stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Birmingham (Alabama)
Historia

Ennen eurooppalaistaustaisten siirtolaisten saapumista nykyisen kaupungin alue oli cherokee-, choctaw- ja chickasaw-intiaanienmetsästysaluetta. Vuonna 1815 alueelle saapui John Jones johtama ryhmä siirtolaisia, jotka perustivat Jonesboro-nimisen kylän. Vuonna 1819 perustettiin puolestaan Jeffersonin piirikunta. Paikkakunta kasvoi tulevina vuosina ja etenkin kun lähistöltä löydettiin rautamalmia. Yhdysvaltain sisällissodan aikana paikalla oli pari sulattoa. Sulatot tuhoutuivat vuonna 1865 ja kehitys alueella jäi paikalleen aina vuoteen 1871 saakka, Elyton Land Company -yhtiö alkoi ostaa maata paikalta. Rautamalmin ohella lähistöllä tajuttiin olevan myös hiili- ja kalkkikivivarantoja. Kaikki nämä luonnonvarat soveltuivat terästeollisuuden tarpeisiin. Elyton Land Company perusti kaupungin, joka nimettiin Ison-Britannian Birminghamin kaupungin mukaan.
Kaupungin asukasluku oli perustettaessa vuonna 1871 vain 1 200, mutta vuoteen 1885 sen asukasluku oli jo lukemassa 25 000. Kasvun mukana tuli omia ongelmiaan, kuten rikollisuus ja sairaudet. Omia ongelmiaan aiheuttivat myös kaupungin asukkaita työllistäneiden kaivosten vaaralliset olosuhteet, sekä väkivalta kaivostyöläisten ammattiyhdistysten ja kaivosten omistajien välillä. Lopulta saatiin aikaan myös joitakin parannuksia. United States Steel suunnitteli Coreyn mallikaupungin 1900-luvun alussa. Kaupunkiin liitettiin myös joitakin lähialueita ja sen väkiluku kaksinkertaistui. Ensimmäistä maailmansotaa seurasi talouskasvu ja rakennusbuumi. Toisaalta myös esimerkiksi Ku Klux Klan kasvatti vaikutusvaltaansa sodan jälkeisenä aikana. Paikalliset afroamerikkalaiset joutuivat väkivaltaisten hyökkäysten kohteeksi. Lisäksi 1930-luvun lama iski erityisen rajusti teollisuuskaupunkeihin, kuten Birminghamiin.
Birmingham toipui lamasta hitaasti liittovaltion tuen avulla. Toisen maailmansodan aikana kaupungin tehtaat palvelivat jälleen sotateollisuuden tarpeita ja sotaa seurasi taloudellisen kasvun aika. Vuonna 1957 iski jälleen taantuma ja työttömyys. 1950- ja 1960-luvuilla vaikutti myös kansalaisoikeusliike. Birmingham pyrki estämään koulujen rotuerottelun lopettamisen. Vuonna 1963 Martin Luther King johti rauhanomaisia mielenosoituksia, joiden aikana pidätettiin tuhansia. Kuvat kaupungin poliisista mielenosoittajia vastasta levisivät ympäri maata. Väkivalta ei jäänyt vain mielenosoitusten tukahduttamiseen. Tunnetuin rasistinen isku oli vuonna 1963 baptistikirkkoon asetettu pommi, joka tappoi neljä mustaa lasta.
Rotujen välinen väkivalta taantui viimein 1970-luvulla. Vuonna 1979 Birminghamiin valittiin maan ensimmäinen afroamerikkalainen pormestari Richard Arrington, Jr. Vuonna 1971 kaupungista oli tullut myös Yhdysvaltojen ensimmäinen kaupunki, jossa liittovaltion asetuksella suljettiin tehtaat ilmansaasteiden takia. Vuonna 2005 kaupunkiin asutettiin tuhansia hurrikaani Katrinan takia kotinsa menettäneitä. Vuonna 2011 voimakas tornado teki puolestaan tuhoja Birminghamissa.
Talous

