stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuokkastenkoski
Teollisuusalue

Joensuulainen suurliikemies Antti Juhana Mustonen rakensi Kuokkastenkoskelle rautatehtaan, joka valmistui 1877. Rautatehtaan (ruukin) raaka-aineena käytettiin lähiseudun järvien järvimalmia, josta tehtiin harkkorautaa masuunissa pasuttamalla. Tehdas tarvitsi paljon puuta masuunin tarvitseman hiilen takia, ja lähimetsät hakattiinkin aukeiksi. Rautatehdas työllisti paljon väkeä, ja rautatehtaan ympärille syntyi nopeassa tahdissa myös muuta teollisuutta, kuten saha, mylly, meijeri, sähköhuone, kalkkimylly, höyläämö, tärpättitehdas, tiiliruukki, kaksi lotjaveistämöä ja laivankorjaustelakka. Ruukin alueelle syntyi noin 500 ihmistä käsittävä yhdyskunta monine rakennuksineen.
Sahan ja rautatehtaan toiminta menestyi vaihtelevasti, mutta vuonna 1903 Kuokkastenkosken teollisuuslaitokset menivät konkurssiin ja joutuivat Pankakoski Oy:lle. Toiminta jatkui vuoteen 1908, jolloin rautatehdas lopetettiin ja masuuni purettiin. Gutzeit-yhtiö jatkoi sahan toimintaa 1920-luvulle saakka, ja myllyn toiminta jatkui vielä siitäkin pidemmälle. Nykyään teollisuudesta on näkyvissä enää betoniset perustukset, herrasväen pytinki eli hovi kosken rannalla, sekä työnjohtajan talo, joka on kunnostettu vuonna 1978 Nurmeksen seurakunnan käyttöön.
Kapearaiteinen rautatie

Rautaruukin valmistama harkkorauta ja sahalta tuleva valmis puutavara oli siirrettävä Pielisen rantaan ja siitä edelleen veneisiin. Siirtotyötä helpottamaan rakennettiin 1800-luvun lopulla kapearaiteinen rautatie. Rata alkoi ruukista, joka sahan, myllyn ja meijerin takaa kurvattuaan kulki Kuokkastenkosken yli sillalla ja jatkoi siitä suoraan venelaiturille. Laituri oli rakennettu heti kosken suun jälkeiselle lännenpuoleiselle rantapenkalle, ja siinä oli kaksi noin 100 metriä pitkää raidetta. Radan linjapituus oli noin 500 metriä ja kokonaispituus noin 600 metriä.
Rata purettiin todennäköisesti ainakin osittain rautatehtaan lopettamisen ja masuunin purkamisen yhteydessä vuoden 1908 paikkeilla. Rautatien kalustosta tai edes raideleveydestä ei ole tietoa. Alueen kapearaiteisesta radasta jäi jäljelle ainoastaan ratapenger.
Tarmo Kunnas

| Tarmo Kunnas |
| --- | --- |
 Tarmo Kunnas, 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tarmo Ossi Tapani Kunnas
Syntynyt: 16. lokakuuta 1942 (ikä 82) Tampere
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija, professori
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tarmo Ossi Tapani Kunnas (s. 16. lokakuuta 1942 Tampere) on suomalainen professori ja filosofinen kirjailija ja on erikoistunut ranskalaiseen ja saksalaiseen kirjallisuuteen ja filosofiaan. Hän on kirjoittanut aiheista useita teoksia ja työskennellyt Saksassa ja Ranskassa. Hänen kantaa ottavia kirjoituksia on julkaistu suomalaisissa lehdissä.
Opinnot ja ura

