stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urheiluvuosi 1997
Moottoripyöräily

RR-ajon maailmanmestaruuden voittivat Italian Valentino Rossi (125 ksm), Italian Max Biaggi (250 ksm) sekä neljännen peräkkäisen kerran Australian Michael Doohan, joka voitti 500 ksm:n luokassa kauden aikana ennätykselliset 12 osakilpailua.
Motocrossin maailmanmestareiksi ajoivat Italian Alessio Chiodi (125 ksm) sekä belgialaiset Stefan Everts (250 ksm) ja Joel Smets (500 ksm).
Trialin maailmanmestaruuden voitti Ison-Britannian Dougie Lampkin.
Enduron maailmanmestarit olivat Australian Shane Watts (125 ksm), Ranskan Stéphane Peterhansel (yli 175 ksm), Italian Mario Rinaldi (nelitahti, 400 ksm) ja kuudennen maailmanmestaruutensa voittanut Suomen Kari Tiainen (nelitahti, yli 500 ksm). Kuuden päivän ajon eli joukkuemaailmanmestaruuden voitti Italia.
Nyrkkeily

Ammattinyrkkeilyn raskaan sarjan WBA-liiton MM-ottelussa 28.6. Las Vegasissa Evander Holyfield voitti Mike Tysonin tämän purtua Holyfieldiä korvaan ja tultua hylätyksi kolmannessa erässä. Holyfield voitti 8.11. myös IBF-liiton MM-tittelin maanmieheltään Michael Moorerilta kehätuomarin keskeytyksellä kahdeksannessa erässä. Vapaana olleista raskaan sarjan MM-titteleistä Lennox Lewis vei 7.2. Las Vegasissa WBC:n mestaruuden voittamalla Oliver McCallin ja britti Herbie Hide 28.6. Norwichissa WBO:n mestaruuden voittamalla Tony Tuckerin.
Amatöörinyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut 18.–26.10. Budapestissa, Unkarissa. Kilpailut käytiin 12 painoluokassa 48-kiloisista yli 91 kilon luokkaan. Venäjä voitti neljä mestaruutta, ja kaikkiaan mitaleille ylsi 23 maata. Raskaimman sarjan mestaruuden voitti Georgian Georgi Kandelaki.
Paini

Vapaapainin maailmanmestaruuskilpailut 28.–31.8. Krasnojarskissa, Venäjällä. Kisoissa oteltiin kahdeksassa painoluokassa 54-kiloisista 130-kiloisiin. Iran ja Venäjä voittivat kaksi kultamitalia. Raskaimman sarjan voitti Turkin Zekeriya Güçlü.
Kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailut 10.–13.9. Wrocławissa, Puolassa. Kisoissa oteltiin kahdeksassa painoluokassa 54-kiloisista 130-kiloisiin. Venäjä voitti kolme kultamitalia ja Turkki kaksi. Suomen Marko Yli-Hannuksela voitti kultaa 76 kilogramman sarjassa. Raskaimman sarjan vahvin oli Venäjän Aleksandr Karelin.
Pikaluistelu

