stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kromihydroksidi
Ominaisuudet ja valmistus

Kromihydroksidia muodostuu sinertävänvihreänä geelimäisenä veteenliukenemattomana sakkana Cr3+-yhdisteiden, kuten kromi(III)sulfaatin ja emästen välisellä reaktiolla. Hydrioksidista tunnetaan myös hydraatteja, joissa kideveden määrä vaihtelee.
Happoemäsluonteeltaan kromihydroksidi on amfolyyttinen aine eli se voi toimia sekä happona että emäksenä. Hapot liuottavat kromihydroksidia, jolloin muodostuu Cr3+-ioneja ja emäsylimäärä liuottaa kromihydroksidia, jolloin muodostuu kompleksinen heksahydroksokromaatti((III)ioni eli kromiitti-ioni [Cr((OH)6]3-.
Kromihydroksidia voidaan käyttää vihreänä väriaineena ja muiden kromiyhdisteiden valmistamiseen.
Kristillinen terrorismi

Kristillinen terrorismi on terrorismia, jota tehdään kristinuskon nimissä tai jonka tekijät vetoavat Raamattuun oikeutuksena terroriteoille. Esimerkiksi aborttia vastustanut kristitty terroristi James Charles Kopp ampui Yhdysvalloissa aborttiklinikan lääkärin tohtori Barnett Slepian. Kristityt ovat suorittaneet myös useita muita hyökkäyksiä aborttiklinikoita vastaan. Useimmat kristityt tuomitsevat terrorismin ja pitävät sitä selkeästi epäkristillisenä toimintana. Erityisesti Uusi Testamentti on myös väkivallan käyttöä vastaan.
Historia

Vaikeuden määrittelyssä aiheuttaa erityisesti varhaisvaiheen terrorismissa se, että on hankala määritellä terrorismia aikakauden kontekstissa. Useimmat kristillisesti motivoituneet väkivallanpurkaukset olivat väkijoukkojen suorittamia tuhoamisia tai lynkkauksialähde?, joista ehkä merkittävimpänä on jäänyt historiaan aleksandrialaisen filosofi Hypatian murha 300-luvulla.
Irlannin sisällissodassa osapuolet ovat jaottuneet protestanttisiin lojalisteihin ja katolisiin tasavaltalaisiin. Tämä on ollut seurausta siitä, että katoliseen Irlantiin muutti 1600-luvulta lähtien protestanttisia siirtolaisia, jotka muodostivat hallitsevan luokan aina 1900-luvun alkupuolelle saakka. Käytännössä kyseessä on sekä yhteiskunnallinen että uskonnollinen konflikti. Koska kumpikaan osapuoli ei ole kyennyt käymään järjestäytynyttä sotaa, terroristiset taistelumenetelmät ovat olleet tavallisia. Irlannin terrorismia voidaankin pitää ainakin osittain uskonnollisesti motivoituneena.lähde?
Nykyaika

Nykyaikaiset kristilliset ääriliikkeet nojaavat omaan tulkintaansa Raamatusta, josta he löytävät oikeutuksen terrori-iskuilleen.lähde? Kohteiksi ovat esimerkiksi Yhdysvalloissa joutuneet juutalaiset, islaminuskoiset ja mustat sekä aborttiklinikat ja niissä työskentelevät tai aborttia kannattavat poliitikot. Yksi vaarallisimmiksi katsotuista on yhdysvaltalainen abortteja vastustava Army of God ("Jumalan armeija"), joka on syyllistynyt mm. pommi-iskuihin, murhiin ja tuhopolttoihin.
Nykyaika > Kohteena elokuva

