stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiinan historia
Myöhäisempi keisarikausi > Viisi dynastiaa ja kymmenen kuningaskuntaa

Tang-dynastian kukistumisen jälkeistä aikaa Kiinan historiassa kutsutaan viiden dynastian ja kymmenen kuningaskunnan ajaksi. Tänä aikana Pohjois-Kiinaa hallitsi viisi toistaan seurannutta lyhytikäistä dynastiaa ja Etelä-Kiina oli jakaantunut useaan pieneen itsenäisesti toimineeseen valtioon. Aikakausi kesti vain puoli vuosisataa. Kaikki pohjoisen dynastiat pysyivät vallassa keskimäärin kymmenen vuotta ja ne kukistuivat lopulta sisäisiin kiistoihin. Etelässä valtiot elivät keskenään suhteellisen rauhallisesti.
Pohjoisesta hallinneet dynastiat olivat myöhempi Liang-dynastia vuosina 907–923, myöhempi Tang-dynastia 923–936, myöhempi Jin-dynastia 936–946, myöhempi Han-dynastia 947–950 ja myöhempi Zhou-dynastia 951–960. Hajaannuksesta huolimatta talous ja maanviljelysmenetelmät kehittyivät, kaupankäynti oli vilkasta ja paperirahan käyttö yleistyi. Kirjanpainotaito kehittyi, mikä mahdollisti kirjallisuuden leviämisen sekä oppineille että maallikoille.
Dynastioiden sarjassa kuudes oli Song-dynastia, joka kehittyi Kiinan yhdistäväksi dynastiaksi. Vuonna 960 myöhemmän Zhou-dynastian keisarin kuoltua häntä seurannut lapsihallitsija syrjäytettiin kapinan seurauksena valtaistuimelta. Sotapäällikkö Taizu julistautui Song-dynastian ensimmäiseksi keisariksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiinan historia Wikimedia Commonsissa
Aasian valtioiden historia
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Afganistan |  Arabiemiraatit |  Armenia |  Azerbaidžan |  Bahrain |  Bangladesh |  Bhutan |  Brunei |
|  Etelä-Korea |  Filippiinit |  Georgia |  Indonesia |  Intia |  Irak |  Iran |  Israel |
|  Itä-Timor |  Japani |  Jemen |  Jordania |  Kambodža |  Kazakstan |  Kiina |  Kirgisia |
|  Kuwait |  Laos |  Libanon |  Malediivit |  Malesia |  Mongolia |  Myanmar |    Nepal |
|  Oman |  Pakistan |  Palestiina |  Pohjois-Korea |  Qatar |  Saudi-Arabia |  Singapore |  Sri Lanka |
|  Syyria |  Tadžikistan |  Taiwan |  Thaimaa |  Turkki |  Turkmenistan |  Uzbekistan |  Venäjä |
|  Vietnam |  Hongkong |  Macao |  |  |  |  |  |
Longshanin kulttuurin ajalta säilynyt saviastia.
Shang-dynastian aikaisten asuinalueiden löytöpaikkoja Keltaisenjoen alueelta.
Shang-dynastian aikana kehittyi pronssinvalutaito.
Itäisen Zhou-dynastian aikaiset valtiot.
Kungfutse oli Zhou-kauden merkittäviä filosofeja.
Nykyisinkin toimiva Dujiangyanin kastelujärjestelmä on Qin-valtion noin vuonna 250 eaa. rakennuttama kastelujärjestelmä Sichuanissa.
Qin Shi Huangdi, Kiinan ensimmäinen keisari
1970-luvulla löydetty Terrakotta-armeija on asetettu vartioimaan Qin-dynastian ensimmäisen keisarin Qin Shi Huangdin mausoleumia.
Han-kaudella pronssinvalutaito kehittyi. Gansusta löydetty pronssinen veistos lentävästä hevosesta on Han-kauden tunnetuimpia taideteoksia.
Vahtitornin rauniot silkkitien varrella. Han-kaudella kauppareitti oli turvattava paimentolaisheimojen hyökkäyksiltä.
Kolme kuningaskuntaa vuonna 262.
Edelleen toiminnassa oleva Keisarinkanava rakennettiin Sui-dynastian aikana. Kanava Siyangin piirikunnassa (泗阳县) vuonna 2011.
Buddhalaismuusikkoja, maalaus Tang-dynastian ajalta
Tang-dynastian aikainen villihanhipagodi nykyisessä Xi'anissa rakennettiin buddhalaisten kirjoitusten säilytyspaikaksi.
Song-dynastian aikana 1049 rakennettu Rautapagodi Kaifengissa
Kublai-kaani oli Yuan-dynastian merkittävin hallitsija.
Mongolivallan alaisuudessa Pekingistä tuli valtakunnan pääkaupunki. Maalaus esittää hyödykkeiden kuljetusta kaupunkiin eri liikenneväyliä pitkin.
Kiinan muuri on rakennettu nykyiseen laajuuteensa hyvin pitkälti Ming-dynastian aikakaudelta.
Taivaan temppeli Pekingissä, on keisari Yonglen rakennuttama.
Eurooppalaisten mukana Kiinaan saapuivat jesuiitat. Heistä merkittävimpiä oli Matteo Ricci.
Lordi Macartneyn lähetystö keisarin luona.
Taiteilija Edward Duncanin maalaus ensimmäisestä oopiumisodasta.
Poliittinen pilapiirros 1890-luvulta, missä Ranska, Saksa, Britannia, Venäjä ja Japani sopivat Kiinan jaosta.
Kiinan johtaja Yuan Shikai vuonna 1915.
Toukokuun neljännen päivän liikkeen mielenosoitus oli yksi Kiinan uuden ajan merkittävimmistä tapahtumista, jolla oli kauaskantoiset seuraukset.
Takapihamasuuneita Kiinassa suuren harppauksen aikana, vuonna 1958.
Shanghain Pudongin kaupunginosan siluettia hallitsevat pilvenpiirtäjät symboloivat Kiinan uudistuskauden taloudellisia saavutuksia.
Victoria de los Ángeles