Sprinttimaailmanmestaruuskilpailut 1.–2.2. Hamarissa, Norjassa. Miesten mestaruuden voitti Venäjän Sergei Klevtšenja ja naisten paras oli Saksan Franziska Schenk.
Yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 14.–16.2. Naganossa, Japanissa. Miesten mestaruuden voitti Alankomaiden Ids Postma ja naisten mestaruuden Saksan Gunda Niemann maailmanennätyspistein 165,708.
Matkakohtaiset maailmanmestaruuskilpailut 7.–9.3. Varsiovassa, Puolassa. Saksan Gunda Niemann voitti kolme ja Alankomaiden Rintje Ritsma kaksi mestaruutta.
Yleisluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 10.–12.1. Heerenveenissä, Alankomaissa. Miesten mestaruuden voitti Alankomaiden Ids Postma ja naisten mestaruuden Alankomaiden Tonny de Jong.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 20.2.–2.3. Trondheimissa, Norjassa. Ohjelmassa oli viisi miesten ja viisi naisten hiihtolajia sekä kolme lajia mäkihypyssä ja kaksi yhdistetyssä. Venäjä oli kisojen paras maa kuudella kultamitalilla. Venäjän Jelena Välbe voitti viisi kultamitalia, joista yhden hän sai, kun hänen maannaisensa, viidellä kilometrillä nopeimmin hiihtänyt Ljubov Jegorova jäi dopingtestissä kiinni bromantaanin käytöstä ja hylättiin. Miesten hiihdossa Norjan Bjørn Dæhlie voitti kolme kultamitalia, yhden hopean ja yhden pronssin. Suomen Mika Myllylä voitti 50 kilometrin hiihdossa kultaa ja sai myös kolme muuta mitalia. Mäkihypyssä Suomen Janne Ahonen voitti kultaa normaalimäessä ja joukkuemäessä, ja Japanin Masahiko Harada voitti yhden kullan ja kaksi hopeaa. Yhdistetyn henkilökohtaisen mestaruuden voitti Japanin Kenji Ogiwara ja joukkuekilpailun paras oli Norja.
Keski-Euroopan mäkiviikko 30.12.1996–6.1.1997 Saksassa ja Itävallassa. Kokonaiskilpailun voitti Slovenian 17-vuotias Primož Peterka ennen Itävallan Andreas Goldbergeriä ja Saksan Dieter Thomaa. Thoma voitti kaksi osakilpailua, Peterka ja Japanin Kazuyoshi Funaki yhden.
Pyöräily

Italian ympäriajo 17.5.–8.6. Kilpailun voitti isäntämaan Ivan Gotti noin 1,5 minuutin erolla Venäjän Pavel Tonkoviin.
Ranskan ympäriajo 5.–27.7. Kilpailun voitti ensimmäisenä saksalaisena Jan Ullrich yli yhdeksän minuutin erolla isäntämaan Richard Virenquehen ja lähes seitsemän minuutin erolla Tanskan Bjarne Riisiin.
Espanjan ympäriajo 6.–28.9. Kilpailun voitti Sveitsin Alex Zülle yli viiden minuutin erolla isäntämaan Fernando Escartiniin.
Suunnistus

Maailmanmestaruuskilpailut 11.–16.8. Grimstadissa, Norjassa. Miesten henkilökohtaisilla matkoilla maailmanmestaruuden voittivat Suomen Janne Salmi ja Norjan Petter Thoresen, ja naisten mestareiksi suunnistivat Itävallan Lucie Böhm ja Norjan Hanne Staff. Miesten viestin voitti Tanska ja naisten viestin Ruotsi.
Tiomila-viesti 3.–4.5. Eskilstunassa. Norjalainen Bækkelagets SK voitti sekä miesten että naisten viestin.
Jukolan viesti 14.–15.6. Jyväskylässä. Norjalainen Halden SK voitti miesten Jukolan ja Bækkelagets SK Venlojen viestin.
Taitoluistelu

Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut 16.–23.3. Lausannessa, Sveitsissä. Miesten maailmanmestaruuden voitti kolmannen kerran Kanadan Elvis Stojko ja naisten maailmanmestaruuden kaikkien aikojen nuorimpana 14-vuotias yhdysvaltalainen Tara Lipinski. Pariluistelun voitti saksalaispari Mandy Wötzel / Ingo Steuer ja jäätanssin Venäjän Oksana Grištšuk / Jevgeni Platov.
Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 19.–26.1. Pariisissa, Ranskassa. Venäläiset voittivat kaikki mestaruudet. Kultamitalisteja olivat Aleksei Urmanov, Irina Slutskaja, Marina Jeltsova / Andrei Buškov sekä Oksana Grištšuk / Jevgeni Platov.
Tennis

