stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Monthey

| Monthey |
| --- | --- |

 vaakuna
 2007
 Monthey
 Koordinaatit: 46°15′N, 6°57′E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Valais
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  28,63 km²
Väkiluku (2011):  16 628
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Monthey on kaupunki ja samannimisen hallintoalueen keskus Valais'n kantonin ranskankielisessä osassa, Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2011 lopussa kaupungin väkiluku oli 16 628.
Maantiede

Maantieteellisesti kaupunki sijaitsee Martignyn ja Genevejärven puolivälissä, kohdassa, jossa Vièze-joki yhdistyy Rhôneen.
Talous

Monthey on teollisuuskaupunki, jossa on erityisesti kemianteollisuutta.
Liikenneyhteydet

Monthey sijaitsee A9-moottoritien (eurooppatie E62) varrella sekä SBB-CFF-FFS:n Saint Maurice - Saint Gingolph -radan ja TPC:n Aigle-Champéry-rautatien risteyskohdassa.
Kulttuuri

Montheyn karnevaalit on laajalti tunnettu tapahtuma, jota on vietetty jo vuodesta 1872.
Aiheesta muualla

http://www.monthey.ch Kaupungin viralliset sivut
http://www.carnavaldemonthey.com/site/ (Arkistoitu – Internet Archive) Karnevaalien sivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monthey Wikimedia Commonsissa
| n k Valais’n hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (ransk. District, saks. Bezirk) ja kunnat (126 kpl, 1.1.2017)
Brig: Brig-Glis • Eggerberg • Naters • Ried-Brig • Simplon • Termen • Zwischbergen
Conthey:  Ardon • Chamoson • Conthey • Nendaz • Vétroz
Entremont: Bagnes • Bourg-Saint-Pierre • Liddes • Orsières • Sembrancher • Vollèges
Goms: Bellwald • Binn • Ernen • Fiesch • Fieschertal • Goms • Lax • Obergoms
Hérens: Ayent • Evolène • Hérémence • Mont-Noble • Saint-Martin • Vex
 Leuk: Agarn • Albinen • Ergisch • Inden • Leuk • Leukerbad • Oberems • Salgesch • Turtmann-Unterems • Varen • Guttet-Feschel • Gampel-Bratsch
 Martigny: Bovernier • Charrat • Fully • Isérables • Leytron • Martigny • Martigny-Combe • Riddes • Saillon • Saxon • Trient
Monthey: Champéry • Collombey-Muraz • Monthey • Port-Valais • Saint-Gingolph • Troistorrents • Val-d'Illiez • Vionnaz • Vouvry
Raron/itäinen: Bettmeralp • Bister • Bitsch • Grengiols • Mörel-Filet • Riederalp
Raron/läntinen: Ausserberg • Blatten • Bürchen • Eischoll • Ferden • Kippel • Niedergesteln • Raron • Steg-Hohtenn • Unterbäch • Wiler (Lötschen)
Saint Maurice: Collonges • Dorénaz • Evionnaz • Finhaut • Massongex • Saint Maurice • Salvan • Vernayaz • Vérossaz
Sierre: Anniviers • Chalais • Chippis • Crans-Montana • Grône • Icogne • Lens • Miège • Saint-Léonard • Sierre • Venthône • Veyras
Sion: Arbaz • Grimisuat • Savièse • Sion • Veysonnaz
Visp: Baltschieder • Eisten • Embd • Grächen • Lalden • Randa • Saas-Almagell • Saas-Balen • Saas-Fee • Saas-Grund • Sankt Niklaus • Stalden • Staldenried • Täsch • Törbel • Visp • Visperterminen • Zeneggen • Zermatt
Zsigmond Móricz

| Zsigmond Móricz |
| --- | --- |
 Zsigmond Móricz
Henkilötiedot
Syntynyt: 1879 Tiszacsécse, Unkari
Kuollut: 1942 (62–63 vuotta) Budapest, Unkari
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: unkari
Tuotannon kieli: unkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Zsigmond Móricz (1879 Tiszacsécse, Unkari – 1942 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kirjailija ja toimittaja. Hän on kirjoittanut historiallisia romaaneja ja kuvauksia ihmisten arjesta, maaseudun väestöstä ja pikkukaupungin virkamiehistä ja papistosta.
Suomennetut teokset

