stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Realismi (ontologia)
Aiheesta muualla

Ferraiolo, William: Metaphysical Realism (Arkistoitu – Internet Archive) Dialogos 77, 2001. (englanniksi)
Khlentzos, Drew: Semantic Challenges to Realism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Miller, Alexander: Realism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Refleksi

Refleksi (lat. reflexus < reflectere = taivuttaa takaisin) eli heijaste on kerrasta toiseen lähes samanlaisena toistuva reaktio ärsykkeeseen. Se on nopea ja automaattinen. On olemassa sekä synnynnäisiä että opittuja refleksejä. Refleksi voi olla riippuen sen heijastekaaresta joko mono- tai polysynaptinen heijaste. Monosynaptisessa heijasteessa on vain sensorinen neuroni ja motorinen neuroni, mutta polysynaptisessa heijasteessa näiden kahden neuronin välillä on välineuroni tai välineuroneja.
Lihasrefleksit

Lihasrefleksit eli lihasheijasteet ovat lihastoiminnan muutoksia, jotka aiheutuvat tietynlaisista ärsykkeistä. Lihasheijasteet voidaan jakaa venytys-, suoja-, iho-, asentoheijasteisiin sekä imeväisiän heijasteisiin.
Lihasrefleksit > Venytysheijasteet

Venytysheijaste on monosynaptinen heijaste, jossa välittäjäaine on glutamaatti. Lihaksen venyessä lihaskäämi lähettää tyypin Ⅰa sensorisilla neuroneilla impulsseja selkäytimeen. Siellä sensoristen neuronien aksoneilla on synapsit motoristen neuronien kanssa, jotka lähettävät supistumiskäskyjä venyneeseen lihakseen sekä sen kanssa samaa liikettä aikaansaaviin lihaksiin. Tyypin Ⅰa sensoristen hermojen haarat välittävät signaalin lisäksi välineuroneille, jotka inhiboivat eli estävät vastakkaista liikettä aikaansaavien lihasten supistusta.
Polviheijaste eli patellaarirefleksi saadaan aikaiseksi kopauttamalla lumpiojännettä polvilumpion alapuolelta, jolloin nelipäinen reisilihas reagoi ärsykkeeseen supistumalla.
Akillesheijasteessa kopautus akillesjänteeseen aiheuttaa jalkaterän nytkähtämisen kolmipäisen pohjelihaksen supistuessa.
Lihasrefleksit > Asentoheijasteet

Asentoheijasteet osallistuvat asennon ja tasapainon ylläpitämiseen. Asentoheijasteet perustuvat muun muassa silmistä, proprioseptoreista ja sisäkorvan asento- ja liikereseptoreista keskushermostoon tuleviin viesteihin, jotka tuovat tietoa kehon tai sen osan asennosta.
Lihasrefleksit > Imeväisiän heijasteet

Imeväisiän heijasteita ovat muun muassa astumisheijaste, sukellusheijaste sekä tarttumisheijaste. Sukellusheijaste toimii vielä aikuisiässäkin suurimmalla osalla ihmisistä.
Lihasrefleksit > Suojaheijasteet

Suojaheijasteisiin kuuluvat muun muassa silmän räpytysheijaste, välikorvan jalustinlihasheijaste ja koukistusheijaste (eli vetäytymisheijaste eli väistöheijaste) ja oksennusheijaste.
Silmän räpytysheijasteessa silmäluomet sulkeutuvat jonkin koskettaessa silmää tai lähestyessä sitä. Heijasteen voi saada aikaan myös kuuloärsyke (esimerkiksi kova pamaus).
Välikorvan jalustinlihasheijaste suojaa sisäkorvaa liian kovilta ääniltä siten, että kuuloluuketju jännittyy liian kovassa metelissä tärykalvon jännittäjälihaksen supistuessa.
Koukistusheijaste on huomattavan tarkka: jos raaja koskettaa jotain kipua aiheuttavaa (esimerkiksi terävää kappaletta), raaja vedetään refleksin johdosta kipuärsykkeeseen nähden vastakkaiseen suuntaan, refleksin voimakkuus riippuu kipuärsykkeen voimakkuudesta ja refleksi voi aiheuttaa tasapainottavan liikkeen toisen puolen raajassa.
Oksennusheijaste on suojaheijaste, joka poistaa pilaantuneen ruoan tai myrkyn elimistöstä. Samoin se suojaa elimistöä suolistosairauksissa ja vähentää suolen toimintaa. Oksentamisen käynnistävä pahoinvointikeskus sijaitsee aivorungon alueella lähellä 4. aivokammiota. Ruoansulatuskanavasta sille välittää tietoa vagushermo. Oksennusrefleksin laukeamisen aiheuttaa palleahermo yhdessä suorien ja vinojen vatsalihaksien kanssa. Niiden aiheuttama paine avaa ruokatorven ja vatsalaukun välisen liitoksen, ja mahalaukun sisältöä työntyy suuhun. Myös suoliston venyminen, tulehdus ja tukkeuma, kuten myös jännitys tai muu emotionaalinen tila, voivat aiheuttaa oksennusrefleksin. Pahoinvointikeskusta ärsyttävä hermovaikutus voi tulla myös aivohermojen alueelta. Paha maku tai haju tai myös näköaistimus voi kulkea makuhermoa pitkin pahoinvointikeskukseen kolmoishermoa pitkin välittyvän heijasteen. Oksennusheijasteen voi aiheuttaa myös esimerkiksi intubaatio tai gastroskopia.
Lihasrefleksit > Ihoheijasteet

