stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anaksagoras
Elämä

Anaksagoras oli kotoisin Joonian Klazomenaista. Siellä hänellä oli jonkin verran omaisuutta ja myös poliittista toimintaa, mutta hän luopui niistä, koska pelkäsi niiden vaikeuttavan hänen harjoittamaansa totuuden etsintää. Kun häneltä kysyttiin, eikö hän välitä isänmaastaan, hän vastasi: ”Minähän välitän isänmaastani kovasti” ja osoitti taivasta. Augustinuksen mukaan Anaksagoras oli Anaksimeneen oppilas ja Arkhelaoksen opettaja. Augustinuksen tieto ei kuitenkaan pidä paikkaansa Anaksimeneen osalta, sillä tämä oli ollut yli 20 vuotta kuolleena Anaksagoraan syntyessä. Aristoteleen mukaan Anaksagoras oli saanut ainakin vaikutteita klazomenailaiselta filosofilta ja ihmeidentekijältä Hermotimokselta.
Anaksagoraan elämäkerrallinen ajoitus on ongelmallista. Hyvin yleisen näkemyksen mukaan hän muutti jo varhaisessa miehuusiässä Ateenaan, josta oli nopeasti tulossa kreikkalaisen kulttuurin keskus, ja asui siellä 30 vuotta. Toisen näkemyksen mukaan Anaksagoras oli jo yli 40-vuotias Ateenaan asettuessaan ja vaikutti siellä parisenkymmentä vuotta. Anaksagoras oli läheisissä yhteyksissä Perikleehen, jonka kerrotaan ihailleen häntä, ja tragediarunoilija Euripides sai häneltä kiinnostuksen tieteeseen ja inhimillisyyteen. On väitetty myös Sokrateen olleen hänen oppilaitaan, mutta tätä vastaan sotii ainakin Sokrateen Faidon-dialogissa esittämä omaelämäkerrallinen tieto, jonka mukaan hän olisi tutustunut Anaksagoraan ajatuksiin tämän kirjan välityksellä. Myös Cicero antaa ymmärtää, että vaikutus oli ollut epäsuora.
Anaksagorasta arvostettiin, koska hän oli etevä tähtitieteessä ja matematiikassa, mutta yhtä lailla koska hän oli kaikessa askeettisuudessaan arvokas hahmo, eikä hänellä kertomusten mukaan ollut mitään heikkouksia. Anaksagoras oli se henkilö, joka toi filosofian ja tieteellisen uteliaisuuden hengen Jooniasta Ateenaan.
Pidemmän päälle aikakaudelle ominaisen polyteismin kyllästämä yhteiskunta ei voinut suvaita hänen uskomuksiaan. Esimerkiksi Perikleen viholliset käyttivät rahvaan taikauskoisuutta hyväkseen ja saivat heidät usutettua hänen kimppuunsa hänen ystävänsä ajatusten vuoksi. Lopulta Anaksagoras pidätettiin syytettynä uskonnon vakiintuneiden oppien vastustamisesta. Joidenkin lähteiden mukaan häntä syytettiin jopa persialaismielisyydestä, joka oli rikos monissa kreikkalaisissa kaupunkivaltioissa. Perikles sai käyttää kaikki puhujanlahjansa saadakseen ystävänsä vapaaksi. Silti Anaksagoras ajettiin pois Ateenasta, ja hän vetäytyi Lampsakokseen (noin 434 tai 433 eaa.), jossa hän kuoli vuonna 428 eaa. koko kaupungin arvostamana henkilönä.
Ajattelu

Anaksagoras kirjoitti monien muiden esisokraatikkojen tavoin teoksen nimeltä Luonnosta (Peri fyseōs).
Ajattelu > Kosmologia > Järki kaiken luojana

