stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jonathan Spector
Maajoukkueura

Vuonna 2003 Spector pelasi Yhdysvaltojen maajoukkueessa alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa Suomessa. Hän debytoi A-maajoukkueessa marraskuussa 2004 MM-karsintaottelussa Jamaikaa vastaan. Vuonna 2005 hän pelasi nuorten MM-kisoissa. Hänellä oli tulossa paikka MM-kilpailuissa 2006, mutta huhtikuussa kärsitty olkapäävamma ottelussa Portsmouthia vastaan päätti Spectorin kisahaaveet. Spector oli osa Yhdysvaltojen joukkuetta, joka voitti Meksikon 2-1 CONCACAF Gold Cupin finaalissa kesäkuussa 2007. Steve Cherundolon ja Frankie Hejdukin loukkaantumisen jälkeen Spector sai paikan Yhdysvaltojen joukkueessa vuoden 2009 Maanosaliittojen cupiin. Hän aloitti jokaisen ottelun avauskokoonpanossa oikeana puolustajana ja syötti Clint Dempseyn maalin Egyptiä vastaan, joka takasi joukkueelle paikan välieriin. Fiaanlissa Brasiliaa vastaan Spector syötti jälleen Dempseyn maalintekoon. Yhdysvallat hävisi kuitenkin finaalin 3-2.
Vuoden 2010 MM-kisojen karsinnoissa Spector on pelannut myös keskuspuolustajana. Hänet valittiin myös MM-kisojen 2010 joukkueeseen, mutta hän ei pelannut yhdessäkään ottelussa.
Spector on pelannut kaikkiaan 36 maaottelua vuosina 2004–2015. Maaottelumaaleja hän ei ole tehnyt yhtään.
Saavutukset

CONCACAF Gold Cup 2007
Jättiläistaskurapu

| Jättiläistaskurapu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Kymmenjalkaiset Decapoda
Alalahko::  Taskuravut Brachyura
Yläheimo::  Hämähäkkiravut Majoidea
Suku::  Macrocheira
Laji::  kaempferi
Kaksiosainen nimi
 Macrocheira kaempferi  (Temminck, 1836) 
Katso myös
   Jättiläistaskurapu Wikispeciesissä   Jättiläistaskurapu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jättiläistaskurapu (Macrocheira kaempferi) on suurin nykyään elävä niveljalkainen. Tämän hämähäkkirapujen yläheimoon (Majoidea) kuuluvan äyriäisen eturaajojen kärkiväli voi olla 3,7 metriä. Soikio- tai kolmiomaisen, väriltään oranssin selkäkilven leveys voi olla yli 30 cm ja pituus 40 cm, ja eläimen paino jopa 20 kg. Saksellisten eturaajojen lisäksi ravulla on kahdeksan ohutta kävelyraajaa. Sakset ovat raajojen kokoon nähden pienet.
Jättiläistaskurapu elää luonnonvaraisena Tyynenmeren pohjalla Japanin, Taiwanin ja Kiinan edustalla, runsaimmillaan 200–300 metrin syvyydessä. Keväisin se siirtyy lisääntymään matalampaan veteen, noin 50 metriin.[lähde? ]
Jättiläistaskuravun kulku on hidasliikkeisen arvokasta. Kaikkiruokaisena se syö muun muassa raatoja ja merenpohjan nilviäisiä. Se kerää kuorensa päälle matkustajia kuten sienielämiä suojautuakseen pedoilta kuten mustekaloilta.
Rapua pyydetään ravinnoksi ja matkamuistotarpeisiin, mutta erityisen herkullisena sitä ei pidetä. Jättiläistaskurapuja on näytteillä useissa akvaarioissa.
Jättiläistaskurapu on Macrocheira-suvun ainoa nykyisin elossa oleva laji, mutta suvusta tunnetaan hyvin vanhoja fossiileja.
Juhlapäivä (novelli)

| Juhlapäivä> The Festival |
| --- | --- |
 Weird Talesissa julkaistun novellin ensimmäinen sivu.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  H. P. Lovecraft
Kuvittaja:  Andrew Brosnatch
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu, Cthulhu-tarusto
Kustantaja:  Weird Tales
Julkaistu:  tammikuu 1925

