stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Blackburn Skua

| Skua |
| --- | --- |
 Blackburn Skua
Tyyppi:  syöksypommittaja/hävittäjä
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Blackburn Aircraft
Suunnittelija:  G. E. Petty
Ensilento:  9. helmikuuta 1937
Esitelty:  marraskuussa 1938
Poistettu käytöstä:  poistettu rintamakäytöstä 1941 poistettu palveluksesta maaliskuussa 1945
Tila:  ei käytössä
Pääkäyttäjät:  Fleet Air Arm
Valmistusmäärä:  Blackburn Skua I 2 kpl Blackburn Skua II 190 kpl 
Blackburn B-24 Skua oli kaksipaikkainen hävittäjä/syöksypommittaja. Kone oli ensimmäinen Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimille valmistettu metallirunkoinen, siivekkein ja nostettavalla laskutelineellä varustettu tukialuskone ja  kone oli myös kuninkaallisen laivaston ilmavoimien ensimmäinen syöksypommittaja.
Koneen oli suunnitellut G. E. Petty ilmailuministeriön määräyksen O.27/34 pohjalta ja se todettiin testeissä paremmaksi kuin Avron, Boulton Paul Aircraftin, Hawkerin ja Vickersin lentokoneet.
Koneen ensimmäinen huhtikuussa 1935 tilattu prototyyppi K5178 lensi ensilentonsa 9. helmikuuta 1937 Broughissa. Koneen lentäjänä oli A. M. Blake. Prototyypin voimanlähteenä oli 840 hevosvoiman Bristol Mercury IX -ilmajäähdytteinen tähtimoottori.
Koneelle annettu tyyppinimi Skua I esiintyi ensimmäisen kerran ilmailuministeriön asiakirjoissa  17. elokuuta 1937.
Tekniset tiedot (Skua Mk II)

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&010.080000010,8 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&014.010000014,1 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.03000004,3 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&029.&&&&0029,0 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02490.&&&&002 490 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&03730.&&&&003 730 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Bristol Perseus XII -tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0675.&&&&00675 kW (&&&&&&&&&&&&0905.&&&&00905 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0360.&&&&00360 km/h 2 000 metrissä
Taistelusäde: &&&&&&&&&&&01300.&&&&001 300 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&06150.&&&&006 150 m
Aseistus
4 × eteenpäin ampuvaa .303 konekivääriä
1 × kääntyvä .303 Lewis tai Vickers-konekivääri takaohjaamossa
230 kg panssariläpäisypommi tai 115 kg pommi ja 4 × 18 kg / 8 × 9 kg pommia
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dinger's Aviation Pages (John Dell): Blackburn Skua (englanniksi)
Ray Loriga

Ray Loriga
Ray Loriga (s. 5. maaliskuuta 1967, Madrid), oikealta nimeltään Jorge Loriga Torrenova, on
espanjalainen kirjailija ja elokuvaohjaaja.
Loriga aloitti ohjaajan uransa omaan romaaniinsa Caídos del cielo perustuvalla elokuvalla La pistola del hermano 1997. Hän oli myös mukana käsikirjoittamassa Pedro Almodóvarin elokuvaa Lihan värinä (1997).
Kameleontissa (1993) nuori mies lukitsee itsensä huoneeseen elääkseen musiikin maailmassa. Hän yrittää löytää jotain, mikä tekisi elämästä elämisen arvoista: piristeitä, rokkia ja unelmia. Kirkkaalta taivaalta -romaanin (1995) kertojana on poika, jonka ihailema isoveli löytää pistoolin, ampuu tavaratalon vartijan ja lähtee pakomatkalle.
Tokio ei välitä meistä enää -romaania (1999) on luonnehdittu kyberpunkin ja nouveau roman -suunnan sekoitukseksi. Se on lähitulevaisuuteen sijoittuva tarina laillistetun huumeyhtiön edustajasta, jonka myymä aine auttaa unohtamaan muistot. Teos sai vuonna 2003 Tähtivaeltaja-palkinnon vuoden parhaasta scifi-kirjasta. Mies joka keksi Manhattanin (2004) koostuu erilaisista elämäntarinoista, jotka limittyvät paikassa ja ajassa.
Suomennetut teokset

