stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Straub
Teoksia > Suomentamattomia teoksia

Straub, Peter: Marriages.  Coward, McCann & Geoghegan, 1973.
Straub, Peter: Under Venus.  Berkley, 2000.  ISBN 9780425070338.
Straub, Peter: Shadowland.  Coward, McCann & Geoghegan, 1980.  ISBN 9780698110458.
Straub, Peter: Mystery.  Dutton Books, 1990.  ISBN 9780525248187.
Straub, Peter: Houses Without Doors.  Dutton Books, 1990.  ISBN 9780525249245.
Straub, Peter: The Throat.  Dutton Books, 1993.  ISBN 9780525935032.
Straub, Peter: The Hellfire Club.  New York:  Random House, 1996.  ISBN 9780679401377.
Straub, Peter: Mr. X.  New York:  Random House, 1999.  ISBN 9780679401384.
Straub, Peter: Magic Terror: 7 Tales.  New York:  Random House, 2000.  ISBN 9780375503931.
Straub, Peter: Lost Boy, Lost Girl.  New York:  Random House, 2003.  ISBN 9781400060924.
Straub, Peter: In the Night Room.  New York:  Random House, 2004.  ISBN 9781400062522.
Straub, Peter: 5 Stories.  Diamond Book Distributors, 2008.  ISBN 9781880325919.
Straub, Peter: A Dark Matter.  Doubleday, 2010.  ISBN 9780385516389.
Straub, Peter: The Juniper Tree and Other Blue Rose Stories.  Subterranean Press, 2010.  ISBN 9781596062955.
Straub, Peter: Interior Darkness.  Doubleday, 2016.  ISBN 9780385541060.
Petri Rajala (poliitikko)

| Petri Rajala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1993 (ikä 31) Tampere
Poliitikko
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Asema:  Kaupunginvaltuutettu
Vaalipiiri:  Pirkanmaan vaalipiiri
Kotipaikka:  Tampere
Koulutus:  Kauppatieteiden maisteri Oikeustieteiden maisteri
Tutkinnot:  Tampereen yliopisto Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Petri Johannes Rajala (s. 24. kesäkuuta 1993 Tampere) on suomalainen kokoomuksen poliitikko, lakimies ja ekonomi. Rajala on Tampereen kaupunginvaltuuston ja Pirkanmaan liiton maakuntavaltuuston jäsen. Koulutukseltaan Rajala on oikeustieteen maisteri ja kauppatieteiden maisteri.
Poliittinen ura

Kunnallisvaaleissa Rajala on ollut ehdolla kotikaupungissaan Tampereella kolme kertaa, vuosina 2012, 2017 ja 2021. Vuoden 2012 vaaleissa Rajala jäi varasijalle 252 äänen tuloksella. Vuoden 2017 vaaleissa hänet valittiin valtuuston varsinaiseksi jäseneksi 547 äänellä. Vuoden 2021 vaaleissa hänet valittiin jatkokaudelle valtuustoon 419 äänellä. Rajala oli myös ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Pirkanmaan vaalipiirissä, saaden yhteensä 448 ääntä.
Rajala on ollut aktiivinen Kokoomusnuorten jäsen ja toiminut useissa järjestön luottamustoimissa, muun muassa Pirkanmaan Kokoomusnuorten puheenjohtajana sekä Kokoomusnuorten liittohallituksessa ja sen kansainvälisten asioiden työryhmässä ja Kokoomuksen Nuorten Tampereen Aluejärjestön puheenjohtajana.
Petri Pietiläinen

Petri Pietiläinen (s. 1966) on kotkalainen tietokirjailija. Hän on Kyösti Pietiläisen sisarenpoika.
Teoksia