Australian avointen kaksinpelien loppuotteluissa yhdysvaltalainen Pete Sampras voitti Espanjan Carlos Moyàn ja sveitsiläinen Martina Hingis ranskalaisen Mary Piercen.
Ranskan avointen kaksinpelien loppuotteluissa brasilialainen Gustavo Kuerten voitti espanjalaisen Sergi Brugueran ja kroatialainen Iva Majoli Sveitsin Martina Hingisin.
Wimbledonin miesten kaksinpelin loppuottelussa Yhdysvaltain Pete Sampras otti neljännen mestaruutensa voitettuaan Ranskan Cédric Piolinen. Naisten kaksinpelin loppuottelussa Martina Hingis voitti Tšekin Jana Novotnán.
Yhdysvaltain avointen kaksinpelien loppuotteluissa Australian Patrick Rafter voitti Ison-Britannian Greg Rusedskin ja Martina Hingis Yhdysvaltain Venus Williamsin.
Triathlon

Havaijin Ironman-kilpailun miesten sarjassa Saksa otti kolmoisvoiton Thomas Hellriegelin johdolla, ja naisten kilpailun voitti Kanadan Heather Fuhr.
Uinti

Lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 16.–20.4. Göteborgissa, Ruotsissa. Australia oli kisojen menestynein maa yhdeksällä kultamitalilla. Mitaleille ylsi kaikkiaan 22 maata. Henkilökohtaisissa lajeissa kahden kultamitalin voittajia olivat Venezuelan Francisco Sánchez, Kuuban Neisser Bent, Australian Matthew Dunn, Yhdysvaltain Jenny Thompson, Costa Rican Claudia Poll sekä Australian Kristy Ellem. Maailmanennätyksen uivat Claudia Poll 200 metrin vapaauinnissa (1.54,17) ja 400 metrin vapaauinnissa (4.00.03) sekä Jenny Thompson 100 metrin perhosuinnissa (57,79). Australia ui maailmanennätyksen miesten 4 × 200 metrin vapaauinnissa (7.02,74) ja 4 × 100 metrin sekauinnissa (3.30,66) sekä Kiina naisten 4 × 100 metrin vapaauinnissa (3.34,55) ja 4 × 200 metrin vapaauinnissa (7.51,92).
Pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 16.–24.8. Sevillassa, Espanjassa. Venäjä voitti 16 kultamitalia ja Saksa 15. Suomen ainoan mitalin sai 200 metrin sekauinnissa pronssille sijoittunut Jani Sievinen.
Voimistelu

Telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 31.8.–7.9. Lausannessa, Sveitsissä. Romania voitti neljä kultamitalia, kaikki naisten lajeista. Romanian Gina Gogean voitti kultaa permannolla, puomilla ja joukkuekilpailussa. Suomen Jani Tanskanen voitti kultaa rekillä ja hänestä tuli ensimmäinen suomalainen telinevoimistelun maailmanmestari sitten vuoden 1950.
Yleisurheilu

Maailmanmestaruuskilpailut 1.–10.8. Ateenassa, Kreikassa. Kisoihin osallistui 199 maata ja 2700 urheilijaa. Yhdysvaltalaisjuoksija Marion Jones voitti kaksi kultaa. Yhdysvallat oli menestynein maa seitsemällä kultamitalilla. Ukrainalainen Oleksandr Bahatš menetti kuulantyönnön kultamitalin jäätyään dopingtestissä kiinni efedriinin käytöstä.
Sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 7.–9.3. Pariisissa, Ranskassa. Yhdysvallat voitti kuusi kultamitalia. Tanskan Wilson Kipketer juoksi 800 metrin alkuerissä sisäratojen maailmanennätyksen 1.43,96 ja paransi sitä loppukilpailussa aikaan 1.42,67. Naisten 4 × 400 metrin viestijuoksussa Venäjä teki maailmanennätyksen 3.26,84 ja seiväshypyssä Yhdysvaltain Stacy Dragila sivusi maailmanennätystä 440.
Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut 23.3. Torinossa, Italiassa. Miesten kilpailun voitti Kenian Paul Tergat ja naisten kilpailun Etiopian Derartu Tulu. Joukkuekilpailujen voitot menivät Keniaan ja Etiopiaan.
Puolimaratonin maailmanmestaruuskilpailut 4.10. Košicessa, Slovakiassa. Miesten kilpailussa Kenia sai Shem Kororian johdolla kolmoisvoiton ja voitti myös joukkuekilpailun. Naisten nopein oli Kenian Tegla Loroupe ja joukkuekilpailun voitti Romania.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 1997 Wikimedia Commonsissa
Seksisymboli