Anaksagoraan mukaan maailman on luonut äärettömästä ainemassasta jonkinlainen jumaluus, jota hän kutsuu Järjeksi (kreikaksi nous). Massa on ollut olemassa jo kaiken alussa. Alun perin eri kappaleet kuitenkin olivat olemassa mittaamattoman pieninä, lukumäärältään loputtomina osasina ja sekoitettuna eri tavalla tässä kaoottisessa ainemassassa. Nämä osaset muodostivat siemenet (spermata) tai pienoiskuvat kaikista kappaleista, joita myöhemmin tuli olemaan, mutta ne piti erottaa massasta ennen kuin ne saattoivat saada nimen ja luonteen.
Tämän luokittelun, jossa siis kaikki samanlaiset kappaleet erotettiin eroon erilaisista, suoritti Järki. Tämä erityinen Järki oli yhtä rajoittamaton kuin kaoottinen alkumassa, mutta puhdas ja riippumaton (mounos ef eoutou) tästä massasta ja kaikkialla samanlainen, päinvastoin kuin Herakleitoksen opettama Äly. Järki sisälsi kaiken tiedon ja voiman ja hallitsee kaikkea elämää. Näin se on kaiken liikkeen alku, ja liike sen ensimmäinen olomuoto.
Järki suoritti erottelun laittamalla kaiken nopeaan pyörimisliikkeeseen. Osaset eivät kuitenkaan erottuneet toisistaan täydellisesti, vaan kaikki sisältää hieman kaikkea.  Kappaleiden luokittelun määrittelee se ”siemen”, joka on kappaleessa vallitsevana. Aristoteles syytti Anaksagorasta siitä, että tämä ei tee selvää eroa Järjen ja psyyken välille. Sokrates taas huomautti, että tämä Järki on vain deus ex machina, jolle hän ei suostu antamaan sellaisia ominaisuuksia kuin suunnittelu ja tieto.
Ajattelu > Kosmologia > Kylmä sumu ja lämmin eetteri

Anaksagoras selitti myös tarkemmin niitä eri vaiheita, joiden kautta alkuperäinen kaaos muuttui kosmoksen nykyiseksi järjestykseksi. Kaaoksen rikkoi ensimmäisenä jako kylmään sumuun ja lämpimään eetteriin. Kun kylmä lisääntyi, syntyi vesi, maa ja kivet. Elämän siemenet, jotka edelleen leijuivat ilmassa, tulivat alas sateiden mukana, ja näin saivat alkunsa kasvit. Eläimet, mukaan lukien ihmiset, syntyivät lämpimästä ja kosteasta savimaasta.
Aistien antamaa tietoa ei voida Anaksagoraan mukaan pitää kovin suuressa arvossa. Hän päätti olla luottamatta aisteihin ja asetti suuremman arvon asioiden mietiskelyn tuottamille johtopäätöksille. Hän esimerkiksi ajatteli, että lumessa täytyy olla yhtä lailla mustaa kuin valkoistakin, eihän se muuten voisi sulaessaan muuttua tummaksi vedeksi.
Ajattelu > Kosmologia > Taivaankappaleet

Taivaankappaleita koskevien havaintojen perusteella Anaksagoras muodosti uudenlaisia teorioita kaikkeutta hallitsevista laeista, ja hän joutui sen vuoksi törmäyskurssille yleisten uskomusten kanssa. Hän yritti muodostaa tieteelliset selitykset taivaankappaleiden pimennyksille, meteoreille, sateenkaarille ja auringolle. Taivaankappaleet olivat hänen mielestään maasta repeytynyttä, pyörimisliikkeen vuoksi palamaan syttynyttä massaa. Hänen mukaansa tähdet ovat auringon tavoin tulikuumaa kiveä, mutta tähtien suuren etäisyyden vuoksi emme voi tuntea niiden kuumuutta.
Anaksagoras selitti tiettävästi ensimmäisenä Kuun valon olevan heijastunutta, joskin Parmenideen teoksissa on arvoituksellinen kohta, joka viittaa siihen, että jo hän olisi tiennyt asian. Auringon Anaksagoras arvioi olevan suurempi kuin Peloponnesos. Hän tiesi Kuun olevan paljon lähempänä Maata kuin Aurinko ja esitti auringonpimennyksille oikean selityksen. Kuussa hän väitti olevan vuoria ja arveli olevan myös asutusta.
Ajattelu > Aineen rakenne

