stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keittämöalus
Valaiden käsittelyä

Valaat kiskotaan peräluiskan kautta kannelle ja rasvakerros poistetaan leikkaamalla se pitkävartisilla, hyvin suuresti jääkiekkomailaa muistuttavilla rasvaveitsillä, joita käyttävät leikkurit eli viileksijät. Irrotetut rasvasuikaleet leikellään parinkymmenen kilon kappaleiksi jotka siirretään vinssien avulla kattiloihin.
Seuraavaksi ruho siirretään edemmäs ja paloittelijat leikkaavat sen samanlaisilla veitsillä noin parikymmenkiloisiksi kappaleiksi jotka siirretään yleensä käsivoimin edelleen käsiteltäviksi. Siirron tekevät käsikoukkujen avulla koukkupojiksi kutsutut kansityöntekijät. Raskaimmat kappaleet kuten kylkiluut ja selkärangat siirretään vinssien ja nostopuomien avulla.
Valasta paloiteltaessa irrotetaan ruhossa kiinni olleet harppuunat ja merkkilipun kiinnitin, itse merkkilipun tanko on irrotettu jo kannelle tuonnin jälkeen, kun yliperämies kirjaa muistiin tuonnin: millainen valas, mikä kokoluokka ja minkä aluksen pyydystämä. Aluksen numero on merkitty lippuun, lisäksi pyrstön tyveen on leikattu niin monta lovea kuin mikä on pyyntialuksen numero. 
Harppuunat ja merkkiliput viedään nyt aluksen korjaamolle missä ne käydään läpi ja mahdolliset vauriot korjataan. Varusteet palautetaan pyyntialuksille aina kun ne säännöllisin välein tulevat hakemaan keittämöltä muonaa ja polttoainetta tai mahdollisesti tuomaan jonkun työtapaturmassa loukkaantuneen lääkärin käsiteltäväksi.
Yliperämies myös yhdessä tehtävään erityisesti nimitetyn ulkopuolisen valvojan kanssa vastasi siitä, että jos valas oli ollut käsittelemättä liian kauan pyynnin jälkeen – sitä oli esimerkiksi käytetty kylkisuojana alusten välissä – ruhosta leikattiin irti jo rasvakannella kaikki pilaantunut rasva ja liha joka ajettiin mereen.
Kun ruhon yläpuoli on käsitelty se käännetään ympäri höyryvinssillä ja toinen puoli käsitellään samoin. Leukaluut heitetään yleensä mereen ellei pyyntipäällikkö tai joku vanhemmista skyttereistä halua niitä itselleen – mikä on suhteellisen harvinaista. Kuuluisalla pyyntipäällikkö C.A. Larsenilla kerrotaan olleen sinivalaan leukaluista tehty pihaportti kodissaan. Samoin valaan silmiä tyhjennetään ja puhdistetaan jonkin verran lähinnä lampunvarjostimiksi tai muiksi koristeiksi.
Valaan luuranko sahataan kattiloihin sopiviksi kappaleiksi sähkökäyttöisillä moottorisahoilla, joiden laipat ovat noin kolmemetrisiä. Sahat on asennettu telineisiin ja niitä käytetään vivuilla.
Valaiden käsittelyä > Erityismenettelyjä

Kaskelottien kohdalla menettely on hiukan toisenlainen: niiden pää irrotetaan ensimmäisenä, koska sen sisällä on iso ontelo täynnä valaanrasvetta eli spermaseettia. Sitä ei voi käyttää elintarvikkeissa vaan yksinomaan teknisiin tarkoituksiin. Siksi se kerätäänkin erikseen talteen ja varastoidaan omiin säiliöihinsä. Samoin kuuluisa ambra, jota kehittyy kaskelottien suolistossa, kerätään erikseen.
Tuotteet

Valaan liha pääosin keitetään, osa käsitellään kuten mikä tahansa teurasliha. Miehistön ravintona käytettävä liha on peräisin pääosin juuri pyydetyistä valaista. Tähän tarkoitukseen on suosittu etupäässä evävalaan lihaa, koska Robertsonin mukaan sitä pidetään kaikista maukkaimpana valaanlihana.
Määräajoin paikalle saapuu säiliöalus tuomaan keittämöalukselle polttoainetta, provianttia ja postia sekä noutamaan valmiin valasöljyn, lihan ja tietenkin myös lähtevän postin.
Aiheesta muualla

