stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matias Keskinen
Elämä ja ura

Keskinen harrasti 1950-luvun alussa nyrkkeilyä ja voitti useita valtakunnantason hopeamitaleita. Urheiluharrastuksen sivussa Keskinen alkoi valmistaa palkintopatsaina käytettyjä miniaatyyrimaisia urheilijahahmoja. Hankkiakseen kuvanveistossa tarvittavaa tietämystä Keskinen oli opissa valimossa, ja hän myös opiskeli Vapaassa taidekoulussa Helsingissä.
Keskinen kuvasi 1950-luvulla myös 8 mm kaitafilmejä ja valokuvasi elokuvastillejä. 1960-luvun alussa hän perusti yhdistyksen, joka vuokrasi Ateneumin läheltä elokuvateatterin mainoskaapin, jossa esiteltiin sitten usean vuoden ajan Ajanfilmi-nimisen kuvitteellisen elokuvateatterin ohjelmistoa still-kuvien avulla; kuvissa Keskinen itse esiintyi eri elokuvarooleissa. Ajanfilmi "esitti" muun muassa keisari- ja Tarzan-aiheisia elokuvia. Keskinen toimi myös parturina Helsingin yömajoissa stepaten ja laulaen parturoinnin lomassa. Hiusten leikkuun jälkeen hän puki asiakkaan keisarin vaatteisiin ja otti hänestä sitten valokuvan.
Kekkos-patsas

Vuonna 1975 Keskinen valmisti sarjan presidentti Kekkosta esittäviä pienoisrintakuvia, joita jaettiin Helsingin Etyk-kokoukseen osallistuneille valtionpäämiehille. Vuonna 1978 Keskinen alkoi myös rakentaa betonista suurta Kekkosen päätä. Tässä vaiheessa hän asui Pielavedellä. Vuolijoen silloinen kunnanjohtaja Jorma Järvinen luki 1980-luvun alkupuolella patsaasta tehdyn lehtiartikkelin ja innostui siitä. Vuonna 1982 Keskinen muutti Vuolijoelle ja siirsi 20 tonnia painaneen vielä keskeneräisen patsaansa sinne. Patsas valmistui 1984, ja se oli esillä erään huoltoaseman pihalla Vuolijoella. Patsas oli tarkoitus sijoittaa Vuolijoelle perustettavaan Kekkos-puistoon, mutta hanke ei koskaan toteutunut. Ajatus Vuolijoen Kekkos-puistosta perustui siihen, että Sylvi ja Urho Kekkonen olivat vuonna 1940 ostaneet paikkakunnalta maatilan asuinpaikakseen. Kekkos-patsas sai silti jonkin verran valtakunnallista huomiota muun muassa radion Tänään iltapäivällä -ohjelmassa kesäkuussa 1989.
Syksyllä 1989 Oulun Rotuaarilla järjestettiin veistosnäyttely, jossa myös Kekkospää oli esillä. Lokakuussa 1989 Oulun kaupunki päätti siirtää Kekkospatsaan pois ennen Neuvostoliiton presidentin Mihail Gorbatšovin vierailua Oulussa. Siirtopäätöstä perusteltiin sillä, että patsas olisi herättänyt kiusallista huomiota vierailua seuranneessa kansainvälisessä lehdistössä. Patsas hajosi kuitenkin 25. lokakuuta 1989 kuljetuksen aikana, ja sen jäännökset vietiin Oritkarin satama-alueelle täytemaana käytettäväksi. Vaikka patsas oli vakuutettu 300 000 markasta, Keskinen ei saanut korvausta sen hajoamisesta vakuutusyhtiöltä tai Oulun kaupungilta, sillä rikkoontumisen syyksi selitettiin patsaan tekovika. Toisen käsityksen mukaan patsasta nostettaessa oli nostoköydet kiinnitetty väärin. Patsaaseen oli tullut murtumia jo siirrettäessä sitä Vuolijoelta Ouluun.
Kekkospatsaan tuhoa pidettiin yhden aikakauden päättymisenä, sillä pari viikkoa myöhemmin murtui Berliinin muuri ja kylmän sodan kausi päättyi. Patsaan hajoaminen tallentui videonauhalle, joka päätyi televisioon saman illan Kymmenen uutisten loppukevennykseksi. Helsingin Sanomien pilapiirtäjä Kari Suomalainen kommentoi tapausta piirroksella, jossa Mihail Gorbatšov epäili hajonnutta patsasta katsoessaan kyseessä olevan Kekkosen presidenttikauden uudelleenarviointi.
Oululaiset Kari Blomster ja Matti Ollikainen ovat 2000-luvun alussa esittäneet 1989 valmistunutta Oulun Urho -trubaduurishow'ta, joka kertoo Keskisen kekkospatsaan tuhoutumisesta Oulussa. Ollikaisen hallussa on patsaaseen kuulunut nenä.
Dokumentti

