stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petsamo (Tampere)
Historiaa > Vanhat puutalot poistetaan 1970

Vanhojen puutalojen aika Pellavanpetsamossa alkoi olla ohi, koska vuonna 1921 Tampellan ja kaupungin välillä solmittu alkuperäinen vuokrasopimus päättyisi 1970. Tampella halusi sitä ennen ostaa koko Saukonmäen alueen, luovuttaakseen tontit perustettaville asunto-osakeyhtiöille omakustannushintaan. Neuvottelu kaupungin kanssa johtikin lopulta sopimukseen hieman laajemmasta alueesta. Alkuperäiseen vuokrasopimukseen oli sisältynyt noin 4,7 hehtaarin alue, jota myöhemmillä sopimuksilla oli laajennettu noin 6 hehtaariin, mutta nyt kaupunki oli valmis myymään 7 hehtaarin alueen. Hinnaksi sovittiin 1,78 miljoonaa markkaa.
Kun kauppasopimus vietiin kaupunginvaltuuston päätettäväksi, nostivat kommunistit siitä kovan äläkän. He eivät olisi myyneet niin halvalla. Ilmeisesti arvelivat siitä saatavan helposti korkeammankin hinnan, koska koemerkinnässä halukkaita osakkeenostajia oli ollut pitkälti toista sataa enemmän kuin suunnitelmaan sisältyviä asuntoja. Lopulta kauppa kuitenkin hyväksyttiin kaupunginvaltuustossa vuonna 1963. Asemakaava- ja rakennussuunnitelman teki arkkitehti Jaakko Tähtinen. Hän pyrki suunnittelemaan asunnot vastaamaan mahdollisimman hyvää Arava-tasoa. Alue myös oli tarkoitus liittää juuri rakenteilla olevaan kaupungin kaukolämpöverkkoon, jolloin lämpökeskuksen rakentamiselta ja siihen investoinnilta vältyttiin.
Saukonmäessä asui, muuttobuumista huolimatta, vielä koko joukko pitkäaikaisia ja jopa alkuperäisiä asukkaita siinä vaiheessa kun ostajaehdokkaita uusiin taloihin ruvettiin valitsemaan. Näille mäessä jo kauan asuneille tarjottiin mahdollisuus merkitä asunto rakennettavista taloista. Muut tampellalaiset saivat merkitä asunnon itselleen pääasiassa palveluvuosien lukumäärän mukaan – pisimpään palvelleet saivat siten etusijan. Valmistumassa oli 500 asuntoa. Tampella myönsi asunnonostajille auliisti edullisia lainoja. Aravatalossa neliöhinnaksi tuli noin 200 mk/m² ja kovan rahan talossa noin 550 mk/m².
Vanhojen rakennusten purkaminen aloitettiin 1960-luvun puolivälissä kun uudistaloja alettiin rakentaa. Ensimmäiset niistä valmistuivat 1966. Paitsi asuintaloja, alettiin myös vanhaan pyykkimetsään rakentaa Saukkolan toimitaloa ja ostoskeskusta. Tämä kompleksi valmistui 1968. Seuraavan vuosikymmenen alkupuolella olivat kaikki viisi 7-kerroksista tornitaloa valmistuneet Vainiokadun varteen. Isonmäen päälle, Omakadun oikeaan reunaan oli noussut yksi erillinen lamelli ja siitä vähän matkan päähän toinen, tavallista pitempi lamellitalo, joka ulottui Omakadun ja Kaupinkadun kulmaan saakka. Kolme erillistä ja kolme toisiinsa kytkettyä lamellitaloa valmistui Saukonmäen etelärinteeseen. Kaikki nämä talot olivat 3-kerroksisia. Kun viimeiset talot olivat valmiina, oli kaikki vanhan Pellavanpetsamon puutalot purettu.
Aiheesta muualla