Kerran kylläiseksi ja muita kertomuksia , Helsinki : Suomi-Unkari seura : Kansankulttuuri 1952
Kerran kylläiseksi
Kiserdein enkelit
Murhenäytelmä
Onnellinen ihminen (A boldog ember), suom. Helga Nuorpuu, WSOY 1938
Pysy hyvänä kuolemaan asti (Légy jó mindhalálig), suomentanut Yrjö Liipola, Otava 1927
Barbaarit, suom. Hannu Launonen, teoksessa: Maailma uutena, suom. ja toim. Hannu Launonen, Helsinki: WSOY 1973 ISBN 951-0-05629-4
Judith ja Eszter, teoksessa: Unkarin malliin, valikoinut ja suomentanut Viljo Tervonen, Helsinki: WSOY 1998 ISBN 951-0-23190-8
Seitsemän kreutseria (Hét krajcár) suom. Hannu Launonen, teoksessa: Miljoona kilometriä Budapestiin: valikoima unkarilaisia novelleja 1909–1986, suom. ja toim. Hannu Launonen, WSOY 1987 ISBN 951-0-14660-9
Turkkilainen ja lehmät, suom. Tuomo Lahdelma, teoksessa: Viluinen kuningas : käännöksiä ja mukaelmia unkarilaisesta lastenrunoudesta, Atena 1992 ISBN 951-9362-50-9
Unkarin malliin, suomentanut Viljo Tervonen, teoksessa: Unkarin malliin, valikoinut ja suomentanut Viljo Tervonen, Helsinki: WSOY 1998 ISBN 951-0-23190-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zsigmond Móricz Wikimedia Commonsissa
Zsigmond Móriczin tuotantoa Projekti Runebergissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Morki

| Morki (Морки́) Морко, Morko |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Marin tasavalta Venäjällä, alla taajaman sijainti tasavallassa
 Morki
 Koordinaatit: 56.430°N, 49.001°E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Marinmaa
Kunnallispiiri:  Morkin piiri
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1969
Väkiluku (2010):  9 914
Aikavyöhyke:  UTC+4
Postinumero:  425120, 425122 (Morkin piiri 425120—425153, esim. Šorunža 425127)
Suuntanumero(t):  +7 83635
 
 www.adm-morki.ru/government/settlements/morky/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Morki (ven. Морки́) tai Morko (mariksi Морко) on Marin tasavallassa Venäjällä sijaitseva kaupunkityyppinen taajama ja Morkin piirin hallinnollinen keskus. Morki sijaitsee Marinmaan itäosissa, melko lähellä Tatarstanin rajaa.
Ortodoksikirkko Marinmaan Morkissa
Mari Elin tasavallan Morkin taajaman kulttuuritalo
Morkin piiri Marin tasavallassa
Marimaan Morkon piirin tienvarsikyltti
Morkin taajaman asukasluku oli Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 9 914 ja koko Morkin piirin 32 403. Taajamassa toimi aiemmin meijeri. Siellä on muun muassa kulttuuritalo ja ortodoksinen kirkko.
Liikenneyhteydet

