stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruotsinlaiva
Ruotsinlaivat yhteiskunnallisena ilmiönä

Ruotsinlaiva on monen keski-ikäisen suomalaisen merkittävä sukupolvikokemus lapsuuden ja nuoruuden ajalta, jännittävä ja vähän syntinen. Kymmenille tuhansille suomalaisille ruotsinlaiva on vuosikymmenten mittaan ollut elämän ensimmäinen ulkomaanmatka. Ensimmäisinä vuosikymmeninä, kun muoti-ilmiöt rantautuivat Ruotsiin selvästi Suomea aiemmin, Tukholmassa näki miltä Suomi tulee näyttämään muutaman vuoden kuluttua. Myöhemmin Ruotsin-risteilyistä on samoille ihmisille tullut arkisempaa perhematkailua, jossa nautitaan yhdessäolosta ja valmiiseen pöytään istumisesta muttei silti enää aina valita sitä halvinta vaihtoehtoa.
Toimittaja Riku Rantalan mukaan ruotsinlaivaristeily on yhä suomalaisen yhtenäiskulttuurin ilmentymä, kuin modernia kansallistarustoa: ”Laivalta löytää eskapismia, glamouria ja lupauksen seikkailusta.” Ruotsinristeilyt tunnetaan vapaamielisestä alkoholinkäytöstä ja seksisuhteiden etsinnästä. Heidi Köngäs kirjoitti vuonna 1981, miten ruotsinlaivojen yövuorojen eroottinen lataus perustuu tietoon siitä, että jokainen ihminen jonka tapaa viettää yönsä laivassa..
Historiaa

1900-luvun alkupuolella Itämeren yli saattoi viedä henkilöautonsa matkustaja- tai rahtilaivan kansilastina, parikymmentä autoa kerrallaan satamanosturin kannelle nostamina. Itämeren matkustajalaivaliikenne alkoi kehittyä 1950-luvulla, kun pohjoismainen passivapaus astui voimaan vuonna 1954 ja henkilöautokanta alkoi Suomessakin tuontisäännöstelystä huolimatta kasvaa. Suomalaiset tosin vieroksuivat autoilua Ruotsissa maan vasemmanpuoleisen liikenteen takia vuoteen 1967 saakka, jolloin Ruotsissakin siirryttiin ajamaan oikealla. Matkailu tilausbusseilla Suomesta Ruotsiin ja edelleen Keski- ja Etelä-Eurooppaan kasvatti myös suosiotaan 1950-luvulta alkaen.
Kun Tanskan ja Ruotsin väliin Juutinrauman salmeen avattiin autolauttayhteys, Suomen Autoklubi, Tieliikenneyhdistys, Linja-autoliitto ja Suomen Kuorma-autoliitto alkoivat kannustaa laivanvarustajia kehittämään Suomen ja Ruotsin välistä autolauttaliikennettä. Ensimmäinen autolauttayhteys Suomen ja Ruotsin välillä oli Pohjanlahden kapeimman kohdan Merenkurkun reitti Vaasasta Ruotsin Uumajaan, jolla Rederi Ab Vasa-Umeån sivuporttialus Korsholm III alkoi liikennöidä joulukuussa 1958. Jo vuosikymmeniä yhteistyötä tehneet varustamot, suomalaiset Bore ja SHO-FÅA (myöh. Effoa) sekä ruotsalainen Stockholms Rederi Svea, löysivät toisensa tässäkin ja perustivat vuonna 1957 varustamon nimeltä Oy Siljavarustamo – Ab Siljarederiet lauttaliikennettä hoitamaan. Turusta kulkenut matkustajahöyrylaiva S/S Silja tai Helsingistä ajanut rahtihöyrylaiva S/S Warjo eivät kuitenkaan vielä olleet varsinaisia autolauttoja. Ensimmäisen autolauttansa Siljavarustamo tilasi vuonna 1959, kun markkinoille oli tullut kilpailijaksi Vikinglinjen ja sen autolautta S/S Viking, Englannin kanaalin liikenteestä hankittu hytitön ”päivälaiva”, joka kulki aluksi Korppoon Galtbystä Maarianhaminan kautta Norrtäljen Gräddöhön, kunnes lähtösatamiksi vaihtuivat Suomessa Parainen ja Ruotsissa Kapellskär.
Historiaa > Ensimmäiset oikeat autolautat

