stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kyrönsalmen sillat
Syväväylän siirto ja uudet sillat

Syväväylää ollaan siirtämässä Kyrönsalmesta Laitaatsalmeen, johon tulee kaksi rinnakkaista, alituskorkeudeltaan 24,5-metristä kiinteää maantiesiltaa. Koska silloille on jyrkkä nousu, valtatie 14 levennettiin nelikaistaiseksi puolentoista kilometrin matkalla. Rakennustyöt Laitaatsalmen kohdalla aloitettiin elokuussa 2016. Silloista eteläinen rakennettiin ensin ja avattiin ajoneuvoliikenteelle 13. joulukuuta 2017. Pohjoisen puoleisen sillan rakentaminen alkoi syksyllä 2017, ja sen on tarkoitus valmistua syksyllä 2018. Eteläisen sillan kävely- ja pyörätie valmistui käyttökuntoon elokuun 2018 alussa, jolloin myös hissi- ja porrastornit otettiin käyttöön. Syväväylä Laitaatsalmessa otetaan käyttöön vuoden 2019 purjehduskauden alkaessa. Kyrönsalmen siltojen läppiä ei tuolloin enää nosteta eikä ratasiltaa käännetä auki.
Laitaatsalmen rautatiesillalta purettiin kiskot syyskuussa 2015, jolloin ratayhteys Savonlinnan ja Huutokosken välillä katkesi. Silta on tarkoitus purkaa syksyn 2018 aikana. Sitä käytettiin työmaan aikaisena kävely- ja pyörätienä ja työmaa-ajoon. Rataa ei pureta, sillä Laitaatsalmeen mahdollisesti tulevaa käännettävää ratasiltaa varten on varaus, suunnitelmat ja ympäristölupa. Sillasta tulisi pitkä: kääntöosa olisi 53 metriä pitkä ja kiinteä osa 35 metriä. Ylitettävä vesiväylä on 38 metriä leveä.
Liikenteenohjaus

Liikenteenohjaus tapahtui keskitetysti maantiesillan länsipäässä olevasta päävalvomotornista, ”Muumitalosta”. Sieltä voitiin avata maantiesilta ja kaukokäytöllä myös rautatiesilta. Varajärjestelmänä maantiesilloilla ja rautatiesillalla oli myös oma paikallisvalvomo, josta kyseinen silta voitiin avata ja sulkea. Linnansalmessa olevalla ponttonisillalla on oma siltavahti, joka huolehtii ponttonisillan avaamisesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrönsalmen maantiesillat Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrönsalmen rautatiesilta Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrönsalmen ponttoonisilta Wikimedia Commonsissa
Kelikamera rautatiesilta ja Olavinlinna. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kelikamera maatiesilta itään. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kelikamera maantiesilta länteen. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuva höyrylossi Kyrönsalmesta[vanhentunut linkki]
Vuonna 2000 valmistuneen maantiesillan läppä avautumassa.
Kyrönsalmen maantiesillat vuonna 2012. Takimmaisen vuonna 2000 valmistuneen sillan läppä on auki korjausten takia.
Kyrönsalmen rautatiesilta käännettynä auki
Olavinlinna ja rautatiesilta Kyrönsalmessa. Takana näkyy ponttoonisiltaa.
Linnansalmen ponttoonisilta sulkeutumassa.
Kolme rohkeaa miestä

| Kolme rohkeaa miestä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Carl Barks
Kieli:  englanti
Suomennos
Kustantaja:  Sanoma Magazines
Julkaistu:  2007
Sivumäärä:  168
ISBN:  9789513223052
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kolme rohkeaa miestä on Sanoma Magazinesin julkaiseman Ankalliskirjasto-kirjasarjan seitsemäs osa. Se keskittyy pääosin ankanpoikiin, Tupuun, Hupuun ja Lupuun. Kaikki sarjakuvat ovat Carl Barksin käsialaa. Kirjassa on 168 sivua.
Kirjan tarinat