Kunnas on opiskellut paitsi Helsingissä, myös Ranskassa (Pariisi), Saksassa (München ja Freiburg im Breisgau), Yhdysvalloissa (Yale) ja Neuvostoliitossa (Moskova). Hän on ollut Helsingin yliopiston yleisen kirjallisuustieteen apulaisprofessori 1974–1985 ja Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden professori 1985–2009, Pariisin yliopiston suomen kielen ja Suomen kirjallisuuden ja kulttuurin vieraileva professori 1974–1977 ja 1997–1999 sekä Göttingenin yliopiston vieraileva professori vuonna 1984.
Kunnas on johtanut ja organisoinut lukuisia kulttuuritapahtumia kotimaassaan ja toiminut vuodet 1989–1995 Suomen Ranskan-instituutin ensimmäisenä johtajana Pariisissa. Hän on toiminut sillanrakentajana suomalaisen ja ranskalaisen kulttuurin välillä. Hän on ottanut eri kysymyksiin kantaa Suomessa tiedotusvälineissä.
Kunnas on erikoistunut lähinnä ranskalaiseen ja saksalaiseen kirjallisuuteen ja filosofiaan. Hän on kirjoittanut tutkielmia Nietzschen filosofiasta ja Knut Hamsunista sekä pohtinut moraalin, politiikan, pahan ja rakkauden olemusta. Nietzsche-tutkielmissaan Kunnas painottaa ajattelijan kirjallista ilmaisutapaa ja kaiken läpitunkevaa epäilyä ja näkee Nietzschen todellisuuskäsityksen moniulotteisena. Hän arvostelee Nietzschen ajattelun totalitaristista politisointia. Kunnaksen Nietzsche-komiikkaa analysoivaa teosta on nimitetty klassikoksi. Se on ensimmäinen tutkielma, jossa Nietzschen komiikkaa tutkitaan systemaattisesti ja kokonaisvaltaisesti. ​Paha-tutkielmassa hän dekonstruoi kristillistä alkuperää olevan pahan käsitteen ja tuo esille uusia, esimerkiksi karismaattisen pahan kaltaisia "pahuuden" lajeja. Kun moraali tulee liian tietoiseksi itsestään, se menettää aitouttaan. Kunnas on pohtinut uskontojen moraalin ja pyhyyden olemusta teoksessaan Mikä mieli uskonnossa: pohdintaa uskonnon, moraalin ja pyhyyden nykyisestä olemuksesta ja on pyrkinyt uudistamaan kotiseudun käsitettä teoksessaan Hyvää kotiseutua etsimässä.
Kunnas on julkaissut usealla kielellä analyysejä Euroopan älymystön suhteesta fasismiin aatehistoriallisesta ja filosofisesta näkökulmista. Vuonna 1975 ehkä merkittävin italialaisen fasismin tutkija Renzo De Felice piti Kunnaksen väitöskirjaa parhaimpana fasismin ideologiaa analysoivista teoksista. Jotkut Italian uusfasistit ottivat 1970-luvulla sen omakseen ja tekivät siitä epävirallisen italiankielisen käännöksen. Akropolis-kustantamon julkaistua virallisen käännöksen 1982 teos oli jo noussut klassikoksi. Kunnas on myöhemmissä teoksissaan (mm. Fasismin lumous) korostanut, että itse politiikan käsite ja aatteiden poliittinen sisältö vaihtelee kontekstista riippuen. Ne eivät ole yksiselitteisiä ja universaaleja eivätkä sisällä kausaalisuhteita. Intelligentsian poliittisen sitoutumisen taustalla on kuitenkin yleensä moraaliseksi, kultuurifilosofiseksi tai esteettisiksi koettuja perusteita. Uskoa kaiken poliittisuuteen ja arvojen ideologiseen yksiselitteisyyteen Kunnas kutsuu kriittisessä hengessä "ideologiseksi determinismiksi".
Teokset

