stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elite (ravintola)

Ravintola Elite
Ravintola Elite on Helsingin Töölössä osoitteessa Eteläinen Hesperiankatu 22 sijaitseva ravintola. Se perustettiin vuonna 1932. Ravintolaa johti Ernst Mattas. Vuonna 1938 ravintola muutti nykyiselle paikalleen, uuteen Reitzin taloon, jonka katutasoon ravintolalle suunniteltiin oma huoneisto. Ernst Mattasin työtä jatkoi hänen poikansa Willy vaimonsa Margarethan kanssa aina vuoteen 1985 asti, jolloin ravintola siirtyi Alkon tytäryhtiölle Kantaravintolat Oy:lle ja sitten saman omistajan Arctialle vuoteen 1997 saakka, jolloin sen osti Royal Ravintolat yhdessä monien muiden Arctia-ravintoloiden kanssa.
Elitestä muodostui alusta alkaen suosittu taiteilijaravintola. Asiakkaisiin kuuluivat muun muassa kirjailijat Satu ja Mika Waltari, näyttelijät Tauno Palo, Kirsti Ortola, Sakari Halonen, Uuno Laakso ja Aku Korhonen, kuvataiteilijat Aimo Kanerva ja Unto Koistinen, kulttuurin ja politiikan kirjaaja Matti Kurjensaari sekä musiikkimiehet Aarre Merikannosta Selim Palmgreniin. Taiteilijakoti Lallukan sijainti lähistöllä vaikutti ratkaisevasti Eliten rooliin taiteilijaravintolana. Ravintola oli Tauno Palon suosikkiravintoloita. Elitessä on vielä nykyisinkin tarjolla hänen nimensä mukaan nimetty sipulipihvi. Palon kantapöytä on merkitty seinälaatalla.
Ravintolan suunnitteli Stockmannin arkkitehtitoimisto vuonna 1938. Studio Pekka Perjo entisöi ravintolan vuonna 1986. Eliten kuvaan kuuluvat perinteinen, suurelta osin entisellään säilytetty miljöö valkoisin pöytäliinoin sekä Mattasin suvun yksityiskokoelmiin kuuluneet maalaukset, joita on yhteensä 26 kappaletta ja joista ainakin seuraavat teokset ovat Lallukan kuvataiteilijoiden maalaamia: V. Hervon Stilleben (1954), P. Lindforsin Lappi (1940), T. Mäntysen Miehiä (1982), Joen rannalla (1986), Kulmakapakka (1986) ja M. Visannin Lemminkäinen ja Aino (1955), Lemminkäinen saapuu saaren neitojen luo (1955) ja Neitsyt Maria (1954).
Aarni Krohn kuvaili muistelmateoksessaan Eliteä seuraavasti:
»Elite vähän väistelee luonnehdintoja. Se ei ole täsmällisesti määriteltävissä. Taiteilijakapakka – kyllä, jo läheisen Lallukankin vuoksi, mutta ei pelkästään. Paljolti korttelikapakka, mutta ei vain sitä. Töölöläisten oma keidas, miksei. Seudun virkamiesten pysähdys- ja keskustelukrouvi, varmasti.» 
(Aarni Krohn )
Aiheesta muualla

Ravintola Eliten sivusto
Herb Elliott

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Herb Elliott |  Herb Elliott |  Herb Elliott |  |
Maa:   Australia
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 1500 m |  |
Herbert James ”Herb” Elliott (s. 25. helmikuuta 1938 Perth, Australia) on australialainen maileri ja olympiavoittaja.
Elliott ei koskaan hävinnyt yhtään kilpailua 1 500 metrillä tai maililla. Hän alitti 4 minuutin ajan maililla 17 kertaa. Hän teki 6. elokuuta 1958 mailin maailmanennätyksen 3.54,5 ja juoksi 1 500 metrillä maailmanennätyksen 3.36,0 samana vuonna ja voitti Kansainyhteisön mestaruuden 880 jaardilla ja maililla. Elliott voitti olympiakultaa 1 500 metrillä ME-ajalla 3.35,6 Rooman olympialaisissa vuonna 1960. Hän lopetti urheilu-uransa toukokuussa 1961.
Eddie Johnson