Kirkkaalta taivaalta (Tammi, 1997)
Tokio ei välitä meistä enää.  ((Tokio ya no nos quiere, 1999.) Suomennos: Päivi Paappanen. Like scifi)  Like, 2002.  ISBN 952-471-027-7
Kameleontti (Like, 2003)
Mies joka keksi Manhattanin (Like, 2007)
Aiheesta muualla

Ray Loriga Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Toni Jerrman: Jokainen päivä on vain uusi eilinen. Helsingin sanomat 25.9.2002.
Ulla Kytönen: Ajattelen sinua koko ajan. Kiiltomato.net 17.2.2003.
Tähtivaeltaja-palkinto 2002 (Arkistoitu – Internet Archive).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Blasinhevosenkenkäyökkö

| Blasinhevosenkenkäyökkö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Alalahko::  Pienlepakot Microchiroptera
Heimo::  Hevosenkenkäyököt Rhinolophidae
Suku::  Rhinolophus
Laji::  blasii
Kaksiosainen nimi
 Rhinolophus blasii  Peters, 1866 

Katso myös
   Blasinhevosenkenkäyökkö Wikispeciesissä   Blasinhevosenkenkäyökkö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Blasinhevosenkenkäyökkö (Rhinolophus blasii) on lepakko, joka elää Välimerellä, Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä.
Lepakon pituus on noin viisi senttiä, ja siipien kärkiväli noin 28 cm. Se painaa noin kymmenen  grammaa. Blasinhevosenkenkäyököt viihtyvät pienissä 3-4 yksilön ryhmissä. Ravinnokseen laji käyttää hyönteisiä.
Marco Bjurström

| Marco Bjurström |
| --- | --- |
 Marco Bjurström heinäkuussa 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. toukokuuta 1966 (ikä 58) Helsinki
Ammatti:  tanssinopettaja, ohjaaja, koreografi, juontaja, uutisankkuri
Marco Robert Bjurström (s. 31. toukokuuta 1966 Helsinki) on suomalainen tanssinopettaja, ohjaaja, koreografi ja viestintäkouluttaja. Hän on työskennellyt myös juontajana ja Nelosen uutisten uutisankkurina. Hän tuli tunnetuksi vuosina 1997–2005 juontamastaan BumtsiBum!-ohjelmasta.
Ura

Bjurström valmistui kuuden laudaturin ylioppilaaksi Käpylän lukiosta vuonna 1985 ja opiskeli jonkin aikaa Teatterikorkeakoulussa tanssitaiteen linjalla. Hän on työskennellyt Stepup Oy:n toimitusjohtajana 1987–1997 ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1997. Vuodesta 1999 hän on ollut yrittäjä Namnam-tuotanto Oy:ssä. Bjurström on toiminut myös viestintäkouluttajana yhdessä Ritva Enäkosken kanssa vuodesta 1990. Hän on opettanut tanssia muun muassa Aira Samulinin tanssikoulussa ja StepUp Show Schoolissa sekä ohjannut useita musikaaleja.
Ennen Bumtsibumia Bjurström juonsi Me Kastelijat -ohjelmaa (1997). Vuonna 2003 hän esiintyi omana itsenään Salatut elämät -televisiosarjassa. Vuosina 2006–2009 Bjurström juonsi ohjelmaa Tanssii tähtien kanssa ensin Ella Kannisen ja myöhemmin Vanessa Kurrin kanssa. Vuonna 2009 hänen juontajaparinaan oli Vappu Pimiä. Bjurström juonsi myös syksyllä 2008 alkanutta viihdeohjelmaa Jackpot ja on toiminut suorien Idols-lähetysten niin sanottuna neuvonantajana tauoilla. Hän on juontanut paljon erilaisia tilaisuuksia, muun muassa presidentti Tarja Halosen vaalivalvojaiset. Vuonna 2010 hän esiintyi Dance-tanssiohjelman toisena vakio- ja päätuomarina yhdessä Merja Satulehdon kanssa. Hän toimi itse ideoimansa koulumusikaalikilpailun Stagen päätuomarina. Toukokuussa 2012 Nelonen ilmoitti kiinnittäneensä Bjurströmin kanavan uudistuvien televisiouutisten uutisankkuriksi. Hän työskenteli Nelosen uutisankkurina 3. joulukuuta 2012 – 6. tammikuuta 2014.
Bjurström ohjasi Sillanpää-oopperan, jonka ensi-ilta F. E. Sillanpään syntymäkodin miljöössä Hämeenkyrössä Myllykolun kesäteatterissa oli heinäkuussa 2017. Tämä oli Bjurströmin ensimmäinen oopperan ohjaustyö.
Bjurström palasi tv-juontajaksi syksyllä 2018 Yle TV1:n tietokilpailuohjelmassa Hyvät katsojat.
Bjurström ohjasi Carmen-oopperan Tampereella. Oopperan ensi-ilta oli helmikuussa 2020.
Tunnustuksia