Drieu la Rochelle, Céline, Brasillach et la tentation fasciste.  (Väitöskirja)  Paris:  Les sept couleurs, 1972.
Das Werden des Humanismus bei Heinrich Mann.  Helsinki:  Suomalainen tiedeakatemia, 1973.  ISBN 951-41-0097-2
Nietzsche ou l'esprit de contradiction: Etude sur la vision du monde du poète-philosophe.  Paris:  Nouvelles Editions Latines, 1980.  ISBN 2-7233-0089-7
Nietzsche: Zarathustran varjo.  Helsingissä:  Otava, 1981.  ISBN 951-1-06129-1
Politik als Prostitution des Geistes: Eine Studie über das Politische bei Nietzsche.  München:  Wissenschaft & Literatur, 1982.
Nietzsches Lachen: Eine Studie über das Komische bei Nietzsche.  München:  Edition Wissenschaft & Literatur, 1982.  ISBN 3-922804-02-0
Tarmo Kunnas & Kalervo Hovi & Tuula Koskenniemi: Ranska: Suurvallasta Euroopan rakentajaksi.  Helsinki:  Painatuskeskus, 1993.  ISBN 951-37-0952-3
Suomi Ranskassa: Mitä Suomi voi oppia Ranskan kokemuksista.  Helsinki:  Elinkeinoelämän valtuuskunta, 1994.  ISBN 951-9042-45-8
Euroopan sydämeen: Artikkeleita ja kolumneja 80- ja 90-luvuilta.  Jyväskylä:  Tarmo Kunnaksen EU-vaalityöryhmä, 1996.  ISBN 952-90-7782-3
Elämäniloa Pariisissa.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-25652-8
Mitä jäljellä moraalista.  Helsinki:  Kirjapaja, 2002.  ISBN 951-625-885-9
À la recherche du grotesque. (Sous la direction de Tarmo Kunnas. Textes réunits par Paul Gorceix.) Paris: Eurédit, 2003. ISBN 978-2-84830-002-3.
Knut Hamsun: Modernisti ja anarkisti.  Jyväskylä:  Minerva, 2004.  ISBN 952-5478-74-2
Rakkaus.  Helsinki:  Kirjapaja, 2005.  ISBN 951-607-159-7
Paha: Mitä kirjallisuus ja taide paljastavat pahuuden olemuksesta.  Jyväskylä:  Atena, 2008.  ISBN 978-951-796-518-7
L'aventure intellectuelle de Knut Hamsun.  Paris:  Nouvelles Editions latines, 2010.
Fasismin lumous: Eurooppalainen älymystö Mussolinin ja Hitlerin politiikan tukijana.  Jyväskylä:  Atena, 2013.  ISBN 978-951-796-933-8
Hyvää kotiseutua etsimässä. Eurooppalainen matkakirja.  Helsinki:  Nemokustannus, 2017.  ISBN 978-951-1-31990-0
Mikä mieli uskonnoissa : pohdintaa uskonnon, moraalin ja pyhyyden nykyisestä olemuksesta. Helsinki: Basam Books, 2021. ISBN 9789523792340.
Nietzsche ajattelijana: Aamuruskosta epäjumalten hämärään.  Helsinki:  Basam Books, 2022.  ISBN 978-952-379-309-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tarmo Kunnas Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Kuninkaanlähde (Köyliö)

| Kuninkaanlähde |
| --- | --- |
 Kuninkaanlähde elokuussa 2017
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kankaanpää ja Säkylä 
Koordinaatit:  61°04′43″N, 22°23′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Myllyoja
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  49,1 m
Pinta-ala:  0,014 km²
Suurin syvyys:  2,8 m
 fiKuninkaanlähde 
Kuninkaanlähde on  lähde Köyliön Kankaanpään kylässä Säkylässä. Pinta-alaltaan 1,4 hehtaarin kokoinen lähde on yksi Suomen suurimmista lähteistä, johon vuorokauden aikana purkautuu läheiseltä Säkylänharjulta noin 3 500 – 4 000 m³ vettä. Nykyinen lampea muistuttava Kuninkaanlähde syntyi, kun sen Köyliönjärveen johtava lasku-uoma padottiin 1700-luvun lopussa. Nimensä se on saanut kuningas Kustaa III:n vierailtua paikalla vuonna 1775.
Kuninkaanlähde sijaitsee kokonaan asutuksen keskellä. Sen pohjoisrannalla olevan uimalaiturin viereen on pystytetty muistomerkki, jossa kerrotaan paikan menneisyydestä. Lähteen länsipäässä on 1800-luvulla rakennettu mylly.
Yleistä Kuninkaanlähteestä

