stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Radioamatööritoiminta Suomessa
Radioamatööritoiminnan historia Suomessa > Puolustusvoimien käyttöön asetettu radioamatööriverkko

Yhteistoimintaharjoitukseen, joka alkoi 16. lokakuuta 1939, mennessä Suomen Radioamatööriliitto oli lähettänyt 11. lokakuuta 1939 kiertokirjeen valituille jäsenilleen siitä, että Suomessa sotilasviranomaisten kehotuksesta ja suostumuksella perustetaan valtakunnallinen apuradioverkko.
Kunkin radioamatöörisähköttäjän piti ilmoittautua kaupungin sähkölaitoksella mahdollisesti varmistaakseen virransaantinsa radiolle. Annettujen ohjeiden mukaan tavallinen radioamatööriliikenne oli sallittua, mutta kuitenkaan selväkielistä keskustelua ei sallittu ja liikennöinnin tuli tapahtua 80 metrin ja 40 metrin aaltoalueilla. Jotta verkkoa olisi pystynyt jatkuvasti pitämään yllä ja päivystämään, kehotettiin verkon asemien pääoperaattoreita hankkimaan paikkakunnan asepalveluksesta vapautettuja ja nostoväkeä (nykyään lisäreservi) varaoperaattoreita. Lisäksi pyydettiin mahdollisuuksien mukaan hankkimaan puhelin ja ilmoittamaan sen numero viranomaisille. Kaikki verkkoon kuuluvat kysymykset ohjattiin Suomen Radioamatööriliiton puheenjohtaja, insinööri Kalle Sainiolle Yleisradioon Fabianinkadulle Helsingissä. 14. lokakuuta 1939 kirjeellä Suomen puolustusvoimien yleisesikunta kehotti kuuntelemaan venäläisiä radioasemia ja ottamaan muistiin niiden aallonpituus, lähetysaika, kuuluvuus, tekstisisältö ja muita seikkoja. Kuitenkin talvisodan alettua Suomen Radioamatööriliiton puheenjohtaja, insinööri Kaarlo Sainio, antoi 6. joulukuuta 1939 nimetyille radioamatööreille ohjeen improvisoidusta valtakunnallisesta radioverkosta ilmavalvonnan kaukoviestitystä varten ilmavalvontapuolustuskeskusten johtoasemia varten.
Talvisodan radioverkon muistotapahtumaa vietettiin 2009 Riihimäellä. Sodanaikaisilla radioilla pidetään yhteyksiä valtakunnallisesti vuosittain perinneradiotapahtumassa, joita on järjestetty kaksi kertaa vuodessa 2005 alkaen itsenäisyyspäivänä ja puolustusvoimain lippujuhlapäivänä tai juuri sitä ennen.
Talvisodan kokemusten perusteella viestijoukkojen vahvuutta suomalaisissa sotatoimiyhtymissä lisättiin, mikä edellytti sotilasviestitoiminnan opettamisen laajenemista. Reino Hallamaa värväsi joukkoihinsa 51 lähetysluvallista radioamatööriä.
Sotilasradioharrastus ja sotilasradioamatööritoiminta

Suomessa varusmiesten radiotaitojen kehittämiseksi aloitettiin 1950 Suomen puolustusvoimissa sotilasradioharrastus, josta käytettiin lyhennettä SRH. Tuolloin keskeistä opetuksessa oli mm. riittävän sähkötystaidon hankkiminen harjoittelemalla. Radioliikennöintiä ei suoritettu radioamatööritaajuuksilla, vaan niitä lähellä olevilla taajuuksilla puolustusvoimien käytössä olevilla radioilla. Kutsumerkit olivat määritellyt sotatoimiyhtymän mukaan eikä asemapaikkaa, QTH:a, saanut paljastaa. SRH-toiminnan vähennyttyä 1960-luvulla ja 1970-luvulla, 1980-luvulla Keski-Suomen Viestipataljoonassa heräsi ajatus vastaanvanlaisen sotilasradioamatööritoiminnan aloittamisesta. Sotilasradioamatööritoimintaa jatkuu pienimuotoisena edelleen.
Sotilasharrastustoiminnan ja sotilasradioamatööritoiminnan OI-alkuiset kutsumerkit jäivät varuskuntien sotilasradioamatöörikerhoille ja uusia OI-kutsumerkkejä perustettiin sotilasradiomuseoille sekä viestikilloille.
Radioamatööritutkinto

