stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sohvaperunat
Tuotantokaudet

| Kausi | Jaksoja | Ensiesitys | Viimeinen esitys |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 10 | 27. helmikuuta 2015 | 1. toukokuuta 2015 |
| 2 | 10 | 12. helmikuuta 2016 | 15. huhtikuuta 2016 |
| 3 | 10 | 10. helmikuuta 2017 | 14. huhtikuuta 2017 |
| 4 | 10 | 29. syyskuuta 2017 | 8. joulukuuta 2017 |
| 5 | 10+1 | 26. tammikuuta 2018 | 6. huhtikuuta 2018 |
| 6 | 14+1 | 24. elokuuta 2018 | 7. joulukuuta 2018 |
| 7 | 11+1 | 25. tammikuuta 2019 | 3. toukokuuta 2019 |
| 8 | 11+1 | 30. elokuuta 2019 | 22. marraskuuta 2019 |
| 9 | 10+1 | 24. tammikuuta 2020 | 3. huhtikuuta 2020 |
| 10 | 10+1 | 4. syyskuuta 2020 | 20. marraskuuta 2020 |
| 11 | 10+1 | 5. helmikuuta 2021 | 16. huhtikuuta 2021 |
| 12 | 10+1 | 24. syyskuuta 2021 | 10. joulukuuta 2021 |
| 13 | 10+1 | 25. helmikuuta 2022 | 6. toukokuuta 2022 |
| 14 | 10+1 | 2. syyskuuta 2022 | 18. marraskuuta 2022 |
| 15 | 10+1 | 3. helmikuuta 2023 | 14. huhtikuuta 2023 |
| 16 | 10+1 | 15. syyskuuta 2023 | 17. marraskuuta 2023 |
| 17 |  | 9. helmikuuta 2024 |  |

Viidennestä tuotantokaudesta lähtien kauden aluksi on esitetty koostejakso edellisen kauden parhaista paloista. Kauden uudet jaksot ovat alkaneet viikkoa myöhemmin.
Aiheesta muualla

Sohvaperunat Yle Areenassa
Diakoni

Ensimmäinen marttyyri ja diakoni Stefanos. Ioann Wasilewskin maalaus vuodelta 1815.
Ortodoksinen diakoni pukeutuneena kierreorariin ja stikariin
Diakoni (kreik. διάκονος, diakonos) on perinteisen käsityksen mukaan ollut alkukristillisessä seurakunnassa köyhien ja sairaiden hoitaja. Perinteen mukaan Apostolien tekojen kuudessa luvussa kerrotaan ensimmäisten "diakonien" (diakonos) valinnasta. Heidän tehtävänään oli avustusten ja ruoan jakaminen köyhille. Viime vuosina raamatuntutkimus on kuitenkin kiistänyt käsityksen, että Apostolien tekojen kuvaus viittaisi diakonian viran syntyyn. Kyseisessä luvussa ei edes mainita sanaa diakonos ja lisäksi valitut henkilöt toimivat jatkossa julistustehtävissä. Pastoraalikirjeissä diakonos-nimitys viittaa yleiseen seurakunnalliseen toimeen, johon lienee kuulunut selkeä yhteys jumalanpalveluksen toimittamiseen. On myöhempiä viitteitä siitä, että ruoan jakaminen liittyi erityisesti yhteisestä jumalanpalveluksesta vietävien ruoka-aineiden ja myös sakramentin viemiseen niille, jotka eivät voineet olla jumalanpalveluksessa mukana. Diakonin virka jäsentyi vähitellen piispan apulaiseksi jumalanpalvelustehtävissä ja sen mukana papillisen viran hoitajaksi.
Diakoni eri kirkkokunnissa > Ortodoksinen kirkko

