stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Front Mission
Aiheesta muualla

Front Mission -sarja MobyGamesissä (englanniksi)
Kuka teki huorin

| Kuka teki huorin Sielun Veljet |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kesäkuu 1986
 Julkaistu: 18. elokuuta 1986
 Tuottaja(t): T. T. Oksala
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 37.04
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Sielun Veljien muut julkaisut
| L’amourha 1985 | Kuka teki huorin 1986 | Suomi − Finland 1988 |
Kuka teki huorin on Sielun Veljien vuonna 1986 julkaistu neljäs albumi. Sen tuottajana toimi T. T. Oksala.
Kappaleet

Ajá! – 1.47 (säv. Ismo Alanko ja Jukka Orma)
Kuka teki huorin – 4.58 (säv. ja san. Ismo Alanko)
Museossa – 4.36 (säv. ja san. Ismo Alanko)
Säkenöivä voima – 3.00 (säv. ja san. Ismo Alanko)
Kaksin – 4.47 (säv. ja san. Ismo Alanko)
Kansallispäivä – 4.29 (säv. Ismo Alanko ja Jukka Orma, san. Ismo Alanko)
Mustamaalaan – 3.14 (säv. ja san. Ismo Alanko)
Kemiaa – 2.27 (säv. Ismo Alanko ja Jukka Orma, san. Ismo Alanko)
Joku kuuntelee – 4.01 (säv. Ismo Alanko ja Jukka Orma, san. Ismo Alanko)
Kristallilapsia – 4.35 (säv. Ismo Alanko ja Jukka Orma, san. Ismo Alanko)
Kokoonpano

Ismo Alanko
Alf Forsman
Jouko Hohko
Jukka Orma
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Jorma Tapio – bassoklarinetti
Esko Heikkinen – trumpetti
Edward Vesala – puhallinsovitukset
Kokoonpano > Tuotanto

T. T. Oksala – tuottaja, äänittäjä, miksaaja (Finnvox-studiot)
Stefan Bremer – kansi
Sanni Seppo – sisäpussin kuva
Singlet > Museossa

Museossa – 4.36 (säv. ja san. Ismo Alanko)
Viimeinen mohikaani – 2.20
Kappale 'Viimeinen mohikaani on julkaistu vuonna 1983 Sielun veljien Lapset-EP:llä nimellä 'Lännen tie'.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Jukka Hauru sanoi tämänkin albumin osoittavan, miten Sielun Veljet ovat aivan omassa sarjassaan ja avautuvan yllättävän moneen suuntaan: ”Möyrintä ihmisyyden mullassa on saanut tanssittaviakin piirteitä ja kitarat roiskivat karhean ilmeikkäästi jopa ZZ Top -rytmejä.”
Guatemala olympialaisissa

Guatemala osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Helsingissä 1952. Tätä ennen maalla oli ollut yksi edustaja taidekilpailuissa Los Angelesissa 1932. Vuosien 1956, 1960 ja 1964 kisoista Guatemala jäi pois, mutta on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa Méxicosta 1968 lähtien. Talvikisoihin maa on osallistunut kerran, Calgaryssa 1988.
Guatemala on saavuttanut kolme olympiamitalia, yhden kutakin väriä. Maan ensimmäisen olympiamitalin saavutti Erick Barrondo kävelemällä 20 kilometrin kävelyssä hopeaa Lontoossa 2012. Seuraavat mitalit tulivat Pariisin 2024 olympialaisten trap-ammunnasta, jossa Adriana Ruano saavutti kultaa naisten kilpailussa ja Jean Pierre Brol pronssia miesten kilpailussa.
Ensimmäisen pistesijansa Guatemala saavutti Méxicossa 1968 maan jalkapallojoukkueen sijoittuessa jaetulle viidennelle tilalle. Joseph Burge oli seitsemäs vapaapainin höyhensarjassa Münchenissä 1972, Edgardo Zachrisson kuudes skeet-ammunnassa Montrealissa 1976, Oswaldo Méndez neljäs esteratsastuksessa Moskovassa 1980 ja Carlos Motta jaetulla viidennellä sijalla nyrkkeilyn alemmassa kärpässarjassa Los Angelesissa 1984.
Atlantan olympialaisissa 1996 kaksi Guatemalan edustajaa sijoittui ammunnassa kahdeksanneksi: Sergio Sánchez vapaapistoolissa ja unkarilaissyntyinen Attila Solti olympiakiväärissä. Ateenan kisoissa 2004 Guatemala sai kolme pistesijaa taekwondossa. Heidy Juarez oli neljäs naisten välisarjassa, ja jaetulle viidennelle sijalle ylsivät Gabriel Sagastume miesten höyhensarjassa sekä Euda Carias naisten kärpässarjassa. Lontoossa 2012 Elizabeth Zamora oli jaetulla viidennellä sijalla taekwondon naisten kärpässarjassa. Rio de Janeirossa 2016 Juan Ignacio Maegli sijoittui kahdeksanneksi purjehduksen miesten laser-luokassa.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Yleisurheilu | 0 | 1 | 0 | 1 | 86 |
| Yhteensä | 0 | 1 | 0 | 1 | 131 |
Lähteet:
Mitalit olympialaisittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
1952  1952 Helsinki: 0
1968  1968 Mexico City: 0
1972  1972 München: 0
1976  1976 Montreal: 0
1980  1980 Moskova: 0
1984  1984 Los Angeles: 0
1988  1988 Soul: 0
1992  1992 Barcelona: 0
1996  1996 Atlanta: 0
2000  2000 Sydney: 0
2004  2004 Ateena: 0
2008  2008 Peking: 0
| 2012  2012 Lontoo | 0 | 1 | 0 | 1 | 70 |
2016  2016 Rio de Janeiro: 0
2020  2020 Tokio: 0
| Yhteensä | 0 | 1 | 0 | 1 | 131 |
Lähteet:
Olympiamitalistit

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 Hopeaa | Erick Barrondo | 2012  2012 Lontoo |  Yleisurheilu | Miesten 20 km kävely |
| 3 Pronssia | Jean Pierre Brol | 2024  2024 Pariisi |  Ammunta | Miesten trap |
| 1 Kultaa | Adriana Ruano | 2024  2024 Pariisi |  Ammunta | Naisten trap |
Lähteet:
Kazungula

| Kazungula |
| --- | --- |
 Sambesijoki ja valtioiden rajat Kazungulan kohdalla, Kazungulan kaupunki joen pohjoisrannalla Sambiassa
 Kazungula
 Koordinaatit: 17°47′10″S, 25°16′30″E 
Valtio:   Sambia
Maakunta:  Eteläinen maakunta
Aikavyöhyke:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kazungula on pieni rajakaupunki Sambiassa. Kaupunki sijaitsee Sambesijoen pohjoisrannalla noin 70 km länteen Livingstonen kaupungista. Kazungulan edustalla Sambian, Namibian, Botswanan ja Zimbabwen rajat lähestulkoon kohtaavat Sambesijoella. Namibian ja Zimbabwen erottaa toisistaan vain noin 150 metriä pitkä kaistale Sambian ja Botswanan välistä rajaa, joten joella on lähes vierekkäin kaksi pistettä, joissa kolmen valtion rajat kohtaavat.
Kazungulan kohdalle valmistui toukokuussa 2021 suuri silta Sambesijoen yli Sambiasta Botswanan samannimiseen Kazungulan rajakaupunkiin. Silta korvaa aiemmin käytössä olleen lauttayhteyden ja sillalla kulkee sekä maantie että rautatie.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kazungula
Pekingin tekninen instituutti

Pekingin tekninen instituutti
Pekingin tekninen instituutti on yliopisto, joka sijaitsee Pekingissä Kiinassa. Yliopiston painopistealat ovat luonnontieteet ja teknologia. Yliopisto tarjoaa opetusta englanniksi ja kiinaksi aina kanditasolta tohtoritasolle saakka. Yliopiston kirjasto koostuu kahdesta pääkirjastosta, joiden yhteispinta-ala on 46 000 neliömetriä.
Emanuel Granberg

Emanuel Granbergin vuosina 1778–1781 maalaamia katto- ja holvimaalauksia Paltaniemen kuvakirkossa. Parhaiten säilynyt maalaus on pääoven yläpuolella oleva Viimeinen tuomio.
Emanuel Granberg (vuoteen 1773 Gumse, 18. helmikuuta 1754 Vihanti – 1. elokuuta 1797 Oulu) oli suomalainen taidemaalari, erityisesti kirkkomaalari.
Granbergin isä oli Vihannin ensimmäinen kappalainen Michael Gumse. Granberg otti käyttöön äidinäitinsä sukunimen.
Granbergin teoksia on Kansallismuseossa. Hän on maalannut seuraavien kirkkojen maalaukset: Muhos 1773–1774, joka oli Emanuel Granbergin ensimmäinen suuri tilaustyö, Oulunsalo, Raahe, Vihanti 1787 ja Sotkamo 1787. Paltaniemen kuvakirkossa on hänen maalauksiaan, jotka on aiemmin kirjattu Mikael Toppeliuksen nimiin. Ne ovat kuitenkin osin tuhoutuneet ja menneet restauroinneissa pilalle.
Granbergin elämänvaiheita on Vihannin seurakunnan pyynnöstä tutkinut Paula Mäkelä. Granbergin maalauksista on Oulun taidemuseossa 46 lainattavaa diaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emanuel Granberg Wikimedia Commonsissa
Paltaniemen kuvakirkko, kuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
Paltamon vanha kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
Onni Okkonen, Suomen taiteen historia, s. 252
Immanuel Alm
Johan Alm
Helena Arnell
Johan Backman
Jonas Bergman
Johan Zacharias Blackstadius
Edla Blommér
Elias Brenner
Erik Cainberg
Margareta Capsia
Wilhelm Maximilian Carpelan
Auguste Joseph Desarnod
Robert Wilhelm Ekman
Samuel Elmgren
Gustaf Wilhelm Finnberg
Lennart Forstén
Lars Gallenius
Johan Georg Geitel
Berndt Godenhjelm
Emanuel Granberg
Johan Hedberg
Johan Gustav Hedman
Pietari Henrikinpoika
Adolf Hårdh
Johan Knutson
Pehr Adolf Kruskopf
Claes Lang (vanhempi)
Petter Lang
Aleksander Lauréus
Johan Lefrén
Thomas Joachim Legler
Liedon mestari
Johan Erik Lindh
Gustaf Lucander
Charlotta Malm-Reuterholm
Karl Peter Mazér
Erik Wilhelm le Moine
Abraham Myra
Didrik Möllerum
Mathilda Rotkirch
Nils Schillmark
Johan Strömer
Johan Stålbom
Gabriel Gotthard Sweidel
Carl Gustaf Söderstrand
Emanuel Thelning
Ulrik Thersner
Mikael Toppelius
Isak Wacklin
Erik Westzynthius (nuorempi)
Erik Westzynthius (vanhempi)
Magnus von Wright
Wilhelm von Wright
Pekka Ihalmo

Pekka Ihalmo on helsinkiläinen biokemian tohtori, joka on toiminut tutkijana muun muassa Helsingin yliopistossa ja Folkhälsanin tutkimuskeskuksessa. Hän on julkaissut munuaissairauksien mekanismeihin  ja biologisiin lääkkeisiin liittyviä tieteellisiä artikkeleita. Nykyisin hän työskentelee lääketeollisuudessa .
H-molliasteikko

H-molliasteikon etumerkinnät diskanttiviivastolla
Luonnollisen mollin nouseva ja laskeva skaala
Harmonisen mollin nouseva ja laskeva skaala
Melodisen mollin nouseva ja laskeva skaala
H-molliasteikko on h-sävelestä alkava sävelasteikko, jonka luonnolliseen muotoon kuuluu sävelet h, cis, d, e, fis, g, a ja h. H-mollin rinnakkaissävellaji on D-duuri ja muunnossävellaji H-duuri.
Variaatioita

Harmoninen molli: h, cis, d, e, fis, g, ais, h
Melodinen molli: h, cis, d, e, fis, gis, ais, h
Pentatoninen molli: h, d, e, fis, a
H-mollin etumerkintä eri nuottiavaimilla > Neljällä yleisimmällä avaimella

Neljällä yleisimmällä nuottiavaimella (diskantti-, altto-, tenori- ja bassoavain) on vakiintuneet standardit, miten niille kirjoitetaan etumerkit. H-mollin etumerkit kirjoitetaan niille ylläolevin tavoin.
Asteikon säveliä käyttäviä sointuja eri  sointuasteilla

| i | ii° | III | iv | v | VI | VII |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Bm Bm7 Bsus2 Bsus4 Bm(maj7) | C♯° C♯m7♭5  | D Dmaj7 Dsus2 Dsus4 D+ Dmaj7♯5 | Em Em7 Esus2 Esus4 | F♯m F♯m7 F♯sus4 F♯ F♯7 | G Gmaj7 Gsus2 | A A7 Asus2 Asus4 A♯° A♯°7 |
Huomaa, että yllä olevassa taulukossa on käytössä englantilainen sävelten nimeämistapa. Reaalisointumerkeissä, joita esiintyy lähinnä populaarimusiikin puolella, käytetään yleensä englantilaista nimeämistyyliä myös Suomessa, vaikka muuten Suomessa käytetäänkin lähtökohtaisesti saksalaista nimeämistapaa. Tämän englantilaisen tavan mukaisena reaalisointumerkeissä H-pohjaiset soinnut kirjoitetaan käyttäen B:tä, kun taas B-pohjaisissa soinnuissa kirjoitetaan aina alennusmerkki B:n perään.

H:n käyttäminen reallisoinnuissa on myös mahdollista, tyyliin: Hm, Hm7, Hsus2, Hsus4, Hm(maj7). Tämä tyyli on kuitenkin yhä harvinaisempaa.
Tunnettuja teoksia h-mollissa

Johann Sebastian Bach - H-mollimessu
Edvard Grieg - Vuorenkuninkaan luolassa
Billy Idol – Rebel Yell
Ed Sheeran – The Man
Eagles – Hotel California
Chris Cornell – You Know My Name
Metallica – One
Johannes Brahms – Klarinettikvintetti, op. 115
Antonín Dvořák – Sellokonsertto
Tomi Nyman

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 20. elokuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 188 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003 | Jokerit | 10 | (0) |
| 2004–2005 | Honka |  |  |
| 2006 | Omniworld |  |  |
| 2007 | Atlantis | 2 | (0) |
| 2008–2011 | Viikingit | 87 | (14) |
| 2012–2013 | PK-35 Vantaa | 44 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tomi Nyman (s. 20. elokuuta 1983 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
Nyman pelasi Jokereissa kymmenen Veikkausliigan ottelua kaudella 2003. Ensimmäisen liigaottelunsa hän pelasi 14. kesäkuuta 2003, kun Jokerit hävisi vierasottelun FC Hämeenlinnalle 1–2. Nyman pelasi vuonna 2006 Alankomaissa Eerste divisiessä edustaen Omniworldiä. Suomessa Nyman edusti Jokerien lisäksi alemmilla sarjatasoilla Honkaa, Atlantista, Viikinkejä ja PK-35 Vantaata.
Vuonna 2011 Nyman arvosteltiin ykkösen parhaimmalksi toppariksi. "FC Viikinkien toppari Tomi Nyman on ajoittain jopa täysin suvereeni omalla pelipaikallaan. Isokokoinen pelaaja hoitelee kaksinkamppailut ja pääpallot kovalla prosentilla. Myös hyökkäyspäässä Nyman on vaarallinen ja tälläkin kaudella hän tekee muutaman todella tärkeän maalin. Pieniä puutteita pelinavaamisessa, mutta puolustussuuntaan Ykkösen paras toppari."
Nyman on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri (KTM). Hän työskentelee Hilti Suomen terästeollisuuden toimialajohtajana.
Ancel Keys

Ancel Keys (seisoo keskellä) lehdistötilaisuudessa Gioia Taurossa, Calabriassa, Italiassa vuonna 1960.
Ancel Keys (26. tammikuuta 1904 Colorado Springs, Colorado – 20. marraskuuta 2004 Minneapolis, Minnesota) oli yhdysvaltalainen ravinnon ja sairauksien yhteyttä tutkinut biologi ja eläinfysiologi.
Elämä ja ura

Keys valmistui Kalifornian yliopistosta Berkeleystä. Hän suoritti biologian tohtorintutkinnon Scripps Institutessa La Jollassa ja fysiologian tohtorintutkinnon Cambridgessa. Sen jälkeen Keys työskenteli Minnesotan yliopistoon perustamansa Laboratory of Physiological Hygiene -laitoksen johtajana vuoteen 1972 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Keys kehitti Yhdysvaltain armeijalle toiseen maailmansotaan K Ration -nimisen kuivamuona-aterian, joka koostui kahdesta keksistä, säilötystä lihasta, sokeroidusta juomajauheesta ja makeisesta. Ateria kehitettiin sellaiseksi, että laskuvarjohyppääjät saattoivat kantaa sitä helposti mukanaan.
Keys teki perustavanlaatuista tutkimustyötä nälkiintymisen fysiologian tutkijana. Hän julkaisi vuonna 1950 aihetta käsitelleen tutkimuksensa Biology of Human Starvation.
Keys julkaisi vuonna 1953 niin sanotun rasva-sydän-hypoteesinsa, jonka mukaan runsas kolesterolin, kokonaisrasvan ja tyydyttyneen rasvan saanti nostaisivat veren kolesterolia, mikä johtaisi valtimotaudin kehittymiseen. Hypoteesiin kuului myös se, että tyydyttyneen rasvan vaihtaminen monityydyttymättömään (linolihappo) vähentäisi veren kolesterolipitoisuutta. Hän kehitti myös asiaa koskevan kaavan, joka oli muotoa saturated fat (ΔS), polyunsaturated fat (ΔP), + cholesterol (ΔZ): ΔChol. = 1.2(2ΔS − ΔP) + 1.5ΔZ. Keys yhdisti kaavassaan tyydyttymättömän teollisen transrasvan tyydyttyneeseen rasvaan kutsuen näin saatua muuttujaa tyydyttyneeksi rasvaksi.
Keys sai tietää 1950-luvulla, että Etelä-Italiassa esiintyi vain vähän sepelvaltimotautia. Hän kiinnostui tämän johdosta ravinnon vaikutuksesta sydänterveyteen. Keys saavutti 1960-luvulla kuuluisuutta vuonna 1957 julkaisemallaan Seitsemän maan tutkimuksella, jossa löytyi positiivista korrelaatiota tyydyttyneen rasvan runsaan saannin ja sydän- ja verisuonikuolleisuuden väliltä. Suomi kuului tutkimusmaiden joukkoon.
Keysin rasva-sydän-hypoteesia on yritetty osoittaa todeksi lukuisissa interventio-, väestöseuranta- ja havainnointitutkimuksissa kuin myös ruumiinavauksiin perustuvissa tutkimuksissa siinä kuitenkaan onnistumatta. Keysin hypoteesilla on ollut tästä huolimatta ratkaiseva vaikutus kansallisiin ja kansainvälisiin ravitsemussuosituksiin.
Keys julkaisi vuonna 1960 vaimonsa kanssa keittokirjan Syö oikein, säästä sydäntäsi, josta tuli myyntimenestys. Kirjassa esiteltiin Kreetan saaren ruokavalioon pohjautuvaa Välimeren ruokavaliota, jossa lihan, kalan ja maitotuotteiden määrä oli pienempi kuin hedelmien, vihannesten, pastan, leivän ja oliiviöljyn yhteismäärä.
Kirjat

Keys, Ancel & Keys, Margaret: Syö oikein, säästä sydäntäsi (Alkuteos Eat Well and Stay Well, suom. Annikki Toikka-Karvonen, suomenkielisen laitoksen esipuhe P. Soisalo) Porvoo: WSOY, 1959.
Kirkkohallitus

| Kirkkohallitus |
| --- | --- |

 Kirkon talo Helsingin Etelärannassa.
Perustettu:  1944
Päämaja:  Eteläranta 8 00130 Helsinki
Kansliapäällikkö:  Pekka Huokuna
Kattojärjestö:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirkkohallitus (lyhenne KKH) on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon keskushallinnon valmisteleva ja toimeenpaneva luottamuselin, jolla on erityisesti kirkon yhteiseen talouteen liittyviä erillistehtäviä. Kirkkohallitus toimii kirkon keskusrahaston hallituksena.
Kirkkohallitukseksi kutsutaan myös kirkkohallituksen virkamiehistä koostuvaa virastoa, joka jakautuu useisiin osastoihin.
Historia

Kirkkohallitus on kirkon keskushallinnon osana kaikkein nuorin. Se on perustettu vuonna 1944 hallinnoimaan kirkolle II maailmansodan aikana jaettuja ulkomaisia avustuksia köyhille ja sodan runtelemille seurakunnille. Kirkon keskusrahaston hallituksena toimiminen on edelleen kirkkohallituksen tärkein tehtävä.
Ennen kirkkohallituksen perustamista kirkon yhteistä hallintoa hoitivat kirkolliskokous ja piispainkokous. Kirkon hallinnon perusrakenne on muodostunut seurakunnista, hiippakunnista ja kirkolliskokouksesta. Kirkon hallinto on muodostunut siten synodaalisesti muodostetusta seurakuntahallintosta ja kirkolliskokouksesta, sekä piispallisesti johdetusta hiippakuntahallinnosta, joka sisältää pappien hallinnoinnin. Kirkkohallitus muodostaa evankelis-luterilaiselle kirkolle jonkin verran vieraan konsistoriaalisen hallintorakenteen, minkä johdosta kirkkohallituksen asemasta on käyty keskustelua sen koko olemassaolon ajan.
Kirkkohallituksen yhteyteen on myöhemmin liitetty tai perustettu mm. kirkon tiedotuskeskus ja kirkon työmarkkinalaitos, kirkon ulkoasiain osasto, kirkon tutkimuskeskus, sekä piispainkouksen kanslia.
Tehtävät

Kirkkohallituksen tehtävä on hoitaa kirkon yhteistä hallintoa, taloutta ja toimintaa. Lisäksi kirkkohallitus toimii kirkon keskusrahaston hallituksena.
Kirkkohallitus lisäksi
antaa valtioneuvoston kirkolta pyytämät lausunnot
valmistelee asioita kirkolliskokoukselle
huolehtii kirkolliskokouksen päätösten täytäntöönpanosta
ohjaa ja valvoo sen yhteyteen perustettujen toimielinten työtä
päättää ulkomaisten opintojen, koulutuksen tai ammatillisen harjoittelun tunnustamisesta ja rinnastamisesta sekä tutkinnon tuottamasta kelpoisuudesta
perustaa ja lakkauttaa kirkkohallituksen virat
julkaisee kirkon säädöskokoelmassa siihen otettavat säädökset
määrää kolehdeista
edistää kirkon toimintaa ja valvoa sen etua.
Kirkkohallitus ei tehtäviltään rinnastu valtioneuvostoon tai hallitukseen. Kirkon keskushallinto on kaiken kaikkiaan varsin heikko verrattuna valtion keskushallinnon asemaan yhteiskunnassa, ja kirkkohallituksen asema kirkon keskushallinnossa on merkittävästi heikompi kuin ministeriöiden vastaava asema.
Kirkkohallituksen asema perustuu sen valmistelu- ja täytäntöönpanotehtäviin suhteessa kirkolliskokoukseen, kirkon yhteisen talouden hoitamiseen sekä kirkon yhteiskunta- ja ulkosuhteiden hoitoon.
Kirkkohallituksen varsin kevyttä asemaa korostaa se, että sen rinnalla on kaksi muuta itsenäistä toimielintä, Kirkon ulkoasiain neuvosto ja kirkon työmarkkinalaitos, jotka ovat itsenäisiä omilla toimialoillaan. Näiden toimielimien henkilökunta on kuitenkin osa kirkkohallituksen henkilökuntaa.
Organisaatio > Jäsenet

Kirkkohallituksen puheenjohtaja on arkkipiispa. Muina jäseninä ovat piispainkokouksen valitsemat kaksi piispaa sekä kirkolliskokouksen valitsemat yhdeksän maallikkoa (yksi kustakin hiippakunnasta) sekä kaksi pappia.
Organisaatio > Virastokollegio

Kirkkohallituksen virastoa johtaa virastokollegio, johon kuuluvat kirkkohallitusta johtava kansliapäällikkö sekä kirkkohallituksen osastojen johtavat viranhaltijat, kirkkoneuvokset. Kirkkohallituksen toimivaltaa on jonkin verran delegoitu virastokollegiolle.
Organisaatio > Osastot

Kirkkohallituksessa on nykyään (2006) kaikkiaan viisi osastoa sekä eräitä erillisyksiköitä.
Viisi kirkkoneuvoston johtamaa osastoa ovat:
hallinto-osasto
talousosasto
henkilöstöosasto
toiminnallinen osasto
kirkon ulkoasiain osasto
| Osasto | Vastuullinen johtaja | Nykyinen |
| --- | --- | --- |
| Kirkkohallitus | Kansliapäällikkö | Pekka Huokuna |
| Hallinto-osasto | Osaston johtaja | Pirjo Pihlaja |
| Ulkoasiain osasto | Osaston johtaja | Kimmo Kääriäinen |
| Työmarkkinalaitos | Osaston johtaja | Anna Kaarina Piepponen |
| Toiminnallinen osasto | Osaston johtaja | Petri Määttä |
| Talousosasto | Osaston johtaja | Juha Tuohimäki |
Organisaatio > Osastot > Hallinto-osasto

Hallinto-osaston tehtävänä on valmistella kirkon järjestysmuodon muutoshankkeet kirkolliskokoukselle sekä valmistella kirkkohallituksen antama ohjeet ja täsmentävät määräykset kirkon hallinnosta. Osasto hoitaa kirkkohallituksen sisäisen hallinnon.
Organisaatio > Osastot > Talousosasto

Talousosasto hoitaa kirkon yhteistä taloutta sekä valmistelee kirkon keskusrahaston talousarvion kirkolliskokoukselle. Merkittävä talousoaston alayksikkö on kirkon eläketoimisto, joka hallinnoi kirkon työntekijöilleen maksamat eläkkeet. Kirkon eläkerahastoon on rahastoitu merkittävä määrä varoja kattamaan tulevia eläkevastuita.
Merkittävän alaosaston muodostaa tietohallintoyksikkö, joka pitää yllä kirkon yhteisiä tietojärjestelmiä.
Organisaatio > Osastot > Henkilöstöosasto

Henkilöstöosaston tehtävänä on hallinnoida kirkkohallituksen sisäistä henkilöstöpolitiikkaa. Tätä merkittävämpi tehtävä sillä on toimia kirkon työmarkkinalaitoksen toimistona.
Kirkon työmarkkinalaitos toimii kirkkotyönantajan edustajana työmarkkinaneuvotteluissa. Työmarkkinalaitos on erillinen toimielin, jonka valitsee kirkolliskokous. Kirkon työmarkkinalaitoksella ei ole erillistä henkilökuntaa, vaan sen henkilökuntana toimii kirkkohallituksen henkilöstöosaston henkilökunta.
Organisaatio > Osastot > Toiminnallinen osasto

Kirkkohallituksen toiminnallisessa osastossa on lukuisia yksiköitä, joiden tehtävänä on seurata ja kehittää seurakunnallista työtä.
Toiminnallisen osaston yksiköt ovat:
Diakonia ja yhteiskuntatyö (KDY)
Jumalanpalvelus- ja musiikkitoiminta (KJM)
Kasvatus ja nuorisotyö (KKN)
Perheasiat (KP)
Sairaalasielunhoito (KS) suunnittelee ja kehittää sielunhoitoa. Se edistää hengellistä työtä terveydenhuollon laitoksissa sekä kehittää avoterveydenhuollossa tehtävää sielunhoitoa. Sairaalasielun yksikkö toteuttaa sielunhoito- ja työnohjaajakoulutusta kirkon työntekijöille, osallistuu terveydenhuollossa eettisistä ja sielunhoidollisista kysymyksistä käytävään keskusteluun, tuottaa sielunhoitoa käsitteleviä julkaisuja sekä pitää yhteyksiä muiden kirkkojen sielunhoitajiin koti- ja ulkomailla.
Kirkon koulutuskeskus (KK), jonka tehtävänä on järjestää, koordinoida ja kehittää kirkon henkilöstökoulutusta.
Organisaatio > Osastot > Kirkon ulkoasiain osasto

Kirkon ulkoasiain osastossa on teologisten asioiden, ulkosuomalaistyön ja kirkon lähetystyön yksiköt. Osasto vastaa kirkon ekumeenisten suhteiden valmistelusta.
Ulkoasiain osaston henkilökunta toimii Kirkon ulkoasiain neuvoston henkilökuntana. Ulkoasiain neuvosto on kirkkohallituksesta erillinen arkkipiispan johtama toimielin, joka vastaa kirkon ulkoasioista, mm. ekumeenisista suhteista ja edustamisesta. Ulkoasiain neuvosto johtaa ulkoasiain osaston työtä. Ulkoasiain neuvoston 10 valittua jäsentä valitsee kirkolliskokous neljäksi vuodeksi kerrallaan.
Organisaatio > Erillisyksiköt

Kirkkohallituksessa on seuraavat erillisyksiköt:
Arkkipiispan kanslia
Piispainkokouksen kanslia
Kirkon tutkimuskeskus
Kirkon viestintä
Kirkon ruotsinkielisen työn keskus, joka toimii läheisessä yhteistyössä Porvoon hiippakunnan kanssa.
Kirkkohallituksen alaisuudessa toimii myös kirkon strategisia hankkeita, kuten Hengellinen elämä verkossa -hanke (2009-2012).
Kansliapäälliköt

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kirkkohallituksen kansliapäällikköinä:
1991–1997: Pertti Mäkeläinen
1998–2010: Risto Junttila
2010–2018: Jukka Keskitalo
2019– Pekka Huokuna
Aiheesta muualla

Kirkkohallituksen www-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)