stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bill Frisell

| Bill Frisell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1951 (ikä 73)
Muusikko
Tyylilajit:  jazz
Soittimet:  kitara
Levy-yhtiöt:  Savoy Records, ECM ja EMI 
Aiheesta muualla
www.billfrisell.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
William Richard ”Bill” Frisell (s. 18. maaliskuuta 1951) on yhdysvaltalainen jazz-kitaristi. John Scofieldin ja Pat Methenyn ohella Frisell on yksi tämän hetken arvostetuimmista jazz-kitaristeista.
Frisell syntyi Marylandin Baltimoressa. Hän vietti suuren osan nuoruudestaan Coloradon Denverin alueella ja opiskeli Pohjois-Coloradon yliopistossa musiikkia. Hänen alkuperäinen kitaranopettajansa Denverin alueella oli Dale Bruning, joka opettaa myös nykypäivänä soittamista. He soittavat toisinaan yhdessä ja ovat myös julkaisseet levyn duona. Valmistuttuaan Pohjois-Coloradon yliopistosta hän meni Berklee College of Musiciin opiskelemaan Jim Hallin kanssa, mikä muokkasi hänen soittotyylinsä lopulliseen muotoonsa.
Pat Metheny ohjasi kerran Bill Frisellin ECM-levy-yhtiön luokse, kun ei ollut päässyt itse osallistumaan nauhoituksiin. Tämän seurauksena Frisell toimi vuosia ECM:n studiokitaristina ja soitti useilla muiden artistien levyillä ennen ensimmäistä soololevyään, In Line. Frisellin debyyttilevy koostui enimmäkseen soolokitaroinnista, joskin useilla raidoilla oli mukana myös basisti Arild Andersen. Ensimmäinen Frisellin yhtyeistä, joka huomattiin selvästi maailmalla, oli hänen kvartettinsa Kermit Driscollin (basso), Joey Baronin (rummut) ja Hank Robertsin (sello) kanssa. Useita muita levyjä, joissa tämä ryhmä toimi perustana, julkaistiin, ja niissä oli usein myös muita soittajia mukana.
1980-luvulla Frisell asui New Yorkissa ja oli aktiivinen osallistuja kaupungin eloisassa musiikkimaailmassa. Hän teki yhteistyötä John Zornin kanssa, kuuluen jäsenenä hänen nopeasti muuttuvaan Naked City -yhtyeeseensä, ja esiintyi ja äänitti useiden muiden tunnettujen muusikoiden kanssa.
1990-luvun keskivaiheilla Frisell erosi kvartetistaan ja siirtyi Washingtonin Seattleen. Hän alkoi yhdistellä omaan musiikkiinsa erilaisia musiikkityylejä, kuten countrya ja muita vastaavia. Tällaisesta ”americana”-tyylistä muodostui Frisellin tavaramerkki, ja monilla hänen levyillään on uudelleensovituksia vanhoista amerikkalaisista kappaleista. Frisell esiintyy usein newyorkilaisen viulisti Jenny Scheinmanin kanssa. Hän myös soittaa toisinaan triona Joe Lovanon ja Paul Motianin kanssa.
Vuosien 2003 ja 2005 välillä Frisell toimi musiikillisena johtajana Century of Songissa. Tämä oli joukko erityisiä konsertteja saksalaisilla taidefestivaaleilla RuhrTriennalella. Frisell kutsui kansainvälisiä säveltäjiä kuten Rickie Lee Jones, Elvis Costello, Suzanne Vega, Loudon Wainwright III, Vic Chesnutt, Van Dyke Parks, Buddy Miller ja Chip Taylorin esittämään omia lempikappaleitaan uusina sovituksina. Lehdistö kutsui konsertteja ”vuosisadan tapahtumaksi”.
Levyllä Unspeakable Frisell voitti vuoden 2005 Grammy-palkinnon parhaasta nykyajan jazz-levystä (Best Contemporary Jazz Album).
Bill Frisell Suomessa

16.03.1987 Tim Berne Quartet / Helsinki, Tavastia
19.06.1988 Bass Desires / Helsinki SeaJazz
01.11.1989 Naked City / Tampere Jazz Happening
12.07.1990 Bill Frisell Quartet / Pori Jazz, Ultra Music Meeting (esiintyi triona Hank Robertsin loukattua kätensä)
06.06.1992 Bill Frisell Trio / Kerava Jazz
21.07.1995 Paul Motian's Broadway Music / Pori Jazz, Kirjurinluoto
19.07.1996 Bill Frisell Quartet / Pori Jazz, Cotton Club
20.07.1996 Bill Frisell Quartet / Pori Jazz, Kirjurinluoto
02.11.2002 Bill Frisell Sextet / Tampere Jazz Happening
29.08.2012 All we are saying - the music of John Lennon / Helsingin Juhlaviikot
01.11.2014 Guitar in the Space Age / Tampere Jazz Happening
13.07.2017 Bill Frisell Trio / Pori Jazz, Kirjurinluoto
01.10.2021 Bill Frisell Trio / Pori, Validi Karkia
16.07.2022 Charles Lloyd feat. Bill Frisell / Pori Jazz, Kirjurinluoto
28.10.2022 Bill Frisell Harmony / Espoo Sellosali
28.01.2024 Ambrose Akinmusire's Owl Song / Helsinki, Savoy-teatteri
08.03.2025 Bill Frisell Trio / Helsinki, Savoy JAZZFest
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bill Frisell Wikimedia Commonsissa
Bill Frisellin viralliset kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Yle 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Kanavaranta

| Ravintola Kanavaranta |
| --- | --- |
Perustettu:  1994
Lakkautettu:  2001 lopussa (myyty Royal Rest -yhtiölle, joka avasi tiloihin 3/2002 ravintola Nokkana tunnetun uuden ravintolan)
Avainhenkilöt:  huippukaudellaan 1990-luvun loppupuolella ravintoloitsijoina keittiömestarit Eero Mäkelä ja Gero Hottinger sekä ekonomi Maria Planting
Kotipaikka:  Helsinki, Kanavaranta 7, 00160 Helsinki (Katajanokka)
Toimiala:  ravintola
Huomioitavaa:  Vuoden ravintola 1998
Ravintola Kanavaranta toimi vuosina 1994–2001 myöhemmin ravintola Nokan nimellä tunnetussa, 1980-luvun lopulla kunnostetussa punatiilisessä ravintolakiinteistössä (kuvan keskiosassa, valokuva vuodelta 2012) Katajanokan kanavan äärellä.
Ravintola Kanavaranta oli Helsingin Katajanokalla toiminut, keskieurooppalaisesta keittiöstä vaikutteita saanut bistro-ravintola, jolle Suomen Gastronomien Seura myönsi Vuoden ravintola -tunnustuksen vuonna 1998. Sen keittiöstä vastasivat tuolloin keittiömestarit Eero Mäkelä ja Gero Hottinger, ja hallinnosta ekonomi Maria Planting.
Ravintola Kanavaranta sijaitsi Katajanokan makasiinirakennuksissa, jotka liikemies Kai Eräjuuri kunnosti 1980-luvulla. Lama ajoi kunnostushankkeen vararikkoon ja tilat päätyivät pankille, joilta Mäkelä, Hottinger ja Planting vuokrasivat 178-paikkaisen Ravintola Kanavarannan valmiiksi sisustetut ravintolatilat keittiöineen vuoden 1993 lopussa. Ravintola avattiin alkuvuonna 1994.
Eero Mäkelän siirryttyä eläkkeelle helsinkiläisravintolat Kanavaranta ja Solna yhdistettiin vuoden 2000 lopulla liiketoiminnallisesti uuteen, vuoden 2001 alussa käynnistyneeseen yhtiöön. Sen omistajiksi tulivat Gero Hottinger, Esa Karppinen ja Maria Planting. Sittemmin Mäkelän siirryttyä pois Kanavarannasta 2000, ravintolan omistus järjestettiin uudelleen ja Hottinger vastasi ravintola Kanavarannan keittiöstä jonkin aikaa, kunnes luopui siitä.
Vuoden 2001 lopulla uutisoitiin ravintola Kanavarannan siirtymisestä Royal Rest -yhtiölle (Royal Ravintolat), ravintolan ilmeen muutoksesta ja keittiön toiminnan siirtymisestä keittiömestari Markus Maulavirran vastuulle vuoden 2002 alussa. Royal Rest -ravintolayhtiöllä oli hallinnassaan myös viereinen ravintola Sipuli ja läheinen Katajanokan Kasino. Ravintola sai kevyen ilmeen- ja konseptinvaihdoksen ohella uuden nimen: Kanavarannasta tuli ravintola Nokka.
Keittiömestarit Mäkelä ja Hottinger käynnistivät vuonna 1995 keittiötaitoa opettavan, ravintolan yhteydessä toimineen Helsingin kulinaarisen instituutin. Hottinger jatkoi kulinaarisesta instituutista vastanneena yrittäjänä ja kouluttajana vuoteen 2010 saakka. Tuolloin hän siirsi vastuun sukupolvenvaihdoksella eteenpäin.
Angelina Valentine

