stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kahdesti vihitty
Tuotanto

Kahdesti vihityn kuvaukset alkoivat heinäkuussa 1936, ja ne saatiin päätökseen 1. syyskuuta. Kuvausten paikkana oli noin 5 000 asukkaan Sonoran kaupunki Kaliforniassa. Harlow vaihtoi nimeään Kahdesti vihityn kuvauksien aikana, syntymänimestään Harlean Harlow Carpenter McGrew Bern Rossonista Jean Harlowiksi. Harlowin oli pakko olla poissa kuvauksista kymmenen päivää, kun hän poltti vakavasti itsensä auringossa ja sai siitä myrkytyksen.
Aluksi Rosalind Russellin piti ottaa Connie Allenburyn roolin, mutta sen sai myöhemmin Myrna Loy. Samoin Lionel Barrymoren aluksi piti ottaa Herra James B. Allenburyn roolin, mutta se meni Walter Connollylle.
Kahdesti vihitty sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 9. lokakuuta vuonna 1936, ja sai voittoa 2,7 miljoonaa dollaria lippukassoilla, täten siitä tuli yksi suurimmista vuoden 1936 kassamagneeteista. Suomeen Kahdesti vihitty ilmestyi teattereihin 29. maaliskuuta vuonna 1937. Kahdesti vihitty oli myös yksi Harlowin viimeisimmistä elokuvista, sillä hän kuoli vain kahta elokuvaa myöhemmin munuaisten vajaatoiminnasta kehittyneeseen virtsamyrkytykseen, joka johtui nuorena sairastetusta tulirokosta vain 26-vuotiaana 7. kesäkuuta vuonna 1937. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi romanttinen komedia Saratoga, jonka on ohjannut myös Jack Conway, ja Harlowin vastanäyttelijänä oli Clark Gable. Siitäkin tuli myös yksi suurimmista kassamagneeteista ilmestymisvuonnaan 1937.
Muuta

Harlow ja Powell näyttelivät viimeksi yhdessä musikaalissa Trocadero vuonna 1935. Harlow ja Loy näyttelivät viimeksi yhdessä komediassa Vaimo ja sihteeri samana vuonna. Harlow ja Tracy näyttelivät viimeksi yhdessä komediassa Goldie vuonna 1931 ja rikoksessa Riffraff samana vuonna. Powell ja Loy näyttelivät viimeksi yhdessä vuonna 1934 kolmessa elokuvassa: rikoksessa Kuolemaantuomittu, rikoskomediassa Pettävä varjo, joka sai viisi muuta jatko-osaa, ja draamassa Vaarallista leikkiä, sekä samana vuonna 1936 elämäkerrallisessa draamassa Ziegfeld, naisten kuningas. Loy ja Tracy näyttelivät viimeksi yhdessä draamassa Seikkailijatar vuonna 1935.
Elokuva on uudelleenfilmatisointu vuonna 1946 nimellä Lemmenkaruselli, jonka on ohjannut Edward Buzzell ja tähtinä Lucille Ball, joka näytteli Jean Harlowin roolin, Van Johnson Powellin roolin, Esther Williams Myrna Loyn roolin ja Keenan Wynn Spencer Tracyn roolin.
Juuri ennen tuotannon alkamista, MGM:n studiopäällikkö Louis B. Mayer antoi Jean Harlowille 5 000 dollarin bonusta, ensisijaisesti yllätyksellisestä voitosta hänen aikaisemmasta elokuvasta, Lentäjän viimeinen urotyö (1936), joka oli tuonut voittoa kolme kertaa sen budjettiin nähden.
Oscar-ehdokkuus

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Palkinto | Kategoria | Kenelle |
| 1937 | Oscar-palkinto | Paras elokuva | Metro-Goldwyn-Mayer Lawrence Weingarten |
Aiheesta muualla

Kahdesti vihitty Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kahdesti vihitty Elonet.
Kahdesti vihitty Amazonissa
Kahdesti vihitty Seul Le Cinemassa
Kahdesti vihitty Leffatykissä
Kahdesti vihitty DVD Plazassa
Kahdesti vihitty Ylen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kalima