Birmingham rakentui terästeollisuuden ympärille ja teräksen- sekä raudan tuotannolla ja niihin liittyvillä muilla teollisuuden aloilla on edelleen suuri merkitys. Teollisuus on kuitenkin myös monimuotoistunut. Kaupunkiin on tullut esimerkiksi lääketeollisuutta ja taloudellista merkitystään ovat lisänneet finanssiala, tutkimus ja hallinto. Muihin teollisuuden tuotteisiin lukeutuvat esimerkiksi elektroniikka, lentokoneiden osat, kemikaaliteollisuus ja huonekaluteollisuus. Birmingham on yksi tärkeimmistä Lounais-Yhdysvaltojen talouden ja pankkialan keskuksista. Sitä voidaan pitää myös Alabaman osavaltion kulttuurin ja viihteen keskuksena.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Birminghamissa aikavälillä 2012–2016 olivat 32 404 Yhdysvaltain dollaria ja henkilöä kohden 20 791 dollaria. 29,4 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö

Birminghamin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 212 237 ja vuoden 2017 arvion mukaan 210 710. Suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2010 1 151 801. Kaupungin väkiluku on laskenut 1900-luvun lopulta.
Kaupungin asukkaista 24,3 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 22,6 %), 72 % afroamerikkalaisia, 0,2 % intiaaneja, 3,4 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 0,9 % aasialaisia. 5,1 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 3,4 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Koulutus

Birminghamissa sijaitsevia korkeamman asteen oppilaitoksia ovat Alabaman yliopiston Birminghamin haara, Birmingham-Southern College, Birmingham School of Law ja Southeastern Bible College.
Kulttuuri

Birmingham Museum of Art esittelee Samuel H. Kressin renessanssin taiteen kokoelmia. Muita kaupungin museoita ovat moottoriurheilumuseo Barber Vintage, ilmailumuseo Southern Museum of Flight ja musiikkiaiheinen Alabama Jazz Hall of Fame. Kaupungissa sijaitsevat myös kansalaisoikeusinstituutti ja rautateollisuuden perinnettä ylläpitävä Sloss Furnaces National Historic Landmark. Birminghamilla on oma sinfoniaorkesterinsa, sekä ooppera-, baletti- ja teatteriryhmiä. Kaupungissa järjestetään useita elokuva-, musiikki- ja perinnetapahtumia, kuten Sidewalk Moving Picture Festival. Festival of Arts järjestetään keväisin ja Alabama State Fair syksyisin.
Öistä Birminghamia, vuonna 2015.
Näkymä Birminghamiin vuodelta 1916.
Sloss Furnaces.
Alabama Theatre.
Dorchester

| Dorchester |
| --- | --- |
 Town Pump ja Corn Exchange Dorchesterin keskustassa.
 fiDorchester 
 50°42′40″N, 2°26′24″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Lounais-Englanti
Yhtenäishallintopiiri:  Dorset
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  7,12 km²
Väestö
Väkiluku (2018):  21 082
Väestötiheys:  2 961 as./km²
 www.dorchester-tc.gov.uk 
Dorchester on noin 21 100 asukkaan kaupunki ja kunta (civil parish) Dorsetin muodollisessa kreivikunnassa ja yhtenäishallintopiirissä Lounais-Englannissa, Fromejoen varrella. Kaupungin perustivat roomalaiset vuonna 70 nimellä Durnovaria. Dorchester on ollut Dorsetin pääkaupunki vuodesta 1305 lähtien. Kesäisin asukasluku kasvaa 40 000:een.
Liikenneyhteydet ovat hyvät ja kaupunkiin johtavat sekä A35- että A37-moottoritiet. Lisäksi siellä on kaksi rautatieasemaa: eteläiseltä pääsee Lontooseen, läntiseltä Bathiin ja Bristoliin.
Kolme kilometriä kaupungin keskustasta lounaaseen sijaitsee rautakautinen linnavuori Maiden Castle, joka on yksi Ison-Britannian suurimmista esiroomalaisista linnoituksista. Viisi mailia Dorchesterista itään sijaitsee Athelhamptonin 1400-luvulla perustettu kartano.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dorchester Wikimedia Commonsissa
Albrekt I Itävaltalainen