Bjurström sai suosituimman mies-tv-esiintyjän Telvis-palkinnon vuosina 1997–2000. Lisäksi hän oli Vuoden viihdyttäjä 1998 ja Vuoden positiivisin suomalainen 1999.
Yksityiselämä

Bjurström julkisti toukokuussa 2016 yli 20 vuotta kestäneen parisuhteensa ja asuu Helsingissä miehensä Peter Pihlströmin kanssa. Bjurströmillä oli veli Janek, joka kuoli 49-vuotiaana toukokuussa 2020. Janek Bjurström piti veljensä Marcon kanssa kahta Pompier-ravintolaa Helsingin Kampissa ja Esplanadilla.
Kirjallinen tuotanto

Joustoa viestintään.  (Yhdessä Ritva Enäkosken kanssa)  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26519-5
Sitä saa, miten tilaa.  (Yhdessä Ritva Enäkosken kanssa)  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30873-0
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Marco Bjurströmin kotisivut
Marco Bjurström Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Yle Elävä arkisto: Miten minusta tuli minä, Marco Bjurström
Iltalehden Julkkislista: Marco Bjurström
HS.fi artikkeli Marco Bjurströmistä ja Jari Sillanpäästä (Arkistoitu – Internet Archive)
Marco Bjurström radio-ohjelmassa Kuusi kuvaa, 8.4.2017 Yle
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle
Ken Follett

Ken Follett Helsingissä Kirjan ja ruusun päivänä toukokuussa 2006.
Ken Follett (s. 5. kesäkuuta 1949 Cardiff, Wales) on brittiläinen jännityskirjailija. Hän on kirjoittanut myös historiallisia romaaneja. Hänen teoksiaan ovat muun muassa toisen maailmansodan aikaan sijoittuva Neulansilmä ja minisarjaksi vuonna 2010 tehty historiallinen romaani Taivaan pilarit.
Henkilöhistoria

Follettin vanhemmat ovat Martin ja Veenie Follett. Hän asui synnyinpaikassaan Cardiffissa kymmenen ensimmäistä ikävuottaan, kunnes perhe muutti Lontooseen. Ankaran kristityt vanhemmat eivät antaneet pojan katsoa elokuvia tai televisiota. Niinpä Follett kiinnostui jo varhain lukemisesta. Koulunkäynti ei innostanut häntä erityisemmin ennen teini-ikää.
Follett pääsi vuonna 1967 opiskelemaan filosofiaa University College Londoniin. Opiskeluaikana hän osallistui vasemmistolaiseen politiikkaan. Follett meni naimisiin ensimmäisen kerran vuonna 1968.
Valmistuttuaan syksyllä 1970 Follett kävi kolmen kuukauden toimittajakurssin ja pääsi harjoittelijaksi Cardiffiin South Wales Echo -nimiseen sanomalehteen. Vietettyään kolme vuotta Cardiffissa hän palasi Lontooseen Evening Standardiin yleistoimittajaksi. Työ ei tuntunut Follettista tarpeeksi innostavalta, ja hän siirtyi kustannusalalle, ja 1970-luvun lopussa hänestä tuli Everest Books -kustantamon varatoimitusjohtaja.
Follett alkoi myös kirjoittaa fiktiota iltaisin ja viikonloppuisin harrastuksena. Aluksi menestystä kertyi vähitellen, mutta ilmestyessään vuonna 1978 Follettin kolmas romaani Neulansilmä teki hänestä sekä rikkaan että kansainvälisesti kuuluisan. Jokaisesta sen jälkeen ilmestyneestä Follettin romaanista on tullut myyntimenestys, ja useista on tehty elokuvia.
Follett osallistui 1970-luvun lopulla Britannian työväenpuolueen toimintaan. Poliittisen toimintansa aikana hän tutustui puoluevirkailija Barbara Broeriin, josta tuli vuonna 1982 hänen toinen vaimonsa. Barbara Follett valittiin parlamenttiin vuonna 1997 edustamaan Stevenagen kuntaa, ja uudelleen hänet valittiin 2001. Follett itse on yhä huomattava työväenpuolueen tukija ja rahoittaja.
Follettin suomennetut teokset