Koskesta voimaa -verkkojulkaisu: Petsamo – XXI kaupunginosa
Petsamon omakotialueelle rakennettu parin vuoden aikana 160 uutta taloa. Petsamosta kasvamassa 5.000 asukkaan kaupunginosa, Aamulehti, 27.09.1938, nro 260, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tampereen suuralueet, suunnittelualueet, tilastoalueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Keskustan suuralue: Amuri: Amuri A · Amuri B · Särkänniemi Kyttälä: Jussinkylä · Kyttälä A · Kyttälä B Petsamo: Petsamo Kaleva: Kaleva · Liisankallio · Kalevanrinne · Hakametsä Kalevanharju: Kalevanharju · Järvensivu · Vuohenoja Pyynikki: Pyynikki · Pyynikinrinne · Kaakinmaa Finlayson: Finlayson · Tammerkoski Nalkala-Ratina: Nalkala · Ratina Tammela: Osmonmäki · Tammela A · Tammela B · Tulli Tampella-Lapinniemi: Lapinniemi · Lappi · Tampella Kissanmaa: Kauppi · Kissanmaa · Uusikylä Niihama: Kaupinlaakso · Niihama
Koillinen suuralue: Messukylä : Ristinarkku · Aakkula · Messukylä Olkahinen: Kumpula · Tasanne · Olkahinen Leinola: Leinola · Holvasti Atala: Atala Pappila: Pappila Linnainmaa: Linnainmaa · Hankkio Ojala: Ojala Takahuhti: Takahuhti · Ruotula · Huikas Turtola: Turtola, Viiala Kämmenniemi: Kämmenniemi Nurmi-Sorila: Nurmi · Sorila · Aitoniemi Teisko: Polso · Terälahti · Velaatta · Viitapohja
Kaakkoinen suuralue: Kaukajärvi: Kaukajärvi · Lukonmäki · Annala · Haihara Hervanta pohjoinen: Hervanta luode · Hervanta koillinen Hervanta etelä: Hervanta lounas · Hervanta kaakko Rusko: Rusko Hervantajärvi: Hervantajärvi Vehmainen: Vehmainen Hallila: Hallila
Eteläinen suuralue: Härmälä: Härmälä · Rantaperkiö Koivistonkylä: Rautaharkko · Taatala · Koivistonkylä · Veisu · Korkinmäki · Nirva Peltolammi: Lakalaiva · Peltolammi · Multisilta · Sarankulma · Lahdesjärvi Hatanpää: Hatanpää Nekala: Viinikka · Nekala · Vihioja Muotiala: Jokipohja · Muotiala Vuores: Vuores
Läntinen suuralue: Epilä: Epilä · Epilänharju · Hyhky · Kaarila Haukiluoma: Haukiluoma · Lamminpää Ikuri: Ikuri Kalkku: Kalkku Myllypuro: Myllypuro Pispala: Ylä-Pispala · Tahmela · Ala-Pispala Rahola: Villilä · Rahola Tesoma: Ristimäki · Tesomajärvi Tohloppi: Tohloppi
Luoteinen suuralue: Lentävänniemi: Lentävänniemi Lielahti: Lielahti · Niemenranta · Hiedanranta · Santalahti Lintulampi: Niemi · Pohtola · Ryydynpohja · Lintulampi
Kaupunginosat jotka eivät ole tilastoalueita: Taraste
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Rolando Pieraccini

Rolando Raffaele Adolfo Pieraccini (s. 22. joulukuuta 1939 Italia) on Suomessa asuva italialaissyntyinen taidemesenaatti, galleristi ja kustantaja.
Pieraccini on asunut Suomessa vuodesta 1975. Hän on perustanut kaksi kustannusliikettä: Eurographica ja The Lauttasaari Press. Vuonna 2009 hän perusti Pieraccini-säätiön edistämään Suomen ja Italian kulttuurisuhteita. Pieraccini on itse ja säätiönsä kautta lahjoittanut 1960-luvulla aloittamansa taidekokoelman teoksia Ateneumin taidemuseolle. Vuonna 2018 hän lahjoitti Jean Sibeliuksen kirjeitä ja muuta aineistoa sekä ”Suuria suomalaisia” -kokoelman Kansallismuseoon.
Pieraccinille on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki toiminnasta suomalaisen kuvataiteen ja kulttuurin hyväksi. Pieraccini on naimisissa suomalaisen Siv Pieraccinin kanssa.
Pieraccini on toimittanut ja kustantamonsa kautta julkaissut taidekirjoja ja italialaisen kirjallisuuden antologioita suomeksi.
Julkaisuja