Kalima on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Eino Kalima (ent. Landgren, 1882–1972), teatterinjohtaja ja ohjaaja, professori, Hugo Kaliman poika
Hugo Kalima (ent. Landgren, 1851–1933), maanviljelijä, toimittaja ja valtiopäivämies
Jalo Kalima (1884–1952), kielitieteilijä, kirjallisuuden suomentaja ja professori, Hugo Kaliman poika
Kai Kalima (1945–2023), finanssioikeuden professori, poliitikko ja kansanedustaja (SDP), Klaus Kaliman poika
Kalle Kalima (s. 1973), jazzkitaristi ja säveltäjä, Kai Kaliman poika
Klaus Kalima (1918–2017), näyttelyjohtaja ja kuvataiteilija, Jalo ja Toini Kaliman poika
Lauri Kalima (1916–2004), korkeushyppääjä, juristi ja pankinjohtaja
Marita Kalima (myöh. Toini Marita Niemeläinen, 1915–1978), liikkeenharjoittaja ja kirjailija, Jalo ja Toini Kaliman tytär
Tauno Kalima (1881–1951), lääkäri ja professori
Toini Kalima (o.s. Eriksson, 1884–1929), kirjallisuuden suomentaja, Jalo Kaliman puoliso
Veli Kalima (ent. Landgrén, 1894–1968), taidemaalari.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kangasniemen kirkko

| Kangasniemen kirkko |
| --- | --- |
 Kangasniemen kirkko syyskuussa 2018.
Sijainti:  Kirkonkylä, Kangasniemi
Koordinaatit:  61°59′27″N, 026°38′41″E
Seurakunta:  Kangasniemen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1814, kellotapuli 1812
Suunnittelija:  Matti Salonen, sisustus Matts Aulin
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  1500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kangasniemen kirkko on Kangasniemen kirkonkylän keskustassa sijaitseva Kangasniemen seurakunnan kirkkorakennus. Se on tyypiltään puinen kaksoisristikirkko. Kirkko on varsin iso, rakennuksella on pituutta noin 47 metriä ja sisäkorkeus on noin 15 metriä. Kirkossa on 1500 istumapaikkaa.
Kellotorni vuodelta 1812.
Nykyinen kirkko on seurakunnan kolmas. Kirkon ja kellotapulin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1811 ja kirkko valmistui 1814, se vihittiin käyttöön uudenvuodenpäivänä 1815. Kirkon ja vuonna 1812 valmistuneen kellotapulin rakensi kirkonrakentaja Matti Salonen, savitaipalelaisen kirkonrakentajan Juhana Salosen poika. Kirkon sisustus on Matts Aulinin tekemä.
Kangasniemen kirkko on peruskorjattu kolmesti, ensimmäisen kerran vuonna 1890. Vuonna 1935 kirkkoon tuli keskuslämmitys ja sähkövalot. Seuraava korjaus vuonna 1972 oli myös mittava, kirkko sai uuden vesikaton ja lattian sekä uudet penkit. Lämmitykseksi vaihdettiin sähkölämmitys. Kirkko maalattiin sekä sisältä että ulkoa. Ulkomaalaus uusittiin vuonna 2007.
Vuodelta 1851 oleva alttaritaulu on Berndt Godenhjelmin maalaama Jeesus ottaa jäähyväiset äidiltään. Kirkon urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1954, niissä on 46 äänikertaa, yksi siirtoäänikerta ja kellot. Urut on peruskorjattu 2007.
Kellotapulissa on kaksi kelloa, 200 kiloinen vuonna 1811 Tukholmassa valettu ja 400 kiloinen Luvialla valettu kello vuodelta 1848.
Kangasniemen kirkkon sankarihautausmaata syyskuussa 2020. Sankaripatsas Kuoleva soturi (1956) on Lauri Leppäsen suunnittelema.
Kirkon edessä sijaitsevan sankarihautausmaan sankaripatsas on kuvanveistäjä Lauri Leppäsen työ vuodelta 1956.
Aikaisemmat kirkot

Kangasniemen ensimmäinen kirkko oli vuodelta 1659 ja kellotapuli vuodelta 1680. Näiden rakentaja oli Nisius Fränti. Seurakunnan toinen kirkko oli vuodelta 1748, sen rakentaja oli August Sorsa. Sorsa oli rakentanut myös vuonna 1765 valmistuneen kellotapulin. Sekä kirkko että kellotapuli paloivat elokuussa 1808, ja syytettynä kirkon polttamisesta oli paikallinen hurmahenki Elias Hänninen. Aikaisempien kirkkojen paikka oli kirkkomaan pohjoislaidalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kangasniemen kirkko Wikimedia Commonsissa
Kangasniemen kirkon ympäristö Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto.
Luettelo avaruusteleskoopeista

