stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georg Elfvengren

| Georg Elfvengren |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Yrjö
Syntynyt: 8. syyskuuta 1889 Hamina
Kuollut: 10. kesäkuuta 1927 (37 vuotta) Moskova
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:   Venäjä1903–1917, 1921–1925  Suomi 1918–1918   Inkeri 1919–1920
Komentajuudet:  Krimin tataarit, Karjalan 1. rykmentti, Pohjois-Inkerin rykmentti
Taistelut ja sodat:  Heimosodat, Suomen sisällissota
Sotilasarvo:   Suomi everstiluutnantti    Venäjä kenraalimajuri
Kunniamerkit:  Yrjönristi 4lk.
Georg (Yrjö) Vilhelm Elfvengren (8. syyskuuta 1889 Hamina – 10. kesäkuuta 1927 Moskova, Neuvostoliitto) oli suomalainen everstiluutnantti, joka palveli Venäjän armeijassa ja osallistui komentajana Suomen sisällissotaan, heimosotiin Inkerissä sekä Venäjän sisällissotaan valkoisten armeijoiden puolella.
Tausta

Georg Elfvengrenin isä oli suomalainen Venäjän armeijan eversti Uno-Eugen Elfvengren, joka toimi Porin sotilaskomissaarina vuosina 1903–1905 ja  Turun ja Porin sotilaspiirin päällikkönä vuosina 1905–1908. Elfvengren opiskeli vuosina 1900–1906 merikadettikoulussa ja keisarillisessa Aleksanterin kadettikoulussa, jossa hänellä oli vaikeuksia heikon venäjän kielen taitonsa vuoksi. Hän pääsi 15. elokuuta 1908 Nikolain ratsuväenkouluun, josta hän valmistui 6. elokuuta 1911. Vuosina 1911–1913 Georg Elfvengren toimi kornettina henkikaartin kyrassieerirykmentissä, jonka tukikohta oli ollut Hatsinassa Pietarin lähellä.
Ensimmäisessä maailmansodassa Georg Elfvengren taisteli menestyksellä suorittaen tiedustelutoimintaa vihollisen selustassa. Hänet palkittiin Pyhän Yrjön ritarikunnan neljännen luokan ristillä. Haavoituttuaan hänet siirrettiin Tsarskoje Selon sotilassairaalaan. Grigori Rasputinin murhan jälkeen hän joutui tutkintavankeuteen lähinnä siksi, että oli Feliks Jusupovin ja valtakunnan duuman edustajan Vladimir Puriškevitšin tuttava ja häntä epäiltiin keisarinna Alexandran ja Anna Vyrubovan murhan suunnittelusta. Hänet vapautettiin helmikuun vallankumouksen jälkeen maaliskuussa 1917.
Bolševikkien vastainen toiminta vuosina 1917–1918

Venäjän väliaikaisen hallituksen ja Kerenskin hallinnon aikana vuonna 1917 Elfvengrenistä tuli Yrjön ristin ritarien liiton varapuheenjohtaja. Sen tarkoituksena oli vastustaa bolševikkeja ja samalla pitää Venäjä sodassa Britannian ja Ranskan rinnalla. Marraskuussa 1917 tapahtuneen lokakuun vallankumouksen jälkeen 14. tammikuuta 1918 Elfvengren osallistui terroritekoon muiden rintamaupseerien kanssa Leniniä vastaan.selvennä Tammi–helmikuun vaihteessa hänestä tuli neuvostovaltaa vastaan taistelevien Krimin tataarien päällikkö.
Suomen sisällissodassa

