stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gillingham FC
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Englannin ykkösliiga 2019–2020
Accrington Stanley
Blackpool
Bolton Wanderers
Bristol Rovers
Burton Albion
Coventry City
Doncaster Rovers
Fleetwood Town
Gillingham
Ipswich Town
Lincoln City
Milton Keynes Dons
Oxford United
Peterborough United
Portsmouth
Rochdale
Rotherham United
Shrewsbury Town
Southend United
Sunderland
Tranmere Rovers
AFC Wimbledon
Wycombe Wanderers
Halet Çambel

| Halet Çambel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. elokuuta 1916 Berliini, Saksan keisarikunta
Kuollut: 12. tammikuuta 2014 (97 vuotta) Istanbul, Turkki
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Sorbonnen yliopisto   Istanbulin yliopisto
Instituutti:  Istanbulin yliopisto
Tutkimusalue:  arkeologia
Tunnetut työt:  Karatepen kaivaukset
Palkinnot:  Prinssi Clausin palkinto (2004)
Halet Çambel (27. elokuuta 1916 Berliini, Saksan keisarikunta – 12. tammikuuta 2014 Istanbul, Turkki) oli turkkilainen arkeologi, professori ja olympialaisiin osallistunut miekkailija. Hänen keskeisin kaivauskohteensa oli heettiläisten Karatepen linnoituskaupunki, jossa hän kaivoi säännöllisesti yli 50 vuoden ajan. Çambel keskittyi suurimman osan urastaan Turkin esihistoriaan ja oli Istanbulin yliopiston esihistorian professorina.
Nuoruus

Halet Çambel syntyi 1916 Berliinissä, missä hänen isoisänsä Ibrahim Hakki pašša oli  entinen Osmanien valtakunnan suurvisiiri joka toimi Osmanien valtakunnan suurlähettiläänä Saksan keisarikunnassa. Haletin isä Hasan Cemil Çambel oli Turkin tasavallan perustajan Kemal Atatürkin tukija ja toimi Turkin suurlähetystön sotilasattaseana.
Halet Çambel muutti perheensä mukana Turkkiin vuonna 1924. Hän kävi siellä yhdysvaltalaista tyttöjen koulua. Yliopisto-opintonsa Çambel aloitti Sorbonnen yliopistossa, missä hän opiskeli arkeologiaa, Lähi-idän kulttuureita ja kieliä.
Olympiaurheilujaksi opiskeluaikana

Kemal Atatürk edisti Turkissa naisten asemaa ja inspiroi monia turkkilaisnaisia myös osallistumaan urheiluun. Çambel alkoi harrastaa aktiivisesti miekkailua, judoa, ratsastusta ja pyöräilyä. Çambel oli Turkin joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Hän osallistui floretin yksilökilpailuun ja oli ensimmäinen musliminainen, joka kilpaili olympialaisissa. Çambel hävisi alkusarjassa kaikki viisi otteluaan. Hän sai kuitenkin mainetta kieltäydyttyään tapaamasta Hitleriä. Turkin joukkueen Saksan-edustaja ehdotti tapaamista, josta Çambel kuitenkin kieltäytyi. Çambel suhtautui omien sanojensa mukaan varauksellisesti kisoihin osallistumiseenkin, koska hän ei hyväksänyt Hitlerin hallintoa.
Ura Turkissa