Alempi papisto
Lukija
Alidiakoni
Ylempi papisto
Diakoni
Ylidiakoni
Pappi (Presbyteeri)
Pastori
Kirkkoherra
Rovasti
Piispa
Apulaispiispa
Metropoliitta
Arkkipiispa
Eksarkki
Patriarkka
Luostaripapisto
Munkkidiakoni
Arkkidiakoni
Pappismunkki
Arkkimandriitta
Igumeeni
n
k
Ortodoksisessa kirkossa diakoni on ensimmäinen varsinainen pappeuden aste.
Pappeuden asteet ortodoksisessa kirkossa ovat:
Diakoni
Pappi
Piispa
Ortodoksisen kirkon diakonin tehtävänä on auttaa jumalanpalveluksissa piispaa tai pappia. Diakoniksi vihkimiseen tarvittava kanoninen ikä on 25 vuotta. Ennen diakoniksi vihkimistä hänet on vihitty ipodiakoniksi. Diakoni voi saada arvonimen ylidiakoni, jonka myöntää piispa. Aikaisemmin ortodoksisessa kirkossa oli myös diakonissan virka, joka monin tavoin vastasi tehtäviltään diakonia.  Siitä kuuluiko diakonissa ns. alempaan papistoon lukijan, veisaajan ja ipodiakonin kanssa, vai onko kyseessä diakonin kanssa rinnastettava vihkimys, on ollut keskustelua tutkijoiden parissa. Ortodoksinen kirkko ei katso näiden olleen rinnastettavia vihkimyksiä.
Diakoni eri kirkkokunnissa > Mormonikirkko

Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa diakoni on Aaronin pappeuden eli kirkon alemman pappeuden viroista ja kutsumuksista alhaisin. Diakoniksi voidaan kutsua jokainen kirkon miespuolinen jäsen, joka on täyttänyt kaksitoista vuotta ja joka elää evankeliumin mukaista elämää. Tämä tarkoittaa siveellistä ja puhdasta elämää, säännöllistä osallistumista kirkon jumalanpalveluksiin sekä muutenkin uskollisuutta kirkon opetukselle. Nuoren arvollisuus diakoniksi päätetään yleensä seurakunnan piispan haastattelussa.
MAP-kirkkoon aikuisiällä liittynyt mies voi saada vihkimyksen diakoniksi, mutta tämä on nykyään harvinaista. Yleensä hänet asetetaan suoraan johonkin korkeampaan pappeuden virkaan.
Oppi ja liitot, eräs MAP-kirkon pyhistä kirjoituksista, ei määrittele tarkemmin diakonien tehtäviä. Heidän tulee kuitenkin "varoittaa, selittää, kehottaa ja opettaa sekä kutsua kaikkia Kristuksen tykö" (Oppi ja liitot 20:59). Lisäksi diakonien tulee avustaa opettajia kaikessa, missä he tarvitsevat apua (Oppi ja liitot 20:57). Käytännössä diakonien velvollisuudeksi on muodostunut sakramentin eli leivän ja veden jakaminen sunnuntain sakramenttikokouksessa. He myös keräävät kuukausittaisen paastouhrin, usein käymällä vierailulla jäsenten kodeissa. Diakonit ovat ainoita pappeudenhaltijoita piispakuntaan kuuluvien lisäksi, joilla on oikeus hoitaa seurakunnan rahaliikennettä. Sakramenttikokouksissa diakoni voi myös toimia piispakunnan avustajana käytännön asioissa.
Diakonien koorumi eli pappeudenhaltijoiden ryhmä saa olla enintään kahdentoista jäsenen suuruinen (Oppi ja liitot 107:86). Tämän takia diakonien koorumeita saattaa olla suurissa seurakunnissa kaksi tai jopa kolme. Pienen koon tarkoituksena on auttaa nuorten oppimista pappeuden velvollisuuksiinsa sekä mahdollistaa heidän hengellinen kasvunsa. Pappeuskokousten aikana diakonit opiskelevat evankeliumin periaatteita tai puhuvat käytännön palvelutyöstä. Diakonien koorumia johtaa presidentti kahden neuvonantajansa kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Diakoni / Ortodoksi.net
Diakoni (seurakuntapalvelija) suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
Diakonia-ammattikorkeakoulu
Anglikaaninen pappi pukeutuneena diakonin jumalanpalvelusasuun.
Roomalaiskatolinen diakoni pukeutuneena täyteen jumalanpalveluspukuun.
Zouráfa

