stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anselmi Ilola

| Anselmi Ilola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. tammikuuta 1995 (ikä 29)
Mäkihyppääjä
Seura:  Pöytyän Urheilijat
 Tietolaatikko päivitetty 7. helmikuuta 2015 
Anselmi Ilola (s. 13. tammikuuta 1995) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä. Hän edusti Pöytyän Urheilijoita.
Ilola on kilpaillut myös yhdistetyssä ja harrastanut jalkapalloa. Mäkihypyn maailmancupissa hän ei ole vielä debytoinut. Tammi-helmikuussa 2015 Lapin Urheiluakatemiassa opiskeleva Ilola kilpaili kuudessa Yhdysvaltain US Cupin kilpailussa saavuttaen kilpailuista viisi voittoa ja yhden kakkossijan.
Andrea Stramaccioni

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 9. tammikuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Rooma, Italia
Pituus: 179 cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
 –1990:  Romulea
1990–1995:  Bologna
Valmennusura
2005–2011:  Roma (Primavera)
2011–2012:  Internazionale (Primavera)
2012–2013:  Internazionale
2014–2015:  Udinese
2015–2016:  Panathinaikos
2017–2018:  AC Sparta Praha

Andrea Stramaccioni (s. 9. tammikuuta 1976) on italialainen jalkapallovalmentaja.
Ura

Stramaccioni pelasi nuorena jalkapalloa Bolognassa, mutta hänen uransa päättyi pahaan polvivammaan jo aikaisin. Loukkaantumisen jälkeen Stramaccioni ryhtyi valmentajaksi. Vuonna 2005 AS Roma palkkasi hänet juniorivalmentajaksi. Internazionaleen hän siirtyi kesällä 2011, kun hänet palkattiin seuran alle 20-vuotiaiden joukkueen (Primavera) valmentajaksi. Ensimmäisellä kaudellaan Stramaccioni johdatti Interin juniorit NextGen Series -turnauksen mestariksi.
Maaliskuussa 2012 Stramaccioni nostettiin Internazionalen päävalmentajaksi potkut saaneen Claudio Ranierin tilalle. Stramaccionin johdolla Internazionale paransi otteitaan kevään viimeisissä otteluissa ja nousi Serie A:ssa kuudenneksi selviten mukaan Eurooppa-liigaan kaudelle 2012–13. Seurajohto oli tyyvyäinen Stramaccionin työhön ja kauden jälkeen hän allekirjoitti kesään 2015 ulottuvan jatkosopimuksen seuran kanssa.  Ensimmäinen kokonainen kausi 2012/13 Interin peräsimessä ei sujunut odotusten mukaisesti. Seura ei kyennyt kamppailemaan mestaruudesta, eikä edes kärkisijoista Serie A:ssa. Kausi päättyi lopulta yhdeksänteen sijaan ja Inter jäi europelien ulkopuolelle. Kauden jälkeen Stramaccioni sai potkut tehtävästään.
Kesäkuun alussa 2014 kerrottiin Stramaccionin aloittavan Udinese Calcion päävalmentajana. Kausi oli Stramaccionin suojateille vaikea ja Udinese säilytti vaivoin sarjapaikkansa ollen lopulta liigassa sijalla 16. Kauden jälkeen Udinese purki valmentajan sopimuksen.
Marraskuussa 2015 Stramaccioni allekirjoitti vuoteen 2017 ulottuvan sopimuksen Kreikan Superliigassa pelaavan Panathinaikosin kanssa. Stramaccioni luotsasi Panathinaikoksen Kreikan liigassa runkosarjan toiseksi, mutta joukkue hävisi Olympiakosille peräti 30 pistettä. Europelikarsinnoissa Panathinaikos jäi PAOK FC:n taakse ja selvisi Eurooppa-liigan karsintoihin. Kaudella 2016/17 Panathinaikos taisteli jälleen kärkipään sijoituksista, mutta ero Olympiakosiin kasvoi jo syyskauden aikana suureksi. Joulukuun alussa 2016 Stramaccioni jätti tehtävänsä Panathinaikosin pudottua Kreikan cupissa OFI Kreetalle.
Toukokuun lopussa 2017 Stamaccioni allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen AC Sparta Prahan kanssa. Spartan kausi sujui Stramaccionin alaisuudessa odotuksia heikommin. Belgradin Punainen tähti pudotti Spartan Eurooppa-liigasta kolmannella karsintakierroksella. Tie katkesi myös Tšekin cupissa jo neljännelle kierrokselle. Seurajohto erotti Stramaccionin maaliskuussa 2018. Taustalla oli pettymys seuran tuloksiin.
Meriitit