Viestintävirasto on ulkoistanut radioamatööritutkintojen pitämisen Suomen Radioamatööriliitto ry:lle. Suomessa radioamatööritutkinto on moduulipohjainen. Kunkin moduulin voi suorittaa itsenäisesti ja hyväksyttyjen moduulien yhdistelmät antavat oikeuden eri luokkien pätevyystodistuksiin. Hyväksytyillä tutkintomoduuleilla ei ole vanhenemisaikaa, joten ne voi suorittaa joko yksi kerrallaan tai kaikki samassa tutkintotilaisuudessa. Tutkintoja ottavat vastaan paikalliset pätevyystutkijat ympäri maan ja ympäri vuoden. lähde?
Radioamatööritutkinto > Tutkintomoduulit

K-moduuli, sisältää kuusikymmentä väittämää hätäliikenteestä, aseman turvallisuudesta, radioamatöörejä koskevista laeista ja määräyksistä sekä itse radioamatööriliikenteestä. Hyväksyttyyn suoritukseen vaaditaan 45 oikeaa vastausta. Hätäliikennekysymyksissä on erillinen hylkäysraja.
T1-moduuli, sisältää 15 kysymystä elektroniikan ja radiotekniikan perusteista sekä sähköturvallisuusasioista. Jokainen kysymys sisältää neljä vastausta, joista aina vähintään yksi on oikein. Näin muodostuvasta 60 kohdasta pitää hyväksyttyyn suoritukseen saada 45 oikein.
T2-moduuli sisältää 15 kysymystä elektroniikan ja radiotekniikan soveltamiseen radioamatööritoiminnan painopistealueiden osalta sekä sähköturvallisuusasioiden tuntemukseen. Kysymykset ovat T1-moduulia vaativampia. Jokainen kysymys sisältää neljä vastausta, joista aina vähintään yksi on oikein. Näin muodostuvasta 60 kohdasta pitää hyväksyttyyn suoritukseen saada 45 oikein.lähde?
Radioamatööritutkinto > Radioamatööriluokat

Tutkintomoduulien hyväksytysti suorittaminen oikeuttaa seuraaviin radioamatööriluokkiin:lähde?
K-moduuli + T1-moduuli → perusluokka
K-moduuli + T2-moduuli → yleisluokka
Perusluokan radioamatöörillä on nykyään samat oikeudet radioalueiden käyttöön kuin yleisluokassa, mutta perusluokkalainen ei saa käyttää yhtä suuria tehoja kuin yleisluokkalainen. Yleisluokan suorittanut saa käyttää maksimissaan 1 500 wattia tehoa useimmilla HF-alueilla. Perusluokan teho näillä alueilla rajoittuu 120 wattiin, eli noin 11 dB pienemmäksi kuin yleisluokassa. Käytännössä tavallisten radioamatöörilähetinten teho rajoittuu melko samoin, kuin perusluokan lupa, ja yleisluokan tehoihin päästään vain erillisillä päätevahvistimilla. lähde?
Radioamatööritutkinto > Suomalainen amatööri ulkomailla

