stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Campus Martius

| Campus Martius |
| --- | --- |
 Pantheon on Campus Martiuksen ja koko Rooman parhaiten säilynyt antiikin aikainen rakennus.
Koordinaatit:  41°53′54″N, 12°28′39″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Rooma, Latium
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Latium, Regio I Latium et Campania, Italia
Kaupunki:  Rooma
Pinta-ala:  2,5 km²
Aiheesta muualla
  Campus Martius Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Campus Martius eli Martius campus (lat., ”Marsin kenttä”; m.kreik. Ἄρειον πεδίον, Areion pedion) eli Marskenttä oli kaupunginosa antiikin Rooman kaupungissa Italiassa. Se oli laaja, tasainen ja tulville herkkä kenttä, joka sijaitsi Rooman ydinalueen ulkopuolella luoteeseen kaupungin keskustasta.
Campus Martius oli julkista omaisuutta, ja sitä käytettiin alun perin sotaväen harjoituskenttänä ja kokoontumispaikkana. Sen kaakkoisosassa oli sodanjumala Marsille pyhitetty alttari, josta alue sai nimensä. Aluetta alettiin rakentaa monumentaalisesti tasavallan ajan lopulta lähtien, ja sinne rakennettiin useita julkisia rakennuksia, kuten teattereita, kylpylöitä, puutarhoja ja stadion sekä temppeleitä, joista tunnetuin on Pantheon, sekä muun muassa Augustuksen rauhanalttari, Ara Pacis. Keskiajalla Mars-kenttä oli Rooman asutuinta aluetta. Nykyisen Rooman kaupungin rione Campo Marzio kattaa pienemmän osion alkuperäisestä alueesta.
Maantiede

Campus Martius oli tasainen alue, joka sijaitsi Capitolium-, Quirinalis- ja Pincius-kukkuloiden sekä Tiber-joen välissä. Se rajoittui lännessä Tiberiin, idässä Via lata (nyk. Via del Corso) -katuun ja kaakossa Petronia (Petronia amnis) -puroon.
Campus Martiukseen luettu alue vaihteli ajan kuluessa jonkin verran. Alun perin ja laajimmassa merkityksessään nimitys kattoi koko edellä kuvatun alueen. Myöhemmin tietyille osille tuli käyttöön omia nimiä. Niinpä jo 400-luvulla eaa. tasangon eteläosaa kutsuttiin todennäköisesti nimillä Campus Flaminius ja Prata Flaminia, ja Campus Martius viittasi varsinaisesti vain tasangon pohjoisosaan. Myöhemmin varsinaisen Campus Martiuksen ulkopuolelle luettu eteläosa sai nimensä Circus Flaminiuksesta.
Augustuksen jaettua kaupungin neljääntoista alueeseen (regio) nimi Campus Martius rajoittui käsittämään yhdeksännen kaupunginosan Regio IX Circus Flaminiuksen sen osan, joka sijaitsi Via latan länsipuolella. Tälläkin alueella näyttäisi olleen vielä tarkempi jaottelu, sillä Pantheonin läheltä löydetty rajapyykki osoittaa, että Augustuksen ajan Campus Martius jakautui kahteen osaan: rakennettuun alueeseen rajapyykin ja Circus Flaminiuksen välillä, sekä pohjoisempana sijainneeseen avoimeen niittyyn, varsinaiseen Campus Martiukseen.
Campus Martius kattoi noin 2,5 neliökilometrin laajuisen alueen, ja ulottui pohjois-eteläsuunnassa hieman yli kaksi kilometriä Capitoliumilta Porta Flaminialle (nyk. Porta del Popolo) ja itä-länsisuunnassa leveimmässä kohdassaan alle kaksi kilometriä Quirinalikselta joelle. Alue oli matalalla, antiikin aikana noin 10–15 metriä (nykyään 13–20 metriä) merenpinnan yläpuolella ja noin 3–8 metriä Tiberin vedenpinnan yläpuolella, mikä teki siitä alttiin toistuville tulville. Siellä oli useita soita ja lampia sekä puroja, joista suurin, Petronia, muodosti kaupungin auspicium-alueen rajan. Se sai alkunsa Quirinaliksen Catuksen lähteestä (Cati fons) ja virtasi kentän suurimpaan suohon, Caprae palukseen, jonka paikalle rakennettiin myöhemmin Agrippan allas ja kylpylä.
Campus Martiuksen luoteisosassa, lähellä joen suurta mutkaa, oli kuumia lähteitä, todennäköisesti rikkipitoisia, sekä muita vulkaanisen toiminnan merkkejä. Ainakin osa alueesta oli metsäistä, sillä siellä tiedetään olleen kaksi lehtoa, Aesculetum ja Petelinus lucus. Campus Martiuksen luoteisosa tunnettiin nimellä Tarentum.
Historia > Antiikki > Varhaishistoria

