Fort Kristina
Historia > Linnakkeen laajentaminen

Vuonna 1639 kuvernööri ja hänen alaisensa kohdistivat uuden Ruotsin ja Fort Kristinan kasvuun suuret odotukset. Siirtokuntaa tukevan Ruotsin kauppayhtiön johtajan Klas Larsson Flemingin aikomuksena oli lähettää seuraavien laivojen mukana suuria määriä siirtolaisia, mutta monet vaikeudet estivät hankkeen toteutumista. Kauppayhtiön hollantilaiset osakkaat kieltäytyivät antamasta rahallista tukea koska ensimmäinen matka oli tullut paljon odotettua kalliimmaksi. myöskään ruotsalaiset suvut eivät olleet kiinnostuneita lähtemään Delawareen ja siirtolaisia jouduttiin etsimään suomalaisten joukosta. Syksyllä 1639 toiselle matkalleen lähtenyt Kalmar Nyckel toi mukanaan vain vajaat 30 siirtolaista, joista päällystöön kuului joka kolmas.
Viimeksi tulleiden siirtolaisten avustuksella Fort Kristinaa kunnostettiin ja vallituksen sisälle rakennettiin kuusi pienempää taloa, joista viisi toimi asuntoina, kuudes kirkkona. Myös linnakkeen ulkopuolelle pystytettiin kaksi rakennusta, joiden ympärille tehtiin pieniä viljelysmaita lähinnä tupakan viljelemiseen.
1640-luvun alkupuolella Uuden Ruotsin asutus levisi yhä kauemmas Fort Kristinan ympäriltä. Etupäässä suomalaisten asuttamia pieniä kyliä ilmaantui Christinajoen varrella nykyisten  Chesterin (Upland) ja Marcus Hookin (Finland) alueille, sekä Schuylkilljoelle ja Philadelphiaan.
Vuonna 1643 kuvernöörin virkaan astunut Johan Printz otti tehtäväkseen rakentaa Uudesta-Ruotsista voimakkaan siirtokunnan, joka pystyisi tulevaisuudessa pitämään puolensa muita siirtokuntia vastaan. Printz ei tyytynyt vahvistamaan vain Fort Kristinaa vaan rakennutti  ympäristöön joukon muita linnoituksia. Näistä vahvin oli Kristinan linnasta etelään noussut Fort Elfsborg, jonne asetettiin 8 tykkiä. Printz rakennutti itselleen myös erillisen kuvernöörinpalatsin, joka tunnettiin Printzin hovina (Printhof). Rakennus sijaitsi Delawarejoessa olevalla Tinicum-saarella hieman Philadelphiasta etelään.
Printz pyrki ylläpitämään hyvät suhteet intiaaneihin koska siirtokunnan tulevaisuus riippui kaupankäynnistä sikäläisten heimojen kanssa. Manhattanilla keskushallintoaan pitänyt Uudet Alankomaat ja Massachusettsin Uuden-Englannin kauppiaat kilpailivat samoista turkiksista kuin Uusi Ruotsi. Kolmen siirtokunnan tahoilta tulleen lisääntyneen kysynnän seurauksena delawaret metsästivät metsänsä tyhjiksi turkiseläimistä. Tämä sai Printzin kohdistamaan kaiken huomionsa susquehannoihin, joiden metsästysmailla oli edelleen hyvä majavakanta. Saadakseen mahdollisimman paljon turkiksia Uusi Ruotsi maksoi niistä suuremman hinnan kuin kilpailijat. Turkiskaupan ansiosta Fort Kristina nousi entistä tärkeämpään asemaan Christinajoen vesiliikenteen valvonnassa ja hollantilaiset ja englantilaiset kauppa-alukset pyrittiin käännyttämään takaisin
Ruotsista kulkeutuvan siirtolais- ja tavarakuljetuksen katkeaminen usean vuoden ajaksi vei Uuden Ruotsin johtavan aseman Delawaren jokilaakson turkiskaupassa. Uusien Alankomaiden kuvernööri Peter Stuyvesant hyödynsi tilannetta ja rakennutti Fort Casimirin tukikohdan Delawarejoen varrelle ruotsalaisalueen rajalla. Printz otti yhteyden Ruotsiin ja pyysi sotaväkeä siirtokunnan tueksi. Kun pyyntöön ei suostuttu, hän matkusti kotimaahan ja jätti vävynsä Johan Papegojan Uuden-Ruotsin käskynhaltijaksi. Printzin paikalle kuvernööriksi lähetettiin Johan Risingh, joka saapui Delawareen syksyllä 1654 mukanaan paljon rakennus- ja kauppatarvikkeita sekä noin 250 siirtolaista, joiden joukossa oli monen alan ammatinharjoittajia.