stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Ranskan sarjoissa pelanneista suomalaisista jalkapalloilijoista
Neljäs sarjataso

|  | Seura | Kausi | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ville Andersson | Red Star | 2001–2002 | 17 | 1 |
| Kim Ekroos | Strasbourg B | 1997–1998 | 2 | 0 |
| Kim Ekroos | Strasbourg B | 1998–1999 | 13 | 0 |
| Alexei Eremenko Jr. | Metz B | 1999–2000 | 3 | 0 |
| Alexei Eremenko Jr. | Metz B | 2000–2001 | 4 | 0 |
| Frédéric Gotte | Monaco B | 2013–2014 | 1 | 0 |
| Frédéric Gotte | Monaco B | 2014–2015 | 4 | 0 |
| Niki Mäenpää | Lens B | 2003–2004 | 3 | 0 |
| Niki Mäenpää | Lens B | 2004–2005 | 14 | 0 |
| Daniel O’Shaughnessy | Metz B | 2011–2012 | 3 | 0 |
| Daniel O’Shaughnessy | Metz B | 2012–2013 | 20 | 0 |
| Mixu Paatelainen | Strasbourg B | 2001–2002 | 1 | 0 |
| Teemu Tainio | Auxerre B | 1997–1998 | 5 | 1 |
| Teemu Tainio | Auxerre B | 1998–1999 | 14 | 3 |
| Teemu Tainio | Auxerre B | 1999–2000 | 2 | 0 |
| Teemu Tainio | Auxerre B | 2000–2001 | 6 | 1 |
| Teemu Tainio | Auxerre B | 2002–2003 | 1 | 0 |
| Teemu Tainio | Auxerre B | 2004–2005 | 2 | 0 |
Viides sarjataso

|  | Seura | Kausi | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Daniel O’Shaughnessy | Metz B | 2013–2014 | 17 | 1 |
Kirjonahkahapero

| Kirjonahkahapero |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Haperot Russula
Laji::  olivacea
Kaksiosainen nimi
 Russula olivacea  (Schaeff.) Fr. 
Katso myös
   Kirjonahkahapero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirjonahkahapero (Russula olivacea) on kupera tai laakealakkinen viininpunainen tai kellansävyinen haperolaji. Heltat ovat aluksi valkoiset ja vanhemmiten muuttuvat kellertäviksi. Jalka on ylhäältä karmiinin tai roosanpunainen ja tyvestä kellertävä. Malto on valkoista. Maku on mieto ja sieni on hyvä ruokasienilaji. Se kasvaa harvinaisena kuusikoissa lehtimetsissä kalkkipitoisilla paikoilla Etelä-Suomessa.
Kirjonahkahapero on arvioitu Suomessa vaarantuneeksi.
Kirjastot ovat palaessaankin kauniita

| Kirjastot ovat palaessaankin kauniita |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kai Ekholm
Kieli:  suomi
Kustantaja:  BTJ Kustannus
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  168
ISBN:  978-951-692-765-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirjastot ovat palaessaankin kauniita on Kai Ekholmin vuonna 2010 ilmestynyt kirja, jossa hän kirjoittaa poleemisesti kirjan ja kirjastojen merkityksestä sähköisten viestimien aikakaudella ja kulttuuriperinnön säilyttämisestä.
Sisältö