Päällystetty maantie Morkoon saapuu länsilounaasta, jossa on noin 55 kilometrin päässä myös lähin rautatieasema, Moskovasta tasavallan pääkaupungin Joškar-Olan kautta Kazaniin johtavan radan väliasema Šigakovo. Joškar-Olaan on noin 92 km kilometrin matka. Šigakovon kautta pääsee myös Tatarstanin pääkaupunki Kazaniin, joka on noin 150 kilometrin päässä; pienempiä teitä pitkin matka voi olla kilometreinä lyhyempikin.
Vuoden 2013 alussa Yle Teemalla esitetyssä kulttuuridokumenttisarjassa Suomensukuiset 30 päivässä näyttelijä Ville Haapasalo vieraili Morkin piirin Šorunžan kylässä (ven. Шоруньжа), joka sijaitsee Morkin kaupunkityyppisen taajaman itäpuolella. Morkin taajamasta johtaa hiekkatie (37 tai 38 km) tähän marikylään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Morki Wikimedia Commonsissa
Morkin piirin sivusto (venäjäksi) (adm-morki.ru)
Šorunžan kylä Morkin piirin sivustolla (venäjäksi)(adm-morki.ru)
Morkia käsittelevä tiedotusportaali (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (morki.ru)
Mattiesko Hytönen

Mattiesko Hytönen (s. 17. elokuuta 1943 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja televisiopersoona.
1970-luvulla toimittajanuransa aloittanut Hytönen tuli tunnetuksi suorasanaisena Helsingin Sanomien kulttuuritoimittajana ja kolumnistina. Televisiossa hän esiintyi ohjelmassa Päivän lööppi (1997). Sittemmin hän on jatkanut toimittajana kirjoittaen useisiin lehtiin sekä julkaissut muistelmateoksen Rinnanympärys 106 (Otava, 1999, ISBN 951-1-16155-5).
Mattiesko Hytönen on toimittanut teoksen AKS:n tiellä (Kirjayhtymä 1982) joka perustui hänen isänsä Mikko Hytösen (1912–1978) vuosina 1938–1945 pitämiin päiväkirjoihin ja muistelmiin. Mikko Hytönen oli Akateemisen Karjala-Seuran valajäsen ja kuului vuonna 1951 perustetun Suomen Kansanpuolueen perustajajäseniin.
Hytönen on kirjoittanut myös näytelmän. Kadonnutta pesäpalloa etsimässä sai ensi-iltansa Koko-teatterissa helmikuussa 2006. Näytelmää luonnehdittiin "satiiriksi Suomen poliittisesta historiasta". Vuonna 2001 Hytönen esitti Tosimiestä suomalaisessa komediaelokuvassa Ponterosa.
Vuonna 1997 koomikko Jope Ruonansuu levytti kappaleen Mattiesko Hytönen albumilleen Vara Mara.
Keväällä 2024 Aili Järvelä julkaisi kappaleen Elegia, jossa hän laulaa "olisinpa Mattiesko Hytönen, vitun kovas kunnos, joka lajis ykkönen". Paula Vesala ohjasi kappaleesta musiikkivideon.
Mattiesko Hytösen adoptiopoika Joonas Hytönen on niin ikään television viihdeohjelmien juontaja. Hytösellä on myös adoptoitu tytär.
Nicholas Monsarrat

Muistotaulu Liverpoolissa
Nicholas John Turney Monsarrat (22. maaliskuuta 1910 Liverpool, Englanti – 8. elokuuta 1979) oli brittiläinen kirjailija ja komentajakapteeni. Nykyisin hänet tunnetaan merikertomuksista, joista tunnetuimpiin kuuluvat Julma meri (1951) ja Three Corvettes (1942–1945), mutta kansainvälisesti hänen tunnetuimpia romaanejaan ovat Heimo, joka menetti päällikkönsä ja sen jatko Richer Than All His Tribe.
Nuoruus

Liverpoolissa syntyneen Monsarratin vanhemmat olivat Keith Waldegrave ja Marguerite Turney Waldegrave. Monsarrat opiskeli Winchester Collegessa ja Cambridgen Trinity Collegessa. Hänen aikomuksenaan oli suuntautua lakialalle, mutta kiinnostus siihen hiipui, ja hän ryhtyi sen sijaan kirjoittamaan. Hän muutti Lontooseen ja hankki elantonsa kirjoittamalla juttuja lehtiin. Hän kirjoitti myös neljä romaania ja näytelmän The Visitor viiden vuoden aikana (1934–1939). Omaelämäkerrassaan hän toteaa, että vuonna 1931 sattunut Invergordonin laivastokapina herätti collegen jälkeen kiinnostuksen politiikkaan sekä sosiaalisiin ja talouskysymyksiinlähde?.
Palvelus sodan aikana