Vanhan linnan salaisuus (The Old Castle’s Secret) (1948)
Silmät niskassa (1945)
Nappuladekkarit (1945)
Kullanilmaisin (1946)
Taikoja kotitarpeisiin (1947)
Nuorna vitsa väännettävä (1948)
Aku Ankka koulusalapoliisina (1949)
Aku Ankka ja Zombi (Voodoo Hoodoo) (1949)
Huutovuoren kaiku (1949)
Prinssi Ruususen uni (1950)
Sankariteko (1950)
Koulupinnarit (1951)
Aiheesta muualla

Kirjan esittely
Ankalliskirjasto
1: Rötös ja rangaistus | 2: Hyvä Ankka joulun tuopi | 3: Sinne, tänne ja takaisin | 4: Aku-setä, kissa ja koira | 5: Kummajaisia ja kuu-ukkoja
6: Kapteeni Ankan urotyöt | 7: Kolme rohkeaa miestä | 8: Ankkojen kulta | 9: Suuret setelit | 10: Kuuden miljoonan dollarin papukaija
Keyritynjoki

| Keyritynjoki |
| --- | --- |
Alkulähde:  Ylä-Keyritty
Laskupaikka:  Ala-Siikajärvi
Maat:  Suomi
Pituus:  85 km
Virtaama:  16 m³/s
Valuma-alue:  1 285 km²
Keyritynjoki on joki Rautavaaralla, Pohjois-Savossa. Joki alkaa Ylä-Keyrityn latvajärvestä Valtimon rajoilla. Sieltä joki virtaa Rautavaaran kirkonkylän editse 16 kilometriä pitkään Ala-Keyrittyyn ja jatkaa alkuun Keyritynjoki -nimisenä ja sitten Puntinjokena juoksuaan Nilsiän Ala-Siikajärveen.
Joen pituus on 85 kilometriä, eli se on 64. pisin Suomen joista. Pituudesta on Rautavaaran alueella 67 kilometriä. Joen korkeusero melontareitillä on 85 metriä. Keyritynjoen valuma-alue on 1 285 neliökilometriä ja järvisyysprosentti on 6,4 %. Keskivirtaama on 16 m³/s, keskim. minimivirtaama 3 m³/s ja huippuvirtaama 70 m³/s.
Joki on myös melontareittinä ja urheilukalastusalueena tunnettu. Keyritynjoki kuuluu Natura 2000-alueeseen. Sitä pidetään erityissuojelua vaativiin vesistöihin kuuluvana. Se on karu, osittain hiekkapohjainen joki. Veden laatu on hyvä, joskin se on humuspitoinen ja hapan.
Aiheesta muualla

Pohjois-Savon Ympäristökeskus: Ylä-Keyrityn metsät ja Keyritynjoki
Kazo

| Kazo (加須市) |
| --- | --- |
 Sōgan-jin temppeli
 lippu:  symboli
 Kazon sijainti Saitaman prefektuurissa
 Kazo
 Koordinaatit: 36°07′53″N, 139°36′06″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Saitaman prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  133,30 km²
Väkiluku (08/2020):  112 925
 – Väestötiheys:  847,1 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kirsikka
 – Kukka:  Kosmos
 