Suomalainen tutkinto antaa kansainvälisen HAREC-pätevyyden ja suomalainen amatööriradioasemalupa on CEPT:n mukainen. Suomalainen perus- ja yleisluokan radioamatööri saa ilman anomusta käyttää omin tunnuksin Viron aluetunnus oman tunnuksen eteen lisättynä amatöörilaitteita Virossa kolmen kuukauden ajan Viron B-luokan oikeuksin yleensä 20 dBW:n teholla, joka vastaa 100 W:n lähetystehoa. Ulkomaalaisen on mahdollista anoa ulkomaisin pätevyystodistuksin ja luvin Viroon kolmen vuoden kansallinen amatöörilupa. Viron A-luokan radioamatöörille on yleensä sallittu 30 dBW:n lähetysteho, joka vastaa 1 000 W:n lähetystehoa. Virossa radioamatöörien A-luokkaa varten joutuu antamaan näytön sähkötyksestä, jonka rajana pidetään viittä sanaa, 25 merkkiä minuutissa. Virossa ei ole enää C-luokan amatöörilupaa, vaan Viron amatöörit jakautuvat A-, B- ja D-luokkiin. Näistä Virolainen D-luokka, on tarkoitettu puheliikenteeseen taajuusmoduloituna, jonka luvan haltija ei saa operoida HF-aalloilla eikä D-luokan virolaisella todistuksella saa HAREC-pätevyyttä. D-luokan oikeuksilla saa Virossa käyttää vain kymmenen metrin aaltoaluetta 28,0–29,7 MHz, kuuden metrin aaltoaluetta 50,0–52,0 MHz, neljän metrin aaltoaluetta 70,0–70,3 MHz, kahden metrin aaltoaluetta 144,0–146,0 MHz, seitsemänkymmenen senttimetrin aaltoaluetta 432,0–438,0 MHz ja kahdenkymmenenkolmen senttimetrin aaltoaluetta 1,24–1,30 GHz ja vain 10 dBW:n eli 10 W:n teholla. A-luokan radioamatöörit voivat operoida 30 dBW:n eli 1 000 W:n ja B-luokan radioamatöörit voivat operoida 20 dBW:n  eli 100 W:n tehoilla näilläkin aaltoalueilla.
Latviassa ja Liettuassa suomalainen radioamatööri joutuu anomaan maiden valvontaviranomaisilta erikseen luvan.
Amatööriradiotaajuusalueet

pääartikkeli Amatööriradiotaajuusalueet
Nykyään liikenne- ja viestintävirasto pitää ja aikaisemmin viestintävirasto piti yllä radiotaajuusmääräyksensä taajuusjakolistassa luetteloa Suomessa käytettävistä radioamatööritaajuuksista. Taajuuksien käyttöön voi liittyä rajoituksia maantieteellisen sijainnin ja lähetystehon suhteen.
Suomessa radioamatööritoiminnassa voi käyttää seuraavia taajuusalueita (katso myös: Sähkömagneettinen spektri):
Amatööriradiotaajuusalueet > LF - low frequency (ITU)

LF-alueella on yksi radioamatööritaajuusalue. Taajuusalue kokonaisuudessaan kansainvälisen televiestintäliiton määritelmän mukaan käsittää taajuudet 30 kHz:stä 300 kHz:iin.
Amatööriradiotaajuusalueet > MF - medium frequency (ITU)

MF-alueella on kaksi radioamatööritaajuusaluetta.  Taajuusalue kokonaisuudessaan kansainvälisen televiestintäliiton määritelmän mukaan käsittää taajuudet 300 kHz:stä 3000 kHz:iin.
| 630 m | 160 m |
| --- | --- |
472 kHz –479 kHz: 1 810–1 855 kHz 1 861–1 906 kHz 1 912–2 000 kHz
Amatööriradiotaajuusalueet > UHF- ultra high frequency (ITU)

