stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ussherin–Lightfootin kalenteri
Aiheesta muualla

James Ussher: Annals of the World.  E. Tyler, F. Crook, G. Bedell, 1658.  Teoksen verkkoversio.
Ussher, J, 1650.  Annals of the World: James Ussher's Classic Survey of World History ISBN 0-89051-360-0 (uusintapainos, ed. Larry and Marion Pierce, Green Forest, AR: Master Books, 2003)
Sarfati, J., 2003. Archbishop’s achievement: James Ussher’s great work "Annals of the World" is now available in English (Arkistoitu – Internet Archive) (edellisen kirjan kirjoittajien haastattelu), Creation 26(1):24–27
James Barr, 1984–85. Why the World Was Created in 4004 BC: Archbishop Ussher and Biblical Chronology, Bulletin of the John Rylands University Library of Manchester 67: 575–608
William R. Brice, 1982. Bishop Ussher, John Lightfoot and the Age of Creation, Journal of Geological Education 30: 18–24.
Stephen Jay Gould, 1993. Fall in the House of Ussher, in Eight Little Piggies (Penguin Books) (fair-minded analysis by obvious opponent of Ussher's timescale)
Dating Creation by Charles H. Leighton
Pierce, L., 1998 The forgotten archbishop, Creation 20(2):42–43 (biografia ja Ussherin kronologian lyhyt esittely).
Justus von Palmenberg

Justus von Palmenberg (alk. Biesemwinckel, k. 20. maaliskuuta 1714 Tukholma) oli Riiassa syntynyt virkamies ja vapaaherra. Hän työskenteli aluksi eri tehtävissä syntymäkaupungissaan ja sen jälkeen 1690-luvulla muun muassa hovioikeuden presidenttinä Tartossa. Vuonna 1704 kuningas Kaarle XII nosti Stanisław Leszczyńskin Puola-Liettuan valtaistuimelle ja nimitti samassa yhteydessä Palmenbergin lähettilääkseen tämän hoviin. Marraskuusta 1706 lähtien Palmenberg toimi Turun ja Porin läänin maaherrana. Suuren Pohjan sodan aikana elokuussa 1713 hän joutui pakenemaan Tukholmaan venäläisten miehitettyä Suomen. Palmenberg aateloitiin vuonna 1687.
Uruguayn historia

Uruguayn historia alkaa kivikaudelta, ja jatkuu siirtomaa-ajan jälkeen itsenäistymiseen, siviili- ja sotilasvallan vuorottelun kautta 2000-luvun melko vakaisiin oloihin.
Varhaisvaiheet ja siirtomaa-aika

Alueen alkuperäisväestöä olivat charruat, pieni heimo, jonka Paraguayn guaranit olivat ajaneet etelään.lähde? Juan Díaz de Solís purjehti Río de la Platalle 1516, mutta intiaanit surmasivat hänet. Eurooppalaista asutusta ei syntynyt yli vuosisataan. Vuonna 1680 Brasilian portugalilaiset perustivat Nova Colonia do Sacramenton Río de la Platan suulle. Espanjalaiset perustivat 1726 Montevideon linnoituksen ja valtasivat maan Portugalilta. Samassa yhteydessä suuri osa alkuperäisväestöstä tapettiin. Espanjalaiset aloittivat myös karjankasvatuksen. Maa liitettiin 1776 Espanjan La Platan varakuningaskuntaan, jonka pääkaupunki oli Buenos Aires. Montevideosta tuli sen luonnollisen sataman ansiosta La Platan toisella puolella sijaitsevan Buenos Airesin kilpailija kaupassa.
Itsenäisyys

Kun Napoleon syrjäytti Espanjan kuninkaan vuonna 1808, La Platan varakuningaskunta julistautui itsenäiseksi, mutta Montevideo pysyi uskollisena Espanjan kruunulle ja kapinoi Buenos Airesia vastaan. 1800-luvun alun historiaan kuului brittien, espanjalaisten, portugalilaisten ja siirtomaiden joukkojen kamppailu alueesta. Vuonna 1811 José Gervasio Artigas aloitti kapinan espanjalaisia vastaan. Diktaattorina hallinneen Artigasin syrjäyttivät portugalilaiset, ja vuonna 1821 Portugali liitti Provincia Oriental del Rio de la Platan, nykyisen Uruguayn, Brasiliaan. Maakunta julistautui itsenäiseksi 25. elokuuta 1825 Juan Antonio Lavallejan johtaman 33:n (Treinta y Tres Orientales) kapinan jälkeen, mutta päätti muodostaa liittovaltion Argentiinan kanssa. Liittolaiset voittivat kolmivuotisen sodan Brasiliaa vastaan ja Uruguay tunnustettiin itsenäiseksi brittien tuella Montevideon sopimuksella vuonna 1828.
Ensimmäinen perustuslaki tuli voimaan 1830. Uruguayta hallitsi tämän jälkeen liuta valittuja tai nimettyjä presidenttejä ja se ajautui useisiin konflikteihin naapurivaltioidensa kanssa. Vuonna 1836 käytiin sisällissota punaisten (Colorado) ja valkoisten (Blanco) välillä, josta ovat peräisin nykyiset Colorado-puolue ja kansallispuolue. Vuosina 1865–1870 Uruguay soti Argentiinan ja Brasilian rinnalla Paraguayta vastaan kolmoisliiton sodan.
Euroopasta maahan muutti suuri määrä siirtolaisia. Lyhyen sotilasvallan jälkeen Colorado-puolueen José Batlle y Ordóñez oli presidenttinä 1903–1907 ja 1911–1915. Välivuodet Batlle vietti Sveitsissä opiskellen sikäläistä yhteiskuntaa. Hän teki suuren joukon poliittisia, sosiaalisia ja taloudellisia uudistuksia. Naiset saivat äänioikeuden ja luotiin kehittynyt hyvinvointivaltio Sveitsin malliin. Vuosina 1900-1920 Uruguayhyn luotiin sosiaalidemokratia, jossa oli siihen aikaan Etelä-Amerikassa ennennäkemättömät minimipalkka, kahdeksantuntinen työpäivä, vanhuuseläke, ilmainen koulutus ja toimiva terveydenhuoltojärjestelmä. Batlle kansallisti mm. rautatiet, pankit ja alkoholitehtaat, sälytti rikkaiden niskaan omaisuusveron, lakkautti kuolemanrangaistuksen ja kielsi härkätaistelut. Montevideosta tuli merkittävä pankkikeskus. Toisaalta Batllen uudistukset paransivat vain kaupunkiväestön, ei maaseudun viljelijöiden ja karjanhoitajien asemaa. Väestö pakeni sankoin joukoin maalta kaupunkiin, ja Uruguaysta tuli kaupungistumisenkin edelläkävijä Latinalaisessa Amerikassa.
2000-luku

Batllen hallitus toimi Colorado- ja kansallispuolueiden tuella, kunnes Blancot vetivät tukensa ministerinsä hallituksesta marraskuussa 2002. Batlle joutui koko kautensa käsittelemään maan lähihistorian vakavinta talouskriisiä, mikä johti köyhyyden lisääntymiseen ja siirtolaisuuden lisääntymiseen. Elokuussa 2002 hallitus määräsi pankit suljettavaksi viikoksi pysäyttääkseen paniikinomaisen säästöjen noston.
Vasemmistolaisten puolueiden Frente Amplio, josta jo 1999 tuli suurin puolue, löi vuoden lokakuun 2004 vaaleissa molemmat perinteiset puolueet ja sen presidenttiehdokas Tabaré Vázquez valittiin suoraan ensimmäisellä kierroksella, jolla hän sai 50,4 % äänistä. Hän määräsi tuntien kuluessa virkaan astumisestaan suhteet palautettavaksi Kuubaan ja solmi Venezuelan kanssa energiasopimuksen ja määräsi hyvinvointipaketista vähentämään köyhyyttä. Vázquezin aikana useita diktatuurin aikaisia johtajia on tuomittu teoista, joita aiempi armahdus ei koskenut. Vázquezin aikana suhteet Argentiinaan ovat kiristyneet Uruguayhin maiden rajalle rakennettavan suuren sellutehtaan vuoksi. Joulukuussa 2006 Uruguay maksoi kokonaisuudessaan miljardivelkansa kansainväliselle valuuttarahastolle.
Helmikuussa 2010 entinen presidentti Juan Maria Bordaberry tuomittiin 30 vuodeksi vankeuteen murhista ja perustuslain rikkomisesta vuoden 1973 vallankaappauksen yhteydessä.
Katolilaisenemmistöisen Uruguayn parlamentin ylähuone eli senaatti hyväksyi tietyin edellytyksin lailliset abortit lokakuussa 2012. Uruguay on kolmas Latinalaisen Amerikan maa, jossa abortti on laillinen. Kaksi muuta ovat Kuuba ja brittien entinen siirtomaa Guyana.
Vuoden 2014 vaaleissa Frente Amplio -puolue säilytti ehdottoman enemmistönsä parlamentissa ja puolueen ehdokas Tabaré Vázquez valittiin presidentiksi toisella kierroksella.
Marraskuun 2019 presidentinvaalien toisella kierroksella oikeistolaisen Kansallispuolueen ehdokas Luis Lacalle Pou voitti niukasti hallitsevan vasemmistoliittouman Frente Amplion ehdokkaan. Uusi presidentti on entisen presidentin Luis Alberto Lacallen poika. Lacalle Poun astuttua virkaansa maaliskuun alussa 2020 päättyi  vasemmistoliittouma Frente Amplion 15 vuotta kestänyt valtakausi ja Uruguay sai uuden konservatiivisen hallituksen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Amerikan historia maittain
Antigua ja Barbuda
Argentiina
Bahama
Barbados
Belize
Bolivia
Brasilia
Chile
Costa Rica
Dominica
Dominikaaninen tasavalta
Ecuador
El Salvador
Grenada
Grönlanti¹
Guatemala
Guyana
Haiti
Honduras
Jamaika
Kanada
Kolumbia
Kuuba
Meksiko
Nicaragua
Panama
Paraguay
Peru
Puerto Rico¹
Saint Kitts ja Nevis
Saint Lucia
Saint Vincent ja Grenadiinit
Suriname
Trinidad ja Tobago
Uruguay
Venezuela
Yhdysvallat
1: Epäitsenäinen alue
Uruguaylaisia intiaaneja. Päiväkirjapiirros vuodelta 1603.
José Gervasio Artigas
33:n vala Uruguayn tasavallalle.
Karjanajoa Uruguayssa.
Nykyaikainen Montevideo (2007)
Nina van Pallandt

Nina van Pallandt vuonna 1970.
Nina Magdelene van Pallandt (o.s. Møller-Hasselbalch; s. 15. heinäkuuta 1932 Kööpenhamina) on tanskalainen laulaja ja näyttelijä. Hänen puolisonaan oli vuosina 1960–1975 paroni Frederik van Pallandt, jonka kanssa hän muodosti lauluduon Nina & Frederik.
Nina van Pallandtin ensimmäinen aviomies oli tanskalainen näyttelijä ja laulaja, kreivi Hugo Wessel (1930–2012). He avioituivat 1955. Vuonna 1960 Nina van Pallandt avioitui laulupartnerinsa, paroni Frederik van Pallandtin kanssa. Heidän tiensä erosivat 1960-luvun lopulla, kun Frederik alkoi seurustella ja sai lapsen tanskalaisen mallin Dot Holm Jensenin kanssa. Avioero tuli voimaan vasta 1976. Frederik van Pallandt kuoli Filippiineillä 1994 huumekauppaan liittyvän henkirikoksen uhrina. Nina van Pallandt tunnettiin 1970-luvulla Howard Hughesin muistelmat väärentäneen kirjailija Clifford Irvingin rakastajattarena ja jonkin aikaa eteläafrikkalaisen satiirikon Robert Kirbyn vaimona.
Van Pallandt esiintyi uransa aikana useissa elokuvissa, joiden joukossa ovat Robert Altmanin Pitkät jäähyväiset (1973), Mitkä häät! (1978) ja Kvintetti (1979) sekä Paul Schraderin American Gigolo (1980). Julie Delpy esitti häntä Clifford Irvingin tapausta käsittelevässä elokuvassa Vedätys (2006).
Filmografia

Nina & Frederik Western (1958)
Maailman rikkain tyttö (Verdens rigeste pige, 1958)
Tyttö, kitara ja trumpetti (Kærlighedens melodi, 1958)
Kellä kulta, sillä onni (Mandolinen und Mondschein, 1959)
Räiskyviä rytmejä (Der verkaufte Grossvater, 1962)
Pitkät jäähyväiset (The Long Goodbye, 1973)
V niinkuin väärennös (F for Fake, 1973)
Agenttien sota (Assault on Agathon, 1977)
Mitkä häät! (A Wedding, 1978)
Kvintetti (Quintet, 1979)
American Gigolo (1980)
Huimapäät ilmassa (Cloud Dancer, 1980)
Cutterin kosto (Cutter’s Way, 1981)
Julma miekka (The Sword and the Sorcerer, 1982)
Viidakkosoturit (Euer Weg führt durch die Hölle, 1984)
Mätämunat (O.C. and Stiggs, 1986)
Así como habían sido (1987)
Kirjallisuutta

Wendt Jensen, Jacob: Nina van Pallandt: Hellere tro på det gode en gang for meget, Art People 2012. ISBN 9788771085648. (tanskaksi)
Aiheesta muualla

Nina van Pallandt Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Nina van Pallandt
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef 
Käännös suomeksi
Pallosompasammal

| Pallosompasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Splachnales
Heimo::  Splachnaceae
Suku::  Sompasammalet Splachnum
Laji::  vasculosum
Kaksiosainen nimi
 Splachnum vasculosum  Hedw. 
Katso myös
   Pallosompasammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pallosompasammal (Splachnum vasculosum) on lehtisammallaji sompasammalten heimossa (Splachnaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon havumetsävyöhyke. Suomen alueella lajia löytyy koko maasta, yleisempänä pohjoisosasta. Sitä esiintyy märillä avosoilla ja tuntureilla, erityisesti letoilla ja kasvaa hirven ja poron lannalla.
Pallosompasammal on lyhytikäinen ja kaksikotinen. Itiöpesäkkeitä kasvaa yleisesti, itiöt ovat pieniä. Pesäkeperä on laajentunut itiöpesäkkeen tyvellä pallomaiseksi. Samankaltaisista lajeista päärynäsompasammalella (Splachnum ampullaceum) laajentuma on päärynämäinen.
Aiheesta muualla

Kuvalinkit:
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pallosompasammal (Splachnum vasculosum)[vanhentunut linkki]
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q17263171  Wikispecies: Splachnum vasculosum  EoL: 928470  EUNIS: 197734  FNA: 200001367  GBIF: 2673712  iNaturalist: 169285  IRMNG: 11253961  ITIS: 548257  NatureServe: 2.124646  NBN: NBNSYS0000036539  NCBI: 260152  Observation.org: 160662  Open Tree of Life: 956232  Plant List: tro-35176476  PLANTS: SPVA3  Tropicos: 35176476  WFO: wfo-0001190524  Laji.fi: MX.44076
Palleatyrä

| Palleatyrä |
| --- | --- |
 Gastroskopialla nähty palleatyrä.
Luokitus
ICD-10:  K44–Q40.1
ICD-9:  553.3–750.6
OMIM:  142400
MedlinePlus:  001137
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Palleatyrä on tyrä, joka syntyy palleassa olevaan aukkoon (vamma, kehityshäiriö tai ruokatorven aukko), kun mahalaukku työntyy aukosta vatsaontelosta rintaonteloon.
Palleatyrät jaetaan kahteen eri luokkaan. Yleisempi on tapaus, jossa ruokatorven ja mahalaukun liitoskohta on liukunut rintaontelon puolelle. Toisessa tapauksessa osa mahalaukun isosta kaarroksesta työntyy rintaonteloon.
Aiheuttajia

Seuraavat ovat mahdollisia syitä tai osasyitä palleatyrään:
Lihavuus
Huono istuma-asento
Jatkuva yskiminen
Ulostamisponnistus ummetuksen aikana
Jatkuva kumartuminen tai raskaiden taakkojen nostaminen
Perinnöllisyys
Tupakointi
Synnynnäiset viat
Länsimaissa palleatyrää esiintyy noin 40 prosentilla iäkkäästä väestöstä, kun Afrikan alkuasukkailla tauti on harvinainen. Luultavasti länsimaisen ruoan vähäkuituisuus aiheuttaa ummetusta, jonka aikana ulostamisponnistuksen yhteydessä lisääntyvä vatsaontelon paine saa aikaan mahalaukun työntymisen rintaontelon puolelle.
Oireet

Palleatyrä on usein täysin oireeton. Tautiin liittyy kuitenkin joskus närästystä, jota esiintyy yleensä ruokailun jälkeen. Kipu muuttuu voimakkaammaksi, jos potilas menee pitkälleen tai alkaa työskennellä raskaasti. Kipu tuntuu rinnassa ja ylävatsassa. Se voi myös säteillä, selkään, leukaperiin tai hartioihin. Joskus hapanta mahalaukun sisältöä saattaa päästä ruokatorveen, jolloin syntyy ruokatorventulehdus eli esofagiitti.
Hoito

Potilaan tulisi syödä useita pieniä aterioita päivässä ja välttää tilanteita, joissa vatsaontelon paine kasvaa. Lisäksi kumarassa työskentelyä tulisi välttää, eikä potilas saisi syödä raskaita aterioita kolmea tuntia ennen nukkumaan menoa. Ylipainoisten potilaiden tulisi laihduttaa. Kirurginen toimenpide tulee kyseeseen joidenkin potilaiden kohdalla, vaikka sillä saattaa olla pieniä sivuvaikutuksia, kuten vatsa- ja suolistokaasujen syntymisen lisääntyminen.
Erkki Palmén

Erkki Juhani Palmén (17. toukokuuta 1932 Helsinki – 20. tammikuuta 2012) oli suomalainen latinisti ja Jyväskylän yliopiston latinan kielen lehtori, professori Arne Palménin poika.
Palmén väitteli tohtoriksi vuonna 1998 jäätyään eläkkeelle. Latinankielisen väitöksen aiheena oli paikan adverbi pronominin asemassa. Häntä pidetään latinanopetuksen uudistamisen keskeisenä henkilönä, ja hän oli mukana useiden oppikirjojen tekemisessä. Hän on kääntänyt latinaksi kotiseutulauluja, joita Jyväskylän Studiokuoro on levyttänyt, ja suomentanut Rooman kirjallisuutta, muun muassa Horatiuksen oodit. Palménilla on kolme tytärtä.lähde?
Aiheesta muualla

Muistokirjoitus. Jyväskylän yliopisto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii
Lina Palmgren

Lina Palmgren (31. heinäkuuta 1876 – 28. helmikuuta 1968) oli suomalainen tekstiilitaiteilija. Hän on tehnyt paljon kirkkotekstiilejä ja suunnitellut kirjontamalleja ja muita tekstiilimalleja. Hänen töitään on julkaistu myös postikortteina 1920-luvulla ja myöhemmin myös Kristillinen taideseura julkaisi hänen töistään noin 20 kortin sarjan.
Hän oli mukana Suomen Käsityön Ystävien toiminnassa ainakin vuonna 1908 valmistaen muun muassa Tampereen Tuomiokirkkoon Hugo Simbergin suunnitteleman alttarivaatteen, jossa on kuvattuna kaksi viheriöivää palmunlehvää ristikkäin ja suuria veripisaroita.  Hän suunnitteli myös Jugend-aiheisia malleja Suomen Käsityön Ystäville. Viinikan kirkossa Tampereella on vihkiristeillä koristeltu violetinvärinen antependium, alttarivaate,  jonka Lina Palmgren on tehnyt 1930-luvun alussa Suomen Käsityön Ystävien ompelimossa.
Pjotr Demjanovitš Uspenski

Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Pjotr Demjanovitš Uspenski, (ven. Пётр Демья́нович Успе́нский; 17. maaliskuuta (J: 5. maaliskuuta) 1878 Moskova – 21. lokakuuta 1947 Surrey, Iso-Britannia), laajemmin tunnettu nimellä P. D. Ouspensky, oli esoteerikkona tunnettu venäläinen intellektuelli, matemaatikko, journalisti ja teosofi. Hänen ensimmäiset kirjansa ilmestyivät Pietarissa, Neljäs ulottuvuus (Tšetvortoje izmerenije) 1909 ja  Avain mysteereihin (Tertium Organum) 1912. Uspenskin teokset kiinnostivat venäläisiä avantgardisteja, heitä kiehtoi neljännen ulottuvuuden tutkiminen ja  mystinen uusi todellisuus. Teos A New Model of the Universe ilmestyi vuonna 1914.  Uspenskia on pidetty laaja-alaisena ajattelijana, joka ennakoi monia 1900-luvun filosofian, psykologian ja uskonnon avainkysymyksiä. Niinpä hän laajensi psykologiaa ja korkeamman ulottuvuuden olemassaoloa käsitteleviä keskusteluja luonnontieteiden tutkimustuloksiin, esimerkiksi euklidisen geometriaan ja epäeuklidisen geometriaan.
Elämänvaiheita

Ennen ensimmäistä maailmansotaa Uspenski matkusti Egyptiin ja Aasiaan etsimään syvempää todellisuutta, opetusta tai salattua tietoa, joka avaisi kriittiselle nykyihmiselle tien uudenlaiseen tietoisuuteen. Kun Uspenski tapasi Moskovassa 1915 kaukasialaissyntyisen mystikon ja henkisen opettajan G. I. Gurdjieffin, hän tunsi löytäneensä etsimänsä. Seuraavat vuodet hän opiskeli intensiivisesti Gurdjieffin johdolla ja oli tämän tärkein oppilas ja keskustelukumppani.
Kaksikymmenluvun alussa Uspenski muutti Englantiin ja asui siellä toisen maailmansodan alkuun saakka, jonka jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin. Hänen tunnetuin teoksensa Sirpaleita tuntemattomasta opetuksesta (In Search of the Miraculous: Fragments of an Unknown Teaching) kuvaa kahdeksan vuoden kokemuksia Gurdjieffin kanssa ja johdattaa ainutlaatuisella tavalla tämän opetuksiin. Kirja sai myös Gurdjieffin itsensä siunauksen. Se julkaistiin ensi kerran vasta vuonna 1949, kaksi vuotta Uspenskin kuoleman jälkeen.
Vuonna 1957 Uspenskin oppilaat julkaisivat postuumisti kirjan The Fourth Way (Neljäs tie, ei julkaistu suomeksi), joka perustuu Ouspenskyn luentoihin.
Oppilaat

Uspenskin oppilaita olivat muun muassa Rodney Collin, Aldous Huxley, Maurice Nicoll ja Kenneth Walker.
Julkaistuja kirjoja

Tertium Organum: The Third Canon of Thought, a Key to the Enigmas of the World.
A New Model of the Universe: Principles of the Psychological Method in Its Application to Problems of Science, Religion and Art
The Psychology of Man’s Possible Evolution ISBN 9780140191547 (1950)
suom. Ihmisen sielulliset kehitysmahdollisuudet , ISBN 9789529245956 (Karatas-Seura, 2008), suom. Kari Krohn.
Ihmisen sielulliset kehitysmahdollisuudet (Karatas-Seura, 2019) uusittu ja laajennettu laitos ISBN 9789526723969 suom. Karatas-Seura ry
Strange life of Ivan Osokin (Arkistoitu – Internet Archive)
In Search of the Miraculous: Fragments of an Unknown Teaching ISBN 9781425349424 (1949)
suom. Sirpaleita tuntemattomasta opetuksesta (suomentanut Timo Kurki-Suonio), Basam Books, Helsinki. 2003 ISBN 9789529842919
The Fourth Way: A Record of Talks and Answers to Questions Based on the Teaching of G. I. Gurdjieff (1957)
Letters from Russia, 1919 (1978)
Conscience: The Search for Truth (1979)
A Further Record: Extracts from Meetings 1928–1945 (1986)
The Symbolism of the Tarot (1976)
The Psychology of Man's Possible Evolution and The Cosmology of Man's possible Evolution, a limited edition of the definitive text of his Psychological and Cosmological Lectures, 1934–1945 ISBN 1-872292-00-3 (1989)
P.D. Ouspensky Memorial Collection, Yalen yliopiston kirjasto, arkisto vuosien 1935-1947 kokousmuistioista.
Aiheesta muualla