Ekholmin mukaan nykykulttuurissa on päädytty kuvakeskeisen sähköisen informaation hajeeseen, jossa tuotetaan lisääntyvää hälyä ja kiirettä, joka on ajattelun ja harkinnan syöpä. Internet on virtsalta haiseva yleisen vessan seinä. Verkon tieto on hajanaista ja epäluotettavaa. Sen sijaan kirjasto on esimerkki asioista, joita ilman nykymuotoista yhteiskuntaa ei olisi.
Kirjoja, kirjastoja, yhteistä muistia uhkaa rapautuminen. Useimpia kirjoja tuhoaa happamoituminen. Nykyaikainen painotekniikka on tuottanut historian surkeimpia ja lyhytikäisimpiä kirjoja. Muutamassa vuosikymmenessä kirja muuttuu jätepaperiksi. Kansalliskirjasto on poistanut 100 000 teosta julkisesta käytöstä, koska ne eivät kestä avaamisia. Lampaannahalle kirjoitettua Domesday bookia ei uhkaa mikään. Sen sijaan kahdelle laserlevylle 1980-luvulla tallennettu Domesday Project olisi menetetty, ellei sitä olisi pelastettu ainoalla jäljelle jääneellä videolevyasemalla. Vielä nykyäänkin kustantajat käyttävät surkeaa paperia.
Internet on saanut ihmiset karttamaan vaivannäköä tiedon hakemisessa. Verkkosivuista ja hakukoneista puhutaan tiedon kokoajina. Todellisuudessa kirjastot ovat olleet tiedon kokoajia 2000 vuotta ennen Googlea. Internetin pinnallisuus on tarttunut myös lehtiin, ja tuloksena on lyhyitä silppukirjoituksia, joihin ei ole syytä palata toisen kerran. Ekholmin mukaan parin vuosikymmenen ajan on eletty teknisessä pöyhkeydessä ja itseriittoisuudessa. Harkitsevan ajattelun ja arvopohjan sijasta vallalla on kiire, itsekkyys ja välinpitämättömyys toisista ihmisistä. Verkkosivut, blogit, videopalvelut, sosiaalinen media ja televisio ovat korkeintaan kirjan itiöitä. Ne eivät edusta lukemista vaan selailua. Lääkärikirjaa ei voi koota internetin käyttäjien omakohtaisista arveluista.
Kirjallisuuden todellinen uhka on kuitenkin Ekholmin mukaan huono kirjallisuus. ”Huonoa ei kannattaisi edes painaa”. Kustantajat haluavat myydä kirjoja, mutta lukijan ongelma on, että hän ei voi ostaa. Klassikkokirjailijoiden teokset ovat usein loppuunmyytyjä. Kirjojen myyntiaika lyhentynyt. Kuluttajat sijoittavat kirjojen sijasta videopeleihin, taulutelevisioihin, kannettaviin musiikkisoittimiin ja muuhun ”hörhötykseen”. ”Useimmille lapsille ostetaan oma pc ja televisio, mutta ei kirjahyllyä. Minusta se on lastensuojelun asia.”
Aiheesta muualla

Kirjastokaistan video.
Kirjoitettu kieli

Kirjoitettu kieli on kirjoituksen eli erityisten symbolien avulla ilmaistu kieli. Toisin kuin puhuttu kieli, kirjoitettu kieli ei ole sidoksissa aikaan eikä paikkaan, vaan se voi säilyä periaatteessa ikuisesti.kenen mukaan? Siksi kirjoitettua kieltä on käytetty hallinnon kielenä ja se on edustanut puhuttuun kieleen nähden laaja-alaisempaa ja arvostetumpaa kielimuotoa. Monissa kielissä kirjoitettua kieltä merkitsevä sana tarkoittaa myös kieliyhteisön yhteistä, virallista yleiskieltä, kuten suomen kirjakieli ja saksan Schriftsprache.
Kirjoitetun ja puhutun kielen suhde

Kirjoitettu kieli ei ole vain puhuttua kieltä, joka on jäljennetty kirjoitetuksi, vaan se muodostaa kokonaan eri järjestelmän. Kirjoitetulla kielellä on esimerkiksi muoto, jollaista puhutulla kielellä ei ole: se on lineaarinen esitys, ja siinä voi olla rivejä, rivinvälejä, otsikoita, kappaleita ja jaksoja. Kirjoitettua kieltä ohjaa monesti myös oikeinkirjoitus, joka ei koske puhuttua kieltä.
Ilmari Kirjavainen

| Ilmari Kirjavainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. tammikuuta 1926 Rautu
Kuollut: 17. toukokuuta 2011 (85 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1947–1989
Komentajuudet:  Rajavartiolaitoksen päällikkö 1983–1989
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti
Kunniamerkit:  SL komentajamerkki SL 1.lk ritariristi Sotilasansiomitali Rajavartiolaitoksen ansioristi
Erkki Ilmari Kirjavainen (1. tammikuuta 1926 Rautu – 17. toukokuuta 2011 Helsinki) oli Suomen rajavartiolaitoksessa palvellut kenraaliluutnantti.
Henkilöhistoria

