stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilmari Havu

Ison tietosanakirjan täydennysosien toimituskunta. Vasemmalta Hjalmar Brotherus, Reino Oittinen, Niilo J. Toivonen, Rafael Koskimies, L. Arvi P. Poijärvi, Heikki Waris, Matti Kosken­niemi, Jaakko Wuolijoki ja Ilmari Havu.
Ilmari Havu, vuoteen 1906 Falck (29. kesäkuuta 1895 Viipuri – 4. elokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen ensyklopedisti ja kirjallisuushistorioitsija.
Henkilöhistoria

Ilmari Havun vanhemmat olivat Turun hovioikeuden varapresidentti Gustaf Evert Havu ja Anna Wallin ja puoliso vuodesta 1921 Laila Lindholm. Havu tuli ylioppilaaksi 1913 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1916 ja lisensiaatiksi 1921. Havu väitteli filosofian tohtoriksi 1923 tutkielmalla Pietari Päivärinta: Kirjallishistoriallinen tutkimus. Hän toimi Helsingin lyseon lehtorina 1937–1959 ja koulun rehtorina 1957–1959. Havu oli Otavan tietosanakirjojen ja aikalaiskirjojen toimitussihteeri ja päätoimittaja vuodesta 1924. Hän oli Juhani Ahon nimeä kantavan seuran ensimmäinen puheenjohtaja vuodesta 1947 ja Turun Suomalaisen Yliopistoseuran perustajia. Havulle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1965.
Julkaisuja

Pietari Päivärinta, 1923 (väitöskirja)
Kauppis-Heikki, 1925
Juhani Aho, 1929
Lauantaiseura sekä sen miehet, 1945
Richard Dubelman

Richard Dubelman (1. tammikuuta 1930 – 1. heinäkuuta 1999 Englewood Cliffs, New Jersey) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka kirjoitti nuortenkirjan Holly Hobbie – Kadonnutta etsimässä (1980).
Aiheesta muualla

Richard Dubelman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
New York Timesin kuolinilmoitus (englanniksi)
Leena Peltonen: Holly Hobbie – Kadonnutta etsimässä. Aikakone 2/1991.
Maria Loikkanen: Muistatko tämän? Kirjallisuuskriitikon Alas taikavirtaa -blogi 22.5.2007.
Richard Donovan

Richard Donovan (s. 1966) on irlantilainen maratoonari ja ultrajuoksija, joka voitti maailman ensimmäisen etelänavan maratonin vuonna 2002. Samana vuonna hän juoksi ensimmäisen pohjoisnavan maratonin. Vuonna 2009 hän juoksi seitsemän maratonia seitsemällä mantereella alle seitsemässä päivässä. Donovan paransi ennätystään vuonna 2012 alle viiteen vuorokauteen, joka on nykyinen maailmanennätys.
Muita Donovanin voittamia juoksuja ovat muun muassa Inca Trail -maraton, Everestin maraton ja etelänavan 100 kilometrin juoksu.
Toukokuussa 2015 Donovan lähtee juoksumatkalle Yhdysvaltain halki San Franciscosta New Yorkiin. Matka on samalla valmistautumista seuraavaan juoksuun Etelämantereen halki myöhemmin samana vuonna. Hän on aiemmin juossut Irlannin poikki Mizen Headista Malin Headiin.
Aiheesta muualla