Monsarrat palveli toisessa maailmansodassa, aluksi ensiapujoukoissa ja sitten laivastossa vapaaehtoisena. Elinikäinen rakkaus purjehtimiseen loi hänelle edellytykset meriupseerin tehtävään, ja hän palveli pienillä sotalaivoilla, jotka saattoivat saattueita ja suojasivat niitä vihollisen hyökkäykseltä. Monsarrat oli sodan päättyessä fregatin päällikkö.lähde? hyödynsi sodan aikaisia kokemuksiaan sodan jälkeen kirjoittamissaan merikertomuksissa.
Monsarrat väittää nähneensä sodan aikana aavelaiva Lentävän hollantilaisen Tyynellämerellä.
Monsarrat erosi merivoimien palveluksesta 1946 ja siirtyi valtion tiedotustehtäviin. Hän sai määräyksen ensin Johannesburgiin Etelä-Afrikkaan, sitten 1953 Ottawaan Kanadaan. Hän ryhtyi jälleen kirjoittamaan täysipäiväisesti 1959, jolloin hän asettui ensin asumaan Guernseyyn Kanaalisaarille,lähde? myöhemmin Gozon saarelle Maltaan.
Montsarratin omaelämäkerta koostuu kahdesta teoksesta: Life is a Four Letter Word: Breaking In (1966) ja Life is a Four Letter Word: Breaking Out (1970).
Nicholas Monsarrat haudattiin merelle Englannin rannikolle.
Suomennetut teokset

Julma meri, suom. K. Killinen. Otava, 1952, 1963 (Kompassikirja), 1989 (Top books). ISBN 951-1-10465-9.
Esther Costellon tarina, suom. Ena Kontuniemi. Otava, 1954. – (Otavan kirjakerho; 1954, 5). (Mukailee Helen Kellerin elämäntarinaa, kiellettiin Etelä-Afrikassa.)
Heimo, joka menetti päällikkönsä, suom. Jaakko Lavanne. Otava, 1958. – (Otavan kirjakerho 3; 1958,).
Suuntana kaakko: HMS Marlboroughin voitto ja vaiheikas kotiinpaluu, suom. Jaakko Lavanne. Otava, 1958. – (Joka kodin tähtikirjasto; 52).
Valkoinen valtias, suom. Jaakko Lavanne. Otava 1964 (Lukurengas
Merenkulkija. 1, suom. Aarne Valpola; kartat ja piirrokset: Peter McClure]. Kirjayhtymä, 1980 ISBN 951-26-1823-0
Merenkulkija. 2, suom. Aarne Valpola; kartat ja piirrokset: Peter McClure]. Kirjayhtymä, 1982 ISBN 951-26-2187-8
Teosten filmatisointeja

Julma meri, 1953, ohjaus Charles Frend
Laiva kuoli häpeään, 1955, ohjaus Basil Dearden
Vaikenevat huulet, 1957, ohjaus David Miller
Aiheesta muualla

Paul Xuereb: Nicholas Monsarrat (1910–1979). The Gozo Observer, March-June 2001, 1. vsk, nro 5.  University of Malta, Gozo Centre. Artikkelin verkkoversio. (englanniksi) ( Arkistoitu)
Patrol craft at www.battleships-cruisers.co.uk – See bottom of page for Monsarrat's ships, HMS Shearwater and HMS Guillemot (englanniksi)
Nicholas Monsarrat at uboat.net (englanniksi)
Nicholas Monsarrat at unithistories (englanniksi)
Nicholas Monsarrat Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Photographers' Identities 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Nicholas Monsarrat
Käännös suomeksi
Hypotalamus–aivolisäke-akselit

Hypotalamus–aivolisäke-akselit ovat umpieritysjärjestelmän hormonaaliseen kontrolliin liittyviä kytkentöjä, joissa osallisina ovat aivoissa sijaitsevat hypotalamus ja aivolisäke sekä kolmas osa. Hypotalamus–aivolisäke-akselit säätelevät hormonien eritystä sekä pitoisuuksia kehossa. Hormoneja joita hypotalamus ja aivolisäke erittävät kutsutaan hypotalamus–aivolisäke-hormoneiksi.
Akselit

Hypotalamus-aivolisäke-sukurauhanen -akseli (HPG-akseli)
stimulaatio: GnRH
vaste: FSH/LH
Hypotalamus-aivolisäke-lisämunuaiskuori -akseli (HPA-akseli)
stimulaatio: CRH (ACTH-RH)
vaste: ACTH
Hypotalamus-aivolisäke-kilpirauhanen -akseli (HPT-akseli)
stimulaatio: TRH
vaste: TSH
Hypotalamus-aivolisäke-somatotropiininen -akseli (HPS-akseli)
stimulaatio: GHRH
vaste: GH
Hypotalamus-aivolisäke-prolaktiini -akseli (HPP-akseli)
stimulaatio: Erittäin monimutkainen / tieteelle tuntematon, todennäköisesti osallistuvat dopamiini, estradioli, progesteroni, TRH ja vasoaktiivinen intestinaalinen peptidi (VIP)
vaste: PRL
P. R. Morrison

P. R. Morrison on brittiläinen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän on syntynyt Orkneysaarilla Skotlannissa mutta asuu nykyisin Lontoossa. Häneltä on suomennettu esikoisromaani Tuulenkesyttäjä (2006) sekä päähenkilön tarinaa jatkava Aaltomatkaaja (2007).
Suomennokset

Tuulenkesyttäjä (The Wind Tamer); suomentanut Jorma-Veikko Sappinen. WSOY, 2006 ISBN 951-0-31177-4
Aaltomatkaaja (The Wave Traveller); suomentanut Jorma-Veikko Sappinen. WSOY, 2008 ISBN 978-951-0-31178-3
Aiheesta muualla

P.R. Morrison. Bloomsbury Publishing. Arkistoitu 2.7.2015. (englanniksi)
Montsoreaun linna – Nykytaiteen museo

| Nykytaiteen museo – Montsoreaun linna Château de Montsoreau – Musée d'art contemporain |
| --- | --- |

 Nykytaiteen museo – Montsoreaun linna
Tyyppi:  Käsitetaide Nykytaide
Sijainti:  Montsoreaun linna Montsoreau  Ranska
Perustettu:  2016
Ylläpitäjä:  Philippe Méaille
Johtaja:  Marie-Caroline Chaudruc
Kotisivut:  www.chateau-montsoreau.com
Koordinaatit:  47°12′56″N, 0°03′44″E
 fiNykytaiteen museo – Montsoreaun linna 
      
Nykytaiteen museo – Montsoreaun linna (Ranska: Château de Montsoreau – Musée d'art contemporain) on ranskalainen nykytaiteen museo Loiren laaksossa Montsoreaussa. Vuonna 2016 avattu museo sijaitsee Montsoreaun linnassa, joka on muutettu tätä tarkoitusta varten.
Museo ja kokoelma

Museon kokoelma keskittyy vuoden 1965 jälkeiseen taiteeseen, ja se on peräisin Philippe Méaille -kokoelmasta. Käsitetaide on erityisen edustettuna, mukaan lukien kansainvälisten taiteilijoiden teokset. Tässä on maailman suurin Art & Language (suomi: Taide ja kieli)-teosten kokoelma.
Museo ja kokoelma > Galleria

