stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Noitalinna huraa!
Diskografia > Albumit

Hulalalaa (Pygmi,  1986)
Kalan silmä (Megamania,  1988)
Varjotarha (Megamania,  1989)
Kolinaa (Megamania,  1991)
Diskografia > Albumit > Kokoelma-albumit

Riittäähän noita linnassa (Megamania,  1997)
Kaikki noidat linnassa (Svart Records,  2017)
Diskografia > Singlet

Toinen luokka / Huvikumpu (Kaiku-Levyt KAI-001,  1985)
Järvellä / Otso karhulaulu (Pygmi KAI-002,  1986)
Pikkuveli / Rautasaapas (Megamania MGS 126,  1987)
Pienissä huoneissa / Valopaikka (Megamania MGS 142,  1988)
Puujalkaiset / Kanan lento (Megamania MGS 150,  1989)
Taikaturbaani / Viimeinen luukku (Megamania MGS 157,  1989)
Keinu / Riemua kirkonkylällä (Megamania MGS 168,  1990)
Variksenpelätin / Rastasfaari (Megamania MGS 187,  1992)
Laitaan Elokuun (Svart Records, 2017)
Avaruuslaiva (Svart Records,  2018)
Diskografia > EP

Roskaprinssi (Svart Records,  2017)
Diskografia > Video

Vilinää (omakustanne,  1992)
Aiheesta muualla

Noitalinna huraa! Rockdatassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Diskografia (Arkistoitu – Internet Archive)
Noitalinna huraa! Myspacessa (suomeksi)
Noitalinna huraa! Last.fm:ssä (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto – Noitalinna Huraa: Pikkuveli
Noitalinna Huraa! esittää kappaleen "Pikkuveli" Hittimittari-ohjelmassa 16.03.1988 Yle Areena
Ruotsin sotahistoria

Voitto Narvassa (Segern vid Narva). Gustaf Cederströmin maalaus vuodelta 1910. Narvan taistelua pidetään yhtenä Ruotsin historian suurimpana voittona.
Ruotsin sotahistoria käsittää ajanjakson Ruotsin yhtenäistymisestä viikinkiajalla aina nykypäivään asti.
Ruotsin vanhin historiallinen lähde, 1320-luvulla kirjoitettu Eerikinkronikka, kuvaa ruotsalaisten sotia mm. hämäläisiä ja karjalaisia vastaan. Keskiajalla Ruotsi soti etupäässä Tanskaa ja Novgorodia vastaan. Ruotsia vaivasivat myös sisäiset kiistat kuninkuutta havittelevien sukujen välillä. 1600-luvulla Ruotsi nousi suurvallaksi ja melkein koko Itämerta ympäröivä alue joutui sen vallan alle. Tämän jälkeen Ruotsin sotaonni kääntyi laskuun ja lopulta 1809 Ruotsi menetti Suomen Venäjälle. Tämän jälkeen Ruotsi otti osaa Napoleonia vastaan käytyihin sotiin. Viimeinen Ruotsin käymä sota oli vuoden 1814 sota Norjaa vastaan, joka vahvisti maiden välisen unionin.
Ruotsi oli neutraali ensimmäisen ja toisen maailmansodan sekä kylmän sodan aikana. Ruotsista lähti kuitenkin vapaaehtoisia muun muassa Suomen sisällissotaan ja talvisotaan. Ruotsi on myös osallistunut useisiin YK:n johtamiin rauhanturvaoperaatioihin. Lisäksi Ruotsi osallistuu Euroopan unionin taistelujoukkojen Nordic Battlegroupiin.
Esihistoria

