stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mynäjoki
Eläimistö

Mynäjokeen on istutettu aikaisempina vuosina jokirapuja, mutta ne kuolivat rapuruttoon ja liian happamaan veteen. Vuonna 2008 jokeen istutettiin täplärapua, jonka odotetaan menestyvän paremmin. Jokeen nousee Mynälahdelta jonkin verran taimenia, siikaa ja lohia. Paikallinen kalastusalue ja kalatalouskeskus ovat suunnitelleet myös lohi-istutuksia jokeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mynäjoki Wikimedia Commonsissa
Mynäjoen vesirakentamisen historiatietoja Turun ja Porin lääninkanslian vesiasioiden hakemistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Vilo, Hanna: Idyllinen Mynäjoki on monen kalastajan suosikki. Turun Sanomat, 5.8.2004.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.5.2012. (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen lentopallo

| Suomen lentopallo |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Lajiliitto:  Suomen Lentopalloliitto
Maajoukkue(et):   Miehet  Naiset 
Lentopallo on Suomessa kohtalaisen suosittu urheilulaji. Lentopallolla on Suomessa noin 11 500 rekisteröityä pelaajaa ja lajiliittoon kuuluu noin 400 jäsenseuraa. Suomessa lentopallon korkein sarjataso on Lentopallon Mestaruusliiga.
Historia

Lentopallo otettiin nykyaikaisessa muodossa käyttöön NMKY:n piirissä Yhdysvalloissa 1800-luvun lopulla. Pelistä tuli ensimmäisen maailmansodan aikaan suosittu urheilulaji Euroopassa ja Venäjällä. 1920-luvulta lähtien lentopallo alkoi esiintyä satunnaisesti myös Suomessa. Aluksi lajia harrastettiin Suomessa Koripalloliiton alaisuudessa, joka otti pelin ohjelmistoonsa vuonna 1939. Suomen Lentopalloliitto perustettiin vuonna 1959.
Suomen mestaruudesta on kilpailtu miesten ja naisten tasolla vuodesta 1957 lähtien. Vuosina 1988–1990 ryhdyttiin pelamaan myös rantalentopallon Suomen mestaruudesta.
Paula Talaskivi

Paula Talaskivi
Paula Alice Talaskivi (o.s. Lauris; 11. toukokuuta 1914 Turku – 9. huhtikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja elokuvakriitikko. Hän toimi elokuvakriitikkona Helsingin Sanomissa, jonka toimituksessa hänestä käytettiin lempinimeä Pimpula. Paula Talaskivi ideoi Jussi-palkinnon ja hänet palkittiin sillä elämäntyöstään vuonna 1979.
Talaskiven vanhemmat olivat räätälimestari John Lauris ja Alma Vehmais, sekä kasvatusvanhemmat työmies Hannes Tervo ja Hilja Tervo. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1934 ja suoritti yliopisto-opintoja estetiikassa ja sosiologiassa. Opintojen ohella hän avusti Kansan Lehteä vuodesta 1934. Hän toimi Ilta-Sanomien reportterina keväästä 1937 alkaen ja kirjoitti sotavuosina myös Helsingin Sanomiin. Hän teki myös teatteriarvosteluja vuodesta 1942 lähtien. Helsingin Sanomien elokuva-arvostelijana Talaskivi oli vuodesta 1945 alkaen.
Talaskivi oli Elokuvajournalistien varapuheenjohtajana ja Filmiaura ry:n puheenjohtajana vuodesta 1963. Hän osallistui useille kansainvälisille elokuvajuhlille muun muassa Moskovassa, Cannesissa 1959, Berliinissä ja Bahamasaarilla.
Paula Talaskivi oli naimisissa vuosina 1938–1951 toimittaja Jaakko Mario Talaskiven kanssa, mutta liitto päättyi avioeroon. Hänen poikansa oli näyttelijä Jaakko Talaskivi. Talaskivi kuoli 75-vuotiaana Helsingissä ja hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereella.
Palkinnot

Jussi-palkinto elämäntyöstä (1979)
Aiheesta muualla

Paula Talaskivi Elonetissä.
Paula Talaskivi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Betoni-Jussi elämäntyöstä |
| --- | --- |
 Teuvo Aura, Annikki Arni (1978)  Paula Talaskivi (1979)  Tapio Vilpponen (1980)  Erik Blomberg, Eino Mäkinen (1981)  Spede Pasanen (1985)  Risto Orko (1987)  Tapio Vilpponen (1989)  Tampereen elokuvajuhlat (1990)  Renny Harlin (1991)  Peter von Bagh (1992)  Jukka Mäkelä (1997)  Vesa-Matti Loiri (1998)  Åke Lindman (2008)  Lasse Pöysti (2010)  Matti Kassila (2011)  Elina Salo (2012)  Anneli Sauli (2013)  Jörn Donner (2014)  Antti Litja (2015)  Kari Sohlberg (2016)  Helena Ylänen (2017)  Maunu Kurkvaara (2018)  Hannele Lauri (2019)  Markus Selin (2020)  Pirjo Honkasalo (2021)  Heikki Nousiainen (2022)  Esko Salminen (2023)  Kati Outinen (2024) 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Liesjärvi (Tervo)

| Liesjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Tervo, Kuopio (Karttula)
Koordinaatit:  63°01′12″N, 27°01′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Tallusjärven valuma−alue (14.77)
Tulouomat:  Liikkasenjoki Liikkasenjärvestä, Haukijoki Haukijärvestä, Korosjoki Koroksesta, Asumaisenpuro Asumaisen-lammesta
Laskujoki:  Liesjoki Tallusjärveen
Järvinumero:  14.773.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  107,4 m  
Pituus:  5,5 km  
Leveys:  2 km  
Rantaviiva:  25,23 km  
Pinta-ala:  3,15282 km²  
Tilavuus:  0,00547204 km³  
Keskisyvyys:  1,74 m  
Suurin syvyys:  7,9 m  
Valuma-alue:  95 km²  
Keskivirtaama:  1,11 m³/s (MQ) 
Veden viipymä:  1,8 kk 
Saaria:  26 
:  Hämeensaari, Lehtosaari, Keskisaari, Kesäsaari
 fiLiesjärvi 
Liesjärvi on Pohjois-Savossa Tervon Talluskylässä, ja hieman myös Kuopion Karttulassa, sijaitseva järvi. Se sijaitsee Kuopiosta 34 kilometriä länsiluoteeseen.
Maantietoa

Liesjärvi on 5,5 kilometriä pitkä, 2,0 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 315 hehtaaria eli 3,2 neliökilometriä. Järvi on kartoissa muodoltaan kolmisakarainen. Järveen työntyy kaakosta pullean muotoinen ja parikilometriä pitkä Särkelänniemi. Sen pohjoispuolelle jää lahdensuultaan kapea Marjolahti, joka on 1,7 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Lahti on hyvin matala ja ruhottunut lahti. Marjolahtea lukuun ottamatta järvessä ei ole mainittavia erityispiirteitä. Järven pohjoisosassa sijaitsevat Hangasniemen eri puolilla pienet Haudanlahti ja Likolahti, Hämeensaaren vieressä Piikalahti, Marjolahden lahdensuun lähellä Kuikkalahti ja Kotolahti, näiden vastarannalla Saikkolanniemen sivuilla Hankelanlahti ja Viinalahti, ja järven kaakkoispäässä sijaitsevat Rääsylahti ja Talvilahti. Hankelanlahti työntyy Saikkolanniemen ja Hankelanniemen väliin. Liesjärven rannat ovat alavia tai loivarinteisiä, ja sen rannat ovat yleensä matalapohjaisia.
Järvessä on kartan mukaan 26 saarta. Haudanlahdella sijaitsee Sikosaari ja Rapoluoto, Piikalahden lähellä Kiiskiluoto, järven keskiosassa on kahdeksan saaren ryhmässä Kuoliosaari, Keskisaari ja Lehtosaari, ja Räsylahdella on vielä Kesäsaari. On tulkinnanvaraista kutsua Hämeensaarta saareksi, sillä sen on tien ympäristöstä maatunut kiinni mantereeseen.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 5,47 miljoonaa kuutiometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi tulee 1,7 metriä (myös arvoa 2,6 m esiintyy ). Järven pohjassa on viisi yli 3-metristä painaumaa, joista yhdessä pohja painuu yli 6-metriseksi syvänteeksi. Tämä syvänne sijaitsee Hämeensaaren ja Piikalahden edustalla ja siitä on mitattu 7,9 metrin syvyys . Marjolahti on kauttaaltaan alle metrin syvyinen. Liesjärvessä  järvenpohja vaihtelee mutaliejusesta hiekkapohjaiseen pohjanlaatuun .
Järven rantaviivan pituus on 25,2 kilometriä. Järven rannat ovat pääosin sekapuustoista kangasmetsää, joiden yhtenäisyyttä rikkovat useat peltopalstat ja -alueet . Järven suurin asutuskeskittymä on Talluskylä järven luoteisrannassa. Sieltä aukeaa järvelle Talluskylän maalaismaisema. Lisäksi järven keskivaiheilla länsirannassa sijaitsee Eteläkylä ja itärannassa Heikkilä. Järven voi kiertää teitä pitkin. Talluskylästä alkaa etelään Liikkaseen johtava yhdystie 5542, josta haarautuu Eteläniemen ja Koroskylän kautta pohjoiseen kulkeva kylätie. Kylätie yhtyy pohjoisessa Talluskylän suunnalta tulevaan yhdystiehen 5551. Rantojen läheisyydessä sijaitsee 25 kiinteästi asuttua tilaa ja rannoille tai saariin on rakennettu yli 30 vapaa-ajan asuntoa. Järvi kuuluu lähes kokonaan Tervon kuntaan, mutta järven eteläosassa on pieni Kuopiolle kuuluva vesialue.
Hydrologiaa

Liesjärvi on luokiteltu matalaksi humusjärveksi. Ranta-asukkaiden mukaan maanviljelys ja metsäojitukset ovat aiheuttaneet järven rehevöitymisen. Se oli mukana pienten järvien ekologista tilaa vertailevassa tutkimuksessa vuosina 2000–2005. Liesjärveä luonnehdittiin silloin järveksi, joka koostuu kahdesta morfologisesti erilaisesta osa-altaasta. Järven itäosan Marjolahti on hyvin matala ja se on kasvanut vesikasvillisuudesta lähes umpeen. Lahteen laskee yläpuolisen Haukijärven valuma-alueen vedet. Marjolahdesta ei kuitenkaan otettu vesinäytteitä.
Tuona aikana vedenväri oli (keskiluvut arvioitiin mediaaneina) keskimäärin 90 mg Pt/l (pienin ja suurin arvo: 50–100), näkösyvyys oli keskimäärin 1,4 metriä (1,3–2,2 m), happamuustaso oli pH 6,4 (6,1–7,0) ja alkaliniteetti 0,181 mmol/l (0,175–0,186 mmol/l). Veden ravinteita mitattiin kokonaispitoisuuksin. Veden kokonaisfosforipitoisuus 22 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l, vaihtelu 17–30 μg/l), kokonaistyppipitoisuus 610 μg/l (490–670 μg/l) ja a-klorofyllipitoisuus18 μg/l (9,3–44 μg/l). Veden happipitoisuus mitattiin talvella ja kevättalvella pohjan läheisyydestä. Happipitoisuus oli keskimäärin 0,6 milligrammaa litrassa vettä (mg/l), kun vaihteluväli oli 0,1–1,3 mg/l.
Liesjärvi oli tämänkin tutkimuksen mukaan kuormituksesta johtuen muuttunut rehevöityneeksi järveksi. Syy rehevöitymiseen esitettiin järven tiheää asutusta ja maataloustoimintaa, sillä järven lähivaluma-alueella on peltomaata 8 %, mikä on järven koko valuma-alueeseen suhteutettuna yli 3 %. Myös tutkimuksen mukaan järven biomassan ja a-klorofyllipitoisuuksien perusteella Liesjärvi on eutrofinen järvi. Liesjärvi on ollut vesistökunnostuskohteena 1990-luvun lopulla, jolloin esimerkiksi järven vedenpintaa on nostettu.
Luontoarvoja

Rehevän Liesjärven vesikasvillisuus on monimuotoista. Esimerkiksi kellus- ja uposlehtistä kasvillisuutta esiintyy runsaasti. Myös ilmaversoiset, pohjalehtiset ja jopa irtokellujat ovat yleisiä. Esimerkkejä edellisiin ryhmiin kuuluvista yleisimmistä kasvilajeista ovat ahvenvita, uistinvita, ulpukka, siimapalpakko ja pikkulimaska. Vuonna 1996 Liesjärvellä on havaittu rauhoitettu punakukkainen muoto suomenlumpeesta. Yleisiä rantakasveja olivat terttualpi, viiltosara, jouhisara ja pullosara.
Vuosien 2000–2005 koeverkkokalastuksessa saatiin saaliiksi pääasiassa ahventa ja särkeä. Muita koekalastuksessa saatuja lajeja olivat kiiski, hauki, salakka, säyne, lahna ja muikku.
Vuonna 2007 julkaistu pienimuotoinen tutkielma esitti, että Liesjärven pohjaeläimistön tila on enimmäkseen hyvä, joskin se on vähälajisempi kuin karuilla järvillä. Lajien vähäisyys johtui tutkielman mukaan rehevöitymisestä. Lajikirjossa korostuivat surviaissääsket, joita esiintyi useita eri lajeja. Yleisempiä olivat esimerkiksi Zalutschia zalutschicola ja Propsilocerus jacuticus. Sääskiin kuuluva Chaoborus flavicans oli myös yleinen.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Tallusjärven valuma-alueella (14.77), jonka Liesjärven valuma-alueeseen (14.773) järvi kuuluu. Liesjärven valuma-alueen pinta-ala on 95,74 neliökilometriä  ja siinä Liesjärvi on laajin valuma-alueensa 25:stä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Haukijärvi (154 ha), Koros (133 ha) ja Murtonen (111 ha). Liesjärveen laskee kaksi suurempaa jokea: Haukkajoki Haukkajärvestä ja Liikkasenjoki Liikkasenjärvestä (16 ha). Liikasenjoki muodostaa Liesjoen tapaan lyhyen osuuden vesistöalueen pääuomasta. Liesjärven pohjoispuolella sijaitsee Koros, jonka kilometrin mittainen Korosjoki  laskee Haudanlahteen. Samaan alhteen laskee myös Asumaisenlammesta (12 ha) alkava Asumaisenpuro. Suoraan Liesjärveen laskevat myös Pylkönlampi (1 ha), jonka laskuoja purkautuu Viinalahteen, ja Koroslampi (4 ha), jonka Korosoja laskee Lehtosaaren taakse. Särkelänniemellä sijaitsee viel Oulunlampi (1 ha), jolla ei karttojen mukaan ole laskuojaa. Liesjärven laskujoki on Liesjoki, joka laskee 1,2 kilometrin mittaisena Tallusjärveen. Liesjoessa on pato ja patolampi. Liesjärven vedenpinnan korkeus on 107,4 metriä mpy, joten Liesjoelle kertyy pudotusta 2,7 metriä.
Historiaa

Vuosien 1971 ja 1972 peruskartoissa on moniin rantakosteikkoihin merkitty yhteisiä maa-alueita. Nämä ovat yleensä olleet vesijättömaita, joita muodostuu kiinteän omistuksen ulkopuolelle, kun järven vedenpintaa lasketaan. Liesjärven pintaa nostettiin vuonna 1999. Pinnannoston jälkeen on vesikasvillisuutta niitetty useampana vuonna peräkkäin. Monet maatilat järven ympärillä ovat vähentäneet viljelyä ja metsittäneet peltopalstojaan.
Yhdysvaltain perustuslain 23. lisäys

Yhdysvaltain perustuslain 23. lisäys (engl. Twenty-third Amendment tai Amendment XXIII) on Yhdysvaltain perustuslain lisäys, joka antoi Columbian liittopiirille valitsijamiehiä Yhdysvaltain valitsijamieskokoukseen. Lisäyksen mukaan Columbian liittopiiri saa saman verran valitsijamiehiä, kuin jos se olisi osavaltio, mutta ei kuitenkaan enempää, kuin väkiluvultaan pienin osavaltio.
Perustuslain 23. lisäys hyväksyttiin kongressissa 16. kesäkuuta 1960 ja ratifioitiin 29. maaliskuuta 1961.
Teksti

»Section 1. The District constituting the seat of Government of the United States shall appoint in such manner as the Congress may direct:
A number of electors of President and Vice President equal to the whole number of Senators and Representatives in Congress to which the District would be entitled if it were a State, but in no event more than the least populous State; they shall be in addition to those appointed by the States, but they shall be considered, for the purposes of the election of President and Vice President, to be electors appointed by a State; and they shall meet in the District and perform such duties as provided by the twelfth article of amendment.
Section 2. The Congress shall have power to enforce this article by appropriate legislation.»
Suomennettuna:
»Kohta 1. Piiri, joka on Yhdysvaltain hallituspaikka, nimittää kongressin määräämällä tavalla:
Yhtä suuren määrän valitsijamiehiä presidentin ja varapresidentin vaalia varten kuin on se senaattorien ja edustajainhuoneen jäsenten lukumäärä, johon piirikunta olisi oikeutettu kongressissa jos se olisi osavaltio, ei kuitenkaan useampaa kuin väkiluvultaan pienin osavaltio; heidät nimitetään osavaltioiden nimittämien valitsijamiesten lisäksi, mutta presidentin ja varapresidentin vaalin tarkoituksiin heitä pidetään osavaltion valitsemina valitsijamiehinä; ja he kokoontuvat piirissä ja suorittavat kahdennentoista lisäyksen määräämät velvollisuudet.
Kohta 2. Kongressilla on valta saattaa tämä artikla voimaan asianmukaisella lainsäädännöllä.»
Urja (järvi)

| Urja |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Espoo
Koordinaatit:  60°18′18″N, 24°36′13″E
Järvinumero:  21.044.1.016 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  65 m
Rantaviiva:  4,9 km 
Pinta-ala:  0,39 km² 
 fiUrja 
Urja on korpijärvi Pohjois-Espoossa Nuuksion järviylängöllä. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Urjan eteläosa kuuluu Nuuksioon ja pohjoisosa Velskolaan. Urja on syvä, rannoiltaan jylhä ja kirkasvetinen.
Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee noin kaksi kilometriä Urjasta länteen ja Velskolan Pitkäjärvi puolestaan puolisentoista kilometriä itään. Urjan lähimpiä naapurijärviä ovat muun muassa Orajärvi, Vääräjärvi ja Kattilajärvi. Metsäiset kannakset erottavat järviä toisistaan.
Suomessa ei ole toista Urja-nimistä järveä, mutta samankaltaisia nimiä on noin kaksikymmentä. Ne sijoittuvat pääosin hämäläismurteiden alueelle. Espoon Urja viitannee erämieheen, jonka alueeseen järvi kuului tai paikkaan, josta eränkävijät olivat kotoisin.
Aiheesta muualla

Geocache.fi
Henry James

Henry James vuonna 1897.
John Singer Sargent: Henry James, 1913.
Henry James (15. huhtikuuta 1843 – 28. helmikuuta 1916) oli yhdysvaltalais-brittiläinen kirjailija.
Elämäkerta

Henry James syntyi New Yorkissa varakkaaseen perheeseen. Perheen isällä oli älyllisiä harrastuksia, hän oli kiinnostunut Euroopasta ja halusi antaa lapsilleen epädogmaattisen kasvatuksen. Perhe matkusteli paljon ja muutti usein asuinpaikkaansa. Henry James kuvaili myöhemmin lapsuuttaan ”hotellilapsuudeksi”. Lapsuuden tiuhat muutot ja matkailu saivat hänet tuntemaan juurettomuutta ja jonkinlaista arvotyhjiötä.lähde?
Nuorukaiseksi vartuttuaan James matkaili paljon Euroopassa ja Amerikassa. Hän opiskeli monessa paikassa; hänen tiedetään suorittaneen opintoja Genevessä, Lontoossa, Pariisissa, Bolognassa ja Bonnissa. Yhdeksäntoistavuotiaana hän aloitti lakiopinnot Harvardissa, mutta opinnot keskeytyivät pian, koska kirjallisuus kiinnosti aina vain enemmän. Hänen ensimmäinen näytelmänsä Pyramus and Thisbe ilmestyi 1869 ja romaaninsa Watch and Ward ilmestyi vuonna 1871. James toimi samoihin aikoihin myös sanomalehtien "Nation" ja "Atlantic" toimittajana. Lyhyen Pariisin-episodin jälkeen hän asettui asumaan Lontooseen vuonna 1875. Lontoosta hän muutti asumaan vielä Ryeen, Sussexiin. Ensimmäinen maailmansota oli Jamesille järkytys. Hän päätti anoa Britannian kansalaisuutta vuonna 1915 osoittaakseen uskollisuutta kotimaalleen ja protestoidakseen Yhdysvaltojen haluttomuutta liittyä sotaan.lähde?
Kirjailijan henkilöä muokkasivat eläminen lahjakkaan isoveljen William Jamesin varjossa ja elämää hankaloittanut selkävamma. William James oli tunnettu filosofi ja myös psykologian uranuurtajia.lähde?
Kirjallinen tuotanto

