stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joe Finley
Ura > Junioriura ja yliopistovuodet

WHL-joukkue Seattle Thunderbirds varasi Finleyn 88. pelaajana kesällä 2003, mutta hän ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään pelatukseen Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Finley pelasi kauden 2003–2004 Edina High'n high school -joukkueessa, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2004–2005 USHL-junioriliigan Sioux Falls Stampedeen. Finley sijoittui 181 minuutillaan koko liigan jäähypörssissä viidenneksi.
Washington Capitals varasi Finleyn Vuodet 2005–2009 Finley kävi Pohjois-Dakotan yliopistoa. Freshman -vuotenaan 2005–2006 hän sijoittui 96 minuutillaan WCHA:n jäähypörssissä kuudenneksi. Finley voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden. Sophomore -vuotenaan 2006–2007 hän voitti UND:n sisäisen tehotilaston lukemalla +17. Kaudella 2007–2008 Finley sai kyseenalaista huomiota mm. Wisconsin-Madisonin yliopistojoukkuetta vastaan pelatun ottelun jälkeen lyötyään mailalla vastustajajoukkueen maskottia Buck Badgeria. Hän joutui pyytämään tekoaan anteeksi kirjeellä. Samalla kaudella, 2. helmikuuta 2008 Minnesotan yliopistojoukkuetta vastaan pelatun vierasottelun jälkeen Finley kävi kättelyjonossa käsiksi vastustajoukkueen Blake Wheeleriin. Hän voitti kauden aikana UND:n sisäisen tehotilaston lukemalla +25. Viimeisellä yliopistokaudellaan 2008–2009 Finley nousi joukkueensa varakapteeniksi. Kauden päätteeksi hänet valittiin WCHA:n akateemiseen tähdistökentälliseen.
Huhtikuussa 2009 Finley teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Hän siirtyi heti AHL-joukkue Hershey Bearsin vahvuuteen ja pelasi siellä yhden runkosarjaottelun. Finley tappeli heti AHL-debyytissään 12. huhtikuuta 2009 vieraissa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsia vastaan Paul Bissonnetten kanssa. Kauden jälkeen, heinäkuussa 2009 hänet pidätettiin yliopistokaupungissaan Pohjois-Dakotan Grand Forksissa. Finley oli juhlimassa joukkuetoverinsa Matt Frattinin kanssa ja he heittivät kampuksen poliisin mukaan astiastoa, pöydän ja ruohonleikkurin asunnosta kadulle. Liikennettä ohjattiin, kunnes katu oli puhdistettu. Kaksikko juoksi lyhyen matkan, kunnes Finley päätti pysähtyä tunnustamaan tekonsa. Aluksi hän kertoi poliisille väärän henkilöllisyyden, mutta tunnusti myöhemmin putkassa oikean nimensä.
Ura > Ammattilaisura