Ihoheijasteet perustuvat ihon reseptorien ärsytykseen.
Cremaster-heijasteessa kiveksen kohottajalihas supistuu ärsytettäessä alavatsan tai sisäreiden ihoa.
Babinskin refleksissä (nimetty Joseph Babinskin mukaan) eli jalkapohjaheijasteessa eli plantaarirefleksissä jalkapohjan ihon ärsytys aiheuttaa isovarpaan käpristymisen alaspäin (Babinski –). Vauvoilla varpaat kipristyvät ylöspäin (Babinski +). Aikuisella Babinski + on merkki hermovauriosta.
Vatsaheijasteessa vatsalihakset supistuvat ärsytettäessä vatsan ihoa pituussuunnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Refleksi Wikimedia Commonsissa
Havainnekuva: nelipäisen reisilihaksen venytys saa aikaan supistumiskäskyn.
Ilmari Reinikka

| Ilmari Reinikka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. elokuuta 1906 Kurikka
Kuollut: 31. heinäkuuta 1978 (71 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Issu, Kurikan kirppu
Pituus:  177 cm
Laji:  korkeushyppy, keihäänheitto
Seura:  Kurikan Ryhti
Kilpauran kesto:  1924–1936
Saavutukset
Ennätykset:  100 m 12,1 (1931)   400 m 55,3 (1931)   korkeus 194 (1932)  seiväs 330 (1931)   pituus 632 (1931)   keihäs 65,92 (1930)   10-ottelu 5901 (1931)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Intern. University Games  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Intern. University Games  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Intern. University Games  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Darmstadt 1930 |  korkeushyppy |  |
|  Hopeaa | Darmstadt 1930 |  keihäänheitto |  |
Jaakko Ilmari Reinikka (10. elokuuta 1906 Kurikka – 31. heinäkuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen korkeushyppääjä 1930-luvun alussa saavuttaen Suomen mestaruuksia, Suomen ennätyksen ja oli Los Angelesin 1932 olympialaisten korkeushypyn suomalaisedustaja.
Urheilu-ura 1930-luvulla

Ilmari Reinikka nousi suomalaisessa yleisurheilussa pinnalle tehtyään heinäkuussa 1930 Raahessa korkeushypyssä uuden Suomen ennätyksen tuloksella 191 cm , jolla hän paransi sentillä viisi vuotta vanhaa Armas Valsteen tekemää ennätystä. Samana vuonna hän saavutti silloisissa ylioppilaiden kesäuniversiadeissa Saksan Darmstadtissa menestystä voittamalla korkeushypyn tuloksella 190 cm ja sijoittumalla toiseksi keihäänheitossa tuloksella 65,11 m. Kotimaahan palattuaan hän voitti vielä Suomen mestaruuden ennen Harald Dahlmania, josta tulikin hänen kovin kilpakumppaninsa. Seuraavana kesänä kesäkuussa 1931 Kurikassa käydyissä kilpailuissa Dahlman ja Reinikka tekivät uuden Suomen ennätyksen tuloksella 192,6 cm. Toinen Suomen mestaruus tuli Reinikalle myös samana kesänä.
Vuosi 1932 oli olympiavuosi, jolloin Los Angelesin olympialaisten korkeushyppykisassa Reinikka sijoittui parhaana eurooppalaisena viidenneksi Suomen ennätystä sivuavalla tuloksella 194 cm, joka jäi hänen uransa parhaaksi tulokseksi.
Seuraavina vuosina Reinikka ei saavuttanut enää samaa kuntotasoa kuin kausilla 1931 ja 1932. Hän kilpaili vielä kaudella 1936 aktiivisti saavuttaen kesän alussa tuloksen 190 cm. Tällöin Suomeen oli noussut kuitenkin häntä korkeammalta hyppääviä, kuten Euroopan ennätyksen tehnyt Kalevi Kotkas sekä Lauri Kalima ja Veikko Peräsalo.
Urheilu-uran ulkopuolinen toiminta

