stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uittoränni
Uittorännit Suomessa > Nellimin uittoränni

Nellimin uittoränni sijaitsee Inarinjärven koilliskolkassa Keskimmäisen järven ja Nellimjärven välillä. Sen uittorännin pituus on 304 metriä ja sen alkupään ja loppupään korkeusero on 16,8 metriä. Ränni oli käytössä vuodesta 1929 vuoteen 1932. Keväällä 1994 Museovirasto alkoi restauroida ränniä, ja projekti saatiin valmiiksi syksyllä 1995. Uittojen aikana ohjattiin Nellimjoen vesi kulkemaan uittorännin kautta, ja sen tähden rakenteetkin ovat vankkoja puurakenteita.
Uittorännit Suomessa > Riutukan uittoränni

Riutukan uittoränni Sallassa on peräisin todennäköisesti vasta 1920-luvulta, joskin Raakunjoessa uitot alkoivat jo vuonna 1895. Riutukan uittorännin pituus on 240 metriä. Uittorännin lisäksi alueella on kunnostettu muutakin uittoon liittyvää rakennusympäristöä. Restaurointityöt valmistuivat vuonna 1992.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uittoränni Wikimedia Commonsissa
Nellimin uittoränni
Venäjän suomalais-ugrilaisten kansojen yhdistys

Venäjän suomalais-ugrilaisten kansojen yhdistys (engl. Association of the Finno-Ugric Peoples of the Russian Federation (Afun Rf)) on vuonna 1991 perustettu ja vuonna 2005 Venäjän valtion uudelleen organisoima järjestö. Se edustaa niitä Venäjän tasavaltoja ja alueita, joissa asuu myös suomalais-ugrilaisia. Yhdistys on viranomaisten edustaja, ei alueiden asukkaiden edustaja.
Lähteiden mukaan Afun on Kremliä lähellä oleva järjestö. Tarton yliopiston emeritusprofessori Tõnu Seilenthal, joka on virolaisten edustaja kansainvälisessä suomalais-ugrilaisten kansojen konsultaatiokomiteassa sekä yksi Tarton kongressin järjestäjistä, kertoi keväällä 2021 kansojen edustajien olevan tyytymättömiä Afunin kielteiseen lausuntoon Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressista. Lausuntoa oli arveltu Kremlin sanelemaksi, mutta Seilenthal arveli alempien viranomaisten itsenäisesti ennakoineen, mitä heidän haluttaisiin kirjoittavan sen jälkeen, kun Venäjä lisäsi Viron ”epäystävällisten maiden” luetteloon.
Yhdistys julkaisi 10. maaliskuuta 2022  Venäjän vuonna 2022 Ukrainaan kohdistamaa hyökkäystä tukevan kannanoton:
»Me, Venäjän suomalais-ugrilaisten kansojen edustajat, ilmaisemme tukemme Venäjän federaation presidentille Vladimir Vladimirovitš Putinille, joka päätti suojella Donetskin kansantasavallan ja Luhanskin kansantasavallan asukkaiden oikeuksia ja etuja [ja päätti tehdä] pakotettuja ja välttämättömiä toimenpiteitä maamme turvallisuuden vahvistamiseksi.»
Venaria Reale

| Venaria Reale |
| --- | --- |

 vaakuna

 Venaria Reale
 Koordinaatit: 45°7′29″N, 7°38′11″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Piemonte
Metropolikaupunki:  Torino
Hallinto:  
 – Pormestari:  Nicola Pollari
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  20,44 km²
Korkeus:  249–326 m
Väkiluku (31.12.2015):  34 193
 – Väestötiheys:  1 673 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  10078
Suuntanumero(t):  011
 
 www.comune.venaria.to.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Venaria Reale on kunta Italian pohjoisosassa Piemonten alueella, Torinon metropolikaupungissa. Se sijaitsee kahdeksan kilometriä Torinosta luoteeseen. Kaupunki on pinta-alaltaan 20,4 neliökilometriä ja asukkaita siellä on noin 35 000.
Venaria Realen kunta tunnettiin aiemmin nimellä Altessano Superiore, ja nykyisen kunnan alueella oli myös toinen kylä nimeltään Altessano Inferiore. Kaksi Altessanon kylää yhdistyivät Venariaksi, kun Savoijin kuningassuvun Kaarle Emanuel II rakennutti alueelle 1600-luvun lopulla metsästyslinnan, josta ranskalaisperäinen sana Venaria tulee.
Kunnassa sijaitsee kaksi Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvaa Savoijin kuninkaallisen suvun rakennusta. Suuri Reggia di Venaria Reale -metsästyslinna ja Borgo Castello nel parco de La Mandria.
Ulamin spiraali

Ulamin spiraali (toisinaan alkulukuspiraali) on matemaattinen kuvio, jonka löysi puolalaismatemaatikko Stanisław Marcin Ulam vuonna 1963. Ulamin spiraali kiertyy neliön ympärille alkulukujen muodostaessa vinoviivoja ja niiden taipumuksesta pakkautua tietyille viivoille. Tarpeeksi kaukana keskustasta myös vaaka- ja pystyviivat ovat näkyvissä. Ulamin spiraalista on tehty erilaisia variaatioita, kuten Sacksin spiraali.
Spiraalin kehitys

Spiraalin keskustassa on luku 1, jonka ympärille positiiviset luonnolliset luvut kiertyvät järjestyksessä:
Kun spiraalin alkuluvut jätetään paikalleen ja poistetaan muut luvut, huomataan että alkuluvut muodostavat vinoja suoria:
Alkuluvut ovat numeroa 2 lukuun ottamatta parittomia, joten alkulukujen muodostamat suorat eivät ole yllätys, vuorottelevathan jaolliset ja jaottomat luvut Ulamin spiraalissa. Yllättävää sen sijaan on alkulukujen taipumus pakkautua joillekin suorille enemmän kuin toisille.
On huomattu, että alkuluvut muodostavat vinoviivoja silloinkin, kun keskustassa oleva luku ei ole 1. Tämä viittaa siihen, että kokonaislukujen vakioita a ja b on suuri määrä. Yhtälö
antaakin odottamattoman paljon alkulukuja sitä mukaa, kun n kasvaa.
Sacksin spiraali

Insinööri Robert Sacks teki Ulamin spiraalista variaation, joka eroaa Ulamin spiraalista kolmella tapaa:
Spiraalin keskustassa on 1:n sijaan nolla,
Sacksin kuvio perustuu Arkhimedeen spiraaliin, ei neliöön, ja
Täydelliset neliöjuuret (= luvun x neliö on positiivinen kokonaisluku, siis 1, 4, 9, 16, 25 jne.) muodostavat spiraalin oikealle puolelle suoran rivin.
Mikäli spiraalia jatkaa pidemmälle (esimerkiksi kymmeniin tuhansiin) ja merkitsee alkuluvut muita lukuja tummemmalla, kaukaa katsottua huomaa, että alkuluvuilla on taipumus kasautua muodostaen kaaret, joiden päät jatkavat spiraalin ulkopuolelle ylä- ja alavasemmalle, kuten viereisessä kuvassa. Esimerkiksi yksi näistä kaarista sisältää alkuluvut polynomista
x2 + n + 41, Leonhard Eulerin kehittämä kuuluisa, alkulukurikas polynomi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ulamin spiraalin epävirallinen kotisivu (englanniksi)
Ulamin spiraali MathWorldissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Robert Sacks - Ulamin spiraalin variaatio (englanniksi)
Richard Buckminster Fuller - Ulamin spiraalin variaationa kolmio (englanniksi)
Ulamin spiraalin kehitys YouTube-animaationa



Sacksin spiraali alkuluvut tummennettuina.
Vesa Koskela

| Vesa Koskela> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. joulukuuta 1960 (ikä 63) Salla, Suomi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Nyrkkeilijä
Pituus:  178 cm
Painoluokka:  välisarja (alle 67 kg)
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten amatöörinyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten amatöörinyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten amatöörinyrkkeily.EM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten amatöörinyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tampere 1981 | keskisarja |  |
Vesa Tapani Koskela (22. joulukuuta 1960 Salla, Suomi) on uransa päättänyt Ruotsia edustanut nyrkkeilijä.
Suomesta Ruotsiin muutanut Vesa Koskela aloitti nyrkkeilyuransa 15-vuotiaana välisarjassa eli alle 67 kg marraskuussa 1976 Olofströms BC:n riveissä. Ruotsin juniorimestaruuden hän otti seuraavana vuonna. Joulukuussa 1979 hän nyrkkeili nuorten MM-kisoissa Japanin Jokohamassa, jossa hän saavutti MM-pronssia.
Vuonna 1980 Koskela nyrkkeili miesten sarjassa edeten Ruotsin mestaruuskisoissa loppuotteluun kokien pistehäviön suomalaistaustaiselle Lasse Frimanille. Pian sen jälkeen hän otteli PM-kisoissa, mutta koki tappion Suomen Kalevi Marjamaalle. Keväällä 1981 Vesa Koskela otti ensimmäisen Ruotsin mestaruuden. Sen jälkeen hän kilpaili kesälla Tampereella EM-kisoissa ja kahden voiton jälkeen eteni välieriin, jossa koki pistetappion Itä-Saksan Karl-Heinz Krügerille. Näin Koskela saavutti EM-pronssia.
Hän otti seuraavana vuonna toisen Ruotsin mestaruutensa ja toukokuussa 1982 osallistui Münchenin MM-kisoihin. Niissä hänen ensimmäinen vastustaja oli Yhdysvaltain Mark Breland. Ottelu päättyi keskeytykseen 2. erässä. Brelandista tuli kisoissa maailmanmestari ja valittiin kisojen parhaaksi nyrkkeilijäksi. Vuoden 1983 aikana Koskela otteli useita kansainvälisiä otteluita. Hän hävisi Ruotsin mestaruuskisoissa hieman yllättäen. Hän oli myös mukana  Helsingin Gee-Bee -turnauksessa ja Tampereen Tammer-turnauksessa, mutta kummassakaan suomalaisturnauksessa ei tullut turnausvoittoa. Toukokuun 1983 Varnan EM-kisoissa tuli 1. kierroksen tappio Jugoslavian Sreten Mirkovicille.
Vuosi 1984 oli Koskelan nyrkkeilyuran viimeinen. Hän edusti nyt tukholmalaista Narva BK:ta. Hän otti 3. Ruotsin mestaruutensa. Samana vuonna hän saavutti PM-mestaruuden ja valittiin olympiaedustajaksi Los Angelesiin. Voitettuaan pakistanilais- ja grenadalaisnyrkkeilijät Koskela kohtasi puolivälierissä Etelä-Korean An Young-Suin, jolle hän koki selvän pistetappion. Koskelan loppusijoitus oli siis jaettu 5. sija.
Vesa Koskela otteli vuosina 1976-1984 kaikkiaan 114 ottelua, joissa hän saavutti 75 voittoa, joista 28 tyrmäyksellä. Niistä maaotteluja oli seitsemän, joista voittoja oli neljä.
Vesa Koskela on kouluttautunut Tukholmassa naprapaatiiksi, ja hän toimi itsenäisenä yrittäjänä.
Vehkalammi (Ruovesi)

| Vehkalammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ruovesi
Koordinaatit:  62°01′49″N, 23°56′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskuoja:  oja Koveroon 
Järvinumero:  35.413.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  129,5 m  
Rantaviiva:  0,525 km  
Pinta-ala:  1,209 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkalammi 
Vehkalammi  on Pirkanmaalla Ruovedellä Joensuun kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 129,5 metriä mpy.
Valkoinen kuningatar

| Valkoinen kuningatar> The White Queen |
| --- | --- |
Tyyli:  historiallinen draama
Luoja(t):  Emma Frost Lisa McGee Malcolm Campbell Nicole Taylor
Pääosissa:  Rebecca Ferguson Max Irons
Alkuperämaa:  Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   BBC One  Yle TV1
Esitetty:  16. kesäkuuta 2013 –   18. elokuuta 2013
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  10
Tuotanto
Ohjaaja(t):  James Kent Jamie Payne Colin Teague
Aiheesta muualla
IMDb 
Valkoinen kuningatar (engl. The White Queen) on brittiläinen historiallinen draamasarja. Sarja kertoo Ruusujen sodasta ja keskittyy kolmeen vallassa olevaan naiseen Elizabeth Woodvilleen, Margaret Beaufortiin ja Anne Nevilleen. Sarja perustuu Philippa Gregoryn historialliseen romaanisarjaan The Cousin’s War. Televisiosarja perustuu romaaneihin Valkoinen kuningatar (The White Queen, 2009) Punainen kuningatar (The Red Queen, 2010) ja The Kingmaker's Daughter (2012).
Valkoinen kuningatar esitettiin ensimmäisen kerran BBC One-kanavalla vuonna 2013 ja Suomessa Yle TV1 aloitti sarjan esittämisen vuonna 2014.
BBC:n mukaan sarjalle ei ole tulossa jatkoa, vaan sarjasta oli koko ajan tarkoitus tehdä kymmenenosainen. Kuitenkin vuonna 2013 Starz ilmoitti tuottavansa sarjalle jatko-osan The White Princess, joka perustuu Gregoryn samannimiseen romaaniin.
Juoni

Vuonna 1464 Plantagenet-suvun kaksi haaraa, Lancasterit ja Yorkit, taistelevat Englannin kruunusta niin sanotussa Ruusujen sodassa. Nuori York-sukuun kuuluva Edvard kruunataan kuninkaaksi Warwickin herttuan avustuksella. Kuningas Edvard päättää naida vastoin herttuan tahtoa Lancaster-sukuun kuuluvan aatelisnaisen Elisabet Woodvillen, joka on juuri jäänyt leskeksi. Warwickin herttua tekee kaikkensa estääkseen Elisabethin nousun valtaan, mutta Elisabethin apuna on hänen äitinsä Jacquetta, joka pitää itseään eräänlaisena noitana.
Elisabethin ja Edvardin suurin vihollinen on Lancaster-sukuun kuuluva Margaret Beaufort, joka on syvästi uskonnollinen nainen ja tekee kaikkensa saadakseen poikansa Henry Tudorin valtaistuimelle. Warwickin herttuan tytär Anne Neville joutuu olemaan osa isänsä suunnitelmia vallan kaappaamiseksi. Anne kuitenkin nai kuningas Edvardin nuoremman veljen Richardin, ja pyrkii itse valtaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rebecca Ferguson  | … |  Elisabet Woodville, "Valkoinen kuningatar" ja kuningas Edvardin puoliso   |
|  Max Irons  | … |  Kuningas Edvard   |
|  Janet McTeer  | … |  Jacquetta Woodville, Elisabethin äiti   |
|  Amanda Hale  | … |  Lady Margaret Beaufort, "Punainen kuningatar"   |
|  James Frain  | … |  Richard Neville, Warwickin herttua joka tunnettiin nimellä "Kuninkaantekijä"   |
|  Faye Marsay  | … |  Anne Neville, Richard Nevillen tytär   |
|  Tom McKay  | … |  Jasper Tudor   |
|  David Oakes  | … |  George, Clarencen herttua, kuningas Edvardin veli   |
|  Eleanor Tomlinson  | … |  Lady Isabel Neville, Clarencen herttuatar, Georgen vaimo ja Lady Anne Nevillen vanhempi sisar   |
|  Aneurin Barnard  | … |  Richard, Gloucesterin herttua, kuningas Edvardin veli   |
|  Ben Lamb  | … |  Anthony Rivers, Elisabethin veli   |
|  Rupert Graves  | … |  Lordi Thomas Stanley   |
|  Robert Pugh  | … |  Paroni Rivers, Elisabethin isä   |
Tuotanto

Valkoinen kuningatar -sarjan tuotantobudjetti oli 22 miljoonaa euroa. Televisiosarja kuvattiin 120:n päivän aikana Belgiassa muun muassa Bruggen ja Gentin kaupungeissa.
Sarjasta tehtiin kaksi erilaista versiota: Yhdysvaltojen markkinoille tarkoitettu versio sisältää enemmän alastonkohtauksia kuin Ison-Britannian markkinoille tarkoitettu.
Vastaanotto

Televisiosarja sai kolme Golden Globe- ja neljä Primetime Emmy -ehdokkuutta ja se voitti People's Choice Award -palkinnon. Sarjaa on kuitenkin myös arvosteltu historiallisten tosiasioiden vääristelemisestä.
Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan lippu

Venäjän neuvostotasavallan lippu (ven. φлаг Российской Советской Республики, flag Rossijskoi Sovetskoi Respubliki) otettiin virallisesti käyttöön Venäjän neuvostotasavallan perustuslain myötä kesällä 1918. Tätä aiemmin, marraskuussa 1917 bolševikkien suorittamasta lokakuun vallankumouksesta lähtien käytettiin ensin kommunismin punaista lippua ja sitten huhtikuusta kesäkuuhun 1918 punaista lippua, jossa valkoisin kirjaimin Россійская Соціалистическая Федеративная Совѣтская Республика, Rossijskaja Sotsialistitšeskaja Federativnaja Sovetskaja Respublika.
Kesällä 1918 käyttöön otetussa punapohjaisessa lipussa oli keltaisella viivalla erotettu tangonpuoleinen yläreuna, jossa perinteisellä kyrillisellä kalligrafialla tyylitellyt keltaiset kirjaimet РСФСР, RSFSR viitaten neuvostotasavallan virallisen nimen alkukirjaimiin. Lippu vaihtui vuonna 1937 lippuun, jossa yläreunaa ei erotettu ja РСФСР on tavallisin kirjaimin.
Seuraava lippu otettiin käyttöön 1954. Siinä punaisen osan vasemmassa yläkulmassa on neuvostotasavallan vaakunan symboleista sirppi ja vasara sekä punainen tähti. Tangonpuolisen reunan sininen väri viittaa Venäjään.
Elokuun 1991 vallankaappausyrityksen jälkeen lipuksi tuli valko-sini-punainen trikolori, joka oli sellaisenaan pari vuotta myös Venäjän federaation lippuna.
Vence

| Vence |
| --- | --- |

 vaakuna
 Vence
 Koordinaatit: 43°43′25″N, 7°06′51″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Provence-Alpit-Riviera
Departementti:  Alpes-Maritimes
Arrondissementti:  Grasse
Väkiluku (2010):  19 281 
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vence on kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella. Se on keskiaikainen 1100-luvulta peräisin oleva kaupunki lähellä Välimerta. Vence on ollut taiteilijoiden suosima paikka. Siellä ovat vuosien saatossa tehneet työtään kuuluisuudet kuten Henri Matisse, Chaïm Soutine, Marc Chagall, Raoul Dufy, Jean Dubuffet ja Arman.
Henri Matisse asui Vencessa toisen maailmansodan aikana ja sai apua terveysongelmiinsa dominikaaniluostarista. Vuosina 1949–1951 hän koristeli kiitokseksi luostarin kappelin maalauksillaan, ja ”Matissen kappeli” on nyt kunnan tunnetuin matkailunähtävyys. Kylässä on myös modernin taiteen museo Fondation Emile Hugues.
Vencen eteläpuolella on taiteilijoiden 1920-luvulla löytämä keskiaikainen kylä Saint-Paul-de-Vence kymmenine taidegallerioineen ja Fondation Maeght -taidemuseoineen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vence Wikimedia Commonsissa
Venäjän sotahistoriallinen seura

Venäjän sotahistoriallinen seura on presidentti Vladimir Putinin antamalla käskyllä 2012 perustettu seura. Sen puheenjohtaja on Venäjän aiempi kulttuuriministeri Vladimir Medinski.
Seura ei ole tieteellinen seura vaan se ilmoittaa pyrkimyksekseen tukea ja edistää Venäjän sotahistorian tutkimusta ja estää sen vääristelyä sekä popularisoida sotahistorian tutkimuksen saavutuksia, kohottaa sotilaspalvelun arvostusta ja lisätä isänmaallista opetusta. Se pystyttää Venäjälle ja ulkomaille aiheeseensa liittyviä muistomerkkejä, joita on pystytetty ainakin 215, ja kiinnittää muistolaattoja, muun muassa Pietariin marsalkka C. G. Mannerheimin reliefin, joka kuitenkin jouduttiin sabotaasien vuoksi siirtämään Tsarskoje Seloon.
Seuran edeltäjä on Venäjän keisarillinen historiallinen seura, jonka keisari Nikolai II perusti 1907 ja joka lakkautettiin vallankumousvuonna 1917.
Viera Collaro

Viera Collaro: Ringen (1998), Randersin kulttuuritalo
Viera Collaro (s. 30. kesäkuuta 1946 Bratislava) on slovakialaistaustainen, Tanskassa asuva kuvataiteilija. Hän tekee valotaidetta.
Collaron isä oli kreikkalainen ja äiti slovakki. Hän opiskeli taidetta ensin Michiganin yliopistossa ja sen jälkeen Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa. Yhdysvalloissa 1960-luvulla vietetty aika antoi hänelle vaikutteita minimalismista, pop-taiteesta ja konseptikuvituksesta.
Valon ja arkkitehtuurin yhdistämisessä Collaroa pidetään edelläkävijänä. Ansioistaan hänelle on myönnetty Tanskassa arvostettu Thorvaldsen mitali.
Eirik Bakke

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 13. syyskuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Sogndal, Norja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 188 cm
Seura
Seura: Lillestrøm
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1999 | Sogndal | 99 | (18) |
| 1999–2006 | Leeds United | 143 | (8) |
| 2005 | → Aston Villa (laina) | 14 | (0) |
| 2006–2010 | Brann | 82 | (8) |
| 2011–2012 | Sogndal | 38 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 376 | (35) |
Maajoukkue
|  | Norja U15 | 9 | (4) |
|  | Norja U16 | 5 | (2) |
|  | Norja U17 | 6 | (4) |
|  | Norja U18 | 13 | (4) |
|  | Norja U21 | 34 | (1) |
| 1999–2008 | Norja | 9 | (4) |
Valmennusura
2015–2021: Sogndal
2023–: Lillestrøm
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Eirik Bakke (s. 13. syyskuuta 1977 Sogndal) on norjalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskikenttäpelaaja. Peliuransa jälkeen Bakke siirtyi valmentajaksi. Hän toimi vuosina 2015–2021 Sogndal Fotballin päävalmentajana. Elokuusta 2023 lähtien hän on toiminut Lillestrømin päävalmentajana.
Pelaajaura > Seurajoukkueura

Bakke aloitti uransa miesten tasolla Norjan toiseksi korkeimman sarjatason Sogndalissa kaudella 1993. Hän edusti seuraa seitsemän kautta pelaten 49 ottelua Norjan pääsarjassa ja 50 ottelua toiseksi korkeimmalla tasolla. Kesällä 1999 Bakke siirtyi Englannin Valioliigan Leeds Unitediin 2,6 miljoonan euron siirtosummalla. Neljä ensimmäistä kauttaan seurassa hän lukeutui avainpelaajiin pelaten niiden aikana yhteensä 118 ottelua Valioliigassa. Tämän jälkeen Bakken uraa varjostivat loukkaantumiset. Kaudella 2003–2004 hänen vastuunsa jäi vähäiseksi nilkka- ja polvivammojen vuoksi, ja heinäkuussa 2004 hän loukkaantui vakavasti ruotsalaista Piteåta vastaan pelatussa harjoitusottelussa. Bakke pelasi lopulta kaudella 2004–2005 vain yhden sarjaottelun Englannin mestaruussarjaan pudonneessa joukkueessa.
Kauden 2005–2006 Bakke pelasi lainassa Valioliigan Aston Villassa. Tämän jälkeen hän edusti Leeds Unitedia vielä reilun kauden ajan Mestaruussarjassa. Elokuussa 2006 Bakke palasi ilmaisella siirrolla Norjaan, Brannin joukkueeseen. Hän pelasi seurassa viisi liigakautta ja voitti Norjan-mestaruuden kaudella 2007. Uransa kahdeksi viimeiseksi kaudeksi (2011–2012) Bakke palasi Sogndaliin.
Pelaajaura > Maajoukkueura

Bakke pelasi Norjan poikien ja nuorten maajoukkueissa yhteensä 67 ottelua, joissa hän teki 15 maalia. A-maajoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä 20. tammikuuta 1999 Israelia vastaan pelatussa ystävyysottelussa Nils Johan Sembin alaisuudessa. Yhteensä hän pelasi A-maajoukkueessa 26 ottelua vuosina 1999–2005 ja yhden ottelun vuonna 2008. Bakke oli mukana EM-kilpailuissa 2000.
Pelaajaura > Saavutukset pekaajana

Brann:
Tippeligaen: 2007
Valmennusura

Bakke aloitti vuonna 2015 jo pelaajana edustamansa Sogndalin päävalmentajana. Debyyttikaudellaan päävalmentajana Bakke luotsasi Sogndalin Norjan 1. divisioonan voittoon. Tuloksen myötä seura nousi kaudeksi 2016 takaisin Tippeligaeniin. Sogndal pelasi Bakken alaisuudessa kaksi kautta pääsarjassa, mutta putosi kauden 2017 päätteeksi takaisin Adecco-liigaan. Bakke jatkoi seuran päävalmentajana putoamisesta huolimatta, muttei onnistunut enää nostamaan Sogndalia takaisin liigatasolle. Hän jätti seuran vuoden 2021 lopussa valmennettuaan Sogndalia seitsemän kautta.
Elokuussa 2023 Bakke palasi valmennustehtäviin Norjan liigan Lillestrømin uutena päävalmentajana.
Valmennusura > Saavutukset valmentajana

Norjan 1. divisioona: 2015
Vencedor (1746)

| Vencedor |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Havanna
Kölinlasku:  14. tammikuuta 1746
Laskettu vesille:  22. joulukuuta 1746
Palveluskäyttöön:  14. tammikuuta 1748
Poistui palveluskäytöstä:  tuhoutunut tulipalossa 30. lokakuuta 1750
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 916,3 t
Pituus:  51,59 m (tykkikansi)
Leveys:  15,54 m
Syväys:  6,6 m
Aseistus
Aseistus:  alempi tykkikansi: 28 × 24 naulan tykkiä ylempi tykkikansi: 30 × 18 naulan tykkiä puolikansi: 10 × 8 naulan tykkiä etukansi: 2 × 8 naulan tykkiä
Tigre oli Espanjan laivaston vuonna 1747 vesille laskettu África-luokan kaksikantinen 70-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Havannasta, missä köli laskettiin 14. tammikuuta 1746. Alus laskettiin vesille 22. joulukuuta 1746 ja otettiin palvelukseen 14. tammikuuta 1748.
Palvelus

Alus lähti 13. toukokuuta 1749 Havannasta Andrés Reggion laivaston mukana, joka saattoi 22,5 miljoonaa hopeapesoa kuljettanutta yhdeksää rahtialusta. Laivastoon kuuluivat León, Invencible, Nueva España, Tigre ja fregatti Nís. Laivasto saapui 13. heinäkuuta Ferroliin.
Alus tuhoutui 30. lokakuuta 1750 tulipalossa ollessaan Invinciblen kanssa Ferrolissa telakalla huollossa.
Don Quichotte

Don Quichotte on ranskalaisen säveltäjän Jules Massenet’n viisinäytöksinen ooppera, joka sai ensi-iltansa Monte Carlossa 24. helmikuuta 1910. Libreton on Miguel de Cervantes Saavedran romaanin pohjalta kirjoittanut Henri Cain. Inspiraationa säveltäjälle oli runoilija Jacques Le Lorrainin näytelmä Le chevalier de la longue figure, joka ensiesitettiin Pariisissa 1904. Oopperan tapahtumat seurailevat alkuperäisteosta vain osittain – esimerkiksi Dulcinea, joka ei suoraan esiinny kirjassa, on oopperassa merkittävässä roolissa.
Henkilöt

Don Quijote - basso
Sancho Panza
Pedro
Garcias
Rodriguez
Juán
Rosvopäällikkö
Juoni > Ensimmäinen näytös

Kaupunkilaiset ovat järjestäneet fiestan, juhlan ja Dulcineaa kosiskelee neljä eri yrittäjää, joista yksi, Juán, pilkkaa Don Quijotea ja Sancho Panzaa heidän saapuessaan. Juán haastaa ritarin kaksintaisteluun, mutta Dulcinea tulee väliin ja hätistää Juánin matkoihinsa. Tämän jälkeen hän vaatii Donilta todistamaan rakkautensa häneen tuomalla takaisin kaulakorun, jonka rosvot ovat häneltä varastaneen. Quijote hyväksyy tämän haasteen ja lähtee Sancho Panzan kanssa.
Juoni > Toinen näytös

Kaksikko on etsimässä rosvoja. Sancho Panza laulaa naisia vastustavaa taistelulaulua kun Don näkee edessään ryhmän vaarallisia jättiläisiä (todellisuudessa tuulimyllyjä). Aseenkantajansa ällistykseksi Don haastaa tuulimyllyt ja lopulta jää kiinni yhteen niiden siivistä.