Italialaisia kertomuksia 1900-luvulta. Helsinki: Lauttasaari Press, 2007. ISBN 978-951-97511-9-1
Italian runoutta 1900-luvulta: 33 runoilijaa – 120 runoa. Helsinki: Lauttasaari Press, 2004. ISBN 951-97511-7-3
Aiheesta muualla

Ateneumille suurlahjoitus.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
André Pieyre de Mandiargues

| André Pieyre de Mandiargues> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1909 Pariisi, Ranska
Kuollut: 1991 (81–82 vuotta) Pariisi, Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Kirjallinen suuntaus: surrealismi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
André Pieyre de Mandiargues (1909 Pariisi, Ranska – 1991 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen runoilija ja prosaisti.
Pieyre de Mandiargues liikkui vuodesta 1947 maalaustaiteen ja surrealistien piireissä. Hänen oma surrealisminsa sisältää nykymyyttejä, väkivaltaa ja erotiikkaa.
Suomennetut teokset

Tyttö ja moottoripyörä (La motocyclette), suom. Jukka Mannerkorpi, Helsinki: WSOY 1970 Sarja: Aikamme kertojia. A-sarja
Kierre, teoksessa: Varjo tai kevyt valo, suom. Mirja Bolgár, WSOY 1980 ISBN 951-0-10165-6
Pesäpallon sopupeliskandaali

Pesäpallon sopupeliskandaali oli tapahtumasarja vuonna 1998, jolloin suuri joukko pesäpallon pelaajia, johtohenkilöitä, toimitsijoita ja edustajia tavoitteli taloudellista hyötyä sopimalla pesäpallo-ottelujen lopputuloksista ja lyömällä vetoa varmoista tuloksista. Poliisin käynnistämässä esitutkinnassa oli 460 henkilöä, joista valtaosalle ei tullut syytteitä. Langettavan tuomion sai kolmekymmentä ihmistä. Rangaistukset vaihtelivat sakoista ehdolliseen vankeuteen. Lisäksi tuomitut joutuivat maksamaan voittojaan takaisin Veikkaus Oy:lle. Veikkaus Oy:n arvio tappioista oli noin 14 miljoonaa markkaa.
Viimeisten syytteiden käsittely alkoi Vantaan käräjäoikeudessa 25. lokakuuta 2005 yhdeksää miestä koskien.
Pesäpallon suosio laski huomattavan paljon tapauksen takia.
Taustaa

Aiemmin talkoovoimin maakuntatasolla harrastettu pesäpallo eli suosionsa kultakautta 1990-luvulla. Lajista pyrittiin tekemään täsmätuotetta eli brändiä, mikä oli kuitenkin monelle urheiluvaikuttajalle vieras ajatus. Pesäpallo hyväksyttiin Veikkauksen vedonlyöntilistoille, ja laji sai laajaa julkisuutta television kautta. Pesäpallohuuma houkutteli apajille myös sponsoreita, ja etenkin vuosina 1996 ja 1997 lajia oltiin viemässä suurkaupunkeihin mainostulojen saamiseksi.
Pesäpallo-ottelujen televisionnin myötä pelin sääntöjä muokattiin TV:n katsojille ystävällisemmiksi. Suurimpien kaupunkien valloitus jätettiin yhden valttikortin varaan, kun vuonna 1996 perustettiin hieman salamyhkäisesti Kaisaniemen Tiikerit -seura. Pesäpallon sääntöjä tuntemattomien liikemiesten mukaantulo nosti rahan perinteisen talkoohengen ja urheilullisten meriittien edelle. Veikkauksen kanssa tehtyyn vedonlyöntisopimukseen jääneet aukot houkuttelivat monien seurojen johtohenkilöitä ja pelaajia kiusaukseen.
Pesäpalloilun musta torstai

Pesäpalloilun musta torstai -nimitystä käytetään päivämäärästä 13. elokuuta 1998, jolloin sopupeliskandaali tuli ilmi ja tapahtumasarjan keskeisimmät ottelut pelattiin. Kyseisenä päivänä MTV3 uutisoi Kymmenen uutisissa toimittaja Erkki Valtamäen tekemän jutun Seinäjoella 11. elokuuta pelatusta Seinäjoen Maila-Jussit – Kankaanpään Maila -ottelusta, jota toimittaja epäili niin sanotuksi sopupeliksi. Toimittaja epäili, että joukkueet olisivat sopineet pelin päättyväksi tasan. Jutun vakuudeksi Valtamäki oli haastatellut ottelussa 3-pesällä toiminutta aputuomaria, joka totesi pelin näyttäneen hieman oudolta.
Pesäpalloilun musta torstai > Veikkauksen reaktio

