stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aaro Vainio
Tulokset > Blancpain GT World Challenge Europe

| Vuosi | Talli | Auto | Luokka | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Sija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | R-Motorsport | Aston Martin Vantage AMR GT3 | Silver | BRH1 Ret | BRH2 11 | MIS1 17 | MIS2 7 | ZAN1 6 | ZAN2 8 | NÜR1 15 | NÜR2 14 | HUN1 9 | HUN2 9 | 2. | 99 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aaro Vainio Wikimedia Commonsissa
Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Andrea Anders

| Andrea Anders> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. toukokuuta 1975 (ikä 49)  Madison, Wisconsin
Näyttelijä
Aktiivisena:  1998–
Merkittävät roolit:  Alex Garrett (Joey)
Aiheesta muualla
IMDb 
Andrea Anders (s. 10. toukokuuta 1975 Madison, Wisconsin) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan NBC:n tilannekomediassa Joey. Sen jälkeen hän on näytellyt CBS:n tilannekomediassa The Class.
Ennen esiintymistään Joeyssa Anders esiintyi televisiosarjoissa Kylmä rinki, Guiding Light ja One Life to Live sekä vieraili Kovassa laissa ja Pelastajassa. Hänellä oli myös pieni rooli elokuvassa Stepfordin naiset vuonna 2004.
Aiheesta muualla

CBS.com
TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Annalie Longo

Annalie Longo vuonna 2017.
Annalie Antonia Longo (s. 1. heinäkuuta 1991) on uusiseelantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Uuden-Seelannin naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 127 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän tuli vaihtopelaajana kentälle Uuden-Seelannin kaikissa kolmessa ottelussa. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa 15-vuotiaana.
Longo edustaa kotimaassaan Canterbury United Pridea. Hän on pelannut Australiassa Sydney FC:n ja Melbourne Victoryn joukkueissa.
Andrea Anastasi

Andrea Anastasi vuonna 2013.
Andrea Anastasi (s. 8. lokakuuta 1960) on italialainen lentopallovalmentaja. Pelaajana hän voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 1989 ja maailmanmestaruuden vuonna 1990.
Seurat

1994–1995 Brescia
1995–1999 Montichiari
1999–2003 Italian maajoukkue
2003–2005 Piemonte Volley
2005–2007 Espanjan maajoukkue
2007–2010 Italian maajoukkue
2011–2013 Puolan maajoukkue
2014– Lotos Trefl Gdańsk
Alketas (diadokki)

Alketas Oronteen poika (m.kreik. Aλκέτας, kuoli 320 eaa.) oli makedonialainen sotilas ja yksi Aleksanteri Suuren seuraajista eli diadokeista. Perdikkas oli hänen veljensä.
Alketas mainitaan ensimmäisen kerran Aleksanterin Intian sotaretken aikana jolloin hän johti jalkaväen osastoa. Alketas johti muun muassa hyökkäystä Oran kaupunkia vastaan. Aleksanterin kuoleman jälkeen Alketas tuki veljeään Perdikkasta diadokkien valtataistelussa. Perdikkas määräsi Alketaan murhaamaan Kynanen, Aleksanteri Suuren siskopuolen, kun tämä yritti saada aikaan avioliiton tyttärensä Eurydiken ja Makedonian nukkekuninkaan Filippos III:n välille. Kun Perdikkas murhattiin Egyptissä vuonna 321 eaa. oli Alketas Eumenes Kardialaisen luona Vähässä-Aasiassa taistelemassa Kraterosta vastaan. Alketas liittoutui nyt Attaloksen kanssa. Perdikkaan vastustajat määräsivät Antigonos I:n kukistamaan Attaloksen ja Alketaan. Antigonos kukisti heidät Pisidiassa vuonna 320 eaa. Alketas pakeni Thermessokseen, mutta kaupungin asukkaat pettivät hänet Antigonokselle. Alketas otti kuitenkin oman henkensä ennen kuin hänet ehdittiin luovuttaa Antigonokselle.
Vera Holodnaja