Victoria de los Ángeles
Victoria de los Ángeles (katalaaniksi Victòria dels Àngels,lähde? 1. marraskuuta 1923 – 15. tammikuuta 2005) oli katalonialainen sopraano ja oopperalaulaja. Hänen lyyrinen sopraanonsa oli tunnettu kauneudestaanlähde?. De los Angelesin tunnetuimpia rooleja olivat Rossinin Sevillan parturin Rosina ja Puccinin La bohèmen Mimilähde?. De los Angelesilla oli vahva lavakarisma.lähde?
Eräs de los Ángelesin tunnetuimpia levytyksiä on vuonna 1958 äänitetty Heitor Villa-Lobosin itsensä johtama Bachianas Brasileiras L'Orchestre National de la Radiodiffusion Francaisen kanssa.
De los Ángeles opiskeli Barcelonan konservatoriossa laulua ja pianonsoittoa. Hän esiintyi Ars Musicae -muusikkoryhmän kanssa ja teki tammikuussa 1945 oopperadebyyttinsä Barcelonan Liceu-oopperassa Mozartin Figaron häiden kreivittären roolissa. Vuonna 1947 hän voitti ensimmäisen palkinnon Geneven kansainvälisessä laulukilpailussa. Vuonna 1948 hänellä oli rooli BBC:n tuottamassa Manuel de Fallan La vida breve -oopperassa. Vuonna 1949 hän debytoi Pariisin oopperassa Charles Gounod'n Faust-oopperan Margueritena, ja samaa teosta hän pääsi laulamaan New Yorkin Metropolitan-oopperassa kaksi vuotta myöhemmin. Milanon La Scalassa hänen ensimmäinen oopperaesiintymisensä oli Richard Straussin oopperassa Ariadne auf Naxos.
Valkoinen orjakauppa