Finley vietti kauden 2009–2010 ECHL-joukkue South Carolina Stingraysissa, mutta hän pelasi marraskuussa 2009 tulleen, leikkaushoitoa vaatineen käsivamman vuoksi vain 17 runkosarjaottelua. Myös kauden 2010–2011 Finley pelasi suurimmaksi osaksi Stingrayssa. Pelejä Hershey Bearsin AHL-joukkueessa kertyi seitsemän. Syyskuussa 2011 hän teki vapana agenttina sopimuksen AHL-joukkue Rochester Americansin kanssa. Saman vuoden marraskuussa Finley teki kolmivuotisen ja kaksisuuntaisen NHL-sopimuksen Americansin emoseura Buffalo Sabresin kanssa. Hänet nostettiin Sabresin NHL-vahvuuteen kaksi päivää myöhemmin ja Finley teki NHL-debyyttinsä 2. joulukuuta 2011 Detroit Red Wingsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.51 minuuttia. Finley pelasi kauden 2011–2012 aikana NHL:ssä viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä ja keräten 12 jäähyminuuttia.
Alkukauden 2012–2013 Finley pelasi Americansissa osaksi NHL:n työsulun vuoksi. Lyhyemmän NHL-kauden kynnyksellä, tammikuussa 2013 Sabres asetti hänet siirtolistalle, josta New York Islanders nappasi Finleyn suoraan NHL-vahvuuteensa. Hän pelasi Islandersin NHL-joukkueessa koko loppukauden ajan tehden 16 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen. Kauden 2013–2014 Finley pelasi kokonaan farmijoukkue Bridgeport Sound Tigersissa, jossa hän pelasi kauden aikana vain 29 runkosarjaottelua käsivamman vuoksi.
Heinäkuussa 2014 Finley teki vuoden mittaisen sopimuksen AHL-joukkue Hamilton Bulldogsin kanssa. Hän toimi kaudella 2014–2015 joukkueen varakapteenina. Kauden 2015–2016 kynnyksellä, lokakuussa 2015 Finley teki AHL-sopimuksen Iowa Wildin kanssa.
Kaudeksi 2016–2017 Finley siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon. Helmikuussa 2017 hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Finley jakoi HIFK:n sisäisen tehotilaston voiton Juuso Puustisen ja Arttu Luttisen kanssa lukemalla +11. Hän sijoittui myös 142 minuutillaan SM-liigan jäähypörssissä kolmanneksi. Runkosarjan päätteeksi yleisö äänesti Finleyn SM-liigan viihdyttävimmäksi pelaajaksi. Kauden jälkeen myös HIFK Fan Club palkitsi hänet Vuoden Kunkku-palkinnolla, joka jaetaan joukkueen suosituimmalle pelaajalle tai vaikuttajalle. Kaudella 2017–2018 Finley pelasi lokakuussa 2017 tulleen loukkaantumisen vuoksi vain yhdeksän runkosarja-, yhden playoff- ja yhden Mestarien liigan ottelun. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudella 2018–2019 Finleyn loukkaantumiset jatkuivat ja hän pelasi vain 19 runkosarja- ja kaksi CHL-ottelua. Finley pelasi vuoden 2019 puolella vain yhden ottelun tammikuussa ja hänen kautensa todettiin päättyneeksi maaliskuussa. Myöhemmin keväällä HIFK ilmoitti, ettei Finley jatka enää kauden jälkeessä joukkueessa.
Jean-Lin Lacapelle

| Jean-Lin Lacapelle |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 1.2.2020–15.7.2024  
Ryhmä:  ID-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1967 (ikä 57) Lyon, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Tiedot
Puolue:  Kansallinen liittouma
Jean-Lin Lacapelle (s. 17. huhtikuuta 1967 Lyon, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Lacapelle edustaa Kansallinen liittouma-puoluetta. Lacapelle toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2020–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa Identiteetti ja demokratia -ryhmää.
Aiheesta muualla

Jean-Lin Lacapelle Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Johannes Korhonen

Johannes Matti Korhonen (s. 1958) on Eläkkeenmaksajain keskusliiton toimitusjohtaja. Aiemmin hän on toiminut Transtec Oy:n hallituksen puheenjohtajana sekä SK-Yhtymän toimitusjohtajana. Korhonen on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Korhonen on toiminut pitkään myös yrittäjänä, ja hänelle on myönnetty Längelmäen kunnan kultainen yrittäjäansiomerkki. Korhonen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Jeff Blando

Jeff Blando (s. 6. joulukuuta 1964 Flint, Michigan) on yhdysvaltalainen kitaristi.
Blando on aiemmin soittanut yhtyeessä Left For Dead. Hän teki lyhyesti yhteistyötä myös Saigon Kickin kanssa. Hän korvasi Slaughter-yhtyeen kitaristina ja taustalaulajana Tim Kellyn tämän kuoltua auto-onnettomuudessa 5. helmikuuta 1998.
Slaughterin ensimmäinen studioalbumi, jolla Blando oli mukana, oli viides albumi Back to Reality vuodelta 1999. Blando kuuluu yhä yhtyeen kokoonpanoon. Hän asuu vakituisesti Orlandossa, Floridassa, ja hänellä on tytär Koddi.
Johannes Koikkalainen