Albrekt I:n sinetti, latinankielinen teksti: ALBERTUS DEI GRACIA ROMANORUM REX SEMPER AUGUSTUS (ALBERTUS, JUMALAN ARMOSTA, ROOMALAISTEN IKUINEN KUNINGAS AUGUSTUS)
Albrekt I Itävaltalainen (saks. Albrecht I); (heinäkuu 1255 Rheinfelden – 1. huhtikuuta 1308 Reuss-joki, Windisch, Aargau, nyk. Sveitsi) oli Itävallan ja Steiermarkin herttua vuosina 1282–1308 ja Saksan kuningas vuosina 1298–1308.
Häntä on kutsuttu myös "Albrekt Yksisilmäiseksi" taisteluvamman takia, jonka vuoksi hänellä oli tyhjä silmäkuoppa ja vino suupieli.
Suku

Albrekt oli kuningas Rudolf I Habsburgilaisen ja tämän ensimmäisen puolison Gertrude Anne von Zollern-Hohenberg-Haigerlochin (n. 1225–1281) vanhin poika, joka oli Hohenbergin kreivi Burkhard V:n ja Matildan (Mechtild), Tübingenin paladiinikreivi Rudolf I:n tyttären tytär.
Hänellä oli kymmenen sisarusta, joista kuusi sisarta naitettiin tärkeimmille vaaliruhtinaille: Mathilde (n. 1253 –1304) avioitui Reinin paladiinikreivi ja Ylä-Baijerin herttua Ludvig II:n kanssa; Katharina (1256–1282) avioitui Baijerin herttua Otto III:n kanssa, josta tuli Unkarin kuningas Otto; Agnes [Gertrude] (n. 1257–1322) avioitui Saksin herttua Albrecht II:n kanssa; Hedwig (n. 1259–1285/1286) avioitui Brandenburg-Salzwedelin rajakreivi Otto VI:n kanssa; Clementia (n. 1262–1293 jälkeen) avioitui Anjou-sukuisen Napolin kruununprinssi Kaarle Martelin kanssa, heidän lapsiaan olivat Unkarin kuningas Kaarle Robert ja Ranskan kuningatar Klementia Unkarilainen ja Judit (saks. Guta); (1271–1297) avioitui Böömin kuningas Venceslaus II:n kanssa.
Hänen ainoa aikuiseksi elänyt veljensä oli Rudolf II, Itävallan ja Steiermarkin herttua (1270–1290), nimellisesti Svaabian herttua. Tämän poika oli Itävallan Johann Parricida 'Sedänmurhaaja' (n. 1290–1312/13).
Avioliitto ja jälkeläiset

