stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rovaniemen lentoasema
Reittilennot

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Air France: Kausittainen: Pariisi-Charles de Gaulle
Austrian Airlines: Kausittainen: Wien
Easyjet: Kausittainen: Amsterdam, Birmingham, Bordeaux, Bristol, Geneve, Pariisi,  Lontoo-Luton, Lontoo-Gatwick, Lyon, Napoli, Edinburgh, Manchester, Milano-Malpensa, Nizza
Edelweiss: Kausittainen: Zürich
Eurowings: Kausittainen: Düsseldorf, Berliini, Hampuri, Stuttgart
Finnair: Helsinki, Kausittainen: Tromssa
Iberia: Kausittainen: Madrid
KLM: Kausittainen: Amsterdam
Lufthansa: Kausittainen: Frankfurt
Norwegian Air Shuttle: Helsinki, Kausittainen: Lontoo-Gatwick, Munchen
Ryanair: Milano, Kausittainen: Bryssel-Charleroi, Dublin, Liverpool, Lontoo-Stansted, Pariisi-Beauvais
Scandinavian Airlines: Kausittainen: Kööpenhamina
SunExpress: Kausittainen: Izmir
Transavia: Kausittainen: Pariisi
Turkish Airlines: Kausittainen: Istanbul
Vueling Airlines: Kausittainen: Barcelona
Reittilennot > Mahdollinen lentoreitti Rovaniemen ja Pekingin välillä

Vuonna 2017 Suomen valtio on neuvotteli Kiinan valtion kanssa sopimuksen, jonka mukaan Rovaniemen ja Pekingin välille voidaan perustaa lentoreitti.
Reittilennot > Matkustajatilastot

| Vuosi | Kotimaa | Ulkomaat | Yhteensä | Muutos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | 295 205 | 89 317 | 384 522 | −2,5 %  |
| 2006 | 330 910 | 101 377 | 432 287 | +12,4 %  |
| 2007 | 348 275 | 101 810 | 450 085 | +4,1 %  |
| 2008 | 308 870 | 91 607 | 400 477 | −11,0 %  |
| 2009 | 246 089 | 63 642 | 309 731 | −22,7 %  |
| 2010 | 246 464 | 63 357 | 309 821 | +0,1 %  |
| 2011 | 329 990 | 66 835 | 396 825 | +5,7 %  |
| 2012 | 345 763 | 58 129 | 403 892 | +1,8 %  |
| 2013 | 363 670 | 63 697 | 427 367 | +5,8 %  |
| 2014 | 376 183 | 68 378 | 444 561 | +4,0 %  |
| 2015 | 404 712 | 73 635 | 478 347 | +7,6 %  |
| 2016 | 397 799 | 90 058 | 487 857 | +2,0 %  |
| 2017 | 455 589 | 123 881 | 579 470 | +18,8 %  |
| 2018 | 512 033 | 132 111 | 644 144 | +11,2 %  |
| 2019 | 540 467 | 120 657 | 661 124 | +2,6 %  |
| 2020 | 219 259 | 48 863 | 268 122 | -59,4 %  |
| 2021 | 198 119 | 56 860 | 254 979 | -4,9 %  |
| 2022 | 401 694 | 159 040 | 560 734 | +120,0 %  |
| 2023 | 454 775 | 280 303 | 735 078 | +31,1 %  |
| 2024 | 527 773 | 420 418 | 948 151 | +29,0 %  |
Lentoaseman muita toimijoita

Finavia (entinen Ilmailulaitos) huolehtii lentoaseman ylläpidosta, muun muassa lennonjohdosta, kunnossapidosta, lennonneuvonnasta ja lentoterminaalin monista toiminnoista. Vuodesta 2016 Finavia ja Joulupukkisäätiö ovat kehittäneet Rovaniemeä Joulupukin virallisena lentoasemana. Joulupukin pajakylä ja luola Santa Park sijaitsevat noin kahden kilometrin etäisyydellä lentoasemasta valtatie 4:n varrella.
Rovaniemen lentoasema on niin sanottu yhteistoimintalentoasema, jossa on sekä siviili- että sotilasilmailua.
Lentoaseman muita toimijoita > Puolustusvoimat

Lentoasemalla toimii Lapin lennosto, jonka pääasiallisena kalustona ovat Hornet-hävittäjät.
Lentoaseman muita toimijoita > Rajavartiolaitos