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Juhlapäivä (The Festival) on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija H. P. Lovecraftin vuonna 1923 kirjoittama ja vuonna 1925 Weird Tales -lehdessä julkaistu novelli. Se kertoo fiktiivisestä Kingsportin kaupungista, jossa vietetään okkulttista, unenomaista juhlaa.
Juoni

Kertoja saapuu Massachusettsilaiseen Kingsportin kaupunkiin. On joulu, mutta päähenkilön mielessä ovat pakanalliset keskitalven juhlat, ”jotka ovat vanhempia kuin ihmiskunta”. Hän kulkee kaupungin ”muinaisten” rakennusten läpi ja päätyy aavemaiseen taloon. Siellä hän lukee Necronomiconia ja tapaa naamioituneen miehen, joka johdattaa hänet kaupungin kirkkoon, jonne myös muut kaupungin asukkaat ovat kokoontuneet.
Yksi kerrallaan kaupunkilaiset kulkevat kirkon lattiassa olevasta luukusta ja laskeutuvat maanalaisiin käytäviin, missä palaa vihreä tuli ja virtaa öljyinen joki. Joen rannalla odottaa siivekkäitä olentoja, joiden selässä kaupunkilaiset lentävät  muualle. Myös kertojalle tarjotaan ratsua, mutta hän kieltäytyy. Syntyy käsirysy, jonka aikana hän iskee saattajansa naamion irti. Naamion alta paljastuu jotakin niin kauheaa, että kertoja syöksyy jokeen. Hän herää sairaalasta ja havaitsee, että Kingsportin rakennukset ovat enimmäkseen uusia eivätkä lainkaan aavemaisia.
Kirjoittaminen ja julkaisu

”Juhlapäivän” esikuva oli Massachusettsissa sijaitseva Marbleheadin kaupunki, jossa Lovecraft vieraili ensimmäisen kerran joulukuussa 1922. Päähenkilön Kingsportissa kulkema reitti muistuttaa Marbleheadin keskustaan johtavaa todellista tietä. Vielä vuosia myöhemminkin Lovecraft muisteli ensimmäistä Marbleheadin-vierailuaan elämänsä voimakkaimpana tunnekokemuksena.
”Juhlapäivän” kirjoitusajankohtaa ei varmuudella tunneta. Todennäköisesti Lovecraft kirjoitti novellin lokakuussa 1923. Tarinan kirjallinen esikuva oli Margaret Murrayn tietokirja The Witch-Cult in Western Europe, jonka mukaan Euroopassa ja Amerikassa toimi kristinuskoa edeltävältä ajalta periytyvä noitakultti. Murrayn teoria oli jo tuolloin kiistanalainen, eikä sitä nykyään pidetä uskottavana. Lovecraft vaikuttaisi kuitenkin uskoneen Murrayn väitteisiin. Luultavasti ”Juhlapäivään” vaikutti myös Arthur Machenin Little People, joka on fiktiivinen kertomus Murrayn noitakultista, ja jonka Lovecraft oli lukenut hieman ennen ”Juhlapäivän” kirjoittamista.
Vastaanotto