Hän avioitui vuonna 1274 kreivitär Elisabet von Görz und Tirolin (n. 1262–1312) kanssa, joka oli Tirolin kreivi Meinhard II:n, Habsburgien valtaa edeltäneiden Itävallan Babenbergin rajakreivien jälkeläinen ja Elisabeth von Bayern von Wittelsbachin, kuningas Konrad IV:n lesken vanhin tytär. Kuningatar Elisabet oli itse asiassa paremmin sukua Saksan hallitsijoille kuin puolisonsa: hän oli aikaisempien Saksan kuninkaiden, kuten keisari Henrik IV:n jälkeläinen hän oli myös Itävallan tärkeän naapurin, Baijerin Wittelsbach-sukuisten herttuoiden veljentytär.
Heidän poikansa oli Itävallan herttua Albrekt II (1298–1358) ja pojanpoikansa Itävallan herttua Rudolf IV.
Albrektille ja Elisabethille syntyi kaksitoista lasta: Lisäksi heille syntyi yhdeksän lasta, jotka kuolivat heti synnyttyään ja joille ei annettu nimeä.
Anna (1275  – 19. maaliskuuta 1327), avioitui (1) n. 1295 Brandenburg-Salzwedelin rajakreivi Hermanin kanssa; (2) 1310 Wrocławin (Schlesien-Breslau) herttua Henrik VI Hyvän kanssa
Agnes (18. toukokuuta 1281 – 10. kesäkuuta 1364), avioitui 1296 Unkarin kuningas Andreas III:n kanssa
Rudolf III (n.  1282 – 4. heinäkuuta 1307), Itävallan ja Steiermarkin herttua, avioitui (1) 1300 Ranskan prinsessa Blanchen (n. 1285–1305) kanssa; (2) 1306 Puolan prinsessa Elisabethin (1286/88–1335) kanssa; kuoli ilman jälkeläisiä ennen isäänsä
Elisabeth (1285 – 19. toukokuuta 1353), avioitui 1304 Lorraine'n herttua Fredrik IV:n kanssa
Fredrik I Friedrich der Schöne (1289 – 13. tammikuuta 1330), Itävallan ja Steiermarkin herttua, avioitui Saksan kuningatar Isabella de Aragonin (1305–1330), Jaakko II:n ja Blanche d'Anjoun tyttären kanssa, kuoli ilman jälkeläisiä
Leopold I der Glorwürdige, Das Schwert Habsburg (4. elokuuta 1290 – 28. helmikuuta 1326), Itävallan ja Steiermarkin herttua, avioitui 1315 Savoijin prinsessa Katharinan (n. 1298–1336) kanssa ja heillä oli jälkeläisiä
Katharina (1295 – 18. tammikuuta 1323), avioitui 1316 Calabrian herttua Carlin kanssa
Albrekt II (12. joulukuuta 1298 – 20. heinäkuuta 1358), Itävallan ja Steiermarkin herttua, avioitui 1324 Johanna von Pfirtib (1300–1351) kanssa, heidän poikansa oli Rudolf IV
Heinrich der Sanftmütige tai Freundliche (1299 – 3. helmikuuta 1327), avioitui kreivitär Elisabeth von Virneburg (n. 1303–1343) kanssa, kuoli ilman jälkeläisiä
Meinhard (1300–1301), kuoli alle vuoden ikäisenä
Otto der Fröhliche (23. heinäkuuta 1301 – 26. helmikuuta 1339), avioitui (1) 1325 Elisabeth von Niederbayernin (n. 1305–1330) kanssa; (2) 1335 Böömin prinsessa Anna von Luxemburgin (1323–1338) kanssa, kuoli ilman jälkeläisiä
Jutta (1302 – 5. maaliskuuta 1329), avioitui 1319 Öttingenin kreivi Ludwig V:n kanssa
Kuningas

Vuonna 1298 osa Saksan ruhtinaista valitsi Albrektin Saksan kuninkaaksi tyytymättöminä kuningas Adolf von Nassauhin. Vallasta kamppailevien Albrektin ja Adolfin joukot kohtasivat toisensa Göllheimin taistelussa 2. heinäkuuta 1298 lähellä Wormsia, joka päättyi Albrektin voittoon tämän surmattua omakätisesti Adolfin. Kuninkaanvaali uusittiin, ja Albrekt valittiin kuninkaaksi. Kruunajaiset pidettiin 24. elokuuta 1298 Aachenin tuomiokirkossa.
Albrekt yritti valloittaa vuonna 1299 Hollannin ja Zeelandin, mutta epäonnistui sotatoimissaan. Vuonna 1307 hän hyökkäsi Thüringeniin, mutta kärsi tappion lähellä Luckan kaupunkia.
Perintö

