stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bestiaari
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Bestiary: The Book of Beasts, T.H. White's  translation of a medieval bestiary in the Cambridge University library; digitized by the University of Wisconsin–Madison libraries.
The Medieval Bestiary online, edited by David Badke.
The Bestiaire of Philippe de Thaon at the National Library of Denmark.
The Bestiary of Anne Walshe at the National Library of Denmark.
The Aberdeen Bestiary at the University of Aberdeen.
Exhibition (in English, but French version is fuller) at the Bibliothèque nationale de France
Christian Symbolology (Arkistoitu – Internet Archive) Animals and their meanings in Christian texts.
Bestiairy - Monsters & Fabulous Creatures of Greek Myth & Legend with pictures (Arkistoitu – Internet Archive)
Betanian luostari

Näkymä Betanian luostariin.
Betanian jumalansynnyttäjän syntymän luostari (georg. ბეთანიის ყოვლადწმინდა ღვთისმშობლის შობის მონასტერი, Betaniis qovladtsminda ghvtismšoblis šobis monasteri), joka tunnetaan yleisesti nimellä Betania (georg. ბეთანია, /bɛˈtʰanɪa/), on keskiaikainen georgialaisortodoksinen luostari Georgian itäosassa Gardabanin piirikunnassa, noin 16 kilometriä maan pääkaupungista Tbilisistä lounaaseen. Se on huomattava esimerkki Georgian kuningaskunnan "kulta-ajan" arkkitehtuurista 1100- ja 1200-lukujen vaihteessa. Se tunnetaan seinämaalauksistaan, joihin sisältyy ajan georgialaisten hallitsijoiden yhteiskuva.
Historia

Betania sijaitsee syrjäisessä ja metsäisessä Vere-joen laaksossa Kvemo Kartlin hallintoalueella Tbilisin lounaispuolella. Luostari on saanut nimensä Jerusalemin lähistöllä olevasta Betanian kylästä, joka mainitaan Uudessa testamentissa Marian, Martan ja Lasaruksen kotikylänä.
Luostarin historia on tallennettu puutteellisesti georgialaiseen historialliseen kirjalliseen perinteeseen. Se oli Orbeli-suvulle kuulunut luostarikirkko. Luostarin eteläisessä poikkilaivassa on kuva luostarin lahjoittajista, Sumbat ja Liparit Orbelista. Georgian kruunu riisti Orbeleilta heidän läänityksensä väliaikaisesti 1100-luvun lopussa, mutta heidän myöhempi sukuhaaransa, Gostašabišvili-suku, näyttää omistaneen luostarin myöhemmin.
Georgian historia on täynnä konflikteja ja ulkomaiden hyökkäyksiä, jotka jättivät luostarin vähäväkiseksi ja puolittain raunioituneeksi. Se entisöitiin 1800-luvun jälkipuoliskolla munkkidiakoni Spiridon Ketiladzen yritysten ansioista. Hän erosi tehtävästään vuonna 1922, ja hänen paikalleen nousi munkkidiakoni Ilia Pantsulaia. Molemmat munkit ammuttiin neuvostokauden puhdistuksissa. Betania kuitenkin säilyi ainoana toimivana georgialaisena luostarina, vaikkakin vain epävirallisesti, vuoteen 1963 saakka, jolloin sekin jäi pois käytöstä 15 vuoden ajaksi. Vuonna 1978 Georgian tarmokas patriarkka Ilia II onnistui saamaan neuvostoviranomaisilta luvan luostarin avaamiseksi uudelleen. 1990-luvulla sitä korjattiin ja sen luostariyhteisön koko ja vaikutusvalta kasvoivat.
Arkkitehtuuri

