stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hanno Merenkulkija

Hannon matkareitti.
Hanno Merenkulkija (puunin kielellä Annôn, ”lempeä”) oli karthagolainen tutkimusmatkailija. Hän teki noin vuonna 480 eaa. pitkän löytöretken pitkin Afrikan länsirannikkoa päiväntasaajalle asti ja perusti useita karthagolaisten siirtokuntia nykyisen Marokon alueelle. Nykytutkijat epäilevät, että Hanno ei purjehtinut Marokkoa etelämmäs.
Hanno kirjoitti retkestään matkakertomuksen, joka oli esillä Karthagon Baalin temppelissä. Kertomus on säilynyt jälkipolville kreikankielisenä käännöksenä nimeltään Periplus. Kreikankielinen versio sisältää luultavasti useita käännösvirheitä ja muita kopioijien tekemiä vääriä tulkintoja, ja sen todenperäisyys on ajoittain asetettu kyseenalaiseksi.
Matkakertomuksen mukaan Hanno lähti Karthagosta 60 laivalla, joissa olisi ollut mukana yhteensä 30 000 henkeä. Tämä saattaa olla käännösvirhe, sillä nykylaskelmien mukaan laivoihin olisi mahtunut korkeintaan viisi tuhatta ihmistä. Retkikunta oli joka tapauksessa suuri, sillä karthagolaiset perustivat matkallaan useita siirtokuntia, joiden jäänteitä on sittemmin löydetty arkeologisissa kaivauksissa.
Retken alkupuolella Hanno tapasi liksiittejä, paimentolaisia, joiden on oletettu kuuluneen berberiheimoihin. Retkikunnan mukaan lähti liksiittejä tulkeiksi.
Matkalla retkikunta näki myös vihamielisiä, eläinten taljoihin pukeutuneita villi-ihmisiä, jotka heittelivät karthagolaisten laivoja kivillä ja estivät heitä nousemasta maihin. Edetessään syvemmälle etelään Hanno näki suuren tulivuoren, nimeltään Jumalten vaunut (kreikaksi Theôn ochèma), josta purkautui laavavirtoja. Nykyisin oletetaan, että Hannon mainitsema vuori oli tuliperäinen Kamerunvuori, joka sijaitsee Kamerunin rannikkotasangolla.
Matkansa loppupuolella retkikunta kohtasi eräällä saarella olentoja, joita he kuvasivat ”karvaisiksi naisiksi”. Tulkit kutsuivat niitä gorilloiksi. Tämän perusteella on oletettu, että Hannon näkemät olennot olivat kädellisiä, joko simpansseja tai gorilloja. On myös mahdollista, että karthagolaiset kohtasivat pygmejä.
Kolkuttaja-suunta

Kolkuttaja-suunta on lestadiolaisesta uusheräyksestä 1950-luvulla irtaantunut ryhmä. Ryhmä jakaantui kahtia vuonna 1960 kontiolaisuudeksi ja peuralaisuudeksi.
Kontiolaisuus

Nimen suuntaus sai sen perustajan Heikki Kontion mukaan. Suomen lestadiolainen lähetysliitto, joka on kontiolaisuuden järjestö, on lopettanut toimintansa 1976. Liikkeellä ei ole saarnaajia, mutta joitakin kotiseuroja saatetaan yhä pitää Lapissa. Kontiolaisia oli vuonna 2000 arviolta 20.
Peuralaisuus

Nimensä suuntaus sai liikkeen hengellisen johtajan kirkkoherra Einari Peuran mukaan. Einarin kuoltua liikettä johti hänen veljensä Eskil Peura. Liikkeen toiminta on sittemmin lakannut.
Kirjallisuutta

Peuralaisuus lestadiolaisessa uudessaheräyksessä. Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian pro gradu 1992. HYTTK.
Seppo Hannula