Rajavartiolaitoksen vartiolentolaivueen Rovaniemen vartiolentue toimii lentoasemalla.
Lentoaseman muita toimijoita > Muita toimijoita

Ilmatieteen laitos, lento- ja sotilassääpalvelu
FinnHEMS, lääkintähelikopteripalvelu
Shell, polttoainejakelu
Airpro Oy, huolintapalvelut
SSP Finland, ravintolapalvelut
Napapiirin lahja, myymälä
Avis, autovuokraamo
Europcar, autovuokraamo
Hertz, autovuokraamo
Sixt, autovuokraamo
Finn-Rent, autovuokraamo
Green Motion, autovuokraamo
Liikenneyhteydet

Lentoasemalta on taksien lisäksi Airportbus ja Santa's Express lentokenttäkuljetus kaupunkiin. Reitit kulkevat linja-autoaseman ja suurimpien hotellien kautta. Matka Rovaniemen keskustaan ja keskustasta lentokentälle kestää noin 15–20 minuuttia.
Lentoasemalta on aikataulunmukaiset linja-autoyhteydet Nuorgamiin, Karigasniemelle, Inariin, Ivaloon, Saariselälle, Sodankylään, Luostolle, Pyhätunturille, Kemijärvelle, Sallaan, Savukoskelle ja Pelkosenniemelle.
Läntisen Lapin tunturikeskuksiin, Leville, Ylläkselle, Olokselle, Pallakselle ja Kilpisjärvelle on yhteydet Rovaniemen linja-autoasemalta.
Airportbusin autot ovat kentällä koneiden saapuessa. Ne kuljettavat matkustajia Rova­niemen kaupungin ja ympäristön alueelle tai alueelta. Santa's Express kulkee julkaistujen aikataulujen mukaan keskustaan.
Tunnustukset

Finavia on valinnut Rovaniemen lentoaseman vuoden lentoasemaksi vuosina 2006 ja 2015.
Tunnustukset > Rakentaminen

Lentoaseman suunnittelijat on palkittu Vuoden teräsrakenne -palkinnolla vuonna 1992. Palkitut ovat arkkitehdit Mikko Heikkinen ja Markku Komonen sekä diplomi-insinööri Erkki Juva ja insinööri Ritva Kyllönen.
Investointi

Vuosina 2014–2015 Finavia investoi 20 miljoonaa euroa Lapin lentoasemiin. Tuolloin muun muassa Rovaniemen lentoasemalla parannettiin terminaalin toimivuutta, palveluja ja viihtyisyyttä.
Finavia käynnisti vuoden 2018 alussa mittavan 55 miljoonan euron kehitysohjelman Kittilän, Rovaniemen ja Ivalon asemilla, jonka myötä Lapin lentoasemat valmistautuvat palvelemaan kahta miljoonaa matkustajaa vuodessa. Rovaniemen lentoaseman osuus oli 25 miljoonaa euroa. Terminaalin laajennuksen myötä tilat kasvoivat 6000 neliöstä 11 000 neliöön, ja myös pysäköintipaikkoja rakennettiin lisää. Lentoaseman tuntikapasiteetti kasvoi aikaisemmasta kolmesta koneesta viiteen. Matkustusta helpottavat uudet passintarkastus-, lähtöselvitys- ja turvatarkastuslinjat sekä lähtöportit ja laajennettu matkatavarajärjestelmä. Laajennuksen myötä check-in -pisteiden määrä nousi kahdeksasta neljääntoista. Laajennuksen yhteydessä tehtiin myös päätös rakentaa kolmas matkustajasilta, joka otettiin käyttöön talvikaudelle 2022-2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rovaniemen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Finavia – Rovaniemen lentoasema
Suomen ilmailukäsikirja – Rovaniemen lentoasema (Arkistoitu – Internet Archive)
Virtual Finnairin esittely Rovaniemen lentoasemasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Rovaniemen vartiolentolaivue (Arkistoitu – Internet Archive)
Alakulppi, Jaakko: Lapin ilmailuhistoria I, Enontekiön kuumailmapallosta 1799 Lapin ilmasotaan 1944–1945. 2000, täydennetty 2004.
Alakulppi, Jaakko: Lapin ilmailuhistoria II, jälleenrakentamisesta 1945 Lapin lentomatkailuun ja Hornet -kauteen 2001. 2006.
| n k Suomen lentoasemat |
| --- | --- |
Suuret kansainväliset:  Helsinki-Vantaa 
Pienet kansainväliset:  Ivalo  Joensuu  Kittilä  Kokkola-Pietarsaari  Kuusamo  Kuopio  Lappeenranta  Maarianhamina  Oulu  Rovaniemi  Tampere-Pirkkala  Turku  Vaasa 
Kotimaiset:  Jyväskylä  Kajaani  Kemi-Tornio  Pori  Savonlinna 
Ei säännöllistä liikennettä:  Enontekiö  Halli  Mikkeli  Seinäjoki  Utti 
Entiset lentoasemat:  Helsinki-Malmi  Kauhava  Sodankylä  Tampere-Härmälä  Varkaus  Ylivieska 
Suomen raja-asemat
| --- | --- |
Maaraja-asemat: Haapovaara | Imatran Pelkola | Inari | Karesuvanto | Karikangas | Karigasniemi | Karttimo | Kilpisjärvi | Kivilompolo | Kivipuro | Kokkojärvi | Kolmikanta (Imatra) | Kurvinen | Kuusamo | Leminaho | Muonio | Niirala (Tohmajärvi) | Nuijamaa-Brusnitšnoje (Lappeenranta) | Nuorgam | Näätämö | Onkamo | Parikkala | Pello | Puitsi | Rajakangas | Raja-Jooseppi-Lotta (Sodankylä) | Ruhovaara | Salla | Santio (Virolahti) | Tornio-Haaparanta | Uukuniemi | Vaalimaa-Torfjanovka (Virolahti) | Vainikkala-Lužaika (Lappeenranta) | Valkeavaara | Vartius-Lyttä (Kuhmo) | Virtaniemi
Lentoasemat: Enontekiö | Helsinki-Vantaa | Ivalo | Joensuu | Jyväskylä | Kajaani | Kemi-Tornio | Kittilä | Kokkola-Pietarsaari | Kuopio | Kuusamo | Lappeenranta | Maarianhamina | Mikkeli | Oulu | Pori | Rovaniemi | Savonlinna | Tampere-Pirkkala | Turku | Vaasa
Satamat: Eckerö | Färjsundet | Hamina | Hanko | Haukipudas | Helsinki | Inkoo | Kalajoki | Kaskinen | Kemi | Kemiö | Kirkkonummi | Kokkola | Kotka | Kristiinankaupunki | Lappeenranta | Loviisa | Långnäs | Maarianhamina | Merikarvia | Naantali | Nuijamaa | Olkiluoto | Oulu | Parainen | Pernaja | Pietarsaari | Pohja | Pori | Porvoo | Raahe | Rauma | Salo | Sipoo | Taalintehdas | Tammisaari | Tornio | Turku | Uusikaupunki
Rautatieasemat: Helsingin rautatieasema | Kouvolan rautatieasema | Vainikkalan rautatieasema
Eduard Dietl ja Albert Speer Rovaniemen lentokentällä talvella 1944.
Lennonjohtotorni.
Norwegian Air Shuttlen Boeing 737-800 kone Rovaniemen lentoasemalla helmikuussa 2012.
Rovaniemen lentoaseman jouluruuhkaa vuodelta 2013.
Rovaniemen lentoasema elokuussa 2014.
Tuomas Muraja

Tuomas Muraja (ent. Kainulainen) on suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja entinen rauhanturvaaja.
Elämäkerta

Muraja valmistui ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta vuonna 1992 ja filosofian maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1999. Hän oli Länsi-Suomen toimittaja vuonna 1999, Ranskan Helsingin-suurlähetystön kääntäjä ja tiedottaja 1999–2000 ja Turun Sanomien ulkomaantoimittaja vuosina 2002–2006. Muraja oli Turun Sanomien, Kalevan ja Etelä-Suomen Sanomien EU-kirjeenvaihtajana Brysselissä vuosina 2007–2011. Hän oli Turun Sanomien ulkomaantoimituksen vastaava 2011–2013.
Muraja palveli tiedotusupseerina Suomen KFOR-pataljoonassa Kosovossa vuosina 2000–2001 ja ISAF-joukoissa Afganistanin Maimanassa 2006–2007. Muraja on kirjoittanut sotilaskokemuksistaan kirjan Sotilaana Afganistanissa (Tammi, 2014).
Muraja oli yksi viidestä työryhmän jäsenestä tietojentarkistuspalvelu Faktabaarissa, jolle myönnettiin Bonnierin journalistipalkinto Vuoden journalistisena tekona 2014.
Faktabaari on sittemmin sanoutunut irti Murajasta ja ilmoittanut ettei hänellä ole aktiivista roolia projektissa.
Muraja oli mukana työttömille järjestetyssä Suomen perustulokokeilussa 2017–2018 ja julkaisi kokemuksistaan teoksen Perustulokoe-eläin 2019.
Teokset

S-O. Fagerström – sotilaspojasta yrittäjäksi, maailmanmestariksi ja neuvokseksi.  Helsinki:  Fagerström moottoriveneurheilumuseosäätiö, 2008.
Sotilaana Afganistanissa.  Tammi, 2014.
Faktat tiskiin! : Suomalaisen faktantarkistuksen käsikirja. Tammi, 2017. 978-951-31-9259-4
Perustulokoe-eläin. Tampere: Vastapaino, 2019. 978-951-76-8735-5
Elisabethin enkelit. Suomalaisnaisia rauhaa turvaamassa. Tampere: Vastapaino, 2021. 978-951-768-933-5
Yksityiselämä

Muraja on ollut naimisissa entisen kansanedustajan Rosa Meriläisen kanssa vuodesta 2017 lähtien.
Aiheesta muualla

Kotisivut Tuomas Muraja.
Jonne Tammela

| Jonne Tammela |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. elokuuta 1997 (ikä 27) Ylivieska, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Ässät
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  47
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  KalPa (SML) Syracuse Crunch (AHL) Orlando Solar Bears (ECHL) Lukko (SML) TPS (SML) SaiPa (SML)
NHL-varaus:  118. varaus, 2015 Tampa Bay Lightning
Jonne Tammela (s. 5. elokuuta 1997 Ylivieska) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Porin Ässissä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Tammela osaa pelata myös keskellä.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sveitsi 2015 | jääkiekko |  |
Tammela pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa. Tammela pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2014. Hän putosi viimeisten joukossa alle 20-vuotiaiden MM-leiriryhmästä vuoden 2016 turnaukseen. Yhteensä Tammela on pelannut 17 nuorten ja 48 poikien maaottelua tehopistein 17+37=54.
Muuta

Tammelan isä Pasi on entinen alempien sarjojen hyökkääjä. Hänen pikkuveljensä Jussi pelaa hyökkääjänä Norjan EliteHockey Ligaennin Sparta Sarpsborgissa ja Jeremi hyökkääjänä Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuissa.
Supertekoäly

Supertekoäly tai superälykäs tekoäly (engl. Artificial Superintelligence, ASI) tarkoittaa hypoteettista tekoälyn muotoa, joka ylittää merkittävästi älykkäimpienkin ihmisten älykkyyden kaikilla kognitiivisilla alueilla, kuten luovuudessa ja yleisessä älykkyydessä. Se on tekoälyyn liittyvän tutkimuksen ja filosofian keskeinen käsite, ja se eroaa kapeasta tekoälystä sekä yleisestä tekoälystä sen äärimmäisen tehokkaan suorituskyvyn vuoksi.
Oxfordin yliopiston filosofi Nick Bostrom määrittelee supertekoälyn "miksi tahansa älyksi, joka ylittää suuresti ihmisten kognitiivisen suorituskyvyn käytännöllisesti katsoen kaikilla kiinnostavillla alueilla".
Ennusteet

Useimmat kyselyihin osallistuneet tekoälytutkijat olettavat, että koneet pystyvät lopulta kilpailemaan ihmisten kanssa älykkyydessä, vaikka ei ole juurikaan yksimielisyyttä siitä, milloin tämä tapahtuu.
Vuoden 2022 tutkimuksessa mediaanivuosi, johon mennessä vastaajat odottivat "korkean tason koneälyä" 50 %:n varmuudella, oli 2061. Tutkimuksessa määriteltiin korkean tason koneälyn olevan saavutettu silloin, kun koneet pystyvät suorittamaan kaikki annetut tehtävät ilman apua paremmin ja halvemmalla kuin ihmistyöntekijät.
Vuonna 2023 OpenAI:n johtajat julkaisivat suosituksia siitä, miten superälyä voidaan hallita. He uskovat sen syntyvän mahdollisesti alle 10 vuodessa.
Kehitysnäkymät ja mahdollisuudet

Supertekoälyn toteutuminen edellyttää merkittäviä läpimurtoja tekoälyn tutkimuksessa ja laskentatehossa. Sen saavuttaminen voisi johtaa monenlaisiin tuloksiin, kuten nopeutettuun tieteelliseen ja teknologiseen kehitykseen, ja todennäköisesti jopa niin sanottuun teknologiseen singulariteettiin, tosin teknologista singulariteettiä pidetään myös joskus ennakkovaatimuksena itse superälykkyyden syntymiselle.
Turvallisuus

Supertekoälyn kehittämisen eettiset ja turvallisuusnäkökohdat ovat merkittäviä. On keskusteltu siitä, miten supertekoälyn käyttäytyminen voitaisiin varmistaa ihmiskunnan eduksi ja miten sen mahdollinen kontrolloimaton toiminta voitaisiin estää. Nämä kysymykset liittyvät laajemmin tekoälyn ohjaamiseen ja sääntelyyn.
Hugo Koblet

Hugo Koblet vuonna 1956.
Hugo Koblet (21. maaliskuuta 1925 Zürich – 6. marraskuuta 1964 Uster) oli sveitsiläinen rata- ja maantiepyöräilijä, ensimmäinen ulkomaalainen Italian ympäriajon voittaja (1950). Hän voitti myös Ranskan ympäriajon (1951) sekä kolme kertaa Sveitsin ympäriajon, kahdesti Züri-Metzgeten ja kerran Tour de Romandien. Ratapyöräilyssä hän voitti kaksi Euroopan mestaruutta sekä kolme MM-mitalia.
Koblet kuoli auto-onnettomuudessa vain 39-vuotiaana marraskuussa 1964.
Saavutuksia > Ratapyöräily

Ratapyöräilyn MM-kilpailut, takaa-ajo: 1947 pronssia, 1948 neljäs, 1951 hopeaa, 1954 hopeaa
Ratapyöräilyn EM-kilpailut, pariajo (parina Armin von Buren): 1953 kultaa, 1954 kultaa
Ratapyöräilyn Sveitsin mestaruuskilpailut, takaa-ajo: 1947–1954 kultaa
Saavutuksia > Maantiepyöräily

Italian ympäriajo:
1950 kokonais- ja mäkikilpailun sekä etappien 6 ja 8 voitto
1951 kokonaiskilpailussa kuudes ja etapin 19 voitto
1952 kokonaiskilpailussa kahdeksas
1953 kokonaiskilpailussa toinen ja etapin 8 voitto
1954 kokonaiskilpailussa toinen sekä etappien 15 ja 21 voitto
1955 kokonaiskilpailussa kymmenes ja etapin 21 voitto
Ranskan ympäriajo:
1951 kokonaiskilpailun sekä etappien 7, 11, 14, 16 ja 22 voitto
Espanjan ympäriajo:
1956 etapin 9 voitto
Sveitsin ympäriajo:
1947 etapin 1A voitto
1948 etapin 5 voitto
1950 kokonaiskilpailun sekä etappien 4A, 4B ja 6 voitto
1951 kokonaiskilpailussa toinen sekä etappien 2B ja 7 voitto
1953 kokonaiskilpailun sekä etappien 3, 6 ja 8 voitto
1955 kokonais- ja mäkikilpailun sekä etapin 2 voitto
Tour de Romandie:
1948 etapin 6 voitto
1949 etapin 4 voitto
1950 kokonaiskilpailussa toinen
1951 kokonaiskilpailussa toinen
1952 kokonaiskilpailussa toinen ja etapin 4 voitto
1953 kokonaiskilpailun sekä etappien 1, 2 ja 3A voitto
1954 etapin 3 voitto
1955 kokonaiskilpailussa toinen ja etapin 3B voitto
1957 kokonaiskilpailussa kolmas
Milano-Zürich:
1948 kokonaiskilpailussa toinen ja etapin 1 voitto
Rooma-Napoli-Rooma:
1953 etappien 2B ja 3 voitto
1954 etapin 3 voitto
Züri-Metzgete: 1951 neljäs, 1952 voitto, 1954 voitto
Flanderin ympäriajo: 1955 toinen
Pariisi-Roubaix: 1955 viides
Grand Prix des Nations: 1951 voitto
Critérium des As: 1951 voitto
GP de Suisse: 1950 voitto, 1951 voitto, 1954 voitto
Sassari-Cagliari: 1954 voitto
Sveitsin maantiepyöräilymestaruuskilpailut: 1955 voitto
Seitsemän seinähullua veljestä

Seitsemän seinähullua veljestä (alun perin Pentti Oskari Kankaan seitsemän seinähullua veljestä) oli Pentti-Oskari Kankaan vuonna 1966 perustama huumorimusiikkia esittävä yhtye. Yhtye lopetti toimintansa keväällä 2024.
Ensimmäisen levytyksensä yhtye teki nimellä Pentti Oskari Kangas ja Kuusisto vuonna 1968, jolloin Shokki-levymerkki julkaisi yhtyeen singlen, jossa A-puolella oli kappale "Säkylän Siiri" ja B-puolella "Yrjö". Kappaleet sävelsi William White (Antti Hammarberg) eli Irwin Goodman ja sanoitti Bill Black (Vexi Salmi). Orkesteri oli Uuden Iloisen Teatterin (UIT) orkesterina 29 vuoden ajan vuosina 1979–2007. Lisäksi orkesteri oli kiinnitettynä neljän vuoden ajan Tampereen teatterin musikaaliesitykseen Sugar eli Piukat paikat (1982–1986). Vuonna 1985 orkesteri palkittiin Suomen Muusikkojen Liiton tunnustuspalkinnolla. Valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen ovat yhtyeen jäsenistä saaneet Esa Rosvall, Matti Saarinen, Raimo Smedberg, Seppo Korjus ja Pekka Seppä.lähde?
Seitsemän seinähullua veljestä
Kokoonpano (2016)

Arto Hyötyläinen – laulu, kosketinsoittimet
Matti Saarinen – laulu, saksofonit
Risto Purhonen – laulu, saksofoni, huilu
Jarno Laaksonen – laulu, basso
Jake Niska – laulu, rummut
Reijo "Takku" Ylinen
Yhtyeessä soittaneet ja laulaneet muusikot

Jykä Ahola
Antti Nikkanen
Veli-Matti Alarto
Sammy Babitzin
Timo Hietanen
Arto Hyötyläinen
Pentti Ilmonen
Kullervo "Poka" Jyrkäs
Jari Kallonen
Jaakko Salo (UIT-kapellimestari)
Jari Puhakka (UIT-kapellimestari)
Hannu Keinänen
Marko Kiviniemi
Mikko Koponen
Seppo Korjus
Sakari Kuosmanen
Lasse Laakso
Jarno Laaksonen
Lea Laven
Kari Lehtomäki
Pertti Hurmalainen
Heikki Lehtonen
Markku Leinonen
Kaj Martin
Saku Mattila
Martti "Jenkki" Nieminen
Jake Niska
Jari Nurminen
Juha "Mooses" Pentti
Risto Purhonen
Heikki Pohto
Esa "Nätsi" Rosvall
Matti Saarinen
Pekka "Pablo" Seppä
Raimo Smedberg
Martti Tiainen
Jaakko "Jaska" Vaihinen
Rauli Virta
Tapio Virtala
Reijo "Takku" Ylinen
Pentti-Oskari Kangas (orkesterin perustaja)
Diskografia > Albumit

Pentti Oskari Kankaan 7 seinähullua veljestä (1973)
Lumikki ja 7 seinähullua (1974)
Sinne sun tänne ja takaisin (1978)
Kauheimmat laulumme (1979)
Tangorilla (1979)
The Joulukalenteri (2007, DVD ja soundtrack)
Tuplat Vaakahuoneella (2CD-live, 2009)
Diskografia > Kokoelmat

Toivotut (1992)
20 suosikkia – Banaania poskeen (1996)
Tähtisarja – 30 suosikkia (2008)
Diskografia > Singlet

"Säkylän Siiri"/"Yrjö" (1967)
"Missikisat" (1969)
"Aavikon Ali" (1996)syksyn sävel kolmonen
"Tuutin täyttä solaa" / "Persiinalaisella torilla" (2005)
Finlanders & 7 Seinähullua Veljestä: "Aikuisten miesten joulu" (2006)
Meksikon pikajuna/Emma
Muuta