Luostarin aluetta näyttää kiertäneen massiivinen muuri, josta on säilynyt vain viereiseen metsään kulkeutuneita yksittäisiä kiviä. Kompleksin säilyneisiin rakennuksiin kuuluvat Jumalansynnyttäjän syntymän kupolilla varustettu pääkirkko, joka on rakennettu 1100- ja 1200-lukujen vaihteessa, pienempi Pyhän Yrjön hallikirkko vuodelta 1196 ja raunioitunut torni.
Jumalansynnyttäjän syntymän kirkko on neliön sisään sijoitetun ristin muotoinen, siinä on kupoli ja se on rakennettu kivestä. Itäisessä julkisivussa on joitakin koristekaiverruksia. Kirkon korkea kupoli, joka kohoaa hieman keskiakselista itään päin, lepää kahden läntisen vapaasti seisovan pilarin ja alttarin kielekkeiden varassa. Eteläisen pääsisäänkäynnin edessä on eteisrakennus, jossa on tähdenmuotoinen holvi. Nykytutkijat ovat arvelleet, että kirkko on itse asiassa laajennettu, kupolilla varustettu ja koristeltu versio aiemmasta, luultavimmin 900-luvulla rakennetusta basilikasta.
Seinämaalaukset

Kirkon sisäosia koristavat pahasti vahingoittuneet seinämaalaukset, jotka muodostavat erään keskiaikaisen georgialaisen freskomaalauksen huippukohdista. Alttarin apsiksessa on rukousta kuvaava maalaus, josta on säilynyt vain Kristusta kuvaavia fragmentteja. Alttarin takaiset muurit on koristeltu freskoilla, joissa profeetat pitävät käsissään georgiankielistä kirjoitusta sisältäviä kirjoituskääröjä. Pohjoisseinä on kuvitettu tarinalla Kristuksen kärsimysnäytelmästä, kun taas eteläseinällä on näkymiä Vanhasta testamentista ja länsiseinällä tuomiopäivästä.
Luostarin pohjoinen poikkilaiva on tunnettu Georgian monarkkeja esittävästä noin vuonna 1207 valmistuneesta maalauksesta. Freskoon on maalattu Giorgi III:n (hallitsi 1156–1184), hänen tyttärensä Tamarin (hallitsi 1184–1213) ja Tamarin pojan Giorgi IV:n (hallitsi 1213–1223) muotokuvat. Venäläinen prinssi Grigori Gagarin löysi ja puhdisti Tamarin muotokuvan vuonna 1851 ja julkaisi piirustuksensa ja raporttinsa samana vuonna. Giorgi IV esitetään parrattomana nuorena miehenä georgialaisessa hoviasussa, mutta hänellä on kruunu ja miekka. Tästä voidaan päätellä, että Giorgi on kuvattu nuorena kuninkaana, joka oli kruunattu yhdessä äitinsä kanssa isänsä Davit Soslanin kuoleman jälkeen vuonna 1207. Maalaus auttaa siten suurpiirteisesti määrittämään Betanian kirkon iän. Nykytutkijoiden havaitsema tärkeä ja epätavallinen yksityiskohta on sädekehän puuttuminen kaikilta Betanian maallisilta hahmoilta. Sädekehää käytettiin tavallisesti georgialaisessa kuvastossa erottamaan kuninkaallinen henkilö muusta kansasta.
Betanian arkkitehtuurin yksityiskohtia, prinssi Gagarin, 1847
Betanian seinämaalauksia, prinssi Gagarin, 1847
Betanian seinämaalauksia, prinssi Gagarin, 1847
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Betanian luostari Wikimedia Commonsissa
Betanian pääkirkko.
Prinssi Grigori Gagarinin piirros luostarista vuodelta 1847.
Betanian luostarin kuninkaallinen seinämaalaus: Giorgi IV Laša, Tamar ja Giorgi III (vasemmalta oikealle).
Taisto Halonen

