stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ҋ

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Ҋ ҋ
Kyrillinen kirjaimisto
Nykyaikaiset kirjaimet
| А | Ӓ | Ӑ | Ӕ | Б | В | Г |
| Ѓ | Ґ | Ғ | Ҕ | Д | Ђ | Е |
| Ё | Ӗ | Є | Ә | Ӛ | Ж | Ӝ |
| Җ | З | Ҙ | Ӟ | Ӡ | Ԅ | Ѕ |
| Ԇ | И | Ӥ | Ӣ | І | Ї | Ӏ |
| Й | Ҋ | Ј | К | Қ | Ҝ | Ҟ |
| Ҡ | Ӄ | Л | Љ | Ԉ | М | Ӎ |
| Н | Њ | Ҥ | Ң | Ԋ | О | Ӧ |
| Ө | П | Р | С | Ԍ | Т | Ԏ |
| Ћ | Ќ | У | Ў | Ӱ | Ӳ | Ӯ |
| Ү | Ұ | Ф | Х | Һ | Ц | Ч |
| Џ | Ш | Щ | Ъ | Ы | Ӹ | Ь |
| Э | Ю | Я |  |  |  |  |
Muinaiset kirjaimet
| Ҁ | Ѹ | Ѡ | Ѿ | Ѻ | Ѣ | Ꙗ |
| Ѥ | Ꙓ | Ѧ | Ѫ | Ѩ | Ѭ | Ѯ |
| Ѱ | Ѳ | Ѵ | Ѷ |  |  |  |
Ҋ on kyrillinen kirjain. Se on kiltinänsaamen aakkosten neljästoista kirjain. Sen pohjana on kyrillinen и, johon on lisätty lyhyysmerkki ja häntä.
Ääntäminen

Ҋ ääntyy kiltinänsaamessa soinnittomana palataalisena approksimanttina /j̊/. Sen asemesta voidaan käyttää myös kirjainta ј.
Koodit

Alla olevassa taulukossa on lueteltu ison ja pienen kirjaimen koodiarvot heksalukuina eri merkistöissä.
|  | Ҋ | ҋ |
| --- | --- | --- |
| Unicode | 048A | 048B |
ISO 8859-5: 
KOI8: 
Windows-1251: 
MS-DOS-koodisivu 866: 
| HTML | &#x048A; | &#x048B; |
Áraxos (niemi)

| Áraxos> Άραξος |
| --- | --- |
 Áraxoksen niemeä.
  Áraxos 
Muut nimet:  Kávo Pápas (Κάβο Πάπας), Kalogriá (Καλογριά)
Sijainti:  38°12′22″N, 21°22′32″E
Merialue:  Joonianmeri, Välimeri
Valtio
Valtio:  Kreikka
Alue:  Länsi-Kreikka
Alueyksikkö:  Akhaia
Kunta:  Dytikí Achaḯa
Áraxos (kreik. Άραξος), myös Kávo Pápas (Κάβο Πάπας) tai Kalogriá (Καλογριά), on niemi Peloponnesoksen niemimaan luoteisrannikolla Kreikassa. Se erottaa toisistaan Patraksenlahden ja muun Joonianmeren.
Akrotírio Aráxoun kylä ja Pápaksen laguunia.
Áraxoksen niemi sijaitsee noin 30 kilometriä länteen Patraksen kaupungista. Se kuuluu hallinnollisesti Dytikí Achaḯan kuntaan, Akhaian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Niemen alue on osa Kotýchin ja Strofylián kosteikkojen kansallispuistoa. Siellä sijaitsevat muun muassa Pápaksen laguuni (Kalogerán/Kalógrian laguuni), Mávra Vouná -vuori, Áraxoksen ja Akrotírio Aráxoun kylät sekä Áraxoksen lentoasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Áraxos Wikimedia Commonsissa
Coleco