UHF-alueella on kolme radioamatööritaajuusaluetta. 70 cm:n taajuusalue on melko tyypillinen amatööriradion puheradiotoistimille. Pätevyytettä, lähetysluvatta ja taajuusmaksutta käytettävä PMR446-radiopuhelin, minkä kantama rajoitetulla 0,5 W:n lähetysteholla vaihtelee tiuhaan rakennetun alueen 800 metristä järviselle 4 km:lle aallonpituus on noin 65 cm 446 MHz:llä. Monissa amatööradiokäsiradioissa UHF-taajuusalueen lähetysteho on 4 W, toisin sanoen kahdeksan kertaan PMR446:n sallittu lähetysteho, mistä johtuu PMR446:a parempi kuuluvuus ja kantavuus.
23 senttimetrin aallot ovat tulleet kansallisesti rajoitetuiksi tai kielletyiksi siksis, että Euroopan unioni tarvitsee taajuuksia Galileo-satelliittipaikantimilleen.
13 senttimetrin aaltojen käyttö on harvinaista.
| 70 cm | 23 cm | 13 cm |
| --- | --- | --- |
| 432 MHz – 438 MHz | 1 240 MHz – 1 300 MHz | 2 300 MHz – 2 450 MHz |
Amatööriradiotaajuusalueet > SHF- super high frequency (ITU)

| SHF-1 | SHF-2 | SHF-2 | SHF-4 | SHF-5 | SHF-6 | SHF-7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 400 MHz – 3 408 MHz | 5 650 MHz – 5 850 MHz | 2 300–2 450 MHz | 10,00 GHz – 10,28 GHz | 10,368 GHz – 10,370 GHz | 10,45 GHz – 10,50 GHz | 24,00 GHz – 24,25 GHz |
Amatööriradiotaajuusalueet > EHF- extremely high frequency (ITU)

| 6mm | 4mm | 2,5mm | 2mm | 1mm | EHF-6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 47,00 GHz – 47,20 GHz | 76,00 GHz – 81,50 GHz | 122,25 GHz – 123,00 GHz | 134,00 GHz – 141,00 GHz | 241,00 GHz – 250,00 GHz | 250,00 GHz – 300,00 GHz |
250 GHz - 1000 GHz sallitaan vain erityisellä luvalla. lähde?
Amatööriradiotaajuusalueet > THF- tremendously high frequency (ITU)

250 GHz - 1000 GHz sallitaan vain erityisellä luvalla. lähde?
Suomalaisten radioamatööriasemien kutsumerkit

Suomen prefiksi (sekä radioamatööriliikenteessä että lentoliikenteessä) on OH (erikoistapauksissa OF, OG, OI tai OJ). OH-etuliitteen jälkeen radioamatööriaseman kutsussa tulee numero, joka yleensä osoittaa läänin, jossa radioamatööriasema toimi. Lääniuudistuksen jälkeen läänikohtaisten kutsujen pakollisuudesta on Ahvenanmaata lukuun ottamatta luovuttu, mutta yleensä vanhaa piirijakoa noudatetaan edelleen kun uusia kutsuja haetaan. Jos hakija ei esitä toivetta, numero on satunnainen. Numeron toivomisesta ei peritä erillistä maksua. Ahvenanmaalla sijaitsevan aseman kutsussa on numero 0. Numeron jälkeen kutsussa tulee suffiksi. Suffiksissa voi olla yksi, kaksi, kolme tai neljä merkkiä. Suffiksin merkeiksi hyväksytään kirjaimet välillä A–Z ja numerot 0–9, mutta viimeisen merkin täytyy olla aina kirjain. Ilman erityistoiveita suffiksiksi annetaan jokin vapaa 3-merkkinen kirjainsarja. Nykyisin on myös mahdollista hankkia maksua vastaan haluamansa oleva kutsumerkki, joka ei jo ole kenenkään muun käytössä tai ei ole karenssissa. Yleensä hankitaan kaksikirjainpäätteisiä kutsumerkkejä tai kilpailukutsumerkkejä, joissa on entisen piirinumeron jälkeen vain yksi kirjain. Tämä helpottaa erityisesti sähkötyskilpailussa. Tavanomaisissa kutsumerkeissä on kolme kirjainta entisen piirinumeron jälkeen.
Piirijako on ollut seuraavanlainen:
OH0 Ahvenanmaa
OH1 Turun ja Porin lääni
OH2 Uudenmaan lääni
OH3 Hämeen lääni
OH4 Mikkelin lääni
OH5 Kymen lääni
OH6 Vaasan lääni ja 1960 alkaen Vaasan lääni ja Keski-Suomen lääni
OH7 Kuopion lääni ja 1960 alkaen Kuopion lääni ja Pohjois-Karjalan lääni
OH8 Oulun lääni
OH9 Lapin lääni
Kunnat on numeroitu kuntatyöskentelyä varten.
Sotilasradioamatööritoiminta Suomessa