Taisto Ilmari Halonen (s. 20. toukokuuta 1960 Sodankylä) on entinen suomalainen painija. Hän toimi uransa jälkeen uudessa asuinpaikassaan Ruotsin Haaparannalla painivalmentajana.
Seuratasolla Halonen edusti Lapin Veikkoja vuoteen 1983 ja sen jälkeen Tampereen KooVeetä. Hän voitti seitsemän Suomen mestaruutta, sarjassa 52 kg vuosina 1978 ja 1980–1982 ja 1983 sekä sarjassa 57 kg vuosina 1985 ja 1988. SM-pronssia tuli vielä 1989, jolloin päättyi hänen aktiiviuransa. Halonen valittiin uransa aikana vuonna 1981 Lapin parhaaksi urheilijaksi.
Halonen osallistui kaksiin olympialaisin, vuonna 1980 Moskovassa ja 1984 Los Angelesissa. MM-tasolla Halonen oli kahdesti mitalin tuntumassa; sijoitus oli neljäs vuonna 1981 Kiovassa ja 1983 Göteborgissa. EM-matolla parhaat sijoitukset olivat neljäs ja kuudes. Kaikkiaan Halonen on voittanut eri ikäluokissa kaikkiaan 12 SM-kultaa.
Vuoden 1980 Moskovan olympialaisissa sijoitus oli seitsemäs. Vastus oli sen ajan kovimpia. Avausottelussa vastassa oli sittemmin olympiavoiton ottanut Neuvostoliiton Vahtang Blagidze, joka pani suomalaisen lopulta selälleen. Toisessa ottelussa Halonen kohtasi bulgarialaispainijan, joka otti pronssia. Tiukka ottelu päättyi bulgaarin 4–3 voittoon. Oman kertomansa mukaan "kisoihin pääsy oli iso juttu ja toi rutkasti itseluottamusta".
Taisto Halosen olympiamitali jäi Los Angelesin kisoissa 1984 yhden vaivaisen suorituspisteen päähän. Halosen tie loppuotteluun olisi auennut, jos hän olisi kukistanut meksikolaisen Daniel Acevesin. Halonen taisteli ottelussa 0–9 tappioasemasta 9–9 tasapisteisiin, joka tiesi finaalipaikkaa ottelussa arvokkaamman pistesuorituksen tehneelle Acevesille. Halosen mukaan "odotukset kisoista olivat kovat, joten pettymys oli valtava. Se vielä korostui Acevesin hävittyä loppuottelun japanilaiselle, jonka olin kukistanut aiemmin arvokisoissa". Sijoitusottelussa tuli sitten 14–1 tappio Norjan Jon Rönningenille loppusijoituksen ollessa kuudes.
Bilozerske

| Bilozerske |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Bilozerske
 Koordinaatit: 48.5325°N, 37.0580°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Donetskin alue
Piiri:  Pokrovskin piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  2,48 km²
Väkiluku (2021)  ():  14 940
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bilozerske (ukr. Білозерське; ven. Белозёрское, Bilozerskoje) on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen Pokrovskin piirissä. Kaupunki sijaitsee maanteise noin 39 kilometriä piirikeskus Pokrovskin keskustasta pohjoiseen ja 120  kilometriä aluekeskus Donetskista luoteeseen.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 14 940 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 Bilozersken väkiluku oli 17 868. Tuolloin 64,9 prosenttia asukkaista oli ukrainalaisia, 31,6 prosenttia venäläisiä ja 1,1 prosenttia valkovenäläisiä.
Bilozerske sai kaupungin aseman vuonna 1966. Ukrainan vuoden 2020 aluehallintouudistuksessa kaupunki liitettiin Pokrovskin piiriin; tätä ennen se oli Dobropilljan kaupungin (kaupunkipiirin) alaisuudessa.
Kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bilozerske Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine
Bhagavad Gita

