stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuhkimo
Erot Perrault’n ja Grimmin versioiden välillä > Lasikenkä

Perrault’n saduissa ja siihen pohjautuvissa muunnelmissa, myös esimerkiksi Disneyn elokuvassa, kenkä, josta prinssi tunnistaa Tuhkimon juhlissa esiintyneeksi kaunottareksi, on lasinen. Tämän seikan Perrault on kuitenkin ilmeisesti keksinyt itse, sillä tarinan muissa versiossa kenkä on tehty milloin mistäkin muusta aineesta, mutta ei koskaan lasista. Esimerkiksi Grimmin sadussa kengät ovat kahtena ensimmäisenä iltana hopealla kirjailtua silkkiä, kolmantena iltana puhdasta kultaa.
Usein on väitetty, että Perrault’n sadun lasikenkä perustuisi homonymian aikaansaamaan väärin­käsitykseen. Ranskan kielessä lasia tarkoittava sana verre äännetään samoin (/vɛ:ʀ/) kuin turkista tarkoittava vanha, jo Perrault’n aikana harvinaiseksi käynyt sana vair, ja on päätelty, että Perrault olisi sekoittanut nämä sanat keskenään. Koska tätä on pidetty virheenä, joissakin myöhemmissä Perrault’n satujen ranskankielisissä painoksissa sana verre onkin korvattu sanalla vair.
Bruno Bettelheim on kuitenkin väittänyt, että toden­näköisesti Perrault on harkitusti valinnut satunsa kenkien materiaaliksi lasin. Koska lasi, toisin kuin turkikset, ei veny mutta särkyy helposti, voitiin ajatella, että tällaisesta kengästä sen oikea omistaja olisi kaikkein varmimmin voitu tunnistaa.  Toisaalta samasta syystä Perrault joutui poistamaan tarinan monissa varhaisemmissa ja myöhemmin myös Grimmin versiossa esiintyneen kohtauksen, jossa Tuhkimon sisarpuolet leikkasivat varpaansa tai kantapäänsä irti saadakseen jalkansa mahtumaan kenkään. Esimerkiksi Grimmin sadussa he kumpikin vuorollaan lähtivät jo prinssin mukana kuninkaan linnaan, kunnes matkan varrella linnut paljastivat laulamallaan runomuotoisella säkeistöllä, että he olivat niin tehneet ja että kengät olivat sisäpuolelta peittyneet vereen. Jos kengät olisivat lasia, tämä olisi kuitenkin näkynyt heti, ja niinpä Perrault'n versiossa he vain joutuivat pettyneinä toteamaan, etteivät he mitenkään saaneet jalkaansa mahdutetuksi lasikenkään.
Näyttämö- ja elokuvasovituksia

Gioachino Rossinin vuonna 1817 ensiesitetty ooppera La Cenerentola perustuu Perrault’n tarinaan. Satuun perustuva Disneyn animaatioelokuva Tuhkimo sai ensi-iltansa vuonna 1950, ja se pohjautuu myös Perrault'n versioon.
Richard Rodgers ja Oscar Hammerstein II tekivät sadusta televisiomusikaalin Cinderella, jonka ensiesitys oli CBS-TV:n suorassa lähetyksessä 31. maaliskuuta 1957. Pääosaa näytteli Julie Andrews. Teos jäi säveltäjä-sanoittajakaksikon ainoaksi televisiomusikaaliksi. Näyttämöllä Rodgersin ja Hammersteinin Tuhkimo nähtiin ensi kerran London Coliseumissa, Lontoossa 18. joulukuuta 1958. Yhdysvalloissa sitä alettiin esittää vuodesta 1961 alkaen.
Helsingin Kaupunginteatterissa Tuhkimo-musikaali sai ensi-iltansa Kurt Nuotion ohjaamana 3. huhtikuuta 2003.
Sadun mukaan nimettyjä kohteita

Helsingin Roihuvuoressa on Tuhkimon mukaan nimetty katu, Tuhkimontie, ja sen varrella sijaitseva Leikkipuisto Tuhkimo.
Yksi rockyhtye Dingon suurimmista hiteistä on nimeltään ”Levoton Tuhkimo” (1984).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuhkimo Wikimedia Commonsissa
Tuhkimo suomen kielellä perustuen Charles Perrault'n satuun
Tuhkimo sovittaa lasikenkää
Cinderella (1911)
Riitta Ikonen
Aiheesta muualla