Johannes Koikkalainen
Eugen Johannes Koikkalainen (1. toukokuuta 1915 Leppävirta – 6. huhtikuuta 1998) oli suomalainen kunnallisneuvos, apulaiskaupunginjohtaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka loi uransa Turun kunnallispolitiikassa ja oli myös mukana valtakunnanpolitiikassa ministerinä ja SDP:n puolueneuvoston puheenjohtajana.
Viipurin Kolikkoinmäellä lapsuus- ja nuoruusvuotensa viettäneen Koikkalaisen isä ammuttiin punaisena Suomen sisällissodan aikana. Ennen sotia Koikkalainen opiskeli Viipurin työväenopistossa suomen kieltä ja sosiaalipolitiikkaa sekä Helsingissä Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa kansantaloustiedettä. Nämä opinnot keskeytyivät kuitenkin sodan puhjettua. Sodan jälkeen hän siirtyi Turkuun ja taisteli sikäläisessä ammattiyhdistysliikkeessä kommunistien vaikutusta vastaan yhdessä Mauno Koiviston kanssa. SDP:n hajaannuksen vuosina 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa Koikkalainen kuului Väinö Leskistä ja Väinö Tanneria kannattaneeseen ryhmään mutta siirtyi sittemmin lähemmäksi uuden puheenjohtajan Rafael Paasion linjaa. Kunnallispolitiikassa Koikkalainen oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen 1948–1969, puheenjohtajana 1962–1969 sekä opetus- ja sivistystoimen apulaiskaupunginjohtajana vuodesta 1969.
Koikkalainen oli toisena sisäasiainministerinä Koiviston II hallituksessa 1979–1982. Hän oli SDP:n puolueneuvoston varapuheenjohtaja 1963–1969 ja puheenjohtaja vuodesta 1969 lähtien.
Jeffrey Brown

Jeffrey Brown, 2006
Jeffrey Brown (s. 1975) on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä, joka on tullut tunnetuksi luonnosmaisista omaelämäkerronnallisista teoksista. Brown on yksi tunnetuimmista yhdysvaltalaisista vaihtoehtosarjakuvan tekijöistä.[lähde? ]
Brown vieraili Helsingin sarjakuvafestivaaleilla vuonna 2005, jossa hän muun moassa kävi Suomi-USA sarjakuvamaaottelun Ville Rannan kanssa.
Brown teki myös kiitos-sarjakuvan festivaaleille: Jeffrey Brownin muistojen Helsinki.
Suomeksi Brownia on julkaistu esimerkiksi Glömp7-antologiassa.[lähde? ]
Teoksia

Clumsy (2002). Suom. Haparointia: Kaikille, jotka ovat kokeneet rakkauden ja menettäneet sen.  (Suom. Viljami Jauhiainen)  Helsinki:  Huuda huuda, 2006.
Unlikely, or How I Lost My Virginity (2003)
AEIOU, or Any Easy Intimacy (2004)
Bighead (2004)
Minature (2005)
Aiheesta muualla

Hertta-Mari Kaukonen: Haluatko sarjakuvasankariksi? Aviisi 15/2006.
Japanin jeni

| Japanin jeni 日本円 |
| --- | --- |

ISO 4217 -koodi:  JPY (nro. 392)
Keskuspankki:  Japanin pankki
Esitelty:  1871
Symboli:  ¥
Käyttäjät:   Japani
Inflaatio:  2,80 %, (2024)
Jaettava yksikkö:  ​1⁄100	sen ​1⁄1000	rin
Jeni (jap. 円, en, eli "ympyrä") on Japanin virallinen valuutta. Jenin kansainvälinen valuuttakoodi (ISO 4217) on JPY ja siitä käytetään symbolia ¥. Jeni on maailman kolmanneksi vaihdetuin valuutta Yhdysvaltain dollarin ja euron jälkeen.
Vuoden 1871 uusi valuuttalaki otti käyttöön Japanin nykyaikaisen valuuttajärjestelmän, jossa jeniksi määriteltiin 1,5 grammaa kultaa tai 24,26 grammaa hopeaa, ja se jaettiin desimaalilukuna 100 seniin tai 1 000 riniin. Jeni korvasi aiemmat Tokugawan kolikot sekä erilaiset hansatsu-paperivaluutat, joita feodaaliset hanit (läänit) olivat laskeneet liikkeelle. Japanin keskuspankki perustettiin vuonna 1882, ja sille annettiin monopoli rahan määrän hallintaan.
Kolikot