Ilmari Reinikka opiskeli ylioppilastutkinnon jälkeen Helsingin kauppakorkeakoulussa ekonomiksi. Sen jälkeen Reinikka työskenteli Oy Urheilutarpeissa ja vuosina 1931-38 Hannes Kolehmainen Oy:n urheiluliikkeessä myymälänhoitajana. Sen jälkeen hän siirtyi Skoha Oy:n palvelukseen ja vuodesta 1947 alkaen yhtiön ostopäälliköksi.
Ilmari Reinikan veljistä Aulis, Frans ja Aatto Reinikka olivat yleisurheilun SM-mitalisteja ja maaotteluedustajia.
Saavutukset

Kaksi Suomen mestaruutta korkeushypyssä vuosina 1930 ja 1931,
Kansainväliset yliopistomestaruuskisat (nyk. kesäuniversiadit) Darmstadtissa 1931:
Kultaa korkeushypyssä
Hopeaa keihäänheitossa
Olympiakisojen 5. sija Los Angelesin vuoden 1932 kesäolympialaisissa tuloksella 194
Kolme maaottelua eli Ranskaa, Ruotsia ja Unkaria vastaan; voitto vuoden 1932 Ranska-Suomi -maaottelussa
Etelä-Pohjanmaan vuoden urheilija 1930, palkintona Vaasa-lehden kultamitali
Aiheesta muualla

Järvinen, Lauri: Reinikat — Kurikan ryhdikkäät (2006)
Rautakirja

| Rautakirja Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Mukavuutta, viihdettä ja mielihyvää jokaiseen päivään. 
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1910
Lakkautettu:  1. lokakuuta 2011
Toimitusjohtaja:  Hellevi Kekäläinen
Avainhenkilöt:  Hannu Syrjänen, hallituksen puheenjohtaja
Kotipaikka:  Vantaa
Liikevaihto:   866,6 milj. € (2008)
Liikevoitto:   45,1 milj. € (2008)
Henkilöstö:  3 064 (2011)
Tytäryhtiöt:  R-kioskit Kauppa Hallenberg Oy Lehti-Maja Eesti AS Lehtipiste Suomalainen Kirjakauppa Oy Tukkutiimi Oy (Tiimari) Tukkutiimi Ab (Ruotsi) Eurostrada Oy Finnkino Oy
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rautakirjan aiempi logo
Rautakirja Oy (vuoteen 1974 Rautatiekirjakauppa Oy) oli suomalainen yritys, jonka toimialat olivat kioskikauppa, lehtitukkukauppa ja monitoimiareenat. Rautakirja omisti muun muassa R-kioskit, Veikkausrastin, Finnkinon, Suomalaisen Kirja­kaupan, Suomalainen.com-verkkosivuston ja Lehtipisteen. Rautakirja toimi Suomessa, Virossa, Latviassa, Liettuassa ja Saksassa.
Maaliskuussa 2011 Finnkino myytiin ruotsalaiselle pääomasijoitusyhtiö Ratokselle ja saman vuoden syyskuussa Rautakirja myi Suomalaisen Kirjakaupan Otavalle. Vuonna 2011 Sanoma ilmoitti aikovansa luopua Sanoma Trade -yksiköstään, johon Rautakirja kuului. Vuonna 2012 Sanoma Oy myi Rautakirja-tavaramerkin ja R-kioskit norjalaiselle Reitan Conveniencelle.
Historia