Elfvengren palasi Suomeen ja liittyi 12. helmikuuta 1918 Suomen senaatin joukkoihin kenraali Mannerheimin alaisuuteen.
Maaliskuussa 1918 ratsumestari Elfvengren komensi Karjalan 1. rykmenttiä ja osallistui taisteluihin Raudussa suomalaisia punakaartilaisia ja venäläisiä bolševikkeja vastaan hävittäen Lempaalan aseman Venäjän puolella ja katkaisten rautatieyhteyden Pietariin. Lopuksi viholliset antautuivat Elfvengrenille. Saarretuksi oli jäänyt 2 000 sotilasta, joista 1 200 oli venäläisiä. Saarretut pyrkivät läpimurtoon Venäjälle päästäkseen, mutta Raudun ja Raasulin välissä ulos murtautuneet joutuivat laaksossa konekivääritulen alaisiksi. Heistä 400 kaatui, 800 jäi vangeiksi ja vain 300 onnistui siirtymään Neuvosto-Venäjälle. Elfvengrenin komennossa Karjalan 1. rykmentti valtasi huhtikuussa 1918 Terijoen, missä hän nimitti tilapäiseksi poliisipäälliköksi Mikko Uotisen. Elfvengrenistä tuli Terijoen rajakomendantti, mistä tehtävästä hänet erotettiin vain viikon kuluttua 4. toukokuuta 1918. Hänet korvasi Kai Donner. Sen jälkeen hän asui Viipurissa ja meni helmikuussa 1919 naimisiin Natalja Kukol-Jasnopolskin kanssa.
Pohjois-Inkerin rykmentin komentajana

Kesäkuussa 1919 Pohjois-Inkerin väliaikaisen toimikunnan lähetystö tuli pyytämään Elfvengreniä Pohjois-Inkerin rykmentin komentajaksi, mihin hän suostui. Toimikunta piti hallussaan Kirjasalon aluetta. Tuolloin rykmentissä oli 580 henkeä. Heinäkuussa 1919 Pohjois-Inkerin rykmentti valloitti rajavyöhykkeen, mutta joutui kärsimään tappion sekä perääntymään.
Seuraava hyökkäys tehtiin 21. lokakuuta 1919 1 700 sotilaan voimin yhteistyössä Nikolai Judenitšin kanssa. Hyökkääjät onnistuivat valtaamaan Kuivaisin aseman, Lempaalan ja Miikkulaisen Laatokan rannalla. Neuvostovenäläisten hyökkäys kuitenkin pakotti perääntymään ja Pohjois-Inkerin rykmentti vetäytyi takaisin Kirjasaloon. Rykmentin haltuun jäi myös Raasulin asema. Tämän jälkeen Elfvengren valittiin Pohjois-Inkerin väliaikaisen toimikunnan puheenjohtajaksi.
Elfvengrenin tultua hallituksen johtajaksi vahvistettiin Pohjois-Inkerin väliaikaisen toimikunnan ja Luoteis-Venäjän armeijan välisiä suhteita. Perustettiin myös sotasairaala ja Kirjasalon Sanomat-niminen lehti.
Venäjän neuvostovallan vastustajana vuosina 1920–1923

Helmikuussa 1920 Suomen painostuksesta Elfvengren joutui eroamaan Pohjois-Inkerin väliaikaisen toimikunnan puheenjohtajuudesta, minkä jälkeen hän ryhtyi yhteistyöhön Etelä-Venäjän armeijan ylipäällikön, Pjotr Wrangelin ja sosiaalivallankumouksellisen Boris Savinkovin kanssa. Hän oli yhteydessä Kronstadtin kapinallisten ja Tagantsevin vastavallankumouksellisen ryhmän kanssa. Wrangel ylensi Elfvengrenin vuonna 1921 Etelä-Venäjän armeijan kenraalimajuriksi.
Kesäkuussa 1921 hän perusti Varsovassa Boris Savinkovin kanssa Isänmaan ja Vapauden Suojelun Kansalaisliiton, jonka tehtävänä oli neuvostovallan kukistaminen. Elfvengrenin vastuulla oli Luoteis-Venäjällä, Suomessa ja Baltiassa tapahtuva salainen toiminta. Vuonna 1922 järjestö yritti ampua Neuvosto-Venäjän ulkoasioiden komissaarin Georgi Tšitšerinin Genevessä, mutta hanke epäonnistui. Elfvengrenin on väitetty olleen osallinen myös neuvostodiplomaatti Vatslav Vorovskin salamurhaan vuonna 1923 Lausannessa. Elfvengren erosi liitosta vuonna 1923 ja seuraavana vuonna Boris Savinkov vangittiin Moskovassa, jonne tämä oli salaa saapunut. Elfvengren toimi tämän jälkeen liikemiehenä Helsingissä, mutta muuten hänen viimeisten vuosiensa toiminnasta ei ole paljoa tietoa. Vuonna 1925 Elfvengren matkusti salaa Venäjälle, mutta paljastui ja vangittiin. Hänet ammuttiin kesäkuussa 1927 Moskovassa. Samalla kertaa ammuttiin 19 muuta vastavallankumouksellisesta toiminnasta syytettyä henkilöä, heidän joukossaan useita Venäjän ylimyssukujen jäseniä. Neuvostohallinto ilmoitti teloitusten olevan vastaus siihen, että valkoiset emigrantit olivat murhanneet neuvostodiplomaatti Pjotr Voikovin Puolassa.
Aiheesta muualla