Kun Nikos Kazantzakiksen romaaniin perustuvaa elokuvaa Kristuksen viimeinen kiusaus (The Last Temptation of Christ, 1988) alettiin esittää Ranskassa, katoliset ääriliikkeet suorittivat sarjan terrori-iskuja elokuvaa esittäneitä teattereita vastaan. Ryhmät pyrkivät estämään sisäänpääsyn elokuvateatteihin ja katsomaan meneviä ihmisiä pahoinpideltiin. Haju- ja kyynelkaasupommeja räjäytettiin saleissa ja katsomoissa. Murheellisin ja tuhoisin oli katolisen fundamentalistiryhmän suorittama terrori-isku pariisilaiseen Saint Michel-elokuvateatteriin. Ryhmän jäsenet sytyttivät teatterin palamaan palopommilla kesken näytännön 22. lokakuuta 1988. Teatterissa olleista ihmisistä 13 loukkaantui, yksi hengenvaarallisesti. Pariisin arkkipiispa kardinaali Jean-Marie Lustiger vastusti elokuvan esittämistä näkemättä sitä, mutta kehotti ääriliikkeitä pidättäytymään väkivallasta.
Iskut vaikuttivat elokuvan levitykseen Ranskassa. 30 teatteria 50:stä lopetti elokuvan näytännöt ja kaavailtu katsojamäärä jäi 170 000 odotetusta puolesta miljoonasta katsojasta. Äärikristityt kokivat saaneensa voiton ja siirtyivät tekemään iskujaan Claude Chabrolin elokuvaa Naisten asioita esittäneitä teattereita vastaan. Yhdessä kyynelkaasupommihyökkäyksistä kuoli yksi katsoja sydänkohtaukseen etsiessään ulospääsyä teatterista.
Esimerkkejä kristillisestä terrorismista ja hyökkäyksistä

1940-luvulla Yhdysvalloissa perustettiin Christian Identity -niminen terroristijärjestö, joka uskoi armageddonin olevan lähellä ja, että oli aika ryhtyä pyhään sotaan muslimeita, juutalaisia ja kaikkia ei-valkoisia vastaan.
1969–2001 välisenä aikana Pohjois-Irlannissa vallinneiden levottomuuksien aikana katolilaisuuden ja  protestantismin nimikkeiden alle ryhmittyneet terroristiryhmät tappoivat lähinnä Pohjois-Irlannissa yli 3 000 ihmistä.
Vuonna 1987 Ugandassa perustettiin kristinuskoa ja afrikkalaista magiaa yhdistelevä Lord's Resistance Army, joka on surmannut arviolta 12 000 ihmistä.
1989 perustettiin äärikristillinen National Liberation Front of Tripura -terroristijärjestö. Se pyrkii Tripuran valtion irrottamiseen Intiasta itsenäiseksi valtioksi, joka järjestön mukaan tulisi olemaan osa jumalan ja Jeesuksen valtakuntaa.
2. lokakuuta 2004 kristitty terroristiryhmä tappoi 44 hindua ja haavoitti 118:a Intiassa.
Aiheesta muualla

http://www.religioustolerance.org/cr_ident.htm
http://www.terrorism-research.com/history/early.php
http://www.counterpunch.org/martin05132004.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Sari Krooks

| Sari Krooks> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. helmikuuta 1968 (ikä 56) Vaasa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Sartsu
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  161 cm
Paino:  53 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1983–2004
Aik. seurat:  Vaasan Sport Tampereen Ilves Toronto Aeros Beatrice Aeros DHC Lyss
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kanada 1990 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Suomi 1992 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Yhdysvallat 1994 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kanada 1997 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Suomi 1999 | jääkiekko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Länsi-Saksa 1989 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1991 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Latvia 1995 | jääkiekko |  |
Sari Kristiina Krooks (s. 2. helmikuuta 1968 Vaasa) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuului Suomen naisten ensimmäiseen olympiamitalin saavuttaneeseen jääkiekkojoukkueeseen.
Krooks edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta yksissä olympialaisissa, viisissä MM-kisoissa ja kolmissa EM-kisoissa. Hän voitti Naganossa 1998 olympiapronssia ja lisäksi MM-pronssia vuosina 1990, 1992, 1994, 1997 ja 1999 sekä EM-kultaa vuosina 1989, 1991 ja 1995. Kaikkiaan hän pelasi 90 maaottelua ja teki niissä tehopisteet 51+40=91 sekä istui jäähyllä 114 minuuttia.
Krooks korotettiin ensimmäisten naisten joukossa suomalaiseen Jääkiekkoleijona-kiekkoaateliin 2009.
Kotimaassaan Krooks edusti Vaasan Sportia ja Tampereen Ilvestä. Hän pelasi myös useiden vuosien ajan Pohjois-Amerikassa edustaen Toronto Aerosia, Russellia ja Beatrice Aerosia.
Jääkiekkouransa jälkeen Krooks kilpaili lumilautailussa jopa maailmancup-tasolla.
Krka

