stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veikko Lintinen
Julkaisuja

Jääkiekko-raketti; laatineet Veikko Lintinen, Matti Louhi, Tarmo Mäki-Kuutti ja Antero Raevuori. WSOY 1971
Yleisurheilu-raketti; laatineet Veikko Lintinen ym. WSOY 1972
Anna meille tänä päivänä: raportti Hymylehden eläkepaketista; kirj. Erkki Wessman ; valokuvat Veikko Lintinen ja Heikki Rissanen. Lehtimiehet, Tampere 1973
Jalkapalloraketti; laatineet Veikko Lintinen ym. WSOY 1973
Ystävämme delfiinit; kirj. Erkki Wessman ; kuvat Veikko Lintinen. Lehtimiehet, Tampere 1985
Rentun ruusu: kohtaamisia Irwin Goodmanin kanssa; kirj. Erkki Wessman ; kuvat Veikko Lintinen ; discografia Juha Pitkänen. Aquarian, Helsinki 1991
Kronstadtin kapina 1921 ja sen perilliset Suomessa; kirj. Erkki Wessman, Pertti Huusari, Veikko Lintinen. Pilot-kustannus, Tampere 2004
Lintisen laukauksia: neljä vuosikymmentä lehtikuvaajana kentän laidalla. Tampere-seuran julkaisuja 107. Tampere 2005
Akasaka (Tokio)

Näkymä Akasakaan vuonna 2018
Akasaka (Tokio)
Akasaka (jap. 赤坂) on Tokion alue ja kaupunginosa Minaton erillisalueella. Akasakan alue käsittää Minaton pohjoisosan, joka muodosti vuoteen 1947 saakka yhdessä Aoyaman alueen kanssa Tokion kaupungin Akasaka-kun suuralueen. Akasaka sijaitsee Yamanoten ylänköalueella ja oli historiallisesti sotilasluokan asuinaluetta ja temppelikaupunkia. Nykyisin siellä on muun muassa liikealueita, korkealuokkaisia asuinalueita, toimistorakennuksia, hotelleja ja pyhäkköjä. Alueen eteläreunalla on suuri Tokyo Midtown -rakennuskompleksi pilvenpiirtäjineen, pohjoisosassa valtion vierastalona toimiva Akasakan palatsi.
Akasaka tarkoittaa myös Akasakan aluetta suppeampaa kaupunginosaa, joka sijaitsee Roppongin pohjois- ja Nagatachōn eteläpuolella alueen itäosassa. Kaupunginosa on rakentunut Akasakan metroaseman ympärille.
Historia

Vielä 1500-luvulla Akasakan seutu oli harvaan asuttua metsää ja peltoa. Kaupunginosan nimi merkitsee kirjaimellisesti ’punaista rinnettä’, ja sen alkuperästä on useita eri teorioita. Sen on väitetty olevan peräisin mäen päällä olleesta punaisesta maaperästä, tai kankaanvärjääjien rinteen varrelle ripustamista punaisista kankaista. Erään teorian mukaan nimi olisi peräisin Kinokunin rinteeltä, jonka yläpäässä kasvoi Rubia argyi -mataraa (akane). Tätä mäkeä olisi ryhdytty kutsumaan Akaneyamaksi (赤根山) ja sille nousevaa rinnettä Akasakaksi. Nimi esiintyy ensimmäisen kerran vuoden 1657 kartassa. Koska se on kuitenkin merkitty nykyisen Chiyodan erillisalueen puolelle, se saattoi alun perin viitata Kōjimachin kaupunginosaan nousevaan rinteeseen.
Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Akasakan seudulla oli lähinnä sotilasluokan kuten daimioiden residenssejä ja temppeleitä. Osassa aluetta oli kuitenkin myös kaupunkimaisempaa asutusta. Meiji-restauraation jälkeen 1800-luvun lopulla Akasakasta ja läheisestä Aoyaman alueesta muodostettiin Akasaka-kun suuralue, ja vanhoja daimioille kuuluneita maita otettiin uuteen käyttöön. Alueen pohjoisosaan Kishūn Tokugawa-suvun maille rakennettiin Akasakan palatsi, Matsuen, Yamagan ja Yamaguchin daimiokuntien maille taas keisarillisen Japanin armeijan tukikohta.
Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1947 Akasaka-kun suuralue liitettiin uuteen Minaton erillisalueeseen. Kaikki suuralueeseen kuuluneet kaupunginosat nimettiin uudelleen antamalla niille etuliite ”Akasaka-”. Vuoden 1966 kaupunginosauudistuksessa muodostettiin nykyiset Akasakan ja Moto-Akasakan kaupunginosat liittämällä yhteen näitä pienempiä ja vanhempia kaupunginosia.
Japanin armeijalle kuuluneita alueita on sittemmin otettu siviilikäyttöön. Tällaiselle alueelle valmistui vuonna 2007 suuri Tokyo Midtown -rakennushanke ostoskesuksineen ja taidemuseoineen. Midtown Tower -pilvenpiirtäjä oli joitakin vuosia kaupungin korkein rakennus. Roppongin kaupunginosan vieressä sijaitsevana korttelina Tokyo Midtown on osa Roppongin alueen laajempaa uudelleenkehittämistä.
Akasakan keisaripuita sateella, Utagawa Hiroshige II:n puupiirros
Akasakan palatsi vuonna 1911
Katunäkymä Akasaka-mitsuken läheltä vuonna 1973
Akasaka illalla vuonna 2017
Kaupunkikuva ja rakennukset > Akasakan alue

