stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Virmasvesi (Karttula)

| Virmasvesi  (Iisvesi–Virmasvesi–Rasvangin järvenosa) |
| --- | --- |
 Virmasvesi Karttulassa.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio, Suonenjoki, Tervo
Koordinaatit:  62°49′39″N, 26°57′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Iisveden−Virmasveden alue (14.722)
Tulouomat:  Savikoski Ala-Muuraisesta, Kuttakosken kanava Kuttajärvestä, Petäjäjoki Pitkä-Petäisestä
Lasku-uomat:  Linnonsalmi Rasvankiin, Lietesalmi Iisveteen
Taajamat:  Karttulan kirkonkylä
Mittaustietoja (järvenosa)
Pinnankorkeus:  97,9 m  
Pituus:  13,4 km  
Leveys:  9,8 km  
Pinta-ala:  62 km²  
Tilavuus:  0,43 km³  
Keskisyvyys:  6,9 m  
Keskivirtaama:  yli 6,7 m³/s  
Saaria:  noin 180 
:  Mammonen, Kujarinsaari, Kääriönsaari, Savonsaari, Tulisaari
 fiVirmasvesi 
Virmasvesi on Pohjois-Savossa Kuopion Karttulassa, Suonenjoella ja Tervossa sijaitsevan Iisvesi–Virmasvesi–Rasvangin järvenosa. Ainoa järven rannassa sijaitseva taajama on Kuopion kaupunginosa Karttula.
Vaikka paikalliset asukkaat käyttävät nimitystä Virmasvesi, se ei ole itsenäinen järvi. Vesistöviranomaiset liittävät siihen myös Iisveden ja Rasvangin, sillä niitä yhdistävät toisiinsa salmet ja järvenosien vedenpinnan korkeudet ovat likimain samat. Sen sijaan lähellä sijaitsevaa Niinivettä ei lueta mukaan järveen, vaikka tämän vedenpinnan korkeus on Karttapaikan mukaan sama.
Iisvesi–Virmasvesi–Rasvangin yleisiä asioita käsitellään omassa artikkelissa, ja tässä artikkelissa esitellään Virmasveden järvenosan asiat yksityiskohtaisemmin.
Maantietoa > Yleistä

Virmasveden pituus on 13,4 kilometriä mitattuna kaakkoisesta Virmaanpäästä Linnonsalmen puoliväliin. Linnonsalmi jää Linnonsaaren ja mantereen väliin ja muodostaa suurimman veden poistumisuoman. Linnonsaaren länsipuolella sijaitsee Käpysaari ja saarien väliin jää kapea Siltasalmi. Saaret jakavat järven pohjoiseen Rasvankiin ja eteläiseen Virmasveteen. Etelässä Käpysaareen ulottuu järven mittainen Lieteniemi erottaa Virmasveden läntisestä Iisvedestä. Lieteniemen ja Käpysaaren väliin jää kapea ja matala Lietesalmi. Virmasvesi olisi pituudeltaan muutama sata metriä pitempi, jos Virmaanpäästä mitatattaisiin Lemperinlahden pohjukkaan, mutta tässä käytetään pituusmittauksessa samaa ilmansuuntaa kuin Iisveden ja Rasvangin pituusmittauksissa. Järvenosan leveys on Lieteniemen Tervalahdelta Myllyselän Savikoskenlahteen 9,8 kilometriä. Järvenosan pinta-alaksi on ilmoitetaan 62 neliökilometriä . Virmasvesi on luonteeltaan kaksiosainen. Järvenosan lounainen puolisko on pinta-alaltaan suuri ja lähes saareton järvenselkä. Sen erottaa pienemmästä koillisosasta kuusi kilometriä pitkä Kuivaniemi, joka osoittaa kaakosta sitä kohti työntyvää 1,5-kilometristä Leväniemeä. Niemenkärkien välissä on matala ja saaristoinen salmi, jonka takana aukeaa Pieni-Virmas. Tämä pieni järvenosa on saarien ja niemien rikkomana sokkeloinen. Täällä sijaitsevat suurimmat saaret, Mammonen, Tulisaari ja Savonsaari, sekä kolmikilometrinen Kuttaniemi ja kaksikilometrinen Pörönniemi. Taaimmaiset lahdet ovat Karttulanlahti ja Myllyselkä. Virmasveden rannikko on suureksi osaksi alavaa metsämaastoa. Kuttaniemen kärki ja tyviosan Kohomäki ovat molemmat kuitenkin yli 50-metrisiä mäkiä. Rannikon metsäisen rantaviivan katkaisevat satunnaisesti pienet rantaan ulottuvat peltopalstat. Eniten peltomaata näkyy järvelle Karttulan lähialueilla.
Maantietoa > Saaria

Virmasvedessä on kartasta laskettuna noin 180 saarta . Tähän lukuun ei sisälly Linnonsaari ja Käpysaari, jotka sijaitsevat järvenosien rajalla. Suuri osa saarista ovat pieniä luotoja, mutta joukossa on joitakin suuriakin saaria. Kuivaniemen ja Linnonsaaren rannikoilta löytyy Kotkansaari (9,4 ha), Kujarinsaari (18,7 ha), Hattusaaret (2 ha), Kääriönsaari (13,9 ha), Pitkäsaari (1,9 ha) ja Pirttisaari (3,4 ha). Lieteniemen rannikolla sijaitsevat Suonenjoen puolella Pajuluoto, Hämeensaari (1 ha), Latjasaari (2,3 ha), Ollinsaari, Käkisaari (3 ha) ja Kuikkasaaret, ja Kuopion puolella Nimetönsaari, Loukkusaari (1,1 ha), Kalmansaari ja Saunasaari. Virmaanpään lahdella ovat vain Honkasaari (6,3 ha) ja Rautionsaaret (3,7 ha). Näiden edustalla keskellä järvenselkää sijaitsevat kolme Huuhinsaarta (5,7 ha). Kuivaniemeä vastapäätä sijaitsee Leväniemi ja niemien välissä Pyysaari (2,7 ha), Heiskansaari (1,1 ha) ja Humalasaari. Niemet erottavat järvenselästä sokkeloisemman Pieni-Virmaksen. Siellä sijaitsee Humalasaaresta eteenpäin Saunasaari, Aittoluoto, Korppisaari (3,5 ha), kauempana rannasta Niinisaaret (3,1 ha), Säkkiniemen lähellä Säkkisaari, Nuottasaari ja Teppo. Kuttaniemen edustalla sijaitsevat suuret Savonsaari (28,8 ha) ja Tulisaari (23,2 ha), joita ympäröivät pienemmät Töyrisaari, Häkkisensaaret (2 ha), Närhinsaari ja Konosensaari (2,4 ha). Pörönniemen lounaispuolella on suuri Mammonen (47,8 ha), jota ympäröivät Vuohensaari (7 ha), Honkasaari, Kalliosaari, Hankosaaret (1,1 ha), Änkänkallio, Kiiskinsaari ja Helasaari (2,7 ha). Myllyselällä ovat lisäksi Pöntönpää ja Lehmisaari (1,3 ha), ja Kuttaniemen koillispuolelta vielä Mälkiä (1,3 ha), Vasikkasaari, Lystisaari, Jurvonsaari (1 ha) ja Ukonsaari. Vain Käpysaari ja Linnonsaari ovat vuoden ympäri kiinteästi asuttuja.
Maantietoa > Syvyyssuhteita