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Edward Johnson
Syntymäaika: 31. maaliskuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Bunnell, FL, Yhdysvallat
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 183 cm
Seura
Seura: Cardiff City (lainassa Fulhamista)
Pelinumero: 9
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001–2006 2006–2008 2008– 2008– | FC Dallas Kansas City Wizards Fulham → Cardiff City (laina) | 84 (24) 43 (17) 07 0(0) 10 0(0) |
Maajoukkue
| 2004– | USA | 63 (19) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. marraskuuta 2008.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 5. lokakuuta 2018.
Eddie Johnson (s. 31. maaliskuuta 1984 Bunnell, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija.
Johnson edusti muun muassa Englannin valioliigan Fulhamia, jonne hän siirtyi Kansas City Wizardsista tammikuussa 2008. Aiemmin urallaan hän edusti yhdysvaltalaisjoukkue FC Dallasia.
Johnson edusti Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkuetta vuoden 2006 MM-kisoissa, joissa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa. Kaikkiaan hän on pelannut 63 maaottelua ja tehnyt niissä 19 maalia vuosina 2004–2014.
Aiheesta muualla

Profiili (Arkistoitu – Internet Archive) – ESPN Soccernet
Profiili – US Soccer
Profiili – Fulham FC
Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Howard |
2 Albright |
3 Bocanegra |
4 Mastroeni |
5 O'Brien |
6 Cherundolo |
7 Lewis |
8 Dempsey |
9 Johnson |
10 Reyna |
11 Ching |
12 Berhalter |
13 Conrad |
14 Olsen |
15 Convey |
16 Wolff |
17 Beasley |
18 Keller |
19 Hahnemann |
20 McBride |
21 Donovan |
22 Onyewu |
23 Pope |
Valmentaja Arena
Johtosolukko

Johtosolukko on kasvien kuljetustiehye, joka on erikoistunut veden ja siihen liuenneiden ravinteiden pitempiin kuljetuksiin läpi koko kasvin. Johtosolut ovat pitkiä suippusoluja tai putkimaisia solujonoja, joiden poikkiseinät ovat auenneita, reiällisiä tai huokosellisia. Johtosolukot ovat kasveissa ainakin aluksi erillisinä johtosoluryhminä eli johtojänteinä, joissa on rinnakkain nila- ja puuosa ja näiden välissä ohut kasvusolukkokerros jälsi.
Vettä kasviin nostavia tekijöitä ovat haihtumisimu, juuripaine ja kasvin putkiloiden kapillaari-ilmiö.
Solutyypit

Johtosoluja on kolmea päätyyppiä:
Putkilot eli trakeat ovat valmistuttuaan elottomia solujonoja, joissa soluliman hävittyä poikkiseinät avautuvat suurireikäisiksi tai häviävät kokonaan ja sivuseinät paksuuntuvat ja puutuvat osittain. Seinien rakenteen mukaan erotetaan erilaisia putkilotyyppejä. Rengasputkiloiden seinien sisäpinnassa on erillisiä puutuneita vanteita. Kierreputkiloilla on sisäpinnassa aluksi puutuneita paksunnoksia tiheinä kierteinä, jotka myöhemmin oikenevat seinäpintojen venyessä. Porras- ja verkkoputkiloilla sisäpinnasta on noin puolet puutunut ja paksuuntunut. Huokosputkiloilla seinä on kokonaan venymättömäksi puutunut ja siinä on kookkaita huokospintoja.
Putkisolut eli trakeidit ovat valmistuttuaan elottomia, joiden poikkiseinässä on huokosia, mutta ei reikiä. Seinämät ovat eri tavoin paksuuntuneita ja puutuneita kuten putkiloillakin.
Siiviläputket ovat eläviä, pitkiä ja ohutseinäisiä soluja, joissa on runsaasti solulimaa mutta tuma hävinnyt erilaistumisen lopulla. Poikkiseinät ovat reiällisiä siivilälevyjä. Siiviläputkissa kulkee pääasiassa orgaanisia aineita, kuten sokereita. Monivuotisilla puuvartisilla kasveilla ne yleensä tukkeutuvat kasvukauden lopulla ja korvautuvat uusilla keväisin.
Jokamiehen Viikkolehti