| --- | --- |
Muut nimet:  Ladoxéra (Λαδοξέρα), Zgórafa (Ζγόραφα)
Sijainti:  40°28′21″N, 25°50′18″E, Samothráki Évros, Itä-Makedonia ja Traakia Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoisen Egean saaret
Pinta-ala:  0,009 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Zouráfa (kreik. Ζουράφα, aiemmin myös Zgórafa, Ζγόραφα) eli Ladoxéra (Λαδοξέρα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Traakianmeressä Samothrákin saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on 0,009 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Zouráfa kuuluu Samothrákin kuntaan, Évroksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen. Zouráfa on koillisin Pohjoisen Egean saarista ja toimii näin Kreikan merialueen rajana alueellaan Turkin suuntaan. Saarella on majakka.
America First

America First (suom. Amerikka ensin) on yhdysvaltalainen populistinen ideologia ja ulkopoliittinen suuntaus, joka korostaa protektionistista talouspolitiikkaa ja isolationistista lähestymistapaa kansainvälisiin suhteisiin. Siihen sisältyy myös ulottuvuus, jossa länsimaiden menestys hahmotetaan nollasummapelinä. Siksi Euroopan unionin maiden ja Iso-Britannian huono menestys ei ole Yhdysvalloilta pois – vaan päinvastoin se on Yhdysvalloille hyväksi.
Historia

Liike sai alkunsa toisen maailmansodan aikana, kun America First Committee perustettiin vuonna 1940. Komitea vastusti Yhdysvaltojen osallistumista sotaan ja Lend-Lease-ohjelmaa. Järjestöön kuului merkittäviä henkilöitä kuten kenraali Robert E. Wood ja lentäjä Charles Lindbergh. Komitea lakkautettiin Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen joulukuussa 1941.
Nykyaika

America First -ideologia nousi uudelleen esiin 2010-luvulla Donald Trumpin presidenttikampanjan ja ensimmäisen presidenttikauden aikana. Trumpin hallinto noudatti America First -politiikkaa, joka sisälsi muun muassa protektionistisia kauppatoimia, maahanmuuttorajoituksia ja kriittistä suhtautumista kansainvälisiin järjestöihin kuten NATOon.
Vuonna 2018 YK:n yleiskokouksessa Trump ilmoitti Yhdysvaltojen hylkäävän "globalismin ideologian". Tämä merkitsi merkittävää muutosta Yhdysvaltojen toisen maailmansodan jälkeiseen ulkopolitiikkaan, joka oli perustunut kansainväliseen yhteistyöhön.
Tammikuussa 2025 Trumpin toinen hallinto julkaisi uuden America First -ohjelman, joka keskittyi neljään pääteemaan:
Turvallisuuspolitiikka: ohjelma sisältää laajan maahanmuuttopolitiikan uudistuksen, mukaan lukien rajavalvonnan tehostamisen, Yhdysvaltain kansalliskaartin käyttämisen rajavalvonnassa ja pakolaisvastaanoton keskeyttämisen.
Energiapolitiikka: hallinto ilmoitti vetäytyvänsä Pariisin ilmastosopimuksesta ja lopettavansa tuulivoimaloiden vuokrasopimukset. Ohjelma painottaa fossiilisten polttoaineiden tuotannon lisäämistä ja ympäristösäännösten purkamista.
Hallinnon uudistus: suunnitelmaan kuuluu virkamiesten palkkaamisen jäädyttäminen ei-kriittisillä aloilla ja etätyökäytäntöjen rajoittaminen. Hallinto ilmoitti myös lopettavansa DEI-ohjelmien rahoituksen.
Arvokonservatismi: ohjelma korostaa perinteisiä arvoja, mukaan lukien biologisen sukupuolen määritelmän vahvistamisen lainsäädännössä.
Kritiikki