Antti Pyykköinen: Kannaksen sankari terijoki.spb.ru
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Tšekki 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Eläinoppi (Aristoteles)

Eläinoppi (m.kreik. Περὶ ζώων ἱστορία, Peri zōōn historia; myös Περὶ τὰ ζῶα ἱστορίαι, Peri ta zōa historiai; tai Ζωικὴ ἱστορία, Zōikē historia; lat. De animalium historia tai Historia animalium) on Aristoteleen luonnontieteellisiin teoksiin kuuluva eläintiedettä käsittelevä teos. Se koostuu pitkistä eläinlajien ja niiden anatomian kuvauksista (kreikaksi historiai).
Teokselle ei ole nykyään kovinkaan paljon filosofista merkitystä, mutta se antaa joitakin vihjeitä Aristoteleen omasta elämästä. Tutkijat ovat pitkään yrittäneet antaa tarkkoja ajoituksia Aristoteleen kirjoituksille. Eläinoppia tutkiessa on huomattu, että suurin osa siinä kuvatuista merieläimistä on sellaisia, joita löytyy nykyisen Turkin rannikolta. Tämän vuoksi on esitetty, että teos olisi kirjoitettu Aristoteleen ollessa Lesboksella noin vuonna 343 eaa. Tällöin teos on mahdollisesti syntynyt niin, että paikalliset kalastajat ovat tuoneet hänelle erilaisia mallikappaleita kaloista, ja hän on kirjoittanut ylös niiden ominaisuuksia. Tämä selittäisi teoksen filosofisen latteuden ja melko sekavan luonteen.
Kirjallisuutta

Aristotle: History of Animals, Books 1–3. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume IX. Loeb Classical Library 437)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99481-7  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aristotle: History of Animals, Books 4–6. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume X. Loeb Classical Library 438)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99482-5  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aristotle: History of Animals, Books 7–10. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume XI. Loeb Classical Library 439)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99483-3  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Aristotle: History of Animals, käännös D’Arcy Wentworth Thompson (englanniksi)
Elämän maku (Dannyn albumi)

| Elämän maku Danny |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1976
 Julkaistu: 1976
 Tyylilaji: pop, iskelmä, disko, rock
 Kesto: 39.05
 Levy-yhtiö: Scandia
Listasijoitukset
  16. (toukokuu 1976)
Danny muut julkaisut
| Danny in Beat 1974 | Elämän maku 1976 | Tahdon olla sulle hellä 1977 |
Elämän maku on Dannyn studioalbumi vuodelta 1976.
Kappaleet

A-puoli
Pelkkää tulta (I'm on Fire) 2:55
Brasilian karnevaalit (Brasilia Carnaval) 3:08
Isä (Papa) 3:34
Baby 2:58
Elämän maku (¿Que He De Hacer Para Olvidarte?) 4:02
Hymyillen (se jokin tee) (Sunshine Day) 3:14
B-puoli
Judy Judy (Judy Et Cie) 2:48
Vielä vaan (That's The Way (I Like It)) 3:10
Pojalleni (My Boy) 3:18
Reggae, soul ja rock'n'roll (Reggae, Soul And Rock'n'Roll) 3:15
Uudestaan (Tornerò) 3:35
Sä mulle olet vain (Letting Go) 3:44
Eläinten kehittymisestä

Eläinten kehittymisestä (m.kreik. Περὶ ζώων πορείας, Peri zōōn poreias; lat. De incessu animalium) on Aristoteleen eläinoppia käsittelevä tutkielma. Se liittyy läheisesti eläinten liikkumiseen ja jäseniin keskittyneeseen tutkielmaan Eläinten liikkeestä. Aristoteles perusti taksonomiansa pitkälti eläinten rakenteellisiin erityispiirteisiin. Eläinten kehittymisestä selvittää, kuinka eläimet kehittyvät rakenteeltaan ja liikkumiseltaan erilaisiksi.
Kirjallisuutta