Näyttelijä Marilyn Monroeta on kutsuttu kaikkien aikojen suurimmaksi seksisymboliksi.
Seksisymboli on julkisuuden henkilö, jota moni pitää viehättävänä ja haluttavana. Seksisymbolit ovat nousseet etenkin Hollywoodin elokuvatähtikulttuurin synnyn myötä 1900-luvun alkuvuosikymmenistä alkaen.
Seksisymbolit vetoavat usein sekä naisiin että miehiin epätavanomaisen maskuuliinisen tai feminiinisen kauneutensa tähden. Naispuoliset seksisymbolit ovat ennen kaikkea kauniita. Miespuolisiin seksisymboleihin yhdistetään komeuden ohella myös kaunopuheisuus, urheilullisuus, ääni, rikkaus ja valta. Mies voi olla seksisymboli vanhanakin, kuten näyttelijä Sean Connery.
Esimerkkejä

Hollywoodin ensimmäinen naispuolinen seksisymboli oli näyttelijätär Theda Bara. Hän esitti usein kohtalokkaita femme fataleja, kuten Kleopatraa, Salomea ja Carmenia. Ensimmäinen miespuolinen seksisymboli oli näyttelijä Rudolph Valentino, joka esitti usein latino- tai arabirakastajia.
Muita Hollywoodin kuuluisimpia miespuolisia seksisymboleita ovat esimerkiksi Clark Gable, Cary Grant, Marlon Brando, James Dean, Burt Reynolds, Paul Newman, Robert Redford, Denzel Washington, Tom Selleck, Mel Gibson, Brad Pitt ja Johnny Depp. Hollywoodin muita naispuolisia seksisymboleja ovat olleet esimerkiksi Mae West, Norma Shearer, Jean Harlow, Greta Garbo, Marlene Dietrich, Rita Hayworth, Dorothy Dandridge, Lana Turner, Jayne Mansfield, Elizabeth Taylor, Marilyn Monroe, Raquel Welch, Halle Berry ja Angelina Jolie. Eurooppalaisen elokuvan seksisymboleja ovat esimerkiksi Brigitte Bardot, Catherine Deneuve, Ursula Andress ja Antonio Banderas, Bollywoodin seksisymboleja Jaya Bhaduri, Vyjayanthimala, Madhuri Dixit ja Mallika Sherawat, Kiinan elokuvan seksisymboleja Zhang Ziyi, ja Meksikon elokuvan seksisymboleja Salma Hayek.
Seksisymboleita on elokuvanäyttelijöiden lisäksi myös esimerkiksi urheilussa, taiteessa, muodissa ja politiikassa. Malleista seksisymboleiksi kutsuttuja ovat esimerkiksi Samantha Fox, Tyra Banks ja Naomi Campbell, urheilijoista Marija Šarapova, Anna Kurnikova, Björn Borg, Andre Agassi ja David Beckham, laulajista Elvis Presley, Mick Jagger, Madonna ja Michael Jackson, ja poliitikoista Bill Clinton.
Playboy-lehti nimesi vuonna 1999 1900-luvun sata suurinta seksisymbolia. Kärkikymmenikköön pääsivät Marilyn Monroe, Jayne Mansfield, Raquel Welch, Brigitte Bardot, Cindy Crawford, Sophia Loren, Elizabeth Taylor, Pamela Anderson, Bo Derek ja Jean Harlow.
People-lehti on nimennyt vuodesta 1985 lähtien joka vuosi seksikkäimmän elossa olevan miehen. Brad Pitt, George Clooney ja Johnny Depp ovat ainoat jotka on nimetty seksikkäimmäksi elossa olevaksi mieheksi peräti kahtena vuonna.
Aiheesta muualla

