stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tähtitornin vuori
Puiston taideteokset

Puistoon sijoitetuista julkisista taideteoksista näkyvimmällä paikalla on Robert Stigellin yli neljämetrinen veistos ”Haaksirikkoiset”. Teoksen aiheena on haaksirikkoon joutunut perhe. Kun teos paljastettiin loppuvuodesta 1898, se sai myös voimakkaita poliittisia merkityksiä sorto­vuosien vuoksi: haaksirikkoon joutunut perhe on kääntänyt selkänsä itään ja kohottaa katseensa pelastuksen toivossa kohti länttä.
Rantaa pitkin kulkevan Laivasillankadun ja Saksalaisen kirkon välisellä alueella sijaitsee kolme muuta taideteosta. Gunnar Finnen teos ”Habsburg-höyrylaivan muistomerkki” on vuodelta 1939. Graniittinen kivipaasi on pystytetty kunnioittamaan Suomen sisällis­sodassa kaatuneita ja erityisesti höyrylaiva Habsburgin tuhossa 1918 hukkuneita saksalaisia sotilaita.
Niels Haukelandin ja Rafael Wardin ”Juutalaispakolaisten muistomerkki” (”Apua anovat kädet”) taas on pystytetty vuonna 2000 niiden juutalaisten muistoksi, jotka toisen maailman­sodan aikana luovutettiin Suomesta Saksaan. Muistomerkki koostuu kivipaadesta ja siihen nojaavasta kahdesta reliefistä. Paateen on kaiverrettu tapahtumaan liittyvää tekstiä sekä luovutettujen kahdeksan henkilön nimet.
Gustav von Numersin ”Kuninkaallisen Suomen tykistörykmentin muistomerkki” on pystytetty paikalle, jossa rykmentin pääkasarmi toimi vuosina 1794–1811. Muistomerkki on graniittinen luonnonkivi, johon on kiinnitetty pronssinen muistolaatta.
Puiston eteläreunassa Tähti­tornin­kadun varressa on lammikko, johon vuonna 1928 pystytettiin Wäinö Aaltosen veistos Kahlaaja. Vuonna 1994 se kuitenkin vaurioituneena siirrettiin Rikhardinkadun kirjastoon. Vuonna 2008 lammikkoon pystytettiin Marjo Lahtisen veistos Torso.
Tapahtumia

Vuosittain itsenäisyyspäivänä Suomalaisuuden Liitto ja partiolippukunta NMKY:n Rastipartio järjestävät mäellä klo 9 valtakunnallisen lipunnostotilaisuuden, jossa esiintyy myös yksi Suomen vanhimmista kuoroista, Viipurin Lauluveikot -mieskuoro ja torvisoittokunta. Tilaisuus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1957, ja se radioidaan suorana lähetyksenä.
Suunnitelmia

1900-luvun alussa Tähtitorninmäkeä ehdotettiin Eduskuntatalon sijaintipaikaksi.
Suunnitelmissa on ollut laajentaa puistoaluetta Eteläsataman lahden rantaan saakka, jolloin välissä oleva Laivasillankatu muutettaisiin osittain tunneliksi. Kadun ja rantaviivan välissä on etupäässä kuorma-autojen pysäköintialue.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tähtitornin vuori Wikimedia Commonsissa
Helsingin kaupungin rakennusvirasto: Tähtitornin vuori (Arkistoitu – Internet Archive)
Observatorio hallitsi maisemaa 1870-luvulla.
Haaksirikkoiset-veistos.
Täpläsiilikäs

| Täpläsiilikäs |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Alaheimo::  Aitosiilikkäät Arctiinae
Suku::  Parasemia
Laji::  plantaginis
Kaksiosainen nimi
 Parasemia plantaginis  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Arctia plantaginis 
Katso myös
   Täpläsiilikäs Wikispeciesissä   Täpläsiilikäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Täpläsiilikäs (Parasemia plantaginis) on siilikkäiden heimoon kuuluva yleinen, päiväaktiivinen perhoslaji. Se on sukunsa ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö

Täpläsiilikäs on keskikokoinen perhoslaji, jota ei voi sekoittaa mihinkään muuhun perhoseen. Etusiivet ovat pohjaväriltään valkoiset ja niitä kirjovat epäsäännöllisen muotoiset, tummanruskeat alueet. Takasiivet ovat pohjaväriltään keltaiset tai oranssinkeltaiset, mutta siiven tyviosasta keskelle ulottuu tumma alue ja ulko-osassa on tummanruskeita täpliä. Naaraan takasiivet ovat selvästi koiraan siipiä tummemmat. Perhosten värisävy ja kuviointi vaihtelee erittäin paljon ja esimerkiksi koiraan värimuodolla f. hospita takasiipien pohjaväri on etusiipien tapaan valkoinen. Siipiväli on 35–40 mm ja naaraat ovat koiraita kookkaampia ja rotevampia. Perhosen ruumiin karvoitus on mustaa, mutta keskiruumiin sivuilla on vaaleat raidat. Niskassa on oranssi poikkijuova, jossa on musta täplä. Takaruumis on selkäpuolen mustaa raitaa lukuun ottamatta oranssi.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajia tavataan Euroopasta Itä-Aasiaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Lisäksi levinneisyysalue kattaa Pohjois-Amerikan pohjois- ja luoteisosat. Suomessa täpläsiilikästä tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia myöten. Pohjoisessa se on kuitenkin etelää harvinaisempi. Aikuiset perhoset lentävät yhtenä sukupolvena toukokuun lopulta lentoajan painottuessa kesä-heinäkuun vaihteeseen
Elinympäristö ja elintavat

Heimolleen hieman epätyypilliseen tapaan täpläsiilikäs lentää enimmäkseen päivällä. Tämän vuoksi se ei lennä myöskään valolle. Koiras lentää nopeasti, naaras hitaammin. Lento keskittyy aurinkoisiin iltapäiviin ja muun ajan perhoset lepäävät kasvillisuuden joukossa, etenkin lehtien alapinnoilla. Aikuinen perhonen ei nauti ravintoa vaan elää toukkana syömänsä ravinnon turvin. Laji viihtyy kosteapohjaisissa metsissä ja pensaikoissa, joskus jopa soilla, mutta avoimissa ympäristöissä sitä ei tavata.
Naaras munii noin 200 munaa, jotka se sijoittaa kasvien lehtien alapinnoille. Naaras kuolee heti saatuaan muninnan päätökseen. Täpläsiilikäs talvehtii keskenkasvuisena toukkana, yleensä kuolleiden lehtien seassa. Toukat ovat täysikasvuisia touko-kesäkuun vaihteessa, jolloin toukka koteloituu sammalen tai heinien sekaan, lähelle maanpintaa.
Ravintokasvi

Toukka on polyfagi ja elää monilla ruohovartisilla kasvilajeilla, erityisesti kuitenkin ratamoilla (Plantago).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Täpläsiilikäs
Butterflies and Moths of North America (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Lindstedt et al. (2010), Characterizing the pigment composition of a variable warning signal of Parasemia plantaginis larvae. Funct. Ecol. 24, 759 (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1070697  Wikispecies: Parasemia plantaginis  BAMONA: Parasemia-plantaginis  BioLib: 54881  BOLD: 51477  BugGuide: 136494  EPPO: PSMAPL  EUNIS: 309211  Fauna Europaea: 447007  Fauna Europaea (new): ec6fa786-fb2a-4582-bab8-956e4f57765b  GBIF: 1808752  iNaturalist: 63811  IRMNG: 11054336  ITIS: 939818  LepIndex: 44122  LoB: 4378  MaBENA: ParasPlant  NBN: NBNSYS0000006142  Observation.org: 10034  Open Tree of Life: 983823  Laji.fi: MX.62249
Aqua Julia

| Aqua Julia |
| --- | --- |
 Aqua Marciaa Romavecchiassa lähellä Roomaa. Päällimmäisenä tiilistä tehtyjen Aqua Julian ja Aqua Tepulan vesikanavien jäänteitä.
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°53′49″N, 12°30′39″E
Rakennustyyppi:  akvedukti
Valmistumisvuosi:  40/33 eaa..
Pituus:  22,8 km
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Aqua Julian (punaisella) reitti.
Aqua Julia (Aqua Iulia) oli antiikin aikainen akvedukti Rooman kaupungissa Italiassa. Sen pituus oli noin 23 kilometriä, ja se toi kaupunkiin vettä idästä päin.
Historia