Esihistoriallisella ajalla Ruotsi oli jakaantunut sotilaallisesti maakuntiin. Varhaisella keskiajalla Ruotsissa käytettiin ledung-järjestelmää organisoimaan maakuntien sotavoimat. Mistään kovin yhtenäisestä Ruotsin valtakunnasta ei voi vielä puhua. Paikalliset päälliköt tunnustivat kuninkaan herrakseen jos tunnustivat, ja välillä kuninkaita saattoi olla useampia. Ensimmäinen ruotsalainen kuningas josta on varmempaa tietoa on Olavi Sylikuningas, jota myös pidetään Ruotsin ensimmäisenä kristittynä kuninkaana.  Merkittäviä varhaiskeskiaikaisia taisteluja joihin Ruotsi osallistui oli muun muassa vuonna 1000 käyty Svolderin taistelu, jossa Olavi Sylikuningas taisteli tanskalaisen kuninkaan Sven Haaraparran kanssa norjalaista kuningasta Olav Tryggvassonia vastaan.
Itämeren alueen pakanat ja Novgorod hyökkäilivät useasti Ruotsiin 1100- ja 1200-luvuilla. Kyseisiä vuosisatoja leimasivat paljolti myös Ruotsin sisäiset konfliktit. Karjalaiset tuhosivat Sigtunan vuonna 1187, joka oli silloisen Ruotsin tärkein kaupunki. "Idästä tulleet pakanat" tekivät sotaretkiä Mälarenin alueelle vuosina 1217 ja 1226. Karjalaiset tekivät toisen historiallisiin lähteisiin merkityn sotaretkensä Ruotsiin vuonna 1257. Vuonna 1259 Paavi Aleksanteri IV hyväksyi Ruotsin kuningas Valdemarin ja Tanskan kuningas Kristofferin pojantyttären Sofian avioliiton, jotta Ruotsi pystyisi paremmin ja tehokkaammin torjumaan lähellä asuvien pakanoiden jatkuvia hyökkäyksiä valtakunnan kyliä ja kirkkoja kohtaan. Vastavuoroisesti ruotsalaiset tekivät yhdessä katolisen kirkon kanssa sotaretkiä Suomen heimoja ja Novgorodia vastaan. Toisaalta jonkinlaisia liittolaisuuksiakin vihollisten kanssa ilmeisesti rakennettiin. Esimerkiksi vuonna 1240 ruotsalaiset tekivät varsinaissuomalaisten, hämäläisten ja norjalaisten kanssa Nevan taisteluun päättyneen sotaretken Novgorodia vastaan. Katolisen uskon levittäminen johti myöhemmin uplantilaisten tekemään niin sanottuun toiseen ristiretkeen hämäläisiä vastaan mahdollisesti vuosina 1249-1250. Karjalaisia vastaan ruotsalaiset tekivät niin sanotun kolmannen ristiretken vuonna 1293. Mahdollisesti 1150-luvulla ruotsalaiset tekivät katolisen kirkon kanssa myös niin sanotun ensimmäisen ristiretken Suomeen, mutta sotaretken todenperäisyys on epävarma.
Keskiaika

Keskiajalla Ruotsi soti etupäässä Tanskaa ja Novgorodia vastaan. Ruotsia vaivasivat myös sisäiset kiistat kuninkuutta havittelevien sukujen välillä.  Myös Ruotsin ja Norjan väliset kiistat ja Ruotsin laajentumisyritykset Suomenlahden eteläpuolella aiheuttivat sotia. Keskiajalla jopa yli 25 prosenttia Ruotsin käymistä sodista oli sisällissotia.
Vaasa-aika

