stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sinfonia nro 3 (Tšaikovski)

Pjotr Tšaikovskin sinfonia nro 3 (D-duuri, op. 29) on vuonna 1875 valmistunut viisiosainen sinfonia, jolle on jälkikäteen annettu lisänimi ”Puolalainen”. Teos on Tšaikovskin sinfonioista ainoa, jossa on enemmän kuin tyypilliset neljä osaa. Teos muistuttaa muodollisesti tanssisarjaa ja on monin osin tanssinomainen. Siinä onkin tyylillisiä yhteneväisyyksiä pian sen jälkeen sävelletyn Joutsenlammen kanssa.
Tšaikovskin kolmas sinfonia on säveltäjän muita sinfonisia teoksia harvemmin esitetty. Teoksen ensimmäisen Lontoon-esityksen johtanut August Manns nimesi teoksen ”Puolalaiseksi” finaalin Tempo di polacca -tempomerkinnän mukaan. Teoksen yhteydet puolalaisuuteen rajoittuvat tähän. Toisen osan tempomerkkinässä lukee Saksaan viitaten ”Alla tedesca”. Tyypillinen Tšaikovskin kolmannen sinfonian esitys kestää noin 45 minuuttia.
Osat

Introduzione e allegro. Moderato assai (Tempo di marcia funebre)
Alla tedesca. Allegro moderato e semplice
Andante elegiaco
Scherzo: Allegro vivo
Finale. Allegro con fuoco (Tempo di polacca)
Orkestraatio

piccolo, 2 huilua, 2 oboeta, 2 klarinettia, 2 fagottia
4 käyrätorvea, 2 trumpettia, 3 pasuunaa, tuuba
patarummut
jouset
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Pjotr Tšaikovskin sinfoniat
Sinfonia nro 1 g-molli (Talviunelmia; op. 13)
Sinfonia nro 2 c-molli (Vähävenäläinen; op. 17)
Sinfonia nro 3 D-duuri (Puolalainen, op. 29)
Sinfonia nro 4 f-molli (op. 36)
Manfred-sinfonia h-molli (op. 58)
Sinfonia nro 5 e-molli (op. 64)
Sinfonia nro 6 h-molli (Pateettinen; op. 74)
Sinfonia nro 7 Es-duuri (keskeneräinen)
Steriili

Steriili voi tarkoittaa:
Steriili, mikrobeista ja itiöistä puhdistettu
Hedelmätön eli lisääntymiskyvytön eliöyksilö, myös erityisemmin kirurgisesti steriloitu yksilö.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Steriili”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Soihdunkantaja

Soihdunkantaja (ISSN: 0359-243X) oli vuosina 1971–1981 ilmestynyt Sosialistisen opiskelijaliiton äänenkannattaja. SOL:n teoriaan keskittynyt lehti oli Soihtu. Yrjö Hakanen toimi Soihdunkantajan päätoimittajana 1976–1977.
Vuonna 1981 Soihdunkantaja yhdistyi lehteen Uusi Valta, johon yhdistyivät myös SDNL:n Terä ja SDNL:n taistolaisten Toveri.
Soukkamonniset

| Soukkamonniset |
| --- | --- |
 Aspidoras fuscoguttatus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Panssarimonnit Callichtyidae
Alaheimo::  Monniset Corydoradinae
Suku::  Soukkamonniset Aspidoras  Ihering, 1907
Katso myös
   Soukkamonniset Wikispeciesissä   Soukkamonniset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Soukkamonniset (Aspidoras) on panssarimonnien heimoon (Callichtyidae) kuuluva kalasuku. Rodolpho von Ihering kuvasi suvun vuonna 1907. Soukkamonnisia tavataan lähinnä Brasiliassa. Sukuun kuuluu FishBasen mukaan 22 lajia. Vuonna 2017 sukuun löytyi uusi laji, Aspidoras mephisto.
Stereotypia (täsmennyssivu)

Stereotypia voi tarkoittaa seuraavia asioita:
stereotypia, vahvasti yksinkertaistettu (yleinen) käsitys jostakin
stereotypia, eräs painolaatanvalmistusmenetelmä
stereotyyppinen käytös, samojen toimintojen sairaalloinen toistaminen
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Stereotypia”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sinfonia nro 40 (Mozart)

