stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laura (vuoden 1944 elokuva)
Sovitukset

Laurasta tehtiin kaksiosainen kuunnelma Lux Radio Theater -sarjaan. Ensin pääosissa olivat Dana Andrews, Gene Tierney ja Vincent Price (5.2.1945) ja sitten Gene Tierney ja Victor Mature (1.2.1954). Kuunnelma esitettiin myös kaksi kertaa The Screen Guild Theater -teatterissa (8.8.1945 ja 23.2.1950). Kummallakin kertaa pääosissa olivat Dana Andrews, Gene Tierney ja Clifton Webb. Myös Ford Theatre teki Laurasta kuunnelman 30.5.1948, jossa pääosissa olivat Virginia Gilmore ja John Larkin.
Palkinnot

Myönnetyt Oscar-palkinnot:
mustavalkokuvaus – Joseph LaShelle
Oscar-ehdokkuudet:
ohjaus – Otto Preminger
miessivuosa – Clifton Webb
sovitettu käsikirjoitus – Jay Dratler, Samuel Hoffenstein ja Betty Reinhardt
lavastus – Leland Fuller, Lyle Wheeler ja Thomas Little
Aiheesta muualla

Laura Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Laura Elonet.
Laura AllMoviessa. (englanniksi)
USS Lehigh (1863)

| USS Lehigh |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reaney, Son and Archibald, Chester, Pennsylvania
Laskettu vesille:  17. tammikuuta 1863
Palveluskäyttöön:  15. huhtikuuta 1863
Poistui palveluskäytöstä:  8. syyskuuta 1898
Loppuvaihe:  romutettu 1904
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 875 t
Pituus:  60,96 m
Leveys:  14,02 m
Syväys:  3,51 m
Nopeus:  4 solmua
Miehistöä:  75
Aseistus
Aseistus:  1 × Dahlgren SB 15″ -tykki 1 × Dahlgren SB 11″ -tykki
USS Lehigh oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Valmistus

Alus tilattiin aluksen suunnittelijalta John Ericssonilta, joka edelleen tilasi aluksen Reaney, Son and Archibaldilta Chesteristä Pennsylvaniasta. Alus laskettiin vesille 17. tammikuuta 1863 ja otettiin palvelukseen 15. huhtikuuta Philadelphian laivastontelakalla päällikkönään John C. Howell.
Isopentenyylipyrofosfaatti

| Isopentenyylipyrofosfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-metyylibut-3-enyylifosfonovetyfosfaatti
CAS-numero:  358-71-4
PubChem CID:  1195
SMILES:  CC(=C)CCOP(=O)(O)OP(=O)(O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H12O7P2
Moolimassa:  246,086 g/mol
Isopentenyylipyrofosfaatti (C5H12O7P2) on välituote mevalonaattireitissä, joka tuottaa terpeenejä ja terpenoideja eliöissä. Useissa terpeeneissä toistuvat viiden hiilen yksiköt muodostuvat isopentenyylipyrofosfaatista ja sen isomeerista dimetyyliallyylipyrofosfaatista.
Terpeenien synteesi

Isopentenyylipyrofosfaatin biosynteesissä mevalolonaattireitin avulla ensimmäisessä vaiheessa tapahtuu Asetyylikoentsyymi-A-molekyylien kondensoituminen. Muodostunut tuote muunnetaan entsyymien avulla mevalonihapoksi, jonka reagoidessa 2-C-Metyyli-D-erytritoli-4-fosfaatin kanssa muodostuu isopentenyylipyrofosfaattia. Isopentenyylipyrofosfaatti voidaan muuntaa isopentenyylipyrofosfaatti-isomeraasientsyymin avulla dimetyyliallyylipyrofosfaatiksi. Isopentenyylipyrofosfaatista muodostuu useita eri terpeenien esiasteita. Kun se ja dimetyyliallyylipyrofosfaatti reagoivat muodostuu geranyylipyrofosfaattia. Kun geranyylipyrofosfaattiin liittyy edelleen isopentenyylipyrofosfaatti saadaan farnesyylipyrofosfaattia.
Kasvit ja pienorganismit tuottavat isopentenyylipyrofosfaattia niin kutsutulla ei-mevalonaattireitillä eli deoksiksyluloosimonofosfaattireitillä. Tässä biosynteesissä lähtöaine on 1-deoksi-D-ksyluloosi-5-fosfaatti. Mevalonaattireittisynteesi tapahtuu pääosin sytosoleissa, kun taas ei-mevalonaattireitti toimii plastideissa
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database: Isopentenyl pyrophosphate (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Isopentenyl diphosphate (englanniksi)
Isopentenyylipyrofosfaatin muodostuminen mevalonaattireitillä
Lautapeli