Lovecraftin kirjeystävä Clark Ashton Smith ylisti ”Juhlapäivän” mielikuvitusta ja ”haudan kauhuja” (sepulchral horror). Lovecraft-tutkija S. T. Joshin mukaan kielellisesti tyyliteltyä novellia voi pitää ”kolmentuhannen sanan mittaisena proosarunona”.
Juhani Hinkkanen arvosteli ”Juhlapäivän”, kun se ilmestyi ensimmäistä kertaa suomeksi vuonna 1991. Hän kuvailee novellia ”tavanomaiseksi keskiverto-Lovecraftiksi”, jonka arvot ovat lähinnä myöhemmän Cthulhu-taruston taustoittamisessa. Hinkkasen mukaan novelli ”kokoaa ensimmäisen kerran kaikki varhaisemmissa teksteissä ilmoille heitetyt ideat yhtenäiseksi kiinteäksi kokonaisuudeksi.”
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juhlapäivä (novelli) Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Juhlapäivä (novelli) on Wikiaineistossa
Julius Petersen

Julius Petersen
Petersenin graafi piirretään useimmiten viisikulmion sisäisenä pentagrammina.
Julius Peter Christian Petersen (16. kesäkuuta 1839 Sorø, Sjælland – 5. elokuuta 1910 Kööpenhamina) oli tanskalainen matemaatikko, joka tunnettiin lähinnä graafiteorian tutkijana. Petersenin vuonna 1891 julkaisema "Die Theorie der regulären Graphs" on ensimmäinen moderni tutkimusartikkeli alasta. Hänen mukaansa nimetty Petersenin graafi on usein käytetty vastaesimerkki graafiteorian todistuksissa, koska sillä on monia erikoisia ominaisuuksia. Häntä kiinnostivat myös useat muut matematiikan alat, joista tärkeimpinä geometria, matemaattinen taloustiede ja kryptografia.
Kengännumero

Kengännumero on kenkiin merkitty niiden kokoa, yleensä pituutta, osoittava numero. Toisinaan siihen liittyy myös kengän leveyttä osoittava kirjain.
On olemassa useampia maailman­laajuisessa käytössä olevia kenkien numero­järjestelmiä. Yleisimmin käytetyt ovat mannereurooppalainen (pariisilainen) sekä englantilainen ja amerikkalainen järjestelmä. Ne eroavat toisistaan siitä, missä suunnassa kengät mitataan, mitä mittayksikköä käytetään ja myös siinä, mitä kokoa vastaa numero 0 tai 1. Vain harvoissa järjestelmissä on jalkaterän leveys otettu huomioon. Joillakin seuduilla maailmassa erityyppisille kengille kuten miesten, naisten, lasten tai urheilukengille käytetään eri järjestelmää.
Kengännumeron määräytyminen > Jalkaterä ja kenkä

Ihmisen jalkaterän pituus määritellään tavallisesti kahden sellaisen yhden­suuntaisen suoran väliseksi etäisyydeksi, jotka ovat kohtisuorassa jalkaterää vastaan ja joista toinen sivuaa isovarpaan kärkeä, toinen kantapäätä. Tämä mitataan ihmisen seisoessa paljain jaloin, kehon painon jakautuessa tasan kummankin jalan kesken.
Monilla ihmisillä vasen ja oikea jalkaterä ovat hieman eri pituiset. Useimmiten vasen on oikeaa pidempi.  Siinä tapauksessa molemmat jalkaterät mitataan, ja massa­tuotettujen kenkien ostajia suositellaan hankkimaan suuremman jalkansa mukaiset kengät.
Tietyn kokoinen kenkä sopii henkilölle, jonka jalkaterän pituus on tietyllä pienellä välillä. Sopivan kengän pituus sisäpuolelta mitattuna on tavallisesti 15 - 20 millimetriä pidempi kuin ihmisen jalkaterä, mutta tämä erotus vaihtelee hieman erityyppisillä kengillä.
Kengännumeron määräytyminen > Pituusyksiköt