Jokaisessa aineessa oli Anaksagoraan mukaan hieman kaikkia muita aineita. Näin esimerkiksi vehnässä on muun muassa karvoja, verta ja nahkaa. Kun eläin syö vehnää, vehnän sisältämä nahka liittyy eläimen nahkaan, veri eläimen vereen ja niin edelleen.  Hänen mukaansa kaikissa aineissa on myös esimerkiksi hieman tulta, mutta yleensä tuleksi sanotaan vain ainetta, jossa tätä alkuainetta on eniten. Tyhjää tilaa ei Anaksagoraan mukaan ole olemassa, vaan esimerkiksi vesikello tai täyteen puhallettu nahka osoittavat, että siellä, missä ei näytä olevan mitään, on ilmaa.
Teoriallaan kaiken alkuna olevista pienistä osasista ja painottamalla alkusynnyn mekaanista prosessia Anaksagoras loi pohjan teorialle atomeista. Ensimmäisenä sanaa atomos, jakamaton, käytti kuitenkin myöhemmin Demokritos. Toisaalta painottaessaan järjestyksen olevan järjen seurausta hän loi teorian, jonka mukaan luonto on suunnittelun seurausta. Tämä ajattelu siirtyi Aristoteleelle, jolle ajatus merkitsi ikään kuin selkeän ajattelun aamunkoittoa levottomien unien jälkeen. Aristoteleelta ajattelu siirtyi hänen kommentaattoreilleen, ja Averroëksen vaikutuksesta nämä asiat tulivat laajalti tunnettuiksi ja yleisen spekuloinnin kohteeksi.
Teokset > Suomennokset

Anaksagoras: Fragmentit.  (Käännös ja jälkisanat Reijo Valta)  Kurikka:  Osuuskunta Jyväs-Ainola, 2000.  ISBN 952-5353-03-6.
Teokset > Tekstifragmenttien laitoksia

Diels, Hermann & Kranz, Walther (toim.): ”59 B: Anaxagoras”, Die Fragmente der Vorsokratiker.  (Kolme osaa. Uusintapainos 6. painoksesta)  Berlin:  Weidmann, 1974.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Sider, David: The Fragments of Anaxagoras.  Meisenheim am Glan:  Anton Hain, 1981.  Anaksagoraalta säilyneiden fragmenttien kreikankielinen alkuteksti, englanninkielinen käännös sekä selityksiä.
Kirjallisuutta

Burnet, John: ”Anaxagoras of Klazomenai”, Early Greek Philosophy.  London:  A. & C. Black Ltd, 1920.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Schofield, Malcolm: An essay on Anaxagoras.  (1980)  Cambridge:  Cambridge University Press, 2007.  ISBN 0521042615.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mika Saranpään kirjoitus Fragmenteista, Niin & näin 2003/1 (pdf)
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Anaksagoraan elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Anaksagoraan elämäkerta. (kreikaksi)
Curd, Patricia: Anaxagoras The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Patzia, Michael: Anaxagoras The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Antiikin filosofia  Esisokraattinen filosofia
| --- | --- |
Miletoslaiset:   Thales  Anaksimandros  Anaksimenes 
Pythagoralaiset:   Pythagoras  Alkmaion Krotonlainen  Filolaos  Arkhytas 
Efesoslaiset:   Herakleitos 
Elealaiset:   Ksenofanes  Parmenides  Zenon Elealainen  Melissos 
Pluralistit:   Anaksagoras  Empedokles  Arkhelaos 
Atomistit:   Leukippos  Demokritos 
Sofistit:   Protagoras  Gorgias  Prodikos  Hippias 
Muita:   Ferekydes  Diogenes Apollonialainen
Vnešekonombank

| Vnešekonombank VEB |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  valtion korporaatio
Avainhenkilöt:  pääministeri Dmitri Medvedev (hallituksen pj.), Vladimir Dmitrijev (VEB:n pj.)
Kotipaikka:  Moskova, Venäjä
Toimiala:  kehityspankki, valtion eläkerahasto
Omistaja:  100% Venäjän valtio
Kotisivu:  www.veb.ru www.veb.ru/en/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vnešekonombankin pääkonttori Moskovassa
Vnešekonombank (VEB) (ven.  Внешэкономбанк (ВЭБ) tai kirjaimellisesti ven.  Государственная корпорация «Банк развития и внешнеэкономической деятельности (Внешэкономбанк)»,  Gosudarstvennaja korporatsija "Bank razvititija i vnešnekonomitšeskoi dejatelnosti, Valtionkorporaatio Kehityksen ja ulkomaisten taloudellisen suhteiden pankki) on Venäjän valtion omistama rahoituslaitos. Sitä kutsutaan joskus nimellä Venäjän kehityspankki, vaikka kehityspankkiroolin on vain yksi Venäjän valtion sille antamista tehtävistä rahoituslaitoksena. Tämän ohella pankki toimii esimerkiksi valtion eläkerahastona.
Pankki on perustettu 1922, kun Olof Aschberg perusti Roskombankin, josta 1924 tuli Vneshtorgbank.
Pankin roolia muutettiin 2007, kun siitä tehtiin kehityspankki.
Sen virallinen nimi on vuodesta 2018 VEB.RF (ВЭБ.РФ).
Vnešekonombankin pääoma on suoraan peräisin Venäjän valtion budjetista.
Igor Šuvalov nimitettiin toukokuussa 2018 pääjohtajaksi.
Aiheesta muualla

Pankin rahoittamien kehityshankkeiden kartta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (veb.prognoz.ru)
Vuoriloikko

| Vuoriloikko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Saniaiset Pteridophytina
Luokka::  Polypodiopsida
Lahko::  Polypodiales
Heimo::  Loikkokasvit Cystopteridaceae
Suku::  Loikot Cystopteris
Laji::  montana
Kaksiosainen nimi
 Cystopteris montana  (Lam.) Bernh. ex Desv. 
Katso myös
   Vuoriloikko Wikispeciesissä   Vuoriloikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vuoriloikko (Cystopteris montana) on pienikokoinen, vuoristoissa ja arktisilla alueilla tavattava saniainen.
Ulkonäkö ja koko

Vuoriloikon maavarsi on pitkä ja musta. Yksittäin maavarresta nousevat lehdet kasvavat 10–40 cm korkeiksi. Lehden ruoti on 1–2 kertaa lehtilavan pituinen, väriltään vihreä tai oljenkeltainen. Lehtilapa on 7–12 cm pitkä, kolmiomainen tai leveänpuikea ja kolme kertaa parilehdykkäinen. Lehdykät ovat kolmiomaisen puikeita ja suippoja, alin lehdykkäpari on selvästi muita isompi. Pikkulehdykät ovat suippotyvisiä. Lehtien alla sijaitsevat itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä. Suomessa vuoriloikon itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Itiöpesäkkeiden kypsyessä niiden katesuomut varisevat pois. Vuoriloikon murskatut lehdet tuoksuvat karvasmantelilta.
Vuoriloikko muistuttaa läheisesti vaalealoikkoa (C. sudetica), jota ei kuitenkaan tavata Suomesta.
Levinneisyys

Nimensä mukaisesti vuoriloikkoa tavataan erityisesti vuoristoalueilla sekä myös arktisilla alueilla. Euroopassa sitä kasvaa Pyreneillä, Alpeilla, Apenniineilla, Karpaateilla, Balkanin niemimaalla, Skotlannissa, Kaukasuksen alueella ja Fennoskandian vuoristo- ja tunturialueilla Ruotsissa, Norjassa sekä Suomessa, josta levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena Pohjois-Venäjälle ja edelleen Siperiaan. Pohjois-Amerikassa vuoriloikkoa kasvaa Alaskassa, Kalliovuorten pohjoisosissa ja mantereen koillisosassa. Lisäksi sitä esiintyy muun muassa Turkissa, Kiinassa ja Grönlannissa.
Suomessa vuoriloikkoa kasvaa ainoastaan Pohjois-Suomessa, ja sielläkin levinneisyysalue on hajanainen. Eteläisimmät havainnot ovat Kainuusta. Pohjoisempana lajin runsaimpia keskittymiä on Kuusamossa ja Kittilässä.
Elinympäristö

Vuoriloikko viihtyy kosteissa lehdoissa, ohutturpeisissa lehto- ja lettokorvissa, lähteiköissä ja tihkupinnoilla. Laji on kalkinvaatija.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Vuoriloikon (Cystopteris montana) levinneisyys Suomessa
Pohjolan kasvien pauloissa: Cystopteris montana - vuoriloikko
Vuoriloikon kypsiä itiöpesäkkeitä.
Vlastimil Petržela