Factory Ship Whaling  1983 Animal Welfare Institute (englanniksi)
Whaling from a factory ship - 1930's Cool Antacrtica (kuvia)
Strømin kirkko

| Strømin kirkko Strøm kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2000.
Sijainti:  Sør-Odal, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1857
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Strømin kirkko (norj. Strøm kirke) on Sør-Odalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva tiilinen ristikirkko vuodelta 1857.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Strømin kirkko Wikimedia Commonsissa
Sontiainen

Sontiainen voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Sontiainen, järvi Karkkilassa.
sontiainen eli isosittiäinen (Geotrupes stercorarius), lehtisarvisten heimoon kuuluva kovakuoriainen
Sontiainen, kanadansuomalaisen Tom Sukasen rakentama laiva.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sontiainen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sumiaisten kirjasto

| Sumiaisten kirjasto |
| --- | --- |
 Sumiaisten kirjasto heinäkuussa 2023.
Sijainti:  Koulutie 6, 44280 Sumiainen, Äänekoski
Koordinaatit:  62.65763°N, 26.04471°E
Tyyppi:  yleinen kirjasto
Sumiaisten kirjasto, Äänekoski: Sumiaisten kirjasto
Sumiaisten kirjasto on Äänekosken kaupungin Sumiaisten kirkonkylässä toimiva yleinen kirjasto. Kirjastoa on ollut mahdollista käyttää myös itsepalvelukirjastona vuodesta 2018 alkaen, mikä on laajentanut Sumiaisten kirjaston aukioloaikoja tuntuvasti.
Sumiaisten kirjasto on vuodesta 2013 lähtien kuulunut Keski-Suomen maakunnan kirjastojen muodostamaan kirjastokimppaan eli Keski-kirjastoihin. Tämän seurauksena äänekoskelaisten käytössä ovat maakunnan laajuinen kirjastojen aineisto- ja palvelutarjonta.
Sumiaisten kirjasto on palvellut myös eränä Äänekosken ennakkoäänestyspaikoista.
Shrines

| Shrines Purity Ring |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 24. heinäkuuta 2012
 Tuottaja(t): Corin Roddick, Megan James
 Tyylilaji: electropop
 Kesto: 38.20
 Levy-yhtiö: 4AD, Last Gang Records
Purity Ringin muut julkaisut
|   | Shrines 2012 | Another Eternity 2015 |
Singlet albumilta Shrines
 ”Belispeak” Julkaistu: 29. toukokuuta 2012  ”Fineshrine” Julkaistu: 20. elokuuta 2012
Shrines on kanadalaisen elektronisen musiikin duon Purity Ringin debyyttialbumi, joka julkaistiin 24. heinäkuuta 2012.
Albumi sijoittui Pitchforkin vuoden 2012 top-50 albumeiden listalle sijalle 24. sekä sijalle 14. Pitchforkin lukijoiden listalle. Albumi oli myös ehdolla vuoden 2013 Polaris Music Prize -palkinnon saajaksi.
Kappaleet ”Ungirthed,” ”Belispeak,” ”Odebear,” ”Fineshrine” sekä ”Lofticries” julkaistiin singleinä. Isossa-Britanniassa ”Lofticries” julkaistiin 26. marraskuuta 2012 kun taas ”Fineshrine” julkaistiin 4. maaliskuuta 2013. Musiikkivideo kappaleelle ”Lofticries” julkaistiin Pitchforkin YouTube-kanavalla Pitchfork.tv.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Purity Ring paitsi kappale 10, jonka on sanoittanut N. Cobey.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Crawlersout | 3.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Fineshrine | 3.29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Ungirthed | 2.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Amenamy | 3.27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Grandloves (featuring Young Magic)  | 4.33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Cartographist | 4.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Belispeak | 2.58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Saltkin | 3.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Obedear | 3.29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Lofticries | 3.59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Shuck | 2.09 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 38.20 |  |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

