stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kapverdenvarpunen
Lisääntyminen

Pesintä alkaa sadekauden alkaessa elo-syyskuussa. Pesä on yleensä kolossa, joko maassa, kalliossa tai rakennuksessa. Rakentaa joskus puun oksistoon varpusmaisen katetun pesän, jossa on lentoaukko pesän sivussa. Naaras munii 3-5 munaa. Molemmat puolisot osallistuvat haudontaan.
Ravinto

Aikuiset linnut syövät enimmäkseen siemeniä ja nuoria lehtiä. Poikasia ruokitaan hyönteisillä.
Raija Pelli

Raija Pelli 1998.
Raija Helena Pelli (s. 23. elokuuta 1957 Vaasa) on suomalainen toimittaja, joka tunnettaneen parhaiten Poliisi-TV:n juontajana.
Ura

Ensimmäiset esiintymiskokemuksensa Pelli sai jo 1960-luvun lopulla Yleisradion nuoriosäänenä ja tehdessään ensimmäisiä haastattelujaan. Lukion jälkeen hän opiskeli aluksi kotimaista kirjallisuutta Turun yliopistossa, mutta siirtyi opiskelemaan tiedotusoppia Tampereen yliopistoon. Vuosina 1985–1989 Pelli juonsi televisiossa Paljonko on paljon -viihdeohjelmaa aluksi Veikko Kosken ja myöhemmin Hannu Lumivuoren kanssa.
Pelli oli mukana tekemässä Poliisi-TV:tä sen alusta, vuodesta 1989 alkaen. Hän jätti sittemmin Poliisi-TV:n juontotehtävät ja toimi pari vuotta sarjan tuottajana. Yleisradio siirsi hänet pois tuottajan tehtävistä kesäkuussa 2007 ja syyskuussa 2007 Raija Pelli irtisanoutui yhtiöstä. Pelli kuuluu Oikeustoimittajat ry:hyn ja kouluttaa toimittajia rikosjournalismin saralla.
Poliisi-TV:n juontajana ja julkisuuden henkilönä Pelli joutui kokemaan myös julkisuuden negatiivisen puolen saadessaan uhkauskirjeitä ja -soittoja. Keväällä 1996 rikolliset yrittivät kahdesti räjäyttää hänen rakenteilla olleen talonsa Ylöjärvellä. Pellin mukaan raskainta työssä oli kuitenkin rikosten uhrien, etenkin lasten kohtaaminen.
Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa Pelli oli Suomen Keskustan ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä ja sai 616 ääntä.
Vuonna 2020 Pelli julkaisi 1990-luvun suosikkilaulajasta Kikasta elämäkerran Kikka – Mä haluun viihdyttää. Pelli oli tutustunut Kikkaan 1990-luvun alussa.
Keväällä 2022 Pelli oli kilpailijana mukana Farmi Suomi -ohjelmassa.
Yksityiselämä

Pelli on ollut vuodesta 2002 alkaen naimisissa toimitusjohtaja Jörgen Victorzonin kanssa. Nykyinen avioliitto on hänen kolmantensa; edelliset aviomiehet olivat Timo Rintakoski ja Heikki Tuomela. Pellillä on lapset Irina (syntynyt 1988) ja Niki (syntynyt 1995), joista Irina on ensimmäisestä ja Niki toisesta avioliitosta. Pelli asui Ylöjärven Veittijärven asuntomessualueelle vuonna 1996 valmistuneessa talossa neljä vuotta, kunnes hän muutti avioeron jälkeen ja työtilanteensa muututtua pääkaupunkiseudulle. Nykyisin hän asuu Kauniaisissa. Osan vuodesta hän on asunut Floridassa Yhdysvalloissa.
Raija Pelli kertoo tulevansa näkijäsuvusta. Hän kertoo näkevänsä enteitä, saavansa viestejä tuonpuoleisesta, kokevansa yliluonnollisia kokemuksia ja pyrkivänsä kehittämään näkijän kykyjään, vaikka ne pelottavatkin häntä. Hän sanoo ”avaavansa itseään näille asioille”.
Pellillä on diagnosoitu nivelreuma, jonka johdosta hänellä on 60-prosenttinen invaliditeetti.
Aiheesta muualla

Kuusi kuvaa toimittaja-kirjailija Raija Pellin elämästä, 7.1.2023
Kapverdenkiitäjä

| Kapverdenkiitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kiitäjät Apodidae
Suku::  Apus
Laji::  alexandri
Kaksiosainen nimi
 Apus alexandri  Hartert, 1901 
Katso myös
   Kapverdenkiitäjä Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kapverdenkiitäjä (Apus alexandri) on pieni tervakiitäjien sukuun kuuluva kiitäjä. Lajin nimesi Ernst Hartert 1901 englantilaisen lintutieteilijän Boyd Alexanderin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 13 cm ja siipien kärkiväli 34–35 cm, eli se on huomattavasti tervapääskyä pienempi. Höyhenpuku on tumman harmaanruskea, ainoastaan kurkussa on vaalea laikku. Pyrstönkärjen lovi on matala. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Ekologisesti laji vastaa Kanariansaarilla elävää madeirankiitäjää (Apus unicolor).
Esiintyminen

Nimensä mukaisesti laji elää vain Kap Verden saarilla Afrikan länsirannikolla. Siellä se pesii vain seuraavilla saarilla: Santiago, Fogo, Brava, Santo Antão ja São Nicolau. Laji on paikallisesti yleinen ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Trooppiset valtamerisaaret, rannalta vuoristoon jopa 2,8 kilometrin korkeuteen. Parveilevat ja saalistavat mielellään mäntyjen, sypressien ja eukalyptusten latvustojen ympärillä.
Lisääntyminen

Pesä rakennetaan kallionhalkeamaan tai -koloon ja se voi sijaita 1600 metrin korkeudessa. Voi pesiä myös talojen kattorakennelmiin. 2-munaisia pesyeitä on tavallisesti 2 maaliskuulta alkaen.
Ravinto

Ilmameren hyönteisplankton.
Kapernaumi

| Kapernaumi |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Kapernaumi korostettuna.
Kaupunki:  Seinäjoki
Suuralue:  Hyllykallio, Kantakaupunki
Kaupunginosa nro:  5
Väkiluku:  851 (31.12.2022)
Osa-alueet:   Kapernaumi  Puukapernaumi 
Lähialueet:   Keskusta  Kivistö  Pohja  Uppa 
Kapernaumi on Seinäjoen kaupunginosa. Siihen kuuluu sekä yritys- ja teollisuuskeskittymää että Puukapernaumina tunnettu asuinalue. Joulukuussa 2022 kaupunginosassa oli 851 asukasta.
Aluejako

Kaupunginosa jakautuu virallisesti Hyllykallion suuralueeseen kuuluvaan Kapernaumin osa-alueeseen ja Kantakaupungin suuralueeseen kuuluvaan Puukapernaumin osa-alueeseen. Kaupunginosa rajautuu Kuortaneentien, Ruukintien ja valtatie 18:n väliin. Etelässä alueen rajaa Siipipyöränkatu ja Kivistöntie.
Kaupunginosan asutus keskittyy lähinnä Puukapernaumin tilastoalueelle. Siellä sijaitsee vielä nykyäänkin Seinäjoen vanhimpia omakotitaloja. Puukapernaumilla voidaan viitata yksinomaan vanhimpaan omakotialueeseen etenkin nykyisen Kapernauminkadun varrella, mutta viralliseen tilastoalueeseen kuuluu myös muun muassa uudempaa kerrostaloaluetta.
Hyllykallion suuralueeseen kuuluva Kapernaumin koillinen osa on kokonaan teollisuusaluetta. Se rajoittuu Kuortaneentiehen, VR:n ratapihaan ja Roveksen teollisuusalueeseen.
Historiaa

Kapernaumin varhaishistoria liittyy Seinäjoen asema-alueen rakentamiseen ja laajenemiseen. Ensimmäiset asukkaat asettuivat nykyisen Kapernaumin alueelle 1800-luvun lopulla. Rautatieläisasutuksen leviäminen Kapernaumiin tapahtui etenkin 1920- ja 1930-lukujen aikana. Omakotitalojen lisäksi varhaiseen rakennuskantaan kuuluivat kolme kerrostaloa Ruukintien ja Kalevalantien risteyksessä. Kaupunginosa on saanut nimensä Raamatun Kapernaumista.
Kapernaumiin on rakennettu myöhemmin uudempia kerrostaloja ja rivitaloja.
Yrityksiä ja toimintaa

Kapernaumissa toimivat muun muassa Rautaruukki, Semko, I-Print, Posti ja Ferrum Steel Oy.lähde? Elintarvikekauppoja ovat Lidl, K-Market ja Minimani. Kapernaumissa sijaitsee myös päiväkoti.
Kaupunginosassa toimii asukasseura Kapernaumin kyläyhdistys ry.
Kuvia

Kapernaumin vanhoja puutaloja.
Kerrostalo Kapernaumissa Ruukintien varrella.
Lidl-myymälä Kapernaumin yritysalueella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kapernaumi Wikimedia Commonsissa
Kapernaumin kyläyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
Lahti, Tellervo: Rautatieläiselämää Seinäjoella : Kapernaumin kyläkirja. Seinäjoki : Seinäjoen Historiallinen Yhdistys, 2015. ISBN 978-951-98993-8-1.
Pengerpuisto

Pengerpuistoa kevätiltana. Taustalla Yrjö Sadeniemen piirtämä koulurakennus vuodelta 1929..
Pengerpuiston kiviröykkiö. Kuvassa näkyvän nykyisen Helsingin kuvataidelukion rakennus valmistui 1944.
Pengerpuisto (ruots. Terassparken) sijaitsee Kallion kaupunginosassa Helsingissä. Se on rakennettu kallion laelle Torkkelinmäen osa-alueen keskelle. Puisto rajoittuu lännessä Torkkelinkadun mataliin 1920-luvun kerrostaloihin ja idässä Pengerkadun korkeaan kerrostalorivistöön. Korkeuserot idän suunnassa, meren rantaan viettävällä rinteellä, ovat suuret. Koillisessa ja lounaassa puisto rajoittuu koulurakennuksiin. Pengerpuiston pinta-ala on noin 1,3 hehtaaria.
Pengerpuiston kohdalla toimi aiemmin kivimurskaamo, josta louhittu kallio jalostettiin edelleen sepeliksi ja käytettiin lähiympäristön talojen rakentamiseen. Kivimurskaamoon kuului neljä jalustaa, joista on jäljellä yksi. Kiviröykkiötä on luultu myös toisen maailmansodan aikaisen it-tykin jalustaksi. Suuri osa Pengerpuistosta on kivituhkakenttää. Pengerkadun rinteessä on Pengerpuistoon kuuluva symmetrinen porrasrakennelma, joka johtaa Sakarinkadun ja Pengerkadun alemman tason risteyksestä Pengerkadun ylimmälle tasolle.
Pengerpuiston pääpuulaji on lehtosaarni. Puistossa kasvaa myös metsävaahteraa, vuorijalavaa, tataarivaahteraa ja ruostehappomarjaa. Pengerkadun rinteessä kasvaa erittäin harvinaista keltakuusamaa, lehtokuusamaa, rusovuohenkuusamaa, keijunruusua, likusterisyreeniä ja villaheittä. Puiston kallioilla puolestaan kasvaa maksaruoholajeja.
Torkkelinmäki ja Pengerpuisto ovat saavuttaneet omanlaisensa maineen alueella käydyn melko avoimen huumekaupan myötä.
Pengerpuiston laidalla sijaitsee Helsingin kuvataidelukio.
Aiheesta muualla

Pengerpuisto / Foto: Signe Brander 1912
Helsingin kaupunginmuseo / "Helsinki, Pengerpuisto"
Karaiimit

| Karaiimit karaylar къарайлар |
| --- | --- |
 Karaiimeja 1800-luvulla.
Asuinalueet:   Israel 15 000   Yhdysvallat 5 000   Ukraina  1 196  Venäjä 336    Liettua 273  Puola150  Ranska 120    Viro6   Valko-Venäjä 5   Venezuela 2 000
Kielet:  karaiimi, tataari, venäjä
Uskonnot:  karaiittijuutalaisuus
Karaiimit (myös karaimit - karaiimiksi: karaylar/къарайлар, hepreaksi: קראי מזרח אירופה) on itäeurooppalainen etninen ryhmä, joka on aikanaan levittäytynyt Krimin niemimaalta ja harjoittaa perinteisesti samankaltaista juutalaista uskontoa kuin karaiittijuutalaiset. Karaiimeja ei kuitenkaan pidä samastaa karaiitteihin, joka on laajempi uskonnollinen käsite. Karaiimit eivät käytä Itä-Euroopan juutalaisten perinteisesti käyttämiä kieliä kuten jiddišiä tai ladinoa, vaan omaa turkkilaista kiptšakkilaisiin kieliin kuuluvaa karaiimia.
Asuinalue

Euroopan karaiimien perinteiset asuinalueet ovat olleet Liettua, Ukraina ja Venäjä. Maastamuuton seurauksena yhteisöjä on syntynyt myös Israeliin ja Yhdysvaltoihin. Tärkeimpiä karaiimien kulttuurillisia keskuksia Euroopassa ovat Liettuan Trakai (karaiimiksi Trox) ja Vilna, Ukrainan Krim sekä Halytš Galitsiassa.
Historia

Joidenkin mielestä karaiimien esi-isät olivat turkkilaisperäisiä karaiittijuutalaisia, jotka olivat luopuneet alkuperäisestä uskostaan 700-luvun loppuun tai viimeistään 800-luvun alkuun mennessä solmittuaan seka-avioliittoja pääasiassa tataariheimojen jäsenten kanssa. Keski-ajalla karaiimien esi-isät muuttivat Mustanmeren rannikoilta Ukrainaan erityisesti Krimin niemimaalle. Krimin niemimaalla he elivät erityisesti vuoristoisissa keskiosissa ja Chufut Kale -nimisessä linnoitetussa kaupungissa, jolla oli tietynasteinen itsehallinto Krimin kaanikunnassa. Liettuan karaiimit polveutuvat Liettuan suurruhtinaskunnan Vytautas Suuren sotavangeiksi ottamista 330 karaiimiperheestä, jotka asettuivat nykyisen Trakain alueelle. Liettuan karaiimit karkotettiin Puolaan vuonna 1495, mutta he saivat palata vuonna 1503. Liettuasta karaiimeja muutti Ukrainan Galitsiaan.
Puolan jaoissa useimmat karaiimit joutuivat Venäjän keisarikunnan alaisuuteen. Venäjällä karaiimit erotettiin juutalaisista, eikä heihin kohdistunut samanlaisia sortotoimia. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli noin 13 000 karaiimia. 1900-luvun aikana monet karaiimit muuttivat kaupunkeihin ja he levisivät ympäri läntistä Venäjää. Saman vuosisadan alussa alkoi myös maastamuutto erityisesti Yhdysvaltoihin ja Ranskaan. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Galitsian ja Liettuan karaiimit joutuivat jälleen Puolan vallan alle. Tämä tarkoitti karaiimien keskuudessa kulttuurin nousukautta. Monia teoksia ja erityisesti juutalaista liturgiaa käännettiin karaiimin kielelle. Toisen maailmansodan aikana karaiimit välttyivät monilta Saksan juutalaisiin kohdistamilta sortotoimilta, sillä heitä ei uskonnostaan huolimatta katsottu kuuluvaksi samaan rotuun. Yksittäisiä karaiimien joukkomurhiakin kuitenkin tapahtui, esimerkiksi vuonna 1941 Babyn Jarissa tapettiin 200 karaiimia kymmenientuhansien juutalaisten sekä muiden ryhmien kanssa.
Saksan joukkojen vetäydyttyä Krimin niemimaalta vuonna 1944 siellä laskettiin olevan 6 357 karaiimia. Karaiimit välttyivät joukkokuljetuksilta, joiden kohteeksi joutuivat Krimin niemimaalla eläneet Krimin tataarit, kreikkalaiset, armenialaiset ja monet muut epäluotettaviksi katsotut kansallisuudet. Valtaosa Euroopan karaiimeista muutti sodan jälkeen Yhdysvaltoihin ja Israeliin. Yhdysvalloissa karaiimit sulautuivat paljolti paikallisiin juutalaisiin, mutta Israelissa heidän on onnistunut säilyttää kulttuurinsa. Karaiimin kieltä on elvytetty Liettuassa ja Ukrainassa, joista Liettuan lukumäärällisesti pienempi karaiimiyhteisö on tiiviimpi. Vuonna 1997 Liettuassa laskettiin olevan 257 karaiimia, joista 32 oli alle 16-vuotiaita.
Uskonto

Karaiimien uskonnon perusta on sama kuin karaiittijuutalaisuudessakin: He hyväksyvät pelkästään Tanakhin eli Vanhan testamentin pyhäksi kirjoitukseksi. Islamilainen tataari-turkkilainen vaikutus näkyy kuitenkin siinä, että useat karaiimit tunnustavat sekä Jeesuksen että Muhammadin profeetoiksi. Karaiimien rukouskirja sisältää muun muassa Uudesta testamentista periytyvän Isä meidän -rukouksen.
Tunnettuja karaiimeja

Avraham Firkovitš - kirjailija, arkeologi
Adolf Joffe - poliitikko, valtiomies
Seraja Šapšal - hakham, johtaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karaiimit Wikimedia Commonsissa
Lost Turkish Tribes in Europe - The Karays
Karaiimien synagooga Vilnassa
Peniche

| Peniche |
| --- | --- |
 lippu
 Peniche Portugalin kartalla
 Koordinaatit: 39°21′N, 9°22′W 
Valtio:  Portugali
Alue:  Centro
Ala-alue:  Oeste
Piiri:  Leiria
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  António Correia
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  77,55 km²
Väkiluku (2011):  27 753
 – Väestötiheys:  358 as./km²
 
 www.cm-peniche.pt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Peniche on kaupunki Oesten maakunnassa Portugalissa. Sen pinta-ala on 77,55 neliökilometriä ja asukasluku noin 27 600. Kaupunkiin kuuluvat myös Portugalin rannikolla sijaitsevat Berlengas-saaret. Peniche sijaitsee Atlanttiin pistävän niemen kärjessä. Se on yksi Euroopan parhaista lainelautailupaikoista. Kaupungin pormestari on António Correia.
Penichen kaupunkia
Nau dos Corvos
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peniche Wikimedia Commonsissa
Kunnan viralliset sivut (portugaliksi)
Leirian piirin kunnat
Alcobaça
Alvaiázere
Ansião
Batalha
Bombarral
Caldas da Rainha
Castanheira de Pêra
Figueiró dos Vinhos
Leiria
Marinha Grande
Nazaré
Óbidos
Pedrógão Grande
Peniche
Pombal
Porto de Mós
Kansalaisliitto

| Kansalaisliitto |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1994
Johto:   Päivi Järnfors  (pj. 2025–)  Juho Tanila  (vpj. 2025–)  Lena Wiksten  (vpj. 2025–)  Henri Aitakari  (siht. 2025–) 
Ideologia:  EU-kriittisyys, puolueettomuuspolitiikka, sosiaalinen oikeudenmukaisuus, suora demokratia, balansismi, talousdemokratia
Äänenkannattaja:  IPU
Kansainväliset jäsenyydet:  TEAM
Nuorisojärjestö:  Itsenäisyysnuoret
Kotisivu:  www.kansalaisliitto.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kansalaisliitto (lyhenne KaL, ruots. Medborgarförbundet, vuoteen 2022 Tasapainon puolesta – IPU, För jämvikt, vuoteen 2019 Itsenäisyyspuolue, Självständighetspartiet) on puoluerekisteristä poistettu suomalainen puolue, jonka politiikassa keskeisellä sijalla ovat Natoon liittymisen vastustaminen ja kielteinen suhtautuminen EU-jäsenyyteen. Kansalaisliitto ei ole koskaan saanut kansanedustajia, mutta sillä on ollut edustajia kunnanvaltuustoissa.
Puolue perustettiin presidentinvaaleihin perustetun, Keijo Korhosen Suomen kansan itsenäisyysrintama -valitsijayhdistyksen, jatkajaksi vuonna 1994 nimellä Vapaan Suomen Liitto (VSL). Vuonna 2004 nimeksi vaihdettiin Itsenäisyyspuolue Vapaan Suomen Liitto ja 2006 se lyhennettiin muotoon Itsenäisyyspuolue. Järjestö on poistettu puoluerekisteristä neljästi (1999, 2007, 2015 ja 2023). Se rekisteröitiin uudelleen vuosina 2000, 2008 ja 2017.
Puolueen äänenkannattaja on vuodesta 1997 alkaen ilmestynyt IPU, joka syksyyn 2010 asti tunnettiin nimellä Vapaa Suomi.
Historia

Yhdistys perustettiin vuonna 1994 nimellä Vapaan Suomen Liitto (VSL) ja se merkittiin puoluerekisteriin marraskuussa 1994. Keväällä 1995 VSL:ssä on arvioitu olleen noin 1 000 jäsentä.
Ihmisyydenpuolue (IPU) liittyi tammikuussa 1995 VSL:n kannatusjäseneksi eikä IPU asettanut omia listojaan vuoden 1995 eduskuntavaaleihin. Puheenjohtaja Lauri Kojo oli VSL:n ehdokkaana Uudellamaalla. Puolueita yhdisti vaatimus Suomen EU-jäsenyyden mitätöimisestä.
Itsenäisyyspuolue boikotoi vuosien 1999 ja 2004 europarlamenttivaaleja. Kun euroskeptinen Muutosvoimat Suomi -yhteistyöpuolue purkautui vuonna 2007, sitä edustaneita kunnanvaltuutettuja siirtyi Itsenäisyyspuolueen riveihin.
Marraskuussa 2008 puolue piti Tampereella ylimääräisen puoluekokouksen, jossa se päätti osallistua kesän 2009 eurovaaleihin. Osa puolueesta vastusti päätöstä ja vaati sen perumista uudessa ylimääräisessä kokouksessa. Puoluejohdon mielestä aloitteen takana ei kuitenkaan ollut vaadittua 10 prosenttia jäsenistöstä. Selkkauksen seurauksena puolueesta erkani nivalalaisen Erkki Surakan johtama ryhmä, joka järjestäytyi syksyllä 2009 nimellä Suomalainen Puolue ja pyrki puoluerekisteriin. Uuden puolueen varapuheenjohtajaksi nousi Itsenäisyyspuolueessa aiemmin vastaavaa tehtävää hoitanut Jaakko Jukkola. Suomalaiseen Puolueeseen siirtyivät myös IPU:n entinen puoluesihteeri Risto Kangas sekä taloudenhoitaja Mikko Lahtiluoma.
Suomen Senioripuolue liittyi Itsenäisyyspuolueen jäsenyhdistykseksi heinäkuussa 2012, mutta erosi jo vuotta myöhemmin, koska eläkeläisten asioita ei saatu riittävästi esille.
Syyskuussa 2012 perustettiin puolueen nuorisojärjestö Itsenäisyysnuoret, jonka jäsenyys ei edellytä puolueen jäsenyyttä. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Linda Lilja.
Itsenäisyyspuolue poistettiin puoluerekisteristä vuoden 2015 eduskuntavaalien jälkeen, mutta se keräsi puoluerekisteriin takaisin pääsemiseen vaadittavat 5 000 kannattajakorttia, jotka se jätti oikeusministeriöön 19. joulukuuta 2016. Puolue poistettiin puoluerekisteristä uudelleen vuoden 2023 eduskuntavaalien jälkeen.
Puoluejohto

Kansalaisliiton puheenjohtaja on ollut vuoden 2025 tammikuusta lähtien Päivi Järnfors Vaasasta.
Puolueen varapuheenjohtajina toimivat Juho Tanila Nurmosta ja Lena Wiksten Porista. Puoluesihteerinä toimii Henri Aitakari Laitilasta.
Puoluejohto > Puheenjohtajat

Ilkka Hakalehto 1994–2004
Antti Pesonen 2004–2015, 2016–2017
Henri Aitakari 2017–2020
Päivi  Järnfors 2020–
Arto Paajanen 2022–
Päivi Järnfors 2025–
Puoluejohto > Pää- ja puoluesihteerit

Kari Alhonen ?–2004
Kauko Laihanen 2004
Veli Karhu 2004–2006
Jan Erik Finskas 2007–2008
Risto Kangas 2008
Lena Wiksten 2009–2010
Saku Mättö 2010–2012
Martti Pohjolainen 2012–2014
Juhani Honkonen 2014–2015
Niko Kauko 2015–2016
Henri Aitakari 2016–2017
Lena Wiksten 2017–
Puoluejohto > Varapuheenjohtajat

Ilkka Hakalehto 2004–2008
Mauri Nygård 2015–2016
Jukka Paakki 2015–2016
Marjo Luoma 2015–2016
Antti Pesonen helmikuu 2016 – elokuu 2016
Alexander Holthoer 2016–2017
Lena Wiksten 2016–2017
Marjatta Herrala 2017–
Puolueen lehden päätoimittajana toimi elokuuhun 2015 Antti Pesonen ja sen jälkeen vuoden ajan Niko Kauko.
Tavoitteet

Kansalaisliitto ajaa Suomen irrottamista EU:sta ja vastustaa EU:n perustuslakisopimusta sekä vastustaa Suomen liittymistä Naton jäseneksi. Puolueen vaihtoehto EU-jäsenyydelle on ETA-sopimus, joka takaisi suomalaisille vapaan liikkuvuuden ja muita EU:n kanssa yhteneviä etuja. Tämä vastaa Islannin, Liechtensteinin, Norjan eli EFTA-maiden ETA-järjestelyä tai Sveitsin mallia, jossa kieltäydytään suorasta ETA:sta, mutta tehdään Euroopan unionin kanssa erillisiä sopimuksia tarpeen mukaan.
Puolueen muita tavoitteita ovat muun muassa estää pääoman virtaaminen pois Suomesta, puolustaa kotimaista ruoan tuotantoa, kehittää energiaomavaraisuutta ja edistää uusiutuvaan energiaan siirtymistä, torjua Nato-jäsenyys ja turvata Suomen asema puolueettomana maana, varmistaa eri alueiden tasapuolinen kehittäminen ja torjua kuntien pakkoliitokset, perustaa Suomeen riippumaton perustuslakituomioistuin sekä edistää suoran demokratian käyttöönottoa.
Vapaan Suomen Liiton aikoihin puolue kannatti Karjalan palauttamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansalaisliitto Wikimedia Commonsissa
Puolueen ohjelmat Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto
Piraattipuolueen ja Itsenäisyyspuolueen vaalikontit Helsingin Narinkalla.
Hosuli

Hosuli on kahden Tove Janssonin Muumi-teoksissa esiintyvän hahmon nimi, vaikkakin ruotsin ja englannin kielillä heillä on eri nimet. Alkuperäinen Hosuli on Nipsun isä ja toinen tämän tätä lähes identtisesti muistuttava poika eli Nipsun veli.
Alkuperäinen Hosuli

| Hosuli |
| --- | --- |

Luoja(t):  Tove Jansson
Näyttelijä(t):  Suomenkieliset ääninäyttelijät: Eero Ahre (1993) Ilpo Mikkonen (2007–2008) Jukka Nylund (2017) André Wickström (2021) Näyttelijät: Gustav Wiklund (1969)
Ensi- esiintyminen:  Mumintrollet och kometen -näytelmä (1949)
Henkilötiedot
Sukupuoli:  mies
Suhteet
Vanhemmat:  katosivat suursiivouksessa
Puoliso(t):  Sosuli
Lapset:  Nipsu Sottuli (sarjakuvissa)
Tädit ja sedät:  Fredrikson (setä)
Muut sukulaiset:  Suska (pojan vaimo (sarjakuvissa))
Tutut:  Muumipappa Juksu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hosuli (ruots. Rådd-djuret) on fiktiivinen hahmo, joka esiintyy Tove Janssonin kirjassa Muumipapan urotyöt (Muminpappans bravader, 1950). Hän on Muumipapan nuoruudenystävä, joka asuu kahvipurkissa kaikkien keräämiensä tavaroiden keskellä. Hän keräilee muun muassa nappeja. Hosuli on naimisissa Sosulin kanssa, ja heidän lapsensa on Nipsu. lähde?
Hosuli-aiheinen Arabian muumimuki julkaistiin vuonna 2010. Mukin lisäksi Hosulin kuva on myös kulhossa ja Hackmanin kahvilusikassa.
Alkuperäinen Hosuli > Taustaa

Hosulin päässä oleva kattila juontaa juurensa toisen maailmansodan aikoihin, jolloin Tove Jansson piirsi poliittisia pilapiirroksia Garm-lehteen. Joissakin hänen piirustuksissaan oli kattilapäisiä henkilöitä, ja tämä piirre siirtyi myöhemmin myös Hosulille.
Alkuperäinen Hosuli > Hosuli Muumi-teoksissa > Muumipapan urotyöt -kirjassa

»Hosuli on pieni eläin joka hosuu, siis poukkoilee ympäriinsä kovaa vauhtia ja umpimähkään, kaataa kumoon ja hukkaa kaikkea mahdollista.» 
(Kuvaus Hosulista Muumipapan urotöissä)
Hosuli esiintyy Tove Janssonin Muumi-kirjoissa pelkästään Muumipapan nuoruudesta kertovassa Muumipapan urotyöt -kirjassa. Hän on ulkonäöltään resuinen, ja hänen päässään on kattila. Hän on Muumipapan nuoruudenystävä yhdessä Fredriksonin ja Juksun kanssa. Lisäksi hän on Fredriksonin veljenpoika. He seikkailevat Fredriksonin rakentamalla Merenhuiske-aluksella. Hosuli asuu alun perin sinisessä kahvipurkissa, jossa on runsaasti hänen keräämiään esineitä, kuten nappeja. Purkki värjäytyy kuitenkin punaiseksi, kun Hosuli maalaa innoissaan Merenhuisketta punaiseksi. Hosuli on mukana perustamassa siirtokuntaa Muumipapan, Juksun ja Mymmelin tyttären kanssa.
Hosulin vanhempien kerrotaan kadonneen suursiivouksessa, ja hänen isästään ei tiedetä muuta kuin että hän oli runoilija. Hän menee naimisiin Sosulin kanssa niin kiireesti, etteivät häävieraat ehdi häihin. Myös Sosuli keräilee nappeja. Hosulin ja Sosulin lapsi on Nipsu, jonka he kuitenkin kadottavat tämän ollessa pieni, jolloin Muumimamma ottaa Nipsun hoitaakseen. Kirjan lopussa Hosuli ja Sosuli tapaavat jälleen Nipsun, kun he saapuvat Muumitaloon vierailulle.
Hosulia ja hänen poikaansa Nipsua yhdistää hosumisen ohella taipumus pahoinvointiin.