Aristotle: Progression of Animals. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume XII. Parts of Animals. Movement of Animals. Progression of Animals. Loeb Classical Library 323)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99357-8  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Aristotle: On the Progression of Animals (englanniksi)
Aristotle: On the Progression of Animals (englanniksi)
Paul Allen (jalkapalloilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 28. elokuuta 1962 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Aveley, Englanti
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1979–1985 | West Ham United |  |  |
| 1985–1993 | Tottenham Hotspur |  |  |
| 1993–1995 | Southampton |  |  |
| 1994 | → Luton Town |  |  |
| 1995 | → Stoke City |  |  |
| 1995–1996 | Swindon Town |  |  |
| 1997 | Bristol City |  |  |
| 1997–1998 | Millwall |  |  |

Paul Kevin Allen (s. 28. elokuuta 1962 Aveley) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajana.
Allen aloitti ammattilaisuransa lontoolaisseura West Ham Unitedissa, jota hän edusti vuosina 1979–1985. Vuonna 1980 hän oli voittamassa FA Cupia ja hänestä tuli tuolloin 17 vuoden ja 256 päivän ikäisenä nuorin FA Cupin Wembleyllä pelatussa loppuottelussa esiintynyt pelaaja. Vuosina 1985–1993 hän edusti Tottenham Hotspuria. Hän pelasi FA Cupin loppuottelussa jälleen vuosina 1987 ja 1991, ja jälkimmäinen ottelu päättyi Tottenhamin voittoon.
Allen siirtyi vuonna 1993 Southamptoniin, ja myöhemmin hän pelasi vielä Luton Townissa, Stoke Cityssä, Swindon Townissa, Bristol Cityssä ja Millwallissa vuoteen 1998 saakka.
Allen pelasi kolme ottelua Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.
Elämäni niin kuin sen muistan

| Elämäni niin kuin sen muistan> Mitt liv som jag minns det |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Georg Henrik von Wright
Julkaistu:  2001
Suomennos
Suomentaja:  Iiro Kuuranne
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2002
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  951-1-18058-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Elämäni niin kuin sen muistan (ruots. Mitt liv som jag minns det) on Georg Henrik von Wrightin vuonna 2001 ilmestynyt muistelmateos.
Aiheesta muualla

Ainola, Olli & Salomon, Boris: Elämäni niin kuin en sitä muistanut. MOT 11.11.2002.
Jarkko Tontti: Vain sisällyksetöntä leikkiä kaavoilla ja keinotekoisilla merkeillä? Niin & näin 2/2004.
Alliance pour la démocratie au Mali – Parti africain pour la solidarité et la justice

Alliance pour la démocratie au Mali – Parti africain pour la solidarité et la justice eli Adéma–PASJ on poliittinen puolue Malissa.
Alpha Oumar Konarén johtama Alliance pour la démocratie au Mali oli Malin demokratialiikkeen tärkeimpiä ryhmiä vuodenvaihteessa 1990–1991. Moussa Traorén hallinnon kaaduttua maaliskuussa 1991 se osallistui väliaikaisen hallituksen muodostamiseen. Huhtikuussa 1991 Adéma vaihtoi nimekseen Parti africain pour la solidarité et la justice, mutta säilytti alkuperäisen nimilyhenteensä.
Adéma–PASJ oli 2000-luvulle saakka Malin vaikutusvaltaisin puolue. Se sai kansalliskokousvaaleissa 76 edustajanpaikkaa vuonna 1992, 130 paikkaa vuonna 1997 ja 53 paikkaa vuonna 2002. Puolueen ehdokas Alpha Oumar Konaré valittiin presidentiksi vuosina 1992 ja 1997. Vuoden 2002 presidentinvaaleissa Adéma–PASJ:n ehdokas Soumaïla Cissé hävisi Amadou Toumani Tourélle, minkä seurauksena hänen kannattajansa perustivat seuraavana vuonna uuden puolueen Union pour la république et la démocratien.
Vuoden 2007 vaaleissa Adéma–PASJ muodosti 39 muun puolueen kanssa Alliance pour la démocratie et le progrès -yhteenliittymän, joka tuki presidentti Tourén uudelleenvalintaa. 51 edustajanpaikallaan Adéma–PASJ oli kansalliskokouksen suurin puolue. Sen puheenjohtaja Dioncounda Traoré valittiin myös parlamentin puheenjohtajaksi.
Adéma–PASJ:sta vuonna 2000 eronnut ja oman puolueen Rassemblement pour le Malin perustanut entinen pääministeri Ibrahim Boubacar Keïta voitti presidentinvaalit vuonna 2013. Adéma–PASJ:n ehdokas Dramane Dembélé sai vain 9,6 prosenttia äänistä. Kansalliskokouksen vaaleissa puolue sai 11,5 prosenttia ja 16 edustajanpaikkaa.
Adéma–PASJ:tä on luonnehdittu keskustavasemmistolaiseksi sosiaalidemokraattiseksi puolueeksi. Siitä tuli Sosialistisen internationaalin täysjäsen vuonna 1999.
Eläinratavalo