Murha joka ei ollut rikos. Historiaa isku iskulta. Docendo, 2019.
Juha Metso, Petri Pietiläinen: Peilissä näin naisen.  Helsinki:  Docendo, 2019.  ISBN 978-952-291-679-2.
Juha Metso, Petri Pietiläinen: Junnu Vainio - Sellaista elämä on.  Helsinki:  Docendo, 2018.  ISBN 9789522915412.
Yksi rykmentti. Sata tarinaa. Sotaveteraanit kertovat. Docendo, 2017.
Kissojen maailmanhistoria. SKS, 2016.
Koirien Suomi. Kansanperinnettä ja historiaa. SKS, 2014.
Koirien maailmanhistoria. SKS, 2013.
Teoksia > Yhteistyössä kirjoitettuja teoksia

Veikko Pystynen, Petri Pietiläinen (toim.): Ylitin Rajajoen kello 9.18. Rivimiehenä Kannaksella 1940-1944. Otava, 2007.
Kyösti ja Petri Pietiläinen: Kotkanpoika ja albatrossi. Legioonalais-Petersin varhaiset merimiesvuodet. Tammi, 2006.
Kyösti ja Petri Pietiläinen: 120 päivää legioonalaiseksi. Miten Pietiläisestä tehtiin Peters. Tammi, 2005.
Kyösti ja Petri Pietiläinen: Legioonalainen Peters. Suomalaisen palkkasoturin muistelmat. Tammi, 2003.
Jonathan Tah

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jonathan Glao Tah
Syntymäaika: 11. helmikuuta 1996
Syntymäpaikka: Hampuri, Saksa
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 192 cm
Paino: 90 kg
Seura
Seura: Bayer Leverkusen
Pelinumero: 4
Junioriseurat
2000–2006: SC Concordia
2006–2009: Altona 93
2009–2013: Hamburger SV
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013–2014 | Hamburger SV II | 6 | (0) |
| 2013–2015 | Hamburger SV | 16 | (0) |
| 2014–2015 | → Fortuna Düsseldorf | 23 | (0) |
| 2015– | Bayer Leverkusen | 258 | (12) |
Maajoukkue
| 2011–2012 | Saksa U16 | 5 | (1) |
| 2012–2013 | Saksa U17 | 13 | (0) |
| 2014–2015 | Saksa U19 | 6 | (1) |
| 2015–2019 | Saksa U21 | 14 | (0) |
| 2016– | Saksa | 29 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 10. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 23. elokuuta 2024.
Jonathan Tah (s. 11. helmikuuta 1996 Hampuri) on norsunluurannikkolaisia sukujuuria omaava saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Bayer Leverkusenia. Oikeajalkainen Tah on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Ura > Seurajoukkueura

Tah'n kasvattajaseura on Hamburger SV. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa vuosina 2013–2014. Debyyttinsä seuran ykkösjoukkueessa Bundesliigassa Tah teki elokuussa 2014 Hertha BSC:iä vastaan. Hän pelasi kauden aikana Bundesliigassa 16 ottelua. Syyskuussa 2014 Tah siirtyi kauden mittaiselle lainalle 2. Bundesliigan Fortuna Düsseldorfiin, jossa hän oli kauden aikana kentällä 23 ottelussa.
Heinäkuussa 2015 Tah siirtyi Bundesliigan Bayer Leverkuseniin. Hän debytoi seuran paidassa elokuussa TSG 1899 Hoffenheimia vastaan. Hän on kauden 2023–2024 loppuun mennessä pelannut Leverkusenissa 258 bundesliigaottelua, joissa hän on tehnyt 12 ja syöttänyt kymmenen maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut 22 ja Eurooppa-liigassa 45 ottelua.
Ura > Maajoukkueura