Seppo Hannula (s. 28. toukokuuta 1946 Kuusankoski) on suomalainen mäkihyppääjä.
Hannula oli Innsbruckin olympialaisissa 1964 Suomen joukkueen varamies. Hän sijoittui 16-vuotiaana Ounasvaaralla kolmanneksi vuonna 1963, oli Holmenkollenin nuorten kilpailussa toinen vuonna 1964 sekä voitti nuorten Suomen-mestaruuden vuosina 1964 ja 1965. Uransa ainoan aikuisten Suomen-mestaruuden hän voitti normaalimäessä vuonna 1974, jolloin hän oli paras myös Puijon kilpailuissa. Seuratasolla Hannula edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Hammasmittari

| Hammasmittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lovimittarit Ennominae
Suku::  Odontopera
Laji::  bidentata
Kaksiosainen nimi
 Odontopera bidentata  (Clerck, 1759) 
Katso myös
   Hammasmittari Wikispeciesissä   Hammasmittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hammasmittari (Odontopera bidentata) on alkukesällä lentävä kookas mittari.
Koko ja ulkonäkö

Hammasmittarien siipien kärkiväli on noin 37–45 millimetriä. Siipien pohjaväri vaihtelee vaalean harmaankellertävästä melko tummaan harmaanruskeaan. Etusiivillä näkyy kaksi ja takasiivillä yksi musta poikkiviiru.
Levinneisyys ja lentoaika

Hammasmittari on yleisenä tavattava laji Pohjois-Pohjanmaalle asti. Lajia esiintyy Euraasiassa Espanjasta Keski-Aasian vuorille. Lento alkaa keskimäärin toukokuun viimeisellä viikolla ja jatkuu aina kesä-heinäkuun vaihteeseen.
Elinympäristö ja elintavat

Hammasmittareita esiintyy kaikkialla lehtipuita ja pensaita kasvavissa maastoissa, puutarhoissa, puistoissa, lehdoissa ja joskus myös soilla.
Toukka on polyfagi, se elää monilla eri kasveilla. Ravintokasveja ovat muun muassa erilaiset koivut, lepät, haavat, pajut ja pihlajat. Lisäksi lajia tavataan muun muassa männyllä, kuusella ja mustikalla.
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Hammasmittari
Harri Puranen
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1243483  Wikispecies: Odontopera bidentata  BioLib: 51978  BOLD: 110097  CoL: 48QXR  EoL: 442050  EUNIS: 308920  Fauna Europaea: 446215  Fauna Europaea (new): 633be99f-2636-4ada-b378-f3be6386e91c  GBIF: 1990066  iNaturalist: 129569  IRMNG: 10297917  LepIndex: 240870  LoB: 4281  MaBENA: OdontBiden  NBN: NBNSYS0000006011  NCBI: 875882  Observation.org: 9437  Open Tree of Life: 50271  Laji.fi: MX.61696 
Toukka
Kolmas frankkien sisällissota

Frankkien valtakunta Pipin Heristalilaisen kuollessa vuonna 714. Vihreällä Austrasia, punaisella yhdistyneet Burgundi ja Neustria, keltaisella Akvitania.
Kolmas frankkien sisällissota käytiin vuosina 714–719. Sodassa olivat vastakkain vallantavoittelija Kaarle Martel ja häntä vastustaneet kilpailijat. Sodan lopputuloksena Kaarlesta tuli koko Frankkien valtakunnan major domus ja todellinen hallitsija.
Taustaa

Pipin Heristalilainen oli Austrasian major domus (käskynhaltija) vuodesta 680. Hän yhdisti vuoden 687 sisällissodan jälkeen frankkien kolme kuningaskuntaa, (Austrasia, Neustria ja Burgundi) voitettuaan vastustajansa Tertryn taistelussa. Hän nousi kaikkien kolmen kuningaskunnan major domukseksi, ja piti hallussaan todellista valtaa, vaikka Neustrian lapsikuningas säilyttikin valtakunnassa nimellisen kuninkaan arvon.
Sodan seuraukset