Vera Vasiljevna Holodnaja
Vera Holodnaja vuonna 1917.
Vera Vasiljevna Holodnaja (ven. Вера Васильевна Холодная; 5. elokuuta 1893 – 16. helmikuuta 1919) oli venäläinen, ukrainalaistaustainen elokuvanäyttelijä ja yksi ensimmäisistä elokuvatähdistä. Hän näytteli vuosina 1915–1918 hieman yli 40 elokuvassa, joista vain neljä on säilynyt kokonaan.
Ura

Holodnaja syntyi Ukrainan Pultavassa Vira Levtšenko -nimisenä. Kaksivuotiaana hän muutti Moskovaan leskeksi jääneen äitinsä kanssa. Teini-iässä hän alkoi harrastaa näyttelemistä, otti tanssitunteja ja haaveili ammattinäyttelijän urasta. Vuonna 1910 hän avioitui asianajaja Vladimir Holodnyin kanssa. Perheeseen syntyi yksi tytär ja toinen adoptoitiin.
Holodnajan elokuvaura alkoi kesällä 1915 Aleksandr Hanžonkovin elokuvayhtiössä. Holodnaja pääsi välittömästi päärooleihin ja nousi nopeasti yhdeksi yhtiön suurimmista tähdistä. Holodnaja erikoistui traagisiin naispääosiin yhtiön pääohjaajien Jevgeni Bauerin ja Pjotr Tšardyninin elokuvissa. Hänen hahmokseen vakiintui surumielinen tumma kaunotar, joka lankeaa viettelyksiin.
16 Hanžonkovilla tehdyn elokuvan jälkeen Holodnaja vaihtoi vuonna 1916 Dmitri Haritonovin yhtiöön. Haritonovin elokuvissa hän nousi yhdeksi Venäjän tunnetuimmista ihmisistä, ja hänet nimettiin ”Valkokankaan kuningattareksi”. Hän esiintyi usein myös elävän yleisön edessä. Suosio jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, sillä lokakuun vallankumouksen 1917 jälkeen tsaarinajan elokuvateollisuus romahti nopeasti.
Kesällä 1918 Holodnaja lähti yhtiön kuvausryhmän kanssa Odessaan kuvauksiin ja juuttui sinne sisällissodan vuoksi. Puoli vuotta myöhemmin Holodnaja sairastui äkisti ja kuoli 16. helmikuuta 1919. Kuolinsyyksi diagnosoitiin espanjantauti. Hänet haudattiin suuren ihailijajoukon saattelemana. Hautajaisista tuotettiin myös uutisfilmi, joka on säilynyt.
Jälkimaine

Holodnajan kuoleman jälkeen useimmat hänen elokuvansa tuhoutuivat. Hänestä itsestään tuli kuitenkin folklore-hahmo. Hänen kuolemastaan kiersi villejä huhuja, joiden mukaan hän olisi todellisuudessa tehnyt itsemurhan, tullut murhatuksi ynnä muuta. Nämä sitkeät huhut pitkälti kumottiin 1970-luvulla, mutta niistä liikkuu edelleen versioita. Holodnaja päätyi myös sivuhenkilöksi ukrainalaisen Juri Smolitšin historialliseen romaaniin Aamurusko meren yllä (Свитанок над морем, 1951–1952), ja Nikita Mihalkov ohjasi hänen kohtaloonsa väljästi perustuvan elokuvan Rakkauden orja (Раба любви, 1975).
Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen Holodnaja on saanut ympärilleen kulttipalvontaa. Moskovassa toimi 2000-luvun taitteessa hänen nimeään kantanut elokuvafestivaali, joka erikoistui naisten tekemään elokuvaan. Vuonna 2008 hänen kuolinpaikkansa lähelle Odessaan pystytettiin näköispatsas.
Valikoitu filmografia