Neulansilmä.  ((Storm Island / Eye of the needle, 1978.) Suomentanut Arto Häilä)  Helsinki:  WSOY, 1979.  ISBN 951-0-09267-3
Piraatti (WSOY 1980) (Triple)
Aavikkoleijona (WSOY 1981) (The Key to Rebecca)
Mies Pietarista (WSOY 1982) (The Man from St Petersburg)
Teheran (WSOY 1983) (On Wings of Eagles)
Leijonien laakso (WSOY 1986) (Lie Down with Lions)
Kaikki langat käsissä (WSOY 1988) (Paper Money)
Taivaan pilarit.  ((The pillars of the earth, 1989.) Suomentanut Anu Niroma.)  Porvoo:  WSOY, 1990.  ISBN 978-951-0-33965-7
Pimeää meren yllä (WSOY 1991) (Night Over Water)
Vaarallinen omaisuus (WSOY 1993) (A Dangerous Fortune)
Paikka nimeltä Vapaus (WSOY 1996) (A Place Called Freedom)
Kolmas kaksonen (WSOY 1997) (The Third Twin)
Eedenin vasara (WSOY 1999) (The Hammer of Eden)
Vaarallinen muisti (WSOY 2001) (Code to Zero)
Naakat.  ((Jackdaws, 2001.) Suomentanut Heikki Karjalainen)  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27248-5
Haamulento (WSOY 2004) (Hornet Flight)
Valkeuden vangit (WSOY 2006) (Whiteout)
Maailma vailla loppua (WSOY 2008) (World Without End)
Kun suuret sortuvat (WSOY 2011) (Fall of Giants)
Maailman talvi (WSOY 2013) (Winter of the World)
Ikuisuuden ääri (WSOY 2015) (Edge of Eternity)
Tulipatsas (WSOY 2017) (A Column of Fire)
Tuli ilta ja tuli aamu (WSOY 2020) (The Evening and The Morning)
Ei koskaan (WSOY 2021) (Never)
Valon aseet (WSOY 2024) (The Armour of Light)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ken Follettin virallinen sivusto (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Theofylaktos Simokattes

Khusrau II alistuu keisari Herakleiokselle.
Theofylaktos Simokattes (kreik. Θεοφύλακτος Σιμοκάττης; noin 585? – vuoden 641 jälkeen) oli itäroomalainen historioitsija, joka kirjoitti keisari Maurikioksen (hallitsi 582–602) valtakaudesta kertovan historiateoksen sekä muita teoksia luonnonhistoriasta ja teologiasta. Theofylaktos oli antiikin viimeinen klassiseen tyyliin kirjoittanut historioitsija.
Elämä