Kuninkaanlähde padottiin vuonna 1775, jolloin Säkylänharjulta tuleva pohjavesi päätettiin valjastaa käyttövoimaksi vesimyllyn pyörittämiseen. Patoamisen jälkeen paikalle syntyi noin 270 metriä pitkä ja parhaimmillaan 40 metriä leveä lampi, joka laskee viereiseen Köyliönjärveen noin 300 metrin pituista Myllypuroa pitkin. Vanhojen karttojen mukaan lähteen koko ja muoto on vaihdellut eri aikoina.
Sen syvin kohta on noin 2,8 metriä, mutta alkuperäisen lähteen syvyys itäpäässä on vain puolisen metriä. Tulovirtauksen ansiosta itäpää pysyy sulana läpi talven. Kuninkaanlähteen linnustoon kuuluu sinisorsia ja joinakin vuosina paikalla on pesinyt myös telkkä. Lisääntyviä kaloja lähteessä ei ole. Pohjan sedimenteistä tehtyjen tutkimusten perusteella on päätelty, että Kuninkaanlähde on viimeisen parinsadan vuoden aikana tyhjentynyt padon pettämisen vuoksi 2–3 kertaa. Syyskuussa 1927 lähde tyhjeni, kun piisamit kaivoivat aukon sen länsipäässä olevaan penkereeseen. Kuninkaanlähde pysyi tuolloin tyhjänä aina seuraavaan juhannukseen saakka.
Lieteongelmat ja lähteen puhdistus

Vuosina 1960–2010 lähes koko virtaama johdettiin Myllypuron sijasta putkia myöden läheisen kalanviljelylaitoksen tarpeisiin. Tästä johtuneen ylivirtauksen puutteen vuoksi lähteeseen joutunut orgaaninen materiaali painui viidenkymmenen vuoden ajan sen pohjaan, jonne muodostui jopa kymmenien senttimetrien paksuinen lietekerros. Ravinnerikas liete mahdollisti suosiolliset kasvuolosuhteet vesirutolle ja joinakin kesinä lähde kasvoi lähes umpeen. Vuonna 2012 Kuninkaanlähteessä havaittiin lisäksi ensimmäistä kertaa sen pohjaa osittain peittänyttä rihmalevää. Kuninkaanlähteen veden johtaminen kalanviljelylaitoksen tarpeisiin loppui, kun Säkylän kunta osti ProAgrian omistaman yhtiön osakekannan itselleen 2009 ja lakkautti sen toiminnan vuotta myöhemmin. Länsi-Suomen ympäristölupaviraston mukaan lähteen virtaamaa oli vähentänyt myös Säkylänharjusta tapahtunut vedenotto. Parhaimmillaan virtaama oli jopa 11 000 m³ vuorokaudessa.
Kuninkaanlähdettä yritettiin puhdistaa pohjaan kertyneestä lietteestä ensimmäistä kertaa vuonna 2001, jolloin suoritettu imuruoppaus kuitenkin epäonnistui. Elokuussa 2015 Kuninkaanlähde tyhjennettiin ja liete poistettiin kaivinkoneen avulla. Maa- ja kotitalousnaisten Keskus valitsi myöhemmin lähteen puhdistamisen ensimmäiseksi valtakunnalliseksi Vuoden maisemateoksi.
Vajaan sadan metrin päässä Kuninkaanlähteestä sijaitsee Pikkulähde, joka padottiin 1960-luvun puolivälissä kalanviljelylaitoksen vedenottoa varten.
Historiaa