Rakkauden korkea veisu (Песнь торжествующей любви, 1915 – kadonnut)
Taivaan tuli (Пламя неба, 1915 – kadonnut)
Aikakauden lapset (Дети века, 1915 – säilynyt)
Kangastuksia (Миражи, 1915 – säilynyt)
Elämä elämästä (Жизнь за жизнь, 1916 – säilynyt)
Kaksoiselämä (Одна из многих, 1916 – kadonnut)
Takkatulen äärellä (У камина, 1917 – kadonnut)
Piinatut sielut (Истерзанные души, 1917 – osittain säilynyt)
Vaiti, suru... vaiti (Молчи, густь... молчи, 1918 – säilynyt)
Elävä ruumis (Живой труп, 1918 – kadonnut)
Viimeinen tango (Последнее танго, 1918 – osittain säilynyt)
Vera Holodnajan hautajaiset (Похороны Веры Холодной, 1919 – säilynyt)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vera Holodnaja Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vera Holodnaja Entsiklopedija otetšestvennogo kino -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Alkemisti löytää fosforin

Alkemisti löytää fosforin, 1771.
Alkemisti löytää fosforin (engl. Alchemist Discovering Phosphorus) on englantilaisen Joseph Wrightin maalaus noin vuodelta 1771. Maalaus, joka on kooltaan 127 × 102 cm, on Derbyn kaupunginmuseossa. Teoksen koko nimi on The Alchemist in Search of the Philosopher’s Stone Discovers Phosphorus and Prays for the Successful Conclusion of his Operation, as was the Custom of the Ancient Chemical Astrologers.
Maalauksen alkemisti on yrittänyt kehittää viisasten kiven, joka muuttaisi muut metallit kullaksi, ja keksii fosforin lähes vahingossa. Wright maalasi työn sata vuotta fosforin löytämisen jälkeen. Wrightin on arveltu saaneen aiheensa fosforin oikean löytäjän Hennig Brandin elämästä, ja hän tutustui alan kirjallisuuteen ennen työn maalaamista.
Teoksessa on uskonnollista kuvastoa: rakennus muistuttaa kirkkoarkkitehtuuria. Polvistuneen alkemistin asento muistuttaa rukousasentoa uskonnollisissa maalauksissa.
Wright on sijoittanut valonlähteen kuva-alaan kuten monissa muissakin tunnetuissa töissään.
Veikko Huotarinen

Veikko Huotarinen (18. elokuuta 1937 Suomussalmi – 27. joulukuuta 2022 Nurmes) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Suomussalmella syntynyt Huotarinen asui Nurmeksessa. Opettajana hän työskenteli 35 vuotta, valmistuttuaan Kajaanin seminaarista 1958. Huotarinen toimi opettajana Suomussalmella valmistumisensa jälkeen vuoteen 1988, uskonnon ja musiikin luokanopettajan erikoistumisopinnot hän suoritti 1969–1970. Nurmeksen Lehtovaaran koulun opettajana Huotarinen toimi 1988–1993, ennen eläkkeelle jäämistään. Huotarinen oli Pohjois-Karjalan kirjailijayhdistys Ukrin kunniajäsen ja Suomen Maakuntakirjailijat -yhdistyksen jäsen.
Teoksia

Huotarinen on julkaissut sekä romaaneja että runo- ja novellikokoelmia. Monet hänen teoksistaan liittyvät Vienan Karjalaan:
Kirkastusvuorella, runokokoelma, 2017
Olona  – rajapapin jaakobinpaini, 2017
Kuolinhuuto, runokokoelma, 2016
Madjaarien parissa, proosarunoja, 2016
Pyhiinvaeltaja Athosvuorella ja Kreetan keväässä, proosarunoja, 2015
Viattomien surmavirret, runokokoelma, 2015
Olona – rajapapin kuherruskuukausi, 2014
Jutun siruja itärajalta ja sen takaa, jolloin puhalsivat vielä vapaat tuulet, lyhytproosaa, 2014
Rakkaani on muistisairas, 2013
Karjalan kunnailla  – Proosarunoja perestroikan alkuajoilta, 2013
Olona  – rajapapin rakastettu, 2012
Elämä viriää raunioilla, 2011
Kyläkauppias, Paavali ja Stalin, 2010
Vienan siniseen karhusaloon. Runoilijaodysseia, 2008
Opinsauna autuas aina, novellikokoelma, 2007
Ladaa ostamassa, novellikokoelma, 2006
Kun tikka takoi, 2004
Vienankarjalainen rapsodia, runokokoelma, 2002
Aiheesta muualla