Kustaa Vaasa joutui kukistamaan useita kapinoita ennen kuin hän sai valtansa vakiinnutettua. Kustaa Vaasan hallituskauden aikana kuninkaan valta kasvoi aatelisten, katolisen kirkon ja Hansan kustannuksella. Vuonna 1554 sota Venäjää vastaan syttyi jälleen. Sota loppui ilman rajamuutoksia vuonna 1557.  Kustaa Vaasan aikana Ruotsin kuninkuus muuttui perinnölliseksi ja kun Kustaa Vaasa kuoli vuonna 1560 tuli hänen pojastaan Eerik XIV:stä kuningas ilman vastarintaa. Osa Virosta joutui Ruotsin vallan alle 1561 ja loputkin vuoteen 1581 mennessä.
Tanskan kuningas Fredrik II yritti vuonna 1563 saada Ruotsin kruunun itselleen. Sodassa panoksena olivat myös Baltian maat ja Itämeren kauppaherruus. Ruotsia vastaan liittyivät myös Puola ja Lyypekki. Tanska yritti hyökätä Ruotsin kauppaliikennettä vastaan Itämerellä ja teki hyökkäyksiä Älvsborgin linnoitusta vastaan, jonka jo sodan alkuvaiheessa saivatkin vallattua. Puolalaiset hyökkäsivät Ruotsille kuuluvaa Viroa vastaan. Sota Puolaa vastaan saatiin päätökseen vuonna 1563, kun puolalaismielinen Juhana III syrjäytti veljensä Eerikin. Sota Tanskaa vastaan loppui vuonna 1570 solmittuun Stettinin rauhaan. Ruotsi sanoi irti vaatimuksensa muun muassa Skooneen ja Gotlantiin. Tanska puolestaan luopui vaatimuksestaan Ruotsin kruunuun ja suostui luovuttamaan Älvsborgin Ruotsille lunnaita vastaan.
Kuuluisia ruotsalaisia sotureita

Kuuluisia ruotsalaisia sotureita löytyy suuri määrä historiasta. Eurooppalaiseksi valtioksi Ruotsi on saanut nauttia poikkeuksellisen pitkään kestäneestä rauhasta, sillä maan armeija on ollut taistelussa viimeksi vuonna 1814. Ruotsin historia oli kuitenkin tätä ennen sotaisa, ja myöhemminkin ruotsalaisia vapaaehtoisia on taistellut muiden maiden sodissa.
Kuuluisia ruotsalaisia sotureita > Esihistoriasta keskiajalle

Myyttinen ruotsalainen sotasankari oli Beowulf, muinaisen englantilaisen eepoksen päähahmo. Beowulf oli taustaltaan "geaatti" eli otaksuttavasti götalainen. Tutkijat ovat kiistelleet siitä, paljonko Beowulf-eepokseen sisältyy historiallisten tositapahtumien muistoja. Todellisten ruotsalaisten sotasankareiden nimiä tunnetaan viikinkiajan riimukirjoituksista ja islantilaisista saagoista.
Ruotsin keskiaikaisiin sotasankareihin voidaan lukea muun muassa Birger-jaarli, joka lopetti sisällissotien kauden ja liitti Suomen pysyvästi Ruotsin valtakunnan osaksi 1200-luvun puolivälissä. Ruotsin marski Torgils Knuutinpoika valloitti Karjalan ja perusti Viipurin linnan vuonna 1293. Kalmarin unionin aikana, 1430-luvulla, kansallissankariksi korotettu Engelbrekt Engelbrektinpoika johti tanskalaisten voutien vastaista kapinaa. Vuonna 1471 valtionhoitaja Sten Sture vanhempi voitti tanskalaiset ja ruotsalaiset unionin kannattajat Brunkebergin taistelussa Tukholman lähellä. 1490-luvulla Knut Posse johti Viipurin menestyksekästä puolustusta venäläisten hyökkäystä vastaan.
Kuuluisia ruotsalaisia sotureita > 1500-luku ja suurvalta-aika