Kirjavaisen vanhemmat olivat yliluutnantti Emil Kirjavainen ja Ida Helena Hipeli. Hän avioitui Sinikka Mattilan kanssa ja heidän pojastaan Mikko Kirjavaisesta tuli isänsä tavoin Rajavartiolaitoksen palveluksessa työskennellyt upseeri, joka eläköityi kenraalimajurina.  Ylioppilaaksi Kirjavainen tuli Imatran yhteiskoulusta vuonna 1946.
Sotilasura

Varusmieskoulutuksensa Kirjavainen suoritti kahdessa erässä, 1944 Panssarintorjuntakoulutuskeskuksessa ja 1946 Jalkaväkirykmentti 7:ssa. Hän suoritti Maasotakoulun kadettikurssin numero 29 ja astui palvelukseen vänrikkinä Jalkaväkirykmentti 3:n Jääkäripataljoonaan. Vuonna 1949 hänet ylennettiin luutnantiksi ja hän siirtyi palvelemaan nuorempana upseerian Kainuun rajavartiostoon vuoteen 1955 asti. Vuosina 1954-1955 hän suoritti Taistelukoulussa kapteenikurssin ja toimi tämän jälkeen taktiikan opettajana ja koulun johtajan adjutanttina Kadettikoulussa. Kirjavainen jatkoi opiskelujaan Sotakorkeakoulun Maasota-linjalla vuosina 1959–1961. Vuosina 1961–1962 hän toimi rajatoimistoupseerina Kaakkois-Suomen rajavartiostossa ja tämän jälkeen Rajavartiolaitoksen esikunnassa toimistoupseerina (1962–1969) ja toimistopäällikkönä (1969–1970).
Vuonna 1970 Kirjavainen nimitettiin Kainuun rajavartioston komentajaksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1976 asti. Kirjavainen vastasi muun muassa Kostamuksen rakennushankkeeseen liittyvistä rajanylitysjärjestelyistä. Hän oli Rajavartiolaitoksen esikunnan rajaosaston päällikkö 1976–1978,  Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkö 1978–1983 ja päällikkö 1983–1989.
Kirkkonummen vaakuna

Kirkkonummen vaakuna
Kirkkonummen vaakuna on Kirkkonummen kunnan tunnus. Vaakunan aiheen risti viittaa sekä kunnan nimeen että kunnan keskiaikaiseen kivikirkkoon, aaltokoro kunnan sijaintiin rannikolla ja vene entisaikojen talonpoikaispurjehdukseen.
Vaakunan selitys kuuluu ”kilpi aaltokoroisesti sini-hopeakatkoinen; yläkentässä kultainen irtonainen kreikkalainen risti, alakentässä sininen vene.” Vaakunan on suunnitellut A. W. Rancken, ja Kirkkonummen kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan kokouksessaan 20. tammikuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 29. maaliskuuta samana vuonna.
Mauno Kirjonen

