stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pengerjoki
Joen kulku

Pengerjoen nimisen jokiuoman voidaan katsoa alkavan, kun Rajajoki ja Hiukkajoki yhtyvät toisiinsa. Joen kulku on vaihtelevaa: uomasta löytyy välillä mutkittelevia ja välillä syvemmässä laaksossa suuntansa vakaasti pitäviä osuuksia. Uomassa on soraa ja etenkin koskissa kivikoita, mutta kallioseinämätkään eivät ole harvinaisia. Valuma-alue on nykyään tiheästi ojitettua, mikä näkyy voimakkaana humuspitoisuutena ja tummana vedenvärinä. Yläjuoksulla on lisäksi turvetuotantoalueita. Aluksi joki virtaa pari kilometriä kaakkoon päin rauhallisesti. Ennen seututietä 627 joki kääntyy kohti etelä-lounasta. Joki levenee aluksi Riekon Myllykosken padon takia. Tästä alkaa joessa kaltevampi osuus, jossa joki putoaa viiden kilometrin matkalla noin 30 metriä. Samalla joki virtaa uurtamassaan laaksossa lähes suoraviivaisesti. Jokiosuudella on useita koskia kuten esimerkiksi Riekon Myllykoski eli Leppäkoski, Pitkäkoski, Peuralan Myllykoski ja Lehmikoski.
Kun joki kääntyy Kolmihaarakosken kohdalla lyhyeksi matkaa itään päin, alkaa joessa mutkitteleva viisikilometrinen osuus. Myös täällä on maasto pehmeää, ja joen rinnalla seuraa jaksotteleva pitkittäisharju, jonka näkyviä kohoumia ovat esimerkiksi Lopakankangas ja pitempi Syrjäharju. Syvien jokilaakso-osuuksien välissä on leveitä laaksoja, jossa joki on päässyt meanderoimaan. Juoluoita, eli makkarajärviä, esiintyy esimerkiksi Vanhanmyllynkosken lähellä ja Kaukasenvuoren jälkeen Nimetönkoskelle asti. Jokeen yhtyy luoteesta tuleva Vekurinjoki. Osuus loppuu Makkarakierteisiin, joissa joki mutkittelee erityisen voimakkaasti syvässä, leveässä ja tasapohjaisessa laaksossaan.
Seuraavassa viisikilometrisessä jokiuomassa kulkee mutkitellen Petäjäveden ja Multian välinen kunnanraja. Alajuoksulla rajanaapuri Multia vaihtuu lyhellä matkalla Keuruuksi ennen kuin rajalinja jättää jokiuoman. Joen tulvalaaksoon on raivattu pieniä peltopalstoja, ja Kulhanjoella peltoalaa viljelee useita maatiloja. Joenvarressa asutus on kuitenkin harvaa. Peltojen lomassa virtaa Kulhanjoki, joka yhtyy Pengerjokeen länsipuolelta. Osuuden kosket ovat Leppäkoski, joka on muodostanut jokeen suvannon, ja Alakoski. Leveässä jokilaaksossa joki mutkittelee leveästi ja sen vierestä löytyy runsaasti juoluoita. Alajuoksulla Kulhanjoen, Hallanperän ja Pengerjoen kylät muodostavat yhteisön, jotka sijaitsevat Pengerjoen ja siihen koillisesta yhtyvän Ohrajoen alueella.
Viimeiset kilometrit joki virtaa ensin etelä-lounaaseen ja sitten etelä-kaakkoon. Joki alittaa Pengerjoen kylässä valtatien 18, ottaa vauhtia puolikilometrisessä Pengerkoskessa, ja rauhoittuu lopuksi leveäksi ja hitaasti virtaavaksi uomaksi, joka laskee Jämsänveteen. Kosken alla siihen yhtyy koillisesta tuleva Merouvenjoki (tai myös Merovenjoki).
Koskia