Valkoinen orjakauppa on sellaisesta toiminnasta käytetty nimitys, jossa paikka­tarjouksella houkutellaan nuoria naisia ulkomaille epä­siveellisiin tarkoituksiin.  Tämä ihmis­kaupan muoto on ainakin aikaisemmin suuntautunut pää­asiassa Lähi-idän ja Afrikan islamilaisiin maihin sekä Etelä-Amerikkaan.
Kansainväliset sopimukset

Valkoisen orjakaupan hävittämiseksi tehtiin Pariisissa vuonna 1904 kansainvälinen yleissopimus, jota myöhemmin täydennettiin vuosina 1910 ja 1926 tehdyillä sopimuksilla. Näitä sopimuksia täydensi vuonna 1950 tehty laaja-alaisempi Ihmisten kaupan ja toisten prostituutiosta hyötymisen tukahduttamista koskeva yleissopimus.
Suomen laki

Kansainvälisten sopimusten mukaisesti vuonna 1926 Suomen rikos­lain 25. lukuun lisättiin uusi pykälä 1a. Siinä säädettiin rangaistus sille, joka "aikoen saattaa haureuden väli­kappaleeksi toisen, saa hänet vastaanottamaan toimen, vie hänet pois tai erottaa hänet lähi­seurastaan", vaikka hänen suostumuksellaankin.  Rangaistus oli vähintään kuusi kuukautta vankeutta tai kuritus­huonetta enintään kahdeksan vuotta. Jos teko oli ammattimainen, enimmäis­rangaistus oli kymmenen vuotta kuritus­huonetta.
Pykälä kumottiin rikoslain uudistusten yhteydessä vuonna 1995. Sitä koskeneessa hallituksen esityksessä valkoista orjakauppaa koskeneen erityisen säännöksen kumoamista perusteltiin sillä, että tällainen toiminta täytti myös paritusta koskeneet rikos­tunto­merkit, jota paitsi säännöksen ei silloisessa muodossaan katsottu enää vastanneen naisen muuttunutta yhteis­kunnallista asemaa eikä sitä oikeus­käytännössä enää pitkään aikaan ollutkaan sovellettu.
Rikoslain nykyiset ihmiskauppaa käsittelevät säännökset ovat vuodelta 2004.
Valkoinen kuolema

| Valkoinen kuolema |
| --- | --- |

Kirjailija:  Petri Sarjanen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Revontuli
Julkaistu:  1998
ISBN:  952-5170-47-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Valkoinen kuolema on Petri Sarjasen kirjoittama kirja suomalaisesta talvisodan aikaan Kollaan rintamalla tarkka-ampujana toimineesta Simo Häyhästä. Kirja kertoo Häyhän kehityksestä ampujana ja hänen vaiheistaan ennen ja jälkeen sodan. Kirjassa kerrotaan myös muista Kollaalla taistelleista suomalaisista, kuten komppanianpäällikkö "Marokon kauhu" Aarne Juutilaisesta, pataljoonankomentaja Carl von Haartmanista, rykmentinkomentaja Ville Teittisestä ja divisioonankomentaja eversti Svenssonista. Lisäksi kirja sisältää katsauksen tarkka-ammuntaan aselajina ja tilastoja tarkka-ampujista. Ruotsalainen metalliyhtye Sabaton teki White Death-nimisen singlen vuonna 2010.
Kirjan on kustantanut Kustannusosakeyhtiö Revontuli.
Kirjallisuutta

Sunnarborg, Tomi: Simo Häyhä: Valkoinen kuolema: Talvisodan tarkka-ampuja.  (Pohjautuu Petri Sarjasen samannimiseen teokseen. Kuvitus: Tomi Sunnarborg. Käsikirjoitus: Vesa Vitikainen)  Tampere:  Revontuli, 2005.  ISBN 952-5170-47-0
Aiheesta muualla