Puolustusvoimien sisällä tapahtuvaa radioamatööritoimintaa, OI-prefiksillä ja ilman, kutsutaan sotilasradioamatööritoiminnaksi (SRA). Myös SRA-toimintaan kuuluvat kerhot; sotilasradioamatöörikerhot ja niiden kerhoasemat. Joitain OI-radiokutsutunnuksista ei ole koskaan käytetty varuskunnan yhteydessä, vaan ne ovat anottu johonkin museoon tai muun perinnetoimintaan liittyvän toiminnan tueksi.
OI-asemilla on toimintapäivät 5.3. viestijoukkojen perustamisen muistoksi, puolustusvoimain lippujuhlan päivänä 4.6., kansainvälisen majakka- ja majakkalaivaviikonlopun lauantaina elokuun kolmantena viikonloppuna sekä 6.12. Suomen itsenäisyyspäivänä. Rajavartiolaitokseen liittyvät amatööriadioasemat pitävät 5.3. asemesta oman toimintapäivänsä 21.3., jolloin on mahdollista kuunnella sen asemien amatööriliikennettä.
Suomen Radioamatööriliitto ry

Suomen Radioamatööriliitto ry. (SRAL) on Suomen radioamatöörien kansallinen keskusliitto. SRAL on kansainvälisen radioamatööriliiton IARU:n ja pohjoismaisten radioamatööriliittojen yhteistyöelimen NRAU:n jäsen. SRAL on perustettu 1921 ja siihen kuuluu noin 5 000 jäsentä. Jäseneksi pääsee kuka tahansa radioamatööritoiminnasta kiinnostunut.
Radioamatööritoiminnan työskentelytodistukset

Aktiviisesta radioamatööritoiminnasta myöntävät yhteisöt, pääasiassa kansalliset liitot, mutta myös erilaiset kansainväliset yhteisöt ohjelmiensa mukaisia työskentelytodistuksia, mitä kutsutaan englanniksi award:eiksi. Ne voivaat liittyä eri maantieteellisiin paikkoihin, kuten kuntiin, luonnonsuojelualueisiin, korkeisiin paikkoihin, puistoihin, saariin, linnoituksiin ja linnoitteisiin tai johonkin muuhun yhdistävään asiaan. Tällaisia ohjelmia ovat mm WWFF,  minkä osa Suomessa on OHFF, POTA, SOTA jne.
| Työskentelytodistusohjelma | suomalaiset osa-alueet | ylläpitäjä | kohteet |
| --- | --- | --- | --- |
| IOTA - islands on the air | EU-002, EU-096, EU-101, EU-126, EU-140, EU-173, EU-184, | kansainvälinen ohjelma | saaret  |
| POTA - parks on the air |  | kansainvälinen ohjelma | puistot ja muut  |
| SOTA - summits on the air | JS, KI, KU, MU, SL | the Summits on the Air programme | luontokohteiden korkeat paikat   |
| WCA - world castles award group |  | kansainvälinen ohjelma | linnakkeet ja linnoitteet  |
| W L O L - world list of lights |  | Amateur Radio Light House Society | majakat  |
| WWFF - world wide flora and fauna | OHFF | kansainvälinen ohjelma | luontokohteet |
Aiheesta muualla