Rautakirjan historia alkaa vuonna 1910 perustetusta Rautatiekirjakauppa Osakeyhtiöstä, jonka suurimmat omistajat olivat Otavan, Werner Söderströmin, Uuden Suomettaren ja Hufvudstadsbladetin kustantamot. Nämä kustannusyhtiöt perustivat Rautatiekirjakaupan myydäkseen kirjallisuutta ja sanomalehtiä Suomen rautatieasemilla. Yhtiö avasi ensimmäisen toimintavuotensa aikana 36 asemakioskia ja aloitti myös sanomalehtien myynnin junissa sekä alkoi myös jälleenmyydä lehtiä ja kirjallisuutta tukuittain.
Yhtiön palvelukseen vuonna 1911 tullut ja sittemmin kauppaneuvoksen arvonimen saanut Akseli Kinnunen oli sen pitkäaikainen toimitusjohtaja, vuodesta 1917 aina vuoteen 1955 asti.
Vuonna 1933 yhtiö avasi ensimmäiset kioskit asemien ulkopuolelle ja alkoi myydä luettavan lisäksi muun muassa makeisia ja tupakkaa. Vuonna 1940, veikkaustoiminnan käynnistyessä Suomessa, kioskit alkoivat palvella myös veikkaustoimistoina. Vuonna 1958 otettiin käyttöön nimi R-kioski, ja kioskit alkoivat nopeasti levitä ostoskeskuksiin. Viidessadas R-kioski avattiin 1971 ja 1980-luvulla kioskeja oli parhaimmillaan yli kahdeksansataa. Ensimmäinen Suomen ulkopuolella sijaitseva R-kioski avattiin Tallinnassa 1993.
Laajentuminen kirjakauppa- ja ravintola-alalle

Rautatiekirjakauppa Oy, joka 1974 vaihtoi viralliseksi nimekseen Rautakirja Oy, laajeni myös muille alueille. Yhtiö osti jo 1924 Helsingin Suomalaisen Kirjakaupan, jolle ryhdyttiin 1960-luvulla perustamaan sivuliikkeitä, ja hankki itselleen muun muassa Yliopistokirjakauppa Oy:n. Vuosina 1990–1998 Rautakirja omisti myös Tiimari-paperitavaraketjun.
1970-luvun puolivälissä Rautakirjalla oli Domi-niminen kahvila- ja grilliravintolaketju, johon kuului 38 toimipistettä.
1970-luvun puolessavälissä Rautakirjan tukkuyritys Kauppa Hallenberg alkoi hoitaa Union-huoltamoiden kahvilatoimintaa tuotemerkeillä Punahilkka, Sophy’s Inn ja R-asema, mutta toiminta ei ollut kannattavaa. Kokeilusta jäivät jäljelle Hallenbergin ja Unionin valtateiden varsille perustamat taukopaikat Taukotuuli (Lahden Mukkula), Tuuliharja (Orimattila), Linnatuuli (Janakkala) ja Kaukatuuli (Tampere). 1980-luvun puolivälissä Hallenberg omisti myös Helsinki-Vantaan lentoaseman Fly Inn -ravintolat ja Helsingin Pörssitalossa sijainneen ravintola Adlonin.
Laajentuminen kirjakauppa- ja ravintola-alalle > Eurostrada

Rautakirjan tytäryhtiö Eurostrada operoi 1990-luvulla liikenneväylien varrella sijainneita ravintoloita. Eurostrada-nimi tuli Rautakirjan käyttöön sen ostettua Lahnajärven taukopaikan ykköstien varrelta 1989. Kauppa Hallenbergin ravintola- ja kahvilatoiminta (lentoaseman Fly Inn ja Hämeenlinnan Domi) siirrettiin uudelle tytäryhtiölle Eurostradalle. Yhtiö teki kahvilayhteistyötä Esson, Kesoilin, Teboilin ja Unionin kanssa, Kaikkiaan taukopaikkoja oli vuonna 1995 vasta kahdeksan, mutta Eurostrada oli tuolloin Rautakirjan kannattavin tytäryhtiö. Vuonna 1996 Eurostrada osti Sentra Oy:ltä Suomen Pizza Hut -ravintolat, joita oli tuolloin kymmenen. Ketjua yritettiin laajentaa nopeasti heikoin tuloksin, ja samalla luovuttiin myös Pizza Hutin omistajan Pepsicon tarjoamasta mahdollisuudesta lanseerata Suomeen myös Kentucky Fried Chicken ja Taco Bell. 2000-luvulle tultaessa Eurostrada sopi yhä huonommin uuden omistajan SanomaWSOY:n strategiaan, ja yhtiö myytiin vuonna 2004 Neste Markkinointi Oy:lle lukuun ottamatta Pizza Huteja, jotka myytiin 2006 islantilaisille.
Suomen suurin videovuokraaja

