stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niittyrengaskehrääjä
Koko ja ulkonäkö

Niittyrengaskehrääjä on helposti tunnistettava perhonen, jonka sukupuolet ovat kuitenkin huomattavan erinäköiset. Koiraan etusiivet ovat vaalean kellanruskeat, ja niissä on kaksi lämpimänruskeaa poikkijuovaa, jotka koskettavat toisiaan siiven keskiosassa. Poikkijuovista sisempi kaartuu siiven puolivälissä suoraan kohti perhosen ruumista. Takasiivet ovat lämpimän ruskeat hieman vaaleammalla keskustalla. Naaras on selvästi koirasta kookkaampi ja ruumiiltaan rotevampi. Naaraan siipien pohjaväri on pähkinänruskea, ja etusiivessä on kaksi leveää, lähes suoraa, vaaleaa poikkijuovaa, joiden siiven keskiosan puoleinen reunus on terävä. Takasiipi on etusiiven värinen, mutta siinä on vain yksi vaaleampi, epäselvä poikkijuova. Molemmilla sukupuolilla siiven reunassa on jaksoittain vaaleita ja tummia ripsiä. Naaraan ruumis on kokonaan tummanruskea, koiraan pää ja keskiruumis ovat kellanruskeat ja takaruumis tumma. Siipiväli on koiraalla 24–32 mm ja naaraalla 34–40 mm.
Toukka.
Toukka.
Naaras.
Levinneisyys ja lentoaika

Niittyrengaskehrääjän levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja edelleen Etelä-Siperiaan, Mongoliaan ja Kiinaan. Pohjoismaissa se on eteläinen, ja merkittävimmät esiintymät löytyvät Ruotsin Öölannista ja Gotlannista. Suomessa lajia tavataan melko yleisenä vain Ahvenanmaalla ja lounaisrannikolla sekä harvinaisempana etelärannikkoa pitkin Venäjälle. Esiintymät ovat melko paikallisia ja havainnot häviävät hyvin nopeasti sisämaahan mentäessä. Perhoset lentävät heinäkuun puolivälistä elokuun puoliväliin.
Elinympäristö ja elintavat

Niittyrengaskehrääjä on elinympäristönsä suhteen vaatelias ja viihtyy pääasiassa matalakasvustoisilla, avoimilla ja lämpimillä paikoilla, joilla on kalkkipitoinen maaperä. Lisäksi sitä tavataan hiekkaisilla rannoilla. Perhoset lentävät iltahämärästä alkaen ja se saattaa olla paikoitellen erittäin runsaslukuinen. Molemmat sukupuolet lentävät valolle. Päivisin ne lepäävät kasvillisuuden joukossa, mutta lähtevät häirittyinä lentoon silloinkin. Naaras tuottaa 500–700 munaa, jotka se asettaa kasvien varsille lajille tyypillisiin, noin 40mm pitkiin, kasvin vartta spiraalimaisesti kiertäviin ryhmiin ja kuolee heti saatuaan munat laskettua. Munat talvehtivat.
Munat kuoriutuvat toukokuun alussa. Toukat viihtyvät ryhminä ja oleskelevat lähellä maanpintaa kehräämänsä seitin suojissa. Siirtyessään uuteen paikkaan toukat etenevät maastossa peräkanaa, muodostaen pitkiä jonoja. Toukkien kasvunopeus vaihtelee paljon ja yhdessä toukkapesässä voi olla hyvinkin erikokoisia toukkia. Täysikasvuisena toukka tekee kasvillisuuteen, lähelle maanpintaa läpikuultavan kotelokopan, jonka sisälle se erittää kirkasta, keltaiseksi jauheeksi kuivuvaa nestettä. Kotelovaihe kestää kolmisen viikkoa.
Ravinto