NextGen Series: 2012
Giovanissimi Nazionali: 2007
Allievi Nazionali: 2010
Anna Mutanen

Anna Mutanen vuonna 1961.
Anna Mutanen (oik. Mutanen-Liedes, aik. Mutanen-Seppänen; 8. elokuuta 1914 Joensuu – 22. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän kävi Viipurin kirkkomusiikkiopiston vuosina 1930–1934 ja opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa Lahja Lingon johdolla vuosina 1935–1936 ja 1939–1940.
Anna Mutanen oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan vuosina 1939–1961. Hän lopetti julkiset esiintymisensä vuonna 1965, mutta toimi sen jälkeen vielä laulunopettajana. Anna Mutanen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1955.
Anna Mutasen tekemien äänilevyjen määrä on varsin pieni, mutta niiden joukossa on kaksi tunnettua kappaletta: ”Karjalan kunnailla” (1959) ja ”Laps' olen Karjalan” (1965). Muita Mutasen levytyksiä ovat ”Sunnuntai” (1965), ”Oi äiti armas” (1959), ”Pieni koti” (1959), ”Tule” (1959), ”Kuuleppas sinä kullannuppu” (1965), ”Tuku tuku lampaitani” (1965), ”Tipu, tipu, kuuleppas” (1959) ja ”Marja-Liisa” (1965). Tässä mainitut laulut löytyvät Helmi-yhtiön albumilta Unohtumattomat vuodelta 1994. Sillä esiintyy myös baritoni Matti Lehtinen.
Anna Mutanen-Liedeksen puoliso, kalastusneuvos Lauri Liedes (1922–2013) oli Kalatalouden Keskusliiton toiminnanjohtaja.
Aiheesta muualla

Anna Mutasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Arne Nilsen

| Arne Nilsen |
| --- | --- |

Norjan sosiaaliministeri
 Nordlin ja Brundtlandin I hallitus 8. lokakuuta 1979 – 14. lokakuuta 1981  
Edeltäjä:  Ruth Ryste
Seuraaja:  Leif Arne Heløe
Norjan kunta- ja työministeri
 Nordlin hallitus 11. tammikuuta 1978 – 8. lokakuuta 1979  
Edeltäjä:  Leif Aune
Seuraaja:  Inger Louise Valle
Suurkäräjäedustaja
 Hordalandin vaalipiiri 1965–1985  
Odelstingetin puhemies
 1981–1985  
Edeltäjä:  Asbjørn Haugstvedt
Seuraaja:  Åshild Hauan
Vossin pormestari
 1959–1963  
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. tammikuuta 1924 Bergen, Norja
Kuollut: 16. huhtikuuta 2020 (96 vuotta) Voss, Norja
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Arne Nilsen (21. tammikuuta 1924 Bergen – 16. huhtikuuta 2020 Voss) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1965–1985 ja toimi Norjan kunta- ja työministerinä 1978–1979 sekä sosiaaliministerinä 1979–1981. Vuosina 1959–1963 hän oli Vossin pormestari ja 1981–1985 Odelstingetin puhemies.
Aiheesta muualla