| Angelina Valentine |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. syyskuuta 1986 (ikä 38)
Pornonäyttelijä
Taiteilijanimet:  Andelina Valentine, Mistress Angelina Valentine, Angelina Valentina
Aktiivisena:  2007–
Pituus:  163 cm
Paino:  52 kg
Aiheesta muualla
www.AngelinaValentine.com
IMDb
Angelina Valentine (s. 19. syyskuuta 1986 Lexington, Kentucky, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Uransa hän aloitti vuonna 2007. Hän on toiminut Penthousen mallina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
Angelina Valentine Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Emma-gaala 2016

Vuoden 2016 Emma-gaala järjestettiin Espoon Metro Areenalla 11. helmikuuta 2016. Gaalassa jaettiin Emma-palkinnot vuoden 2015 menestyneimmille artisteille ja musiikkialan ammattilaisille.
Voittajat ja ehdokkaat

| Kategoria | Voittaja | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- |
| Vuoden naissolisti | Sanni |  Anna Puu  Aurora  Chisu  Johanna Kurkela |
| Vuoden miessolisti | Antti Tuisku |  Cheek  Juha Tapio  Mikael Gabriel  Robin |
| Vuoden yhtye | JVG |  Amorphis  Apulanta  Mokoma  Nightwish |
| Vuoden albumi | Antti Tuisku - En kommentoi |  Cheek – Alpha Omega  Chisu – Polaris  Juha Tapio – Sinun vuorosi loistaa  JVG – 247365  Nightwish – Endless Forms Most Beautiful |
| Vuoden tulokas | Paperi T |  Elias Kaskinen & Päivän Sankarit  Roope Salminen & Koirat  Tiisu  Waltteri Torikka |
| Vuoden biisi | Sanni – 2080-luvulla |  Stig – Roy Orbison  Roope Salminen & Koirat – Madafakin darra  Teflon Brothers – Pämppää feat. Sahamies  JVG – Tarkenee  Kasmir – Vauvoja feat. SAARA |
| Vuoden pop-albumi | Antti Tuisku – En kommentoi |  Aurora – Kadotaan kaupunkiin  Chisu – Polaris  Robin – Yhdessä  Sanni – Lelu |
| Vuoden rock-albumi | J. Karjalainen – Sinulle, Sofia |  Apulanta – Kunnes siitä tuli totta  CMX – Mesmeria  Pariisin Kevät – Musta laatikko  Santa Cruz – Santa Cruz |
| Vuoden metallialbumi | Nightwish – Endless Forms Most Beautiful |  Amorphis – Under the Red Cloud  Children of Bodom – I Worship Chaos  Mokoma – Elävien kirjoihin |
| Vuoden hiphop-albumi | Paperi T – Malarian pelko |  Cheek – Alpha Omega  JVG – 247365  Elastinen – Iso Kuva  Mikael Gabriel – Versus |
| Vuoden jazz-albumi | Verneri Pohjola Quartet – Bullhorn |  Kari Ikonen Trio – Beauteous Tales and Offbeat Stories  Raoul Björkenheim eCsTaSy – Out of the Blue  Teddy's West Coasters – Volume 1 & Volume 2  Timo Lassy – Love Bullet |
| Vuoden etnoalbumi | Kimmo Pohjonen – Sensitive Skin |  Anne-Mari Kivimäki – Lakkautettu kylä  Mari Kalkun & Runorun – Tii ilo  Pekko Käppi & K:H:H:L – Sanquis Meus, mama!  Sväng – Sväng Plays Sibelius |
| Vuoden klassinen albumi | RSO, Hannu Lintu – Sibelius: Lemminkäinen Legends, Pohjola's Daughter |  Otto Tolonen – Royal Winter Music  Kaipainen, Tiensuu, Kamus-kvartetti – Different Voices, String quartets by Sibelius  Heinz-Juhani Hofmann – Ahti Karjalainen - elämä, Kekkonen ja teot |
| Vuoden iskelmäalbumi | Johanna Kurkela – Ingrid |  Elias Kaskinen ja Päivän Sankarit – Elämä lupaa mulle  Neljän Suora – Juhlat  Pasila, Matti Esko – Järvenpää |
| Kriitikoiden valinta | Chisu – Polaris |  Laura Moisio – Ikuinen valo  Jo' Buddy – Jo' Buddy meets Funky Kingstone  Pariisin kevät – Musta laatikko  Pekko Käppi & K:H:H:L – Sanguis Meus, Mama! |
| Vuoden tuottaja | MGI - Henri Lanz |  Antti Riihimäki  Mikko Tamminen  Jurek |
| Vuoden lastenalbumi | Hevisaurus – Soittakaa Juranoid! |  Martti Suosalo, Vuokko Hovatta & Seela Sella – Yökyöpelit  Nazig Azezian & Jussi Makkonen – Soiva metsä  Herra Heinämäen Lato-orkesteri – 15 vuotta munkkipossuna  Tuija Rantalainen – Vahtikoira karkuteillä |
| Yleisöäänestys: Vuoden artisti | Cheek |  |
| Yleisöäänestys: Vuoden musiikkivideo | Cheek – Sä huudat |  |
Vuoden myydyin albumi: Adele – 25
Vuoden striimatuin biisi: JVG - Tarkenee
Voittajat ja ehdokkaat > Muut palkinnot