Campus Martius, jota usein kutsuttiin myös yksinkertaisesti nimellä Campus, sai nimensä siellä olleesta Mars-jumalan kultista tai siitä, että se oli pyhitetty Marsille. Varhaisista ajoista lähtien kenttää käytettiin lampaiden ja hevosten laidunalueena, viljan viljelyyn sekä Rooman nuorison urheilullisiin ja sotilaallisiin harjoituksiin. Jo Romuluksen kerrotaan perustaneen siellä vietetyt Equirria-kisat.
Yhden perimätiedon mukaan Campus Martius oli aiemmin Tarquiniusten suvun yksityisomaisuutta ja siellä oli heidän vehnäpeltonsa, mutta heidän karkotuksensa jälkeen siitä tuli julkista maata (ager publicus) ja se omistettiin Marsille. Toisen perimätiedon mukaan alue oli pyhitetty Marsille jo aiemmin, mutta Lucius Tarquinius Superbus oli ottanut sen omistukseensa. Tämä käsitys saa tukea Ara Martis -alttarin olemassaolosta. Se sijaitsi todennäköisesti Pantheonin itäpuolella nykyisellä Via del Seminariolla. Festuksen mukaan tämä alttari mainittiin Numa Pompiliuksen laeissa, mikä viittaisi kuningasajan alkuvaiheeseen. Serviuksen huomautus voidaan sovittaa kumpaankin perimätietoon, mutta ensimmäinen versio näyttää olleen yleisemmin hyväksytty.
Kolmas perimätieto, joka liittyy tämän alueen joko osittaiseen tai kokonaiseen julkiseen omistukseen, ilmenee viittauksista siihen, että Vestan neitsyt Gaia Taracia tai Fufetia lahjoitti valtiolle Campus Tiberinuksen tai Martiuksen. Koska vain Aulus Gellius samastaa Campus Tiberinuksen ja Campus Martiuksen, asiaan liittyy paljon epävarmuutta.
Historia > Antiikki > Varhainen ja keskinen tasavallan aika

Riippumatta siitä, mitä perua Campus Martius tuli julkiseksi omaisuudeksi, se kuului joka tapauksessa valtiolle tasavallan alkuajoista lähtien. Kenttä sijaitsi koko tasavallan ajan kokonaan pomeriumin ulkopuolella. Koska alue oli julkista omaisuutta ja sijaitsi pomeriumin ulkopuolella, sitä käytettiin kansalaisten kokoontumispaikkana, yhtä lailla kansan sotilaallisessa ominaisuudessa armeijana kuin siviilimielessä comitia centuriata -kansankokouksena. Suljettu alue, jossa tämä comitia kokoontui äänestämään, tunnettiin nimellä Ovile tai Saepta. Alueella vastaanotettiin myös ulkomaiden lähettiläitä, jotka eivät saaneet astua pomeriumin sisäpuolelle, ja sinne rakennettiin temppeleitä ulkomaisille uskonnoille.
Varmasti tiedetään, että ennen puunilaissotia Campus Martiuksella oli Marsin kulttipaikan lisäksi vain kolme muuta kulttikeskusta: Dis Paterin ja Proserpinan alttari Tarentumissa; Apollinare, joka oli alttari tai lehto, ja Apollo Sosianuksen temppeli, joka rakennettiin vuonna 431 eaa.; sekä Bellonan temppeli, joka rakennettiin vuonna 296 eaa.
Circus Flaminiuksen rakentaminen vuonna 221 eaa. merkitsi uutta aikakautta Campus Martiuksen eteläosan historiassa, mutta varsinaiselle Campus Martiukselle ei rakennettu merkittäviä julkisia rakennuksia vielä tuohon aikaan.
Historia > Paavillisen Rooman aika

