stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Afrikankääpiöhaukka
Koko ja ulkonäkö

Afrikankääpiöhaukanpituus on keskimäärin 20 senttiä, ja paino 54–76 grammaa. Siipiväli on noin 37 senttiä. Koiraat ovat hieman naaraita pienempiä. Siivet ovat teräväkärkiset, ja pyrstö pyöreähkö. Naaman, rinnan ja vatsan väritys on valkoinen. Naaraiden väritys on koiraita tummempi. Niiden selkä on kastanjanruskea, koiraiden harmaa. Molempien niskassa ja pyrstösulissa on valkoisia läiskiä. Afrikankääpiöhaukan silmät ovat ruskeat ja jalat oranssit. Nokan kärki on oranssi, muu osa nokasta harmaa. Nuorten lintujen jalat ovat vaaleammat kuin aikuisilla. Niiden selkä ja kaula ovat punertavanruskeat. Vatsa, rinta ja naama ovat aikuisten tapaan valkoiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Afrikankääpiöhaukkaa tavataan kahdella toisistaan erillään olevalla alueella Afrikassa. Pohjoinen kanta elää Koillis-Afrikassa Sudanin, Etiopian, Somalian, Kenian, Tansanian ja Ugandan ja Kongon demokraattisen tasavallan alueella. Ruandassa laji on vain vierailija. Eteläisessä Afrikassa afrikankääpiöhaukka tavataan Namibiassa, Angolassa, Botswanassa ja Etelä-Afrikassa. Eteläisessä Afrikassa lajia tavataan lähes yksinomaan tasavaltalaisten elinalueilla. Poikkeuksen tekevät vain muutamat yksilöt, jotka eivät lisäänny. Pohjoisen kantojen levinneisyys rajoittuu vastaavasti tuliperäkutojan elinpaikkoihin. Levinneisyysalue käsittää noin 3 100 000 neliökilometriä.
Afrikankääpiöhaukka elää kuivassa ja karussa ympäristössä, jossa kasvillisuutta on niukasti. Vuotuiset sademäärät voivat jäädä 100 millimetriin vuodessa, ja parhaimmillaankin sateet jäävät 600 millimetriin vuodessa. Afrikankääpiöhaukkaa voidaan tavata jopa 1 600 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Elintavat

Afrikankääpiöhaukat ovat sosiaalisia lintuja. Ne pesivät ja kasvattavat poikasia yhden tai useamman kumppanin kanssa. Laji suosii vähäkasvisia alueita, joissa on vain muutama puu tähystyspaikaksi. Afrikanpikkuhaukat ovat paikkalintuja, eivätkä yleensä tee muuttomatkoja. Ne viettävät yleensä suurimman osan elämästään samalla alueella. Elinpiirin kokoa ei kuitenkaan tiedetä. Kääpiöhaukat saalistavat yleensä aamulla ja illalla, jolloin ilma on viileämpää, ja etsivät keskipäiväksi suojaa kuumuudelta.
Afrikankääpiöhaukka ääntelee harvoin lisääntymiskauden ulkopuolella. Ne ääntelevät etenkin houkutellakseen mahdollisia kumppaneita. Soidinrituaaleissa afrikankääpiöhaukka käyttää myös elekieltä. Äänet ovat yleensä pehmeitä ja niillä on korkea taajuus. Lajin äänivalikoimaan kuuluu muun muassa heikko ja kitisevä "tsip-tsip";"kiki-kik", jossa viimeinen "kik"-tavu on korostettuna. Koiraat kutsuvat pesältään naarasta erityisellä "twee-twee-twip"-äännähdyksellä ja nuoret linnut käyttävät vaaran uhatessa terävää "ki-ki-ki-ki-ki-ki-ki-ki"-huutoa. Poikasilla on myös "seee-seee-seee"-ääni. Parittelevat afrikankääpiöhaukat päästävät kehräystä muistuttavaa "kirrrrr-kirrrrr-kirrrrr"-äännähdystä.
Elintavat > Ravinto