Tah edusti Saksaa monissa nuorten maajoukkueissa. Vuosina 2014–2015 hän kuului Saksan alle 19-vuotiaiden maajoukkueeseen, jossa otteluita kertyi kuusi ja maaleja yksi. Hän pelasi kolme ottelua ikäluokan EM-kilpailuissa 2015. Vuonna 2015 hän debytoi alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi kaikki viisi ottelua Saksan saavuttaessa hopeaa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019.
Aikuisten tasolla Tah olisi voinut halutessaan edustaa joko Saksaa tai Norsunluurannikkoa. 26. maaliskuuta 2016 hän teki debyyttinsä Saksan maajoukkuessa Englantia vastaan. Kesäkuussa 2016 hänet nimettiin Euroopan-mestaruuskilpailujen joukkueeseen Antonio Rüdigerin tilalle. Hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan turnauksessa. EM-kilpailuissa 2024 Tah pelasi avauskokoonpanossa neljä ottelua ja oli voitokkaan neljännesvälierän pelikiellossa kahden aiemmissa otteluissa hankkimansa varoituksen seurauksena. Hän on pelannut heinäkuun 2024 loppuun mennessä 29 maaottelua, joista yksi on ollut MM-karsintaottelu ja neljä EM-karsintaotteluja.
Yksityiselämä

Hänen äitinsä on saksalainen ja isänsä on norsunluurannikkolainen.
Pentti Laaksonen

| Pentti Laaksonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pentti Arvi Laaksonen
Syntynyt: 13. tammikuuta 1929 Helsinki, Suomi
Kuollut: 29. huhtikuuta 2005 (76 vuotta) Montebello, Espanja
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  Jallu
Pituus:  184 cm
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1952–1958 1960:   Karhun Pojat  Pantterit
Maajoukkueet
1951–1953:   Suomi
Ottelut (pisteet):  23 (28)
Aiheesta muualla
FIBA
Pentti Arvi Laaksonen (13. tammikuuta 1929 Helsinki – 29. huhtikuuta 2005 Montebello, Espanja) oli suomalainen koripalloilija.
Laaksonen kuului Suomen maajoukkueen kokoonpanoon Helsingin kesäolympialaisissa 1952 sekä vuosien 1951 ja 1953 EM-kilpailuissa. Helsingissä Suomi sijoittui 13:nneksi, ja Laaksonen pelasi otteluissa Meksikoa ja Bulgariaa vastaan. Laaksonen pelasi Suomen miesten maajoukkueessa yhteensä 23 ottelua ja teki niissä 28 pistettä.
Seuratasolla Laaksonen edusti vuosina 1952–1958 kasvattajaseuraansa Karhun Poikia, minkä lisäksi hän pelasi vuonna 1960 yhdessä ottelussa Panttereiden joukkueessa.
Laaksonen asui viimeiset vuotensa Montebellossa, Espanjassa, jossa hän kuoli 76-vuotiaana 29. huhtikuuta 2005.
Petri Pellikka
Teoksia

Water’s Journey (2015). Film documentary on impact of land cover change to water resources in the Taita Taveta County, Kenya, 51 minutes. J. Rikkinen, T. Laine & P. Pellikka.
Tutkimusasema Taitalla (2014). Film documentary about Taita Research Station of University of Helsinki in Kenya, 14 minutes. J. Rikkinen, T. Laine & P. Pellikka.
Pellikka, P. & W.G. Rees, 2010 (eds). Remote Sensing of Glaciers – techniques for topographic, spatial and thematic mapping of glaciers. CRC Press, Taylor & Francis Group, Leiden, 340 p.
Vastapuu, L, M. Mattlin, E. Hakala & P. Pellikka, 2019. Megatrends in Africa, 56 p. Ministry for Foreign Affairs of Finland.
Aiheesta muualla

https://researchportal.helsinki.fi/fi/persons/petri-pellikka
https://start.luma.fi/tahtiin-kirjoitettu/unelma-ammattina-kaukokartoittaja/
Patrik Klüft

| Mitalit> Maa:  Ruotsi.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Ruotsi.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Ruotsi.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:  Ruotsi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 2003 | seiväshyppy |  |
Patrik Arne Klüft (o.s. Kristiansson, s. 3. kesäkuuta 1977) on ruotsalainen uransa lopettanut seiväshyppääjä.
Klüft karsiutui Sevillan MM-kisoissa 1999 tuloksella 540. Seuraavana vuonna hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa tuloksella 555 ja Edmontonin MM-kisoissa 2001 tuloksella 560. Vuonna 2002 hän voitti Wienin sisäratojen EM-kisoissa hopeaa hypättyään 575. Myöhemmin samana vuonna hän oli neljäs Münchenin EM-kisoissa tuloksella 580. Klüft karsiutui Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003. Samana vuonna hän voitti Ruotsin mestaruuden sekä MM-pronssia Pariisin MM-kisoissa tuloksella 585.
Klüft hyppäsi 2004 Euroopan sisäratojen cupissa kolmanneksi ja Budapestin sisäratojen MM-kisoissa neljänneksi. Myöhemmin samana vuonna hän oli toinen Euroopan cupissa ja karsiutui Ateenan olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja sijoittui yhdeksänneksi Helsingin MM-kisoissa.
Klüft ilmoitti tammikuussa 2008 lopettavansa yleisurheilu-uransa ja keskittyvänsä jääkiekkovalmentajan hommiin.
Patrik Kristianssonin puoliso on seitsenottelun moninkertainen arvokisavoittaja Carolina Klüft. He menivät kesällä 2007 naimisiin ja Kristiansson otti vaimonsa sukunimen käyttöön.
Ennätykset

Seiväshyppy: 585 (2002)
Peter Stuhlmacher

Peter Stuhlmacher (s. 18. tammikuuta 1932) on teologi ja Uuden testamentin tutkija, joka toimi professorina Ebehard Karlin yliopistossa Tübingenissä.
Ura

Stuhlmacher kirjoitti ylioppilaaksi Stuttgartissa vuonna 1951 ja opiskeli sen jälkeen vuoteen 1958 asti teologiaa Tübingenin yliopistossa, jossa hän toimi aktiivisena assistenttina protestenttisen teologian seminaarissa vuosina 1959-1968. 1962 hän väitteli tohtoriksi ja keskittyi Uuden testamentin teologian tutkimukseen. Vuosina 1968-1972 Stuhlmacher toimi Uuden testamentin teologian professorina Erlangenin yliopistossa, mutta palasi Tübingeniin 1972, jossa hän toimi professorina eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 2000.
Teologia

Jo ensimmäisestä Apostoli Paavalia käsittelevästä tutkimuksestaan alkaen Stuhlmacher sai kansainvälistä huomiota. Hän aloitti (yhdessä Harmut Gesen kanssa) niin sanotun jälkikriittisen teologisen ohjelman pyrkimyksenään luoda raamatullista teologiaa. Tämä Stuhlmacherista alkanut raamattuteologiaksi kutsuttu tutkimustraditio yhdistää tieteellisesti pätevän akateemisen eksegetiikan ja Raamatun hengellisen lukutavan. Stuhlmacherille eksegetiikka, kirkko ja lähetys muodostivat yhden kokonaisuuden. Niinpä hän kannatti kirkon suuntautumista entistä enemmän alkukristillisyyden mukaiseen hengellisyyteen ja siten kotikokoontumisiin ja yleiseen pappeuteen. Lähetystyö ja evankeliointi olivat Stuhlmacherille Uuden testamentin keskus, josta käsin kirkko alun perin sai muotonsa ja josta käsin sen tulisi saada muotonsa yhä edelleen. Vanhemmilla päivillään Stuhlmacher koki vetoa erityisesti pietistisiin piireihin ja evankelikaalisiin pastoreihin. 1990-luvulla Stuhlmacher kehitti edelleen ja yhtenäisti Uuden testamentin raamattuteologiaa käsitellen runsaasti mm. Raamatun tulkintaa. Stuhlmacherin aloittamaa uutta raamattuteologista ohjelmaa pohjustivat, jatkoivat ja kehittivät mm. Oscar Cullmann, Joachim Jeremias, Leonhard Goppelt ja Ulrich Wilkens. Se muodostaa akateemisessa teologiassa toisen valtauoman ja vaihtoehdon bultmannilaiselle ns. historiallis-kriittisen kauden teologialle.
Julkaisut