Pohjoiskarjalaisia nykykirjailijoita: Veikko Huotarinen  (Arkistoitu – Internet Archive)
Annam

Ranskan Indokiinan aluejako. Annam on merkitty keltaisella.
Annam (安南), eli Rauhoitettu etelä on alue Keski-Vietnamissa. Kiinalaiset valtasivat sen 111 eaa. (Han-dynastia) ja antoivat alueelle tämän nimen (mandariiniksi Ānnán). Paikallisesti alue tunnetaan nimellä Trung Bộ (中圻) eli ”Keskeinen rajamaa”. Se oli aiemmin kuningaskunta, jonka pääkaupunki oli Huế. Ranskalaiset olivat vallanneet sen vuonna 1884.
Annamilaiset ovat etnisesti lähellä kiinalaisia, mutta heillä on yhteyksiä myös malaijeihin. Alueen länsiosissa ylängöllä eläneistä etnisistä kansoista on kollektiivisesti käytetty ranskan kielestä juontuvaa nimitystä montagnards, ”vuoristolaiset”, (joskus ”moi-kansa”). Montagnards-kansojen kulttuuri on nyttemmin sulautunut valtaväestöön.[lähde? ]
Muut kaksi Vietnamin aluetta, jotka olivat ensin Kiinan ja Ranskan-Kiinan sodan jälkeen Ranskan vallassa, olivat Kotšinkiina ja Tonkin.
Alueesta kertoo vuonna 1335 julkaistu ensimmäinen Vietnamista kertova kirja, 20-osainen An Nam Chí Lược (Lyhennetyt Annamin asiakirjat, 《安南志略》), jonka kirjoitti Lê Tắc (黎崱).
Nimi on myös polveutunut Laosin ja Vietnamin rajalla olevan, 1 100 kilometriä pitkän, korkeimmillaan 2 958 metrin korkeuteen nousevan vuoriston, Annamin ylängön, ranskankieliseksi nimeksi la Chaîne Annamitique.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Annam Wikimedia Commonsissa
Viirupääluura

| Viirupääluura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Luurat Grallariidae
Suku::  Luurat Grallaria
Laji::  andicolus
Kaksiosainen nimi
 Grallaria andicolus  (Cabanis, 1873) 
Katso myös
   Viirupääluura Wikispeciesissä   Viirupääluura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viirupääluura (Grallaria andicolus) on luurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Viirupääluuraa tavataan Boliviassa ja Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viirupääkerttuli

| Viirupääkerttuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttulit Parulidae
Suku::  Helmitheros
Laji::  vermivorum
Kaksiosainen nimi
 Helmitheros vermivorum  (Gmelin 1789) 
Katso myös
   Viirupääkerttuli Wikispeciesissä   Viirupääkerttuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viirupääkerttuli (Helmitheros vermivorum) on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Viirupääkerttulia tavataan pesivänä Yhdysvaltain itäosissa ja talvehtivana Väli-Amerikassa. Sen populaation on hyvin suuri, ja sen kannankehitys on nouseva. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aliina Pennanen

Aliina Soininen (o. s. Pennanen; 7. marraskuuta 1887 Rautu – 11. syyskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja lastenkirjailija.
Soininen valmistui opettajaksi Heinolan seminaarista vuonna 1910. Hän toimi vuosina 1913–1955 opettajana Helsingin maalaiskunnan Pukinmäen kokeilukansakoulussa, jossa hän piti myös etiikanopetuksen kokeilutunteja.
Soinisen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Pennanen ja Anna Babkoff. Hän meni naimisiin 1918 Pellervo-Seuran konsulenttina toimineen agronomi Kaarlo Mikael Johnsson Soinisen (1889–1953) kanssa.
Teoksia

Nimellä Aliina Pennanen:
Valkeat kivet: satuja; kuvitus Rudolf Koivu. Otava, 1915.
Nimellä Aliina Soininen:
Suurta ja pientä lasten maailmassa: siveysopin opetuksen kokeiluja kansakoulussa. 1. Otava, 1931.
Koulukasvatuksen kokeilua Pukinmäen kokeilukansakoulussa 1913–1943. Valtioneuvoston kirjapaino, 1949.
Aiheesta muualla

Karjala-tietokanta
Villasaksirapu

| Villasaksirapu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Kymmenjalkaiset Decapoda
Alalahko::  Pleocyemata
Osalahko::  Taskuravut Brachyura
Heimo::  Varunidae
Suku::  Eriocheir
Laji::  sinensis
Kaksiosainen nimi
 Eriocheir sinensis  Milne Edwards, 1853 
Katso myös
   Villasaksirapu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villasaksirapu eli kiinanvillasaksirapu (Eriocheir sinensis) on taskurapuihin kuuluva, raajoineen jopa 15 senttimetrin mittainen äyriäinen, jonka voi parhaiten tunnistaa saksien nukkamaisesta karvapeitteestä. Koirailla karvoitus on pidempää kuin naaraalla. Kookkaiden yksilöiden kilpi on 7–9 senttimetrin levyinen. Suurimmalla Suomessa tavatulla yksilöllä kuoren leveys oli 8,5 senttimetriä.
Alkuperäalueellaan Kiinassa villasaksirapua arvostetaan ravintona ja kasvatetaan vesiviljelyssä, ja sitä myös viedään Saksasta Kiinaan. Muuten Euroopassa sitä pidetään haitallisena, koska se vaikeuttaa kalastusta takertumalla verkkoihin ja kaivaa jokivarsissa koloja maapatoihin, mikä voi aiheuttaa sortumia ja eroosiota.
Levinneisyys ja elinympäristö

Villasaksiravun alkuperäistä esiintymisaluetta on Aasian itärannikko Venäjän kaukoidästä Etelä-Kiinaan. Sieltä se on levinnyt laivaliikenteen mukana Eurooppaan, Välimerelle ja Pohjois-Amerikkaan. Sitä pidetään yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Villasaksirapu kulkeutui Kiinasta Eurooppaan, jossa se havaittiin ensi kertaa vuonna 1912. Suomen rannikolla ensimmäinen yksilö tavattiin Viipurinlahdella vuonna 1933, Perämerellä ensimmäiset havainnot tehtiin 1950-luvulla. Villasaksirapuja on vuodesta 1999 lähtien tavattu satunnaisesti myös Saimaasta, minne ne ovat tulleet Saimaan kanavaa pitkin. Suomessa villasaksirapuja tavataan nykyään vuosittain, eniten etelärannikolla. Täältä saatavat villasaksiravut ovat todennäköisimmin tulleet laivaliikenteen mukana useimmiten Pohjanmereltä, sillä laji vaatii lisääntyäkseen korkeampaa suolapitoisuutta (>26 ‰) kuin mitä Itämeressä esiintyy, eikä se siis kykene muodostamaan pysyvää kantaa Suomen vesistöissä. Suomen vesialueilla ei siksi ole tavattu lainkaan lajin poikasia, vaan kaikki yksilöt ovat olleet täysikasvuisia.
Villasaksirapu elää joissa ja järvissä, ja sen elinkiertoon kuuluu vaeltaminen makean veden ja jokisuiden murtoveden välillä. Jokien suilla kuoriutuneet toukat elävät meressä tai murtovedessä ensimmäisen elinvuotensa, ja lähtevät sitten vaeltamaan jokia pitkin jopa satojen kilometrien päähän sisämaahan. Lisääntymiskykyisiksi tultuaan ravut palaavat jokisuiden murtovesiin. Pohjanmereen laskevissa joissa on ollut aika ajoin villasaksiravun massaesiintymisiä, esimerkiksi Haveljoessa vuonna 1932 ja Elbejoessa 1990-luvun lopulla.
Laji pystyy liikkumaan myös maalla.
Ravinto