| Krka |
| --- | --- |

Alkulähde:  Ivančna Gorica  45°53′22″N, 14°46′17″E
Laskupaikka:  Sava  45°53′37″N, 15°36′1″E
Maat:   Slovenia
Pituus:  95 km
Alkulähteen korkeus:  275 m
Valuma-alue:  2 247 km²
Krka (saks. Gurk, lat. Corcoras) on joki Kaakkois-Sloveniassa. Krka on Savan sivujoki. Krka on 95 kilometriä pitkä, mikä tekee siitä Savinjan jälkeen pisimmän vain Sloveniassa virtaavissa joista.
Nimi

Ensimmäiset kirjalliset lähteet Krkasta ovat vuodelta 799, jolloin joesta puhuttiin nimellä Corca. Joesta on käytetty myös nimi Gurke (1025) ja Gurka fluvio (1249). Joen sloveenilainen nimi on peräisin slaavilaisesta sanasta Kъrka, joka perustuu romaaniseen sanaan Corcra tai Corca. Monilla joilla oli antiikissa tämän kaltaisia nimiä, ja sanan uskotaan olevan onomatopoeettinen.
Reitti

Krka saa alkunsa 10 kilometriä Ivančna Gorican kaupungista lounaaseen ja noin 26 kilometriä Ljubljanasta kaakkoon, josta se virtaa kaakkoon. Se ohittaan Žužemberkin, Dolenjske Toplicen, Novo meston, Otočec Castlen ja Kostanjevica na Krkin, kunnes se kohtaa Savan Brežicessä, lähellä Kroatian rajaa. Krkalla on kaksi pitkää sivujokea, Temenica ja Radulja.
Kristittyjä vastaan

| Kristittyjä vastaan> Κατὰ Χριστιανῶν.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Porfyrios
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia ja teologia uskontokritiikki
Julkaistu:  200/300-lukujen vaihde
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kristittyjä vastaan (m.kreik. Κατὰ Χριστιανῶν, Kata Khristianōn, lat. Adversus/Contra Christianos) oli Porfyrioksen kristinuskoa vastaan kirjoittama antiikin aikainen teos. Teos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia varhaiskristillisten kirjailijoiden kautta.
Historia

Porfyrios oli uusplatonilainen filosofi ja perinteisen hellenistisen uskonnon puolustaja. Hän oli merkittävä Plotinoksen ajatusten popularisoija ja uskontokriitikko. Kristittyjä vastaan kokoaa yhteen useamman teoksen, jotka Porfyrios kirjoitti paitsi kristinuskoa vastaan myös yleiseksi uskontokritiikiksi. Teokset kirjoitettiin joskus 200–300-lukujen vaihteessa. Kirjoituspaikka oli mahdollisesti Byzantion, tai sitten Porfyrioksen muiden teosten tavoin Sisilia.
300-luvun alussa monet kristityt kirjailijat kirjoittivat Porfyrioksen teoksia vastaan. Näihin kuuluvat muun muassa Arnobius, Lactantius, Eusebios, Hieronymus, Augustinus ja Makarios Magnesialainen. Eusebios mainitsee Porfyrioksen kritiikin teoksissaan Praeparatio evangelica ja Demonstratio evangelica, ja on mahdollista, että hän kirjoitti teokset juuri vastauksiksi Porfyriokselle. Omissa teoksissaan Eusebios vastaa arvosteluun ja pyrkii kumoamaan Porfyrioksen argumentit. Augustinuksella suuri osa Jumalan valtiosta vaikuttaa vastaavan Porfyrioksen esittämään kritiikkiin.
Porfyrioksen uskontokriittisten teosten kopiot poltettiin keisari Theodosius II:n aikana vuonna 448, minkä seurauksena ne eivät ole säilyneet nykyaikaan kokonaisina. Bysanttilaisena aikana niistä kiersi kuitenkin samanniminen lyhennelmä. Sen kautta alun perin erilliset teokset saivat yhteisen nimen Kristittyjä vastaan, ja ne alettiin nähdä yhtenä teoksena vasta noin vuoden 1000 tienoilla.
Sisältö