Suomen Radioamatööriliitto
Viestintävirasto: Radioamatööritutkinnot ja -todistukset
Harjoittelusivu radioamatööritutkinnon K/T1/T2-moduulien suorittamista varten
Harjoittelusivu radioamatööritutkinnon suorittamista varten (SRAL)
Ham.fi wiki (Arkistoitu – Internet Archive)
Opas Workkimiseen (Arkistoitu – Internet Archive)
Eetteriaaltojen valloittajat, Seura, 28.06.1939, nro 26, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Radioamatöörikilpailuissa menestyneen radioamatöörikerhon, Teljän Radioamatöörit ry:n (OH1AF/OH1F), antennilaitteistoa.
Aleksi Bardy

| Aleksi Bardy |
| --- | --- |
 Aleksi Bardy Jussi-gaalassa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1970 (ikä 54) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  käsikirjoittaja, elokuvatuottaja ja elokuvatuotantoyhtiön toimitusjohtaja
Käsikirjoittaja
Alma mater:  Taideteollinen korkeakoulu
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Aleksi Bardy (s. 29. syyskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen käsikirjoittaja, elokuvatuottaja ja elokuvatuotantoyhtiö Helsinki-filmin perustaja, jonka toimitusjohtajana hän toimi vuoteen 2025 asti. Vuodesta 2013 hän on ollut elokuva- ja televisiotuotannon määräaikainen professori Aalto-yliopistossa.
Bardy valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2000. Hän on työskennellyt päätoimittajana Suomen Lukiolaisten Liiton Improbatur-lehdessä (1987–1992) ja Suomen demokraattisen nuorisoliiton (SDNL) Libero-lehdessä (1991–1995) sekä toimittajana Ylioppilaslehdessä (1990–1991) ja Yleisradiossa (1991–1994). Vuodesta 1994 hän on ollut freelance-käsikirjoittaja ja vuodet 2002-2025 Helsinki-filmin tuottaja ja osakas.
Bardy on opettanut käsikirjoittamista ja elokuvatuotantoa mediakouluissa ja yliopistoissa Suomessa ja Ruotsissa. Lokakuussa 2012 hänet nimitettiin elokuva- ja televisiotuotannon professoriksi (Professor of Practice) Aalto-yliopiston elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitokselle. Professuuri on viiden vuoden määräaikainen ja alkoi 1. tammikuuta 2013.
Bardy oli Suomen elokuvatuottajien keskusliiton (SEK ry) puheenjohtaja vuosina 2012–2015. Hän on Euroopan elokuva-akatemian äänestävä jäsen. Kolme Bardyn tuottamaa elokuvaa on saanut parhaan elokuvan Jussi-palkinnon: Napapiirin sankarit 2011, He ovat paenneet 2015 ja Tove 2021.
Bardy on ollut Vasemmistoliiton eduskuntavaaliehdokkaana ja toiminut aikoinaan Suomen demokraattisen nuorisoliiton perusosaston Helsingin sosialististen koululaisten (HSK) puheenjohtajana. lähde? Bardylla on kolme poikaa kahdesta eri avioliitosta.
Filmografia > Elokuvat

Häjyt (1999) – käsikirjoitus
Levottomat (2000) – käsikirjoitus
Hymypoika (2003) – script editor ja tuotanto
Kukkia ja sidontaa (2004) – käsikirjoitus ja osatuotanto
Tyttö sinä olet tähti (2005) – tuotanto
Saippuaprinssi (2006) – käsikirjoitus
Keisarin salaisuus (2006) – käsikirjoitus ja tuotanto
Ganes (2007) – tuotanto
Raja 1918 (2007) – käsikirjoitus
Käsky (2008) – tuotanto
Kielletty hedelmä (2009) – käsikirjoitus ja tuotanto
Napapiirin sankarit (2010) – tuotanto
Rouva Presidentti (2012) – ohjaus ja käsikirjoitus
Juoppohullun päiväkirja (2012) – tuotanto
Leijonasydän (2013) – käsikirjoitus ja tuotanto
He ovat paenneet (2014) – tuottaja
Tuulensieppaajat (2014) – vastaava tuottaja
Päin seinää (2014) – vastaava tuottaja
Jättiläinen (2016) – tuottaja
Tom Of Finland (2017) – käsikirjoitus, tuottaja
Veljeni vartija (2018) – käsikirjoitus yhdessä JP Siilin kanssa
Koirat eivät käytä housuja (2019) – tuottaja
Tove (2020) – tuottaja
Teräsleidit (2020) – tuottaja
Vuosisadan häät (2020) – tuottaja
Järjettömän paska idea (2022) – tuottaja
Comeback (2023) – tuottaja, toinen käsikirjoittaja
Pepe (2024) – tuottaja
Kesäkirja (2025) – tuottaja
Filmografia > Televisiosarjat