Sinfonia nro 40 g-molli (KV 550) on Wolfgang Amadeus Mozartin sinfonia, joka valmistui vuonna 1788. Sinfonia on sävelletty poikkeuksellisen tuotteliaan kauden aikana kesällä 1788 muutamassa viikossa ja se valmistui 25. heinäkuuta. Samana kesänä Mozart sävelsi myös sinfoniat numero 39 ja 41.
Teoksesta on olemassa kaksi versiota, alkuperäinen versio vuodelta 1788 ja myöhempi versio, johon Mozart lisäsi osuudet kahdelle klarinetille ja muutti oboe-osia. Nämä muutokset on tehty todennäköisesti tiettyä esitystä varten.
Sinfonian muutettu versio on sävelletty huilulle, kahdelle oboelle, kahdelle klarinetille, kahdelle fagotille, kahdelle käyrätorvelle sekä jousisoittimille, jotka käsittävät ensimmäiset ja toiset viulut, alttoviulut, sellot ja kontrabassot. Alkuperäisessä versiossa ei ole klarinetteja. Merkittävää on trumpettien ja patarumpujen puuttuminen.
Osat

Ensimmäinen osa. Kapellimestarina Simon Schindler, esittäjänä Fulda Symphonic Orchestra.
Toinen osa. Kapellimestarina Simon Schindler, esittäjänä Fulda Symphonic Orchestra.
Kolmas osa. Kapellimestarina Simon Schindler, esittäjänä Fulda Symphonic Orchestra.
Neljäs osa. Kapellimestarina Simon Schindler, esittäjänä Fulda Symphonic Orchestra.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Sinfoniassa on neljä osaa tyypillisessä klassisen kauden sinfonian järjestyksessä (nopea osa, hidas osa, menuetti, nopea osa).
Molto allegro, jonka pääteema on tullut erityisen tunnetuksi
Andante
Menuetti ja Trio
Allegro assai
Kirjallisuutta

Ingman, Olavi: Lineaarinen rakennanalyysi Mozartin g-molli-sinfoniasta KV 550.  (Diss. (Helsingin yliopisto))  Jyväskylä:  Olavi Ingman, 1959.
Stockfelt, Ola: Musik som lyssnandets konst: En analys av W. A. Mozarts symfoni no 40, g moll K. 550.  (Diss. Skrifter från Musikvetenskapliga institutionen, Göteborg, 18)  Göteborg:  Musikvetenskapliga institutionen, 1988.  ISSN 0348-0879.  ISBN 91-85974-10-2.
Aiheesta muualla

Sinfonian partituuri (Mozarteum)
Mozartin 40. sinfonian ensimmäisen osan pääteema.
Steriili neutriino

Steriili neutriino on hiukkasfysiikassa hypoteettinen neutriino, joka ei vaikuta hiukkasfysiikan standardimallin kuvaamilla perusvuorovaikutuksilla, vaan ainoastaan gravitaatiolla. Tällöin kylmä pimeä aine ja kuuma pimeä aine saattaisivat muodostua steriileistä neutriinoista.
Alkuräjähdysteorian ja universumin litiumin määrän perusteella voidaan päätellä, että neutriinoja voi olla enintään neljä. Universumin alun olosuhteita kartoittaneista WMAP-satelliitin mittauksista löytyykin alustavasti neljännen neutriinon jälki. Myös Los Alamosin hiukkaskiihdyttimellä on saatu viitteitä neljännestä neutriinosta.
Etelämantereella sijaitseva IceCube-neutriinoilmaisin ei ole havainnut merkkejä steriileistä neutriinoista.
Neutriinoja tunnetaan kolme erilaista. Elektronin-, myonin-, ja taun neutriinoihin vaikuttaa sekä heikkovoima että gravitaatio.
Stålhammar

Stålhammar on ruotsinkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Lauri Stålhammar (1900–1992), suomalainen sotaveteraani ja henkirikoksen uhri
Leo Stålhammar (1929–1991), suomalainen kulttuuritoimittaja ja kriitikko
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Soignébougou

| Soignébougou |
| --- | --- |
 Soignébougou
 Koordinaatit: 13°12′54″N, 6°20′52″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Ségoun alue
Piiri:  Ségoun piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2009):  3 100
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Soignébougou on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen ja Banin välisellä tasangolla 30 kilometriä Ségousta lounaaseen. Kunnassa on 3 100 asukasta (vuonna 2009).
Soignébougoun kunta rajoittuu lännessä Ségoun piirin Konodiminin, pohjoisessa Sébougoun ja idässä Sakoïban sekä etelässä Barouélin piirin Sanandon kuntiin. Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja, fulbeja, bambaroita, boboja, miniankoja ja songhaita. Vallitseva uskonto on islam.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maapähkinä, maissi ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema.
Stéfano Pinho