Vuonna 1991 Veli Granö teki Keskisestä tunnin mittaisen Matias Keskisen kuviteltu elämä -nimisen dokumenttielokuvan. Elokuvassa on mukana Keskisen kuvaamia 8 mm kaitafilmejä ja kotivideoita.
Aiheesta muualla

Matias Keskisen kuviteltu elämä. Vimeo.
Ylitse muiden, ainoa persoona, ainoa elämä. Elokuva-arvostelu: Matias Keskisen kuviteltu elämä / Veli Granö / Tiina Pystynen. Nuori voima 2/1992: s. 44-45.
Veli Granö: Etulinjan mies – Matias Keskinen
Vastavalo.fi: Kuva rikkoontuneesta Kekkos-päästä Oulun Oritkarin satama-alueella.
Tuuli Lahdesmäki: From personality cult figure to camp image – the case of President Urho Kekkonen, Participations – Journal of Audience and Reception Studies Volume 6, Issue 1, May 2009 (Arkistoitu – Internet Archive).
Oulun Urho -trubaduurishown blogi
Kekkonen saapui Ouluun. Urho Kekkosen patsas Oulussa; haastateltavana kuvanveistäjä Matias Keskinen / Jukka Ukkola. Suomen kuvalehti 40/1989: s. 68-71.
"Jokaisen miehen repussa on marsalkan sauva" Monitaiteilija Matias Keskisen henkilökuva Nuori voima 4/1990:  s. 12-15.
Matias Keskisen vakava nauru / Ari Kakkinen. Valokuva 6/1993: s. 26-31.
En levnadskonstnärs många roller / Carl Lindberg. Folktidningen Ny tid 36/2001: s. 9.
Keppihevosharrastus

Keppihevosharrastus tai keppihevostelu tarkoittaa keppihevosten ja niiden varusteiden ompelua ja askartelua, niiden kanssa liikkumista ja kilpailua ja muiden lajin harrastajien kanssa toimimista. Osa harrastajista harrastaa kaikkea keppihevosiin liittyvää, ja osa vain tiettyjä asioita. Jotkut harrastajat myös keräilevät keppihevosia koristeeksi eli ei varsinaisesti käyttöönlähde?. Laji syntyi 2000-luvun alussa, jolloin harrastajia oli muutamasta kymmenestä muutamaan sataan. Keppihevosharrastus saavutti enemmän suosiota vasta vuoden 2010 aikaan, ja vuonna 2019 harrastajia oli Suomessa yli 10 000. Lajin vasta kasvattaessaan suosiota etenkin vanhemmat harrastajat saattoivat kohdata ylenkatsovia asenteita ja kiusaamista, sillä arvostelijat kokivat keppihevosten olevan lasten leikkikaluja, mutta suosion myötä ei-harrastajien asenteet ovat saattaneet muuttua.
Historia

Harrastusta ovat levittäneet lapset ja nuoret, ja sen leviämistä on auttanut verkossa ja oikeassa elämässä toimiva yhteisö. Suuren yleisön tietoon keppihevosharrastus tuli vuonna 2017, kun julkaistiin Selma Vilhusen ohjaama dokumenttielokuva Hobbyhorse Revolution. Elokuva sai parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnon 2018, ja Alankomaissa Cinekid-festivaalilla se sai yleisöpalkinnon parhaana lastenelokuvana. Vuoden 2017 jälkeen harrastus levisi laajasti mediassa niin Suomessa kuin ulkomailla ja sen suosio on edelleen jatkuvassa kasvussa.
Käsityö

Keppihevosia tehdään eri rotuisia oikeiden hevosten rotujen mukaisesti. Hevosten lisäksi harrastajat valmistavat sadoittain erilaisia varusteita käsin oikeiden hevosten varusteiden mukaan. Harrastajat saattavat valmistaa keppihevosesteitä, talleja ja muita varusteita myös itse esimerkiksi puusta.
Urheilutekniikka

Keppihevosilla harjoitellaan erilaisia hevosurheilulajeja kuten koulu- ja esteratsastusta. Lajeja voi harrastaa täysin oman mielen mukaan itsenäisesti tai muiden kanssa erilaisissa kokoontumisissa, kerhoissa tai leireillä. Harrastaa voi sekä vapaamuotoisesti tai tavoitteellisesti ja kisata keppihevoskilpailuissa, joita järjestetään ympäri Suomen ja yhä enemmän myös ulkomailla. Myös nettikilpailuja kuten näyttelyitä on nykyäänmilloin? paljon.
Urheilevat keppihevosharrastajat treenaavat jatkuvasti erilaisia lajeja, jotka heijastavat oikeiden hevosten ratsastuslajeja. Yleisimmät urheilumuodot ovat kouluratsastus ja esteratsastus. Myös muut lajit alkavat olla yhä suositumpia,milloin? kuten maastoesteet, lännenratsastus, sekä harvinaisemmat lajit, kuten keskiaikainen ratsastus.lähde?
Ratsastaessaan keppihevosella ratsastaja pitelee keppihevosen kepistä kiinni siten, että keppi on hänen jalkojensa välissä ja hevosen pää osoittaa ratsastussuuntaan. Ratsastaja on liikkuessaan samaan aikaan hevosen ja ratsastajan roolissa siten, että hänen ylävartalonsa toimii ratsastajana ja jalat hevosen etujalkoina. Ratsastaja pyrkii asennossaan todenmukaiseen ratsastukseen, ja tavoitteena on, että ylävartalo pysyy liikkumatta. Keppihevosen kanssa liikkuminen vaatii ratsastajalta ponnistusvoimaa ja intervallijuoksun tavoin kestävyyttä. Keppihevosurheilu vaatii myös ketteryyttä ja notkeutta.
Kilpailut

Keppihevosten suomenmestaruuskilpailut on jokavuotinen Suomen suurin keppihevostapahtuma, jossa kilpaillaan muun muassa este- ja koulumestaruudesta sekä pidetään näyttelyitä, erilaisia esityksiä ja keppihevosaiheista ohjelmaa. Ensimmäiset keppihevosten SM-kisat järjestettiin kesällä 2012 Jokimaan raviradalla, Lahdessa. Vuoden 2023 Keppihevosten SM-kisoissa oli yli 1800 osallistujaa Suomesta ja ulkomailtakin.lähde?
Suomen korkeushyppyennätys keppihevosen kanssa on 141 cm, jonka teki Marie Kärkkäinen vuonna 2019 SM-kisoissa.
Yhteisö

Harrastukseen voi urheilun ja käsitöiden lisäksi liittyä oman keppihevostallin pitämistä, harrastamista muiden harrastajien kanssa pidetyissä kokoontumisissa, valokuvaamista, videointia, oman harrastuksensa jakamista somessa ja bloggaamista.
Keppihevosharrastajilla on oma foorumi, ja vuonna 2016 rekisteröitiin yhdistys Suomen Keppihevosharrastajat ry. Harrastuksesta jaetaan paljon sosiaalisessa mediassa. Netistä löytyy myös paljon blogeja ja harrastajien nettisivuja. Keppihevosalalla on jo useampia yrityksiä; toiset valmistavat keppihevosia, toiset varusteita ja toiset kumpaakin niistä. Myös esteitä valmistavia tai keppihevostapahtumiin liittyviä yrityksiä on muutama.
Ikärajaa harrastukseen ei ole, mutta keskimäärin harrastajat ovat noin 12-vuotiaita tyttöjä. Harrastajien ikähaarukka vaihtelee lapsista nuoriin aikuisiin. Harrastajat jaetaan yleensä iän perusteella junioreihin ja senioreihin.lähde?
Kirjallisuutta

Uutela, Venla-Maria: Keppari – Keppihevosten maailma. Kustannus Oy Pieni Karhu, 2010. ISBN 978-952-5321-70-8
Kangas, Sinimaaria ja Stenger, Lucia: Keppareiden kyydissä – Keppihevosharrastuksen ABC. Kustannus Oy Aula & Co, 2018. ISBN 978-952-7269-23-7
Aiheesta muualla

Suomen keppihevosharrastajat ry
Keppihevostyökalupakin (Arkistoitu – Internet Archive)
Elävä perintö
Keppihevoset mediassa
Perinteinen keppihevostalli
Esteitä keppihevosella
Kerimäen kirkko

| Kerimäen kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kerimäki
Koordinaatit:  61°54′46″N, 029°17′06″E
Seurakunta:  Kerimäen kappeliseurakunta
Rakentamisvuosi:  1847
Suunnittelija:  Anders Fredrik Granstedt
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  noin 3 000
Tyylisuunta:  vaikutelmia uusgotiikasta ja uusbysanttilaisuudesta
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kerimäen kirkko on Savonlinnan kaupungissa Kerimäen kirkonkylässä sijaitseva kirkkorakennus, seurakunnan mukaan ”kristikunnan suurin puukirkko ja Suomen suurin kirkkotila” ja maailman suurin puukirkko. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Savonlinnan keskustasta koilliseen Puruveden rannalla. Se on tyypiltään kahtamoinen eli kaksoisristikirkko. Kerimäen kirkon taidehistoriallinen merkitys on sen tyylihistoriallisessa asemassa ja koossa.
Rakentaminen

Kirkon ensimmäisen suunnitelman teki vuonna 1842 E. B. Lohrmann. Se lienee ollut muodoltaan jo toteutetun mukainen. Tuolloin suunniteltuun kirkkoon olisi kuitenkin mahtunut kerrallaan vain 1 500 henkeä, mutta seurakunnan koko oli 10 000 henkeä. Kerimäkeläiset eivät hyväksyneet suunnitelmaa ja anoivat intendentinkonttorilta suuremman kirkon piirustuksia. Pyyntöön ei kuitenkaan haluttu suostua, sillä pelättiin, ettei iso puukirkko pysyisi koossa. Arkkitehti A. F. Granstedt suunnitteli vuonna 1844 kuitenkin kirkon, johon mahtuu 5 000 ihmistä, ja kirkkoa ryhdyttiin myös heti rakentamaan. Ilmeisesti Granstedt vain suurensi Lohrmannin piirustuksia. Kirkko valmistui 25. syyskuuta 1847. Vihtiläinen kirkonrakentaja Axel Magnus Tolpo johti rakennustöitä, ja hänen äkillisen kuolemansa jälkeen työtä jatkoi hänen poikansa Theodor Tolpo. Töissä oli mukana myös seurakuntalaisia, sillä veroluku määräsi kuntalaiset miehet vuorollaan töihin. Seurakunta määräsi itse ammattimiehet, muurarit, sepät ja kirvesmiehet. Granstedtin arvion mukaan paikan päällä taottiin 294 000 kappaletta nauloja.
Kirkon vihki käyttöön Porvoon piispa C. G. Ottelin helluntaina 11. kesäkuuta 1848.
Kirkkorakennus