BBC: Men pip for the Posh type
Googlen etsityimmät naistähdet
Uttarakhand

| Uttarakhand |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:  Intia
Piirikuntia:  13
Perustettu:  2000
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Dehradun (talvipääkaupunki) Gairsain (kesäpääkaupunki)
 – suurin kaupunki:  Dehradun
 – kuvernööri:  Krishan Kant Paul (2013–)
 – pääministeri:  Trivendra Singh Rawat (2017–)
Pinta-ala:  53 483 km²
Väkiluku (2011):  10 086 292 (21.)
 – väestötiheys:  188,6 as./km²
Kielet:  hindi ja sanskrit
 
Verkkosivu
Uttarakhand (hindiksi उत्तराखंड, Uttarākhaṇḍa, sanskritiksi उत्तराखण्डराज्यम्, Uttarākhaṇḍarājyam), ent. Uttaranchal on osavaltio pohjoisessa Intiassa. Uttarakhandin pinta-ala on 53 483 neliökilometriä ja asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan noin 10,1 miljoonaa. Osavaltion talvipääkaupunki on Dehradun ja kesäpääkaupunki Gairsain. Uttarakhand muodostettiin vuonna 2000 Uttar Pradeshin osavaltion luoteisosan vuoristoalueesta.
Maantiede

Intian suuret joet Ganges ja Yamuna virtaavat pitkästi Uttarakhandissa. Joet lähteineen ovat tärkeitä hinduille, ja alueella on muitakin hindujen pyhiinvaelluskohteita. Uttarakhand on perimätiedon mukaan paikka, jossa Vedat ja Śāstrat sekä suuri runoelma Mahabharata kirjoitettiin. Rishikesh on maailman joogaharrastajien keskus.
Uttarakhandin pinta-alasta peräti 65 prosenttia on metsää. Uttarakhandissa on Unescon maailmanperintökohde, jonka muodostavat kaksi kansallispuistoa: Nanda Devin kansallispuisto ja Valley of Flowersin kansallispuisto. Siellä tavataan harvinaisia nisäkkäitä, kuten lumileopardeja, sepelkarhuja ja puolilampaita.
Uttarakhand sijaitsee Himalajan etelärinteellä, ja lämpötilaolot riippuvat korkeudesta. Kesät ovat yleensä miellyttäviä, paikoin kuumia. Lämpötila voi nousta 40 asteeseen. Talvella lämpötila on alle +15 astetta, paikoin jopa pakkasen puolella. Monsuunisateet ajoittuvat heinäkuusta syyskuuhun.
Vuonna 2013 osavaltiossa oli pahoja tulvia, joissa menehtyi tuhansia ihmisiä.
Aluejako

Osavaltio jakaantuu historiallisesti kahteen alueeseen, Garhwaliin ja Kumaoniin. Hallinnollisesti se jakautuu kolmeentoista piirikuntaan, joista seitsemän on Garhwalissa ja kuusi Kumaonissa.
Alun perin osavaltion ainoa pääkaupunki oli Garhwalin alueella sijaitseva Dehradun. Vuonna 2020 osavaltio sai toisen pääkaupungin, kun Gairsainista tuli kesäpääkaupunki ja Dehranunista talvipääkaupunki. Aktivistit olivat olleet pitkään sitä mieltä, että Gairsan kuvasti osavaltiota paremmin kuin Dehradun. Kumaonin alueen asukkaat ovat olleet huolissaan siitä, että heidän alueensa suurimmalla kaupungilla, Nainitalilla, ei ole virallista asemaa.
Historia