Virmasvesi on luodattu ainakin osittain. Sen keskisyvyydeksi on kuitenkin ilmoitettu 6,9 metriä ja vesitilavuudeksi 0,430 kuutiokilometriä eli 430 miljoonaa kuutiometriä. Tässä yhteydessä on ollut käytettävissä peruskarttoihin painetut syvyyskäyrät, joiden mukaan vain veneväylistä ja niiden lähiympäristöistä on luotaustietoja. Ne on luodattu 1980–1990-lukujen vaihteessa. Virmasveden pohjoisosissa on luotaustietoja nähtävillä Linnonsalmesta alkaen järvenselän puolinväliin. Linnonsalmessa on matalahko syvännejakso, jossa on aluksi paikoitellen yli 10 metriä syvää. Se päättyy Kotkansaaren kohdalle, mutta uusi ja samalla paljon leveämpi syvännealue sijaitsee saaren kaakkoispuolella. Virmasveden länsirannikolla on järvenselän ulappalla hieman syvempää. Siellä voi paikoin olla yli 10 metriä syvää. Pieni-Virmaksen itärannikolla ovat rannikon Kuttaniemen vedet muuta osaa syvempiä, mutta sieltäkään ei löydy 20-metrisiä syvänteitä. Karttulanlahtikin on yleensä alle 3-metrinen, vaikka yhdessä kohtaa vettä on 9 metriä. Kuttaniemen itäpuolella yli 6-metrinen syvänne ulottuu Vasikkaluodolle asti. Sen jälkeen loppuvat syvyyskäyrät.
Maantietoa > Vesiväylät

Järvenosan veneväylät on merkitty karttoihin neljällä eri syväyksellä, jotka ovat 1,8 m, 1,5 m, 1,2 m, ja 1,0 metriä. Rasvangista tulee 1,8-metrinen väylä siellä kulkevasta 2,4-metrisestä väylästä. Virmasveden pääväylä johtaa Karttulan venesatamaan lopulta 1,5-metrisenä. Siitä haarautuu Pieni-Virmaksessa Kuttakosken kanavan kautta Kuttajärveen johtava metrinen väylä ja jo aikaisemmin haarautui 1,2-metrinen väylä Tulisaaren laavun edustalle. Pääväylä haarautuu ennen kääntymistään Pieni-Virmakseen Lintuniemelle johtavaksi 1,8-metriseksi väyläksi. Näiden väylien lisäksi tulee Lietesalmesta metrinen pienveneväylä haarautumiskohtaan asti.
Maantietoa > Asutusta ja liikenneolot

Järvenosan ainoa taajama-alue on Pieni-Virmaksen Karttula. Muualla on asutus haja-asutusta, joka on paikoitellen keskittynyt kyliin tai kulmakuntiin. Tällaisia ovat esimerkiksi Kuttakoski ja Savikoski Pieni-Virmaksessa, sekä Virmaanpää ja Virmaanranta järven eteläosissa. Vuonna 1988 esitettiin, että Virmasveden rannoilla olisi ollut 219 loma-asuntoa . Virmasvesi sijaitsee kolmen kunnan alueella: luoteisosa kuuluu Tervoon, lounaisosa Suonenjoelle ja yli puolet itäpuolisesta järvenosasta kuuluu Kuopioon, joka on aiemmin kuulunut siihen liitettyyn Karttulaan. Virmasveden ympäri ei voi ajaa autolla, koska Linnonsalmen yli ei ole siltaa tai lauttayhteyttä. Karttulan ympäristössä on runsaasti rannikolle johtavia teitä. Kirkonkylän läpi kulkee seututie 551, josta haarautuu länteen Kuivaniemelle johtava kylätie. Etelässä seututieltä haarautuu järvenosan itärantoja seuraava seututie 548. Kuttakoskelta siitä haarautuu Kuttaniemelle johtava tie, mutta muuten seututie seuraa rannikkoa läheltä. Lieteniemelle johtava tie haarautuu vasta Mustolanmäellä, mutta rannikolle johtavat lukuisat metsäautotiet. Lieteniemen kärjestä vie tie sekä Käpysaareen että Linnonsaareen.
Luontoarvoja > Vedenlaatu ja luonnonsuojelu

Virmasveden vedenlaatu on yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan hyvä. Vain pitkä ja kapea Karttulanlahti on luokiteltu tyydyttäväksi. Vesi on vähähumuksista ja varsin kirkasta. Vuonna 1988 esitettiin Virmasvedestä seuraavaa. Vedenväri vaihtelee arvojen 25–40 mgPt/l välillä. Veden ravinnearvot lähentelevät karujen järvien tasoa. Sen syvänteissä on kuitenkin tavattu hapen vajausta etenkin kevättalvella, mikä ennakoi tulevaisuudessa vedenlaadun huononemista. Pieni-Virmaksella on maatalouden päästöjen vuoksi ja vedenpuhdistuslaitoksen purkuputken ympäristössä happitilanne selvästi heikompi kuin muualla järvenosassa. Siellä on järven tila lievästi rehevöitynyttä.
Järvenosan rantaan ulottuvia luonnonsuojelualueita on vain kaksi. Linnonsaaren lounaispäässä sijaitsee 26 hehtaarin kokoinen suojelualue. Kyse on niin kutsutusta Käpyrannan metsästä, joka on Luonnonperintösäätiön lunastama ja suojelema metsäalue. Virmasveden itärannasta työntyy järvelle Lintuniemi, joka on yksityismaille perustettu 10 hehtaarin suuruinen suojelualue . Lintuniemelle johtaa veneväylä ja seututien 548 takana on Autuaanlammen kota.
Luontoarvoja > Hydrologiaa

Iisveden lahdenpohjukassa sijaitsee vedenkorkeuden mittausasema, jonka vuosina 1910–2023 mittaamia pinnantasoja käytetään seuraavassa hyväksi. Virmasveden vedenpinnan korkeudeksi on karttoihin merkitty 97,9 metriä mpy.  Pinnankorkeus on kuitenkin vaihdellut Iisveden mittauspisteellä korkeudesta 97,07 metriä (HW, mitattu 17.4.1942) korkeuteen 98,46 metriä (NW, 10.6.1988). Keskimääräinen yläkorkeus (MHW) on ollut 98,01 metriä ja alakorkeus (MNW) 97,45 metriä mpy.
Virmasveden virtaamia on hankala arvioida, sillä järvikompleksin läpivirtaus käy Rasvangista Iisveteen ja Virmasvesi jää tästä sivuun. Virmasveteen päätyvä vesimäärä pääsee purkautumaan päävirtaukseen Linnonsalmen ja Siltasalmen kautta Rasvankiin ja matalan Lietesalmen kautta Iisveteen. Rasvankiin tulee sen yläpuolisen Äyskosken keskivirtaamana (MQ) noin 17,1 kuutiometriä sekunnissa (m³/s ). Sitä täydentää Ahvenisesta Rasvankiin laskevan Haringan 0,6 m³/s keskivirtaama . Kun alapuolisen Nokisenkosken, jonka kautta virtaa sekä Niinivedeltä että Iisvedeltä tuleva virtaus, keskivirtaama on 33 m³/s , saadaan erotukseksi noin 16 m³/s. Vain murto-osa tästä muodostuu Virmasveden valuma-alueella.
Keskivirtaaman arviointia voidaan yrittää vertaamalla valuma-alueiden pinta-aloja ja keskivirtaamia toisiinsa. Nokisenkoskella on keskivirtaamaksi ilmoitettu 33 m³/s ja kosken valuma-alueen pinta-alaksi 4 205 neliökilometriä. Kun Virmasveden pinta-ala on noin 70 neliökilometriä ja siihen laskevien vesistöjen valuma-alueet ovat Tallusjärven valuma-alue lukuun ottamatta yhteensä noin 430 neliökilometriä. Tämän valuma-alueen kerryttämä keskivirtaama olisi noin 3,4 m³/s, ja kun siihen lisätään Tallusjärven valuma-alueen Savikoskesta tuleva 3,3 m³/s keskivirtaama , saadaan Virmasveden keskivirtaamaksi 6,7 m³/s. Tämä on ala-arvio, sillä laskuista puuttuu hankalasti määritettäviä Virmasveden lähialueita, jotka nostaisivat arvioita. Vaikka lähialueet ovat pieniä, on keskivirtaama varmasti yli 6,7 m³/s.
Vesistösuhteet