Erikois-Emma: Hannu Marttila, M.A. Numminen
Vienti-Emma: Nightwish
Aiheesta muualla

Emma-gaalan verkkosivut
| n k Emma-palkinto |
| --- | --- |
Palkinnon jakaja: Musiikkituottajat 
Nykyiset palkintokategoriat:  Vuoden albumi  Vuoden alternative  Vuoden artisti  Vuoden biisi  Vuoden etno  Vuoden iskelmä  Vuoden jazz  Vuoden klassinen  Vuoden metalli  Vuoden musiikintekijä  Vuoden pop  Vuoden rap  Vuoden rock  Vuoden tulokas  Vuoden tuottaja  Vuoden yhtye  Kriitikoiden valinta  Yleisöäänestys: Vuoden kotimainen artisti/yhtye  Vuoden myydyin albumi  Vuoden striimatuin kotimainen biisi  Vuoden striimatuin ulkomainen biisi  Erikois-Emma 
Emma-gaalat:  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024  2025
Luettelo Yhdysvaltain ulkoministereistä

Tämä on luettelo Yhdysvaltain ulkoministereistä. Ulkoministerin virka oli vuosina 1781–1789 nimeltään Secretary of Foreign Affairs ja vuodesta 1789 alkaen se on ollut Secretary of State.
Pikku naisia (vuoden 1994 elokuva)

| Pikku naisia> Little Women |
| --- | --- |
 Elokuvan DVD -painoksen kansikuva.
Ohjaaja:  Gillian Armstrong
Käsikirjoittaja:  Robin Swicord
Perustuu:  Louisa May Alcottin romaaniin Pikku naisia
Tuottaja:  Denise De Novi
Säveltäjä:  Thomas Newman
Kuvaaja:  Geoffrey Simpson
Leikkaaja:  Nicholas Beauman
Pukusuunnittelija:  Colleen Atwood
Pääosat:   Winona Ryder  Gabriel Byrne  Christian Bale  Trini Alvarado  Claire Danes  Kirsten Dunst  Samantha Mathis  Eric Stoltz  Susan Sarandon 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:   21. joulukuuta 1994
Kesto:  115 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  18 000 000 $
Tuotto:  50 083 616 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikku naisia (engl. Little Women) on Gillian Armstrongin ohjaama elokuva, joka perustuu Louisa May Alcottin samannimiseen romaaniin. Elokuva sai kolme Oscar-ehdokkuutta.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Winona Ryder   | … |   Jo   |
|   Susan Sarandon   | … |   Marmee   |
|   Trini Alvarado   | … |   Meg   |
|   Claire Danes   | … |   Beth   |
|   Kirsten Dunst   | … |   Amy lapsena   |
|   Gabriel Byrne   | … |   Friedrich Bhaer   |
|   Christian Bale   | … |   Laurie   |
|   Samantha Mathis   | … |   Amy aikuisena   |
|   Eric Stoltz   | … |   John Brooke   |
|   John Neville   | … |   Herra Laurence   |
|   Mary Wickes   | … |   täti March   |
Emma-gaala 2017

