stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harri Jaskari

| Harri Jaskari |
| --- | --- |
 Harri Jaskari heinäkuussa 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1964 (ikä 60) Virrat
Poliitikko
Puolue:  kokoomus
Asema:  kansanedustaja (2007–2019), kaupunginvaltuutettu (2000–)
Vaalipiiri:  Pirkanmaan vaalipiiri
Kotipaikka:  Tampere
Harri Matti Jaskari (s. 26. maaliskuuta 1964 Virrat) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut kokoomuksen kansanedustajana Pirkanmaan vaalipiiristä vuosina 2007–2019 ja Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 2000. Eduskunnan jätettyään Jaskari toimi yrittäjänä, kunnes hänet kesäkuussa 2021 nimitettiin Suomen Yrittäjien elinkeinopolitiikasta vastaavaksi johtajaksi.
Ennen eduskuntaa Jaskari työskenteli ministerin erityisavustajana sisäasiainministeriössä vuonna 2000, Tampereen kauppakamarin toimitusjohtajana 2001–2004 ja kokoomuksen puoluesihteerinä 2004–2006. Hän oli Sauli Niinistön kampanjapäällikkö presidentinvaaleissa 2006. Jaskari oli Pirkanmaan maakuntaliiton hallituksen puheenjohtaja vuosina 2013–2017.
Elämä ja ura

Jaskari valmistui ylioppilaaksi 1983, hallintotieteiden maisteriksi 1990 ja lisensiaatiksi 1993. Hän on toiminut tutkijana Tampereen yliopistossa (1987–1990), Suomen Akatemiassa (1990–1993) ja Edinburghin yliopistossa (1991–1992). Vuosina 1994–1995 Jaskari oli projektipäällikkönönä Kymenlaakson kauppakamarilla ja 1996–1999 teollisuusasiamiehenä Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliitossa.
Elämä ja ura > Politiikka

Jaskari valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2007 vaaleissa 4812 äänellä. Vuoden 2011 vaaleissa hänet valittiin jatkokaudelle 4556 äänellä. Eduskunnassa Jaskari on jäsen talousvaliokunnassa (2007–) ja tulevaisuusvaliokunnassa (2007–). Hän oli Välimeri-unionin parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan puheenjohtaja vaalikaudella 2011–2015 ja puheenjohtajuuden myötä myös kansainvälisten asiain foorumin jäsen.
Vuonna 2007 Jaskari osallistui kokoomuksen perustuloa pohtivan Sisällä vai ulkona - kohti perustuloa? -raportin kirjoittamiseen. Hänen mukaansa syrjäytyminen ja huono-osaisuuden lisääntyminen ovat vakavia uhkia suomalaiselle yhteiskunnalle. Jaskari oli huolissaan väestön ikääntymisestä ja työmarkkinoille tulevien ikäluokkien pienenemisestä ja näki korkean työllisyysasteen edellytyksenä pohjoismaisen hyvinvointiyhteiskunnan säilymiselle.
Vuonna 2013 hän kirjoitti yhdessä kansanedustaja Marjo Matikainen-Kallströmin kanssa kokoomuksen kasvutyöryhmän raportin Innostunut Yhteiskunta ja vuonna 2015 kokoomuksen energiapoliittisen vision Valoa ja lämpöä Suomelle.
Keväällä 2016 Jaskari ryhtyi kokoomuksen puheenjohtajuutta tavoittelevan Elina Lepomäen kampanjapäälliköksi.
Jaskari putosi eduskunnasta vuoden 2019 eduskuntavaaleissa 3417 äänellä.
Elämä ja ura > Muu toiminta

Vuonna 2010 Jaskari julkaisi Lobbaus-kirjan yhdessä Minna Hyytiäisen, Jussi Lähteen ja Pekka Perttulan kanssa. Hän on myös isännöinyt keskusteluohjemaa Radio Rapu -kanavalla.
Jaskari on mukana useiden eri yritysten toiminnassa pienenä omistajana, hallituksen jäsenenä tai ulkopuolisena asiantuntijajäsenenä. Hän on mukana Aurinkotekno Oy, Exote Oy, Lippula Oy, Nordic Senior Services Oy, Team Action Zone Oy, Tutorhouse Oy ja Vicolo Oy -yritysten toiminnassa.
Yksityiselämä

Lokakuussa 2006 Jaskarin entinen naisystävä syytti häntä parituksesta ja pahoinpitelystä. Nainen kuitenkin perui paritussyytökset. Jaskari erosi esitutkinnan ajaksi puoluesihteerin tehtävistä ja hänen tilalleen valittiin Kokoomuksen Naisten Liiton pääsihteeri Taru Tujunen. Kokoomuksen puheenjohtaja Jyrki Katainen ilmoitti marraskuussa 2006, ettei Jaskarilla ole edellytyksiä palata puoluesihteeriksi. Esitutkinnan jälkeen Jaskaria syytettiin yhdestä, vuonna 2004 tapahtuneesta laittomasta uhkauksesta. Tampereen käräjäoikeus tuomitsi hänet 55 päiväsakkoon. Jaskari itse kiisti uhanneensa, muttei kuitenkaan valittanut päätöksestä, sillä hän ei uskonut mahdollisuuksiinsa saada muutosta tuomioon. Helsingin poliisin rikoskomisario Kari Lintilä kiinnostui Jaskariin kohdistuneesta paritusepäilystä uudelleen vuonna 2017. Lintilä pidätettiin virasta tammikuussa 2018 ja haastettiin oikeuteen syytettynä virkavelvollisuuden ja -salaisuuden rikkomisesta sekä kunnianloukkauksesta. Myös toinen poliisi sai syytteitä. Oikeudenkäynti alkoi 6. toukokuuta 2019. Molemmat poliisit vapautettiin kaikista syytteistä.
Kesällä 2008 Jaskari avioitui Helsingin Kaupunginteatterin tuottaja Marinella Vartiaisen kanssa. Hänellä on kaksi lasta aiemmasta liitosta. Sotilasarvoltaan Jaskari on reservin yliluutnantti.
Aiheesta muualla

.aspx Harri Jaskari Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Harri Jaskarin kotisivut
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Heikki A. Ollila | Kansallisen Kokoomuksen puoluesihteeri 2004–2006 | Seuraaja: Taru Tujunen |
Pirkanmaan vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011
Mikko Alatalo
Marko Asell
Jukka Gustafsson
Harri Jaskari
Saara Karhu
Mikko Kuoppa
Heikki A. Ollila
Klaus Pentti
Leena Rauhala
Tero Rönni
Pertti Salovaara
Kimmo Sasi
Arto Satonen
Minna Sirnö
Marja Tiura
Oras Tynkkynen
Pia Viitanen
Pertti ”Veltto” Virtanen
Henrik Schwartzberg (yritysjohtaja)

Henrik Schwartzberg (2. heinäkuuta 1875 Heinävesi – 30. huhtikuuta 1946 Lahti) oli suomalainen insinööri ja Lahden Rautateollisuus Oy:n toimitusjohtaja.
Schwartzbergin vanhemmat olivat tuomiorovasti Johannes Schwartzberg ja Hanna Rahm. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1895 ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1899 sekä valmistui laivanrakennusinsinööriksi Chalmersin teknillisestä korkeakoulusta Göteborgissa 1901.
Henrik Schwartzberg oli Yhdysvalloissa New York Shipbuilding Co:n palveluksessa vuoteen 1904 saakka ja Suomeen palattuaan hän oli Hietalahden laivatelakka ja konepaja Oy:n palveluksessa insinöörinä 1904–1911. Hän oli Lahden Rautateollisuus oy:ssä ensin teknillisenä johtajana vuodesta 1911 ja sitten 1920-luvulta alkaen pääjohtajana aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1938. Lahden Rautateollisuuden osake-enemmistö siirtyi ajan myötä Schwartzbergille ja hänen suvulleen. Hänen jälkeensä yhtiötä johtivat hänen poikansa Pauli Mustakallio ja Aarne Mustakallio. Schwartzberg toimi 1904–1908 Teknillisessä korkeakoulussa laivanrakennuksen apulaisopettajana ja 1908–1913 laivanrakennuksen ylimääräisenä lehtorina.
Henrik Schwartzberg oli mukana perustamassa Kotimaisen Työn Liittoa vuonna 1912 ja hän kuului Suomen Metalliteollisuuden Työnantajaliiton hallitukseen vuodesta 1919 alkaen.
Henrik Schwartzberg oli naimisissa vuodesta 1904 Hanna Augusta Gummeruksen kanssa.
Henrik Schauman

Georg August Henrik Schauman (7. elokuuta 1916 Helsinki – 20. lokakuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen filosofian lisensiaatti ja Eduskunnan kirjaston ylikirjastonhoitaja.
Schauman oli 1943–1950 Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssi, 1950–1956 valtiotieteellisen seminaarikirjaston kirjastonhoitaja ja vuosina 1957–1979 Eduskunnan kirjaston ylikirjastonhoitaja. Hän julkaisi historiallisia bibliografioita.
Schaumanille myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1977, ja hänet vihittiin valtiotieteen kunniatohtoriksi vuonna 1978. Eduskunnan kirjasto on jakanut vuodesta 1985 alkaen Henrik Schauman -mitalia tunnustukseksi Eduskunnan kirjaston ja Suomen kirjastojärjestelmän hyväksi tehdystä merkittävästä ja pitkäaikaisesta työstä.
Henrik Sillem

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Alankomaat> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 1900 | 50 m vapaapistooli, joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Luzern 1901 | 300 m vapaakivääri, asennot, joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Lyon 1897 | 300 m vapaakivääri, polvi |  |
|  Pronssia | Lyon 1897 | 300 m vapaakivääri, pysty |  |
|  Pronssia | Loosduinen 1899 | 300 m vapaakivääri, polvi |  |
|  Pronssia | Luzern 1901 | 300 m vapaakivääri, asennot |  |
Henrik Sillem
Henrik Sillem (12. elokuuta 1866 Amsterdam – 13. heinäkuuta 1907) oli alankomaalainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän, Solko van den Bergh ja ranskalainen François Monod laittoivat alkuun ammunnan MM-kilpailut. Sillem osallistui itse Pariisin olympialaisiin 1900 ja voitti pronssia 50 metrin vapaapistoolin joukkuekilpailussa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Henrik Sillem
Roberto Loreti

Robertino Turun Messuilla elokuussa 2011.
Roberto Loreti, taiteilijanimeltään edelleen Robertino, (s. 22. lokakuuta 1947 Rooma, Italia) on italialainen laulaja, josta tuli tähti sananmukaisesti yhdessä illassa hänen esiinnyttyään 13-vuotiaana Tanskan television, Pohjoisvision kautta Suomessakin nähdyssä ohjelmassa Tv Tivolissa.
Lapsuus

Isä Orlando Loreti oli ammatiltaan muurari. Perheeseen kuului äiti Cesira ja Robertinon lisäksi seitsemän lasta, neljä poikaa ja kolme tyttöä. Sisaruskaartissa Robertino oli perheen viides lapsi. Perhe asui Rooman laitamilla köyhässä Quadraron kaupunginosassa.
Robertinon ollessa noin 10-vuotias hänen isänsä sairastui. Auttaakseen perhettä taloudellisessa ahdingossa Robertino meni koulunkäynnin ohessa pizzeriaan lähetiksi. Kerrotaan, että lähetyksen saapumisen kuuli jo kaukaa, sillä Robertino tapasi aina laulaa. Erään kerran, kun hän oli vienyt lähetyksen hääjuhliin, häntä pyydettiin laulamaan hääparille.
Elokuva-ura

Jo ennen laulajanuraansa Robertino löydettiin muutamaan kotikaupunginosan viereisessä elokuvakaupunki Cinecittàssa kuvattuun elokuvaan. Laulajauran alkuajalta ovat muun muassa elokuvat Im schwarzen Rössl, jossa Robertino laulaa laulun ”Mamma”, ja tanskalainen elokuva Flemming på kostskole, jossa hän laulaa Schubertin ”Ave Marian”. Myöhemmältä ajalta on muun muassa elokuva Eroi di sabbia.
Suosituimmat levyt

Robertinon nuoruusajan levyistä ilmestyi syksyllä 2004 uusi remasteroitu cd (MGM40) Kaikki parhaat, Kultaiset vuodet, johon on koottu useita hänen 1960-luvun suosikkilaulujaan. Mukana ovat muun muassa ”O sole mio” ja ”Torna a Surriento”. Levy on julkaistu useissa maissa, ja muun muassa Islannissa se myi kultaa kahdessa viikossa. Myös Tanskassa se on ollut suosittu, ja sen myötä Robertino, joka uransa alkuvaiheiden johdosta on ollut aina erityisesti tanskalaisten suosikki, on uudelleen ollut usein nähty vieras Tanskassa. Ohjelmassa on usein ollut konsertteja ja esiintymisiä yhdessä 1960-luvun toisen italialaissuosikin, Tanskassa asuvan Dario Campeotton kanssa.
Vaikka Robertino ei juuri ole käynyt Suomessa 1960-luvun jälkeen, hän on kuitenkin laulanut koko ajan ja esiintyy vieläkin konserteissa eri puolella maailmaa. Hän on uransa aikana levyttänyt satoja lauluja kevyestä musiikista aina ooppera-aarioihin saakka, mutta ennen muuta hänet tunnetaan napolilaisten laulujen mahtavana tulkitsijana. Hänen 1990-luvun levytyksiään ovat esimerkiksi laulut ”Mattinata”, ”Musica proibita” ja ”Caruso”. Vuonna 2005 julkaistiin hänen levynsä Robertino Loreti, una voce, una leggenda. Levyllä on tulkinnat muun muassa lauluista ”Torna a Surriento”, ”Core 'ngrato”, ”Come prima”, ”Arrivederci Roma”, ”Vecchia Roma” ja ”White Christmas”. Useilla uusilla levyillä on myös joko hänen itse säveltämiään tai sanoittamiaan lauluja, kuten laulut ”Io vado via”, ”Monica” ja ”Roma d'estate” sekä Unicefille tehty ”Il grido del mondo”.
Robertinon haaveena uran alussa oli laulaa uusi koti monijäseniselle perheelleen. Haave toteutui jo vuonna 1961. 1960-luvun loppupuolella kotipaikka vaihtui Roomasta Rooman maaseudulle Marinoon Castelli romanin alueelle, jossa Robertinon naapureina olivat muun muassa Sophia Loren ja Marcello Mastroianni. Nykyiseen kotiinsa upouudelle asuinalueelle Palestrinaan, Rooman lähistölle, Robertino muutti perheineen vuonna 2007. Perheeseen kuuluu vaimo  Maura, joka on ammatiltaan mikrokirurgi, ja teini-ikäinen poika Lorenzo. Aikaisemmasta avioliitosta olevat tytär Norma ja poika Francesco ovat jo aikuisia. Lastenlapsia on kaksi.
Aiheesta muualla

Roberto Loreti Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Robertino (ranskaksi)
Mario Trevi ja Roberto Loreti
Rummakkolampi (Virrat)

| Rummakkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°23′30″N, 23°31′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Toisveden alue (35.42)
Laskuoja:  oja Hautalampeen 
Järvinumero:  35.425.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  147,1 m  
Rantaviiva:  1,273 km  
Pinta-ala:  7,237 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiRummakkolampi 
Rummakkolampi  on Pirkanmaalla Virroilla Sulkavan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 7,2 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Sulkavanjoen valuma-alueeseen (35.425) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 147,1 metriä mpy.
Rusotöpökerttunen

| Rusotöpökerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Afrikantöpökerttuset Macrosphenidae
Suku::  Afrikatöpökerttuset Sylvietta
Laji::  ruficapilla
Kaksiosainen nimi
 Sylvietta ruficapilla  Bocage, 1877 
Katso myös
   Rusotöpökerttunen Wikispeciesissä   Rusotöpökerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rusotöpökerttunen (Sylvietta ruficapilla) on afrikantöpökerttusten heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Gabonin, Kongon, Sambian, Angolan sekä Malawin ja Mosambikin länsiosat. Lajista tunnetaan kuusi alalajia. José Vicente Barbosa du Bocage kuvaili lajin holotyypin Angolan Benguela Cacondasta vuonna 1877.
Gungor

| Gungor |
| --- | --- |
 Gungor esiintymässä elokuussa 2015
Tiedot
Toiminnassa:  2010-2019
Tyylilaji:  kamaripop, folkmusiikki, kokeellinen rock, ylistysmusiikki
Kotipaikka:  Denver
Laulukieli:  englannin kieli
Jäsenet:  Michael Gungor, Lisa Gungor
Levy-yhtiö:  Gungor Music
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gungor oli yhdysvaltalainen gospel-musiikkia esittänyt yhtye, jonka perusti aviopari Michael ja Lisa Gungor. Yhtyeen musiikkia ovat verrattu Sufjan Stevensiin, Bon Iveriin ja Arcade Fireen. Uransa aikana yhtye sai kaksi Grammy-ehdokkuutta.
Ura

Ennen Gungor-nimellä esiintymistä Michael Gungor oli julkaissut kaksi sooloalbumia sekä kaksi albumia vaimonsa kanssa nimellä "The Michael Gungor Band". Nimen vaihdon myötä myös yhtyeen kokoonpano ja musiikillinen tyyli muuttuivat. Ensimmäinen Gungor-nimellä julkaistu albumi Beautiful Things ilmestyi vuonna 2010. Sen tyylilajina oli Sufjan Stevens -tyylinen indie folk ja mukana oli myös post-rock-vaikutteita. Tunnettu gospel-muusikko Israel Houghton oli vierailijana albumin kappaleessa "Heaven". Albumi oli Grammy-ehdokkaana kategoriassa Best Rock or Rap Gospel Album.
Vuonna 2011 Gungor julkaisi toisen albuminsa Ghosts Upon the Earth, joka sai Grammy-ehdokkuuden kategoriassa Best Contemporary Christian Music Album, ja live-albumin A Creation Liturgy vuonna 2012. Yhtyeen kolmas studioalbumi I Am Mountain julkaistiin vuonna 2013, jonka jälkeen yhtye esiintyi 60 kaupunkia käsittäneellä kiertueella. Gungor esitti konsertin vuonna 2014 South by Southwest -festivaalilla.
Gungor oli noussut yhdeksi arvostetuimmista 2010-luvun gospel-esiintyjistä Yhdysvalloissa. Gungorit olivat kuitenkin alkaneet yksityiselämässään epäillä uskoaan Jumalaan. Heistä tuli ateisteja, ja he ottivat musiikissaan etäisyyttä kristinuskoon, mikä nousi uutiseksi yhdysvaltalaisessa kristillisessä mediassa. Vuonna 2018 Michael Gungor kertoi Twitterissä, ettei hän kutsu itseään enää ateistiksi, vaan vuoden ateistivaiheen jälkeen hän oli alkanut määritellä itsensä mystikoksi.
Vuosina 2015-2016 yhtye julkaisi One Wild Life -albumitrilogian, jonka teemana oli ihmisen elämän tarkoitus maailmankaikkeudessa. Albumeilla he käsittelivät myös uskosta luopumisesta seuranneita kokemuksia ja haasteita.
Gungor ilmoitti lopettamisestaan alkuvuodesta 2019. He esiintyivät vielä viimeisellä "End of the World" -nimisellä kiertueella, ja julkaisivat Archives-nimisen kokoelmalevyn, jolla oli mukana sekä aiemmin julkaistuja että julkaisemattomia kappaleita.
Julkaisut

Beautiful Things (2010)
Ghosts Upon the Earth (2011)
A Creation Liturgy (2012), livealbumi
I Am Mountain (2013)
One Wild Life: Soul (2015)
One Wild Life: Spirit (2016)
One Wild Life: Body (2016)
Archives (2019), kokoelma
Yhtyeen musiikki

Michael ja Lisa Gungor ovat kuvailleet musiikkiaan siten, ettei se kuulu mihinkään tiettyyn genreen, ja kuvailivat sitä mm. adjektiiveilla "vaihtoehtoinen" ja "kokeellinen". Yhtyeen musiikkia on verrattu Sufjan Stevensiin, Bon Iveriin ja Arcade Fireen, ja sitä on luokiteltu indie rock, post-rock, progressiivinen rock ja soft rock -genreihin.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Hella (muusikko)

| Hella |
| --- | --- |
 Hella Lordin keikalla vuonna 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. tammikuuta 1985 (ikä 39)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Hella
Aktiivisena:  2008–
Tyylilajit:  glam rock hard rock heavy metal shock rock
Soittimet:  Koskettimet, laulu
Yhtyeet:  Lordi (2012-)
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Hella (taiteilijanimi, s. 2. tammikuuta 1985) on suomalainen rock-muusikko, joka soittaa kosketinsoittimia ja laulaa hard rock -yhtye Lordissa. Hella tunnustautuu melodisen metallin faniksi ja hänen lempiyhtyeitään ovat mm. Behemoth ja Children of Bodom. Hänen Lordi-hahmonsa on elävä nukke, josta käytetään mm. nimiä Scarbie, Plastic Chic ja HellToy. Kuten muillekin Lordin jäsenille, myös Hellalle on luotu kokonainen fiktiivinen historia.
Hella toimi vierailevana laulajana maaliskuussa 2014 julkaistun Postikortteja Helvetistä -yhtyeen singlellä "Miksi?", joka kertoo vaikeasta nuoruudesta.
Helmikuussa 2015 Hella ilmoitti olevansa raskaana. Raskaus ei vaikuttanut yhtyeen juuri alkaneeseen kiertueeseen, mutta Hellan ihonmyötäisen esiintymisasun päälle lisättiin rikkinäinen mekko. Hella toimi vuonna 2008 Qstockin festaribeibenä.
Diskografia

Lordi: To Beast Or Not To Beast (2013) – kosketinsoittimet, laulu
Postikortteja Helvetistä: Miksi? (single, 2014) – laulu
Lordi: Scare Force One (2014) – kosketinsoittimet, laulu
Lordi: Monstereophonic – Theaterror vs. Demonarchy (2016) - kosketinsoittimet, laulu
Lordi: Sexorcism (2018) – kosketinsoittimet, laulu
Lordi: Killection (2020) - kosketinsoittimet, laulu
Lordi: Lordiversity (2021) - kosketinsoittimet, laulu
Lordi: Screem Writers Guild (2023) - kosketinsoittimet, laulu
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hella esittelee itsensä Lordi Army -sivulla
Hella (muusikko) Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Hella (muusikko) Discogsissa. (englanniksi)
Hella (yritys)

|  HELLA GmbH & Co>  KGaA |
| --- | --- |

ISIN:  DE000A13SX22
Perustettu:  1899
Kotipaikka:  Lippstadt, Nordrhein-Westfalen
Henkilöstö:  33 700
Kotisivu:  www.hella.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hella GmbH & Co. KGaA on saksalainen ajoneuvovarusteiden valmistaja, joka tunnetaan erityisesti ajoneuvovalaisinten ja -heijastimien tekijänä. Hellalla on noin 33 700 työntekijää ja noin 90 tehdasta ympäri maailmaa, ja se on yksi Saksan sadasta suurimmasta yrityksestä. Vuonna 2012 Hella oli maailman 33. suurin autoteollisuuden komponenttitoimittaja.
Hella Lighting Finland Oy

Suomessa Hella-konserni omistaa Salossa toimivan Hella Lighting Finland Oy:n. Se perustettiin Talmu-nimisenä vuonna 1955, ja vuonna 1983 se siirtyi saksalaisen Hellan omistukseen. Nykyisin se on LED-tuotteita valmistava yritys Pohjoismaissa, joka toimittaa valaisintekniikkaa ajoneuvoteollisuuden lisäksi kiinteistöihin ja risteilyaluksiin. Hella valmisti ensimmäiset LED-valaisimensa vuonna 1992.
Lokakuussa 2016 Hella ilmoitti lopettavansa 180 henkilöä työllistävän Salon-tehtaan vuoteen 2018 mennessä ja siirtävänsä tuotannon Romaniaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hella (yritys) Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Hella (Unternehmen)
Käännös suomeksi
Harri Hyttinen

Harri Tapani Hyttinen (13. helmikuuta 1952 Hyvinkää – 9. toukokuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Lapsuus ja nuoruus

Hyttinen muutti Helsinkiin pikkupoikana vanhempiensa Osmon ja Mairen (o.s. Turunen) kanssa. Perhe oli lähtöisin Pohjois-Karjalasta Lieksan Pankakoskelta. Isä työskenteli autonkuljettajana ja talonmiehenä, äiti hoiti nelilapsista perhettä. Hyttiset asuivat Kruununhaassa, josta Harri kävi koulua Helsingin Normaalilyseossa. Alun perin hän tuli tunnetuksi lapsinäyttelijänä Naapurilähiö-televisiosarjan Matti Sarpamaana ja rooleistaan Radioteatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa, jossa hän esiintyi menestysmusikaalissa Viulunsoittaja katolla. Nuorena Hyttinen pelasi myös aktiivisesti jalkapalloa HJK:ssa.
Ura

Hyttinen valmistui Suomen Teatterikoulusta näyttelijäksi vuonna 1977. Hän oli mukana lähinnä kurssitovereistaan koostuneessa ensemblessa Suomen Kansan Teatterissa, joka tuotti Koiton talon näyttämölle 1970-luvun lopun teatteritapauksen, Arto af Hällströmin ohjauksen Pete Q. Ammattilaisuransa alussa hän teki lastenteatteria muutaman vuoden kiinnityksellä Penniteatterissa, mutta toimi koko loppuelämänsä freelancerina. Hyttinen oli opiskellut pantomiimia Tšekkoslovakiassa Ladislav Fialkan johdolla. Hän valmisti ja esitti miehen ja viinan tiestä kertovan yhden miehen Paras ystäväni -pantomiiminäytelmän (ohjaus Helena Anttonen, musiikki Matti Rantanen), jota hän kiersi esittämässä satoja kertoja ympäri Suomea 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Myöhemmin häntä työllistivät varsinkin elokuvat ja kuunnelmat sekä dubbaukset. Lasten suursuosikki oli hänen roolinsa tallitonttu Rämäkkänä television Histamiinin joulukalenterissa (1980, uusittu 1984). Hän esiintyi muun muassa videopelihahmon Hugon ja Matka maailman ympäri -piirrossarjan Tikon ja Fixin ääninäyttelijänä sekä Alfred J. Kwak -piirrossarjassa monen hahmon ääninäyttelijänä, muun muassa Alfredin isän.
Hyttinen oli myös musiikillisesti lahjakas näyttelijä, lauloi nuorempana Koiton Laulun kuorossa, soitti kitaraa Teatterikoulun kurssitovereista koostuneessa yhtyeessä Johan Lewis & Korjaa Bois (albumi Jätenauhaa.. eli rakkautta koko kansalle, Love Records 1978) ja yhtenä viimeisistä töistään valmisti lauluillan otsikolla Meriluu (ensi-ilta Tampereen Teatterikesässä 9. elokuuta 2001).
Hyttinen sai Jussi-palkinnon parhaasta miessivuosasta vuonna 1989 roolistaan Dynamiitti-Lahtena elokuvassa Petos.
Yksityiselämä

Hyttinen oli vuodesta 1980 avoliitossa ja 1985–1990 avioliitossa tutkija Helena Saarikosken kanssa. Hyttisellä on kaksi lasta, näyttelijä Elsa Saisio (s. 1981), jonka äiti on kirjailija Pirkko Saisio, ja Otso Hyttinen (s. 1987, nyk. Kratz), jonka äiti on Helena Saarikoski. Viimeiset viisitoista vuotta Hyttinen asui avoliitossa Helena Kuosmasen kanssa.
Hyttisen nuorempi veli Jarmo Hyttinen on myös näyttelijä helsinkiläisessä improvisaatioteatterissa Stella Polariksessa.
Harri Hyttinen kuoli toukokuussa 2006 Meilahden sairaalassa, sairastettuaan lyhyen aikaa. Hänen tuhkansa on siroteltu mereen Harmajan luona.