Afrikankääpiöhaukan pääravintoa ovat hyönteiset ja liskot. Toisinaan ne syövät myös pieniä lintuja ja eräitä jyrsijöitä. Kutojien pesissä asuvat haukat voivat satunnaisesti saalistaa myös itse kutojia ja niiden poikasia. Uskotaan, että pelkät hyönteiset eivät riitä nuorille yksilöille, vaan liskot, linnut ja jyrsijät ovat nuorten selviytymisen kannalta ratkaisevan tärkeitä. Afrikankääpiöhaukka saalistaa yleensä maassa liikkuvia eläimiä syöksymällä nopeasti puun oksalta maahan saaliin kimppuun. Se voi satunnaisesti myös napata pieniä lintuja lennosta. Lennossa oleva afrikankääpiöhaukka räpyttää siipiään nopeasti ja tekee huomattavan syöksyn alaspäin.
Elintavat > Lisääntyminen

Afrikankääpiöhaukka pesivät Koillis-Afrikassa tuliperäkutojien pesissä, Eteläisessä Afrikassa tasavaltalaisten pesissä. Noin neljännes niiden pesistä on afrikankääpiöhaukkojen käytössä. Koillis-Afrikan yksilöt voivat joskus pesiä valkokulmakutojien tai turkoosikottaraisten pesissä.
Soidinrituaalit ovat melko hiljaiset. Niihin kuuluu muun muassa pään heiluttelu, pyrstön heiluttelu ja ääntely. Naars osoittaa valmiutensa paritteluun kyyristymällä alas ja nostamalla pyrstösulkiaan. Afrikankääpiöhaukat lisääntyvät yleensä pareittain, mutta samaa pesää voi hoitaa kaksi tai useampikin koiras. Tapa voi johtua kunnollisten pesimispaikkojen vähäisyydestä.
Koillis-Afrikassa pesintäkausi on kesä–joulukuussa, etelässä elo–maaliskuussa. Afrikankääpiöhaukat kasvattavat yleensä yhden poikueen vuodessa, mutta voivat hyvänä vuonna kasvattaa kaksikin poikuetta. Naaras on valmis munimaan noin kolmen viikon kuluttua parittelusta. Poikueessa on 2–4 munaa, joiden haudonta-aika kestää 27–31 päivää. Naaras ei muni kaikkia kerralla, mutta aloittaa haudonnan ensimmäisestä munasta lähtien. Tämän vuoksi poikaset kuoriutuvat eri aikoihin ja pesässä voi olla erikokoisia poikasia. Poikaset jättävät pesänsä 27 päivän ikäisinä. Ne tulevat sukukypsiksi noin vuoden ikäisenä.
Basgo

Basgo on kylä Ladakhissa Intian pohjoisosassa. Lähin kaupunki on Leh, joka on 35 km päässä. Se on nykyisin maatalouskylä. Basgosta löytyy muinaisten linnoitusten ja temppeleiden raunioita. Muinoin tämän kylän alueella kulki kauppareitti ja alue oli kauppiaiden ja muiden ohikulkijoiden levähdyspaikka. Tältä kauppareitiltä oli yhteys Silkkitielle. Basgon linnoitusten ympäristössä tapahtui merkittäviä poliittisia tapahtumia 1500-luvulla, muun muassa piiritys.
Vimpelin seurakunta

| Vimpelin evankelis-luterilainen seurakunta |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Lapuan hiippakunta
Rovastikunta:  Lapuan tuomiorovastikunta
Perustettu:  1806
Lakkautettu:  2023
Liitettiin:  Alajärven seurakuntaan
Kirkkoherra:  Ilkka Lehto
Pääkirkko:  Vimpelin kirkko
Jäseniä:  2 302, 83,5% kunnan väkiluvusta (v. 2021)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vimpelin seurakunta oli Lapuan hiippakuntaan ja Lapuan hiippakunnan tuomiorovastikuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Vimpelin kunnan alueella.
Vimpelin seurakunta lakkautettiin vuoden 2022 lopussa ja seurakunta liitettiin osaksi Alajärven seurakuntaa vuoden 2023 alussa.
Historia

Vimpeli sai oman kirkon viimeisenä Järviseudun seurakunnista. Sille luvattiin oman saarnahuonekunnan perustaminen vuonna 1806 papin palkka- ja virkataloasioiden sopimisen jälkeen. Vuonna 1807 rakennettu kirkko vihittiin käyttöön vasta 1811.
Herätysliikkeet

Vimpelissä huomattavimmin vaikuttaneita herätysliikkeitä ovat herännäisyys, lestadiolaisuus sekä beckiläisyys. Evankelisen ja viidennen herätysliikkeen vaikutus on ollut vähäisempää. Kansanlähetys, Herättäjä-Yhdistys ja Rauhanyhdistys toimivat Vimpelissä aktiivisesti.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Vimpelin kappeliseurakunnan kappalaisina ja Vimpelin seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Vimpelin kappeliseurakunta

1821–1831: kappalainen Bror Konstantin Hildén
1832–1840: kappalainen Henrik Vilhelm Vegelius
1841–1845: kappalainen Peter Vilhelm Krank
1845–1862: kappalainen Gustaf Johansson
1863–1873: kappalainen Anders Oskar Törnudd
Papisto > Vimpelin seurakunta

1878–1891: kirkkoherra Gustaf Adolf Rydman
1893–1897: kirkkoherra Johannes Bernhard Lagus
1898–1906: kirkkoherra Karl Eliel Malmberg
1906–1908: vt. kirkkoherra Isak Teodor Tarmo
1908–1911: kirkkoherra Kaarle Abel Silén
1912–1921: kirkkoherra Antti Kangas
1921–1930: kirkkoherra Sulo Vesala
1933–1967: kirkkoherra Eero Linnola
1967–1968: vt. kirkkoherra Teuvo Veikkola
1968–1999: kirkkoherra Ilmari Jonesuu
1999–2000: kirkkoherra Lauri Annala
2001–2006: kirkkoherra Hannu Huttunen
2007–2022: kirkkoherra Ilkka Lehto
Hoa Lư

| Hoa Lư |
| --- | --- |

 Hoa Lư
 Koordinaatit: 20°15′0″N, 105°58′30″E 
Valtio:   Vietnam
Maakunta:  Ninh Bình
Väkiluku (2023)  (arvio):  319 125
Aikavyöhyke:  UTC+7
Hoa Lư on kaupunki Vietnamin pohjoisosassa, samannimisen maakunnan pääkaupunki. Vuonna 1999 kaupungissa oli noin 57 000 asukasta.
Entinen nimi on Ninh Bình ennen vuotta 2024.
Ninh Bình sijaitsee noin 90 kilometriä Hanoista etelään. Kaupungilla on hyvät liikenneyhteydet, sillä se sijaitsee valtatien 1A sekä etelästä pohjoiseen kulkevan pääradan varrella.
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat Trương Hán Siêun temppeli ja Non Nước -vuori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hoa Lư Wikimedia Commonsissa
Dongfeng Motor Corporation

| Dongfeng Motor Corporation |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  valtionyhtiö
ISIN:  CNE100000312
Perustettu:  28.9.1969 (Second Automobile Works Co., Ltd), 1.9.1992 (nimeksi Dongfeng Motor Corporation, Ltd)
Kotipaikka:   Citic Industrial Bank Building, Hankou Jianshe Avenue 747, Wuhan 430015, Kiina
Toimiala:  autoteollisuus
Henkilöstö:  176 000
Tytäryhtiöt:  useita
Omistaja:  Kiinan valtio
Kotisivu:  www.dongfeng-global.com www.dong-feng.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dongfeng Motor Corporation (DFM, kiin.: 东风汽车公司; pinyin: Dōngfēng Qichē Gōngsī) on suuri, vuonna 1969 nimellä perustettu kiinalainen autoteollisuuskonserni. Kiinankielen sanan Donfeng merkitys on suomeksi ’Itätuuli’. Se on yksi kolmesta Kiinan markkinoiden suuresta autonvalmistajasta, joita Kiinan valtio hallitsee. Yhtiön kotipaikka on Wuhan. Marraskuussa 2015 uutisoitiin, että yhtiön silloinen toimitusjohtaja Fushou Zhu oli erotettu lahjusepäilyjen takia. Vuonna 2015 konserni valmisti 3,8725 miljoonaa autoa. Yhteisyrityksistä tuotantomäärältään suurimmat olivat Donfeng Nissan (1,00 milj. autoa), Dongfeng PSA (0,71 milj.), Dongfeng-Yueda KIA (0,62 milj.), Dongfeng Honda (0,41 milj.), Dongfeng Yulon (0,06 milj.).
Yhtiöllä on useita tytäryrityksiä ja yhteisyrityksiä. Tytäryhtiöistä kaksi on miltei samannimisiä (nimissä sotkeutumisvaara!) pörssiyhtiöitä: Dongfeng Motor Group Co (HKSE: 0489; (东风汽车集团股份有限公司, lyhyesti 东风集团股份) ja Dongfeng Automobile Co Ltd (SSE: 600006; 东风汽车股份有限公司). Dongfeng Motor Corporation tekee valmistusyhteistyötä japanilaisten Hondan ja Nissanin sekä ranskalaisen PSA Peugeot Citroënin kanssa. Yhteistä valmistusta on myös eteläkorealaisen Kia Motors Corporationin kanssa. Tammikuussa 2015 raportoitiin Kiinan suurimman kuorma-autovalmistaja Donfengin ostaneen 45 prosenttia ruotsalaisesta Volvosta. Ruotsalaiset odottivat Volvon kuorma-autojen myyntiponnistelujen helpottuvan kaupan seurauksena erityisesti Kiinassa.
Yhtiö on Kiinan valtion ja kommunistipuolueen ohjauksessa. DFM:n organisaatiokuvauksesta ilmenee, että Kiinan kommunistisen puolueen paikallisosastolla on merkittävä rooli konserniyhtiön johdossa.
Vuoden 2015 Fortune 500 -listallaan talouslehti Fortune arvioi Dongfengin sijalle 109 viidestäsadasta arvioimastaan suuryrityksestä. Fortune käyttää listassaan DFM:n tytäryrityksen nimeä, mutta konserniyhtiö DFM itse kertoo sivustollaan Fortunen viittaavaan heihin. Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2014 noin 78,978 USD ja nettovoitto 1,600 miljardia dollaria. Maailman suurimpien yritysten Forbes Global 2000 -listan vuoden 2015 vertailussa tytäryritys Dongfeng Motor Group katsottiin puolestaan useilla mittareilla arvioituna Kiinan 49. suurimmaksi ja maailman 542. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yhtiöksi.
Historiaa

Yrityskonserni sai alkunsa 28. syyskuuta 1969 alkujaan nimellä Second Automobile Works Co., Ltd (SAW, 第二汽车制造厂, suom. ’Toinen autotehdas’) perustetusta autotehtaasta. Sitä varhaisempi kiinalainen autotehdas oli Neuvostoliiton avustuksella käynnistetty FAW (’Ensimmäinen autotehdas’). Kesäkuussa 1975 ensimmäinen yhtiön itsensä suunnittelema automalli EQ240 pääsee tuotantoon. Marraskuun 18. päivänä samaa vuotta uudelle autolle annetaan Kiinan valtioneuvoston hyväksymänä tuotenimi Dongfeng (’Itätuuli’). Heinäkuussa 1978 yhtiön itse kehittämä kuorma-auto EQ140 pääsee tuotantoon.
Marraskuussa 1987 yhtiön vuotuinen tuotantokapasiteetti nousi 100 000 ajoneuvoon. Yhtiö on maailman kolmanneksi suurin kuorma-autojen valmistaja. Joulukuussaa 1990 solmittiin Citroënin kanssa sopimus ranskalaismallisten henkilöautojen yhteistuotannosta (SAW-Citroën). Syyskuun 1. päivänä 1992 Toinen autotehdas muutti nimekseen Dongfeng Motor Corporation, Ltd. (DFM).
Vuonna 2004 perustettiin tytäryhtiö Dongfeng Motor Group Co., Ltd (DFG), jonne siirrettiin emoyhtiö DFM:stä monia keskeisiä liiketoimintoja autotehtaineen, mukaan luettuna Dongfeng Motor Co., Ltd, Dongfeng Peugeot Citroen Automobiles Co., Ltd, Dongfeng Honda Automobile Co., Ltd, Dongfeng Electric Vehicle Co., Ltd ja Dongfeng Cross-country Vehicle Co., Ltd. DFG listautui Hongkongin pörssiin joulukuussa 2005.
Automerkkejä, joita yhtiö valmistaa omien tai yhteisyritystensä tuotantona (mm. Donfeng Honda, Donfeng Nissan, Donfeng PSA, Dongfeng Renault, Donfeng Yueda Kia, Dongfeng Yulon, Dongvo (Hangzhou) Truck Company) ovat: Citroën, Donfeng, Honda, Infiniti, Kia, Luxgen, Nissan, Peugeot, Renault, UD, Venucia.
Suomessa

Dongfeng-autoja alettiin myydä Suomessa joulukuussa 2024. Samalla alkoi Dongfeng Nammin tuonti Eurooppaan. Ensimmäinen malli, Dongfeng Nammi Box oli B-segmentin pikkuauto, joka oli siihen aikaan Suomen halvin sähköauto. Dongfengin maahantuoja on norjalainen yhtiö ja autoja myydään Suomessa 16 paikkakunnalla.
Kuvia

Citroën C2 (2014).
DFAC-merkillä kulkeva Dongfengin kuorma-auto.
Dongfengin EQ2050‎, Humveeta jäljittelevä sotilasajoneuvo (Hongkong, 2012).
Dongfeng Succe (2012).
Dongfengin linja-auto Malesiassa (2011).
Donfengin kuorma-auto Kiinan postin väreissä.
Venäjän rekisterissä oleva Donfengin rekka Tomskin alueella.
Honda Elysion (2015).
Infiniti Q50L (2015).
Kia K2 (2015).
Luxgen U6 turbo (2014).
Nissan Bluebird Sylphy (2014).
Kiinalaisesta Nissanista varusteltu poliisiauto.
Peugeut 307 (2012).
Venucia T70 (Donfeng Nissan, 2015).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dongfeng Motor Corporation Wikimedia Commonsissa
Showroom (englanniksi) (dongfeng-global.com)
Yhtiön toinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Commercial vechiles (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (dfmc.com.cn)
Passenger vechiles (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (dfmc.com.cn)
Yhtiön automerkkien videomainoksia (Arkistoitu – Internet Archive) (kiinaksi) (dfmc.com.cn)
Schenker

Schenker on saksalainen sukunimi, ja voi viitata ainakiin seuraaviin:
Henkilöitä:
Gottfried Schenker, Schenker AG:n perustaja.
Heinrich Schenker (1868–1935), itävaltalainen musiikin teorian tutkija.
Rudolf Schenker, saksalainen kitaristi, yksi Scorpionsin perustajajäsenistä.
Michael Schenker, saksalainen kitaristi, yksi Scorpionsin perustajajäsenistä, UFO:n entinen jäsen.
Muita:
Michael Schenker Group, saksalainen yhtye.
DB Schenker, saksalainen logistiikkayhtiö.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Schenker”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Dzeržinsk

Dzeržinsk voi viitata seuraaviin paikkakuntiin:
Dzeržinsk, kaupunki Venäjällä Nižni Novgorodin alueella
Dzeržinsk, kaupunki Valko-Venäjällä Minskin alueella
Toretsk, aiemmin Dzeržynsk (Dzeržinsk), kaupunki Ukrainassa Donetskin alueella.
Entomofagia

Paistettuja hyönteisiä myytävänä Bangkokissa, Thaimaassa.
Entomofagia on hyönteisten käyttöä ihmisen ruokana. Ihminen on syönyt hyönteisiä kautta historian etenkin länsimaiden ulkopuolella, ja 2000-luvulla hyönteisruoan laillisuus on lisääntynyt myös Euroopan unionin alueella.
Levinneisyys

Ihmiset ovat käyttäneet hyönteisiä ravintonaan vuosituhansien ajan. Hyönteisten syönti on nykyisin länsimaissa epätavanomaista, mutta se on edelleen yleistä ja laajasti hyväksyttyä osissa Latinalaista Amerikkaa, Afrikkaa ja Aasiaa sekä Australian aboriginaalien keskuudessa.
Hyönteisten syöntiä on esitetty ratkaisuksi maailman uhkaavaan ruokapulaan. Hyönteisissä on paljon proteiineja, niiden kasvattaminen rasittaa ympäristöä selvästi vähemmän kuin useimpien muiden proteiininlähteiden tuottaminen, ja hyönteisruokaa voi tuottaa halvalla suuria määriä.
Levinneisyys > Eurooppa

Euroopassa vielä muinaiset kreikkalaiset ja roomalaiset söivät hyönteisiä. Antiikin Kreikassa heinäsirkkoja pidettiin herkkuna ja Aristoteles mainitsee syöneensä kaskaita. Roomalaisten ruokavalioon kuuluivat puolestaan toukat. Plinius mainitsee mahdollisesti tamminkaisen toukkiin viitaten, että toukkia lihotettiin ennen niiden syömistä. Karjanhoito ja maanviljelys syrjäyttivät vähitellen hyönteisten syönnin. Ainakin Etelä-Ranskassa tosin syötiin heinäsirkkoja vielä 1700-luvulla, ja turilaita on syöty ainakin Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Moldaviassa ja Valakiassa aina 1900-luvulle asti.
Euroopassa tärkein hyönteisten markkina ovat kalan ja lemmikkieläinten rehut. Lisäksi hyönteisproteiinin käyttö on ollut sallittua turkiseläinten rehuissa. Vuodesta 2021 lähtien hyönteisistä prosessoitua valkuaista oli sallittua käyttää myös sian ja siipikarjan rehuissa, ja sen jälkeen investoinnit hyönteistuotantoon ovat olleet kasvussa. Hyönteisproteiinin korkea hinta rajoittaa vielä sen laajempaa käyttöä. Esimerkiksi kalajauhoon verrattuna hyönteisproteiinin kilohinta on kaksinkertainen.
Levinneisyys > Eurooppa > Suomi

Suomessa on sota- ja pula-aikoina syöty muurahaisten munia. Hyönteisten kasvattaminen ja myyminen elintarvikkeena on ollut Suomessa kiellettyä vuoteen 2017 asti, mikä on johtunut tavasta, jolla Suomessa on tulkittu Euroopan unionin uuselintarvikeasetusta. Asetuksen tulkinnan muutoksen seurauksena hyönteiset tulivat Suomen elintarvikekauppoihin vuoden 2017 lopussa. Sama oli jo aiemmin tapahtunut joissain muissakin EU:n jäsenvaltioissa. Muutoksen seurauksena hyönteistuotantoon aletiin soveltaa elintarvikelainsäädännön vaatimuksia ja niiden valvontaa.
Muutoksen jälkeen Suomessa seurasi hyönteisruokabuumi. Ympäri maata perustettiin hyönteisfarmeja. Suomessa oli parhaimmillaan yli 70  hyönteiskasvattajaa tai jalostajaa. Esimerkiksi Loviisaan perustettiin vuonna 2018 Euroopan suurin sirkkakasvattamo. Tunnetutkin yritykset toivat markkinoille hyönteistuotteita, kuten sirkkaleipiä, jotka herättivät huomiota maailmalla. Raaka-aineiden heikko saatavuus kuitenkin nosti tuotteiden hintoja tasolle, jota kuluttajat eivät halunneet maksaa. Erään kasvattajan mukaan lihan valmistus on Suomessa niin tuettua, ettei sen kanssa pysty kilpailemaan. Vuoden 2021 alkuun mennessä buumi oli mennyt ohi ja useimmat sirkkafarmit olivat lopettaneet toimintansa.
Vuonna 2022 elintarvike- ja rehutarkoituksessa kasvatettuja lajeja olivat mustasotilaskärpänen, kotisirkka, jauhopukki ja kuhnurintoukka.
Levinneisyys > Aasia

Lähi-idässä ja Etelä-Aasiassa entomofagia ei ole historiallisesti ollut kovin yleistä. Kolmannessa Mooseksen kirjassa mainitaan luvussa 11: ”Kaikki siivekkäät nelijalkaiset pikkueläimet olkoot teille iljetys. Siivekkäistä nelijalkaisista pikkueläimistä saatte kuitenkin syödä sellaisia maassa hyppiviä lajeja, joiden reidet nousevat muuta ruumista korkeammalle. Näistä saatte syödä kaikkia heinäsirkka-, hepokatti-, kenttäsirkka- ja kulkusirkkalajeja. Kaikki muut siivekkäät nelijalkaiset pikkueläimet olkoot teille iljetys.” Paimentolaiskansat kuten beduiinit käyttivät ravinnokseen kulkusirkkoja. Hyönteisiä on syöty myös paikoittain Assamissa Intiassa ja Nepalissa.
Entomofagia on ollut yleisempää Kaakkois-Aasiassa. Etenkin kovakuoriaiset ovat olleet suosittuja ravinnon lähteitä. Syötyjä lajeja ovat esimerkiksi Rhynchophorus schah ja Lethocerus indicus. Muita ravinnoksi käytettyjä hyönteisiä ovat muurahaiset ja mehiläiset. Itä-Aasiassa ehkäpä tunnetuin ravinnoksi käytetty hyönteinen on mulperiperhonen ja etenkin sen toukkien kotelot. Toukat tunnetaan myös silkin tuottajina. Koteloita syödään Kiinassa ja Koreassa. Muihin Itä-Aasiassa syötyihin hyönteisiin kuuluvat esimerkiksi heinäsirkat, perhosentoukat ja kovakuoriaiset.
Levinneisyys > Afrikka

Hyönteisten käyttö ravintona on melko yleistä Afrikassa. Suosituimpiin syötyihin hyönteisiin kuuluvat perhosentoukat, joista tunnetuimpia on Gonimbrasia belina. Muita suosittuja ravinnoksi käytettyjä hyönteisiä ovat esimerkiksi kulkusirkat kuten Schistocerca gregaria ja termiitit, joista jälkimmäiset monilla alueilla parveilevat sadekauden aikana. Moni afrikkalainen kansa saa hyönteisistä viidestä kymmeneen prosenttia proteiinistaan. Hyönteiset ovat arvokas proteiinin lisä niinä aikoina, kun muita proteiinin lähteitä on niukasti, kuten kalastus- ja metsästyskauden päätyttyä tai kuivalla kaudella. Hyönteisten käyttö ravintona on kuitenkin vähentynyt, mikä saattaa johtua esimerkiksi hyönteismyrkkyjen lisääntymisestä.
Syötäviä lajeja

Ihminen käyttää ravinnokseen noin 2000 hyönteislajia. Eniten eri lajeja syödään Meksikossa, jossa syödään 549:ää lajia. Amazonin alueella syödään 428:aa ja trooppisessa Afrikassa säännöllisesti 250:tä lajia. Hyönteislajiston soveltuvuus ihmisravinnoksi tunnetaan melko rajallisesti, ja lajien syötävyys perustuu pääasiassa vanhaan perimätietoon, ei tieteelliseen tutkimukseen.
Hyönteisiä syödään useimmiten niiden toukkavaiheessa. Syötäviä perhoslajeja tunnetaan yli kaksisataa, useimmat riikinkukkokehrääjien heimosta. Keisarinperhosen mopanetoukat ovat Afrikassa hyvin suosittua ruokaa. Kovakuoriaisista suosittuja ruokaa ovat jäärät, kärsäkkäät ja lehtisarviset, joita syödään paljon etenkin Kaakkois-Aasiassa. Erilaiset sirkat, kuten kulkusirkat, heinäsirkat ja hepokatit ovat maailmanlaajuisesti suosittua ja helposti pyydystettävää hyönteisruokaa, ja syötäviä lajeja tunnetaan yli 60. Termiittejä syödään etenkin Afrikassa. Myös esimerkiksi torakoita, kummitussirkkoja, sääskiä, kärpäsiä, vesihyönteisiä, luteita, kirvoja, jättiläiskaskaita sekä pistiäisiä kuten mesipistiäisiä, ampiaisia ja muurahaisia käytetään ravinnoksi monissa maissa. Muurahaisten toukat ovat suurta herkkua etenkin Meksikossa, mutta niitä syödään yleisesti välipalana myös Aasiassa.
Kasvattaminen

Syötäviä hyönteisiä voi kerätä luonnosta, mutta laajamittainen ravintokäyttö edellyttää niiden kasvattamista. Kasvatusprosessi voidaan jakaa kasvatukseen, lajitteluun, jälkikäsittelyyn ja jakeluun. Hyönteisiä tuotetaan nykyisin niin pienissä kasvattamoissa kuin valtavissa, pitkälle automatisoiduissa tuotantolaitoksissakin. Suuria tuotantoyhtiöitä on esimerkiksi Kiinassa, Afrikassa ja Amerikassa. Euroopan unionin alueella pisimmällä hyönteisten tuotannossa ollaan Alankomaissa. Euroopan suurimmat hyönteisten tuottajat tuottavat hyönteisiä kuitenkin pienimuotoisesti lähinnä lemmikkimarkkinoille, sillä tiukka EU-lainsäädäntö ja korkeat työvoimakustannukset rajoittavat suurtuotantoa. Kotikasvatukseen helpoimpia lajeja ovat jauhomadot ja erilaiset sirkat.
Hyönteisiä kasvatetaan esimerkiksi konteissa. Niiden kasvatusympäristöistä tehdään sellaisia, johon ne ovat luontaisestikin tottuneet. Moni laji esimerkiksi viihtyy ahtaissa ja pimeissä paikoissa vieri vieressä. Hyönteiset teurastetaan pakastamalla, jolloin ne vaipuvat ensin horrokseen ennen kuolemistaan.