Riitta Ikosen verkkosivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  KulturNav
Rimonabantti

| --- | --- |


Rimonabantti
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1-(2,4-dikloorifenyyli)-5-(4-kloorifenyyli)-4-metyyli-N-piperidino-1H-pyratsoli-3-karboksamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 168273-06-1
ATC-koodi: A08AX01
PubChem CID: 104850
DrugBank: DB06155
Kemialliset tiedot
Kaava: C22H21N4Cl3O 
Moolimassa: 463.79 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: Ei määritettävissä
Proteiinisitoutuminen: Miltei 100%
Metabolia: Hepaattinen, CYP3A4
Puoliintumisaika: kuudesta yhdeksään päivää normaalilla painoindeksillä, kuusitoista päivää jos BMI > 30
Ekskreetio: Suolisto 86% ja munuaiset 3%
Terapeuttiset näkökohdat
Lupatiedot:  EU 
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:  markkinoilta poistettu
Antotapa: suun kautta
Rimonabantti (rimonabant, SR141716, Acomplia) on ensimmäinen selektiivinen CB1-kannabinoidireseptorin salpaaja eli antagonisti, joka vähentää endokannabinoidijärjestelmän säätelemää ruokahalua ja kiihdyttää elimistön rasva- ja sokeriaineenvaihduntaa. Lääkkeen on myös todettu auttaneen koehenkilöitä tupakoinnin lopettamisessa. Lääkkeen kehitti ranskalainen Sanofi-Aventis -lääkeyritys, euroopan komissio hyväksyi 21. kesäkuuta 2006 rimonabantin myynnin silloisessa 25-jäsenisessä euroopan unionissa ja sitä oli Suomessa saatavissa reseptilääkkeenä kauppanimellä Acomplia. Lääke vedettiin Suomen markkinoilta pois lokakuussa 2008. Ilmoitettuina perusteina olivat masentuneisuus, ahdistuneisuus, aggressiokohtaukset ja lisääntynyt itsemurhariski.
Rimonabantti on tarkoitettu ylipainoisille ja lihaville, joiden painoindeksi (BMI) on yli 27 kg/m2 ja joilla on vähintään yksi sydän- ja verisuonitautien riskitekijä sekä niille, joiden painoindeksi on vähintään 30 kg/m2.
Aiheesta muualla

Acomplia Resources (Arkistoitu – Internet Archive)
Acomplia Report (Arkistoitu – Internet Archive)
Kliinistä informaatiota lääkäreille (Arkistoitu – Internet Archive)
Uusi laihdutuslääke Suomen markkinoille (Arkistoitu – Internet Archive)
PubChem: Rimonabant (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Rimonabant (englanniksi)
ChemBlink: Rimonabant (englanniksi)
When Was I So Paranoid

| WHEN I WAS SO PARANOID REDZED |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: Elokuu 2016
 Formaatti: Digitaali
 Tyylilaji: Alternative
 Kesto: 27.45
Redzedin muut julkaisut
| Illuminati Confirmed LP 2016 | WHEN I WAS SO PARANOID 2016 | MELANCHOBOY 1998 2017 |
When Was I So Paranoid on tšekkiläisen rap-artisti Redzedin kolmas albumi. Se on julkaistu vain Redzedin Youtube-kanavalla.
Kappaleet

Chillin´ in the graveyard - 3.18
Cuntrypride - 2.07
Whocares?! - 4.00
F@ck trap - 2.35
Utopia - 3.10
Disturbia - 2.14
Dystopia - 2.32
Fialový léto (Ft. Yung krtvn) - 2.58
Mgts - 2.23
Paranoid - 2.29
Idänkaupan vuorineuvos