Vuonna 720 Kilperik kuoli ja Kaarle valitsi hänen seuraajakseen Dagobert III:n pojan Teoderik IV:n joka pysyi kuninkaana vuoteen 737 asti. Kilperik jäi kuitenkin viimeiseksi merovingikuninkaaksi jolla oli todellista valtaa ja hänen seuraajansa olikin vain Kaarlen nukkehallitsija.
Vaikka Kaarle olikin "vain" major domus hän käytti laajasti aikaisemmin kuninkaalle kuulunutta valtaa, kuten antoi asetuksia sekä johti kuninkaallista hovia ja armeijaa. Hänen poikansa Pipin Pieni oli ensimmäinen karolingikuningas, kun hän otti sekä major domuksen (vuonna 747), että kuninkaan tittelin (vuonna 751).
Uudelleen Kaarle joutui taistelemaan kapinallisia vastaan vuosina 723 ja 724, kun saksit nousivat kapinaan ja Ragenfrid johti Neustrian ylimystön kapinaa.
Kaarle Martelin hauta Saint-Denisin basilikassa.
Kolmas tie

Kolmas tie viittaa erilaisiin poliittisiin näkökulmiin, jotka yrittävät yhteensovittaa näennäisesti vasemmisto-oikeisto-vastakkainasettelussa vasemmistolaista ja oikeistolaista politiikkaa rakentamalla erilaisia synteesejä oikeiston talousnäkemyksistä ja vasemmiston yhteiskunnallisista näkemyksistä tai olemaan vaihtoehto kapitalismin ja kommunismin tai sosiaalidemokratian ja uusliberalismin välillä.
Ideologinen määrittely

Kolmas tie on poliittiseen kirjoon kuuluva poliittinen ryhmä. Se ei siis ole yhtenäinen aate tai liike, vaan sisältää useita eri ideologisia suuntauksia.
Kolmas tie haluaa muuttaa kansakunnan osuutta maailmanpoliitiikassa. Nykyistä tilannetta ei enää haluta sellaiseksi että siinä voisi esiintyä niin puhtaita markkinoita. Kolmannen tien politiikassa julkisella vallalla on mahdollisuus osallistua merkittävästi kansalaisyhteiskunnan uudistamiseen. Kolmas tie eroaa perinteisestä vasemmistosta siten että se käsittää kansalaisaktivismin vähentymisen ja lain kunnioituksen vähenemisen uhkakuvan olevan totta. Valtiovalta voi tarttua suoraan kyseisiin asioihin uudistamalla yhteiskuntaa. Yhteiskuntatason huomioon ottaminen näyttäisi joidenkin tahojen mukaan olevan vastoin globalisaation aiheuttamia muutoksia. Kolmannen tien malli eroaa huomattavasti sosiaalidemokratiasta ja uusliberalismista.
Kolmannen tien pääideologina pidetään sosiologi Anthony Giddensiä.
Käsitteitä joita on yhdistetty kolmanteen tiehen

Distributismi
Fasismi
Gaullismi
Hyvinvointiyhteiskunta
Interventionismi
Kansallissyndikalismi
Keynesiläinen taloustiede
Korporativismi
Kristillisdemokratia
Neljäs poliittinen teoria
Peronismi
Sosiaalinen markkinatalous
Sosialistinen markkinatalous
Triangulaatio
Uudet demokraatit
Kolmas kansainvälinen teoria
Väinö Hannula

Väinö Adolf Hannula (2. toukokuuta 1893 Turku – 14. elokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja liikemies. Hannula oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1922–1923 sekä Rakennustyöväen liiton (1930) ja Turun kaupunginvaltuuston (1946–1947) puheenjohtaja. Hän oli vangittuna poliittisista syistä vuosina 1918, 1923–? ja 1930–1934.
Hannula aloitti työuransa liikealalla ja postinjakajana. Sisällissodan jälkeen Hannula työskenteli sähkömiehenä sekä konttorinhoitajana Työväenjärjestöjen Tiedonantaja ja Työmies -lehdissä. Viimeiset vuotensa hän piti romuliikettä Turussa.
Hannula valittiin jäsenäänestyksellä Turun sosialistisen työväen ehdokkaaksi vuoden 1923 kunnallisvaaleissa, vaikka hän oli tuolloin vangittuna. Vaalitoimikunta hyväksyi Hannulan valitsijayhdistyksen muiden joukkoon kiistelyn jälkeen.
Keväällä 1930 Hannula valittiin Rakennustyöväen liiton puheenjohtajaksi, kun järjestössä enemmistön muodostaneet kommunistit syrjäyttivät Uno Nurmisen, joka lukeutui niin sanottuihin hoipertelijoihin.
Hannula oli Suomi–Neuvostoliitto-Seuran Turun piirijärjestön puheenjohtaja.
Kolmivarvaslaiskiainen