Çambel palasi Turkkiin toisen maailmansodan syttymisen takia eikä saanut Sorbonnessa väitöskirjaansa valmiiksi. Hän sai paikan Istanbulin yliopiston arkeologian professorin Helmuth Theodor Bossertin kääntäjäavustajana. Väitöskirjansa hän sai valmiiksi Istanbulissa vuonna 1940.
Çambelin keskeisimmäksi työmääksi muodostui Turkin eteläosissa sijaitseva heettiläisten Karatepen linnoituskaupunki. Hän aloitti vuonna 1947 kaivauksilla Bossertin apulaisena. Bossertin johtamat kaivaukset jatkoivat vuoteen 1952 asti, ja niissä paljastettiin heettiläisten myöhäiskauden taidetta ja kaiverruksia, joiden ansiosta heettiläisten hieroglyfejä opittiin tulkitsemaan. Bossert oli tyytyväinen tuloksiin ja lakkautti projektin. Çambel ei suostunut jättämään Karatepea, josta tulikin hänen lähes loppuelämänsä mittainen tutkimuskohde. Çambel työskenteli yli 50 vuoden ajan Karatepessa.
Çambel aloitti vuonna 1952 professori Kurt Bittelin apulaisena Istanbulin yliopiston uudessa esihistorian osastossa. He kaivoivat 1952–1954 Istanbulin lähellä Fikirtepessä, jossa toteutettiin Turkin ensimmäiset laajamittaiset neoliittisen kohteen kaivaukset. Vaikka Çambel jatkoi edelleen myös Karatepessa, hän erikoistui entistä enemmän esihistoriaan.
Robert Braidwoodin kanssa Çambel teki yhteistyötä 1960-luvulla. He suorittivat laajan pintakartoituksen Taurusvuorten itäosissa Siirtistä Urfaan. Se oli alueen ensimmäinen laajamittainen inventaario, ja he löysivät muun muassa Çayönün.
Çambel käynnisti vuonna 1967 projektin, jonka tarkoituksena oli pelastaa arkeologisia jäännöksiä Eufratiin rakennettavan Kebanin padon tieltä. Pelastuskaivauksia ei vielä tuolloin tunnettu Turkissa, mutta Çambelin aloitteesta entinen valtiovarainministeri Mustafa Kemal Kurdaş, joka toimi Lähi-idän teknillisen yliopiston rehtorina, järjesti yliopistoon yksikön, joka valvoi pelastustoimenpiteitä. Kansainvälisen yhteistyön ansiosta padon vaikutusalueella dokumentoitiin paikallista kulttuuriperinötä, tehtiin ympäristötutkimuksia ja purettiin patoaltaan alle jääviä arkeologisia jäänteitä.
Çambel toimi vuodesta 1960 vuoteen 1984 Istanbulin yliopiston esihistorian laitoksen johtajana. Hän jäi eläkkeelle 1984.
Yksityiselämä

Çambel tapasi paluumatkallaan olympiakisoista kommunistisen runoilijan Nail Çakırhanin, josta tuli myöhemmin tunnettu arkkitehti. He menivät naimisiin vuonna 1939. Häät pidettiin salassa, sillä Çambelin perhe ei hyväksynyt marxilaisia ajatuksia omannutta Çakırhania. Çambel ja Çakırhan olivat naimisissa Çakırhanin kuolemaan 2008 asti. Heillä ei ollut lapsia, koska he olivat päättäneet panostaa uriinsa.
Ante Ivas

Ante Ivas
Ante Ivas (s. 26. joulukuuta 1939 Vodice) on kroatialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 5. heinäkuuta 1964 ja nimitettiin Šibenikin hiippakunnan johtoon 5. helmikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Franjo Kuharić, jota avustivat Ante Jurić ja Ivan Prenđa.
Jack Brickhouse

Jack Brickhouse vuonna 1958.
John Beasley ”Jack” Brickhouse (24. tammikuuta 1916 Peoria, Illinois – 6. elokuuta 1998) oli yhdysvaltalainen urheiluselostaja ja radiotoimittaja.
Brickhouse aloitti uransa radiossa vuonna 1934 WMBD-asemalla Peoriassa. Vuonna 1940 hän siirtyi Chicagoon WGN-asemalle, jolla ollessaan hän toimi Chicago Cubsin ja Chicago White Soxin ottelujen selostajana. Lisäksi hän selosti Chicago Bearsin ottelut 24 vuoden ajan. Baseballin ja amerikkalaisen jalkapallon ohessa hän selosti painia, koripalloa, nyrkkeilyä ja golfia.
Vaikka Brickhouse tunnetaan ensisijaisesti urheiluselostajana, hän on juontanut myös musiikkiohjelmia ja selostanut poliittisia tapahtumia, kuten Yhdysvaltain presidentin virkaanastujaisia. 1960-luvulla hän isännöi WGN:llä Jack Brickhouse Reports -ohjelmaa, jossa hän haastatteli kirjailijoita, urheilijoita, poliitikkoja ja viihdyttäjiä.
Brickhouse nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1998.
Aiheesta muualla

1983 National Baseball Hall of Fame and Museum: Ford C. Frick Award Honoree: Jack Brickhouse (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jack Buchanan

| Jack Buchanan> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1891
Kuollut: 20. lokakuuta 1957 (66 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Jack Buchanan (2. huhtikuuta 1891 – 20. lokakuuta 1957) oli skotlantilaissyntyinen näyttelijä, joka esiintyi musikaaleissa ja elokuvissa.
Buchanan esiintyi kotiseudullaan harrastajateattereissa, ja muutti Lontooseen missä toimi avustavissa rooleissa näyttämöllä. Hän ei päässyt huonon terveytensä takia rintamalle ensimmäisessä maailmansodassa. Sen sijaan hän opetteli tanssimaan ja esiintyi musikaalissa 1915. 1920-luvun alussa hän menestyi Lontoon musikaaleissa, ja 1934 hän siirtyi New Yorkiin. Buchananin elokuvaura alkoi jo 1917 mykkäfilmeissä, ja myöhemmin hän esiintyi monissa musikaalielokuvissa. Yhdysvalloissa hänet tunnetaan roolistaan musikaalissa Iskelmäkaruselli. Buchanania on verrattu saman ajan Hollywood-tähteen Fred Astaireen.
Elokuvia

Buchanan esiintyi monissa elokuvissa.
Monte Carlo (1930)
Eläköön elämä (1935)
Iskelmäkaruselli (1953)
Villit tyttäreni (1954)
Josephine ja miehet (1955)
Hänen ranskalainen vaimonsa (1955)
Alea

Alea tai Aléa voi viitata seuraaviin:
Alea, jumalatar antiikin Arkadiassa, myöhemmin Athenen epiteetti
Alea, antiikin aikainen kaupunki Arkadiassa Kreikassa
Aléa, kylä ja Árgos-Mykíneen kunnan kunnallisyksikkö Argoliin alueyksikössä Peloponnesoksen alueella Kreikassa
Aléa, kylä Tegéan kunnallisyksikössä Trípolin kunnassa Arkadian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella Kreikassa, saanut nimensä Athene Alean temppelistä
Alea, Ravensburgerin pelituotemerkki
Alea-Kirja, Kauko Kareen 1967 perustama kustannusyhtiö
Alea, sukunimenä:
Tomás Gutiérrez Alea (1928–1996), kuubalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Alea”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Andiata

Andiata on suomalainen muotitalo, jonka perusti vuonna 1986 Tarja Rantanen. Rantanen toimii edelleen yrityksen toimitusjohtajana ja pääsuunnittelijana. Yrityksen pääkonttori ja design-studio sijaitsevat Helsingin Vallilassa. Andiata on perheyritys jo toisessa sukupolvessa: Rantasen tytär Matilda Morelius toimii yrityksessä suunnittelijana.
Andiata on mukana slow fashion -liikkeessä, ja yrityksen ydinmissio on tuottaa pitkäaikaista muotia kestävälle tulevaisuudelle. Tyylillisesti Andiatan mallistoissa yhdistyy pohjoismainen minimalismi ja pariisilainen naisellisuus.
Andiatalle myönnettiin Gloria Fashion Awards -palkinto vuonna 1998 ja Kultainen Vaatepuu -palkinto vuonna 2002. Lisäksi toimitusjohtaja Tarja Rantanen on palkittu Prix Veuve Clicquot Business Woman Award -palkinnolla vuonna 2011.
Andiata on saanut huomiota mediassa kuninkaallisten luottomerkkinä.
Aiheesta muualla

https://andiata.fi/
Alea-Kirja

Alea-Kirja oli Kauko Kareen 1967 perustama kustannusyhtiö. Hän perusti sen saadakseen julki kirjansa Tähän on tultu, jota muut kustantamot eivät ottaneet julkaistavaksi.
Alea-kirja julkaisi vuosina 1968–1993 ilmestynyttä poliittista Nootti-nimistä aikakauslehteä sekä Kareen muita kirjoja ja Kareen mielikirjailijoiden Eino Leinon ja August Strindbergin teoksia. Lisäksi kustantamo julkaisi kymmeniä muita teoksia, jotka eivät sopineet muille kustantamoille, joukossa runsaasti epäpoliittisia muistelmia, romaaneja ja runokokoelmia, monet laadultaan heikkoja. Monet kirjailijat rahoittivat teostensa julkaisun ainakin osittain itse. Kare kirjoitti 1974 Tapio Kaitaharjulle: ”Ei voi sanoa, että Alea rahoittaisi tekijänpalkkioilla Nootin tappiota. - -  Alean kirjailijat ovat päinvastoin itse rahoittaneet ainakin osaksi teoksensa. - - Siis puolittain omakustanneperiaate. Muuten tästä ei tulisi mitään.” Vuonna 1972 tilanne oli Nootin tappioiden vuoksi niin kriittinen, että Kare tarjosi tekeillä olleita ja joitakin jo julkaistujakin kirjoja entiselle työnantajalleen WSOY:lle ja myi kirjojaan kirjakauppiaille pilkkahintaan.
Simo Grönroos sanoo väitöskirjassaan, että 1970-luvulla kustantamon toiminta marginalisoitui osittain Kareen itsesensuuriin taipumattoman luonteen vuoksi. Urho Kekkosen presidenttikauden jälkeen Alea-kirjan tuotanto sai jälleen huomiota mutta hiipui Neuvostoliiton hajottua.
Isokolmilehti

| Isokolmilehti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Liliales
Heimo::  Sudenmarjakasvit Melanthiaceae
Suku::  Kolmilehdet Trillium
Laji::  grandiflorum
Kaksiosainen nimi
 Trillium grandiflorum  (Michx.) Salisb. (1805) 
Katso myös
   Isokolmilehti Wikispeciesissä   Isokolmilehti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isokolmilehti (Trillium grandiflorum) on valkokukkainen varjossa viihtyvä monivuotinen kasvi. Se on kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta sitä kasvatetaan koristekasvina myös Euroopassa.
Isokolmilehti luokiteltiin aiemmin liljakasveihin, mutta APG II -luokittelu siirsi sen sudenmarjakasveihin.
Ulkonäkö ja koko

Isokolmilehti kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Se leviää maavarsiensa avulla mattomaiseksi kasvustoksi. Isokolmilehden joka varressa on kolme soikeaa, teräväkärkistä lehteä ja valkoinen, tötterömäinen kukka, jossa on myös kolme terälehteä. Syksyllä kasviin kypsyvät punaiset marjat.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Isokolmilehti (Trillium grandiflorum)[vanhentunut linkki]
Isogalangajuuri

| Isogalangajuuri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Zingiberales
Heimo::  Inkiväärikasvit Zingiberaceae
Suku::  Galangajuuret Alpinia
Laji::  zerumbet
Kaksiosainen nimi
 Alpinia zerumbet  (Pers.) B.L.Burtt & R.M.Sm 
Katso myös
   Isogalangajuuri Wikispeciesissä   Isogalangajuuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isogalangajuuri (Alpinia zerumbet) on monivuotinen ruohovartinen kasvi.
Isogalangajuurta tavataan ainakin Etelä-Kiinasta Malesiaan ulottuvalla vyöhykkellä sekä Japanissa ja Taiwanissa. Lajin luontaisen levinneisyysalueen määrittäminen on kuitenkin hankalaa, sillä se on levinnyt viljelykarkulaisena luontoon ympäri maailmaa.
Kasvista on kirjavalehtinen muoto Alpinia zerumbet var. variegata, jota kasvatetaan koristekasvina. Sen lehdet ovat epäsäännöllisesti kelta-vihreä-raidalliset, noin 15 cm leveät ja 60 cm pitkät. Kukat ovat muuten valkoisia, mutta alareuna on ruusunpunainen. Perusmuoto voi kasvaa jopa 3,7 metriä korkeaksi, kirjavalehtinen jää alle kaksimetriseksi.
Kiinassa isogalangajuuren lehtiä käytetään riisileivonnaisten kääreinä, Japanissa niistä tehdään yrttiteetä.
Aleah Stanbridge

Aleah Liane Starbridge, oikea sukunimi Stanbridge, esiintyi myös pelkällä etunimellä (1. heinäkuuta 1976 Etelä-Afrikka – 18. huhtikuuta 2016 Örebro, Ruotsi) oli eteläafrikkalaissyntyinen laulaja ja sanoittaja, joka asui Ruotsissa Örebrossa. Hänen ääntään on kuvailtu sanoilla "outo, pehmeä, ihan kummitusmainen" ja "eteerinen".
Starbridge teki vokalistina hänen ja Juha Raivion yhteisen yhtyeen Trees of Eternity kanssa levyn Hour of the Nightingale ja kirjoitti kappaleisiin sanoituksia. Tulossa on myös postuumi soololevy. He olivat tutustuneet vuonna 2008, kun Raivio etsi yhtyeelleen naislaulajaa. He asuivat yhdessä Ruotsissa.
Starbridge vieraili Swallow the Sun -yhtyeen albumilla Songs from the North III ja Amorphiksen albumilla Under the Red Cloud.
Marius Stankevičius

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 15. heinäkuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: keskuspuolustaja oikea laitapuolustaja
Pituus: 190 senttimetriä
Paino: 83 kilogrammaa
Seura
Seura: Valencia
Pelinumero: 17
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1998–2001 2002–2008 2003 2008– 2010 2010– | Ekranas Brescia → Cosenza Sampdoria → Sevilla → Valencia | 87 (3) 165 (11) 8 (0) 44 (3) 16 (0) 18 (2) |
Maajoukkue
| 2001– | Liettua | 57 (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. huhtikuuta 2011.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. huhtikuuta 2011.
Marius Stankevičius (s. 15. heinäkuuta 1981 Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa. Hänet on valittu maansa parhaaksi jalkapalloilijaksi kahdesti peräkkäin vuosina 2008–2009.
Seurajoukkueura

Stankevičius aloitti uransa Liettuan korkeimman sarjatason A Lygan Ekranasissa kaudella 1998.
Kauden 2001 jälkeen tuolloin 20-vuotias Stankevičius siirtyi Italian Serie A:n Bresciaan. Hän teki ensiesiintymisensä sarjassa pian siirtymisensä jälkeen 3. helmikuuta 2002 ottelussa Parmaa vastaan, mutta kokonaisuudessaan ei saanut juurikaan peliaikaa ensimmäisten kausiensa aikana. Keväällä 2003 hän kävi lainalla Serie B:n Cosenzassa. Brescian runkopelaajaksi Stankevičius nousi kaudella 2004–2005, joka päättyi joukkueen putoamiseen sarjasta. Hän jatkoi Brescian riveissä Serie B:ssä kolmen kauden ajan ja edusti joukkuetta kaikkiaan 56 Serie A:n ja 101 Serie B:n ottelussa.
Stankevičius palasi Serie A:han heinäkuussa 2008 tehtyään sopimuksen Sampdorian kanssa. Hän vakiinnutti välittömästi paikkansa genovalaisjoukkueen avauskokoonpanossa ja pelasi 30 Serie A:n ottelussa kaudella 2008–2009. Marraskuussa 2008 hänet valittiin ensimmäistä kertaa Liettuan vuoden jalkapalloilijaksi. Toiseksi äänestyksessä tuli kahtena edellisenä vuonna tittelin saanut Tomas Danilevičius, jonka hän voitti pistein 722–606. Toukokuussa 2009 Stankevičius ja Sampdoria ylsivät Italian cupin loppuotteluun, jossa Lazio oli kuitenkin vahvempi. Hän pelasi myös UEFA-cupia, jonka ensimmäisellä kierroksella Sampdoria pudotti hänen synnyinkaupunkinsa joukkueen Kaunasin.
Stankevičius valittiin toistamiseen Liettuan vuoden jalkapalloilijaksi marraskuussa 2009 tällä kertaa selvemmällä piste-erolla 1 140 – 478 äänestyksessä toiseksi tulleeseen Deividas Šemberasiin. Tammikuussa 2010 hän siirtyi loppukauden kestäneellä lainasopimuksella Espanjan Primera Divisiónin Sevillaan, joka etsi korvaajaa sydänongelmista kärsineelle Sergio Sánchezille. Sevillalla on mahdollisuus tehdä siirrosta pysyvä kauden päätyttyä.
Maajoukkueura

Stankevičius debytoi Liettuan maajoukkueessa ottelussa Viroa vastaan 4. heinäkuuta 2001. Hän on pelannut vuosien 2004 ja 2008 EM- sekä vuosien 2002, 2006 ja 2010 MM-kilpailuiden karsinnoissa. Hän on kymmenen eniten maaotteluita pelanneen liettualaisen miesjalkapalloilijan joukossa.
Saavutukset

Liettuan vuoden jalkapalloilija: 2008, 2009
Aiheesta muualla

Marius Stankevičiusin esittely Sampdorian sivustolla (italiaksi)
Isokiurut

| Isokiurut |
| --- | --- |
 Arokiuru (Melanocorypha calandra)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiurut Alaudidae
Suku::  Isokiurut Melanocorypha  Boie, 1828
Katso myös
   Isokiurut Wikispeciesissä   Isokiurut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isokiurut (Melanocorypha) on kiurujen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 5 lajia.
Isokiurujen (Melanocorypha) sukuun kuuluvat lajit

Arokiuru Melanocorypha calandra
Mongoliankiuru Melanocorypha mongolica
Mustakiuru Melanocorypha yeltoniensis
Tiibetinkiuru Melanocorypha maxima
Ylänkökiuru Melanocorypha bimaculata
Aiheesta muualla

ITIS: Melanocorypha (englanniksi)
Iso Palojärvi (Multia)

| Iso Palojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Multia
Koordinaatit:  62°34′37″N, 24°38′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pussijoen valuma-alue (35.64)
Laskujoki:  uoma Pieneen Palojärveen 
Järvinumero:  35.642.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  175,2 m  
Rantaviiva:  7,512 km  
Pinta-ala:  1,0914 km²  
Saaria:  1 
 fiIso Palojärvi 
Iso Palojärvi  on Keski-Suomessa Multialla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 109 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä. Se on 2,1 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Järven lähialue on alavaa metsämaata, joka on paikoin soistunut ja se on metsähoidollisesti ojitettu. Korkeuserot ovat vähäiset lukuun ottamatta järven länsipuolella, missä sijaitsee Palojärvenkangas ja sen pitkittäinen luoteis-kaakko-suuntainen harjanne (drumliini). Järvessä on yksi luotomainen nimetön saari aivan pohjoisrannan tuntumassa. Järvestä ei ole läytettävissä luotaustietoja.
Järven rantaviivan pituus on 7,5 kilometriä. Sen lähiympäristössä sijaitsee yksi maatila, jossa ei ole enää viljelytoimintaa. Rannoille on rakennettu 18 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet läheisen Väätäiskylän kautta kulkevilta kantatieltä 58 ja seututieltä 633. Saarijärven kuntaraja ohittaa järven 400 metrin päässä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Pussijoen valuma-alueella (35.64), jonka Iso Palojärven alueeseen (35.642) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 175,2 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään Suolamminjoen valuma-alueelta (35.643), jonka laskujoki on Suolamminjoki. Ison Palojärven alueella on kaksi yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat Sirkkulampi (4 ha), joka sijaitsee kuuden kilometrin päässä, ja Hiekantakanen (8 ha), joka laskee järveen itäpuolelta Syvälahdenkankaan eteläpuolelta.
Järven laskujoki on vain 50 metriä pitkä uoma Pieneen Palojärveen ja sitten Jokijärveen, josta vesireitti jatkuu Pussijokena. Reitti jatkuu Saarijärven, Kukonjoen, Vehkoojärven ja Soutujoen kautta Tarhapäänjärveen, josta on enää lyhyt matka Kerusselkään. Saarijärveen tulee pudotusta 15 metriä, ja edelleen Vehkoojärveen lisää 20 metriä. Soutujoella on pudotusta vielä 20 metriä lisää.
Anna Lisa Janson

Anna Lisa Janson (12. kesäkuuta 1891 Tammela – 3. maaliskuuta 1985) oli suomalainen kuvaamataidon opettaja ja taidemaalari.
Anna Lisa Janson valmistui kuvaamataidon opettajaksi 1917 Suomen Taideyhdistyksen koulusta (nykyinen Taideakatemia). Hän opiskeli myös Painting Schoolissa Yhdysvaltain Fitchburgissa 1908–1909 ja Taideteollisen keskuskoulun piirustusopettajalinjalla 1930. Janson osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1918, 1919, 1928 ja 1930-luvulla.
Ingo

| Ingo> The Ingo Chronicles.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Helen Dunmore
Kieli:  englanti
Genre:  nuortenkirjallisuus, fantasiakirjallisuus
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  2005-
Suomennos
Suomentaja:  Paula Korhonen
Kansitaiteilija:  Jenni Noponen
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  2006-
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ingo on Helen Dunmoren kirjoittama nuorten-pentalogia, jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 2005.
Pentalogian osat:
Ingo – Meren kansa (alkuteos, Ingo) (2006)
Ingo – Vuorovetten vartija (alkuteos, The Tide Knot) (2006)
Ingo – Syvyyksien salaisuus (alkuteos, The Deep) (2008)
Ingo – Aaltojen kutsu (alkuteos, The Crossing of Ingo) (2008)
Ingo - Stormswept (ei suomennettu) (2012)
Juoni

Ingo kertoo sisaruksista Sapphire ("Sapphy") ja Conor Trewhellasta, joka on 13-vuotias, sekä näiden isästä Matthew Trewhellasta, jolla on tapana kertoa itsensä nimisestä miehestä, joka rakastui merenneitoon ja katoaa mereen. Eräänä juhannusiltana lasten isä katoaa veneillessään jälkiä jättämättä. Sen jälkeen Ingo (meren valtakunta) vetää lapsia puoleensa. He saavat ystävikseen ingolaiset sisarukset Elviran ja Faron. Lapset saavat päähänsä, että heidän isänsä on kadonnut Ingoon samalla tavalla kuin tarinan mies ja alkavat selvittää asiaa.
Aiheesta muualla

Vesa Sisättö: Ingo – Meren kansa. Helsingin sanomat 26.2.2006.
Maria Loikkanen: Ingo – Meren kansa. Onnimanni 2/2006.
Maria Loikkanen: Ingo – Vuorovetten vartija. Uusi nainen 5/2006.
Vesa Sisättö: Ingo – Aaltojen kutsu. Helsingin sanomat 19.5.2009.
Anna Lindström

| Anna Lindström |
| --- | --- |
 Anna Lindström vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1982 (ikä 42)
Kansalaisuus:   Suomi
Pyöräilijä
Laji:  maatiepyöräily
Rooli:  ajaja
Anna Lindström (s. 19. maaliskuuta 1982)  on suomalainen uransa lopettanut maantiepyöräilijä.
Lindström voitti maantiepyöräilyn aika-ajon SM-kilpailuissa kultaa vuonna 2010 ja sijoittui samana vuonna kolmanneksi maantieajon SM-kilpailuissa .
Antônio Campelo de Aragão

Antônio Campelo de Aragão (5. lokakuuta 1904 – 10. syyskuuta 1988) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 5. heinäkuuta 1936 ja nimitettiin Cuiabán arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Sestan titulaaripiispaksi 15. kesäkuuta 1950. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francisco de Aquino Correa, jota avustivat Luis do Amaral Mousinho ja Aureliano de Matos.
Campelo de Aragão sai 18. joulukuuta 1956 nimityksen Petrolinan hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 6. helmikuuta 1975. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.