| Kuva | Arvo | Halkaisija | Paksuus | Paino | Nykyisen sarjan käyttöönotto |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 jeni | 20 mm | 1,2 mm | 1 g | 1955 |
|  | 5 jeniä | 22 mm | 1,5 mm | 3,75 g | 1959 |
|  | 10 jeniä | 23,5 mm | 1,5 mm | 4,5 g | 1951 |
|  | 50 jeniä | 21 mm | 1,7 mm | 4 g | 1967 |
|  | 100 jeniä | 22,6 mm | 1,7 mm | 4,8 g | 1967 |
|  | 500 jeniä | 26,5 mm | 2 mm | 7 g | 2000 |
Setelit

| Kuva> Etupuoli | Kuva> Kääntöpuoli | Arvo | Mitat | Väri | Kuvaus> Etupuoli | Kuvaus> Kääntöpuoli | Liikkeellelasku |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1 000 jeniä | 150 × 76 mm | sininen | Hideyo Noguchi | Fuji-vuori, Motosu-järvi, kirsikankukkia | 1. marraskuuta 2004 |
|  |  | 5 000 jeniä | 156 × 76 mm | violetti | Ichiyō Higuchi | Kakitsubata-zu (maalaus iiriksestä, Ogata Kōrin työ) | 1. marraskuuta 2004 |
|  |  | 10 000 jeniä | 160 × 76 mm | ruskea | Fukuzawa Yukichi | Hōō-patsas (phoenix) Byōdō-temppelistä | 1. marraskuuta 2004 |
Historia

Jeni otettiin Japanissa käyttöön Meiji-hallinnon aikana vuonna 1871. Jeni sidottiin kultakantaan, ja yhden jenin arvoksi määrättiin puolitoista grammaa kultaa.
Meiji-restauraatiota edeltäneellä Edo-kaudella Japanissa oli käytössä useita rahajärjestelmiä. Restauraation aikaan vuonna 1868 luotiin kansallinen paperiraha dajiyōkan satsu, jonka yksikkö oli ryō. Se ei kuitenkaan saavuttanut laajaa luottamusta.
Uusilla eurooppalaistyylisillä, lyödyillä metallirahoilla pyrittiin yksinkertaistamaan sekavaa rahajärjestelmää ja lisäämään luottamusta hallinnon rahapolitiikkaan. Ensimmäiset jenirahat olivat 20 jenin kultakolikko, yhden jenin kultakolikko ja yhden jenin hopeakolikko. Hopeakolikko tarkoitettiin ulkomaankauppaan, kultakolikot Japanin sisäiseen rahaliikenteeseen.
Jenin seteleissä on Japanin keskuspankin johtajan leima.
1870-luvulla yksittäiset pankit julkaisivat jenimääräisiä setelirahoja. Japanin valtionpankki perustettiin 1882, ja se alkoi julkaista kansallisia jeniseteleitä vuodesta 1885 alkaen. Vuonna 1897 jenin arvo kullassa pienennettiin puoleen entisestä. Muiden kuin valtionpankin setelien käyttö kiellettiin 1899. Jenin sidos kultakantaan purettiin 1942.
Nykypäivä

Tällä hetkellä (2010) Japanissa on käytössä 1, 5, 10, 50, 100 ja 500 jenin kolikoita sekä 1 000, 2 000, 5 000 ja 10 000 jenin seteleitä. Lisäksi joukko vanhoja seteleitä kelpaa edelleen maksuvälineiksi. Ensimmäiset nykyiset kolikot on otettu käyttöön 1955, uusin on vuonna 2000 liikkeelle laskettu 500 jenin kolikko.
Uusimmat setelirahat otettiin käyttöön 1. marraskuuta 2004. Toista kertaa jenin historiassa seteleissä esiintyy nainen.
1 000 jenin setelissä on bakteriologi Hideyo Noguchin kuva, 5 000 jenin setelissä kirjailija Ichiyō Higuchin kuva ja 10 000 jenin setelissä kasvatustieteilijä Yukichi Fukuzawan kuva. Rahat uudistettiin ennen kaikkea turvallisuusominaisuuksien lisäämiseksi.
2 000 jenin seteli esiteltiin vuonna 2000. Se on käypä maksuväline, mutta niitä esiintyy maassa hyvin harvassa. 2 000 jenin seteliä koristaa etupuolella Okinawan Shurei-portti. Kääntöpuolella puolestaan on tyylitelty kuva Genjin tarinan kirjoittajasta, Murasaki Shikibusta.
Japanin rikoslain mukaan rahan väärentämisestä, aidon rahan muuttamisesta ja väärän rahan käytöstä tuomitaan vähintään kolmen vuoden ja enintään elinkautiseen vankeusrangaistukseen.
Valuutan arvon jyrkkä lasku vuodesta 2022 lähtien on tehnyt siitä roskavaluutan. Tämä on tehnyt mahdottomaksi vaihtaa valuuttaa Japanin jeniksi joissakin vaihtopisteissä. Tulevaisuudessa jenin arvon aleneminen jatkunee edelleen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rahojen esittely Japanin pankin sivuilla (englanniksi)
| Tämänhetkiset JPY-vaihtokurssit |
| --- | --- |
XE.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD USD
OANDA.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD USD
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese yen
Käännös suomeksi
Jenny Rissveds