Siljavarustamo vastasi Vikingin haasteeseen aluksi vuonna 1960 käyttöön otetulla S/S Borella, joka risteili aluksi pääasiassa Turusta Maarianhaminan kautta Tukholman Skeppsbrolle. Aluksessa oli sivuportilla varustettu autokansi, jonne mahtui 65 henkilöautoa ja kuusi bussia. Wärtsilän telakalta valmistui Siljan Turku–Norrtälje-reitille vuonna 1961 M/S Skandia, jossa oli ensimmäisenä Suomessa läpiajettava autokansi perä- ja keulaportteineen. Varustamo Slite muutti vuonna 1959 rahtilaiva M/S Sliten autolautaksi liikennöimään Maarianhaminan ja Ruotsin Simpnäsin väliä. Vuonna 1964 Slite sai käyttöönsä vasta valmistuneen autolautan nimeltä M/S Apollo, jonka punaisessa kyljessä luki isolla markkinointinimi Ålandspilen, ”Ahvenanmaan nuoli”. Neljäs ruotsinlaivayhtiö oli vuonna 1963 aloittanut Ålandsfärjan, jonka samanniminen autolautta oli muutettu Englannin kanaalissa liikennöineestä, vuonna 1933 rakennetusta S/S Brittanysta. Se aloitti liikenteen Maarianhaminan ja Ruotsin Gräddön välillä. Kesällä 1961 nykyisen Eckerö Linen edeltäjä Rederi Ab Eckerö alkoi liikennöidä Uudenkaupungin, Eckerön ja Grisslehamnin väliä Norjan vuonoihin rakennetulla 50-metrisellä M/S Alphalla, joka kuitenkin kaatui Grisslehamnin satamassa saman vuoden marraskuussa ja reitti keskeytyi. Alus kunnostettiin ja palveli sitten Eckerö–Grisslehamn-linjalla vuodesta 1962 vuoteen 1976 nimellä Alandia. Toinen varhainen alus tällä reitillä oli ruotsalaisvarustamon omistama M/S Rospiggen. Uuttakaupunkia autolautan lähtösatamana kokeiltiin vielä kesällä 1962 sivuporttialus S/S Brynhildillä, mutta reitti Öregrundiin lopetettiin seuraavana vuonna. Syksyllä 1964 ja 1965 ruotsalaisen Stena Linen Wappen von Hamburg liikennöi Turun ja Tukholman väliä, ensin nimellä Jätten Finn ja sitten nimellä MacFinn, vetonauloinaan tanssiorkesteri, bingo ja ruletti. MacFinn aloitti ruotsinlaivojen hintakilpailun. Stena Line kuljetti kesällä 1966 matkailijoita myös Kemin ja Luulajan väliä pienellä Afrodite-laivalla. Raumalta liikennöitiin Gävleen 1966–1967 tanskalaisella vuonna 1930 rakennetulla M/S Polarilla ja uudelleen kesällä 1974 ruotsalaisvarustamon Puolan lipun alla purjehtineella M/S Mazowszella.
Vuonna 1966 Vikinglinjen, Slite ja SF-Lineksi muuttunut Ålandsfärjan lopettivat keskinäisen kilpailun ja perustivat yhteisen markkinointiyhtiön Viking Linen. Se otti kaikkien laivojensa tunnusväriksi Sliten Apollo-laivan punaisen. Pian myös Siljavarustamo purettiin ja tilalle perustettiin 1971 Vikingin mallin mukainen kolmen erillisen varustamon yhteinen markkinointiyhtiö Silja Line. Siihen asti ryhmän neljä varustamoa oli markkinoinut autolauttamatkojaan yksinkertaisesti nimellä Ruotsinlaivat, muun muassa ”juna–laiva–juna”-paketteina yhdessä Suomen ja Ruotsin valtionrautateiden kanssa..
Historiaa > Hintakilpailua ja hulinointia