Stéfano Souza Pinho tai pelkkä Stéfano (s. 12. tammikuuta 1991 São João Nepomuceno, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Yhdysvaltain toiseksi korkeimmalla sarjatasolla NASL:issa pelaavaa Fort Lauderdale Strikersiä.. Hän on pelipaikaltaan vasen laitalinkki.
Stéfano siirtyi Suomen Veikkausliigan MyPaan seuran ystävyysseurasta Fluminensestä vuonna 2014. Hän on Fluminensen kasvatti. 183 senttimetriä pitkä ja 78 kiloa painava Stéfano on kuulunut myös MLS-joukkue Colorado Rapidsin riveihin, muttei pelannut MLS:ssä yhtään ottelua. MyPassa Stéfano pelasi 20 ottelua viimeistellen 11 maalia ennen siirtoaan takaisin Yhdysvaltoihin.
Suikerosärmiö

| Suikerosärmiö |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Akanttikasvit Acanthaceae
Suku::  Särmiöt Barleria
Laji::  repens
Kaksiosainen nimi
 Barleria repens  Nees 
Katso myös
   Suikerosärmiö Wikispeciesissä   Suikerosärmiö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suikerosärmiö (Barleria repens) on akanttikasvien (Acanthaceae) heimoon, särmiöiden (Barleria) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kotoisin Afrikasta, mutta nykyisin sitä tavataan vieraslajina muualtakin maapallolta.
Suikerosärmiö on ainavihanta pieni pensas tai köynnöstävä liaani. Pensasmaisena se kasvaa yleensä noin 70 cm korkeaksi, mutta liaanina se voi kiipeillä ympärillä oleviin puihin noin kahden metrin korkeuteen saakka. Kasvin versot ovat juurehtivia ja juurtuvat paikalleen osuessaan maahan. Lehdet ovat pehmeitä, kiiltäviä ja tummanvihreitä. Kukat ovat melko suuria ja väriltään syvän purppuraisia tai punertavia. Hedelmänä on sinkokota.
Aiheesta muualla

JSTOR Global Plants: Barleria repens (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Barleria repens (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Barleria repens (englanniksi)
Silfverbergin & Wecksellin Yhdistetyt Hattutehtaat