Mauno Ilmari Kirjonen
Curtiss Hawk -hävittäjä.
Mauno Ilmari Kirjonen (20. huhtikuuta 1916 Viipuri – 7. maaliskuuta 1999 Heinola) oli suomalainen hävittäjälentäjä ja hävittäjä-ässä. Kirjonen saavutti jatkosodan aikana kaikkiaan 9 ¾ ilmavoittoa Fokker, Curtiss ja Messerschmitt -hävittäjäkoneilla.
Kirjonen sai lentäjäkoulutuksen Sotaohjaajakurssi 1:llä vuosina 1939–1941. Kirjonen sai lentomerkin ainoana lentosotamiehenä Suomen ilmavoimien historiassa 14. kesäkuuta 1941.lähde? Koulutuksen jälkeen hänet komennettiin korpraaliksi ylennettynä Lentolaivue 32:een 1. maaliskuuta 1941. Uttiin tukeutuneen, Fokker-kalustolla varustetun laivueen riveissä lentänyt Kirjonen saavutti ensimmäisen ilmavoittonsa 4. heinäkuuta 1941 ampuessaan toisen lentäjän kanssa venäläisen Petljakov Pe-2 -koneen alas Haminassa. Pudotuksesta kirjattiin Kirjoselle ½ ilmavoittoa. Kirjonen ylennettiin alikersantiksi 12. heinäkuuta 1941. Ensimmäiset ”kokonaiset” ilmavoittonsa Kirjonen saavutti Curtiss-koneella lentäen venäläisten hyökkäyksessä Uttiin 22. heinäkuuta 1941. Kirjonen oli yksi juuri ennen hyökkäystä koneensa ilmaan saaneista puolustajista. Hän pudotti kaksi viholliskonetta, toinen venäläiskoneista ampui kuitenkin juuri ennen tuhoutumistaan Kirjosen koneen tuleen, jolloin hän pelastautui laskuvarjolla Haukkajärveen.
Viisi ilmavoittoa saavuttanut Kirjonen ylennettiin kersantiksi 26. elokuuta 1941. Hän kävi Reserviupseerikoulun 28. helmikuuta–16. heinäkuuta 1942, palaten takaisin LeLv 32:een vänrikiksi ylennettynä. Kirjonen palveli yli vuoden ajan Koelaivueessa 21. joulukuuta 1942 alkaen, kunnes hänet siirrettiin perustamisvaiheessa olevaan, Messerschmitt-koneilla varustettuun Lentolaivue 34:ään 23. maaliskuuta 1943. Kirjosen ensimmäinen Messerschmitt-tyypillä saavutettu ilmavoitto oli 5. toukokuuta 1943 Haapasaaren lähistöllä alasammuttu Boston-torpedopommittaja. Maaliskuussa 1944 Kirjonen siirrettiin Hävittäjälentolaivue 30:een. Venäläisten suurhyökkäyksen alettua Karjalankannaksella, Kirjonen siirrettiin takaisin Hävittäjälentolaivue 34:ään 15. kesäkuuta 1944. Kirjonen ylennettiin luutnantiksi 6. heinäkuuta 1944, ylennyksen jälkeen seurasi siirto takaisin Hävittäjälentolaivue 30:een 5. elokuuta 1944. Hänet kotiutettiin 14. marraskuuta 1944. Siviiliammatiltaan Kirjonen oli insinööri.
Aiheesta muualla