Valtion vedonlyöntiyhtiö Oy Veikkaus Ab:ssä yhtiön tietokoneet näyttivät 10. elokuuta lähtien pelipanosten kertyneen epätavallisesti tietyille yhdistelmille. Automaattinen varojärjestelmä sulki kaksi yhdistelmää 13. elokuuta kello 17.09 ja 17.11. Pelit päättyivät lopulta Veikkauksen kannalta epäedullisesti noin 10–14 miljoonan markan tappioon.
Veikkauksen kaupallinen johtaja Jussi Isotalo kutsui 14. elokuuta aamulla Superpesis Oy:n toimitusjohtaja Kimmo Tolosen ja kilpailupäällikkö Arto Ojaniemen neuvotteluun Veikkauksen toimitiloihin, jossa Isotalon kerrotaan puhuneen tapahtumasta Pitkävedon historian suurimpana skandaalina. Veikkaus teki Keskusrikospoliisille tutkintapyynnön 21. elokuuta. Esitutkinnan aikana poliisi kuulusteli 561 henkilöä, ja pidätettynä oli 49 henkilöä.
Suomen Pesäpalloliitto langetti heinäkuun alussa 1999 kaikkiaan 68 sopupeleihin sekaantuneelle pelaajalle, valmentajalle ja huoltajalle peli- ja toimitsijakiellon. Valtaosa kielloista oli kymmenen ottelun pituisia. Jutun syyteharkinta valmistui 25. huhtikuuta 2000, jolloin kaikkiaan 21 Superpesis-joukkueiden jäsentä vastaan nostettiin syytteet. Rikosnimikkeinä olivat törkeä petos, petos ja avunanto petokseen. Syytteeseen asetetuista pelaajia oli 12, pelinjohtajia seitsemän ja muita seuraihmisiä kaksi.
Pesäpalloilun musta torstai > Oikeuskäsittely

Sopupeliskandaalin käsittely alkoi Vantaan käräjäoikeudessa marraskuussa 2000. Jutun syyttäjänä toimi kihlakunnansyyttäjä Ari-Pekka Koivisto. Käräjäoikeus antoi päätöksensä 4. kesäkuuta 2001. Oikeus hylkäsi Veikkauksen 9,4 miljoonan markan vahingonkorvausvaatimuksen, koska Veikkaus ei pystynyt osoittamaan, olivatko syytetyt tehneet petoksensa yhdessä. Sen sijaan syytetyt tuomittiin maksamaan Pitkävedossa voittamansa rahat Veikkaukselle sekä korvaamaan yhteisvastuullisesti Veikkauksen 520 000 markan oikeudenkäyntikulut.
Jutun pääkäsittelyn alkaessa syytettyjen puolustus väitti, että Veikkauksella olisi ollut varmaa tietoa mahdollisista sovituista otteluista ennen kohuttua kierrosta. Puolustuksen mukaan Veikkaus oli syyllistynyt huolimattomuuteen jättäessään sulkematta kyseiset kohteet. Elokuussa 1998 Veikkauksen toimitusjohtajana toiminut ja sittemmin tehtävästä irtisanottu Matti Ahde kiisti väitteet ollessaan kuultavana oikeudessa.
Osa tuomituista ilmoitti heti valittavansa hovioikeuteen. Helsingin hovioikeus aloitti sopupelijutun käsittelyn 8. lokakuuta 2002. Syyttäjä Ari-Pekka Koivisto vaati tuomioiden koventamista 13 syytetyn osalta. Hovioikeus piti 6. helmikuuta 2003 antamallaan päätöksellä tuomiot pääosin ennallaan. Yhden syytetyn tuomio koveni sakoista neljän kuukauden ehdolliseksi vankeudeksi, koska hovioikeus katsoi hänen osaltaan petoksen törkeäksi. Hovioikeus katsoi rikosten olleen tahallisia ja suunnitelmallisia sekä vahingoittaneen pesäpalloa lajina, mutta otti lieventävänä seikkana huomioon tuomituille koituneet muut kielteiset seuraukset. Myös hovioikeus hylkäsi Veikkauksen esittämän vahingonkorvausvaatimuksen. Hovioikeuden mielestä Veikkauksen kohdevalinta ja kertoimenasettelu olivat houkutelleet rikokseen.
Pesäpalloilun musta torstai > Seurauksia