Akasakan alueeseen voidaan laskea kuuluvaksi ne kaupunginosat, jotka muodostivat Aoyaman ohella aiemman Tokion kaupungin Akasaka-kun suuralueen. Alue koostui alun perin lukuisista pienemmistä kaupunginosista, mutta ne yhdistettiin 1960-luvulla Akasakan ja Moto-Akasakan kaupunginosiksi. Kaupunginosat erottaa toisistaan pääkatu Aoyama-dōri. Sen eteläpuolella sijaitseva Akasakan kaupunginosa on tiheään rakennettua aluetta, kun taas pohjoispuolella sijaitsevaan Moto-Akasakaan kuuluvat Akasakan palatsi sekä siihen liittyvä laaja ja puistomainen Akasakan keisarillinen alue (Akasaka goyōchi).
Minaton erillisalueen hallinnossa Akasaka muodostaa oman alueensa (Akasaka-chiku), jota hallinnoi Akasakan alueen yleistoimisto (赤坂地区総合支所, Akasaka-chiku sōgōshijo). Tähän alueeseen kuuluu myös Aoyaman seutu.
Kaupunkikuva ja rakennukset > Akasakan kaupunginosa

Akasakan kaupunginosan pinta-ala on 1,34 neliökilometriä. Se jakautuu yhdeksään osa-alueeseen, jotka on numeroitu Akasaka 1-chōme–Akasaka 9-chōme. Niissä on yhteensä 19 134 asukasta (marraskuussa 2022). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 14 300 asukasta neliökilometrillä. Naapurikaupunginosia ovat pohjoisessa Moto-Akasaka, idässä Nagatachō, Kasumigaseki ja Toranomon, etelässä Roppongi ja lännessä Minami-Aoyama. Kaupunginosan läpi kulkee lounaasta koilliseen Akasaka-dōri-katu, jonka varrella Akasakan metroasema sijaitsee. Pohjoisreunalla on Akasaka-mitsuken vilkas liikenteellinen solmukohta, jonka ympäristössä on paljon ravintoloita ja yökerhoja, eteläreunalla Roppongin vieressä Tokyo Midtown -pilvenpiirtäjäkompleksi.
Akasaka tunnetaan hienostuneena ostos- ja ravintola-alueena, joka on liikemiesten, poliitikkojen ja julkisuuden henkilöiden suosiossa. Kaupallinen toiminta on keskittynyt pääkatujen varsille, kun taas rauhallisemmilla sivukaduilla on asuinrakennuksia, ravintoloita ja hotelleja. Akasakan metroaseman vierellä on suuri Akasaca Sacas -liikekompleksi, jonka yhteydessä sijaitsee myös televisioyhtiö Tokyo Broadcasting Systemin (TBS) studio. Kaupunginosassa toimii myös useita suurlähetystöjä, kuten Yhdysvaltojen Japanin-suurlähetystö ja Kanadan Japanin-suurlähetystö.
Akasakassa on joitakin merkittäviä šintolaisia pyhäköitä, kuten Akasaka Hikawa-jinja ja Nogi-zaka-kadun varrella sijaitseva Nogi-jinja, jossa palvotaan kenraali Maresuke Nogia. Nogi teki vaimonsa kanssa itsemurhan (seppuku) keisari Meijin kuoleman jälkeen. Aoyama-dōrin varrella on 1900-luvun alussa pääministerinä toimineen Takahashi Korekiyon mukaan nimetty puisto, joka on perustettu hänen entisen asuintalonsa paikalle. Roppongin kaupunginosa tunnetaan museokeskittymänä, ja sen vieressä sijaitsevan Tokyo Midtownin yhteydessä toimivatkin Suntory-taidemuseo  ja 21_21 Design Sight -näyttelykeskus. Roppongin puolelle ulottuu myös Ark Hills -pilvenpiirtäjäalue, joka sijaitsee Akasakan koillisosassa Akasaka 1-chōmen osa-alueella.
Midtown Tower
Tokyo Midtownin ulkoaluetta
Akasakan ravintoloita illalla
Sōgetsu Hall -monitoimisali
Akasaka Hikawa-jinjan torii-portti
Nogi-jinja
TBS-televisioyhtiön studio
Yhdysvaltain Japanin-suurlähetystö
Liikenne