Monopolyn pelaajia
Lautapeli on yhden tai useamman pelaajan peli, jota pelataan tyypillisesti pelilaudan ja pelinappuloiden tai muiden pelimerkkien avulla. Osassa uusia lautapelejä on satunnaisesti arvottu pelilauta, ja joissakin pelilauta itsessään voi muuttua pelin aikana. Perinteisellä 52 kortin pakalla pelattavia korttipelejä ei kuitenkaan pidetä lautapeleinä silloinkaan, kun niissä käytetään korttien lisäksi muita pelimerkkejä; jako on siis oikeastaan totunnainen pikemmin kuin luonnollinen. Useimmiten lautapelejä kuvaa se, että pelimerkkien sijainti pelilaudalla (absoluuttisesti tai suhteessa toisiinsa) on pelin kannalta tärkeässä asemassa.
Lautapelit voidaan jakaa luokkiin esimerkiksi pelien pelaajamäärän, pelien iän, satunnaistekijöiden mukanaolon ja pelisyvyyden perusteella.
Yksinpelit

On olemassa myös paljon lautapelejä, joita voi pelata yksin. Kyseessä voi olla puhtaasti yksinpeliksi suunniteltu peli tai moninpeli, jossa pelaajat pelaavat yhdessä pelimekaniikkaa vastaan. Tällöin peliä voi pelata usein yksinkin. Eräs esimerkki moninpelistä, jota voi pelata yksinkin, on Reiner Knizian Taru sormusten herrasta, jossa pelaajat ohjaavat hobittejaan yhteistyössä Sauronia eli pelimekaniikkaa vastaan. Toinen esimerkki on suosittu Ignacy Trzewiczekin Robinson Crusoe: Adventure on the Cursed Island, jossa pelaajat taistelevat selviytymisen puolesta saarta vastaan. Myös monia sotapelejä on mahdollista pelata yksin, ja vain yhden pelaajan pelattavaksi tarkoitettuja sotapelejä on runsaasti.lähde?
Suomessa

Vuoden 2015 pelaajabarometrin mukaan aktiivisia lautapelaajia, jotka pelaavat vähintään kerran kuussa tai useammin, oli 25,9 prosenttia suomalaisista. Kerran viikossa pelasi 5,6 prosenttia. Suosituinta pelaaminen oli 20−39-vuotiaiden keskuudessa. Naiset olivat hieman miehiä aktiivisempia pelaajia.
Ennen 1980-lukua suomalainen lautapelikulttuuri perustui suurelta osin peleihin, jotka oli suunnattu lapsille ja heidän vanhemmilleen. Suosittuja pelejä olivat erilaiset korttipelit sekä klassikkolautapelit kuten Afrikan tähti, Kimble ja Monopoly.
Uuden aikakauden saksalaispelit, niin sanotut europelit, saapuivat Suomeen 2000-luvulla. Silloin Suomeen alkoi syntyä pelikerhoja, ja pelien maahantuonti ja kääntäminen alkoi muuttua kannattavaksi. Vuonna 2004 perustettiin Suomen lautapeliseura, joka oli aloittanut toimintansa viisi vuotta aiemmin nimellä Suomen Diplomacy Seura.
Palkintoja ja tapahtumia