Vuoden 2017 Emma-gaala järjestettiin Espoon Metro Areenalla 4. helmikuuta 2017. Gaalassa palkittiin vuoden 2016 menestyneimpiä artisteja ja musiikkialan ammattilaisia.
Voittajat ja ehdokkaat > Muut palkinnot

Erikois-Emma: Fröbelin palikat
Vienti-Emma: Alma
Aiheesta muualla

Emma-gaalan verkkosivut
| n k Emma-palkinto |
| --- | --- |
Palkinnon jakaja: Musiikkituottajat 
Nykyiset palkintokategoriat:  Vuoden albumi  Vuoden alternative  Vuoden artisti  Vuoden biisi  Vuoden etno  Vuoden iskelmä  Vuoden jazz  Vuoden klassinen  Vuoden metalli  Vuoden musiikintekijä  Vuoden pop  Vuoden rap  Vuoden rock  Vuoden tulokas  Vuoden tuottaja  Vuoden yhtye  Kriitikoiden valinta  Yleisöäänestys: Vuoden kotimainen artisti/yhtye  Vuoden myydyin albumi  Vuoden striimatuin kotimainen biisi  Vuoden striimatuin ulkomainen biisi  Erikois-Emma 
Emma-gaalat:  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024  2025
Kuokkavierasjuhlat

Kuokkavierasjuhlat oli Helsingissä itsenäisyyspäivänä vuosina 1996–2003 sekä 2006 järjestetty protestitapahtuma. Sen taustalla oli radikaaleja kansalaisaktivisteja useilta eri tahoilta, muun muassa anarkisteja, anarkosyndikalisteja sekä autonomeja. Vuonna 1999 Kuokkavierasjuhlat järjestettiin itsenäisyyspäivän sijasta seuraavana viikonloppuna Helsingissä pidetyn EU-huippukokouksen yhteydessä.
Vaikka Kuokkavierasjuhlat muodostui suurimmaksi osaksi rauhanomaisesta toiminnasta ja mielenosoituksista, on tapahtuman nykyisin julkisuudessa oleva maine peräisin sen viimeisiltä vuosilta, jolloin mukaan mahtui myös levottomuuksia ja lieviä välikohtauksia poliisin kanssa.
Tausta

Tutkija Jukka Peltokosken mukaan tapahtuman taustalla ovat ihmisryhmät, joiden yhteiskunnallinen asema oli heikentynyt 1990-luvun lamavuosien aiheuttaman rakenteellisen työttömyyden sekä vuosikymmenen erilaisten uusliberalististen uudistusten johdosta. Heidän tarkoituksenaan oli tuoda mediajulkisuuteen vastakohtaa itsenäisyyspäivän juhlien loistolle. Tapahtumalla ei ollut varsinaisia vastuullisia järjestäjiä eikä kiinteää taustaorganisaatiota, vaan suunnittelusta tiedotettiin etukäteen esimerkiksi joidenkin kansalaisjärjestöjen sähköpostilistoilla. Se ei myöskään ollut osa laajempaa poliittista kampanjaa, vaan yksittainen kerran vuodessa järjestetty protesti.
Tapahtuman näkyvin osa oli Presidentinlinnan edustalla itsenäisyyspäivän vastaanoton aikana järjestetyt mielenosoitukset, joihin sen viimeisinä vuosina liittyi myös levottomuuksia. Kuokkavierasjuhlat koostui mielenosoituksen lisäksi myös useista muista tapahtumista. Esimerkiksi vuonna 2000 Helsingin kauppatorilla järjestettiin ohjelmallinen tapahtumatori, jossa oli musiikkiesitysten ja eri järjestöjen kojujen ohella jaossa ilmaista ruokaa.
Historia