Arne Nilsen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Anna Munsterhjelm

| Anna Munsterhjelm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. helmikuuta 1985 (ikä 39) Espoo
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toiminnanjohtaja
Muut tiedot
Järjestö:  Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi
Anna Munsterhjelm (s. 17. helmikuuta 1985 Espoo) on suomalainen järjestöjohtaja. Hän on työskennellyt Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssin toiminnanjohtajana elokuusta 2017 alkaen. Vuosina 2015–2017 Munsterhjelm toimi Suomen Partiolaisten ja vuosina 2012–2014 Pääkaupunkiseudun Partiolaisten puheenjohtajana.
Munsterhjelm on työskennellyt aiemmin muun muassa kokoomuksen ohjelmapäällikkönä, Suomen Lukiolaisten Liiton pääsihteerinä, viestintäkonsulttina, toimittajana Olivia-lehdessä ja Ylioppilaslehti Ainon päätoimittajana. Hän on opiskellut poliittista historiaa yliopistossa ja journalismia ammattikorkeakoulussa, mutta hänellä ei ole korkeakoulututkintoa.
Munsterhjelm on myös Töölön seurakuntaneuvoston, Helsingin yhteisen kirkkovaltuuston  ja Helsingin hiippakuntavaltuuston  jäsen. Hän oli Helsingin kokoomuksen ehdokas kuntavaaleissa 2017, muttei tullut valituksi.
Aiheesta muualla

Keskiaho, Saila: Aina valmiina muutokseen? (Munsterhjelmin haastattelu) Kirkko ja kaupunki.  13.8.2012. Arkistoitu 5.4.2016. Viitattu 26.3.2016.
Apollonía (Thessaloniki)

| Apollonía Απολλωνία |
| --- | --- |
 Pyhän Paavalin (Ágios Pávlos) kirkko Apollonían kylässä.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Apollonía
 Koordinaatit: 40°38′N, 23°29′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Thessaloniki
Kunta:  Vólvi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta
 – Kallikrates-koodi:  070303
Väkiluku (2011):  3 876
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Apollonía (kreik. Απολλωνία; virallisesti Δημοτική Ενότητα Απολλωνίας, Dimotikí Enótita Apollonías) on yksi Vólvin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 3 876 (vuonna 2011).
Apollonían kunnallisyksikkö käsittää Vólvin kunnan eteläosan Vólvi-järven eteläpuolella. Se on nimetty alueella sijainneen antiikin aikaisen Apollonian kaupungin mukaan. Kunnallisyksikön suurin asutus on Néa Apollonían kylä. Varsinainen Apollonían kylä sen sijaan sijaitsee naapurikunnallisyksikkö Mádytoksen puolella.
Apollonía oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Vólvin kunnaksi yhdessä Ágios Geórgioksen, Aréthousan, Egnatían, Mádytoksen ja Rentínan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Apollonían kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Melissourgós | Melissourgós | 417 |
| Néa Apollonía | Loutrá Vólvis | 54 |
| Néa Apollonía | Mesopótamo | 17 |
| Néa Apollonía | Néa Apollonía | 1 851 |
| Nikomidinó | Nikomidinó | 519 |
| Peristeróna | Peristeróna | 394 |
| Peristeróna | Plateía | 27 |
| Peristeróna | Spitákia | 21 |
| Stívos | Stívos | 576 |
Yhteensä: 3 876
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apollonía Wikimedia Commonsissa
Arne Mellnäs

Arne Mellnäs (30. elokuuta 1933 Tukholma – 22. marraskuuta 2002 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä.
Mellnäs opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1953–1961. Hän suoritti siellä ensin musiikkipedagogin tutkinnon vuonna 1958 ja opiskeli tämän jälkeen sävellystä Erland von Kochin, Lars-Erik Larssonin, Karl-Birger Blomdahlin sekä Bo Wallnerin johdolla. Lisäksi Mellnäs sai sävellysopetusta Boris Blacherilta Berliinissä vuonna 1959, Max Deutschilta Pariisissa vuonna 1961 ja György Ligetiltä Wienissä vuonna 1962. Erityisesti Ligetin vaikutus hänen uraansa oli merkittävä. Musiikin teorian opiskelua hän jatkoi vuoteen 1963. Vuosina 1962–1963 Mellnäs työskenteli Gottfried Michael Koenigin kanssa Alankomaiden Bilthovenissa ja vuonna 1964 San Franciscon Tape Music Centerissä.
Mellnäs opetti musiikin teoriaa Tukholman Citizens' Schoolissa vuosina 1961–1963 ja aloitti vuonna 1963 työsuhteen Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Jälkimmäisessä oppilaitoksessa hän myös opetti orkestrointia vuosina 1972–1986. Mellnäs toimi International Society for Contemporary Musicin Ruotsin-osaston puhemiehenä vuosina 1983–1996 ja Ruotsin säveltäjäliiton hallituksen jäsenenä vuosina 1979–1989. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1984. Hän oli International Society for Contemporary Musicin puheenjohtaja vuosina 1996–2002 ja tuli valituksi sen kunniajäseneksi vuonna 2002.
Mellnäs nousi urallaan merkittävään asemaan Ruotsin musiikkielämässä teknisenä innovoijana ja avantgardististen tyylien maahantuojana. Hänen tuotantonsa joukossa on muun muassa kamari- ja kuoromusiikkia.
Aiheesta muualla