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 20. heinäkuuta 1953 (ikä 71)
Syntymäpaikka: Prostějov, Tšekkoslovakia
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1970–1974 |  SK Prostějov |  |  |
| 1974–1976 |  Zbrojovka Brno |  |  |
| 1976–1978 |  SK Prostějov |  |  |
| 1978–1980 |  Sigma Olomouc |  |  |
| 1980–1981 |  RH Cheb |  |  |
| 1981–1985 |  Slavia Praha |  |  |
Maajoukkue
| 1982–1983 |  Tšekkoslovakia | 2 | (0) |
Valmennusura
1986:  Slavia Praha (apuv.)
1986–1987:  Slavia Praha
1987–1989:  Slavia Praha (apuv.)
1990–1992:  Slavia Praha
1993–1995:  Slovan Liberec
1996:  Sparta Praha
1996–2002:  Bohemians
2002:  Mladá Boleslav
2003–2006:  Zenit
2006–2007:  Sigma Olomouc
2007–2008:  Neftçi Baku
2009–2010:  Viktoria Žižkov
2010–2012:  Zemplín Michalovce
2014–2016:  Vlašim
2016–2017:  Baník Ostrava
2018:  Fastav Zlín

Vlastimil Petržela (s. 20. heinäkuuta 1953) on tšekkiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Ura

Petržela aloitti pelaajauransa SK Prostějovin joukkueessa 1970-luvun alussa. Hän pelasi urallaan useissa eri seuroissa Tšekkoslovakiassa. Hän esiintyi Tšekkoslovakian maajoukkueessa kahdessa A-maaottelussa.
Valmennusuransa Petržela aloitti SK Slavia Prahan apuvalmentajana kesällä 1986. Hän nousi seuran päävalmentajaksi saman vuoden lokakuussa ja valmensi seuraa kauden loppuun saakka palaten sen jälkeen apuvalmentajan tehtävään. Tammikuussa 1990 hänestä tuli jälleen seuran päävalmentaja aina kauden 1991/92 loppuun saakka. Hän valmensi 1990-luvulla Slavian lisäksi Slovan Libereciä, suurseura Sparta Prahaa sekä pisimpään vuosina 1996–2002 Bohemiansia. Petrželan johdolla Bohemians putosi kaudella 1996/97 Tšekin liigasta, mutta nousi takaisin pääsarjaan kaudeksi 1999/2000.
Kesäkuussa 2002 Petrželasta tuli FK Mladá Boleslavin päävalmentaja. Hän valmensi seuraa vain syyskauden ajan siirtyen tammikuussa 2003 Zenitin päävalmentajaksi Venäjän pääsarjaan. Petržela luotsasi debyyttikaudellaan 2003 Zenitin Venäjän liigassa toiseksi, mutta seuraavilla kausilla joukkue joutui tyytymään heikompiin sijoituksiin. Hän sai potkut seurasta toukokuussa 2006.
Elokuussa 2006 Petržela palasi valmentajaksi kotimaahansa, kun hänestä tuli Sigma Olomoucin päävalmentaja. Hän toimi tehtävässä kauden loppuun saakka. Kesällä 2007 hän siirtyi Azerbaidžaniin Neftçi Bakun päävalmentajaksi. Seura erotti hänet kuitenkin jo tammikuussa 2008.
Baku-potkujensa jälkeen Petržela valmensi FC Viktoria Žižkovia, MFK Zemplín Michalovcea ja Vlašimia ilman suurempaa menestystä. Tammikuussa 2016 hänestä tuli FC Baník Ostravan päävalmentaja. Joukkue putosi kauden 2015/16 päätteeksi Tšekin liigasta, mutta Petržela jatkoi päävalmentajana ja luotsasi seuran 1. divisioonan mestariksi kaudella 2016/17 ja joukkue palasi takaisin pääsarjatasolle. Hän jätti valmentajan tehtävät kauden jälkeen ja jatkoi seurassa neuvonantajana.
Maaliskuussa 2018 Petrželasta tuli FC Fastav Zlínin päävalmentaja. Hän pelasti seuran putoamiselta liigasta, mutta sai potkut seurasta kauden jälkeen. idnes.cz. Julkaistu 30.5.2018. Viitattu 27.12.2020.}</ref>
Saavutukset