AllMusic:
The Guardian:
Rolling Stone:
Sumiaisten kirkko

| Sumiaisten kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Sumiaisraitti 4, 44280 Sumiainen
Koordinaatit:  62°39′19″N, 026°02′55.5″E
Seurakunta:  Äänekosken seurakunta
Rakentamisvuosi:  1890
Suunnittelija:  Theodor Granstedt
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sumiaisten kirkko on Äänekoskeen kuuluvan Sumiaisten puukirkko. Nykyinen kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1890 ja sen suunnitteli Theodor Granstedt. Se on muodoltaan kahdeksankulmainen oktogoni ja vastaa siinä suhteessa edellistä, vuonna 1802 rakennettua puukirkkoa. Aikaisemman kirkon piirustukset olivat Anders Malanderin käsialaa vuodelta 1800.
Rakennuksen keskusosaan liittyy kolmella sivulla lyhyet ristivarret ja neljännellä sivulla matalampi sakaristo. Saarnatuoli on Johan Kantlinin tekemä, ja se on Sumiaisten vanhasta kirkosta. Taiteilija Vidolfia von Engeström-Ahrenbergin vuonna 1901 maalaama alttaritaulu Ylösnoussut Kristus on osa uusgoottilaista alttaria. Erillinen kellotapuli on rakennettu puusta intendentinkonttorin suunnitelman mukaisesti vuonna 1851. Seinällä riippuvan ryijyn on kutonut ruustinna Charlotta M. Lagus vuonna 1881.
Alttarivaatteet sekä papin stolat ja messukasukat on suunnitellut ja valmistanut sumialainen tekstiilitaiteilija Riitta Hytönen-Pasanen. Nykyiset 15-äänikertaiset urut ovat Hans Heinrichin urkutehtaan vuonna 1979 rakentamat.
Sumiainen on kuulunut aluksi Rautalammin ja myöhemmin Laukaan seurakuntaan. Itsenäiseksi seurakunnaksi Sumiainen erkani vuonna 1906. Seurakunta oli itsenäinen vuoteen 2006 saakka, jolloin se liittyi Suolahden seurakuntaan. Kun Suolahti ja Sumiainen liittyivät 2007 kuntaliitoksessa Äänekoskeen, Sumiaisten kirkosta tuli Äänekosken seurakunnan kappeli.
Spiritualismi (uskonto)

Spiritualismi oli fransiskaaniveljeskunnassa keskiajalla syntynyt suuntaus, joka vaati, että Pyhän Franciscuksen köyhyydenvaatimusta tuli soveltaa ankarimmassa muodossaan. Spiritualismin kannattajia sanottiin spirituaaleiksi tai observanteiksi. He tahtoivat valmistaa tietä uudelle kirkolle, joka olisi vapaa maallisen vallan ja omaisuuden pyyteistä. Pyhä Franciscus oli heille uusi apostoli, jonka Jumala oli lähettänyt saarnaamaan evankeliumia koko ihmiskunnalle.
Taistelu paavia vastaan

Spirituaalit joutuivat julkiseen välirikkoon johtaneeseen ristiriitaan katolista kirkkoa johtaneen paavi Johannes XXII:n kanssa, minkä seurauksena paavi julisti spirituaalien köyhyysihanteen kerettiläisyydeksi. Spirituaalit liittoutuivat kuitenkin keisari Ludwig IV:n  kanssa, ryhmittyivät keisarin suojeleman Vilhelm Occamilaisen ympärille ja jatkoivat hänen johdollaan taistelua paavia vastaan. Taistelu jatkui pitkään vielä Vilhelm Occamilaisen kuoleman jälkeenkin. Kiista ratkaistiin vasta 1500-luvulla fransiskaanien kesken solmitulla sovittelusopimuksella.
Sub Pop

Sub Pop on Bruce Pavittin ja Jonathan Ponemanin Seattlessa vuonna 1986 perustama levy-yhtiö. Yhtiö tuli tunnetuksi monen grunge-rockyhtyeen ensimmäisenä yhtiönä. Tällaisia yhtyeitä ovat muun muassa Nirvana ja Soundgarden. Yhtiö lanseerasi marraskuussa 1988 Sub Pop singles clubin, joka lähetti jäsenilleen joka kuukausi uuden singlen postitse. Klubin ensimmäinen julkaisu oli Nirvanan ensimmäinen single Love Buzz.