Gerechtigkeit Gottes bei Paulus (FRLANT 87), Göttingen 1965
Das paulinische Evangelium. I. Vorgeschichte (FRLANT 95), Göttingen 1968
Schriftauslegung auf dem Weg zur biblischen Theologie, Göttingen 1975
Der Brief an Philemon (EKK, Bd. 18), Neukirchen-Vluyn 1975 (3. painos 2004)
Vom Verstehen des Neuen Testaments. Eine Hermeneutik (Grundrisse zum Neuen Testament, NTD Ergänzungsreihe Band 6), Göttingen 1979 (2. painos 1986)
(Helmut Claßin kanssa) Das Evangelium von der Versöhnung in Christus, Stuttgart 1979
Versöhnung, Gesetz und Gerechtigkeit. Aufsätze zur biblischen Theologie, Göttingen 1981
Jesus von Nazareth - Christus des Glaubens, Stuttgart 1988
Der Brief an die Römer (NTD 6, Göttingen 1989 (15. painos 1998)
Grundlegung. Von Jesus zu Paulus (Biblische Theologie des Neuen Testaments, Band 1), Göttingen 1992 (3. painos 2005)
Wie treibt man Biblische Theologie? (Biblisch-Theologische Studien 24), Neukirchen-Vluyn 1995
(Theo Sorgin kanssa) Das Wort vom Kreuz. Zur Predigt am Karfreitag (Calwer Taschenbibliothek, Bd. 52), Stuttgart 1996
Evangelium - Schriftauslegung - Kirche. Festschrift für Peter Stuhlmacher zum 65. Geburtstag, hg. v. J. Ådna, S. J. Hafemann, O. Hofius, Göttingen 1997
Was geschah auf Golgatha?, Stuttgart 1998
Von der Paulusschule bis zur Johannesoffenbarung. Der Kanon und seine Auslegung (Biblische Theologie des Neuen Testaments, Band 2), Göttingen 1999 (1. painos)
Biblische Theologie und Evangelium. Gesammelte Aufsätze (WUNT 146), Tübingen 2002
Die Verkündigung des Christus Jesus, Wuppertal 2003
Die Geburt des Immanuel. Die Weihnachtsgeschichten aus dem Lukas- und Matthäusevangelium, Göttingen 2005
Pelomedusa

| Pelomedusa |
| --- | --- |
 Pelomedusa galeata
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Alalahko::  Sivutaivuttajat Pleurodira
Heimo::  Pelomedusidae
Suku::  Pelomedusa  Wagler, 1830
Synonyymit
 Pentonyx Duméril & Bibron, 1835 
Katso myös
   Pelomedusa Wikispeciesissä   Pelomedusa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pelomedusa on Pelomedusidae-heimoon kuuluva kilpikonnasuku. Sen lajeja tavataan laajalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, Arabian niemimaan lounaisosissa ja Madagaskarilla. Aiemmin sukuun luokiteltiin vain yksi laji, afrikankypäräsuokilpikonna (Pelomedusa subrufa), mutta geenitutkimukset ovat osoittaneet, että lajeja saattaa tosiasiassa olla jopa yli 15.
Lajit