Pengerjoella on paikoitellen jyrkkiä osuuksia, jossa vesi virtaa vuolaasti. Joen kaltevuus on keskimäärin 2,61 metriä kilometriltä, joten rauhallisempien osuuksien jälkeen voi tulla suomalaisittain korkeitakin pudotuksia. Lähellä seututietä 627 sijaitsee Vesihallituksen tilastoima koski Riekon Myllykoski, jonka karttanimi on myös Leppäkoski. Pengerjoella on siinä virtaamana 0,7 kuutiometriä sekunnissa ja pudotusta 2,5 metriä. Kosken pituus on noin 100 metriä ja uoman leveys koskessa noin 5 metriä. Tätä on varsin lähellä Pitkäkoski (0,7 m³/s virtaama, 5 m pudotus, 400 m pitkä ja 10 m leveä) ja Peuralan Myllykoski (0,7 m³/s, 3 m, 300 m x 5 m). Lähes kolme kilometriä alempana sijaitsevat lähekkäin Vanhamyllynkoski (0,8 m³/s, 3,5 m, 100 m x 5 m) ja Kolmihaarankoski (0,7 m³/s, 5 m, 400 m x 10 m). Neljä kilometriä alempana Makkarakierteiden alapuolella sijaitsevat lähekkäin Leppäkoski (1,2 m³/s, 2 m, 80 m x 10 m), Alakoski (1,3 m³/s, 3,5 m, 250 m x 10 m) ja Kalliokoski (1,2 m³/s, 1,5 m, 70 m x 15 m). Kulhanjoen ja Pengerjoen kylissä sijaitsevat viimeiset kosket Riuttakoski (1,8 m³/s, 3 m, 250 m x 10 m), Karjukoski (1,8 m³/s, 2 m, 300 m x 15 m) ja Pengerkoski (2,9 m³/s, 3,4 metrin pudotus, 200 m pitkä ja 20 m leveä).
Koskia on Suomessa hyödynnetty ensin mekaanisesti vesivoimana ja myöhemmin sähkön tuotannossa. Pengerjoen suuri kaltevuus ja pitkät kosket ovat houkutelleet rakentamaan useisiin koskiin vesivoimaa. Riekon Myllykoskessa on edelleen pato, joka rakennettiin vuonna 1928. Siellä on toiminut sekä saha että mylly. Kolmihaarakoskessa on ollut mylly, Kalliokoskessa voimalaitos, ja Riuttakoskessa on ollut vuonna 1941 rakennettu mylly. Karjukoskeen rakennettiin vuonna 1939 voimala ja Pengerkoskessa se valmistui jo vuonna 1917.
Järviä

Pengerjokeen laskee suoraan muutamia pieniä järviä. Keskijuoksulla Vanhanmyllynkoskella sijaitsee joenvarren jokilaaksossa kaksi lampea Iso-Kaukanen ja Pieni-Kaukanen. Alajuoksulla joenvarteen on joesta kuroutunut erilleen pieniä juoluoita. Niistä suurimmat sijaitsevat Kulhanjoen kylän pohjoispuolella. Pengerjoen kylässä ovat lähekkäin vielä Mommiojärvi, Iso-Hete ja Pieni-Hete.
Pengerjoen valuma-alue

Pengerjoen valuma-alue muodostaa Jämsän reitin valuma-alueen latvavesistöalueen ja Pengerjoki on kyseisen valuma-alueen pääuoman alajuoksua. Yläjuoksulla pääuoman jatkeeksi voidaan liittää Hiukkajoki, Kangaspuro ja Lauttapuro, joka alkaa Lauttajärvestä. Pääuoman pituudeksi tulee mittatarkkuudesta riippuen alle 50 kilometriä, josta Pengerjoen osuus on sekin mittaustavasta riippuen 33–36 kilometriä. Valuma-alueen pinta-aksi on ilmoitettu noin 410 neliökilometriä ja järvisyys on 2,7 prosenttia sen pinta-alasta.
Pengerjoen valuma-alue > Jämsän reitti