Theofylaktos oli kotoisin Egyptistä ja hän syntyi luultavasti Aleksandriassa noin vuoden 585 tienoilla hyvät suhteet omaavaan ja mahdollisesti myös rikkaaseen perheeseen. Hän sai hyvän koulutuksen ja luki laajasti klassista kirjallisuutta ja filosofiaa. Hän ei ehkä ollut kovin komea mies, sillä hänen lempinimensä Simokattes tarkoittaa nähtävästi "nykerönenäistä kissaa".
Koska Theofylaktos tavoitteli lainopillista uraa hän opiskeli varmasti Konstantinopolin lakikoulussa. Luultavasti hän saapui kaupunkiin pian vuoden 602 jälkeen sillä vuoteen 610 mennessä hän oli jo riittävän kuuluisa pitämään myöhästyneen hautajaispuheen murhatulle keisari Maurikiokselle. Seuraavien vuosien ajan Theofylaktos harjoitti lakia Konstantinopolissa ja piti yllä mainettaan oppineena miehenä. Luultavasti näihin aikoihin hän kokosi teoksensa Eettiset epistolat, joka on kokoelma lyhyitä fiktiivisiä kirjeitä mytologisten tai historiallisten henkilöiden välillä, esimerkiksi Medeialta Iasonille ja Sokrateelta Alkibiadeelle.
Historioitsija saattoi olla sama henkilö kuin eräs Theofylaktos, joka toimi Konstantinopolin kaupunginprefektin lainopillisena avustajana ja joka auttoi erästä varkauden uhria joko vuonna 619 tai 624. Pian tämän jälkeen Konstantinopolin patriarkka Sergios turvasi Theofylaktoksen aseman ja hänen oikeutensa puhua. Theofylaktos luultavasti nimitettiin kaupunginprefektiksi, joka oli arvovaltainen ja hyvin palkattu virka ja jota hoidettiin lyhyen aikaa.
Theofylaktos oli jo entinen prefekti kun hän kirjoitti hänen seuraavat kaksi teostaan, jotka käsittelivät luonnonhistoriaa ja teologiaa. Teosten kirjoittamisen jälkeen Theofylaktos toimi keisarillisena sihteerinä Konstantinopolissa. Theofylaktos kuoli joskus vuoden 641 jälkeen.
Teokset

Theofylaktoksen historiateos koostuu kahdeksasta kirjasta, jotka käsittelevät keisari Maurikioksen valtakautta. Teos alkaa vuodesta 582 ja päättyy vuoteen 603.  Häin kirjoitti myös  luonnonhistoriasta ja teologiasta.
Ennustus bysanttilaisten voitosta

Theofylaktos Simokattes kirjoitti myös tarinan, johon sisältyvä ennustus päätyi Koraanin 30. suuraan eli bysanttilaisten suuraan. Tarinan mukaan Bysantin suojelua aikaisemmin saanut ja tuleva Persian kuningas Khusrau II oli edellisen sodan aikana ennustanut Bysantin voittoa seuraavin sanoin:
Babylonialainen heimo hallitsee Bysantin valtiota kolmen hebdoman-syklin ajan. Neljännellä syklillä roomalaiset kuitenkin voittavat persialaiset.
Hebdoman-sykli tarkoitti vuosi-viikkoa eli raamatullista seitsemän vuoden sarjaa, jollainen tunnetaan esimerkiksi Mooseksen kirjoista. Vuosien 603-628 sota sujui Bysantin kannalta aluksi erittäin huonosti. Kun ennustus esitettiin Persian kuninkaan suulla, sen odotettiin toimivan propagandana Bysantin puolesta etenkin Persian kristillisen väestön keskuudessa. Volker Poppin mukaan ennustuksen taustalla oli Paavalin eskatologinen näkemys, jossa esteen oli ensin poistuttava, jotta "vääryyden ihminen" tulisi esille ja joutuisi Kristuksen kukistamaksi (2. Tess. 2:6-7). Bysantin heikko sotamenestys oli tällainen eskatologinen ilmiö, joka edelsi lopullista voittoa. Ennustuksen päätyminen Koraaniin oli Poppin mukaan seurausta siitä, että Koraanin varhaiset tekstit olivat peräisin kristillisen vanhauskoisen liikkeen piiristä Persian valtakunnassa.
Susan Cooper

Susan Cooper vuonna 2013.
Susan Cooper (s. 23. toukokuuta 1935 Burnham, Buckinghamshire, Iso-Britannia) on englantilainen lasten- ja nuortenkirjailija, joka kirjoittaa usein fantasiaa. Hän on myös menestynyt näytelmäkirjailija. Cooperin tunnetuin teos on viisiosainen Pimeä nousee -sarja.
Yksityiselämä