Kuokkavierasjuhlat tunnettiin vuosien kuluessa eri nimillä. Alkuperäinen nimi oli "Kansan kuokkavierasjuhlat". Se oli käytössä vuoteen 2000 saakka, lukuun ottamatta vuoden 1999 EU-huippukokouksen aikana järjestettyä tapahtumaa, joka oli nimetty "Eurokansan kuokkavierasjuhlaksi". Vuonna 2001 tapahtuma tunnettiin elokuvaan 2001: Avaruusseikkailu viitanneella nimellä "Kuokkavierasseikkailu 2001". Termi "kuokkavieraat" itsessään tarkoittaa kutsumattomia tai ei-toivottuja vieraita.
Ensimmäisinä vuosina tapahtuma muodostui Rautatientorilta Kauppatorilla järjestettyyn tilaisuuteen marssineesta rauhanomaisesta mielenosoituskulkueesta. Vuonna 1999 Kuokkavierasjuhlat otti vaikutteita Seattlessa samana vuonna käynnistynyneestä liikkeestä, joka oli järjestänyt Maailman kauppajärjestön WTO:n vastaisia mielenosoituksia. Samaan aikaan Kuokkavierasjuhlien kanssa Helsingissä nähtiin myös useita muita mielenosoituksia, muun muassa Euroopan unionia vastustavien maanviljelijöiden väkivaltaiseksi muuttunut protesti.
Vuotta myöhemmin tapahtuma muuttui aikaisemmasta rauhanomaisuudesta militantimpaan suuntaan ja mukaan tuli perinteisten mielenosoituksien ja kansalaistorien lisäksi kansalaistottelemattomuutta sekä poliisivoimien uhmaamista. Mukana oli esimerkiksi Ya Basta -kansalaistottelemattomuusryhmän Suomen osasto. Mielenosoittajat muun muassa pyrkivät kohti mellakka-aidoin eristetyä presidentinlinnaa, mutta poliisi esti tämän. Kuokkavierasjuhlien yhteydessä esiintyi sen viimeisinä vuosia jonkin verran lieviä haitantekoja, kuten esimerkiksi itsenäisyyspäivän vastaanotolle saapuvien kutsuvieraiden taksien potkimista tai heiluttelua. Tapahtuma hajosi myös useiksi erillisiksi mielenosoituksiksi, joista osa oli poliisille ilmoittamattomia. Kauppatorin sijasta ne suuntasivat "piirittämään" Presidentinlinnaa sitä ympäröiville kaduille.
Vuoden 2003 tapahtuman jälkeen taustalla olleet tahot ilmoittivat tiedotteessaan, että Kuokkavierasjuhlat ovat menettäneet tehonsa, ja että on aika etsiä uusia vaikuttamisen muotoja. Seuraavana vuonna poliisi varustautui kuitenkin juhlien varalle vielä yhtä vahvasti kuin aikaisemminkin. Kuokkavierasjuhlat järjestettiin vielä kerran vuonna 2006, mutta sen taustalla olivat eri tahot kuin edellisissä mielenosoituksissa. Tapahtuman silloiset taustavoimat ilmoittivat omien sanojensa mukaan haluavansa "rajattoman kapinan rajatonta eliittiä vastaan". Tilaisuus jäi kuitenkin osallistujamäärältään pieneksi. Mielenosoittajia oli paikalla noin sata, poliisin arvion mukaan 60–70.
Arviot Kuokkavierasjuhlien osallistujien määrästä vaihtelevat suuresti. Esimerkiksi vuonna 2000 järjestäjät arvioivat mielenosoituksessa olleen jopa 500–1 000 henkeä, mutta tiedotusvälineet väittivät määräksi vain 200.
Mediajulkisuus ja teemat

Tiedotusvälineet suhtautuivat Kuokkavierasjuhliin aluksi neutraalisti ja jopa hyväksyvästi, mutta tapahtuman viimeisinä vuosina asenne muuttui ja media kiinnitti lähinnä kielteistä huomiota sen yhteydessä esiintyneeseen mellakointiin. Yleensä tietotusvälineissä puhuttiin mielenosoittajista vain "linnan juhlien vastustajina", vaikka kuokkavieraiden omina teemoina olivat sosiaalipoliittiset asiat kuten sosiaalinen oikeudenmukaisuus.
Mielenosoituksissa vaadittiin muun muassa perustoimeentuloa, kohtuuhintaisia asuntoja, peruspalvelujen turvaamista sekä minimipalkkaa. EU-huippukokouksen aikana vuonna 1999 järjestetyssä "Eurokansan kuokkavierasjuhlissa" teemoina olivat "taattu toimeentulo ja sosiaalinen Eurooppa". Myöhemmin julkisuudessa esiintyi myös termi "globalisaation vastustajat", jolla viitattiin Seattlessa samana vuonna alkunsa saaneeseen kansainväliseen liikkeeseen.
Naamiointikielto

Joulukuussa 2004 astui voimaan niin sanottu "naamiointikielto" eli laki, joka kielsi mielenosoituksiin tai muihin yleisötilaisuuksiin osallistumisen naamioituneena. Lain mukaan naamioituminen on rangaistavaa, mikäli sen tarkoituksena on väkivallan käyttö tai omaisuuden tuhoaminen. Lain säätämisen syynä olivat lähinnä Kuokkavierasjuhlien levottomuudet, joissa osa mielenosoittajista esiintyi naamioituneena.
Tapaus Arhinmäki

Vuonna 2001 Vasemmistonuorten silloinen puheenjohtaja Paavo Arhinmäki työskenteli Kansan Uutisten toimittajana ja oli paikalla tekemässä juttua Kuokkavierasjuhlista. Hänen kirjoittamansa artikkeli ilmestyi lehdessä 11. joulukuuta 2001. Iltapäivälehdistö väitti myöhemmin häntä virheellisesti mielenosoittajaksi ja kritisoi Arhinmäkeä kahden vuoden kuluttua tämän osallistuttua itsenäisyyspäivän vastaanotolle kansanedustajan ominaisuudessa. Väite on noussut esille myös muun muassa vuoden 2012 presidentinvaalien kampanjoinnin sekä 2013 järjestettyjen "Kiakkovierasjuhlien" yhteydessä.
Tampereen Kiakkovierasjuhlat 2013

Vuonna 2013, jolloin itsenäisyyspäivän vastaanotto pidettiin Presidentinlinnan korjaustöiden vuoksi poikkeuksellisesti Tampere-talossa, järjestivät Tampereella paikalliset anarkistit "Kiakkovierasjuhlat"-nimisen tapahtuman. Sitä mainostettiin humoristisilla jääkiekkoon liittyvillä teemoilla, kuten julisteella, jossa tamperelainen jääkiekkolegenda Timo Jutila grillasi presidentti Sauli Niinistöä. Tapahtuman osallistujille jaettiin myös Timo Jutila -naamareita.
Kiakkovierasjuhlien iskulauseena oli "Lätkää ja luokkataistelua". Sen viestinä oli järjestäjien mukaan vastustaa itsenäisyyspäivän juhlien kaltaisilla tapahtumilla ylläpidettyä "valheellista yhtenäisyydentuntoa" sekä Suomessa harjoitettua "oikeistolaista politiikkaa, jota on eliitin taholta suunnattu työväenluokkaa ja köyhää kansanosaa vastaan". Kiakkovierasjuhlat käsitti Tammelantorilla järjestetyn tapahtuman, johon sisältyi muun muassa musiikkiesiintyjiä, katulätkää ja ruokatarjoilua sekä kaupungin keskustassa ja Tampere-talon ympäristössä liikkuneen mielenosoituskulkueen. Tapahtumaan oli myös järjestetty linja-autokuljetus Helsingistä. Mielenosoitus sai suurta julkisuutta sen yhteydessä esiintyneen mellakoinnin vuoksi. Kiakkovierasjuhlat nousi otsikoihin jo aikaisemmin syksyllä poliisin tapahtuman järjestäjiin kohdistaman "nettiurkinnan" eli tietopyynnön johdosta.
Tampereen Kiakkovierasjuhlat 2013 > Poliisin tietopyyntö

Syyskuussa 2013 Pirkanmaan poliisilaitos pyysi teleoperaattorilta viiden Punk in Finland -keskustelufoorumilla Kiakkovierasjuhlista keskustelleen nimimerkin IP-osoitteita ja henkilötietoja. Tietopyyntö oli luokiteltu salassa pidettäväksi, mutta se vuoti julkisuuteen Punk in Finlandin kautta. Tietopyynnön paljastajaa epäiltiin salassapitorikoksesta.
Tietopyyntö herätti runsasta keskustelua sen laillisuudesta sekä kansalaisten perusoikeusturvasta, muun muassa emeritusprofessori Teuvo Pohjolainen piti asiaa tärkeänä ennakkotapauksena. Ylen Suora Linja -ohjelma puolestaan selvitti tapauksen johdosta poliisin tekemien tietopyyntöjen laajuutta. Myös kansalaisjärjestö Electronic Frontier Finland pyysi internetin palveluntarjoajilta luetteloita viranomaisten tietopyynnöistä. Marraskuussa eduskunnan apulaisoikeusasiamies linjasi, että poliisilain mukaan Pirkanmaan poliisilla oli oikeus pyytää Kiakkovierasjuhlista keskustelleiden tietoja.