Veli Loponen: Simo Häyhä – Valkoinen kuolema (Arkistoitu – Internet Archive). Kvaak.fi 13.12.2005.
Tiia Olkkonen

Tiia Olkkonen Salpausselän kisoissa Lahdessa 2022.
Tiia Olkkonen (s. 25. marraskuuta 1999 Haapajärvi) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Haapajärven Kiiloja.
Olkkonen saavutti uransa ensimmäisen Suomen Cupin palkintosijansa kaudella 2019–2020 Rovaniemellä ollen sprintin kolmas. SM-kilpailuissa hän on sijoittunut parhaimmillaan kolme kertaa viidenneksi. Hän kuuluu kaudella 2023–2024 Suomen Hiihtoliiton B-maajoukkueeseen kuuluttuaan aiemmin muun muassa alle 23-vuotiaiden valmennusryhmään.
Olkkonen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahdessa helmikuussa 2019. 30 parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan 26:s Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä marraskuussa 2023. Parhaimmillaan hän on ollut yhdestoista Östersundin perinteisen hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2023.
Talviuniversiadeissa 2023 Olkkonen voitti Hilla Niemelän ja Vilja Kaurasen kanssa kultaa viestissä sekä saavutti hopeaa henkilökohtaisessa sprintissä.
Valkoinen tiikeri (sarjakuva)

Valkoinen tiikeri (ransk. Tigresse blanche) on Didier Conrad'n vuodesta 2005 piirtämä sarjakuva. Sarjan albumeita julkaisee suomeksi Apollo.
Suomennokset

Yann & Conrad: Suuren ruorimiehen salaisessa palveluksessa.  ((Au service secret du grand timonier, 2005.) Kääntänyt Kirsi Kinnunen)  Helsinki:  Apollo, 2008.  ISBN 978-952-5769-00-5
Yann & Conrad: Persikkaiho ja silkkisolmio.  ((Peau de pêche et cravate de soie, 2006.) Kääntänyt Anssi Rauhala)  Helsinki:  Apollo, 2010.  ISBN 978-952-5769-03-6
Conrad & Wilbur: Viidennen onnen taito.  ((L'Art du cinquième bonheur, 2006.) Käsikirjoittanut Didier Conrad yhdessä Wilburin kanssa. Kääntänyt Anssi Rauhala)  Helsinki:  Apollo, 2010.  ISBN 978-952-5769-10-4
Conrad & Wilbur: Vakoojatar katolla.  ((Une espionne sur le toit, 2007.) Käsikirjoitus: Wilbur ja Conrad. Piirtänyt Conrad. Kääntänyt Anssi Rauhala)  Helsinki:  Apollo, 2011.  ISBN 978-952-5769-13-5
Conrad & Wilbur: Feeniksen vuosi.  ((L'Annee du Phenix, 2008.) Käsikirjoitus: Wilbur ja Conrad. Piirtänyt Conrad. Kääntänyt Anssi Rauhala)  Helsinki:  Apollo, 2012.  ISBN 978-952-5769-17-3
Aiheesta muualla

Kustantajan esittelysivut (Arkistoitu – Internet Archive).
Suomennetut albumit. Kimmo Lakoma.
Joonas Aitonurmi: Vihdoin suomeksi: Valkoinen Tiikeri. Kvaak.fi 18.10.2008.
Toni Jerrman: Suuren ruorimiehen salaisessa palveluksessa (Arkistoitu – Internet Archive). Tähtivaeltaja 19.12.2008.
Sauli Pesonen: Tarinan selkeys takaa klassisen seikkailun[vanhentunut linkki]. Kaleva 7.2.2009.
S. Santikko: Valkoisen Tiikerin seikkailut jatkuvat. Kvaak.fi 3.4.2009.
Jukka Laine: Mitä on viidennen onnen taito? Kvaak.fi 12.3.2010.
Tero Mattila: Perheyritys: Valkoinen tiikeri. Kvaak.fi 30.3.2011.
Valkoinen metsästäjä, musta sydän

| Valkoinen metsästäjä, musta sydän> White Hunter Black Heart |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Clint Eastwood
Käsikirjoittaja:  Romaani: Peter Viertel Käsikirjoitus: Peter Viertel James Bridges Burt Kennedy
Tuottaja:  Clint Eastwood
Säveltäjä:  Lennie Niehaus
Kuvaaja:  Jack N. Green
Leikkaaja:  Joel Cox
Pukusuunnittelija:  John Mollo
Pääosat:  Clint Eastwood Jeff Fahey George Dzundza Alun Armstrong Timothy Spall
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   16. toukokuuta 1990  25. toukokuuta 1990
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkoinen metsästäjä, musta sydän (White Hunter Black Heart) on vuonna 1990 ensi-iltaan tuotu elokuva, joka pohjautuu Peter Viertelin muistelmiin osallistumisestaan elokuvan Afrikan kuningatar (1951) kuvauksiin.
Elokuvan ohjasi Clint Eastwood, joka myös näyttelee elokuvan päähenkilöä, John Wilsonia. Hahmo on kehitetty Afrikan kuningattaren ohjaajaa John Hustonia enemmän tai vähemmän muistuttavaksi.
Tärkeimmät roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clint Eastwood  | … |  John Wilson   |
|  Jeff Fahey  | … |  Pete Verrill   |
|  George Dzundza  | … |  Paul Landers   |
|  Alun Armstrong  | … |  Ralph Lockhart   |
|  Marisa Berenson  | … |  Kay Gibson   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 elokuvaa kuvataan kiinnostavaksi seikkailuksi ja se saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Valeskorpionit

| Valeskorpionit |
| --- | --- |
 Kirjaskorpioni (Chelifer cancroides)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset Chelicerata
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Alaluokka::  Dromopoda
Lahko::  Valeskorpionit Pseudoscorpiones  de Geer, 1778
Synonyymit
 Pseudoscorpionida  Diplosphyronida  Heterosphyronida  Monosphyronida 
Yläheimot
 Chthonioidea  Neobisioidea  Garypoidea  Cheiridioidea  Feaelloidea  Cheliferoidea 
Katso myös
   Valeskorpionit Wikispeciesissä   Valeskorpionit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valeskorpionit (Pseudoscorpiones) on hämähäkkieläinten lahko.
Piirteitä

Valeskorpioneilla on kahdeksan jalkaa, joissa on viidestä seitsemään osaa. Niillä on pitkät sakset, jotka muistuttavat suuresti skorpionien saksia.
Sakset koostuvat liikkumattomista ”kädestä” ja ”sormesta” sekä erillisestä liikkuvasta sormesta. Liikkuvassa sormessa on usein myrkkyrauhanen. Myrkkyä valeskorpionit käyttävät saaliiden kiinniottamiseen ja lamaannuttamiseen. Valeskorpionit eivät pure. Valeskorpioni valuttaa heikosti syövyttävää nestettä saaliin päälle ja syö liuenneet jäännökset.
Valeskorpionit kutovat silkkiä leuoistaan tehdäkseen lautasenmallisen pesän parittelua ja talvehtimista varten.
Valeskorpioneja on yli 3 000 lajia, ja uusia löydetään kaiken aikaa. Niitä on ympäri maailmaa, jopa kylmillä alueilla kuten Suomessa. Suurin osa populaatiosta on kuitenkin trooppisilla alueilla. Kirjaskorpioni (Chelifer cancroides) asuu useimmiten ihmisten kodeissa. Muita lajeja on luonnossa kaikkialla.
Valeskorpionit ovat yleisesti ihmisille hyödyllisiä, sillä ne syövät muurahaisia, pieniä kärpäsiä ja erinäisiä kotituholaisia.
Evoluutio

Vanhimmat valeskorpionin fossiilit ovat 380 miljoonaa vuotta vanhoja; samoilta ajoilta on löydetty ensimmäiset maaeläinten fossiilit. Se ei kuitenkaan ole yllättävää, sillä valeskorpionit ovat läheisempää sukua hämähäkkien kuin oikeiden skorpionien kanssa. Ne eivät kuitenkaan ole kehittyneet hämähäkeistä, koska valeskorpioneilla on sakset, joita hämähäkeillä ei ole. Koska hämähäkit alkoivat kehittyä noin 380 miljoonaa vuotta sitten, on todennäköistä, että valeskorpionit ovat olleet olemassa jo paljon sitä ennen. Tätä teoriaa tukee myös se, että vanhimmatkin fossiilit ovat lähes samanlaisia kuin nykyiset valeskorpionit.
Lajit Suomessa

Suomesta tunnetaan 18 valeskorpionilajia, joista kolme on vuoden 2010 uhanalaisuusarvioinnissa katsottu silmälläpidettäviksi (NT).  Lisäksi yksi laji tunnetaan ainoastaan sisätiloista.
heimo Ansarivaleskorpionit Chthoniidae
Chthonius ischnocheles ansarivaleskorpioni (vain sisätiloissa)
Chthonius tetrachelatus saaristovaleskorpioni
heimo Sammalvaleskorpionit Neobisiidae
Microbisium brevifemoratum rahkavaleskorpioni
Microbisium suecicum kivikkovaleskorpioni
Neobisium carcinoides sammalvaleskorpioni
heimo Pikkuvaleskorpionit Cheiridiidae
Apocheiridium rossicum hituvaleskorpioni
Cheiridium museorum pikkuvaleskorpioni
Cheiridium saharicum
heimo Kirjavaleskorpionit Cheliferidae
Chelifer cancroides kirjavaleskorpioni
Dactylochelifer latreillii rantavaleskorpioni
heimo Kaarnavaleskorpionit Chernetidae
Chernes cimicoides kennovaleskorpioni
Chernes nigrimanus honkavaleskorpioni
Dendrochernes cyrneus kaarnavaleskorpioni NT
Dinocheirus panzeri pesävaleskorpioni
Allochernes wideri lahovaleskorpioni NT
Lamprochernes chyzeri kulmavaleskorpioni eli aarnivaleskorpioni NT
Lamprochernes nodosus kyhmyvaleskorpioni
Pselaphochernes dubius multavaleskorpioni
Pselaphochernes scorpioides puistovaleskorpioni
Aiheesta muualla

Norske Insekttabeller 18: Norske mosskorpioner (Pseudoscorpiones) (norjaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q19119  Wikispecies: Pseudoscorpiones  ADW: Pseudoscorpionida  AFD: Pseudoscorpiones  BOLD: 299  BugGuide: 2892  CoL: 3X3  EoL: 220  EPPO: 1PSESO  Fauna Europaea: 12106  Fauna Europaea (new): 12a3d9c2-f70b-4c7b-825c-173d9e27fc41  GBIF: 1161  iNaturalist: 172373  ITIS: 690741  NBN: NHMSYS0000356759  NCBI: 51799  NZOR: b16e4278-60c2-4bee-9c33-d6e170e63a52  Open Tree of Life: 429272  Paleobiology Database: 229078  Plazi: ED2E6C77-FF9E-FF9F-E5A0-A04FF9E1FE50  WoRMS: 118083
Sunilan Kantola

Alvar Aallon suunnittelema tehtaanjohtajan asunto "Kantola" Sunilan kaupunginosassa Kotkassa.
Sunilan Kantola on ensimmäiselle Sunilan sulfaattiselluloosatehtaan johtajalle Lauri Kannolle valmistunut erillistalo Kotkan Sunilan kaupunginosassa. Kantola on valmistunut vuonna 1937 ja se on osa Aino ja Alvar Aallon suunnittelemaan Sunilan tehdas- ja asuinalueen kokonaisuutta. Aallot suunnittelivat Sunilaan asemakaavan ja asuinrakennukset, sekä tehtaan. Tehtaan teknisestä suunnittelusta vastasivat kuitenkin tekninen johtaja Aulis Kairamo ja tehtaanjohtaja Lauri Kanto.
Kantola valmistui vuonna 1937 ja se oli ensimmäinen valmistunut rakennus Aaltojen kokonaisuudesta Sunilassa. Kantola rakennuksena edustaa funktionaalista rakennustyyliä, mutta sitäkin tärkeämpää oli rakennuksen suhde luontoon ja ympäristöön: esimerkiksi mäntymetsäinen puistomainen piha on olennainen osa Kantolan arkkitehtuuria. Kantolaa kutsutaan toisinaan julkisivultaan jopa ankaraksi, mutta sen sisätilat ovat avarat ja luonto ja arkkitehtuuri sulautuvat siellä yhteen. Kantola on valmistunut ennen Aaltojen suunnittelemaa Villa Maireaa, mutta Kantolassakin voi jo nähdä viitteitä Villa Maireassa tehtyihin suunnitteluratkaisuihin.
Kantolassa asui yhteensä neljä tehtaanjohtajaa perheineen, vuodesta 1937 aina 1980-luvun alkuun asti. Tämän jälkeen Kantola toimi Sunilan tehtaan virkailija- ja työnjohtajakerhon käyttämänä kerhorakennuksena. 1980-luvun puolivälissä puolet omistuksesta siirtyi Kotkan kaupungille ja seuraavat vuodet rakennus palveli kokous- ja koulutustilana Sunilan tehdasta ja Kotkan kaupunkia. Samaan aikaan perustettiin Sunilan Kantola Oy. Vuonna 2017 rakennuksen ja Sunilan Kantola Oy:n omistus siirtyi kokonaan Kotkan kaupungille ja on sen jälkeen avautunut pikkuhiljaa enemmän käyttöön. Kantolan tiloja voi vuokrata tai siellä voi järjestää tapahtumia.
Nasta laudassa (televisioelokuva)

Nasta laudassa (Vanishing Point) on vuonna 1997 valmistunut uudelleenfilmatisointi Richard C. Sarafianin kulttimainetta saaneesta samannimisestä road moviesta vuodelta 1971. Sen on televisiolle ohjannut Charles Robert Carner, ja pääosaa näyttelee Viggo Mortensen. Muissa keskeisissä osissa ovat Christine Elise, Steve Railsback, John Doe, Keith David ja Jason Priestley.
Uusintaversiossa tarinaa on muutettu muun muassa niin, että päähahmo Kowalski pakenee poliiseja hurjasti kaahaten siksi, että ehtisi raskauskomplikaatioista kärsivän vaimonsa luo sairaalaan. Alkuperäisessä elokuvassa mitään järkevää motiivia ei ollut. Alkuperäisessä elokuvassa Kowalski ajaa Coloradon Denveristä länsirannikon San Franciscoon, tässä uusintaversiossa tehtävänä on toimittaa auto New Mexicosta Utahin Salt Lake Cityyn, mutta määränpääksi vaihtuukin sairaala Kowalskin kotivaltiossa Idahossa Utahin takana.
Valevahvero

| Valevahvero |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Hygrophoropsidaceae
Suku::  Valevahverot Hygrophoropsis
Laji::  aurantiaca
Kaksiosainen nimi
 Hygrophoropsis aurantiaca  (Wulfen) Maire 
Katso myös
   Valevahvero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valevahvero (Hygrophoropsis aurantiaca) on Boletales-lahkoon kuuluva sienilaji. Lajin nimi tulee siitä, että sieni muistuttaa ulkonäöltään keltavahveroa, vaikka ei kuulu lainkaan vahveroiden sukuun eikä edes samaan lahkoon vahveroiden kanssa. Ruokasienenä valevahvero on melko arvoton.
Kasvuaika ja -paikka

Valevahvero kasvaa Suomessa yleisenä elo-lokakuussa mm. havu- ja sekametsissä, havulahopuulla, karikkeilla ja hakkuuaukeilla. Se on lahottajasieni. Erityisesti kuivina syksyinä se on huomattavan runsas.
Ulkonäkö

Valevahveron oranssinkeltainen lakki on 2–8 cm leveä, laakea tai suppilomainen, reunoiltaan usein sisään kiertynyt. Lakin alapinnalla on tiheät, pitkäjohteiset ja oranssit heltat. Jalka on lyhyt ja solakka.
Ulkonäkö > Samannäköisiä lajeja

Valevahvero muistuttaa erehdyttävästi ruokasienenä paljon arvokkaampaa keltavahveroa. Keltavahvero on kookkaampi ja tukevampi sekä vähemmän oranssinsävyinen. Keltavahverolla ei ole varsinaisia helttoja, vaan poimut. Keltavahvero ei ole lahottajasieni, valevahvero on.
Käyttö ravinnoksi

Valevahveroa on pidetty syötävänä, mutta huonohkona ruokasienenä. Sieni on kumimainen, sitkeä ja mauton. Sientä voidaan myös käyttää värjäykseen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: valevahvero (Hygrophoropsis aurantiaca)
Luontoportti: Valevahvero
Suomen Luonto: Keltavahvero vai valevahvero?
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Hygrophoropsis aurantiaca:  Wikidata: Q1265541  Wikispecies: Hygrophoropsis aurantiaca  AusFungi: 60026607  BioLib: 60205  CoL: 3NBTS  EoL: 195773  EPPO: HYGZAU  Fungorum: 357220  GBIF: 2525710  iNaturalist: 63538  IRMNG: 10984317  MycoBank: 357220  NatureServe: 2.912055  NBN: NHMSYS0001484545  NCBI: 72124  NZOR: 3ce62477-d83f-43d6-943d-1d1765323268  Observation.org: 15617  Open Tree of Life: 600646  Laji.fi: MX.72226 
Agaricus aurantiacus:  Wikidata: Q12229274  AusFungi: 60026608  Fungorum: 203264  IRMNG: 11437303  MycoBank: 203264  NZOR: 33c707d1-dbfe-4318-bcbb-c1542da500e2
Valdain piiri

| Valdain piiri Валда́йский райо́н, Valdaiski raion |
| --- | --- |

 Lippu
 Valdain piiri Novgorodin alueen kartalla.
 Koordinaatit: 57°58′N, 33°15′E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Novgorodin alue
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  kunnallispiiri
 – hallinnollinen keskus:  Valdai
Pinta-ala:  2 701,63 km²
Väkiluku (2010):  26 500
 
Piirin sivusto
Piirin kunnat
Valdaikajoki. Taustalla majavien jyrsimiä puita.
Iverskin luostari.
Kolminaisuuden katedraali Valdaissa.
Valdain piiri (ven. Валда́йский райо́н, Valdaiski raion) on kunnallishallintoalue Novgorodin alueella Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 2 701,63 neliökilometriä. Asukkaita on 26 500 henkeä (vuonna 2010).
Maantiede

Novgorodin alueen kaakkoisosassa sijaitseva Valdain piiri rajoittuu lounaassa Demjanskin, luoteessa Kresttsyn ja koillisessa Okulovkan piireihin sekä idässä Tverin alueeseen. Pinta-alasta 36,1 % on luonnonsuojelualuetta, 25,3 % metsää ja 23,4 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Valdain ylänköön. Sen maisemaa leimaavat jääkauden muovaamat harjut ja niiden välissä sijaitsevat lukuisat järvet. Piirin alueella sijaitsevat Novgorodin alueen korkeimmat kohdat Ryhoža (296 metriä) ja Orehovna (288 metriä). Tärkeimmät joet ovat Polomet ja Lonnitsa ja suurimmat järvet Valdaiskoje, Berezai ja Veljo. Valdain kansallispuisto käsittää yli kolmasosan piirin pinta-alasta.