Liikettä on kritisoitu sen syrjivistä käytännöistä, erityisesti maahanmuuttopolitiikan osalta. Esimerkiksi vuonna 2015 ehdotettu "muslimien maahantulokielto" herätti laajaa vastustusta.
Asiantuntijat ovat myös varoittaneet, että America First -politiikan isolationistiset piirteet toistavat 1920- ja 1930-lukujen virheitä, jotka myötävaikuttivat suureen lamaan ja toiseen maailmansotaan.
Jousitrio (Schönberg)

Jousitrio op. 45 on Arnold Schönbergin kamarimusiikkiteos vuodelta 1946. Schönber alkoi säveltää trioa 20. elokuuta 1946, hieman sen jälkeen kun oli kärsinyt lähes kuolemaan johtaneen sydänkohtauksen 2. elokuuta. Teos valmistui 23. syyskuuta. Schönberg oli ennättänyt suunnitella Harvardin yliopiston tilaamaa teosta jo ennen sairauskohtaustaan.
Jousitrio on täynnä äärimmäisiä vastakohtaisuuksia ja näennäisiä non sequitureja. Postuumisti julkaistussa esseessään ”Näin minä kuolin” (saks. Mein Todesfall) Schönberg kirjoitti kertoneensa monille, että teos kuvaa ”humoristisesti” hänen sairauttaan. Schönbergin oppilaan Leonard Steinin mukaan teoksessa kuultavat vastakkainasettelut kuvastavat paitsi säveltäjän sairastuttuaan kokemaa sekavuutta myös tämän vuorottelevia ”kivun ja kärsimyksen” sekä ”rauhan ja levon” kokemuksia.
12-säveljärjestelmää soveltava jousitrio jakautuu kolmeen osaan, joista kaksi ensimmäistä jakautuvat molemmat edelleen kahteen osioon.
Jousitrion kantaesitys tapahtui Cambridgessa Massachusettsissa 1. päivänä toukokuuta 1947, ja teoksen partituuri julkaistiin vuonna 1950.
Aiheesta muualla

Muxeneder, Therese: String Trio op. 45. (Äänite ja teosesittely.) Arnold Schönberg Center, Wien. 27.6.2023.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Ranska  BnF data 
Muut:  MusicBrainz work
The Wall Suomi

| The Wall Suomi> The Wall |
| --- | --- |
Tyyli:  visailu
Kestoaika:  40 minuuttia (ilman mainoksia)
Pääosissa:  Heikki Paasonen
Alkuperämaa:   Yhdysvallat (alkuperäisformaatti)  Suomi
Verkko:  Nelonen Ruutu
Esitetty:  22. syyskuuta 2018 – tauolla
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  34
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Ville Panhelainen, Meira Noronen (Nelonen)
Käsikirjoittaja(t):  Antti-Jussi Korhonen
Säveltäjä(t):  Michael Lord
Leikkaaja(t):  Janne Kangas
Tuotantoyhtiö(t):  2waytraffic Sony Pictures Television
Palkinnot
Voitetut:  Kultainen Venla Game Show 2018 Kultainen Venla Game Show 2019
Aiheesta muualla
IMDb
The Wall Suomi on vuosina 2018–2019 esitetty suomalainen visailuohjelma. The Wall -formaatti on lähtöisin Yhdysvalloista, ja siellä ohjelmaa esitettiin ensi kerran syksyllä 2016. Ohjelmaa on esitetty 22 maassa. Formaatin kehittäjät ovat koripalloilija LeBron James, Maveric Carter ja Andrew Glassman. Ohjelmaa juontaa Heikki Paasonen. Ohjelmaa kuvattiin Puolassa.
Pelin kulku > Ensimmäinen kierros: Vapaapudotus