Akasakan aluetta palvelee usea Tokion metron linja. Alueen läpi kulkee Tōkyō metron liikennöimä Chiyoda-linja, joka pysähtyy Akasakan metroasemalla Akasakan kaupunginosan keskellä. Muut metrolinjat käyttävät asemia alueen reunamilla. Pohjoisessa Nagatachōn rajalla sijaitsevat Akasaka-mitsuken metroasema, jota käyttävät Ginza-linja ja Marunouchi-linja, Nagatachōn metroasema, jota käyttävät Hanzōmon-linja, Nanboku-linja ja Yūrakuchō-linja, sekä Tameike-sannōn metroasema, jolla pysähtyvät Ginza-linja ja Nanboku-linja. Etelässä Roppongin ja Aoyaman rajalla sijaitsevat Nogizakan metroasema, jota käyttää Chiyoda-linja, ja Roppongin metroasema, jota käyttää Toei-metron Ōedo-linja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akasaka Wikimedia Commonsissa
| n k Minaton erillisalue |
| --- | --- | --- |
| Akasakan alue |  Akasaka  Kita-Aoyama  Minami-Aoyama  Moto-Akasaka  |  |
| Azabun alue |  Azabu-Jūban  Azabu-Mamianachō  Azabu-Nagasakachō  Azabudai  Higashi-Azabu  Minami-Azabu  Moto-Azabu  Nishi-Azabu  Roppongi  |  |
| Shiban alue |  Atago  Hamamatsuchō  Higashi-Shinbashi  Kaigan (1-chōme)  Mita (1–3-chōme)  Nishi-Shinbashi  Shiba  Shiba-Daimon  Shiba-kōen  Shinbashi  Toranomon  |  |
| Shibauran–Kōnanin alue |  Daiba  Kaigan (2–3-chōme)  Kōnan  Shibaura  |  |
| Takanawan alue |  Mita (4–5-chōme)  Shirokane  Shirokanedai  Takanawa  |  |
| Muita alueita |  Aoyama  Odaiba  Shiodome  |  |
Etualalla Akasakan kaupunginosa, keskellä Akasakan keisarillinen alue ja Akasakan palatsi
Akasaka-dōri-katu
Akasakan metroaseman sisäänkäynti
Nelli Orell

| Nelli Orell> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. tammikuuta 2002 (ikä 23) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  vaikuttaja
Vanhemmat:  Nina Orell
Muut tiedot
Aktiivisena:  2013–
Nelli Orell (s. 11. tammikuuta 2002 Helsinki) on videobloggaaja ja tubettaja, jolla on Youtubessa yli 130 000 tilaajaa. Hän aloitti tubettamisen 13-vuotiaana.
Orell valmistui vuonna 2020 Helsingin normaalilyseosta. Hän harrastaa valokuvaamista ja piirtämistä. Orell on julkaissut myös kirjoja Otava-kustantamon kautta.
Orell käyttää myös Tiktok-sovellusta, jossa hänellä on yli 290 000 seuraajaa.
Diskografia