Sopupelien paljastuttua Veikkaus poisti pesäpallon Pitkävedon pelilistoilta ja hyväksyi sen takaisin koko kauden laajuudessa vasta keväällä 2006. Sopupeliskandaalin takia MTV3 lopetti pesäpallon televisioinnin kauden 1998 jälkeen.
Osa tuomituista pelaajista lopetti uransa sopupelijupakkaan, mutta osa palasi takaisin kentille heille langetettujen kilpailukieltojen päätyttyä. Vuoden 1999 Itä–Länsi-ottelun kokoonpanot menivät miltei kokonaan uusiksi, kun monien huippupelaajien oli todettu sekaantuneen sopupeleihin.
Juvan Pallon toiminta ajautui sopupeliskandaalin seurauksena vaikeuksiin, ja seura lakkautettiin vuonna 2002. Marraskuussa 2019 sai ensiesityksensä seuran vaiheista kertova, Lotta-Kaisa Riistakosken käsikirjoittama ja ohjaama dokumenttielokuva Kunniakierros.
Sopupeliskandaalin oikeuskäsittelyn päättymisen aikoihin helmikuussa 2003 suurin osa tuomituista pelaajista oli jo vetäytynyt Superpesiksestä. Mukana olivat tällöin vielä Petri Kaijansinkko Pattijoen Urheilijoiden kakkospelinjohtajana, Jani Petri Komulainen Sotkamon Jymyssä sekä vuoden 2003 aikana Kinnarin Pesiksessä paluun tehnyt Pasi Nurminen. Jari Torkkel toimi fysioterapeuttina Kinnarin Pesiksessä. Vuoden 2002 aikana uransa olivat lopettaneet Koskenkorvan Urheilijoiden pelinjohtaja Jari Alasmäki sekä pelaajat Jan Hautala ja Riku Kytösalmi. Sopupelijupakan vuonna 1999 työpöydälleen saanut Vantaan kihlakunnansyyttäjä Ari-Pekka Koivisto oli ennen hovioikeuden päätöstä siirtynyt valtakunnansyyttäjäksi.
Oulun Lipon riveissä pelannut Kari Kallio, jolla ei ollut mitään osuutta sopupeleihin, sysäsi vuonna 2013 antamassaan haastattelussa osan vastuusta Veikkaukselle ja Superpesis Oy:lle. Kallio piti skandaalin perimmäisenä syynä Superpesiksen ahneutta, joka ”oli tuhota koko lajin”.
Sopupeliskandaalin paljastanut toimittaja Erkki Valtamäki kertoi Ilkka-lehden haastattelussa vuonna 2018 saaneensa uhkaussoittoja tapauksen vuoksi. Eräs jutussa tuomittu oli yrittänyt estää Valtamäkeä todistamasta oikeudessa. Valtamäen mukaan sopupelijupakka oli johtanut muutamien hänen vanhojen ystävyyssuhteidensa katkeamiseen. Elokuussa 1998 Juvan Pallossa pelannut Sami Joukainen kertoi omasta osuudestaan sopupeliskandaalissa vuonna 2019 ilmestyneessä elämäkerrassaan.
Sovitut ottelut

11.08.1998 pelattu ottelu
| Ottelu | Tulos |
| --- | --- |
Seinäjoen Maila-Jussit - Kankaanpään Maila: 1-2 (5-2,5-6,0-3) 
Tuomion mukaan ottelun Oulun Lippo - Jyväskylän Kiri lopputuloksesta ei päätetty etukäteen (tulos 2-1 [4-2,4-5,0-0,3-1] )
Samana päivänä pelatun Sotkamon Jymy - Siilinjärven Pesis sopimista ei pystytty todistamaan.
13.08.1998 pelatut sovitut ottelut
| Ottelu | Tulos |
| --- | --- |
Kaisaniemen Tiikerit - Haminan Palloilijat: 2-1 (8-3,2-3,6-0) 
Siilinjärven Pesis - Juvan Pallo: 0-2 (1-4,4-6) 
Kankaanpään Maila - Oulun Lippo: 2-1 (0-6,4-0,2-1)
Aiheesta muualla

Sami Joukainen ja Harri Liekola: Lyöjäkuningas – Sami Joukainen mailan varressa. Jyväskylä: Docendo, 2019.
Jayne Anne Phillips

Jayne Anne Phillips vuonna 2010.
Jayne Anne Phillips (s. 1952 Buckhannon, Länsi-Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka on kirjoittanut sekä novelleja että romaaneja. Hän on saanut useita kirjallisuuspalkintoja, kuten Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinnon ja Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian akatemiapalkinnon. Hän toimii englannin kielen professorina Rutgers-Newarkin yliopistossa New Jerseyssä.
Teokset > Romaanit

Machine Dreams (1984) (suom. Koneunia, Tammi 1985)
Shelter (1994) (suom. Suojelus, Tammi 1995)
MotherKind (2000) (suom. Äidin aika, Tammi 2000)
Lark and Termite (2009) (suom. Kiuru ja Termiitti, Tammi 2009)
Quiet Dell (2013) (suom. Murhenäytelmä, Tammi 2014)
Night Watch (2023)
Teokset > Novellikokoelmat

Sweethearts (1976)
Counting (1978)
Black Tickets (1979) (suom. Mustat kuviot, Tammi 1982)
How Mickey Made It (1981)
Fast Lanes (1984) (suom. Pikakaistat, Tammi 1987)
Teokset > Suomennetut teokset

Kiuru ja Termiitti (Lark and Termite), suom. Kersti Juva, Helsinki: Tammi 2009 ISBN 978-951-31-4646-7
Koneunia (Machine dreams), suom. Marja Alopaeus, Helsinki: Tammi 1985 ISBN 951-30-6127-2
Murhenäytelmä (Quiet Dell), suom. Kersti Juva, Helsinki: Tammi 2014 Keltainen kirjasto: 454 ISBN 978-951-31-7777-5
Suojelus (Shelter), suom. Kersti Juva, Helsinki: Tammi 1995 Keltainen kirjasto 284 ISBN 951-30-9672-6
Äidin aika (Motherkind) , suom. Kersti Juva, Helsinki: Tammi 2000 Keltainen kirjasto 330  ISBN 951-31-1891-6
Mustat kuviot (Black tickets), suom. Marja Alopaeus, Helsinki: Tammi 1982 Sarja: Kurki-kirja ISBN 951-30-5341-5 Luettelo novelleista:
Pikakaistat (Fast lanes), suom. Kersti Juva, Helsinki: Tammi 1987 ISBN 951-30-6760-2 Luettelo novelleista:
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Arthur Pigou

| Arthur Pigou |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. marraskuuta 1877  Ryde 
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Alfred Marshall
Tutkimusalue:  Taloustiede
Arthur Cecil Pigou (18. marraskuuta 1877 – 7. maaliskuuta 1959) oli englantilainen ekonomisti, joka tunnetaan erityisesti hyvinvoinnin taloustiedettä (engl. welfare economics) käsittelevästä tutkimustyöstään.
Pigou opiskeli Alfred Marshallin johdolla Cambridgen yliopistossa ja myöhemmin seurasi Marshallia yliopiston poliittisen taloustieteen professorina. Tässä tehtävässä Pigou toimi vuosina 1908–1943.
Pigoun tunnetuimpiin tutkimuksiin kuuluu hänen kielteisten ulkoisvaikutusten korjaamiseen suunnittelemansa vero. Näistä nykyisin haittaveroiksi kutsuttavista veroista käytetään myös nimitystä Pigoun verot.
Tärkeimmät teokset

The Economics of Welfare, 4th ed. 1932.ISBN 0-7658-0739-4
Keynes's General Theory: A Retrospective View. 1950.
The Political Economy of War. 1921.
The Theory of Unemployment. 1933.
Unemployment. 1914.
Wealth and Welfare. 1912.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
↑  (en) SNAC . Tieto on haettu Wikidatasta.
↑  Aleksandr Prohorov (toim.), Большая советская энциклопедия, Moskova, The Great Russian Encyclopedia,‎ 1969, 3. painos  (OCLC 14476314) . Tieto on haettu Wikidatasta.
Seppo Pietikäinen

Seppo Antero Pietikäinen (s. 2. heinäkuuta 1949 Pieksämäki) on toimittaja, sanoittaja, kirjailija ja ohjaaja.
Pietikäinen kävi koulua Jyväskylässä ja Tampereella. Hän opiskeli Lontoossa London International Film Schoolissa filmialaa vuosina 1978–1979. Sieltä palattuaan hän toimi Soundin toimittajana, valokuvaajana, toimitussihteerinä ja kirjakustantamon vetäjänä.
Vuonna 1986 Pietikäinen siirtyi Yleisradion TV1:n palvelukseen, jossa hän toimitti ja juonsi mm. talk-show sarjoja Kirjan kannet kiinni, Cosi fan tutti ja Nostalgiakesä sekä yhdessä Maria Guzeninan kanssa popmusiikkisarjoja Soundcheck sekä Linnunradan pianobaari. Yhdessä Walter de Campin kanssa Pietikäinen teki keskustelua herättäneen TV1:n dokumenttisarjan Verhojen takaa, jossa esiteltiin Helsingin alakulttuuripiirejä. Vuosina 1997–2006 Pietikäinen työskenteli juontajana ja musiikkitoimittajana Yleisradion eri radiokanavilla.
Pietikäinen on ohjannut populaarimusiikkiaiheisia filmidokumentteja.
Tuotanto

Seppo Pietikäinen: Toivelauluja. Pirkkala: Lehtijussi Oy, 1981. ISBN 951-639-004-8
Seppo Pietikäinen: Pinnan alta. Tampere: Fanzine Oy, 1983. ISBN 951-9287-10-8
Leonard Cohen: Armokirja.  Suomentanut Seppo Pietikäinen. Tampere:  Rockadillo, 1986.  ISBN 951-95085-0-3
Charles Bukowski,: Vitsit vähissä. Suomentaja Seppo Pietikäinen Tampere: Fanzine Oy, 1986. ISBN 951-9287-23-X
Walter de Camp & Bill Dollars (Seppo Pietikäinen): Puhelinkirjoittaja - Paluu Casablancaan. Helsinki: Otava, 1993. ISBN 951-1-12840-X
Walter de Camp & Bill Dollars (Seppo Pietikäinen): Alan miehet. Helsinki: Tammi, 1996.
Seppo Pietikäinen: Flashback! - Muistikuvia rockvuosilta 1975-1985.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-31141-3
Seppo Pietikäinen ja Maria Guzenina: Parisuhteen puuhakirja.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-31300-9
Seppo Pietikäinen, Markku Into, Kai Raumonen ja Jyrki Siukonen: 4Suuta. LP-levy. Rockadillo Records, 1984. ZEN 2001
Seppo Pietikäinen ja Markku Into: Cha Cha. LP-levy. Rockadillo Records, 1986. ZEN 2005
Freelance (Seppo Pietikäinen ja Ippe Kätkä): Sutra. LP-levy. Bang Trax, 1988. BANGL 105
Seppo Pietikäinen ja Henk Hofstede: Film From A Room - Matka Leonard Cohenin taloon. Dokumenttielokuva. 1992
Seppo Pietikäinen ja Walter de Camp: New Yorkin naisia. Dokumenttielokuva. 1995
Seppo Pietikäinen: I´m Gonna Roll-Rokkibändin paluu. Dokumenttielokuva. 2005
Seppo Pietikäinen: Dave Lindholm - Kukkuu ja mä en oo ees sekasin!. Dokumenttielokuva. 2009
Seppo Pietikäinen: sanoituksia mm. Maarit, Pave Maijanen, Riki Sorsa, Ali, Markku Aro, Rock'n'Roll Band.
Aiheesta muualla

Seppo Pietikäinenin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Double Talk, Seppo Pietikäinen & Yrjänä Sauros; http://www.subconsciousdoubletalk.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Tohtori Frank Freakhudin tutkimuksia ja keskustelua erotiikasta
Ylen Elävä arkisto: Walter de Campin ja Bill Dollarsin Privaatti-TV Verhojen takaa
Pienviljelysneuvojaopisto

Pienviljelysneuvojaopisto oli aiemmin Suomessa toiminut maatalousalan oppilaitos. Opisto toimi Hyvinkään maalaiskunnassa vuosina 1930–1966.