Teosten uskotaan koostuneen kolmesta osasta, joista ensimmäinen oli yleistä filosofista uskontokritiikkiä, ja toinen ja kolmas osa pitivät sisällään muun muassa Raamatun teksti- ja historiallista kritiikkiä. Kristinuskon lisäksi Porfyrios arvosteli myös muita uskontoja, kuten zarathustralaisuutta. Ensimmäinen osa tunnetaan erikseen myös nimellä Oraakkeleiden filosofia (Peri tēs ek logiōn filosofias, Περὶ τῆς ἐκ λογίων φιλοσοφίας eli De philosophia ex oraculis haurienda). Se koostui kolmesta kirjasta. Lactantius vaikuttaa tunteneen juuri tämän osan nimellä Kristittyjä vastaan. Loppuosat eli varsinainen Kristittyjä vastaan koostui viidestätoista kirjasta. Ne vaikuttavat olevan sama kuin Eusebioksen ja Hieronymuksen tuntema Kristittyjä vastaan.
Porfyrios kritisoi kristinuskoa useilla perusteilla. Osa kritiikistä perustuu Jeesuksen tekojen ja opetusten arvosteluun; ja osa apostoleiden ja evankelistojen arvosteluun henkilöinä, kuten syytöksiin heidän uskonsa heikkoudesta, syytöksiin valehtelusta, tai motiivien ja älynlahjojen kyseenalaistamiseen. Osa kritiikistä perustuu puolestaan Vanhan testamentin ja Uuden testamentin tekstikritiikkiin, kuten kohtiin, jotka vaikuttavat ristiriitaisilta. Porfyrios vaikuttaa lukeneen tekstejä paljon ja tuntevan ne hyvin. Esimerkiksi katkelmassa 15 hän huomauttaa, ettei kertomuksesta Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta ole olemassa yhtä versiota, vaan eri evankeliumien kuvaukset poikkeavat toisistaan. Siksi hän kysyy, oliko ristiinnaulittuja siis useita, vai yhden ristiinnaulitun kärsimys niin epäselvä, etteivät sen paikalla nähneet tienneet, miten se pitäisi kuvata. Tästä Porfyrios päättelee, ettei muihinkaan samojen henkilöiden kirjoittamiin kuvauksiin voi luottaa.
Kirjallisuutta