Hyökkäys Uttiin (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirkkolippu

Toisen pääsiäispäivän ristisaatto Uspenskin katedraalin luona 2003. Lyhdyn ja ristin kantajien takana kirkkoliput. Nämä liput ovat tekstissä mainittua uusinta mallia 1990-luvun alusta
Kahdella sivukantotuella varustettu metallinen kirkkolippu Uspenskin katedraalissa. Ikonina Ylösnousemusikoni.
Kirkkolippu (ven. horugvi) on ortodoksinen jumalanpalvelusväline. Sitä käytetään ristisaatoissa aina parittain.
Kirkkolippu periytyy suoraan niistä roomalaisista ristitunnuksin varustetuista Labarum-lipuista, joita keisari Konstantinus Suuri käytti Mulviuksen sillan taistelussa saadessaan voiton Maxentiuksesta.
Liput otettiin jo varhain osaksi kristillistä jumalanpalvelusta idässä, koska Konstantinus siirsi pääkaupunkinsa Konstantinopoliin jo varhain.
Liput kehittyivät nykyiselleen ensin Bysantin ja sittemmin keisarillisen Venäjän hoveissa.
Kirkkolippu on useimmiten malliltaan standaari: lippu on pystysuuntainen ja kiinnitetty vaakasuoraan poikkipuuhun, joka ripustetaan nyöreillä tai joskus ketjuilla varsinaiseen kantotankoon. Lipuissa on juhlaikoneita, merkittävimpinä Kristuksen ylösnousemusikoni ja Kristuksen kasteen ikoni.  Katedraaleissa voi kirkkolippuja olla useitakin pareja, joista arvokkaimmat ovat vain esillä mutta eivät varsinaisesti käytössä. Hangon ortodoksisessa kirkossa on hyvin kauniit kirkkoliput, jotka on tehnyt taiteilija Ina Colliander.
Helsingin ortodoksisen hautausmaan uudessa kirkossa kirkkoliput ovat puisia: ne ovat n. 40 x 40 cm kokoisia kaksipuolisia ikoneita jotka on kiinnitetty noin kaksimetrisiin kantovarsiin toisesta pystyreunasta; vapaassa reunassa on koko reunan mittainen kangasviiri.  Tankojen huippuhelana on tyylitelty vihkiristi.
Joissakin kirkoissa, muun muassa Uspenskin katedraalissa Helsingissä, on myös metallisia kiinteästi tangon sivulle kiinnitettyjä kirkkolippuja. Niitä käytettiin ristisaatoissa vielä 1980-luvun loppupuolella, jolloin yhtä tällaista kantoi kolme miestä: varsinaiseen tankoon liittyy kaksi nivelöityä sivutukea. Lisäksi katedraalissa on kaksi muutakin paria kulta- ja hopeakirjailulla brokadista tehtyjä kirkkolippuja, mutta niitä ei ole sotien jälkeen käytetty, koska ne ovat liian arvokkaita. Niitä vain pidetään esillä. Brokadiset kirkkoliput konservoitiin 1980-luvulla.
Metallisten lippujen käyttö loppui, kun todettiin että liput alkoivat olla jo liian hauraassa kunnossa ja tilalle hankittiin uudet huomattavasti kevytrakenteisemmat standaarimalliset. Näiden uusien lippujen ikonit on sijoitettu muovisiin taskuihin, jotta niitä voidaan vaihtaa kunkin juhlan aiheen mukaan.
Käytäntö on levinnyt sittemmin muihinkin seurakuntiin. Näitä uusimallisia horugveja hankittiin kokeilujen onnistuttua useimpiin muihinkin kirkkoihin ja kappeleihin, mm. Mellunmäen  Pyhittäjä Aleksanteri Syväriläisen kappeliin.
Helsingin ortodoksinen seurakunta on teettänyt kirkkolipun mallisen pöytästandaarin, jota jaetaan tunnustuksena ansioituneille seurakunnan työntekijöille, seurakuntalaisille ja yhteistyökumppaneille. Sitä kutsutaan nimellä Seurakunnan horugvi.
Kirje tuntemattomalta naiselta

| Kirje tuntemattomalta naiselta> Letter from an Unknown Woman |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Max Ophüls
Käsikirjoittaja:  Howard Koch Max Ophüls Stefan Zweig
Tuottaja:  John Houseman William Dozier
Säveltäjä:  Daniele Amfitheatrof
Kuvaaja:  Franz Planer
Leikkaaja:  Ted J. Kent
Tuotantosuunnittelija:  Alexander Golitzen
Pukusuunnittelija:  Travis Banton
Pääosat:  Joan Fontaine Louis Jourdan Mady Christians Marcel Journet
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal-International
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:  1948
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirje tuntemattomalta naiselta on Max Ophülsin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen klassikkoelokuva vuodelta 1948. Se perustuu itävaltalaisen kirjailijan Stefan Zweigin kertomukseen Brief einer Unbekannten, ja se kertoo nuoresta naisesta, joka rakastuu pianistiin.
Se on haikean romanttinen elokuva, jota on pidetty "naisten elokuvana". Omana aikanaan se ei ollut suuri menestys, mutta on saanut myöhemmin klassikon arvon. Se on myös valittu säilytettäväksi Yhdysvaltojen Kongressin kirjaston elokuvarekisterissä.
Hannu Leminen ohjasi 1943 samasta aiheesta elokuvan Valkoiset ruusut.
Tarina

1800–1900-lukujen vaihteessa loistava pianisti ja naistenmies kohtaa Wienissä häntä lapsesta asti palvoneen tytön, joka tulee raskaaksi. Seuraavan kerran tavatessaan mies ei muista koko naista.
Kirjallisuutta

Alanen, Antti: ”Neljä kirjettä tuntemattomalta naiselta”, analyysiä kertomuksen neljästä filmatisoinnista, Filmihullu 5–6/2008.
Moilanen, Harri: ”Ophüls, Aristoteles ja Hollywood”, essee elokuvasta. Filmihullu 3/1983.
Aiheesta muualla

Kirje tuntemattomalta naiselta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kirjokuoriaismaiset

| Kirjokuoriaismaiset |
| --- | --- |
 Trogodendron fasciculatum
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Kirjokuoriaismaiset Cleroidea  Latreille, 1802
Heimot
 Katso teksti 
Katso myös
   Kirjokuoriaismaiset Wikispeciesissä   Kirjokuoriaismaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirjokuoriaismaiset (Cleroidea) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva yläheimo.
Siihen kuuluu ulkomuodoltaan varsin erilaisia kovakuoriaisheimoja, joiden elintavat myös vaihtelevat. Useimmat ryhmän kovakuoriaiset ovat kuitenkin petoja.
Heimoja

Acanthocnemidae, Crowson, 1964
Chaetosomatidae, Crowson, 1952
Kirjokuoriaiset (Cleridae), Latreille, 1802
Takkukuoriaiset (Melyridae), Leach, 1815 (sisältää ryhmät Malachiidae (Viherkuoriaiset) ja Dasytidae)
Phloiophilidae, Kiesenwetter, 1863
Phycosecidae, Crowson, 1952
Prionoceridae, Lacordaire, 1857
Pehkiäiset (Trogossitidae), Latreille, 1802
Aiheesta muualla

Laji.fi: Cleroidea
ITIS: Cleroidea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q656630  Wikispecies: Cleroidea  AFD: Cleroidea  BioLib: 9952  BugGuide: 40617  CoL: 4YF  EoL: 388  Fauna Europaea: 11029  Fauna Europaea (new): 6e7ada60-2c78-42ae-a7e7-95c82f2fd85e  GBIF: 1584  iNaturalist: 55050  ITIS: 113844  NBN: NHMSYS0001717701  NCBI: 71525  NZOR: 859895ae-bf88-4874-8753-775b9f5cc168  Paleobiology Database: 69392
Kirjomattohai

| Kirjomattohai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Partahaikalat Orectolobiformes
Heimo::  Mattohait Parascylliidae
Suku::  Parascyllium
Laji::  variolatum
Kaksiosainen nimi
 Parascyllium variolatum  (Duméril, 1853) 

Katso myös
   Kirjomattohai Wikispeciesissä   Kirjomattohai Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Kirjomattohai (Parascyllium variolatum) on mattohaihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Intian valtamerestä.
Koko ja ulkonäkö

Kirjomattohai voi kasvaa suurimmillaan noin 92 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen ja hoikka. Kuono on lyhyt ja siinä on viiksisäikeitä. Selkäeviä on kaksi ja ne sijaitsevat vatsaevien takana. Kala on väriltään tumman harmaa tai tumman ruskea ja ruumiissa on valkoisia täpliä ja epämääräisiä tummia laikkuja. Kirjomattohailla on musta ja valkotäpläinen kaulus.
Levinneisyys ja elintavat

Kirjomattohaita tavataan Australian eteläosista Länsi-Australiasta Victoriaan. Laji liikkuu lähellä pohjaa niin kivikkoisilla kuin levää tai meriruohoja kasvavilla alueillakin. Sen ravintoa ovat selkärangattomat eläimet, kuten äyriäiset. Kirjomattohai on ovovivipaarinen ja laskee kerrallaan kaksi munakoteloa.
Kirjopyyfasaani

| Kirjopyyfasaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Linnut  Aves
Lahko::  Kanalinnut  Galliformes
Heimo::  Aitokanat  Phasianidae
Suku::  Pyyfasaanit  Galloperdix
Laji::  lunulata
Kaksiosainen nimi
 Galloperdix lunulata  (Valenciennes, 1825) 
Katso myös
   Kirjopyyfasaani Wikispeciesissä   Kirjopyyfasaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kirjopyyfasaani (Galloperdix lunulata) on aitokanoihin kuuluva kanalintulaji. Sitä tavataan endeemisenä Intiasta.
Koko ja ulkonäkö

Pituudeltaan kirjopyyfasaani voi kasvaa noin 32 cm pitkäksi ja ruumiinrakenteeltaan se on tukevahko. Sillä esiintyy sukupuolidimorfiaa eli sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Kirjopyyfasaanikoiras on selästään kastanjanruskea valkoisin pilkuin ja siivistään musta. Pää ja rinta ovat mustat valkoisin täplin ja raidoin. Vatsa on vaalean kellertävä. Lajin naaras on väritykseltään kauttaaltaan ruskea ja sen rinta ja vatsa ovat koirasta vaaleammat.
Levinneisyys ja elintavat

Kirjopyyfasaania tavataan Intiasta. Sen levinneisyys ulottuu maan eteläosista pohjoisessa aina Rajasthanin ja Länsi-Bengalin osavaltioihin. Lintu liikkuu yksin, pareittain tai pienissä ryhmissä pensaikoissa, kivikkoisilla alueilla ja kuivissa vuorten rinteiden tiheiköissä. Kirjopyyfasaanin ravintoa ovat hedelmät, siemenet ja pienet selkärangattomat eläimet. Pesänsä se rakentaa maahan.
Kirjobekardi

| Kirjobekardi |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tityrat Tityridae
Suku::  Bekardit Pachyramphus
Laji::  versicolor
Kaksiosainen nimi
 Pachyramphus versicolor  (Hartlaub, 1843) 
Alalajit
 P. v. costaricensis  P. v. meridionalis  P. v. versicolor 
Katso myös
   Kirjobekardi Wikispeciesissä   Kirjobekardi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kirjobekardi  (Pachyramphus versicolor) eli aiemmalta nimeltään kirjolepinkäistyranni on Etelä-Amerikassa tavattava varpuslintu. Laji kuuluu tityrojen heimoon.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kirjobekardi on noin 13 cm. Koiraan päälaki, selkä ja perä ovat väriltään mustat. Siivissä on runsaasti valkoisia täpliä ja leveä valkoinen reunus. Pyrstön ja perän väri on harmaa. Koiraan pään sivut ovat väriltään vihertävän keltaiset. Vatsa on väritykseltään valkoinen ja siinä on heikkoja harmaita raitoja. Naaraan päälaki on harmaa. Selkä on oliivinvihreät ja siivet mustat ja punaruskeat. Naaralla on keltaiset silmärenkaat, jotka puuttuvat koiraalta. Naaraan vatsa on vaalean keltainen hämärästi erottuvin harmain raidoin.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kirjobekardin elinalue ulottuu Costa Ricasta Länsi-Panamaan ja Kolumbiasta Venezuelaan ja Bolivian pohjoisosiin. Lajia tavataan valoisissa vuoristometsissä ja niiden laitamilla. Yleensä lintu elää 1 600–2 600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat ja lisääntyminen

Kirjobekardit elävät yksin tai pareittain. Ne muodostavat usein sekaparvia muiden hyönteisiä syövien lintujen, kuten tangaroiden, kanssa.
Kirjobekardin pesä on muodoltaan pallomainen ja sijaitsee usein joen penkan tai laidunmaiden läheisyydessä. Se rakentaa pesän puuhun 3–30 metrin korkeuteen. Pesä on tehty sammaleesta, lehdistä, ruohoista ja puiden kuoresta. Pesän sisäänkäynti on tunneli pesän sivulla. Pesimäaika kestää maaliskuusta kesäkuuhun. Naaras munii yleensä kaksi valkeaa munaa, jotka ovat kanelinruskeanruskean tai laventelinsinisen pilkuttamia. Molemmat sukupuolet osallistuvat pesän rakentamiseen ja kuoriutuneiden poikasten hoitamiseen. Naaraan hautoessa munia koiras laulaa usein läheisessä puussa.
Kirjoperhossimppu

| Kirjoperhossimppu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Putkisuukalat Syngnathiformes
Heimo::  Perhosevät Dactylopteridae
Suku::  Dactyloptena
Laji::  orientalis
Kaksiosainen nimi
 Dactyloptena orientalis  (Cuvier, 1829) 
Katso myös
   Kirjoperhossimppu Wikispeciesissä   Kirjoperhossimppu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kirjoperhossimppu (Dactyloptena orientalis) on perhoseviin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan indopasifiselta merialueelta.