| Kolmivarvaslaiskiainen |
| --- | --- |
 Täytetty yksilö Milanon luonnonhistoriallisessa museossa.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Pilosa
Alalahko::  Laiskiaiset Folivora
Heimo::  Kolmivarvaslaiskiaiset Bradypodidae
Suku::  Kolmivarvaslaiskiaiset Bradypus
Laji::  tridactylus
Kaksiosainen nimi
 Bradypus tridactylus  Linnaeus, 1758 
 Kolmivarvaslaiskiaisen levinneisyys
Katso myös
   Kolmivarvaslaiskiainen Wikispeciesissä   Kolmivarvaslaiskiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kolmivarvaslaiskiainen (Bradypus tridactylus) on Etelä-Amerikan pohjois- ja koillisosissa elävä laiskiaislaji.
Kolmivarvaslaiskiaista tavataan Brasiliassa, Ranskan Guayanassa, Guyanassa, Surinamessa ja Venezuelassa. Sen elinympäristöä ovat kosteat trooppiset metsät. Laji luokitellaan elinvoimaiseksi.
Muiden laiskiaisten tavoin kolmivarvaslaiskiainen syö puiden lehtiä, joita se kerää kulkemalla puiden oksistossa pitkien raajojensa varassa selkä alaspäin roikkuen. Se liikkuu enimmäkseen hämärissä ja viettää päivät lepäillen. Naaras synnyttää yhden poikasen vuodessa.
Kolmivarvaslaiskiaisella on pitkä hapsottava turkki, josta sadevesi valuu nopeasti maahan. Sillä on kaikissa raajoissaan kolme varvasta. Eläin on noin metrin mittainen.
Kolmikkovihvilä

| Kolmikkovihvilä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Vihviläkasvit Juncaceae
Suku::  Vihvilät Juncus
Laji::  triglumis
Kaksiosainen nimi
 Juncus triglumis  L. 
Katso myös
   Kolmikkovihvilä Wikispeciesissä   Kolmikkovihvilä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kolmikkovihvilä (Juncus triglumis) on pieni muonivuotinen vihvilä, jonka painopiste esiintymisessä on pohjoinen ja se on kalkinsuosija. Suomessa sitä tavataan Kainuussa, Koillismaalla ja Lapissa. Kasvupaikkoina ovat kostikot kuten puronrannat ja suoalueet.
Kasvi on monivuotinen. Sen juurakko on kooltaan vaatimaton. Kasvutapa on jonkin verran mätästävä. Varren pituus on noin kymmenen senttimetriä ja varren tyvellä on viitisen lehteä. Mykerössä on vain kolme kukkaa rinnakkain ja kota on mustanpunainen. Kukkien heteitä on kuusi, samoin kehälehtiä. Kolmikkovihvilä jaetaan yleensä kahteen alalajiin albescens ja triglumis.
Kaksikkovihvilä (Juncus biglumis) on samantapainen laji.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kolmikkovihvilä (Juncus triglumis)
United States Department of Agriculture (USDA): Juncus triglumis (englanniksi)
Flora of China: Juncus triglumis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q160893  Wikispecies: Juncus triglumis  BOLD: 260116  CoL: 6NGY2  EoL: 630326  EPPO: IUNTG  EUNIS: 186216  FNA: 222000188  FoC: 222000188  GBIF: 2701939  GRIN: 452172  iNaturalist: 164288  IPNI: 443609-1  IRMNG: 11374763  ITIS: 39239  IUCN: 64315811  NatureServe: 2.160231  NBN: NBNSYS0000002238  NCBI: 223682  Observation.org: 148393  Open Tree of Life: 948722  Plant List: kew-316034  PLANTS: JUTR4  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:443609-1  Tropicos: 16900383  VASCAN: 6313  WFO: wfo-0000777480  Laji.fi: MX.40225
Kolmas orjasota