Let’s Play Zeus (1994)
Kotikatu (1995–1998)
Laskettu aika (1996)
Tähtitehdas (1998)
Salatut elämät (1999)
Itse valtiaat (2001–2002, 2008) – script editor (jaksot 1–35) ja kiitokset
Käenpesä (2006)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aleksi Bardy Elonetissä.
Aleksi Bardy Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef
Suomalaiset taruolennot

Suomalaisessa kansanperinteessä ja mytologiassa esiintyy paljon erilaisia taruolentoja ja uskomusolentoja. Mahtavimpia näistä olivat jumalat ja jumalan kaltaiset olennot. Näiden lisäksi oli suurimpia jumalia huomattavasti pienempiä ja vähäpätöisempiä henkiolentoja. Oli myös ruumiillisia olentoja, monet näistä ihmishahmoisia, sekä erilaisia hirviöitä. Usein on vaikea erottaa jumalaa taruolennosta. Monella olennolla oli sekä jumalan, että taruolennon piirteitä. Esimerkiksi metsän kuningasta Tapiota palvottiin riistan toivossa, kuten jumalaa, mutta siitä kuitenkin kerrottiin myös tarinoita, kuten taruolennoista. Usein kristillisyyden voimistuessa entiset jumaluudet muuttuivat vähäisemmiksi olennoiksi, ja jotkut leimattiin pahoiksi olennoiksi.
Jotkut olennot olivat "ihmishaltijoita", jotka asuivat ihmisten lähipiirissä ja suojelivat ihmisten omaisuutta tai terveyttä tai toivat näille onnea. Nämä olivat omistajalleen hyviä, jos niitä vain kohteli hyvin, esimerkiksi muisti uhrata. Ne olivat kuitenkin usein muille ihmisille tai yhteisöille tai näiden haltijoille vihamielisiä.
Luonnossa, ihmisten alueen ulkopuolella, uskottiin myös asuvan avuliaita olentoja. Esimerkiksi riistan- ja kalanhaltijat sekä säänhaltijat auttoivat ihmisiä, kun niille uhrasi, luki loitsuja ja käyttäytyi niiden valtapiirillä kunnioittavasti. Lisäksi oli pahoja tai tuntemattomia olentoja ja hirviöitä, jotka edustivat ulkopuolisia ja vieraita asioita ja ilmiöitä.
Haltijoiden suurta joukkoa kutsuttiin väeksi. Väellä oli erityinen merkitys myös taikavoimana ja taikavoiman aiheuttamana sairautena.
Ihmisten seuralaisolennot