Gurdjieff.fi viitattu 11.3.2021
Karatas-Seura ry viitattu 11.3.2021
Neljäs Tie Suomessa Viitattu 4.3.2021
Colin Wilson: The Strange Life of P. D. Ouspensky. The Aquarian Press, 1993, ISBN 1-85538-079-X
Gurdjieff International Review, verkkosivulla kahdeksan englanninkielistä artikkelia P. D. Uspenskista, viitattu 7.9.2008
Wikiquote; P. D. Ouspensky sitaatteja (engl.), viitattu 21.2.2009
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
P. D. Uspenskin kirjan uudistetun ja laajennetun suomenkielisen laitoksen päällyskansi. Karatas-Seura 2019.
Marc Fumaroli

Marc Fumaroli (10. kesäkuuta 1932 – 24. kesäkuuta 2020) oli ranskalainen historioitsija, esseisti ja retoorikko. Hän on Collège de Francen professori.
Fumaroli oli Academia Europæan jäsen vuodesta 1990. Hänestä tuli 2. maaliskuuta 1995 Ranskan akatemian jäsen. Hänellä on tuoli 6. Hän on muun muassa Kunnialegioonan upseeri, Ordre des Arts et des Lettres'n komentaja ja Ordre National du Mériten komentaja.
Fumarolille myönnettiin vuonna 2001 Balzan-palkinto.
Palkealan ortodoksinen seurakunta

Palkealan ortodoksinen kirkko ennen sotia.
Palkealan ortodoksinen seurakunta oli suomalainen ortodoksinen seurakunta luovutetussa Karjalassa. Se kuului Karjalan hiippakunnan kuudenteen valvontapiiriin. Seurakunnan alue käsitti Raudun, Metsäpirtin, Sakkolan ja Vuokselan kunnat.
Seurakunnan jäsenmäärä

Palkealan seurakunnassa oli 1 675 jäsentä vuonna 1935. Suurin osa seurakunnan jäsenistä asui Raudussa. Metsäpirtissä oli noin 260 ja Sakkolassa 35 seurakunnan jäsentä.
Kirkot

Palkealan seurakunnan pääkirkko sijaitsi Raudun kunnan Palkealan kylässä. Lisäksi Raudun Vakkilan kylässä oli profeetta Elian tšasouna. Aiemmin oli ollut tšasounat myös Palkealassa (purettu 1892) ja Sakkolan Petäjärvellä (poistettu käytöstä 1929). Molemmat seurakunnan pyhäköt vaurioituivat talvisodassa ja ne on purettu myöhemmin.
Historia

Raudussa oli ortodoksinen seurakunta ainakin jo 1500-luvulla ja Palkeala oli tämän seurakunnan keskuksena. Seurakunta muutettiin luterilaiseksi 1600-luvun alussa Ruotsin harjoittaman luterilaistamisen johdosta. Palkealan alueen ortodoksit kuuluivat 1700-luvulta lähtien Inkerinmaan puoleiseen Matoksin seurakuntaan, kunnes Palkealan seurakunta perustettiin vuonna 1865.
Palkealan seurakunta lakkautettiin muiden luovutettujen alueiden seurakuntien tavoin vuonna 1949.
Aiheesta muualla

Suomen sukututkimusseura (Arkistoitu – Internet Archive)