Toukat syövät pääasiassa erilaisia ruohovartisia kasveja, mutta myös vadelmaa ja pajuja.
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1535329  Wikispecies: Malacosoma castrensis  BioLib: 51095  BOLD: 205581  CoL: 3XKW4  EPPO: MALACS  Fauna Europaea: 443565  Fauna Europaea (new): fc8c192a-00b1-4038-803a-c1bd6250edf1  GBIF: 5101678  iNaturalist: 475345  LoB: 5201  NBN: NBNSYS0000005704  NCBI: 2566955  Observation.org: 10070  Open Tree of Life: 3096172  Laji.fi: MX.61412
Martta Niskavuori

| Martta Niskavuori |
| --- | --- |
 Martta Niskavuori Irja Lautian näyttelemänä elokuvassa Niskavuoren naiset (1938).
Luoja(t):  Hella Wuolijoki
Näyttelijä(t):  Hilkka Helinä Hillevi Lagerstam Irja Lautia Aino Lohikoski Maija-Liisa Márton
Ensi- esiintyminen:  Niskavuoren naiset
Viimeinen esiintyminen:  Entäs nyt, Niskavuori?
Henkilötiedot
Status:  suurtilan emäntä, tohtorinna
Sukupuoli:  nainen
Asuinpaikka:  Häme, Helsinki
Luonteenpiirteet:  konservatiivinen, periksiantamaton, epäitsenäinen
Suhteet
Puoliso(t):  Aarne Niskavuori, tohtori Varelius
Lapset:  muutamia
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Martta Niskavuori on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa Niskavuori-näytelmäsarjassa. Hän on sarjan keskushenkilön, Loviisan, ensimmäinen miniä.
Kuvitteellinen henkilöhistoria

Martta suorittaa tyttökoulun, ja hänen isänsä toivoo hänen suorittavan myös ylioppilastutkinnon. Avioliitto tulee väliin, kun Niskavuoren nuorin poika Aarne nai Martan lähinnä rahojen takia. Martan isä halusi avioehtoa, mihin Aarne ei suostunut. Martan sukutaustaa ei juuri valoteta Niskavuori-näytelmissä. Luonteeltaan Martta on negatiivinen, Aarnen on vaikea sietää hänen alituista narinaansa. Hän saa Aarnen kanssa neljä lasta. Elokuvasovituksissa lasten määrää ja sukupuolia on muuteltu. Martta on hyvin sovinnainen: hänen elämänsä täyttävät käsitöiden ja kirkkokuoron kaltaiset harrastukset. Toisaalta hän kaipaa pois nurkkakuntaisesta maalaiskylästä Helsinkiin ja matkailemaan ulkomaille.
Martta ja Aarne eroavat 1930-luvun alussa, kun Aarne lähtee Ilona Ahlgrenin matkaan. Martta jää Niskavuorelle anoppinsa Loviisan kanssa. Hän omistaa puolet Niskavuoresta ja harmittelee, kun hänen miljoonaomaisuutensa on kiinni suurtilassa. Eronsa jälkeen Martta alkaa seurustella Niskavuoren pehtoorin kanssa ja tulee tälle raskaaksi. Hän ei kuitenkaan halua naimisiin pehtoorin kanssa, ja Loviisan kauhistukseksi hän väläyttää aborttia. Tohtori Varelius on Martalle mieluisampi puolisovaihtoehto, joten he menevät naimisiin. Pehtoori muuttaa pois Niskavuorelta. Aarnen palatessa Niskavuoren isännäksi Martta myy osuutensa tilasta. Martasta tulee uuden avioliiton myötä tohtorinna Varelius ja hän muuttaa puolisoineen Helsinkiin.
Toisen maailmansodan aikana Martta perheineen tulee sotaa pakoon Niskavuoren maisemiin. Hän vaatii holhoojaa Niskavuorelle, sillä hänen tyttärensä perivät osan Aarnen osuudesta. Martan ainoa poika, Ville, kaatuu sotatoimissa.
Tulkitsijoita