| Jenny Rissveds |
| --- | --- |
 Rissveds vuonna 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1994 (ikä 30)
Kansalaisuus:   Ruotsi
Pyöräilijä
Pituus:  164 cm
Paino:  55 kg
Joukkue:  Scott-Odlo MTB Racing Team
Laji:  maastopyöräily
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  maastoajo
 Tiedot päivitetty: 20. elokuuta 2016 
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten maastopyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten maastopyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten maastopyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Ruotsi> Naisten maastopyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | maastoajo |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | maastoajo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bern 2013 | pudotusajo |  |
Jenny Rissveds (s. 6. kesäkuuta 1994 Falun, Ruotsi) on ruotsalainen maastopyöräilijä. Hän edustaa Scott-Odlo MTB Racing Team -joukkuetta. Rissveds voitti maastoajon olympiakultaa 2016 ja olympiapronssia 2024. Hän voitti pudotusajon Euroopan-mestaruuden 2013. Alle 23-vuotiaiden sarjassa hän saavutti maastoajossa MM-kilpailuissa kultaa 2016 ja pronssia 2015 sekä EM-kilpailuissa hopeaa 2013 ja 2016. Hän voitti maastoajon nuorten Euroopan-mestaruuden 2012.
Jim Holland

James H. ”Jim” Holland (s. 4. heinäkuuta 1967 Hanover, New Hampshire) on yhdysvaltalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla 1989–1994. Hän on pituudeltaan 167 cm.
Holland mursi selkänsä mäkihyppyonnettomuudessa 1987. Vain kolme vuotta myöhemmin hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden sekä normaali- että suurmäessä. Kaikkiaan hän voitti kuusi kotimaansa mestaruutta. Hän osallistui olympialaisiin Albertvillessä 1992 ja Lillehammerissa 1994. Hän sijoittui Albertvillessä suurmäessä 12:nneksi ja normaalimäessä 13:nneksi. Hän osallistui MM-kilpailuihin 1991 ja 1993 sijoittuen parhaimmillaan 29:nneksi. Maailmancupin osakilpailussa hän sijoittui kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan viides Garmisch-Partenkirchenissä uudenvuodenpäivänä 1992. Mäkiviikon kokonaiskilpailussa hän oli samassa vuodenvaihteessa kymmenes.
Holland valmistui Vermontin yliopistosta 1995 opiskeltuaan pääaineenaan yleistä valtio-oppia.
Myös hänen veljensä ovat olympiatason urheilijoita: Mike Holland mäkihypyssä, Joe Holland yhdistetyssä hiihdossa.
Jim Grelle

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jim Grelle |  Jim Grelle |  Jim Grelle |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | São Paulo 1963 | 1 500 metriä |  |
|  Hopeaa | Chicago 1959 | 1 500 metriä |  |
James Edward ”Jim” Grelle  (30. syyskuuta 1936 Portland, Oregon, Yhdysvallat – 13. kesäkuuta 2020) oli yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija.
Grelle sijoittui NCAA:n mestaruuskilpailuissa hopealle 1957 ja 1958. Seuraavana vuonna hän voitti mailin juoksun NCAA:n mestaruuskilpailussa. Pan-Amerikan kisoissa Chicagossa Grelle oli toinen. Hän juoksi itsensä Yhdysvaltain olympiajoukkueeseen 1960 ja voitti AAU:n Yhdysvaltain amatöörimestaruuden. Rooman olympialaisissa Grelle juoksi 1 500 metrillä finaalin kahdeksanneksi ajalla 3.45,0.
Grelle osallistui toisen kerran Pan-Amerikan kisoihin 1963. São Paulon kisoissa hän voitti 1 500 metrin juoksun. Vuosina 1965 ja 1966 hän lisäksi voitti NCAA:n sisäratojen mestaruuden maililla.
Hänen valmentajanaan huippuvuosinaan oli Yhdysvaltoihin muuttanut unkarilainen Mihály Iglói.
John Maynard Smith