Art & Language: Art & Language: Art-Language, Vol.3 Nr.1, 1974.
Art & Language: Mirror Piece, 1965.
Art & Language (Michael Baldwin): Air-Conditioning Show, 1966-67.
Art & Language: Victorine in Art-Language Vol.5 Nr.2 (1984), 1983.
Art & Language (Mel Ramsden), Secret Painting, 1967.
Art & Language: Art-Language Vol.5 Nr.1, 1982.
Art & Language: Art-Language The Journal of Conceptual Art, Vol.1 Nr.1, 1969.
Näyttelyt

2016: Agnès Thurnauer, Maalaushistoria.
2017: Ettore Sottsass, Maailman suunnittelija.
2018: Art & Language (Suomi: Taide ja kieli), Todellisuus (tummat) Fragmentit (vaalea).
2018: 1968: Sparta haaveilee Ateenassa.
2019: Roman Signer.
2019: Charlotte Moorman, Ajattele hullua.
Julkaisut

2016: Rod Mengham, Matka Agnès Thurnaueriin.
2016: Art & Language, Victorine Meurendin haastattelu.
2017: Art & Language, Juliste: Melkein koti kodittomille tavaroille.
2017: Fabien Vallos, Philippe Méaille, Antonia Birnbaum, Fabrice Hergott, Chloé Maillet, Louise Hervé, Antoine Dufeu, A Constructed World,  Protesti 1517–2017.  ISBN 978-2-9557917-0-7
2018: Art & Language, Matthew Jesse Jackson,  Art & Language: Todellisuus (tummat) Fragmentit (vaaleat) , ISBN 978-2-9557917-2-1.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Montsoreaun linna – Nykytaiteen museo Wikimedia Commonsissa
Nykytaiteen museo – Montsoreaun linna virallinen sivusto
Monté

| Raviratsastus (monté) |
| --- | --- |

Alkuperämaa:  Ranska
Piirteet
Tyyppi:  ratsastus
Lajiryhmä:  hevosurheilu
Varusteet:  kypärä, turvaliivit
Tärkeimmät kilpailut:   Prix de Cornulier, Pariisi, Île-de-France, Ranska
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Montéa Ranskassa
Monté eli raviratsastus on ravikilpailumuoto, jossa ohjastaja istuu kärryjen sijaan satulassa hevosen selässä. Laji on kotoisin Ranskasta, jossa se on hyvin arvostettu raviurheilun muoto. Suomessa ensimmäinen virallinen monté-lähtö ajettiin vuonna 1979 Vermossa. Montén SM-kilpailuissa (lämminveriset) on 12 osakilpailua.
Montéa ei tule sekoittaa laukkaurheiluun vaikka sitä ajetaan myös ratsailta ilman kärryjä.
Monté Suomessa

Useimmat suomalaiset montéohjastajat ovat naisia, koska he ovat tavallisesti miehiä kevyempiä. Lähdöissä hevosen selässä on oltava painoa satula mukaan lukien vähintään 52 kiloa. Ohjastajalla on oltava c-ajolupakortti, jonka voi suorittaa aikaisintaan 16-vuotiaana. Aikaisemmin oikeaoppisessa montéistunnassa ohjastaja seisoi jalustimilla jalat suorina tai kevensi. Nykyisin Suomessakin suositaan Ranskasta lähtenyttä montéistuntaa, jossa ohjastaja käyttää hyvin lyhyitä jalustimia laukkakilpailuista tutun jockeyistunnan tapaan. Ohjastajalla tulee olla hyvä kunto ja tasapaino, jotta hän ei häiritse hevosen juoksua. Ohjastajan jalkalihasten on myös oltava erittäin vahvat, jotta hän jaksaa pysyä pitkän matkan kevyessä istunnassa. Keski-Pohjanmaan ammattiopisto (kpedu) järjestää osana hevostalouden perustutkintoa monté-koulun 2021.
Monté Suomessa > Varusteet