Kuninkaanlähde sai nimensä kuningas Kustaa III:n juhannusaattona 1775 paikalle tekemän vierailun johdosta. Hämeenlinnasta Kokemäenkartanon kautta Turkun matkalla ollut hallitsija pysähtyi lähteelle seuraamaan paikalle leiriytyneen kuninkaallisen henkirakuunarykmentin Kankaanpään kylässä pidettyjä harjoituksia. Kuninkaan poistuttua yösijaansa Pryhtin ratsutilalle, käytiin lähteen rannalla henkirakuunarykmentin sotilaan hengen vaatinut kaksintaistelu. Vastakkain olivat 24-vuotiaat Arns Gabriel Grüner ja Ulrik Karl Stierneld, jotka kilvoittelivat paikallisen nuoren naisen suosiosta. Miekoilla käydyn kaksintaistelun hävisi  Grüner, joka haavoittui kuolettavasti päähän ja muutamaa päivää myöhemmin haudattiin Köyliön kirkkoon. Hänen kaksintaistelussa käyttämänsä miekka on nykyään nähtävissä kirkon sakastissa. Stierneld pakeni sotaoikeuden tuomiota Venäjälle ja pääsi palaamaan Ruotsiin yhdeksän vuoden kuluttua. Kustaa III:n vierailuun liittyy myös Kokemäen ja Köyliön välisen maantien varrella sijaitseva Kuninkaanmänty.
Samana vuonna tapahtuneen patoamisen jälkeen Kuninkaanlähteen rannoille alkoi muodostumaan erilaista elinkeinotoimintaa. Paikalla aloitettiin muun muassa tervanpoltto, joka jatkui aina vuoteen 1919 saakka. Tervahautojen jäännöksiä on edelleen nähtävissä Kuninkaanlähteen rantatörmissä. Tervanpolton yhteydessä Kuninkaanlähteellä järjestettiin kyläjuhlia, joihin liittyi ruokaa, juomaa ja tanssia. Valmista tervaa myytiin muun muassa Turun, Poriin ja Uudenkaupungin kalastajille. 1900-luvun alussa lähteen tuntumassa toimi nahkureita, jotka käyttivät sen vettä nahan liotukseen. Kahdessa eri myllyssä puolestaan jauhettiin viljaa ja valmistettiin päreitä. Suurempi 1800-luvulta peräisin oleva mylly on museoituna Myllypuron varrella Kuninkaanlähteen länsipäässä.
Vuonna 2000 lähteen vesi pyhitettiin Pyhän Henrikin tien pyhiinvaelluksen yhteydessä järjetetyssä ekumenisessa Heikinmessussa. Pyhityksen suoritti Suomen ortodoksisen kirkon metropoliitta Leo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuninkaanlähde (Köyliö) Wikimedia Commonsissa
Eurajoen vesistö
Lähteen rannalla sijaitseva vesimylly.
Kuninkaanlähteen muistomerkki vuonna 2011.
Kuningasmakrilli

| Kuningasmakrilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Scombroidei
Heimo::  Makrillit Scombridae
Suku::  Scomberomorus
Laji::  cavalla
Kaksiosainen nimi
 Scomberomorus cavalla  (Cuvier, 1829) 
Katso myös
   Kuningasmakrilli Wikispeciesissä   Kuningasmakrilli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuningasmakrilli (Scomberomorus cavalla) on suurikokoinen ahvenkalojen lahkoon kuuluva makrillikala.
Koko ja ulkonäkö

Kuningasmakrilli voi kasvaa 170–180 cm pitkäksi ja 45 kg:n painoiseksi. Vanhimmat raportoidut yksilöt ovat noin 14 vuoden ikäisiä. Lajin vartalo on vaaleansinisenharmaa ja siinä on kylkiviivan yllä mustanharmaita raitoja. Evät ovat harmaita tai tummanharmaita.
Levinneisyys

Kuningasmakrillia tavataan Atlantin valtameren läntisellä laidalla Massachusettsin edustalta São Pauloon asti. Se suosii ulkomerellä olevia riuttoja ja lämpimiä trooppisia ja subtrooppisia vesiä yleisimmin 12–45 m:n, enintään 180 m:n syvyydessä. Niiden on nähty vaeltavan valtavina parvina Yhdysvaltain itärannikkoa pitkin.
Ravinto

Kuningasmakrillit ovat lihansyöjiä, joiden saalin koko riippuu kalan itsensä koosta. Ne syövät pääasiassa kaloja, mutta myös jonkin verran trooppisia katkarapuja ja muita äyriäisiä.
Kalastus

Kuningasmakrilli on tärkeä saalis ammattikalastajille ja kalateollisuudelle. Urheilukalastajallekin se on mieluinen saalis, koska kala on suurikokoinen ja sen liha on laadukasta. Kuningasmakrillia pyydetään pääasiassa trooleilla, ajoverkoilla tai pitkälläsiimalla. Saaliista suurin osa kaupataan tuoreena, pakasteena, savustettuna, suolattuna tai jalostetaan kalapihveiksi ja säilykkeeksi. Ruuaksi sitä voi valmistaa monin eri tavoin.
Aiheesta muualla

Scomberomorus cavalla FishBase.org (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Scomberomorus cavalla:  Wikidata: Q311058  Wikispecies: Scomberomorus cavalla  ADW: Scomberomorus_cavalla  BOLD: 71691  CoL: 6XXKJ  FishBase: 120  GBIF: 2374282  iNaturalist: 154499  IRMNG: 10904322  ITIS: 172435  IUCN: 170339  NatureServe: 2.104563  NCBI: 13679  NOAA: king-mackerel  Observation.org: 240077  OBIS: 159340  Open Tree of Life: 70546  Paleobiology Database: 352550  WoRMS: 159340 
Cybium cavalla:  Wikidata: Q107330146  CoL: 32RY7  GBIF: 2374287  ITIS: 202030  WoRMS: 317554
Kuorekoski (Rautalampi)

| Kuorekoski |
| --- | --- |
Maat:  Suomi
Kunta:  Rautalampi
Koordinaatit:  62.48681°N, 26.80787°E
Joki:  Myhinjoki
Pituus:  400 m
Pudotuskorkeus:  6,8 m
Voimalaitos:  Kuorekosken vesivoimalaitos
Pato:  kivipato
Kuorekoski on Pohjois-Savon Rautalammin Rautalammin reitin Myhin sivureitillä sijaitseva koski. Sen vesi tulee ensin Mehtiöstä Mehtiönkosken kautta Keskiseen ja laskee siitä edelleen Kuorekosken kautta Pieni-Myhiin.
Yleistä

Kuorekoski virtaa jyrkkärinteisessä laaksossa. Koski alkaa Keskisen pohjoiseen työntyvästä alle 400 metriä pitkästä ja kapeasta lahdesta ja se laskee Pieni-Myhin etelään työntyvään parikilometriseen lahteen, jonka pohjukkaa kutsutaan Paunonpohjaksi. Siihen tulee Paunonlampeen Keskisestä toinenkin lasku-uoma, joten Keskinen on bifurkaatiojärvi. Vuonna 1980 julkaistussa Koski-inventoinnissa ei mainita kosken mittatietoja. Keskisen vedenpinnan korkeus on 104,0 metriä mpy. ja Pieni-Myhin pinnankorkeus on 97,2 metriä mpy. Koskelle tulee silloin pudotukseksi 6,8 metriä. Koski-inventoinnissa mainitaan vuonna 1919 perustettu vesimylly tai vesisaha. Kumpikin on toiminut koskessa joskus, mutta koska ja kuinka kauan, ei ole tässä tietoa. Koskessa toimii nykyään Konnekosken vesivoimalaitos, jonka pato nostaa kosken alajuoksulla vedenpintaa niin korkealle, että siihen muodostuu yli 100 metriä pitkä patolampi. Koskiuoman rinnalle rakennettiin vuosina 2006–2007 kalatie. Kosken yläpäähän laskee luoteesta Soikkurista alkava metsäpuro. Myhin reitti yhtyy Rautalammin reittiin Hankavedessä. Joissakin yhteydessä Myhin reittiä on kutsuttu myös Mehtiön reitiksi ja aikaisemmin jopa Myhinjoeksi.
Historiaa