Idänkaupan vuorineuvokset olivat Suomen ja Neuvostoliiton välisen bilateraalikaupan aikana niitä suomalaiskonsernien pääjohtajia, jotka kävivät aktiivista idänkauppaa. Idänkaupan vuorineuvoksiin kuuluivat muun muassa valtiollisen terästehdas Rautaruukin vuorineuvos Helge Haavisto, metalliteollisuuskonserni Wärtsilän vuorineuvos Wilhelm Wahlforss sekä myöhemmin ministeri Tankmar Horn,  rakennuskonserni Polarin vuorineuvos Kauko Rastas, valtiollisen öljy-yhtiö Nesteen vuorineuvos Uolevi Raade, valtiollisten metsäteollisuusyhtiö Enso-Gutzeitin ja Valmetin ministeri Olavi J. Mattila sekä monialayritys Nokian vuorineuvos Kari Kairamo.
Idänkaupan vuorineuvoksia on leikillisesti kutsuttu puhekielessä punaisiksi vuorineuvoksiksi, koska kaupan muoto oli Neuvostoliiton kanssa käytävä periaatteeltaan sosialististen maiden väliseen tavaranvaihtoon perustuva valtioiden välinen bilateraalikauppa, missä viisivuotissuunnitelmaan liittyvät kaupat tarkennettiin vuosittaisilla tavaranvaihtopöytäkirjoilla.
Aikakauteen kriittisesti suhtautuva entinen SDP:n eduskuntaryhmään kuulunut kansanedustaja Lasse Lehtinen on kirjoittanut idänkauppaan liittyvän humoristisen kirjan Punainen vuorineuvos. Kirjasta piti tulla ensiksi MTV:lle televisiosarja, mutta osittain aiheen arkaluonteisuuden vuoksi se jätettiin tekemättä.
Kirjallisuutta

Lehtinen, Lasse: Punainen vuorineuvos.  Porvoo:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-14612-9
Tuhon kuilu

| Tuhon kuilu> The Philadelphia Experiment |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stewart Raffill
Käsikirjoittaja:  Wallace C. Bennett Don Jakoby
Tuottaja:  Douglas Curtis Joel B. Michaels
Säveltäjä:  Kenneth Wannberg
Kuvaaja:  Dick Bush
Leikkaaja:  Neil Travis
Pääosat:  Michael Paré Nancy Allen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cinema Group Ventures New Pictures
Levittäjä:  New World Communications Netflix
Ensi-ilta:  3. elokuuta 1984
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  10 894 984 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuhon kuilu (engl. The Philadelphia Experiment) on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka ohjasi Stewart Raffill. Pääosassa esiintyvät Michael Paré ja Nancy Allen. Elokuva pohjautuu Philadelphia-koe -nimiseen urbaanilegendaan.
Juoni

Vuonna 1943 Yhdysvaltain laivaston näkymättömyyskoe menee pahasti pieleen ja merimiehet David Herdeg ja Jim Parker yrittävät pelastautua hyppäämällä laidan yli. He kuitenkin siirtyvät tulevaisuuteen laivassa tehdyn kokeen vuoksi. Kaksikko löytää pian itsensä Nevadan aavikolta vuonna 1984, josta he yrittävät saada selvyyttä mitä oikein tapahtui.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Paré  | … |  David Herdeg   |
|  Nancy Allen  | … |  Allison Hayes   |
|  Eric Christmas  | … |  Tri. James Longstreet   |
|  Bobby Di Cicco  | … |  Jim Parker   |
|  Louise Latham  | … |  Pamela   |
|  Kene Holliday  | … |  Majuri Clark   |
Palkinnot > Voitetut

Fantafestival
1985 Paras elokuva: Stewart Raffill
Palkinnot > Ehdokkuudet

Saturn
1985 Paras naisnäyttelijä: Nancy Allen
Lipputulot

Elokuva tuotti hieman yli kymmenen miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti, josta Yhdysvalloissa saatu osuus oli 8.1 miljoonaa dollaria.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo, että elokuvan uskomaton mielikuvitusjuoni on toteutettu yliolkaisesti. Tuhon kuilu saa häneltä kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Jatko-osa