Yli sadan vuoden ajan useimmat asiantuntijat pitivät Pelomedusa-sukua yksilajisena, jolloin kaikki yksilöt luokiteltiin lajiin afrikankypäräsuokilpikonna (Pelomedusa subrufa). Tämän käsityksen kyseenalaisti kuitenkin kaksi vuonna 2010 julkaistua, toisistaan riippumatonta tutkimusta, jotka havaitsivat merkittävää geneettistä variaatiota afrikankypäräsuokilpikonnien keskuudessa.
Vuonna 2014 julkaistussa taksonomisessa revisiossa Pelomedusa-suvusta tunnistettiin ainakin 12 geenilinjaa, joita pidettiin tarpeeksi poikkeavina ansaitakseen lajistatuksen. Revisiossa kuvattiin kuusi uutta lajia ja hyväksyttiin kolme Pelomedusa subrufan synonyymiä omiksi lajeikseen, jolloin tunnustettujen lajien määrä nousi kymmeneen. Kahdesta lajista saatavilla ollut materiaali ei riittänyt lajikuvausten tekemiseen. Näiden kahden lajin lisäksi on tunnistettu kolme kuvaamatonta kandidaattilajia, joten todellinen lajimäärä saattaa olla 15 tai enemmän. Osa Pelomedusa-lajeista on mahdollista erottaa toisista morfologian perusteella, osa taas on täysin kryptisiä lajeja, joiden lajimääritys on ainakin toistaiseksi mahdollista tehdä vain geneettisesti.
2010-luvun geenitutkimukset ovat tehneet aiemmin yksilajisena pidetystä suvusta yhden runsaslajisimmista kilpikonnasuvuista. Vuoden 2021 Turtles of the World -luettelo tunnistaa samat kymmenen Pelomedusa-lajia kuin taksonominen revisio vuodelta 2014. Luettelon tekijöiden mukaan Pelomedusa-suvun lajimäärää selvittäneissä tutkimuksissa on kuitenkin rajoitteensa, ja on vielä epäselvää, onko lajistatus kaikissa tapauksissa aiheellinen.
Suvun kymmenen tunnustettua lajia:
Pelomedusa barbata
Pelomedusa galeata
Pelomedusa gehafie
Pelomedusa kobe
Pelomedusa neumanni
Pelomedusa olivacea
Pelomedusa schweinfurthi
Pelomedusa somalica
Afrikankypäräsuokilpikonna (Pelomedusa subrufa)
Pelomedusa variabilis
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1976

Pesäpallon SM-sarja 1976. Kouvolan Pallonlyöjät voitti mestaruuden selkeällä piste-erolla. Muut mitalit sen sijaan ratkesivat vasta yllätyksellisellä päätöskierroksella. Seinäjoki haki 1–5 vierasvoiton Haminasta, jolla varmistui kakkossija. Pronssin tavoittelijoista Imatra hävisi Ulvilassa 10–5, Kankaanpää Kiteellä 5–4 ja Vimpeli Jokioisilla 4–3. Pronssit vei näin ollen Jyväskylän Kiri, jonka onnistui voittaa mestaruutensa varmistanut Kouvola selkeästi 8–1.
Suomen Cupin finaalissa Hyvinkään Tahko voitti Imatran Pallo-Veikot 7-1.
Mestaruussarja > Sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kouvolan Pallonlyöjät | 22 | 16 | 2 | 4 | 142–107 | 34 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 22 | 13 | 2 | 7 | 103–71 | 28 |
| Jyväskylän Kiri | 22 | 13 | 0 | 9 | 188–145 | 26 |
| Imatran Pallo-Veikot | 22 | 12 | 1 | 9 | 151–119 | 25 |
| Kankaanpään Maila | 22 | 12 | 1 | 9 | 120–100 | 25 |
| Hyvinkään Tahko | 22 | 11 | 2 | 9 | 186–117 | 24 |
| Vimpelin Veto | 22 | 12 | 0 | 10 | 113–111 | 24 |
| Ulvilan Pesä-Veikot | 22 | 10 | 0 | 12 | 110–117 | 20 |
| Alajärven Ankkurit | 22 | 9 | 0 | 13 | 156–177 | 18 |
| Kiteen Urheilijat | 22 | 8 | 1 | 13 | 117–158 | 17 |
| Jokioisten Koetus | 22 | 6 | 0 | 16 | 76–165 | 12 |
| Haminan Palloilijat | 22 | 5 | 1 | 16 | 111–186 | 11 |
Kolme viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat Jyväskylän Lohi, Oulun Lippo ja Nurmon Jymy.
Mestaruussarja > Ottelut