Aqua Julian rakennutti Agrippa, ja se valmistui vuonna 33 eaa. tai jo 40 eaa. Se oli yksi hänen ediilintoimessaan toteuttamista merkittävistä julkisista rakennustöistä. Tähän sisältyi uuden akveduktin rakentaminen ja kaikkien vanhojen akveduktien kunnostaminen. Keisari Augustus kunnostutti akveduktin vuosien 11 ja 4 eaa. välillä ja uudelleen vuonna 14 jaa., ja se sai nimen hänen Julius-suvustaan. Muita kunnostustöitä tehtiin Tituksen toimeksiannosta vuonna 79 jaa., Septimius Severuksen toimeksiannosta vuonna 196 sekä Caracallan toimeksiannosta vuonna 212.
Rakennelma

Aqua Julian lähteet sijaitsevat noin 750 metriä nykyisen Grottaferratan luostarin yläpuolella. Frontinuksen mukaan ne sijaitsivat kaksi mailia eli lähes kolme kilometriä oikealle Via Latinan kahdennestatoista mailipylväästä, mutta tämä arvio on liian suuri. Akveduktin pituudeksi annetaan 15 426 passusta (kaksoisaskelta) eli 22,8 kilometriä. Sen vedenjakelukapasiteetti oli 1 206 quinariaa eli 50 043 kuutiometriä vettä vuorokaudessa. Aqua Claudiasta saatiin lisäksi 162 quinariaa, ja 190 annettiin Aqua Tepulalle.
Useita akveduktin cippuksia eli etäisyyksiä mitanneita kivipaaluja tunnetaan, ja ne ovat kaikki Augustuksen ajalta. Paalu numero 302 on löydetty lähteiden läheltä ja 281 hieman luostarin alapuolelta, kun taas muita (157, 156, 154, 153) on löytynyt Capannellen alueelta Via Latinan seitsemännen mailipylvään kohdalta, ennen kuin kanava alkaa kulkea maanpinnan yläpuolella. Kaikki nämä paalut liittyvät vuosien 11–4 eaa. kunnostustöihin. Lisäksi yksi paalu on löytynyt luostarin yläpuolelta; siinä on numero 2. Se on peräisin vuodelta 14 ja liittyy Augustuksen myöhempiin kunnostustöihin, josta ei ole muita kirjallisia tietoja.
Siitä kohdasta, jossa Aqua Julia nousee maanpinnalle, se kulkee Aqua Tepulan yläpuolella Aqua Marcian kaarilla. Nämä kolme akveduktia tulivat yhdessä kaupunkiin Porta Tiburtinan (nyk. Porta San Lorenzo) kohdalla. Pääkanava johtaa akveduktin sen päätepisteenä toimineeseen castellumiin. Akveduktista oli kuitenkin myös haarauma, joka kulki Nymphaeum Alexandriin, ja osa sen kaarista on yhä nähtävissä Piazza Guglielmo Pepellä. Einsiedelnin itinerariumissa sitä kutsutaan nimellä Forma Claudiana. Frontinus kertoo, että ennen Aqua Claudian rakentamista Aqua Marcia ja Aqua Julia toimittivat vettä Caeliukselle ja Aventinukselle. Hänen aikanaan osa Marciasta ohjattiin eri suuntaan Spes vetuksessa ja toimitettiin Caeliuksen vesisäiliöille.
Aqua Julian lähteistä tuleva vesi johdetaan nykyisin Roomaan kanavalla nimeltä Marrana Mariana, jonka paavi Calixtus II rakensi vuonna 1122. Sitä on historiansa aikana käytetty pääasiassa myllyihin ja kasteluun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aqua Julia Wikimedia Commonsissa
Antimakhos Teoslainen