Kustaa Vaasan johtama kapinaliike teki 1520-luvun alussa lopun Kalmarin unionista. Tanskaa ja Venäjää vastaan käydyissä sodissa sankarin mainetta saavutti muun muassa amiraali Klaus Horn.
Ruotsi kohosi sotilaallisten menestysten kautta eurooppalaiseksi suurvallaksi. Kuningas Kustaa II Aadolf uudisti perusteellisesti Ruotsin armeijan saavuttaen murskavoittoja ensin Puolaa ja myöhemmin, kolmikymmenvuotisessa sodassa, Saksan keisarillisia vastaan. Kuningas kaatui Lützenin taistelussa vuonna 1632 johtaessaan henkilökohtaisesti ratsuväenhyökkäystä. Muita kolmikymmenvuotisen sodan ruotsalaisia sankareita olivat marsalkka Johan Banér, kenraali Lennart Torstensson ja hakkapeliittakomentaja Torsten Stålhandske. Rivimiesten nimiä historia on harvoin ikuistanut.
Myöhemmissä suurvaltakauden sodissa muun muassa kuninkaat Kaarle X Kustaa ja Kaarle XI hankkivat sotapäällikön mainetta. Kaarle XII on Ruotsin historiassa kiistelty hahmo: soturikuningas, jonka hurjapäiset sotaretket johtivat tappioon ja suurvalta-aseman romahdukseen. Ruotsalaisten merisankareiden joukkoon lukeutui kaapparipäällikkö Lars Gathenhielm suuressa Pohjan sodassa.
Vapauden ajan sodissa Ruotsin armeija ei suoriutunut kovin hyvin, joskin Jakob Magnus Sprengtporten ylti rintamaupseerina näyttäviin saavutuksiin Pommerin sodassa 1750-luvulla. Kustaa III:n sodassa (1788–1790) sankareihin lukeutuivat muun muassa saaristolaivasto, joka saavutti Ruotsinsalmen merivoiton Carl Olof Cronstedtin komennossa, sekä Savon jääkärit, jotka voittivat Porrassalmella ja Parkumäellä.
Kuuluisia ruotsalaisia sotureita > Viimeiset sodat ja vuoden 1814 jälkeen

Suomen sodan (1808–1809) todelliset ja fiktiiviset sankarit muistetaan niin Ruotsissa kuin Suomessakin paljolti Johan Ludvig Runebergin Vänrikki Stålin tarinoista. Sodassa kunnostautuneita komentajia olivat muun muassa von Döbeln, eversti Sandels ja kenraali Adlercreutz, unohtamatta "kaikista urhoollisimmaksi" kutsuttua kapteeni Dunckeria. Suomen sodan jälkeen Ruotsin armeija osallistui vielä sotaan Napoleonia vastaan ja Tanskan lyömiseen vuonna 1812 sekä Norjan miehitykseen vuonna 1814.
Ruotsin eläessä rauhassa ruotsalaisia on lähtenyt vapaaehtoisina muiden maiden sotiin, välillä "suurinkin" joukoin. Esimerkkejä tästä ovat Tanskan sodat Preussia vastaan 1840- ja 1860-luvuilla, Suomen sisällissota 1918, Suomen talvisota 1939–1940 ja jatkosota 1941–1944. Toisen maailmansodan jälkeen ruotsalaisia on kunnostautunut varsinkin YK:n rauhanturvaamisoperaatioissa.
Viimeiset tehtävää suorittaessaan kaatuneet ruotsalaiset sotilaat olivat ilmavoimien miehiä, jotka 1950-luvulla saivat neuvostoliittolaisten alasampumina surmansa ollessaan tiedustelulennolla Itämeren yllä. Vainajien ruumiit on 2000-luvulla nostettu DC-3-tiedustelukoneen hylystä, ja heille on postuumisti myönnetty korkea sotilaallinen kunniamerkki.
Biafran sodasta muistetaan kreivi Carl Gustaf von Rosenin avustuslennot, ja hänen kokoamansa ilmavoimat, joihin kuului viisi MFI-9B-harjoituskonetta Matra 68 mm -raketeilla aseistettuna. Kolme ruotsalaista ja kolme biafralaista lentäjää tuhosivat koneilla kolme Nigerian MiG-17-hävittäjää maassa ja Il-28- ja Canberra-pommikoneet, sekä helikoptereita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek (ruotsiksi)
Otto Sindingin näkemys Svolderin taistelusta vuonna 1000.
Fredrik II valtaa Älvsborgin vuonna 1563. Älvsborg oli Ruotsin ainut satama länteen.
Nokkosihottuma