 https://www.city.kazo.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kazo (jap. 加須市, Kazo-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin koillisosassa Tonejoen alluviaalitasangolla. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Gunman, Tochigin ja Ibarakin prefektuureihin. Kazossa on 112 925 asukasta (elokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 133,30 neliökilometriä.
Kazo kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla markkinapaikkana ja postiasemana (shukuba) tärkeät Nakasendō- ja Nikkō-kaidō-tiereitit toisiinsa yhdistäneen tien varrella. Perinteisiä elinkeinoja ovat aojima-kankaan kudonta, koinobori-tuulipussien valmistus sekä judo- ja kendōtarvikkeiden tuotanto. Ympäröivä maaseutu on viljavaa, ja siellä tuotetaan riisin lisäksi vihanneksia, kuten kurkkuja, tomaatteja ja munakoisoja. Kazon kaupunki perustettiin vuonna 1954 liittämällä yhteen Kazon ja Fudōokan maaseutukaupungit sekä kuusi kyläkuntaa. 1970-luvulta lähtien kaupunkiin on sijoittunut myös teollisuutta, kuten autonosien valmistusta, kemianteollisuutta ja korkeateknologista teollisuutta. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2010, kun siihen yhdistettiin Kisain, Kita-Kawaben ja Ōtonen maaseutukaupungit.
Kazon rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Sōgan-jin eli Kazo Fudō-sonin ja Honei-jin buddhalaiset temppelit sekä Tamashiki-jinjan šintolainen pyhäkkö, joka tunnetaan kagura-tanssiperinteestään. Kazoa palvelevat Tōbu-rautateiden Isesaki-linja ja Nikkō-linja.
Kuvia

Heisein kansainvälinen yliopisto
Kazon kaupungintalo
Kazon rautatieasema
Kazon kantakaupunki vuoden 1990 ilmakuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kazo Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Kolmoskehä

| Kolmoskehä> Третье транспортное кольцо |
| --- | --- |
 Kolmoskehän sijainti (vihreällä) Moskovassa
Maa:  Venäjä
Kaupunki:  Moskova
Pituus:  35 km
Kolmoskehä, (ven. Тре́тье тра́нспортное кольцо́,Tretje transportnoje koltso tai Tretje koltso tai TTK) on Moskovan keskustaa kiertävä kehätie, joka sijaitsee Puutarhakehän ja Moskovan kehätien (MKAD) välissä. Kehätiellä on 17 liittymää, 14 siltaa ja 3 tunnelia (Lefortovo, Kutuzovski, Gagarinskaja).
Reitti

Kehätie on pituudeltaan 35 km pitkä ja kaistoja kehätiellä on neljä kumpaankin suuntaan. Kolmoskehä on yksi Moskovan pääteistä, ja se kärsii pahoista liikenneruuhkista, jonka vuoksi kolmoskehän ja Moskovan kehätien välillä on rakenteilla neljäs kehätie. Kolmoskehä, mukaan lukien Euroopan viidenneksi pisin kaupunkitunneli Lefortovon tunneli, on valmistunut vuonna 2004.
Galleria

Kolmoskehä Moskvajoen yli kulkevalta Dorogomilovsky-sillalta, lähellä Moskovan kansainvälistä yrityskeskusta.
Kolmoskehä Rizhskajan ylikulkusilta.
Kolmoskehän Dorogomilovsky-silta Moskovajoen yli.
Kongenitaalinen analgesia

| Kongenitaalinen analgesia |
| --- | --- |
OMIM:  243000 147430
Tautitietokanta:  31214
MeSH:  D000699
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Kongenitaalinen analgesia eli synnynnäinen kiputunnottomuus (lyhenne ”CIP”, ”congenital insensitivity to pain”) on tila, jossa henkilö voi erottaa terävän ja tylpän kosketuksen tai kylmän ja kuuman, mutta äärimmäiset voimakkaat tuntoaistimukset eivät aiheuta kipua.
Aiheesta muualla