Martta on mukana näytelmissä Niskavuoren naiset ja Niskavuoren leipä. Näytelmässä Entäs nyt, Niskavuori? hänen roolinsa on vähäisempi. Jokaisessa kolmessa näytelmässä on konflikteja Martan ja Loviisan välillä. Entäs nyt, Niskavuori? -näytelmässä Martan puolison sukunimi on muutettu Vareliuksesta Santalaksi, jolloin Marttaakin kutsutaan tohtorinna Santalaksi.
Niskavuoren naisten kantaesityksessa maaliskuussa 1936 Marttaa tulkitsi Aino Lohikoski. Valentin Vaalan mustavalkoelokuvassa Niskavuoren naiset Marttaa näyttelee Irja Lautia, vuoden 1958 värielokuvassa puolestaan Hilkka Helinä. Edvin Laineen Niskavuoren Aarne pohjautuu näytelmään Niskavuoren leipä. Siinä Marttaa näyttelee Hillevi Lagerstam, kuten myös Laineen elokuvassa Niskavuori taistelee. Vuoden 1984 Niskavuori-elokuvassa Marttana on Maija-Liisa Márton.
Njolgamjärvi

Njolgamjärvi (myös Nielkamajärvi, ven. Нелгомозеро, Nelgomozero) on maaseututaajama ja entinen asutushallinto Kontupohjan piirin läntisimmässä osassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. Nielkamajärven taajama sijaitsee noin 70 kilometriä Kontupohjasta länteen.
Entisen Njolgamjärven asutushallinnon alaisia kyliä olivat keskustaajaman lisäksi Vaatšila ja Vuohtjärvi (44 asukasta vuonna 1996). Koko asutushallintoalueella oli tuolloin 485 asukasta. Asukkaat saivat elantonsa pääasiassa metsätaloudesta.
Historia

Njolgamjärven kylät oli ennen 1920-lukua osa Mundjärven kuntaa. Jatkosodan aikana alue oli Suomen miehittämä 1941-44.
2000-luvun kuntauudistuksessa Njolgamjärvi lähikylineen liitettiin Petrovskin maalaiskuntaan.
Njörður P. Njarðvík

Njörður P. Njarðvík (s. 1936 Isafjörður, Islanti) on islantilainen kirjailija.
Njarðvík on toiminut muun muassa islannin kielen lehtorina Göteborgin ja Lundin yliopistoissa ja sen jälkeen Islannin yliopistossa dosenttina. Hän on osallistunut Islannin kulttuuri- ja yhteiskunnalliseen elämään. Hän on ollut Islannin radion hallintoneuvoston puheenjohtaja ja pohjoismaisen kirjallisuuspalkintolautakunnan jäsen. Islannin kirjailijaliiton puheenjohtajana hän aloitti vuonna 1978.lähde?
Njarðvík on julkaissut muun muassa runokokoelman, romaaneja, lastenkirjoja ja kirjallisuuden teoriaa käsitteleviä teoksia. Lisäksi hän on kirjoittanut lukuisia kirjallisuutta, kulttuuria ja politiikkaa käsitteleviä artikkeleita Islannin ja Skandinavian lehtiin.
Suomennetut teokset

Lähde
Kohtaloonsa tuomitut.  (Dauðamenn)  Suomentanut Juha Peura. Otava, 1985.  ISBN 9511082663
Piikki.  (Ekkert mál)  Suomentanut Juha Peura. Otava, 1986.  ISBN 9511085263
Vuorovesi.  (Í flæðarmálinu)  Suomentanut Tuula Tuuva. Otava, 1990.  ISBN 9511110284
Merilinna.  (Hafborg)  Suomentanut Tuula Tuuva. Otava, 1993.  ISBN 9511137506
Kuninkaan karhu (Auðun og ísbjörninn), suom. Marja Kyrö, Gummerus Carlsen 1991 ISBN 951-36-0137-4 (lastenkirja)
Muinainen Islanti (Island i forntiden, 1973), ruotsin kielestä suom. Marja Itkonen-Kaila, Helsinki: Otava 1989 ISBN 951-1-10245-1 (teos pohjautuu luentoihin, joita kirjailija piti Ruotsin-kaudellaan)
Matti Niiranen