| Nokkosihottuma |
| --- | --- |
 Nokkosihottumaa käsivarressa.
Ala:  dermatologia
Syyt:  useita mahdollisia syitä, kuten virus- tai bakteeri-infektio
Oireet:  punoittavia ja kutiavia paukamia iholla
Esiintyvyys:  20 prosentilla ihmisistä, yleisintä lapsilla ja nuorilla
Hoito:  antihistamiinit ym.
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Nokkosihottuma eli nokkosrokko tai urtikaria on iho-oire, jossa iholle nousee kutiavia paukamia. Myös voimakkaammat oireet ovat mahdollisia. Oireet voivat kestää yhdestä päivästä useisiin vuosiin. Oireiden takana voi olla monia erilaisia tekijöitä, ja usein syitä ei saada selville. Nokkosihottuma on lapsilla ja nuorilla yleisempää kuin ikääntyneillä. Sitä hoidetaan ensisijaisesti antihistamiineilla.
Oireet

Nokkosihottumassa iholle nousee vaaleita, ympäristöstään punoittavia paukamia. Niiden koko vaihtelee muutamasta millimetristä useisiin senttimetreihin. Yksittäinen paukama kehittyy muutamassa minuutissa ja painuu pois tavallisesti tunnin tai kahden kuluessa, kuitenkin aina 24 tunnin sisällä.
Nokkosihottuman ensimmäinen oire on yleensä kutina. Voimakkaaseen reaktioon voi kuulua myös yleisoireita, kuten kuumetta, nivelsärkyä, pahoinvointia, vatsakipua ja ripulia. Myös voimakas anafylaktinen reaktio on äärimmäisessä tapauksessa mahdollinen.
Tietyt ruoka-aineet, alkoholi ja vaikkapa hikoileminen voivat pahentaa nokkosihottuman oireita.
Nokkosihottuman oireet voivat kestää yhdestä tai kahdesta päivästä useisiin vuosiin. Nokkosihottuma on akuutti, kun se kestää alle kaksi kuukautta, ja krooninen, kun se kestää yli kaksi kuukautta.
Esiintyminen

Nokkosihottumaa esiintyy vähintään kerran elämässä noin 20 prosentilla väestöstä. Lapsilla ja nuorilla sitä esiintyy useammin kuin ikääntyneillä.
Joka toisella nokkosihottumapotilaalla on myös angioödeemaa eli pienen ihoalueen tai suun osan turvotusta.
Syyt

Nokkosihottuman voi aiheuttaa hyvin moni erilainen tekijä. Useimmissa tapauksissa oireiden syytä ei saada selville.
Akuutin nokkosihottuman aiheuttaa usein nuhakuume tai muu virusinfektio, joka aktivoi tulehdusta välittävän entsyymiketjun. Tämän komplementin osat C3a, C4a ja C5a vapauttavat syöttösoluista histamiinia ja muita verisuoniin vaikuttavia aineita. Kyseessä ei ole allergia, mutta lapsilla esiintyy myös allergista nokkosihottumaa, jonka aiheuttaa jokin ruoka-aine tai lääkeaine.
Kroonisen nokkosihottuman voi aiheuttaa esimerkiksi krooninen bakteeri-infektio.
Autoimmuuniurtikaria on nokkosihottuma, joka aiheutuu potilaan omista vasta-aineista ihon omia kudoksia vastaan.
Fysikaalisessa nokkosihottumassa paukamat aiheutuvat esimerkiksi hankauksesta, paineesta, kylmästä, kuumasta, hikoilusta, auringovalosta tai vedestä.
Hoito

Nokkosihottumaa aiheuttavaa tai pahentavaa tekijää voidaan vältellä.
Akuuttia ja kroonista nokkosihottumaa hoidetaan antihistamiineilla. Jos ne eivät auta, voidaan käyttää esimerkiksi leukotrieeniantagonisteja, sisäistä kortikoidia, immunosuppressiivisia lääkkeitä, kuten siklosporiinia, plasmafereesiä tai suonensisäistä vasta-ainetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nokkosihottuma Wikimedia Commonsissa
Lähikuva paukamista.
Pekka Rönkkö