Jämsän reitin latvahaarat ovat sen vaihtoehtoisia lähdejärviä: Haukijärvi, Hoikka-Viheriä, Ahveninen ja Lauttajärvi. Lauttajärvestä alkava pääuoman alkuosaan kuuluu osuudet:
Pengerjoen valuma-alue > Pengerjoen sivu-uomia

Pengerjoen suurimpina sivu-uomina on kolme sivujokea ja muutamat sivuojat, jotka on lueteltu alla sijaitsevassa taulukossa. Taulukon tietojen lähteet on esitelty taulukon alla ja eritelty riveittäin taulukon oikeassa sarakkeessa.
| Sivu-uoman nimi suom>    | Pääuoman kohta   | Etäisyys Jämsänvedestä (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma- alue (km²) | Lähteet     |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Pengerjoki laskee Jämsänvesi–Petäjäveden pohjoisrantaan
| Merouvenjoki | Pengerjoki | 1 |  |  | 73 | 2,2,2,–,–,3 |  |
| Ohrajoki | Pengerjoki | 9 |  | 1,1 | 103 | 2,2,2,–,4,3 |  |
| Kulhanjoki | Kulhanjoki | 13 |  | 0,5 | 55 | 2,2,2,–,4,3 |  |
| Vekurinjoki |  | 22 |  | 0,3 | 22 | 2,–,2,–,4,3 |  |
| Härkäpuro |  | 24 |  |  |  | 2,–,2,–,–,– |  |
| Haarapuro |  | 25 |  |  | 11 | 2,–,2,–,–,3 |  |
| Nikkarispuro |  | 28 |  |  |  | 2,–,2,–,–,– |  |
| Ronunpuro |  | 29 |  |  |  | 2,–,2,–,–,– |  |
| Tervatehtaanpuro | Peurala | 31 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Honkapuro | Peurala | 34 |  |  |  | 2,2,2,–,–,– |  |
| Rajajoki |  | 36 |  |  | 24 | 2,–,2,–,–,3 |  |
Pengerjoki alkaa Rajajoen ja Hiukkasjoen yhtymäkohdasta. Hiukkasjoki jatkaa  pääuomana yläjuoksulla, jota on vielä jäljellä noin 13 kilometriä.

Lähteet: 1 = sivujoen oma artikkeli, 2 = Karttapaikan verkkopalvelu, 3 = katsottu Suomen ympäristökeskuksen VALUE-palvelusta (), 4 = Vesihallituksen koski-inventointi, 1980
Aiheesta muualla

Maahi, Jouni: Pengerjoki 28.4.2019, koskenlaskua (YouTube)
Sirkka, Markus: Pengerjokea packraftilla, Suomen luonto
Persepolis (sarjakuva)

| Persepolis |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Marjane Satrapi
Kustantaja:  L'Association
Julkaistu:  2000–2003
Suomennos
Suomentaja:  Taina Aarne
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2004, 2007
Ulkoasu:  sidottu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Persepolis on Marjane Satrapin omaelämäkerrallinen sarjakuvateos. Sarjakuvan nimi viittaa historialliseen Persepoliin kaupunkiin. Sarjakuva on suomennettu kahtena kirjana. Ensimmäinen osa Persepolis: Iranilainen lapsuuteni kuvaa tekijän lapsuutta Iranin vallankumouksen aikana ja toinen, Persepolis 2: Kotiinpaluu, hänen opiskeluaikaansa Itävallassa.
Kun islamilaiset fundamentalistit pääsevät valtaan, tyttöjen pitää käyttää huivia. Satrapi pelastuu vain täpärästi uskonnollisen poliisin käsistä. Hänen sukulaisiaan ja ystäviään joutuu vankilaan ja teloitetaan. Iranin ja Irakin välisen sodan kuvataan pönkittävän uskonkiihkoilijoiden hirmuhallintoa.
Sarjakuvassa on runsaasti huumoria, joka kumpuaa esimerkiksi siitä, kuinka ihmiset vastustavat uskonnollista valtaa. Teos kuvaa myös iranilaisen kulttuurin rikkautta ja pitkää historiaa. Sitä vastoin fundamentalismin kuvaus on herättänyt kauhua ja pahoinvointia. Sarjakuvakriitikko Heikki Jokisen mukaan teoksen sanoma totalitarismin ja uskonkiihkoilun vaarasta on aina ajankohtainen.
Sarjakuvien pohjalta on tehty myös iranilais-ranskalainen animaatioelokuva Persepolis, joka julkaistiin 2007. Elokuvan ovat ohjanneet Vincent Paronnaud ja Marjane Satrapi. Elokuva asetettiin Oscar-ehdokkaaksi. Islamistit ovat osoittaneet mieltään elokuvan televisioesityksiä vastaan.
Aiheesta muualla

Näytteitä sarjakuvasta. Random House. (englanniksi)
Kalle Pusa: Persepolis avaa Iranin historiaa sisältä. Helsingin Sanomat 1.12.2007.
Heikki Jokinen: Pää pystyyn, ei kädet. Helsingin Sanomat 23.9.2007.
Tero Mielonen: Persepolis 2 Kotiinpaluu. Helsingin Sanomat 29.9.2007.
Harri Römpötti: Persepolis avaa Iranin historiaa sisältä. Helsingin Sanomat 23.9.2007.
AFP: Libanon kielsi Persepolis-animaation esittämisen. Yle Uutiset 26.3.2008.
Persialainen arkkitehtuuri

Isfahanissa sijaitsevaa 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa rakennettua Meidan Emam-aukiota reunustavat merkittävät safavididynastian rakennukset samalta ajalta.
Persialainen arkkitehtuuri, myös iranilainen arkkitehtuuri, on nykyisen Iranin ja historiallisen Persian alueella sijaitsevaa arkkitehtuuria. Sen historia ulottuu aikaan n. 8000-6000 eaa., jolloin alueelle rakennettiin ensimmäiset sieltä löytyneet talot ja se käsittää niin yksinkertaiset asumukset, kuin alueen kulttuurille tyypilliset teehuoneet, puutarhat, paviljongit sekä "osan majesteettisimmista rakennuksista, joita maailmassa on koskaan nähty". Vaikka alueen pitkän historian aikana sen arkkitehtuuriin ovat vaikuttaneet useat eri etniset ja kulttuurilliset ryhmät, on persialainen arkkitehtuuri säilyttänyt itsenäisyytensä ja sen vaikutukset ulottuvat rajojen ylitse Lähi-idästä aina Kaukoitään asti. Yksi Iranin ulkopuolella sijaitsevista tunnetuimmista rakennuksista, jossa on nähtävissä persialaisen arkkitehtuurin vaikutuksia on Taj Mahal Intiassa. Persiaan erikoistuneen historioitsijan ja arkeologin Arthur Popen mukaan Iranin johtava taiteenala on aina ollut sen arkkitehtuuri, joka on ollut hallitsevassa asemassaan sekä aikana ennen islaminuskon leviämistä alueelle, että sen jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Persialainen arkkitehtuuri Wikimedia Commonsissa
Peroksidirikkihappo

| Peroksidirikkihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7722-86-3
PubChem CID:  24413
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  H2S2O8
Moolimassa:  194,156 g/mol
Ulkomuoto:  Värittömiä kiteitä
Sulamispiste:  65 °C 
Peroksidirikkihappo eli peroksodirikkihappo (H2S2O8) on rikkihapon johdannainen, joka sisältää peroksiryhmän. Happo saadaan elektrolysoimalla väkevää rikkihappoa. Happo on itse suhteellisen pysymätön, eikä sillä ole juuri teollista käyttöä. Sen suolat peroksidisulfaatit ovat käytössä voimakkaina hapettimina.
Ominaisuuksia