James oli tuottelias kirjailija. Hän kirjoitti 20 romaania, 112 novellia, 20 näytelmää, esseitä ja taidekritiikkejä. Varhaisissa teoksissaan James pohtii, millaista on elää amerikkalaisena Euroopassa ja millaista on uuden ja vanhan kulttuurin kohtaaminen. Myöhemmissä teoksissaan hän on ikään kuin ulkopuolinen, pohdiskeleva tarkkailija, joka tutkii tarinoidensa henkilöiden vuorovaikutusta ja psykologiaa. Tapahtumia ei ole kovinkaan paljon ja ne ovat usein etäännytettyjä. Näin muodostui Jamesille tyypillinen kerrontatapa, jossa kirjailija on jatkuvasti läsnä, kunnes tapahtumat tahallisesti etäännytetään.
Jamesin myöhemmän tuotannon pääkohde on yksilö, joka yleensä on hänen kaltaisensa yläluokkainen henkilö. Hän katsoi silti, että yläluokka on katoava ryhmä. Yksilöissä hän näki ihmissielun pimeitä puolia, kuten epäaitoa rakkautta, rahanhimoa ja laskelmointia ihmissuhteissa. Pahuus tuhoaa hänen mielestään ihmisten positiiviset puolet. Etenkin lapset joutuvat vanhempien ja kotiopettajien mielivallan kohteiksi. Näillä teemoilla James pohjusti myöhemmin syntynyttä psykologisten romaanien tyylisuuntaa. Jotkin romaanihenkilöt, erityisesti taiteilijat, hän kuitenkin kuvasi ylevinä sankarihahmoina, sillä taiteellisen lahjakkuuden synty kiinnosti häntä. Sosiaalisia romaaneja hänellä katsotaan olevan kolme.
Suomennetut teokset

Jamesin laajasta tuotannosta on suomennettu vain muutama teos.
Eurooppalaiset.  (The Europeans, 1878.)  Suomentanut Kalevi Lappalainen. Karisto, 1968.
Washingtonin aukio.  (Washington Square, 1880.)  Suomentanut Kersti Juva. Otava, 2003.  ISBN 951-1-18448-2
Naisen muotokuva.  (The Portrait of a Lady, 1881.)  Suomentanut J. A. Hollo. WSOY, 1955 (8. painos 1997).
Bostonin naiset.  (The Bostonians, 1886.)  Suomentanut Kaarina Ripatti. Kirjayhtymä, 1986.  ISBN 951-26-2766-3
Aspernin paperit. (The Aspern Papers, 1888.) Suomentanut Kristiina Kivivuori. Julkaisussa Amerikkalaisia kertojia. Valikoima Yhdysvaltain kirjallisuutta.  (Toimittanut Jarl Hellemann.)  Tammi, 1959.
Mitä Maisie tiesi.  (What Maisie Knew, 1897.)  Suomentanut Kyllikki Villa ja Sinikka Kurikka. Gummerus, 1974.  ISBN 951-20-0780-0
Washingtonin aukio on sovitettu myös näytelmäksi nimellä Perijätär, jota esitettiin Suomessa 1950-luvulla. Mitä Maisie tiesi on vuonna 2013 sovitettu elokuvaksi, jossa tapahtumat on siirretty nykyajan Yhdysvaltoihin.
Kirjallisuutta