Kirkko on huomattavan suuri, ja sillä on pituutta 45 metriä, leveyttä 42 ja korkeutta 27 metriä. Ristin huippuun on 37 metriä. Kirkossa on noin 3 000 istumapaikkaa ja lisäksi vielä noin 2 000 seisomapaikkaa. Kirkon penkkien yhteispituus on noin 1 670 metriä. Se on Suomen suurin kirkkorakennus.
Tyyliltään Kerimäen kirkko on jonkinlainen uusgotiikan ja uusbysanttilaisuuden sekoitus, ja lisäksi kirkossa on myös vanhempaa kirkkoperinnettä. Sen pohjakaava on lyhytsakarainen kaksoisristikirkko. Kupoli on rakennettu ristineliön päälle neljän puupilarin varaan. Pylväitä vahvistavat sidehirret, jotka liittyvät seiniin runsaasti profiloituina. Kolmiapilan muotoiset avoimet kattotuolit tukeutuvat osittain myös sidehirsiin. Kirkkotila on valoisa, sillä seinien kolmessa kerroksessa olevat ikkunat ja kupolin aukot antavat runsaasti valoa, mikä myös lisää avaraa vaikutelmaa. Kerimäen kirkko on monumentti, jossa puusta rakentamisen mahdollisuudet on ajan olosuhteisiin katsoen viety äärimmilleen. Kirkon ristirakenne oli rakennettaessa 80 vuotta aikaansa edellä ja kokonaisuutena oman aikansa kirvesmiesten taitojen mestarinäyte.
Kirkon suurta kokoa on yritetty selittää kyynärän ja metrin sekaantumisella tai piirustusten vaihtumisella. Todellisuudessa Kerimäen kirkkoherrana kirkon rakentamisen aikaan toiminut Fredrik Neovius vain ajatteli, että kirkkoon on mahduttava kerralla puolet pitäjän asukkaista (Kerimäen asukasluku oli tuolloin noin 12 000).
Vuonna 1953 kirkon kylkeen rakennettiin laajennuksena pienempi kirkkosali, niin kutsuttu talvikirkko. Suuren kirkon kirkkosalissa ei ole lämmitystä kylmäksi vuodenajaksi. Joka vuosi joulupäivän aamuna järjestetään suuressa kirkossa joulujumalanpalvelus, jossa vanhan perinteen mukaan istutaan turkit päällä ja kintaat kädessä.
Kirkko maalattiin uudelleen kesällä 2009.
Sisätilat

Kirkkoon on hankittu vuonna 1882 kristallikruunu ja vuonna 1911 viisi Josef Stenbäckin suunnittelemaa kynttiläkruunua. Kirkossa on neljä hyvin koristeellista kamiinaa, mutta ne ovat olleet 1950-luvun lopulta käyttämättöminä. Alkujaan vuonna 1915 asennettuja kamiinoita oli kahdeksan.
Alttaritaulun aiheena ovat Jeesuksen sanat: ”Tulkaa minun luokseni, kaikki te työn ja kuormien uuvuttamat. Minä annan teille levon.” (Matt. 11:28). Sen on vuonna 1890 maalannut Alexandra Såltin.
Kirkossa on vuonna 1894 asennetut Kangasalan Urkutehtaan valmistamat 20-äänikertaiset urut.
Tapuli

Kirkon vieressä on 42 metriä korkea kellotapuli, joka valmistui samana vuonna kuin kirkko. Tapulissa on kaksi kirkonkelloa, pieni kirkonkello on valettu vuonna 1684 ja suuri kirkonkello 1884.
Iso kello on valettu 1884 Osbergin tehtaassa Helsingissä. Se painaa 600 kg ja sen halkaisija on 90 cm. Kellossa lukee ”Soittakaamme Herralle. Kunnia olkoon Jumalalle korkeudessa ja maassa rauha, ihmisille hyvä tahto. Kerimäen seurakunta 1884.”
Pieni kello on valettu 1684, valaja G. W. Tinis Tukholma, XZ. Jakob Birman. Se painaa 400 kg, ja sen halkaisija on 64 cm.
Tapulissa toimii  kesäaikaan kirkon aukioloaikoja noudattaen Kahvila Munkki-Kammio, jossa myydään myös lähialueen käsityöläisten neuleita, koruja, keramiikkaa ja puutuotteita yms. unikkeja matkamuistoja.lähde?
Kirjallisuutta