Lehden kansisivu vuodelta 1910.
Jokamiehen Viikkolehti oli Helsingissä vuosina 1907–1914 ilmestynyt aikakauslehti. Vuosina 1907–1908 sen nimiössä oli pienenä lisäyksenä Jokamiehen – ja joka naisen – Viikkolehti.
Helsingin Kustannusosakeyhtiön julkaisema Jokamiehen Viikkolehti oli laajaa yleisöä tavoitellut perhelehti. Sen taustalla olivat yhtiön johtaja Edvard Lammin-Koskinen ja toimittaja Onni V. Tuisku, jotka tekivät myös Tuulispää-pilalehteä. Jokamiehen Viikkolehden uutta sisältöä olivat muun muassa perheuutiset, tapahtumakalenteri, käsityömallit sekä sävyltään persoonalliset henkilöhaastattelut. Levikkiään nostaakseen lehti järjesti kilpailuja.
Jokamiehen Viikkolehden kustannusoikeudet siirtyivät vuonna 1913 Yrjö Katajalle. Lehden sisältö yksipuolistui ja seuraavana vuonna se myytiin kannattamattomana Aarno A. Nuutiselle ja Lauri Wapaalle, jotka julkaisivat vain muutamia numeroita.
Aiheesta muualla

Jokamiehen ja Joka Naisen Viikkolehti digitoituna kansalliskirjastossa
Jokamiehen Viikkolehti digitoituna kansalliskirjastossa
John Barleycorn Must Die
Kappaleet

Kappaleiden tekijät ovat Traffic-yhtyeen jäsenet Stevie Winwood, Jim Capaldi ja Chris Wood.
"Glad" (Winwood) – 6:59
"Freedom Rider" (Winwood / Capaldi) – 5:30
"Empty Pages" (Winwood / Capaldi) – 4:34
"Stranger to Himself" (Winwood / Capaldi) – 3:57
"John Barleycorn (Must Die)" (Trad., sov. Winwood) – 6:27
"Every Mothers Son" (Winwood / Capaldi) – 7:08
Ennenjulkaisemattomat uusintajulkaisun bonus-raidat:
"I Just Want You to Know" (Winwood / Capaldi) – 1:30
"Sittin' Here Thinkin' of My Love" (Winwood / Capaldi) – 3:33
"Backstage & Introduction" (Winwood / Capaldi) – 1:50
"Who Knows What Tomorrow May Bring" (Winwood / Capaldi / Wood) – 6:56
"Glad" (Live) (Winwood) – 11:29
Nauhoitus "Backstage & Introduction" sisältää takahuonetunnelmia ja konsertin juontajan suorittaman yhtyeen esittelyn. Siinä mainitaan mukana olevan myös basisti Ric Grechin. Bonus-kappaleiden kesto on yhteensä 25:18.
Kappaleiden julkaisijat ovat F.S. Music Ltd., Warner Chappell Music Ltd. ja Island Music Ltd. paitsi kappaleiden "Glad", "I Just Want You to Know", "John Barleycorn (Must Die)" ja "Glad (Live)" osalta kaksi ensiksimainittua.
Traffic

Chris Wood
Steve Winwood
Jim Capaldi
sekä bonus-raidoilla
Ric Grech
Elektrosyklinen reaktio

Esimerkki elektrosyklisestä reaktiosta, jossa heksatrieenistä muodostuu sykloheksadieeni
Elektrosyklinen reaktio on perisyklinen kemiallinen reaktio, jossa joko muodostuu tai avautuu rengasrakenne. Reaktio tapahtuu konjugoituneen π-elektronisysteemin päiden välille ja reaktiossa joko muodostuu uusi σ-sidos π-sidoksen katketessa (renkaan sulkeutuminen) tai katkeaa σ-sidos uuden π-sidoksen muodostuessa (renkaan avautuminen). Elektrosykliset reaktiot ovat synteettisesti käyttökelpoisia niiden selektiivisyyden vuoksi ja myös luonnossa esiintyy useita elektrosyklisiä reaktioita.
Mekanismi

Elektrosykliset reaktiot voivat olla joko lämmön aikaansaamia eli termisiä reaktioita tai valon aiheuttamia fotokemiallisia reaktioita. Termisissä reaktioissa orbitaalit ovat perustilassaan ja fotokemiallisissa reaktioissa virittyneinä, mutta molemmissa tapauksissa reaktion tapahtumisen kannalta on tärkeää, että p-orbitaalien peitto on hyvä. Elektrosykliset reaktiot tapahtuvat muiden perisyklisten reaktioiden tavoin rengasrakenteisen siirtymätilan kautta.
Mekanismi > Myötä- ja vastakiertoisuus

Elektrosyklisissä reaktiossa sopivan orbitaalien peiton vuoksi konjugoituneen systeemin päiden sidokset pyörivät. Mikäli pyöriminen tapahtuu molemmissa päissä samaan suuntaan kutsutaan elektrosyklistä reaktiota myötäkiertoiseksi tai antarafasiaaliseksi ja mikäli pyörimissuunnat ovat vastakkaiset on kyseessä vastakiertoinen eli suprafasiaalinen reaktio.
Reaktion myötä- tai vastakiertoisuus riippuu reaktion lähtöaineesta ja siitä suoritetaanko reaktio termisenä vai fotokemiallisena. Jos molekyylissä olevien п-elektronien määrä on 4n, missä n on positiivinen kokonaisluku ovat termiset elektrosykliset reaktiot myötäkiertoisia ja fotokemialliset elektrosykliset reaktiot vastakertoisia. Piielektronien lukumäärä yhdisteessä voi olla myös 4n+2. Tällöin terminen reaktio on vastakiertoinen ja fotokemiallinen reaktio on myötäkiertoinen.
Elektrosykliset reaktiot luonnossa

Luonnossa tapahtuu useita elektrosyklisiä reaktioita. Monet syklobuteenijohdannaiset, sykloheksadieenijohdannaiset, terpeenit, terpenoidit ja tyydyttymättömiä heterosyklisiä ryhmiä sisältävien molekyylien biosynteesit sisältävät elektrosyklisiä reaktioita. Esimerkiksi ihmisen iholla muodostuu auringonvalon vaikutuksesta 7-dehydrokolesterolista ja ergosterolista D2- ja D3-vitamiinien esiasteita fotokemiallisella myötäkiertoisella elektrosyklisellä renkaanavautumisreaktiolla.
Myötä- ja vastakiertoiset elektrosykliset reaktiot
Pentti Jokela

Pentti Jokela (s. 5. maaliskuuta 1931) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä ja keskustukena pelannut Jokela edusti urallaan 1954–1961 Pallo-Poikia mestaruussarjassa ja 1. divisioonassa. Hän voitti seurassa Suomen Cupin 1956. Kaikkiaan Jokela pelasi kolmen kauden aikana 59 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Maajoukkueessa Jokela pelasi yhden maaottelun vuonna 1955.
Eleusinion

| Eleusinion> Ἐλευσίνιον |
| --- | --- |
 Eleusinionin raunioita.
Sijainti:  Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′25″N, 23°43′28″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  noin 490–480 eaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eleusinion (m.kreik. Ἐλευσίνιον, lat. Eleusinium) oli antiikin aikainen Demeterille omistettu kreikkalainen temppeli ja siihen liittynyt pyhäkköalue Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi Agoran kaakkoislaidalla Panathenaia-juhlan tien itäpuolella ja Akropoliin pohjoisrinteellä. Temppeliä käytettiin erityisesti vuosittaisten Eleusiin mysteerien aikana.
Historia

Temppeli oli rakennettu noin vuonna 490–480 eaa. ja se korvasi paikalla olleen varhaisemman, noin 550 eaa. rakennetun aidatun ulkoilmapyhäkön. Temppeli oli Demeterin ja Korēn eli Persefonen Eleusiissa sijainneen päätemppelin Telesterionin vastine Ateenassa. Siinä säilytettiin Eleusiin mysteerien pyhiä esineitä silloin kun ne olivat Ateenassa. Esineet kannettiin vuosittain Eleusiista Ateenaan päivää ennen juhlan alkua, ja ne olivat Ateenassa juhlan viiden ensimmäisen päivän ajan. Tämän jälkeen ne kannettiin mysteerien suuressa juhlakulkueessa takaisin Eleusiihin Pyhää tietä pitkin.
Eleusiin pyhien esineiden lisäksi rakennuksessa säilytettiin mahdollisesti myös muita juhlakulkueessa tarvittuja esineitä juhlien välisenä aikana. Mysteerien jälkeen Ateenan bule eli neuvosto kokoontui Eleusinionissa tarkastaakseen, kuinka mysteerien järjestäminen oli sujunut. Tällöin tarkastettiin muun muassa se, oliko kukaan käyttäytynyt epäkunnioittavasti mysteerejä kohstaan. Rakennusta käytettiin todennäköisesti myös Demeterin ja Persefonen kunniaksi vietetyssä naisten Thesmoforia-juhlassa. Temppeli tuhoutui herulien hyökkäyksessä vuonna 267.
Agoran kaivauksia suorittava American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen instituutti Ateenassa on kaivanut pyhäkön alueella erityisesti 1930-luvulla sekä vuosina 1959–1960. Ainoastaan osa laajasta alueesta on kaivettu esiin, sillä sen itäosa jää Plákan kaupunginosan talojen alle. Pyhäkön rakennuksista on säilynyt lähinnä perustuksia.
Rakennus

Temppelin koko oli noin 11 x 17,7 metriä. Sen sisäänkäynti oli etelässä ja adyton eli kaikkein pyhin, jossa mysteerien pyhiä esineitä säilytettiin, pohjoispäässä. Temppeliin liittyi laajempi suorakulmainen pyhäkköalue, jonka keskellä temppeli oli. Pausaniaan mukaan pyhäkköalueella oli myös muun muassa Triptolemoksen temppeli. Pyhäkön aitaus oli 0,9 metriä paksu ja korkeimmillaan 6 metriä korkea. Thukydideen mukaan se olikin kaupungin harvoja paikkoja, joka voitiin sulkea turvallisesti. Noin vuonna 325 eaa. pyhäkön sisäänkäynti korvattiin hienommalla propylonilla. 100-luvun puolessa välissä pyhäkköä laajennettiin etelään päin muun muassa doorilaistyylisellä portiikilla. Temppelin itäpuolella oli noin 15 x 2 metrin kokoinen jalusta, jolla oli niin kutsuttuja attikalaisia steeloja eli kivipylväitä, jotka oli pystytetty hautajaisten vuoksi tai muistoksi. Hermien turmelemisen tapauksen jälkeen luettelo siihen syyllistyneiden myytäväksi määrätystä omaisuudesta kiinnitettiin näihin pylväisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eleusinion Wikimedia Commonsissa
Erik Elmsäter

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Erik Elmsäter |  Erik Elmsäter |  Erik Elmsäter |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | 3 000 m estejuoksu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1946 | estejuoksu |  |
Erik Elmsäter, vuoteen 1939 asti Pettersson, (7. lokakuuta 1919 Tukholma, Ruotsi – 9. maaliskuuta 2006) oli ruotsalainen estejuoksija ja yhdistetyn hiihtäjä.
Elmsäter alitti estejuoksussa ensimmäisenä yhdeksän minuutin rajan Tukholmassa 4. elokuuta 1944 tuloksella 8.59,6. Virallista maailmanennätystä siitä ei tullut, koska IAAF alkoi hyväksyä estejuoksun maailmanennätyksiä vasta kymmenen vuotta myöhemmin. Lontoon olympialaisissa Ruotsi sai estejuoksussa kolmoisvoiton ja Elmsäter hopeaa ajalla 9.08,2 Tore Sjöstrandin voittaessa.
Yleisurheilun EM-kisoissa Elmsäter sai hopeaa 1946.
Yhdistetyssä hiihdossa Elmsäter oli talviolympialaisissa yhdeksäs 1948 ja kolmastoista 1952.
Jokikylä (Petsamo)

Jokikylä oli kylä Suomeen vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan keskiosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Jokikylä muodostettiin vuonna 1930 valtioneuvoston vahvistamassa Petsamon uudessa kyläjaossa yhdistämällä yhdeksi kyläkunnaksi useampia aiempia kyliä; näin yhdistyneet kylät olivat Alaluostari, Yläluostari, Moskova ja Puska.  Nimitys Jokikylä tuli siitä, että kylä käsitti Petsamonjoen alueen joen suulla sijainneen Petsamon kirkonkylän eteläpuolelta. Jokikylän alueella sijaitsivat Petsamon ortodoksinen luostari, Petsamon luterilainen kirkko ja Petsamon lentokenttä.
Elisio

Elisio on yhden tai useamman äänteen jääminen pois sanasta. Pois jäävä äänne voi olla konsonantti tai vokaali tai kokonainen tavu tai tavuja. Äänteen jäädessä pois peräkkäiset sanat usein ääntyvät myös yhteen. Yleensä elisio on ilmiönä puhekieliseen ilmaisuun liittyvä tahaton ilmiö.
Suomen kielessä elisio on yleinen ilmiö kieltosanojen ja olla-verbin yhteydessä.
Esimerkkejä

Suomeksi: ..., mutta ei ... → ..., muttei ...
Ranskaksi les écureuils (oravat) → l'écureuil (orava).
Aiheesta muualla

Ison suomen kieliopin termejä: Elisio
Jobin kirja

| Jobin kirja> איוב.Tanak Ketuvim.Raamattu Vanha testamentti |
| --- | --- |
 Job. Jacopo Vignali, n. 1621.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  tuntematon
Kirjoituspaikka:  Mesopotamia
Ajoitus:  1400-luku eaa.?
Teksti
Genre:  runollinen kirja
Alkukieli:  heprea
Lyhenne:  Job
Lukuja:  42
Jakeita:  1068
Edeltävä: < Est.Seuraava: Ps. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Jobin kirja (hepr. ‏איוב‎, Yob) on yksi Raamatun Vanhan testamentin viisauskirjoista. Se on Raamatun 18. ja juutalaisen Raamatun Tanakin kolmannen pääosion Ketuvimin kolmas kirja. Kirjan tekstilajeja ovat proosa ja runous. Kirjaa pidetään yleisesti yhtenä Raamatun vaikeatulkintaisimmista kirjoista ja siksi siitä onkin monia paljon toisistaan eriäviä tulkintoja. Varsin yleisesti sen on joka tapauksessa katsottu käsittelevän muun muassa niin sanottua pahan ongelmaa.
Historia

Kirjan kirjoittajasta on suuria erimielisyyksiä. Talmudilaisen perimätiedon mukaan Job eli joko Abrahamin aikana tai Jaakobin aikana. Levi ben Lahma esitti, että Job eli Mooseksen aikana, ja että Mooses kirjoitti kirjan. Toisten mielestä kirjan on kirjoittanut Job itse, tai Elihu tai Jesaja.
Tekstin sisäisten viitteiden perusteella on esitetty, että kirja olisi kirjoitettu kuningas Daavidin tai kuningas Salomon aikana. Tällaisia viitteitä ovat kirjan mielialan ja kielen yhtäläisyydet Psalmien ja Sananlaskujen kirjojen kanssa, "viisauden" ajatuksen yleisyys, sekä kirjan sommittelun tyyli ja luonne. Suurin osa tutkijoista ajoittaa kirjan kuitenkin Babylonian vankeuden aikoihin, tosin ainut kirjassa mainittu valuutta, kesita, viittaisi patriarkkojen aikaan.
Nykyaikaiset eksegeettiset tutkimukset ovat päätelleet, että vaikka kirja sisältää sellaisia viittauksia muinaisaikaisiin ajatuksiin kuin "taivaallisen neuvoston kokous" ja vaikka jo Hesekiel tunsi Jobin tarinan, kirja olisi muotoutunut lopullisesti nykyiselleen vasta 300-luvulla eaa. Jobin legenda sai alkunsa Edomin maassa.lähde? Tutkijat ovat yhtä mieltä siitä, että kirjan aloitus ja loppuosa kirjoitettiin, jotta ne muuttaisivat keskustarinan proosamuotoon eräänlaiseksi "kansantaruksi". Alku- ja loppuosassa Jumalan nimenä on Jahve, jota myös edomilaiset käyttivät. Itse keskustarinan on arveltu olevan toisesta lähteestä.
Sisältö

Jobin kirjan rakenne on seuraava:
Kirja alkaa proosatyylisellä prologilla (Job 1–2).
Riita ja ratkaisu runomuodossa (Job 3–42:3).
Kirja loppuu proosatyyliseen epilogiin, jossa kerrotaan Jobin nöyrtyneen ja Jumalan antaneen hänelle kaikkea kaksin verroin takaisin (Job 42:–15).
Tulkintoja

Jobin kirjan alkuperäisestä tarkoituksesta ei ole yksimielisyyttä. Talmudisessa perinteessä Jobin tarinaa pidetään vertauskuvallisena. Jotkut ovat jopa ehdottaneet, että kirja olisi tarkoitettu satiiriksi uskon puritaanisempia tulkintoja vastaan.
Joidenkin tulkitsijoiden mukaan Jobin kirja on klassinen esimerkki Jumalan ja pahan olemassaolon yhteen sovittamisesta, eli yrityksestä ratkaista niin sanottu teodikean eli pahan ongelma. Toisaalta Jobin kirja toimii joidenkin mielestä sekä kehotuksena vanhurskauteen, kyynisenä katsauksena vanhurskauden olemukseen, että vastauksena pahan ongelmaan. Jotkut taas uskovat kirjan opettavan, että paha (personoitu Saatanaksi) on olemassa Jumalan sallimuksesta ja voi toimia ainoastaan "talutusnuorassa", Jumalan asettamissa rajoissa. Joku taas pitää Jobin kirjaa kuvauksena esihistoriallisesta maailmasta. On myös niitä, jotka pitävät näitä kaikkia tosinakenen mukaan?.
Jobin kirja sekoittaa eri tekstilajeja. Sitä pidetään hepreankielisen kirjallisuuden helmenä ja englantilainen runoilija Alfred Tennyson piti Jobin kirjaa huomattavimpana runotuotteena, jonka ihmiskunta tuntee. Muista teoksen taiteellista arvoa ylistäneistä tutkijoista mainittakoon vielä Robert Lowth, Johann Gottfried von Herder, Ernest Renan, Alexander von Humboldt ja Henrik Schück. Jobin kirja on vaikuttanut Dante Alighierin, John Miltonin, Klopstockin ja Goethen teoksiin.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Mannermaa, J. A. Jobin kirjan viittauksia kärsimyksistä ja kärsivien sielunhoidosta STKS 201, 1996.
Peltola, Olavi: ”Jobin kirja”, Löytöretki Vanhaan testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-174-X  Teoksen verkkoversio.
Kirjallisuutta > Englanniksi

Habel, Norman C.: The Book of Job.  (Cambridge Bible commentary 18)  Cambridge University Press, 1975.  ISBN 0521099439
Hartley, John E.: The Book of Job.  (New international commentary on the Old Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1988.  ISBN 0802825281
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jobin kirja Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Jobin kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Jobin kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1933)
Jobin kirja. Suomenkieliset käännökset (1992, 1933 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä hepreankielinen alkuteksti (Biblia Hebraica). Uskonkirjat.net.
Aiheesta muualla > Muuta

Hontheim, Joseph: Job Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Koskenniemi, Erkki: Onko opetettava ymmärrystä Jumalalle? (Arkistoitu – Internet Archive) SLEY:n raamattuluennot.
Nicholson, Roy & Nicholson, Sue (toim.): Job (Arkistoitu – Internet Archive) Old Testament Gateway. (englanniksi)
Seligsohn, M. et al.: The Book of Job. Jewish Encyclopedia. 1906. (englanniksi)
Ketuvim
Psalmien kirja · Sananlaskujen kirja · Jobin kirja · Laulujen laulu · Ruutin kirja · Valitusvirret · Saarnaajan kirja · Esterin kirja · Danielin kirja · Esran kirja/Nehemian kirja · Aikakirjat (Ensimmäinen aikakirja · Toinen aikakirja)
| n k Vanha testamentti |
| --- | --- |
Pentateukki:  Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
Historialliset kirjat:  Joosuan kirja  Tuomarien kirja  Ruutin kirja  Ensimmäinen Samuelin kirja  Toinen Samuelin kirja  Ensimmäinen kuninkaiden kirja  Toinen kuninkaiden kirja  Ensimmäinen aikakirja  Toinen aikakirja  Esran kirja  Nehemian kirja  Esterin kirja 
Viisauskirjat:  Jobin kirja  Psalmien kirja  Sananlaskujen kirja  Saarnaajan kirja  Laulujen laulu 
Suuret profeetat:  Jesajan kirja  Jeremian kirja  Valitusvirret  Hesekielin kirja  Danielin kirja 
Pienet profeetat:  Hoosean kirja  Joelin kirja  Aamoksen kirja  Obadjan kirja  Joonan kirja  Miikan kirja  Nahumin kirja  Habakukin kirja  Sefanjan kirja  Haggain kirja  Sakarjan kirja  Malakian kirja 
Paholainen Jobin kimpussa. William Blake, 1826–1827.
Jobin kirjan kirjakäärö.