Elokuva sai jatko-osan Tuhon kuilu 2 – Hitlerin voitto (1993).
Aiheesta muualla

Elokuvan arvostelu leffatykissä
Riina Nevalainen

Riina Nevalainen (s. 12. syyskuuta 1980 Helsinki) on suomalainen toimittaja.
Nevalainen on oppiarvoltaan filosofian maisteri. Hän toimi Aamulehden uutispäällikkönä ja sai vuonna 2020 Suuren journalistipalkinnon “Vuoden journalistisena pomona”. Hänestä tuli vuonna 2023 Kauppalehden vastaava päätoimittaja. Nevalainen on ensimmäinen Kauppalehden päätoimittajaksi nimitetty nainen. Myös hänen äitinsä Merja Perttula on toimittaja.
Tigerstedt

Sukuvaakuna Turun tuomiokirkossa.
Tigerstedt on suomalainen ja ruotsalainen aatelissuku. Alkuperäinen nimi oli Falander, ja Wasastjerna-aatelissuku on alkuperältään samaa sukua.
Suvun kantaisä on ollut vuoritilallinenselvennä Matias Anderson, jonka isä, räätäli Anders asui 1500-luvulla Ruotsin Taalainmaalla Stora Kopparbergetin lähellä nykyisen Falunin kaupungin tienoilla. Hänen poikansa Ericus (1606/1608–1672) otti kotipaikkakunnan mukaan sukunimen Falander (Fahlander), muutti 1631 Turkuun ja toimi myöhemmin kirkkoherrana Kokkolassa. Hänen poikansa, Turun Akatemian lainopin professori Ericus Falander, aateloitiin vuonna 1691 nimellä Tigerstedt. Hänen sukunsa esiteltiin Ruotsin ritarihuoneelle vuonna 1693 aatelisena sukuna numero 1227. Hänen veljestään suku jatkui Falander-nimisenä.
Suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneelle vuonna 1819 aatelisena sukuna numero 92. Eräät suvun suomalaisperäiset haarat saivat 1948 ja 1954 uudelleen edustusoikeuden Ruotsin ritarihuoneella. Lisäksi Ruotsiin jääneen Falander-suvun jälkeläinen, Suomessakin sotilaana palvellut Gustaf Fahlander (1764–1825) aateloitiin Ruotsissa vuonna 1809 nimellä Edelstam.
Tigerstedtin sukukartano on Elimäellä sijaitseva Mustilan kartano.
Taivassalon pappila

| Taivassalon pappila> Tövsala prästgård |
| --- | --- |
 Vanha pappila vuonna 2007.
Sijainti:  Taivassalo, Varsinais-Suomi
Rakennustyyppi:  Pappila
Perustettu:  Keskiaika
Valmistumisvuosi:  1756 (vanha), 1823 (uusi)
Rakennuttaja:  Taivassalon seurakunta
Omistaja:  Yksityinen
Tyylisuunta:  Karoliininen (vanha)
Runkorakenne:  Hirsi
Julkisivumateriaali:  Hirsi / laudoitus
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taivassalon pappila (ruots. Tövsala prästgård) on entinen kirkkoherran virka-asunto Taivassalossa, Varsinais-Suomen maakunnassa. Pappila on sijainnut samalla paikalla jo keskiajalta ja nykyisin se koostuu vanhasta ja uudesta päärakennuksesta, jotka ovat vuosilta 1756 ja 1823.
Nykyisin pappila ei ole enää Taivassalon seurakunnan käytössä vaan yksityisomistuksessa. Pappila kuuluu Taivassalon kirkon ja pappilan valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön ja on täten suojeltu.
Historia ja arkkitehtuuri

Taivassalon seurakunta tunnetaan jo 1300-luvun puolivälistä. Seurakunnan kivikirkko on rakennettu noin 1450–1460-lukujen aikana. Pappiloita on samalla paikalla ollut keskiajalta lähtien ja esimerkiksi kirjallisissa lähteissä mainitaan, että vuonna 1618 koko pappila paloi. Tulipalossa tuhoutui myös seurakunnan asiakirjoja.
Historia ja arkkitehtuuri > Vanha pappila