Rooman taannuttua varhaisella keskiajalla barbaarien hyökkäysten myötä väestö väheni nopeasti. Kun barbaarit olivat tuhonneet Rooman akveduktit 500-luvulla, väestö jäi ilman vettä ja siirtyi sen takia ympäröiviltä kukkuloilta Tiber-joen läheisyyteen. Väestö keskittyi ennen kaikkea Campus Martiukselle, josta tuli kaupungin keskus aina 1800-luvun uudisrakentamiseen asti. Joesta saatiin vettä, mutta toisaalta sen tulviminen aiheutti ongelmia koko keskiajan. Joki muodosti kuitenkin alueen taloudellisen perustan, jota vahvisti pyhiinvaeltajien tasainen virta, joka toi alueelle rahaa.
Alueen merkitystä lisäsi se, että tärkein väylä Roomasta Pohjois-Italiaan ja muualle Eurooppaan oli keskiajalla Via Cassia, joka saapuu Roomaan Campus Martiuksen pohjoisosassa sijaitsevan Porta del Popolo -portin kautta. Antiikin ajan toisesta pohjoiseen suuntautuneesta päätiestä, Via Aureliasta oli tullut keskiajalla vaarallinen, koska se rannikkoa pitkin kulkevana oli altis mereltä iskeville hyökkääjille ja kulki lisäksi Toscanan rämeen lävitse, mikä lisäsi malariaan sairastumisen vaaraa.
Kun Rooman väkiluku alkoi renessanssin aikana uudelleen kasvaa, alueelle nousi useita kirkkoja, aatelisten ja kardinaalien palatseja sekä julkisia rakennuksia. Alueen lisääntyvän tärkeyden vuoksi useat paavit panostivat sen infrastruktuurin kehittämiseen: paavi Sixtus IV muun muassa rakensi Ponte Sisto -sillan, joka edelleen yhdistää Campo Marziota ja Trasteverea, ja paavi Leo X rakensi vuosina 1513–1521 Porta del Popolon ja Vatikaanin yhdistävän tien, joka aluksi kulki nimellä Via Leonina paavin mukaan, myöhemmin Via di Ripetta samannimisen jokisataman mukaan. Hygienian parantamiseksi useita antiikin Rooman akvedukteja korjattiin käyttökuntoon ja suihkulähteitä alettiin rakentaa 1500-luvun loppupuolella.
Samanaikaisesti Campus Martiuksesta tuli monien ulkomaisten asuttama ahdas ja monikulttuurinen paikka. Vuonna 1555 paavi Paavali IV määritti osan eteläistä Campus Martiusta ghetoksi, johon juutalaiset sullottiin.
Historia > Moderni Rooma

Renessanssin jälkeen Campus Martius ei muuttunut paljon toisin kuin muu Rooma; uusia suuria rakennuksia ei rakennettu ja väkiluku pieneni. Tämä muuttui, kun Roomasta tuli uuden Italian kuningaskunnan pääkaupunki vuonna 1870. Sen jälkeen alueesta tuli entistä ahtaampi ja Tiber-joen tulvimista estämään rakennettiin tulvavalleja. Vallit tekivät alueesta turvallisemman mutta tuhosivat Ripetta-sataman, joelle johtavat pikkukadut sekä Campus Martiukselle tyypilliset rakennukset sen reunoilta.
Alueen katuverkko noudattaa nykyisin edelleen monin paikoin antiikin aikaisten katujen ja rakennusten sijaintia.
Rakennukset