Ruotsinlaivoja tarvitsi 1960-luvulla yhä enemmän kansainvälinen rekkaliikenne, joka lisääntyi tuontisäännöstelyn poistuttua, suomalaisten ostovoiman vahvistuessa ja Suomen viennin suuntautuessa sotakorvausvuosien jälkeen yhä enemmän Neuvostoliiton sijasta länsimarkkinoille. Suomalaisten vapaa-aika lisääntyi vuoden 1960 vuosilomalain myötä 18–24 päivään vuodessa. Myös vilkas siirtolaisuus Suomesta Ruotsiin lisäsi 1960-luvulla ruotsinlaivojen tarvetta ja kysyntää. Juhlapyhinä ja kesäloma-aikoina autolautat täyttyivät Suomeen sukuloimaan palaavista ruotsinsuomalaisista. Helsingin Sanomissa kuvattiin vuonna 1971 kansimatkustajien kyynärpäätaktiikkaa täpötäydellä ruotsinlaivan yövuorolla. Toimittajien mukaan kohteliaisuus oli ruotsinlaivalla rikos, koska kohteliaasti toimimalla jäi ilman istuinpaikkaa, hytistä puhumattakaan: ”Jos senkin jälkeen käyttäydyt arvokkaasti, jäät ilman ruokaa, juomaa ja välipalaa.” Toimittaja Maija Dahlgren ihmetteli samana vuonna Suomen Kuvalehdessä, miksi ruotsinlaivalle vain matkustaakseen tulleen ihmisen piti kärsiä räyhäämisestä, oksentelusta, rivouksien kuuntelemisesta ja hulinoinnista, jolle laivojen henkilökuntakin hänen mukaansa vain levitteli käsiään.
Huippusesonkien ulkopuolella matkustajia houkuteltiin laivoille ilmaisilla kansilipuilla luottaen siihen, että he käyttävät riittävästi rahaa verottomiin ostoksiin ja ravintolapalveluihin. Kalliiden hyttipaikkojen sijaan pelkät kansiliput riittivätkin monille: ruotsinlaivojen yövuoroilla ei joko nukuttu ollenkaan tai yritettiin nukkua sisäkansien lepotuoleissa tai makuupusseissa ulkokansilla ja käytävillä.
Ruotsinlaivojen (ruots. Finlandsbåtar tai Finlandsfärjor) myötä myös ruotsalaiset alkoivat kiinnostua jonkin verran Manner-Suomessa vierailemisesta, mutta erityisesti lyhyistä alkoholipitoisista huviristeilyistä Ahvenanmaalle ja takaisin. Eckerö Linjen oli kuljettanut matkustajia ja autoja Maarianhaminaan Ruotsin Grissleholmista jo vuodesta 1960, ja Effoa kokeili kesän 1961 ajan nopeaa henkilöliikenneyhteyttä Tukholmasta Maarianhaminaan kantosiipialus Sirenalla. Kymmentä vuotta myöhemmin Ruotsin ja Ahvenanmaan väliseen liikenteeseen erikoistuivat ahvenanmaalainen Birka Line vuodesta 1971 ja Merilinja-televisiosarjasta (engl. The Onedin Line) nimensä ottanut tukholmalainen Ånedin-Linjen vuodesta 1973. Birka Linen Birka Princess tuli puolestaan tunnetuksi ruotsinlaiva-aiheisen televisiosarjan Varustamo (Rederiet, 1992–2002) kuvauspaikkana nimellä Freja.
Historiaa > 2000-luvun vaikeudet ja fuusiot