Taivassalon vanha pappila on valmistunut vuonna 1756 ja se rakennettiin vuoden 1727 pappila-asetuksen mukaisesti. Hirsinen rakennus edustaa karoliinista tyylisuuntaa ja on nykyisin ulkoväritykseltään punainen. Vanhassa pappilassa on luonnonkivinen kivijalka ja kaksi muurattua savupiippua. Rakennuksessa on ennen ollut kaksi sisäänkäyntikuistia, jotka on sittemmin purettu ja muutettu yhdeksi avokuistiksi.
Historia ja arkkitehtuuri > Uusi pappila

1800-luvulle tultaessa vanhan pappilan katsottiin käyneen liian pieneksi ja sen olevan huonokuntoinen. Tästä syystä Taivassalon pitäjänkokous päätti uuden pappilan rakentamisesta vuonna 1809. Pappilan rakentaminen kuitenkin viivästyi, jonka vuoksi kirkkoherra Erland joutui korjaamaan vanhaa pappilaa omakustanteisesti vielä vuoteen 1823, jolloin Taivassalon uusi pappila valmistui pihan pohjoislaidalle.
Keltaisen värisessä hirsirakenteisessa pappilassa on luonnonkivistä tehty kivijalka ja myöskin kaksi muurattua savupiippua. Alun perin savupiippuja on ollut useampi. Rakennusta on myös laajennettu länsipäädystä parin kamarin verran. Rakennuksen alkuperäisestä sisustuksesta on säilynyt jäljellä vanhoja kaakeliuuneja.
Historia ja arkkitehtuuri > Muut rakennukset

Pappilan pihapiirissä on lisäksi uudempi talousrakennus, joka on rakennettu 1940. Talousrakennuksessa sijaitsee autotalli ja sauna. Rakennuksen alla on kaksihuoneinen holvattu kivikellari, joka saattaa olla osa Taivassalon pappilan keskiaikaista rakennuskantaa. Kellari on suojeltu ja tulee säilyttää sellaisenaan.
Lisäksi pappilalle johtavan tien varrelta löytyy toisen rakennuksen kivijalkaa.
Richard Arkwright (1755–1843)

| Richard Arkwright |
| --- | --- |
 Joseph Wrightin muotokuva Arkwrightistä
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. joulukuuta 1755 Bolton
Kuollut: 23. huhtikuuta 1843 (87 vuotta) Cromford
Kansalaisuus:  Britannia
Ammatti:  tehtailija, pankkiiri, sijoittaja
Vanhemmat:  Patience (o.s. Holt) ja  Richard Arkwright
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Mary (o.s. Simpson)
Lapset:  Elizabeth, Richard, Robert, Peter, John, Charles, Mary, Joseph, Anne, Frances, Harriet
Richard Arkwright (19. joulukuuta 1755 Bolton, Lancashire – 23. huhtikuuta 1843) oli englantilainen liikemies, tekstiiliteollisuuden pioneerin Richard Arkwrightin poika. Taitavana sijoittajana hän moninkertaisti omaisuutensa ja oli kuollessaan Euroopan rikkain aateliton mies. Hän rahoitti kotiseudullaan monia rakennushankkeita ja lainasi rahaa myös alueen merkkihenkilöille.
Lapsuuden perhe

Richard Arkwright syntyi Boltonissa. Hänen äitinsä Patience Holt kuoli pojan ollessa vain muutaman kuukauden ikäinen. Isä Richard Arkwright kasvatti poikaa aluksi yksin, mutta meni naimisiin Margaret Biggensin kanssa poikansa ollessa kuusivuotias. Richardille syntyi pian sisarpuoli, Susanna. Vanhemmat erosivat muutamien vuosien kuluttua, mutta Richard Arkwright vanhempi pyrki turvaamaan tyttärensä opinnot ja tulevaisuuden.
Ura

Richard Arkwright työskenteli jo nuorena perheensä liikeyrityksessä, ja hänen ansiostaan se laajeni yhdestä Derwentin laakson tehtaasta muualle Pohjois-Englantiin ja Skotlantiin. Kun Arkwright sai yrityksen perinnöksi, hän oli jo yksi maan suurimmista tekstiilitehtailijoista.
Arkwright ei sitonut varallisuuttaan pelkästään tekstiiliteollisuuteen. Isänsä kuoltua hän myi monia tehtaista ja sijoitti rahat valtion velkakirjoihin ja kiinteistöihin. Tämä pelasti Arkwrightin omaisuuden, kun Napoleonin kuoleman jälkeinen lamakausi levisi Britanniaan mantereelta.
Vuonna 1804 Arkwrightistä tuli Arkwright Toplis Bank -pankin osakas. Hänen liikekumppaninsa John Toplisin kuoleman jälkeen pankista tuli 1829 Richard Arkwright and Company, ja sillä oli konttorit Wirksworthissa ja Ashbournessa. Pankki palveli paikallisia säätyläisiä, yrittäjiä ja julkishallinnollisia hankkeita. Herttuatar Georgiana Cavendishin pelivelkojensa kattamiseksi ottamista 7500 punnan lainoista yli 4000 puntaa jäi kuolinpesän maksettavaksi. Chesterfieldin jaarli lainasi tiluksiaan vastan 80 000 puntaa ja Newcastlen herttua 125 000 puntaa. Myös pojat Peter ja Charles olivat pankin osakkaita. Tuon ajan yksityisten pankkien tapaan myös Arkwrightin pankki painoi omia seteleitään, jotka olivat eräänlaisia julkisia joukkovelkakirjoja. Isänsä tavoin Arkwright rahoitti myös liikenneprojekteja, kuten Cromfordin kanavaa ja High Peakin rautatietä. Arkwrightin kuollessa hänen omaisuutensa oli arviolta yli kolme miljoonaa puntaa, ja muistokirjoituksessa todettiin hänen olleen Euroopan rikkain aateliton mies.
Avioliitto ja perhe

Arkwright meni naimisiin vuonna 1780 Mary Simpsonin kanssa, ja pariskunnalle syntyi yksitoista lasta. Heidän pojistaan Richard, Robert ja Peter lähetettiin vuonna 1796  Etonin, ja nuoremmat pojat Charles ja John seurasivat vuonna 1800.  Richard ja Robert jatkoivat sieltä Cambridgen yliopiston Trinity Collegeen. Kolmas pojista, Peter, työskenteli koulun jälkeen isänsä kanssa puuvillatehtailla. 1810-luvulta alkaen kaikista pojista tuli tehtaiden osakkaita, ja ne siirtyivät vähitellen heidän hallintaansa. Pojat Peter ja Charles olivat osakkaina myös Arkwrightin pankissa. Richard Arkwright junior piti kuitenkin silmällä kaikkia perheen talousasioita lähes viimeisiin päiviinsä asti.
Arkwright ei pitänyt pröystäilevästä asumistyylistä, ja hän inhosi Lontoota. Hän viihtyi Cromfordissa ja asettui siellä sijaitsevaan Willersleyn kartanoon. Isä Richard Arkwright oli ostanut Willersleyn tilukset Derwentjoen varrelta, vastapäätä Cromfordia, vuonna 1782 ja palkannut walesilaisen arkkitehdin William Thomasin suunnittelemaan kukkulan rinteelle edustavan rakennuksen, josta olisi näkymä joelle. Vuonna 1791 rakennustöiden ollessa kesken kartano paloi perustuksiaan myöten. Isä Arkwright kuoli seuraavana vuonna eikä ehtinyt koskaan asua kartanossaan. Poika Arkwright teetti perintömaille uuden talon, jonka suunnittelivat Thomas Gardner ja Edward Blore.
Arkwright osti huutokaupoista kartanoita turvatakseen lastensa tulevaisuuden ja yhteiskunnallisen aseman. Kiinteistöihin sijoittaminen oli Arkwrightille myös keino turvata omaisuuttaan. Hän antoi joitakin ostamiaan kiinteistöjä myös vuokralle. Jopa Napoleonin veli Lucien Bonaparte harkitsi  Herefordshiren Hampton Courtin vuokraamista Arkwrightiltä.
Arkwrightiä kiinnostivat Willersleyn puutarhat ja kasvihuoneet, missä hän työskenteli itsekin. Willersleyn kasvihuoneissa onnistuttiin kasvattamaan jopa viinirypäleitä talvellakin - saavutus, joka mainittiin puutarha-alan lehdissä.  Kasvihuoneissa kasvoi myös ananaksia, meloneita ja persikoita. Arkwright  teetti Willerleyn puistoissa maisemointia ja istutti 350 000 puuntainta. Puutarhat olivat avoinna vierailijoille kaksi kertaa viikossa. Myös kuninkaallisia vieraita kävi ihailemassa niiden loistoa.
Kerrotaan, että Arkwrightin vaatimaton pukeutumistyyli sai vieraat usein luulemaan häntä oman talonsa puutarhuriksi. Kun hän osti pojalleen Sutton Hallin kartanoa, huutokaupanpitäjä epäili Arkwrightin maksukykyä. Tämä kaivoi lompakostaan 20 000 punnan setelin ja sanoi "Näitä on painettu vain neljä. Loput kolme ovat kotona."
Arkwright ei ollut kiinnostunut yhteiskunnallisesta asemasta tai julkisista viroista. Hän kannatti tory-puoluetta ja oli ylpeä, kun hänen pojastaan tuli kansanedustaja.
Muotokuva