Eri kengännumerojärjestelmissä käytetään nykyisin seuraavia pituusyksiköitä:
Pariisilaisessa järjestelmässä pituusyksikkönä on ranskalainen koko, joka on ⅔ senttimetriä (0,67 cm). Yleensä käytetään vain kokonaislukuja, jolloin kahden peräkkäisen numeron kenkien pituuksien erotus on ⅔ senttimetriä. Tätä yksikköä käytetään yleisesti useimmissa manner-Euroopan maissa, myös Suomessa.
Barleycorn on vanha englantilainen yksikkö, joka on ⅓ tuumaa eli noin 8,47 millimetriä. Tässä järjestelmässä käytetään kokomerkintöinä myös puolilukuja, jolloin kahden erikokoisen, mutta kooltaan lähimpänä toisiaan olevan kengän pituuksien ero on noin 4,23 millimetriä. Tätä yksikköä käytetään varsinkin englantilaisessa ja yhdysvaltalaisessa järjestelmässä.
Myös senttimetriä ja millimetriä käytetään kenkien pituusyksikkönä. Yleensä käytetään vain viidellä jaollisia millimetrimääriä, jolloin kahden peräkkäisen koon pituuserotus on 0,5 senttimetriä, siis pariisilaisen ja englantilaisen järjestelmän välillä. Tätä käytetään kansainvälisen mondopoint-järjestelmän ja aasialaisen järjestelmän yhteydessä.
Kengännumeron määräytyminen > Nollapiste

Järjestelmät eroavat toisistaan myös siinä, miten asteikon nollakohta on asetettu.
Mondopoint- ja aasialaisessa järjestelmässä kengän­numero on suoraan verrannollinen sellaisen jalkaterän pituuteen, johon kenkä sopii. Kokoa 0 ei luonnollisestikaan käytetä, sillä se vastaisi jalkaterän pituutta 0. Miesten, naisten ja lasten kenkien samoin kuin muutoinkin eri­tyyppisten kenkien kokoja voidaan suoraan verrata toisiinsa.
Mannereurooppalaisessa järjestelmässä kengännumero on suoraan verrannollinen kengän pituuteen sisäpuolelta mitattuna. Tässäkin järjestelmässä miesten, naisten ja lasten kenkien kokoja voidaan suoraan vertailla toisiinsa, mutta muutoin erityyppisiä kenkiä ei voida, koska niissä edellytetään olevan sisällä hieman eri määrä vapaata tilaa
Eräissä järjestelmissä numero 0 tai 1 on määritelty tarkoittamaan tiettyä pituutta, joka usein vastaa pienintä käytössä olevaa kokoa. Tämä kohta voi olla eri suuri lasten, teini-ikäisten, miesten ja naisten kengillä, joiden kokoja ei siis voida suoraan verrata toisistaan. Esimerkiksi yhdysvaltalaisessa, joskaan ei brittiläisessä järjestelmässä numero 8 tarkoittaa miesten ja naisten kengillä eri kokoa.
Kengännumeron määräytyminen > Leveyden merkitseminen

Joissakin järjestelmissä ilmoitetaan myös jalkaterän leveys. Käytössä on eri järjestelmiä:
Mondopoint-järjestelmässä leveys ilmoitetaan millimetreinä.
Mitattua leveyttä vastaamaan on asetettu kirjain tai kirjainyhdistelmä. Eri valmistajat käyttävät seuraavia merkintöjä, merkinnät kapeimmasta leveimpään lueteltuina:
A, B, C, D, E, EE, EEE, EEEE, F, G
4A, 3A, 2A, A, B, C, D, E, 2E, 3E, 4E, 5E, 6E
N (narrow, kapea), M (medium) tai R (regular, tavallinen), W (wide, leveä)
Kutakin merkintää vastaava tarkka jalan leveys vaihtelee eri valmistajilla. Joidenkin brittiläisten ja amerikkalaisten valmistajien käyttämissä merkinnöissä A - E kahden peräkkäistä merkintää vastaavien leveyksien ero on 3/16 tuumaa.
Yleiset kokojärjestelmät > Mondopoint