Matti Niiranen
Matti Olavi Niiranen (s. 30. toukokuuta 1962 Oulu) on helsinkiläinen toimittaja, yrittäjä ja järjestöjohtaja. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta. Niiranen on ollut Keravan kaupunginvaltuutettu vuosina 1985–1990 ja Helsingin kaupunginvaltuutettu ja varavaltuutettu vuodesta 2013 alkaen.
Työura

Niiranen toimi Kansallinen senioriliitto ry:n toiminnanjohtajana 2016–2021. Yrittäjänä hän on työskennellyt 1994-2016 ja 2021- . Kokoomuksen Nykypäivä-lehden politiikan toimittajana hän oli 1987–1994. Vuonna 1994 hän oli Kyllä Euroopalle -kansanliikkeen lehden tuottaja ja vuodet 1995–2005 Suomen Eurooppaliike ry:n Eurometri-lehden päätoimittajana. Hän toimi 1997–2008 Pro Estonia -lehden kustantajana ja päätoimittajana ja sen verkkolehden päätoimittajana vuosina 2000–2009. Vapaana toimittajana hän on avustanut lukuisia eri lehtiä vuodesta 1994 alkaen. Niiranen toimi Koululaisjärjestöjen keskusliitto ry:n (KKL) pääsihteerinä ja Koulusanomat -lehden päätoimittajana 1982-84.
Koulutus

Niiranen kirjoitti ylioppilaaksi Keravan lukiosta vuonna 1982. Vuotta aiemmin hän oli valmistunut ylioppilaaksi Jacksonissa, Michiganissa YFU-vaihto-oppilasvuotensa päätteeksi. Niiranen on valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta pääaineenaan poliittinen historia. Sivuaineina hänellä ovat olleet kaupunkitutkimus, johtaminen ja valtio-oppi.
Politiikassa ja järjestöissä

Matti Niiranen vaikutti keskeisesti ylipolitisoituneen Suomen Teiniliiton lakkauttamiseen keväällä 1983 ja myöhemmin Suomen Lukiolaisten Liiton perustamiseen johtaneeseen kehitykseen 1983–1985. Vuonna 1985 liittokokouksessa Niiranen yritti Kokoomuksen Nuorten Liiton puheenjohtajaksi, mutta tässä kamppailussa hävittyään aloittikin KNL:n ja Tuhatkunnan yhteisen Tasavalta-lehden päätoimittajana 1987–1990.
Niiranen toimi Keravan kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä 1985–1990. Kokoomuksen puoluevaltuuston jäsen hän oli 1983–1987, eli kolme kautta. Eduskuntaan Niiranen pyrki Uudenmaan vaalipiiristä 1987 ja sai noin 3 000 ääntä. Presidentin valitsijamiesvaaleissa hän oli ehdokas vuonna 1988 (Harri Holkeri). Poliittiset luottamustoimet hän jätti 1990 keskittyäkseen politiikan toimittajan työhön. Vuonna 1994 hän perusti oman viestintäalan yrityksen, ja toimi sen jälkeen yrittäjän ja vapaan toimittajan töidensä ohessa muun muassa kolmen kokoomuslaisen kansanedustajan poliittisena avustajana.
2012 kuntavaaleissa Niiranen valittiin Kokoomuksen listalta Helsingin kaupunginvaltuustoon 955 äänellä. Hän toimi valtuustokauden 2013-2017 kaupunkisuunnittelulautakunnan jäsenenä ja Uudenmaan liiton maakuntahallituksen varajäsenenä. Helsingin kaupunginteatteria hallinoivan teatterisäätiön hallituksen varapuheenjohtajana hän on toiminut vuodesta 2013 alkaen. Kuntavaaleissa 2017 hän oli aluksi menossa läpi, mutta putosi tarkastuslaskennan jälkeen valtuustosta, koska hänelle oli alustavasti merkitty vahingossa sata ääntä liikaa. Hän keräsi lopulta 575 ääntä ja tuli varavaltuutetuksi kaudelle 2017-2021. Niiranen valittiin kesäkuussa 2017 Helsingin seudun ympäristöpalvelut -kuntayhtymän (HSY) hallituksen jäseneksi. Kuntavaaleissa 2021 Niiranen sai Helsingissä 681 ääntä ja tuli varasijalle, minkä jälkeen kokoomus nimesi hänet kaudelle 2021–2025 jäseneksi sosiaali- ja terveyslautakuntaan sekä sote-yksilöasioiden jaostoon ja Helsingin teatterisäätiön hallitukseen. Niiranen oli Kiinteistöliitto Uusimaa ry:n hallituksen jäsen 2015–2019.
Niiranen on paneutunut Suomen eläke-, sosiaali- ja terveyspolitiikkaan työssään Kansallisen senioriliiton toiminnanjohtajana ja kirjoittanut aiheesta lukuisia artikkeleita. Hän toimi 2016–2021 Eläkeläisliittojen etujärjestö EETU ry:n hallituksessa ja työvaliokunnassa sekä muun muassa Soste Suomen sosiaali-ja terveys ry:n valtuuston jäsenenä sekä Kansaneläkelaitoksen eläkeasiainneuvottelukunnassa ja Eläkefoorumissa.
Suomen Viro-yhdistysten liitto ry:n varapuheenjohtajana (1995–2000) hän vahvisti järjestön organisaatiota vastaamaan nousevan valtakunnallisen Viro-toiminnan tarpeita. Niiranen on toiminut Helsingin käräjäoikeuden lautamiehenä (2005–2013).
Yksityiselämä

Matti Niiranen avioitui vuonna 2000 Suvi Rihtniemen kanssa.
Kunnian- ja huomionosoitukset

Suomen Leijonan ritarikunta, ritarimerkki (SL R) (2012)
Viron Tasavalta, Maarjamaan Risti IV luokka (2006)
Suomen Sotaveteraaniliitto, ansiomitali (2022)
Kansallinen Kokoomus rp, kultainen ansiomerkki (2022)
Kokoomuksen Nuorten Liitto, kultainen ansiomerkki (2012)
Suomen Yrittäjät, kultainen yrittäjäristi (2014)
Suomen Viro-yhdistysten liitto, ansiomerkki (2000)
Kansallinen Kokoomus rp, 100-vuotisjuhlamitali (2018)
Kansallinen senioriliitto, 50-vuotisjuhlamitali (2021)
Helsingin Kokoomus ry, kultainen ansiomerkki (2013)
Asko Nivala

Asko Nivala (s. 29. lokakuuta 1980 Pudasjärvi) on suomalainen kulttuurihistorioitsija, joka on tutkinut erityisesti 1800-luvun romantiikan historiaa sekä kehittänyt digitaalisten ihmistieteiden tutkimusmenetelmiä. Nivala on työskennellyt Turun yliopistossa tutkijana vuodesta 2007. Filosofian tohtoriksi Nivala väitteli vuonna 2015 aiheenaan kulta-aika Friedrich Schlegelin varhaisromanttisessa historianfilosofiassa. Nivala julkaisi väitöskirjaan perustuvan monografian The Romantic Idea of the Golden Age in Friedrich Schlegel's Philosophy of History vuonna 2017. Kulttuurihistorian dosentuuri Nivalalle myönnettiin 2018. Monografian ja toimittamiensa teosten ohella Nivala on julkaissut useita tieteellisiä artikkeleita ja katsauksia.
Nivala on Niin & näin -lehden toimituskunnan jäsen. Vierailevana tutkijana Nivala on toiminut Mainzin yliopistossa vuonna 2017 sekä digitaalisten ihmistieteiden keskuksessa NULab for Texts, Maps, and Networks (Northeastern University, Boston) vuonna 2019.
Vuonna 2022 Nivalan johtamalle tutkimushankkeelle Suomalaisen kirjallisuuden atlas 1870–1940 myönnettiin Alfred Kordelinin säätiön Suuret kulttuurihankkeet -apuraha.
Kirjat

Nivala, Asko & Mähkä Rami (toim.): Tulkinnan polkuja. Kulttuurihistorian tutkimusmenetelmiä. Turku: k & h 2012. ISBN 978-951-29-4868-0. (PDF)
Hannu Salmi, Asko Nivala & Jukka Sarjala (toim.): Travelling Notions of Culture in Early Nineteenth-Century Europe. New York: Routledge, 2016. ISBN 978-1-138-12243-7.
Asko Nivala: The Romantic Idea of the Golden Age in Friedrich Schlegel's Philosophy of History. New York: Routledge, 2017. ISBN 978-1-13863518-0.
Aiheesta muualla

Asko Nivalan kotisivu
Juuso Pekkinen: Romantiikan aikakauden laineita. Yleisradio 7.11.2018.
Asko Nivalan kirjoituksia niin & näin -lehdessä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  ResearcherID  Scopus 
Muut:  IdRef
Anaïs Nin

| Anaïs Nin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. helmikuuta 1903 Neuilly-sur-Seine, Ranska
Kuollut: 14. tammikuuta 1977 (73 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  Kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  päiväkirja, eroottinen kirjallisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anaïs Nin (oik. Angela Anaïs Juana Antolina Rosa Edelmira Nin y Culmell, 21. helmikuuta 1903 Neuilly, Ranska – 14. tammikuuta 1977 Los Angeles, Yhdysvallat) oli ranskalais-yhdysvaltalainen, kuubalaisille vanhemmille syntynyt kirjailija, joka kirjoitti romaaneja ja novelleja. Nin tunnetaan erityisesti alkujaan omakustanteina julkaistuista päiväkirjoistaan.
Elämä ja ura

Nin syntyi Ranskassa vuonna 1903. Hän muutti vuonna 1914 äitinsä mukana New Yorkiin, missä hän kävi koulua kunnes palasi myöhemmin Eurooppaan. Ninin ensimmäinen julkaistu teos oli D. H. Lawrence: An Unprofessional Study (1932), joka johti elinikäiseen ystävyyteen yhdysvaltalaiskirjailija Henry Millerin kanssa.
Toisen maailmansodan alettua Nin palasi New Yorkiin, missä hän julkaisi omakustanteisesti lisää romaaneja ja novelleja. Ne eivät saaneet kriitikoilta tunnustusta, vaikka moni johtava kirjallisuuden hahmo arvostikin niitä. Vuonna 1966 ilmestynyt ensimmäinen osa hänen päiväkirjoistaan toi hänelle vihdoin mainetta kirjailijana. Päiväkirjat kattavat vuodet 1931–1974. Tietyt sensuroimattomat kohdat hänen päiväkirjoistaan julkaistiin vasta Ninin ja hänen aviomiehensä kuoleman jälkeen.lähde? Päiväkirjojen myötä myös Ninin aiempi teos Cities of the Interior (1959) alkoi herättää kiinnostusta.
Ninin kirjallinen tuotanto oli kiisteltyä hänen elinaikanaan ja hänen kuoltuaankin. Moni kriitikko on ihaillut hänen ainutlaatuista naiseuden kuvaustaan, lyyristä tyyliään ja psykologista ymmärrystään. Toiset ovat arvostelleet hänen omasta täyttymyksestään huolehtimista omahyväiseksi ja narsistiseksi. Hänen postuumisti julkaistu teoksensa Erotica (1977) sekä kokoelma tilaustyönä 1940-luvulla tehtyjä eroottisia tarinoita vahvistivat kahtiajakoista suhtautumista häneen.
Philip Kaufman ohjasi vuonna 1990 elokuvan Henry ja June, joka perustuu Ninin varhaisiin päiväkirjoihin.
Kirjallinen tuotanto

Portaat tuleen.  (Ladders to the Fire, 1946)  Suomentanut Raija Mattila. Helsinki:  Otava, 1975.  ISBN 951-1-02162-1
Vakoilija rakkauden talossa.  (A Spy in the House of Love, 1954)  Suomentanut Pentti Saarikoski. Helsinki:  Otava, 1974.  ISBN 951-1-01455-2
Kuuaurinkojuhla.  (Collages, 1964)  Suomentanut Raija Mattila. Helsinki:  Otava, 1976.  ISBN 951-1-02488-4
Päiväkirja 1931–1934.  (The Diary of Anaïs Nin, 1966)  Suomentanut Raija Mattila. Helsinki:  Otava, 1977.  ISBN 951-1-04492-3
Päiväkirja 1934–1939 (1978) ISBN 9511049615
Erotica (1979) ISBN 9510094528
Päiväkirja 1939–1944 (1980) ISBN 9511054953
Pikkulinnut: eroottisia novelleja (1981) ISBN 9513525228
Päiväkirja 1944–1947 (1982) ISBN 9511067591
Päiväkirja 1947–1955 (1984) ISBN 9511077988
Päiväkirja 1955–1966 (1986) ISBN 9511090283
Pikkulinnut: eroottisia novelleja (1989) ISBN 9512035227
Päiväkirja 1966–1974 (1989) ISBN 9511094483
Erotica (1990) ISBN 9510162116
Henry ja June (1991) ISBN 9510169102
Aiheesta muualla

Anaïs Nin Foundationin verkkosivut (englanniksi)
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Bair, Deirdre: Anais Nin: A Biography.  New York:  Putnam, 1995.  ISBN 0-399-13988-5  (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Aarre Nojonen

Aarre Anton Nojonen (21. elokuuta 1926 Ruovesi – 25. syyskuuta 1977 Moskova, Neuvostoliitto) oli suomalainen toimittaja, joka muistetaan parhaiten Yleisradion Moskovan-kirjeenvaihtajana 1960-luvulta.
Nojonen valmistui keskikoulusta 1944, kävi Sirola-opiston 1948–1949 ja opiskeli 1953–1957 myös Pekingin yliopistossa, jossa oppi kiinan kielen. Hän aloitti työskentelynsä sanomalehden toimittajana Tampereella vasemmistolaisessa Hämeen Yhteistyö -lehdessä 1949–53. Kansan Uutisten toimittajana hän oli 1957–1960 ja lehden kirjeenvaihtajana Moskovassa 1960–1964. Vuonna 1960 hänestä tuli Yleisradion Moskovan-kirjeenvaihtaja, aluksi freelancerina ja 1965–69 vakituisena. Vuosina 1964–1965 hän toimi radion uutistoimituksen ulkomaantoimittajana.
Moskovassa vietettyjen kirjeenvaihtajavuosien jälkeen Nojonen työskenteli Helsingissä Yleisradion uutistoimituksen ulkomaantoimittajana 1969–1975. Noina vuosina hän teki myös televisiodokumentteja Neuvostoliitosta ja Baltian maista. Vuonna 1975 Nojonen siirtyi uudelleen Yleisradion Moskovan kirjeenvaihtajaksi. Hän kuoli yölliseen sydänkohtaukseen Moskovassa 1977.
Hän oli toimittajana arvostettu muun muassa sujuvan kiinantaitonsa ansiosta. Hän teki jopa kiinan kielen alkeiskirjan, jonka Suomi–Kiina-seura julkaisi 1957.
Puoluekannaltaan Nojonen oli kommunisti. Hänet on haudattu Maunulan uurnalehtoon.
Aiheesta muualla

Koskivoimaa, kuvakin
Opiskelutoveri Kalle Kuittisen artikkeli (englanniksi)
Uskali, Turo: ”Älä kirjoita itseäsi ulos.” Suomalaisen Moskovan-kirjeenvaihtajuuden alkutaival 1957-1975. Tohtorinväitös, Jyväskylä Studies in Humanities 6, Jyväskylän yliopisto 2003. ISBN 951-39-1543-3.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva  Yle
Heta Niskavuori

| Heta Niskavuori |
| --- | --- |
 Heta Niskavuori Rauni Luoman näyttelemänä elokuvassa Niskavuoren Heta (1952).
Luoja(t):  Hella Wuolijoki
Näyttelijä(t):  Rauni Luoma Tuire Salenius Leena Suomu Bertta Tammelin
Ensi- esiintyminen:  Niskavuoren nuori emäntä
Viimeinen esiintyminen:  Niskavuoren Heta
Henkilötiedot
Status:  suurtilan (Niskavuori) vanhin tytär, suurtilan (Muumäki) emäntä, sittemmin kartanon omistaja
Sukupuoli:  nainen
Kotipaikka:  Häme
Asuinpaikka:  Häme
Luonteenpiirteet:  lujatahtoinen, ahkera, pitkävihainen, materialistinen
Suhteet
Sisarukset:  Juhani, Antti, Kustaava, Sauna-Maija
Puoliso(t):  Akusti Muumäki
Lapset:  Jaakko, Aliina, Kerttu
Sisarusten lapset:  Juhani, Fredrik, Kaarle, Matti, Aarne, Saima, Anna-Liisa
Muut sukulaiset:  käly Loviisa Niskavuori, anoppi Mari
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Heta Niskavuori on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa Niskavuori-näytelmäsarjassa. Hän on sarjan keskushenkilön Loviisan käly. Hetaa on näytellyt muun muassa Rauni Luoma.
Kuvitteellinen henkilöhistoria

Heta on naissivuosa 1880-luvulle ajoittuvassa näytelmässä Niskavuoren nuori emäntä ja nimiosa 1890–1920-luvuille ajoittuvassa näytelmässä Niskavuoren Heta. Hän on vahvatahtoinen jääräpäisyyteen asti. Lisäksi hän on ahne, katkera ja ylpeä. Näytelmässä Niskavuoren nuori emäntä Heta asuu vielä lapsuudenkodissaan Niskavuorella. Hänellä on kaksi veljeä, Juhani ja Antti, sekä pikkusisko Kustaava. Alkuun Hetan on vaikea hyväksyä Juhanin vaimoa Loviisaa Niskavuoren valtiattareksi. Heta on hyvin säätytietoinen, eikä hyväksy edes sitä, että Loviisa istuu katsomassa kivitöitä. Sulhasten suhteen hän on nirso, ja päätyy lopulta naimisiin Niskavuoren rengin, Akusti Harjulan kanssa. Hetan varsinainen ihastus, Santeri Lammentausta, ehtii Hetan harmiksi avioon Esterinsä kanssa.
Muutama vuosi Niskavuoren nuoren emännän tapahtumien jälkeen Heta ja Akusti menevät naimisiin ja muuttavat Muumäelle, joka on vaatimaton tönö. Pinta-alaa sitä vastoin on runsaasti. Hetan päämääränä on nostaa Muumäki mahtitilaksi ja rakennuttaa uusi pytinki. Hän hyväksyy Akustin toimet Muumäen vaurastuttamiseksi, vaikka mies ei niistä vaimonsa mielipidettä etukäteen kysykään. Heta ei opi arvostamaan Akustia, vaan pitää tätä renkinä vielä silloinkin, kun Muumäen uusi hieno pytinki on rakennettu ja tilan pinta-ala on kasvanut useisiin satoihin hehtaareihin. Hetalla on poika, Jaakko, jonka biologinen isä on Santeri Lammentausta. Akustin kanssa Hetalla on kaksi tytärtä, Aliina ja Kerttu. Lapsiaan Heta ei halua kouluttaa, päinvastoin kuin Loviisa ja Juhani kouluttavat omiaan. Heta määrittelee heidät Akustin sukutaustan kautta rengin lapsiksi. Hetan ikää ei ole kerrottu, aivan nuorena neitona hän ei kuitenkaan muuta synnyintilaltaan Muumäelle. Nimikkonäytelmänsä viimeisessä kuvaelmassa Heta on leski.