”KOODAA TEXTAA” (2024)
Karsten Klepsvik

| Karsten Klepsvik |
| --- | --- |
 Klepsvik vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1952 Austevoll, Norja
Kuollut: 8. tammikuuta 2025 (72 vuotta) Vollen, Norja
Ammatti:  diplomaatti
Karsten Klepsvik (4. elokuuta 1952 Austevoll – 8. tammikuuta 2025 Vollen) oli norjalainen diplomaatti. Hän toimi suurlähettiläänä Puolassa vuosina 2013–2017 ja Liettuassa vuosina 2017–2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karsten Klepsvik Wikimedia Commonsissa
Viipurin naistensairaala

| Viipurin naistensairaala |
| --- | --- |
 Sairaala heinäkuussa 1939.
Osoite:  Sbornaja ulitsa 2 (ent. Hirvikatu)
Sijainti:  Viipuri
Koordinaatit:  60.704073°N, 28.764288°E
Rakennustyyppi:  sairaala
Valmistumisvuosi:  1937
Suunnittelija:  Uno Ullberg, Ragnar Ypyä
Urakoitsija:  Rakennusliike Pyramid Oy
Julkisivumateriaali:  rapattu tiili
Kerrosluku:  6
Tilavuus:  27 000 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viipurin naistensairaala valmistui Viipurin Patterinmäelle vuonna 1937. Nykyään sen tiloissa toimii Viipurin ortopedia- ja tuberkuloosisairaala. Rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Uno Ullberg ja Ragnar Ypyä.
Sairaalan historiaa

Viipurin naistensairaala oli yksi Suomeen 1920–1940-luvuilla rakennetuista moderneista naisten- ja lastensairaaloista, joista muita ovat muun muassa Helsingissä sijaitsevat Naistenklinikka ja Lastenlinna. Niiden rakentamisen taustalla oli uusi väestö- ja sosiaalipolitiikka, jonka tarkoituksena oli yleinen kansanterveyden edistäminen. Sairaaloiden arkkitehtuuri kuvasti lääketieteen kehitystä: ominaisia olivat uudenlaiset tilaratkaisut, jotka tehtiin vanhemmista sairaaloista poiketen lääketieteellisen työskentelyn ehdoilla. Naistensairaalan lisäksi lähistöllä sijaitsivat myös vuonna 1929 valmistunut Viipurin kaupunginsairaala sekä 1930 rakennettu Viipurin tuberkuloosisairaala, joihin se oli yhdistetty tunnelilla. Viipurin naistensairaala oli vuonna 1934 valmistuneen Naistenklinikan jälkeen Suomen toinen naistensairaala.
Sairaalan suunnittelun aloitti 1934 Viipurin kaupunginarkkitehti Uno Ullberg. Hänen siirryttyään Lääkintöhallituksen arkkitehdiksi vuonna 1936 projektin vei loppuun uusi kaupunginarkkitehti Ragnar Ypyä. Rakennustyöt käynnistyivät saman vuoden helmikuussa, ja sairaala  otettiin käyttöön marraskuussa 1937, jolloin siellä syntyivät ensimmäiset lapset. Viralliset vihkiäiset olivat kuitenkin vasta tammikuussa 1938. Sairaalarakennus muodostuu kahdesta osasta: varsinaiset sairaalatoiminnot olivat alun perin korkeammassa kuusikerroksissa siivessä, ja sen itäpuolella matalammassa nelikerroksissa puolestaan oli muun muassa lääkärien vastaanottotiloja. Potilaspaikkoja oli 130. Korkeamman osan seinässä olleen suuren tiilireliefin ”Äiti ja lapsi” suunnitteli ja muurasi viipurilainen Yrjö Kyllönen. Raskaana olevaa naista esittävää teosta ei kuitenkaan enää ole. Sairaalan ylilääkärinä toimi vuodet 1938–1940 Mauno Rauramo.
Viimeinen suomalainen lapsi Viipurin naistensairaalassa syntyi 15. kesäkuuta 1944 kello 18.00. Sairaala evakuoitiin kaksi tuntia myöhemmin Neuvostoliiton lähestyvän suurhyökkäyksen alta. Naistensairaala selvisi sodasta käytännössä vaurioitumatta, ja Viipurin siirryttyä Neuvostoliiton haltuun se jatkoi aluksi toimintaansa alkuperäisessä muodossaan synnytyssairaalana. Lisäksi sairaalassa hoidettiin sotainvalideja. Synnytysosaston muutettua entisen Viipurin lääninsairaalan tiloihin naistensairaalasta tuli lasten tuberkuloosisairaala.
Tapahtumat kesäkuussa 1944