Mondopoint-järjestelmä on ISO:n vuonna 1991 antaman standardin ISO 9407 suosittelema järjestelmä.  Siinä jalka, johon kenkä sopii, mitataan millimetreinä. Esimerkiksi merkintä 280/110 tarkoittaa jalkaterää, jonka pituus on 280 millimetriä ja leveys 110 millimetriä.
Koska mondopoint ottaa huomioon myös jalkaterän leveyden, se mahdollistaa kengän sopivuuden paremmin kuin useimmat järjestelmät. Tämän vuoksi muun muassa Nato käyttää sitä myös sotilaskengissä.
Eurooppalainen standardi EN 13402, joka koskee myös vaatteita, suosittelee sen sijaan kenkiä merkittäväksi senttimetreinä mitatun jalkaterän pituusvälin mukaan, jolle ne sopivat.
Yleiset kokojärjestelmät > Englantilainen järjestelmä

Englantilaisessa järjestelmässä, jota käytetään Yhdistyneessä kuningas­kunnassa kengät mitataan barleycorn-yksikköinä (noin 1/3 tuumaa), ja pienintä käytännössä esiintyvää kokoa merkitään numerolla nolla. Järjestelmää ei ole virallisesti standardoitu.
Lasten kenkä, jonka koko on nolla, on 12 barleycornin eli 4 tuuman (noin 10,15 cm) pituinen, ja käytössä ovat koot 13 ½:een saakka (8 ½ tuumaa, 21,59 cm). Täten kengän numeron ja pituuden välinen yhteys on:
Aikuisten kenkä numero 1 vastaa seuraavaa tätä suurempaa kokoa 8 ⅔ tuumaa (22,01 cm), ja jokainen numero vastaa yhden barleycornin verran suurempaa pituutta. Täten aikuisen kengän numeron ja jalan pituuden välinen yhteys on:
Yleiset kokojärjestelmät > Yhdysvaltalainen järjestelmä

Yhdysvalloissa ja Kanadassa käytetään useampia toisistaan poikkeavia järjestelmiä. Ne poikkavat toisistaan varsinkin suurimpien urheilukenkien osalta.
Yleiset kokojärjestelmät > Yhdysvaltalainen järjestelmä > Tavanomainen järjestelmä

Tavanomainen yhdysvaltalainen järjestelmä on miesten kenkien osalta muutoin samanlainen kuin englantilainenkin, mutta kokonumerot alkavat ykkösestä, ei nollasta, joten samankokoisen kengän numero on yhden suurempi kuin englantilaisessa järjestelmässä. Näin ollen kengännumeron ja jalkaterän pituuden välinen yhteys on:
Naisten kenkien numerot ilmoitetaan tavallisimmin asteikolla, jossa tietyn kokoisen naisten kengän numero on saman kokoisen miehen kengän koko lisättynä luvulla 1,5 (esimerkiksi miehen kenkä numeroa 10,5 on saman kokoinen kuin naisen kenkä numeroa 12. Toisin sanoen:
Harvemmin käytetyssä "FIA"-järjestelmässä (Footwear Industries of America) saman kokoisten miesten ja naisten kenkien numeroero on 1 (esimerkiksi miehen kenkä numeroa 10,5 on saman kokoinen kuin naisen kenkä numeroa 11,5). Toisin sanoen:
Yleiset kokojärjestelmät > Yhdysvaltalainen järjestelmä > Lasten kengät