| John Maynard Smith |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. tammikuuta 1920 Lontoo, Englanti
Kuollut: 19. huhtikuuta 2004 Lewes, East Sussex, Englanti
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cambridgen yliopisto University College London
Väitöstyön ohjaaja:  J. B. S. Haldane
Instituutti:  Sussexin yliopisto
Tutkimusalue:  evoluutiobiologia, genetiikka
Tunnetut työt:  peliteorian soveltaminen evoluutioon seksuaalisen lisääntymisen evoluutio signaaliteoria
Palkinnot:  Copley-mitali (1999) Kioto-palkinto (2001)
John Maynard Smith FRS (6. tammikuuta 1920 – 19. huhtikuuta 2004) oli brittiläinen evoluutiobiologi ja geneetikko. Ilmailuinsinööriksi ensin kouluttautunut Smith suuntautui genetiikkaan kuulun biologi J. B. S. Haldanen vaikutuksesta. Maynard Smith sovelsi peliteoriaa evoluutioon ja julkaisi tutkimuksia myös seksin evoluution ja signaaliteorian alalta.
Aiheesta muualla

John Maynard Smithin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Jim Hrivnak

| Jim Hrivnak> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. toukokuuta 1968 (ikä 56) Montreal, Quebec, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  92 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1985–2001
Aik. seurat:  Baltimore Skipjacks (AHL), Washington Capitals (NHL), Winnipeg Jets (NHL), St. Louis Blues (NHL), Milwaukee Admirals (IHL), Kansas City Blades (IHL), Las Vegas Thunder (IHL), Carolina Monarchs (AHL), Kölner Haie (DEL), Manchester Storm (BISL), Hamburg Crocodiles (GerBund), Ässät (SM-liiga), Granby Predateurs (QSMHL)
NHL-varaus:  61. varaus, 1986 Washington Capitals
Jim Hrivnak (28. toukokuuta 1968 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi NHL:ssa Washington Capitalsin ja St. Louis Bluesin joukkueissa sekä Suomessa Porin Ässien joukkueessa.
Juniorikiekkoilun jälkeen Hrivnak aloitti pelaamisen Merrimack Collegen joukkueessa Yhdysvaltain  yliopistosarja NCAA:ssa syksyllä 1985. Yliopistoliigassa kului neljä kautta, joista viimeisen päätteeksi Hrivnak pääsi pelaamaan hänet varanneen Washington Capitalsin farmijoukkue Baltimoren riveissä kymmenen ottelun verran.
Joulukuussa 1989 Hrivnak teki NHL-debyyttinsä ottelussa Pittsburgh Penguinsia vastaan. Hrivnak oli Washingtonin 2. tai 3. maalivahti aina maaliskuuhun 1993 asti, jolloin Capitals treidasi hänet ja 2. kierroksen varausoikeuden Winnipegiin vaihdossa maalivahti Rick Tabaracciin. Winnipegissä Hrivnak jäi hyvin pieneen rooliin päästen pelaamaan vain kolmessa ottelussa ja seuraavana kesänä Winnipeg treidasi hänet St. Louisiin saaden vastineeksi 6. kierroksen varausoikeuden. Hrivnak teki Bluesin kanssa yksivuotisen sopimuksen ja pelasi joukkueen paidassa 23 ottelussa. Kauden päätteeksi Hrivnakista tuli vapaa pelaaja. Seuraavat kaksi kautta kuluivat pääosin IHL-liigassa.
Syksyllä 1996 Hrivnak tuli pelaamaan DEL-liigaa Kölniin, jossa hän oli Saksan maajoukkuevahti "Peppi" Heißin kakkosena. Saksan vuoden jälkeen Hrivnak teki sopimuksen Englantiin Manchester Stormin joukkueeseen ja sieltä seuraavana vuonna takaisin Saksaan, 2. Bundesliga-joukkue Hamburg Crocodilesin maalin suulle.
Joulukuussa 1999 Hrivnak teki sopimuksen Porin Ässien kanssa. Kausi meni kohtalaisesti ja siitä hyvästä hän saikin uuden sopimuksen seuraavalle kaudelle. Toinen kausi meni sitten täysin alakanttiin ja kun vielä oli monenlaista pientä vaivaakin, niin Hrivnakin pelaajasopimus purettiin vain kymmenen pelatun pelin jälkeen.
Kaudella 2003–2004 Hrivnak teki vielä pienoisen comebackin lyhytaikaiseksi jääneessä Quebec Senior Major Hockey League (QSMHL) amatööriliigassa pelanneen Granby Predateursin maalilla. Yhdeksän pelatun ottelun maalikeskiarvo oli päälle kuuden joten oli syytä uskoa, että pelit on pelattu.
Jeff Betancourt