| Antimakhos Teoslainen> Ἀντίμαχος ὁ Τήϊος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 700-luku eaa.? Teos
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka (eeppinen)
Aikakausi:  antiikki
Kirjallinen suuntaus: eeppinen runous
Pääteokset:  Epigonoi?
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Antimakhos Teoslainen (m.kreik. Ἀντίμαχος ὁ Τήϊος, Antimakhos ho Tēïos, lat. Antimachus; 700-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoilija, joka oli kotoisin Teoksesta Jooniasta.
Plutarkhos sanoo, että Antimakhoksen kerrottiin tienneen jotakin pimennyksestä, joka tapahtui Rooman perustamispäivänä. Klemens Aleksandrialainen lainaa häneltä yhtä heksametrisäettä, jota Agiaan sanottiin jäljitelleen. Mikäli tämä pitää paikkansa, Antimakhos olisi kuulunut kreikkalaisen kirjallisuuden kaikkein varhaisimpaan aikaan.
Antimakhoksen nimiin laitettiin joskus eeppiseen kyklokseen kuulunut eepos Epigonoi. Joskus sen kirjoittajana pidettiin kuitenkin Homerosta itseään.
Täpläsirppisiipi

| Täpläsirppisiipi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Sirppisiipimäiset Drepanoidea
Heimo::  Sirppisiivet ja villaselät Drepanidae
Alaheimo::  Sirppisiivet Drepaninae
Suku::  Drepana
Laji::  falcataria
Kaksiosainen nimi
 Drepana falcataria  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Täpläsirppisiipi Wikispeciesissä   Täpläsirppisiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Täpläsirppisiipi (Drepana falcataria) on Etelä- ja Keski-Suomessa erittäin yleinen yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Laji on hyvin helposti tunnistettava, keskikokoinen ja hentorakenteinen perhonen, jota olemuksen perusteella voi luulla mittariperhoseksi.
Alkukesällä lentävän ensimmäisen sukupolven siipien pohjaväri on vaalean kellertävä. Loppukesällä lentävän toisen sukupolven yksilöt ovat pohjaväriltään usein ensimmäistä sukupolvea tummempia, jolloin niitä voi erehtyä pitämään ruskosirppisiipinä (Drepana curvatula). Etusiivet ovat leveät ja muodoltaan tunnusomaiset, sillä siiven kärki kaartuu sirppimäisesti ulospäin. Poikkiviirut ovat mustanharmaat ja aaltoilevat. Siiven takareunasta aivan siiven kärkeen ulottuu kuitenkin leveähkö, lähes suora ja väriltään punertavan ruskea juova. Lisäksi etusiivessä on laaja, mustanharmaa keskitäplä ja sen vieressä huomattavasti pienempi täplä. Takasiivet ovat etusiipiä vaaleammat ja poikkiviirut erottuvat niissä heikosti. Siipiväli on 30–39 mm.
♂
♂  △
♀
♀ △
Levinneisyys ja lentoaika

Täpläsirppisiipi on levinnyt laajalle, ja sitä tavataan Länsi-Euroopasta Itä-Siperiaan ulottuvalla alueella. Suomessa laji on erittäin yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta harvinaistuu pohjoista kohti ja puuttuu kokonaan Pohjois-Lapista. Perhoset lentävät kahtena, osittain päällekkäisenä sukupolvena toukokuun lopulta syyskuun alkuun. Toinen sukupolvi on ensimmäistä vähälukuisempi.
Elinympäristö ja elintavat

Täpläsirppisiipi viihtyy kosteissa lehti- ja sekametsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lentävät pääasiassa öisin ja tulevat valolle, mutta lähtevät häirittyinä helposti lentoon päivälläkin. Pohjoisempana laji lentää myös pilvisinä päivinä. Aikuisten perhosten imukärsä on surkastunut eikä se nauti ravintoa. Kasvatuskokeiden perusteella aikuisen perhosen elinaika on vain neljä vuorokautta. Kotelo talvehtii.
Täpläsirppisiipi risteytyy vaivatta läheistä sukua olevan ruskosirppisiiven kanssa, mutta jälkeläiset ovat ilmeisesti lisääntymiskyvyttömiä.
Ravintokasvi