| Koti / vieras -> | KPL | SMJ | JK | IPV | KM | HT | ViV | UPV | AA | KiU | JoK | HP |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kouvolan Pallonlyöjät |  | 5–4 | 9–1 | 11–4 | 4–3 | 11–11 | 2–1 | 14–6 | 9–6 | 9–4 | 10–5 | 9–6 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 7–2 |  | 2–0 | 4–4 | 10–0 | 9–2 | 3–2 | 5–3 | 5–0 | 4–1 | 2–3 | 3–5 |
| Jyväskylän Kiri | 8–1 | 2–5 |  | 10–5 | 10–13 | 14–6 | 3–6 | 7–3 | 9–5 | 20–12 | 19–4 | 11–5 |
| Imatran Pallo-Veikot | 1–7 | 5–10 | 11–8 |  | 3–4 | 8–3 | 7–3 | 0–9 | 9–5 | 4–1 | 16–2 | 7–3 |
| Kankaanpään Maila | 1–1 | 4–2 | 1–9 | 3–7 |  | 7–5 | 13–1 | 4–6 | 11–0 | 4–9 | 11–2 | 7–0 |
| Hyvinkään Tahko | 12–2 | 11–3 | 22–4 | 6–3 | 1–4 |  | 10–1 | 1–2 | 21–5 | 15–4 | 18–2 | 3–3 |
| Vimpelin Veto | 8–6 | 5–3 | 2–14 | 7–4 | 8–2 | 9–1 |  | 5–6 | 7–2 | 6–1 | 8–1 | 14–3 |
| Ulvilan Pesä-Veikot | 1–2 | 2–4 | 3–5 | 10–5 | 2–5 | 7–3 | 6–9 |  | 3–8 | 8–4 | 4–9 | 12–4 |
| Alajärven Ankkurit | 3–7 | 4–7 | 12–9 | 1–13 | 12–8 | 9–11 | 6–7 | 5–7 |  | 17–6 | 15–1 | 7–4 |
| Kiteen Urheilijat | 4–8 | 3–3 | 5–8 | 2–13 | 5–4 | 5–1 | 5–0 | 3–2 | 13–15 |  | 6–1 | 4–1 |
| Jokioisten Koetus | 3–4 | 7–3 | 5–3 | 2–3 | 0–4 | 2–3 | 4–3 | 11–2 | 4–5 | 2–12 |  | 2–8 |
| Haminan Palloilijat | 8–9 | 1–5 | 8–14 | 8–19 | 3–7 | 3–20 | 9–1 | 4–6 | 6–14 | 13–8 | 6–4 |  |
KPL: Heimo Aaltonen, 
Ilkka Kannelkoski, 
Jorma Ahvenainen, 
Markku Löfman, 
Matti Lautala, 
Mauri Alanne, 
Mikko Vitikainen, 
Pekka Harjula, 
Pertti Lonka, 
Reijo Haka, 
Tapio Vahteri, 
Timo Raussi pelinjohtaja,
Reino Susi joukkueenjohtaja. Näiden lisäksi Lassi Oksanen pelasi yhden ottelun.
Palkinnot

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden pesäpalloilija | Seppo Uusi-Oukari | Kankaanpään Maila |
| Vuoden lukkari | Pertti Lonka | Kouvolan Pallonlyöjät |
| Lyöjäkuningas | Seppo Uusi-Oukari | Kankaanpään Maila |
| Etenijäkuningas | Raimo Hirvi | Jyväskylän Kiri |
| Tehopelaaja | Pekka Peltomäki | Alajärven Ankkurit |
| Vuoden naispesäpalloilija | Marja Solakivi | Puna-Mustat |
| Vuoden naislukkari | Helena Iivanainen | Jyväskylän Kiri |
| Lyöjäkuningatar | Helena Puusaari | Vetelin Urheilijat |
| Etenijäkuningatar | Pirjo Hiipakka | Seinäjoen Maila-Jussit |
| vuoden tuomari | Jari Haapakoski |  |
| Fair Play -joukkue |  | Kouvolan Pallonlyöjät |

| Palkinto | Henkilö |
| --- | --- |
PPL:n kultainen ansiomerkki no 32: Sakari Partanen