Historia
Jumalat
Suuntaukset
Mytologia
Uskomukset ja tavat
Dharma
Artha
Kaama
Mokša
Karma
Samsara
Jooga
Bhakti
Mayasura
Puja
Mandir
Suuntaukset
Shaivismi
Vaishnavismi
Veerashaivismi
Smartismi
Reformihindulaisuus
muut suuntaukset
Tekstit
Veda-kirjat
Upanishad
Ramayana
Mahabharata
Bhagavad Gita
Purana
muut tekstit
Katso myös
Krishna-liike
Kastilaitos
Kalenteri
Hindulaisuuden kritiikki
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Bhagavad Gītā (devanagari: भगवद्गीता, usein lyhyemmin "Gita") on 400–100 eaa. syntynyt hindulaisuuden pyhä kirjoitus, joka on osa laajempaa tekstikokonaisuutta Mahabharataa (Aranyakaparva. 25–42). Teoksen nimi tarkoittaa "Herran laulua". Bhagavad Gītāssa Krishna, joka hindulaisuuden valtasuuntauksissa katsotaan Vishnun avataraksi, ilmoittaa olevansa Jumala ja kuvailee omaa jumaluuttaan sekä olemassa olevan suhdetta itseensä.
Kahdeksantoistakappaleinen kirja koostuu seitsemästäsadasta säkeestä. Kappaleiden nimet ovat seuraavat:
Arjuna-viṣāda-yogaḥ – Arjunan murheen jooga
Sāṅkhya-yogaḥ – Analyyttinen jooga
Karma-yogaḥ – Toiminnan jooga
Jñāna-karma-sannyāsa-yogaḥ – Tiedon, toiminnan ja luopumisen jooga
Sannyāsa-yogaḥ – Luopumisen jooga
Dhyāna-yogaḥ – Meditaation jooga
Jñāna-vijñāna-yogaḥ – Tiedon ja oivalluksen jooga
Tāraka-brahma-yogaḥ – Korkeimman saavuttamisen jooga
Rāja-vidyā-rāja-guhya-yogaḥ Korkeimman tiedon ja salaisuuden jooga
Vibhūti-yogaḥ – Jumalaisten mahtien jooga
Viśva-rūpa-darśana-yogaḥ – Kosmisen muodon näyn jooga
Bhakti-yogaḥ – Antaumuksen jooga
Kṣetra-kṣetrajña-yogaḥ – Toimintakentän ja sen tuntijan jooga
Guṇa-traya-vibhāga-yogaḥ – Kolmen laadun ilmentymän jooga
Puruṣottama-yogaḥ – Korkeimman henkilön jooga
Daivāsura-sampad-vibhāga-yogaḥ – Jumalaisten ja demonisten ominaisuuksien jooga
Śraddhā-traya-vibhāga-yogaḥ – Kolmenlaisen uskon tutkimisen jooga
Mokṣa-sannyāsa-yogaḥ – Vapautuksen ja luopumisen jooga
Patsas joka esittää Bhagavad Gitan erästä kohtausta.
Näistä kuuden ensimmäisen sanotaan käsittelevän karmaa eli toimintaa, kuuden keskimmäisen bhaktia eli antaumusta, ja kuuden viimeisen jnanaa eli tietoa.
Eräs yleisesti tunnetuimmista Bhagavad Gitan kohdista on fyysikko Robert Oppenheimerin lainaus 11:nnen luvun säkeestä 32. Tarinan mukaan Oppenheimer olisi sanonut atomipommin räjäytyksen yhteydessä englanniksi "Now, I am become Death, the destroyer of worlds". Oppenheimerin lause voitaisiin kääntää suomeksi esimerkiksi muotoon "Nyt olen kuolema, maailmojen tuhoaja". Vuoden 1983 suomennoksessa vastaava kohta kuuluu: "Minä olen aika, maailmojen suuri tuhoaja, ja Minä olen tullut tänne tuhotakseni kaikki ihmiset", ja sen konteksti on Krishnan puhe prinssi Arjunalle ennen suurta taistelua, missä prinssiä koetetaan vakuuttaa siitä, että vaikka hän kieltäytyisi taistelemasta säästääkseen sotilaitaan, ajan myötä kaikki heistä lopulta kuolisivat kuitenkin. Myös englanninkielisiä käännöksiä on erilaisia ja lauseen voi ymmärtää eri tavalla käännöksestä riippuen.
Suomennokset