Tunnettuja lautapelialan palkintoja ovat saksalainen vuoden pelin palkinto Spiel des Jahres, ranskalainen Cannesin pelifestivaaleilla jaettava vuoden parhaan pelin palkinto As d'Or, saksalainen Deutscher Spiele Preis sekä suomalainen Vuoden peli. Maailman suurin lautapelitapahtumia on Essenin Spiel-messut,
Kirjallisuutta

Saari, Mikko: Uudet lautapelit.  Helsinki:  BTJ Kustannus, 2007.  ISBN 978-951-692-641-7  Kirjan sisältö on julkaistu lähes kokonaan Lautapeliopas-nettisivuilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen lautapeliseura ry
Lautapeliopas – Peliarvosteluja ja suomenkielisiä sääntöjä
BoardGameGeek. – Kattava lautapelitietokanta, jossa on kymmeniä tuhansia pelejä (englanniksi)
Pöydällä – Peliarvosteluja
Afrikan tähti on suomalainen "heitä ja liiku" -tyylinen peli.
Keskiaikaisia backgammonin pelaajia. 1300-luvun alulla kirjoitetun Codex Manessen kuvitusta.
Catan on suosittu nykyaikainen europeli
Isopropyylinitraatti

| Isopropyylinitraatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Propan-2-yylinitraatti
CAS-numero:  1712-64-7
PubChem CID:  15575
SMILES:  CC(C)O[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H7NO3
Moolimassa:  105,096 g/mol
Kiehumispiste:  100–101,4 °C
Tiheys:  1,036 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 3,65 g/l (20 °C)
Isopropyylinitraatti (C3H7NO3) on isopropanolin ja typpihapon muodostama niin kutsuttu epäorgaaninen esteri. Yhdistettä voidaan käyttää räjähteissä ja ajoaineena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa isopropyylinitraatti on väritöntä nestettä ja sillä on dietyylieetteriä muistuttava haju. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja hyvin muun muassa etanoliin ja dietyylieetteriin. Isopropyylinitraatti on vahva hapetin ja orgaaniset yhdisteet voivat syttyä palamaan sen vaikutuksesta.
Valmistus ja käyttö

Isopropyylinitraattia voidaan valmistaa hopeanitraatin ja isopropyylijodidin välisellä reaktiolla. Nykyään yhdistettä valmistetaan kiutenkin pääasiassa isopropanolin ja typpihapon välisellä reaktiolla urean ja ammoniumnitraatin läsnä ollessa. Reaktio tapahtuu 100–105 °C:n lämpötilassa ja tuotetta poistetaan reaktorista jatkuvatoimisella tislauksella.
Isopropyylinitraattia voidaan käyttää lentokoneiden polttoaineena erityisesti käynnistysvaiheessa. Se on myös ainesosa eräissä nestemäisissä räjähteissä ja rakettien ajoaineissa.
Isopentenyylipyrofosfaatti-isomeraasi

Malli Bacillus subtilis-bakteerin isopentenyylipyrofosfaatti-isomeraasin rakenteesta
Isopentenyylipyrofosfaatti-isomeraasi eli isopentenyylidisfosfaatti-Δ-isomeraasi on entsyymi, joka katalysoi isopentenyylipyrofosfaatin reversiibeliä isomeroitumista dimetyyliallyylipyrofosfaatiksi. Entsyymi on tärkeä osa steroidien ja terpeenien biosynteesiä.
Esiintyminen ja toimintamekanismi

Isopentanyylipyrofosfaatti-isomeraasia esiintyy useissa kudoksissa. Se on eristetty muun muassa hiivoista, sian maksasta, kurpitsasta, männyn siemenistä ja appelsiinin kuoresta.
Isopentenyylipyrofosfaatin lisäksi entsyymin on todettu katalysoivan myös eräiden isopentenyylipyrofosfaattia muistuttavien yhdisteiden, kuten 3-metyyli-2-pentenyylipyrofosfaatin, isomeroitumista. Pyrofosfaattiryhmällä on tärkeä rooli substraatin sitoutumisessa entsyymin aktiiviseen kohtaan. Isomeroitumismekanismi tapahtuu karboniumionivälivaiheen kautta ja tasapaino suosii allyyllistä dimetyyliallyylipyrofosfaattia.
Olosuhteet ja inhibiittorit