1980- ja 1990-luvuilla Rautakirja oli Suomen videovuokramarkkinoiden johtava yritys. Sillä oli kattavan R-kioskiverkoston lisäksi videokasetteja Showtime-merkillä julkaiseva Europa Vision -tytäryhtiö sekä vuonna 1984 perustettu, vuonna 1988 noin 30 toimipistettä käsittänyt Kotikatsomo-videovuokraamoketju, joka ajettiin alas Suomen 1990-luvun alun lamavuosina. Rautakirja yritti 1980-luvun puolessavälissä laajentaa videoista myös kotitietokoneisiin ja tietokonepeleihin lyhytikäiseksi jääneillä Game Station- ja Computer Station -ketjuilla.
Videoista elokuvateattereihin: Finnkino

Vuonna 1994 Rautakirja osti Finnkino-elokuvateatteriketjun, joka oli lamavuosina joutunut Unitas-pankkikonsernin omistukseen. Finnkinon 84 salilla oli tuolloin noin 65 prosentin markkinaosuus Suomen elokuvateatteritoiminnasta. Rautakirja tehosti elokuvalippujen myyntiä R-kioskien kautta ja panosti isojen kaupunkien monisaliteattereihin, kuten Helsingin Tennispalatsiin, sekä digitaaliseen esitystekniikkaan. Sanoma-konserni oli mukana neuvottelemassa eri Pohjoismaiden elokuvateatteribisnesten yhdistämisestä Nordisk Filmin, Svensk Filmindustrin ja Sandrew Metronomen kanssa, mutta neuvotteluista toteutui vain Sandrewn Suomen-elokuvateattereiden – Helsingin ja Turun Kinopalatsien ja Helsingin Maximin – siirtyminen Finnkinolle 2006.
Maaliskuussa 2011 Rautakirjan uusi omistaja Sanoma myi Finnkinon ruotsalaiselle Ratos-pääomasijoitusyhtiölle.
Sanoma-fuusio 2003

Maaliskuun alussa 2003 Rautakirja Oyj sulautui SanomaWSOY:hyn, jolloin myös Rautakirjan osakkeiden noteeraus Helsingin Pörssissä päättyi. Samalla Rautakirjan liiketoiminnat yhtiöitettiin uuteen Rautakirja Oy:hyn.
Toimitusjohtajia

Väinö Päiviö 1910–1917
Akseli Kinnunen 1917–1955
Severi Saarinen 1955-1971
Pauli A. Valtanen 1971–1978
Antero Siljola 1978–1987
Raimo Hertto 1987–1998
Hannu Syrjänen 1998–2001
Erkki Järvinen 2001–2008
Timo Mänty 2009–2011
Hellevi Kekäläinen 2011
Kirjallisuutta

Kastemaa, Matti J.: Rautatiekirjakauppa Oy 1910–1970. Helsinki 1970. Kirja digitoitu
Kastemaa, Matti J.: Rautakirjalla on puolensa (yhtiön 75-vuotishistoriikki).  Porvoo:  Rautakirja, 1985.  ISBN 951-9194-49-5
Aiheesta muualla

R – mikä se on? Mainoselokuva vuodelta 1962. Video 8 min 30 s, Kavin Elävä muisti -sivustolla
Rautakirja Oyj Osake- ja yhtiöhistoriaa Pörssitiedossa
Realismi (tieteenfilosofia)

Tieteellinen realismi on tieteenfilosofinen näkemys, joka korostaa tieteen merkitystä todellisuuden kuvaamisessa. Sen mukaan tieteen teorioiden kuvaama todellisuus on tosi todellisuus, sellaisena kuin se on. Tieteenfilosofiset realistit katsovat, että teoriat menestyvät koska ne vastaavat todellisuutta, eli koska teorian luomat odotukset vastaavat sitä mikä on todellisuudessa olemassa.
Keskeinen ongelma tieteellisessä realismissa on tieteen kehityksen selittäminen. Tieteellinen realismi katsoo yleensä, että tiede on edistyvä hanke, toisin sanoen tieteen teoriat kehittyvät yhä paremmiksi tai ennemminkin vastaavat yhä useampiin kysymyksiin.  Realistit ovat taipuvaisia katsomaan, että se mitä uskomme tällä hetkellä on vain todellisuuden likiarvo, ja että jokainen uusi havainto vie meidät lähemmäksi todellisuuden ymmärtämistä.
Historia