Venäjän liigacup: 2003
Tšekin cup: 1996
Tšekin 1. divisioona: 1999, 2017
Andrew Nicholson (ratsastaja)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Andrew Nicholson vuonna 2010. |  Andrew Nicholson vuonna 2010. |  Andrew Nicholson vuonna 2010. |  |
Maa:   Uusi-Seelanti
Miesten kenttäratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | Joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | Joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | Joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1990 | Joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Lexington 2010 | Henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Pronssia | Lexington 2010 | Joukkuekilpailu |  |
Andrew Clifton Nicholson (s. 1. elokuuta 1961 Te Awamutu) on uusiseelantilainen entinen kenttäratsastaja ja olympiamitalisti.
Nicholson osallistui olympialaisiin uransa aikana kuusi kertaa ja voitti kolme mitalia. Hän kilpaili joka kerta sekä henkilökohtaisessa kilpailussa, jossa hänen paras sijoituksensa oli 16. tila Barcelonasta 1992, sekä joukkuekisassa, jossa Uusi-Seelanti sai hopeaa vuonna 1992 ja pronssia Atlantassa 1996 sekä Lontoossa 2012. Nicholson voitti joukkuekilpailun MM-kultaa 1990, ja 2010 hän sai henkilökohtaisen kisan pronssia Lexingtonissa pidetyissä kisoissa, joissa Uusi-Seelanti voitti joukkuekisan pronssimitalin.
Uskonnonfilosofia

Filosofi
Luettelo filosofeista
Luettelo filosofian osa-alueista, koulukunnista ja opeista
Filosofian teemasivu
Filosofian tietosanakirja
Uskonnonfilosofia on uskontoa käsittelevä filosofian haara. Uskonnonfilosofiassa käsitellään erityisesti uskonnollisia totuusväittämiä mutta myös muita kysymyksiä. Perinteinen uskonnonfilosofinen kysymys on jumalan olemassaolo. Menetelmältään uskonnonfilosofia on ajatusten ja käsitteiden loogista erittelyä ja arviointia.
Uskonnonfilosofian kysymyksiä pohdittiin antiikin ja keskiajan filosofiassa ja teologiassa. Yliopistoissa termi ”uskonnonfilosofia” otettiin käyttöön valistuksen aikana. Ontologisten eli olemassaoloon liittyvien kysymysten lisäksi uskonnonfilosofiassa käsitellään tietoteorian, kielifilosofian ja moraalifilosofian kysymyksiä. Nykyään tutkimuksen kohteena ovat olleet muun muassa uskon ja järjen suhde sekä uskonnollinen kieli ja kokemus. Yhteiskunnallisista ulottuvuuksista huomiota on kiinnitetty esimerkiksi tieteen ja uskonnon väliseen suhteeseen, naiskysymykseen sekä uskonnon ja väkivallan suhteeseen.
Eräitä keskeisiä kysymyksiä

Uskonnonfilosofia voi ottaa käsittelyn kohteeksi minkä tahansa uskonnon käsitykset, mutta länsimaissa kysymykset nousevat yleensä teistisistä uskonnoista, enimmäkseen kristinuskon perinteestä.
Eräitä keskeisiä kysymyksiä > Jumalan olemassaolo

Eräs perinteisistä uskonnonfilosofian keskeisistä kysymyksistä on jumalan olemassaolon järkiperäinen osoittaminen. Teistiset uskonnonfilosofit ovat pyrkineet jumalan olemassaolon todistamiseen järkeen nojautuen olettamatta niin sanottua uskonnollista ilmoitusta. Todistelut jumalan olemassaolon puolesta juontavat juurensa jo Aristoteleeseen, mutta kuuluisimmassa muodossaan kristillisen perinteen jumalatodistuksia esitti Tuomas Akvinolainen.
Katolisessa perinteessä tätä Jumalan olemassaoloa todistamaan pyrkivää filosofian osaa kutsutaan luonnolliseksi teologiaksi. Luonnollisen jumaluusopin vastakohtana on ”ilmoitettu teologia”, joka edellyttää yliluonnollista ilmoitusta.
Eräitä keskeisiä kysymyksiä > Jumalan ominaisuudet

