stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glenn Hardin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Glenn Hardin |  Glenn Hardin |  Glenn Hardin |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | 400 m aidat |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 | 400 m aidat |  |
Glenn Hardin (1. heinäkuuta 1910 Derma, Mississippi – 6. maaliskuuta 1975 Baton Rouge, Louisiana) oli yhdysvaltalainen aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Glenn Hardin sai olympiahopeaa 400 metrin aitajuoksussa Los Angelesissa 1932. Hän juoksi ajan 51,9 ja sai nimiinsä maailmanennätyksen (pyöristettynä 52,0, joka sivusi Morgan Taylorin ennätystä), kun kilpailun voittaja Robert Tisdall kaatoi yhden aidan. Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa Milwaukeessa 30. kesäkuuta 1934 Hardin juoksi ajan 51,8 ja sai maailmanennätyksen yksin nimiinsä. Tukholmassa 26. heinäkuuta 1934 Hardin paransi ME-aikaa ennätykselliset 1,2 sekuntia. Aika 50,6 kesti maailmanennätyksenä yli 19 vuotta.
Vuonna 1935 Hardin keskittyi sileälle neljännesmailille ja 220 jaardin aitoihin. Jälkimmäisessä lajissa hän hävisi Jesse Owensille Yhdysvaltain yliopistomestaruuskilpailuissa. Vuonna 1936 Hardin palasi päälajinsa pariin ja voitti olympiakultaa Berliinissä ajalla 52,4.
Hardin oli 188 senttiä pitkä. Hän juoksi 440 jaardin sileän matkan vuonna 1934 aikaan 46,8, joka oli tuolloin maailman kaikkien aikojen toiseksi paras tulos.
Glenn Hardinin poika Billy Hardin juoksi 400 metrin aidat alle 50 sekunnin ja osallistui Tokion 1964 olympialaisiin.
Happidifluoridi

| Happidifluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7783-41-7
PubChem CID:  24547
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  OF2
Moolimassa:  54,0
Ulkomuoto:  Väritön kaasu
Sulamispiste:  –223,8 °C
Kiehumispiste:  –145,3 °C
Tiheys:  1,719 g/cm3 (–183 °C)
Liukoisuus veteen:  680 ml/l (0 °C)
Happidifluoridi (OF2) on hapen ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä on tutkittu käytettäväksi rakettien ja ohjusten polttoaineseoksissa hapettimena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa happidifluoridi on väritön kaasu. Se voidaan nesteyttää ja nesteenä se on väriltään keltaista. Happidifluoridi on sikäli poikkeuksellinen yhdiste, että happi esiintyy siinä hapetusluvulla +II tavanomaisen hapetusluvun -II sijaan. Tämän vuoksi yhdiste on erittäin voimakas hapetin. Yhdiste liukenee hieman veteen, mutta myös reagoi veden kanssa, jolloin muodostuu happea ja vetyfluoridia. Happidifluoridi reagoi monien metallien ja epämetallien, jopa ksenonin, kanssa muodostaen niiden oksidien ja fluoridien seoksen. Happidifluoridi on voimakkaasti myrkyllinen yhdiste ja se ärsyttää silmiä ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen kerran happidifluoridia valmistivat Paul Lebeau ja A. Damiens vuonna 1927 elektrolysoimalla hieman kosteaa kaliumfluoridia. Nykyään yhdistettä valmistetaan tyypillisimmin johtamalla fluoria 2% natriumhydroksidiliuokseen. Emäsliuos ei voi olla väkevämpi tuotteen hydrolyysin ehkäisemiseksi.
Happidifluoridia käytetään pääasiassa laboratoriotutkimuksissa reagenssina. Sitä voidaan käyttää hapettimena rakettien ja ohjusten polttoaineseoksissa.
Hangon kirkko

| Hangon kirkko Hangö kyrka |
| --- | --- |
 Hangon kirkko elokuussa 2008.
Sijainti:  Vartiovuori, Hanko
Koordinaatit:  59°49′26″N, 022°58′15″E
Seurakunta:  Hangon seurakuntayhtymä
Rakentamisvuosi:  1892
Suunnittelija:  Johan Jacob Ahrenberg Bertel Liljequist (korjaus 1950-luvun alussa)
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  400
Tyylisuunta:  funktionalismi, alun perin uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Hangon kirkko (ruots. Hangö kyrka) on kirkkorakennus Suomen eteläisimmässä kaupungissa Hangossa. Se on päätytornillinen pitkäkirkko. Kirkko on valmistunut vuonna 1892. Se vaurioitui pahoin sodassa, mutta korjattiin perusteellisesti 1950-luvun alussa arkkitehti Bertel Liljeqvistin suunnitelmien mukaan.
Alkuperäinen ulkonäkö ja vaurioituminen

Kirkon suunnitteli arkkitehti Johan Jacob Ahrenberg. Kirkko rakennettiin punatiilestä vuosina 1890–1892 koristeelliseen uusgoottilaiseen tyyliin. Se oli punatiilipintainen ja siinä oli muun muassa sivutorneja.
Hankoniemi, sitä ympäröivät merialueet ja noin 400 saarta oli vuokrattu Neuvostoliitolle laivastotukikohdaksi Moskovan rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti. Vuokra-aika alkoi 23. maaliskuuta 1940 ja Neuvostoliitto luopui alueesta 2. joulukuuta 1941. Hanko kärsi pahoin sodissa ja vuokra-aikana: pommitukset olivat tehneet tuhojaan, julkisia rakennuksia oli räjäytetty palasiksi, mukaan lukien Hangon vesitorni. Kirkko oli vesitornin vieressä ja oli toiminut vuokra-aikana teatterina ja elokuvateatterina. Vesitornin räjäytys vaurioitti kirkkoa pahasti – jopa uuden kirkon rakentamista harkittiin.
Korjaus sodan tuhojen jäljiltä

Kirkko kuitenkin korjattiin 1950-luvun alussa ja se vihittiin uudelleen käyttöön 1953. Kirkon ulkonäkö muuttui perusteellisesti. Pommitukset olivat tuhonneet kirkkoa ja Hangon meri-ilmasto oli jättänyt jälkensä: poltettu tiili ei kestänyt. Sivutorneista ja runsaista muuratuista koristeista luovuttiin ja kirkko rapattiin harmaaksi. Uudistettu ulkonäkö edustaa funktionalismia. Myös kirkon sisätilojen ilme muuttui.
Kirkko sai erillisen sakariston vuonna 1971, sakaristossa on myös pieni vihki- ja kastekappeli. Kirkon sisätiloja korjattiin vuonna 1973, arkkitehti Lars Rejström suunnitteli korjauksen. Sisätiloja on korjattu myös 1992. Kirkon alttariseinässä ollut ikkuna-aukko oli muurattu aikanaan umpeen. Vuonna 2004 aukko avattiin, uusi ruusuikkuna on arkkitehti Gunnel Helanderin ja lasitaiteilija Carita Heinrichsin käsialaa.
Korjaus sodan tuhojen jäljiltä > Sisätilat

Kirkon alttarilla on kopio Bertel Thorvaldsenin Kristus-patsaasta. Patsas on saatu lahjoituksena kirkon vihkiäisiin 1. adventtina 1892. Alkuperäinen patsas on Kööpenhaminan tuomiokirkossa (tansk. Vor Frue Kirke). Kristus-patsas on välillä ollut kirkkosalin puolella ja alttarilla on ollut tekstiilitaiteilija Oili Mäen työ Välittäjä. Kun patsas siirrettiin takaisin alttarille vuonna 1992, Välittäjä ja Mäen toinen työ Maria sijoitettiin kuorin sivuille. Tekstiilityöt on hankittu vuonna 1973.
Kirkon urut ovat mekaaniset, vuodelta 1965 peräisin olevat 29-äänikertaiset pohjoissaksalaistyyppiset barokkiurut. Ne on rakentanut saksalainen Paul Ott. Kirkossa on myös votiivilaiva, kirkkolaiva Hangö, jonka 36-metrinen esikuva on rakennettu Bromarvissa vuonna 1877.
Hangon seurakunnat

Hangon seurakunta on perustettu vuonna 1874 ruotsinkielisenä. Vuonna 1962 seurakunta jaettiin suomenkieliseksi ja ruotsinkieliseksi seurakunnaksi. Toimitilat ovat yhteiset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hangon kirkko Wikimedia Commonsissa
Hangon kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Hardangervidda

Hardangervidda
Hårteigen
Hardangervidda on Euroopan suurin tunturiylänkö Länsi-Norjassa Buskerudin, Telemarkin ja Vestlandin läänien rajalla. Alueen pinta-ala on 8 000 km². Vuonna 1981 perustettiin Hardangerviddan kansallispuisto, johon kuuluu 3 422 neliökilometrin alue ylängöstä.
Koko Hardangerviddan ylänkö on havumetsävyöhykkeen yläpuolella, ja sen korkeus on 1 000 – 1 200 metriä merenpinnasta. Se on täynnä järviä ja niiden välisiä virtavesiä. Kallioperä on gneissiä, jonka päällä on osassa aluetta liuskekiveä. Vuorista on helpoimmin tunnistettavissa hatunmuotoinen Hårteigen (1 681 m). Muita korkeita huippuja ovat Solfonn (1 674 m), Reinsnosa (1 639 m), Sandflot (1 719 m, alueen korkein) ja Store Nupsfonn (1 694 m). Hardangerviddan pohjoisosassa on Hardangerjøkulenin jäätikkö (1 694 m). Kasvistoon kuuluu noin 450 lajia, joista monet ovat pohjoisten tunturikasvien eteläisimpiä esiintymiä. Alueella elää noin 6 000 villiporoa.
Retkeilyä varten Hardangerviddalla on 1 200 kilometriä merkittyjä reittejä. Jokien yli on tehty 40 siltaa. Matkailuyhdistyksillä on 30 majaa, minkä lisäksi on hotelleja. Alueelle pääsee junalla Bergenin rataa pitkin (Finsen asema) ja autolla turistireittiä Rv 7 eli Hardangerinvuonon tietä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hardangervidda Wikimedia Commonsissa
Hardangervidda National Park Route (Arkistoitu – Internet Archive). Autoilureitti ja sen varrella olevia nähtävyyksiä.(englanniksi)
M/S Hansa Express

| M/S Agi |
| --- | --- |

Tyyppi:  Autolautta
IMO-numero:  5142267
Aiemmat nimet:  1962–1966: Hansa Express 1966–1967: Finndana 1967–1981: Gryf 1981–1995: Eolos 1995–2003: Agios Vassilios 2003: Agi
Aiemmat omistajat:  1962–1967: Merivienti Oy 1967–1970: Polska Żegluga Morska 1970–1976: Polskie Linie Oceaniczne 1976–1981: Polska Żegluga Bałtycka (Polferries) 1981–1995: Fragmar Shipping Corp 1995–1996: International Lines (AK Ventouris Shipping) 1996–1998: Watermark Navigation Inc 1998–2003: Clydesdale Shipping Corp 2003: Turkkilainen romuttaja
Rakennustelakka:  Hanseatiche Werft GmbH, Hampuri, Saksa
Rakennusnumero:  20
Tilattu:  maaliskuu 1960
Kölinlasku:  15. syyskuuta 1961
Vesillelasku:  2. helmikuuta 1962
Luovutettu:  18. heinäkuuta 1962
Status:  Romutus
Tekniset tiedot
Pituus:  95,99 m
Leveys:  15,88 m
Syväys:  4,47 m
Bruttovetoisuus:  4 375 brt
Koneisto:  2 × Nohab-Polar M66TS diesel
Koneteho:  4 297 kW
Nopeus:  29,63 km/h
Nopeus:  16 kn
Hyttejä:  259
Lastikapasiteetti:  125 autoa
Lähteet:  
M/S Agi (IMO 5142267) oli vuonna 1962 rakennettu jäävahvisteinen autolautta. Laivan rakensi Hanseatiche Werftin telakka, Hampurissa, Saksassa. Alun perin alus oli nimeltään Hansa Express. Alus romutettiin heinäkuussa 2003 Aliagassa, Turkissa.
Käyttöhistoria > 1960–1966

Maaliskuussa 1960 ahvenanmaalainen Rederi AB Vikinglinjen tilasi aluksen aikomuksenaan sijoittaa se Paraisten ja Kapellskärin väliseen liikenteeseen. Myöhemmin varustamo peruutti tilauksen. 15. syyskuuta 1961 tapahtui aluksen kölinlasku. 18. tammikuuta 1962 suomalainen Merivienti Oy osti aluksen rakennussopimuksen. 2. helmikuuta alus laskettiin vesille ja Eleanor Piironen kastoi sen. Nimeksi tuli Hansa Express. 18. heinäkuuta 1962 alus luovutettiin Merivienti Oy:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Helsinki. 24. heinäkuuta alus aloitti Finnlinesin liikenteessä reitillä Hanko–Visby/Slite–Travemünde. Vuonna 1963 alus meni Kieler Howaldtswerke A.G:n telakalle Kieliin, Saksaan pidennettäväksi 7,8 metrillä. 16. huhtikuuta 1963 Hansa Express siirtyi Hangon ja Travemünden väliseen liikenteeseen. 12. toukokuuta alus siirtyi reitille Hanko–Slite–Travemünde. 1. syyskuuta aluksen reitiksi tuli Hanko–Kalmar–Travemünde. 1. syyskuuta 1964 Hansa Express siirtyi reitille Hanko–Karlskrona–Travemünde. 1. tammikuuta 1965 alus siirtyi reitille Hanko–Nynäshamn–Karlskrona–Travemünde. 4. helmikuuta 1966 aluksella syttyi tulipalo, jonka jälkeen alus joutui menemään korjaustöitä varten Kieliin, Saksaan.
25. helmikuuta 1966 alus sai nimen Finndana ja huhtikuussa se siirtyi Helsingin ja Kööpenhaminan väliseen liikenteeseen. 1. lokakuuta alus aikarahdattiin eli vuokrattiin TT-Linen Travemünden ja Trelleborgin väliseen liikenteeseen.
Käyttöhistoria > 1967–2003

15. kesäkuuta 1967 puolalainen Polska Żegluga Morska osti aluksen ja rekisteröi sen Puolan lipun alle nimellä Gryf. 21. kesäkuuta alus aloitti liikennöinnin linjalla Świnoujście–Ystad. Vuoden 1970 alusta alus  siirtyi puolalaisen Polskie Linie Oceanicznen omistukseen. 14. kesäkuuta 1973 Gryf aloitti liikennöinnin Helsingin ja Gdynian välillä. 17. tammikuuta–29. maaliskuuta 1974 välisen ajan alus liikennöi Gdańskin ja Turun välillä. 2. huhtikuuta 1976 alus siirtyi myös nimellä Polferries tunnetun puolalaisen Polska Żegluga Bałtyckan omistukseen.
Vuonna 1981 Fragmar Shipping Corp osti aluksen ja rekisteröi sen Kreikan lipun alle nimellä Eolos. Kotisatamaksi tuli Pireus. Omistajanvaihdoksen jälkeen Fraglines aloitti liikennöinnin aluksella reitillä Patras–Korfu–Igoumenitsa–Brindisi. Vuonna 1995 International Lines (AK Ventouris Shipping) osti aluksen ja nimesi antoi sille nimen Agios Vassilios. Lippuvaltiona säilyi Kreikka. Uusi omistaja sijoitti aluksen Igoumenitsan ja Brindisin väliseen liikenteeseen. Vuonna 1996 panamalainen Watermark Navigation Inc. osti aluksen. 3. joulukuuta 1996 omistajavarustamo meni konkurssiin ja Agios Vassilios jäi käyttämättömänä Kreikan Elefsínaan. Lokakuussa 1998 panamalainen Clydesdale Shipping Corp osti aluksen. Toukokuussa 1999 Agios Vassiliosta suunniteltiin sijoitettavaksi Artemis Linesin Barin ja Albanian väliseen liikenteeseen. Suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut.
Toukokuussa 2003 alus myytiin Turkkiin romutettavaksi. Tuolloin alus sai nimen Agi. 2. heinäkuuta 2003 Agi saapui Turkin Aliagaan romutettavaksi.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Hansa Express (ruotsiksi)
Viking Line
| --- | --- |
Nykyiset alukset:   Gabriella  Cinderella  Viking Glory  Viking Grace  Viking XPRS 
Entiset alukset:   Amorella  Apollo (1970)  Apollo III  Athena  Aurella  Boge  Diana  Diana II  Drotten  Isabella  Kalypso  Kapella  Linden  Marella  Mariella  Olympia  Rosella  Slite  Thor Viking  Turella  Viking  Viking 1  Viking 2  Viking 3  Viking 4  Viking 5  Viking 6  Viking Saga  Viking Sally  Viking Song  M/S Ålandsfärjan  S/S Ålandsfärjan 
Tilatut alukset, joita ei koskaan toimitettu:   Viking ADCC  Europa  Hansa Express 
Entiset osakasvarustamot:   Vikinglinjen  Slite  SF Line  Sally  Ålandsfärjan 
Muuta:  Ville Viking
Ihmisiä nousemassa Hansa Expressin kyytiin Helsingissä vuonna 1965
Harald Hirmuinen

Harald Hirmuinen
Harald Hirmuinen (engl. Hägar the Horrible) on Dik Brownen piirtämä strippisarjakuva, joka alkoi ilmestyä 1973. Se on levinnyt 58 maahan, 13 kielelle ja ilmestynyt 1 900 lehdessä sekä albumisarjoina. Se on yksi kymmenestä eniten julkaistusta sarjakuvasta maailmassa.lähde?
Sarjakuvan risupartainen nimihenkilö on viikinkipäällikkö Harald, jonka päätoimi on Englantiin ja Ranskaan ylimystön linnoihin suuntautuvat ryöstöretket. Haraldilla on tyhmänsitkeä "adjutantti" Orm Onnekas ja muu viikinkivenemiehistö. Haraldin perheeseen kuuluu lisäksi vaimo Helga, poika Hamlet ja naimaikäinen tytär Hulda, jolla poikakaveri Luuttu, joka ei vielä kuulu perheeseen, sekä perheen koira Jeri ja ankka Vekku.
Haraldin tuntomerkkejä ovat punainen parta, niin sanottu viikinkikypärä, ylipaino ja toisen olkapään yli kulkeva säkkimäinen kaapu. Harald on rohkeasti kallellaan viinaan päin, Helga raataa ikuisena kotitöiden orjana, Hamlet on lukemaan oppinut ja tiedonhaluinen, Hulda vielä naimisiinmenoaan empivä ja saa hyviä neuvoja äidiltään Helgalta.
Dik Brownen jäätyä eläkkeelle 1988 hänen poikansa Chris Browne on jatkanut sarjan piirtämistä.
Vuonna 1989 Hanna-Barbera tuotti noin 20 minuuttia kestäneen erikoisjakson nimeltä Hägar the Horrible. Lyhytanimaatiossa Haraldin äänenä toimi Peter Cullen ja Helgan äänenä Lainie Kazan.lähde?
Haraldista on julkaistu myös murrealbumi Etelä-Pohjanmaan murteella nimellä Haaraltti Häjympi Piremmän puukon päällikkö. Murteelle sen käänsi Juha Kykkänen.
Suomessa sarjan on julkaistu suomeksi puhutulla VHS-kasetilla. Dubbauksesta vastasi Golden Voice Oy.
Suomessa ilmestynyt julkaisu > VHS-julkaisu

Harald Hirmuinen
Albumeja suomeksi

Browne, Dik: Haaralt Hurja: Tolokun viikinki.  (Sunnuntaisarjoja vuosilta 1983–84. Antti Marttisen suomennoksesta savon murteella kertonut Olavi Rytkönen)  Tampere:  Egmont, 1998.  ISBN 951-876-658-4
Browne, Chris & Dik: Haraldin harharetket.  (Päivästrippejä vuosilta 1980–81 sekä sunnuntaisarjoja vuodelta 2002)  Tampere:  Egmont, 2003.  ISBN 952-469-040-3
Browne, Dik: Harald Hirmuinen -kronikka.  ((Hägar the Horrible, sunnuntaisarjat 1973–74.) Suomennos: Juhani Tolvanen)  Helsinki:  Jalava, 2011.  ISBN 978-951-887-446-4
SMS Hannover

| Hannover |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kaiserliche Werft, Wilhelmshaven
Kölinlasku:  7. marraskuuta 1904
Laskettu vesille:  29. syyskuuta 1905
Palveluskäyttöön:  1. lokakuuta 1907
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1944–1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  13 200 t (kuiva) 14 218 t (kuormattu)
Pituus:  127,6 m
Leveys:  22,2 m
Syväys:  8,21 m
Koneteho:  17 000 ihp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  743
Aseistus
Aseistus:  4 x 28 cm SK L/40 -tykkiä kaksoistorneissa 14 x 17 cm:n tykkiä 22 x 8,8 cm:n tykkiä 4 x konekivääriä 6 x 450 mm:n torpedoputkea
SMS Hannover oli yksi viidestä Saksan keisarikunnan laivaston Deutschland-luokan taistelulaivasta. Valmistunut alus poikkesi hieman luokan nimikkoaluksesta sekä valmistusmenetelmien että valmistussuunnitelmien perusteella. Muun muassa voimanlähde ja panssarointi olivat erilaisia.
Valmistus

Alus tilattiin Kaiserlichte Werfiltä Wilhelmshavenista ja sen köli laskettiin 7. marraskuuta 1904. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1905 ja se otettiin palvelukseen 1. lokakuuta 1907 Avomerilaivastossa, mikä oli vain kymmenen kuukautta Britannian kuninkaallisen laivaston vallankumouksellisesta HMS Dreadnoughtin palvelukseenotosta. Tämä teki aluksesta vanhentuneen jo ennen palvelukseenottoa.
Palvelus

Hannover liitettiin palvelukseenotettaessa 2. taistelulaivueeseen. Toukokuusta kesäkuuhun 1908 alus osallistui Pohjanmerellä pidettyihin sotaharjoituksiin. Parin seuraavan kuukauden ajan se oli laivaston mukana Atlantilla, jonka aikana alus vieraili 23. heinäkuuta – 1. elokuuta Azoreilla Punta Delgadossa. Syyskuussa aloitettiin perinteiset syysmanööverit, joiden päätyttyä alus siirrettiin I taistelulaivueeseen. Alus palveli pari vuotta laivueen lippulaivana ollen muun muassa marraskuussa harjoituksissa Itämerellä.
Viisi seuraavaa vuotta alus osallistui laivueensa kanssa vastaaviin harjoituksiin, joihin sisältyi purjehdus Atlantilla 7. heinäkuuta – 1. elokuuta 1909. Helmikuussa 1910 se oli laivueenharjoituksessa Itämerellä. Saman vuoden huhtikuussa laivue siirrettiin Kielistä Wilhelmshaveniin. Laivaston harjoitukset alkoivat pian siirron jälkeen, minkä jälkeen kesäpurjehdus suuntautui Norjaan. Syksyllä pidettiin vielä yksi harjoitus.
3. lokakuuta 1911 alus palasi 2. taistelulaivueeseen. Heinäkuussa järjestetty purjehdus pysyttäytyi Agadirin kriisin vuoksi Itämerellä. Norjaan suuntautunut purjehdus alkoi 14. heinäkuuta 1914, mutta sodan uhka keskeytti matkan. Kaksi viikkoa myöhemmin 2. taistelulaivue oli kasassa Wilhelmshavenissa.
Palvelus > Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa alus suojasi laivaston liikekannallepanoa Elben suulla. Lokakuun lopulla siirrettiin Kieliin modernisoitavaksi, jolloin sen vedenalaista suojaa parannettiin. Palvelukseen palattuaan alus liitettiin taisteluristeilijäosastoon, joka ampui 15.–16. joulukuuta 1914 Scarboroughia, Hartlepoolia ja Whitbyä.
Alus lähti 24. tammikuuta 1915 merelle tukemaan Doggerinmatalikolla taisteluun joutuneita taisteluristeilijöitä palaten pian satamaan. Se suojasi 17.–18. huhtikuuta 2. tiedusteluosaston keveitä risteilijöitä, jotka rakensivat miinoitteen Swartenmatalikolle. Hannover siirrettiin 16. toukokuuta Kieliin, jossa yksi aluksen 28 cm:n tykeistä vaihdettiin. Se palasi 28. kesäkuuta Kieliin, jossa sille asennettiin kattiloihin öljypolttimet. Alus palasi palvelukseen 12. heinäkuuta.
II tiedusteluosasto teki 11.–12. syyskuuta miinoitusmatkan Swartenmatalikolle Hannoverin suojatessa operaatiota laivueensa mukana. Alus teki laivueensa mukana 23.–24. lokakuuta tuloksettoman purjehduksen Pohjanmerellä. Laivaston ollessa merellä 5.–7. maaliskuuta 1916 Hannover sai laivueineen määräyksen siirtyä German Bightiin reservinä valmiusasemiin. Laivue liitettiin 24.–25. huhtikuuta Yarmouthia ja Lowestoftia tulittaneeseen osastoon. Operaatio kuitenkin keskeytyi heikon sään vuoksi.
Skagerrakin taistelussa alus oli 2. taistelulaivueen 4. viirikön lippulaivana. Se ampui taistelun aikana kahdeksan laukausta pääaseillaan ja siihen osui yhden HMS Princess Royalin 13,5 tuuman kranaatin sirpaleet. Satamaan palattuaan alus siirrettiin 4. marraskuuta telakalle huollettavaksi. Se irrotettiin laivueensa mukana avomerilaivastosta ja siirrettiin vartioalukseksi Elben suulle.
Alus siirrettiin vuoden 1917 alussa maalilaivaksi Itämerelle. Osa aluksen tykeistä poistettiin 21. maaliskuuta. Se palveli 25. kesäkuuta – 16. syyskuuta vartioaluksena, jonka aikana 2. taistelulaivue virallisesti lakkautettiin 15. elokuuta.
Palvelus > Sodan jälkeen

Aselevon astuttua voimaan 11. marraskuuta 1918 alus siirrettiin Swinemündeen ennen paluutaan Kieliin 14.–15. marraskuuta SMS Sclesienin kanssa. Alus poistettiin palveluksesta 17. joulukuuta aselepoehtojen mukaisesti.
Versailles’n rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti Saksa sai pitää kahdeksan vanhaa taistelulaivaa. Hannover oli ensimmäinen palvelukseen palannut taistelulaiva, kun se palasi palvelukseen helmikuussa 1921 lippulaivana kotisatamanaan Swinemünde. Alus siirrettiin seuraavana vuonna Kieliin. Vuonna 1923 laivasto otti käyttöönsä uuden organisaation, jolloin lippulaivaksi tuli SMS Braunschweig.
Hannover siirrettiin Pohjanmerelle lokakuussa 1925 ja se poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1927 Schlesienin palattua palvelukseen. Alus palasi palvelukseen modernisoituna palvelukseen helmikuussa 1930 korvaten SMS Elsassin, kunnes se poistettiin palveluksesta jälleen syyskuussa 1931.
Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1936, jonka jälkeen se muutettiin maalilaivaksi. Muutostyötä ei kuitenkaan koskaan saatettu loppuun. Alus romutettiin toukokuusta 1944 lokakuuhun 1946 Bremerhavenissa. Aluksen kello on talletettu Bundeswehrin museoon Dresdenissä.
Biriforit

Biriforit ovat gurilaista kieltä puhuva kansa Ghanan pohjoisosassa, Burkina Fason eteläosassa ja Norsunluurannikolla. Heitä on yli 200 000 henkeä.
Biriforien pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Ha harjoittavat perinteistä uskontoa ja ovat läheistä sukua lobeille.
Hardy-luokka (hävittäjä)

| Hardy-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  264 t
Pituus:  61,04 m (kokonaispituus)
Leveys:  5,79 m
Syväys:  2,36 m
Koneteho:  4 200 ihp
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  53
Aseistus
Meritorjunta:  1 x QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 5 x QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 x 18" torpedoputkea
Hardy-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston torpedovenehävittäjäluokka (engl. torpedo boat destroyer, TBD), jonka alukset valmisti sunderlandilainen William Doxford and Sons. Amiraliteetti pyysi telakalta tarjouksen kahdesta aluksesta 2. kesäkuuta 1893 ja tarjous vahvistettiin 3. marraskuuta. Yhtiö tarjosi kahta veturikattiloilla varustettua alusta 74 260 punnalla, josta summasta 32 460 puntaa tuli rungosta ja 41 800 voimansiirrosta. Yhtiö takasi kuitenkin vain 26 solmun nopeuden vaaditun 27 solmun sijasta. Tarjous ei sisältänyt apukoneita. Keulan torpedoputki oli poistettu ja rakenteellisia muutoksia esitetty vahvistuksen ehtoina. Valmistusajaksi määrättiin 12-13 kuukautta.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Hardy | William Doxford and Sons, Sunderland | 4. kesäkuuta 1894 | 16. joulukuuta 1895 | elokuu 1896 | myyty romutettavaksi 11. heinäkuuta 1911 |
| HMS Haughty | Doxford | 28. toukokuuta 1894 | 18. syyskuuta 1895 | elokuu 1896 | myyty romutettavaksi 10. huhtikuuta 1912 |