| Silfverbergin & Wecksellin Yhdistetyt Hattutehtaat |
| --- | --- |
 Silfverbergin & Wecksellin Yhdistetyt Hattutehtaat -yrityksen tehdas Sörnäisten rantatiellä vuonna 1912.
Valtio:  Suomi 
Sijainti:  Helsinki
Aloitti toimintansa:  1901
Lopetti toimintansa:  1970
Tuotteet:  hatut
Tehdastyyppi:  vaatetehdas
Työntekijöiden määrä (1914):  100
Silfverbergin & Wecksellin Yhdistetyt Hattutehtaat Oy oli suomalainen Helsingissä vuosina 1901–1970 toiminut miesten ja naisten hattuja valmistanut yritys. Alkuvaiheessa valmistettiin vain huopa- ja olkihattuja, myöhemmin valmistusohjelmaan tulivat myös turkishatut ja muu vaatetustavara kuten solmiot. Hattujen raaka-aineena käytetty huopa oli omaa valmistetta, lisäksi käytettiin villaa ja olkipalmikoita raaka-aineena.
Yritys syntyi vuonna 1901 yhdistettäessä avoimeksi yhtiöksi kaksi hattutehdasta. Toinen oli hatuntekijä Johan Wecksellin vuonna 1828 Turkuun perustama ja vuonna 1863 Helsinkiin siirtynyt hattuvalmistamo, jota hänen poikansa Alfred Wecksell oli 1873 ja 1882 suuresti laajentanut. Toinen oli K. G. Silfverbergin Turkuun vuonna 1877 perustama käsityömäisesti hattuteollisuutta harjoittanut hattuvalmistamo. Silfverberg oli ennen omaa tehdasta ollut Wecksellin palveluksessa. Yhdistetyn liikkeen muutti sen monivuotinen johtaja F. Holmberg 1904 osakeyhtiöksi. Osakepääoma oli aluksi 520 000 markkaa, ja vuonna 1912 se korotettiin 720 000 markkaan. Yhtiö hankki vuonna 1907 tehtaalleen tontin Sörnäisten rantatien varrelta. Yhtiöllä oli vuonna 1913 työntekijöitä 78, vuonna 1914 sata. Yhtiö listattiin vuonna 1917 Helsingin pörssiin. Osakkeiden vaihto oli kuitenkin lähes olematonta ja yhtiö poistui pörssistä kymmenen vuoden kuluttua vuonna 1926. Vuonna 1911 yhtiö osti Helsingin hattutehdas oy:n tehtaan, jossa työ heti lakkautettiin. Vuonna 1912 yhtiö osti Helsingin Hattuteollisuus Oy:n, vuonna 1922 Suomen Hattuteollisuus Oy:n omaisuuden ja vuonna 1925 Borgå Halmhattfabriks Ab:n.
1910-luvun tietojen mukaan raaka-aineista tuli villa etupäässä Etelä-Afrikasta ja Australiasta, olkipunokset Kiinasta ja Japanista.
Vuonna 1931 yhtiön toimitusjohtajaksi tuli teollisuus- ja pankkirakennuksia suunnitellut arkkitehti Runar Finnilä, joka oli myös yhtiön osaomistaja. Vuonna 1938 yhtiölle valmistui Vilhonvuorenkatu 11:een uusi kuusikerroksinen punatiilinen tehdasrakennus, jonka Finnilä oli suunnitellut. Rakennuksessa oli vuokralaisena myös muita yrityksiä, muun muassa useita kahvipaahtimoita ja kahvipakkaamoja. Tehdasrakennusta laajennettiin 1951 Finnilän suunnittelemalla kymmenkerroksisella siipirakennuksella. Hattutehdas toimi vuoteen 1970 saakka viimeksi vuodesta 1967 nimellä Oy Silveks Ab. Toiminta oli tappiollista ja yhtiö teki lopulta konkurssin. Viimeisessä vaiheessa miesten ja naisten hattujen valmistus tapahtui Kiikassa. Entisessä tehdasrakennuksessa toimii edelleen useita yrityksiä, ja rakennusta on laajennettu 1989 Sörnäisten rantatien varrella olevalla siivellä, jonka tieltä purettiin hattutehtaan entinen yksikerroksinen tuotantorakennus.
Kirjallisuutta

Osakeyhtiö Silfverbergin & Wecksellin yhdistetyt hattutehtaat. Helsinki 1828-1928. Helsinki 1928
Aiheesta muualla

Signe Branderin panoraamakuva Sörnäisten rantatieltä vuodelta 1912, kuvassa näkyy Silfverbergin & Wecksellin yhdistetyt Hattutehtaat Oy:n tehdasrakennus
DIGI - Kansalliskirjaston digitoidut aineistot : Pienpainatteet : Silfverbergin & Wecksellin yhdistetyt hattutehtaat hinnastoja
Pörssitieto: Kiinteistö Oy Vilhonvuorenkatu 11 (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalaisen hatun synty, Forum, 01.01.1936, nro 1, s. 39, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Stéfanos Christópoulos

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Stéfanos Christópoulos |  Stéfanos Christópoulos |  Stéfanos Christópoulos |  |
Maa:   Kreikka
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Ateena 1896 | avoin sarja |  |
Stéfanos Christópoulos (kreik. Στέφανος Χρηστόπουλος, 1876 Patras – ?) oli kreikkalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Christópoulos saavutti painista pronssia ensimmäisissä nykyaikaisissa olympiakisoissa 1896 Ateenassa. Hän voitti ensimmäisessä ottelussaan unkarilaisen Momčilo Tapavican, mutta kärsi välierässä tappion maanmiehelleen Geórgios Tsítakselle.
Sinfoniaorkesteri Vivo