Lasten kengän numero on saman pituisen miehen kengän numero lisättynä luvulla 12,33. Poikien ja tyttöjen kenkien kokomerkinnät ovat samat, vaikka miehillä ja naisilla näin ei ole.  Kengännumeron ja jalkaterän pituuden yhteys on siis:
Yhdysvalloissa ja Kanadassa tämä asteikko on käytössä numeroon 13 saakka, minkä jälkeen seuraava suurempi koko on jo aikusten kenkä numeroa 1.
| kengännumero |   Tuumaa    | Senttimetriä |
| --- | --- | --- |
| 5 | 4 13/16 | 12 |
| 6 | 5 1/8 | 13 |
| 7 | 5 1/2 | 14 |
| 8 | 5 13/16 | 15 |
| 9 | 6 1/8 | 15,5 |
| 10 | 6 1/2 | 16,5 |
| 11 | 6 13/16 | 17,5 |
| 12 | 7 1/8 | 18 |
| 13 | 7 1/2 | 19,1 |
| 1 | 7 13/16 | 20 |
| 2 | 8 1/8 | 20,5 |
| 3 | 8 1/2 | 21.5 |
| 4 | 8 13/16 | 22.4 |
| 5 | 9 1/8 | 23 |
| 6 | 9 1/2 | 24 |
| 7 | 9 13/16 | 25 |
Yleiset kokojärjestelmät > Mannereurooppalainen järjestelmä

Eurooppalaisen kengänkoon historia
1800-luvun ranskalaiset suutarit tekivät oman kengänkokojärjestelmänsä, jonka nimeksi tuli Paris Point. Ennen 1 cm vastasi yhtä kengänkokoa ja se oli useasti liikaa. Yksi Paris Point vastasi 2/3 cm.(1)
Mannereurooppalainen järjestelmä on käytössä useimmissa Euroopan maissa, muun muassa Ranskassa, Saksassa, Italiassa ja Espanjassa.
Tässä järjestelmässä kengännumero on suoraan verrannollinen kengän pituuteen sisäpuolelta mitattuna. Pituusyksikkönä on Paris point, joka on 2/3 senttimetriä. Saman kokoisilla miesten, naisten ja lasten kengillä on sama numero. Yhteys kengännumeron ja sen sisäpuolelta mitatun pituuden välillä on siis:
Koska kenkä on sisäpuolelta tavallisesti noin 1,5 - 2 cm pitempi kuin ihmisen jalka, on yhteys kengännumeron ja ihmisen jalan pituuden välillä suunnilleen:
Järjestelmien vertailutaulukko > Lasten kengät

Esimerkki: Jos lapsen jalkaterän pituus on 185 mm, kengän on oltava noin 200 millimetrin pituinen. Tämä vastaa manner­eurooppalaisessa järjestelmässä numeroa 29, englantilaisessa järjestelmässä numeroa 11.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kengännumerot Wikimedia Commonsissa
Julius Nygrén

Julius Nygrén.
Konstantin Julius Nygrén (7. tammikuuta 1829 Mikkeli – 11. tammikuuta 1880 Mikkeli) oli suomalainen tuomari, pormestari ja sanomalehdentoimittaja.
Julius Nygrén syntyi maanjako-oikeuden puheenjohtajan, varatuomari Johan Vilhelm Nygrénin perheeseen. Hän opiskeli Porvoon lukiossa ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1847. Nygrén opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti tuomarintutkinnon vuonna 1854. Hän työskenteli Viipurin hovioikeuden auskultanttina ja ylimääräisenä kanslistina ja sai varatuomarin arvon vuonna 1857. Nygrén toimi maanjako-oikeuksien puheenjohtajana Savossa vuodesta 1860 ja hänestä tuli Mikkelin ensimmäinen pormestari vuonna 1864.
Nygrén liittyi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraan vuonna 1851 ja kuului opiskeluaikanaan savokarjalaiseen osakuntaan. Hän omaksui J. V. Snellmanin suomalaisuusaatteen, käytti suomea virkakielenä, kehitti Mikkelin koulu- ja talousoloja, perusti kaupungin ensimmäisen kirjaston, toimitti Mikkelin Wiikko-Sanomia vuosina 1863–1864 ja harrasti muinaistutkimusta. Nygrén kuoli 51-vuotiaana hermosairauteen.
Juho-Eino Niemi

Juho Eino Kullervo (Jussi) Niemi (21. heinäkuuta 1911 Kokkola – 11. marraskuuta 1981) oli suomalainen maalaisliittolainen poliitikko.
Juho-Eino Niemi syntyi 11-lapsiseen perheeseen. Hänen isänsä oli kauppaedustaja Juho Niemi ja äitinsä Saima o.s. Högström. Niemi osallistui talvisotaan ja jatkosotaan.
Maalaisliittoa edustanut Niemi oli toisena valtiovarainministerinä Sukselaisen II hallituksessa 1961 ja Miettusen I hallituksessa 1961–1962.
Hän oli naimisissa kahdesti, ensimmäisestä avioliitosta on yksi lapsi. Hänen ensimmäinen vaimonsa kuoli tapaturmaisesti auto-onnettomuudessa. Samassa onnettomuudessa Niemestä tuli invalidi. Liike-elämän puolella Niemi oli Keskinäisen vakuutusyhtiö Auran, Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Auran ja Keskinäisen vakuutusyhtiö Metsäpalon hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja. Hän oli lisäksi vapaamuurari.
Kansallisia luottamustehtäviä

Suomen valkoisen ruusun ritarikunnan hallituksen jäsen 1975
Valtion urheiluneuvoston puheenjohtaja 1975
Eläketurvakeskuksen edustajiston puheenjohtaja 1975
Kansainväliset luottamustehtävät

Maailman vakuutusalain keskusliiton puheenjohtaja
Maailman invalidiliiton puheenjohtaja
Ansiomerkit ja nimet

Suomen Leijonan ritarikunnan 1. luokan komentaja
Vapaudenmitalin 2. luokan ansiomitali
Talvisodan muistomitali
Jatkosodan muistomitali
Suomen Urheilun ansioristi - mitali
Väestönsuojelun ansiomitali
Ministerin arvonimi
Italian tasavallan Ansio-ritarikunnan jäsen
KOI8-R

KOI8-R (ven. КОИ-8, код обмена информацией, 8 битов, "informaationvaihtokoodi, 8-bittinen") on 8-bittinen merkistö, joka on suunniteltu venäjän kieltä varten. Se kattaa myös bulgarian kielen. Ukrainaa varten on oma KOI8-U, jossa on lisäksi ukrainan kielen vaatimat kirjaimet. KOI8-R oli julkaisematon de facto standardi, mutta perustui standardeihin GOST 19768-74 (eli vanha koi8), ISO 6937/8 (ei rekisteröity) ja sen muunnelmat INIS-cyrillic ja ISO 5427. Venäläiset Unix-käyttäjät julkaisivat sen vuonna 1993 internet-standardina RFC 1489.
KOI8-R on edelleen paljon käytetympi kuin ISO 8859-5, joka ei ikinä levinnyt laajaan käyttöön. Toinen yleinen koodaus kyrillisillä kirjaimilla kirjoitettavia kieliä varten on Windows-1251. Molemmat korvautuvat ehkä tulevaisuudessa Unicodella.
KOI8-R:ssä kirjainten järjestys on niitä lähinnä vastaavien latinalaisten kirjainten mukaan, eikä aakkosjärjestyksessä. Tällä saavutetaan se, että jos ylin bitti häviää, teksti säilyy lähes ymmärrettävänä. Esimerkiksi merkkijonosta "Русский Текст" tulee "rUSSKIJ tEKST".
| KOI8-R>  | KOI8-R> x0 | KOI8-R> x1 | KOI8-R> x2 | KOI8-R> x3 | KOI8-R> x4 | KOI8-R> x5 | KOI8-R> x6 | KOI8-R> x7 | KOI8-R> x8 | KOI8-R> x9 | KOI8-R> xA | KOI8-R> xB | KOI8-R> xC | KOI8-R> xD | KOI8-R> xE | KOI8-R> xF |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 0x | nul | soh | stx | etx | eot | enq | ack | bel | bs | ht | nl | vt | np | cr | so | si |
| 1x | dle | dc1 | dc2 | dc3 | dc4 | nak | syn | etb | can | em | sub | esc | fs | gs | rs | us |
| 2x | sp | ! | " | # | $ | % | & | ' | ( | ) | * | + | , | - | . | / |
| 3x | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | : | ; | < | = | > | ? |
| 4× | @ | A | B | C | D | E | F | G | H | I | J | K | L | M | N | O |
| 5x | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Y | Z | [ | \ | ] | ^ | _ |
| 6x | ` | a | b | c | d | e | f | g | h | i | j | k | l | m | n | o |
| 7x | p | q | r | s | t | u | v | w | x | y | z | { | | | } | ~ | del |
| 8x | ─ | │ | ┌ | ┐ | └ | ┘ | ├ | ┤ | ┬ | ┴ | ┼ | ▀ | ▄ | █ | ▌ | ▐ |
| 9x | ░ | ▒ | ▓ | ⌠ | ■ | ∙ | √ | ≈ | ≤ | ≥ |   | ⌡ | ° | ² | · | ÷ |
| Ax | ═ | ║ | ╒ | ё | ╓ | ╔ | ╕ | ╖ | ╗ | ╘ | ╙ | ╚ | ╛ | ╜ | ╝ | ╞ |
| Bx | ╟ | ╠ | ╡ | Ё | ╢ | ╣ | ╤ | ╥ | ╦ | ╧ | ╨ | ╩ | ╪ | ╫ | ╬ | © |
| Cx | ю | а | б | ц | д | е | ф | г | х | и | й | к | л | м | н | о |
| Dx | п | я | р | с | т | у | ж | в | ь | ы | з | ш | э | щ | ч | ъ |
| Ex | Ю | А | Б | Ц | Д | Е | Ф | Г | Х | И | Й | К | Л | М | Н | О |
| Fx | П | Я | Р | С | Т | У | Ж | В | Ь | Ы | З | Ш | Э | Щ | Ч | Ъ |
|  | x0 | x1 | x2 | x3 | x4 | x5 | x6 | x7 | x8 | x9 | xA | xB | xC | xD | xE | xF |
Julius Efraim Bergroth

Julius Efraim Bergroth (10. elokuuta 1819 Suodenniemi – 16. syyskuuta 1876 Helsinki) oli suomalainen opettaja, rehtori ja virkamies, joka kehitti koululaitosta ja julkaisi oppikirjoja.
Henkilöhistoria

Bergrothin vanhemmat olivat kirkkoherra Fredrik Efraim Bergroth ja Kristina Sofia Hornborg. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1845 oli Karolina Emilia Hornborg (k. 1855) ja toinen vuodesta 1856 Charlotta Kristina Barcker. Kielitieteilijä, professori Hugo Bergroth ja hyönteistutkija Ernst Evald Bergroth olivat Julius Efraim Bergrothin poikia toisesta avioliitosta. Bergroth tuli ylioppilaaksi 1835 ja valmistui filosofian maisteriksi 1844. Hän toimi matematiikan ja fysiikan lehtorina Vaasan lukiossa vuodesta 1844 ja koulun rehtorina vuodesta 1862. Helsingin normaalikoulun matematiikan ja luonnontieteiden yliopettajana ja samalla koulun rehtorina Bergroth toimi vuodesta 1864. Vasta perustetun koulutoimen ylihallituksen matemaattisten aineiden ylitarkastaja hänestä tuli vuonna 1869.
Julkaisuja

Försök till framställning af proportionsteorin samt femte boken af Euklides, 1845 (F. Granbom, mukaellut J. E. Bergroth)
Elementarlörobok i algebra, 1849, 1857
Elementarläröbok i fysiken, 1850
Elementarkurs i stereometrin, 1859
Begynnelsegrunderna i zoologin af d:r C. F. Lytken, 1865 (käännös J. E. Bergroth)
Elementarkurs i plana geometrin af C. E. Mundt, 1865 (mukaellut J. E. Bergroth)