Iisvesi–Virmasvesi–Rasvanki sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Virmasveden alueella (14.72), jonka Iisveden–Virmasveden alueeseen (14.722) järvi kuuluu. Virmasvesi sijaitsee Iisveden ja Rasvangin vieressä kapeiden niemien erottamana, jossa on vain pienien ojien ja purojen valuma-alueita. Laajempia Virmasveteen laskevien jokien valuma-alueita esiintyy järvenosan koillis-, itä- ja kaakkoispuolella.
Tervajoen valuma-alueen (14.729, 17 km²) laskujoki on Tervajoki, joka laskee Virmasveden länsirannikolle Tervalahteen. Sen valuma-alueella sijaitsevat Aluslampi (19 ha) ja Sotkunlampi (5 ha).
Virmaspäähän laskee Petäjäjoen valuma-alueen (14.728, 126 km²) laskujoki Petäjäjoki, jonka valuma-alueella 40 järveä tai lampea. Niistä voidaan mainita Levänen (50 ha), joka sijaitsee Virmasveden rannikon tuntumassa, sitten Suhonjärvi (21 ha), Iso-Rasti (274 ha), Vehmasjärvi (47 ha) ja Pieni-Rasti (20 ha), jotka kuuluvat Suhonjoen sivujoen valuma-alueeseen, vielä Pitkä-Petäinen (90 ha), Pasko-Petäinen (42 ha) ja Heinänen (52 ha), jotka kuuluvat pääuoman valuma-alueeseen, ja lopuksi vielä Kangas-Petäinen (92 ha), Mustikainen (27 ha) ja Suojärvi (26 ha). Edellisen valuma-alueen pohjoispuolella, mutta samalla lähellä Virmasveden rannikkoa, sijaitsee kolme järveä: Punnonen (3 ha), Pieni Purtolampi (3 ha) ja Iso Purtolampi (8 ha).
Pieni-Virmakseen laskee Kuttakosken kanava, joka on Kuttajärven rakentamalla parannettu lasku-uoma eli avokanava. Kuttajärven alueeseen (14.724, 225 km²) kuuluvat yläpuoliset valuma-alueet Keihäsjoen valuma-alue (14.725), Inganjoen valuma-alue (14.726) ja Kivijoen valuma-alue (14.727). Viimeisen valuma-alueen vuoksi tätä vesistöreittiä kutsutaan myös Kivijoen reitiksi . Tämän alueen järvet esitellään mieluimmin Kuttajärven yhteydessä. Toinen laaja valuma-alue on Tallusjärven valuma-alue (14.77, 419 km²). Se on bifurkaatioreitti, joka laskee sekä Pieni-Virmakseen että Rasvankiin. Vuolain lasku-uoma on Ala-Muuraisesta alkava Savikoski, joka laskee Pieni-Virmaksen Myllyselkään. Tätä vesireittiä on kutsuttu Talluksen reitiksi . Karttulan kirkonkylän ympäristössä ovat vielä esimerkiksi Pörönlampi, Lapinjärvi (35 ha) ja Sammakkolampi (8 ha).
Aiheesta muualla

Karttula: Iisvesi ja Virmasvesi ovat kalastajien unelma
(14.7)
Rautalammin reitti
Suontienselkä–Paasvesi
Pielavesi – Säviänvirran kanava – Haapajärvi – Pieksänjärvi
Iisvesi – Rasvanki – Virmasvesi – Hirvijärvi–Kallioselkä–Ahveninen–Suovu ‎
Nilakka – Kolun kanava – Äyskoski
Koskelovesi-Miekkavesi – Nokisenkoski – Niinivesi – Säynätsalmen kanava – Iisvesi
Kiesimä – Kerkonkosken kanava – Sonkari – Vesantojärvi – Kiesimän kanava – Neiturin kanava
Konnekoski – Hankavesi – Myhinkoski – Myhinjärvi
Konnevesi – Kellanvirta – Liesvesi – Vanginvesi – Korholankosket – Kynsivesi–Leivonvesi – Simunankoski – Kuusvesi
Armisvesi – Hankavesi – Kuuhankavesi – Venejoki
Lievestuoreenjärvi – Sahinjoki
Uurainen – Nurminen – Ahveninen
Tarvaalankoski – Saraavesi
Hankavesi
Perspektiivi

Ratakiskot "katoamassa" kaukaisuuteen.
Perspektiivi on kolmiulotteinen näkövaikutelma esineiden sijainnista ja etäisyydestä, sekä sen vaikutelman luomista kuvataiteessa eri keinoin.
Kuvassa on kaksi ulottuvuutta (korkeus ja leveys), ja kolmas ulottuvuus on illuusio (syvyysvaikutelma). Perspektiivin voi havainnollistaa katsomalla junanraiteita: tiedämme, että ne ovat yhtä kaukana toisistaan, mutta kauempana katsojasta ne näyttävät lähenevän toisiaan.
Matematiikassa perspektiivi kuuluu pääasiassa euklidiseen geometriaan. Perspektiivistä tilan kuvaamista, perspektiivioppia kutsutaan myös deskriptiiviseksi geometriaksi.
Sanan merkitys

Sana perspektiivi on johdettu latinan sanasta perspectiva, joka juontuu verbistä perspicere (nähdä läpi, nähdä tarkasti, tajuta selvästi). Perspektiivi-sanaa on käytetty eri aikoina eri merkityksissä. Antiikissa ja keskiajalla se viittasi optiikkaan. Tämä merkitys syrjäytyi renessanssin aikana, jolloin käsitteet perspectiva artificialis tai perspectiva pigendi tarkoittivat taidemaalarin esittämää keinotekoista lineaari- tai viivaperspektiiviä. Tavallisesti perspektiivikuvauksella tarkoitetaan geometrisesti konstruoitua keskeisperspektiiviä. Koska se perustuu katsomiseen yhdellä silmällä tietystä kohdasta eli näköpisteestä, perspektiivikuvauksen mukainen esitys ei voi vastata täysin todellista kahden silmän hahmottamaa kuvaa.
Perspektiivin teoria käsittelee niitä menetelmiä, joiden avulla kolmiulotteiset kohteet ja tilasuhteet kuvataan tasolla säilyttäen vaikutelman esineiden luonnonmukaisesta kolmiulotteisuudesta. Ensimmäiset keskeisperspektiivin teoriat laadittiin Italiassa 1400-luvulla. Perspektiivipiirustus, joka perustui geometrisiin sääntöihin tuli kuvataiteen tärkeäksi menetelmäksi. Se ei vaikuttanut ainostaan renessanssin taiteeseen, vaan muutti käänteentekevästi koko länsieurooppalaista taidetta.
Tilan kuvaamisen kehitys

Erilaisia tapoja kuvata tilaa kaksiulotteisella kuvapinnalla on useita ja ne ovat erilaisia eri kulttuureissa. Eurooppalaiseen kulttuuriin kuuluu perspektiivinen kuvaustapa, joka kehittyi voimakkaasti renessanssin aikana.
Perspektiivin optisen perustan selittivät arabimatemaatikot vuoden 1000 paikkeilla: valo tulee silmään kartion muotoisena keilana, koska samalla etäisyydellä olevat kohteet ympärillämme muodostavat pallopinnan.
Leonardo da Vinci ja aikalaiset käyttivät teoksissaan luonnollista perspektiiviä eli asiat pyrittiin kuvaamaan niin kuin ihminen ne näkee kahdella silmällään. Luonnollisessa perspektiivissä yhdensuuntaiset viivat (esimerkiksi raiteet) eivät leikkaa toisiaan vaan kaukaisuudessa taipuvat yhdensuuntaisiksi; perspektiiviprojektioissa ne leikkaavat jossakin (katoamispisteessä). Renessanssitaiteilijat ottivat käyttöön tilan kuvaamisen keinoja. Esimerkiksi Paolo Uccello, jolla Vasarin mukaan oli pakkomielle perspektiiviin, keskusteli euklidisen geometrian ongelmista aikalaistensa kanssa.
Purchard von Reichenau, Gesta Witigowonis, 10. vuosisadan loppu.
Jerusalemin temppelin jälleenrakentaminen, keskiaika.
Giotto, 1300-luku.
Fra Angelico, noin 1450.
Andrea Mantegna, Kristuksen sureminen, noin 1490–1500.
Paulo Uccello,
Erilaisia perspektiivejä tietosanakirjassa vuodelta 1728.
William Hogarth, Satiiri "Perspektiivivirheestä", 1753.
Perspektiivityyppejä > Yhden pakopisteen perspektiivi

Yhden pakopisteen perspektiiviä käytetään silloin, kun kuvataan kohdetta, jota katsotaan suoraan edestäpäin tai esimerkiksi sisätilaa kuvatessa vastassa on taso eli seinä. Yhden pakopisteen perspektiivissä suoraan katsojasta poispäin menevät viivat kohtaavat yhdessä katoamispisteessä, yleensä jossain kuva-alalla. Pystysuorat linjat ja vaakasuorat linja pysyvät vakiona, ainoastaan syvyyssuuntaiset linjat katsotaan pakopisteestä.
Yhden pisteen perspektiivin periaate.
Yhden pisteen perspektiivi
Esimerkki yhden pisteen perspektiivistä
Leonardo da Vinci, Viimeinen ehtoollinen, 1495–1498.
Perspektiivityyppejä > Kahden pakopisteen perspektiivi

Kahta pakopistettä käytetään silloin, kun esine on kulmittain suhteessa katsojaan. Kahden pisteen perspektiivissä katsojaan nähden vinottain kulkevat viivat kohtaavat kahdessa pisteessä, yleensä kuva-alan ulkopuolella. Ainoastaan pystysuuntaiset linjat pysvät vakiona, muut viivat noudattavat jompaa kumpaa pakopistettä.
Kahden pisteen perspektiivin periaate.
Perspektiivityyppejä > Kolmen pakopisteen perspektiivi

Kolmea pakopistettä käytetään silloin, kun kuvattava kohde on esimerkiksi todella korkea rakennus. Kolmen pakopisteen kuvassa kaksi pakopistettä sijaitsee horisonttiviivalla ja kolmas horisontin ylä- tai alapuolella riippuaen katsotko rakennusta maasta rakennuksen juurelta vai katolta. Kaikki viivat katsotaan jostain näistä pisteistä, eikä mikään linja ole vakio suuntainen.
Kolmen pisteen perspektiivin periaate
Henricus Hondius (1597–1651).
Perspektiivinen lyhennys.
Perspektiivityyppejä > Kavaljeeriperspektiivi

Kavaljeeri- eli sotilasperspektiivissä katsojaa kohti olevan tason reunaviivat ovat luonnollisessa asennossaan, mutta siitä poispäin suorassa kulmassa olevat viivat esitetään 45 asteen kulmassa.
Kavaljeeriperspektiivin periaate
Linnoitusrakenteita kavaljeeriperspektiivissä
Kavaljeeriperspektiivi
Perspektiivityyppejä > Ilmaperspektiivi

Etäisyyden tuntu lisääntyy, jos ilmaan lisätään materiaalia. Esimerkiksi elokuvan teossa saatetaan laskea kaasua, sumua tai savua ilmaan kuvan syvyyden lisäämiseksi.
Ilmaperspektiivi, vaihe 1.
Ilmaperspektiivi, vaihe 2.
Ilmaperspektiivi, vaihe 3.
Ilmaperspektiivi
Kirjallisuutta

Vakkari, Johanna (toim.): Perspektiivi kuvataiteen historiassa.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-357-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Perspektiivi Wikimedia Commonsissa
Sebastian Vettel

| Sebastian Vettel |
| --- | --- |
 Sebastian Vettel, 2015
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sebastian Vettel
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1987 (ikä 37) Heppenheim, Saksa
Kansalaisuus:   Saksa
Formula 1 -ura
Auton numero:  5
Aktiivivuodet:  2007–2022
Talli(t):  BMW Sauber (2007) Toro Rosso (2007–2008) Red Bull (2009–2014) Ferrari (2015–2020) Aston Martin (2021–2022)
Kilpailuja:  300 (299 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  4 (2010, 2011, 2012, 2013)
Voittoja:  53
Palkintosijoja:  122
Paalupaikkoja:  57
Nopeimpia kierroksia:  38
MM-pisteitä:  3 098
Ensimmäinen kilpailu:  Yhdysvaltain GP 2007
Ensimmäinen voitto:  Italian GP 2008
Viimeinen voitto:  Singaporen GP 2019
Viimeinen kilpailu:  Abu Dhabin GP 2022
Sijoitus kaudella 2022:  12. (37 p.)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.sebastianvettel.de
Sebastian Vettel (s. 3. heinäkuuta 1987 Heppenheim, Hessen, Saksa) on saksalainen uransa päättänyt rata-autoilija ja Formula 1 -sarjan nelinkertainen maailmanmestari.
BMW Sauberilla F1-uransa aloittanut Vettel voitti uransa ensimmäisen kilpailun Toro Rosso -tallissa Italian GP:ssä 2008, tullen silloin F1-historian nuorimmaksi kuskiksi, joka voitti osakilpailun. Kaudeksi 2009 Vettel siirtyi Red Bull -talliin ja sijoittui MM-sarjassa toiseksi. Kauden päätteeksi tallipäälliköt äänestivät Vettelin parhaaksi kuljettajaksi Autosport-lehden äänestyksessä. Kaudella 2010 hän ajoi kymmenen paalupaikkaa ja voitti sarjan mestaruuden, jonka hän varmisti kauden viimeisessä kilpailussa pahimpien kilpailijoiden tehtyä virheitä kilpailutaktiikoissaan. Kaudella 2011 Vettel oli ylivoimainen ja varmisti mestaruutensa jo neljä kilpailua ennen kauden päättymistä. Kaudella 2012 Vettel voitti uransa kolmannen maailmanmestaruuden kolmella pisteellä ennen Fernando Alonsoa. Kaudella 2013 Vettel varmisti jo neljännen peräkkäisen maailmanmestaruutensa kolme kilpailua ennen kauden päätöstä, kun hän voitti Intian GP:n. Neljään peräkkäiseen mestaruuteen ovat hänen lisäkseen yltäneet vain Juan Manuel Fangio, Michael Schumacher, Lewis Hamilton ja Max Verstappen.
Kaudella 2014 Japanin kilpailussa Red Bull ilmoitti, että Vettel jättää tallin kauden päätteeksi. Kaudesta 2015 kauteen 2020 Vettel ajoi Ferrari-tallissa. Hänellä oli kauden 2020 loppuun saakka voimassa oleva sopimus tallin kanssa. Toukokuussa 2020 Ferrari ja Vettel ilmoittivat yhteisesti ettei sopimusta enää jatketa ja Vettel siirtyi kaudelle 2021 Aston Martin -talliin. Vettel ajoi Aston Martinilla myös kauden 2022 eli hänen uransa viimeisen kauden.
Vettel pitää hallussaan useita Formula 1 -sarjan ennätyksiä. Hän on muun muassa nuorin paalupaikalle ajanut kuljettaja ja maailmanmestari.
Vettelin kuntovalmentajina ovat toimineet suomalaiset Tommi Pärmäkoski (2008–2011), Heikki Huovinen (2012–2013) ja Antti Kontsas (2014–2022).
Varhainen ura

Vettel aloitti kartingin vuonna 1995 ja voitti vuonna 2004 Saksan BMW -sarjan mestaruuden 18 voitolla 20 kilpailusta. Vuonna 2005 hän ajoi Formula kolmosten Eurosarjaa, jossa hän sijoittui viidenneksi saavuttamatta voittoja. Sittemmin hän testasi Williamsin F1-autoa. Vuonna 2006 Vettel oli Eurosarjan toinen häviten sarjan mestaruuden Paul di Restalle.lähde?