Albrekt kuoli veljenpoikansa Johann Svaabialaisen murhaamana 1. toukokuuta 1308 Reuss-joen rannalla, lähellä Bruggia Windischissä, Aargaussa nykyisessä Sveitsissä. Paikalle perustettiin murhan jälkeen Königsfeldenin luostari.
Yhdessä salaliittolaistensa kanssa Johann odotti setänsä. Ylittäessään jokea herttua erkani muusta seurueestaan, ja Johann surmasi hänet miekalla. Tämän veriteon taustalla oli ratkaisematon kysymys Johannin isän herttua Rudolf II:n, Albrektin nuoremman veljen, perintövaatimuksista.
Albrekt haudattiin alun perin Wettingenin luostariin nykyisessä Sveitsissä. Vuonna 1309 keisari Henrik VII Luxemburgilaisen käskystä hänen jäännöksensä siirrettiin Speyerin katedraaliin, joka on Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijoiden perinteinen viimeinen leposija.
Albrektin kuoleman myötä Habsburg-suku menetti yhden dynaamisimmista edustajistaan. Hänen äkillinen kuolemansa oli valtava isku nousevalle dynastialle ja lopetti pyrkimykset säilyttää keisarillinen kruunu suvussa.
Aiheesta lisää

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albrekt I Itävaltalainen Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Aadolf Nassaulainen | Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan hallitsija  1298–1308 | Seuraaja: Henrik VII Luxemburgilainen |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Albert I of Germany
Albrekt I:n vaakuna, jossa Habsburgin ja Babenbergin vaakunat. Latinankielinen teksti: ALBERTUS DEI GRATIA DUX AUSTRIAE ET STYRIAE DE HABSBURG ET KIBURG COMES LANTGRAVUS ALSACIAE (Albertus Jumalan armosta Itävallan ja Steiermarkin Habsburgin ja Kiburgin herttua ja Elsassin rajakreivi)
Albrekt I, Anton Boys 1500-luvun loppu
Käännös suomeksi
Into Kuismanen

Into Ensio Kuismanen (3. huhtikuuta 1908 Siperia – 22. kesäkuuta 1955) oli suomalainen kaukopartiomies ja tiedustelujohtaja.
Nuoruusaika

Into Ensio Kuismanen syntyi Venäjällä Krasnojarskin aluepiirissä siellä toimineen suomalaisen katekeetan (lähetystyöntekijän ja opettajan) poikana. Vuonna 1921 Kuismasen perhe siirtyi vallankumouksen jälkeisten olojen takia Suomeen. Into opiskeli ylioppilaaksi Kuopiossa.
Koulutus

Varusmiespalveluksen jälkeen Into Kuismanen hyväksyttiin kadettikouluun kurssille 15. Hän kävi kadettikoulun vuosina 1931–1933. Hänen palveluspaikkansa oli vuosina 1933–1939 Viipurin rykmentti. Sotilastiedustelun palvelukseen Kuismanen astui kesällä 1939 toimistoupseeriksi. Merkitsevää oli venäjänkielen taito. Kuismasen palveluspaikka oli Yleisesikunnan tilastotoimiston Sortavalan alatoimisto.Kesän aikana hänet myös nimitettiin saman alatoimiston johtoon.
Talvisota

Talvisodan aikana Kuismanen johti Kollaan rintamalla hiihtopartioin operoivaa Osasto Kuismaa, jonka runkona olivat alatoimiston tiedustelijat. Talvisodan jälkeen alatoimisto siirtyi Joensuuhun, missä alkoi varsinaiseen kaukopartiotoimintaan tähtäävä koulutus- ja kehitystyö.
Jatkosota

Kuismanen ylennettiin kapteeniksi 1940 ja majuriksi 1942. 
Jatkosodan ajan hän toimi tiedusteluyksikön Osasto Kuismanen eli OsKu johtajana.
Tunnettu Kuismasen jatkosodan aikana johtama partioretki oli Suopassalmen huoltokeskuksen hävitysretki talvella 1943. Siihen osallistui yli sata miestä kaukopartio-osastoista sekä Osasto Laguksesta.
Sodan jälkeen