Becker, Matthias (toim.): Porphyrios, ”Contra Christianos”.  (Neue Sammlung der Fragmente, Testimonien und Dubia mit Einleitung, Übersetzung und Anmerkungen. [Porphyry, “Contra Christianos”: A New Collection of Fragments, Testimonia, and Dubia with Introduction, German Translation and Notes]. Texte und Kommentare 52)  De Gruyter, 2015.  ISBN 978-3-11-043215-2  (saksaksi)
Berchman, Robert M.: Porphyry Against the Christians.  (Ancient Mediterranean and medieval texts and contexts. Studies in platonisn, neoplatonism and the platonic tradition, nide 1)  Brill, 2005.  ISBN 9004148116  (englanniksi)
von Harnack, Adolf (toim.): Porphyrius, Gegen die Christen.  ([Porphyry, Contra Christianos])  Berlin:  Reimer, 1916.  (saksaksi)
Hoffmann, R. Joseph: Porphyry’s Against the Christians.  Amherst, New York:  Prometheus Books, 1994.  ISBN 0879758899  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Porphyry, Against the Christians (2004). The Fragments ccel.org.. Teoksesta säilyneet katkelmat von Harnackin kokoamina. Christian Classics Ethereal Library. (englanniksi)
Kroatia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 39. | 4 | 4 | 2 | 10 |
Kroatia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 lähtien. Maa on saavuttanut toistaiseksi neljä kultamitalia ja yhteensä kymmenen mitalia.
Kroatian ensimmäinen pisteille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt urheilija oli vuoden 2001 kisoissa kahdeksanneksi moukarinheitossa sijoittunut Ivana Brkljačić. Kisojen paras kroatialainen oli viisi päivää myöhemmin korkeushypyssä kuudenneksi sijoittunut Blanka Vlašić. Pariisin kisoissa 2003 Vlašić oli maansa ainoa pisteurheilija sijoituttuaan korkeudessa seitsemänneksi. Helsingissä 2005 Kroatia ei saavuttanut yhtään pistesijaa, mutta Osakassa 2007 Vlašić voitti maalleen ensimmäisen maailmanmestaruuden ja Berliinissä 2009 toisen. Daegussa 2011 hän saavutti hopeaa. Moskovassa 2013 Sandra Perković voitti kultaa kiekonheitossa. Pekingissä 2015 sekä Vlašić että Perković saavuttivat hopeaa. Lontoossa 2017 Perković voitti kultaa ja Stipe Žunić saavutti pronssia kuulantyönnössä. Ennen Žunićin kuulamitalia ainoa pistesijoille yltänyt kroatialainen miesurheilija oli moukarinheitossa seitsemänneksi Berliinissä 2009 sijoittunut András Haklits. Dohassa 2019 Perković saavutti pronssia ja Eugenessa 2022 hopeaa. Budapestissä 2023 Kroatia jäi ilman mitaleita ja maan ainoat pistesijaurheilijat olivat viidenneksi sijoittunut Sandra Perković ja seitsemänneksi sijoittunut kuulantyöntäjä Filip Mihaljević.
Kroatian MM-mitalit kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka>  | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Yhteensä> Kulta | Yhteensä> Hopea | Yhteensä> Pronssi | Yhteensä | Yhteensä> Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993–2005 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2007 Osaka | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 15. |
| 2009 Berliini | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 15. |
| 2011 Daegu | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 24. |
| 2013 Moskova | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 13. |
| 2015 Peking | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 2 | 20. |
| 2017 Lontoo | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 2 | 17. |
| 2019 Doha | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 31. |
| 2022 Eugene | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 33. |
| 2023 Budapest | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| Yhteensä | 0 | 0 | 1 | 4 | 4 | 1 | 4 | 4 | 2 | 10 | 39. |
Kroatian MM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sandra Perković | 2 | 2 | 1 | 5 | 2013–2022 |
| Blanka Vlašić | 2 | 2 | 0 | 4 | 2007–2015 |
| Stipe Žunić | 0 | 0 | 1 | 1 | 2017 |
Kreikan klassinen kuvanveisto

Praksiteleen Hermes, n. 340 eaa. Alkuperäinen veistos, Olympian arkeologinen museo.
Kreikan klassinen kuvanveisto (klassisen Kreikan kuvanveisto) viittaa antiikin Kreikan kuvanveistoon klassisella kaudella noin vuosina 480–323 eaa. Se voidaan jakaa tarkemmin kolmeen vaiheeseen, varhaiseen klassiseen kauteen (n. 480–450 eaa.), keskiseen eli korkeaan klassiseen kauteen (n. 450–400 eaa.) sekä myöhäiseen klassiseen kauteen (n. 400–323 eaa.)
Kreikkalainen kuvanveisto, samoin kuin muukin taide, kehittyi klassisella kaudella huippuunsa. Kuvanveistotaiteen nopea kehitys alkoi 400-luvun eaa. Ateenassa kaupungin noustua persialaissotien jälkeen merkittävimmäksi kaupunkivaltioksi. Veistokset kuvasivat pääasiassa idealisoituja ihmishahmoja, alastomia miehiä ja pitkään pääasiassa verhottuina olleita naisia. Kuvanveistäjät tavoittelivat ihanteellisia mittasuhteita. Ajan myötä veistokset kehittyivät yhä realistisemmiksi, asennot vapautuivat, ja myös tunneilmaisu kehittyi. Samalla myös naisvartaloita alettiin kuvata yksityiskohtaisemmin ja lopulta myös alastomina.
Klassisella kaudella vaikuttivat kaikkein merkittävimpiin kreikkalaisiin kuvanveistäjiin lukeutuvat Feidias, Polykleitos, Praksiteles ja Lysippos. Veistoksia tehtiin pääasiassa marmorista ja pronssista. Muutamia alkuperäisveistoksia on löytynyt arkeologisissa kaivauksissa tai esimerkiksi haaksirikoista, mutta suurin osa veistoksista tunnetaan vain myöhempien, yleensä roomalaisaikaisten kopioiden kautta.
Varhainen klassinen kausi

