stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aulis Hämäläinen
Elokuvarooleja

Syksyllä kaikki on toisin (1978), seurakunnan taloudenhoitaja Vilho Tihonen
Aidankaatajat (1982), konduktööri
Kiljusen herrasväen uudet seikkailut (1990), uudelleenkoulutusyksikön teknikko
Kadunlakaisijat (1991), konduktööri
Anissa Pounds

Anissa Pounds (s. 1992) on suomalainen koripalloilija. Hänen pituutensa on 174 senttimetriä ja hän pelaa takamiehenä.
Pounds pelasi ensimmäisen ottelunsa naisten Korisliigassa Peli-Karhujen joukkueessa kaudella 2008–2009. Hän edusti joukkuetta myös seuraavat neljä kautta, ja hänet valittiin liigan kehittyneimmäksi pelaajaksi kaudella 2011–2012 ja parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi kaudella 2012–2013. Hän voitti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa kaudella 2010–2011 ja toisen kaudella 2017–2018 palattuaan seuraan yhdeksi kaudeksi. Kolmannen mestaruutensa hän voitti kaudella 2020–2021 jälleen Peli-Karhujen joukkueessa. Suomen cupin hän voitti kaudella 2009–2010.
Pounds pelasi kaudet 2013–2017 Yhdysvalloissa Arkansas Tech Universityn joukkueessa. Vuonna 2018 hän siirtyi espanjalaisseura Maristas Coruñaan ja vuonna 2019 saksalaisseura Bergische Löweniin, josta hän lähti kesken kauden Belgian pääsarjassa pelaavaan Pepinsteriin. Huhtikuussa 2020 hän solmi jatkosopimuksen Pepinsterin kanssa. Joulukuussa 2020 hän palasi Peli-Karhuihin belgialaisseuran keskeytettyä kautensa koronavirustilanteen vuoksi. Poundskin sairasteli vuoden 2020 lopulla koronavirustartunnan seurauksena.
Pounds on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 14 ottelua vuodesta 2016 alkaen. Naisten haastajamaajoukkueessa hän on pelannut kahdeksan ottelua, joista kuusi vuoden 2013 universiadeissa.
Anissa Poundsin isä Larry Pounds, sisko Dionne Pounds ja veli Michael Pounds ovat myös koripalloilijoita.
Fredrik Magnus Orraeus

Fredrik Magnus Orraeus (4. heinäkuuta 1784 Viipuri – 17. kesäkuuta 1866 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen jalkaväenkenraali.
Orraeuksen vanhemmat olivat todellinen valtioneuvos Magnus von Orraeus ja Elisabet Louise von Daehn ja puolisot Marie Spitzberg (k. 1849) ja vuodesta 1852 Alexandrina Djakonova, o.s. Spitzberg. Orraeuksen sotilasuran alkua ei tunneta, mutta tiedetään, että hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1838 ja nimitettiin 1843 Polotskin kadettikoulun johtajaksi Vitebskin kuvernementtiin Länsi-Venäjälle. Vuonna 1852 Orraeus ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin Venäjän sotilasoppilaitosten tarkastajaksi. Tästä tehtävästä ja sotapalveluksesta Orraeus sai eron jalkaväenkenraalina vuonna 1862.
Bruno Petković

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bruno Petković marraskuussa 2022. |  Bruno Petković marraskuussa 2022. |  Bruno Petković marraskuussa 2022. |  |
Maa:   Kroatia
Miesten jalkapallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Qatar 2022 |  |  |
Bruno Petković (s. 16. syyskuuta 1994 Metković) on kroatialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa kotimaansa pääsarjassa pelaavaa Dinamo Zagrebia. Aiemmin hän pelasi usean vuoden ajan Italiassa.
Petković siirtyi Italiaan vuonna 2012 ja pääsi ensimmäisen kerran kentälle Serie A:ssa toukokuussa 2013 Catanian joukkueessa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Serie A:ssa neljä ottelua. Hän pelasi lainalla alemmissa sarjoissa Varesen, Reggianan, Virtus Entellan ja Trapanin joukkueissa, joista viimeksi mainittu osti hänet heinäkuussa 2016 ja myi puoli vuotta myöhemmin Serie A -seura Bolognalle. Petković pelasi Bolognassa 21 ja lainalla Hellas Veronassa 16 Serie A:n ottelua.
Petković siirtyi kesällä 2018 Dinamo Zagrebiin ensin lainalle, ja tammikuussa 2019 Dinamo osti hänet. Hän pelasi kaudella 2018–2019 Kroatian liigassa 25 ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Seuraavalla kaudella hän teki seitsemän maalia 25 ottelussa, kaudella 2020–2021 jälleen yhdeksän maalia 25 ottelussa ja kaudella 2021–2022 seitsemän maalia 30 ottelussa. Kaudella 2022–2023 hän teki kymmenen maalia 28 ottelussa ja seuraavalla kaudella 11 maalia 27 ottelussa. Hän on voittanut kuusi peräkkäistä Kroatian liigamestaruutta sekä Kroatian cupin vuosina 2021 ja 2024. Kaudella 2019–2020 Petković pelasi Mestarien liigassa kuusi ottelua ja teki yhden maalin, ja sama saldo hänellä oli kaudella 2022–2023. Kolmena muuna kautena hän pelasi Eurooppa-liigassa yhteensä 26 ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Konferenssiliigassa seitsemän ottelua ja teki niissä seitsemän maalia.
Petković pelasi Kroatian maajoukkueessa ensimmäisen ottelunsa maaliskuussa 2019 ja on 4. kesäkuuta 2024 mennessä pelannut 37 maaottelua, joissa hän on tehnyt 11 maalia: kesäkuussa 2019 ystävyysottelussa Tunisiaa vastaan, syyskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Slovakiaa vastaan, kaksi maalia lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa Unkaria vastaan, marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Slovakiaa vastaan, syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Portugalia vastaan, joulukuussa 2022 MM-kilpailujen puolivälierässä Brasiliaa vastaan, kesäkuussa 2023 Kansojen liigan välieräottelussa Alankomaita vastaan, kaksi maalia syyskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Latviaa vastaan ja yhden maaliskuussa 2024 ystävyysottelussa Egyptiä vastaan. Kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa Petković tuli kahdessa ensimmäisessä ottelussa vaihdosta kentälle ja pelasi kaksi jälkimmäistä ottelua avauskokoonpanossa. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi pronssia saavuttaneen Kroatian avauskokoonpanossa neljännesvälieräottelussa Japania vastaan ja tuli muissa otteluissa ensimmäistä alkulohko-ottelua lukuun ottamatta vaihdosta kentälle.
Carl Gustaf Casimir Gripenberg

Carl Gustaf Casimir Gripenberg vuosien 1892 ja 1907 välillä.
Carl Gustaf Casimir Gripenberg (5. marraskuuta 1836 Hämeenlinna – 26. maaliskuuta 1908 Tsarskoje Selo, Pietarin kuvernementti, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.
Gripenbergin vanhemmat olivat aliluutnantti, kruununvouti Uddo Sten Casimir Gripenberg ja Maria Wilhelmina Elisabeth Ladau. Jalkaväekenraali Oskar Ferdinand Gripenberg oli hänen veljensä. Carl Gustaf Casimir Gripenberg tuli oppilaaksi Aleksanterin kadettikouluun 1846, mistä hän siirtyi 1847 Pietarin merikadettikouluun. Sieltä 1855 valmistuttuaan hän sai ylennyksen gardemariniksi Itämeren laivastoon. Gripenberg palveli höyrylaiva Hrabryj'llä ja linjalaiva Konstantinilla Kronstadtin puolustamisessa Krimin sodan aikana 1855. Vuosina 1856–1857 hän osallistui linjalaivojen Lefort ja Viborg purjehduksiin Välimerellä, missä hän myös palveli vuonna 1857 fregateilla Kastor ja Polkán. Gripenberg ylennettiin midshipsmaniksi 1857, ja hän palveli klipperi Razbojnikin maailmanympäripurjehduksella 1858–1863. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1863 ja määrättiin 6. meriekipaasiin, mistä hänet 1864 siirrettiin 11. meriekipaasiin. Vuosina 1864–1865 hän palveli höyryfregatti Vladimirilla ja vahtipäällikkönä monitori Bronenosetsilla.
Toukokuussa 1865 Gripenberg siirrettiin Siperian laivastoon, missä hän palveli 1866–1867 tykkivene Moržilla ja kuunari Vostokin päällikkönä Nikolajevskissa. Hän risteili 1868–1871 Moržin päällikkönä Venäjän Tyynenmeren satamien välillä. Maaliskuussa 1872 hänet nimitettiin höyrylaiva Amerikan päälliköksi ja ylennettiin huhtikuussa kapteeniluutnantiksi. Seuraavana vuonna hänet määrättiin Venäjän Tyynenmeren satamien päällikön esikuntapäälliköksi ja siirrettiin 1878 Itämeren laivastoon fregatti Sevastopolin vanhimmaksi upseeriksi. Vuosina 1878–1879 Gripenberg toimi risteilijä Europan päällikkönä matkalla Euroopasta Yhdysvaltojen itärannikolle. Vuosina 1880–1881 hän purjehti Singaporeen, Nagasakiin, Vladivostokiin ja takaisin Kronstadtiin. Hän yleni 2. luokan kapteeniksi 1882 ja johti 1883 risteilijä Europan purjehduksia Itämerellä.
Maaliskuussa 1885 Gripenberg tuli yhdeksän torpedovenedivisioonaa käsittäneen laivasto-osaston komentajaksi Suomenlahden saaristomerelle. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi 1886 ja nimitettiin panssarifregatti Admiral Greighin päälliköksi 1887. Marraskuussa 1889 Gripenberg määrättiin 5. meriekipaasin komentajaksi, mutta hän jatkoi panssarifregatti Admiral Greighin päällikkönä. Lokakuussa 1891 hänet siirrettiin 13. meriekipaasin komentajaksi. Hän sai eron tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta kontra-amiraalina tammikuussa 1892.
Arnaut Danjuma

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Arnaut Danjuma Groeneveld
Syntymäaika: 31. tammikuuta 1997 (ikä 28)
Syntymäpaikka: Lagos, Nigeria
Pelipaikka: laitalinkki
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Everton (lainalla Villarrealista)
Pelinumero: 10
Junioriseurat
2008: TOP Oss
2008–2014: PSV
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015–2016 | Jong PSV | 1 | (0) |
| 2016–2018 | NEC | 40 | (12) |
| 2018–2019 | Club Brugge | 21 | (5) |
| 2019–2021 | AFC Bournemouth | 47 | (15) |
| 2021– | Villarreal | 33 | (12) |
| 2023 | → Tottenham Hotspur | 9 | (1) |
| 2023–2024 | → Everton | 1 | (0) |
Maajoukkue
| 2018– | Alankomaat | 6 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 14. elokuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. kesäkuuta 2023.
Arnaut Danjuma Groeneveld (s. 31. tammikuuta 1997 Lagos, Nigeria) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Evertonia lainasopimuksella Primera Divisiónin espanjalaisseura Villarrealista.
Danjuma pelasi kotimaassaan PSV Eindhovenin junioreissa. Kesällä 2016 hän siirtyi NEC Nijmegeniin ja pelasi kaudella 2016–2017 Eredivisiessa 12 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Seuraavan kauden hän pelasi Nijmegenissa toisella sarjatasolla. Kesällä 2018 Danjuma siirtyi belgialaisseura Club Bruggeen, jossa hän pelasi 21 liigaottelua ja teki niissä viisi maalia sekä kaksi Mestarien liigan ottelua, joissa teki yhden maalin. Elokuussa 2019 hän siirtyi englantilaisseura Bournemouthiin ja aloitti valioliigauransa syyskuun lopulla toivuttuaan loukkaantumisesta. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 14 ottelua Valioliigassa. Seuraavalla kaudella hän teki 33 Englannin mestaruussarjan ottelussa 15 maalia. Vuonna 2021 hän siirtyi Espanjaan, jossa hän on Villarrealin joukkueessa 1,5 kauden aikana pelannut 33 liigaottelua ja tehnyt niissä 12 maalia. Kauden 2021–2022 Mestarien liigassa hän pelasi 11 ottelua ja teki kuusi maalia Villarrealin yltäessä välieriin. Danjuma siirtyi tammikuussa 2023 kauden loppuun kestäneellä lainasopimuksella Tottenhamiin, jossa hän pelasi yhdeksän ottelua Valioliigassa ja teki yhden maalin sekä yhden pelin Mestarien liigassa. Kauden 2023–2024 hän pelaa lainalla Valioliigan Evertonissa.
Danjuma on pelannut Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2018 Kansojen liigan ottelussa Saksaa vastaan. Kolme päivää myöhemmin hän teki maalin ystävyysottelussa Belgiaa vastaan. Hän palasi maajoukkueeseen lokakuussa 2021 ja teki maalin MM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 2023 loppuun mennessä kuusi A-maaottelua.
Antti Yrjönen

Antti Yrjönen (s. 1992 Tampere) on suomalainen kuvajournalisti ja kolumnisti.
Yrjönen on opiskellut kuvajournalismia Tampereen yliopistossa ja työskennellyt esimerkiksi Helsingin Sanomissa. Hän on toiminut Suomen kuvajournalistit ry:n hallituksen puheenjohtajana vuosina 2020–2022. Yrjösen asuinpaikka on Helsinki.
Yrjönen on palkittu neljästi Vuoden uutiskuva -palkinnolla Kuvajournalismikilpailussa: vuonna 2018 kuvalla Perussuomalaisten kansanedustaja Teuvo Hakkaraista, toistamiseen vuonna 2019 kuvalla Keskustan puheenjohtaja Katri Kulmunista hallituksen erotessa, vuonna 2022 kuvalla Elokapinan mielenilmauksesta ja vuonna 2023 kuvalla Li Andersonista Vasemmistoliiton vaalivalvojaisissa. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin Suomen Kuvalehden journalistipalkinto osana Poikkeustila 2020 -työryhmää yhdessä Hannamari Shakyan, Markus Jokelan ja Liisa Huiman kanssa.
Alexis Lafrenière

| Alexis Lafrenière |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. lokakuuta 2001 (ikä 23) Saint-Eustache, Quebec, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  New York Rangers
Sarja:  NHL
Pelinumero:  13
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Rimouski Océanic (QMJHL)
NHL-varaus:  1. varaus, 2020 New York Rangers
Alexis Lafrenière (s. 11. lokakuuta 2001 Saint-Eustache, Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hänet valittiin ensimmäisenä NHL:n varaustilaisuudessa 2020 New York Rangersiin. Lafrenière on kanadanranskalainen.
Lafrenière teki kolmivuotisen tulokassopimuksen New York Rangersin kanssa lokakuussa 2020.
Elokuussa 2023 Lafrenière solmi Rangersin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 4,65 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Lokakuussa 2024 Lafrenière solmi Rangersin kanssa seitsemänvuotisen ja yhteensä 52,15 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Alessandro Bastoni

Alessandro Bastoni vuonna 2021.
Alessandro Bastoni (s. 13. huhtikuuta 1999 Casalmaggiore) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa Interiä. Hän on pelannut Italian A-maajoukkueessa vuodesta 2020.
Bastoni pelasi Atalantan junioreissa ja nousi edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017, jolloin hän pelasi yhden ottelun Italian cupissa ja kolme ottelua Serie A:ssa. Elokuussa 2017 Inter osti Bastonin mutta hän pelasi vielä seuraavalla kaudella lainasopimuksella Atalantassa yhden cup-ottelun ja neljä liigaottelua. Kauden 2018–2019 Bastoni oli lainalla Parmassa ja pelasi 24 Serie A -ottelua sekä teki maalin toukokuussa Sampdoriaa vastaan. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Interissä 25 Serie A -ottelua, joista 21 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin tammikuussa Lecceä ja kesäkuussa Parmaa vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi viisi ottelua. Kaudella 2020–2021 Inter voitti Italian-mestaruuden ja Bastoni pelasi 33 Serie A -ottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa. Mestarien liigassa hän pelasi joukkueensa kaikki kuusi ottelua, joista viisi avauskokoonpanossa. Toukokuussa 2021 hän solmi Interin kanssa kolmen vuoden jatkosopimuksen.
Bastoni pelasi kaudella 2021–2022 Interissä 31 Serie A:n ottelua ja teki maalin tammikuussa Laziota vasaan. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ja Interin voittamassa Italian cupissa neljä ottelua. Kaudella 2022–2023 hän oli 12 Mestarien liigan ottelussa avauskokoonpanossa, mukaan lukien tappiollinen finaali. Serie A:ssa hän pelasi 29 ottelua, joista 26 avauskokoonpanossa. Hän pelasi jälleen neljä ottelua Interin voittaessa Italian cupin. Kaudella 2023–2024 Inter voitti Serie A:n mestaruuden, ja Bastoni pelasi 28 liigaottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa, ja teki maalin helmikuussa vierasottelussa AS Romaa vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua.
Bastoni on pelannut Italian eri nuorisomaajoukkueissa noin 60 ottelua. Hän edusti Italiaa alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016 ja alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Italian A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Viroa vastaan ja jatkoi viikon sisällä Kansojen liigan otteluissa Puolaa sekä Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan. Vuoden 2024 loppuun mennessä hän on pelannut 33 A-maaottelua, joista 28 ottelua avauskokoonpanossa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Kansojen liigan ottelussa Saksaa vastaan kesäkuussa 2022. Hän kuului Euroopan-mestaruuden kesällä 2021 voittaneeseen joukkueeseen. EM-lopputurnauksessa hän pelasi vain viimeisen alkulohko-ottelun Walesia vastaan ja oli tuolloin kentällä täydet minuutit. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi täyden ajan Italian kaikissa neljässä ottelussa ja teki ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Albaniaa vastaan A-maajoukkueuransa toisen maalin.
Emil Öhmann (pääjohtaja)

Emil Öhmann (13. toukokuuta 1860 Teisko – 17. marraskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen valtioneuvos. Hän oli itsenäisen Suomen lennätinlaitoksen ensimmäinen pääjohtaja 1918–1926.
Öhmann syntyi Teiskossa vuonna 1860 ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Alkeisopistosta vuonna 1879. Öhmann palveli jonkin aikaa sotilaana Turun 2. tarkka-ampujapataljoonassa, ja siirtyi lennätinlaitoksen palvelukseen Helsingin lennätinkonttoriin 25. syyskuuta 1883. Vuonna 1884 hän yleni Suomen lennätinpiirin hallitukseen sihteerin apulaiseksi ja vuonna 1890 sihteeriksi. Helsingin lennätinkonttorin päälliköksi hänet nimitettiin vuonna 1893 ja Suomen lennätinpiirin päällikön apulaiseksi vuonna 1904.
Sisällissodan jälkeen Suomen lennätinlaitos irtautui Venäjän lennätinlaitoksesta, ja Öhmann nimitettiin sen pääjohtajaksi. Öhmann erosi pääjohtajan virasta vuoden 1926 lopussa. Hän kuoli Helsingissä vuonna 1932.
Brad Raffensperger

Brad Raffensperger (s. 18. toukokuuta 1955) on yhdysvaltalainen virkamies ja republikaanisen puolueen poliitikko.
Raffensperger on rakennusinsinööri, jolla vuoden 2011 tiedon mukaan on luvat ammattinsa harjoittamiseen 28:ssa osavaltiossa. Hän on johtanut omia yrityksiään. Vuosina 2011–2015 Raffensperger istui Johns Creekin kaupunginvaltuuston ja vuosina 2015–2019 Georgian osavaltion edustajainhuoneen jäsenenä. Vuonna 2019 hänestä tuli osavaltion ylin vaaliviranomainen. Washington Post julkaisi tammikuun alussa 2021 nauhan, jolla Yhdysvaltain vuoden 2020 presidentinvaaleissa hävinnyt Donald Trump väittää Raffenspergerille tämän syyllistyvän rikoksen, mikäli tämä ei vääristä vaalitulosta "löytämällä" Trumpille osavaltiossa voittoon tarvittavaa määrää lisä-ääniä. Nauhalla Trump uhkaa vaalituloksen muuttamisesta pidättäytymisen "tulevan erittäin kalliiksi".
Raffenspergerillä on kolme lasta.
Albert Lindh

Johan Albert Lindh (26. heinäkuuta 1848 Porvoon pitäjä – 21. marraskuuta 1900 Porvoo) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies.
Lindhin vanhemmat olivat  lääketieteen ja filosofian tohtori, rehtori, tuomiorovasti Daniel Lindh ja Anna Charlotta Boije ja puoliso vuodesta 1879 Aina Matilda Krogius (k. 1881). Lindh tuli ylioppilaaksi 1867 ja valmistui filosofian maisteriksi 1873 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1878. Hän oli Porvoon kaupunginlääkäri vuodesta 1880.  Lindh oli Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1882 ja toimi myös valtuuston puheenjohtajana. Hän oli porvarissäädyssä Porvoon edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900.
Albert Lindhin veljiä olivat oikeusraatimies Anders Teodor Lindh (1833–1904) ja Porvoon lukion lehtori Daniel August Lindh (1835–1864).
Edvin Castrén

Juho Edvin Castrén (9. joulukuuta 1864 Kälviä – 5. toukokuuta 1907 Pitkäniemen sairaala, Nokia) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Castrénin vanhemmat olivat rovasti Lars Magnus Castrén ja Brita Kristina Amalia Snellman. Hän tuli ylioppilaaksi 1883 ja valmistui filosofian maisteriksi 1890 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1891. Varatuomarin arvon Castrén sai 1894. Hän toimi koulutoimen ylihallituksessa sihteerinä vuodesta 1896. Nuorempana Castrén myös toimitti jonkin aikaa Uusi Aura -lehteä. Hän kuului kagaalin johtokuntaan, oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1902–1907 ja edusti Kemiä porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905.
Armi Heikkilä

Armi Heikkilä (s. 6. maaliskuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut Liigassa Tampereen Ilvestä kaudesta 2019 alkaen. Ennen kauden 2022 alkua hän on pelannut Liigassa kaikkiaan 43 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Heikkilä on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa.
Alireza Jahanbakhsh

Alireza Jahanbakhsh vuonna 2017.
Alireza Jahanbakhsh (s. 11. elokuuta 1993 Jirandeh) on iranilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on viimeksi edustanut Alankomaiden Eredivisiessä pelaavaa Feyenoordia kausina 2021–2024.
Jahanbakhsh edusti kotimaassaan Damash Teherania ja Damash Gilania. Hän siirtyi vuonna 2013 Alankomaihin ja pelasi kaksi kautta NEC Nijmegenissa sekä kolme kautta AZ Alkmaarissa. Pääsarja Eredivisiessa hän pelasi neljän kauden aikana 112 ottelua ja teki niissä 39 maalia. Kaudella 2017–2018 hän teki 21 maalia ja oli liigan paras maalintekijä. Kesällä 2018 hän siirtyi englantilaisseura Brighton & Hove Albioniin. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Valioliigassa 19 ottelua. Ensimmäisen valioliigamaalinsa hän teki toisella kaudellaan joulukuussa 2019 Bournemouthia vastaan ja toisen heti seuraavassa ottelussaan uudenvuodenpäivänä Chelseaa vastaan. Kaudella 2019–2020 hän pelasi kymmenen valioliigaottelua ja seuraavalla kaudella 21. Kesällä 2021 hän palasi Alankomaihin.
Jahanbakhsh on pelannut Iranin maajoukkueessa 55 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi lokakuussa 2013 Thaimaata vastaan ja teki kuukausi myöhemmin samaa vastustajaa vastaan ensimmäisen maaottelumaalinsa toisessa maaottelussaan. MM-kilpailuissa 2014 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle Iranin kaikissa kolmessa ottelussa. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi kaksi ottelua avauskokoonpanossa ja tuli yhdessä ottelussa vaihdosta kentälle. Jahanbakhsh on pelannut Aasian-mestaruuskilpailuissa vuosina 2015 ja 2019; jälkimmäisessä turnauksessa hän teki maalin neljännesvälieräottelussa Omania vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alireza Jahanbakhsh Wikimedia Commonsissa
Iranin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Ahmadi
2 Heydari
3 Hajsafi
4 Hosseini
5 Sadeqi
6 Nekounam
7 Shojaei
8 R. Haghighi
9 Jahanbakhsh
10 Ansarifard
11 Haddadifar
12 A. Haghighi
13 Mahini
14 Teymourian
15 Montazeri
16 Ghoochannejhad
17 Alenemeh
18 Rahmani
19 Beikzadeh
20 Beitashour
21 Dejagah
22 Davari
23 Pooladi
Valmentaja Queiroz
Iranin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Beiranvand |
2 Torabi |
3 Hajsafi |
4 Cheshmi |
5 Mohammadi |
6 Ezatolahi |
7 Shojaei |
8 Pouraliganji |
9 Ebrahimi |
10 Ansarifard |
11 Amiri |
12 Mazaheri |
13 Khanzadeh |
14 Ghoddos |
15 Montazeri |
16 Ghoochannejhad |
17 Taremi |
18 Jahanbakhsh |
19 Hosseini |
20 Azmoun |
21 Dejagah |
22 Abedzadeh |
23 Rezaeian |
Valmentaja Queiroz
Iranin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Beiranvand |
2 Moharrami |
3 Hajsafi |
4 Khalilzadeh |
5 Mohammadi |
6 Ezatolahi |
7 Jahanbakhsh |
8 Pouraliganji |
9 Taremi |
10 Ansarifard |
11 Amiri |
12 Niazmand |
13 Kanaanizadegan |
14 Ghoddos |
15 Cheshmi |
16 Torabi |
17 Gholizadeh |
18 Karimi |
19 Hosseini |
20 Azmoun |
21 Nourollahi |
22 Abedzadeh |
23 Rezaeian |
24  Hosseini |
25 Jalali |
Valmentaja Queiroz
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Anna Koivunen

Anna Koivunen (s. 6. marraskuuta 2001) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän aloitti liigauransa kaudella 2018 Turun Palloseurassa ja pelasi kaksi seuraavaa kautta Helsingin Jalkapalloklubissa, jossa hän voitti sekä liiga- että cupmestaruuden kaudella 2019. Kolmella kaudellaan hän pelasi Liigassa yhteensä 44 ottelua. Kaudeksi 2021 hän siirtyi Ruotsin Damallsvenskanissa pelaavaan Linköpingiin.
Koivunen on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hänet valittiin tähdistökentälliseen vuonna 2018 pelatuissa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa, joissa Suomi sijoittui kolmanneksi. Myöhemmin samana vuonna hän pelasi alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Huhtikuussa 2021 hänet kutsuttiin ensi  kertaa Suomen naisten maajoukkueen kokoonpanoon ystävyysotteluun Itävaltaa vastaan.
Suomen Palloliitto palkitsi Koivusen vuoden 2018 tyttöpelaajana.