International Society for Contemporary Music Den svenska sektionen (ruotsiksi) (englanniksi)
Anselmi Hirvonen

Anselmi Hirvonen (s. 1979) on suomalainen teatteri- ja oopperaohjaaja.
Hirvonen valmistui vuonna 2008 ohjaajaksi ja teatteritaiteen maisteriksi Pietarin valtiollisesta teatteritaiteen akatemiasta. Aiemmin hän opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan teatteritiede. Musiikkiopinnot alkoivat sellonsoitolla Itä-Helsingin musiikkiopistossa 1985–1995 ja hän on toiminut monipuolisesti myös muusikkona.
Hirvosen debyyttiohjaus oli Leevi Madetojan ooppera Pohjalaisia Porin Oopperassa vuonna 2007. Hirvosen oopperaohjauksia on nähty eri puolilla Suomea, muun muassa Helsingissä, Turussa, Porissa, Vaasassa, Rovaniemellä, Kuopiossa, Espoossa sekä Naantalin, Oulun, Lemin ja Joensuun Musiikkijuhlilla, teoksina Mozartin Figaron häät, Taikahuilu, Così fan tutte ja Bastien und Bastienne, Tšaikovskin Jevgeni Onegin, Madetojan Pohjalaisia, Lehárin Paganini, Abrahamin Viktoria ja hänen husaarinsa, Rossinin Tuhkimo (Hirvosen lyhentämä ja sovittama 60 min. versio lapsille), Purcellin Dido ja Aeneas, Gian Carlo Menottin Puhelin, Nikolai Rimski-Korsakovin Mozart ja Salieri, Francis Poulencin Ihmisääni, Jukka Linkolan Myrkkyhuntu (kantaesitys), Antti Nissilän Pyhät seinät (kantaesitys) sekä Tze Yeung Hon "minn(i)e" Tallinnassa Virossa (kantaesitys).
Hirvonen on tehnyt ohjaajana yhteistyötä muun muassa kapellimestareiden Philippe Auguin, Will Humburg, Srboljub Dinić, Lorenzo Passerini, Andrea Sanguineti, Wolfgang Wengenroth, John Storgårds, Okko Kamu ja Pertti Pekkanen kanssa. Laulajista hänen ohjauksessaan ovat olleet mm. Ludovic Tézier, Matthew Polenzani, Massimo Giordano, Maria José Siri, Elena Pankratova, Giuseppe Filianoti, Sebastian Catana, Claudio Sgura, Kamen Chanev, Jaakko Ryhänen, Mika Kares, Juha Uusitalo, Tuuli Takala, Miina-Liisa Värelä, Arttu Kataja, Marjukka Tepponen, Tuomas Katajala, Timo Riihonen, Jussi Myllys, Jyrki Anttila, Waltteri Torikka ja Johanna Rusanen.
Hän on sovittanut usean ohjauksensa dramaturgisesti uuteen muotoon ja kirjoittanut uudet dialogit Taikahuiluun, Paganiniin, Viktoriaan, Tuhkimoon ja Bastien und Bastienneen.
Uudelleenohjaajana Hirvonen on toiminut Savonlinnan Oopperajuhlilla (Tosca 2011, 2015 ja 2022, Taikahuilu 2012 ja 2014 ja Don Giovanni 2024), Viron Kansallisooppera Estoniassa (Jevgeni Onegin 2004) sekä Malmön Oopperassa (Don Giovanni 2023). Aiemmin hän on toiminut muun muassa Ralf Långbackan ja Keith Warnerin apulaisohjaajana Suomen lisäksi Virossa ja Beijing Music Festivaleilla Kiinassa.
Hirvonen on esiintynyt myös näyttelijänä ja laulajana esimerkiksi Pietarin Zazerkalie-teatterin produktioissa vuosina 2005–2008 kuudessa eri roolissa, muun muassa Gianni Schicchin Notaarina. Lisäksi hän on dubannut ja dubbausohjannut animaatiosarjoja televisioon.
Hirvosen isä on ooppera- ja oratoriolaulaja Anssi Hirvonen ja sisar muusikko ja televisiojuontaja Siina Hirvonen, jonka Siina & Taikaradio -duossa Anselmi Hirvonen on esiintynyt kitaristina lastenkonserteissa eri puolella Suomea.
Hirvonen oli Suomen Wagner-seuran Bayreuth-stipendiaatti vuonna 2011.
Anthony Rayappa Arulappa