Pelissä oli kolme kierrosta. Ensimmäisellä kierroksella esitettiin viisi kysymystä ja jokaiseen kysymykseen oli kaksi vastausvaihtoehtoa. Jokaisen kysymyksen kohdalla vapautettiin kolme palloa. Jos vastaus oli oikein, pelaajat saivat rahat, joihin pallot osuivat. Jos vastaus oli väärin, eivät pelaajat saaneet mitään ja he menettivät yhtä paljon rahaa pankista. Jos pelaajat eivät saaneet tällä kierroksella rahaa, peli heidän osaltaan päättyi.
Kierroksella on mahdollisuus ansaita 1–2000 € per pallo.
Pelin kulku > Toinen kierros

Toisen kierroksen alussa kilpailijat erotettiin toisistaan. Toinen pelaajista meni eristyksiin vastaamaan kysymyksiin, kun taas toinen oli lavalla. Eristetyssä oleva pelaaja vastasi kysymyksiin ja lavalla oleva pelaaja päätti, mihin lokeroihin pallot sijoitetaan. Jos vastaus oli oikein, pelaajat saivat rahaa, mutta jos vastaus oli väärä, rahaa menetettiin.
Kierroksella oli mahdollisuus ansaita 1–12 500 € per pallo.
Pelin kulku > Kolmas kierros

Kolmas kierros eteni samalla tavalla kuin toinen, mutta nyt pelaajalla oli neljä vastausvaihtoehtoa kolmen sijaan.
Kierroksella oli mahdollisuus ansaita 1–50 000 € per pallo.
Pelin kulku > Pelin päätös

Lopuksi eristyksissä oleva pelaaja sai valittavakseen sopimuksen. Pelaaja joko allekirjoitti sopimuksen tai repi sen. Jos pelaaja valitsi sopimuksen, pari sai rahat, jotka olivat ensimmäisellä kierroksella ansaittu, lisättynä 2000 eurolla per oikea vastaus. Toinen vaihtoehto oli repiä sopimus, jolloin pari sai seinällä olevan rahasumman. Pelaaja ei kuitenkaan tienneet, oliko tämä vastannut kysymyksiin oikein tai paljonko rahaa oli ansaittu.
Korfun sopimus

| Korfun sopimus> Vuoden 1994 liittymissopimus |
| --- | --- |
 Sopimukseen osallistuvat maat, joissa uudet maat on merkitty keltaisella, maat, jotka eivät ole liittyneet, punaisella ja nykyiset EU-maat sinisellä.
Allekirjoitettu:  24. heinäkuuta 1994
Allekirjoituspaikka:  Korfu, Kreikka
Kielet:  Kaikki 9 Euroopan unionin virallista kieltä, norja, suomi ja ruotsi
Voimaantulopäivä:  1. tammikuuta 1995
Osapuolet
Osapuolet:   Euroopan unioni (12 jäsentä)  Itävalta  Suomi  Ruotsi  Norja (ei ratifioinut)
Korfun sopimus eli vuoden 1994 liittymissopimus oli Euroopan unionin jäsenmaiden ja neljän maan (Norja, Itävalta, Suomi ja Ruotsi) välinen sopimus näiden maiden liittymisestä EU:hun. Se tuli voimaan 1. tammikuuta 1995. Sopimus järjesti Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisen EU:hun ja muutti aikaisempia Euroopan unionin sopimuksia. Sellaisenaan se on olennainen osa Euroopan unionin perustuslaillista perustaa. Norja ei liittynyt EU:hun, koska siellä EU:hun liittyminen hylättiin kansanäänestyksessä.
Virallinen nimi

Sopimuksen koko virallinen nimi on:
Belgian kuningaskunnan, Tanskan kuningaskunnan, Saksan liittotasavallan, Helleenien tasavallan, Espanjan kuningaskunnan, Ranskan tasavallan, Irlannin, Italian tasavallan, Luxemburgin suurherttuakunnan, Alankomaiden kuningaskunnan, Portugalin tasavallan, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan (Euroopan unionin jäsenvaltiot) sekä Norjan kuningaskunnan, Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan välinen sopimus Norjan kuningaskunnan, Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisestä Euroopan unioniin
Mariner 4

| Mariner 4 |
| --- | --- |
 Mariner 4 oli identtinen edeltäjänsä, Mariner 3:n kanssa.
Organisaatio:  NASA / JPL
Tehtävätyyppi:  ohilento
Kohde:  Mars
Laukaisu:  28. marraskuuta 1964 Cape Canaveral AFS LC-12
Laukaisualus:  Atlas LV-3 Agena-D
Tehtävän kesto:  3 a, 23 d
Massa:  260,68 kg
Teho:  170 W
COSPAR ID::  1964-077A
Mariner 4 oli Mariner-ohjelman neljäs miehittämätön avaruusluotain, joka teki ensimmäisen onnistuneen Marsin ohilennon ja lähetti Maahan ensimmäiset kuvat planeetan pinnasta. Luotain oli suunniteltu tekemään lähihavaintoja Marsista ja välittämään ne Maahan, minkä lisäksi lennon muita tavoitteita olivat planeettojen välisen avaruuden hiukkasmittaukset ja kokemuksen kartuttaminen pitkistä planeettojen välisistä lennoista.
Luotain

Mariner 4:n massa oli 260,68 kilogrammaa, ja luotaimen valmisti NASA:n Jet Propulsion Laboratory. Lento maksoi arviolta 83,2 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Laukaisu ja lento Marsiin

Luotain laukaistiin 28. marraskuuta 1964 Atlas LV-3 Agena-D -raketilla Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 12:sta, ja se ohitti Marsin 14.–15. heinäkuuta 1965 lähimmillään 9 846 kilometrin etäisyydeltä.
Marsin ohilento ja luotaimen viimeiset vuodet

Luotain lähetti maahan 21 kokonaista kuvaa ja 21 ensimmäistä kuvaraitaa 22. kuvasta, jotka kattoivat noin prosentin Marsin pinnasta.
Luotainmissio tuotti 5,2 miljoonaa bittiä dataa. Mariner 4:n hyötykuormat toimivat tehtävän alusta loppuun luotaimen helmikuussa 1965 rikkoutunutta Geiger-Müller -putkesta koostunutta säteilymittaria lukuun ottamatta. Tätä aiemmin luotaimen plasmatutkimuslaitteisto oli tosin vioittunut laitteiston korkeajännitepuolen vastuksen rikkoutuessa joulukuussa 1964. Tutkimuslaitteisto saatiin tosin käyttökelpoiseksi uudelleenkalibroinnilla.
Marsin pinnanmuodot muistuttivat Marinerin ottamissa kuvissa Kuun pinnanmuotoja. Tällaiset pinnanmuodot ovat tosin osoittautuneet Marsille epätyypillisiksi myöhempien tutkimustiedon valossa, sillä niitä esiintyy vain Mariner 4:n kuvaamalla geologisesti vanhemmalla alueella. Luotaimen avulla saatiin myös tietoa Marsin olosuhteista. Mittausten perusteella planeetan päivälämpötila oli –100 celsiusastetta, ja ilmakehän paine 4,1–7 millibaaria. Luotaimen mittausten mukaan Marsin ympärillä ei ollut magneettikenttää, minkä perusteella arveltiin, että planeetan ilmakehä ja pinta olivat täysin alttiita kosmiselle säteilylle.
Marsin ohilennon jälkeen Mariner 4 jatkoi lentoaan vielä kaksi ja puoli vuotta Aurinkoa kiertävällä radalla. Luotaimen asennonsäätöjärjestelmän ajoaine loppui 7. joulukuuta 1967, ja siihen törmäsi kolme päivää myöhemmin 10. – 11. joulukuuta ainakin 83 mikrometeoroidia, jotka sotkivat luotaimen asennon heikentäen samalla luotaimen radiosignaalin laatua. Yhteys Mariner 4:n kanssa katkaistiin lopullisesti 21. joulukuuta 1967.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
JPL - Past Missions: Mariner 3&4 (Arkistoitu – Internet Archive)
Mariner-ohjelman avaruuslennot
| --- | --- |
Lennot:  Mariner 1  Mariner 2  Mariner 3  Mariner 4  Mariner 5  Mariner 6  Mariner 7  Mariner 8  Mariner 9  Mariner 10 
← Mariner 3  ·  Mariner 5 →
Mariner 4:n laukaisu.
Mariner 4:n 15. heinäkuuta 1965 ottama ensimmäinen lähikuva Marsista. Kuvassa näkyy 330 × 1 200 kilometrin kokoinen alue lähellä Elysium Planitia -nimistä tasankoa.
Paras Mariner 4:n ottama Mars-kuva, josta Marsin kraatterit näkyvät selvästi.
Siula

| Siula ry |
| --- | --- |

Perustettu:  28. helmikuuta 1950
Tyyppi:  Ainejärjestö
Kotipaikka:  Helsinki
Puheenjohtaja:  Raune Heimo (2025)
Kattojärjestö:  Humanisticum
Jäsenlehti:  Siulaset (1978)
Aiheesta muualla
Sivusto
Siula ry on Helsingin yliopiston suomen kielen ja suomalais-ugrilaisten kielten ja kulttuurien ainejärjestö. Siula ry perustettiin 28. helmikuuta 1950 alun perin Kotikielen Seuran ylioppilaskerhon pohjalta.
Historia

1950-luvulla Kotikielen Seura ei enää houkutellut opiskelijoita, koska sen tilaisuuksissa oli enemmänkin opettajia ja professoreita. Opiskelijat kaipasivat omaa foorumia, joten päätettiin perustaa Kotikielen Seuran ylioppilaskerho. Kerho pyrki edistämään suomen kielen tutkimista, tuntemusta ja käyttöä, ja jäseneksi saattoivat suomen kielen opiskelijoiden lisäksi liittyä myös kirjallisuuden ja kansanrunoudentutkimuksen opiskelijat. Kotikielen Seuran ylioppilaskerhon perustamiskokous pidettiin 28. helmikuuta 1950 Domus Academican kerhohuoneessa. Ylioppilaskerhon ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Kauko Saraste.
8. marraskuuta 1951 kerho vaihtoi nimensä Siulaksi. Muita nimiehdotuksia olivat esimerkiksi Fennica, Kainutar, Kotikieli ja Spirantti. Nuotan sivustan ulointa verkkoa tarkoittava siula valikoitui nimeksi, sillä kerholaiset pitivät nimeä äänteellisesti hauskana ja sen koettiin sopivan merkitykseltään kerhon nimeksi.
Kotimaisen kirjallisuuden seura Putkinotko (ent. Maanantaiseura) toimi vuoteen 1992 asti Siulan alajärjestönä.
Entisiä siulalaisia ovat muun muassa Arvi Lind, Auli Hakulinen, Riho Grünthal, Janne Saarikivi, Juha Itkonen ja Maija Vilkkumaa.
Toiminta > Siulaset

Siulaset on neljä kertaa vuodessa ilmestyvä, vuonna 1978 perustettu Siula ry:n ainejärjestölehti. Se syntyi, kun vuodesta 1966 asti julkaistu Suomenkieliset Tieto-Sanomat sekä vuodesta 1974 asti toimitettu Siula-tiedote yhdistyivät yhdeksi julkaisuksi. Siulasten julkaisemisesta vastaa päätoimittaja muun toimituksen kera. Päätoimittajan valitsee yhdistyksen syyskokous. Lehden ensimmäisenä päätoimittajana toimi Päivi Koskivirta. Vuonna 2025 Siulasia päätoimittaa Ellen Suikki.
Siulasten ilmestymistiheys, sivumäärä ja sisältö ovat olleet vaihtelevia lehden historian aikana, mikä on osittain johtunut toimituskunnan koosta ja oppiaineittain jakaantumisesta. Tavallisesti Siulasissa kuitenkin julkaistaan ajankohtaisia suomen kielen ja suomalais-ugrilaisten kielten ja kulttuurien opiskeluun ja ainejärjestön toimintaan liittyviä tekstejä. Lisäksi kaunokirjallisilla tuotoksilla on ollut aina vahva sija lehdessä, etenkin ennen kotimaisen kirjallisuuden opiskelijoiden erkaantumista Siulasta.
Hallinto > Hallitus

Siula ry:n asioita hoitaa ja yhdistystä edustaa yhdistyksen syyskokouksen seuraavaksi kalenterivuodeksi valitsema hallitus. Hallitukseen kuuluu yhdistyksen puheenjohtajan lisäksi enintään kymmenen jäsentä. Puheenjohtaja valitaan vaaleilla yhdistyksen syyskokouksessa. Hallitus valitsee keskuudestaan varapuheenjohtajan, taloudenhoitajan, sihteerin ja muut tarvittavat toimihenkilöt sekä jakaa muut yhdistyksen toimintaan liittyvät vastuutehtävät. Jokaisella Siulan jäsenellä on oikeus asettua ehdolle hallitukseen ja vastuutehtäviin sekä äänestää vaaleissa. Vuoden 2025 hallituksen puheenjohtajaksi on valittu Raune Heimo.
Hallinto > Aiemmat puheenjohtajat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  1950 Kauko Saraste  1951 Niilo Väätäinen  1952 Reijo Peltola  1953 Matti Hako  1954 Terho Itkonen  1955 Lauri Honko  1956 Pauli Saukkonen  1957 Pekka Piirto  1958 Jouko Tynkkynen  1959 Pertti Viestilä  1960 Olli Nuutinen  1961 Juha Pentikäinen  1962–1963 Lauri Karttunen  1963–1964 Matti Leiwo  1965 Kari Sallamaa |  1966 Seppo Toiviainen  1967 Pekka Mäkinen  1968 Pertti Jalava  1969 Raija Raatikainen  1970 Martti Tala  1971 Marjaliisa Raja-aho  1972 Marjatta Nikunen  1973–1974 Kalle Mattila  1975 Pia Koskinen  1976 Sirkka Laitinen  1977 Mervi Hatakka  1978 Riitta Viialainen  1979 Maritta Inkinen  1980–1981 Ulla Haukka-Aho  1982 Urpo Nikanne |  1983 Maj Yli-Sirniö  1984–1985 Tuija Lassila  1986 Johanna Paalanen  1987 Katarina Wartiovaara  1988 Terhi Huovari  1989 Maarit Berg  1990 Anne Mäntynen  1991 Tiina Salonen  1992 Leila Lähteenmäki  1993 Miia Halonen  1994 Susanna Hart  1995 Eleonoora Vanhanen  1996 Sanna Teerenhovi  1997 Toni Heikkinen  1998 Miika Arhio |  1999 Milla Käkelä  2000 Esa Aaltonen  2001 Katariina Voutilainen  2002 Emmi Lattu  2003 Lotta Jalava  2004 Mari Elomäki  2005 Tarmo Ristonen  2006 Tiia Nieminen  2007 Maija Lepola  2008 Mikko Ekqvist  2009 Mari Nikonen  2010 Iivari Koutonen  2011 Emilia Viljanen  2012 Jenni Pykäri  2013 Annimaria Mäkikyrö |  2014 Jenni Räsänen  2015 Pauliina Kettunen  2016 Riku Erkkilä  2017 Tiia Mikkonen  2018 Vilma Vartiainen  2019 Kaisa Väisänen  2020 Aurora Salmi  2021 Miina Hentinen  2022 Siiri Aho  2023 Markus Filppula  2024 Roosa Kantola |
Aiheesta muualla

Kotisivut
Siula ry Instagramissa
Byske

| Byske |
| --- | --- |

 Byske
 Koordinaatit: 64°57′06″N, 21°12′26″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västerbottenin lääni
Maakunta:  Västerbotten
Kunta:  Skellefteå
Väkiluku (31.12.2023):  1 741
Byske on taajama Skellefteån kunnassa Västerbottenin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 1 741 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Byske Wikimedia Commonsissa