Happoa valmistetaan yleensä elektrolysoimalla väkevää rikkihappoa, johon on lisätty ammoniumsulfaattia. Elektrolyysissä käytetään hyvin voimakasta jännitettä ja platinaelektrodeja. Ammoniumsulfaatin tilalla voidaan käyttää myös natrium- tai kaliumsulfaattia.
Sekä peroksidirikkihappo, että sen suolat ovat voimakkaita hapettimia ja pelkistyvät sulfaateiksi tai vetysulfaateiksi. Yhdiste hapettaa esimerkiksi mangaani(II)suolat mangaanidioksidiksi ja hopean läsnä ollessa permanganaatti-ioneiksi. Happamissa olosuhteissa happo hapettaa Cr3+-ionit dikromaatti-ioneksi ja hopean hopeaperoksidiksi.
Peroksidirikkihappo reagoi ajan mittaan veden kanssa muodostaen peroksirikkihappoa ja rikkihappoa. Reaktio nopeutuu lisättäessä peroksidirikkihapon joukkoon rikkihappoa. Peroksirikkihappo on vielä voimakkaampi hapetin kuin peroksidirikkihappo.
Perinnöllisyystiede

Kromosomi
DNA
RNA
Genomi
Perinnöllisyys
Mutaatio
Perinnöllinen muuntelu
Nukleotidi
Johdatus
Historia
Evoluutio (molekyylievoluutio)
Populaatiogenetiikka
Mendelin perinnöllisyyssäännöt
Kvantitatiivinen genetiikka
Molekyyligenetiikka
DNA:n sekvensointi
Geenitekniikka
Genomiikka
Perinnöllisyyslääketiede
n
k
Perinnöllisyystiede eli genetiikka on perinnöllisyyttä tutkiva biologian haara. Se tutkii geenien eli perintötekijöiden rakennetta, toimintaa, muuntelua ja periytymistä.
Nykyisessä muodossaan perinnöllisyystiede sai alkunsa Mendelin jo aiemmin löytämien periytymissääntöjen uudesta löytymisestä vuonna 1900 sekä myöhemmin DNA:n rakenteen ja geneettisen koodin selvittämisestä vuonna 1953. Ominaisuuksien periytymistä vanhemmilta jälkeläisille ilman ilmiön geneettisen taustan tuntemista on kuitenkin käytetty hyväksi jo esihistoriallisina aikoina esimerkiksi eläinten ja kasvien jalostuksessa.
1980-luvun puolenvälin jälkeen tapahtunut uusien molekyylibiologisten menetelmien synty on avannut mahdollisuuden DNA:n tutkimiseen suoraan ja tieteenalan voimakkaaseen kasvuun. Voimakkaimmin tähän ovat vaikuttaneet erityisesti DNA:n monistamiseen tarkoitetun polymeraasiketjureaktion (PCR) ja DNA:n sekvensointimenetelmien kehitys. Tämä on mahdollistanut muun muassa perinnöllisiä sairauksia aiheuttavien mutaatioiden entistä tehokkaamman selvittämisen sekä eläin- ja kasvijalostuksessa edullisten alleelien tunnistamisen ja lisäämisen. Myös geenitekniikan kehitys on mahdollistanut monia uusia perinnöllisyystieteen sovelluksia, tunnetuimpana ehkä muuntogeeniset elintarvikkeet ja geeniterapia.
Perinnöllisyystieteen jaottelu

Menetelmiensä ja sovellustensa runsaudesta johtuen geneettinen tutkimus voidaan jakaa osiin usealla eri tavalla. Kenties yleisin jako perustuu siihen, millä organisaatiotasolla perinnöllisiä ilmiöitä tutkitaan. Tämän jaon mukaan geneettinen perustutkimus voidaan jakaa muun muassa seuraaviin osa-alueisiin:
molekyylitaso: molekyyligenetiikka – DNA, geenit, niiden toiminta ja säätely, epigenetiikka, mutaatiot, DNA:n evoluutio, geenitekniikka
solutaso: sytogenetiikka – solunjakautuminen, mitoosi, meioosi, meioottinen rekombinaatio, sukusolut, kromosomien rakenne ja toiminta, kromosomi- ja kromosomistomuutokset, kromosomievoluutio
yksilötaso:
klassinen genetiikka – dominoivat ja resessiiviset geenit, niiden ilmeneminen, periytymisen säännöt, mendelismi, genotyyppi ja fenotyyppi
ihmisgenetiikka, lääketieteellinen genetiikka – ihmisen perinnölliset ominaisuudet ja sairaudet
populaatiotaso: populaatiogenetiikka – populaation yhteinen geenivarasto (geenipooli), geenifrekvenssit, populaation geneettinen tasapaino ja sen muuttuminen, valinta (selektio), geneettinen ajautuminen (random drift), migraatio
lajitaso: evolutiivinen genetiikka – lajiutuminen, DNA-sekvenssien erilaistuminen, uusien lajien eriytyminen ja itsenäistyminen, fylogenia, DNA-evoluutio.
Perustutkimusta soveltavampia perinnöllisyystieteen osa-alueita ovat muiden muassa
jalostusgenetiikka – kasvi- ja eläinjalostus, geeniteknologiset sovellutukset, geenimanipulaatio
geeniteknologia – molekyyligeneettiset sovellutukset, teknologiset ja kaupalliset sovellutukset, lääkkeet, tutkimustuotteet
Kirjallisuutta

Portin, Petter: Ne geenit! Ne geenit!.  Turku:  Kirja-Aurora, 2006.  ISBN 951-29-3036-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetus.tv: Biologian etäopiskeluympäristö, Perinnöllisyys
Lamm, Ehud: Inheritance Systems The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Biologia
| --- | --- |
Osa-alueita:   Aerobiologia  Anatomia  Astrobiologia  Biokemia  Ekologia  Eliömaantiede  Eläintiede  Etologia  Evoluutiobiologia  Fysiologia  Genomiikka  Hydrobiologia  Iktyologia  Kasvipatologia  Kasvitiede  Kehitysbiologia  Kudosoppi  Meribiologia  Mikrobiologia  Molekyylibiologia  Muoto-oppi  Neurotiede  Paleontologia  Parasitologia  Perinnöllisyystiede  Sienitiede  Solubiologia  Systematiikka  Taksonomia  Toksikologia 
Käsitteitä:   abioottinen  aineenvaihdunta  biodiversiteetti  biomi  biotooppi  biosfääri  DNA  ekologinen lokero  ekosysteemi  eliöyhteisö  evoluutio  kelpoisuus  lisääntyminen  luonnonvalinta  populaatio  ravinto  sukkessio  uhanalaisuusluokitus  yhteyttäminen  pääjakso  kaari 
Aiheeseen liittyvää:  biologian filosofia
Perinnöllisyystiede
| --- | --- |
Peruskäsitteitä:   geeni  kromosomi  DNA  RNA  genomi  mitoosi  meioosi  genotyyppi  fenotyyppi  geneettinen koodi  mutaatio 
Osa-alueita:   ekologinen genetiikka  käyttäytymisgenetiikka  molekyyligenetiikka  populaatiogenetiikka 
Sovellutuksia:   DNA-profilointi  perinnöllisten sairauksien tutkimus  molekyylievoluution tutkimus  jalostus  geenitekniikka  geeniterapia
Eelis Perttunen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 20. heinäkuuta 1933 (ikä 91)
Syntymäpaikka: Oulu, Suomi
Pelipaikka: välihyökkääjä, keskustuki
Lempinimi: Eelu
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1953–1959 | OTP |  |  |
| 1960 | TKT |  |  |
| 1961 | Rauman Lukko |  |  |
| 1962–1966 | Iirot, Rauma |  |  |
| 1967 | OTP |  |  |
Valmennusura
: Iirot, Rauma
: OTP
: Hakrit, Rauma
: OTP
: OLS

Eelis Edvard Perttunen (s. 10. heinäkuuta 1933 Oulu) on entinen suomalainen jalkapalloilija, jääpalloilija ja  jalkapallovalmentaja.
Eelis Perttunen on syntyjään Oulun Tuirasta ns. Koskitien poikia. Hän oli perustamassa vuonna 1946 Oulun Työväen Palloilijoita (OTP) ja nousi pian seuransa edustusjoukkueeseen ja toimi myös joukkueen kapteenina. Perttusen sanotaan olleen myös ensimmäinen pelaaja, joka teki maalin Raatin uudella kentällä.
Vuonna 1958 hänestä tuli ensimmäinen oululaispelaaja, joka nousi Suomen maajoukkueeseen yhdessä seurakavereidensa Juhani Nisulan ja Jouko Ahmalan kanssa. He pelasivat kesäkuussa 1958 B-maajoukkueessa Norjaa vastaan. Eelis Perttunen on myös ensimmäinen oululaisjalkapalloilija, joka on pelannut Suomen pääsarjassa vuonna 1960 tamperelaisen TKT:n riveissä. Yhden TKT-kauden jälkeen Perttunen siirtyi Raumalle, jossa hän pelasi ensin Suomensarjaa Rauman Lukossa ja sen jälkeen Iirojen riveissä ennen kuin palasi uran loppuvaiheessa kaudeksi 1967 Ouluun ja kasvattajaseuransa OTP:n riveihin.
Jalkapallon lisäksi Perttunen pelasi talvikautena 1950-luvulla jääkiekkoa OTP:ssä, Kärpissä ja 1960-luvulla Rauman Lukossa ja Hakreissa. Jääpallojoukkueina olivat 1950-luvulla OTP Oulussa ja 1960-luvulla Narukerä Porissa. Perttunen oli aikanaan OTP:n jääpallojoukkueessa, joka voitti 1953 TUL:n mestaruuden.
Pelaajauransa jälkeen Perttunen suoritti A-valmentajatutkinnon ja valmensi sen jälkeen Raumalla Hakrit- ja Iirot-joukkueita sekä valmentajauransa lopussa OTP:ssä ja OLS:ssa.
Tunnustuksena toiminnastaan suomalaisen jalkapallon hyväksi vuonna 1982 hänelle myönnettiin Suomen Palloliiton kultainen ansiomerkki. Vuonna 2009 Perttunen valittiin oululaisen jalkapallon Hall of Fameen sen neljäntenä jäsenenä.
Eelis Perttusen lähipiirissä jalkapallon harrastus on hyvin tuttua, sillä hänen poikansa Allan pelasi OTP:ssä vuosina 1977–1982 ja tyttärensä Tiina OTP:n naisten joukkueessa.
Pertti Lindforsin juhlakirja

Suomalaisen filosofian ’enfant terrible’: Kriittinen ajattelija ja tiedepoliittinen keskustelija: Juhlakirja tohtori Pertti Lindforsin 75-vuotispäivänä: Monitieteinen antologia on Pertti Lindforsin vuonna 2005 ilmestynyt juhlakirja. Teoksen ovat toimittaneet Erkki Hartikainen, Kyösti Kiiskinen ja Jussi Rastas ja sen on julkaissut Luonnonfilosofian seura.
Aiheesta muualla

Erkki Hartikainen: Ateistifilosofi Pertti Lindforsin juhlakirja on ilmestynyt (Arkistoitu – Internet Archive).
Sami Pihlström: Monitieteinen ja monitasoinen kokoelma (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 3/2006. (PDF)
Erkki Hartikainen: Erkki Hartikaisen kommentit Pihlströmin artikkelin johdosta (Arkistoitu – Internet Archive). Jumalaton 13.4.2006.
Pernilla

| Pernilla |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  29. kesäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Pernille
Nimen alkuperä:  Petronella
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pernilla on naisen etunimi. Pernilla on lyhentymä nimestä Petronella, joka on johdettu roomalaisesta sukunimestä Petronius.
Suomessa nimi Pernilla on yleistynyt vasta 1960-luvulta lähtien. Digi- ja väestötietoviraston tietojen nimi on vuosina 1960–2019 annettu kaikkiaan 610 henkilölle. Sitä vastoin ennen vuotta 1960 syntyneitä Pernilloja on alle 10. Pernillan nimipäivä on vuodesta 1995 lähtien ollut suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 29. kesäkuuta; suomen­kielisessä kalenterissa nimeä ei ole.
Norjassa ja Tanskassa on nimestä variaatio, Pernille.
Tunnettuja Pernilloja

Pernilla August (s. 1958), ruotsalainen näyttelijä
Pernilla Burholm (s. 1974), ruotsalainen jääkiekkoilija
Pernilla Böckerman (s. 2000), suomalainen fitness-urheilija ja sosiaalisen median vaikuttaja
Pernilla Karlsson (s. 1990), suomalainen laulaja
Pernilla Nordlund (s. 1990), suomalainen jalkapalloilija
Pernilla Söderlund (s. 1969), ahvenanmaalainen poliitikko
Pernilla Wahlgren (s. 1967), ruotsalainen laulaja, näyttelijä ja tv-juontaja
Pernilla Wiberg (s. 1970), ruotsalainen alppihiihtäjä
Pernilla Winberg (s. 1989), ruotsalainen jääkiekkoilija
Pernilla Österberg, Nilla Kjellsdotter (s. 1987), suomenruotsalainen rikoskirjailija
Kuvitteellisia Pernilloja

Pernilla, päähenkilön puoliso Ludvig Holbergin näytelmässä Jeppe Niilonpoika
Perususkomus

Perususkomus tarkoittaa tietoteoreettisessa fundamentalismissa uskomusta, joka on oikeutettu mutta ei saa oikeutustaan muilta uskomuksilta.
Fundamentalismin mukaan kaikkien uskomusten tulee olla oikeutettuja, jotta niihin voisi uskoa. Näin kaikki uskomukset voidaan jakaa kahteen luokkaan:
Uskomukset, jotka ovat oikealla tavalla perustavia, sikäli ettei niiden oikeutus riipu muista uskomuksista, vaan jostakin uskomusten joukon ulkopuolella olevasta (ei-doksastinen oikeutus).
Uskomukset, jotka on johdettu yhdestä tai useammasta perususkomuksesta, ja joiden oikeutus näin ollen riippuu perususkomuksista.
Tämän fundamentalistisen perusajatuksen sisällä on olemassa useita erilaisia näkemyksiä sen suhteen, minkä tyyppiset uskomukset voidaan lukea perususkomuksiksi, eli mitä uskomuksia sallitaan ilman muiden uskomusten oikeutusta.
Klassisessa fundamentalismissa uskomusten katsotaan olevan oikealla tavalla perususkomuksia, jos ne ovat joko itsestään selviä aksioomia tai ilmeisiä aistihavaintoja (empirismi). Muun muassa Anthony Kenny on kuitenkin väittänyt, että tällainen on itsensä kumoava teoria.
Nykyaikaisessa fundamentalismissa uskomusten katsotaan olevan oikealla tavalla perususkomuksia, jos ne ovat itsestään selviä aksioomia tai korjaamattomia. Korjaamattomia ovat sellaiset uskomukset, joihin henkilö voi uskoa ilman mahdollisuutta olla väärässä. On huomattavaa, että aistihavaintoja ei kuitenkaan pidetä oikeanlaisina perususkomuksina, koska periaatteessa kaikki aistihavainnot voisivat olla harhaa.
Keith Lehrerin ”falliibelissa fundamentalismissa” tai ”maltillisessa fundamentalismissa” korjaamattomuuden vaatimuksesta on luovuttu. Hänen mukaansa ihmisille on järkevää uskoa havaintokokemuksiinsa ja sen vuoksi niistä seuraavat uskomukset ovat oikeutettuja.
Reformoidussa epistemologiassa uskomusten katsotaan olevan oikealla tavalla perususkomuksia, jos ne ovat järkeviä ja sopivat yhteen mielekkään maailmankuvan kanssa. Tällainen hyvin laaja kriteeri voi sisältää yhtä hyvin luottamuksen aisteihin ja muistiin kuin uskon Jumalaankin. Reformoidun epistemologian edustajien mukaan esimerkiksi teismin hyväksyminen perususkomukseksi ilman todistusta ei vähennä sen rationaalisuutta.
Käännös suomeksi