Kalliomaalaukset ja muut arkeologiset löydöt osoittavat, että vuoristoalue on ollut asuttuna jo esihistoriallisella ajalla. Siitä, keitä varhaisimmat asukkaat olivat, ei ole säilynyt tietoa. Vuosien varrella aluetta ovat hallinneet lukuisat eri tahot, kuten Guptat ja Kuturyin ja Chandin radžat. Nepalilaiset gurkhat valloittivat sen 1700-luvulla, ja britit valtasivat sen heiltä vuonna 1817.
Britit yhdistelivät alueen hallintoa moneen kertaan. Kun Intia itsenäistyi, Uttaranchal liitettiin osaksi Uttar Pradeshin osavaltiota. Sen irtautumiseen johtaneet pyrkimykset alkoivat jo 1930-luvulla.
Vuonna 2000 Uttarakhand erotettiin omaksi osavaltiokseen.
Liikenne

Osavaltiossa on kolme lentokenttää, joista suurin on Jolly Grantin lentoasema Dehradunissa.
Uttrakhandin sisäistä liikennettä hoitaa osavaltion linja-autoyhtiö.
Väestö

Uttrakhand on keskimääräistä kehittyneempi osavaltio: vuonna 2001 lukutaitoisia oli 72,3 prosenttia (koko Intian arvo 65,2 %). Imeväiskuolleisuus oli 37,6 lasta tuhannesta, kun koko maan keskiarvo oli 67,7.
Osavaltion viralliset kielet ovat hindi ja sanskrit.
Väestöstä suurin osa on hindulaisia. Muslimit, sikhit ja kristityt muodostavat vähemmistöjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uttarakhand Wikimedia Commonsissa
Intian osavaltiot ja territoriot
Osavaltiot: Andhra Pradesh | Arunachal Pradesh | Assam | Bihar | Chhattisgarh | Goa | Gujarat | Haryana | Himachal Pradesh | Jammu ja Kashmir | Jharkhand | Karnataka | Kerala | Länsi-Bengali | Madhya Pradesh | Maharashtra | Manipur | Meghalaya | Mizoram | Nagaland | Odisha | Punjab | Rajasthan | Sikkim | Tamil Nadu | Telangana | Tripura | Uttarakhand | Uttar Pradesh
Liittovaltion alueet: Andamaanit ja Nikobaarit | Chandigarh | Dadra ja Nagar Haveli ja Daman ja Diu | Lakshadweep | Puducherry
Pääkaupunkialue: Delhi
Garhwal merkittynä keltaisella, Kumaon oranssilla ja piirikuntien rajat harmaalla. Talvipääkaupunki Dehranun on merkitty tähdellä.
Seleenitrioksidi

| Seleenitrioksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13768-86-0
PubChem CID:  115128
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SeO3
Moolimassa:  126,96
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  118 °C
Tiheys:  3,6 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Seleenitrioksidi (SeO3) on yksi seleenin oksideista.
Ominaisuudet

Seleenitrioksidi on huoneenlämpötilassa valkoista kiinteää ainetta. Se imee vettä eli on hygroskooppista. Kiinteänä se esiintyy tetrameerina, jonka kaava on Se4O12 ja rakenne muodostuu 8 atomia sisältävistä renkaista. Kaasu­maisessa olomuodossa se esiintyy monomeerina. Yhdiste on seleenihapon anhydridi, joten se liukenee veteen ja muodostuvat liuokset ovat happamia. Veden lisäksi useat orgaaniset liuottimet ja nestemäinen rikkidioksidi liuottavat seleenitrioksidia. Seleenitrioksidi sublimoituu helposti ja kuumennettaessa yli 180 °C se hajoaa seleenipentoksidin kautta seleenidioksidiksi ja hapeksi. Aine on vahva hapetin. Seleenitrioksidi on Lewis-happo ja muodostaa additiotuotteita muun muassa pyridiinin, dioksaanin ja dietyylieetterin kanssa.
Valmistus