Susan Cooper asui Buckinghamshiressä 21-vuotiaaksi asti. Myöhemmin hän opiskeli Oxfordin yliopistossa, jossa hän toimi muun muassa yliopiston oman sanomalehden, Cherwellin, ensimmäisenä naistoimittajana. Valmistuttuaan Cooper työskenteli toimittajana The Sunday Times -lehdessä Ian Flemingin alaisuudessa. Vuonna 1963 Cooper muutti Yhdysvaltoihin mennäkseen naimisiin erään Massachusettsin teknillisen korkeakoulun professorin kanssa. Vaikka hän oli aiemminkin kirjoittanut vapaa-ajallaan, hänen kirjailijanuransa alkoi toden teolla vasta Yhdysvalloissa. Heinäkuussa 1996 Cooper meni naimisiin pitkäaikaisen kirjoittajaystävänsä, näyttelijä Hume Cronynin kanssa. Hume kuoli kesäkuussa 2003. Susanilla on kaksi aikuista lasta. Hän asui pitkään Connecticutin Fairfieldissä, mutta muutti hiljattain Massachusettsiin.
Kirjailijanura

Susan Cooper julkaisi ensimmäisen kirjansa vuonna 1964. Kyseessä oli tieteistarina Mandrake. Pimeä nousee -sarjan ollessa työn alla Cooper julkaisi myös omaelämäkerrallisen tarinan Dawn of Fear, joka sijoittuu sota-ajan Englantiin. Kelttiläistä mytologiaa, Kuningas Arthur -taruja ja Cooperin omia fantasiahahmoja yhdistelevä Pimeä nousee -sarja (1965–1977) sai alkunsa kustantamon järjestämästä tarinakilpailusta. Ensimmäinen osa muistuttaakin perinteistä Viisikko-seikkailua, mutta Cooperin päätettyä jatkaa tarinaa useamman osan verran mukaan tuli nopeasti tummempia ja vakavampia teemoja. Monet sarjan tapahtumapaikoista ovat todellisia Englannin ja Walesin paikkoja, jotka Cooper tunsi nuoruudessaan.
Pimeä nousee -sarjan ohella Cooperin palkituin ja tunnetuin kirjallinen teos lienee kahden nuoren kasvutarina Kultakaapu, siniviitta. Näiden teosten jälkeen Cooper on julkaissut useita lasten- ja nuortenkirjoja sekä kuvakirjoja (muun muassa King of Shadows, The Boggart ja The Magician’s Boy). Hän on myös kirjoittanut runoja, näytelmiä ja televisiokäsikirjoituksia. Näistä tunnetuimmat ovat moneen kertaan palkitut Foxfire ja Nukentekijä.
Palkinnot

Boston Globe-Horn Book Award,  Pimeä nousee (1973)
Newbery Honor citation, Pimeä nousee (1974)
Newbery-mitali, Kuningas Harmaa (1976)
Tir na n-Og Award, Kuningas Harmaa (1976)
Tir na n-Og Award, Hopeapuu (1978)
WGA-palkinto, Nukentekijä (1984)
WGA-palkinto, Foxfire (1987)
Janusz Korczak Literary Prize, Kultakaapu, siniviitta (1989)
Humanitas Prize, Nukentekijä (1985)
Lisäksi Susan Cooperilla on muun muassa kaksi Emmy-ehdokkuutta (Nukentekijä 1984 ja Foxfire 1987).
Suomennetut teokset > Pimeä nousee -sarja

Yllä meren, alla kiven. Pimeä nousee 1.  ((Over sea, under stone, 1973.) Suomentanut Kristiina Rikman)  Helsinki:  WSOY, 1979.  ISBN 951-0-09035-2
Pimeä nousee. Pimeä nousee 2.  ((The dark is rising, 1973.).Suomentanut Kristiina Rikman. Runot suomentanut Panu Pekkanen)  Helsinki:  WSOY, 1979.  ISBN 951-0-09331-9
Viheriä noita.Pimeä nousee 3.  ((Greenwitch, 1974.) Suomentanut Kristiina Rikman. Runot suomentanut Panu Pekkanen)  Helsinki:  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-09492-7
Kuningas Harmaa. Pimeä nousee 4.  ((The grey king, 1975.) Suomentanut Kristiina Rikman. Runot suomentanut Panu Pekkanen)  Helsinki:  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-10178-8
Hopeapuu. Pimeä nousee 5.  ((Silver on the tree, 1977.) Suomentanut Kristiina Rikman. Runot suomentanut Panu Pekkanen)  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10304-7
Pimeä nousee I–III.  (Sisällys: I. Yllä meren, alla kiven. II. Pimeä nousee. III. Viheriä noita. Suomentanut Kristiina Rikman. Runot suomentanut Panu Pekkanen)  Helsinki:  Loisto: WSOY, 2009.  ISBN 978-952-459-990-0
Pimeä nousee IV–V.  (Sisällys: IV. Kuningas Harmaa. V. Hopeapuu. Suomentanut Kristiina Rikman. Runot suomentanut Panu Pekkanen)  Helsinki:  Loisto: WSOY, 2009.  ISBN 978-952-239-065-3
Suomennetut teokset > Muut