Sodan jälkeen hänet pidätettiin ns. asekätkentäjutun yhteydessä, koska kaukopartiomiesten epäiltiin olleen asekätkennässä mukana päälliköiden tieten ja käskeminä. Pidätys kesti 21 kuukautta vuosina 1945–1946, mutta lopulta hänet todettiin syyttömäksi. Everstiluutnantin arvon Kuismanen sai 1952. Kuismanen kuoli 22. kesäkuuta 1955.
Aiheesta muualla

Pohjan viestikilta ry: Kaukopartio (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Patria Aviation

Patria Aviation on Patria-konsernin liiketoimintayksikkö, joka tuottaa sotilas- ja siviili-ilmailun asiakkailleen lentokaluston huoltoa sekä lentokoulutusta.
Sotilaslentokoulutuksessa Aviation vastaa alkeislentokoulutuksesta Suomen ilma- ja maavoimien sekä rajavartioston tarpeisiin. Siviililentokoulutuksen asiakkaina on lentoyhtiöitä, lentokouluja ja yksityisiä oppilaita. Päätuotteena on liikennelentäjäkoulutus. Yksikön johtajana toimii Petri Hepola, jota edelsi kesäkuuhun 2021 saakka Martti Wallin.
Nykyinen toiminta > Komposiittirakenteet

Lentokoneiden osavalmistusta tekevä Patria Aviationin yhtiö on Patria Aerostructures (AST). Se valmistaa Jämsän Hallissa komposiittimateriaalista muun muassa spoilereita Airbus A380-lentokoneeseen ja siipien muotolevyjä Airbus A320-koneisiin. Yhteistyö Airbusin kanssa alkoi vuonna 2001. Aiempaa osatuotantoa on muun muassa Embraer (Embraer 145:n keski- ja perärungot) ja Saab-lentokoneiden osat. Yhtiö kokoonpanee myös NH90-helikoptereiden perärungot ja laskutelineiden muotosuojat.
Joulukuussa 2005 yhtiö ilmoitti, että se on valittu suunnittelemaan ja valmistamaan sotilaallisen Airbus A400M-kuljetuskoneen sivuvakaimen kärkiosat. Sopimuksen arvo oli noin 60 miljoonaa euroa, kun koneen käyttö Euroopan asevoimissa alkoi vuonna 2012. Patrian suunnittelupanos oli noin 30 suunnittelijan työ vuosina 2006–2012.
Vaikeuksiin pitkittyneiden toimitusaikojensa vuoksi ajautunut Airbus pyrki vuoden 2006 lopusta alkaen vähentämään alihankkijoidensa määrän 3 000:sta 500:een.
Nykyinen toiminta > Ilmavoimien kaluston ylläpito

Patria Aviation huolehtii pääasiassa Ilmavoimien lentokaluston elinkaaren tuesta, joka sisältää I- ja D-tason huollot, korjaukset ja modifikaatiot rungolle, moottoreille, järjestelmille ja avioniikalle. Joulukuussa 2006 Ilmavoimat tilasi Patrialta 30 Hawk-harjoitushävittäjän modernisoinnin. Työ tapahtui vuosina 2007–2010. Sen arvo oli 20 miljoonaa euroa.
Nykyinen toiminta > Helikopterit

Yhtiön Patria Helicopters -yksikkö Arlandassa on keskittynyt helikoptereiden huoltoon ja sillä on valtuutetun huoltokorjaamon asema Agustan, Bellin ja Eurocopterin kalustolle. Suomen ja Ruotsin NH90-kuljetuskoptereiden kokoonpanolinja Jämsän Hallissa auttaa yhtiötä konetyypin huoltokyvyn hankinnassa.
Nykyinen toiminta > UAV

Yhtiö tekee myös tutkimus- ja kehitystyötä UAV-aluksiin eli miehittämättömiin pieniin lentokoneisiin.
Nykyinen toiminta > Lentokoulutus