Kolmas orjasota oli vuosina 73–71 eaa. roomalaisia vastaan käyty orjakapina. Se oli viimeinen sarjassa epäonnistuneita orjakapinoita Rooman tasavallan aikana. Kolmas orjasota oli näistä vakavin ja ainoa, joka suoranaisesti uhkasi Roomaa.
Orjien kapinaa johti traakialainen gladiaattori Spartacus. Hänen johtamansa 74-miehinen joukko pakeni Capuan gladiaattorikoulusta, ja seuraavina kuukausina heihin liittyi tuhansia orjia. Monikymmentuhatpäiseksi lopulta kasvanut orjien armeija liikkui seuraavien kahden vuoden aikana Italian eteläosissa, kunnes tuhoutui taistelussa roomalaisten armeijaa vastaan Lounais-Italiassa vuonna 71 eaa. Henkiin jääneet orjat ristiinnaulittiin.
Kapina gladiaattorikoulussa

Spartacus oli Traakiasta tuotu orja, joka oli karannut Rooman armeijasta. Häntä ja satoja muita orjia koulutettiin Capuan gladiaattorikoulussa taistelemaan areenalla kuolemaan asti. Spartacus tiesi, ettei hänellä olisi tästä syystä montakaan elinvuotta jäljellä. Keväällä 73 eaa. Spartacus teki 200 muun orjan kanssa suunnitelman vallata gladiaattorikoulun tilat ja aseet, surmata vartiojoukot ja murtautua vapaaksi. Ennen h-hetkeä yksi vangeista kuitenkin kavalsi toverinsa ja varoitti roomalaisia vartijoita, mikä pakotti kapinalliset muuttamaan suunnitelmiaan. He valtasivat gladiaattorikoulun keittiön ja haalivat sieltä mukaansa keittiöveitsiä ja kaikkea muuta kelpaavaa. Heidän onnistui tappaa kaikki vartijat, ja historioitsija Sallustiuksen mukaan heistä 74 pääsi pakoon. Pakomatkansa alussa joukko törmäsi vaunuihin, jotka oli lastattu täyteen gladiaattorien aseita, ja he ottivat kuormasta itselleen gladiusmiekkoja, keihäitä ja kolmipiikkisiä atraimia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolmas orjasota Wikimedia Commonsissa
Hannila

Hannila vuoden 1923 kartassa.
Hannila (ven. Липовка, Lipovka) on kylä Venäjällä Viipurin piirin Antreassa (nyk. Kamenogorsk). Se sijaitsee Viipuri–Hiitola-radan eli entisen Viipuri–Joensuu-radan varrella noin 25 kilometriä Viipurin pohjoispuolella. Vuonna 2007 Hannilassa oli 45 asukasta.
Historia

Hannilan rautatieasema avattiin vuonna 1892 lähinnä puutavarakuljetuksia varten. Tämän jälkeen aseman ympäristöön syntyi jonkin verran asutusta, ja 1900-luvun alussa Hannilassa toimi myös meijeri. Vuoden 1918 sisällissodan aikana seudulla käytiin Antrean rintaman taisteluja. Kylä sai nykyisen venäjänkielisen nimensä vuonna 1948, mutta aseman nimi säilyi entisellään.lähde?
Ossian Hannelius

Herman Ossian Hannelius
Herman Ossian Hannelius (11. huhtikuuta 1885 Lohja – 10. syyskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tohtori ja sillanrakennuksen ja rakennusstatiikan professori Teknillisessä korkeakoulussa 1924–1956. Aiemmin hän oli ollut Valtion rautateiden siltakonstruktööri 1917–1925. Vuodesta 1925 lähtien hän suunnitteli siltoja Tie- ja vesirakennushallitukselle. Vuosina 1942–1951 hän oli Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen staattisen ja sillanrakennuslaboratorion johtaja.
Hanneliuksen suunnittelemia siltoja

Virransalmen silta, Mäntyharju (valmistunut 1937)
Hannulan silta yhdessä insinööri Emil Holmbergin kanssa, Tornio (1939)
Iijoen rautatie- ja maantiesilta, Ii (1949)
Ämmänväylän silta, Oulu (1950)
Ounaskosken rautatie- ja maantiesilta, Rovaniemi (1951)
Keskikosken sillat, Kouvola (1954)
Tuomiokirkkosillan levennys yhdessä arkkitehti Erik Bryggmanin kanssa, Turku (1956)
Ratinan silta, Tampere (1959)
Leppävirran silta,  Leppävirta (1965)
Hannulan sillan rakenteita.
Haminan vaakuna

Haminan kunnanvaakuna 1952–2002 ja jälleen vuodesta 2013 alkaen
Haminan kunnanvaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers kaupungin vanhan vaakunan pohjalta. Sen vaakunaselitys on ”sinisessä kentässä hopeinen, alainen, aaltokoroinen hirsi, jolla ui kultainen vene, sen yläpuolella kultainen, purppuravuorinen kuninkaankruunu”. Vanha vaakuna puolestaan perustui Vehkalahden kaupungille 1660 annettuun sinettiin. Vaakunan kuninkaankruunu on viittaus Ruotsin kuninkaaseen Fredrik I:een. Isonvihan aikana tuhotun Vehkalahden kaupungin paikalle rakennettiin hänen valtakaudellaan Haminan kaupunki kuninkaan nimikkokaupungiksi (ruots. Fredrikshamn). Haminan vaakuna on Suomen kunnanvaakunoista ainoa, jossa on käytetty purppuraa.
Historia > Vehkalahden kaupungin sinetit

Vehkalahden pitäjän kirkonkylästä muodostettiin Vehkalahden kaupunki vuonna 1653. Kaupungille laaditussa sinetissä kuvattiin rannalla seisova kalastaja, jonka ongessa riippui kala. Sinetti mahdollisesti kuvasi alueen lohenkalastusta. Vuonna 1660 Vehkalahden kaupungille myönnettiin uusi sinetti, jossa oli kuvattuna veden laineilla kelluva vene ja veneen yläpuolella kruunu. Samanlainen sinetti oli myönnetty myös Helsingille vuonna 1644, minkä takia Haminan ja Helsingin vaakunat muistuttavat toisiaan.
Vehkalahden kaupungin ensimmäinen sinetti vuoteen 1660 asti.
Vehkalahden toinen sinetti vuodesta 1660 alkaen.
Historia > Haminan sinetit ja vaakuna

Vehkalahden kaupungin tuhouduttua isossavihassa päätettiin kaupunki rakentaa uudelleen ja vuonna 1723 kaupungin nimeksi vaihettiin Fredrikshamn Ruotsin kuninkaan Fredrik I:n mukaan. Kaupungille laadittiin myös uusi sinetti, jossa vanhan sinetin vene korvattiin kuninkaan nimeen viittaavalla F-monogrammilla.
Turun rauhassa vuonna 1743 Hamina päätyi osaksi Venäjää, jolloin sen kaupunginoikeudet myönnettiin Ruotsin puolella Loviisalle. Loviisa käytti Haminan sinettiä vuoteen 1756 asti, jolloin kaupungille laadittiin uusi sinetti. Haminan ollessa osa Venäjää ei kaupungin sinetissä käytettyjen ruotsalaistunnusten katsottu olevan enää soveliaita. Haminan sinetti vaihdettiinkin takaisin vene-aiheeseen ja sinetin kuninkaallinen kruunu muutettiin venäläiseksi keisarin kruunuksi. Uusi sinetti ei kuitenkaan koskaan korvannut kokonaan vanhaa sinettiä.
Vuonna 1861 kaupungille ehdotettiin vaakunaa, jossa oli kuvattuna vene, kuninkaallinen F-monogrammi ja kuninkaallinen kruunu. Kyseinen malli vakiintuikin kaupungin tunnukseksi 1800-luvun lopulta alkaen. Myös venäläinen heraldikko Bernhard von Köhnen laati kaupungille oman mukaelmansa vaakunasta Suomen muiden kaupunginvaakunoiden tapaan. Von Köhnen ehdotukset eivät kuitenkaan koskaan vakiintuneet käyttöön.
Kaupunki käytti vanhaa vaakunaa aina vuoteen 1952 asti, jolloin heraldikko Gustaf von Numers laati kaupungille uuden vaakunan. Tällöin vanhan vaakunan F-monogrammi poistettiin, sillä sitä pidettiin hyvän heraldiikan vastaisena.
Haminan kaupungin sinetti vuodesta 1723 alkaen.
Haminan vaakuna vuodelta 1788.
Haminan venäläinen sinetti.
Von Köhnen ehdotus Haminan vaakunaksi. Kolkka viittaa kaupungin sijaintiin Viipurin läänissä.
George Granfeltin malli Haminan vaakunasta vuodelta 1892.
Haminan vaakuna kaupungin 300-vuotisjuhlan postimerkissä.
Historia > Kuntaliitos ja Vehkalahden kunnanvaakuna

Haminan ja Vehkalahden yhdistyttyä vuoden 2003 siihen asti käytössä ollut venevaakuna korvattiin Carolus Lindbergin suunnittelemalla entisen Vehkalahden kunnan vaakunalla. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kultainen suovehka, jonka hedelmäterttu punainen ja tämän suojus hopeinen”. Aiheen suovehka tekee vaakunasta puhuvan viittaamalla suoraan Vehkalahden kunnan nimeen, jolle vaakuna on alun perin vahvistettu  kunnanvaakunaksi 21. huhtikuuta 1951. Hamina oli ennen vuonna 2009 Raaseporiin liittynyttä Tammisaarta ainoa ns. vanha kaupunki, joka luopui vanhasta vaakunastaan kuntaliitoksen yhteydessä.
Historia > Venevaakunan palauttaminen

Haminassa alettiin jälleen suunnitella kuntaliitosta edeltäneen kaupungin vanhan venevaakunan palautusta maaliskuussa 2012. Aloitetta vaakunan vaihdosta arvosteltiin kuntaliitossopimuksen vastaiseksi. Haminan kaupunginvaltuusto hyväksyi toukokuussa 2012 vaakunan vaihdon äänin 33–9 yhden valtuutetun äänestäessä tyhjää. Venevaakuna otettiin käyttöön vuoden 2013 alussa.
Vaakunan lisäksi kaupungilla on käytössä vaakunaan perustuva lippu.
Haminan lippu.
Haminan lippu Haminan raatihuoneen edustalla.
Haminan lippu Tervasaaren sillalla.
Aiheesta muualla

Бойко Дм. А. Геральдика Великого Княжества Финляндского. – Запорожье, 2013.
Haminan kunnanvaakuna 2003–2012. Tätä ennen vaakuna oli Vehkalahden vaakunana vuosina 1951–2002.
Kolonai (Antiokhis)

| Kolonai> Κολωναί.Sijainti |
| --- | --- |
 Kolonai
Koordinaatit:  38°11′52″N, 23°55′6″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  länteen Grammatikósta, Marathónas, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Antiokhis
 :  Antigonis (vsta 307 eaa.)
 :  Ptolemais (vsta 224 eaa.)
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  ek Kolōnū (ἐκ Κολωνοῦ), Kolōnēthen (Κολωνῆθεν), Kolōneus (Κολωνεύς)
Bulen jäseniä:  2
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolonai (m.kreik. Κολωναί, Kolōnai), joskus myös Kolōnos (Κολωνός) tai Kolōnē (Κολώνη)  (lat. Colonae/Colonus), oli antiikin aikainen alun perin Antiokhis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Kolonai sijaitsi suunnilleen nykyisen Marathónas-järven pohjoispuolella, länteen Grammatikósta. Antiokhis-fylen Kolonaita ei tule sekoittaa toiseen Kolonai-nimiseen demokseen, joka kuului Leontis-fyleen.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Antiokhis ja sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Antigonis-fyleen ja vuodesta 224/223 eaa. Ptolemais-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä ek Kolōnū (ἐκ Κολωνοῦ), Kolōnēthen tai Kolōneus (Κολωνεύς).