Realismi on filosofiassa yleisesti käsitys, jonka mukaan on olemassa tietoisuudesta riippumaton todellisuus. Sana realismi on muodostettu latinan sanasta res, joka tarkoittaa olioita ja asioita. Realismi ja sitä vastustava antirealismi on muotoiltu ajattelun historiassa monin eri tavoin. Realismin käsite voi esiintyä yhtä lailla ontologiassa, semantiikassa, tietoteoriassa, metodologiassa, etiikassa kuin tieteenfilosofiassakin.
Tieteellinen realismi liittyy vanhempiin filosofisiin kantoihin, mukaan lukien ontologinen realismi ja rationalismi. Tieteenfilosofisena kantana se kehittyi kuitenkin 1900-luvulla pitkälti vastauksena loogiselle empirismille, ja sen kuvaaminen suhteessa tätä varhaisempiin kantoihin olisi harhaanjohtavaa.
Looginen empirismi oli 1900-luvun alkupuolen merkittävin tieteenfilosofia ja tieteellisen realismin edeltäjä. Siinä tehtiin jyrkkä ero havaintoväittämiin ja teoreettisiin väittämiin. Esimerkiksi kvanttimekaniikan syntyessä ja kehittyessä voimakkaasti 1920-luvulla looginen empirismi oli hallitseva tieteenfilosofia. Kvanttimekaniikan Kööpenhaminan tulkinnan kehittäjiin kuulunut Niels Bohr oli antirealisti tai instrumentalisti teorioiden suhteen. Vaihtoehtoiset realistiset kvanttimekaniikan tulkinnat, Bohmin tulkinta ja monien maailmojen tulkinta, eivät tehneet yhtä selvää pesäeroa klassisen fysiikan käsitteisiin.
Looginen empirismi kohtasi useita ongelmia:
Sen omaksuma merkityksen verifikaatioteoria osoittautui ongelmalliseksi teoreettisten termien suhteen.
W. V. O. Quine osoitti ongelmia sen omaksumassa analyyttinen-synteettinen-erottelussa.
Quine ja Thomas Kuhn nostivat esille havaintojen teoriapitoisuuden.
Havaittiin vaikeuksia siirtyä havaintoja koskevista termeistä havaintoja koskeviin lauseisiin.
Havaittava-teoreettinen-erottelu osoittautui epämääräiseksi.
Tieteellinen realismi on eräs ratkaisuehdotus näihin ongelmiin, ja siitä tuli hallitseva tieteenfilosofia loogisen empirismin jälkeen. Sille on kuitenkin esitetty myös vaihtoehtoja, joista eräs on Bas van Fraassenin esittämä konstruktiivinen empirismi. Hänelle esitetyt vastaukset ovat terävöittäneet realismia ja johtaneet uusiin versioihin sen muotoilusta.
Realismin perusväitteet

Tieteenfilosofinen realismi liittyy läheisesti ontologiseen realismiin sikäli, että se olettaa tietoisuudesta riippumattoman todellisuuden olemassaolon. Tällöin ontologisen ja tieteenfilosofisen realismin eräs yhdistetty perusväitejoukko on seuraava:
On olemassa ihmismielestä (ainakin osittain) riippumaton todellisuus.
Totuus on vastaavuussuhde kielen ja todellisuuden välillä (ja näin suhteellinen kuhunkin kieleen).
Totuuden ja epätotuuden käsitteet soveltuvat periaatteessa kaikkiin tieteen lauseisiin (siis myös teoreettisia termejä sisältäviin lauseisiin). Teoriat pyrkivät vakavissaan kuvaamaan todelli­suutta.
Totuus on (eräs) tieteen keskeinen päämäärä, jota kohden se pyrkii.
Yksinkertaisuus on eräs totuuden arviointiperusteista (kriteereistä).
Ei pidä olettaa useampia oliota kuin on välttämätöntä (säästäväisyyden periaate).
Todistuksen taakka on väitteen esittäjällä.
Tieto todellisuudesta on ainakin yksityiskohdissaan erehtyväistä. Parhaimmatkin tieteelliset teoriat voivat olla epätosia, ja koko totuus saattaa olla ihmiselle saavuttamaton.
Todellisuudesta voidaan kuitenkin saavut­taa tietoa; se ei ole täysin tuntematon. Tieteen teoriat voivat parhaimmillaan olla tosia (vaikka emme välttämättä ole siitä varmoja) tai lähellä totuutta.
Tieteen käytännöllisen menestyksen paras selitys on se, että teoriat ovat olleet merkityksellisil­tä osin tosia tai lähellä totta. On siis perusteltua olettaa, että tiede on edistynyt.
On mahdollista olla tieteellinen realisti joidenkin tieteiden suhteen, mutta antirealisti joidenkin toisten tieteiden suhteen. Joku voi olla esimerkiksi realisti fysiikan, kemian, biologian ja muiden luonnontieteiden suhteen, mutta antirealisti taloustieteen, psykologian ja sosiologian suhteen.
Realismin perusväitteet > Tieteelliset teoriat