PPL:n kultainen ansiomerkki no 33: Janne Vonka
Pelota

| Pelota |
| --- | --- |

Alkuperämaa:  Baskimaa
Piirteet
Tyyppi:  pallopeli
Varusteet:  pallo
Pelikenttä:  Frontón
Kilpailutoiminta
Kansainvälinen kattojärjestö:  FIPV
Olympialaisissa:  1900, näytöslaji vuosien 1924, 1968 ja 1992 kisoissa
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pelissä käytettävä pallo
Pelota on baskien kansallispeli, jossa lyödään nahalla päällystettyä kumipalloa. Palloa lyödään kentän reunassa olevaa kiviseinää vasten. Seinä on korkeudeltaan 12–14 metriä. Yleensä pallon lyömiseen käytetään koveraa ja käyrää lyöntivälinettä eli sestaa, joka sidotaan käteen. Lyönnin voi kuitenkin suorittaa myös paljaalla kädellä tai pelikäsineellä. Yhdysvalloissa pelotasta on kehitetty jai alai.
Erilaisia tiloja

Kansainvälisissä kilpailuissa ottelutiloja on neljä erilaista:
Trinkete: sopiva xarealle, palalle ja eskupilotalle
36 m Pilotaleku: sopiva eskupilotalle ja palalle
30 m Pilotaleku: sopiva frontenisille
54 m Pilotaleku: sopiva zesta puntalle, koska pallo voidaan heittää lujempaa
Baskiksi sanotaan pilotaleku (pallopaikka), espanjaksi frontón.
Vanhin pelota-laji on laxoa tai errebotea, jossa ei käytetä lainkaan seinää. Siinä kaksi joukkuetta pelaavat toisiaan vastaan niin kuin tenniksessä. Lajina se on tennistä vanhempi.
Erilaisia lajeja

Pelota jaetaan eri lajeiksi pelissä käytettävän välineen mukaan:
Eskupilota: palloa lyödään pelkällä kädellä
Pala: palloa lyödään puumailalla
Zesta punta: heitetään palloa puoliympyrän muotoisen korin kanssa. Korissa on pikku tasku, jossa pallo pysyy hetken ennen kuin se heitetään takaisin; nimenä myös cesta punta
Erremontea: samanlainen kuin zesta punta, mutta pallo ei pysy mailassa, vaan se kiertää korin kautta ja palaa suoraan. Erremonte-korissa ei ole taskua pallolle
Xare: on eräänlainen maila, tennismailan tapainen puusta tehty, ja siinä on jonkinlainen löysä verkko (xare baskiksi)
Nykyään suosituimmat ovat eskupilota ja zesta punta. Zesta puntalla on tehty nopeimman pallon maailmanennätys: 240 km/h.
Pelota-lajiksi on kehittynyt perinteisten rinnalle frontenis, jossa käytetään samanlaisia mailoja kuin tenniksessä ja muovipalloja.
Pelota olympialaisissa

Pelota on ollut olympialaisten ohjelmassa neljästi. Virallisena lajina se oli mukana vuonna 1900. Lisäksi laji on ollut näytöslajina vuosina 1924, 1968 ja 1992.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pelota Wikimedia Commonsissa
Tavallinen pilotaleku Etelä-Baskimaassa.
Fernando Arretxe lyömässä pallo kädessä.
Pelotan pelaamista Ustaritzissa, Ranskassa