Entsyymi tarvitsee kofaktorikseen NADH- tai FMN-molekyylin. Lisäksi magnesium- tai mangaani-ionit ovat entsyymin toiminnan kannalta välttämättömiä. Isopentenyylipyrofosfaatti-isomeraasi toimii eliöstä riippuen tehokkaimmin, kun lämpötila on välillä 15–85 °C ja pH välillä 5,5–8,5. Ihmisellä sopiva pH on 7. Monet orgaaniset pyrofosfaatit ovat isopentenyylipyrofosfaatti-isomeraasin inhibiittoreita. Tällaisia ovat muun muassa geranyylipyrofosfaatti ja farnesyylipyrofosfaatti. Myös pyrofosfaatti-ionin on todettu haittaavan entsyymin toimintaa.
Isopentenyylipyrofosfaatin isomeroituminen dimetyyliallyylipyrofosfaatiksi
Lassila & Tikanoja

| Lassila & Tikanoja Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: LAT1V
Markkina-arvo:   405,9 milj. € (31.12.2022)
Perustettu:  1905 Vaasa
Perustaja:  Josef Lassila Frithiof Tikanoja
Toimitusjohtaja:  Eero Hautaniemi
Puheenjohtaja:  Jukka Leinonen
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  Suomi ja Ruotsi
Toimiala:  Kiinteistöhuolto
Tuotteet:  Ympäristö-, kiinteistö- ja teollisuuspalvelut
Liikevaihto:   844,1 milj. € (2022)
Liikevoitto:   42,9 milj. € (2022)
Tilikauden tulos:  11,9 milj. € (2022)
Henkilöstö:   8 371 (31.12.2021)
Tytäryhtiöt:  L&T Biowatti
Kotisivu:  www.lt.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lassila & Tikanoja Oyj (L&T) on ympäristöhuollon ja kiinteistöjen sekä laitosten tukipalvelujen tuottamiseen keskittynyt suomalainen palveluyrityskonserni. Sen palveluihin kuuluu muun muassa jätehuolto- ja kierrätyspalvelut, siivous- ja käyttäjäpalvelut sekä kiinteistönhoito. Konsernin tytäryhtiö L&T Biowatti valmistaa ja toimittaa puupohjaisia biopolttoaineita, kierrätyspolttoaineita ja uusioraaka-aineita. Yhtiö toimii Suomen lisäksi Ruotsissa. Yhtiön toiminta alkoi vaasalaisena tukkuliikkeenä vuonna 1905, ja 1920-luvulta 1980-luvulle se tunnettiin lähinnä vaatetusalan teollisuusyrityksenä. Yhtiö on ollut noteerattuna Helsingin pörssissä vuodesta 1961 lähtien.
Historiaa > 1905–1960

Jooseppi (Josef) Lassila ja Frithiof Tikanoja perustivat Lassila & Tikanojan vuonna 1905 Vaasassa tukkukaupaksi, jonka tuotteita olivat kangas- ja rihkamatavarat sekä kulutustavarat, kuten saippua, silakka, rinkelit ja makeiset. Se laajeni ympäri Suomen ja kasvoi Pohjoismaiden suurimmaksi yksityiseksi tukkuliikkeeksi.
Vuonna 1923 Lassila & Tikanoja aloitti tukkukaupan rinnalla valmisvaatteiden valmistuksen. Vaasaan perustetussa puku- ja paitatehtaassa tehtiin miestenvaatteita.
Helsingissä oli tarkoitus pitää olympialaiset vuonna 1940 ja Lassila & Tikanojan piti tehdä sinne vaatteet Suomen olympiajoukkueelle. Tarkoitusta varten luotiin pukumerkki Stadion, mutta kisat peruuntuivat toisen maailmansodan takia. Sotien jälkeen Vaasan vaatetehdas muuttui Tiklas Oy -nimiseksi tytäryhtiöksi. Miesten siviilivaatteiden valmistuksesta laajennettiin yritysoston kautta vuodevaatteisiin, ja tuotantoa laajennettiin Vaasasta vuonna 1952 Seinäjoelle.
Historiaa > 1961–1999

Yhtiö listautui Helsingin pörssiin vuonna 1961. 1960-luvulla Lassila & Tikanoja laajensi tekstiiliteollisuuttaan ostamalla enemmistöosuuden turkulaisesta Kutomo & Punomo Oy:stä sekä Helsingin Kutomo ja Kravatti Oy:stä. Yhtiön pääkonttori siirtyi Vaasasta Helsinkiin vuonna 1965.
Idänkaupan myötä Tiklaksesta tuli 1960-luvulla yhtiön tärkein osa. Tiklaksen Seinäjoen-tehdasta laajennettiin vuonna 1964 mahdollistamaan vientikaupan aloittaminen Neuvostoliittoon, jonne vietiinkin pian kaksi kolmasosaa tuotannosta. Vuonna 1969 Tiklas työllisti noin 1 800 ihmistä, ja sen 94 miljoonan markan liikevaihdosta 71 prosenttia tuli viennistä. Lassila & Tikan­oja vei Neuvostoliittoon muun muassa 500 000 paitaa, 50 000 paria Topman-kenkiä ja 30 000 puseroa. Yhtiön kenkiä  myytiin berjozka-valuuttamyymälöissä, joissa hallintoeliitti ja turistit kävivät. Yhtiölle myönnettiin tasavallan presidentin vientipalkinto vuonna 1969. Tiklas oli 1980-luvulle saakka Suomen suurimpia vaatetusteollisuusyrityksiä.
1980-luvun alussa Lassila & Tikanoja toimi lähes täysin tevake- eli tekstiili-, vaatetus- ja kenkäyrityksenä, mutta vuosikymmenen aikana yhtiö muuttui merkittävästi, kun se laajentui yritysostoilla uusille toimialoille. Vuonna 1982 se osti nakkilalaisen kuitukangasvalmistaja J. W. Suominen Oy:n ja vuonna 1988 muovipakkausvalmistaja Amerplast Oy:n. Keväällä 1989 L&T osti aluksi 74 prosenttia saman vuoden alussa Helsingin pörssiin listatun siivousalalla toimineen Säkkivälineen osakkeista. Myöhemmin se osti loputkin osakkeet ja poisti Säkkivälineen samalla pörssistä.
Suomen 1990-luvun alun lamassa ja Neuvostoliiton bilateraalikaupan loputtua Topman-kenkäteollisuus myytiin pois. Enemmistö Tiklaksesta myytiin Teks-Investille, joka yhdisti sen kuopiolaisen Piretta-P.T.A.:n kanssa uudeksi Avardo Oy:ksi, josta Lassila & Tikanoja omisti kolmanneksen. Kun Avardo meni konkurssiin vuonna 1995, Lassila & Tikanoja luopui lopullisesti vaatetusteollisuudesta, ja ympäristönhuollosta tuli sen suurin toimiala.
Historiaa > 2000–2009