| Coleco |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Osake:  NYSE: COLECO
Perustettu:  1932
Perustaja:  Maurice Greenberg
Lakkautettu:  1989
Toimitusjohtaja:  J. Brian Clarken, Antonio C. Alvarez II (1988)
Kotipaikka:  Connecticut, Yhdysvallat
Toimiala:  monialayhtiö
Liikevaihto:  504,5 milj. USD (1987)
Liikevoitto:  -105,4 milj. USD (1987)
Henkilöstö:  250 (1989)
Omistaja:  Leonard ja Arnold Greenberg: n. 26 % (1988)
Kotisivu:  www.coleco.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Coleco oli yhdysvaltalainen monialayritys, joka valmisti muun muassa leluja, kuluttajaelektroniikkaa ja nahkatuotteita. Yhtiö perustettiin vuonna 1932 ja se kasvoi 1980-luvun puoliväliin mennessä yli puolen miljardin vuosittaista liikevaihtoa pyörittäväksi suuryritykseksi, joka oli muun muassa Yhdysvaltain kuudenneksi suurin leluvalmistaja. Colecon menestys kuitenkin taittui 1980-luvun puolivälissä ja ylivelkaantunut yhtiö ajautui pahoihin talousvaikeuksiin. Yhtiö ajautui lopulta velkajärjestelyyn, jonka päätteeksi valtaosa sen liiketoiminnasta myytiin Hasbrolle.
Coleco tunnettiin Yhdysvalloissa erityisesti Kaalimaan kakarat -nukkesarjastaan, joka oli 1980-luvulla hyvin suosittu. Yhtiön osakkeilla käytiin kauppaa New Yorkin pörssissä.
Historia > Perustaminen ja nousu

Colecon perusti Venäjältä kotoisin ollut Maurice Greenberg Connecticutissa vuonna 1932 nimellä Connecticut Leather Company. Yhtiö valmisti alun perin kenkiä ja 1940-luvulta lähtien nahkatuotteita, mutta myöhemmin yhtiön toiminta laajeni useille muille toimialoille. Yhtiö luopui nahkatuotteistaan vuonna 1962, jolloin se myös listautui American Stock Exchange -pörssiin (AMEX). Vuotta myöhemmin Coleco laajensi myös maanpäällisiin uima-altaisiin, kun se osti altaita valmistaneen Kestralin. 1960-luvun lopulla Coleco oli hetken aikaa jopa maailman suurin maanpäällisten uima-altaiden valmistaja. Vuonna 1968 uima-altaiden osuus Colecon kaikesta myynnistä oli 75 prosenttia.
1970-luvulla yhtiö ryhtyi valmistamaan videopelikonsoleita ja 1980-luvun alkupuolella henkilökohtaisia tietokoneita. Näistä toimialoista kumpikin osoittautui lopulta yhtiön kannalta kannattamattomiksi ja niistä luovuttiin huomattavien tappioiden jälkeen. 1970- ja 1980-lukujen aikana yhtiö valmisti lisäksi ainakin lasten huonekaluja, moottorikelkkoja ja maastopyöriä.
Vuonna 1971 Coleco siirtyi American Stock Exchangesta suurempaan New Yorkin pörssiin (NYSE).
Videopelialalla Coleco julkaisi ensimmäisen Telstar-pelikonsolinsa vuonna 1976, joka oli käytännössä halvempi kopio Atarin Pong-pelistä. Yhtiö onnistui myymään Telstaria sen ensimmäisenä vuonna miljoona kappaletta, mutta pian tämän jälkeen Telstarin myynti kärsi tuotanto- ja toimitusongelmista sekä videopelialan nopeasta kehittymisestä. Coleco joutui lopulta vuonna 1978 heittämään yli miljoona myymätöntä Telstar-konsolia pois. Vuonna 1982 julkaistu Colecovision-pelikonsoli menestyi sen sijaan paremmin, minkä lisäksi Coleco oli hetken aikaa Yhdysvaltain suurin elektroniikkapelien valmistaja.
Parhaiten Coleco tunnettiin lopulta vuonna 1954 aloittamastaan lelunvalmistuksesta, jonka saralla yhtiö oli hieman ennen romahtamistaan Yhdysvaltain kuudenneksi suurin. Colecon lukuisiin lelutuotteisiin lukeutuivat muun muassa lisenssillä valmistettu Trivial Pursuit ja Scrabble -lautapelit, Alf-televisiosarjaan perustunut lelusarja sekä Kaalimaan kakarat -nuket. Näistä viimeisenä mainittu nousi 1980-luvulla huippusuosituksi nukkesarjaksi: Kaalimaan kakaroiden myynti oli niiden suosion huipulla vuonna 1985 peräti 600 miljoonaa dollaria, mikä vastasi 75 prosenttia Colecon kaikesta myynnistä. Samana vuonna koko yhtiö teki voittoa 64 miljoonaa dollaria.
Historia > Alamäki ja konkurssi

