stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aika hyvä ihmiseksi

| Aika hyvä ihmiseksi |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Rauni Mollberg
Käsikirjoittaja:  Rauni Mollberg   Seppo Heinonen   Veikko Korkala
Tuottaja:  Rauni Mollberg
Säveltäjä:  Harri Tuominen   Asser Fagerström
Kuvaaja:  Hannu Peltomaa
Leikkaaja:  Hannu Peltomaa
Pääosat:  Ossi Aronen Lauri Arajuuri Irma Junnilainen Martti Kainulainen Toivo Mäkelä Einari Ketola Marja Korhonen Eila Pehkonen Hannes Lukinmaa Raili Veivo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Arctic-Filmi
Levittäjä:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  7. lokakuuta 1977
Kesto:  132 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  170 797
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aika hyvä ihmiseksi on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut Rauni Mollbergin elokuva, joka perustuu Simo Puupposen eli Aapelin romaaneihin Pikku Pietarin piha, Meidän herramme muurahaisia ja Pekko, runoilijan poika. Ohjaaja Rauni Mollberg ja näyttelijät Raili Veivo, Irma Seikkula ja Toivo Mäkelä palkittiin Jussi-palkinnoilla elokuvasta.
Elokuvassa hyödynnettiin myös Toivo Pekkasen ja Olavi Siippaisen novelleja. Idyllisen tarinan sävy on humoristinen ja ymmärtävä, mutta toisaalta osin vakava, kun siinä käsitellään myös luokkasodan tuntoja ja kohdataan liian alkoholin seurauksia.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Risto Salmi  | … |  torikauppias Jormalainen   |
|  Raili Veivo  | … |  Karoliina, "Liina", taloudenhoitaja   |
|  Toivo Mäkelä  | … |  valokuvaaja Hurme   |
|  Irma Seikkula  | … |  rouva Valma Hurme   |
|  Martti Kainulainen  | … |  talonmies Harakka   |
|  Einari Ketola  | … |  Jordan Kastikainen, pirtukauppias   |
|  Eila Pehkonen  | … |  rouva Harakka   |
|  Lauri Arajuuri  | … |  runoilija Sulo Riippa   |
|  Rauha Valkonen  | … |  Ida Pirhola   |
|  Ossi Aronen  | … |  Pietari Jormalainen   |
|  Marja Korhonen  | … |  Rakel Riippa   |
|  Esko Hannula  | … |  seppä Rusko   |
|  Salme Paasilinna  | … |  kellomestarin vaimo   |
|  Irma Junnilainen  | … |  Vettenranskan Klory   |
|  Hannes Lukinmaa  | … |  Vennu Harakka, pellehyppääjä   |
|  Asko Sarkola  | … |  johtaja Palkeinen   |
|  Mikko Nousiainen  | … |  konstaapeli Metso   |
|  Toivo Tuomainen  | … |  talonomistaja Takkunen   |
|  Olavi Ahonen  | … |  terveystarkastaja Hyttinen, "munamaisteri"   |
|  Veikko Salmi  | … |  kellomestari   |
|  Helge Herala  | … |  kapteeni   |
|  Matti Tuominen  | … |  Kekäläinen, vahtimestari   |
|  Liisi Tandefelt  | … |  ompelijatar Hilma Kivioja   |
|  Maija-Leena Soinne  | … |  Helga   |
|  Esko Hukkanen  | … |  ulosottomies   |
|  Kurt Ingvall  | … |  kenraaliluutnantti   |
|  Gustav Wiklund  | … |  ylipoliisimestari   |
Aiheesta muualla

Juonikuvaus ja lehdistöarvioita Elonet.fissä.
Taustatietoja tuotannosta Elonet.fissä.
Abdullah al-Qasimi

Abdullah al-Qasimi (arabiaksi عبدالله القصيمي, s. 1907 al-Qasim, Saudi-Arabia – 1996 Libanon) oli saudiarabialainen intellektuelli ja skeptikko. Hän oli aikoinaan eniten ristiriitoja herättäneitä ja merkittävimpiä arabi-intellektuelleja, mikä johtui hänen  kääntymisestään islamilaisesta fundamentalistista ja wahhabismin kannattajasta ateistiksi. Hän joutui salamurhayrityksen kohteeksi kaksi kertaa, Libanonissa ja Egyptissä. Hän kuoli syöpään.
Teokset