Anthony Rayappa Arulappa (2. lokakuuta 1912 – 2. elokuuta 1996) oli intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 19. maaliskuuta 1938 ja nimitettiin Madras and Mylaporen arkkihiippakunnan johtoon 1. helmikuuta 1966. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi James Robert Knox, jota avustivat Rajarethinam Arokiasamy Sundaram ja David Maryanayagam Swamidoss Pillat.
Arulappa jäi eläkkeelle 26. tammikuuta 1987.
Armas Pohjola

Armas Johan Pohjola (3. maaliskuuta 1912 Pyhtää – 13. lokakuuta 1997 Forssa) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Pohjolan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Pohjola, aiemmin Vanhala, ja emäntä Amanda Daniels ja puoliso vuodesta 1941 Toini Sylvia Suonio. Pohjola tuli ylioppilaaksi Loviisassa vuonna 1932 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1936. Työskenneltyään ensin Thomén Metsätoimistossa hän siirtyi vuonna 1938 metsäosaston johtajaksi Finlayson-Forssan palvelukseen, missä tehtävässä hän oli koko työuransa, vuoteen 1977 asti. Pohjola osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan ja oli sotilasarvoltaan reservin majuri (1968). Kokoomuksen kunnallispoliitikkona Pohjola oli Forssan kauppalan- ja kaupunginvaltuuston sekä -hallitusten pitkäaikainen jäsen ja toimi myös valtuuston varapuheenjohtajana.  Hänellä oli myös useita oman alansa sekä maanpuolustustyön ja muita luottamustehtäviä. Ansioistaan sotaveteraanityössä Pohjola sai ensimmäisenä Suomen Sotaveteraaniliiton ansioristin vuonna 1985. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1975.
Viimeinen samurai

| Viimeinen samurai> The Last Samurai |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Edward Zwick
Käsikirjoittaja:  John Logan Edward Zwick Marshall Herskovitz
Tuottaja:  Edward Zwick Marshall Herskovitz Tatiana Le-bour Paula Wagner Scott Kroopf Tom Engelman 
Säveltäjä:  Hans Zimmer
Kuvaaja:  John Toll
Leikkaaja:  Victor Du Bois Steven Rosenblum
Pukusuunnittelija:  Ngila Dickson
Pääosat:  Tom Cruise Ken Watanabe Hiroyuki Sanada Shin Koyamada Tony Goldwyn Timothy Spall
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. Pictures
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   5. joulukuuta 2003  30. tammikuuta 2004
Kesto:  154 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, japani
Budjetti:  100 000 000 dollaria
Tuotto:  456 758 981 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viimeinen samurai (engl. The Last Samurai) on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut historiallinen sotaelokuva, jonka on ohjannut Edward Zwick ja käsikirjoittanut John Logan. Elokuvan pääosissa esiintyvät Tom Cruise, Ken Watanabe, Koyuki, Shin Koyamada, Timothy Spall ja Tony Goldwyn.
Elokuvan juoni perustuu löyhästi Meiji-kauden Japanin vuoden 1877 Satsuman kapinaan, jota johti samurai Saigō Takamori. Lisäksi inspiraatiota on haettu ranskalaisen kapteenin Jules Brunet’n tarinasta. Hän taisteli samurai Enomoto Takeakin rinnalla Boshin-sodassa. Japanin länsimaistumisen todellisina vetureina toimineiden Ison-Britannian, Saksan ja Ranskan rooli on annettu elokuvassa Yhdysvalloille. Elokuvassa kuvattuja todellisia henkilöitä on yksinkertaistettu juonen vuoksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom Cruise  | … |  Nathan Algren   |
|  Ken Watanabe  | … |  Moritsugu Katsumoto   |
|  Hiroyuki Sanada  | … |  Ujio   |
|  Shin Koyamada  | … |  Nobutada   |
|  Tony Goldwyn  | … |  Bagley   |
|  Masato Harada  | … |  Omura   |
|  Shichinosuke Nakamura  | … |  Meiji   |
|  Timothy Spall  | … |  Simon Graham   |
|  Seizo Fukumoto  | … |  hiljainen samurai   |
|  Koyuki  | … |  Taka   |
|  Billy Connolly  | … |  Zebulon Gant   |
|  Shun Sugata  | … |  Nakao   |
|  Sosuke Ikematsu  | … |  Higen   |
|  Scott Wilson  | … |  Swanbeck   |
Tuotanto

Vaikka useat elokuvan näyttelijöistä ovat japanilaisia, lähes koko tuotantotiimi koostui yhdysvaltalaisista, ja suurin osa elokuvasta kuvattiin Uudessa-Seelannissa. Fujivuoresta näytettävät kohtaukset on oikeasti kuvattu Taranakivuorella Uudessa-Seelannissa. Useat kylässä tapahtuvat kohtaukset on kuvattu Warner Brothersin studioilla Kaliforniassa. Kuvauspaikkoja oli yhteensä 13.
Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula piti elokuvaa paatoksellisena ja paikallaan polkevana paisutteluna, jonka näyttävintä antia ovat muutamat joukkokohtaukset. ”Edward Zwick tiedetään tusinamaakariksi, mutta Viimeisessä samuraissa hänen tyylitön jäykistelynsä kaipaisi saksia enemmän kuin koskaan.”
Anthony Price

Anthony Price (16. elokuuta 1928 – 30. maaliskuuta 2019) oli brittiläinen jännityskirjailija. Hän voitti Silver Daggerin vuonna 1970 ja Gold Daggerin 1974.
Price julkaisi uransa aikana lukuisia romaaneja, joista osa on yleisesti saatavilla Suomessakin. Tosin yhtään hänen teostaan ei ole suomennettu.
Britanniassa Pricen kirjallisuutta on muokattu myös televisiosarjaksi (Chessgame).
Antique

Antique oli ruotsalais-kreikkalainen duo, jonka muodostivat Helena Paparizou ja Nikos Panagiotidis, Ruotsissa syntyneet kreikkalaisten maahanmuuttajien lapset. Antique yhdisti kreikkalaista populaarimusiikkia moderniin pohjoismaiseen dance-musiikkiin. Yhtye toimi vuosina 1999–2003 ja edusti Kreikkaa Eurovision laulukilpailuissa 2001 kappaleella ”Die for You”, joka sijoittui kolmanneksi. Kappaletta soitettiin radiossa paljon. Duo menestyi myös kappaleillaan ”Opa Opa” ja ”Dynata Dynata”.
Julkaisut > Albumit

1999 – Mera me ti mera
2001 – Die For You
2002 – Alli mia fora
2003 – Me logia ellinika
2003 – Blue Love
Julkaisut > EP:t

2000 – Antique EP
2002 - Dance: Re-mixes + Videos
2014 - Axento 2014 Remixes
Julkaisut > Kokoelmat

2002 – Antique Dance (Remixes & Videos)
2003 – Collector's Edition
2004 – The Very Best Of
2006 – Antique Collection: Hits & Remixes
Julkaisut > Singlet

1999 – Opa Opa
1999 – Dinata Dinata
2000 – Mera Me Ti Mera
2001 – (I Would) Die for You
2001 – Ligo Ligo
2002 – Moro Mou
2003 – Follow Me (Oti Theleis)
2003 – Time to Say Goodbye
2003 – List of Lovers
Viihde-elektroniikka