Kaalimaan kakarat koituivat lopulta koko Colecon kohtaloksi, sillä nukkesarjan suosion myötä yhtiö yritti laajentua nopeasti. Kaalimaan kakaroiden suosio romahti kuitenkin pian 1980-luvun puolivälin jälkeen ja esimerkiksi vuonna 1986 niiden yhteenlaskettu myynti oli tippunut vain 250 miljoonaan dollariin. Samalla myös yhtiön edellisvuoden voitollinen tulos kääntyi 111 miljoonan dollarin tappioiksi. Nukkesarjan myynti tippui seuraavana vuonna edelleen 125 miljoonaan dollariin ja yhtiön nettotappiot yli 105 miljoonaan.
Coleco ei myöskään onnistunut enää 1980-luvulla luomaan uusia menestystuotteita, vaan esimerkiksi Rambo-elokuvasarjasta tehdyt lelut ja Coleco ADAM -tietokonemalli epäonnistuivat taloudellisesti. Näistä varsinkin jälkimmäinen osoittautui yhtiön kannalta valtavaksi virheeksi, sillä Coleco ADAM sai kuluttajilta murskaavan vastaanoton ja valmistus lopetettiin vain puolitoista vuotta sen aloittamisen jälkeen. Esimerkiksi merkittävä yhdysvaltalainen tuotetestausjärjestö Consumer Reports kertoi ostaneensa neljä kappaletta yhtiön tietokoneita, mutta ei saanut niistä yhtäkään toimimaan.
Heinäkuussa 1988 raskaasti velkaantunut ja tappiollinen Coleco hakeutui maksukyvyttömien yhtiöiden chapter 11 -menettelyyn. Maksukyvyttömyyttä edeltäneenä vuonna yhtiö oli tehnyt 74 miljoonan dollarin myynnillä 47 miljoonan dollarin tappiot. Yhtiö ei ollut myöskään kyennyt suorittamaan kaikkia velkasitoumuksiaan, joita sillä oli maksukyvyttömäksi julistautuessaan yli 540 miljoonan dollarin edestä.
Yhtiötä yritettiin tuloksetta pelastaa chapter 11 -menettelyn aikana. Lopulta Colecon liiketoiminta pilkottiin osiin ja myytiin eri toimijoille velkojen osittaiseksi kattamiseksi. Valtaosan Colecon liiketoiminnasta osti sen kilpailijoihin kuulunut Hasbro, joka osti ensin vuonna 1988 osan yhtiön liiketoiminnasta 21 miljoonalla ja seuraavana vuonna loput yhtiöstä 85 miljoonalla dollarilla. Hasbron lisäksi palasia yhtiön liiketoiminnasta myytiin velkojen kattamiseksi ainakin SLM Action Sportsille.
Colecolla oli juuri ennen yhtiön liiketoiminnan myymistä Hasbrolle noin 250 työntekijää.
Omistajuus ja johto

Colecon perustaneen Maurice Greenbergin jälkeen yhtiön johdossa ja pääomistajina toimivat hänen poikansa Leonard ja Arnold Greenberg. Veljekset toimivat pitkään yhdessä yhtiön toimitusjohtajina, mutta vuonna 1982 Leonard luopui paikastaan ja Arnold jäi yksin vastaamaan yhtiön päivittäisestä johtamisesta. Arnold puolestaan luopui toimitusjohtajuudesta toukokuussa 1988. Arnoldia toimitusjohtajana seurasi Morton E. Handel, joka kuitenkin jo muutaman kuukauden jälkeen vetäytyi tehtävästä. Hänen jälkeensä toimitusjohtajan tehtävät jaettiin jälleen kahtia yhtiön entisen hallituksen puheenjohtajan J. Brian Clarken ja kriisijohtaja Antonio C. Alvarez II:n välillä.
Pörssilistautumisesta huolimatta Leonard ja Arnold Greenberg säilyivät myös yhtiön suuromistajina. Heinäkuussa 1987 eli vain hieman ennen yrityksen toiminnan loppumista veljekset omistivat yhteensä vajaat 26 prosenttia yhtiön osakekannasta.
Myöhemmät vaiheet