The Universe Judges God, alkuteos: الكون يحاكم الإله
The Pride of History in Crisis, alkuteos: كبرياء التاريخ في مأزق
The Wahhabist Revolution, alkuteos: الثورة الوهابية
The Universe's conscience, alkuteos: ضمير الكون
Abdullah al-Haj

| Abdullah al-Haj |
| --- | --- |
 
Yang di-Pertuan Agong
Valtakausi:  31. tammikuuta 2019 –
Kruunajaiset:  30. heinäkuuta 2019
Edeltäjä:  Muhammad V
Pahangin sulttaani
Valtakausi:  15. tammikuuta 2019 –
Edeltäjä:  Ahmad Shah
Seuraaja:  Tengku Hassanal Ibrahim Alam Shah

Syntynyt:  30. heinäkuuta 1959 (ikä 65) Pekan, Pahang, Malaijan liittovaltio
Puoliso:  Tunku Azizah Aminah Maimunah Julia Rais
Lapset:  Tengku Hassanal Tengku Amir Tengku Muhammad  Tengku Ahmad Tengku Afzan Tengku Jihan Tengku Iman Tengku Illisha Tengku Ilyana
Koko nimi:  Tengku Abdullah ibni Tengku Ahmad Shah
Suku:  Bendahara
Isä:  Ahmad Shah
Äiti:  Tengku Ampuan Afzan
Uskonto:  sunnalaisuus
Nimikirjoitus:  
Abdullah al-Haj (s. 30. heinäkuuta 1959 Pekan, Pahang, Malaijan liittovaltio) on Pahangin sulttaani ja Malesian kuudestoista kuningas. Sulttaani Abdullah nimitettiin Malesian kuninkaaksi 31. tammikuuta 2019, vain kaksi viikkoa sen jälkeen kun hänet oli asetettu Pahangin sulttaanin virkaan. Abdullah peri Pahangin sulttaaniuden isältään Ahmad Shahilta, joka luopui vallasta poikansa hyväksi. Malesian kuninkaanviran kiertojärjestyksen mukaan Pahangin sulttaanista tuli maan kuningas Kelantanin sulttaani Muhammadin luovuttua kruunusta. Ahmad Shah oli toiminut Malesian kuninkaana vuosina 1979–1984, eikä hän heikon terveytensä vuoksi enää halunnut ottaa kuninkaanvirkaa vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abdullah al-Haj Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Muhammad V | Yang di-Pertuan Agong, Malesian kuningas 2019–    |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ahmad Shah | Pahangin sulttaani 2019–    |
Vouliagméni

Vouliagméni (kreik. Βουλιαγμένη, transl. myös Vuliagméni; ”Vajonnut”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Vouliagméni, kaupunki Vári-Voúla-Vouliagménin kunnassa Itä-Attikan alueyksikössä Attikan alueella
Vouliagméni, järvi Attikassa Vouliagménin kaupungissa
Vouliagméni, järvi Korinthiassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vouliagméni”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vittorio Giannini

Vittorio Giannini (19. lokakuuta 1903 Philadelphia, Pennsylvania – 28. marraskuuta 1966 New York, New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän syntyi ammattimuusikoiden perheeseen ja pääsi suorittamaan neljävuotisia opintoja Milanon Verdi-konservatorioon yhdeksän vuoden iässä. Myöhemmin Giannini opiskeli Juilliard Schoolissa pääasiassa Rubin Goldmarkin johdolla. Richard Strauss antoi 1930-luvulla tunnustusta Gianninin oopperoille Lucedia ja The Scarlet Letter.
Myöhemmin Giannini sävelsi muun muassa seitsemän sinfoniaa, toistakymmentä oopperaa ja musiikkia puhallinorkesterille. Etenkin puhallinorkesterille sävelletystä kolmannesta sinfoniasta tuli menestysteos. Gianninin tyyli kehittyi 1960-luvulla aiempaa dissonoivammaksi ja ilmaisultaan syvemmäksi. Hän opetti Juilliard Schoolissa, Manhattan School of Musicissa ja Curtis Institutessa. Oppilaisiin kuuluivat John Corigliano, Nicolas Flagello, David Amram ja Thomas Pasatieri. Giannini oli vuonna 1965 North Carolina School of the Artsin perustajajohtaja.
Giannini kuoli sydänkohtaukseen 63-vuotiaana.
Vokkipannu

Ruoanlaittoa vokilla.
Vokkipannu, vokki, myös: wokpannu, wok, wokki, on Kiinasta peräisin oleva syvä paistinpannu, jota käytetään erilaisten ruokien laitossa etenkin Itä- ja Kaakkois-Aasiassa. Sana "wok" tulee kantoninkiinasta. Vokit ovat perinteisesti pyöreäpohjaisia, tosin länsimaissa myydään joskus vokkipannuja, joissa on tasainen pohja, jolloin ne muistuttavat syviä paistinpannuja.
Vokkipannua käytetään yleensä öljyssä kypsentämiseen, mutta sitä voidaan käyttää myös höyrystämiseen, rasvassa keittämiseen, muhentamiseen tai hauduttamiseen. Kiinalaisissa keittiöissä sitä käytetään monella eri tavalla, niin tulikuumalla pannulla Hei Wok-tyylillä kuin stir fry -tyyppiseen paistamiseenkin.
Vokki on myös vokkipannussa valmistettu ruoka.
Vokkipannu on monipuolinen keittiöväline, jossa voidaan niin paistaa, hauduttaa kuin tehdä keittojakin. Vokkipannulla kokataan monesti syömäpuikkojen ja lastojen avulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vokkipannu Wikimedia Commonsissa
Voulez-Vous (kappale)

| ”Voulez-Vous” ABBA |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Voulez-Vous
 Äänitetty : 1979
 Julkaistu: 1979
 Tuottaja(t): Benny Andersson Björn Ulvaeus
 Tyylilaji: disko
 Kesto: 05.11
 Levy-yhtiö: Polar Music
Abban muut singlet
| ”Does Your Mother Know” 1979 | ”Voulez-Vous” 1979 | ”Angeleyes” 1979 |
Voulez-Vous on ruotsalaisen Abba-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 1979. Kappaleen sävelsivät ja sanoittivat Benny Andersson ja Björn Ulvaeus. Se julkaistiin yhtyeen kuudennella studioalbumilla Voulez-Vous. Päävokalisteina ovat Agnetha Fältskog ja Anni-Frid Lyngstad.
"Voulez-Vous" -kappaleen levyttäminen aloitettiin Miamissa Criteria Recording Studiolla 1. helmikuuta 1979. Teoksen työnimenä oli "Amerika". Sen melodia syntyi Bahamalle suuntautuneella lauluntekomatkalla, joten taustanauha oli kätevää taltioida Miamissa.
"Voulez-Vous" julkaistiin seitsentuumaisena vinyylisinglenä elokuussa 1979 b-puolenaan "Angeleyes". Single nousi musiikkilistojen kymmenen kärkeen useissa maissa, kuten Britanniassa, Ranskassa, Alankomaissa ja Espanjassa. Belgiassa se kohosi listaykköseksi. Britanniassa "Voulez-Vous" / "Angeleyes" julkaistiin tuplasinglenä.
"Voulez-Vous" on julkaistu myös painoksina, joiden b-puolena on "Does Your Mother Know" tai "Kisses of Fire". Useimpien singlejulkaisujen kesto on noin 50 sekuntia lyhyempi kuin albumiversion, mutta Yhdysvalloissa kappaleesta julkaistiin myös yli kuusiminuuttinen versio.
"Voulez-Vous" on mukana musikaalielokuvassa Mamma Mia!, jossa se esitetään yhteislauluna.
Käännös suomeksi
Adolf Reinach

Adolf Bernhard Philipp Reinach (23. joulukuuta 1883 Mainz, Saksa – 16. marraskuuta 1917 Diksmuide, Belgia) oli saksalainen filosofi, Münchenin fenomenologiseen suuntaukseen kuulunut fenomenologi sekä oikeusteoreetikko.
Elämä ja ura

Reinach opiskeli Mainzin Ostergymnasiumissa, ja myöhemmin Münchenin yliopistossa, jossa hän luki pääasiassa psykologiaa ja filosofia Theodor Lippsin oppilaana. Tällöin hän tutustui Moritz Geigeriin, Otto Selziin, Aloys Fischerin ja Johannes Daubertiin. Myöhemmin hän tutustui myös Alexander Pfänderiin. Vuosina 1903–1904 hän tutki monien muiden tavoin erityisesti Edmund Husserlia, ennen kaikkea tämän teosta Logische Untersuchungen.
Reinach väitteli tohtoriksi vuonna 1904 väitöskirjallaan Über den Ursachenbegriff im geltenden Strafrecht, joka käsitteli oikeusteoriaa. 1905 monet Lippsin oppilaista, Reinach mukaan luettuna, siirtyivät Göttingeniin osallistuakseen Husserlin luennoille. Reinach palasi Müncheniin myöhemmin vuonna 1905, ja jatkoi 1906–1907 opintojaan Tübingenissä. Hän osallistui muun muassa useille oikeusteoreetikko Ernst Belingin kursseille.
Husserlin tuella Reinach sai habilitaation Göttingenin yliopistosta vuonna 1909. Hänen luennoistaan ja tutkimuksistaan on ilmeistä, että tuohon aikaan hän sai Husserlin lisäksi vaikutteita myös Daubertilta ja Anton Martyltä. Reinach itse puolestaan on innoittanut useita nuoria fenomenologeja, kuten Wilhelm Schapp, Dietrich von Hildebrand, Alexandre Koyré ja Edith Stein. Fenomenologian lisäksi Reinach luennoi muun muassa Platonista ja Immanuel Kantista.
Vuonna 1912 Reinach perusti yhdessä Geigerin ja Pfänderin kanssa fenomenologisen Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung -julkaisun, jonka päätoimittajana toimi Husserl.
Fenomenologian lisäksi Reinachin nimiin on laitettu J. L. Austinin ja John Searlen puheaktien teorian esityö: Die apriorischen Grundlagen des bürgerlichen Rechtes on systemaattinen tutkielma sosiaalisista akteista muun muassa yksityisoikeuden apriorisina perusteina. Reinachin työ perustui pitkälti Husserlin merkityksen analyysiin sekä Daubertin kritiikkiin sitä kohtaan. Myös Pfänder teki samaan aikaan tutkimusta määräyksistä, lupauksista yms.
Husserlin julkaistua teoksensa Ideen vuonna 1913, Reinach ja monet muut fenomenologit päättivät pysyä lähempänä Husserlin varhaisempaa fenomenologista näkemystä, sen sijaan että olisivat seuranneet Husserlia idealismiin ja transsendentaaliseen fenomenologiaan.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Reinach liittyi vapaaehtoisena armeijaan. Monien taistelujen ja rautaristin jälkeen hän kaatui Diksmuiden edustalla Flanderissa 16. marraskuuta 1917.
Julkaisuja

Merkittävimpiä julkaisuja:
Über den Ursachenbegriff im geltenden Strafrecht (1905)
"William James und der Pragmatismus", julkaisussa Welt und Wissen. Hannoversche Blätter für Kunst, Literatur und Leben: 45-65 (1910)
"Kants Auffassung des Humeschen Problems", julkaisussa Zeitschrift für Philosophie und philosophische Kritik 141: 176-209 (1911)
"Die obersten Regeln der Vernunftschlüsse bei Kant", julkaisussa Kant-Studien 16: 214-233 (1911)
"Zur Theorie des negativen Urteils", teoksessa Münchener Philosophische Abhandlungen. Festschrift für Theodor Lipps. Toimittanut A. Pfänder. (1911). pp. 196-254
"Die Überlegung: ihre ethische und  rechtliche Bedeutung I", julkaisussa Zeitschrift für Philosophie und  philosophische Kritik 148: 181-196 (1912)
"Die Überlegung: ihre ethische und  rechtliche Bedeutung II", julkaisussa Zeitschrift für Philosophie und  philosophische Kritik 149: 30-58 (1913)
"Die apriorischen Grundlagen des bürgerlichen Rechtes", julkaisussa Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung 1: 685-847 (1913)
Julkaisu uudelleen nimellä "Zur Phänomenologie des Rechts. Die apriorischen Grundlagen des bürgerlichen Rechts" (Anna Reinachin esipuheella) (1953)
"Paul Natorps 'Allgemeine Psychologie nach kritischer Methode", julkaisussa Göttingische gelehrte Anzeigen  4: 193-214 (1914)
Kootut teokset:
Sämtliche Werke. Kritische Ausgabe mit Kommentar (2 osaa), München: Philosophia Verlag 1989. Toimittaneet K. Schuhmann & B. Smith.
Kirjallisuutta

Mulligan, Kevin (toim.): Speech  Act and Sachverhalt. Reinach and the Foundations of Realist Phenomenology. Dordrecht, Martinus Nijhoff, 1987.
Schumann, Karl & Smith, Barry: "Adolf Reinach: An Intellectual Biography" teoksessa Mulligan, K. (toim.): Speech Act and Sachverhalt: Reinach and the Foundations of Realist Phenomenology,  Dordrecht/Boston/Lancaster: Nijhoff, 1987, 1–27. PDF
Smith, Barry: Towards a History of Speech Act Theory teoksessa Burkhardt, A. (toim.): Speech Acts, Meaning and Intentions. Critical Approaches to the Philosophy of John R. Searle, Berlin/New York: de Gruyter (1990), p. 29-61 HTML (Arkistoitu – Internet Archive).
Aiheesta muualla

Corazzon, Raul (toim.): Adolf Reinach and the Theory of Negative Judgement Theory and History of Ontology (englanniksi)
DuBois, James & Smith, Barry: Adolf Reinach The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Varto, Juha: Adolf Reinach (1883-1917) - Eräs varhainen fenomenologi (Arkistoitu – Internet Archive). Niin & näin 3/1997.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Adolf Reinach
Käännös suomeksi
Vokaalitrance

| Vokaalitrance |
| --- | --- |
Alkuperä:  trance
Alkuperämaa:   Eurooppa
Kehittymisen ajankohta:  1990-luvun alku
Tyypillisiä soittimia:  syntetisaattori, rumpukone, kosketinsoitin, sekvensseri, sampleri
Vokaalitrance on trancen alalaji, johon on liitetty mukaan myös laulu.
Vokaalitranceen liittyy hyvin läheisesti featuring-yhteistyö, eli useat laulajat tekevät yhteistyötä monien eri DJ:n kanssa. Tällaisia ovat muun muassa Kirsty Hawkshaw, Jan Johnston ja Justine Suissa, joiden laulua voi kuulla esimerkiksi Armin van Buurenin ja Tiëston kappaleilla.
Vokaalitrancestä mixataan myös usein "dub"- tai "instrumentaali"-versioita, joissa ei ole laulua mukana. Myös vocaltrance-remixit ovat yleisiä. Niissä laulu on esimerkiksi lisätty jo ilmestyneeseen kappaleeseen. Laulajat ovat useimmin naisia, mutta myös mieslaulajia kuullaan joillakin levytyksillä.
Joskus voi olla vaikeaa erottaa vokaalitrance covereista. Cover on jo entuudestaan jonkun muun julkaisema, mutta toisen dj:n käyttöönottama vanha ja tunnettu kappale, jota muokataan (esimerkiksi Groove Coveragen Poison on coveri Alice Cooperin Poisonista). Puhdas vokaalitrance on kuitenkin vain trancea, jossa on mukana laulu.
Trance Gression
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Artisteja

4 Strings
Above & Beyond
Alice Deejay
Aly & Fila
Alexander Popov
Armin Van Buuren
Astroline
ATB
Blank & Jones
BT
Chicane
Ferry Corsten
Gareth Emery
Cosmic Gate
Dash Berlin
Dee Dee
Delerium
Jessy De Smet
DJ Encore
DJ Sammy
DT8 Project
Elucidate
Filo & Peri
Flip & Fill
Fragma
Gabriel & Dresden
Judge Jules
Kaskade
Kyau & Albert
Lasgo
Kelly Llorenna
Lost Witness
Luminary
Edward Maya
Milk Inc.
(We Are) Nexus
John O'Callaghan
OceanLab
Markus Schulz
Roger Shah
The Space Brothers
Sylver
Darren Tate
Tiësto
Tritonal
Ian Van Dahl
Paul Van Dyk
Välskärikalat

| Välskärikalat |
| --- | --- |
 Keltavälskäri (Zebrasoma flavescens)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Välskärikalat Acanthuriformes  Jordan, 1923
Heimot
 ks. teksti 
Katso myös
   Välskärikalat Wikispeciesissä   Välskärikalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Välskärikalat (Acanthuriformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, johon luetaan yli 1 500 lajia 30 heimossa. Aiemmin nämä heimot katsottiin osaksi laajempaa ahvenkalojen lahkoa Perciformes, osittain osaksi sen alalahkoa Acanthuroidei, osittain alalahkoa Percoidei.
Välskärikalat ovat monimuotoinen kalalahko. Acanthuroidei-alalahkon suvuilla on erikoisen muotoiset leukaluut, jotka työntyvät eteenpäin muodostaen pienen suppusuun pidemmän tai lyhyemmän kuonon päässä. Tähän ryhmään kuuluu varsinaisten välskärikalojen heimon (Acanthuridae) lisäksi monia muita koralliriuttojen värikkäitä kaloja, joita näkee usein meriakvaariossa, esimerkiksi kettukala. Muodoltaaan ne ovat useimmiten litteitä tai pitkulaisia kiekkoja. Luvari voi kasviaa kaksi metriä pitkäksi, muiden lajien pituus vaihtelee 10:stä sentistä metriin. Luvari elää avomerellä, muut lajit pysyttelevät rannikon läheisillä koralli- tai kallioriutoilla.
Heimot

Kaikkiaan välskärikalojen lahkoon luetaan 30 heimoa, 247 sukua ja 1 566 lajia.
Välskärikalat Acanthuridae
Kölikarjukalat Antigoniidae
Siroahvenet Callanthiidae
Karjukalat Caproidae
Liekkikalat Cepolidae
Perhokalat Chaetodontidae
Panssariahvenet Dinopercidae
Levykalat Drepaneidae
Vaeltajat Emmelichthyidae
Lepakkokalat Ephippidae
Mojarat Gerreidae
Murisijat Haemulidae
Syvännetorpedoahvenet Latilidae
Lima-ahvenet Leiognathidae
Putsarit Lethrinidae
Kolmipyrstöt Lobotidae
Napsijat Lutjanidae
Luvarit Luvaridae
Torpedoahvenet Malacanthidae
Kuukalat Monodactylidae
Bassit Moronidae
Pennat Nemipteridae
Keisarikalat Pomacanthidae
Suurisilmät Priacanthidae
Arguskalat Scatophagidae
Rummuttajat Sciaenidae
Kaniinikalat Siganidae
Vihiahvenet Sillaginidae
Hammasahvenet Sparidae
Sarvikalat Zanclidae
Näistä Acanthuroidei-alalahkoon luettiin välskärikalat (Acanthuridae), lepakkokalat (Ephippidae), luvarit (Luvaridae), arguskalat (Scatophagidae), kaniinikalat (Siganidae) ja sarvikalat (Zanclidae).
Vigga

| Vigga |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  paikallislehti
Kustantaja:  Polaris Media
Levikki:  2 296 (2020)
Perustettu:  1987
Päätoimittaja:  Astrid Kvam Helset
Kotikunta:  Dovre
Kotimaa:  Norja
Ilmestymistiheys:  to
Kieli:  norja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Vigga on vuonna 1987 perustettu norjalainen paikallislehti, jonka toimitus on Dombåsissa Dovren kunnassa. Lehti ilmestyy torstaisin ja kuuluu Polaris Media -konserniin.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (norjaksi)
Viivi Tamminen

Viivi Tamminen on suomalainen ääninäyttelijä. Hän on esittänyt esimerkiksi ranskalaisessa animaatiosarjassa Code Lyoko Yumi Ishiyamaa.
Viivi Partanen

Viivi Partanen (s. 2004) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa tällä hetkellä Jyväskylän Kirittäriä Superpesiksessä. Partanen pelaa numerolla 1.
Ahvenanmaa–Naantali-merikaapeli

Ahvenanmaa–Naantali-merikaapeli eli Ål-Link on Ahvenanmaan Jomalan ja Manner-Suomen Naantalin välinen sähkönsiirtoon tarkoitettu merikaapeliyhteys. Se on noin 160 kilometriä pitkä ja sen siirtokapasiteetti on 100 megawattia. Yhteyden omistaa Kraftnät Åland AB. Merikaapeliyhteys turvaa Ahvenanmaan sähköntarpeen poikkeustilanteissa, ja tulevaisuudessa sitä pitkin voitaisiin siirtää esimerkiksi Ahvenanmaan tuulienergiaa mantereelle. Merikaapeliyhteys vihittiin käyttöön 5. joulukuuta 2015.
Merikaapeliyhteys on varayhteyskäytössä, mutta se yritetään saada osittain markkinoiden käyttöön vuonna 2016.
Hankkeen tausta

Ahvenanmaan ja Manner-Suomen välistä merikaapelia on suunniteltu jo pitkään. Valtaosa Ahvenanmaan sähköstä on tullut Ruotsista 80 megawatin vaihtosähkökaapelia pitkin. Ahvenanmaalla on poikkeustilanteita varten myös muutamia iäkkäitä kaasuturbiinilaitoksia, mutta uusien rakentaminen olisi kalliimpaa kuin merikaapelin rakentaminen. Ahvenanmaa tuottaa käyttämästään sähköstä neljäsosan tuulivoimalla, ja suunnitteilla on suuria tuulivoimapuistoja, jolloin tuulisähköä voidaan tuoda mahdollisesti Suomeenkin uutta merikaapelia pitkin. Kaapelilla voidaan siirtää sähköä myös Suomen ja Keski-Ruotsin välillä. Ahvenanmaa kuuluu kuitenkin Ruotsin sähköverkkoon, jolloin suunnitteilla olevat Suomen valtion Ahvenanmaalle rahoittamien tuulivoimaloiden ylijäämäsähkö menee Ruotsiin alentaen siellä sähkön käyttäjän hintaa ja edistäen Ruotsin teollisuuden kilpailukykyä. Uutta merikaapeliyhteyttä ei saa käyttää manner-Suomen ja Ahvenanmaan väliseen markkinasähkön välittämiseen, mutta Eduskunnassa sekä osapuolien kantaverkkoyhtiöiden kesken on käyty neuvotteluja asiasta.
Kraftnät Åland solmi sopimuksen ABB:n kanssa merikaapelin rakentamisesta 13. joulukuuta 2012. Sopimuksen arvo on 100 miljoonaa euroa. Kokonaisuudessaan Kraftnät Åland investoi hankkeeseen 125 miljoonaa euroa. Päärahoittajana on Suomen valtio, joka antoi suoraa valtionavustusta 50 miljoonaa euroa ja takasi 70 miljoonan euron lainan.
Kaapeli ja sen lasku mereen

Merikaapeli on 158 kilometrin pituinen PEX-eristetty tasavirtakaapeli, joka koostuu kahdesta 80 kilovoltin halkaisijaltaan 10-senttimetrisestä kaapelista ja yhdestä halkaisijaltaan 2,5 senttimetrin kuitukaapelista, jotka on niputettu yhteen. Merikaapeli on ABB:n HVDC Light -tekniikkaa, joka mahdollistaa sähkön palautuksen Ahvenanmaalle Manner-Suomesta.
Kaapelista noin 82 kilometriä kulkee Varsinais-Suomessa Naantalin, Paraisten ja Turun kaupunkien alueella. Merikaapeli rantautuu Naantalin päässä Naantalin voimalaitoksen ja Naantalin jalostamon väliselle Fortumin venesataman viereiselle hiekkarannalle. Kaapeli kulkee 150 metrin matkalla ennen rantautumista meren pohjaan tehtyä ojaa pitkin. Naantalin satama suhtautui kriittisesti merikaapelin reittiin, sillä se sijoittuu lähelle laivojen ankkurointipaikkaa ja merikaapeli voi hankaloittaa tulevia ruoppauksia. Myös Turun Korjaustelakka ja Turun satama esitti varauksia merikaapelin reitistä. Kaapelin tuomista maihin jo Rymättylässä harkittiin.
Merikaapelin reitti troolauspaikkojen kohdalla on aiheuttanut ongelmia. Ammattikalastukselle aiheutuvien haittojen vähentämiseksi kaapelin linjausta muutettiin ja kohdissa, joissa harjoitetaan silakan pohjatroolausta kaapeli upotettiin huuhtelemalla merenpohjaa. Myös Museovirastolla oli huoli kaapelin mahdollisesti aiheuttamasta vaarasta merenpohjan hylyille. Kaapelilinjauksella tehtiin Museoviraston vaatimuksesta vedenalaisten muinaisjäännösten inventointi. Vedenalaiskuvauksissa hylkyjä ei kuitenkaan löytynyt kaapelilinjan läheltä.
Kaapeli laskettiin vapaasti meren pohjaan, ja laskutyö kesti noin kaksi kuukautta. Kaapelin laskeminen aloitettiin toukokuussa 2015, ja se tuotiin pituutensa vuoksi suoraan tehtaalta asennettavaksi.