Kuorekosken alapäässä sijaitsee säilyttämisen arvoinen vanha vesimylly kivipatoineen ja säilynyt mylly- ja uittoruuhi. Se on pysynyt kunnossa omistajan aktivisuuden ansiosta.
Kuovijoki

Kuovijoki (Op. 71) (Curlew River) on ensimmäinen kolmesta Benjamin Brittenin säveltämästä kirkkoparaabelista.  Teos perustuu japanilaiseen no-näytelmään Sumidagawa (Sumida-joki), jonka on kirjoittanut Juro Motomasa (1395–1431).  Britten näki näytelmän matkaillessaan Japanissa ja Kaukoidässä alkuvuodesta 1956.
Libreton kirjoitti William Plomer, joka muunsi alkuperäisteoksen kristilliseksi paraabeliksi ja sijoitti tapahtumat varhaiskeskiaikaan. Tapahtumapaikaksi hän valitsi fiktiivisen Kuovijoen (Curlew River) Itä-Anglian suomailla. Toiminnan keskipisteessä on roolihenkilö nimeltä Madwoman (hullu nainen). Ulkopuolinen päähenkilö esiintyy lukuisissa Brittenin teoksissa: Peter Grimes, Billy Budd, Ruuvikierre ja Owen Wingrave.
Kuovijoki merkitsi lopullista muutosta säveltäjän tyylissä ja pohjusti hänen tulevia töitään, kuten Owen Wingrave, Kuolema Venetsiassa, ja Kolmas jousikvartetto.
Teos sai ensi-iltansa 13. kesäkuuta 1964. Ohjaaja oli Colin Graham  ja esityspaikka St. Bartholomewsin kirkko Orfordissa Englannissa. Rooleissa olivat muun muassa Peter Pears ja Bryan Drake, jotka ovat esiintyneet monissa Brittenin oopperoissa.
Roolit

| Rooli | Äänen tyyppi | Ensi-Illassa 13>  kesäkuuta 1964  |
| --- | --- | --- |
| Hullu nainen | tenori | Peter Pears |
| Lautturi | baritoni | John Shirley-Quirk |
| Matkalainen | baritoni | Bryan Drake. |
| Pojan henki | diskantti | Robert Carr, Bruce Webb |
| Apotti | basso | Ei Garrard |
Kolme avustajaa (apulaiset); Kahdeksan pyhiinvaeltajan kuoro (kolme tenoria, kolme baritonia ja kaksi bassoa).
Kummitus

| Kummitus |
| --- | --- |

Ominaisuudet
Muut nimet:  Aave Haamu Henkiolento
Status:  Elävä kuollut
Tuntomerkit:  Aavemainen hahmo, joskus ihmisenlainen, toisinaan ilman erityistä muotoa
Esiintyminen:  Kaikkialla maailmassa, mm. rakennuksissa, luolissa ja synkissä metsissä
Voimat:  Mm. Kyky mennä objektien läpi, lentokyky, kyky riivata, kuolemattomuus
Luonteenpiirteet:  Voivat olla vihaisia, koska eivät jostain syystä pääse henkimaailmaan
Kansanperinne
Kansanperinteen alkuperä:  Muinainen eurooppalainen kansantarusto
Samanlaiset olennot:  Banshee Kuolema
Infobox OKNimi-testi OK: 
Henry Fuselin teos Hamletista ja isän haamusta, 1796.
La Catrina, meksikolainen kuolleiden päivän hahmo.
Kummitus, aave tai haamu on uskomuksissa ihmisen tai eläimen sielu, joka kulkee elävien maailmassa, usein samoilla paikoilla kuin eläessään. Kummitus voi näyttäytyä elävältä näyttävänä olentona, sumumaisena hahmona tai muissa muodoissa. Kummittelu voi ilmetä esineiden siirtymisenä paikoiltaan, outoina valoina tai erilaisina ääninä.
Kummitustarinoita esiintyy ympäri maailmaa. Haamu-usko perustuu vanhaan käsitykseen, että ihmisen henki voi irtaantua ruumiista ja säilyä ruumiin kuoleman jälkeen. Vuoden 2011 tutkimuksen mukaan suomalaisista noin 10 % uskoo kummituksiin. Kummitusjuttuja kerrotaan kauhuviihteenä esimerkiksi lasten keskuudessa.
Piirteitä