Tieteellisen realismin mukaan ihanteellisella tieteellisellä teorialla on seuraavat piirteet:
Väitteet, joita teoria esittää, ovat joko tosia tai epätosia, riippuen siitä, ovatko teorian kuvaamat entiteetit olemassa ja teorian oikein kuvaamia. Tässä on kyse tieteellisen realismin semanttisista sitoumuksista (semanttinen realismi).
Teorian kuvaamat entiteetit ovat olemassa objektiivisesti ja ihmismielistä riippumatta. Tässä on kyse tieteellisen realismin ontologisista sitoumuksista (ontologinen realismi).
On syitä uskoa merkittävään osaan siitä, mitä teoria sanoo todellisuudesta. Tässä on kyse tieteellisen realismin tietoteorisista sitoumuksista.
Kun ensimmäiset kaksi puolta yhdistetään, tieteellisen realismin mukaan siis tieteellisen teorian tulee sanoa tosia asioita todella olemassa olevista entiteeteistä. Kolmannen mukaan meillä on syitä uskoa, että näitä entiteettejä koskevat väitteet ovat tosia.
Tieteenfilosofisen realismin suuntauksia

Realismin suuntauksia tieteenfilosofiassa ovat:
Entiteettirealismi on realistinen tieteellisissä teorioissa esiintyvien entiteettien suhteen, mutta ei teorioiden itsensä totuuden suhteen. Sitä ovat kannattaneet muun muassa Ian Hacking ja Nancy Cartwright.
Kriittinen tieteellinen realismi soveltaa kriittistä realismia tieteenfilosofiaan. Sen mukaan tieteellinen tieto on epätäydellistä, mutta tiede kuitenkin lähestyy totuutta: tieteen edistymisessä on kyse teorioiden totuudenkaltaisuuden kasvusta. Kriittistä tieteellistä realismia on kannattanut muun muassa Ilkka Niiniluoto.
Sisäinen realismi eli pragmaattinen realismi hyväksyy tieteellisen realismin tiedenäkemyksen, mutta ei sen ontologisia tulkintoja eli ontologista realismia. Sisäinen realismi voidaan nähdä synteesinä tieteellisen realismin ja pragmatismin välillä. Sisäistä realismia ovat kannattaneet muun muassa Hilary Putnam ja Raimo Tuomela.
Strukturaalinen realismi on realistinen tieteellisten teorioiden kuvaamien rakenteiden suhteen. Sitä on kannattanut muun muassa John Worrall.
Kirjallisuutta

Kuusela, Pekka & Niiranen, Vuokko (toim.): Realismin haaste sosiaalitieteissä.  Kuopio:  Unipress, 2006.  ISBN 951-579-219-3
Leplin, Jarrett: Scientific Realism.  California:  University of California Press, 1984.  ISBN 0520053265
Leplin, Jarrett: A Novel Defense of Scientific Realism.  Oxford:  Oxford University Press, 1997.  ISBN 0195113632
Pihlström, Sami: Tutkiiko tiede todellisuutta? Realismi ja pragmatismi nykyisessä tieteenfilosofiassa.  (Helsingin yliopiston filosofian laitoksen julkaisuja 1/1997)  Helsinki:  Helsingin yliopiston filosofian laitos, 1997.  ISBN 951-45-7773-6
Psillos, Stathis: Scientific realism: How science tracks truth.  London:  Routledge, 1999.  ISBN 0203979648
Rescher, Nicholas: Scientific realism: a critical reappraisal.  Springer, 1987.  ISBN 9027724423
Aiheesta muualla

Chakravartty, Anjan: Scientific Realism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)