Jäppinen, Jussi: Maailman suurin puukirkko Kerimäellä.  Jyväskylä:  Kopijyvä, 2002.  ISBN 952-5092-71-2
Pohjannoro, Arvo: Huone hongista rakettu. 1972.
Pohjannoro, Lauri: Kerimäen kirkon vaiheilta. Kerimäen seurakunta, Savonlinna, 1978. ISBN 951-99164-4-X
Martio, Pekka: Kerimäen kirkko, sen muoto ja rakenne. Pro gradu, Jyväskylän yliopisto 1983.
Mielonen, Asko: Vanhan Kerimäen historia osa I. 1993.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kerimäen kirkko Wikimedia Commonsissa
Kerimäen kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Kerimäen kirkko ja kirkkoranta Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto.
Maailman suurin puukirkko. Retkipaikka.fi.
Runolaulu Kerimäen kirkosta vuodelta 1850.
Kerimäen kirkko - kristikunnan suurin puukirkko, Suomen Kuvalehti, 09.07.1932, nro 28, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja: Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja: Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria: Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja: Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja: Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia: Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja: Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle 
Kerimäen kirkko sisältä.
Kirkossa on jäljellä neljä kamiinaa.
Kellotapuli on kirkon edustalla.
Jack Arnold

Jack Arnold (oik. Jack Arnold Waks; 14. lokakuuta 1916 New Haven, Connecticut – 17. maaliskuuta 1992 Woodland Hills, Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, joka muistetaan erityisesti 1950-luvun tieteis- ja kauhuelokuvistaan. Hänen ohjaajanuransa jatkui 1970-luvun lopulle saakka.
Arnold aloitti uransa Universal-yhtiön palveluksessa. Hänen tunnetuimpia ohjaustöitään ovat Vieraat ulkoavaruudesta (1953), Mustan laguunin hirviö (1954), Tarantula (1955) ja Mies joka kutistui (1957). Näistä kaksi ensin mainittua kuvattiin kolmiulotteisina.
Kirjallisuutta

Nummelin, Juri: ”Jättiläishämähäkkien ja kutistuvien miesten erikoismies Jack Arnold”. Filmihullu 1/2017.
Osteried, Peter: Die Filme von Jack Arnold. MPW, Hille 2012. ISBN 978-3-942621-11-3
Reemes, Dana M.: Directed by Jack Arnold. McFarland & Company, Jefferson 1988. ISBN 0-89950-331-4
Schnelle, Frank ym. (toim.): Hollywood Professional: Jack Arnold und seine Filme. Fischer-Wiedleroither, Stuttgart 1993. ISBN 3-924098-05-0
Aiheesta muualla

Jack Arnold Elonetissä.
Jack Arnold Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Arokierijä

Idänotakilokki (Salsola tragus)
Arokierijä tai -kieriäinen on kuivunut kasvi, joka leviää maanpintaa pitkin pyörien tuulen mukana. Kierijä muodostuu, kun kuoltuaan kasvi irtoaa juurestaan ja lähtee levittämään siemeniään. Kierijä voi muodostua myös kuihtuneesta kukinnosta. Arokierijät ovat tyypillisiä kuivilla arotasangoilla eri puolilla maailmaa. Ne tunnetaan hyvin varsinkin Yhdysvaltojen keski- ja länsiosista, missä esiintyy monia revonhäntäkasveihin kuuluvia arokierijälajeja. Erikoisuutensa vuoksi tunnetaanselvennä jerikonruusu ja peikonmähkä, sillä kasvit eivät välttämättä ole kuolleitaselvennä, vaan äärimmäisessä lepotilassa kuivina palloinaselvennä.
Suomessa tavatuista kasvilajeista arokierijälajeja ovat esimerkiksi unkarinpernaruoho (Sisymbrium altissimum) ja idänotakilokki (Salsola tragus). Unkarinpernaruoho leviää Helsingissä merenrannoilta luodoille jäätä pitkin pyörien.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Stevens, Sidney: Everything you ever wanted to know about tumbleweeds Mother Nature Network. 1.7.2016. Viitattu 19.8.2019.
The Weed That Won the West National Geographic. 2013. Viitattu 19.8.2019.
Janne Naakka

| Janne Naakka |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1994 (ikä 30) Kemijärvi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  bloggaaja, tubettaja
Puoliso:  Valtteri Sandberg (2012–2024)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Janne Jeremias Naakka (s. 9. elokuuta 1994 Kemijärvi) eli naaG on suomalainen tubettaja sekä muoti- ja lifestylebloggaaja. Naakka on tullut tunnetuksi bloginsa sekä YouTube-videoidensa kautta.
Elämä ja ura

Naakka perusti bloginsa NaaG – not an average Guy vuonna 2009. Tätä ennen hän oli tullut nuorison keskuudessa tunnetuksi IRC-galleria-verkkopalvelussa. Blogi käsitteli nuoren pojan elämää silloisella paikkakunnalla Oulussa. Vuonna 2012 Naakka alkoi seurustella Valtteri Sandbergin kanssa, ja hän on käsitellyt blogissa rehellisesti heidän parisuhdettaan. Tällöin viikkokävijöitä Naakan blogissa oli 21 000. Samana vuonna 2012 Naakka aloitti kirjoittamaan blogiaan täysipäiväisenä työnä, jätti silloisen vaatetusalan artesaani opinnot kesken Oulun seudun ammattiopistossa Pikisaaren yksikössä ja muutti Helsinkiin. Naakka on suorittanut loppuun tekstiili- ja vaatetusalan perustutkinnon Stadin ammattiopistossa ja valmistunut sieltä vuonna 2015.
Naakka perusti YouTube-kanavansa vuonna 2010. Syksyllä 2017 Naakka saavutti 300 000 seuraajan rajapyykin sosiaalisessa mediassa. Kauppalehdessä julkaistussa Tubeconin Taloustutkimuksella teettämästä tutkimuksessa selviää, että Naakka on seitsemänneksi seuratuin henkilö 16–19-vuotiaiden suomalaisten naishenkilöiden keskuudessa. Vuonna 2017 naaG-blogin seuraajista 27 % on 15–19-vuotiaita ja 73 % on 20–29-vuotiaita, selviää Babler Oy:n tuottamasta lukijatutkimuksesta. Blogin lukijat ovat erityisen kiinnostuneita muodista, matkailusta ja kosmetiikasta.
Vuonna 2016 Naakka oli tuomarina Mr. Gay Finland -kilpailussa ja saman vuoden syksynä hän julkaisi oman vaatemalliston. Hänet palkittiin myös Elle Style Awardseissa Vuoden miespukeutujana, missä Naakka sai ylivoimaisesti eniten yleisöääniä. Samassa kategoriassa oli ehdolla myös Cheek ja Robin. Naakka on ollut vieraana myös televisio-ohjelmissa, kuten Posse, Summeri ja Sub Goes Kolina. Hän esiintyi myös 2018 keväällä Ylen esittämässä Seniorit somessa -sarjan 1. ja 5. jaksossa sekä Uuden Musiikin Kilpailussa. Vuonna 2018 Naakka osallistui Ylen esittämään Metsähaaste-ohjelmaan usean muun sosiaalisen median vaikuttajan kanssa. Sarja voitti Kultaisen Venlan kategoriassa Paras Lasten- ja nuortenohjelma.
Helmikuussa 2025 Naakka ja Sandberg ilmoittivat eronneensa 12 vuoden seurustelun jälkeen loppuvuodesta 2024.
Palkinnot ja ehdokkuudet

2013 Aussie Blog Awards Reader's Choice -kategoria, 1. sija
2013 Inspiration Blog Awards lifestyle-kategoria, 3. sija
2014 Tubecon Awards Vuoden miestubettaja, ehdokkuus
2015 Aussie Video Academy Awards, 1. sija
2016 Tubecon Awards Yleisön suosikki, ehdokkuus
2016 Elle Style Awards Vuoden miespukeutuja, 1. sija
2016 The Blog Awards Paras Lifestyle -tubekanava, ehdokkuus
2017 Inspiration Blog Awards Viihdyttävin -tubekanava, ehdokkuus
2017 Tubecon Awards Yleisön suosikki, ehdokkuus
2017 The Blog Awards Vuoden visuaalisin, ehdokkuus
2019 Kultainen Venla Paras Lasten- ja nuorten ohjelma, 1. sija
Aiheesta muualla

Naakan blogi
Naakan YouTube-kanava