Uskottiin, että kodissa ja pihapiirissä asuu eri olentoja. Näitä olivat esimerkiksi rakennusten haltijat, omaisuuden haltijat ja hedelmällisyyden jumalat. Monet näistä olennoista olivat ihmisten kumppaneita. Ne auttoivat ihmisiä, ja ihminen vuorostaan uhrasi niille. Tällaisten haltijoiden tehtävä oli usein vartioida ja hoitaa perhettä, taloa, satoa, karjaa ja pihapiiriä. Joskus ne myös taistelivat muiden talojen haltijoiden kanssa tai ryöväsivät ruokaa tai liikuttelivat rajapyykkejä oman talonsa eduksi. Olennot vaativat vastapalveluksia, esimerkiksi ruokauhrin joinakin juhlapäivinä. Ollessaan tyytyväisiä nämä haltijat auttoivat ihmisiä, mutta jos ne vihastuivat, saattoi käydä kamalia, esimerkiksi karja saattoi sairastua.
Maan haltija ja tonttu ovat tällaisia haltija-olentoja. Para oli pelottavan näköinen omaisuuden haltija, joka oli erikoistunut ryöstämään muiden perheiden ja talojen omaisuutta. Varsinkin noidilla uskottiin olevan paroja.
Jotkut olennot asuivat jopa ihmisessä. Näitä olivat sieluolennot, kuten itse ja henki ja toisinaan suojelushaltija luonto. Myös pahoja ja vieraita olentoja saattoi tulla ihmisten pihapiiriin, rakennuksiin tai jopa ihmiseen.
Jotkut haltijat tai jumalat olivat erikoistuneet lisäämään viljelyksien hedelmällisyyttä, esimerkiksi Pellonpekko, Runkoteivas, Osmo, Vento, Äkräs ja Köndös. Monien näistä arvellaan olevan peräisin katolisista pyhimyksistä.
Riistan- ja kalanhaltijat

Eri ympäristöjä ja eläimiä hallitsevia luonnonhenkiä pyydettiin avuksi muun muassa riistaa ja kalaa pyydettäessä. Näistä ainakin osaa voidaan pitää myös jumalina.
Tapio oli metsän kuningas, jolta pyydettiin riistaa
Mielikki oli metsän emäntä
Nyyrikki oli metsänhaltija
Ahti oli ainakin Mikael Agricolan mukaan vedenhaltija, jolta pyydettiin kalaa. Myöhemmin tämä on kyseenalaistettu.
Emuu tarkoitti eläinsuvun kantavanhempaa, joka oikein kohdeltuna antoi jälkeläisiään ihmisille saaliiksi
Pahat tai ilkikuriset taruolennot

Osa pahoista taruolennoista on ollut alun perin jumalia tai hyviä olentoja, mutta ne on muokattu pahoiksi kristillisessä maailmankuvassa. Hirviöt toimivat usein sankarien vastustajina seikkailukertomuksissa.
hiisi oli alun perin pyhä paikka esim. pyhä lehto, mutta muuttui kristinuskon myötä pahaksi olennoksi
rahko, tervasi Kuun piiloon
piru
peikko
vuoripeikko
jättiläiset. Jättiläisiä olivat muun muassa kalevanpojat ja jatulit.
maahinen oli yleensä ilkeä, maan alta peräisin oleva olento
Kapeet olivat voimakkaita taivaalla asuvia olentoja
Iku-Turso, Vetehinen, Näkki ja Vesihiisi olivat vesihirviöitä
Kokko eli vaakalintu oli Kalevalan hirveä jättiläiskotka, mutta toisinaan myös avulias
suomuhauki, marras ja muut jättiläiskalat. Hauen kitaan tai suoleen saatettiin manata vihollisia.
hiiden hirvi
Iso monipäinen käärme vartioi reittiä Pohjolaan
virvatuli tai aarnivalkea oli pimeässä havaittu valoilmiö, joka selitettiin usein myös olennoksi. Virvatuli saattoi eksyttää metsässä kulkijan, mutta toisinaan se myös näytti missä aarre on.
Maastoa muokanneet taruolennot

Maastonmuotojen kerrottiin syntyneen tai kivien kerrottiin tulleen paikoilleen joskus menneisyydessä jonkun olennon vaikutuksesta. Olennot olivat myös istuttaneet metsät. Nämä olennot olivat yleensä isokokoisia. Joidenkin taruolentojen kerrottiin asuttaneen maata ennen suomalaisia, jotka kuitenkin karkottivat olennot.
hiisi
kalevanpojat
jatulit
jättiläinen
peikko
kiira