Viipurin taistelun aikana 20. kesäkuuta 1944 suomalaiset menettivät kaupungin vain muutamassa tunnissa. Naistensairaalan kellarikerrokseen oli tuolloin perustettu Viipuria puolustaneen 20. prikaatin IV pataljoonan joukkosidontapaikka. Samaan aikaan sairaalaan tuotiin myös Kannakselta vetäytyvien suomalaisjoukkojen kaatuneita. Viipurin taisteluun osallistuneen kapteeni Uuno Tarkin mukaan kävelemään pystyvät saatettiin pois. Joukkosidontapaikalle jäi kahdeksan vaikeasti haavoittunutta sekä sotilaslääkäri Otto Salonen ja lääkintävääpeli Eino Varjola. Pataljoonan komentaja majuri Viljo Kirma oli määrännyt miehensä vetäytymään kaupungista Linnansiltaa pitkin, mutta Salonen ja Varjola päättivät jäädä haavoittuneiden luokse. Tämän jälkeen heidän kohtalostaan ei ole mitään varmaa tietoa.
Joidenkin lausuntojen mukaan kaikki joukkosidontapaikalla olleet olisi ammuttu ja heidän ruumiinsa haudattu jonnekin sairaalan pihamaalle yhdessä arkuissa olleiden noin 30 kaatuneen kanssa. Paikalla on tehty maatutkakartoituksia sekä kaivauksia, mutta mitään ei ole kuitenkaan löydetty.
Vitali Skakun

| Vitali Skakun> Віталій Володимирович Скакун |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. elokuuta 1996 Berežany
Kuollut: 24. helmikuuta 2022 (25 vuotta) Henitšesk
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Ukraina
Taistelut ja sodat:  Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022
Sotilasarvo:  matruusi
Kunniamerkit:  Ukrainan sankari
Perusyksikkö:  35. erillinen merijalkaväen prikaati
Vitali Volodymyrovytš Skakun (ukr. Віталій Володимирович Скакун, 19. elokuuta 1996 Berežany – 24. helmikuuta 2022 Henitšesk) oli Venäjän hyökkäyksessä Ukrainaan 2022 kaatunut ukrainalainen sotilas, joka uhrasi itsensä estääkseen venäläisten joukkojen etenemisen. Hänelle myönnettiin hänen kuolemansa jälkeen Ukrainan sankarin kunniamitali.
Ukrainan asevoimien mukaan Skakun esti venäläisiä panssarivaunuja ylittämästä siltaa Henitšeskissä perjantaina 24. helmikuuta 2022. Hän ilmoittautui vapaaehtoiseksi miinoittamaan sillan, mutta ei ehtinyt lähteä siltä, vaan ilmoitti läheiselle yksikölle, että räjäyttää sillan manuaalisesti. Asevoimien mukaan Skakunin toiminta hidasti Venäjän joukkojen etenemistä, mikä antoi ukrainalaisille lisää aikaa järjestäytyä puolustukseen.
Skakun oli yksi helmikuussa 2022 alkaneen Venäjän Ukrainaan-hyökkäyksen ensimmäisiä kansallisia sankareita Ukrainassa. Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi myönsi Skakunille 26. helmikuuta 2022 Ukrainan sankarin kunniamitalin.
Skakun oli sotilasarvoltaan matruusi. Hänen yksikkönsä oli Ukrainan merivoimien 35. erillinen merijalkaväen prikaati. Hän oli kaatuessaan 25-vuotias. Skakun oli valmistunut ammattikoulusta ja opiskeli Lvivin polyteknisessä yliopistossa.
Martti Turunen (lääkäri)

Martti Ilmari Turunen (17. tammikuuta 1918 Petäjävesi – 27. toukokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen lääkäri. Hän oli Suomen ensimmäinen modernin vatsakirurgian systemaattinen kehittäjä, professori ja HYKSin johtava ylilääkäri.
Henkilöhistoria

Turusen vanhemmat olivat ratamestari Tahvo Turunen ja Hilda Maria Raitanen ja puoliso vuodesta 1944 lääketieteen lisensiaatti Marja Terttu Kitunen. Turunen pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1938 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1947. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1951 ja erikoistui kirurgiaan 1952 ja rintaelinkirurgiaan 1955.
Turunen oli useiden koti- ja ulkomaisten alan järjestöjen jäsen ja hänelle myönnettiin lukuisia kunniamerkkejä. Hänellä oli myös paljon luottamustehtäviä kunnallisissa, lääketieteellisissä ja kansanterveydellisissä järjestöissä. Hän toimi muiden muassa Syöpäsäätiön ja Suomen syöpäyhdistyksen johtotehtävissä.  Hänen ystävällinen hymynsä, lämmin kädenpuristuksensa ja osaa ottava sana potilaalle opettivat hänen oppilailleen muutakin kuin kylmää lääkätiedettä.  Turunen kuoli 27. toukokuuta 1993 Helsingissä pitkällisen sairauden uuvuttamana.
Ammattiura