Toukat elävät koivuilla (Betula) sekä lepillä (Alnus).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Täpläsirppisiipi
toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
Pertti Pakkanen: Drepana falcataria
UniProt: Taxonomy - Drepana falcataria (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1225579  Wikispecies: Drepana falcataria  BioLib: 51841  BOLD: 26226  CoL: 37M9J  EoL: 372941  EPPO: DRPNFA  EUNIS: 307026  Fauna Europaea: 443440  Fauna Europaea (new): 7d3a12b3-4eaa-4c24-887c-7cfc167d51a7  GBIF: 5143129  iNaturalist: 324216  IRMNG: 10331027  LepIndex: 84391  LoB: 6086  MaBENA: DrepaFalcat  NBN: NBNSYS0000005720  NCBI: 104428  Open Tree of Life: 897075  Laji.fi: MX.61394
Kirjeet (Filostratos)

| Kirjeet> Ἐπιστολαί.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Filostratos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  kirje
Julkaistu:  200-luku
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirjeet (m.kreik. Ἐπιστολαί, Epistolai, lat. Epistolae) on Filostratoksen, todennäköisesti Filostratos Ateenalaisen, kirjoittamien kirjeiden kokoelma. Siihen kuuluu 73 rakkausaiheista kirjettä.
Filostratoksen arvellaan kirjoittaneen kirjeet ennen asettumistaan Roomaan. Erään teorian mukaan hän olisi julkaissut kirjeistä elämänsä aikana kaksi eri laitosta. Ensimmäisen, palavaa rakkautta osoittavien kirjeiden kokoelman hän olisi julkaissut nuorena, ja toisen, hieman harkitumman kokoelman vanhemmalla iällään.
Kirjeet muistuttavat aiheensa ja tyylinsä puolesta Alkifronin kirjeitä, ja ovat mahdollisesti saaneet tältä vaikutteita. Niiden tavoitteena vaikuttaa olevan esitellä Filostratoksen monipuolisia kykyjä reettorina ja kirjailijana. Kirjeiden aiheet ovat pääosin hyvin samankaltaisia keskenään. Muutamat ovat satiirisia, ja yksi on Filostratoksen suojelijalle, keisarinna Julia Domnalle osoitettu sofistien puolustus. Lisäksi tunnetaan yksi ylimääräinen kirje, joka käsittelee kirjeiden kirjoittamista. Se on laitettu joskus Filostratos Ateenalaisen ja joskus Filostratos Lemnoslaisen nimiin.
Kirjeistä 63:n editio princeps oli Aldus Manutiuksen toimittama (Venetsia, 1499). Johannes Meursius lisäsi omaan laitokseensa kahdeksan kirjettä (Elzevirin paino, 1616). Gottfried (Gottfridus) Olearius lisäsi vielä kolme kirjettä, jotka julkaisi omassa Filostratoksen koottujen teosten laitoksessaan (2 osaa, Leipzig, 1709, fol.).
Kirjallisuutta

Philostratus: The Letters. Teoksessa Alciphron, Aelian, Philostratus: The Letters.  (Translated by A. R. Benner, F. H. Fobes. Loeb Classical Library 383)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1949.
Aiheesta muualla

Philostratus the Athenian: Epistulae et dialexeis. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Vesankajärvi

| Vesankajärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°16′45″N, 25°32′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Muuratjärven valuma-alue (14.28)
Laskujoki:  salmi Vähä-Vesankaan 
Järvinumero:  14.286.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  145,5 m  
Pituus:  3,2 km  
Leveys:  1,7 km  
Rantaviiva:  15,314 km  
Pinta-ala:  2,02882 km²  
Tilavuus:  0,01024733 km³  
Keskisyvyys:  5,05 m  
Suurin syvyys:  22 m  
Valuma-alue:  48 km² 
Saaria:  4 
 fiVesankajärvi 
Vesankajärvi  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Vesangan lähellä sijaitseva järvi. Sen kanssa samalla korkeudella on Vähä-Vesanka, joita yhdistävät toisiinsa Väli-Vesangassa oleva kapea salmi. Jos järvialtaat olisivat samaa järveä, olisi sen pinta-ala 305 hehtaaria.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 203 hehtaaria eli 2,0 neliökilometriä, se on 3,2 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leveä. Järvessä on pääaltaan lisäksi Väli-Vesanka, jonka salmen poikki on rakennettu Haapamäki–Jyväskylä-rautatien penger kapealla sillalla. Pohjoispäässä sijaitsevat Tapaninniemi ja Kiponniemi, joiden taaksi jää suojaan erilliset lahdet. Järven kaakkoispää muodostuu 1,6 kilometriä pitkästä järvenselästä, jonka pohjukassa sijaitsee Vesangan asuinalueita. Järvellä on kartan mukaan neljä saarta, joista suurin on Iso Sikosaari. Muut saaret ovat Pieni Sikosaari, Kuoliosaari ja eräs kartassa nimettömänä piirretty saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 10,25 miljoonaa kuutiometriä eli 0,01025 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 5,1 metriä ja suurin syvyys on 22 metriä. Syvin kohta sijaitsee Kiponniemen länsirannan tuntumassa. Järvellä on lisäksi kaksi yli 17 metriä syvää syvännettä. Järven rantaviivan pituus on 15,3 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata vaikka suotakin esiintyy. Rantaan putoavat Multamäen rinteet, mutta muuten rannat ovat alavia. Järvelle näkyy Humalamäki, jonka huippu kohoaa 35 metrin korkeudelle. Korkeimmat mäet sijaitsevat kuitenkin järven kaakkoispäässä, missä Koskenmäki ja Möykynmäki kohoavat  kauempana 55 metrin korkeuteen. Järven asutus on haja-asutusta, mutta Vesanka ja Kettulanmäki muodostavat asutusalueen. Rannoille on rakennettu yli 60 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet rautatien takana kulkevalta valtatieltä 18, sekä siitä haarautuvalta yhdysteiltä 16683 ja 16681. Järven kaakkoisosassa on uimaranta. Rannalla on myös Suomen Vapaakirkon toimintakeskus Kiponniemi, jossa on esimerkiksi kristillisiä leirejä ja kursseja, joita järjestää Suomen Vapaakirkon lisäksi mm. Lähetyshiippakunta.
Luontoarvoja > Vedenlaatu

Vesankajärvi on tummavetinen humusjärvi, jonka ekologinen luokitus on vuonna 2013 ollut hyvä. Järven vedenlaatua on tutkittu useampi vuosikymmen. Veden kokonaisfosforipitoisuus on ollut keskimäärin 18 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l), joten tämän arvon perusteella järvi on lievästi rehevöitynyt. Vedessä elävien levien määrää mitataan usein klorofyllipitoisuudella, jonka on ollut keskimäärin 11,8 μg/l. Tällaisia arvoja saadaan rehevistä järvistä. Veden happipitoisuus on alusvedessä lämpötilakerrostuneisuuden aikana ollut laskussa ja loppukesällä tai lopputalvesta on alusvedessä ilmennyt happivajausta. Veden happamuustaso on ollut keskimäärin pH 6,6.
Luontoarvoja > Istutuksia

Järveen on vuosina 2005–2014 istutettu kuhaa, siikaa ja rapua.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Vesankajärven valuma-alueeseen (14.286) järvi kuuluu. Valuma-alueesta 79 % on metsämaata, 11 % suomaata, 10 % vesialueita ja 4 % viljelymaata. Järven vedenpinnan korkeus on 145,5 metriä mpy.
Vesankajärvi on valuma-alueensa pääjärvi, joka kokoaa kaikki yläpuoliset vedet itseensä ja laskee ne eteenpäin Kuusjärven alueen (14.285) läpi Muuratjärven lähialueeseen (14.281). Tämä tekee Vesankajärven valuma-alueesta Muuratjärven valuma-alueen (14.28) latvavesistön. Järveen laskee vesiä pääasiassa pohjoisesta päin. Niitä tuovat Turvakkojoki ja Suolijoki, jotka laskevat ensin Koveroiseen (15 ha), sekä Saarijärven (29 ha), Kalliojärvi (23 ha) ja Pitkäjärven (15 ha) kautta tuleva oja. Suolijoen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Kolujärvi (11 ha), Vasarainen (51 ha), Pieni-Vasarainen (20 ha) ja Iso-Musta (36 ha). Turvakkojoen valuma-alueella sijaitsevat Kinnaslampi ja Örö (4 ha).
Vesankajärven lähialueella on siihen suoraan laskevia järviä. Sen luoteisrantaan laskee Ykshaukinen (3 ha) ja sen eteläpäähän pieni Valkolampi (1 ha).
Vesankajärvi laskee Vähä-Vesankaan (102 ha), jonka kautta vesireitti etenee Kuohun kylän suuntaan Neulajokea pitkin Iso-Lampsiin, Vispiläjokea pitkin Kuusjärveen ja Myllyjokea pitkin Muuratjärveen. Tämän jälkeen on jäljellä lyhyt Muuramenjoki, joka laskee Päijänteeseen saariston suojaan Lehtiselälle.
Työuupumus

Työuupumusta esittävä pilapiirros: (Lääkäri) Öh... Taidatte olla loppuunpalanut. (Potilas) Köh köh.
Työuupumus (engl. burnout) eli loppuunpalaminen on työhön liittyvä stressioireyhtymä, joka häiritsee täysipainoista työstä suoriutumista. Työuupumuksen oireita ovat voimakas yleistynyt väsymys (ekshaustio), kyynistynyt asenne työtä kohtaan ja alentunut aikaansaamisen tunne. Muita yleisiä oireita ovat stressioireet, kuten vatsaoireet, päänsärky ja unettomuus. Työuupumus syntyy pitkään jatkuneesta altistumisesta työperäiselle stressille.
Yleisyys

Työterveyslaitoksen mukaan yhdeksän prosenttia suomalaisista työntekijöistä kärsii todennäköisesti työuupumuksesta. Yliopistotutkinnon suorittaneiden keskuudessa työuupumuksesta kärsivien osuus on alle puolet verrattuna muihin koulutusryhmiln.
THL:n vuonna 2011 julkaiseman tutkimuksen perusteella naisista 24 prosentilla esiintyy lievää ja kolmella prosentilla vakavaa työuupumusta ja miehistä 23 prosentilla lievää ja kahdella prosentilla vakavaa työuupumusta.
Työntekijät kärsivät toimihenkilöitä useammin työuupumuksesta. Seitsemän prosenttia työntekijöistä kärsii vakavasta työuupumuksesta ja kaksikymmentä prosenttia lievästä työuupumuksesta. Ylemmistä toimihenkilöistä viisi prosenttia kärsi vakavasta työuupumuksesta ja yhdeksäntoista lievästä. Alemmilla toimihenkilöillä vastaavat luvut olivat viisi ja neljätoista prosenttia.
Ruotsissa sairauslomalle työuupumuksen vuoksi jääneitä tilastoidaan toisin kuin Suomessa, koska sairautta pidetään siellä pätevänä sairausloman perusteena. Diagnoosinimikkeenä käytetään akuuttia stressireaktiota, ja se oli vuonna 2017 Ruotsin yleisin sairauspoissaolon syy. Työuupuneiksi diagnosoitujen määrä kasvoi Ruotsissa 73 prosenttia vuosina 2014–2015. Alle 30-vuotiaat naiset muodostavat suurimman potilasryhmän.
Työuupumuksen syyt

Työuupumus syntyy pitkään jatkuneesta altistumisesta työperäiselle stressille.
Työuupumuksen yhtenä merkittävänä syynä pidetään työtuntien liiallista määrää. Sen kehittymiseen vaikuttavat työntekijän tavoitteet, työpaikan työolosuhteet sekä molempien stressinhallintakeinot. Työssä erityisesti työn vaatimusten ja resurssitekijöiden epäsuhta altistaa uupumiselle.