Toinen keskeinen uskonnonfilosofian tutkimuskohde on uskontojen esittämien jumalien ominaisuudet. Esimerkiksi kristinuskon Jumalaa pidetään kaikkitietävänä, kaikkivoipana, kaikkihyvänä ja kaiken luojana. Perinteinen uskonnonfilosofinen kysymys Jumalan ominaisuuksista on kaikkivoipaisuuden paradoksi.
Toinen keskeinen Jumalan ominaisuuksiin liittyvä kysymys on pahan ongelma. Jos Jumala on määritelmällisesti hyvä ja samanaikaisesti kaikkivoipa, miksi Jumala ei tee mitään kaikelle maailmassa ilmenevälle pahalle?
Kolmas keskeinen kysymys on ristiriita Jumalan kaikkitietävyyden ja ihmisen väitetyn vapaan tahdon välillä. Jos Jumalan ajatellaan olevan kaikkitietävä, ja tietävän siten myös tulevaisuuden tapahtumat, voiko ihmisen tahto olla todella vapaa? Jos ihmisen tahto on vapaa eikä kaikki ole ennalta määrättyä, miten Jumala voi tietää nyt mitä ihminen tulee tekemään tulevaisuudessa?
Nykyajan uskonnonfilosofiassa todetaan usein, että kristinuskon perinteisesti esittämät Jumalan ominaisuudet ovat keskenään ristiriitaisia, ja etteivät esimerkiksi ihmisen vapaa tahto ja Jumalan kaikkitietävyys ole ongelmitta keskenään yhteensovitettavissa.
Eräitä keskeisiä kysymyksiä > Uskonnollisten väitteiden totuus

Uskonnonfilosofia pohtii myös uskonnollisten tosiasiaväitteiden totuutta.
Fideisti on henkilö, joka on sitä mieltä, että tiettyjä väitteitä ei voi osoittaa todeksi, mutta ne tulee siitä huolimatta uskoa. Fideistin mukaan uskonnolliset väitteet eivät kuulu järkiperäisen todistuksen piiriin, vaan ne ovat jumalallisen ilmoituksen tulosta, ja ne voidaan vain hyväksyä tai olla hyväksymättä. Tunnetuimpia fideistisiä ajattelutapoja on Søren Kierkegaardin ajatteluun pohjautuva fideismin suunta, jonka mukaan uskonnollisten väitteiden todistusvaatimukset ovat ristiriitaisia. Tämän käsityksen mukaan ei useinkaan ole mahdollista löytää perusteita, jotka voisivat vakuuttaa kaikki ihmiset, koska ihmisillä on hyvin erilaisia lähtökohtia ja taustoja käsitysten arviointiin. Toiseksi uskonnolliset väittämät koskevat ihmisen oman elämän perusteita, joihin kukaan ei voi väitetysti suhtautua täysin puolueettomasti – on eri asia tietää joku asia todeksi kuin hyväksyä se oman elämän perustaksi. Kierkegaard sanoi, että jos kysymys on ihmisen iankaikkisesta kohtalosta, hän ei voi myöskään jatkaa ajattelua ja lykätä ratkaisua loputtomiin, vaan hänen on tehtävä henkilökohtainen ratkaisu. Tällaisessa ajattelussa puhutaan ”uskon hypystä”, joka viittaa uskonnollisen ratkaisun tekemiseen ilman todisteita.
Evidentialistit taas katsovat, että uskonnollisilla väittämillä tulee olla järkiperäiset perustelut. Evidentialismin esittämä keskeinen kysymys on, miksi uskonnollisia väittämiä pitäisi arvioida eri arviointiperustein kuin muita väittämiä. Evidentialismi on jaettu vahvaan ja heikkoon evidentialismiin. Vahvan evidentialismin kannattajat pitävät uskonnollisten väittämien todistustarvetta samanarvoisena muiden väitteiden kanssa. Uskonnollisten oppien on evidentialistin mielestä perustuttava sellaisille väittämille, jotka kuka tahansa voi hyväksyä. Vahvan evidentialismin kannattajiksi on luettu esimerkiksi W. K. Clifford ja John Locke. Heikon evidentialismin kannattajat väittävät, että uskonnollisia uskomuksia ei voi lopullisesti todistaa oikeiksi, mutta katsovat, että niitä voi kuitenkin arvioida ja arvostella järkiperustein.
Fideismin ja evidentialismin välillä on eriasteisia näkemyksiä uskonnollisista väittämistä. Eräs viime vuosikymmeninä etenkin anglosaksisessa uskonnonfilosofiassa paljon huomiota herättänyt suuntaus on niin sanottu reformoitu epistemologia jonka edustajat eivät pyri suoranaisesti osoittamaan uskonnollisten väitteiden todistettavuutta, vaan pyrkivät osoittamaan ihmisten kaikkien arkistenkin käsitysten perustuvan tietyille perusoletuksille, ja uskonnollisten käsitysten olevan samalla tavalla järkiperäisiä, jos oletetaan samalla niihin liittyvät peruskäsitykset.