Varhaisen klassisen kauden tyyliä kutsutaan ankaraksi tyyliksi. Siinä kuvanveisto alkoi vähitellen ottaa etäisyyttä arkaaisen kuvanveiston jäykkyyteen. Tämä vaati yhä parempaa ymmärrystä ihmiskehosta. Samalla kuvanveistäjät pyrkivät yhä parempaan symmetriaan kehon eri osien välillä. Veistokset eivät myöskään olleet enää arkaaisten tavoin jäykän frontaalisia, vaan niitä voitiin katsella eri puolilta. Asennoissa alettiin käyttää kontrapostoa, jossa toinen jalka toimii tulijalkana, ja toinen on vapaa. Tämä mahdollisti myös yläruumiin realistisemman asettelun. Eräs muutosta parhaiten kuvaavista veistoksista on Kritioksen efebi (n. 480 eaa.). Se kuvaa realisista, luonnollisessa asennossa olevaa kehoa paremmin kuin mikään veistos ennen sitä.
Ankara tyyli on saanut nimensä aikakauden veistosten eräänlaisesta tyylikkäästä karuudesta ja tunneilmaisun niukkuudesta. Edeltävän kauden koristeellisuudesta on luovuttu, ja arkaainen hymy on korvattu enemmän tai vähemmän tuimalla ilmeellä. Samalla tunneilmaisu alkoi kuitenkin kehittyä, ja tunteita ilmaistiin pienillä yksityiskohdilla. Kasvojen sivuprofiili, jossa otsa ja nenä yhdistyvät lähes suoraksi linjaksi, on idealisoidun kreikkalainen.
Ankaralla kaudella pronssia alettiin käyttää enemmän veistoksissa. Eräitä esimerkkejä varhaisista, ankaran tyylin pronssiveistoksista ovat Delfoin ajomies (n. 475 eaa.) ja Riacen pronssipatsaat (n. 470–460 eaa.). Niihin kuuluvat myös Harmodios ja Aristogeiton eli Tyranninmurhaajat (477 eaa.), jotka tunnetaan vain roomalaisaikaisina marmorikopioina. Pronssin käyttö mahdollisti uudet, vapaammat asennot, kuten ojennetut kädet, mikä näkyy muun muassa Artemisionin jumalassa (n. 460–450 eaa).
Kritioksen efebi, n. 480 eaa.
Harmodios ja Aristogeiton, n. 477–476, roomalaiset kopiot.
Yksi Riacen pronsseista, n. 460 eaa.
Artemisionin jumala (Zeus?), n. 460–450 eaa.
Keskinen klassinen kausi

Keskinen eli korkea klassinen tyyli kehittyi hyvin nopeasti. Kasvoissa rauhallinen ilme korvasi ankaran tyylin tuimuuden. Veistosten anatomia tuli täsmällisemmäksi, ja asennot vieläkin luonnollisemmiksi ja rennommiksi. Aiemmat varhaisklassisen kauden veistokset alkoivat näyttää uusin verrattuna kömpelöiltä, ja arkaaisen kauden veistokset suorastaan tökeröiltä. Luonnollisuuden tavoittelu näkyi myös veistosten maalauskoristeluissa, joiden värit olivat aikaisempaa luonnollisempia ja herkeämpiä.
Keskinen klassinen kausi > Feidias