Montéssa sallitaan samat kuolaimet kuin normaaleissa ravilähdöissäkin ja lisäksi olympia-, kanki- ja pelhamkuolaimet. Kielletyt ja tarkkailtavat varusteet ovat samat kuin muissakin ravilähdöissä. Ohjina voidaan käyttää ratsastusohjia tai montéohjia, joissa on lenkit helpottamaan hevosen hallintaa. Montéssa käytetään kevyitä monté- tai laukkasatuloita, joissa on myös helpompi istua jockeyistunnassa kuin esimerkiksi yleissatulassa. Ajovitsa saa olla korkeintaan 75 cm pitkä, eikä ohjastaja saa käyttää kannuksia. Lisäksi ratsukolla on oltava yllään omat ajovärinsä, aivan kuten muissakin ravilähdöissä.
Monté maailmalla

Ranska on tunnettu ravimaa, jossa noin 25–30 % ravilähdöistä on montélähtöjä.
Monté maailmalla > Montéhevoset

Montéssa kilpaillaan yleensä lämminveriravureilla, erityisesti kookkailla ranskanravureilla. Suomessa myös suomenhevoset ovat suosittuja montéhevosia, ja montélähtöjä järjestetään myös poniraveissa.
Kirjallisuutta

Monté – raviurheilua ratsain (2024) ISBN 978-952-94-9242-8
Ravataan - yhdessä (2021) ISBN 9789529456093
Aiheesta muualla

Suomen Monté-ohjastajat ry (suomeksi)
Monté Team Finland ry (suomeksi)
Suomen Ratsastajainliitto - monté (suomeksi)
Suomen Hippos - monté (suomeksi)
Koulutus: monteurheilu/monteratsastus Keski-Pohjanmaan ammattiopiston sivustolla (suomeksi)
Yhdysvaltain montéjärjestö [arkistoitu] (englanniksi)
August Moberg

August Moberg (15. helmikuuta 1896 Maalahti – 4. syyskuuta 1961) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan koulutusaliupseerina.
Perhe ja koulutus

Mobergin äiti oli Johanna Moberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Signe Vantusen kanssa. Moberg kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Maarianhaminan ruotsalaisessa yhteislyseossa vuonna 1921. Moberg suoritti jääkärialipäällystölle järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja upseerien pioneerikurssin Haminassa vuonna 1921 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa hän suoritti vuonna 1928 ja suojeluskuntajärjestön komentajakurssin vuonna 1935.
Jääkärikausi

Moberg työskenteli makkaratyöntekijänä Vaasassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 29. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 20. elokuuta 1916 pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Moberg astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan koulutusaliupseeriksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet komennettiin 23. maaliskuuta 1918 koulutusaliupseeriksi Päämajan sotavänrikkikouluun. Sotavänrikkikoulusta hän palasi takaisin yksikköönsä 25. huhtikuuta 1918 ja osallistui sen jälkeen Inon saartoon.
Sisällissodan jälkeinen aika

Moberg palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana 2. Jääkärirykmentin 9. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 17. heinäkuuta 1918 alkaen Pioneerikoulutuspataljoonaan, josta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1919 Porin rykmenttiin ja edelleen 15. kesäkuuta 1921 Uudenmaan rykmenttiin. Uudenmaan rykmentissä hän toimi aluksi  joukkueenjohtajana eri komppanioissa, kunnes sai nimityksen päälliköksi 15. marraskuuta 1924 alkaen Uudenmaan rykmentin 7. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 19. syyskuuta 1925 alkaen niin ikään päälliköksi 3. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta Moberg siirrettiin 7. syyskuuta 1927 suojeluskuntajärjestöön ja määrättiin Uudenmaan eteläisen suojeluskuntapiirin IV alueen ja 1. heinäkuuta 1928 alkaen IX alueen päälliköksi.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 1. maaliskuuta 1919  Vänrikki 15. kesäkuuta 1921  Luutnantti 15. kesäkuuta 1923  Kapteeni 6. joulukuuta 1929  Majuri 1940 |      |  Vapaudenristi 3. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Vapaudenmitali 1. lk.  Suojeluskuntain ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Ruotsin Miekkaritarikunnan ritarimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.