| --- | --- |
Joseph Wright, Richard Arkwright, 1790: Portrait of Richard Arkwright Junior with his Wife Mary and Daughter Anne, 1790
Joseph Wright maalasi muotokuvat sekä isä Richard Arkwrightista että poika Richard Arkwrightista. Isän kuvassa näkyvät keinot, joilla perheen varallisuus hankittiin, mutta pojan kuvassa näkyy jo rikkauksista nauttiminen: vaimo ja tytär on puettu kalliisiin muotivaatteisiin ja taustalla aukeaa perheen kartanon puisto. Teokset ovat olleet rinnakkain Derbyn kaupunginmuseossa. Arkwright juniorin muotokuva kuului pitkään perheelle, mutta se myytiin Sothebyn huutokaupassa 2001. Vuonna 2003 se oli vähällä joutua Yhdysvaltoihin, mutta Derbyn kaupunginmuseo aloitti kampanjan teoksen säilyttämiseksi kotimaassaan. Isän perintöä vaaliva Arkwright Society oli aktiivisesti mukana kampanjassa, ja taulu pysyi Englannissa.
Willersleyn linna 2007
Lankinen

Lankinen on suomalainen sukunimi, joka on tai on ollut muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Akseli Lankinen (s. 1997), lentopalloilija
Antti Lankinen (1949–2021), prikaatikenraali
Ari Lankinen (s. 1999), pesäpalloilija
Einari Lankinen (1911–1997), kirjailija
Heikki Lankinen (1898–1948), arkkitehti
Jalmari Lankinen (1894–1970), arkkitehti
Johannes Lankinen (1851–1919), kirjailija
Juha Lankinen (1937–2015), arkkitehti
Jukka Lankinen (s. 1984), pesäpalloilija
Kalevi Lankinen (1932–1980), arkkitehti ja pedagogi
Kevin Lankinen (s. 1995), jääkiekkomaalivahti
Leo Lankinen (1926–1996), Karjalan tasavallassa asunut akateemikko, kuvanveistäjä ja taidemaalari
Mikko Lankinen, kitaristi
Mona Kortelampi, ent. Lankinen (s. 1966), näyttelijä
Pirjo Lankinen (s. 1963), näyttelijä
Sirkka Lankinen (1916–2012), erikoislääkäri ja Kokoomuksen kansanedustaja
Timo Lankinen (s. 1959), alivaltiosihteeri
Toivo Lankinen (1907–1970), näyttelijä ja teatteriohjaaja
Toivo Lankinen (1928–2011), kanttori ja kuoronjohtaja
Veeti Lankinen (s. 2001), pesäpalloilija
Väinö Lankinen (1893–1926), jääkärimajuri.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Riku Sihvonen

| Riku Sihvonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1998 (ikä 26) Jyväskylä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  191 cm
Paino:  85 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  JYP-Akatemia (Mestis) JYP (SML) KeuPa HT (Mestis) KOOVEE (Mestis) Hermes (Mestis) STS Sanok (Puola) HC Litoměřice (Tšekki2) VHK Vsetín (Tšekki2)
Riku Sihvonen (s. 3. heinäkuuta 1998 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Sihvonen laukoo oikealta.