BBC:n uutinen kahdesta CIP:iä sairastavasta lapsesta (englanniksi)
Kongenitaalista analgesiaa sairastava lapsi The Oprah Winfrey Show’ssa. (englanniksi)
Related CIP support organisation (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kazirangan kansallispuisto

| Kazirangan kansallispuisto |
| --- | --- |
 Kazirangan ruohomaastoa.
Maailmanperintökohde
Sijainti:  Assam, Intia  26°40′N, 093°21′E
Tyyppi:  luonto
Kriteerit:  x
Tunnusnumero:  337
Valintahistoria
Valintavuosi:  1985
 Kaziranga
Kazirangan kansallispuisto (assamiksi কাজিৰঙা ৰাষ্ট্ৰীয় উদ্যান, Kājiraṅā rāṣṭrīẏa udyāna) on kansallispuisto ja UNESCOn maailmanperintökohde Assamissa, Intiassa. Kansallispuisto on laajuudeltaan 430 neliökilometriä ja se perustettiin vuonna 1974. Puistoa lähin kaupunki on Golaghat.
Kaziranga on merkittävä eläinten suojelualue. Peräti kaksi kolmasosaa maailman intiansarvikuonoista elää Kazirangassa . Alueen intiantiikeritiheys on suurempi kuin missään muussa kansallispuistossa. Kazirangassa on myös merkittävä lisääntymisalue aasiannorsuille, vesipuhveleille ja barasingoille. BirdLife International on julistanut Kazirangan kansallispuiston kansainvälisesti tärkeäksi lintualueeksi. Alueella asuu huomattava määrä harvinaisia suofrankoliineja, bengalinkorppikotkia ja gangesinkorppikotkia . Puiston alueella on muuttolintujen suosimia järviä ja soita, missä talvehtivat harmaa- ja lapasorsat, merihanhet ja punapäänarskut. Järvillä ja soilla vakituisesti esiintyvät muun muassa meri- ja arokotkat sekä Bramiini- ja idänsuohaukat. Puiston alueella on avoimia alueita ja ruohostomaita. Kansallispuiston alue soveltuu eläinbongareille.
Kazirangan kansallispuisto sijaitsee Brahmaputran etelärannalla. Aluetta halkoo useat pienemmät joet ja siellä on monia pienempiä järvialueita. Kasvistoltaan Kazirangassa on ruohikkoa, sekä korkeata että matalaa, trooppista sademetsää ja suomaata.
Kazirangaa kutsutaan yleisesti lajien monimuotoisuutensa ansiosta monimuotoisuuskeskukseksi.
Puistossa oli kaudella 2005–2006 5 228 kävijää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kazirangan kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Kazirangan kansallispuisto UNESCOn sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
WCMC:n tietosivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Indian Holiday: Kaziranga (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Intiassa
Agran linnoitus
Ajantan luolat
Bhimbetkan kalliosuojat
Champaner-Pavagadhin arkeologinen puisto
Chhatrapati Shivaji Terminus
Cholan elävät temppelit
Darjeelingin ja Nilgirin vuoristorautatiet
Elephantan luolat
Elloran luolat
Fatehpur Sikri
Goan kirkot ja luostarit
Great Himalayanin kansallispuisto
Hampi
Humayunin mausoleumi
Jantar Mantar
Kazirangan kansallispuisto
Keoladeo
Khajuraho
Khangchendzonga
Konarakin aurinkotemppeli
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Länsi-Ghatit
Mahabalipuram
Mahabodhi-temppeli
Manasin kansallispuisto
Nanda Devi ja Valley of Flowers
Pattadakal
Punainen linnoitus
Qutub Minar
Rajasthanin kukkulalinnoitukset
Rani ki vav (kuningattaren porraskaivo)
Sanchi
Sundarbanin kansallispuisto
Taj Mahal
Intian kansallispuistot
Andamaanit ja Nikobaarit: Campbell Bay
Galathea
Mahatma Gandhi
Mt. Harriet Island
Middle Button Island
North Button Island
Rani Jhansi
Saddle Peak
South Button Island Andhra Pradesh: Kasu Brahmananda Reddy
Mahavir Harina Vanasthali
Mrugavani
Sri Venkateswara Arunachal Pradesh: Mouling
Namdapha Assam: Dibru-Saikhowa
Kaziranga
Manas
Nameri
Orang Bihar: Valmiki Chhattisgarh: Indravati
Kanger Ghati Goa: Mollem  Gujarat: Blackbuck
Gir
Marine
Vansda Haryana: Kalesar
Sultanpur Himachal Pradesh: Great Himalayan
Pin Valley Jammu & Kashmir: Dachigam
Hemis
Kishtwar
Salim Ali Jharkhand: Betla Karnataka: Anshi
Bandipur
Bannerghatta
Kudremukh
Nagarhole Kerala: Eravikulam
Mathikettan Shola
Periyar
Silent Valley
Wayanad Madhya Pradesh: Bandhavgarh
Fossil
Kanha
Madhav
Panna
Pench
Sanjay
Satpura
Van Vihar Maharastra: Chandoli
Gugamal
Navegaon
Pench
Sanjay Gandhi
Tadoba Manipur: Keibul Lamjao
Sirohi Meghalaya: Balphakram
Nokrek Mizoram: Murlen
Phawngpui Nagaland: Intanki Odisha: Bhitarkanika
Simlipal Rajasthan: Darrah
Desert
Keoladeo
Ranthambhore
Sariska Sikkim: Khangchendzonga Tamil Nadu: Guindy
Gulf of Mannar
Indira Gandhi
Mudumalai
Mukurthi Uttar Pradesh: Nawabganj
Dudhwa Uttarakhand: Corbett
Gangotri
Govind
Nanda Devi
Rajaji
Valley of Flowers Länsi-Bengali: Buxa
Gorumara
Neora Valley
Singalila
Sundarbans
Suojelualueet
Kansallispuistot
Intian suojelualueet
Kookossaarten kapina