National Geographic: The Iceman Runneth (englanniksi)
Transnorthamericarun.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Richard Durbin

| Richard Durbin |
| --- | --- |

Yhdysvaltain senaattori Illinoisista  
 7. tammikuuta 1997 –  
Edeltäjä:  Paul Simon
Senaatin enemmistön puoluepiiskuri
 20. tammikuuta 2021 –  
Edeltäjä:  John Thune
 3. tammikuuta 2007 – 3. tammikuuta 2015  
Edeltäjä:  Mitch McConnell
Seuraaja:  John Cornyn
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. marraskuuta 1944 East St. Louis, Illinois
Ammatti:  Asianajaja, professori
Puoliso:  Loretta Schaefer
Tiedot
Puolue:  Demokraatit
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.durbin.senate.gov ja www.durbinforsenate.com
Richard Joseph ”Dick” Durbin (s. 21. marraskuuta 1944, East St. Louis, Illinois) on yhdysvaltalainen poliitikko demokraattisesta puolueesta. Vuoden 1997 alusta alkaen hän on ollut Yhdysvaltain kongressin vanhempi senaattori Illinoisin osavaltiosta. Illinoisin nuorempana senaattorina toimii Tammy Duckworth.
Durbinista tuli demokraattien ehdokas korvaamaan eläkkeelle siirtyvän demokraatin Paul Simonin vuonna 1996. Durbin ja Simon ovat pitkäaikaisia ystäviä, ja Durbin pitää Simonia oppi-isänään. Vuonna 2002 Durbin oli yksi niistä 23:sta senaattorista, jotka äänestivät presidentti George W. Bushin Irak 
-päätöslauselmaa vastaan.
Hän toimi Yhdysvaltain senaatin enemmistön(demokraattien) puoluepiiskurina 2007–2015. Hänet valittiin uudelleen enemmistön piiskuriksi 20.1.2021 lähtien, kun demokraattipuolue sai enemmistön senaattiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard Durbin Wikimedia Commonsissa
Hurmio (yhtye)

| Hurmio |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1991–2004
Tyylilaji:  Rautalankamusiikki Beat
Kotipaikka:   Ulvila,Pori, Suomi
Laulukieli:  englanti, suomi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hurmio (myöhemmin The Hurmio) on vuonna 1991 perustettu rautalankamusiikkiyhtye.
Historia

Yhtyeen alku juontaa vuoteen 1975 kun yhtye perustettiin nimellä Matchbox. Vuonna 1991 kaikki vanhan Matchboxin jäsenet olivat saapuneet takaisin kotiseudulle Ulvilaan ja Poriin ja yhtye aloitti toimintansa uudelleen. Nimeksi valittiin 'Rautakitaralankayhtye Hurmio' ja tyyliksi suomeksi esitetty tanssi- ja instrumentaalimusiikki rock-asenteella. Agents oli avannut mahdollisuuksia rautalankayhtyeille joten tyylisuunnan valinta oli luonnollinen. Hurmion esiintyi ensimmäisen kerran loppuvuodesta 1991.  Vuosina 1991 - 1996 yhtye esiintyi 30 - 50 kertaa vuodessa. Erilaisten omaäänitteiden innoittamana ensimmäinen levy äänitettiin loppuvuodesta 1996 ja julkaistiin Twang '97 -rautalankatapahtumassa tammikuun lopussa 1997. Twangissa 1998 yhtye julkaisi neljän kappaleen instrumentaali CD:n 'Moontan' TwangTeam Ecstacyn nimellä. 'Single' julkaistiin 1999, 'Väreilyä' -levy 1999, Instrumentaalilevy 'Instruducing' 2000,  ja EP-CD 'IV' vuonna 2002. Yhtye esiintyi vuosina 2002 - 2004 solistinaan Kim Willman ja nimenä oli tällöin Kim & The Hurmio. Vuonna 2004 yhtye lopetti aktiivikautensa mutta esiintyy edelleen muutaman kerran vuodessa vaihtelevissa kokoonpanoissa.
Historia > Kokoonpanot

1991–1997
Jussi Anttila, rummut
Jaakko Anttila, kitara, laulu
Pasi Törmälä, basso, laulu
Reijo Koivula, kitara, laulu
1997–1998
Rami Koivula, rummut
Kari Heiskari, kitara, koskettimet, laulu
Pasi Törmälä, basso, laulu
Reijo Koivula, kitara, laulu
1998–2004
Rami Koivula, rummut
Max Laine, kitara, laulu
Kari Heiskari, basso, laulu
Jussi Reunamäki, urut
Reijo Koivula, kitara, laulu
Diskografia > Albumit

Palava Unelma (1997)
Moontan (1998, TwangTeam Ecstacy -nimellä)
Diskografia > Singlet

Single (1999)
Väreilyä (1999)
Instruducing (2000)
IV (2002)
Queensrÿche

| Queensrÿche |
| --- | --- |
 Queensrÿche vuoden 2012 Halfway Jamissä. Vasemmalta oikealle: Michael Wilton, Todd La Torre, Scott Rockenfield, Parker Lundgren ja Eddie Jackson.
Tiedot
Toiminnassa:  1981–
Tyylilaji:  progressiivinen metalli, heavy metal, hard rock, power metal (alkutuotanto)
Kotipaikka:   Bellevue, Washington, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Eddie Jackson, basso   Todd La Torre, laulu   Parker Lundgren, kitara   Scott Rockenfield, rummut   Michael Wilton, kitara  
Entiset jäsenet:  Chris DeGarmo, kitara   Kelly Gray, kitara   Mike Stone, kitara   Geoff Tate, laulu  
Levy-yhtiö:  Century Media   Loud & Proud   Rhino   Sanctuary   Atlantic   EMI America  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Queensrÿche [ˈkwiːnzraɪk] on yhdysvaltalainen progressiivista metallia soittava yhtye. Se perustettiin Seattlen lähellä Bellevuessa Washingtonin osavaltiossa vuonna 1981.
Queensrÿche on muun muassa Fates Warningin ja Dream Theaterin ohella yksi progressiivisen metallin pioneereista. Erityisesti albumi Rage for Order (1986) oli määrittelemässä tyylilajia, ja Operation: Mindcrime (1988) on yksi metallimusiikin merkittävimmistä konseptialbumeista. Queensrÿchea on kutsuttu ”ajattelevan miehen metalliksi”, koska yhtyeen kappaleet ovat usein pohdiskelevia ja jopa yhteiskuntakriittisiä. 1980- ja 1990-luvuilla yhtye myös erottui monista aikalaisistaan herrasmiesmäisellä ja vaatimattomalla käytöksellään. Yhtyeen kaupallisesti menestyksekkäin jakso ajoittui mainittujen vuosikymmenten vaihteeseen, jolloin se julkaisi Yhdysvalloissa platinalevyllä palkitut albumit Operation: Mindcrime, Empire (1990, triplaplatinaa) ja Promised Land (1994). Yhtyeen suurin listahitti on Empirelta singlenä julkaistu balladi ”Silent Lucidity”. Se ja Operation: Mindcrimen ”I Don’t Believe in Love” olivat myös ehdolla Grammy-palkinnon voittajaksi.
Queensrÿchen alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat kitaristi Chris DeGarmo, basisti Eddie Jackson, rumpali Scott Rockenfield, laulaja Geoff Tate ja kitaristi Michael Wilton. Kappaleet olivat pääasiassa DeGarmon ja Wiltonin säveltämiä ja Taten sanoittamia. DeGarmo jätti yhtyeen vuonna 1998, ja hänet ovat vuorollaan korvanneet Kelly Gray, Mike Stone ja Parker Lundgren. Muut alkuperäisjäsenet erottivat Taten yhtyeestä vuonna 2012 ja jatkoivat uuden laulajan Todd La Torren kanssa, mistä seurasi Taten aloittama oikeusjuttu, jonka aikana yhtyeestä oli olemassa kaksi versiota. Queensrÿche-nimi jäi lopulta Jacksonille, Rockenfieldille ja Wiltonille, ja Tate nimesi yhtyeensä Operation: Mindcrimeksi.
Historia > The Mobista Queensrÿcheksi

Kitaristi Michael Wilton ja rumpali Scott Rockenfield perustivat 1980-luvun alussa yhtyeen nimeltä Cross+Fire, jonka repertuaariin kuului muun muassa Iron Maidenin ja Krokusin kappaleita. Pian yhtyeeseen liittyivät kitaristi Chris DeGarmo, joka oli aikaisemmin soittanut Wiltonin kanssa vuonna 1978 perustetussa Jokerissa, ja basisti-laulaja Mark Hovland. Jälkimmäinen jätti yhtyeen muutaman konsertin jälkeen, koska ei pitänyt yhtyeen tyylistä, ja hänen tilalleen basistiksi tuli Rockenfieldin koulukaveri Eddie Jackson. Vuosi oli 1981, ja yhtye vaihtoi nimekseen The Mob Black Sabbathin ”The Mob Rules” -kappaleen mukaan. Ilman laulajaa ollut The Mob pyysi 19. syyskuuta 1981 paikallisella Metalfest-festivaalilla ollutta konserttiaan varten apuun muun muassa Tyrant- ja Babylon-nimisissä yhtyeissä mainetta saaneen muutamaa vuotta vanhemman Geoff Taten. Babylonin hajottua Tate esiintyi The Mobin kanssa vielä muutamaan otteeseen, mutta piti enemmän progressiivisemmasta musiikista, eikä jäänyt yhtyeeseen pysyvästi.
Myös The Mob oli alun perin cover-yhtye, mutta esiintymisistään saaman positiivisen palautteen jälkeen jäsenet alkoivat pian kirjoittaa ja harjoitella omia kappaleitaan. Yhtyeen koottua rahat ensimmäisen demon äänittämiseen loppukesällä 1982 tällä välin Myth-nimiseen yhtyeeseen liittynyt Tate kutsuttiin jälleen apuun. The Mob äänitti kappaleet ”Queen of the Reich”, ”Nightrider”, ”Blinded” ja ”The Lady Wore Black”, jotka muistuttivat tyyliltään Iron Maidenia ja brittiläisen heavyn uutta aaltoa. Jälkimmäisestä kappaleesta puuttuivat sanat, jotka Tate kirjoitti studiossa. Demoa lähetettiin levy-yhtiöihin, mutta yhtye sai kielteisen vastauksen jokaisesta. Paikallisen levykaupan Easy Street Recordsin omistajat Kim ja Diana Harris kuitenkin kiinnostuivat demosta ja tekivät managerointisopimuksen yhtyeen kanssa. Kaksikon ehdotuksesta yhtye vaihtoi nimekseen Queensrÿche demolla olleen kappaleen mukaan.
Managerien suhteiden kautta Queensrÿchen demo päätyi brittiläisen Kerrang!-lehden toimittajalle, joka kirjoitti siitä lehteen ylistävän arvion. Arvion herättämän suuren kiinnostuksen myötä yhtye päätti julkaista demon omakustanne-EP:nä oman 206 Records -levymerkkinsä kautta vuonna 1983. Albumi sai omakustanteeksi huomattavasti radiosoittoa ja myi hyvin, minkä seurauksena Tate päätti viimein erota Mythistä ja liittyä Queensrÿcheen pysyvästi. Kesäkuun 1983 lopulla yhtye soitti kaksi konserttia Zebran lämmittelijänä. Pian tämän jälkeen yhtye sai pitkän levytyssopimuksen EMIn EMI America Records -levymerkiltä, joka julkaisi EP:n uudelleen. Se nousi Billboardin Billboard 200 -listan sijalle 81, ja yhtye konsertoi julkaisua seuranneella kiertueellaan muun muassa Quiet Riotin, Twisted Sisterin ja Dion kanssa.
Historia > Ensimmäiset albumit

Queensrÿche-EP:n kiertueen jälkeen yhtye matkusti Lontooseen äänittämään ensimmäistä kokopitkää albumiaan. Tuottajana toimi muun muassa Pink Floydin kanssa mittavasti yhteistyötä tehnyt James Guthrie ja orkesterisovituksia albumille teki elokuvamusiikistaan tunnettu Michael Kamen. The Warning ilmestyi syyskuussa 1984 ja oli huomattavasti yhtyeen esikoislevytystä progressiivisempi. Yhtye sai kokea myös suuren levy-yhtiön kirot, kun EMI uudelleenmiksasi albumin ja muutti kappalejärjestystä ilman yhtyeen suostumusta. Albumi sijoittui Billboard 200 -listan sijalle 61 ja palkittiin lopulta myös kultalevyllä vuonna 1991. Albumin singlet eivät nousseet listoille Yhdysvalloissa, mutta kappaleesta ”Take Hold of the Flame” tuli hitti ulkomailla, etenkin Japanissa. The Warning -kiertueen alkajaisiksi yhtye suuntasi elokuussa 1984 Japaniin, jossa taltioitiin video Live in Tokyo. Heinäkuussa 1985 päättyneellä kiertueella yhtye esiintyi Euroopassa Dion ja Pohjois-Amerikassa Kissin ja Iron Maidenin lämmittelijänä, ja soitti myös muutamia konsertteja pääesiintyjänä.
Vuonna 1986 ilmestyneellä Neil Kernonin tuottamalla Rage for Orderilla kosketinsoittimet olivat vahvasti esillä ja Queensrÿche muutti ulkoista imagoaan lähemmäs glam metalin vastaavaa. Levy oli myös huomattavasti kokeellisempi kuin pääasiassa perinteistä heavy metalia sisältävä edeltäjänsä. Dalbello-lainakappaleesta ”Gonna Get Close to You” kuvattiin musiikkivideo. Albumi nousi Billboard 200 -listan sijalle 47 ja myi kultaa. Seuranneella kiertueella yhtye konsertoi muun muassa AC/DC:n, Ozzy Osbournen ja Bon Jovin kanssa. Kiertueella yhtyeen mukana oli myös kosketinsoittaja Randy Gane, joka oli aiemmin soittanut Mythissä Geoff Taten kanssa. Rage for Orderin kiertueen jälkeen yhtye teki managerointisopimuksen Q Prime Managementin kanssa, joka toimi myös muun muassa Def Leppardin ja Metallican taustalla.
Historia > DeGarmon ero ja muita muutoksia

Queensrÿchen kuudes kokopitkä studioalbumi Hear in the Now Frontier (1997) oli monille yhtyeen kuulijoille pettymys pelkistetyn tyylinsä vuoksi. Peter Collins teki paluun tuottajaksi, ja albumin miksasi äskettäin Alice in Chainsin kanssa työskennellyt Toby Wright. Albumi nousi Billboard 200:n sijalle 19, mutta huolimatta ”You”- ja ”Sign of the Times” -singlejen hyvästä menestyksestä se putosi pian listalta. Yhtye kärsi myös ulkomusiikillisista ongelmista, kun pitkäaikainen levy-yhtiö EMI karsi Yhdysvaltain-toimintojaan kesällä 1997, minkä myötä yhtye jäi ilman levy-yhtiön tukea ja albumin markkinointi hankaloitui.
Hear in the Now Frontierin julkaisun jälkeen Queensrÿche teki kolmekuukautisen kesäkiertueen Yhdysvalloissa, millä yhtye soitti samoilla suurilla areenoilla kuin edellisillä kiertueillaan, mutta pienemmille yleisöille. Yhtye myös joutui ensimmäistä kertaa urallaan peruuttamaan konserttejaan laulaja Geoff Taten sairastuttua kesken kiertueen. Tammikuussa 1998 Queensrÿche koki kenties suurimman takaiskunsa, kun kitaristi ja pääasiallinen laulunkirjoittaja Chris DeGarmo ilmoitti jättävänsä yhtyeen. Viimeiset konserttinsa alkuperäiskokoonpanossaan yhtye soitti Etelä-Amerikassa joulukuussa 1997. Syitä DeGarmon eroamiseen ei virallisesti julkistettu, mutta muun muassa Tate on myöhemmin haastatteluissa kertonut DeGarmon olleen väsynyt ja halunneen kokeilla uusia asioita. DeGarmon eroamiseen päättyi myös yhtyeen yhteistyö Q Primen kanssa.
Historia > Uudelle vuosituhannelle

Chris DeGarmon korvaajaksi valittiin seattlelainen kitaristi-tuottaja Kelly Gray, joka oli aikoinaan kuulunut Myth-yhtyeeseen Geoff Taten kanssa. Ensimmäinen albumi Grayn ja uuden levy-yhtiön Atlantic Recordsin kanssa oli syyskuussa 1999 ilmestynyt Q2K. Kappale ”Breakdown” nousi Mainstream Rock Tracks -listalle, mutta albumi jatkoi Hear in the Now Frontierin kokeilevammalla tyylillä ja kuulijat ottivat Grayn bluesahtavamman tyylin heikosti vastaan. Laskenut suosio pakotti yhtyeen esiintymään aiempaa pienemmissä saleissa.
Greatest Hits -kokoelma-albumin (2000) jälkeen Queensrÿche lähti kiertueelle Iron Maidenin kanssa. Yhtye siirtyi Atlanticilta Sanctuary Recordsille vuonna 2001, ja saman vuoden kesäkuussa yhtye esiintyi kahtena iltana Seattlen Moore Theatressa, mistä julkaistiin livealbumi ja -DVD Live Evolution. Loppuvuodesta 2001 yhtye teki myös samannimisen kiertueen. Toukokuussa 2002 kerrottiin yhtyeen ja Grayn teiden eronneen. Q2K:n vuonna 2006 ilmestyneen uusintapainoksen kansilehdessä Tate kertoo eron taustalla olleen Grayn muusta yhtyeestä poikenneet elämäntavat kiertueella. Queensrÿche vietti hiljaiseloa suurimman osan vuodesta 2002 jäsenten keskittyessä erinäisiin sivuprojekteihin. Tate julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa kesäkuussa 2002.
DeGarmo teki lyhyen paluun Queensrÿcheen vuonna 2003, kun hän soitti ja sävelsi kappaleita uudelle Tribe-albumille. DeGarmon oli myös määrä konsertoida yhtyeen kanssa, mutta tämä ei lopulta toteutunut. Kesäkuussa 2003 Queensrÿche lähti Dream Theaterin ja Fates Warningin kanssa kiertueelle, jolla Queensrÿche ja Dream Theater vuorottelivat pääesiintyjän paikalla ja päättivät konsertit yhteisesiintymiseen. Kiertueelta julkaistiin livealbumi ja -DVD The Art of Live (2004). Queensrÿchen toisena kitaristina Triben jälkeisillä kiertueilla oli albumillakin vieraillut wisconsinilainen Mike Stone, josta tuli lopulta Grayn korvaaja.
Historia > Operation: Mindcrimen jatko-osa

Heinäkuussa 2004 Queensrÿche kertoi suunnittelevansa seuraajaa vuoden 1988 Operation: Mindcrimelle. Lisätäkseen innostusta albumia kohtaan yhtye lähti syksyllä erityiselle Back with One Foot in Hell -kiertueelle, jolla konsertit alkoivat lyhyellä kattauksella yhtyeen suurimpia hittejä, mitä seurasi uusittu tuotanto Operation: Mindcrimesta. Kesällä 2005 yhtye konsertoi Pohjois-Amerikassa Judas Priestin kanssa esittäen muuta vanhempaa materiaaliaan ja uutta kappaletta ”I’m American”.
Operation: Mindcrime II ilmestyi 31. maaliskuuta 2006 ja oli yhtyeen ensimmäinen julkaisu Rhino Recordsilla. Albumin tuotti Jason Slater, joka myös sävelsi suuren osan musiikista uuden kitaristin Mike Stonen kanssa. Ronnie James Dio vieraili laulajana yhdessä kappaleessa ja Pamela Moore oli mukana ensimmäistä osaa suuremmassa roolissa. Albumi nousi Billboard 200 -listan sijalle 14, joka oli yhtyeen korkein sijoitus sitten vuoden 1997. Kiertueella yhtye esitti molemmat Operation: Mindcrime -albumit kokonaisuudessaan, ja Seattlen Moore Theatressa soitetuista konserteista julkaistiin livealbumi ja -DVD Mindcrime at the Moore (2007). Vuonna 2007 Queensrÿche julkaisi myös Sign of the Times -kokoelma-albumin ja Take Cover -cover-albumin. Jälkimmäisellä yhtye versioi muun muassa U2:ta, The Policea, Black Sabbathia ja Pink Floydia.
31. maaliskuuta 2009 ilmestyi albumi American Soldier, joka kertoo sodasta sotilaiden näkökulmasta. Yhtye turvautui jälleen tuottaja Slaterin apuun albumin säveltämisessä, ja mukana albumin tuotannossa oli myös Q2K-albumilla soittanut Kelly Gray. Kitaristi Stone ilmoitti helmikuussa jättäneensä Queensrÿchen ja keskittyvänsä jatkossa muun muassa uuteen Speed X -yhtyeeseensä. Kaikki kitarat albumille soitti Michael Wilton. Stonen tilalle yhtye kiinnitti aikaisemmin Geoff Taten sooloyhtyeessä soittaneen Parker Lundgrenin.
Neljän alkuperäisjäsenen Eddie Jacksonin, Scott Rockenfieldin, Geoff Taten ja Michael Wiltonin viimeinen yhteinen albumi on Dedicated to Chaos, joka julkaistiin 28. kesäkuuta 2011 Roadrunner Recordsin Loud & Proud -levymerkillä.
Historia > Taten erottaminen ja kaksi Queensrÿchea

Eddie Jackson, Scott Rockenfield ja Michael Wilton perustivat Parker Lundgrenin ja muun muassa Crimson Glorysta tunnetun laulajan Todd La Torren kanssa uuden Rising West -yhtyeen toukokuussa 2012. Yhtye teki 8.–9. kesäkuuta kaksi esiintymistä Seattlessa, missä se soitti musiikkia Queensrÿchen neljältä ensimmäiseltä albumilta.
Pian Rising West -konserttien jälkeen Jackson, Rockenfield ja Wilton tiedottivat erottaneensa alkuperäislaulaja Geoff Taten Queensrÿchesta ”luovien erimielisyyksien” vuoksi ja jatkavansa La Torren kanssa Queensrÿche-nimellä. Tate haastoi entiset yhtyetoverinsa oikeuteen syyttäen heitä muun muassa laittomasta erottamisesta ja yhtyeen brändin tahraamisesta. Hän vaatii yhtyeen nimeä itselleen ja haki kolmikolle kieltoa käyttää nimeä oikeuskäsittelyyn asti, minkä washingtonilaisen Kingin piirikunnan ylioikeuden tuomari hylkäsi. Oikeudelle toimittamissaan vastineissa kolmikko syytti Tatea vuosia jatkuneesta äkkipikaisesta ja väkivaltaisesta käytöksestä, huonoista liiketoiminnallisista päätöksistä ja sulkemisesta yhtyeen luovan toiminnan ulkopuolelle. Yhtyeen immateriaalioikeudet kuuluvat Tri-Ryche Corporation -nimiselle taustayhtiölle, josta Jackson, Rockenfield, Tate ja Wilton kukin omistivat neljänneksen.
Jacksonin, Rockenfieldin ja Wiltonin Queensrÿche jatkoi konsertointia La Torren kanssa ja aloitti joulukuussa 2012 uuden albumin äänitykset. Albumin tuotti yhtyeen menestysalbumeilla Operation: Mindcrime, Empire ja Promised Land äänittäjänä, miksaajana ja jälkimmäisellä myös tuottajana toiminut Jimbo Barton. Queensrÿche-albumin julkaisi Century Media Records 25. kesäkuuta 2013.
Vähemmistöomistajuudestaan huolimatta Tate julkisti syyskuussa 2012 oman Queensrÿche-kokoonpanonsa, jonka kanssa hän teki Operation: Mindcrime -25-vuotisjuhlakiertueen keväällä 2013. Taten ilmoitettua aikeistaan jatkaa yhtyeen nimen käyttämistä muut alkuperäisjäsenet hakivat oikeudelta kieltoa tälle, mutta oikeus katsoi molempien osapuolten voivan käyttää nimeä toistaiseksi, joten oikeusjutun selviämiseen asti yhtyeestä oli olemassa kaksi versiota. Taten julkistamaan kokoonpanoon kuuluivat rumpali Bobby Blotzer, kitaristi Glen Drover, kosketinsoittaja Randy Gane, kitaristi Kelly Gray ja basisti Rudy Sarzo, joista Drover kuitenkin vetäytyi jo marraskuussa 2012. Tammikuussa 2013 ilmoitettiin Rudy Sarzon veljen Robert Sarzon liittyneen yhtyeeseen toiseksi kitaristiksi ja rumpali Simon Wrightin korvanneen Blotzerin. Samassa yhteydessä kerrottiin Taten tehneen levytyssopimuksen Cleopatra Recordsin kanssa ja työstävän uutta Queensrÿche-albumia. Frequency Unknown -albumi ilmestyi 23. huhtikuuta 2013.
Tapauksen oikeuskäsittely lykkääntyi useaan otteeseen, ja osapuolet pääsivät lopulta huhtikuussa 2014 yhteisymmärykseen oikeussalin ulkopuolella. Jackson, Rockenfield ja Wilton ostivat Taten osuuden yhtiöstä, ja Queensrÿche-nimi jäi heille. Tate sai yksinoikeuden esittää Operation: Mindcrime- ja Operation: Mindcrime II -albumeja kokonaisuudessaan. Elokuussa 2014 päättyneen Queensrÿche-jäähyväiskiertueensa jälkeen Tate uudelleennimesi yhtyeensä Operation: Mindcrimeksi.
Historia > Condition Hüman

Taten ja oikeussotkut taakseen jättänyt Queensrÿche ilmoitti maaliskuussa 2015 äänittävänsä uutta albumia tuottaja Chris ”Zeuss” Harrisin kanssa. Condition Hüman -albumi ilmestyi Century Median kautta 2. lokakuuta 2015. Albumi oli ennakkotilattavissa PledgeMusic-palvelun kautta jo joulukuusta 2014 alkaen. Kesällä 2015 yhtye soitti Euroopassa, ja syksyllä se teki Pohjois-Amerikan-kiertueen Scorpionsin kanssa.
Kamelot-yhtyeen rumpali Casey Grillo liittyi yhtyeeseen vuonna 2017 kun Scott Rockenfield otti vapaata.
Jäsenet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nykyiset Eddie Jackson – basso (1981–)  Todd La Torre – laulu (2012–)  Parker Lundgren – kitara (2009–)  Scott Rockenfield – rummut (1981–)  Michael Wilton – kitara (1981–)  |  Entiset Chris DeGarmo – kitara (1981–1998, 2003)  Kelly Gray – kitara (1998–2002)  Mike Stone – kitara (2003–2009)  Geoff Tate – laulu (1981–2012)  |  Geoff Taten Queensrÿche Bobby Blotzer – rummut (2012–2013)  Glen Drover – kitara (2012)  Randy Gane – kosketinsoittimet (2012–2014)  Kelly Gray – kitara (2012–2014)  Robert Sarzo – kitara (2013–2014)  Rudy Sarzo – basso (2012–2014)  Geoff Tate – laulu (2012–2014)  Simon Wright – rummut (2013–2014)  |