Nykyään Pavitt on jättänyt yhtiön ja yhtiö on osittain Warner Musicin omistuksessa. Nykyisiä yhtyeitä ovat muun muassa Fleet Foxes, The Postal Service ja Flight of the Conchords.
Seymourin lentoasema

Seymourin lentoasema (IATA: GPS, ICAO: SEGS) on lentoasema Baltran saarella Galápagossaarilla. Se perustettiin Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien tukikohdan paikalle, ja siviililennot alkoivat asemalla 1963.
Infraskturuuri > Terminaali

Seymourin lentoaseman uusi terminaalirakennus avattiin joulukuussa 2012. Terminaalin pinta-ala on 6 000 neliömetriä.
Terminaalin rakentamisessa pyrittiin minimoimaan sen vaikutukset ekosysteemiin U.S. Green Building Councilin säännösten mukaisesti. Rakentamisessa käytettiin Amazonin alueen öljynporauksesta kierrätettyjä teräsputkia. Lisäksi 75 prosenttia kaikesta materiaalista, jota vanhasta terminaalista saatiin, käytettiin uuden rakentamiseen.
Terminaali käyttää aurinko- ja tuulivoimaa, ja lähes kaikki rakennuksen tarvitsema energia on uusiutuvista lähteistä. Rakennuksessa ei ole ilmastointia, mutta niin sanotun ilmastotietoisen arkkitehtuurin avulla sinne on pyritty saamaan sopivat olosuhteet vuoden ympäri.
Infraskturuuri > Kiitotiet

Lentoaseman ainoa kiitotie on asfalttipäällysteinen. Se on 2 401 metriä pitkä ja 35 metriä leveä.
Historia

Japanin hyökättyä Pearl Harboriin Ecuador antoi Yhdysvalloille luvan käyttää Baltraa sotilastukikohtanaan. Baltra valittiin armeijan ilmavoimien tukikohdaksi sen tasaisten pinnanmuotojen takia. Lentotukikohdan rakennustyöt alkoivat helmikuussa 1942, ja kenttä oli valmis kahdessa kuukaudessa.
Tukikohta laajeni sodan aikana, ja siellä oli yli 200 rakennusta ja tuhannelle sotilaalle tarkoitettu kasarmi. Suurin osa joukoista vetäytyi syyskuussa 1945. Sotilastoiminta lopetettiin huhtikuussa 1946, ja viestintäyksikkö lähti saarelta helmikuussa 1948. Tukikohta luovutettiin samana vuonna Ecuadorille.
Tukikohdasta muutettiin siviililentoasema vuonna 1963. Se jatkoi kuitenkin myös edelleen Ecuadorin asevoimien tukikohtana.
Seymourin lentoaseman uuden terminaalin rakennustöistä sekä lentoaseman ylläpitäjästä ja toiminnasta järjestettiin tarjouskilpailu. Sen voitti ECOGAL, joka sai 15 vuoden sopimuksen huhtikuussa 2011. Uudistettu lentoasema avattiin joulukuussa 2012. Se sai heinäkuussa 2015 Leadership in Energy and Environmental Designin kultasertifikaatin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seymourin lentoasema Wikimedia Commonsissa
Suban kieli

Suba on bantukieli, jota puhuvat äidinkielenään pääasiassa Keniassa elävät subat. Myös Tansaniassa on jonkin verran kielen puhujia.
Suballa on 139 000 puhujaa. Suurin osa heistä käyttää myös dholuon kieltä. Mfanganon saarella subaa käytetään aktiivisesti.
Stepan Šakarjan

Stepan Šakarjan
Stepan Grigori Šakarjan (arm. Ստեփան Շաքարյան; 23. lokakuuta 1935 Baku – 22. kesäkuuta 2019 Jerevan) oli armenialainen säveltäjä ja pianisti, joka työskenteli sekä taidemusiikin että jazzin parissa. Hänellä oli Armenian kansantaiteilijan arvonimi.
Šakarjan muutti nuorena Jerevaniin, jossa aloitti sittemmin Moskovassa ja Leningradissa jatkamansa musiikkiopinnot. Hän oli Aram Hatšaturjanin ainoa armenialainen opiskelija. Hänen tuotantoonsa kuuluu sinfonisia teoksia, kamarimusiikkia, balettia ja toistasataa jazzsävellystä. "From Bingol to Kansas City" -sävellyksestä tuli armenialainen jazzstandardi. Šakarjan työskenteli professorina Jerevanin Komitas-valtionkonservatoriossa.
Sophie and the Giants