Bhagavad-Gîtâ, laulu jumaluudesta tahi oppi jumalallisesta olemuksesta.  (Saksankielelle kääntänyt Franz Hartmann. Saksankielestä suomentanut Martti Humu. Omatunto)  Helsinki:  Teosofinen kirjakauppa, 1905.
Bhagavadgītā: Herran laulu.  (Sanskritin kielestä suomentanut Marja-Leena Teivonen)  Helsinki:  Gaudeamus, 1975.  ISBN 951-662-125-2
Bhaktivedanta, A. C.: Bhagavad-gītā kuten se on.  ((Bhagavad-gītā As It Is, 1972) Mukana alkuperäinen sanskrit-teksti. Englanninkielestä kääntänyt Eerika Olausson)  Avesta:  Bhaktivedanta Book Trust, 1983.  ISBN 91-85580-37-6
Bhagavad-Gîtâ: Laulu jumaluudesta, tahi, oppi jumalallisesta olemuksesta.  ((Näköispainos vuodelta 1905. Julkaisijat: Blavatsky-looshi, Ruusu-Ristin kirjallisuusseura ja Biokustannus)  Helsinki:  Biokustannus, 1991.  ISBN 952-90-2604-8
Bhagavad-gita aum.  (Kansinimeke: Herran laulu: Bhagavad-Gita aum.)  Suomentanut Matti Heikkilä. Helsinki:  M. Heikkilä, 1992.  ISBN 952-9667-00-0
Bhaktivedanta, A. C.: Bhagavad-gītā kuten se on.  ((Bhagavad-gītā as it is, 1968.) Mukana alkuperäinen sanskrit-teksti)  Stockholm:  Bhaktivedanta Book Trust, 2004.  ISBN 91-7149-487-1
Bhagavadgītā.  (Sanskritin kielestä suomentanut Mari Jyväsjärvi Stuart)  Helsinki:  Basam Books, 2008.  ISBN 978-952-5534-91-7
Bhagavad-Gita. Jumalainen laulu.  Suomentanut Taavi Kassila. Helsinki:  Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0626-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Bhagavad Gita Wikisitaateissa
Bhagavad Gita suomeksi
Bhagavad-gītā kuten se on (2004)
Bilabiaali

Bilabiaali on äänne, jossa ilmavirran kulkua estää kapeikko tai täysi sulkeuma huulissa (latinan etuliite bi- 'kaksi kerrallaan; kahdesti' ja labium 'huuli'). Suomessa on soinniton bilabiaalinen klusiili [p], soinnillinen bilabiaalinen klusiili [b] sekä bilabiaalinen nasaali [m]. Bilabiaalit ovat labiaalien alatyyppi.
Harvinaisempia bilabiaalisia frikatiiveja ovat muun muassa japanissa esiintyvä soinniton [ɸ] ja muun muassa espanjassa esiintyvä soinnillinen [β]. Afrikkalainen ewen kieli on kuulu siitä, että siinä esiintyvät kaikki neljä labiaalista frikatiivia.
| IPA | Kuvaus | Esimerkki> Kieli | Esimerkki> Ortografia | Esimerkki> IPA | Esimerkki> Merkitys |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| m | bilabiaalinen nasaali | suomi | mies | [mies] | mies |
| p | soinniton bilabiaalinen klusiili | suomi | pieni | [pieni] | pieni |
| b | soinnillinen bilabiaalinen klusiili | englanti | bed | [bɛd] | vuode |
| ɸ | soinniton bilabiaalinen frikatiivi | japani | 富士山 (fujisan) | [ɸuʥisaɴ] | Fuji-vuori |
| β | soinnillinen bilabiaalinen frikatiivi | ewe | ɛʋɛ | [ɛ̀βɛ̀] | ewe |
| β̞ | bilabiaalinen puolivokaali | espanja | lobo | [loβ̞o] | susi |
| ʙ | bilabiaalinen tremulantti | teme |  | [ʙmbʙuen] | sen hedelmä |
| ʘ | bilabiaalinen avulsiivi |  |  |  |  |
Kirjallisuutta