Kultakaapu, siniviitta.  ((Seaward, 1983.) Suomentanut Eeva Heikkinen. Runot suomentanut Panu Pekkanen)  Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14154-2
Kirjallisuutta

Koski, Mervi: Ulkomaisia nuortenkertojia 2. BTJ Kirjastopalvelu, 2006.
Aiheesta muualla

Susan Cooper Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
The Lost Land. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 2 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Blankenberge

Lomailijoita Blankenbergen rannalla 1800–1900-luvun vaihteessa.
Blankenberge on vajaan 19 000 asukkaan merenrantakaupunki, joka sijaitsee Länsi-Flanderin rannikolla Luoteis-Belgiassa. Se oli alkujaan kalastajakylä, josta kehittyi Belle Époquen aikana Euroopan porvariston suosima rantalomakohde. Kaupungin ehkä näkyvin maamerkki on Belgium Pier, 350 metriä pitkä laituri, jonka päässä on suuri konferenssi- ja viihdekeskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Blankenberge Wikimedia Commonsissa
Länsi-Flanderin provinssin kunnat
David Gemmell

| David Gemmell> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. elokuuta 1948 Lontoo
Kuollut: 28. heinäkuuta 2006 (57 vuotta)
Kansalaisuus:  brittiläinen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Ross Harding
Aikakausi:  1984–2006
Tyylilajit:  sankarifantasia, historiallinen romaani
Esikoisteos:  Legenda, 1984
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
David Andrew Gemmell (1. elokuuta 1948 – 28. heinäkuuta 2006) oli brittiläinen fantasiakirjailija. David Gemmellin vaimo Stella viimeisteli kirjailijan viimeisen, kesken jääneen kirjan.
Teokset > Fantasiakirjat > Drenain tarut

Legend (1984), suom. Legenda, Karisto 2003)
The King Beyond the Gate (1985), suom. Varjojen prinssi, Karisto 2004)
Waylander (1986)
Quest for Lost Heroes (1990)
Waylander II: In the Realm of the Wolf (1992)
The First Chronicles of Druss the Legend (1993)
The Legend of Deathwalker (1996)
Winter Warriors (1996)
Hero in the Shadows (2000)
White Wolf (2003)
The Swords of Night and Day (2004)
Teokset > Fantasiakirjat > Rigante -sarja

Sword in the Storm (1999)
Midnight Falcon (2000)
Ravenheart (2001)
Stormrider (2002)
Teokset > Fantasiakirjat > Stones Of Power — Sipstrassi — Jon Shannow

Ghost King (1988)
Last Sword of Power (1988)
Wolf in Shadow (1987)
The Last Guardian (1989)
Bloodstone (1994)
Teokset > Fantasiakirjat > Hawk Queen

Ironhand's Daughter (1995)
The Hawk Eternal (1995)
Teokset > Fantasiakirjat > Muut

Knights of Dark Renown (1989)
Morning Star (1992)
Dark Moon (1997)
Echoes of the great song (2002)
Teokset > Historialliset romaanit > Kreikkalaissarja (vaihtoehtohistoria)

Lion of Macedon (1990)
Dark Prince (1991)
Teokset > Historialliset romaanit > Troy-sarja

Troy: Lord of the Silver Bow (2005)
Troy: Shield of Thunder (2006)
Troy: Fall of Kings (2007)
Kirjallisuutta

Sisättö, Vesa & Halme, Jukka & Jerrman, Toni (toim.): Ulkomaisia fantasiakirjailijoita 2.  Helsinki:  BTJ, 2009.  ISBN 978-951-692-732-2