Kun Säkkiväline osti keväällä 2000 amerikkalaisen jäteyhtiö Waste Management Suomen tytäryhtiön, WM Ympäristöpalvelut Oy:n, siitä tuli toimialansa suurin yritys Suomessa.
Syksyllä 2001 Lassila & Tikanoja halusi tehostaa liiketoimintaansa jakamalla palvelut ja materiaalivalmistuksen kahteen sisäisesti synergiseen konserniin. Materiaaleihin keskittynyt Suominen Yhtymä Oyj listautui itsenäisenä yhtiönä pörssiin. Suomiseen siirtyivät kuitukankaiden valmistaja J.W. Suomisen, pakkausyhtiö Amerplastin ja nauhatuotteita valmistavan Inkan liiketoiminnat. Lassila & Tikanoja keskittyi Säkkivälineen ympäristönhuoltoon, siivous- ja kiinteistöhuoltopalveluihin. Yrityksen toimitusjohtajaksi siirtyi Säkkivälineen toimitusjohtaja Jari Sarjo, jonka mielestä ympäristöpalvelut ovat peilikuvateollisuutta tavaroiden tuotannolle. Käytöstä palautuvat materiaalivirrat on koottava niin suuriksi kokonaisuuksiksi, että niitä voidaan käsitellä teollisesti.
Vuonna 2007 L&T:n yritysostoihin kuuluivat Skånsk All Service tytäryhtiöineen, Kiinteistöhuolto Jauhiainen, Siivouspalvelu Ta-Bu, Kiinteistöhuolto Pentti Nissinen ja 70 prosentin osake-enemmistö Biowatista.
Historiaa > 2010–2019

Huhtikuussa 2011 Lassila & Tikanoja osti siivous- ja kiinteistönhuoltopalveluita vuodesta 1998 tuottaneen Hansalaiset-konsernin. Yritys toimi pääkaupunkiseudun lisäksi Turussa, Tampereella ja Oulussa ja työllisti noin 700 henkilöä. Marraskuussa Sarjon seuraajana aloitti toimitusjohtaja Pekka Ojanpää, joka oli aiemmin työskennellyt Kemirassa.
Vuonna 2014 Lassila & Tikanoja myi Latvian liiketoimintansa, joka työllisti noin 950 henkilöä. Myyntiä Bioinvest SIA:lle perusteltiin sillä, että Latvian ympäristöpalvelumarkkina oli suuressa murroksessa.
Vuonna 2017 yhtiö osti Ruotsista sairaaloiden kiinteistötekniikkaan erikoistuneen Veolian FM:n. Ranskalaiseen Veolia-konserniin kuuluneen tytäryhtiön hinta oli 70 miljoonaa euroa ja sen asiakkaina oli sairaaloiden lisäksi kunnallisia laitoksia ja yrityksiä, joiden sähköjärjestelmistä, energian kulutuksesta ja LVI-järjestelmien huollosta ja kunnossapidosta se vastasi. Lassila & Tikanojan liikevaihto oli 710 miljoonaa euroa ja se työllisti 8 700 henkilöä.
Syksyllä 2018 yhtiö kertoi jatkavansa miljoonainvestointejaan Merikarvialla sijaitsevaan muovinkierrätyslaitokseensa. Tavoitteena oli kaksinkertaistaa laitoksen käsittelykapasiteetti, ja käsitellä entistä likaisempia ja hankalampia muovilaatuja. Laitos tekee erilaisista teollisuuden ylijäämä- ja hylkymateriaaleista ja teollisuuden kuljetuslaatikoista uusioraaka-ainetta.
Yhtiön toimitusjohtaja Pekka Ojanpää kuoli lomamatkalla lento-onnettomuudessa Zimbabwessa 23. marraskuuta 2018. Onnettomuudessa kuoli hänen lisäkseen koneen pilotti ja kolme muuta suomalaista.
Eero Hautaniemi, joka oli ollut yhtiön hallituksessa kymmenen vuotta, aloitti Lassila & Tikanojan toimitusjohtajana 1. tammikuuta 2019. Huhtikuussa yhtiö myi tytäryhtiönsä L&T Korjausrakentaminen Oy:n Recover Nordic Groupille. Syyskuussa Merikarvialle avattiin uusi jätemuoviin keskittynyt muovinkäsittelylaitoksen linjasto, joka kaksinkertaisti laitoksen käsittelykapasiteetin.
Historiaa > 2020–

Huhtikuussa 2020 yhtiö kertoi vetäytyvänsä Venäjältä.
Vuonna 2021 Suomen jätelaki uudistui ja asumisen jätehuoltoa siirrettiin yksityisiltä yrityksiltä kuntayhtiöille. Muutoksen myötä yritysasiakkaiden rooli Lassila & Tikanojan liiketoiminnossa kasvoi.
Kesäkuussa Lassila & Tikanoja osti jätehuollon palveluita tuottavan Sihvari Oy:n sekä sen tytäryhtiön Turun Seudun Hyötykuljetus Oy:n. Heinäkuussa ostovuorossa oli lohjalainen Spectra Yhtiöt, joka oli keskittynyt muun muassa vartiointi-, pullonpalautus- ja hyllytyspalveluihin. Joulukuussa Lassila & Tikanoja ja Neova yhdistivät energiapuuhun liittyvän liiketoimintansa eli L&T Biowatti Oy:n ja Vapo polttoaineet -liiketoiminnan energiapuuliiketoiminnan. L&T:n osuus yhteisyrityksestä on 55 prosenttia.
Heinäkuussa 2022 Lassila & Tikanojan ja Neovan yhteisyritys Laania aloitti toimintansa. Yhtiöön siirrettiin L&T Biowatti ja Neovan energiapuuliiketoiminta ja se toimi Suomessa ja Virossa. 120 henkilöä työllistäneen yhtiön toimitusjohtajana aloitti L&T Biowatin johtaja Tomi Vartiamäki.
Organisaatio

Vuonna 2022 Lassila & Tikanojan liiketoiminta muodostui neljästä toimialasta: ympäristöpalvelut, teollisuuspalvelut, kiinteistöpalvelut Suomi ja kiinteistöpalvelut Ruotsi. Yhtiöllä oli noin 8179 työntekijää.
Organisaatio > Omistajat

31. heinäkuuta 2023 L&T:n kymmenen suurinta omistajaa olivat:
| --- | --- |
 1. Evald ja Hilda Nissin Säätiö  2. Mandatum Henkivakuutusosakeyhtiö  3. Nordea-rahastot  4. Juhani Maijala  5. Stiftelsen för Åbo Akademi :    6. Heikki Bergholm    7. Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen    8. Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varma    9. Mikko Maijala  10. Lassila & Tikanoja Oyj
Tuotteita ja palveluita

Lassila & Tikanojan tavoitteisiin kuuluu asiakkaiden päästöjen vähentäminen, jätteiden kierrätys sekä uusioraaka-aineiden ja bioenergian myynti.
Vuonna 2021 yhtiön liikevaihdosta 39 % tuli ympäristöpalveluista, 30 % kiinteistöpalveluista, 18 % kiinteistöpalvelut Ruotsista ja 13 % teollisuuspalveluista. Lassila & Tikanoja tarjoaa palveluitaan niin henkilö- kuin yritysasiakkaillekin.
Yhtiön asiakkaita on esimerkiksi
Helsingin seudun opiskelija-asuntosäätiö, jonka asukkaille tarjotaan talonmiespalveluita.
Metsä Group, jonka Kemiin rakentaman sellutehtaan teollisuus- ja siivouspalveluista Lassila & Tikanoja vastaa
Yhtiö on kehittänyt myös erilaisia digipalveluita, kuten ravintoloille suunnatun Hävikkimestari-sovelluksen, jolla ne voivat minimoida ruokahävikkiä . Palvelua käyttää esimerkiksi varuskuntaravintoloista vastaava Leijona Catering.
Tunnustuksia

Lassila & Tikanojalle myönnettiin tasavallan presidentin vientipalkinto vuonna 1969.
Vuonna 2016 Helsingin kaupunki ja Ilmastokumppanit-verkosto palkitsivat Lassila & Tikanojan ruokahävikin pienentämisestä.
Kirjallisuutta

Koskivirta, Anu: Tarina arjesta. Lassila & Tikanoja 1905–2005.  Lassila & Tikanoja, 2005.  ISBN 952-91-8415-8
Aiheesta muualla

Verkkosivusto
Osakehistoriaa Pörssitiedon verkkosivuilla
Uusi, komea liikepalatsi Helsingin keskustassa. Lassila & Tikanojan kaunisviivainen liiketalo. Arkkitehtinä prof. J. S. Sirén, Suomen Kuvalehti, 19.10.1935, nro 42, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lassila & Tikanojan jätteenkuljetusauto vuonna 2013
Legenda

Legenda (latinan sanasta legenda ’luettava’) on eri yhteyksissä käytettävä ja eri asioita tarkoittava ilmaisu. Legendoista koostuva kirja on legendaario. Legendan tunnusmerkki on tarinaan sisältyvä ihme. Alun perin legenda on tarkoittanut pyhimyselämäkertaa, mutta sanaa on sittemmin käytetty kuvaamaan epäuskottavaa, epäilyttävää tai kaunisteltua tarinaa, jossa myyttisiä aineksia yhdistellään historiallisiin tosiasioihin.
Uskonnollinen käsite

Legendan alkuperäinen merkitys on pyhimyksen elämää käsittelevä liturginen lukukappale, myöhemmin pyhimyksestä kertova taru, jossa keskeisessä osassa ovat kyseisen henkilön tekemät ihmeteot eli miraakkelit. Alkujaan legendat oli siis tarkoitettu kirkossa luettaviksi, mutta uskon­puhdistuksessa ne torjuttiin pyhäinpalvonnan mukana. Myöhemmin ne on jälleen nostettu arvoon taideteoksina.
Pyhimysten mukaan legendat jaotellaan tyyppeihin:
Passio eli mysteerilegenda, näytelmämuotoinen kertomus tulevan pyhimyksen kärsimyksistä
Vita eli tunnustajalegenda, eri osista koostuva kertomus pyhimyksestä, jota kunnioitetaan ihmetekojensa takia
Apostolilegenda, kertomus marttyyrikuolemaan päättyvästä lähetysmatkasta
Apokryfilegenda, apokryfisiin evankeliumeihin perustuva kertomus Raamatun henkilöstä
Inventio, pyhäinjäännösten löytymisestä kertova legenda, jossa translaatio kertoo jäännösten siirtämisestä pyhään paikkaan
Miraculum (miraakkeli), pyhimyksen kuolemanjälkeisiä vaiheita kuvaava tarina, joka osoittaa, miten pyhimys vaikuttaa elävien ihmisten keskuudessa ihmeteoilla.
Legendarunot ovat suomalaisen kansanperinteen muinaisrunoja. Suomessa tunnettuja legendarunoja ovat muun muassa Jeesuksen elämästä ja Neitsyt Mariasta kertova sikermä Luojan virsi, inkeriläinen Silta ja kirkko ja Piispa Henrikiä käsittelevä Piispa Henrikin surmavirsi. Kaksi edellistä ovat saaneet aiheensa kristillisen kulttuurin myötä tulleista legendoista ja apokryfisistä tarinoista, kun taas viimeinen on ilmeisesti pääosin kotoperäinen. Eino Leinon teos Helkavirret edustaa uudempia legendarunoja.lähde?
Nykykäytössä

Legenda-sanaa on ruvettu käyttämään kaunistelluista tai ihannoivista kertomuksista, myöhemmin myös merkityksessä perätön juttu, pötypuhe (muun muassa ”urbaani legenda”). Toisaalta varsinkin urheilukielessä on tavallaan palattu alkuperäiseen merkitykseen: ”legendalla” tarkoitetaan jostakin maineikkaasta suorituksesta tai henkilöstä kertovaa tarinaa, joka on tosi (tai ainakin totena pidetty) mutta sisältönsä takia ”tarunomainen”. Sitten sanaa on ryhdytty käyttämään myös ihmisestä, josta kerrotaan sellaisia, etenkin ilmaisuissa ”elävä legenda” ja ”legenda jo eläessään” esimerkkinä Elvis.
Kirjallisuutta

Järvinen, Irma-Riitta (toim.): Legendat: Kansankertomuksia Suomesta ja Karjalasta.  (Folklore-sarja)  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1981.  ISBN 951-717-242-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Legendarunot. Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden laitos. Web Archive 2012.