Wiik, Kalevi: Fonetiikan perusteet.  (Oppikirja)  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10324-1
Konsonantit kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Artikulaatiopaikka → | Labiaali | Labiaali | Koronaali | Koronaali | Koronaali | Koronaali | Dorsaali | Dorsaali | Dorsaali | Dorsaali | Laryngaali | Laryngaali | Laryngaali | Laryngaali | Laryngaali | Laryngaali |  |
| Artikulaatiotapa ↓ | Bilabiaali | Labiodentaali | Dentaali | Alveolaari | Postalveolaari | Retrofleksi | Palataali | Velaari | Uvulaari | Uvulaari | Faryngaali | Faryngaali | Epiglottaali | Epiglottaali | Glottaali | Glottaali |  |
| Nasaali |    m |    ɱ |    n |    n |    n |    ɳ |    ɲ |    ŋ |    ɴ |    ɴ |   |   |   |   |   |   |  |
| Klusiili | p b | p̪ b̪ | t d | t d | t d | ʈ ɖ | c ɟ | k ɡ | q ɢ | q ɢ |   |   | ʡ | ʡ | ʔ |   |  |
| Frikatiivi | ɸ β | f v | θ ð | s z | ʃ ʒ | ʂ ʐ | ç ʝ | x ɣ | χ | ʁ | ħ | ʕ | ʜ | ʢ | h ɦ | h ɦ |  |
| Approksimantti |    β̞ |    ʋ |    ɹ |    ɹ |    ɹ |    ɻ |    j |    ɰ |   | ʁ |   | ʕ |   | ʢ | h ɦ | h ɦ |  |
| Tremulantti |    ʙ |  |    r |    r |    r |    ɽ͡r |  |  |    ʀ |    ʀ |  |  |    я |    я |   |   |  |
| Yksitäryinen tremulantti |    ⱱ̟ |    ⱱ |    ɾ |    ɾ |    ɾ |    ɽ |   |  |    ɢ̆ |    ɢ̆ |   |   |    ʡ̯ |    ʡ̯ |   |   |  |
| Lateraalinen frikatiivi |  |  | ɬ ɮ | ɬ ɮ | ɬ ɮ | ɭ˔̊    | ʎ̥˔    | ʟ̝̊    |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| Lateraalinen appr. |  |  |    l |    l |    l |    ɭ |    ʎ |    ʟ |   |   |  |  |  |  |  |  |  |
| Lateraalinen nap.äänne |   |   |    ɺ |    ɺ |    ɺ |    ɺ̠ |    ʎ̯ |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Bargash bin Said

| Bargash bin Said |
| --- | --- |

Sansibarin sulttaani
 1870–1888  
Edeltäjä:  Majid bin Said
Seuraaja:  Khalifa bin Said
Henkilötiedot
Syntynyt: 1833
Kuollut: 1888
Bargash bin Said oli Sansibarin sulttaani vuosina 1870–1888. Valtakaudellaan hän levitti edeltäjiensä luomaa Sansibarilaista kauppaverkostoa, jonka kautta kulki esimerkiksi orjia, norsunluuta ja rahakasveja. Hänen valtakautensa loppupuolella Sansibar menetti mannermaan alueensa ja kaksi vuotta bin Saidin kuoleman jälkeen vuonna 1888 maasta tuli Yhdistyneen kuningaskunnan protektoraatti.
Elämäkerta

Noin vuonna 1833 syntynyt Bargash oli Omanin sulttaani Said bin Sultanin poika, joka siirsi vuonna 1840 maansa pääkaupungin Sansibarille. Hänen isänsä kuollessa Oman jaettiin kahteen erilliseen osaan, jonka afrikkalaisista alueista muodostettiin Sansibarin sulttaanikunta sulttaaninaan Saidin toinen poika Majid bin Said. Bargash yritti estää Majidin valtaannousun, mutta tällä oli brittien konsulin tuki, ja Bargash karkotettiin Intian Mumbaihin. Bargash vietti Intiassa kaksi vuotta, jona aikana hän solmi myöhemmin tärkeitä yhteyksiä intialaisiin kauppiaihin ja sijoittajiin.
Majid kuoli vuonna 1870, ja Bargashista tuli hänen seuraajansa. Valtakautensa alussa Bargash laajensi edeltäjiensä perustamaa kauppaverkostoa Itä-Afrikassa. Sansibarin kautta kulki norsunluuta, rahakasveja ja etenkin mausteneilikkaa. Sansibar harjoitti myös brittien vastustamaa orjakauppaa. Bargashia alkoivat kuitenkin uhata monet sisäiset ja ulkoiset uhat. Sansibaria tukikohtanaan pitäneet arabikauppiaat kuten Tippu Tip eivät halunneet olla sulttaanin poliittisen vallan alla, ja häntä vastustivat myös jotkin voimakkaat afrikkalaiset hallitsijat, kuten Mirambo. Suurin uhka tuli kuitenkin Euroopasta, jonka suurvallat alkoivat tavoitella itselleen alueita Afrikasta. Saksan keisarikunta oli tehnyt sopimuksia Itä-Afrikan heimopäälliköiden kanssa ja tavoitteli itselleen aluetta, josta tulisi myöhemmin Saksan Itä-Afrikka. Vuoteen 1885 mennessä Bargashin oli hylättävä vaatimuksensa Itä-Afrikan mannermaan suhteen, ja hän keskittyi sittemmin hallitsemaan Sansibarin saaria. Hän kuoli vuonna 1888. Vuonna 1890, kaksi vuotta hänen kuolemansa jälkeen, Sansibarista tuli Yhdistyneen kuningaskunnan protektoraatti.
Barghash bin Saidin rakennuttama vuonna 1883 valmistunut Beit al-Ajaib.
Bình Xuyên

Järjestön lippu vuodesta 1945.
Bình Xuyên oli Ranskan Indokiinassa ja Etelä-Vietnamissa toiminut rikollisjärjestö. Järjestöstä tuli toisen maailmansodan jälkeen huomattava poliittinen tekijä omine yksityisarmeijoineen. Se auttoi ensin Việt Minhiä ja sittemmin ranskalaista hallintoa. Välirikko Etelä-Vietnamin presidentti Ngô Đình Diệmin kanssa johti ankariin taisteluihin Saigonissa ja lopulta järjestön toiminnan lakkauttamiseen.
Historia

Bình Xuyên sai alkunsa 1920-luvun alkupuolella. Sen jäsenistö koostui toisiinsa vai löyhästi liittyneistä joukoista merirosvoja ja muita rikollisia. Eri järjestöihin kuului noin 200 300 henkilöä ja niiden jäsenet toteuttivat esimerkiksi laivojen kaappauksia ja sieppauksia. Sen päätutkikohta sijaitsi Chợ Lớn (usein vain Cholon) kaupunginosa Saigonissa. Järjestön johtaja Lê Văn Viễn (salanimeltään Bảy Viễn) kehitti liikkeestä edelleen huomattavan poliittisen tekijän Vietnamissa toisen maailmansodan jälkeen. Järjestö liittoui Việt Minhin kanssa. Bình Xuyênin jäsenet syyllistyivät esimerkiksi noin 150 ranskalaisen tai euraasialaisen siviilin joukkomurhaan Saigonissa 15. syyskuuta 1945.
Bình Xuyên hylkäsi liittonsa Việt Minhin kanssa vuonna 1947. Sen sijaan se alkoi tukeutua ranskalaiseen siirtomaahallintoon. Vastineesta esimerkiksi sotilaallisesta, taloudellisesta ja poliittisesta tuesta hallinnolle Bình Xuyên sai suojelusta valtiolta. Valtion tuella järjestö otti haltuunsa suurimman osan maan uhkapeleleaamisen ja prostituution, minkä lisäksi se harjoitti rahanpesua. 1950-luvun alkuun tullessa järjestö oli myös värvännyt noin 40 000:n henkilön yksityisen armeijan.
Hallinnon ja Bình Xuyênin välit rikkoutuivat Ngô Đình Diệmin noustessa valtaan Etelä-Vietnamissa vuonna 1955. Ngô Đình Diệm aloitti oman valtansa pönkittämisen iskien mahdollisia uhkia vastaan. Bình Xuyêniä ja Lê Văn Viễniä hän vaati poistumaan Saigonista yksityisarmeijoineen. Kun tähän ei suostuttu 27. huhtikuuta alkoivat veriseksi osoittautuneet taistelut Saigonissa Bình Xuyênin ja Etelä-Vietnamin armeijan välillä. Lopulta noin kuukauden kestäneiden taistelujen jälkeen Bình Xuyênin joukot oli isketty hajalle. Noin 500 henkilöä oli kuollut ja 25 000 oli jäänyt kodittomaksi. Lê Văn Viễn pakeni Ranskaan mukana huomattava omaisuutensa. Bình Xuyênin toiminta loppui ja osa sen jäsenistä liittyi sittemmin vietkongin riveihin.
Bilopillja