Pekka Rönkkö (18. joulukuuta 1954 Vammala – 15. lokakuuta 2001 Kemi) oli suomalainen taideasiantuntija ja Kemin taidemuseon intendentti. Hän oli Suomen merkittävimpiä pohjoissuomalaisen ja Lapin taiteen tutkijoita. Hänen aikanaan Kemin taidemuseon näyttelyt herättivät valtakunnallista huomiota ja sen kävijämäärät nousivat ajoin Suomen suurimmiksi.
Rönkkö oli koulutukseltaan filosofian tohtori, joksi hän väitteli huhtikuussa 2001. Hänen väitöskirjansa käsitteli taiteilija Emilia Appelgrenia. Rönkkö kuoli saman vuoden lokakuussa sairauskohtaukseen 46-vuotiaana.
Julkaisut

Lea Kaupin maailma.  Oulu:  Pohjoinen, 1983.  ISBN 951-9152-62-8
Noitarummusta kirkkauden kruunuun. Lapin kirkkomaalauksia keskiajalta nykypäiviin.  Oulu:  Pohjoinen, 1985.  ISBN 951-749-005-4
Isto. Eetu Isto (1865–1905) ja Hyökkäys (1899).  Oulu:  Pohjoinen, 1990.  ISBN 951-749-142-5
Oskari Jauhiainen (1913–1990).  Oulu:  Ars Nordica, Pohjoinen, 1994.  ISBN 951-749-207-3
Maisemamaalari Emilia Appelgren (1840–1935). Varhaisimmat rekrytoitumiset kuvataideammattiin pohjoisimmassa Suomessa.  Oulu:  Pohjoinen, 2001.  ISBN 951-749-358-4
Julkaisut > Toimittanut

Lapsuuden kuvat. Lapsi Suomen kuvataiteessa.  Helsinki:  Mannerheimin lastensuojeluliitto, 1988.  ISBN 951-9312-35-8
Palsa, Kalervo: Kuolema ja intohimo.  Kemi:  Kemin sarjakuvakeskus, 2002.  ISBN 952-9686-91-9
Nokkasärki

| Nokkasärki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särjet Cyprinidae
Alaheimo::  Särjet Leuciscinae
Suku::  Chondrostoma
Laji::  nasus
Kaksiosainen nimi
 Chondrostoma nasus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Nokkasärki Wikispeciesissä   Nokkasärki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Nokkasärki (Chondrostoma nasus) on itä- ja keskieurooppalainen virtaavien vesien särkikalalaji.
Ulkonäkö ja koko

Nokkasärjellä on vaalea selkäevä, vatsaevät punertavat hieman. Suu on leuassa eräänlaisen ”nokan” alapuolella. Silmät ovat värittömät. Lajilla on suhteellisen pienet suomut. Nokkasärki painaa yleensä noin 800 grammaa ja pituutta kalalla on tavallisesti 20–30 senttimetriä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Nokkasärkeä esiintyy Itä- ja Keski-Euroopan sisävesissä sekä Vähässä-Aasiassa. Aikuiset kalat elävät parvina matalassa, nopeasti virtaavassa vedessä.
Levinneisyys ja elinympäristö > Nokkasärki Suomessa

Suomessa nokkasärki on vieraslaji, jota on tavattu ensimmäisen kerran vuonna 2020 lammista Varsinais-Suomessa. Sen epäillään levinneen sinne ihmisen tahallisesti  levittämänä.
Ravinto

Nokkasärjet syövät elämänsä alkuvaiheessa pieniä selkärangattomia. Hieman vanhemmat ja aikuiset ja käyttävät ravinnokseen pohjaeläimiä. Nokkasärkien kutu tapahtuu maalis-toukokuussa vuolaassa ja sorapohjaisessa virrassa. Sekä naaraat että koiraat saavat päähän ja sen seutuville kutukyhmyjä.
Aiheesta muualla