Kummittelun katsotaan liittyvän lähes aina johonkin paikkaan, jossa kummitus on ollut eläessään. Joskus harvemmin kummituksen myös väitetään seuraavan elossa olevia sukulaisiaan.
Haamut kuvataan usein läpinäkyvinä, varjomaisina, sumumaisina tai luurankoina. Haamu voi myös välillä näkyä kuten elävä ihminen, mutta kadota sitten oudosti. Yleensä ajatellaan, että haamu voi kulkea aineen läpi, eikä sitä voi koskettaa, mutta että se voi koskettaa ihmisiä tai siirrellä esineitä. Väitetään, että haamun läpi kulkiessa saattaa tuntua erittäin kylmältä. Kummitustaloissa kerrotaan usein olevan poikkeuksellisen kylmiä kohtia, jotka liikkuvat, vaikka itse olentoa ei näkyisikään. Jotkut ajattelevat haamun olevan ektoplasmaa.
Ihmisten lisäksi kerrotaan eläinten ja jopa esineiden ja asioiden kummittelevan. On esimerkiksi varsin paljon tarinoita kummitustaloista ja aavelaivoista miehistöineen. Kummitustaloksi sanotaan sekä rakennusta, jossa on kummituksia että rakennusta, joka itse kummittelee. Tarinan mukaan eräästä linnasta puretun lattian sanottiin joskus näkyvän katonrajassa, jossa se ennen oli sijainnut. Kuuluisin esimerkki kummituslaivasta lienee Lentävä hollantilainen.
Kummituksiin kohdistuu niihin uskovissa kansoissa ja yksilöissä pelkoa. On myös tarinoita kummituksista, jotka ovat varoittaneet ihmistä tai pelastaneet ihmisen, ja jotka eivät vahingoita ihmisiä. Monia aaveisiin liittyviä kauhuelokuviakin on tehty.
Suomalaisessa kansanperinteessä haamu ja aave (tai vaihtoehtoisesti hahmo tai emuu) ovat olleet yksi ihmisen kolmesta sielusta, jotka ovat vastanneet ihmisen hyvinvoinnista. Haamun poistumiseen ruumiista on katsottu johtavan ihmisen sairastumiseen, tai jos sen nähtiin liikkuvan ihmisen ruumiista irrallisena, ennenaikaiseen kuolemaan.
Yleisyys

Vuonna 2011 tehdyn kansainvälisen tutkimuksen mukaan 14 prosenttia ihmisistä uskoi ”kuolleiden esivanhempien yliluonnollisiin voimiin”. Uskovista kolme prosenttia sanoi, että edesmenneillä on varmasti yliluonnollisia voimia ja 11 prosentin mukaan kyvyt ovat todennäköisiä.
Taiwanissa, Etelä-Afrikassa ja Turkissa yli puolet ihmisistä uskoi kummituksiin. Usko oli yleistä myös katolisissa maissa kuten Filippiineillä, Meksikossa ja Chilessä. Euroopassa kummitususko oli vahvinta Ukrainassa. Suomessa 10 prosenttia uskoi kummituksiin. Syyksi kummitusten ja muiden henkiolentojen suhteelliseen harvinaisuuteen Pohjoismaissa arvellaan luterilaisuuden perinteisesti tuomitsevaa suhtautumista.