Eläinratavalo
Eläinratavalo on tähtitieteellinen ilmiö, jossa aurinkokunnan tasossa eli ekliptikalla olevat lukemattomat planeettainväliset pölyhiukkaset heijastavat auringonvaloa. Ilmiö on havaittavissa auringonlaskun jälkeen tai juuri ennen auringonnousua, jolloin se näkyy horisontista ekliptikaa pitkin nousevana kolmionmuotoisena kajona.
Suurin osa säteilyä heijastavista pölyhiukkasista on läpimitaltaan 10–30 mikrometriä (millimetrin tuhannesosaa). Hiukkasten lämpötila on noin 150 kelviniä. 20 mikrometrin infrapuna-alueella eläinratavalo säteilee vain 0,0001 kertaa niin paljon kuin Auringon pinta.selvennä Eläinratavaloa on havaittu myös muilta tähdiltä.
Havaitseminen

Eläinratavalo näkyy ekliptikan ympärillä olevana kajona, joka kirkastuu horisonttia kohti. Se näkyykin sitä paremmin, mitä suurempi on ekliptikan ja havaintopaikkakunnan horisontin välinen kulma. Parhaiten se näkyy tropiikissa, Kauriin ja Kravun kääntöpiirin välisellä alueella, missä kulma on ajoittain tasan 90 astetta. Erityisen hyvin se näkyy autiomaissa, joissa ilma on lähes aina pilvetön.
Kauempana päiväntasaajasta pohjoisella pallonpuoliskolla eläinratavalo on parhaiten havaittavissa keväisellä iltataivaalla juuri kun hämärä on täydellisesti kadonnut, tai syksyllä aamutaivaalla juuri ennen hämärän ensimmäistä kajastusta. Suomen pohjoisilla leveysasteilla, missä ekliptika muodostaa maksimissaankin vain 50 asteen kulman horisonttia vasten, eläinratavalon havaitseminen on kohtalaisen hankalaa, sillä Aurinko laskee niin loivassa kulmassa, että heikko kajo sekoittuu helposti horisontin hämärään. Mahdotonta se ei kuitenkaan ole, mikäli vain olosuhteet ovat riittävän hyvät. Skotlannista ja Saksasta ilmiö on jo kohtalaisen hyvin havaittavissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eläinratavalo Wikimedia Commonsissa
Eläinratavalon näkyminen Suomessa
Elämänkatsomus

Elämänkatsomus tai elämänkäsitys on määritelty muun muassa kokonaiskäsitykseksi ihmiselämän merkityksestä. Elämänkatsomuksella saatetaan tarkoittaa samaa kuin maailmankatsomus.
Elämänkatsomustiedon opintoaineistoa toimittanut Erkki Hartikaisen mielestä elämänkäsitys on parempi sana kuin elämänkatsomus. Kun ihminen alkaa puhua, hän ei yleensä aloita sanoilla ”Minun katsomukseni on..” vaan ”Minun käsitykseni on...”. Sana ”katsomus” viittaa vain näköaistiin. Koska elämä on todellisuuden osa, elämänkäsitys on osa todellisuuskäsitystä. Ihmisen käsitysten kokonaisuus muodostaa todellisuuskäsityksen. Inhimilliset käsitykset todellisuudesta ovat karkeistuksia ja usein virheellisiä. Yksilöllä on käsitys omista arvoista ja tavoitteista. Tämä käsitys on osa yksilön todellisuuskäsitystä, vaikka arvot ja tavoitteet eivät ole tosia tai epätosia.
Elämänkatsomuksen vapaus