Campus Martiuksen merkittävimpiä antiikin aikaisia rakennuksia ja rakennelmia olivat:
Agrippan allas (Stagnum Agrippae)
Agrippan kenotafi
Agrippan kylpylä (Thermae Agrippae)
Antoninus Piuksen pylväs (Columna Antonini Pii)
Antoninusten ustrinum (Ustrinum Antoninorum)
Aqua Virgo
Apollinare
Apollo Sosianuksen temppeli (Aedes Apollinis Sosiani)
Arcus novus
Argonauttien portiikki (Porticus Argonautarum) eli Agrippan portiikki (Porticus Agrippae/Agrippiana) eli Poseidonin stoa
Augustuksen rauhanalttari (Ara Pacis Augustae)
Augustuksen mausoleumi (Mausoleum Augusti)
Balbuksen teatteri (Theatrum Balbi)
Bellonan temppeli (Aedes Bellonae)
Castorin ja Polluxin temppeli (Aedes Castoris et Pollucis in Circo)
Circus Flaminius
Claudiuksen riemukaari (Arcus Claudii)
Dianan temppeli (Aedes Dianae)
Diribitorium
Dis Paterin ja Proserpinan alttari (Ara Ditis et Proserpinae)
Divusten portiikki (Porticus Divorum)
Domitianuksen odeion (Odeum Domitiani)
Domitianuksen stadion (Stadium Domitiani)
Euripus
Feronian temppeli (Aedes Feroniae)
Hadrianuksen temppeli (Templum Divus Hadrianus, Hadrianeum)
Hecatostylum
Hercules Magnus Custoksen temppeli (Aedes Herculi Magno Custodi)
Hercules Musarumin temppeli (Aedes Herculis Musarum)
”Horologium Augusti”
Isiksen (ja Serapiksen) temppeli (Aedes Isidis, Iseum et Serapeum)
Juno Reginan temppeli (Aedes Junonis Reginae)
Juppiter Statorin temppeli (Aedes Jovis Statoris)
Juturnan temppeli (Aedes Juturnae)
Lares permarinin temppeli (Aedes Lares permarini)
Marcelluksen teatteri (Theatrum Marcelli)
Marcus Aureliuksen pylväs (Columna centenaria Divorum Marci et Faustinae)
Marcus Aureliuksen riemukaari (Arcus Marci Aurelii)
Marcus Aureliuksen temppeli (Templum Divi Marci)
Marsin alttari (Ara Martis)
Marsin temppeli (Aedes Martis in Circo)
Matidian temppeli (Templum Matidiae)
Meleagroksen portiikki (Porticus Meleagri)
Minerva Chalcidican temppeli (Aedes Minervae Chalcidicae, Minervium)
Minuciuksen portiikki (Porticus Minucia)
Navalia
Neptunuksen basilika (Basilica Neptuni)
Neptunuksen temppeli (Aedes Neptuni)
Neron kylpylä (Thermae Neroniani)
Ovile
Pantheon (Pantheum)
Philippuksen portiikki (Porticus Phillippi)
Pompeiuksen kuuria (Curia Pompei/Pompeiana)
Pompeiuksen portiikki (Porticus Pompeianae)
Pompeiuksen teatteri (Theatrum Pompeium, Pompeianum)
Porta Flaminia
Octavian portiikki (Porticus Octaviae)
Octaviuksen portiikki (Porticus Octavia)
Saepta Julia
Statilius Tauruksen amfiteatteri (Amphitheatrum Statilii Tauri)
Trigarium
Tämän päivän onnettaren temppeli (Aedes Fortunae huiusce diei)
Villa Publica
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Campus Martius Wikimedia Commonsissa
Campus Martiuksen aluetta antiikin Rooman kaupungin pienoismallissa.
Largo di Torre Argentinan arkeologista aluetta.
Pantheon, Agrippan kylpylä ja Saepta Julia antiikin Rooman kaupungin pienoismallissa.
Augustuksen rauhanalttari (Ara Pacis Augustae).
Augustuksen mausoleumi.
Porta del Popolo nykyisessä asussaan.
Modernia Campo Marziota: Piazza di Spagna ja Via Condotti, Rooman kallein ostoskatu.
Wihuri

| Wihuri-konserni |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Osake:  2 000 000
Perustettu:  1901
Toimitusjohtaja:  Risto Aarnio-Wihuri
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  koko maailma
Toimiala:  teollisuus ja kauppa
Tuotteet:  tukkukauppa tekninen kauppa pakkaukset liikelennot
Liikevaihto:  2,03 mrd. euroa (2021)
Tilikauden tulos:  -0,2 milj. euroa (2021)
Henkilöstö:  5 373 (2021)
Emoyhtiö:  Wihuri International Oy
Tytäryhtiöt:  Wihuri Oy, Wihuri Packaging Oy
Kotisivu:  wihuri.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wihuri on kauppaa ja teollisuutta harjoittava kansainvälinen suomalainen monialakonserni. Konsernin emoyhtiö on Wihuri International Oy, jolla on ainakin tytäryhtiöt Wihuri Oy ja Wihuri Packaging Oy. Konsernin liikevaihto vuonna 2020 oli 1,8 miljardia euroa ja henkilöstön määrä noin 5 200. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Helsingin Kulosaaressa.
Wihuri-konsernin muodostavat emoyhtiö Wihuri International Oy ja sen alakonsernit Wihuri Oy (Wihuri Metro-tukku, Tekninen Kauppa ja Wihuri Aviation) sekä Wihuri Packaging Oy (Wipak ja Winpak).
Wihuri kuuluu Suomen suurimpiin listaamattomiin perheyrityksiin.
Historia > Aarnio Oy (1901–1960)

Wihuri-konsernin juuret perustuvat Turussa vuonna 1901 Hjalmar Aarnion perustamaan Aarnio Oy:hyn. Aarnio oli yrityksen perustaessaan 22-vuotias, mutta hän oli ehtinyt kerätä jo yli kymmenen vuoden työkokemuksen, muun muassa liikeapulaisena ja merimiehenä. Hän oli joutunut jättämään koulun kesken jo 10-vuotiaana isänsä kuoleman vuoksi.
Yhtiö toimi aluksi elintarvikkeiden vähittäiskauppana ja leipomona. Muutamassa vuodessa kummastakin liiketoiminnasta tuli paikkakunnan suurimpia. Aarnio osti myös kahvipaahtimon. Vuonna 1904 yhtiö aloitti tukkumyynnin siirtomaatavaroilla.
Osakeyhtiöksi yritys muutettiin vuonna 1922. Vuonna 1923 yhtiö osti Humaliston- ja Puutarhakatujen kulmassa sijainneen liiketalon kaikki osakkeet ja muutti sinne. Vuonna 1925 Aarnion 23-vuotias poika Aarno Aarnio aloitti yhtiön apulaisjohtajana.
Aarnio avioitui toisen kerran vuonna 1938 Rakel Aarnion kanssa. Heidän esikoispoikansa syntyi vuonna 1940. Vuonna 1942 yhtiön nimi muuttui muotoon Aarnio Osakeyhtiö ja vähittäiskaupasta luovuttiin. Tukkukaupan pääartikkeleita olivat elintarvikkeet, kankaat ja lyhyttavarat. Yhtiön vuosimyynti oli noin 30 miljoonaa markkaa. Aarnio kuoli vuonna 1943 ja hänen seuraajanaan yhtiön toimitusjohtajana aloitti Artturi A. Akkola.  Rakel Aarnio oli toiminut yhtiön johtokunnan jäsenä ja miehensä kuoleman jälkeen hän otti liikkeen johtamisen omiin käsiinsä. Jatkosodan jälkeen hän tapasi Antti Wihurin, joka oli myös jäänyt leskeksi sota-aikana. Rakel Wihuri toimi sekä Aarniossa että uuden miehensä yhtiössä.
Historia > Wihuri-Yhtymä (1961–1974)

Vuonna 1961 Wihuri- ja Aarnio-yhtiöt yhdistettiin Wihuri-Yhtymä Oy:ksi. Yhtiöön fuusioitiin myös Porvoon Panimo Oy. Antti Wihuri kuoli seuraavana vuonna ja kauppaneuvos Rakel Wihurista tuli yhtymän johtokunnan puheenjohtaja. Hän johti yhtiötä yhdessä veljensä Rudolf Hellbergin ja poikiensa kanssa.
Jenny ja Antti Wihurin ottopojat Reijo ja Pentti Wihuri saivat perinnönjaossa haltuunsa varustamon, autokoritehtaan ja Merihuollon.
Rakel Wihurin ja Hjalmar Aarnion poika, Antti Aarnio-Wihuri, on ollut Wihurin pääomistaja 1960-luvulta lähtien. Hän aloitti työn perheyrityksessä 18-vuotiaana.
Vuonna 1966 yhtiö aloitti liiketoiminnan muovipakkausteollisuudessa.
Vuonna 1968 Wihuri osti Curt Lincoln Motors Oy:n, joka oli rakentanut vuonna 1963 Keimolan moottoriradan Vantaalle.
Vuonna 1969 Wihuri alkoi valmistaa Winha-moottorikelkkoja Teijon tehtaalla.
Vuosina 1969–1970 Wihurin Heinolan tehtaassa koottiin 48 Volkswagen Kuplaa. Autojen kotimaisuusaste jäi pieneksi, koska vain turvavyöt, akut, renkaat ja ikkunalasit olivat suomalaisia. Valmistuneista Volkswageneista kaksi luovutettiin Autoliitolle tiepalveluautoiksi ja muut toimitettiin piirimyyjille eri puolille maata. ”Wihurin Kuplat” tunnistaa polttoainesäiliön täyttöaukon kannessa olevasta Wihurin logosta.
Wihuri oli 1960- ja 1970-luvuilla suuri autojen maahantuoja. Sen edustamia automerkkejä olivat muun muassa Volkswagen, Porsche, DAF, Polski-Fiat ja Hillman.lähde?
Vuonna 1970 Wihuri osti Maamiesten Kauppa Oy:n ja avasi Wihurinkosken suurpanimon Heinolaan.
Vuonna 1971 yhtiö työllisti 3035 henkilöä ja sen liikevaihto oli 424 miljoonaa markkaa.
Wihurinkosken suurpanimo myytiin vuonna 1973 Mallasjuomalle.
Historia > Wihuri Oy (1975–2013)

Vuonna 1975 yhtiön nimeksi tuli Wihuri Oy.
Teijossa valmistettiin vuosina 1975–1976 runsaat 100 kappaletta avolavaisia Volkswagenin tekniikkaan perustuvia Teijo-pakettiautoja.
Vuonna 1977 perustettiin Winpak Ltd Kanadaan, Winnipegiin. Autojen maahantuonti myytiin Keskolle, joka muutti sen nimeksi VV-Auto.
Ilmari Mustonen aloitti Oy Wiima Ab:n toimitusjohtajana vuonna 1977, ja osti sen itselleen toukokuussa 1979.
Wihuri luopui Keimolan moottoriradasta vuonna 1982 ja myi alueen Sanoma Osakeyhtiölle.
Vuonna 1983 Antti Wihurin syntymästä tuli kuluneeksi sata vuotta. Sen kunniaksi Wihurin rahaston taidehankinnat lahjoitettiin Rovaniemen taidemuseolle.
Vuonna 1993 konsernin toimialoja olivat pakkausteollisuus, päivittäistavarakauppa ja tekninen kauppa. Pohjois-Amerikasta ostettiin Portion Packaging, jolla oli tehtaita Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Wihuri Oy Aarnion kauppiastukkutoiminta myytiin Tukolle. Konsernin tulos lähes kaksinkertaistui ja ytiön liikevaihto oli 3,1 miljardia markkaa. Yhtiön toimitusjohtajana toimi Juhani Leppänen. Yhtiön suurimmat omistajat olivat Antti Aarnio-Wihuri, Jenny ja Antti Wihurin rahasto sekä Tuko.
Vuonna 1997 yhtiön liikevaihto oli 5424 miljoonaa markkaa ja sillä oli 3700 työntekijää.
Vuonna 1999 Metro-pikatukkuja oli noin neljäkymmentä ympäri Suomea.
Vuonna 2001 Wihuri osti Seston Stockmannilta. Wihurin Ruokavarasto-ketjulla oli 140 myymälää.
Vuonna 2003 ostettiin Vilakone Oy.
Wihuri ja Tradeka fuusioivat omistamansa päivittäistavaroita myyneet kaupat vuonna 2005. Yhtiöillä oli kummallakin yhtä suuri osuus uudesta yhteisyrityksestä, kolmas osakas oli Industri Kapital. Yhtiöllä oli 750 myymälää ja 6900 työntekijää. Tradekalta siihen siirtyivät Siwa-myymälät, Valintatalot ja Euromarketit. Yhteisyrityksestä puolet omistaneen Wihurin myymälöitä olivat Ruokavarastot, Sestot ja Etujätit. Yhtiön nimeksi tuli Tradeka, myöhemmin Suomen Lähikauppa Oy.
Vuonna 2007 yli puolet Wihurin liikevaihdosta tuli kansainvälisessä pakkausteollisuudessa toimivasta Winpakista ja Wipakista.
Wihuri omisti 15,76 % vähittäiskauppayritys Suomen Lähikaupasta, mutta myi osuutensa 2012.
Vuonna 2010 konsernilla oli noin 5000 työntekijää ja sen liikevaihdosta noin kaksi kolmasosaa tuli Suomesta.
Heinäkuussa 2013 yhtiö päätti jakautua, eli erottaa pakkausliiketoiminnan muista liiketoiminnoista Wihuri Packaging Oy -yhtiöön. Muu liiketoiminta jäi Wihuri Oy:lle. Yhtiöillä oli sama emoyhtiö ja ne kuuluivat samaan konserniin.
Historia > Wihuri Oy (2014–)

Vuoden 2014 toimintansa aloittanut Wihuri Packaging Oy toimi Pohjois-Amerikassa Winpak-brändillä ja Euroopassa Wipak-brändillä. Pakkausteollisuus työllisti 75 prosenttia konsernin työntekijöistä. Wihurilla oli ympäri maailmaa yli kaksikymmentä tehdasta, jotka olivat keskittyneet ruoka- ja terveydenhoitopakkausten valmistamiseen.
Wihuri oli vuosina 2013–2016 Formula 1 -sarjassa ajavan Williams F1 Teamin virallinen yhteistyökumppani. Kaudella 2017 ja 2018 Wihuri oli F1-mestaritalli Mercedes Grand Prix'n yhteistyökumppani.
Vuonna 2018 Wihuri perusti oman logistiikkakeskuksen Viinikkalaan ja lakkasi samalla käyttämästä Tukon hankinta- ja logistiikkapalveluja, jonka osakas se oli ollut. Muutoksen taustalla oli Kesko, joka oli ostanut Suomen Lähikaupan vuonna 2015 ja siirtänyt sen oman logistiikkakeskuksen käyttäjäksi. Kun Tukon suurin asiakas lähti, Wihuri ei pitänyt sen toimintamallia enää kannattavana.
Vuonna 2019 Antti Aarnio-Wihurin perhe yhdisti omistuksensa Wihuri Packaging Oy:ssä ja Wihuri Oy:ssä Wihuri International Services Oy:hyn, josta tuli konsernin emoyhtiö.
2020-luvulla Wihuri Tekninen Kauppa luopui Caterpillarin tuotteiden, kuten maanrakennuskoneiden ja merimoottoreiden edustuksesta yli 70 vuoden jälkeen. Syynä oli yhtiön muuttuneet kauppatavat, jossa päämiehen määräysvalta kasvoi ja marginaalit kaventuivat. Uudeksi päämieheksi tuli yhdysvaltalainen John Deere maatalouskoneineen.
Marraskuussa 2021 Wihuri laajensi Teknistä Kauppaa ostamalla Lempäälästä maanrakennuskoneiden myyntiin, vuokraukseen, korjaukseen ja varusteisiin keskittyneen Realmachinery Oy:n.
Kesällä 2022 Wihuri Metro-tukku kertoi avaavansa 15 ravintolatukulleen niin sanotun lippulaivatukun Helsingin Konepajalle seuraavan vuoden aikana. Tukun yhteydessä aiottiin järjestää ruokatapahtumia ja pitää auki pop up -ravintoloita.
Organisaatio