Jeff Betancourt on yhdysvaltalainen elokuvaleikkaaja. Hänen leikkaamiaan on neljä 25 eniten ansainneesta yliluonnollista kauhua sisältäneestä elokuvasta. Hän on ohjannut vuonna 2008 valmistuneen videona julkaistun Boogeyman 2 -elokuvan.
Aiheesta muualla

Jeff Betancourt Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Luettelo suomalaisten muusikoiden taiteilijanimistä – Z
Z

Zachary Hietala (Sakari Harri Pekka Hietala)
Zape Leppänen (Urpo Leppänen)
Zarkus Poussa ( Jukka Markus Poussa)
Zühlke (Catharina Zühlke)
Jeff Bergman

| Jeff Bergman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1960 (ikä 64)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1986–
Merkittävät roolit:  Väiski Vemmelsääri (Box-Office Bunny) Retu Kivinen (The Flintstones: On the Rocks)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Jeff Bergman (s. 10. heinäkuuta 1960) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan erityisesti Mel Blancin seuraajana useiden piirroshahmojen äänirooleista, kuten Väiski Vemmelsääri, Repe Sorsa, Elmeri ja Viiksi-Vallu, sekä George Jetson, Retu Kivinen, Tahvo Soranen, Jogi-karhu ja Hakki-koira.
Tarinan mukaan Bergmanin ura ääninäyttelijänä alkoi, kun hän nauhoitti omaa imitointiaan Mel Blancin luomien hahmojen äänillä. Viedessään nauhan tuottajille Bergman viritti soittimen siten, että kykeni vaihtamaan nopeasti edestakaisin Mel Blancin ja oman nauhan välillä, joissa oli samat vuorosanat. Tuottajat eivät osanneet sanoa, kumpi oli alkuperäinen.
Animaatioissa Bergman teki äänirooleja ensi kerran vuonna 1986 ja on sen jälkeen enimmäkseen ääninäytellyt Looney Tunes -hahmoja muun muassa Tiny Toonsissa ja Taz-Maniassa. Animaatioiden ohella hän tekee äänirooleja mainoksissa ja on ollut muun muassa Tahvo Sorasen äänenä Fruity Pebbles Cereal -mainoksessa.
Aiheesta muualla

Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)
TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Jeffrey C. Hall

| Jeffrey C>  Hall |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. toukokuuta 1945 (ikä 79) New York, New York, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Amherst College   Washingtonin yliopisto
Instituutti:  Brandeisin yliopisto   Mainen yliopisto
Tutkimusalue:  perinnöllisyystiede
Tunnetut työt:  period-geenin kloonaaminen
Palkinnot:  Louisa Gross Horwitz -palkinto (2011)   Shaw-palkinto (2013)    Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto (2017)
Jeffrey Connor Hall (s. 3. toukokuuta 1945 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen perinnöllisyystieteilijä ja kronobiologi. Hall on tutkinut urallaan erityisesti Drosophila-suvun kärpäsiä. Niistä hän onnistui eristämään Michael Rosbashin kanssa sisäistä kelloa koodaavan period-geenin. Sisäiseen kelloon liittyvien löydöksien ansiosta Hall on palkittu muun muassa Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnolla.