stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amarok

Amarok tarkoittaa seuraavia asioita:
Amarok, Mike Oldfieldin albumi
Amarok, Oldfieldin albumin mukaan nimetty mediasoitin
Amarok, alustariippumaton avoimen lähdekoodin musiikkisoitin
Amarok, eskimoiden susijumala
Volkswagen Amarok, lava-auto.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Amarok”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Luettelo vaalikauden 1995–1999 kansanedustajista

Luettelo vaalikauden 1995–1999 kansanedustajista sisältää eduskunnan jäsenet maaliskuun 1995 vaaleista maaliskuuhun 1999.
Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmä

Kari Häkämies, vuoteen 1998
Ilkka Kanerva
Matti Aura, liikenneministeri 1997–1999
Olli-Pekka Heinonen, opetusministeri
Suvi Lindén
Sauli Niinistö, oikeusministeri vuoteen 1996, valtiovarainministeri 1996–
Sirpa Pietikäinen
Kirsi Piha, vuoteen 1996
Pertti Salolainen, Lontoon suurlähettilääksi 1996
Kimmo Sasi, liikenneministeri 1999–
Riitta Uosukainen, puhemies
Ben Zyskowicz
Anneli Taina, puolustusministeri
Iiro Viinanen, vuoteen 1996
Kirsti Ala-Harja
Pirjo-Riitta Antvuori, 1996–
Kaarina Dromberg
Timo Ihamäki
Heikki Järvenpää, 1998–
Marjut Kaarilahti
Seppo Kanerva, 1996–
Anne Knaapi-Lamminen
Kari Kantalainen
Juha Karpio
Minna Karhunen
Paula Kokkonen
Riitta Korhonen
Heikki Koskinen
Jari Koskinen, 1996–
Pekka Kuosmanen
Osmo Kurola
Kalevi Lamminen
Sirkka Lekman, 1998–
Hanna Markkula-Kivisilta
Markku Markkula
Tuija Nurmi
Maija Perho
Anssi Rauramo, vuoteen 1998
Väinö Saario, kuoli 1996
Oiva Savela
Outi Siimes, 1996-
Juhani Sjöblom, 1997–
Martti Tiuri
Irja Tulonen
Keskustan eduskuntaryhmä

Esko Aho
Sulo Aittoniemi
Juhani Alaranta
Olavi Ala-Nissilä
Sirkka-Liisa Anttila, I varapuhemies, vuoteen 1996
Maria Kaisa Aula
Jorma Huuhtanen
Liisa Hyssälä
Tytti Isohookana-Asunmaa
Kauko Juhantalo
Timo Järvilahti, Euroopan parlamentissa vuoteen 1996
Anneli Jäätteenmäki
Timo Kalli
Kyösti Karjula
Hannu Kemppainen
Mari Kiviniemi
Annikki Koistinen
Armas Komi
Juha Korkeaoja
Ossi Korteniemi
Markku Koski
Seppo Kääriäinen
Markku Lehtosaari
Frans Leppänen
Raimo Liikkanen
Maija-Liisa Lindqvist
Eero Lämsä
Hannes Manninen
Kari Myllyniemi
Mauri Pekkarinen
Mikko Pesälä, I varapuhemies
Aulis Ranta-Muotio
Vuokko Rehn
Matti Ryhänen
Pauli Saapunki
Aapo Saari
Mauri Salo, varaedustajana 1995–1996
Aino Suhola
Hannu Takkula
Juha Rehula, 1996–
Matti Vanhanen
Paavo Väyrynen, pysyi Euroopan parlamentissa
Anu Vehviläinen
Maija-Liisa Veteläinen
Jukka Vihriälä
Markku Vuorensola
Matti Väistö
Vihreä eduskuntaryhmä

Janina Andersson
Tuija Brax
Satu Hassi
Irina Krohn
Paavo Nikula, oikeuskansleriksi 1998
Erkki Pulliainen
Osmo Soininvaara
Ulla Anttila
Rauha-Maria Mertjärvi, 1998-
Virpa Puisto
Tuija Maaret Pykäläinen
Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä

Arja Alho, toinen valtiovarainministeri vuoteen 1997
Jouni Backman, toinen sisäministeri
Arto Bryggare
Tarja Filatov
Jukka Gustafsson
Tuula Haatainen, 1996–
Sinikka Hurskainen
Tarja Halonen, ulkoministeri
Antti Kalliomäki, kauppa- ja teollisuusministeri
Liisa Jaakonsaari, työministeri
Johannes Koskinen
Kimmo Kiljunen
Antero Kekkonen
Tuula Linnainmaa, vuoteen 1997
Paavo Lipponen, pääministeri
Matti Louekoski, II varapuhemies, vuoteen 1996
Reino Paasilinna, vuoteen 1996
Pertti Paasio, vuoteen 1996
Erkki Tuomioja
Jouko Skinnari, toinen valtiovarainministeri (1997)
Kari Rajamäki
Pia Viitanen
Markus Aaltonen
Mikko Elo
Klaus Hellberg
Raimo Holopainen, 1996–
Tuulikki Hämäläinen
Ilkka Joenpalo, vuoteen 1997
Ulla Juurola
Reijo Kallio
Tapio Karjalainen
Tarja Kautto
Valto Koski
Marjaana Koskinen
Risto Kuisma 1997→nuors.
Jorma Kukkonen
Esa Lahtela
Reijo Laitinen
Arto Lapiolahti, 1997–
Reijo Lindroos
Jukka Mikkola
Leena Luhtanen
Raimo Mähönen
Tero Mölsä, varaedustajana
Sinikka Mönkäre, sosiaaliministeri
Mats Nyby
Arja Ojala
Reino Ojala
Kalevi Olin
Pirkko Peltomo
Erkki Partanen
Markku Pohjola
Tuija Pohjola
Riitta Prusti
Matti Puhakka, Kelan johtajaksi 1996
Jorma Rantanen
Maija Rask
Heikki Rinne
Jukka Roos
Matti Saarinen
Säde Tahvanainen
Marja-Liisa Tykkyläinen
Kerttu Törnqvist, II varapuhemies
Helena Vartiainen, 1996–
Marjatta Vehkaoja
Janne Viitamies
Marja-Leena Viljamaa
Matti Vähänäkki
Vasemmistoliiton eduskuntaryhmä

Claes Andersson, kulttuuriministeri vuoteen 1998
Terttu Huttu-Juntunen, toinen sosiaaliministeri
Mikko Kuoppa 1995→va-r
Annika Lapintie
Jaakko Laakso
Martti Korhonen
Outi Ojala, vuoteen 1996
Esko-Juhani Tennilä 1995→va-r
Pentti Tiusanen
Esko Seppänen, vuoteen 1996
Asko Apukka, Kelan johtajaksi 1998
Esko Helle
Matti Huutola, 1998-
Mikko Immonen
Timo Laaksonen
Reino Laine, 1996-
Pekka Leppänen
Iivo Polvi
Veijo Puhjo 1995→epu
Eila Rimmi
Pekka Saarnio, 1996-
Kari Uotila
Jorma Vokkolainen
Jarmo Wahlström
Eduskuntaryhmä Puhjo

Veijo Puhjo Vas.→1995–1996→va-r
Vasemmistoryhmä

Mikko Kuoppa Vas.→1995
Veijo Puhjo epu→1996
Esko-Juhani Tennilä Vas.→1995
Ruotsalainen eduskuntaryhmä

Eva Biaudet
Jan-Erik Enestam, sisäministeri
Henrik Lax
Ole Norrback, Eurooppa-ministeri
Margareta Pietikäinen
Ulla-Maj Wideroos
Klaus Bremer
Gunnar Johansson
Pehr Löv
Håkan Malm
Ola Rosendahl
Raimo Tiilikainen
Kristillisen liiton eduskuntaryhmä

Bjarne Kallis
Toimi Kankaanniemi
Jouko Jääskeläinen
Päivi Räsänen
Anne Huotari
Tauno Pehkonen
Sakari Smeds
Nuorsuomalainen eduskuntaryhmä

Jukka Tarkka
Risto E. J. Penttilä
Risto Kuisma sd.→1997  1998→rem.
Remonttiryhmä

Risto Kuisma 1998←nuors.
Eduskuntaryhmä Virtanen

Pertti Virtanen
Suomen maaseudun puolueen eduskuntaryhmä

Raimo Vistbacka peruss. →1995
Perussuomalaisten eduskuntaryhmä

Raimo Vistbacka  smp. ←1995
Antonio Ruiz-Pipó

Antonio Ruiz-Pipó (7. huhtikuuta 1934 Granada – 17. lokakuuta 1997 Pariisi) oli espanjalainen säveltäjä ja pianisti.
Ruiz-Pipó menetti lapsena isänsä Espanjan sisällissodan takia. Isän kuoleman jälkeen perhe muutti Barcelonaan, jossa Ruiz-Pipó aloitti musiikkiopintonsa Antoni Pérez Moyan johdolla. Vuosina 1948–1951 häntä opettivat Frank Marshallin akatemiassa pianonsoitossa Alicia de Larrocha ja sävellyksessä José Cercós. Debyyttikonserttinsa Ruiz-Pipó piti pianistina vuonna 1950. Hänen ensimmäiset pianosävellyksensä ovat vuosilta 1950–1951. Vuonna 1951 hän lähti konserttikiertueelle Barcelonaan sekä Andalusiaan ja vielä samana vuonna hän sai Ranskan hallitukselta stipendin, jonka turvin pääsi Pariisiin opiskelemaan. Pariisin konservatoriossa Ruiz-Pipó sai opetusta Alfred Cortot'lta, Blanche Bascouret de Gueraldilta ja Yves Natilta. Hänelle antoivat ohjeistusta tänä aikana myös Manuel Blancafort ja Salvador Bacarisse, myöhemmin Maurice Ohana.
Vuonna 1962 Ruiz-Pipó perusti Bonaguilin festivaalin, jonka taiteellisena johtajana toimi vuodesta 1976 kuolemaansa. Vuosina 1972–1992 hän työskenteli radioiden musiikkitoimittajana Espanjassa, Ranskassa ja Kanadassa. Vuonna 1975 hänelle myönnettiin Zaragozan kaupungin kansainvälinen musiikkipalkinto kvartetosta Cuatro para cuatro. Hän opetti Pariisin konservatoriossa vuosina 1977–1997.
Vuonna 1996 Ruiz-Pipó levytti Isaac Albénizin vähän tunnettuja teoksia Koch-Schwann-levy-yhtiölle. Hän kuoli seuraavana vuonna syöpään. Vuonna 1998 Ernest Martínez Izquierdon johtama Madridin sinfoniaorkesteri esitti hänen muistokseen orkesteriteoksen Libreo de Lejanía (1980). Hänen teostensa esittäjien joukossa on ollut myös Narciso Yepes.
Amarok (jumala)

Amarok on inuitien luonnonuskonnon susimainen jumalhahmo, jonka kerrotaan tappavan ja syövän jokaisen, joka lähtee metsästämään öiseen aikaan. Toisin kuin oikeat sudet, jotka metsästävät ryhmissä, Amarok metsästää yksin. Joskus sitä on arveltu kryptozoologiassa waheelaksi. On myös ajateltu sen olevan elossa oleva hirviösusi (Canis dirus) joka metsästää yksin.
Andrei Borisenko

| Andrei Borisenko |
| --- | --- |
 Andrei Borisenko
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1964 (ikä 60)  Leningrad, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Ura
Tyyppi:  Avaruuslennolle osallistuja
Lennot

:  Retkikunta 27
 
:  Retkikunta 28
 
Sojuz TMA-21:  Sojuz TMA-21
 
Andrei Borisenko ISS-avaruusasemalla
Andrei Borisenko (ven. Андрей Иванович Борисенко s. 17. huhtikuuta 1964 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen kosmonautti. Hän osallistui ensimmäisellä avaruuslennollaan kansainvälisen avaruusaseman Retkikunta 27:n ja Retkikunta 28:n miehistöihin. Borisenko palasi Maahan 16. syyskuuta 2011 lennolla Sojuz TMA-21.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Spacefacts biography of Andrei Borisenko (englanniksi)
Astronaut.ru – Andrei Borisenko (venäjäksi)
Antonio Rossi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   Antonio Rossi vuonna 2000  |   Antonio Rossi vuonna 2000  |   Antonio Rossi vuonna 2000  |  |
Maa:   Italia
Miesten ratamelonta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | K-1, 500 m |  |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | K-2, 1 000 m |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | K-2, 1 000 m |  |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | K-2, 1 000 m |  |
|  Pronssia | Barcelona 1992 | K-2, 500 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Duisburg 1995 | K-2, 1 000 m |  |
|  Kultaa | Dartmouth 1997 | K-2, 1 000 m |  |
|  Kultaa | Szeged 1998 | K-2, 1 000 m |  |
|  Hopeaa | Kööpenhamina 1993 | K-2, 1 000 m |  |
|  Hopeaa | México 1994 | K-2, 1 000 m |  |
|  Hopeaa | Szeged 1998 | K-4, 200 m |  |
|  Pronssia | Dartmouth 1997 | K-1, 500 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Plovdiv 1997 | K-2, 1 000 m |  |
|  Pronssia | Szeged 2002 | K-4, 500 m |  |
|  Pronssia | Milano 2008 | K-4, 1 000 m |  |
| Välimeren kilpailut  | Välimeren kilpailut  | Välimeren kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ateena 1991 | K-1, 500 m |  |
|  Kultaa | Languedoc-Roussillon 1993 | K-2, 1 000 m |  |
|  Kultaa | Bari 1997 | K-1, 500 m |  |
|  Kultaa | Bari 1997 | K-2, 1 000 m |  |
|  Hopeaa | Ateena 1991 | K-2, 1 000 m |  |
|  Hopeaa | Languedoc-Roussillon 1993 | K-2, 500 m |  |
Antonio Rossi (s. 19. joulukuuta 1968 Lecco) on italialainen ratameloja, kolminkertainen olympiavoittaja sekä maailman- ja Euroopan-mestari.
Rossi aloitti melonnan 15-vuotiaana. Hän osallistui ensimmäistä kertaa kesäolympialaisiin Barcelonassa 1992, jossa hän sai 500 metrin kajakkikaksikossa pronssia parinaan Bruno Dreossi. Suurimman olympiamenestyksensä Rossi saavutti Atlantassa 1996, jossa hän voitti kaksi kultamitalia: toisen 500 metrin kajakkiyksikössä ja toisen Daniele Scarpan kanssa 1 000 metrin kajakkikaksikossa. Sydneyn olympialaisissa 2000 Rossi saavutti Beniamino Bonomin kanssa kultaa 1 000 metrin kajakkikaksikossa. Sama pari sai samassa kilpailussa hopeaa Ateenassa 2004. Pekingin olympialaisissa 2008 Rossi toimi Italian lipunkantajana avajaisissa. Hänen edustamansa Italian joukkue sijoittui 1 000 metrin kajakkinelosessa neljänneksi Saksan voittaessa pronssia.
Rossi saavutti 1 000 metrin kajakkikaksikossa kolme maailmanmestaruutta Duisburgissa 1995, Dartmouthissa 1997 ja Szegedissä 1998 sekä Euroopan-mestaruuden Plovdivissa 1997. Hänellä on lisäksi kolme MM-hopeaa, yksi MM-pronssi sekä kaksi EM-pronssia. Välimeren kilpailuissa Rossi saavutti neljä kultamitalia ja kaksi hopeamitalia.
Rossi edusti Gruppi Sportivi Fiamme Gialle -seuraa. Hän on pituudeltaan 186-senttimetrinen ja painaa 84 kilogrammaa. Hänen vaimonsa Lucia Micheli on myös olympialaisissa kilpaillut ratameloja.
Andy Griffith

Andy Griffith
Andrew Samuel ”Andy” Griffith (1. kesäkuuta 1926 Mount Airy, Pohjois-Carolina – 3. heinäkuuta 2012 Roanoke Island, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Elämä ja ura

Griffith valmistui University of North Carolina-Chapel Hillistä musiikkilinjalta vuonna 1949.
USA:ssa Griffith muistetaan parhaiten sheriffi Andy Taylorin roolista suositussa 1960-luvun televisiosarjassa The Andy Griffith Show. Sarjaa ei esitetty Suomessa. Maailmanlaajuisesti hänet tunnetaan parhaiten pääroolista televisiosarjassa Matlock vuosilta 1986–1995.
The Andy Griffith Show oli Yhdysvalloissa suosittu televisiosarja, jonka päähenkilöihin katsojat saattoivat helposti samaistua. Sarjan tapahtumat sijoittuivat pieneen kuvitteelliseen Mayberryn kaupunkiin, jossa sheriffinä toimi Griffithin esittämä Andy Taylor. Sarjan muut henkilöt olivat Opie Taylor (Ron Howard), Bee-täti (Frances Bavier), apulaissheriffi Barney Fife (Don Knotts), sekä kaupunkilaiset Gomer Pyle (Jim Nabors) ja Goober Pyle (George Lindsey).
Griffith aloitti uransa stand-up-koomikkona, ja hänen ensimmäinen läpimurtonsa elävän yleisön edessä tapahtui ohjelman What It Was, Was Football nauhoituksissa. Tarina kertoi maalaispojasta joka oli ensimmäistä kertaa elämässään jalkapallo-ottelussa. Myöhemmin samana vuonna Griffith äänitti tarinan ”Number One Street”, joka kertoi maalaisperheestä matkalla Floridaan valtatietä 1 pitkin.
Vuonna 1954 Griffith esiintyi Broadwayllä näytelmässä No Time for Sergeants, joka kertoi maalaispojasta ilmavoimissa. Näytelmästä tehtiin elokuva 1959, mistä syntyi inspiraatio Gomer Pylen hahmoon.
Vuonna 1957 Griffith näytteli elokuvassa Kasvot väkijoukossa, jälleen kerran maalaispoikana ja viihdyttäjänä mutta samalla myös kauhua herättävänä psykopaattisena poliitikkona. Elokuvassa Griffith näyttäytyi ensi kertaa menestyksekkäästi draamaroolissa.
Sen jälkeen, kun Andy Griffith Show lopetettiin vuonna 1968 Griffith esiintyi useissa sarjoissa, joista ei tullut yhtä suosittuja (muun muassa The Headmaster 1970, The New Andy Griffith Show 1971 ja Salvage I 1979). Hän näytteli myös useissa elokuvissa kuten Strangers in 7A (1972), Winter Kill (1974) ja Pray for the Wildcats (1974).
Vuonna 1981 Griffith pääsi ehdolle Emmy-palkinnon saajaksi roolistaan tv-elokuvassa Murder in Texas ja sai vuonna 1983 lisää arvostusta roolistaan murhanhimoisena roistona tv-elokuvassa Murder in Coweta County. Griffith näytteli Matlockia vuosina 1986–1995 ja vieraili vuonna 1997 sarjassa Diagnoosi: Murha. Hän esiintyi myös pienessä roolissa elokuvassa Spy Hard – lupa läikyttää vuonna 1996.
Griffith kuoli sairaalassa saatuaan vuorokautta aikaisemmin sydänkohtauksen kotonaan Roanoke Islandilla, Pohjois-Carolinassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Andy Griffithin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Andrei Kolesnikov (kenraali)

Andrei Kolesnikov vuonna 2021.
Andrei Borisovitš Kolesnikov (ven. Андрей Борисович Колесников; 6. helmikuuta 1977 Oktjabrskoje, Voronežin alue) on venäläinen kenraalimajuri.
Vuonna 2023 hän on Venäjän Syyrian joukkojen varakomentaja.
Kolesnikov valmistui vuonna 1999 Tšeljabinskin panssarivaunuinstituutin Kazanin oppilaitoksesta, vuonna 2008 Venäjän asevoimien aselajijoukkojen akatemiasta ja vuonna 2020 Venäjän asevoimien pääesikunnan sotilasakatemiasta.
Hän toimi Kantemirovskaja-panssaridivisioonan komentajana vuosina 2015–2018 ja sai vuonna 2021 ylennyksen kenraalimajuriksi. Kolesnikov oli itäisen sotilaspiirin 29. armeijakunnan komentaja.
Maaliskuussa Ukrainan sisäministerin avustaja Anton Geraštšenko väitti Kolesnikovin kaatuneen Ukrainassa. Ukrainalaisen propagandan mukaan hän oli jo kolmas hyökkäyksessä Ukrainaan kuollut venäläiskenraali Andrei Suhovetskin ja Vitali Gerasimovin jälkeen.
Tosiasiassa myös Gerasimov nähtiin elävänä jo toukokuussa 2022, kun hänet palkittiin Aleksanteri Nevskin ristillä.
Venäjällä väitteisiin ei kiinnitetty huomiota. Kolesnikov nähtiin elossa maaliskuussa 2023, kun Vladimir Solovjov haastatteli häntä Syyriassa Venäjän televisioon.
Andrena melba

| Andrena melba> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Yläheimo::  Apoidea
Heimo::  Maamehiläiset Andrenidae
Suku::  Andrena
Laji::  melba
Kaksiosainen nimi
 Andrena melba  Warncke, 1966 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Andrena melba on Andrena-sukuun ja maamehiläisten heimoon kuuluva hyönteislaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Warncke vuonna 1966. Sillä ei ole alalajeja.
Kirjallisuutta

​.  manuscript, World Bee Checklist Project - update 2008-09, 2008.
Ariobarzanes

Ariobarzanes voi tarkoittaa:
Ariobarzanes, Persiksen maakunnan satraappi joka taisteli Aleksanteri Suurta vastaan Persian porttien taistelussa
Ariobarzanes I, Kappadokian kuningas
Ariobarzanes II, Kappadokian kuningas
Ariobarzanes III, Kappadokian kuningas
Ariobarzanes I, Kioksen hallitsija
Ariobarzanes II, Kioksen hallitsija
Ariobarzanes, Pontoksen kuningas
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ariobarzanes”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ankerin silta

| Ankerin silta |
| --- | --- |
 Silta kaakosta nähtynä
Ylittää:  Akerselva
Sijainti:  Oslo, Norja
Siltatyyppi:  holvisilta
Avattu liikenteelle:  1926
Koordinaatit:  59°55′06″N, 010°45′23″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Ankerin silta on Oslossa, Norjassa, sijaitseva holvisilta. Ensimmäinen paikalle rakennettu silta oli puinen ja se avattiin liikenteelle vuonna 1874. Silta kuitenkin korvattiin graniittisella sillalla vuonna 1926. Silta ylittää Akerselvan.
Sillalle sijoitettiin vuonna 1937 norjalaisen kuvanveistäjä Dyre Vaan neljä pronssivestosta, jotka esittävät norjalaisia satuhahmoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ankerin silta Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Antonio Rolla

Antonio Rolla
Giuseppe Antonio Rolla (18. huhtikuuta 1798 Parma – 19. toukokuuta 1837 Dresden) oli italialainen säveltäjä ja viulisti. Hänen isänsä oli säveltäjä Alessandro Rolla.
Rolla sai opetusta isältään. Hän työskenteli Dresdenin italialaisen oopperan orkesterin konserttimestarina vuosina 1823–1835. Rollan tuotantoon kuuluu muun muassa viulukonsertto sekä viulu- ja alttoviulukappaleita.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Alan Hovhaness

Alan Hovhanessin muistokivi Arlingtonissa, Massachusettsissa.
Alan Hovhaness (8. maaliskuuta 1911 – 21. kesäkuuta 2000) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen nykytaidemusiikkinsa ammentaa vaikutteitaan useiden vieraiden kulttuurien musiikeista.
Hovhaness oli 1900-luvun tuotteliaimpia sinfonikkoja. Hän ehti uransa aikana säveltää kaikkiaan 67 sinfoniaa.
Elämä

Hovhaness syntyi Somervillessä, Massachusettsissa. Hänen isänsä oli armenialainen kemisti Haroutioun Hovanes Chakmakjian ja äitinsä yhdysvaltalainen Madeleine Scott, jolla oli skotlantilaisia ja englantilaisia sukujuuria.
Hovhanessin syntymänimi oli Alan Vaness Chakmakjian. Pian äitinsä kuoltua 3. lokakuuta 1930 hän otti käyttöön isoisänsä nimen Hovaness, jonka hän muutti myöhemmin muotoon Hovhaness. Hän aloitti säveltämisen noin 4-vuotiaana ja sai jo varhain musiikillisia vaikutteita armenialaisista sukujuuristaan. Hän oli musiikin lisäksi kiinnostunut astronomiasta.
Hovhaness päätti omistautua säveltämiselle 14-vuotiaana. Eräs hänen varhaisista vaikuttajistaan oli armenialaisen taidemusiikin isänä pidetty Komitas Vardapet. Hovhaness valmistui high schoolista vuonna 1929 ja opiskeli sen jälkeen Leo Rich Lewisin johdolla sekä Frederick Conversen johdolla New England Conservatory of Musicissa. Hovhaness oli vanhenevan Jean Sibeliuksen ystävä. Säveltäjät tapasivat toisensa ensimmäistä kertaa Hovhanessin Suomen-matkan aikana 1934. 1930- ja 1940-luvuilla Hovhaness tuhosi useita varhaisia teoksiaan aloittaakseen työn puhtaalta pöydältä.
Hovhaness toimi vuodesta 1940 noin vuosikymmenen ajan St. Jamesin Armenian apostolisen kirkon urkurina Massachusettsin Watertownissa. Hän pääsi vuonna 1942 Tanglewoodiin opiskelemaan opettajinaan Bohuslav Martinů, Aaron Copland ja Leonard Bernstein. Hovhaness keskeytti tämän Bernsteinin suhtauduttua negatiivisesti tämän ensimmäiseen sinfoniaan. Hovhaness oli kiinnostunut intialaisesta musiikista ja oppi 1940-luvulla soittamaan sitaria.
Hovhaness toimi vuosina 1948–1951 opettajana Bostonin konservatoriossa. Hänen oppilaidensa joukkoon kuuluivat jazzmuusikot Sam Rivers ja Gigi Gryce. Hovhaness siirtyi vuonna 1951 New Yorkiin. Hovhanessin läpimurto tapahtui vuonna 1955, jolloin Leopold Stokowski johti hänen sinfoniansa Mysterious Mountain ensiesityksen Houstonissa. Säveltäjä teki 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa lukuisia matkoja Aasiaan ja opetteli mm. vinansoiton Madrasissa. Hän perehtyi lisäksi japanilaisiin musiikin tyylilajeihin.
Hovhanessin tuotantoon kuuluu sinfonioiden lisäksi mm. kolme balettia. Vielä 1980-luvulla hän kirjoitti musiikkia indonesialaiselle gamelankokoonpanolle. Säveltäjän ainoa matka Armeniaan tapahtui vuonna 1965. Hänet otettiin The American Academy of Arts and Lettersin jäseneksi 1951, ja hän asui 1970-luvulta alkaen Seattlessa. Hän kuoli 89-vuotiaana sävellettyään kaikkiaan yli 400 opusta.
Muuta

Alan Hovhaness oli elämänsä aikana kuudesti naimisissa. Hänellä oli ainoastaan yksi, 13. kesäkuuta 1935 syntynyt lapsi, Sibeliuksen mukaan nimetty Jean Christina Hovaness.
Tunnettuja oppilaita

Dominick Argento (s. 1927)
John Davison (1930–1999)
John Diercks (s. 1927)
Robert Gauldin (s. 1931)
Gigi Gryce (1925–1983)
Sam Rivers (s. 1923)
Lewis Rowell (s. 1933)
Mary Jeanne van Appledorn (s. 1927)
Robert Washburn (s. 1928)
Aiheesta muualla

The Alan Hovhaness website
Online Interviews with Alan Hovhaness[vanhentunut linkki]
List of works
Satavuotisjuhla Alan Hovhaness (Arkistoitu – Internet Archive)
Amaro Pargo

Amaro Pargo. 1700-luku muotokuva.
Amaro Rodríguez Felipe y Tejera Machado, tunnetaan paremmin nimellä Amaro Pargo (3. toukokuuta 1678, San Cristóbal de La Laguna, Tenerife – 4. lokakuuta 1747, San Cristóbal de La Laguna) oli espanjalainen laivakaappari ja kauppias.
Hänet tunnettiin kauppa-alusten omistajana, monista lahjoituksista uskonnollisiin tarkoituksiin ja köyhille suunnatusta avusta. Hän hallitsi reittiä Cádizin ja Karibian välillä. Usein hän hyökkäsi Espanjan vihollisten aluksiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amaro Pargo Wikimedia Commonsissa
Amaroni

| Amaroni |
| --- | --- |
 vaakuna
 Sijainti Catanzaron maakunnassa.
 Amaroni
 Koordinaatit: 38°48′N, 16°27′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Calabria
Maakunta:  Catanzaro
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,88 km²
Väkiluku (31.12.2017)  (vakinaiset asukkaat):  1 810
 – Väestötiheys:  183 as./km²
 
 www.comunediamaroni.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Amaroni on kunta Etelä-Italiassa, Calabrian alueella, Catanzaron maakunnassa. Kunta sijaitsee Catanzarosta parikymmentä kilometriä lounaaseen. Amaronissa on vajaat 2 000 asukasta.
Pyhä Barbara on Amaronin suojeluspyhimys.