Seleenitrioksidia voidaan valmistaa seleenistä ja hapesta korkeataajuuksisen hehkupurkauslaitteiston avulla. Useimmiten käytettyjä ovat kuitenkin veden poistaminen seleenihaposta fosforipentoksidin avulla tai vielä helpommin tapahtuva kaliumselenaatin ja rikkitrioksidin välinen reaktio, jossa muodostuva seleenitrioksidi erotetaan sublimoimalla.
Seleenihapoke

| Seleenihapoke |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7783-00-8
PubChem CID:  1091 ja 18762062
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  H2SeO3
Moolimassa:  128,976 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  70 °C (hajoaa) 
Tiheys:  3,0 g/cm3
Liukoisuus veteen:  167 g/100ml (20 °C)
Seleenihapoke (H2SeO3) on keskivahva kaksiarvoinen seleenin happihappo. Seleeni voi muodostaa myös seleenihappoa. Seleenihapokkeen suolat ovat vetyseleniittejä tai seleniittejä.
Ominaisuudet

Seleenihapoke muistuttaa monilta ominaisuuksiltaan rikkihapoketta, mutta on pysyvämpi yhdiste. Seleenihapoketta muodostuu seleenidioksidin liuetessa veteen.
Seleenihapoketta syntyy myös seleenin ja laimean typpihapon välisellä reaktiolla.
Seleenihapoke on heikompi happo kuin rikkihapoke, mutta vahvempi kuin esimerkiksi etikka-, bentsoe- tai hiilihappo. Seleenihapokkeen protolyysireaktio on kaksiosainen.
Seleenihapoke kykenee hapettamaan jodidi-ionit jodiksi, divetysulfidin rikiksi, rikkihapokkeen rikiksi ja hydratsiinin typeksi. Samalla se itse pelkistyy alkuaine seleeniksi. Yhdisteen hapettavia ominaisuuksia käytetään hyväksi muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä.
Turvallisuus

Seleenihapoke on syövyttävää ja myrkyllistä. Yhdisteen joutuminen hengitysteihin aiheuttaa pääkipua ja hengitys vaikeutuu. Nieleminen aiheuttaa huonovointisuutta, johon liittyy oksentamista ja pahimmillaan tajuttomuus. Pitkäaikainen altistuminen yhdisteelle voi aiheuttaa vaurioita keskushermostossa ja maksassa.
Seltopusikki

| Seltopusikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Liskot Sauria
Heimo::  Vaskitsat Anguidae
Suku::  Pseudopus
Laji::  apodus
Kaksiosainen nimi
 Pseudopus apodus  Pallas, 1775 
Synonyymit
 Ophisaurus apodus 
Katso myös
   Seltopusikki Wikispeciesissä   Seltopusikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Seltopusikki (Pseudopus apodus) on eurooppalainen jalaton vaskitsalaji. Se voi kasvaa 140 cm pitkäksi, josta häntää on hieman yli puolet. Se on väriltään kellan- tai tummanruskea; tukevarakenteinen pää on vaaleampi. Seltopusikin suomut ovat suuria ja neliömäisiä, mutta kylkien suomut ovat pienempiä. Käärmemäisestä olemuksestaan huolimatta sillä on liskoille tyypilliset liikkuvat silmäluomet ja korva-aukot. Seltopusikki ei myöskään liiku käärmemäisesti aaltoillen. Yhteissuolessa on havaittavissa jäänteitä surkastuneista takaraajoista. Laji on levinnyt Balkanilta Kaspianmerelle ulottuvalle alueelle. Seltopusikki elää yleisenä kuivilla ja kivikkoisilla rinteillä sekä metsissä. Se munii 8–10 munaa. Lajin ravintoon kuuluvat niveljalkaiset, matelijat ja nisäkkäät.
Sefanjan kirja