Kookossaarten kapina oli toisessa maailmansodassa Kookossaarilla tapahtunut kahakka, jossa 15 ceylonilaissotilasta yritti kapinoida brittejä vastaan ja siirtää Kookossaaret japanilaisten haltuun. Britit olivat aiemmin miehittäneet saaret ennen Singaporen valtausta. Kapinointi alkoi 8. toukokuuta 1942, jolloin Gratien Fernandon johtamat ceylonilaisjoukot yrittivät ottaa haltuunsa saarilla olevat tykit ja pidättää brittien johtajan kapteeni Gardinerin sekä hänen avustajansa luutnantti Stephensin. Kapinoinnin aikana brittisotilas, tykkimies Samaris Jayasekera kuoli ja luutnantti Stephens haavoittui lievästi. Kapina epäonnistui, koska ceylonilaisjoukkojen ainoa Bren LMG -ase jumittui kriittisellä hetkellä, minkä vuoksi britit pääsivät niskan päälle. Lisäksi ceylonilaissotilaat olivat huonoja ampumaan käsiaseilla. Kapinoitsijoista 11 tuomittiin ja siirrettiin Ceyloniin, jossa Fernando ja kaksi muuta tuomittiin kuolemaan. Muut kapinoitsijat tuomittiin muutaman vuoden vankeuteen. Kyseiset kolme teloitettua kapinallista olivat ainoat Brittiläisen Kansainyhteisön sotilaat, jotka teloitettiin kapinoinnista toisen maailmansodan aikana.
Aiheesta muualla

The Cocos Mutiny, 66 years on, as recalled by (Donny) Vincent Ranasinghe, the last surviving member of the Ceylon Garrison Artillery (CGA) who served on the island
Cocos Islands Mutiny, transcript of Robyn Williams' radio broadcast, 20 May 2001
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Cocos Islands Mutiny
Käännös suomeksi
Kiovan Al-Rahma-moskeija

| Al-Rahma-moskeija> Мечеть Ар-Рахма |
| --- | --- |
 Moskeija valokuvattuna vuonna 2019
Perustiedot
Sijainti:  Kiova, Ukraina
Uskonnollinen käyttö:  Kiovan muslimit
Arkkitehtuuri
Rakennustöiden alkaminen:  1996
Valmistumisvuosi:  2000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kiovan Al-Rahma-moskeija (ukr. Мечеть Ар-Рахма, Metšet Ar-Rah’ma) on Kiovassa sijaitseva moskeija, joka on myös kaupungin suurin moskeija. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1996 ja ne saatiin valmiiksi 2000. Moskeijan rakentamisen rahoittivat paikalliset muslimit keräämällä lahjoituksia. Moskeijaan mahtuu noin 3000 rukoilijaa, ja sen minareetti on 27 metriä korkea.
Moskeijan yhteydessä sijaistee myös koraanikoulu, islamilainen keskus ja muslimeille varattu hautausmaa.
Kazoo

Metallinen kazoo.
Kazoo on yksinkertainen membranofoni eli kalvosoitin, joka synnyttää tietynlaisen soinnin, kun soittaja hyräilee siihen. Kazoo on niin sanottu mirliton-soitin, jollainen muuntaa soittajan ääntä värähtelevän kalvon avulla.
Historia

Afrikassa on käytetty kazoon tapaisia instrumentteja satoja vuosia naamioimaan ihmisääntä tai matkimaan eläimiä, usein seremoniallisissa tarkoituksissa. Juuri tällaiseen instrumenttiin perustui ensimmäinen kazoo, jonka keksi afroamerikkalainen Alabama Vest 1800-luvulla. Ensimmäisen kazoon valmisti Vestin määritysten mukaan saksalainen kelloseppä Thaddeus von Clegg. Kazoon ensiesittely tapahtui markkinoilla Georgian osavaltiossa vuonna 1852.
Ensimmäiset metalliset kazoot valmistettiin ja patentoitiin Edenin pikkukaupungissa New Yorkin osavaltiossa, jossa niitä valmistetaan edelleen samassa tehtaassa. Kazoon tapaisen soinnin voi saada myös itse aikaan kamman ja ohuen paperin avulla.
Käyttö

Kazoota käyttävät muun muassa skiffleyhtyeet, huumorimusiikin esittäjät ja monet harrastelijat. Se on yksi harvoista Yhdysvalloissa kehitetyistä akustisista soittimista ja yksi helpoimmista oppia soittamaan, sillä siihen tarvitaan vain hyräilemisen taitoa. Original Dixieland Jass Bandin levytyksessä ”Crazy Blues” vuodelta 1921 on taidokas kazoosoolo, jota voisi luulla jopa pasuunasooloksi[lähde? ]. Seminaarinmäen mieslaulajien kappale ”Böönat” huipentuu kazoolla toteutettuun mopohurjasteluun. Satunnaisesti kazoota on kuultu myös erilaisissa popmusiikin levytyksissä, kuten Jimi Hendrixin kappaleessa ”Crosstown Traffic” (jossa omatekoinen kazoo soittaa samoja säveliä sähkökitaran kanssa), Uriah Heepin kappaleessa ”The Magician’s Birthday”, Klamydian kappaleessa ”Nina Autio” sekä Hurriganesin tulkinnassa Johnny and the Hurricanesin klassikosta ”Red River Rock”. Myös Eric Claptonin Unplugged-levyllä julkaistussa versiossa kansanmusiikkikappaleesta ”San Francisco Bay Blues” on kazoo-soolo.
Kazoota ei ole juurikaan käytetty klassisessa musiikissa, paitsi David Bedfordin teoksessa With 100 Kazoos, jossa korostuu soittimen yksinkertaisuus: muutama kazoo jaetaan yleisön edustajille, jotka säestävät niillä ammattilaisorkesteria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kazoo Wikimedia Commonsissa
Kongens gate

Kongens gate on Oslon keskustassa ruutukaava-alueella sijaitseva katu. Se muodostettiin vuoden 1624 asemakaavassa, kun tulipalossa tuhoutunut kaupunki siirrettiin nykyiseen paikkaansa, ja on ainoana alkuperäisistä kaduista säilyttänyt alkuperäisen nimensä. Se ulottuu Akershusin linnalta Stortorvetille.
Kuvia