Suomen ja Ruotsin liityttyä Euroopan unioniin maiden piti sopeutua verottomien alkoholi- ja tupakkatuotteiden myyntikieltoon EU:n sisäisessä liikenteessä heinäkuun alussa 1999. Suomen ja Ruotsin välisessä liikenteessä ratkaisun muodosti Ahvenanmaan asema: itsehallinnollisen maakunnan aluetta pidetään välillisessä verotuksessa ”kolmantena alueena”, mikä mahdollistaa verovapaiden tavaroiden myynnin Ahvenanmaan ja muiden EU:n jäsenvaltioiden välillä matkustaville. Käytännössä tämä merkitsi, että ruotsinlaivat ovat siitä lähtien poikenneet aina pikaisesti Ahvenanmaalla, jolloin säännöksen ehto täyttyy. Pohjoisempien reittien ruotsinlaivoille tämä ei ollut mahdollista, joten niiltä taxfree-kauppa loppui vuonna 1999 kokonaan. Pian Silja Line lopettikin Vaasanlaivojen toiminnan, mutta tilalle tuli vaasalaisen ravintola- ja hotelliyrittäjän Rabbe Grönblomin perustama RG Line, joka kuitenkin ajautui konkurssiin vuonna 2011. Sen jälkeen Vaasan kaupunki ja Uumajan kunta perustivat yhteisen varustamon nimeltä NLC Ferry hoitamaan Merenkurkun liikennettä markkinointinimellä Wasaline ja reitillä aiemminkin kulkeneella M/S Wasa Express -autolautalla.. Vuonna 2021 M/S Aurora Botnia korvasi Wasa Expressin.
Turku–Tukholma- ja Naantali–Kapellskär-reittien ruotsinlaivat alkoivat 1. heinäkuuta 1999 käyttää yövuoroillaan Långnäsin satamaa Lumparlandissa, joka oli viimeksi ollut matkustajalaivojen käytössä 1970-luvun puolivälissä ja avattiin nyt uusittuna. Väylän varrella sijaitsevassa Långnäsissä piipahdus säästää matka-aikaa tunnin verrattuna päivälaivojen poikkeamiseen Maarianhaminassa.
Vuosituhannen vaihteessa ruotsinlaivayhtiöt joutuivat vaikeuksiin muistakin syistä kuin verottoman myynnin uusien määräysten takia. Myyntikatteet alkoivat pienentyä, kun Viro liittyi EU:hun 2004 ja Suomi joutui laskemaan alkoholijuomien verotusta välttääkseen liiallisen ”viinarallin” Virosta. Pahimmissa vaikeuksissa oli Silja Line, joka ajautui vuonna 2004 brittiläis-amerikkalaisen Sea Containersin omistukseen. Se kuitenkin ajautui pian konkurssiin itse, ja Silja myytiin vuonna 2006 Tallinkille, joka oli Siljaa pienempi yritys mutta Itämeren autolauttavarustamoista kannattavin. Merenkulun professori Jorma Taina arveli, että Helsingin ja Tukholman väliä purjehtivat ”valtavat hotelli-tavaratalot” olivat tulleet tiensä päähän ja näki Itämeren likenteen tulevaisuuden autolauttoja vaatimattomampia matkustajatiloja ja tehokkaita rahtitiloja yhdistävissä ropax-aluksissa. Tallinkin ja  Viking Linen ohella Finnlines alkoikin panostaa ropax-aluksiin, joita se tilasi viisi italialaiselta Fincantieri-telakalta ja pani osan niistä Suomen ja Ruotsin väliseen liikenteeseen. Samaa ”humppaa ja karaokea kaipaamatonta” matkailijaryhmää tavoitteli Silja Linen ja sitten Tallinkin omistama, Turun ja Tukholman väliä ajanut SeaWind Line 1990-luvulta vuoteen 2008.
Vuoden 2017 paikkeilla Viro nousi ensi kertaa Ruotsia suositummaksi suomalaisten laivamatkakohteeksi. Toisaalta ruotsalaisten matkailu Suomeen oli lisääntynyt.
Historiaa > Ruotsinlaivojen laajempi vaikutus

Suomen ja Ruotsin välinen vilkas matkustaja- ja ajoneuvoliikenne innoitti ja kehitti monin tavoin autolauttoja ja autolauttatoimintaa jopa maailmanlaajuisesti, mutta etenkin Suomesta ja Ruotsista muihin kohteisiin. Vuonna 1977 valmistui Wärtsilän Helsingin-telakalta maailman nopein ja suurin autolautta GTS Finnjet, joka alkoi liikennöidä Helsingistä Saksan Travemündeen. Jo vuosikymmentä aiemmin Finnlines liikennöi Travemündeen ja Gotlannin Visbyhyn ensin M/S Hansa Expressillä Hangosta ja sitten Finnhansalla ja Finnpartnerilla Helsingistä. Hangon ja Visbyn autolauttareittiä yritti elvyttää 1990-luvun taitteessa Hango Line ja Vaasanlaivojen 1970-luvun alussa kokeilemaa Pori–Sundsvall-reittiä 1990-luvun lopulla ruotsalainen Jetson, mutta molemmat hankkeet kariutuivat jo suunnitteluvaiheessa.
1960-luvun alun Ilmattaresta, Fenniasta ja Nordiasta alkanut Wärtsilän telakkaryhmän kokemus ruotsinlaivojen rakentamisesta laajeni vuonna 1968 kansainvälisten vesien risteilyaluksiin, kun norjalainen yhtiö tilasi Suomesta M/S Song of Norwayn.
Neuvostoliiton hajottua ja Baltian maiden uudelleen itsenäistyttyä alkoi ruotsinlaivaliikenteen pohjalta nopeasti syntyä autolauttareittejä Helsingistä ja Tukholmasta Tallinnaan ja muidenkin Itämeren rannikkokaupunkien väliin. Viron, Ruotsin ja Suomen liityttyä Euroopan unioniin Itämeren autolauttaliikenteestä tuli merkittävä tekijä paitsi turistien, myös tavaroiden ja työvoiman vapaassa liikkuvuudessa Suomen, Ruotsin ja Viron välillä. Tämä loi tarvetta myös muunlaisten alusten kuin autolauttojen käyttöön Itämeren eripituisilla laivareiteillä, etenkin verottomien tuotteiden myynnin päätyttyä vuosituhannen vaihteessa. Helsingin ja Tallinnan välistä lyhyttä reittiä palvelemaan ilmestyi autolauttojen ja ropax-alusten ohella muitakin alustyyppejä, kuten Linda Linen kantosiipialukset ja katamaraanit sekä SuperSeaCatin vesisuihkupropulsiota käyttävät pika-alukset. Ensimmäisiä varta vasten Helsingin ja Tallinnan väliseen liikenteeseen suunniteltuja autolauttoja oli vuonna 2008 käyttöön otettu nopea M/S Viking XPRS, josta tuli 2010-luvulla reitin eniten matkustajia kuljettanut laiva.
Kritiikkiä

Ruotsinlaivat ja niillä matkustus ovat monisyinen elämänilmiö, joka on saanut osakseen monenlaista arvostelua, ehkä eniten ympäristövaikutuksistaan. Ruotsinlaivojen aiheuttamat ilmansaasteet olivat pahimmillaan vuoden 1973 öljykriisin jälkeen, jolloin aluksissa käytettiin jopa kolme prosenttia rikkiä sisältävää raskasta polttoöljyä. Polttoaineeksi vaihdettiin kevyt polttoöljy ja ryhdyttiin kehittämään muitakin teknisiä ratkaisuja. Esimerkiksi vuosina 1988–1990 ruotsinlaivojen rikkidioksidipäästöt saatiin pienenemään 300 tonnista 50 tonniin vuodessa. Sekä Tukholman saaristossa että Suomen rannikoilla on vuosikymmeniä ihmetelty yhä suurempien laivojen navigointia kapeissa salmissa ja kaupunkien keskustojen ahtaissa laitureissa. Suurten laivojen sanotaan tuovan sisäsaaristoon ulkosaariston aalto-olosuhteet, mikä muuttaa lajikantaa ja edistää rehevöitymistä.
Meriturvallisuusasiat nousevat joksikin ajaksi puheenaiheiksi aina kun Itämeren autolautoille jotakin sattuu. Turun ja Tukholman välillä liikennöineet matkustajalaivat Ilmatar ja Botnia törmäsivät sakeassa sumussa Långnäsin sataman edustalla marraskuun lopulla 1968, ja kuusi ihmistä sai surmansa. Suurin, moniin toimenpiteisiinkin johtanut kohu syntyi 852 kuolonuhria vaatineesta Estonia-autolautan katastrofista syyskuussa 1994.
Kritiikkiä on aiheuttanut sekin, että alun perin rahtilaivoille ja muille hyötyaluksille tarkoitetuista, muun muassa huoltovarmuudella perustelluista valtiontuista on valtaosa mennyt ”viihdemerenkulkuun” eli matkustaja-aluksille, esimerkiksi 2010-luvun puolivälissä noin 60 prosenttia .
Ruotsinlaivojen viihteellistyessä ja hyttimatkustuksen lisääntyessä alettiin yhä enemmän keskustella ruotsinlaivaristeilyjen moraalisista kysymyksistä alkoholinkäytöstä vapaaseen seksiin.
Ruotsinlaivoilta on vuosikymmenten mittaan kadonnut kymmeniä ihmisiä, lähes kaikki nuoria miehiä. Toimittaja Riku Rantala perehtyi tapauksiin ja julkaisi aiheesta vuonna 2022 kahdeksanosaisen podcast-sarjan M/S Mystery, jolle on tehty myös jatkoa, kun vinkkejä alkoi tulla lisää. Paljon huomiota on saanut myös vuosikymmeniä selvitetty Viking Sallyn murhatapaus vuonna 1987.
Ruotsinlaivat ja muut Itämeren matkustaja-alukset ovat merkittävä kansainvälisen rikollisuuden leviämisreitti, koska henkilöllisyyden todentaminen on harvinaista eikä matkustajaluetteloita pidetä. Vuonna 2015 arveltiin, että tuhatkunta järjestäytyneen rikollisuuden edustajaa matkustaa säännöllisesti niillä siirtääkseen huumeita, laittomia tupakkatuotteita, varastettua tavaraa ja ihmiskaupan uhreja maasta toiseen.
Viking Linen laivat Manner-Suomen ja Ruotsin välillä

M/S Viking Grace: Lähtö joka ilta Turusta, saapuminen Tukholmaan aamulla.
M/S Viking Glory: Lähtö joka aamu Turusta, saapuminen Tukholmaan illalla.
M/S Gabriella: Lähtö joka toinen ilta Helsingistä, saapuminen Tukholmaan aamulla, paluu iltapäivällä ja aamuksi Helsinkiin.
M/S Viking Cinderella: Lähtö joka toinen ilta Helsingistä, saapuminen Tukholmaan aamulla, paluu iltapäivällä ja aamuksi Helsinkiin.
Silja Linen laivat Suomen ja Ruotsin välillä

M/S Silja Serenade: Lähtö joka toinen ilta Helsingistä, saapuminen Tukholmaan aamulla, paluu iltapäivällä ja aamuksi Helsinkiin.
M/S Silja Symphony: Lähtö joka toinen ilta Helsingistä, saapuminen Tukholmaan aamulla, paluu iltapäivällä ja aamuksi Helsinkiin.
M/S Baltic Princess: Lähtö joka ilta Turusta, saapuminen Kapellskäriin aamulla.
Kirjallisuutta

Bergenek, Anders & Brogren, Klas: Passagerare till sjöss : den svenska färjesjöfartens historia. Halmstad : Shippax information, 2006. ISBN 9163190222.
Dumell, Matts: Meritie Ruotsiin.  Suomentanut Hyrkäs, Seppo & Häilä, Arto. Schildt, 2008.  ISBN 978-951-50-1731-4
Malmberg, Thure & Wirrankoski, Raimo A.: ”Itämeren viimeiset matkustajahöyrylaivat”, Navis Fennica. Suomen merenkulun historia, osa 2: Höyryveneistä uiviin loistohotelleihin.  WSOY, 1994.
Riutta, Kari & Vartiainen, Hannu: ”Autolautoista uiviksi hotelleiksi”, Navis Fennica. Suomen merenkulun historia, osa 2: Höyryveneistä uiviin loistohotelleihin.  WSOY, 1994.
Vapalahti, Hannu: Suomalaiset matkustajalaivat 1960–1996, osa 1 Aallottaresta Isabellaan (ISBN 951-97355-2-6), osa 2 Jet Cat – Örnen (ISBN 951-97355-3-4). Karhula: Judicor Oy, 1996.
Aiheesta muualla

Kesäinen laivamatka Vaasasta Uumajaan, 10 minuutin lyhytelokuva vuodelta 1950, Yle Elävä arkisto
Autotie länteen, esittelyfilmi uudesta m/s Skandiasta Turku–Norrtälje-linjalla vuodelta 1960, video 15 min
Autotie merellä, lyhytelokuva ruotsinlaivoista kesällä 1962, kesto 7 min 30 s, Yle Elävä arkisto.
MacFinn-laivan tv-mainos kesältä 1965, Elävä muisti -sivusto, Kavi.
Ruotsinlaivan arkea 1974, luokkataisteluhenkinen dokumentti autolauttojen henkilökunnan oloista. 16 min, Yle Elävä arkisto.
Tusina tavaraa Suomesta: ruotsinlaiva, historioitsija Henrik Meinander kertoo laivamatkailun yhteyksistä mm. Ruotsin-siirtolaisuuteen, Yle 2017. Video 28 min, Yle Areena.
Viking Linen M/S Viking Grace Tukholmassa.
Silja Linen M/S Silja Serenade Kustaanmiekan salmessa.
Agnes Meyer

Agnes Jeanette Meyer (22. toukokuuta 1861 Helsinki - 1897 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja lähetystyöntekijä. Hän toimi usean vuoden ajan Kiinassa Suomen Vapaakirkon lähetystyöntekijänä.
Elämäkerta

Agnes Jeanette Meyer syntyi Helsingissä 22. toukokuuta 1861. Agnesin vanhemmat olivat muuttaneet Hollannista vuonna 1860 Helsingiin. Hänen isänsä oli hollantilainen Jean Meyer (s. 22.5.1829, k. 1866) ja hänen äitinsä oli saksalainen Agnes Bertta Emilia Müller (k. 1872). Hänen vanhempansa pitivät Helsingissä Hotel de Posti -nimistä ravintolaliikettä.
Äitinsä kuoleman jälkeen, Agnes sai muuttaa vanhempiensa tunteman saksalaisen perheen luokse. Agnes opiskeli Helsingin saksalaisessa tyttökoulussa.. Sijaisäitinsä kuoltua, Agnes sai toimia kotiopettajana useassa perheessä maaseudulla. Maaseudulla hän tapasi joitakin Helsingissä tuntemiaan nuoria naisia, jotka kertoivat hänelle kristillisestä uskosta ja lopulta hänestäkin tuli 19-vuotiaana kristillisen uskon tunnustaja.
Helsingissä ollessaan Agnes piti pyhäkoulua lapsille ja sai johtaa ruotsinkielisiä kokouksia. Tammisaaren lähetyskokouksessa 21. huhtikuuta 1890 päätettiin lähettää lähetystyöntekijä Kiinaan, ja tätä tarkoitusta varten kokouksessa kerättiin tuhannen markan pohjarahasto. Häneltä kysyttiin tahtoisiko hän lähteä lähetystyöhön ja hän suostui asiaa harkittuaan. Vapaan lähetyksen vuosikokous pidettiin Turussa 30. kesäkuuta 1890 ja siellä hänet nimettiin lähetystyöntekijäksi Kiinaan. Tämän jälkeen Agnes kulki monilla paikkakunnilla puhumassa Kiinan lähetyksestä. Kiinaan lähtönsä Agnes aloitti lokakuun 4. päivänä 1890, jolloin hän lähti Helsingistä junalla Turkuun ja laivalla Ruotsin kautta Englantiin. Englannissa ollessaan Agnes sai perehtyä tarkemmin Kiinan lähetystyöhön, kuunnella opetusta lähetystyöstä ja tutustua muihin lähetystyöhön lähteviin ihmisiin. Englannista Agnes lähti laivalla kohti Kiinaa 9. tammikuuta 1891, jonne hän saapui pitkän matkansa jälkeen 21. helmikuuta.
Lähetystyössä

Ensimmäinen suomalainen lähetystyöntekijä Kiinassa oli Fredrik Fransonin kokouksessa 19-vuotiaana uskoon tullut Agnes Meyer, hän oli myös ensimmäinen Vapaan Lähetyksen lähettämä lähetti Kiinassa. Vuonna 1891 hyväksyttiin Kiinan läheteiksi opettajat Wilhelmiina Arpiainen (1859-1922) ja Verna Hammarên (s. 1863).  He saapuivat Kiinaan tammikuussa 1893, toimien Tshinkiangin asemalla Kiinan rannikolla viiden vuoden ajan.
Aiheesta muualla

Hotel de Posti (Arkistoitu – Internet Archive)
Sanssin koulu

Sanssin koulu Asevelitieltä nähtynä.
Sanssin koulu on Kauhajoella sijaitseva peruskoulu, jossa oli vuosiluokat 1–6. Sanssin koulu sijaitsee Kauhajoen ydinkeskustassa, ja sinne kuljetettiin oppilaita myös sivukylien kouluista, joissa järjestettiin opetusta vain luokille 1–4. Sanssin koulun toiminta siirtyi kokonaisuudessaan Kauhajoen uuden koulukeskuksen tiloihin 1. elokuuta 2010 alkaen.
Talvisodan aikainen eduskunta istunnossaan Kauhajoella.
Eduskunta kokoontui Sanssin koulun tiloissa ollessaan Helsingistä evakossa talvisodan aikana 5. joulukuuta 1939 – 12. helmikuuta 1940, ja koulussa onkin tapauksen muistona Eduskuntasalimuseo. Koulussa ehdittiin pitää 34 täysistuntoa. Museo peruskorjattiin vuonna 2006. Eduskuntasalimuseo on Eduskuntatalon ja Sibelius-akatemian (R-talon konserttisali 2015-2017) lisäksi ainoa jäljellä oleva eduskunnan historiallinen kokoontumistila. Tilasta aiottiin tehdä koulun kirjasto. Aiemmin se oli toiminut liikuntasalina.
Kirjoja

Keijo Jaakola, Jussi Kleemola ja Heikki Taimi: Eduskunta Kauhajoella.  Kauhajoki:  Kauhajoen eduskuntasalin entistämistoimikunta, 1984.  ISBN 951-99573-1-6  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Sanssin koulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Eduskuntamuseo
Eduskunta Kauhajoella
Reijo Taipale

| Reijo Taipale |
| --- | --- |
 Taipale esiintymässä vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1940 Miehikkälä
Kuollut: 26. huhtikuuta 2019 (79 vuotta) Helsinki
Ammatti:  muusikko
Puoliso:  Anita Taipale
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1952–2016
Tyylilajit:  tango iskelmä
Soittimet:  laulu
Levy-yhtiöt:  BMG Finland Warner
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Reijo Toivo Taipale (9. maaliskuuta 1940 Miehikkälä – 26. huhtikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen iskelmälaulaja.