| Sophie and the Giants> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2015–
Tyylilaji:  indie pop
Kotipaikka:  Sheffield, Iso-Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Sophie Scott, laulu   Toby Holmes, kitara   Antonia Pooles, basso   Chris Hill, rummut  
Entiset jäsenet:  Bailey Stapledon, basso (2017-2019) 
Levy-yhtiö:   EMI Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sophie and the Giants (lyhennetty muotoon SATG) on brittiläinen Sheffieldissä vuonna 2015 perustettu indie pop-yhtye. Se nousi suuren yleisön tietoon huhtikuussa 2020 julkaistuaan saksalaisen DJ-tuottajan Purple Disco Machinen kanssa musiikkikappaleen "Hypnotized" joka myi Puolassa kaksinkertaista ja Italiassa jopa nelinkertaista platinaa. Yhtyeen laulajan Sophien kertoman mukaan yhtyeen oli alun perin tarkoitus vain harjoitella musiikintekoa amatöörimuusikoiden kanssa, mutta hänen otettua keväällä 2017 yhtyeeseen kolme sen aikaista Guildfordin Musiikkiopiston opiskelijaa muuttuivat yhtyeen tavoitteet vakavemmiksi.
"Sophie and the Giants" julkaisi lokakuussa 2018 ensimmäisen EP-levynsä nimeltään "Adolescence".
Diskografia > Albumit

Adolescence (26. lokakuuta 2018)
Diskografia > Singlet

Monsters (2018)
Bulldog (2018)
Space Girl (2018)
Waste My Air (2018)
The Light (2019)
Runaway (2019)
Break The Silence (2019)
Hypnotized (Purple Disco Machinen kanssa) (2020)
Right Now (2021)
Don’t Ask Me to Change (2021)
Golden Nights (2021)
Falene (Michelle Bravin kanssa) (2021)
In the Dark (Purple Disco Machinen kanssa) (2022)
We Own The Night (2022)
DNA (MEARSYn kanssa) (2023)
Paradise (Purple Disco Machinen kanssa) (2023)
Käännös suomeksi
Strømsøn kirkko

| Strømsøn kirkko Strømsø kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2011.
Sijainti:  Drammen, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1667
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  900
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Strømsøn kirkko (norj. Strømsø kirke) on Drammenin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1667.
Kuvia

Kirkkosali
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Strømsøn kirkko Wikimedia Commonsissa
Kinnusen talo

| Kinnusen talo |
| --- | --- |

Osoite:  Valtakatu 27
Sijainti:  Keskus, Lappeenranta
Rakennustyyppi:  asuin- ja liikekiinteistö
Valmistumisvuosi:  1909
Suunnittelija:  Pekka Roiha
Rakennuttaja:  Pekka Kinnunen
Omistaja:  Kinnusen Talo Oy
Tyylisuunta:  jugend
Runkorakenne:  tiili, hirsi
Julkisivumateriaali:  rappaus
Kerrosluku:  2
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kinnusen talo on Lappeenrannan keskuksen kaupunginosassa sijaitseva jugendtyylinen asuin- ja liikerakennus. Suutarimestari Pekka Kinnunen rakennutti kulmatalon ja piharakennuksen rakennusmestari Pekka Roihan piirustusten mukaan Aleksanterinkadun (nyk. Valtakadun) ja Snellmaninkadun risteykseen vuonna 1909. Rakennus kuuluu Lappeenrannan kulttuurihistoriallisesti merkittäviin rakennuksiin.
Rakennuksen katutason liikehuoneistoissa toimii nykyisin muun muassa kahvila, ravintola, antikvariaatti, valokuvaamo, vaateliike ja taideliike. Yläkerrassa on asuntoja. Talo on edelleen Kinnusen suvun omistuksessa.
Kulmarakennuksen alinkerros on tiilirakenteinen ja toisen kerroksen runko on hirttä. Kulmaviistouksen ja sen päällä olevan kulmatornin lisäksi rakennuksen keltaiseksi rapattua julkisivua hallitsevat myymälöihin johtavat jugendkoristeiset sisäänkäynnit ja leveät yläosaltaan pieniruutuiset näyteikkunat sekä asuinkerroksen erkkeriulokkeet ja ruutuihin jaetut suorakaideikkunat.
Historia > Pekka Kinnunen

Kinnusen talon rakennuttaja suutarimestari Pekka Kinnunen (1871–1944) syntyi vuonna 1871 Kerimäellä. Kinnunen tuli 16-vuotiaana kisällinä Lappeenrantaan vuonna 1889 ja sai luvan elinkeinon harjoittamiseen, vaikka hän oli vielä alaikäinen ja rahavaroinaan vain 50 penniä rahaa. Kinnunen aloitti jalkineiden valmistuksen Lappeenrannassa Pallossa seppä O.Snellmanin talossa Liisankadulla.
Toimelias ja menestyvä Pekka Kinnunen oli jo vuonna 1892 rakennuttanut talon Kinnusen talon vastapäätä olevalle tontille. Kinnusen perhe asui samassa talossa, jossa myymälä ja kenkäverstas sijaitsivat. Tämänkaltainen asumisjärjestely oli tavallinen kaupunkitaloissa – työpaikka ja asunto sijaitsivat samassa talossa. Kenkien myynnin ja korjaamisen lisäksi Kinnusen jalkineliikkeestä sai myös vuokrata tai ostaa ompelukoneita, koneneuloja ja öljyjä. Kinnusen oman toiminnan lisäksi talossa oli vuokralaisia: mm. vuosisadan vaihteessa esimerkiksi Nethersolen olutpuoti, hansikaskauppias neiti Ihanainen ja Lappeenranta-lehden toimitus.
Historia > Uusi tontti

Kinnusen kenkäverstas laajeni tehdasmaiseksi – henkilökunnan määrä nousi 1900-luvun alkupuolella parhaimmillaan kahteensataan, joten Kinnusella oli tarve uudelle liiketalolle. Kenkäverstaan vastapäätä oleva rakentamaton tontti oli Lappeenrannan kaupungin omistuksessa ja se oli varattu uuden porvaris- ja reaalikoulun paikaksi. Kaupunki myi tontin julkisella huutokaupalla kauppias Viktor Abramoffille vuonna 1895. Vuonna 1905 Abramoff myi tontin rakennusmestari Aleksanter Bruunille. Bruunin kuoltua hänen leskensä myi edelleen rakentamattoman tontin ravintoloitsija Fanny Silveniukselle vuonna 1907. Vuonna 1907 tontti mitattiin ja sen pohjoisen ja eteläisen sivun pituus oli 35 metriä ja itäisen sekä läntisen sivun 42 metriä. Vuoden 1908 alussa tontti siirtyi ensin kirjansitoja Kustaa Aleksanteri Halmeen omistukseen ja sitten marraskuussa pidetyn julkisen huutokaupan myötä suutarimestari Pekka Kinnuselle. Syynä tontin useisiin omistajanvaihdoksiin oli ilmeisesti se, että uuden Aleksanterinkadun avaaminen oli vielä kesken. Päätös uuden itä-länsisuuntaisen pääväylän rakentamisesta oli tehty jo vuonna 1898, mutta Aleksanterikadun rakentaminen alkoi vasta seuraavan vuosikymmenen loppupuolella.
Historia > Talon rakentaminen

Pekka Kinnunen tilasi asuin- ja liikerakennuksen piirustukset rakennusmestari Pekka Roihalta ja ne valmistuivat huhtikuussa 1909. Pekka Roiha (1861-1939) oli Parikkalassa syntynyt rakennusmestari, joka oli valmistunut Helsingin teollisuuskoulun huonerakennusosastolta vuonna 1887.  Rakennusmestari Pekka Roiha oli kaupungin tärkein rakennusurakoitsija vilkkaimpana rakennuskautena vuosisadan vaihteessa. Roiha vaikutti merkittävästi 1900-luvun alun Lappeenrannan kaupunkikuvaan suunnittelemalla lähinnä sorvikoristeisia uusrenessanssirakennuksia. Kinnusen talon on yksi näyttävimpiä Roihan suunnittelemia rakennuksia. Roiha omaksui suunnittelu-urallaan uuden tyylivirtauksen piirteitä, jotka näkyvät Kinnusen talon jugendtyylille tunnusomaisissa koristeissa.
Kun Kinnusen talo valmistui vuonna 1909, muutti Kinnusen kenkäverstas- ja myymälä taloon. Myymälä sijaitsi talon kulmanhuoneistossa. Verstas kone- ja työhuoneineen sijaitsi Snellmaninkadun puoleisen rakennusrungon pihanpuoleisessa osassa. Verstaassa talon pihan puoleisella sivulla työskenteli alkuvuosina parikymmentä miestä, jotka korjasivat vanhoja kenkiä ja tekivät tilauksesta uusia.
Historia > 1910- ja 1920-luku

Kenkäkauppa uudessa liiketalossa alkoi hyvin, mutta jo vuonna 1911 Kinnunen järjesti liikkeensä uusimista varten koko jalkinevaraston loppuunmyynnin ja seuraavana vuonna hän joutui irtisanomaan viisi koneosastolla työskennellyttä miestä töiden vähyyden takia. Vuonna 1914 Kinnusella alettiin valmistaa sotilassaappaita Venäjän valtiolle, ja talo muuttui miltei kokonaan kenkäverstaaksi. Sotilassaappaiden valmistaminen Venäjän valtiolle kesti vallankumoukseen asti.
Kinnusen talossa toimi 1910-luvun alussa kulmassa sijainneen jalkineliikkeen lisäksi kirjansitoja Halme, sekä R. Hannukaisen Snellmaninkadun varrella sijaitseva sekatavarakauppa, joka oli erikoistunut jauhoihin ja ryyneihin. 1910- ja 20-luvuilla Valtakadun puolella rakennuksen itäpäädyssä toimi ompeluliike, joka myi ja vuokrasi Singer-ompelukoneita, sekä järjesti ompelukursseja. Rakennuksessa toimi 1910-luvulla myös elokuvateatteri Merkurius, joka oli Lappeenrannan ensimmäisiä. Vuonna 1913 Kinnusen talossa aloitti toimintansa Antti Baggen (myöhemmin Peltue) leipomon myymälä, josta sai Raastuvankadun leipomossa valmistettuja tuotteita, kuten leivoksia, maitopalmikoita sekä ”junttapullaa” eli vuokaleivän tapaista vaaleaa leipää, sekä myöhemmin myös suklaakaramelleja, kahvia ja teetä. Kinnusten talossa toimi 1910-luvulla myös H. Vuorion sivumyymälä, joka myi ”terveellistä kuhnen-parantolaleipää ja laskiaispullia”. Lisäksi talossa toimi jämsäläinen puutarhuri N. Teräsvirta. Vuonna 1912 siirtyi Juho Tirkkosen ”Valokuvaamo ja valokuvakorttitehdas Uolevi” Kinnusen talon Snellmaninkadun puoleiselle sivulle. Rehellisessä mainoksessa Kansan Ääni –lehdessä 7.12.1912 yrittäjä ilmoittaa, että ”työ ei ole ensiluokkaista, mutta parhaita Lappeenrannassa”. Lappeenrannan ensimmäisten lastevaateliikkeiden joukkoon kuulunut ”Lasten pukimo” avasi ovensa talossa vuonna 1926. Ensimmäisessä kerroksessa oli liiketilojen lisäksi Snellmaninkadun puolella rukoushuone, jota kutsuttiin ”Kinnusen kirkoksi”. Talossa on toiminut myös Lappeenrannan kotiseutuyhdistyksen museo vuonna 1925.
Toinen kerros oli valmistumisen jälkeen asuinkäytössä. Isoimmassa kulmahuoneistossa asui Pekka Kinnunen. Hänen poikiensa Sulo ja Urho Kinnusen perheet asuivat talon muissa isoissa huoneistossa, jotka olivat toinen Valtakadun ja toinen Snellmaninkadun puolella. Ajan tavan mukaan sali, ruokasali ja makuuhuoneet sijaitsivat kadun puolella ja keittiö sekä palvelijoiden huoneet pihan puolella. Talossa mainitaan asuneen myös varuskunnan pastorina toiminut ”runoilijapappi” Väinö Havas. Isojen asuntojen lisäksi toisessa kerroksessa oli kolme pienempää asuntoa tai isoista asuinnoista osa tiloista oli ”palvelijanhuoneina”, joista oli kulku pihan puolen porrashuoneisiin. Alkuperäinen asuntojako ei suoranaisestikäy ilmi alkuperäisistä piirroksista, mutta alkuperäiset ovet porrashuoneisiin viittaavat siihen, että asuntoja olisi ollut enemmän tai sitten asuntoihin olisi ollut useampi kulku myös pihan puolen porrashuoneista.