Mitchell, Juliet: Mitä Maisie tiesi: Muotokuva taiteilijasta nuorena tyttönä. Teoksessa Naisvallankumous. Esseitä feminismistä, kirjallisuudesta ja psykoanalyysistä.  (Women: The Longest Revolution. Essays on Feminism, Literature and Psychoanalysis, 1966.)  Suomentanut Paula Karlsson. Helsinki:  Otava, 1986.  ISBN 951-1-08423-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henry James Wikimedia Commonsissa
Petri Liukkonen, Henry James. Authors' Calendar.
Henry James. Online Literature.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Minna Haapkylä

| Minna Haapkylä |
| --- | --- |
 Minna Haapkylä 2013 Jussi-gaalassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1973 (ikä 51) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä, elokuvatuottaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1995–
Merkittävät roolit:  Kirsi-Mari Aarniala (Rakkaudella, Maire) Iiris Vaara (Kuutamolla) Maria Kallio (Rikospoliisi Maria Kallio) Anna (FC Venus) Nora (Charlie sanoo) Maaria Lintu (Raja 1918) Kerttu Nuorteva (Kuulustelu) Sole Sulavesi (Vares – Uhkapelimerkki) Ester Lindhof (Hovimäki)
Palkinnot
 Jussi-palkinto Paras naissivuosa: Rakkaudella, Maire, 1999  Jussi-palkinto Paras naispääosa: Kuulustelu, 2009  Silver Dolphin-palkinto: 2002 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Minna-Maria Erika Haapkylä (s. 10. kesäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja elokuvatuottaja. Hän on tehnyt useita roolitöitä televisiossa, teatterissa ja varsinkin elokuvissa. Hän on tehnyt elokuvarooleja myös Ranskassa.
Ennen näyttelijäuraansa Haapkylä toimi Tarharyhmä-yhtyeen basistina. 2010-luvulla Haapkylä kouluttautui elokuva- ja televisiotuottajaksi ja työskentelee nyt Rabbit Films -tuotantoyhtiössä.
Ura ja elämä

Haapkylä on näytellyt lukuisissa suomalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa sekä eräissä ranskalaisissa elokuvissa. Hänen tunnetuimpia elokuvaroolejaan ovat pääosat elokuvissa Kuutamolla, FC Venus ja Lapsia ja aikuisia. Television puolelta Haapkylä muistetaan Yle TV2:n historiallisen draamasarjan Hovimäki Ester Lindhofina sekä pääroolistaan sarjassa Rikospoliisi Maria Kallio. Hän on lisäksi esiintynyt Maija Vilkkumaan musiikkivideolla Ei.
Haapkylä oli kiinnitettynä Lahden kaupunginteatteriin vuosina 1998–1999. Hän on esiintynyt myös muun muassa Kansallisteatterissa, Svenska Teaternissa ja Lilla Teaternissa.
Haapkylä kävi peruskoulun ja lukion Helsingin ranskalais-suomalaisessa koulussa. Sen jälkeen hän suoritti korkeakouluopintoja Teatterikorkeakoulussa 1993–1997 ja Conservatoire National Supérieur d’Art Dramatique de Paris’ssa vuosina 1994–1996. Vuonna 2013 hän aloitti elokuva- ja tv-tuottajan opinnot Aalto-yliopistossa.
Nuoruudessaan hän soitti bassoa Tarharyhmä-yhtyeessä, jonka hän perusti Maija Vilkkumaan, Nöksy Niiniluodon ja Isa-Eerika Lehdon kanssa. Yhtye esiintyi joitakin kertoja myös 2009–2010.
Minna Haapkylä on voittanut uransa aikana Jussi-palkinnon kahdesti: parhaasta naissivuosasta elokuvassa Rakkaudella Maire vuonna 1999 ja parhaasta naispääosasta elokuvassa Kuulustelu vuonna 2009. Vuonna 2002 hän voitti Troian kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla Silver Dolphin -palkinnon parhaasta naispääosasta elokuvassa Kuutamolla.
Vuonna 2011 Haapkylä valittiin Stadin Friiduksi.
Yksityiselämä

Minna Haapkylä oli naimisissa vuodesta 2002 vuoteen 2014 näyttelijä Hannu-Pekka Björkmanin kanssa. Heillä on kaksi poikaa. Haapkylä on seurustellut vuodesta 2011 näyttelijä Joanna Haartin kanssa ja he asuvat Helsingissä. Haapkylä ja Haartti avioituivat elokuussa 2023.