| Sefanjan kirja> צפניה.Tanak Nevi'im.Raamattu Vanha testamentti |
| --- | --- |
 Profeetta Sefanja. Venäläinen ikoni 1700-luvulta.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Sefanja
Kirjoituspaikka:  Juuda
Ajoitus:  n. 640–625 eaa.
Teksti
Genre:  profeetallinen kirja
Alkukieli:  heprea
Lyhenne:  Sef.
Lukuja:  3
Jakeita:  53
Edeltävä: < Hab.Seuraava: Hagg. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Sefanjan kirja (hepr. ‏צפניה‎, Zefan'yah) on yksi Raamatun Vanhan testamentin pienistä profeetallisista kirjoista. Se on Raamatun 36. ja juutalaisen Raamatun Tanakin toisen pääosion Nevi'imin eli profeettojen kahdeksastoista kirja.
Historia

Sefanjan kirjan ensimmäisen jae sanoo, että kirjan kirjoittaja "Sefanja oli Kusin poika; hänen isoisänsä oli Gedalja, tämän isä oli Amarja ja tämän Hiskia". Kaikki, mitä kirjoittajasta tiedetään, on peräisin tekstistä itsestään.
Jos kirjan ensimmäinen jae on luotettava osoitus kirjan kirjoittamisajankohdasta, kirja on kirjoitettu "Juudan kuninkaan Josian, Amonin pojan, päivinä". Näin Sefanja olisi ollut profeetta Jeremian aikalainen. Kuningas Josia hallitsi Juudan kuningaskuntaa suunnilleen vuosina 640–609 eaa.
Jotkut tutkijat uskovat, että Sefanjan Jerusalemista antama kuva osoittaa, että hän toimi ennen Josian suorittamia uskonnollisia uudistuksia, joita kuvataan Toisessa kuninkaiden kirjassa. Nämä uudistukset suoritettiin vuonna 622 eaa. Sekä Sefanja että Jeremia kannustivat Josiaa uskonnollisiin uudistuksiin, jotka hän lopulta panikin toimeen.
Tutkijat katsovat myös, että jakeessa 1:8 oleva "hallitusmiehiä ja kuninkaallisia" osoittaa, että kuningaskuntaa hallitsi edelleen sijaishallitsija Josian puolesta. Luvun 2 antama kuva naapurimaista vastaa myös 600-luvun loppua eaa. Sefanja oli todennäköisesti ensimmäinen profeetta, joka seurasi Jesajan kirjan profetioita ja Manassen väkivaltaista hallintokautta.
Jotkut tutkijat ovat esitelleet todistusaineistoa, jotka viittaisivat kuningasajan jälkeiseen aikaan, jopa niinkin myöhään kuin vuoteen 200 eaa. Nämä perustuvat käytettyyn kieleen ja teemoihin. Nämä tutkijat myöntävät kuitenkin, että kirja voisi silti perustua varhaisempiin lähteisiin.
Kirjan kirjoittaja kuvaa Jerusalemia hyvin yksityiskohtaisesti. Hän kirjoittaa muun muassa: "kuuluu huuto Kalaportilta, vaikerrus uudesta kaupunginosasta ja valtava ryske kukkuloilta. Valittakaa, te Maktesin kauppiaat, sillä teidät tuhotaan ja kaikki, jotka hopeaa punnitsevat, hävitetään". Hänen kuvauksensa kaupungin maantieteestä ja kaupankäynnistä osoittavat ensi käden tietämystä. Koska kirja koskee suoraan Jerusalemin asukkaita, kirja kirjoitettiin todennäköisesti siellä.