Ajatuksenvapauden periaatteen ilmaisevat kansainväliset ihmisoikeussopimukset, kuten Yhdistyneitten kansakuntien ihmisoikeuksien julistus ja Kansalais- ja poliittisia oikeuksia koskeva yleissopimus. Ajatuksen, uskonnon ja elämänkatsomuksen vapaus koskee sekä uskonnollisia että ateistisia käsityksiä.
Eläinten syntymisestä

Eläinten syntymisestä (m.kreik. Περὶ ζώων γενέσεως, Peri zōōn geneseōs; lat. De generatione animalium) on Aristoteleen kirjoittama eläinopillinen teos. Se sisältää viisi kirjaa. Teos käsittelee eläinten syntymistä ja kehittymistä, sekä siihen liittyviä elimiä. Viides kirja ei kuitenkaan ole alun perin kuulunut samaan teokseen. Se käsittelee muutoksia, joista ruumiin eri osat kärsivät.
Kirjallisuutta

Aristotle: Generation of Animals. Teoksessa Aristotle's Works.  (Volume XIII. Generation of Animals. Loeb Classical Library 366)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99403-5  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Aristotle: On the Generation of Animals (Arkistoitu – Internet Archive), käännös Arthur Platt (englanniksi)
Elektronimikroskooppi

Siemens Elmiskop 1A -elektronimikroskooppi
Aikuinen mäkärä (Simulium yahense). Jokisokeutta aiheuttava parasiitti (Onchocerca volvulus) näkyvissä hyönteisen tuntosarvessa. Elektronimikroskooppikuvan suurennos 100×.
Elektronimikroskooppi (EM) on mikroskooppi, jossa käytetään näkyvän valon sijasta elektronisuihkua. Tämä mahdollistaa tavallista valomikroskooppia huomattavasti pienempien yksityiskohtien havaitsemisen. Ensimmäisen elektronimikroskoopin rakensi saksalainen fyysikko Ernst Ruska vuonna 1932 toisen saksalaisen fyysikon Max Knollin kanssa. Ruskalle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1986. Suomen ensimmäisen elektronimikroskoopin rakensi Alvar Wilska.
Elektronimikroskoopin erottelukyky on parhaimmillaan noin 2 nanometriä. Sillä voidaan siis erottaa huomattavasti pienempiä rakenteita kuin valomikroskoopilla. Elektronimikroskoopilla voidaan erottaa solusta eri soluelimiä, kun taas valomikroskoopilla erotetaan lähinnä solukalvo, solulima ja tuma.
Ernst Ruskan vuoden 1933 elektronimikroskoopin kopio museoituna.
Historia

Valon aaltomaisuuden ja elektronin löytymisen jälkeen usea fyysikko oli ehdottanut sellaisen mikroskoopin rakentamista, jossa käytettäisiin näkyvää valoa lyhyempiä aallonpituuksia, koska silloin on teoriassa mahdollista saada näkyviin pienempiä yksityiskohtia. Yksi näistä tiedemiehistä oli Leó Szilárd. Hans Busch oli vuonna 1926 julkaisut artikkelin, jossa kuvattiin magneettilinssien toimintaperiaate.
Vuonna 1930 Siemens-Schuckertwerken tutkimusjohtajan Reinhold Rudenbergin (1883–1961) poika sairastui polioon. Polion aiheuttaa virus, joka on liian pieni nähtäväksi optisella mikroskoopilla. Rudenberg alkoi selvittää ongelmaa teoreettisista tutkimuksista ja esitti ajatuksen mikroskoopista, jossa valo on korvattu elektronisuihkulla ja lasilinssit elektrostaattisilla linsseillä. Siemens-Schuckertwerke, joka on nykyään osa Siemens AG:ta, patentoi periaatteen 1931. Ernst Ruska rakensi vuonna 1932 ollessaan vielä jatko-opiskelijana protolaitteen, joka saatiin toimimaan, vaikka suurennus ei tällä ollut ajan parhaimpia valomikroskooppeja parempi. Siemens palkkasi Ruskan vuonna 1937 kehittämään laitetta biologian tutkimusvälineeksi ja vuonna 1939 saatiin markkinoille ensimmäinen kaupallinen TEM-mikroskooppi. Ernst Ruska ja hänen lääkäriveljensä Helmut Ruska ottivat ensimmäiset kuvat viruksista.
Nykyään elektronimikroskoopeilla päästään 2 miljoonan suurennuksiin ja laitteen eri muunnelmista on tullut tieteen tärkeimpiä tutkimusvälineitä.
Elektronimikroskoopin toimintaperiaate

Elektronimikroskoopit jaetaan kahteen perustyyppiin: läpäisyelektronimikroskooppeihin ja pyyhkäisyelektronimikroskooppeihin. Lisäksi voidaan käyttää näiden tekniikoiden yhdistelmää.
Läpäisyelektronimikroskoopilla (TEM, Transmission Electron Microscope) kuva muodostetaan fluoresoivalle levylle. Tämä tapahtuu siten, että näytteen läpi ohjataan elektroneja magneettilinssien avulla.
Pyyhkäisyelektronimikroskoopilla (SEM, Scanning Electron Microscope) kuva muodostetaan näyttöruudulle elektroneista, jotka irtoavat tai heijastuvat näytteen pinnasta. Näin saatu pintakuva näyttää pinnanmuodot hyvin yksityiskohtaisesti.
Kolmas tekniikka yhdistää edellä mainitut kaksi perustyyppiä. Sitä kutsutaan pyyhkäisy-läpivalaisuelektronimikroskoopiksi (STEM, Scanning Transmission Electron Microscope). Mikroskoopilla skannataan ohuen näytteen pintaa elektronisuihkulla ja muodostetaan kuva läpimenneiden elektronien avulla.
Näytteiden pinnanmuotoja voidaan kuvata myös pyyhkäisytunnelointimikroskoopilla, joskin sen toimintaperiaate poikkeaa täysin tavanomaisista elektronimikroskoopeista.
Elektronimikroskoopin toimintaperiaate > Elektronitykki ja säteen ohjaus

Elektronimikroskoopin elektronisuihku muodostetaan mikroskoopin ylimmässä osassa, elektronitykissä. Tykki on sisältä tyhjiö, niin kuin koko mikroskoopin sisäosat. Tykin sisällä on hehkulanka, josta irrotetaan elektroneja korkean jännitteen (20–1000 kV) avulla. Kiihdytetyt elektronit ohjataan mikroskoopin optiikkaan, joka koostuu sähkömagneettilinsseistä ja apertuureista. Elektronisuihku käyttäytyy kuten hiukkassuihku ja sitä voidaan fokusoida ja poikkeuttaa magneettilinssien avulla.
Elektronimikroskoopin toimintaperiaate > Elektronidiffraktio

Elektronisuihku käyttäytyy kiteisessä materiaalissa kuin aaltoliike, eli siroaa kiderakenteen edellyttämällä tavalla, kuten röntgenaallot. Siksi elektronimikroskooppi antaakin hyvät mahdollisuudet tutkia myös aineen kiderakennetta samanaikaisesti mikroskooppisen tutkimuksen kanssa.
Elektronimikroskoopin toimintaperiaate > Analyysilaitteet

Elektronisuihku herättää näytteessä myös röntgensäteilyä, jonka spektriä analysoimalla päästään kiinni tutkittavan materiaalin kemialliseen koostumukseen. Röntgenspektrometrejä on sekä energia- (EDS) että aaltodispersiivisiä (WDS). Läpivalaisumikroskoopissa voidaan mitata myös elektronien näytteen läpäistessään menettämä energia, ns. energy-loss-spektri, joka kertoo myös näytteen koostumuksesta.
Elektronimikroskoopin toimintaperiaate > Muut oheislaitteet

Elektroniikan ja tietotekniikan kehittyminen on mahdollistanut myös ns. kuva-analyysin teon elektronimikroskoopissa. Näin esimerkiksi sulkeuma-analyysin teko SEM:iin kytketyn röntgenanalysaattorin ja kuva-analysaattorin avulla on antanut sulametallurgiaan uutta ulottuvuutta.
Merkittäviä mikroskooppimalleja

Philips EM100 1940-luku
RCA EMU-2 1940-luku
Siemens Elmiskop 1 1952
Siemens Elmiskop 1A 1964
Philips EM300 ~1965
JEOL 120CX ~1969
JEOL 200CX ~1975