ITIS: Chondrostoma nasus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q654583  Wikispecies: Chondrostoma nasus  ADW: Chondrostoma_nasus  BioLib: 15587  BOLD: 274773  CoL: 5XZDS  EoL: 339806  EPPO: CSTMNA  Fauna Europaea: 304445  Fauna Europaea (new): 462861ff-1aeb-4bbe-a261-8c90b950ef90  FishBase: 4878  GBIF: 2360551  iNaturalist: 97708  IRMNG: 10840902  ITIS: 639383  IUCN: 4789  NBN: NHMSYS0001691605  NCBI: 52619  Observation.org: 2112  Open Tree of Life: 1082318  WoRMS: 154585  Laji.fi: MX.5077706
Nokia 1011

| Nokia 1011 |
| --- | --- |
 Nokia 1011
Valmistaja:  Nokia
Julkaistu:  10. marraskuuta 1992
Käyttöverkot:  GSM 900
Mitat:  195 × 60 × 45 mm
Paino:  495 g
Näyttö:  2-rivinen, yksivärinen LCD
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 1011 oli suomalaisen matkapuhelinvalmistaja Nokian kehittelemä GSM-puhelin. Sitä myytiin myös nimellä Mobira Cityman 2000. Puhelimen nimi viittaa julkaisupäivään, 10. marraskuuta 1992. Nokia 1011 oli Nokian ensimmäinen sarjavalmisteinen GSM-matkapuhelin, jos ei oteta huomioon jo aiemmin julkaistua Nokia 6050 -GSM-autopuhelinta.
Puhelimen mitat olivat 195 × 60 × 45 mm. Siinä oli yksivärinen 2-rivinen nestekidenäyttö sekä 99-paikkainen numeromuisti.
Puhelimen akulla pystyi täydellä latauksella puhumaan 90 minuutin ajan ja valmiustilassa puhelin pysyi 12 tunnin ajan. Malli oli ensimmäinen puhelin, joka pystyi vastaanottamaan tekstiviestejä. Niiden lähettäminen ei kuitenkaan ollut mahdollista.
Puhelin poistui tuotannosta vuonna 1994, kun seuraajaksi tuli Nokia 2110.
Käännös suomeksi
Ryhmä Oinas

Ryhmä Oinas oli IV Armeijakunnan perustama taisteluosasto, kun armeijakunta siirtyi viivytysvaiheen (30. marraskuuta-11. joulukuuta 1939) jälkeen vastahyökkäykseen jopa 60 kilometriä rajalta edenneen puna-armeijan lyömiseksi.
Taistelualueeseen sidoksissa oleva ryhmä toimi 6. tammikuuta 1940 alkaen nimellä Taisteluosasto Oinas (Tst.Os.Oinas). Myös tilapäisorganisaation komentaja vaihtui useaan kertaan.
Komentaja ja esikunta

Ryhmä Oinaan komentajaksi määrättiin Jalkaväkirykmentti 37:n (JR 37) komentaja everstiluutnantti Eino Ilmari Järvinen ja sen esikunta muodostettiin rykmentin esikunnasta ja esikuntakomppaniasta. Komentaja esikuntineen siirtyi 4. tammikuuta 1940 Ryhmä Keihään komentajaksi.
Tammikuun 6. päivänä aloitetun laajan vastahyökkäyksen alussa ryhmä oli muutettu taisteluosastoksi ja sen komentajana toimi everstiluutnantti Otto Martti, joka kuitenkin sairastui ja tilalle määrättiin 11. tammikuuta alkaen majuri Yrjö Teno ja edelleen 16. tammikuuta kapteeni (5. helmikuuta 1940 alkaen majuri) Reino Kalervo.
23. helmikuuta palasi everstiluutnantti Järvinen Jalkaväkirykmentti 37:n esikunnan kanssa ottaen taisteluosaston uudelleen komentoonsa.
Joukot