Vuoden 2003 lopulla Malmin lentoasemalla toiminut Pilot Factory -lentokoulu siirtyi puoliksi Patrian omistukseen ja myöhemmin kokonaan. Suomen Ilmavoimat ilmoitti 27. heinäkuuta 2005, että Patria Aviation ottaa hoitaakseen Ilmavoimien lentäjien peruskoulutuksen ja myös alkeiskoulukone Vinkojen ylläpidon. 5-vuotinen sopimus oli 25 miljoonan euron arvoinen. Syyskuussa 2005 koulutus siirtyi Ilmasotakouluun Tikkakoskelle.
Historia vuodesta 1921

Turussa sijainnut venäläisten lentoasema joutui sisällissodan loppuvaiheissa valkoisten joukkojen haltuun. Asemalla aloitettiin 1918 loputtua Suomen ilmavoimien lentokoneiden ja lentokonemoottorien korjaaminen. Syksyllä 1919 korjaamo siirrettiin Santahaminaan. Se nimettiin ilmailupataljoonan (myöhemmän lentopataljoonan) alaiseksi ilmailutelakaksi. Se suoritti lentokoneiden ja moottorien korjauksia. Nämä olivat suoraan Ilmailuvoimien alaisia sotilaallisia laitoksia.
Erillisen lentokonetehtaan perustaminen oli ensimmäisen kerran vireillä vuonna 1920. Toukokuussa 1921 perustettiin  lentopataljoonan ilmailutelakan rinnalle Ilmavoimien Lentokonetehdas (IVL tai I.V.L.) Suomenlinnaan. Tehtaan ensimmäisiä kotimaisia suunnitelmia oli IVL D.26 Haukka -hävittäjäkone. Santahaminan ilmailutelakalla valmistettiin kuusi Caudron G.3 -konetta vuosina 1920–1924. Suomenlinnassa valmistettiin noin sata Hansa Brandenburg-vesikonetta.
Santahaminan tehdas oli sotaministeriön insinööriosaston alainen. Pian  lentokonetehdas ja ilmailutelakka toimivat erillisinä yksikköinä ilmailuvoimien alaisuudessa. Käytännöllisistä syistä ne yhdistettiin 23. helmikuuta 1928 puolustusministeriön alaiseksi Valtion lentokonetehtaaksi (VLT ja VL). Sen mukana toiminta siirtyi Tampereelle ja sieltä aikanaan Kuorevedelle.
Kaikki Suomen valtion asetehtaat yhdistettiin 6. syyskuuta 1945 Valtion Metallitehtaat (VMT) nimen alle. Asiasta säädettiin 29.9.1946 laki VMT:stä. Sen mukaan yhtiö oli Kauppa- ja teollisuusministeriön alainen. Valmet Oy siitä tuli 1.1.1952. Osa tätä oli Valmet Lentokoneteollisuus.
1990-luvulla Valmet Lentokoneteollisuudesta syntyi Patria Oy, jossa puolestaan yhdistettiin Suomessa toimivat asetehtaat yhdeksi yhtiöksi. Lentokoneteollisuutta Patriassa on sekä Patria Aviation- että Patria Aerostructures -yhtiöissä.
Queens

| Queens |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Queens korostettuna.
Kaupunki:  New York
Pinta-ala:  460 km² 
Väkiluku:  2 405 464 (2020)
Väestötiheys:  8 542,3 as./km²
Queens on New Yorkin suurin piirikunta pinta-alaltaan ja väkiluvultaan toiseksi suurin. Queens sijaitsee Long Islandilla.
Maantiede