Sinfoniaorkesteri Vivo on suomalainen valtakunnallinen sinfoniaorkesteri, joka koostuu nuorista, keski-iältään 20-vuotiaista soittajista. He ovat enimmäkseen lukiolaisia tai päätoimisia musiikinopiskelijoita, jotka voivat Vivossa saada kokemusta orkesterisoitosta. Vivon taiteellisena johtajana vuosina 2003-16 toimi kapellimestari Esa Heikkilä.
Vivo perustettiin vuonna 1986, kun musiikkileirille osallistuneet nuoret halusivat jatkaa yhdessä soittamista myös talviaikaan. Orkesterissa on soittanut vuosien aikana yli 400 nuorta, joista yli 50 on nykyään ammattiorkesterimuusikoita. Orkesterin toimintaa ovat rahoittaneet muiden muassa Suomen kulttuurirahasto, opetusministeriön nuorisoyksikkö ja Valtion säveltaidetoimikunta. Vuonna 2018 orkesterin toiminta oli vaakalaudalla, kun Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö lopetti orkesterin tukemisen, syynä uusi nuorisolaki jossa sinfoniaorkesteritoimintaa ei enää lueta nuorisotyöksi. Jane ja Aatos Erkon säätiö varmisti toiminnan jatkumisen vuoteen 2021 saakka 300 000 euron avustuksella.
Orkesteri piti ensimmäisen konserttinsa Helsingissä 1989. Sen jälkeen orkesteri on pitänyt konsertteja säännöllisesti eri puolilla Suomea ja esiintynyt myös ulkomailla, kuten Unkarissa, Georgiassa, Kanadassa, Yhdysvalloissa, Venäjällä, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Saksassa.
Orkesterin ensimmäinen taiteellinen johtaja oli Kari Tikka. Hänen jälkeensä johtajana ovat toimineet Mikko Franck (1997-1999) ja Tibor Bogányi (2000-2002).
Levytyksiä

Vivo finlandia, 1992
Talous > Rahoitus

| Rahoituksen lähde | 2018 | 2017 | 2016 | 2015 | 2014 | 2013 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille | - | 20 000 € | 30 000 € | 40 000 € | 43 000 € | 45 000 € | 45 000 € |
Soukkio (Jämsä)

| Soukkio Rajalanlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°57′36″N, 25°11′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Jämsänjoen alue (14.51)
Järvinumero:  14.512.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114,7 m 
Rantaviiva:  0,716 km  
Pinta-ala:  1,186 ha  
 fiSoukkio 
Soukkio eli Rajalanlammi on Jämsänkoskella Jämsässä sijaitseva 1,2 hehtaarin laajuinen metsäjärvi. Etäisyys Jämsänkosken liikekeskustasta on neljä kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede

Rajalanlammin pituus on 300 metriä. Ympäristössä on metsää ja suota, luoteessa sijaitsee Haapamäki yli 140 metriä merenpinnan yläpuolella. Koillisessa on Hosiansuo ja idässä Hosianlehto. Rajalanlammin pohjoiskolkkaan virtaa laskuoja, järven länsirannalta lähtee laskuoja lounaaseen, ja virtaa Keskislammin kautta Kankarisveden Rekolanselkään.
Rajalanlammi kuuluu Kankarisveden-Pirttijärven alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Rajalanlammi on Kankarisveden-Pirttijärven alueen kaakkoisia vakavesiä.
Rajalanlammin pinta-ala on 1:10000-mittakaavaisen aineiston (Ranta10) perusteella 14 420 neliömetriä. Vanhemman 1:20000-mittakaavaisen aineiston (Ranta20) perusteella ala on 11 860 neliömetriä. Ero on siten 2 560 neliömetriä eli 25,6 aaria. Rantaviiva on uudemman tavan perusteella 842 metriä ja vanhemman perusteella 716 metriä.
Sileäsulkukotilo

| Sileäsulkukotilo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 {{{status}}} 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Pulmonata
Lahko::  Stylommatophora
Heimo::  Clausiliidae
Suku::  Cochlodina
Laji::  laminata
Kaksiosainen nimi
 Cochlodina laminata  (Montagu, 1803) 
Katso myös
   Sileäsulkukotilo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sileäsulkukotilon tieteellinen nimi on Cochlodina laminata.
Ulkonäkö

Tämän lajin korkeus on 1,5–2 cm ja leveys 4 mm. Sulkukotiloita on ulkonäkönsä vuoksi kutsuttu myös sikarikotiloiksi. Kotilon kuori muodostuu noin kymmenestä vasemmalle kiertyvästä kierteestä ja on 3–4 mm:n paksuinen.
Elinympäristö

