stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Scylla (purjevene)
Rikausvaihtoehdot

Erilaisia rikausvaihtoehtojakin löytyy lukuisia. Yleisin rikaus on Kutteritakila ja perinteinen Bermudatakila. Kaksi Scyllaa on rikattu kahvelitakilaiseksi, mutta se melko työläs takilatyyppi käytössä. Pikku ja keskikokoisia Scyllia on pukspröötillä ja ilman. Isoissa on aina puksprööti. IsonScyllan rikivariaatioita on kutterin staagin kiinnityskohdassa. Se voi sijaita pollarin (samson post) takana tai steevissä. Kaikki nämä ovat purjehdusominaisuuksiltaan ja rikin teholtaan hieman erilaisia. Nallen ja monen muun mielestä keskikikokoisen runko (kuten Nallen oma Pilgrim) on onnistunein. Se on nähty monissa Scylla-kisoissakin, että keskikokoisella pärjää hyvin. Scylla on suunnittelijansa periaatteiden mukaisesti pitkäkölinen (mutta ketterä sellainen verrattuna esim Colin Archeriin) ja alirikattu ja matala mastoltaan. Tämä on perhe- ja matkapurressa hyvä ominaisuus, ei tarvitse heti miettiä reivaamista vaikka tuuli nousee yli 10 m/s.
Suunnittelija ja veistäjä Nalle asui avomeren reunalla Luvialla ja avomerellä tuulee vapaammin kuin saariston suojassa, joten purjeala on erityisesti suhteutettu avomeriolosuhteisiin.selvennä Kevyissä tuulissa Scylla kuitenkin kärsii alirikauksestaan, monet Scyllien omistajat ovatkin teettäneet 150 % Genuoita kevyisiin tuuliin ja niillä onkin pärjätty kevyentuulen kisoissa hyvin (Penelope). Kuten kaikilla pitkäkölisillä Scyllankin nousukyky kryssillä on huonompi kuin eväkölisillä nykyaikaisilla veneillä. Helppokäyttöinen rullagenoa ei tietenkään auta nousukulmassa, päinvastoin. Scylla on kuitenkin täysverinen purjevene eikä moottoripurjehtija, joksi jotkut sitä erheellisesti kutsuvat. Scyllien kannen suunnittelussa on myös paljon eroja tilaajiensa toiveiden mukaan. Löytyy lyhyttä ja pitkää ruffia. Muutamassa on perähytti ja/tai ohjailuhytti. Lyhytruffisessa on yleensä salongissa skylet ja keulakajuutan luukkutalli on korotettu. Valtaosassa Scyllia on perinteinen pinnaohjaus, mutta muutamassa on hydraulinen ruoriohjaus.
Veistämöt

Suurin osa Scyllista on rakennettu Sådön veistämöllä Luvian Niemenkylässä, mutta pidemmän aikaa Nallen kanssakin veneitä rakentanut Ismo Lilja rakensi useita Scyllia omassa veistämössään Luvian Kirkonkylän entisessä sahakiinteistössä. Liljan veistämö lopetti toimintansa veistäjän sairauden vuoksi. Veneveistämö Sådö toimi jonkin aikaa Björn ”Nalle” Nybergin kuoleman jälkeen hänen poikansa Jan-Erik ”Janne” Nybergin voimin. Veneveistämö Sådö lopetti toimintansa noin vuonna 2015.
Suomen Scyllapurjehtijat ry

Valtaosa Scylla-veneilijöistä on Suomen Scyllapurjehtijat ry:n jäseniä. Yhdistyksen toimintaperiaate on edistää Scylla-purjehdusta, jakaa Scyllatietoutta ja edesauttaa Scyllaveneiden hoitoa ja kunnostusta. Yhdistyksen toiminta keskittyy vuosijulkaisun toimittamiseen ja Scylla-vuositapaamisen järjestelyyn. Vuonna 2014 kolmaskymmenes juhlavuositapaaminen järjestettiin Luvialla Laitakarin perinnevenesatamassa. Tilaisuus on kaksipäiväinen ja perjantaina on yhdistyksen vuosikokous ja lauantaina Scylla-mestaruus-kisapurjehdus ja palkintojenjakogaala. Kisassa kilpaillaan edelleen Pekka Parikan lahjoittamasta kiertopalkinnosta, joka on tinainen tuoppi ”Pekka Parikan tuoppi”. Yleensä joka toinen vuosi Vuositapaaminen järjestetään Uudessakaupungissa yhteistyössä Uudenkaupungin Pursiseuran kanssa. Scylla-yhdistys ylläpitää myös Scylla-alusrekisteriä.
Myrskylintu

Tunnetuin Scylla on IsoScylla Myrskylintu (järjestysnumeroltaan 44), jonka Nalle ja Ismo rakensivat vuonna 1983 elokuvaohjaaja ja kirjailija Pekka Parikalle. Parikka kirjoitti Myrskylinnun rakentamisesta juttusarjan Venelehteen ja se julkaistiin myös kirjana ”Myrskylinty nousee siivilleen”. Parikan seikkaperäinen ja intohimoinen teksti puuveneen rakentamisesta nosti Scyllan ja puuveneet yleensä uuteen suosioon. Pekka Parikka oli myös Suomen Scyllapurjehtijar ry:n perustajajäseniä.
Kirjallisuutta

Pekka Parikka: Myrskylintu nousee siivilleen: perinteisen puupurren rakentaminen ja ensimmäinen kaukopurjehdus. Otava; 1988. ISBN 978-951-1-09673-3.
Aiheesta muualla

Linkkejä Scylla-veneiden kotisivuille:
https://www.facebook.com/Ottiliana/
https://www.youtube.com/ottilianasailing
IsoScylla Alexandra (Arkistoitu – Internet Archive)
Muita linkkejä:
Jeminan tarina
Venenetti Nybergistä
Yle Ottilianasta
http://ttpuuvenepalvelu.fi/34-korjauskertomuksia/91-isoscylla-smile-kaevi-vaihtamassa-kannen (Arkistoitu – Internet Archive)
https://www.sailsandsea.fi/tapahtumia-events/bjorn-nalle-nyberg-ja-scylla-ven/
Laatokan puolustuksen perinnearkisto

Laatokan puolustuksen perinnearkisto  on yksityisarkiston luonteinen perinnekokoelma. Siihen on koottu muuta kuin virka-arkistoihin kuuluvaa Laatokan rannikko- ja meripuolustukseen liittyvää aineistoa, kuten muistelmia, lehtileikkeitä, historiikkejä ja valokuvia. Koska monet Laatokalla palvelleet ovat palvelleet myös Äänisellä jatkosodan aikana, on arkistossa melkoisesti myös Äänistä koskevaa kuvamateriaalia. Arkisto järjestettiin ja luetteloitiin Rannikkotykistösäätiön rahoituksella. Kokoelma luovutettiin Kansallisarkistolle 3. syyskuuta 2014. Toinen osa luovutettiin Kansallisarkistolle v 2023. Kokoelmissa on aineistoa vuosilta 1914–2014. Kokoelman laajuus on 1,67 hyllymetriä, joka on kokonaisuudessaan järjestetty. Valokuvien taustoittaminen ja myös uusien valokuvakokoelmien järjestäminen on jatkunut Kansallisarkistoon kuulumattomana projektina harrastelijavoimin helmikuuhun 2025 asti. Tällöin digitoitujen ja taustoitettujen valokuvien määrä oli noin 4 490 (Näistä Kansallisarkistolle vuonna 2014 luovutettuja kuvia on 2370).
Aineiston luovutukset

Aineistoa perinnearkistoon ovat eri aikoina luovuttaneet:
Laatokalla ennen sotia ja jossain määrin myös sotien aikana toimineet Rannikkotykistörykmentti 3:n upseerikerho ja aliupseerikerho
välirauhan aikana perustettu ja vuoden 1945 alkuun asti toiminut Laatokan Aseveljet -yhdistys
1960-luvulta vuoteen 1993 asti toiminut Entisen RT 3:n kantahenkilöstö -yhdistys
1980-luvulla toimintansa aloittanut ja edelleen toimiva Laatokan puolustuksen perinneyhdistys ry
sekä lukuisat yksityishenkilöt.
Aiheesta muualla

Arkistonmuodostaja: Laatokan puolustuksen perinnearkisto (kokoelma) Kansallisarkisto. Arkistoitu 23.1.2021. Viitattu 9.9.2019.
Suomen arkistot
| --- | --- |
Kansallisarkisto:  Hämeenlinnan toimipaikka  Joensuun toimipaikka  Jyväskylän toimipaikka  Mikkelin toimipaikka  Oulun toimipaikka  Saamelaisarkisto  Turun toimipaikka  Vaasan toimipaikka 
Muita arkistoja:  Eduskunnan arkisto  Folkkultursarkivet  Journalistinen kuva-arkisto  Kansallisen audiovisuaalisen instituutin arkistot  Kansallinen äänitearkisto  Kuvataiteen keskusarkisto  Musiikkiarkisto  SKS:n arkisto (ent. Kansanrunousarkisto ja Kirjallisuusarkisto)  Suomen Elinkeinoelämän Keskusarkisto  Suomen Urheiluarkisto  Toimihenkilöarkisto  Urho Kekkosen arkisto  Yhteiskuntatieteellinen tietoarkisto 
Poliittisten puolueiden arkistoja:  Kansan Arkisto  Keskustan ja Maaseudun arkisto  Porvarillisen Työn Arkisto  Svenska Centralarkivet  Työväen Arkisto 
Entisiä arkistoja:  Ammattiyhdistysarkisto  Arkistolaitos  Itä-Karjalan sotasaalisarkisto  Kansallinen audiovisuaalinen arkisto  Laatokan puolustuksen perinnearkisto  Maakunta-arkistot  Päivälehden arkisto  Sota-arkisto  Viipurin maakunta-arkisto
Jatkosodan vastarinta

Jatkosodan vastarintaa suoritettiin Suomessa jatkosodan aikana vuosina 1941–1944. Toimijat koostuivat lähinnä kommunisteista, mutta myös joistakin sosiaalidemokraateista, jotka vastustivat Suomen natsi-Saksan aseveljenä käymää sotaa. Vastarinta perustui pääasiassa infrastruktuurin sabotoimiseen ja vakoiluun Neuvostoliiton hyväksi.
Vastarinta oli löyhästi organisoitunutta, eikä sillä ollut yhtenäistä keskusjohtoa.
Toiminta

Vastarinnan toiminta käsitti aluksi lähinnä erilaisten lentolehtisten painattamista ja jakelua, mutta laajeni myöhemmin erilaisiksi tihutöiksi ja sabotaaseiksi, joilla oli tarkoitus vaikeuttaa Saksan ja Suomen sotaponnisteluja. Iskut kohdistuivat armeijan kohteisiin sekä esimerkiksi sähkönjakeluun ja rautateihin. Osaa voidaan pitää pelkästään symbolisina ja niiden tarkoituksena oli osoittaa, etteivät kaikki hyväksyneet sotaa. Vastarintaliike ei kohdistanut toimiaan ihmisiä vastaan, mutta pidätysten yhteydessä käydyissä tulitaisteluissa sai kuitenkin surmansa vastarintaliikkeen jäsenten lisäksi myös viranomaisia. Aktiivisinta toiminta oli Tampereella, jossa vaikutti noin puolentoista vuoden ajan Pellervo Takatalon kesäkuussa 1941 kokoama nuorista muodostunut vastarintaryhmä. Tampereen vastarintaliikkeen toiminnasta kertoo myös Hannu Salaman tunnettu romaani Siinä näkijä missä tekijä. Vastarintaliike harjoitti myös vakoilua ja teki yhteistyötä Neuvostoliiton lähettämien desanttien kanssa, joista osa oli alun perin suomalaisia kuten Väinö Niilo-Rämä ja Arvo Lamminen.
Metsäkaartilaiset

Jatkosodan vastarintaliikkeeseen voidaan katsoa kuuluvaksi myös niin sanotut metsäkaartilaiset, jotka olivat rintamapalveluksesta kieltäytyneitä reserviläisiä. Suurin osa heistä oli vakaumuksellisia kommunisteja. Joukossa oli runsaasti talvisodan veteraaneja, jotka kieltäytyivät lähtemästä uuteen sotaan natsi-Saksan rinnalla ja valitsivat sen sijaan piileskelyn metsiin rakentamissaan piilopaikoissa. Metsäkaartilaisten suurimpia keskittymiä oli muun muassa Satakunnan ja nykyisen Pirkanmaan alueilla kuten Hämeenkyrössä sekä Länsi-Lapin Kolarissa ja Kittilässä. Hämeenkyrössä metsäkaartilaisia oli noin 100, mikä edusti lähes 10% osuutta paikkakunnan reserviläisistä. Rintamalta kieltäytyneitä piileskeli myös joissakin kaupungeissa, kuten Tampereella ja Helsingissä.
Jatkosodan vastarintaliikkeessä vaikuttaneita henkilöitä

Yrjö Ahomaa
Anna-Liisa Hyvönen
Urho Kaipainen
Martti Koivistoinen
Martta Koskinen
Eino Laakso
Olavi Laiho
Veikko Pöysti
Hjalmar Rantanen
Arthur Rönnqvist
Arnold Salminen
Sakari Selin
Pellervo Takatalo
Olga Terho
Kirjallisuutta

Seilonen, Kalevi: Vastarintaryhmä, Tammi 1974. ISBN 951-30-2886-0.
Nicola Cabibbo

Nicola Cabibbo
Nicola Cabibbo (10. huhtikuuta 1935 – 16. elokuuta 2010) oli italialainen fyysikko. Hän toimi vuodesta 1993 Paavillisen tiedeakatemian puheenjohtajana.
Cabibbo työskenteli muun muassa Rooman Sapienza-yliopistossa. Hänestä tuli vuonna 1982 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen. Vuosina 1983–1992 hän toimi Istituto Nazionale di Fisica Nuclearen johdossa.
Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 2008.
Ilajanjärvi

| Ilajanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Ilomantsi 
Koordinaatit:  62°48′36″N, 31°23′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Ruukinpohjanjoki 
Järvinumero:  04.933.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  152,1 m  
Rantaviiva:  25,652 km  
Pinta-ala:  8,19502 km²  
Tilavuus:  0,025214311 km³  
Keskisyvyys:  3,08 m  
Suurin syvyys:  12,6 m  
Saaria:  8 
 fiIlajanjärvi 
Ilajanjärvi  on Pohjois-Karjalassa Ilomantsissa Venäjän rajan tuntumassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 820 hehtaaria eli 8,2 neliökilometriä. Se on 6,5 kilometriä pitkä ja 2,0 kilometriä leveä.
Järvessä on laskettu olevan 8 saarta, joiden karttanimet ovat Heposaari, Saunasaari, Palosaari, Selkäsaari, Jouttensaari ja Ritoniemi. Niiden yhteispinta-ala on 6 hehtaaria, mikä on noin 0,7 % järven kokonaispinta-alasta. Saaret ovat kaikki alle hehtaarin, mutta kuitenkin yli aarin kokoisia. Koska Ritoniemen nimessä on niemi-määre, on järven vedenpintaa saatettu nostaa, jolloin niemen rantaviiva on irtaantunut rannasta.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 25 miljoonaa kuutiometriä eli 0,025 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,1 metriä ja suurin syvyys on 12,6 metriä. Syvin kohta sijaitsee Palosaaren ja Selkäsaaren puolivälissä.
Järven rantaviivan pituus on 26 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 3 kilometriä. Järven rannat ovat soistunutta metsämaata ja ranta-asutus muodostuu vain vapaa-ajan asunnoista. Myös monessa saaressa on vapaa-ajan asuntoja. Seututieltä 522 haarautuu järvelle yhdystie 15775, josta lähtee asunnoille ja maatiloille tiet. Järven kaakkoispää jää rajavyöhykkeelle, jossa liikkuminen on rajoitettua.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Koitajoen valuma-alueen (04.9) Ylä-Koitajoen valuma-alueella (04.93), jonka Ilajanjärven alueeseen (04.933) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 152,1 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään Suojoen valuma-alueelta (04.934), jonka lähde on Myllylampi ja jonka suuria järviä ovat esimerkiksi Särkkäjärvi, Suuri Kivilampi ja Teponlampi, ja Ilajanjoen valuma-alue.
Ilajanjärven alueella on 15 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, joista osa laskee suoraan tai välillisesti Ilajanjärveen. Ilajanlampi (9 ha) on suorassa vesiyhteydessä Ilajanjärveen ja niiden vedenpinnat ovatkin samalla tasolla. Muut järvet ovat lasku-uomien kautta siihen yhteydessä. Suoraan Ilajanlampeen laskee Mustalampi (2 ha). Koillisrantaan laskee Hietapuro, jonka valuma-alueella sijaitsee Nimetönlampi, Mökkilampi (5 ha), Metelinlampi, Hietalampi (4 ha), Pieni Joutenlampi (1 ha) ja Suuri Joutenlampi (8 ha). Kaakkoon päin laskee Niskapuro järven eteläpäähän ja sen valuma-alueella sijaitsee Palolampi (2 ha) ja Likolampi (2 ha). Järven pohjoispäähän Särkinlahteen laskee Ilajanjoki, jonka valuma-alueella sijaitsee Lipsunlampi (2 ha), Lössänlampi (7 ha), Kokkolampi, Palolampi, Pienilampi, Korpilampi (2 ha), Haukilampi (2 ha), Rämelampi (4 ha), Mustalampi ja Pienilampi. Järven etelärantaan laskee Suolampi (3 ha) ja pieni Likolampi.
Järven laskujoki on Ruukinpohjanjoki, joka lähtee järven kaakkoispäästä ja se laskee Venäjän puolella Luovejärveen. Joen nimi on toisissa yhteyksissä myös Ilajanjoki, joka on  sen aikaisempi nimitys.
Maaret Pajunoja

| Maaret Pajunoja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. helmikuuta 1990 (ikä 35)
Uran tiedot
Pituus:  171 cm
Seura:  Ikaalisten Urheilijat
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2013–
Paras sijoitus:  15.
 Tietolaatikko päivitetty 4. huhtikuuta 2019 
Maaret Pajunoja (o.s. Rantalainen, s. 16. helmikuuta 1990) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän on saavuttanut parhaat tuloksensa vapaan hiihtotavan sprinttikilpailuissa. Hän edustaa Ikaalisten Urheilijoita.
Pajunoja kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 9. maaliskuuta 2013 ollen vapaan hiihtotavan sprintissä Lahdessa 75:s. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on 15:s vastaavassa kilpailussa Davosissa 17. joulukuuta 2022.
Pajunoja oli mukana universiadeissa 2015, jossa hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä kymmenes ja mukana lisäksi seitsemänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa.
Pajunoja oli neljäs vapaan hiihtotavan sprintissä SM-kilpailuissa Vöyrillä 2020. Hän voitti Suomen-mestaruuden Krista Pärmäkosken kanssa parisprintissä Vantaalla vuonna 2018 sekä Äänekoskella vuonna 2019. Hän saavutti vapaan hiihtotavan sprintissä SM-pronssia 2022.
Pajunoja siirtyi Ikaalisten Urheilijoihin elokuussa 2017 Valkeakosken Hakasta. Hän on opiskellut kauppatieteitä ja on koulutukseltaan kauppatieteen maisteri. Pajuonoja on työskennellyt hiihtouran ohella kirjanpitäjänä ja taloushallinnon assistenttina.
Pajunoja on naimisissa Aki Pajunojan kanssa, joka toimii muun muassa Krista Pärmäkosken managerina.
Bernard Bailyn

Bernard Bailey puhumassa Valkoisessa talossa
Bernard Bailyn (9. syyskuuta 1922 Connecticut – 7. elokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen historiantutkija. Hän on toiminut Harvardin yliopiston professorina vuodesta 1953 ja voittanut Pulitzerin historianpalkinnon kahdesti (1968 ja 1987).
Bailyn on julkaissut lukuisia Yhdysvaltain historiaa käsitteleviä teoksia. Kirjallaan The Ideological Origins of the American Revolution hän voitti vuonna 1968 Bancroft-palkinnon.
Hän oli Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 1994.
Bailynin vaimon mukaan kuoleman syy oli sydänkohtaus.
Jatkosodan suomalainen ilmatorjunta

Jatkosodan suomalainen ilmatorjunta tarkoittaa Suomen sotatoimia jotka häiritsivät Neuvostoliiton ilma-alusten toimintaa Suomen alueella jatkosodassa. Sen aikana suomalainen ilmatorjunta oli huomattavasti runsaslukuisempi ja paremmin aseistettu kuin Suomen jouduttua talvisotaan marraskuun lopussa 1939.
Kalusto

Jatkosodan alkaessa oli ilmatorjuntajoukoilla käytössään yhteensä 675 ilmatorjunta-asetta. Osa aseista oli jo talvisodassa palvellutta kalustoa ja osa taas välirauhan aikana muun muassa Saksan sotasaalisvarastoista ja teollisuudelta hankittua.
Jatkosodan alettua suurimmalle osalle perustamistehtäviin kuuluneille ilmatorjuntayksiköille riitti aseet, joskin käyttöön oli otettava muun muassa jo kertaalleen poistettuja aseita ja talvisodassa saadut sotasaalisaseet. Armeijakunnat ja divisioonat saivat lähes määrävahvuisen aseistuksen, mutta alueellinen ilmatorjunta joutui jättämään osan yksiköistään varustamatta.
Lisäkalustoa puolustusvoimat saivat jatkosodan aikana muun muassa sotasaaliina (esimerkiksi 37 mm:n it-kanuunoita ja 7,62 mm:n it-konekiväärejä), kotimaan teollisuudelta (esimerkiksi 40 mm:n Bofors-kanuunoita lisenssivalmistuksena koko sodan ajan sekä 20 mm:n kaksois-it-tykkejä vuodesta 1942 alkaen) ja Saksasta ostamalla (merkittävimpänä 88 ItK 37 vuodesta 1943 lähtien).
Tuntematon ystävä

| Tuntematon ystävä |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Lars G. Thelestam
Käsikirjoittaja:  Matti-Juhani Karila Ismo Sajakorpi Lars G. Thelestam
Perustuu:  Mauri Sariolan romaaniin Susikoski virittää ansan (1970)
Tuottaja:  Pentti Helanne Dennis Livson
Säveltäjä:  Rauno Lehtinen
Kuvaaja:  Esko Nevalainen
Leikkaaja:  Keijo Virtanen
Lavastaja:  Asko Apajalahti
Pääosat:  Kate O'Mara Bruno O'Ya Åke Lindman Anne Pohtamo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Televisio- ja Filmikonsultit Dennis Livson & Co Filmi-Jatta Oy
Levittäjä:  SF Studios
Ensi-ilta:  1978
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elokuvan nimi esitetään alkutekstijaksossa paitsi suomeksi ja ruotsiksi myös englanniksi (An Unknown Friend).
Tuntematon ystävä on  Lars G. Thelestamin ohjaama suomalainen jännityselokuva vuodelta 1978. Elokuva perustuu Mauri Sariolan jännitysromaaniin Susikoski virittää ansan (1970), ja päähenkilöä, komisario Olavi Susikoskea, esittää Åke Lindman. Elokuva kertoo pariskunnasta, joka ottaa henkivakuutuksia erilaisille laitapuolen kulkijoille ja muille vähävaraisille ja sitten murhaa heidät. Tapahtumat sijoittuvat Helsinkiin ja Marokkoon. Elokuvan dialogi on osittain englanninkielinen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kate O'Mara  | … |  Karen Lindén, "Mrs. Judith Russell", "Berit Lindström"   |
|  Bruno O'Ya  | … |  vakuutusvirkailija Bruno Lindén, "Furman", "pappi"   |
|  Åke Lindman  | … |  rikoskomisario Olavi Susikoski   |
|  Anne Pohtamo  | … |  tohtori Harriet Berg, osastonlääkäri   |
|  Nanny Westerlund  | … |  Lydia Lindström, eläkeläinen   |
|  Jukka-Pekka Palo  | … |  Risto Antero Ahvenainen, opiskelija   |
|  Risto Mäkelä  | … |  Unto Åkerblom, "Unski"   |
|  Pekka Autiovuori  | … |  etsivä Laine   |
|  Kauko Helovirta  | … |  tohtori Oiva Berg, oikeuslääkäri   |
|  Hannu Huuska  | … |  tavaratalon vaateosaston myyjä   |
|  Kaarlo Juurela  | … |  toimistovirkailija kirkkoherranvirastossa   |
|  Leila Itkonen  | … |  Lydia Lindströmin naapurin rouva   |
|  Martti Kuningas  | … |  yömajan valvoja   |
|  Heidi Krohn  | … |  yöhoitaja teho-osastolla   |
|  Martti Kuisma  | … |  taksikuski   |
|  Lauri Leino  | … |  yömajan asukki   |
|  Tiia Louste  | … |  matkatoimistovirkailija   |
|  Marita Nordberg  | … |  rappioalkoholisti   |
|  Pertti Palo  | … |  portieeri   |
|  Esa Saario  | … |  tietokoneoperaattori   |
|  Elvi Saarnio  | … |  nakkikioskin myyjä   |
|  Ismo Sajakorpi  | … |  Ahvenaisen ryyppykaveri   |
|  Seela Sella  | … |  rouva Loimaa, Ahvenaisen vuokraemäntä   |
|  Lars Svedberg  | … |  vakuutustarkastaja Rantamaa   |
|  Leena Uotila  | … |  tarjoilija   |
|  Saad el Fassi el Halfaoui  | … |  marokkolainen komisario   |
|  Ahmed Soussi  | … |  marokkolainen poliisi   |
|  Abdeslam Saidi  | … |  marokkolainen poliisi   |
|  Matti Ollila  | … |  Risto Mäkelän sijaisnäyttelijä yliajokohtauksessa   |
|  Rauno Lehtinen  | … |  ravintolan tanssiorkesterin jäsen   |
|  Jørgen Petersen  | … |  ravintolan tanssiorkesterin jäsen   |
Aiheesta muualla

Tuntematon ystävä Elonet.
Tuntematon ystävä (12). Yle Teema. 30.11.2011. Arkistoitu 29.4.2013.
Helminen, Mika: Tuntematon ystävä (1978) – An Unknown Friend. Elitisti, 2025.
| n k Lars G>  Thelestam |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Mies astui junasta (1974)  Hempan baari (1977)  Tuntematon ystävä (1978)
Savitaipale

| Savitaipale |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 

Sijainti:  61°11′50″N, 027°41′00″E
Maakunta:  Etelä-Karjalan maakunta
Seutukunta:  Lappeenrannan seutukunta
Kuntanumero:  739
Hallinnollinen keskus:  Savitaipaleen kirkonkylä
Perustettu:  1639/1867
Kokonaispinta-ala:  690,56 km² 173:nneksi suurin 2022 
– maa:  539,12 km²
– sisävesi:  151,44 km²
Väkiluku:  3 189 210:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  5,92 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  10,9 %
– 15–64-v.:  49,8 %
– yli 64-v.:  39,2 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  97,0 %
– ruotsinkielisiä:  0,4 %
– muut:  2,6 %
Kunnallisvero:  8,9 % 154:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Johanna Mäkelä
Kunnanvaltuusto:  21 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • PRO1   • PS   • SDP   • Kok.   • KD   • Vihr. 1 PRO SAVITAIPALE:   10 4 2 2 1 1 1
www.savitaipale.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Savitaipale Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Savitaipale on Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Karjalan maakunnassa. Kunnassa asuu 3326 ihmistä, ja sen pinta-ala on 690,56 km², josta 151,44 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 5,92 asukasta/km². Vapaa-ajan asuntoja on 2 800.
Maantiede

Savitaipale sijaitsee Etelä-Karjalan maakunnassa. Sen naapurikunnat ovat Kouvola, Lemi, Luumäki, Mikkeli, Mäntyharju, Puumala ja Taipalsaari. Entisiä naapurkuntia ovat Mikkeliin liitetty Suomenniemi ja Kouvolaan liitetty Valkeala.
Savitaipaleella on kaikkiaan 167 järveä, joista suurimmat ovat Kuolimo, Virmajärvi ja Rautjärvi.
Savitaipaleen Natura-kohteita ovat supistaan tunnettu Vuohilammen metsä, poikkeuksellisen karu suuri järvi nimeltään Kuolimo, kahlaajalintujen suosima Jäkälänjärvi, Järvitaipaleen harjualue ja Lietveden saaristoalue, jolla elää saimaannorppa.
Maantiede > Kyliä

Havola, Heituinlahti, Hyrkkälä, Jokeinmaa, Kaihtula, Karhula, Kaskeinkylä, Kaulio (Kauliala), Kokkola, Korhola, Korpela, Koskeinkylä, Kuivanen, Kunttula, Kurhila (Järviä), Kylliälä, Kärpänen, Laari, Laksiainen, Lamminpää, Lavikanlahti, Luotola, Luotolahti, Lyytikkälä, Marttila, Monola, Niinimäki, Partakoski, Paukkula (Paukkunen), Peltoinlahti, Pettilä, Purtoismäki, Pöntylä, Rahikkala, Rantala, Ratasalo, Savitaipale, Solkeinkylä, Susivuori, Säänjärvi, Tukiala, Uiminniemi, Valkolanmäki, Virmajärvi, Välijoki
Maantiede > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Savitaipaleella oli 3 480 asukasta, joista 1 829 asui taajamassa, 1 625 haja-asutusalueilla ja 26:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Savitaipaleen taajama-aste on 53,0 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Savitaipaleen kirkonkylä.