Kongens gate 1: Christiania Opfostringshus. Vuonna 1640 valmistunut rakennus toimi orpokotina vuosina 1778–1917 ja tunnetaan myös nimellä Waisenhuset.
Kongens gate 21: Telegrafbygningen
Kongens gate 23: Steen & Strøm -tavaratalo (Ole Sverre, 1930)
Kongens gate 31: Backergården (Herman Backer, 1895). Uusbarokkisessa liikerakennuksessa toimi Paul Backerin turkisyritys vuoteen 1980.
Kongens gate 33: entinen Hotel Metropole (Ove Ekman ja Einar Smith, 1890)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kongens gate Wikimedia Commonsissa
Lars Hollmer

Lars Gustav Gabriel Hollmer (21. heinäkuuta 1948 – 25. joulukuuta 2008 Uppsala) oli ruotsalainen muusikko, laulaja ja säveltäjä.
1970-luvulla Hollmer oli merkittävänä taustatekijänä yhtyeissä Samla Mammas Manna, Zamla Mammaz Manna, Von Zamla ja Ramlösa Kvällar. Kun Zamla hajosi 1980, Hollmer ryhtyi tekemään ensimmäistä omaa albumiaan XII sibiriska cyklar (1981). Albumi oli todellinen sooloprojekti, sillä Hollmer soitti siinä itse kaikkia soittimia, joista tärkeimpiä olivat harmonikka ja kosketinsoittimia. Albumin kappaleista menestyi erityisesti Boeves psalm.
Yhtä aikaa muiden hankkeiden, kuten Von Zamla ja Fem Söker En Skatt, Lars Hollmer jatkoi levyjen tekoa myös omissa nimissään. 1985 hän perusti yhtyeen Looping Home Orchestra, joka on esittänyt Hollmers musiikkia vaihtelevissa kokoonpanoissa. Vuonna 1996 hän liittyi kansainväliseen harmonikkayhtyeeseen Accordion Tribe. 1998 hänet palkittiin Grammis-palkinnolla cd:stä Andetag.
2000-luvulla Hollmer esiintyi yhdessä yhtyeen Utsikter kanssa, jossa soittavat muun muassa Michel Berckmans (oboe, fagotti) ja Wolfgang Salomon (kontrabasso). Hänen Japaniin vuonna 2000 tekemänsä matkan jälkeen syntyi yhtye SOLA, jossa on japanilaisia muusikoita. Vuonna 2002 ilmestyi levy Lars Hollmer's SOLA. The global home project. Yhteistyö japanilaisen viulistin Yuriko Mukoujiman kanssa syveni vuonna 2003. He ovat pitäneet yhdessä useita konsertteja Japanissa ja julkaisseet livealbumin Live and more.
Accordion Triben kanssa ilmestyi vuonna 2003 toinenkin levy, Sea of reeds. Sveitsiläinen ohjaaja Stefan Schwietert teki  yhtyeestä seuraavana vuonna dokumenttielokuvan. Hollmer esiintyi 2004 Victoriavillessa Québecssa yhdessä kanadanranskalaisten muusikoiden Jean Déromen ja Pierre Tanguayn kanssa ja kymmenmiehisen orkesterin La Fanfare Pourpourin kanssa. Hän esiintyi myös yhtyeen Fred Frith Ruotsin-kiertueella syksyllä 2004.
Hollmerin kanadalaisyhteydet tiivistyivät 2005. Hän soitti jälkeen La Fanfare Pourpourin kanssa, ja 2007 syntyi levy Karusell Musik. Vuonna 2008 Hollmer kiersi jälleen La Fanfare Pourpourin kanssa Ranskassa ja Ruotsissa.
Lars Hollmerilla oli asunto Nyvlassa Uppsalan lähellä, ja hänellä oli siellä studio kunnostetussa kanalassa.
Diskografia > Soololevyt (valikoima)