Älytelevisio.
Viihde-elektroniikka on yleisnimitys kuvaa ja ääntä välittäville ja tallentaville sekä sähköisesti tietoa käsitteleville kuluttajalaitteille. Viihde-elektroniikkaan lasketaan kuuluvaksi esimerkiksi televisiot, radiot, DVD- ja blu-ray-laitteet, pelikonsolit, viritinvahvistimet, CD-soittimet ynnä muut kuluttajan käyttämät elektroniset laitteet.
Käytännössä kaikki kotitalouksiin tarkoitetut elektroniset laitteet, jotka eivät ole puhtaasti hyötykäyttöön tarkoitettuja kodinkoneita, ovat viihde-elektroniikkaa. Myös matkapuhelimia voidaan pitää viihde-elektroniikkana niiden viihteellisten ominaisuuksien ansiosta. Viihde-elektroniikkaan laskettavilla laitteilla voi olla myös hyötykäyttöä; raja hyöty- ja viihdekäytön välillä on hämärä.
Viihde-elektroniikan ja sähköisen viestinnän historiaa > 1800-luvulla

| Vuosi | Saavutus |
| --- | --- |
1838: Ensimmäinen kaupallinen lennätin aloittaa toimintansa Lontoossa
1849: Italialainen Antonio Meucci keksii puhelimen (teletrofono)
1843: Telefaksin toimintaperiaate keksitään
1873: James Clerk Maxwell esittelee ensimmäisenä langattoman lennättimen eli radion toimintaperiaatteen
1876: Alexander Graham Bell saa virheellisesti kunnian puhelimen keksimisestä
1877: Thomas Alva Edison kehittää ensimmäisen ääntä tallentavan mekaanisen laitteen, fonografin
1877: Emile Berliner kehittää mikrofonin
1877: Suomen ensimmäinen puhelinlinja
1881: Suomen ensimmäinen puhelinkeskus Turkuun
1881: Clément Ader esittelee Pariisissa ensimmäisen stereofonisen lähetystekniikan
1887: Emile Berliner patentoi mekaanisen gramofonin, jossa käytetään ns. savikiekkoja
1890-luku: Lennätinlaitoksiin ilmestyy automaattisia kaukokirjoittimia eli Telex-laitteita
1893: Ensimmäinen radiolähetyskokeilu, Nikola Tesla
1896: Guglielmo Marconi patentoi radion Britanniassa
1898: Ensimmäinen magneettitallennin, Valdemar Poulsenin telegrafon-rautalankakelalaite
Viihde-elektroniikan ja sähköisen viestinnän historiaa > 2000-luvulla

2000-luvun viihde-elektroniikan ja sähköisen viestinnän tapahtumia:
Internet yleistyy kotitalouksissa
Verkkokauppa yleistyy
DVD vakiinnuttaa asemansa tietokoneissa ja syrjäyttää VHS-videot
Litteät näyttöruudut (LCD ja plasma; myöhemmin LED-taustavalo) syrjäyttävät kuvaputket
Internetin langaton käyttö matkapuhelinverkon kautta yleistyy
3G-matkapuhelimet yleistyvät
| Vuosi | Saavutus |
| --- | --- |
2000: Ensimmäiset tallentavat DVD-soittimet tulevat markkinoille
2006: Luxemburg siirtyy ensimmäisenä maana kokonaan digitaaliseen televisioon
2006: Optinen Blu-ray tulee markkinoille ja alkaa kilpailla DVD-formaatin kanssa
2007: Suomessa siirrytään pelkkiin digi-tv-lähetyksiin 1. syyskuuta
2008: Suomessa kaapeliverkko siirtyy digi-tv-lähetyksiin 1. maaliskuuta
noin 2009: Internetin käytön painopiste siirtyy sosiaaliseen mediaan, kuten blogeihin ja Facebookiin.[lähde? ]
2010: 3D-tv-vastaanottimet tulevat markkinoille
noin 2012: Internetin suoratoistopalvelut alkoivat yleistyä Suomessa, kilpaillen television ja fyysisten tallenteiden kanssa. Uusimmissa televisiomalleissa oli Internet-yhteys ja kattava viihdetarjonta suoratoistopalveluista
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viihde-elektroniikka Wikimedia Commonsissa