Rintaelinkirurgian dosentti Helsingin yliopistossa Turusesta tuli 1955 ja kirurgian dosentti 1957. Helsingin yliopiston kirurgian professorina hän toimi 1964–1985 ja samaan aikaan HYKSin II kirurgian klinikan ylilääkärinä. Koko HYKSin johtava ylilääkärin hän oli 1978–1985, eläkkeellä jäämiseensä asti. Turusen lääkäritoiminta alkoi jo ennen lisensiaatin tutkintoa sodan aikana joukkosidontapaikan lääkärinä, sotilasarvoltaan hän oli tykistöluutnantti. Sodan jälkeen hän toimi Kontioniemen parantolalääkärinä ja myöhemmin Satalinnan ja Kiljavan parantoloiden kirurgina. Tärkeän osan elämäntyöstään Turunen teki HYKSin II kirurgian klinikan esimiehenä. Hän loi ympärilleen ilmapiirin, jossa oli helppo viihtyä ja tehdä työtä. Klinikalle syntyi oma koulukunta, jota arvostettiin sekä Suomessa että ulkomailla. Siellä tehtiin Turusen johdolla mm. Suomen ensimmäinen munuaissiirto kuolleelta henkilöltä elävälle 1968 ja kokeiltiin maksansiirtoa muun muassa sioilla.Turunen toimi klinikan esimiehenä ajankohtana, jolloin sairaalatoiminta kehittyi voimakkaasti. Hän osallistui muun muassa Meilahden sairaalan suunnitteluun sekä toiminnan käynnistämiseen ja kehittämiseen. HYKSin liittohallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana hän toimi 1967–1977.
Tiedemiehenä Turunen oli pidättyvä ja maanläheinen. Hänen tutkimusaiheensa löytyivät poikkeuksetta kliinisistä ongelmista. Keuhkotuberkuloosiin, aikanaan yleiseen kansantautiin, liittyneiden varhaisvuosien tutkimusten jälkeen hänen ja hänen työryhmänsä merkittävin tieteellinen tutkimussarja käsitteli maksakirroosiin liittyvien vuotojen uuden leikkausmenetelmän kehittämistä. Tutkimussarja on maailmanlaajuisesti tunnettu.
Yrjö Ollila

| Yrjö Ollila |
| --- | --- |
 Yrjö Ollilan omakuva vuodelta 1912.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Yrjö Aleksanteri Ollila
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1887 Helsinki
Kuollut: 14. marraskuuta 1932 (45 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  kuvataide
Yrjö Ollila: Hevosen juotto, öljymaalaus 1919.
Yrjö Aleksanteri Ollila (20. heinäkuuta 1887 Helsinki − 14. marraskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Elämäkerta

Ollila opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa (1903–1906) sekä kahdesti Pariisissa valtion stipendin turvin. Hän omaksui aluksi ”puhtaan paletin” väriskaalan ja liittyi 1912 Septem-ryhmään, joka noudatti Ranskassa syntynyttä väritaiteen uudistusta.
Ollila toi suomalaisiin maisemiin paratiisillisia sävyjä yhdistettynä dekoratiiviseen maalaustapaan. Ollila maalasi myös seinämaalauksia jo vuonna 1914. Hän muutti vuonna 1920 perheineen Ranskaan seitsemäksi vuodeksi. Ranskassa tyyli pelkistyi ja muuttui vähitellen kohti uusklassismia. Suomeen palattuaan Ollila toimi myös lavastajana. Hänen viimeiseksi työkseen jäi Kansallisteatterin suuri kattomaalaus.
Ensimmäinen Ateneumin kokoelmiin hankittu teos oli Maisema Korpilahdelta (1913). Vuonna 1920 alkanut toinen opintomatka Pariisiin venyi seitsemäksi vuodeksi. Aiheena oli teatterimaalauksen tutkiminen. Hän oli jo Suomessa toiminut lavastajana ja sai myös Pariisissa huomattavan tilaustyön teatteritaiteen alalta. Toimeentulokseen hän piirsi siellä myös elokuvajulisteita ja tapettimalleja sekä työskenteli leikkikalutehtaassa. Mukana Pariisissa oli myös puoliso, taidemaalari Lyyli Ollila o.s. Toikka, joka hankki lisätuloja valmistamalla helmikukkia hautajaisseppeleisiin. Tällä kaudella Helsinkiin lähetetyt työt kertoivat Yrjö Ollilan saaneen uusia vaikutteita uusasiallisuudesta.
Palattuaan kotimaahan 1927 Ollila perusti Uuno ja Sirkka Sinervän kanssa Helsingin taidevärjäämön, jonka mallisuunnittelijana ja johtajana hän toimi, mutta jätti sen Sinerville 1929 saatuaan huomattavia tilauksia lavastajana ja monumentaalimaalarina.
Ollila maalasi Tehtaankadun kansakoulun (1914) ja Kansallis-Osake-Pankin Eiran konttorin (1927) seinämaalaukset. Kontiolahden kirkon alttaritaulu valmistui 1929. Sen aihe on Kristus ristillä, ja väritykseltään raikkaan teoksen on katsottu edustavan jälki-impressionismia. Ollilan päätyöksi ja samalla viimeiseksi teokseksi jäi Kansallisteatterin suuren näyttämön kattomaalaus Thalian peili, jonka hän maalasi työryhmänsä kanssa kesän 1932 aikana. Maalaukseen on kuvattu useita Kansallisteatterin näyttelijöitä. Ollila kuoli myöhemmin samana vuonna 45-vuotiaana, ilmeisesti kattomaalauksen väriaineista saamaansa myrkytykseen ja maksan tuhoutumiseen.
Kirjallisuutta

Valkonen, Olli: ”Ollila, Yrjö (1887–1932)”, Suomen kansallisbiografia, osa 7, s. 348–349.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-448-7  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Keskitalo, Lea: Yle Teema Sininen laulu. YLE. Viitattu 30.9.2007.
Kuvataiteilijamatrikkeli. Suomen Taiteilijaseura. Viitattu 15.11.2018.
Yrjö Ollila teokset Kansallisgalleria.
Ollila, Yrjö hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Stångby

| Stångby |
| --- | --- |
 Stångbyn kirkko
 Stångby
 Koordinaatit: 55°44′58″N, 13°11′51″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Lund
Väkiluku (31.12.2023):  2 430
Stångby on taajama Lundin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 2 430 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stångby Wikimedia Commonsissa
Revinge

| Revinge |
| --- | --- |

 Revinge
 Koordinaatit: 55°43′32″N, 13°27′47″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Lund
Väkiluku (31.12.2023):  530
Revinge (aikaisemmmin Revingeby) on taajama Lundin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 530 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Revinge Wikimedia Commonsissa
Haapariippusammal

| Haapariippusammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hypnales
Heimo::  Neckeraceae
Suku::  Riippusammalet Neckera
Laji::  pennata
Kaksiosainen nimi
 Neckera pennata  Hedw. 
Katso myös
   Haapariippusammal Wikispeciesissä   Haapariippusammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haapariippusammal (Neckera pennata) on riippusammalten sukuun kuuluva sammalkasvi, jota tavataan Suomessa lähinnä paikoitellen.
Ulkonäkö

Haapariippusammal on keskikokoinen (5–10 cm), laikkuina tai laajoina peitteinä lehtipuiden rungoilla kasvava sammal. Sen lehdet ovat 2–3 mm pitkiä, poikittaisaaltoisia ja säännöllisesti teräväksi kärjeksi kapenevia. Keskisuoni on hyvin lyhyt ja heikko tai se puuttuu. Sillä on yleisesti itiöpesäkkeitä, jotka ovat perättömiä ja verson alapinnalla. Se muistuttaa vuoririippusammalta, isoriippusammalta ja lännenriippusammalta.
Levinneisyys

Kokonaislevinneisyydeltään se elää pohjoisen ja eteläisen pallonpuoliskon lauhkeilla ja viileillä alueilla. Sammal on vaarantunut, sillä elinympäristöt ovat vähentyneet metsien hakkuiden ja lehtojen kuusettumisen takia. Esiintymät ovat usein niukkoja. Suomessa se kasvaa etelä- ja keskiosissa, pohjoisin esiintymä on Haukiputaalla.lähde?