Vaikka Colecon varsinainen liiketoiminta päättyikin 1980-luvun lopulla, on Colecon brändiä hyödynnetty vielä myöhemmin. Yhtiön tavaramerkin omistaa nykyään chicagolainen River West Brands, joka on erikoistunut liiketoimintansa lopettaneiden yhtiöiden brändien hyödyntämiseen. River West Brands myy lisenssioikeutta ulkopuolisille yhtiöille, jotka haluavat hyödyntää Colecon brändiä tuotteidensa myymiseksi.
Colecon brändillä on valmistettu muun muassa konsolit Coleco Sonic ja Coleco Chameleon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Coleco Wikimedia Commonsissa
Colecon toiminta laajentui ajan myötä monille eri toimialoille, kuten esimerkiksi tietokoneiden valmistukseen. Kuvassa Colecon 1980-luvulla valmistama Coleco ADAM, joka kärsi lukuisista ongelmista ja aiheutti yhtiölle mittavat tappiot.
Zeppelin ”1830”

Zeppelin-merkki ja virhepainama (vas.)
Zeppelin ”1830” on vuonna 1930 ilmalaiva Graf Zeppelinin Suomen vierailun johdosta valmistetun postimerkin virhepainama. Se on kenties Suomen tunnetuin yksittäinen postimerkki.
Zeppelin-merkki

Posti- ja lennätinlaitos ei ehtinyt 24. syyskuuta 1930 tapahtunutta Graf Zeppelinin Helsingin vierailua varten julkaisemaan siitä omaa postimerkkiä. Sen sijaan painettiin aikaisemmin samana vuonna ilmestyneeseen Saimaa-aiheiseen yleismerkkiin teksti ZEPPELIN 1930. Merkkejä käytettiin muun muassa Graf Zeppelinin mukana ulkomaille lähteneissä postilähetyksissä, joita ilmalaiva kuljetti noin 8 500 kappaletta.
Zeppelin-lisäpainama painettiin 500 arkkiin, joista kussakin oli 100 Saimaa-postimerkkiä. Yhteensä Zeppelin-merkkejä painettiin 50 000 kappaletta. Inhimillisen erehdyksen vuoksi jokaisen arkin yhteen merkkiin tuli väärä vuosiluku 1830. Virheellinen lisäpainama oli arkin järjestyksessään 86. postimerkissä. Zeppelin-postimerkkejä oli myynnissä ainoastaan Helsingissä. Arkeista ehdittiin myymään noin puolet ennen virheen havaitsemista. Tämän jälkeen annettiin määräys irrottaa jokaisesta arkista väärän vuosiluvun sisältävä merkki ja palauttaa ne Postin pääkonttoriin. Postimuseon kokoelmissa on nykyään joitakin ehjiä Zeppelin-arkkeja.
Virhepainamamerkin arvo

Tavallisen postituoreen (leimaamattoman) Zeppelin-merkin arvo on nykyään noin 70 euroa. 1830-virhepainamamerkin luetteloarvo on 2 500 euroa. Vuonna 2010 myytiin huutokaupassa 3 100 eurolla yhdeksän merkin ryhmä, joista keskimmäisessä oli virhepainama. Postilähetyksessä olleesta virhepainamamerkistä on maksettu korkeimmillaan 7 000 euroa.  
Täydestä arkista maksettiin vuoden 2018 maaliskuussa 9 000 euroa.
Väärennökset

Zeppelin-virhepainamasta on olemassa myös väärenteitä. Vanhimmat niistä ovat helposti erotettavissa, koska ne on painettu vuoden 1932 Saimaa-merkille. Ne eroavat väriltään vuoden 1930 vaaleanharmaanvioletista merkistä. Tavallisesta Zeppelin-lisäpainamasta on lisäksi liikkeellä aitoudeltaan kyseenalaisia merkkejä, jotka on leimattu Graf Zeppelinin vierailua myöhemmin. Kaikissa aidoissa on päivämääränä 24.9.1930.
Zero Gravity

|  Zero Gravity |
| --- | --- |
 Kate Miller-Heidke esittämässä kappaletta ensimmäisen semifinaalin kenraaliharjoituksessa.
Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Kate Miller-Heidke
Levy-yhtiö:  Universal Music Group, Kate Miller-Heidke
Kesto:  02:57
Tyylilaji:  pop, R&B
Julkaistu:  25. tammikuuta 2019
Säveltäjä(t):  Kate Miller-Heidke Keir Nuttall
Sanoittaja(t):  Kate Miller-Heidke Keir Nuttall
Euroviisutiedot
Vuosi:  2019
Maa:  Australia
Kieli:  englanti
Sijoitus:  9.
Pisteet:  284
Sijoitus semifinaalissa:  1.
Pisteet semifinaalissa:  261
Video:  videolinkki
Zero Gravity on australialaisen laulajan Kate Miller-Heidken esittämä kappale, jolla hän edusti Australiaa vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 284 pistettä ja saavutti sijan 9.
Yövieraat (albumi)

| Yövieraat YUP |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: toukokuu 1996
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 45.25
 Levy-yhtiö: Polygram
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 24.
YUP:n muut julkaisut
| Homo sapiens 1994 | Yövieraat 1996 | Outo elämä 1998 |
Yövieraat on YUP-yhtyeen viides albumi. Albumia äänitettiin tammi- ja helmikuussa 1996, miksattiin helmi- ja maaliskuussa ja julkaistiin toukokuussa.
Parhaimmillaan albumi sijoittui Suomen albumilistan sijalle 24.
Kappaleet

Iloisen kuninkaan aikataulu – 4.39
Roswellin kattilaan! – 3.33
Luotijuna – 3.44
Porvariston hillitty charmi – 3.50
Amor, amor – 4.36
Alla jalavapuun – 3.08
Murhaaja soittaa pasuunaa – 4.39
Jos helvetti on täynnä – 3.51
Gleb – 3.52
Yövieraat – 4.48
Meidän on annettu pudota – 4.45
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Jarkko Martikainen  Valtteri Tynkkynen  Jussi Hyyrynen  Janne Mannonen  Petri Tiainen Tuotanto Risto Närhi – äänitys  Juha Heininen – miksaus  Mats Huldén – tuotanto  Esko Männikkö – etukannen valokuva :  Vierailijat Mari Rantasila – laulu  Kirsi Laamanen – taustalaulu  Minna Haatainen – taustalaulu  Janne Sipinen – taustalaulu  Esko Eirilä – viulu  Matti Ekman – haitari  Riku Kettunen – banjo  Leo-Pekka Lyytikäinen – pasuuna
Šikolenko

Šikolenko voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Natalja Šikolenko (s. 1964), Neuvostoliittoa ja sittemmin Valko-Venäjää edustanut keihäänheittäjä
Tatjana Šikolenko (s. 1968), Valko-Venäjää ja sittemmin Venäjää edustanut keihäänheittäjä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Shikolenko”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Claudia Jones

| Claudia Jones |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. helmikuuta 1915 Port of Spain, Trinidad ja Tobago
Kuollut: 24. joulukuuta 1964 (49 vuotta) Lontoo, Englanti
Muut tiedot
Aktiivisena:  1936–1964
Järjestö:  Yhdysvaltain kommunistinen puolue Ison-Britannian kommunistinen puolue
Claudia Vera Jones (myös Cumberbatch, 21. helmikuuta 1915 – 24. joulukuuta 1964) oli Trinidad ja Tobagossa syntynyt ja Yhdysvalloissa sekä Isossa-Britanniassa vaikuttanut journalisti ja poliittinen aktivisti.
Lapsena Yhdysvaltoihin muuttanut Jones toimi 1930-luvulta lähtien Yhdysvaltain kommunistisessa puolueessa (CPUSA) ja tuli valituksi sen keskuskomiteaan ensimmäisenä mustana naisena.
Jones oli kommunisti ja musta feministi. Jones painotti tarvetta ottaa marxilaiseen analyysiin luokan lisäksi myös myös rotuun ja sukupuoleen liittyvät kysymykset. Jonesia on siten pidetty intersektionaalisen ajattelun edelläkävijänä.
Jones vietiin oikeuteen, tuomittiin ja karkotettiin Yhdysvalloista osana maan 1950-luvun alun mccarthyismin ajan kommunisteihin kohdistettua poliittista vainoa. Jones muutti Isoon-Britanniaan, jossa jatkoi poliittista toimintaansa osana Ison-Britannian kommunistista puoluetta. Jones toimi aktiivisesti Ison-Britannian afrokaribialaisessa yhteisössä ja oli mukana perustamassa yhä vuosittain järjestettävää Notting Hillin karnevaalia.
Varhainen elämä

Claudia Vera Cumberbatch syntyi 21. helmikuuta 1915 Port of Spainissa Trinidad ja Tobagossa, joka oli tuolloin Ison-Britannian hallitsema siirtomaa. Helmikuussa 1924 hän muutti perheensä kanssa Yhdysvaltojen itärannikolle New Yorkin Harlemiin osana ensimmäistä Panaman kanavan rakentamisen jälkeistä karibialaissiirtolaisten muuttoaaltoa Yhdysvaltoihin.
Cumberbatch otti käyttöön nimen Jones poliittisista syistä. Jones kävi ensimmäisen ja toiseen asteen koulut New Yorkissa, mutta liittyi kommunistisen puolueen nuorisoliigaan jo vuonna 1936.
Poliittinen aktivismi ja ajattelu

Jones liittyi Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen (CPUSA) 1930-luvulla. Jonesista tuli ainoa musta nainen, joka on koskaan valittu sen keskuskomiteaan. Puolueen naisten komission sihteerinä Jones oli vastuussa naisryhmien organisoimisesta ympäri Yhdysvaltoja.
Jonesista tuli puolueen keskeinen ajattelija, joka ajoi näkemystä politiikasta, joka oli sitoutunut mustien vapautukseen, naisten oikeuksiin, dekolonisaatioon, taloudelliseen oikeudenmukaisuuteen, rauhaan ja kansainväliseen solidaarisuuteen.
Jones oli aktiivinen kirjoittaja. Hän piti CPUSA:n puoluelehdessä Half the World -nimistä naisasioihin keskittynyttä kolumnia ja julkaisi useita esseitä. Jonesin parhaiten tunnettua esseetä An End to the Neglect of the Problems of Negro Women (1949) pidetään yhtenä aikakauden tärkeimpinä mustia naisia käsittelevänä esseenä. Jones hahmotteli ajattelussaan mustien naisten asemaa yhteiskunnassa ja osana kommunistista liikettä. Jones näki, että mustissa naisissa yhdistyy kolme länsimaisissa yhteiskunnissa alisteisina pidettyä identiteettiä: työväenluokkaisuus, naiseus ja mustuus.
Jones ei useiden muiden marxilaisten feministien tapaan koskaan identifioitunut feministiksi, vaan kritisoi useissa teksteissään porvarilliseksi katsomaansa feminismiä. Hän kuitenkin hyödynsi naisten oikeuksia ajavaa argumentaatiota ja puhui esimerkiksi sen puolesta, että CPUSA ottaa naisia johtoasemiin.
Oikeudenkäynti ja karkotus Yhdysvalloista

1950-luvun alussa Yhdysvaltain hallitus tehosti kommunistien poliittista vainoa, ja Jonesin organisointityö ympäri Yhdysvaltoja kiinnitti liittovaltion keskurikospoliisi FBI:n huomion. Jones pidätettiin kolme kertaa vuosina 1948–1951. Vuosina 1952–1953 Yhdysvaltain viranomaiset asettivat Jonesin oikeuteen yhdessä 12 muun kommunistin kanssa. Jonesin kansainvälisenä naistenpäivänä vuonna 1950 pitämä puhe International Women’s Day and the Struggle for Peace mainittiin oikeudessa tekona, joka johti tämän pidätykseen.
Oikeudellinen perusta Jonesin vangitsemiselle tuli vuoden 1940 Smith Actista ja vuoden 1952 McCarran-Walter Actista, jotka kriminalisoivat Yhdysvaltain hallituksen väkivaltaisen kaatamisen puolustamisen ja velvoittivat ulkomaalaiset rekisteröitymään viranomaisille. Myöhemmin korkein oikeus päätti tapauksessa Yates v. Yhdysvallat (1957), että oli perustuslain vastaista tuomita ihmisiä Smith Actin nojalla pelkästään heidän ilmaisemiensa mielipiteiden vuoksi.
Jones tuomittiin yhden vuoden ja yhden päivän vankilatuomioon Länsi-Virginian Aldersonin naisvankilassa. Kun Jones oli suorittanut kymmenen kuukautta tuomiostaan, hänet vapautettiin lokakuussa 1955 terveydellisten syiden takia. Jones karkotettiin Isoon-Britanniaan vuonna 1955, koska britti-imperiumiin kuuluvan Trinidad ja Tobagon kansalaisena hän oli Ison-Britannian kruunun alamainen.
Toiminta Isossa-Britanniassa

Isossa-Britanniassa Jones perusti maan ensimmäisen suuren mustan sanomalehden, West Indian Gazetten, ja puhui ammattiliittojen kokouksissa ja rauhankokouksissa. Jones keksi ajatuksen karibialaisen karnevaalin tuomisesta Lontooseen. Ensimmäinen tapahtuma pidettiin St Pancrasin kaupungintalolla tammikuussa 1959. Myöhemmin se muutti Länsi-Lontoon kaduille ja tuli tunnetuksi Notting Hillin karnevaalina.
Kuolema

Jones kuoli unissaan jouluaattona vuonna 1964 vain 49-vuotiaana. Jones haudattiin Karl Marxin vasemmalle puolelle Lontoon Highgaten hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Jonesin kirjoituksia koottuna marxists.orgissa
Jonesin essee vuodelta 1949: We Seek Full Equality for Women
Boyce Davies, Carole. (2008). Left of Karl Marx: The Political Life of Black Communist Claudia Jones. Duke University Press.
Boyce Davies, Carole. (2023). A Right to Be Radical: Claudia Jones (1915–1964) and the “Super-Exploitation of the Black Woman”. In: de Haan, F. (eds) The Palgrave Handbook of Communist Women Activists around the World. Palgrave Macmillan, Cham. https://doi.org/10.1007/978-3-031-13127-1_4
Émilie Heymans

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Émilie Heymans |  Émilie Heymans |  Émilie Heymans |  |
Maa:   Kanada
Naisten uimahypyt
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 10 m kerroshypyt, parikilpailu |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 10 m kerroshypyt |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 | 10 m kerroshypyt, parikilpailu |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | 3 m ponnahduslauta, parikilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 2003 | 10 m kerroshypyt |  |
|  Hopeaa | Rooma 2009 | 3 m ponnahduslauta |  |
|  Hopeaa | Shanghai 2011 | 3 m ponnahduslauta, parikilpailu |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Winnipeg 1999 | 10 m kerroshypyt |  |
|  Kultaa | Santo Domingo 2003 | 10 m kerroshypyt |  |
|  Kultaa | Santo Domingo 2003 | 3 m ponnahduslauta, parikilpailu |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2007 | 10 m kerroshypyt, parikilpailu |  |
|  Hopeaa | Santo Domingo 2003 | 3 m ponnahduslauta |  |
|  Hopeaa | Guadalajara 2011 | 3 m ponnahduslauta, parikilpailu |  |
Émilie Heymans (s. 14. joulukuuta 1981 Bryssel, Belgia) on kanadalainen uimahyppääjä, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Heymans on voittanut urheilu-urallaan neljä olympia- ja kolme MM-mitalia sekä kuusi mitalia Pan-Amerikan kisoista. Hän on kilpaillut neljissä kesäolympialaisissa yhteensä yhdeksässä eri tapahtumassa ja sijoittunut kuusi kertaa viiden parhaan joukkoon.
Aiheesta muualla

Heymansin viralliset kotisivut (ranskaksi)
Zélé Agricola

Zelé Agricola: Tirolilaistyttö (1860).
Zélé Christina Agricola (24. heinäkuuta 1838 Helsinki – 27. toukokuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja yksi suomalaisen maalaustaiteen varhaisista naispuolisista edustajista.
Zélé Agricolan isä oli kamreeri Carl Robert Agricola, joka toimi muun muassa senaatin kamarikirjurina ja Uudenmaan lääninrahastonhoitajana, mutta kuoli tyttären ollessa vain kymmenvuotias. Äiti Antoinette Augusta von Numers oli kotoisin Otaniemen kartanosta Espoosta ja Zélén taiteellisuus ilmeisesti periytyi juuri äidin suvulta, sillä myös hänen serkkunsa Victorine Nordenswan oli taiteellisesti erittäin lahjakas.