Sileäsulkukotilo on melko yleinen Etelä- ja Keski-Suomen lehdoissa.
Ravinto

Sileäsulkukotilot kiipeilevät syömäretkillään varsinkin niille tärkeän puun, haavan, rungoilla.
Soukkahukka

| Soukkahukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 {{{status}}} 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Antropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Pimikkökuoriaismaiset Tenebrionoidea
Heimo::  Pimikkökuoriaiset Tenebrionidae
Alaheimo::  Diaperinae
Tribus::  Hypophlaeini
Suku::  Kaarnahukat Corticeus
Laji::  linearis
Kaksiosainen nimi
 Corticeus linearis  (Fabricius, 1790) 
Katso myös
   Soukkahukka Wikispeciesissä   Soukkahukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Soukkahukka (Corticeus linearis) on pimikkökuoriaisten (Tenebrionidae) heimoon ja kaarnahukkien (Corticeus) sukuun kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuiset soukkahukat ovat väriltään tumman punaruskeita ja kooltaan 2,5–2,8 mm pitkiä. 
Laji toimii luonnossa ainakin kuusentähtikirjaajan (Pityogenes chalcographus) munien ja toukkien saalistajana.
Soukkahukka on Suomessa luokiteltu vakiintuneeksi ja elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy Euroopassa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Soukkahukka (Corticeus linearis)
UniProt: Taxonomy - Corticeus linearis (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Corticeus linearis (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Corticeus linearis (englanniksi)
Kaefer: Corticeus linearis (kuva)
Soukkajoki

| Soukkajoki |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Soukkajoki korostettuna.
Kaupunki:  Seinäjoki
Suuralue:  Östermyra
Kaupunginosa nro:  18
Väkiluku:  1 310 (31.12.2022)
Lähialueet:   Kärki  Pajuluoma  Simuna  Törnävä 
Soukkajoki on Seinäjoen Östermyran alueella sijaitseva kaupunginosa. Vuoden 2022 lopussa Soukkajoella asui 1 310 asukasta. Soukkajoen asuinalue sijaitsee hieman Törnävästä Jalasjärven suuntaan. Lähellä sijaitsee mm. Kyrkösjärven alue.
Specialen

| Specialen |
| --- | --- |
Paikkakunta::  Älvdalen, Ruotsi
Talviurheilukeskus:: Idre Fjäll
Vuori:: Idrefjällen
Rinneluokitus:: Musta
Hissi
Hissi:: Nordknappen tai Nord 6:an
Tyyppi:: Sompahissi, 6-hengen tuolihissi
Kumparelasku
Pituus:: 235 m
Keskijyrkkyys:: 26°
1. MC-kilpailu:: 12.12.2020
Specialen on laskettelurinne Idre Fjällin talviurheilukeskuksessa Älvdalenin kunnassa Ruotsissa.
Specialen-rinteeseen tehdyllä kumpareikolla järjestettiin ensimmäistä kertaa joulukuussa 2020 freestylehiihdon maailmancupin kumparelaskukilpailut. Sen oli tarkoitus toimia kumparelaskun finaaliviikonlopun kilpailupaikkana jo edellisenä keväänä, mutta kilpailut peruttiin koronaviruspandemian takia.
Soukkasara

| Soukkasara |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  parallela
Kaksiosainen nimi
 Carex parallela  (Laest.) Sommerf. 
Synonyymit
 Carex dioica var. parallela 
Katso myös
   Soukkasara Wikispeciesissä   Soukkasara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Soukkasara (Carex parallela) on matalakasvuinen, sarakasvien heimoon kuuluva kasvilaji.
Soukkasara on kaksikotinen, ja sen hedetähkät ovat kapeita ja tähkäsuomuiltaan vaaleanruskeita. Emitähkät ovat myös kapeita, mutta tummanruskeita ja emikukat kaksiluottisia. Soukkasaran pullakot ovat sileitä ja niissä on pieni suuota. Soukkasara muistuttaa paljolti äimäsaraa (Carex dioica) ja voi risteytyäkin sen kanssa.
Soukkasaraa kasvaa harvinaisena tuntureilla kosteilla sekä kalkkipitoisilla kasvupaikoilla. Suomessa sitä tavataan lähinnä Kilpisjärvellä sekä paikoin muualla Pohjois-Lapissa, lähinnä Inarin ja Utsjoen alueilla.
Soukkasaran löysi Lars Levi Laestadius vuonna 1821.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Soukkasara (Carex parallela)
Kasviatlas 2018: Soukkasaran (Carex parallela) levinneisyys Suomessa
JSTOR Global Plants: Carex parallela (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Carex parallela (englanniksi)
Flora of North America: Carex parallela (englanniksi)