Tämä on luettelo avaruustutkimusasemista jaettuna taajuusalueittain gamma-, röntgen-, ultravioletti- ja infrapunasäteilyn sekä näkyvän valon havaitseviin teleskooppeihin.
Gammasäteily

| Nimi | Laukaisija | Laukaisupäivämäärä | Lopetettu | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Compton-satelliitti | NASA | 5. huhtikuuta 1991 | 4. kesäkuuta 2000 |  |
| COS-B | ESA | 9. elokuuta 1975 |  |  |
| Fermi Gamma-ray Space Telescope |  | 11. kesäkuuta 2008 |  |  |
| INTEGRAL | ESA | 17. lokakuuta 2002 |  |  |
| Swift-teleskooppi | NASA | 20. marraskuuta 2004 |  |  |
Röntgensäteily

| Nimi | Laukaisija | Laukaisupäivämäärä | Lopetettu | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Astro-H | JAXA | 17. helmikuuta 2016 | 26. maaliskuuta 2016 |  |
| AGILE | ASI | 23. huhtikuuta 2007 |  |  |
| Astrosat | ISRO | 28. syyskuuta 2015 |  |  |
| BeppoSAX | ASI | 30. huhtikuuta 1996 | 29. huhtikuuta 2003 |  |
| Chandra-avaruusteleskooppi | NASA | 10. joulukuuta 1999 |  |  |
| Einstein-observatorio (HEAO–2) | NASA | 13. marraskuuta 1978 | 26. huhtikuuta 1981 |  |
| HEAO–3 | NASA | 20. syyskuuta 1979 |  |  |
| HXMT | Kiinan tiedeakatemia | 15. kesäkuuta 2017 |  |  |
| NuSTAR | NASA | 13. kesäkuuta 2012 |  |  |
ROSAT: 
| Uhuru | NASA | 12. joulukuuta 1970 | 1973 |  |
| XMM-Newton | ESA | 10. joulukuuta 1999 |  |  |
Ultraviolettisäteily

| Nimi | Laukaisija | Laukaisupäivämäärä | Lopetettu | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Astron | Neuvostoliitto | 23. maaliskuuta 1983 |  |  |
| Astrosat | ISRO | 28. syyskuuta 2015 |  |  |
| EUVE | NASA | 7. päivänä 1992 |  |  |
| IUE | NASA, ESA, SERC | 26. tammikuuta 1978 | 30. syyskuuta 1996 |  |
Infrapuna

| Nimi | Laukaisija | Laukaisupäivämäärä | Lopetettu | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| EUVE | NASA | 7. kesäkuuta 1992 |  |  |
| Herschel | ESA | 14. toukokuuta 2009 |  |  |
| Infrared Space Observatory | ESA | 17. marraskuuta 1995 |  |  |
| IRAS | NIVR, NASA | 25. tammikuuta 1983 |  |  |
| Spitzer | NASA | 24. elokuuta 2003 |  |  |
| Submillimeter Wave Astronomy Satellite | NASA |  |  |  |
| Wide Field Infrared Explorer | NASA |  |  |  |
| WISE | NASA | 14. joulukuuta 2009 | 17. helmikuuta 2011 |  |
Näkyvä valo

| Nimi | Laukaisija | Laukaisupäivämäärä | Lopetettu | Kiertorata | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Astrosat | ISRO | 28. syyskuuta 2015 |  |  |  |
| Gaia | ESA | 19. joulukuuta 2013 |  |  |  |
| CoRoT | CNES | 27. joulukuuta 2006 |  |  |  |
| James Webb -avaruusteleskooppi | NASA | Suunnitteilla (lokakuu 2018) |  |  |  |
| Hipparcos | ESA | 8. elokuuta 1989 | 15. elokuuta 1993 |  |  |
| Hubble | NASA | 24. huhtikuuta 1990 |  |  |  |
| Kepler | NASA | 7. maaliskuuta 2009 |  | Aurinkoa kiertävä rata |  |
| Transiting Exoplanet Survey Satellite | NASA | 18. huhtikuuta 2018 |  |  |  |
Mikroaalto

| Nimi | Laukaisija | Laukaisupäivämäärä | Lopetettu | Kiertorata | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| COBE | NASA | 18. marraskuuta 1989 | 23. joulukuuta 1993 |  |  |
| Planck | ESA | 14. toukokuuta 2009 |  |  |  |
| Radioastron | Venäjän avaruusjärjestö | 18. heinäkuuta 2011 |  |  |  |
| WMAP | NASA | 30. kesäkuuta 2001 |  |  |  |
Kanopus

Piirros venäläisestä Kanopus-V kaukokartoitussatelliitista.
Kanopus on venäläinen kaukokartoitussatelliittien sarja.
Kanopus V

Kanopus V on NPO VNIIEMin totettama pieni, 410 kg painava, kaukokartoitussatelliitti. VNIEEM on tilannut alihankintaa - elektroniikkaa ja ohjelmistoja - englantilaiselta Surrey Satellite Technology -yhtiöltä. Satelliitti laukaistaneen vuonna 2015 ja sen tehtävä on havaita luonnonmullistuksia ja ihmisen aikaansaamia hätätilanteita.  Satelliitti lentää aikanaan 510 km korkealla aurinkosynkroonisella radalla viiden vuoden ajan. Se laukaistaan Rockot-raketilla yhdessä BelKa 2 -mikrosatelliitin kanssa.
Jyrki A. Juuti

Jyrki A. Juuti (6. tammikuuta 1927 Helsinki – 13. toukokuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja ammattijärjestövaikuttaja.
Elämä

Jyrki Juutin vanhemmat olivat päätoimittaja Yrjö Juuti ja Aino Lukkarinen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1947 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi 1950.
Juuti oli Suomen Sosiaalidemokraatin taloustoimittaja ja pääluottamusmies sekä Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen sihteeri. Suomen Sanomalehtimiesten Liiton (nykyinen Suomen Journalistiliitto) puheenjohtajana Juuti toimi vuosina 1963–1974. Aluksi hän hoiti liiton puheenjohtajan tehtäviä toimittajan työnsä ohessa, kunnes vuonna 1968 liiton puheenjohtajuus muuttui kokopäiväiseksi tehtäväksi. Juutin puheenjohtajakaudella Suomen Sanomalehtimiesten Liitto muuttui ammattiliitoksi. Yksi ratkaiseva tapahtuma oli toimittajien ensimmäisen työehtosopimuksen solmiminen vuonna 1967. Tähän asti toimittajien työehdoista oli ollut vain suosituksen luonteinen niin sanottu normaalivälikirja.
Juutilla on nykyisin oma muistostipendinsä, jonka Journalistisen kulttuurin edistämissäätiö eli Jokes panee hakuun vuosittain. Jyrki A. Juutin muistostipendi on tarkoitettu edunvalvontataitojen kehittämiseen.
Julkaisuja

Rakentava vuosikymmen: yhteiskuntamme kehitys vv. 1946–1956, 1956, julkaisussa Vihuri, 46 (1956): 8, ss. 5–9, 30
AY-tiedon oppas, 1976
Suomi kipusi neljänneksi maailman levikkikilvassa, 1985, julkaisussa Suomen lehdistö, 56 (1985): 7–8, ss. 16–18
USA johtaa paperitonneissa – Uusi-Seelanti kilomäärissä, 1985, julkaisussa Suomen lehdistö, 56 (1985): 10, ss. 12–13
Suomen sija heikentyi maailman TV-tiheydessä, 1985, julkaisussa Suomen lehdistö, 56 (1985): 11, ss. 20–21
Maalari

Maalari
Maalari on henkilö, joka maalaa rakennuksia, autoja tai huonekaluja. Maalari voi tehdä myös tapetointia, laatoitusta ja muita pintakäsittelytöitä.
Maalarin erikoistumisaloja:
koristemaalaus
hiekkapuhallus
rakennusmaalaus
korroosionestomaalaus
erikoismaalaus
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pintakasittelyalan perustutkinto (Opintoluotsi)[vanhentunut linkki]
Rakennusmaalarin ammatinkuvaus (Ammattinetti)
Koristemaalarin ammatinkuvaus (Ammattinetti)
Kalimeenlampi

| Kalimeenlampi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Ulkosanki, Oulu
Koordinaatit:  65°02′00″N, 25°48′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Kalimeenoja
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  46,5 m
Rantaviiva:  2,01 km 
Pinta-ala:  0,205 km² 
 fiKalimeenlampi 
Kalimeenlampi tai Kalimenlampi on rehevä järvi Oulun kaupungin ja entisen Kiimingin kunnan rajalla, noin 15 kilometriä Oulun keskustasta itään ja noin 12 kilometriä Kiimingin keskustaajamasta etelään. Järvi on arvokkaaksi pienvesistöksi määritellyn Kalimeenojan alkulähde. Sen pinta on 46,5 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Järvi sijaitsee kangas- ja suomaaston keskellä muutaman kilometrin päässä seututeiden 833 ja 848 liittymän lounaispuolella, lähellä Isohalmeen mäellä sijaitsevaa Kiimingin radio- ja tv-mastoa.
Kalimeenlampi on ollut suosittu kalastuspaikka, mutta järven rehevyys on aiheuttanut umpeenkasvua ja kalakannan hiipumista. Järven rannalla on laavu. Järveen laskee idästä Ahmasoja, joka on Ylikiimingin Lamussa sijaitsevan Ahmasjärven laskuoja.
Lämmittäkää vettä ja tuokaa pyyhkeitä

| Lämmittäkää vettä ja tuokaa pyyhkeitä Suurlähettiläät |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1992
 Formaatti: CD, LP, MCD
 Tuottaja(t): Suurlähettiläät & T. T. Oksala
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 41.59
 Levy-yhtiö: Reel Art
Suurlähettiläiden muut julkaisut
| Omituisten otusten kerho 1991 | Lämmittäkää vettä ja tuokaa pyyhkeitä 1992 | No niin 1993 |
Lämmittäkää vettä ja tuokaa pyyhkeitä on Suurlähettiläiden vuonna 1992 julkaistu toinen levy. Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat "Maailman laidalla", "Suuri keltainen" ja nimikappale "Lämmittäkää vettä ja tuokaa pyyhkeitä".
Kappaleet

Yön paimenet – 4.27
Maailman laidalla – 3.47
Kahvilassa – 4.37
Huokaus – 4.04
Vaikka ilta on kirkas – 3.20
Suuri keltainen – 3.39
Lämmittäkää vettä ja tuokaa pyyhkeitä! – 3.52
Kahdestaan – 3.45
Yksin taas – 3.44
Aurinkokunta – 3.30
Hyvää yötä – 3.14
Aiheesta muualla

Lämmittäkää vettä ja tuokaa pyyhkeitä discogs.com -sivustolla
Jouhiparatiisilintu

| Jouhiparatiisilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Paratiisilinnut Paradisaeidae
Suku::  Seleucidis
Laji::  melanoleucus
Kaksiosainen nimi
 Seleucidis melanoleucus  (Daudin, 1800) 
Katso myös
   Jouhiparatiisilintu Wikispeciesissä   Jouhiparatiisilintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jouhiparatiisilintu (Seleucidis melanoleucus) on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Jouhiparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Léon Sée

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Léon Sée vuonna 1910. |  Léon Sée vuonna 1910. |  Léon Sée vuonna 1910. |  |
Maa:  Ranska
Miesten miekkailu
| Olympialaiset  | Olympialaiset  | Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Pariisi 1900 | kalpa |  |
|  Pronssia | Pariisi 1900 | kalpa, avoin |  |
Léon Sée (23. syyskuuta 1877 Lille – 20. maaliskuuta 1960 Pariisi) oli ranskalainen miekkailija, kaksinkertainen olympiamitalisti. Hän voitti Pariisin olympialaisista 1900 kaksi pronssimitalia: avoimesta kalvasta sekä kalvasta.
MSK Kaunas

| MSK Kaunas (Maistas) |
| --- | --- |
Koko nimi:  Maisto sporto klubas
Perustettu:  1932 KSS
Kenttä:  ? stadionas, Kaunas
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
MSK (Maisto sporto klubas) on liettualainen urheiluseura Kaunasista.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1932 nimellä MSK.
Vuonna 1940 klubi joutui konkurssiin.
Saavutukset

Seura on voittanut Liettuan mestaruuden kerran: 1934.
Aiheesta muualla

futbolinis.lt (liettuaksi)
Luhtakultasiipi

| Luhtakultasiipi |
| --- | --- |
 koiras
Uhanalaisuusluokitus
  
 
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Sinisiipiset Lycaenidae
Suku::  Lycaena
Laji::  helle
Kaksiosainen nimi
 Lycaena helle  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Synonyymit
 Chrysophanus amphidamas  Heodes helle 
Katso myös
   Luhtakultasiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luhtakultasiipi (Lycaena helle) on sinisiipisten heimoon kuuluva pieni päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella. Luhtakultasiipi on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV, sillä se on EU:n alueella hyvin harvinainen ja Suomessakin vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN). Suomessa laji on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksessa.
Koko ja ulkonäkö

Luhtakultasiiven etusiiven pituus on vain 12–14 millimetriä, ja Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 21,5–27,0 mm, joten se on Suomen pienin kultasiipilaji. Levinneisyysalueen pohjoisosien yksilöt, Fennoskandiassa lähes kaikki, kuuluvat muotoon lapponica, jonka kirjaukset ovat epäselvempiä kuin päämuodolla.[lähde? ]
Koiraan siivet ovat yläpinnoilta oranssit, mutta kauttaaltaan kiiltävän ja voimakkaan sinivioletin kehnän peittämät. Etusiivissä on selvä musta keskitäplä ja kaksi siiven poikki kulkevaa riviä mustia täpliä. Takasiipien ulkoreunassa erottuu muutama oranssi reunatäplä. Naaras on etusiivistään oranssinruskean sävyinen. Siivissä on samanlainen täplitys kuin koiraalla, ja siivet ovat vaihtelevassa määrin harmaakehnäiset. Takasiivet ovat tummanharmaat, ja ulkoreunassa on oranssi reunavyö, ja sen sisäreunassa rivi violetinsinisiä täpliä. Molemmilla sukupuolilla etusiipien alapinnat ovat oranssit ja takasiipien kellanharmaat. Niissä on mustia, ohuelti valkoreunuksisia täpliä. Takasiiven ulkoreunassa on oranssi reunavyö, jonka sisäreunassa on musta täplärivi ja näiden vierellä rivi valkoisia kuutäpliä.
Levinneisyys ja lentoaika

Luhtakultasiipi esiintyy Keski- ja Pohjois-Euroopasta Venäjälle ja idässä Amurille saakka. Keski-Euroopassa levinneisyys on laikuttaista ja painottuu vuoristoihin. Laji on erittäin pahasti taantunut ja se luokitellaan nykyisin muutamissa Euroopan maissa kokonaan hävinneeksi.
Myös Suomessa laji on viime vuosinamilloin? harvinaistunut. Syynä on voinut olla sopivien elinympäristöjen katoaminen. Vielä 1930-luvulla luhtakultasiipeä tavattiin melko tasaisesti koko Manner-Suomessa, mutta nykyisin lajia esiintyy nykyisin lähinnä Oulun pohjoispuolella. Voimakkaimmat kannat ovat Kuusamossa, etenkin Liikasenvaaralla, sekä Utsjoella. Lajilla on myös vuonna 1999 löydetty erillisesiintymä Heinolassa, joten on mahdollista, että lajia esiintyisi edelleen muuallakin Etelä-Suomessa.
Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa toukokuun lopulta lokakuuhun, pohjoisosissa kesä–heinäkuussa. Sukupolvia on yksi tai useampia esiintymispaikan mukaan. Suomessa lento tapahtuu yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta heinäkuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Luhtakultasiipi viihtyy laitumilla, kosteilla niityillä, soilla sekä jokien ja purojen rannoilla, vain harvoin kuivemmissa ympäristöissä. Satunnaisesti elinpaikkoja ovat myös aurinkoiset metsien aukkopaikat.
Naaras munii munat yksitellen ravintokasvin lehtien alapinnoille, lähelle keskisuonta, ja ravintokasvin ympärillä kasvillisuuden tulee olla sopivan harvaa. Toukat kuoriutuvat runsaan viikon kuluttua ja ovat valmiita koteloitumaan vajaan kuukauden kuluttua. Toukka on myrmekofiili ja vetää puoleensa muurahaisia. Koteloituminen tapahtuu lähelle maanrajaa, ja laji talvehtii kotelona.
Vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa luhtakultasiipi on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN), kun vuoden 2000 arvioinnissa se oli ainoastaan vaarantunut. Ruotsissakin laji on erittäin uhanalainen. Se on vuodesta 2006 alkaen myös rauhoitettu, mutta erillistä korvausarvoa luhtakultasiivelle ei ole asetettu.
Ravintokasvi

Luhtakultasiiven toukka syö nurmikonnantatarta (Bistorta vivipara). Vanhemmat maininnat ahosuolaheinästä ja niittysuolaheinästä ovat ilmeisesti virheellisiä.
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Luhtakultasiipi
LuontoPortti: Luhtakultasiipi (Lycaena helle)
UniProt, Taxonomy: Lycaena helle
Bestimmungshilfe des Lepiforums (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Naaras
Luettelo Tina Turnerin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

Tämä on luettelo laulaja Tina Turnerin palkinnoista ja saavutuksista