienti ulkomaille. Yhdysvalloissa GT-Four tunnetaan nimellä All-trac turbo.
Korinumerot:
ST161 - ST
ST162 - GT ja GT-S
ST165 - GT-Four ja All-trac
Moottorivaihtoehdot (Eurooppa):
1,6 ST - 86 hp
1,6 GT (4A-GE) - 124 hp
2,0 GT-S (3S-GE) - 150 hp
2,0 GT-Four/All-trac (3S-GTE) - 182 hp
Moottorivaihtoehdot (Japani, Yhdysvallat):
2,0 ST/GT (2S-E) - 92 hp
2,0 ST/GT (3S-FE) - 116 hp
2,0 GT-S (3S-GE) - 135 hp
2,0 GT-Four (3S-GTE) - 190 hp
Celica (AT180 / ST182 / ST183 / ST184 / ST185) (1990–1993)

Vuosina 1990–1993 valmistettu kuudennen sukupolven Celica oli huomattavasti edeltäjäänsä pyöreämpi ja tyyliltään yhä urheiluautomaisempi. Uutuutena esiteltiin nelivetoinen turbomalli, joka oli toinen Suomeen tuoduista versioista, molemmat kaksilitraisia..
Japanin markkinoilla mallit olivat nyt S-R, Z-R, GT-R, Active Sports ja GT-Four. Pohjois-Amerikassa mallit olivat tutut ST, GT, GT-S ja GT-Four. ST-mallissa oli nyt Twincam-moottori. Kaikki Japanin ulkopuolelle myydyt GT-Fourit ovat Liftback-korimalleja, mutta Japanissa myytiin myös normaaliversiota. Australian mallit olivat SX Coupé, SX Liftback ja GT-Four.lähde?
Vuonna 1990 myyntiin tuli GT-Four A ja avomalli Japanin markkinoille. Celican 20:nnen vuosipäivän juhlistamiseksi valmistettiin myös malli GT-R.lähde?
GT-S-malliin sai lisävarusteena lukkiutumattomat jarrut, ja vuosina 1992–1993 ABS-jarrut tulivat saataville myös GT-malliin; GT-Fourissa ne olivat jo vakiovarusteena. GT-Fourissa oli myös sähkökäyttöinen kuljettajan istuin, urheilullinen sisusta ja kattoluukku.lähde?
Toyotan kuuluisan rallikuljettajan Carlos Sainzin kunniaksi Euroopan markkinoille tuli myyntiin Carlos Sainz Edition (CS), jota valmistettiin vain 5000 kappaletta. Tämä auto tunnettiin Japanissa nimellä RC ja Australiassa Group A Rallye. CS-mallissa oli ahtoilmanjäähdytin, uusi konepelti, turboahdin ja kevyempi puskuri.lähde?
Toyota Carinaan perustuvalla tekniikalla mutta tehokkaampien Celicojen kaltaisella korilla varustettu 1,6-litrainen ”perheurheiluauto” Celica 1.6 GSi tuli Suomeenkin vuonna 1991.  Samankaltaisia japanilaismalleja olivat samoihin aikoihin Nissan 100NX ja Mitsubishi Eclipse.
Korinumerot:
AT180 - ST
ST182 - 2,0 GT-i 16, GT-R, Z-R, S-R
ST183 - Active Sports, GT-R, Z-R, S-R
ST184 - GT, GT-S, SX
ST185 - All-Trac, GT-Four
Moottorivaihtoehdot (Japani):
1,6 - (4A-FE) - 77 kW
S-R/Z-R (3S-FE) - 93 kW
GT/GT-S/SX (5S-FE) - 97 kW
2,0 GT-i 16/GT-R/Active Sports (3S-GE) - 118 kW
2,0 All-Trac/GT-Four (3S-GTE) - 165 kW
Moottorivaihtoehdot (Yhdysvallat):
2,2 GT/GT-S (5S-FE)
2,0 All-Trac (3S-GTE) - 200 hp
Celica (1994–1999)

Celican seitsemäs sukupolvi valmistui vuosina 1994–1999. Vuonna 1994 markkinoille tuli hieman edeltäjästään poikkeava Celica, josta oli saatavana Pohjois-Amerikan markkinoilla ST- ja GT-versiot. Siihen sai hankittua sporttipaketin, joka vastasi edellisen mallin GT-S:ää; Kanadassa tätä mallia myytiinkin GT-S nimellä. Uusi Celica muistutti jonkin verran Honda Integraa, ja Honda-mallin kilpailijaksi se oli tarkoitettukin. Celicasta oli saatavana Coupé- ja Liftback-korimallit, mutta sporttipaketti oli saatavilla vain liftbackiin. Japanin mallit olivat SS-I, SS-II ja nelivetoinen ST205 GT-Four.
Vuonna 1995 Celicasta tuotiin markkinoille avomalli, joka pohjautui GT Coupé -malliin. Avomalli rakennettiin ASC:n tehtaalla Rancho Dominiguezissa Kaliforniassa, ja se oli saatavilla vain Yhdysvalloissa. Tämän mallin kovakatto taittui Coupé Cabriolet -tyyliin auton takakonttiin.
Vuonna 1995 Celican Japanin valikoimaan lisättiin uusi SS-III. Siihen sai vuonna 1996 uusina lisävarusteina aerodynamiset helmalistat ja takaspoilerin.
GT Coupén myynti loppui Yhdysvalloissa 1997. Samana vuonna Japanin markkinoilla SS-II ja SS-III saivat VVT-i:n; GT-Four ja SS-III saivat WRC-tyylisen takaspoilerin. Vuonna 1998 ST-Celican myynti lopetettiin ja kaikki Celicat olivat siitä lähtien GT-malleja. Coupé-malli poistui kokonaan vuonna 1999 ja sen jälkeen tehtiin vain GT Liftback -mallia.
Celican varustelutaso oli jo suhteellisen korkea: autossa oli vakiona kaksi turvatyynyä ja ABS-jarrut, sen lisäksi useissa Celicoissa oli myös ilmastointi.
Toyota rakensi GT-Fourista jälleen ralliautonsa, ja ralliversiosta tehtiin 2500 kappaletta myös tavalliseen maantieajoon.
Celica (2000–2005)

Celican viimeinen eli kahdeksas sukupolvi 2000–2005 pohjautui Toyotan XYR-konseptiin. Se oli osa Toyotan Genesis-projektia, jonka tarkoitus oli saada nuoret ostamaan Toyotan autoja Yhdysvalloissa.
Celicasta tuli markkinoille kaksi versiota, GT ja GT-S. GT-S:n 2ZZ-moottori on suunniteltu yhteistyössä Yamahan kanssa. Celica GT:n moottori oli varustettu VVT-i:llä ja GT-S:n VVTL-i:llä. GT-mallia sai 5-portaisella manuaalivaihteistolla tai 4-portaisella automaattivaihteistolla. GT-S-mallin manuaalivaihteisto sen sijaan oli 6-portainen.
Toyotan Yhdysvaltain-taktiikka epäonnistui: Uusi Celica tuli markkinoille liian myöhään kilpailijoihin nähden, joten sen myynti jäi vähäiseksi. Vuonna 2002 Honda ehti julkaista samassa autosegmentissä kilpailevan mallinsa Acura RSX, ja tämä malli päihitti Celican menekin Yhdysvalloissa.
Vuonna 2004 Toyota ilmoitti, että  Celican ja Toyota MR2:n myynti Yhdysvalloissa päättyy, ja näiden tilalle tulee halvempi malli Scion tC. Muualla maailmassa Celican taru päättyi vuonna 2005.
Moottorivaihtoehdot:
1,8 GT (1ZZ) - 143 hp
1,8 GT-S (2ZZ) - 191 hp
Moottoriurheilussa

Toyota Celicaa on käytetty moottoriurheilussa muun muassa rallissa (Toyota Celica Twin-Cam Turbo, Toyota Celica GT-Four) ja muussa rata-ajossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toyota Celica Wikimedia Commonsissa
Toyota Celica 2000GT
Toyota Celica 1976-1977
A-sarjan Toyota Celica vuosilta 1977–1981.
1983 Toyota Celica GTS
1985 Toyota Celica Supra
1988 Toyota Celica
1990 Toyota Celica GT-S
1994–1999 Toyota Celica
Toyota Celica GT-S
Chiquitita

| ”Chiquitita” Abba |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Voulez-Vous
 B-puoli: ”Lovelight”
 Äänitetty : 13. joulukuuta 1978, Polar Studios, Tukholma
 Julkaistu: 16. tammikuuta 1979
 Tekijä(t): Benny Andersson, Björn Ulvaeus
 Tuottaja(t): Andersson, Ulvaeus
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 05.26
 Levy-yhtiö: Polar Music
Abban muut singlet
| ”Summer Night City” 1978 | ”Chiquitita” 1979 | ”Does Your Mother Know” 1979 |
”Chiquitita” on ruotsalaisen Abba-yhtyeen vuonna 1979 julkaistu kappale, joka ilmestyi alun perin singlenä sekä hieman myöhemmin studioalbumilla Voulez-Vous. ”Chiquitita” on eräs Abban suurimmista hiteistä. Se nousi listaykköseksi vähintään kymmenessä maassa. Kappale esitettiin ensimmäisen kerran Unicefin konsertissa 9. tammikuuta 1979.
”Chiquititassa” on vaikutteita latinalaisesta musiikista. Siitä levytettiin englanninkielisen version lisäksi espanjankielinen versio, joka ylsi listaykköseksi Argentiinassa.
Taustaa

Syyskuussa 1978 Abba oli julkaissut singlen ”Summer Night City”. Se menestyi hieman tavanomaista heikommin, eikä yhtye ollut muutenkaan siihen täysin tyytyväinen. 9. tammikuuta 1979 oli tiedossa Yhdistyneiden kansakuntien kokouksen yhteydessä järjestettävä konsertti. Sen tarkoituksena oli kerätä rahaa Unicefille, ja jokaisen siihen osallistuvan esiintyjän oli tarkoitus kirjoittaa sitä varten uusi kappale. Muihin esiintyjiin kuului muun muassa Bee Gees, joka julkaisi tapahtuman merkiksi marraskuussa 1978 hittisinglen ”Too Much Heaven”.
Työstö

Yhtyeen jäsenet Björn Ulvaeus ja Benny Andersson kutsuivat 4. joulukuuta muusikoita studiolle äänittämään uutta kappaletta, joka työvaiheessa tunnettiin nimellä ”Kålsupare”. Taustaraidan äänitys onnistui, ja Ulvaeus keksi sanoitukseksi tilanteen, jossa päähenkilö puhuttelee entistä miestään, joka on vaihtanut tämän toiseen naiseen. Sen nimeksi annettiin ”In the Arms of Rosalita”. Seuraavaksi Agnetha Fältskog ja Anni-Frid Lyngstad äänittivät lauluraitansa.
Yhtye kuitenkin koki, että kappaleessa ei ollut kaikki kohdallaan. Tausta oli odotettua hitaampi ja raskaampi, eikä kappale täyttänyt odotuksia. Samalla, kun yhtye pohti kappaleen kehittämistä, matkusti se 6. joulukuuta Lontooseen tekemään televisioesiintymisiä.
Kappaleen äänittämistä jatkettiin 13. joulukuuta. Taustaraidan nauhoituksessa käytettiin yhtyeen rutinoituneita taustamuusikoita; Ola Brunkert soitti rumpuja, Rutger Gunnarsson bassoa ja Lasse Wellander kitaraa. Kappaleen työnimenä oli ”Kålsupare II”, joka sitten vaihdettiin muotoon ”Three Wise Guys”. Monia ensimmäisen version osia jätettiin kuitenkin paikalleen, kuten Wellanderin soittama kitaraintro. Ulvaeus ja Andersson halusivat nyt, että kappaleeseen tulee latinalainen tunnelma. Innoittajana toimi Simon & Garfunkelin tunnetuksi tekemä ”El Condor Pasa”.
Benny Andersson sävelsi kappaleen käytännössä kokonaan uudestaan ja kappale oli nyt ensimmäistä versiota selvästi kevyempi. Björn Ulvaeus kirjoitti uuden lohdutusta ja rohkaisua käsittelevän ”Chiquitita Angelina” -nimisen sanoituksen, joka pian lyheni muotoon ”Chiquitita”. Agnetha Fältskog lauloi ensimmäisen säkeistön ja Anni-Frid Lyngstad loput kappaleesta.
Kappale esitettiin ensimmäisen kerran Unicefin konsertissa 9. tammikuuta 1979.
Julkaisu ja vastaanotto

Abba oli suunnitellut julkaisevansa tammikuussa 1979 omana singlenään diskotyylisen kappaleen ”If It Wasn’t for the Nights”, mutta kun ”Chiquitita” oli valmis, se päätettiin ottaa seuraavaksi singleksi. Niinpä ”If It Wasn’t for the Nights” jätettiin pelkäksi albumiraidaksi, ja ”Chiquitita”-single ilmestyi 16. tammikuuta 1979. Siitä tuli suuri hitti, sillä se nousi listaykköseksi ainakin kymmenessä valtiossa. Kappale saavutti huomattavaa menestystä Etelä-Amerikassa, missä yhtye ei ollut aiemmin ollut erityisen suosittu. RCA Recordsin Argentiinan jaoston työntekijä Buddy McCluskey kirjoitti kappaleeseen espanjankieliset sanat yhdessä Mary-vaimonsa kanssa. Espanjankielinen versio ilmestyi Argentiinassa huhtikuussa, ja se nousi listaykköseksi. Sitä myytiin muutaman kuukauden aikana miljoona kappaletta, ja sen sanottiin olevan suurin hitti Etelä-Amerikassa 25 vuoteen.
Kappaleesta ei kuvattu lainkaan promovideota. Sen sijaan Sveitsissä kuvattiin yksinkertainen esitys, jossa yhtye esittää kappaleen ulkona suuren lumiukon edessä. Sitä käytettiin kappaleen virallisena videona, ja se on sittemmin julkaistu DVD-kokoelmilla The Definitive Collection ja Abba Gold.
Kappale on yksi Abban suosituimmista ja se keräsi Unicefille lähes 2 miljoonaa puntaa.