Feidias (toimi n. 460–430 eaa.) nähdään usein klassisen kauden suurimpana kuvanveistäjänä. Hän valvoi kotikaupunkinsa Ateenan Parthenonin rakentamista ja veistoskoristelun toteuttamista, ja veisti monet sen veistoksista itse. Parthenonin veistoskoristelua oli hänen lisäkseen toteuttamassa lukuisia apulaisia ja oppilaita. Feidiaan alkuperäisistä teoksista ovat säilyneet vain osa Parthenonin marmoriveistoksista eli temppelin friiseistä, metoopeista ja päätykolmiokoristeluista.
Kaikki Feidiaan pystyssä seisoneet veistokset tunnetaan vain kopioiden kautta. Antiikissa Feidias tunnettiin ennen kaikkea jumalpatsaistaan. Niihin lukeutuivat Parthenonin kulttikuva Athene Parthenos, muualla Akropoliilla sijainneet Athene Lemnia ja Athene Promakhos, sekä yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä luettu Zeuksen kuvapatsas Olympian Zeuksen temppelissä. Roomalaisaikainen Tiberin Apollon, joka on kopio mahdollisesti nuoren Feidiaan veistämästä alkuperäisestä veistoksesta (n. 450 eaa.), antaa hyvän kuvan Feidiaan tyylistä.
Tiberin Apollon, roomalainen kopio alkuperäisestä n. 450 eaa.
Parthenonin friisiä, n. 440 eaa.
Athene Parthenos, roomalainen kopio (200-luku) alkuperäisestä n. 438 eaa.
Zeuksen kuvapatsas Olympiassa, n. 430 eaa., nykyaikainen kuvitelma.
Keskinen klassinen kausi > Polykleitos ja Myron

Polykleitos (toimi n. 460–420 eaa.) pyrki veistoksissaan täydellisiin mittasuhteisiin, jotka hän kiteytti teoksessaan Kaanon. Hänen tunnetuimpiin veistoksiinsa kuuluvat keihäänkantaja eli Doryforos, joka oli mahdollisesti tarkoitettu Kaanonissa kuvattujen ihannemittojen ”ruumiillistumaksi”, sekä Diskoforos, Diadumenos ja Efesokseen tehty Haavoittunut amatsoni. Polykleitoksen teoksia ihailtiin ja kopioitiin paljon antiikin aikana. Jotkut pitivät hänen kotikaupunkiinsa tekemäänsä Argoksen Heran kuvapatsasta Olympian Zeuksen kuvapatsasta parempana.
Myron (toimi n. 450–430 eaa.) tavoitteli äärimmäistä realismia. Hänet tunnetaan ennen kaikkea kiekonheittäjää esittäneestä veistoksesta Diskobolos sekä erästä mytologista kohtausta esittäneestä veistoksesta Athene ja Marsyas.
Sekä Polykleitos että Myron tekivät veistoksensa pääasiassa pronssiin. Kummankin alkuperäiset veistokset ovat kadonneet, ja tunnetaan vain roomalaisaikaisten kopioiden kautta. Osa niistä on pronssisia ja osa marmorisia.
Myron, Athene veistoksesta Athene ja Marsyas, ennallistus alkuperäisestä n. 460–450 eaa.
Polykleitos, Doryforos, n. 450–440 eaa., kopio (1. vuosisata eaa./jaa.).
Polykleitos, Haavoittunut amatsoni, kopio (Berliinin tyyppi, 1. vuosisata jaa.).
Polykleitos, Diadumenos, n. 430–420 eaa., kopio (n. 100 eaa.).
Keskinen klassinen kausi > Muita kehityskulkuja

Naiset olivat kreikkalaisessa taiteessa pitkään toissijaisessa asemassa. Naisia esittävät veistokset lisääntyivät klassisella kaudella. Samalla naisten päällä oleva vaatetus väheni tai oheni asteittain, mikä mahdollisti yksityiskohtaisemman naisvartaloiden kuvauksen. Varhaisin tunnettu täysin alastonta naista esittävä veistostyyppi on niin kutsuttu Esquilinuksen Venus (alkuperäinen n. 450 eaa.), joka on harvinaisen varhainen poikkeus. Enemmässä määrin naisvartaloa paljastavia tai kokonaan alastomia naisveistoksia tehtiin vasta noin 420 eaa. alkaen. Niihin lukeutuvat Paionioksen Nike (n. 421 eaa.) Olympiasta sekä Sandaalinnyörejä avaava Nike (n. 420 eaa.) Ateenan Athene Niken temppelin friiseistä. Myöhemmin vastaavanlaisten veistosten kohteena oli erityisesti jumalatar Afrodite.
Esquilinuksen Venus, kopio (1. vuosisata eaa.) alkuperäisestä n. 450 eaa.
Paionioksen Nike, n. 421 eaa.
Sandaalinnyörejä avaava Nike, n. 420 eaa.