Ruotsinlaiva
Historiaa > Laivoista viihdekeskuksia

Kun 1960-luvulla tärkeänä kilpailuvalttina oli vielä nopea ja halpa yhteys meren yli, 1970-luvulla alkoi korostua kiireetön viihtyminen laivalla. Tähän vaikutti Suomessa vuosikymmenen taitteessa voimaan tullut 24 tunnin sääntö: ulkomaanmatkan oli kestettävä vähintään vuorokausi, ennen kuin matkustajalla oli oikeus tuoda Suomeen verovapaata alkoholia ja tupakkaa. Niinpä autolauttoja alettiin liikennöidä Tukholmaan vuonna 1972 Turun ja Naantalin lisäksi myös Helsingistä, jolloin menopaluumatka venyi yli 24 tunnin. Ensimmäisiä Helsingistä lähteviä ruotsinlaivoja olivat Birka Linen omistaman Baltic Star Linen kaksi isoa laivaa, Yhdysvalloista hankittu Freeport ja Ruotsin rautateiltä vuokrattu Drottningen kesällä 1973, mutta hanke kaatui konkurssiin öljykriisin nostettua polttoainehintoja. Kannattavan ja jatkuvan Helsingin-liikenteen saivat liikkeelle Silja Linen M/S Aallotar ja M/S Svea Regina. Vuonna 1974 Viking Line toi reitille omat laivansa, Saksassa rakennetun uuden Viking 5:n ja Kanadasta ostetun, vuonna 1967 valmistuneen Viking 6:n. Samalla yritysten ja järjestöjen kokousmatkailusta tuli ruotsinlaivojen uutta liiketoimintaa: vuonna 1975 valmistuneissa Silja Linen Helsingin-reitin laivoissa M/S Svea Corona ja M/S Wellamo oli 150 hengen kokousosastot.
Verottomia tuotteita myytiin 1960-luvulla laivojen pienistä kioskeista, kunnes ensimmäiset tax free -valintamyymälät saatiin Siljan M/S Fennialle 1966 ja Viking Linen M/S Apollolle 1970. Fennialla oli ensi kertaa myös uima-allas. Samoihin aikoihin tulivat ensimmäiset yökerhot. Ensimmäinen diskoteekki Viking Linen laivoilla sijaitsi vuonna 1979 käyttöön otetun M/S Turellan autokannen alla. 1970-luvulla ruotsinlaivoille tuli myös lasten pallomeri.
1980-luvulla ruotsinlaivojen koko kasvoi nopeasti: suomalaisten matkustaja-autolauttojen yhteenlaskettu bruttovetoisuus oli vuonna 1993 peräti 84 prosenttia suurempi kuin vuonna 1980, vaikka alusten lukumäärä oli samaan aikaan vähentynyt 28 prosenttia 43:sta 31:een. Varustamot uusivat laivoja nopeasti, koska se oli kannattavaa: niistä sai muutaman vuoden käytön jälkeen jopa enemmän rahaa kuin ne olivat alun perin maksaneet, yleensä ulkomaisilta ostajilta. Myös matkustajamäärä kasvoi 1980-luvun mittaan kaksinkertaiseksi, yli 11 miljoonaan matkustajaan vuonna 1990. Palveluvalikoima kasvoi entisestään, ja ruotsinlaivoista tuli koko kansan monipuolisia viihdekeskuksia, pikemminkin kylpylähotellien kuin muiden matkustustapojen kilpailijoita uima-allasosastoineen ja huippuartistien vierailuineen. Vuonna 1987 Silja Linen liikevaihdosta 40 prosenttia tuli matkalipuista, henkilöautokuljetuksista ja matkustajapalveluista, toiset 40 prosenttia ravintola- ja taxfreemyynnistä ja loput 20 prosenttia rahtiliikenteestä. Viking Linella vastaavat osuudet olivat noin kolmanneksen kukin.  Vaasanlaivojen tuloista jopa puolet oli verotonta myyntiä ravintoloissa ja myymälässä. Vuonna 1990 Time-aikakauslehti listasi Viking Linen maailman yhdeksänneksi suurimmaksi verovapaiden tuotteiden myyjäksi tilastossa, joka valtaosin sisälsi kansainvälisiä lentokenttiä.
Autolauttaliikenne laajeni 1980-luvulla myös Pohjanlahdella, jossa Vaasanlaivat sai kilpailijoikseen Kaskisista Gävleen liikennöineen Folklinen (1982–1984) ja sen jatkajan KG-Linen (1986–1989) sekä Pietarsaaresta ja Kokkolasta Skellefteåhon ja Örnsköldsvikiin liikennöineen Jakob Linesin. Suomen 1990-luvun alun laman koittaessa Vaasanlaivat hallitsi taas Pohjanlahden liikennettä yksin ostettuaan Jakob Linesin ja KG-Linen lopetettua.
1990-luvun taitteessa ruotsinlaivavarustamot kärsivät Wärtsilä Meriteollisuus -telakan konkurssista aikana, jolloin sekä Vikingillä että Siljalla oli siellä uusia aluksia rakenteilla. Konkurssin selvittely kesti 24 vuotta ja tuotti 50 metrin pituisen mappirivin asiakirjoja. Pian konkurssin jälkeen iski myös 1990-luvun alun lama, ja ruotsinristeilyjen kilpailijaksi tuli matkailu vasta vapautuneeseen Viroon. Yksi Viking-ryhmän varustamoista, Rederi Ab Sally, oli jo 1987 ajautunut talousvaikeuksien vuoksi Silja Linen omistukseen. Vuonna 1993 konkurssin koki Viking-ryhmän Rederi AB Slite, ja jäljelle jäi vain SF-Line, joka muuttui Viking Line Oyj:ksi ja lakkautti entisen markkinointi­yhteistyö­yrityksen.