Queens jakautuu viiteen kaupunginosaan: Long Island Cityyn, Jamaicaan, Flushingiin, Far Rockawayhin ja Floral Parkiin.lähde?
Queens kattaa pinta-alaltaan yli kolmanneksen New Yorkin kaupungista. Siellä on paljon keskiluokkaisia omakotialueita, vaikka sellaisilla seuduilla kuin Forest Hillsissä onkin enimmäkseen kerrostaloja.  Vuonna 2003 Queensin väestöstä 47 prosenttia muodostui maahanmuuttajista. Vaikka koko New York on kansainvälinen ja monipuolinen kaupunki, Queens on sen kaupunginosista etnisesti kirjavin. Eri alueilla on leimalliset kansallisuusryhmänsä: irlantilaiset Woodsidessa, kreikkalaiset Astoriassa, puolalaiset ja liettualaiset Maspethissa ja italialaiset Coronassa. Flushingista on tullut New Yorkin suurin aasialaiskeskus, kun sinne on muuttanut paljon kiinalaisia, korealaisia ja itäintialaisia, ja samalla paikallinen talouselämä on elpynyt. Yli puolet New Yorkin latinoista asuu Queensissa ja heidän ravintolansa ja matkatoimistonsa hallitsevat kokonaisia alueita. Afroamerikkalaiset  asuvat enimmäkseen Hollisissa, Cambria Heightsissa, St. Albansissa ja Springfield Gardensissa, ja he ovat integroituneet yhteiskuntaan Queensissa paremmin kuin New Yorkin muissa osissa. Kaupunginosassa ei ole selviä slummialueita.
Historia

Queens on hyväksytty virallisesti yhdeksi kahdestatoista alkuperäisestä New Yorkin piirikunnasta 1. marraskuuta 1683. Queens on nimetty Kaarle II:n vaimon mukaan.
1800-luvulla Queensissä oli useita kilparatoja ja kaksi rantaa, joilla varakkaat viettivät vapaa-aikaansa, ja sinne perustettiin myös hautausmaa. Calvary Cemetaryn hautausmaa on yhä Yhdysvaltain suurin, ja 7 000 sisällissodan veteraania on haudattu Cypress Hillsiin. Vuonna 1836 rakennettiin Long Islandin rautatie, jonka alkuperäinen tarkoitus oli lyhentää matkaa New Yorkista Bostonin-lautalle ja joka kulki vielä silloin enimmäkseen maaseudun halki. Tilanne muuttui 1870-luvun jälkeen, kun William Steinway perusti alueelle pianotehtaan ja Conrad Poppenhusen kumitehtaan. Myöhemmin Newton Creekin alueelle syntyi raskasta teollisuutta ja Queensiin muutti paljon siirtolaisia.
Vuonna 1894 Queensin länsiosa liitettiin New Yorkin kaupunkiin ja sen itäisistä alueista muodostettiin Nassaun piirikunta. Queens kasvoi nopeasti, kun Queensboro Bridgen silta avattiin vuonna 1909 ja Long Islandin rautatieltä rakennettiin yhteys Penn Stationille Manhattanilla vuonna 1910. Pian sen jälkeen alueelle alkoi kulkea myös metro. Queens oli mykkäelokuvien aikana elokuvateollisuuden keskus, kunnes Hollywood sai sen aseman 1920-luvun lopulla. Kasvavassa kaupunginosassa oli yli miljoona asukasta jo ennen kuin se yhdistettiin Bronxiin kolmella sillalla ja Manhattaniin Midtownin tunnelin avulla 1940.
Queensin tasaiset ja aukeat alueet sopivat hyvin ilmailuun, ja siellä on kaksi suurta lentoasemaa. LaGuardian lentoasema on perustettu 1939, ja vuonna 1948 perustettiin Idlewildin lentokenttä, joka nimettiin uudelleen John. F. Kennedyn lentoasemaksi 1963. Hyvien liikenneyhteyksien ja harvan asutuksen vuoksi Flushing Meadows oli luonteva valinta kahden maailmannäyttelyn pitopaikaksi vuosina 1939–1940 ja 1964–1965. Siellä järjestetään yhä vuosittain Yhdysvaltain avoin tennisturnaus.