Villasaksirapu on kaikkiruokainen. Se syö yleensä muita vesiselkärangattomia, kasveja, raatoja ja verkkoihin jääneitä kaloja.
Viljely

Kaukoidässä villasaksirapua syödään suurena herkkuna. Lajin käyttö vesiviljelyssä alkoi Kiinassa varsinaisesti 1980-luvun lopussa ja lähti räjähdysmäiseen nousuun 1990-luvulla. Vuosituotanto 2012 oli jo yli 0,7 miljoonaa tonnia, ja se oli vesiviljelyssä maailman kolmanneksi eniten tuotettu äyriäislaji.
Koiras lähikuvassa.
Venom Snake

| Venom Snake |
| --- | --- |
Pelisarja:  Metal Gear
Ensimmäinen peli:   Metal Gear (1984) (takautuvasti)  Metal Gear Solid V: Ground Zeroes (2014) (cameo)  Metal Gear Solid V: The Phantom Pain (2015) (virallisesti) 
Luoja:  Hideo Kojima
Ääninäyttelijä  (englanti):  Kiefer Sutherland
Ääninäyttelijä (japani):  Akio Ōtsuka
Liikenäyttelijä:  Kiefer Sutherland (kasvot) Erik Brown (keho)
Lisää peliartikkeleitavideopelien teemasivulla
Venom Snake (ヴェノム・スネーク, Venomu Sunēku), tunnetaan myös nimellä Punished Snake (パニッシュド・スネーク, Panishudo Sunēku), on vuonna 2015 ilmestyneen videopelin Metal Gear Solid V: The Phantom Pain päähenkilö. Hän on palkkasoturijoukko Diamond Dogsin johtaja, joka palaa taistelukentille oltuaan yhdeksän vuotta koomassa. Hänet esitellään aluksi Metal Gear -esiosien protagonistina ja pääsarjan antagonistina, Big Bossina, mutta vähitellen pelissä paljastuu, että hän on tosiasiassa entinen lääkintämies, jonka kasvoja muokattiin ja joka aivopestiin toimimaan Big Bossin kaksoisolentona. Hahmon ääninäyttelijänä toimii japaninkielisessä versiossa Akio Ōtsuka ja englanninkielisessä versiossa Kiefer Sutherland.
Esiintymiset > Ennen Metal Gear Solid V:tä

Big Bossin hahmo teki ensiesiintymisensä alkuperäisessä Metal Gear -pelissä, jossa hän on aluksi Solid Snaken esimies ja radiokontakti, kunnes hän paljastuu vihollisjoukkojen komentajaksi. Vaikka hänen oletetaan kuolleen, peli päättyy Big Bossin viestiin, jossa hän vannoo kostoa Solid Snakelle. Tuolloin ei ollut mainintaa siitä, että hahmo oli kaksoisolento. Pelissä Metal Gear 2: Solid Snake huhutaan, että Big Boss haavoittui kuolettavasti, mutta hänet herätettiin eloon kyberneettisillä osilla. Tätä selitystä käytetään Big Bossin selviytymiselle Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriots -pelin tietokannassa.
Esiintymiset > Metal Gear Solid V

Hahmo esiintyy pienessä roolissa Metal Gear Solid V: Ground Zeroesissa nimettömänä lääkintämiehenä ja sitten Venom Snakena Metal Gear Solid V: The Phantom Painissä pelaajahahmona.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Venom Snake
Käännös suomeksi
Villa Havulinna

Villa Havulinna voi tarkoittaa seuraavia rakennuksia:
Villa Havulinna, Noormarkun ruukin alueella sijaitseva entinen Ahlström-yhtiön johtajan asunto
Villa Havulinna, Helsingin Oulunkylässä sijainnut huvila, jossa V. I. Lenin asui vuonna 1907
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Villa Havulinna”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Venom (vuoden 2005 elokuva)

| Venom |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jim Gillespie
Käsikirjoittaja:   Flint Dille  John Zuur Platten 
Tuottaja:  Scott Faye
Säveltäjä:  James L. Venable
Pääosat:   Jonathan Jackson  Agnes Bruckner  Laura Ramsey  Rick Cramer 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Dimension Films
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix
Ensi-ilta:  2005
Kesto:  85 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Venom on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Jim Gillespie.
Juoni

Elokuva kertoo Ericistä, jolla on ongelmia tyttöystävänsä Edenin kanssa. Ericin jutellessa sillalla Edenin kanssa heidän ohitseen ajaa Ray-niminen kylähullu. Ray jatkaa matkaa ja ajaa melkein kolarin, jonka seurauksena vastaan tullut auto jää sillan reunalle roikkumaan. Ray ja Eric pelastavat autossa olleen vanhan naisen. Sekaisin oleva nainen mumisee jotakin auton takapenkillä olevasta laukusta. Ray yrittää hakea laukkua, mutta auto putoaa sillalta alas hyiseen jokeen ja hän hukkuu. Rayn ruumis katoaa ruumishuoneelta ja sen jälkeen alkaa outo murhien sarja.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Jonathan Jackson  | … |  Eric   |
|   Agnes Bruckner  | … |  Eden   |
|   Laura Ramsey  | … |  Rachel   |
|   D.J. Cotrona  | … |  Sean   |
|   Meagan Good  | … |  Cece   |
|   Rick Cramer  | … |  Ray   |
|   Pawel Szajda  | … |  Ricky   |
Anderssonin hallitus

| Anderssonin hallitus |
| --- | --- |
  Ruotsin kuningaskunnan  hallitus
 
Toimikausi alkoi:  30. marraskuuta 2021
Toimikausi päättyi:  18. lokakuuta 2022
Valtionpäämies:  Kaarle XVI Kustaa
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  Magdalena Andersson
Hallituksen varajohtaja:  Morgan Johansson
Hallituspuolueet:   Sosiaalidemokraatit  Hallituksen tukipuolueet  Keskustapuolue  Ympäristöpuolue  Vasemmistopuolue 
Hallituksen asema:  Vähemmistöhallitus
Oppositiopuolueet:   Pääoppositiopuolue  Maltillinen kokoomus  Muut oppositiopuolueet  Kristillisdemokraatit  Ruotsidemokraatit  Liberaalit 
Historia
Vaalit:  2018
Edellinen:  Löfven III
Seuraava:  Kristersson
Anderssonin hallitus (ruots. Regeringen Andersson) on Ruotsin hallitus, joka oli virassa 30. marraskuuta 2021 – 18. lokakuuta 2022. Anderssonin hallitus oli pelkästään sosiaalidemokraateista koostuva vähemmistöhallitus. Hallitus olisi alun perin astunut virkaansa jo 26. marraskuuta 2021, ja siihen olisi kuulunut myös ympäristöpuolue. Andersson valittiin Ruotsin pääministeriksi 24. marraskuuta 2021, mutta hän erosi jo samana päivänä, kun ympäristöpuolue lähti hallituksesta valtiopäivien hyväksyttyä opposition budjetin eikä Andersson ehtinyt virallisesti astua tehtävään.
Anderssonin hallituksen keskeisimpiä tekoja oli hakea sotilasliitto Naton jäsenyyttä toukokuussa 2022. Jäsenyysneuvottelut käytiin kesäkuussa 2022, ja Naton huippukokouksessa Madridissa 5. heinäkuuta ulkoministeri Ann Linde allekirjoitti liittymispöytäkirjan.
Valtiopäivävaalien 2022 jälkeen pääministeri Andersson jätti eronpyyntönsä 15. syyskuuta 2022. Hallitus jatkoi toimitusministeristönä, kunnes Kristerssonin hallitus astui virkaan 18. lokakuuta 2022.