Vuonna 2022 Wihurin neljä toimialaa työllistivät noin 30 maassa noin 5200 työntekijää. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Helsingin Kulosaaressa Lars Sonckin suunnittelemassa talossa.
Wihuri-konsernin emoyhtiö on Wihuri International Oy ja sillä on kaksi alakonsernia, Wihuri Oy ja Wihuri Packaging Oy.
Yhtiö on perustanut Jenny ja Antti Wihurin rahaston ja Wihurin kansainvälisen rahaston.
Organisaatio > Wihuri Oy

Wihuri Oy:llä on kolme toimialaa: Wihuri Metro-tukku, Tekninen Kauppa ja Wihuri Aviation (Jetflite).
Organisaatio > Wihuri Oy > Metro-tukku

Wihuri Metro-tukku kuuluu Suomen suurimpiin food service -tukkureihin. Sen asiakkaita ovat päivittäistavarakauppiaat, hotellit ja ravintolat.
Organisaatio > Wihuri Oy > Tekninen Kauppa

Teknisen Kaupan tuotteita ovat muun muassa trukit, moottorit ja maanrakennuskoneet. Se edustaa esimerkiksi John Deeren maatalouskoneita Suomessa ja Virossa.
Organisaatio > Wihuri Oy > Aviation

Jetflite Oy  tarjoaa tilauslentoja, lentokoneiden operointi- ja huoltopalveluluja sekä ambulanssilentoja.
Organisaatio > Wihuri Packaging Oy

Wihuri Packaging Oy:lla on yksi toimiala, pakkausteollisuus. Sen yhteensä 21 tuotantolaitosta toimivat Euroopassa ja Aasiassa Wipak-brändillä ja Pohjois-Amerikassa Winpak-nimellä.
Wihuri valmistaa kalvopakkauksia elintarvike- ja lääketeollisuuteen. Sen valmistamia pakkauksia on käytetty esimerkiksi HK:n Sinisen ja Valion Oltermanni-juuston pakkaamiseen.
Tunnustuksia

Yhtymän johtajana toiminut Rakel Wihuri oli kauppaneuvos ja kauppatieteen kunniatohtori
Autola Oy:n toimitusjohtaja Arvo A. Aalto sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1952.
Kulosaareen perustettiin Wihurinaukio vuonna 1972
Wihurin Wipak sai Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon vuonna 1987
Antti Aarnio-Wihuri sai Suomen Valkoisen Ruusun I luokan komentajamerkin vuonna 2018.
Kirjallisuutta

Olavi Bäckström: Leivintuvasta monipalveluun. Wihuri Oy:n päivittäistavarakauppa 1901–2001. Wihuri 2002.
Hannu Laukkarinen & Heikki Parkkonen. Kaksi askelta edellä: kertomus luovuudesta ja kovasta työstä. Wihurin pakkausteollisuus 1966–2006. Wihuri 2006. ISBN 9789529943128.
Olli Tapanainen: Wihuri Oy Witraktor: 50-vuotisjuhlajulkaisu.  Vantaa:  Wihuri Oy Witraktor, 1997.
Aiheesta muualla

Wihuri
Wipak ja Winpak
Antti Wihuri
Rakel Wihuri vuonna 1965
Wihurin valmistama VW Kupla vuodelta 1969.
Antti Aarnio-Wihuri
Wihurintalo