Yhtyeen jäsenet Seppo Korjus, Raimo Smedberg ja Kari Lehtomäki tekivät Jukka Virtasen kanssa 24-osaisen komediasarjan The Joulukalenteri, jota esitettiin MTV3-kanavalla vuonna 1997, uusintana vuonna 1998, Subtv:llä vuonna 2007 sekä Subilla vuosina 2017, 2018 ja 2019. Lea Laven oli yhtyeen apusolisti vuosina 1966–1968. Yhtye teki syksyllä 2007 kahdeksalla paikkakunnalla iskelmäyhtye Finlandersin kanssa Iloinen Joulukonsertti -kiertueen. Käsikirjoituksia ovat tehneet Ilkka Talasranta ja Jukka Virtanen, Markku Heikkilä ja Jussi Tuominen. Tiina Brännäre on ohjannut suurimman osan konserteista. TV-ohjelmasta The Joulukalenteri tuttu Santasen perhe Olli, Kerttu sekä Näsä ovat seikkailleet vuosittaisissa Joulukonserteissa.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Gramofonin artistisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Seitsemän Seinähullua Ruotsin-kiertueella 1970
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seitsemän seinähullua veljestä Wikimedia Commonsissa
Horatio Nelson

| Horatio Nelson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1758 Burnham Thorpe, Norfolk, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 21. lokakuuta 1805 (47 vuotta) Trafalgarinniemen läheisyydessä, Espanja
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Yhdistynyt kuningaskunta
Palvelusvuodet:  1770–1805
Sotilasarvo:  Vara-amiraali
 Nimikirjoitus
Horatio Nelson (29. syyskuuta 1758 Burnham Thorpe, Norfolk, Ison-Britannian kuningaskunta – 21. lokakuuta 1805 Gibraltarinsalmi) oli englantilainen amiraali ja kaikkien aikojen kuuluisimpia merisodan johtajia.
Nelson jäi historiaan, kun hänen johtamansa brittilaivasto voitti ranskalais-espanjalaisen laivaston Trafalgarin taistelussa 21. lokakuuta 1805. Lopputulos murensi Ranskan keisarin Napoleonin haaveet maihinnoususta Britteinsaarille ja mahdollisti Englannin nousun merten valtiaaksi. Nelsonin muut suuret merivoitot olivat Abukirin taistelu 1. elokuuta 1798 ja Kööpenhaminan taistelu 2. huhtikuuta 1801.
Uran alku

Horatio Nelson syntyi 11-lapsiseen pappisperheeseen. Hän aloitti laivastouransa 12-vuotiaana, kun hänet kirjattiin 1. tammikuuta 1771 kansimieheksi meriupseerienonsa Maurice Sucklingin alukselle HMS Raisonnablelle Espanjan valloitettua Falklandinsaaret ja Britannian aloitettua laivastonsa varustamisen sekä miehistöjen värväämisen. Nelson saapui alukselle vasta 15. maaliskuuta Chathamissa koulun lomakauden alkaessa, mutta siirtyi jo 21. toukokuuta 1771 HMS Triumphille, jossa hän ei viipynyt kauan.
Nelson hankki enonsa suhteilla paikan Länsi-Intiaan matkanneelle kauppalaivalle Mary Annelle, jolle hän kirjautui toukokuussa 1771. Hän purjehti aluksen mukana heinäkuuhun 1772. Sen jälkeen hän pääsi tutkimusalukseksi muutetun mörssärialus HMS Carcassin matkassa Antarktikselle.
HMS Carcassilta hän siirtyi 15. lokakuuta 1773 uudelleen HMS Triumphille ja sieltä edelleen 27. lokakuuta HMS Seahorselle, 15. maaliskuuta 1776 HMS Dolphinille, 24. syyskuuta HMS Worcesterille, 10. huhtikuuta 1777 HMS Lowestoftelle, valtausmiehistön johtajana kuunari Little Lucylle (todellisuudessa ensimmäinen aluksen päällikkyys), HMS Bristolilla. Viimeisillä aluksilla hän palveli lyhyitä aikoja ennen kuin siirtyi seuraavalle alukselle.
Nelson sai 1. tammikuuta 1778 ensimmäisen sotalaivan päällikkyyden 20-vuotiaana komentaessaan aseistettua prikiä HMS Badgeria, jonka päällikkönä hän kohensi miehistön oloja ja kiinnitti huomiota kunnon ruoan ja juoman hankkimiseen.