Rintamassa
II/JR 37, joka siirrettiin muihin tehtäviin 8. tammikuuta 1940. Palasi 15. helmikuuta 1940 jälkeen.
I/JR 39, (Ryhmä Vaaka 6. tammikuuta 1940 hyökkäyksen alussa)
I/JR 38
Reservinä
Er.P 8, (Ryhmä Keihäs 6. tammikuuta 1940 hyökkäyksen alkaessa. Takaisin 14.1.1940)
III/JR 37 (Ryhmä Keihäs 6. tammikuuta 1940 hyökkäyksen alkaessa)
Ryhmän joukkojen kokoonpano muuttui lähes jatkuvasti ja siinä esiintyi mm. seuraavia joukkoja:
I/JR 37, 6. tammikuuta 1940 aloitetun hyökkäyksen alussa
URR 15. helmikuuta 1940 alkaen
Tehtävä ja taistelut > Joulukuu 1939

Ryhmä Oinaan tehtävä oli aluksi sitoa alueella Laatokan Haukkalahti-Ruokojärvi-Syskyjärvi hyökkäävän Neuvostoliiton LVI armeijakunnan joukot puolustusaseman eteen.
Alueen pohjoisosaan muodostettiin myös Ryhmä Jousimies ja Taisteluosasto Neito, jotka saivat hyökkäyksellisen tehtävän kohti Ruhtinaanmäkeä ja Mitroa. Ensimmäinen tulokseton yritys Ruhtinaanmäen valtaamiseksi tehtiin 14. joulukuuta 1939 ja hyökkäys uusittiin ilman mainittavaa menestystä 16. ja 17. joulukuuta 1939.
Levon ja uudelleen organisointien jälkeen Ruhtinaanmäkeä yritettiin jälleen vallata 29. ja 30. joulukuuta 1939 sekä 1. tammikuuta 1940. Näihin hyökkäyksiin osallistui myös Ryhmä Oinaan joukkoja aiemman sitomistehtävänsä lisäksi.
Tehtävä ja taistelut > Tammikuu 1940

Armeijakunta laati uuden hyökkäyssuunnitelman ja määritti Syskyjärven itäpuolitse tehtävän hyökkäyksen alkamispäiväksi 6. tammikuuta 1940. Ryhmä muutettiin taisteluosastoksi ja sen komentajaksi nimettiin everstiluutnantti Martti. Kolmipataljoonaiseksi supistuneen osaston tehtävänä oli sitoa vihollisen joukot hyökkäämällä etelää kohti. Hyökkäys eteni Neuvostoliiton 168. divisioonan pääosien itäpuolitse Laatokan rantaan, jonne armeijakunan joukot saapuivat 10. tammikuuta. Tämän jälkeen alueelle jääneet puna-armeijan joukot olivat ilman maayhteyksiä omiin joukkoihinsa, jolloin alueelle muodostui Kitilän suurmotti.
Taisteluosasto Oinas eteni 13.-17. tammikuuta 1940 välisenä aikana vajaan 10 kilometriä etelään supistaen Kitilän suurmotin aluetta pohjoisesta. Eteneminen alkoi 13. tammikuuta 1940 joukkojen havaittua vihollisen jättäneen asemansa. Ryhmälle alistettiin tässä vaiheessa Erillinen pataljoona 8. Lopullisesti yhteydet omiin joukkoihin viholliselta katkaistiin 19. tammikuuta taisteluosasto Jousimiehen edettyä Laatokan saarille sulkien loputkin puna-armeijan 168. divisioonan yhteydet (jäitse) omiin joukkoihin. Taisteluosaston joukot pystyivät 22. tammikuuta alkaen supistamaan motin aluetta entisestään ja myös ajoittain eristämään osan vihollisjoukoista toisistaan Lemetin tienhaaran alueella.
Tammikuun lopulla Taisteluosasto Oinaan Erillinen pataljoona 22 osallistui jälleen motin supistamiseen aivan alueen pohjoisosassa Jonnisenmäessä. Tälle linjalle suurmotin pohjoisraja jäi sodan loppuun asti.