XII sibiriska cyklar (1981)
Vill du höra mer? (1982)
Från natt idag (1983)
Tonöga (1985)
Andetag (1997)
Utsikter (2000)
Viandra (2007)
Diskografia > Looping Home Orchestran kanssa

Vendeltid (1987)
Door Floor Something Window Lars Hollmer Looping Home Orchestra Live 92–93 (1995)
Diskografia > Fem Söker en Skattin kanssa

Fem söker en skatt (1995)
Diskografia > Accordion Triben kanssa

Accordion Tribe (1998)
Sea of Reeds (2002)
Lunghorn Twist (2006)
Diskografia > SOLAn kanssa

Lars Hollmer's SOLA. The global home project (2002)
Diskografia > La Fanfare Pourpourin kanssa

Karusell Musik (2007)
Aiheesta muualla

Lars Hollmer, Aktuell i Brobytornets Musikrum. Världsmusik från ett hönshus utanför Uppsala (ruotsiksi)
The Krax Homepage, Lars Hollmerin musiikin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Porträttet: Lars Hollmer (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Kolmperse-Vähävesi

| Kolmperse-Vähävesi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Lohja, Karkkila
Koordinaatit:  60°34′40″N, 24°03′20″E
Järvinumero:  23.063.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117,2 m 
Rantaviiva:  19,9 km 
Pinta-ala:  1,4 km² 
Tilavuus:  0,0058 km³ 
Keskisyvyys:  4 m 
Suurin syvyys:  15,7 m 
 fiKolmperse-Vähävesi 
Kolmperse-Vähävesi on erämaajärvi Lohjan ja Karkkilan rajalla luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Järven rantaviiva on erittäin mutkitteleva. Etäisyys Lohjan keskustasta on 35 kilometriä pohjoiseen ja Karkkilasta kahdeksan kilometriä luoteeseen.
Maantiede

Kolmperse-Vähävesi jakautuu kolmeen altaaseen, joiden vesitilavuus on yhteensä lähes 5,8 miljoonaa kuutiometriä. Lännessä on Kolmperse, jota erottaa idän Vähävedestä Salmenmaa-niminen niemi. Altaita yhdistää järven eteläosan Keskivesi. Kolmperseen ja Keskiveden välissä sijaitsee Koppalampi. Saaria ja luotoja on kuusitoista, kuusi niistä alle aarin laajuisia. Kolmperse-Vähäveden syvin kohta, 15,7 metriä, sijaitsee Kolmperseen keskivaiheilla. Vähäveden syvin kohta on 9,7 metriä. Keskivedessä on 15,2 metrin ja 13,9 metrin syvänteet. Koppalampi sitä vastoin on erittäin matala. Kolmperse-Vähäveden eri osia yhdistävät salmet ovat kapeimmillaan noin 20 metriä leveitä. Järven rannoilla on harvakseltaan pientaloja.
Kolmperseen luoteiskolkasta virtaa noin 200-metrinen laskuoja Jäljänjärveen, jonka korkeustaso on 1,2 metriä Kolmpersettä alempi.
Kolmperse-Vähäveden eteläpuolella sijaitsee Tämäkohtu, joka on pinta-alaltaan samankokoinen, mutta vesitilavuudeltaan huomattavasti Kolmperse-Vähävettä suurempi. Järvien välinen kannas on kapeimmillaan noin sata metriä. Lounaispuolella sijaitsee Antiainen, länsipuolella Saukonpää ja Jäljänjärvi. Pohjoisessa on Kavilanjärvi-Kaakanjärvi ja idässä Jouhtenanjärvi.
Kolmperse-Vähävesi (23.063.1.010) kuuluu Tarkeelanjärven alueeseen (23.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Kolmperse-Vähävesi on kolmanneksi laajin Tarkeelanjärven alueen kuudestatoista yli hehtaarin laajuisesta vakavedestä.