| Bilopillja Білопілля |
| --- | --- |
 Bilopilljan keskusaukio.
 lippu:  vaakuna
 Bilopillja
 Koordinaatit: 51.1484°N, 34.3144°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Sumyn alue
Piiri:  Sumyn piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  23,08 km²
Väkiluku (2021)  ():  15 981
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bilopillja (ukr. Білопілля) on kaupunki Ukrainan Sumyn alueen Sumyn piirissä, Desnajoen Seim-haarajoen vesistöön kuuluvan Vyrjoen varrella. Bilopillja sijaitsee 45 kilometriä piiri- ja aluekeskus Sumystä luoteeseen. Bilopillja ja sen luoteenpuoleinen naapurikaupunki Vorožba muodostavat on rautateiden kahden risteysalueseudun. Bilopillja sijaitsee maanteitse vain 10 kilometriä Venäjän Kurskin alueen rajanylityspaikasta etelään. Siellä on rautatie- ja linja-autoasema.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 15 981 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 väkiluku oli 18 384. Tuolloin 80 prosenttia asukkaista oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia ja 17 prosenttia venäläisiä.
Kiovan Rusin aikana nykyisen kaupungin paikalla sijaitsi Tšernihivin ruhtinaskuntaan kuulunut Vyrin kaupunki, tästä on kirjallinen maininta vuodelta 1096. Siellä oli linnoitus 1300-luvulta lähtien kuului Liettuan suuriruhtinaskuntaan, 1500-luvulta lähtien Moskovan suuriruhtinaskuntaan. 1600-luvun jälkimmäisellä puoliskolla Vyrin paikalle rakennettiin kukkulalinnoitus (nimeltään Kriga). Se tuhoutui mongolien ja tataarien hyökkäysten aikana. Oikean rannan Ukrainan alueelta, silloisesta Puola-Liettuasta saapuneet kasakat perustivat Bilopilljan vuonna 1672. Vuoteen 1765 saakka se oli Sumyn rykmenttiin kuuluva asutus paikkakunta. 1800-luvulla se oli vilkas maataloustuotteiden ja leivän kauppapaikka. Nyttemmin Bilopilljan kaupungissa on koneenrakennuksen ja -korjauksen tuotantolaitoksia, huonekalutehdas ja elintarviketeollisuutta.
Bilopillja on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Sumyn piiriin; tätä ennen se oli vuodesta 1923 lähtien Bilopilljan piirin hallintokeskus.
Venäjän hyökkäyssodassa (2022–) kaupunki miehitettiin...  Ukrainan asevoimat vapauttivat...
Bilopilljan rautatieautoasema.
Bilopilljan linja-autoasema.
Petropavlovskin kirkko, eli apostoleille Pietari ja Paavali omitettu kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bilopillja Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine