stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilkka Remes
Tuotanto

Usein Remeksen kirjoissa tavalliset ihmiset joutuvat keskelle suuria tapahtumia. Jotkin päähenkilöt esiintyvät vain yhdessä kirjassa, mutta osaa Remes on käyttänyt uudestaan. Terrorismin vastaisen yksikön poliisi Antti Korpi esiintyy monessa romaanissa (Ikiyö, Hiroshiman portti, Nimessä ja veressä, 6/12, Isku ytimeen ja monet nuortenkirjat). Muita toistuvia hahmoja ovat poliisipsykologi Johanna Vahtera (Ruttokellot, Nimessä ja veressä, 6/12) ja kovaotteinen huumepoliisi Riku Tanner (Shokkiaalto, Teräsleijona).
Teoksessa Pääkallokehrääjä Remes kuvaa fiktiivistä kommunistivaltiota, Suomea, joka syntyi Neuvostoliiton vallattua Suomen 1944.
Karjalan lunnaissa pääaiheena on Karjalan palautus.
Pedon syleilyssä venäläinen vakooja suunnittelee Carl Gustaf Emil Mannerheimin salamurhaa.
Ruttokelloissa venäläinen rikollisryhmä aiheuttaa hämminkiä Suomen presidentinvaalin aikaan.
Uhrilennossa päähenkilö joutuu keskelle suurvallan salailuoperaatiota.
Itäveressä Venäjän presidenttipeli ja Suomen poliitikkojen suomettuneisuus ja Tiitisen lista kietoutuvat toisiinsa.
Ikiyössä luonnonsuojelijat suunnittelevat terroritekoa. 
Hiroshiman portissa arkistoista löytyneestä disketistä paljastuu Suomen presidentin menneisyydestä raskauttavia tietoja ja samalla muutakin, joka vie tapahtumat suurvaltojen salaiseen operaatioon.
Nimessä ja veressä kertoo Pudasjärvellä tehtyjen lestadiolaisnaisten murhien selvittämisestä yhtä aikaa Irakissa tapahtuneen ihmiskaappauksen selvittelyn kanssa.
6/12:ssa serbialainen rikollisryhmä tunkeutuu Linnan juhliin ja kaappaa kutsuvieraat panttivangeiksi. 
Pyörteessä autolautta Estoniaan liittyvää salaliittoa selvitellään yhtä aikaa murhatapauksen kanssa.
Isku ytimeen kertoo laivakaappauksesta Itämerellä sekä iskusta kokoukseen, jossa joukko maailman vaikutusvaltaisimpia ihmisiä neuvottelee globalisaatiosta.
Shokkiaallossa suomalaisten poliitikkojen salaiset itäyhteydet uhkaavat paljastua.
Teräsleijona kertoo suomalais-venäläisen perheen huoltajuuskiistasta, joka leviää maiden suhteisiin vaikuttavaksi tapahtumaksi, ja samanaikaisesti jännitteet maahanmuuttokysymyksessä uhkaavat purkautua väkivaltaisesti.
Ilkka Remeksen nuortenromaanit kertovat Aaro Korpi -nimisen pojan seikkailuista. Aaro Korpi on Antti Korven poika.
Remeksen kirjoista kahdeksan on käännetty saksaksi: Ikiyö (Ewige Nacht, 2005),  Hiroshiman portti (Das Hiroshima-Tor, 2006), Nimessä ja veressä (Höllensturz, 2006), Pahan perimä (Das Erbe des Bösen, 2007), 6/12 (Die Geiseln, 2007), Uhrilento (Hochzeitsflug, 2009), Pyörre (Tödlicher Sog, 2010) ja nuortenkirja Pimeän pyöveli (Heiße Ware über dem Eismeer, 2009). Englanniksi on käännetty nuortenkirja Piraatit (Operation ocean Emerald, 2010).
Tuotanto > Kritiikki

Karjalan lunnaiden kritiikissään Jake Nyman arvioi Remeksen tuotantoa sanoen: ”Remestä on turha verrata enää lajityypin ulkomaisiin huippunimiin – itse asiassa tomclancyt ja kenfollettit saavat olla mielissään, jos heitä verrataan Ilkka Remekseen.”
Ulkoministeri Erkki Tuomioja pahoitteli omilla kotisivuillaan tammikuussa 2001 luettuaan kirjan Ruttokellot, että Remeksen koko tuotannossa kaikki pahuus näyttää liittyvän Venäjään ja venäläisiin. Tuomioja nosti esille mahdollisuuden, että Remeksen teosten suosio johtuu juuri niiden venäläisvastaisuudesta.
Brittiläistynyt neuvostoliittolaissyntyinen kirjailija Viktor Suvorov katsoi eräiden Remeksen Pedon syleily -romaanin kohtien olevan plagiaatteja Suvorovin Akvaario-romaanista. Remes vastasi kritiikkiin kertomalla, että on ilmoittanut Akvaarion lähteekseen kirjansa lopussa. Remes sanoi yllättyneensä siitä, että kuvaus GRU:n vakoojan koulutuksesta olisikin Suvorovin sepitettä eikä aito kuvaus.
Romaanit

Pääkallokehrääjä.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-022-133-3
Karjalan lunnaat.  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-022-959-8
Pedon syleily.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-023-724-8
Ruttokellot.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-024-916-5
Uhrilento.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-026-153-X
Itäveri.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-027-275-2
Ikiyö.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-028-380-0
Hiroshiman portti.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-029-390-3
Nimessä ja veressä.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-030-786-6
6/12.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-032-050-1
Pahan perimä.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33065-4
Pyörre.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-33067-8
Isku ytimeen.  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35615-9
Shokkiaalto.  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36724-7
Teräsleijona.  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38419-0
Ylösnousemus.  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-39388-8
Omertan liitto.  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39874-6
Horna.  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40702-8
Jäätyvä helvetti.  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-41299-2
Kiirastuli.  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-42007-2
Vapauden risti.  WSOY, 2017.  ISBN 978-951-0-42779-8
Perikato.  WSOY, 2018.  ISBN 978-951-0-43442-0
Kremlin nyrkki.  WSOY, 2019.  ISBN 978-951-0-44226-5
Kotkanpesä.  WSOY, 2020.  ISBN 978-951-0-45263-9
Lohikäärmeen isku.  Helsinki:  WSOY, 2021.  ISBN 978-951-0-47383-2
Tornado.  Helsinki:  WSOY, 2022.  ISBN 978-951-0-48100-4
Pimeyden sydän.  WSOY, 2023.  ISBN 978-951-049812-5
Zeus.  WSOY, 2024.  ISBN 978-951-0-50814-5
Romaanit > Nuortenromaanit

Piraatit.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-028-374-6
Musta kobra.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-029-376-8
Pimeän pyöveli.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-030-683-5
Kirottu koodi.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-032-087-0
Hermes.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33066-1
Draculan ratsu.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34271-8
Operaatio Solaris.  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35457-5
Riskiraja.  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36523-6
Palkinnot

Kalevi Jäntin kirjallisuuspalkinto (1998)
Vuoden johtolanka -palkinto (1999)
Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto (1999)
Kansallinen Kyberteko (2016)
Aiheesta muualla

Ilkka Remes Kirjasampo.fi:ssä
Ylen Elävä arkisto: Ilkka Remeksen haastattelu 1998
| n k Ilkka Remes |
| --- | --- |
Romaanit:  Pääkallokehrääjä (1997)  Karjalan lunnaat (1998)  Pedon syleily (1999)  Ruttokellot (2000)  Uhrilento (2001)  Itäveri (2002)  Ikiyö (2003)  Hiroshiman portti (2004)  Nimessä ja veressä (2005)  6/12 (2006)  Pahan perimä (2007)  Pyörre (2008)  Isku ytimeen (2009)  Shokkiaalto (2010)  Teräsleijona (2011)  Ylösnousemus (2012)  Omertan liitto (2013)  Horna (2014)  Jäätyvä helvetti (2015)  Kiirastuli (2016)  Vapauden risti (2017)  Perikato (2018)  Kremlin nyrkki (2019)  Kotkanpesä (2020) 
Nuorten romaanit:  Piraatit (2003)  Musta kobra (2004)  Pimeän pyöveli (2005)  Kirottu koodi (2006)  Hermes (2007)  Draculan ratsu (2008)  Operaatio Solaris (2009)  Riskiraja (2010) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO) 2  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Omituinen opinahjo

| Omituinen opinahjo> The Austere Academy |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Lemony Snicket   (oik. Daniel Handler)
Kuvittaja:  Brett Helquist
Kansitaiteilija:  Brett Helquist
Kieli:  englanti
Genre:  seikkailu, lasten- & nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  31.8.2000
Sivumäärä:  221
ISBN:  0-06-440863-9
Suomennos
Suomentaja:  Marja Helanen-Ahtola
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  244
ISBN:  951-0-28566-8
Sarja: Surkeiden sattumusten sarja
Edeltävä:  Saiturin saha
Seuraava:  Haamuhissi
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Omituinen opinahjo (The Austere Academy) on viides kirja 13-osaisesta lasten- ja nuortenkirjasarjasta Surkeiden sattumusten sarja, jonka on kirjoittanut kirjailijanimellä Lemony Snicket yhdysvaltalainen Daniel Handler.
Kirjassa jatketaan Baudelairen kolmen orpolapsen Violetin, Klausin ja Sunnyn tarinaa. Kirjassa Baudelairet lähetetään sisäoppilaitokseen, jossa hallitsevat hirveät opettajat. Koulussa lapset tapaavat uusia ystäviä, uusia vihollisia ja kreivi Olafin uudessa valeasussa.
Kulttuuri- ja kirjallisuusviittaukset

Nimet Isadora ja Duncan tulevat kuuluisalta Isadora Duncan -nimiseltä tanssijalta, joka kuoli, kun hänen huivinsa jäi kiinni urheiluauton renkaisiin.
Isadoran kertoessa kirjoittavansa runoja Sunny sanoo "Sappho", joka on kreikkalaisen naisrunoilijan nimi.
Kirjan kansi on viittaus klassikkoromaaniin Oliver Twist.
Kirja eri kielillä

Portugalinkielinen: Inferno no Colégio Interno ('Helvetti sisäoppilaitoksessa'), Cia. das Letras, 2000, ISBN 85-359-0274-0
Venäjänkielinen: Изуверский интернат ('Kiihkoileva sisäoppilaitos'), Azbuka, 2004, ISBN 5-352-00651-4
Venäjänkielinen: Una academia muy austera ('Erittäin ankara koulu')
Ranskankielinen: Piège au collège ('Ansa koulussa')
Koreankielinen: 공포의 학교 ('Koulun pelko'), Munhakdongnae Publishing Co, 2004, ISBN 978-89-546-0838-1
Matthew Brabham

| Matthew Brabham |
| --- | --- |
 Matthew Brabham Indianapolis Motor Speedwayllä vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. helmikuuta 1994 (ikä 31) Boca Raton, Florida, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Australia
Formula E -ura
Entiset tallit:  Andretti (2014)
Kilpailuja:  2
Pisteitä:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Ensimmäinen ePrix:  Malesian ePrix 2014
Viimeisin kausi:  2014–15
Viimeisin sijoitus:  31. (0p)
Aiheesta muualla
matthewbrabham.com
Matthew Chase Brabham (s. 25. helmikuuta 1994 Boca Raton, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-australialainen kilpa-autoilija. Brabham kilpailee Australian lisenssillä. Hänen isänsä on Geoff Brabham ja isoisänsä kolminkertainen Formula 1 -maailmanmestari Jack Brabham. Brittiläis-australialainen kilpa-autoilija Sam Brabham on hänen serkkunsa.
Ura > Kartingista pienformulasarjoihin

Brabhamin kilpa-ajajan ura alkoi kartingista, jossa hän voitti New South Walesin kevytjuniorisarjan mestaruuden vuonna 2008 ja oli samana vuonna toinen Australian Nationalin kevytjuniorisarjassa. Vuosina 2009–2011 hän ajoi Australian Nationalin ja Victorian osavaltion Formula Ford -sarjoja, joissa voitti kilpailuja, mutta ei mestaruuksia.
Yhdysvaltalaiseen US F2000 Nationalin -formulasarjaan Brabham siirtyi vuonna 2012, ja hän voitti heti sarjan mestaruuden ja oli samana vuonna talvisessa rinnakkaissarjassa kolmas. Menestystä tuli myös Pro Mazda Championship -sarjassa heti seuraavana vuonna, jossa hän voitti mestaruuden ylivoimaisella voittomäärällä.
Ura > Indy Light ja IndyCar

Brabhamin kilpailut alkoivat Indy-sarjoissa, kun hän sai ajopaikan Andretti Autosportilta kaudeksi 2014 Indy Lights-sarjaan ja ajoi kerran voittoon kauden aikana. Kyseisessä sarjassa hän ajoi kaksi kautta, kunnes siirtyi IndyCariin kaudella 2016 muutaman kilpailun ajaksi. Tulokset jäivät heikoiksi.
Ura > Formula E

Brabham ajoi kaksi kilpailua Formula E -sarjassa Andretti Autosport -tallissa.
Ura > Supercars ja Super Trucks

Brabham on ajanut myös vakio- ja urheiluautoille tarkoitettua Supercarsia kahden kilpailun verran vuonna 2017 ja voittanut Bathurstin 12 tunnin ajon autonsa omassa ajoluokassa (C-luokan GT4) vuonna 2018. Vuodesta 2015 lähtien hän on ajanut maastoajoja muistuttavaa Super Trucksia yhdysvaltalaisessa Speed Energy Stadium Super Trucks -sarjassa, jossa on sijoittunut kahdesti kauden lopputuloksissa toiselle sijalle.
Formula E -tilastoja

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014–15 | Andretti | BEI   | PUT 13 | PDE Kesk. | BNA   | MIA   | LBH   | MON   | BER   | MOS   | LON   | LON   | 0 | 31. |

*  Kausi käynnissä.
Matthew Brabham Formula E -sarjan osakilpailussa vuonna 2014.
Cliff McNish

| Cliff McNish> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. elokuuta 1962 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Cliff McNish (s. 24. elokuuta 1962 Sunderland) on englantilainen lasten- ja nuortenkirjailija. McNish on opiskellut historiaa Yorkin yliopistossa.
Tuotanto

Noidan loitsu.  (The Doomspell, 2000.)  Suomentanut Kaisa Kattelus. Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2317-0
Taikuuden tuoksu (The Scent of Magic)
Velhon vala (The Wizard's Promise)
The Silver Sequence
Breathe: A Ghost Storie
Angel
Kirjallisuutta

Koski, Mervi: Ulkomaisia nuortenkertojia 2, Rakkien rokista syvään velhouteen.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2006.  ISBN 951-692-625-8
Aiheesta muualla

McNishin verkkosivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  Europeana  IdRef
Robert L. Forward

| Robert L>  Forward.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. elokuuta 1932
Kuollut: 21. syyskuuta 2002 (70 vuotta)
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  fyysikko, kirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Robert Lull Forward (15. elokuuta 1932 – 21. syyskuuta 2002) oli yhdysvaltalainen fyysikko ja tieteiskirjailija.
Hän väitteli tohtoriksi Marylandin yliopistossa vuonna 1965 palkkiantennin kehittämisestä gravitaatiosäteilyn havaitsemiseksi. Sen jälkeen hän meni töihin Hughes Aircraftin tutkimuslaboratorioon, missä hän jatkoi tutkimuksiaan painovoiman mittaamisesta ja sai 18 patenttia. Hän perusti oman yrityksen 1987, keskittyen fiktion kirjoittamiseen, ja NASAn ja Yhdysvaltain ilmavoimien konsultoimiseen.
Suuri osa hänen tutkimuksistaan keskittyi teoreettiseen fysiikkaan. Hän tutki eräitä aiheita, joita on käsitelty science fictionissa, kuten antimaterian käyttöä työntövoimana ja aurinkopurjeita. Yli 200 tutkimuksen tai artikkelin lisäksi hän julkaisi 11 romaania. Hänen ensimmäinen romaaninsa, Lohikäärmeen muna, kuvailee neutronitähden fysiikkaa.
Suomennettu teos

Lohikäärmeen muna.  ((Dragon’s egg, 1980.) Suomentanut Veikko Rekunen. Esipuhe: Juhani Hinkkanen. Ursa Science fiction 9)  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1987.  ISBN 951-9269-38-X
Aiheesta muualla

bibliografia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tapani Ronni: Robert L. Forward puhuu. Aikakone 30.11.1997.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Venäjän presidentti

| Venäjän federaation presidentti |
| --- | --- |
 Президент Российской Федерации Prezident Rossijskoi Federatsii
 
 Putin vuonna 2024.
 Nykyinen Vladimir Putin 8. toukokuuta 2012 lähtien
Virka-asunto:  Moskovan Kreml
Kauden pituus:  6 vuotta, uudelleenvalinta mahdollinen
Perustettu:  1991
Ensimmäinen:  Boris Jeltsin
Kotisivut:  eng.kremlin.ru
Venäjän presidentti, virallisesti Venäjän federaation presidentti (ven. Президент Российской Федерации, Prezident Rossijskoi Federatsii) on Venäjän valtionpäämies, asevoimien ylipäällikkö ja maan korkein virka. Venäjän perustuslaki ei eksplisiittisesti määrittele presidenttiä toimeenpanovallan johtajaksi, mutta toimeenpanovalta on tosiasiallisesti jaettu presidentin ja hallituksen johtajan maan pääministerin kesken. Presidentillä on huomattavat valtaoikeudet. Koska Venäjä on semipresidentiaalinen valtio, hän ei kuitenkaan johda hallitusta, mutta hänellä on oikeus hajottaa hallitus. Presidentillä on myös ylin päätäntävalta ulkopolitiikan linjanvedoissa.lähde?
Valinta

Venäjän presidentti valitaan välittömällä vaalilla kuuden vuoden toimikaudeksi. Sama henkilö voidaan valita presidentiksi enintään kahdeksi peräkkäiseksi toimikaudeksi. Presidentiksi valitaan ehdokas, joka saa vaalissa enemmän kuin puolet annetuista äänistä. Jos kukaan ehdokkaista ei ole saanut enemmistöä annetuista äänistä, toimitetaan uusi vaali kahden eniten ääniä saaneen ehdokkaan välillä. Presidentiksi valitaan tällöin uudessa vaalissa eniten ääniä saanut ehdokas.
Venäjän presidentin edustusasunto on Moskovan Kremlissä sijaitseva Senaatin palatsi ja juhlallisuuksissa Kremlin suuri palatsi.lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Президент России (venäjäksi)
President of Russia (englanniksi)
| n k Venäjän presidentit |
| --- | --- | --- |
:  Jeltsin (1991–2000)  Putin (2000–2008)  Medvedev (2008–2012)  Putin (2012–)
Hugo Steiner-Prag

Hugo Steiner-Prag noin vuonna 1912.
Hugo Steiner-Prag (12. joulukuuta 1880, Praha – 10. syyskuuta 1945, New York) oli itävaltalaissyntyinen ekspressionistinen taiteilija, joka tunnetaan parhaiten Gustav Meyrinkin Golemiin vuonna 1916 tekemästään kuvituksesta. Steiner-Prag syntyi Prahassa juutalaiseen perheeseen. Enimmän osan uraansa hän teki Saksassa. Kansallissosialistien valtaannousun jälkeen Steiner-Pragia estettiin työskentelemästä, ja vuonna 1933 hän siirtyi Yhdysvaltoihin, missä hän kuoli 1945.
Panttilainaamo (televisiosarja)

| Panttilainaamo> Pawn Stars |
| --- | --- |


Tyyli:  Tositelevisio
Kestoaika:  23 min
Pääosissa:  Rick Harrison Richard ”Old Man” Harrison Corey ”Big Hoss” Harrison Austin ”Chumlee” Russell
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   History Channel  Jim
Esitetty:  19. heinäkuuta 2009 –
Tuotantokausia:  21
Jaksoja:  675
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Leftfield Pictures
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Panttilainaamo (engl. Pawn Stars) on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja, joka kertoo Las Vegasissa sijaitsevasta Harrisonin perheen omistamasta World Famous Gold & Silver Pawn Shop -panttilainaamosta. Ohjelmassa ihmiset tuovat arvokkaiksi luulemiaan tavaroita pantattavaksi tai myytäväksi panttilainaamoon, minkä jälkeen Harrisonit pyrkivät selvittämään tavaran aitouden, sen arvon ja sopimaan sen hinnasta.
Ohjelmaa esittää Yhdysvalloissa History Channel ja Suomessa Jim. Panttilainaamo on erityisesti Yhdysvalloissa ollut hyvin suosittu ja se on nykyisin History Channelin suosituin ohjelma.
History Channel esittää kesällä 2014 Panttilainaamon spin-off-tietokilpailuohjelmaa Pawnography, jossa Harrisonit ja mukaan valitut kilpailijat vastaavat tietovisakysymyksiin.
Jimillä esitetään sarjan spin-offia, autonrakentaja Danny ”Count” Kokerin isännöimää Counting Cars -ohjelmaa, nimellä Panttilainaamon autospesialistit.
Sarjassa esiintynyt Richard Benjamin Harrison kuoli 25. kesäkuuta 2018.
Kimmo Vähä-Ruohola

| Kimmo Vähä-Ruohola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. elokuuta 1981 (ikä 43) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Vähis
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  181 cm
Paino:  81 kg
Seura
Seura:  Tappara
Sarja:  SM-liiga
Tehtävä:  apuvalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–2003
Seurat:  Ilves (SML) ESV Kaufbeuren (2. BL) FPS (Mestis) HC Bressanone (ITA-2) SHT (S-S)
Kimmo Vähä-Ruohola (s. 27. elokuuta 1981 Tampere) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Hän toimii SM-liigajoukkue Tapparan apuvalmentajana. Hän pelasi pelaajaurallaan SM-liigassa yhteensä 133 runkosarjaottelua tehopistein 12+8=20 ja keräten 57 jäähyminuuttia sekä 12 playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen ja keräten 29 jäähyminuuttia. Vähä-Ruohola laukoi oikealta.
Pelaajaura

Vähä-Ruohola aloitti jääkiekkoilun Lempäälän Kisassa, josta hän siirtyi D-juniori-ikäisenä Tapparaan. Vuotta myöhemmin Vähä-Ruohola vaihtoi Tampereen Ilvekseen. Hän teki joukkueessa SM-liigadebyyttinsä kaudella 2000–2001, jolloin Vähä-Ruohola pelasi 37 runkosarja- ja yhdeksän playoff-ottelua tehden kaksi maalia. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa jo kauden avauskierroksella 14. syyskuuta 2000 paikallisvastustaja Tapparaa vastaan. Vähä-Ruoholan liigauran avausmaali syntyi 28. syyskuuta 2000 vieraissa ylivoimalla JYPiä vastaan. Hän pelasi kautensa lähinnä Ilveksen nelosketjussa. Vähä-Ruohola voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Hän pelasi kauden aikana myös viisi ottelua lainalla Mestis-joukkue Uudenkaupungin Jää-Kotkissa.
Myös kauden 2001–2002 Vähä-Ruohola pelasi lähinnä nelosketjussa, mutta hän murtautui myös joukkueen kokoonpanoon ja pelasi tehopisteiden valossa parhaan SM-liigakautensa tehtyään 46 runkosarjaottelussa tehot 7+5=12. Huhtikuussa 2002 Vähä-Ruohola teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Kaudella 2002–2003 hänellä oli koko SM-liigan huonoin teholukema (–25).
Kaudeksi 2003–2004 Vähä-Ruohola siirtyi Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 2. Bundesligan ESV Kaufbeureniin. Kauden 2004–2005 alussa hän siirtyi Mestis-joukkue Forssan Palloseuraan paikkaamaan sentteripulaa. Hänen sopimuksessaan oli pykälä ulkomaille siirtymisestä, jonka Vähä-Ruohola käytti siirryttyään vuodenvaihteessa Italian toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Serie A2-joukkue HC Bressanoneen. Kauden 2005–2006 hän vietti Suomi-sarjajoukkue Seinäjoki Hockey Teamissa.
Vähä-Ruohola lopetti pelaajauransa SHT:ssä, mutta hän palasi kaukaloihin vielä yhteen III-divisioonaotteluun Kiuruveden Kiekko -81:n paidassa kaudella 2011–2012.
Valmentajaura

Vähä-Ruohola aloitti valmentajauransa Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana kaudella 2009–2010. Kaudella 2010–2011 hän toimi alle 17-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana mm. World U-17 Hockey Chellengessa ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleissa, joista jälkimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Kaudella 2011–2012 Vähä-Ruohola toimi alle 18-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana Jussi Tapolan johtamassa valmennustiimissä. Sekä syksyn 2011 Ivan Hlinkan muistoturnaus että kevään 2012 MM-kilpailut päättyivät Suomen neljänteen sijaan.
Kaudella 2012–2013 Vähä-Ruohola toimi Tapparan SM-liigajoukkueen luistelu- ja pelivalmentajana. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2013–2014 Vähä-Ruohola toimi Tapparan A-nuorten päävalmentajaksi. Kaudeksi 2014–2015 hän palasi Tapparan SM-liigajoukkueen valmennukseen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Jussi Tapolan apuvalmentajaksi.
Juha Seppälä

| Juha Seppälä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. tammikuuta 1956 (ikä 69) Karvia
Kirjailija
Palkinnot
 Kalevi Jäntin palkinto Kirjallisuuden valtionpalkinto Runeberg-palkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Juha Seppälä (s. 9. tammikuuta 1956 Karvia) on Porissa asuva suomalainen kirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, novelleja ja kuunnelmia. Seppälän teokset sisältävät usein arjen ja niin sanotun tavallisen ihmisen kuvausta. Mukana voi olla ajankohtaisia yhteiskuntakriittisiä elementtejä tai esimerkiksi yksilön kokemuksia sodassa. Etenkin romaanit ovat usein rakenteellisesti kokeilevia. Seppälän kieli on modernismin perinteitä seuraten hyvin taloudellista; hän pyrkii välttämään kuvailevuutta ja metaforia. Seppälän teksteissä on lähes säännönmukaisesti synkähkö pohjavire. Osassa tuotantoa tyylilajina on musta huumori tai satiiri.
Seppälä sai J. H. Erkon palkinnon 1986 esikoisteoksestaan Torni. Hänen teoksensa Hyppynaru (1990), Super Market (1991), Paholaisen haarukka (2008) ja Mr. Smith. (2012) olivat Finlandia-palkintoehdokkaina. Seppälä on palkittu muun muassa Kalevi Jäntin palkinnolla 1988, kirjallisuuden valtionpalkinnolla 2000 ja Runeberg-palkinnolla 2001.
Seppälä kirjoitti vuoden 2007 loppuun saakka blogia Satakunnan Kansa -lehden verkkosivuilla. Hän on myös pitänyt kolumnia Aamulehdessä. Seppälä toimi kustannustoimittajana vuonna 2008 julkaistussa Janne Toivosen ja Heikki Westergårdin Pori-kirjassa.