stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuhilaslampi
Vesistösuhteita

Kuhilaslampi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Kiekuanjoki laskee Jänisjärveen. Jänisjärvi laskee vuorostaan Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Kuhilaslampi sijaitsee aivan Kiekuanjoen alimmassa kohdassa ja lampi saa kaiken läpivirtaavan vetensä tästä joesta. Kiekuanjoen valuma-alueen pinta-alaa ei ole ilmoitettu, joten joen vesimääristä ei voi sanoa mitään tarkkaa . Vesi jatkaa lammen läpi ja purkautuu kapeasta aukosta Pieni Jänisjärven yli kilometriseen lahteen.
Lampi ja sen valuma-alue sijaitsee Soanlahden kalkkikivialueella, joka näkyy ympäröivillä kallioilla dolomiittiesiintyminä.
Lähteitä > Huomioita

1 2 3  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Кухиласлампи, jossa sille on lähde.
1 2 3 4 5 6  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
Käännös suomeksi
Larisa Kruglova

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Larisa Kruglova |  Larisa Kruglova |  Larisa Kruglova |  |
Maa:   Venäjä
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | 4 × 100 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Pariisi 2003 | 4 × 100 m |  |
Larisa Nikolajevna Kruglova (ven. Лари́са Никола́евна Кругло́ва, s. 27. lokakuuta 1972) on venäläinen pikajuoksija.
Kruglova kilpaili ensimmäisissä arvokisoissaan Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001, joissa hän karsiutui 60 metrin juoksun välierissä ajalla 7,33. Seuraavana vuonna hän juoksi kuudenneksi sisäratojen EM-kisoissa 60 metrillä ajalla 7,25 ja karsiutui Münchenin EM-kisoissa 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 11,65, mutta oli mukana Venäjän 4 x 100 metrin viestijuoksujoukkueessa, joka voitti EM-pronssia. Seuraavana vuonna hän kilpaili Venäjän pikaviestijoukkueessa, joka voitti MM-pronssia Pariisin MM-kisoissa. Vuonna 2004 hän voitti 60 metrillä Euroopan sisäratojen cupin ja karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa matkan välierissä. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 100 metrillä toisissa alkuerissä ajalla 11,36, mutta oli mukana Venäjän viestijoukkueessa, joka voitti olympiahopeaa.
Kruglova juoksi viidenneksi 2005 sisäratojen EM-kisoissa 60 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 100 metrin toisissa alkuerissä. Vuonna 2006 hän oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä seitsemäs ajalla 7,23. Hän voitti samana vuonna Euroopan cupin superliigan 100 metrillä ajalla 11,26.
Ennätykset

100 metrin juoksu: 11,20 (2006)
200 metrin juoksu: 22,84 (2004)
Larisa Neiland

| Larisa Neiland> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. heinäkuuta 1966 (ikä 58)
Kansalaisuus:   Neuvostoliitto  Latvia
Tennispelaaja
Pituus:  169 cm
Paino:  60 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  1983–2000
Palkintorahat:  4 083 936 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  13. (23.5.1988)
Turnausvoittoja:  2
Voitot/tappiot:  322–283
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  4. kierros (1992)
Ranskan avoimet:  3. kierros (1984, 1989)
Wimbledon:  puolivälierät (1994)
Yhdysvaltain avoimet:  puolivälierät (1988)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  1. (27.1.1992)
Turnausvoittoja:  65
Voitot/tappiot:  766–258
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  välierät (1995, 1996, 1997)
Ranskan avoimet:  voitto (1989)
Wimbledon:  voitto (1991)
Yhdysvaltain avoimet:  loppuottelu (1991, 1992)
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Larisa Neiland (o.s. Savtšenko, s. 21. heinäkuuta 1966 Lviv, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta) on latvialainen uransa lopettanut tennispelaaja. Hän voitti urallaan kaksi WTA-turnausta kaksinpelissä ja 65 WTA-turnausta nelinpelissä saavuttaen nelinpelin maailmanlistan ykkössijan vuonna 1992.
Vuonna 1989 Neiland voitti Ranskan avointen nelinpelin Nataša Zverevan kanssa. Vuonna 1991 hän voitti Wimbledonin nelinpeliturnauksen. Yhdysvaltain avointen nelinpelissä hän pääsi kahdesti loppuotteluun. Kaksinpelissä hän pääsi kahdesti Grand Slam -turnauksissa puolivälieriin.
Aiheesta muualla

Larisa Neiland WTA:n sivuilla (englanniksi)
Larisa Neiland ITF:n sivuilla (englanniksi)
Kuhlinliitogekko

| Kuhlinliitogekko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Gekkomaiset Gekkota
Heimo::  Gekot Gekkonidae
Suku::  Gekko
Laji::  kuhli
Kaksiosainen nimi
 Gekko kuhli  (Stejneger, 1902) 
Synonyymit
 Ptychozoon homalocephalum  Ptychozoon kuhli Stejneger, 1902 
Katso myös
   Kuhlinliitogekko Wikispeciesissä   Kuhlinliitogekko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuhlinliitogekko eli liitogekko eli purjegekko (Gekko kuhli) on gekkojen heimoon kuuluva liskolaji, joka on sukua burmanliitogekolle. Se liikkuu öisin.
Ulkonäkö ja koko

Kuhlinliitogekon jalkojen, hännän ja kylkien reunoilla on iholäppiä. Niiden ansiosta eläin pystyy hypätä ilmaan, levittää vahvat räpylämäiset jalkansa ja litistää ruumiinsa, jolloin se tulee liitämällä alas. Se käyttää tätä liikkuessaan lyhyitä matkoja oksalta toiselle ja paetessaan saalistajaa. Väriltään laji on punaruskea. Häntä on litteä, leveä ja molemmin puolin sahalaitamainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kuhlinliitogekkoa tavataan Malakan niemimaalla ja Indonesiassa.
Lisääntyminen

Kuhlinliitogekko munii tavallisesti kaksi munaa kerralla.
Ravinto

Laji syö hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Leonardo Cilaurren

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Leonardo Cilaurren Uriarte
Syntymäaika: 5. marraskuuta 1912
Syntymäpaikka: Basurto-Zorrotza, Espanja
Kuolinaika: 9. joulukuuta 1969 (57 vuotta)
Kuolinpaikka: Madrid, Espanja
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1929-1931   1931-1939   1939-1941   1941-1942   1943-1945 | Arenas Club de Getxo   Athletic Bilbao   Club Atlético River Plate   Club Atlético Peñarol   Real Club España |     105 (5)   19 (3) |
Maajoukkue
| 1931-1935 |  Espanja | 14 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Leonardo Cilaurren Uriarte (5. marraskuuta 1912 Basurto-Zorrotza – 9. joulukuuta 1969 Madrid) oli espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seuraurallansa hän aloitti Espanjassa, jossa pelasi Arenas Club de Getxossa ja Athletic Bilbaossa, mutta näiden joukkueiden jälkeen hän lähti ulkomaille. Vuonna 1939 Cilaurren siirtyi Argentiinaan River Plateen, jossa hän pelasi 19 ottelua ja teki kolme maalia. Tämän jälkeen hän oli vuoden uruguaylaisessa Peñarolissa, josta hän kuitenkin lähti jo vuoden jälkeen Meksikoon Real Club Españaan. Siellä Cilaurren pelasi vain kaksi vuotta, mutta näissä kahdessa vuodessa hän ehti voittaa Meksikon liigan ja cupin kerran sekä Supercupin kaksi kertaa, vuosina 1944 ja 1945. Cilaurren pelasi Espanjan maajoukkueessa vuosina 1931 – 1935 neljätoista ottelua ja oli mukana MM-kisoissa 1934.
Espanjan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1934
H Bosch |
H Campanal |
H Chacho |
KK Cilaurren |
P Ciriaco |
H Fede |
H Gorostiza |
P Hilario |
H Iraragorri |
H Lafuente |
H Lángara |
H Lecue |
KK Marculeta |
H Martín |
KK Muguerza |
MV Nogués |
P Quincoces |
H Regueiro |
H Solé |
H Ventolrá |
P Zabalo |
MV Zamora |
Valmentaja García
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Leonardo Cilaurren
{{AAKKOSTUS:Cilaurren, Leonardo]]
Leppäkari (Mietoinen)

Leppäkari
| --- | --- |
Sijainti:  60°35′45.201″N, 021°49′49.995″E, Mynämäki Mietoinen Suomi
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Leppäkari on pieni saari Mynämäen kunnan Mietoisissa, Kaulakon kylässä. Saari sijaitsee Mietoistenlahden suojelualueen eteläpuolella ja se on liitetty mantereeseen pengertiellä. Saaressa sijaitsee kunnan uimaranta sekä pieni rantasauna. Vuonna 2007 kunta aikoi myydä rantasaunan tontteineen, mutta kunnanvaltuusto päätti kesäkuussa 2008 ettei kiinteistöä myydä.
L-11 (1936)

| L-11 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Dalzavodin telakka, Vladivostok
Kölinlasku:  10. kesäkuuta 1934
Laskettu vesille:  4. joulukuuta 1936
Palveluskäyttöön:  6. marraskuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  1950-luvulla
Tekniset tiedot
Uppouma:  989 t (pinnalla) 1 276 t (sukellus)
Pituus:  78,0 m
Leveys:  7,2 m
Syväys:  3,96 m
Koneteho:  2 × 42BM6-dieselmoottoria, 2 200 bhp (pinnalla) 2 × PG-84/50-sähkömoottoria 1 300 hv
Nopeus:  16,5 solmua (pinnalla) 9,0 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  1 000 nm@15,5 solmua (pinnalla) 150 nm@3 solmua (sukellus)
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  6 × torpedoputkea 1 × B-2-tykkiä 1 × 37 mm 11-K -ilmatorjuntatykki
L-11 oli Neuvostoliiton laivaston Leninets-luokan sukellusvene.
Valmistus

Sukellusvene tilattiin Vladivostokista Dalzavodin telakalta, missä köli laskettiin 10. kesäkuuta 1934. Vene laskettiin vesille 4. joulukuuta 1936 ja otettiin palvelukseen 6. marraskuuta 1938.
Palvelus

Vene poistettiin 1950-luvulla alusluettelosta.
Leo Gauriloff

| Leo Gauriloff> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. lokakuuta 1956 Inari
Kuollut: 23. elokuuta 2019 (62 vuotta) Tukholma
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Laulukielet:  suomi koltansaame
Tyylilajit:  maailmanmusiikki folk blues näytelmämusiikki
Soittimet:  kitara, sambur, mandola, buzuki, syntetisaattori
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Leo Gauriloff (5. lokakuuta 1956 Inari – 23. elokuuta 2019 Tukholma) oli kolttasaamelainen laulaja, kitaristi ja säveltäjä. Hänet tunnettiin lähinnä akustisen teräskielisen kitaran soittajana, mutta hän soitti myös muita akustisia kielisoittimia.
Gauriloff varttui Nellimin lähellä Mustolassa. Hän menetti äitinsä kotiseutuaan järkyttäneessä murhatapauksessa, ja hänet kasvatti 10-vuotiaaksi hänen isoäitinsä, jolta hän omaksui koltansaamen kielen. Kotona Gauriloff valmisti lastulevystä ensimmäisen kitaransa, jonka äänen hän vahvisti painamalla sen saunan pataa vasten.
Perheessä oli muitakin kulttuurin harrastajia, ja musiikki vei mennessään niin Leo Gauriloffin kuin hänen vanhemman veljensä Jaakon. Sisarentyttärestä Katja Gauriloffista tuli menestyksekäs elokuvaohjaaja.
Leo Gauriloffista toivottiin ensimmäistä kolttasaamelaista opettajaa, ja Kuopion musiikkilukion käytyään hän aloitti opettajaopinnot Oulun yliopistossa. Opinnot jäivät kuitenkin kesken, ja Gauriloff päätyi Tampereelle ja sen musiikkipiireihin. Hän kuitenkin vaali saamelaisia sukujuuriaan ja lauloi suomen ohella myös koltan kielellä. Musiikin muodon hän lainasi populaarimusiikista, esimerkiksi bluesista, mutta hän työskenteli laaja-alaisesti muun muassa laulelman ja etnon parissa.
Leo Gauriloff kiersi Nils-Aslak Valkeapään ja Paroni Paakkunaisen mukana. Gauriloff soitti kitaraa ja sähkökitaraa Valkeapään levyillä Sámi eatnan duoddariid (1978) ja Davás ja geassái (1982). Gauriloff tunnettiin erityisesti esiintymisistään Mikko Perkoilan kanssa vuosina 1982–1996. Hän soitti seitsemällä tämän levyllä ja toimi myös sovittajana. Muita muusikoita, joiden levyillä hän soitti, olivat Heikki Lund ja Kiti Neuvonen. Hän soitti kitaraa Piirpauke-yhtyeessä (1984).
Gauriloff esiintyi Jukka Tervon kitaraduossa Tervo & Gauriloff 1970–1980-luvuilla niin klubeissa kuin suurilla kotimaisilla festivaaleilla, kuten Provinssirockissa Seinäjoella vuonna 1980 ja Suistomaan soittopäivillä Porissa vuonna 1981.
Gauriloff soitti toista kitaraa dokumenttielokuvassa Kurki josta ei tullut lintua (1981).
Grand Slam solistinaan Leo Gauriloff julkaisi salanimellä Trio Jyrkkäkallio singlen ”Kissa ja korttipakka” (1985).
Gauriloff sävelsi musiikin kolttasaamelaisten kohtaloista toisessa maailmansodassa kertovaan näytelmään Skoavdnji, jonka ensiesitys oli Beaivváš-saamelaisteatterissa vuonna 1994. Gauriloff oli lasten ja nuorten näytelmiin erikoistuneen Ahaa Teatterin muusikko vuosina 1992–1993.
Vuosituhannen vaihteessa Gauriloff muutti Tukholmaan, missä toimi niin muusikkona kuin lastentarhassakin. Hän kuoli Tukholmassa syöpään 62 vuoden iässä.
Aiheesta muualla

Leo Gauriloffin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Lonevåg

| Lonevåg |
| --- | --- |
 Lonevåg
 Koordinaatit: 60°32′00″N, 5°30′00″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Vestland
Kunta:  Osterøy
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,9 km²
Väkiluku (2023):  926
 – Väestötiheys:  1 028,9 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lonevåg on taajama Osterøyn kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 0,9 neliökilometriä ja asukasluku 926 vuonna 2023.
Lihassa ja taivaassa

| Lihassa ja taivaassa Absoluuttinen Nollapiste |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 26. helmikuuta – 21. maaliskuuta 2007, Studio Kuu, Helsinki
 Julkaistu: 18. huhtikuuta 2007
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Pekka Aarnio Absoluuttinen Nollapiste
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 14.54
 Levy-yhtiö: Megamania
Listasijoitukset
  2.
Absoluuttisen Nollapisteen muut julkaisut
| Mahlanjuoksuttaja 2005 | Lihassa ja taivaassa 2007 | iiris 2007 |
Lihassa ja taivaassa on Absoluuttisen Nollapisteen EP-levy, joka julkaistiin 18. huhtikuuta 2007 levymerkillä Megamania.
Albumi debytoi Suomen virallisen singlelistan toisella sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa.
Kappaleet

Rakasteluplaneetta Erotica – 3.14 (säv. Aki Lääkkölä, san. Tomi Krutsin, Tommi Liimatta)
Ei puhettakaan – 3.26 (säv. Lääkkölä, Liimatta, san. Liimatta)
Katiska – 3.36 (säv. Lääkkölä, Liimatta, san. Liimatta)
Piste ihmisessä – 4.38 (säv. Lääkkölä, san. Liimatta)
Kokoonpano > Yhtye

Tommi Liimatta – laulu, kitara
Tomi Krutsin – lyömäsoittimet, laulu
Aki Lääkkölä – kitara, koskettimet
Aake Otsala – basso, laulu
Janne Hast – kosketinsoitin
Kokoonpano > Tuotanto

Pekka Aarnio ja yhtye – tuottaja
Hannu Oksa – äänittäjä
Jaakko Viitalähde – masteroija
Kimmo K. Koskinen – grafiikka
Aake Otsala – miksaaja
Tomi Palsa – valokuvat
Aiheesta muualla

Lihassa ja taivaassa finnmusic.net -sivustolla
Lonely Together

| ”Lonely Together” Avicii ft>  Rita Ora |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Avīci (01)
 Julkaistu: 11. elokuuta 2017
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tekijä(t): Benjamin Levin, Ali Tamposi, Bergling, Brian Lee, Magnus August Høiberg, Andrew Watt
 Tuottaja(t): Carl Falk, Benny Blanco, Andrew Watt, Cashmere Cat, Avicii
 Tyylilaji: progressiivinen house
 Kesto: 03.01
 Levy-yhtiö: Avicii
Aviciin muut singlet
| ”Without You” 2017 | ”Lonely Together” 2017 | ”SOS” 2019 |
Rita Oran muut singlet
| ”Your Song” 2017 | ”Lonely Together” 2017 | ”Anywhere” 2017 |
Lonely Together on ruotsalaisen DJ-tuottaja Aviciin kappale, jolla vierailee myös brittiläislaulaja Rita Ora. Kappale julkaistiin artistin Avīci (01) EP-levyn toisena singlenä 11. elokuuta 2017. Kappaleeseen liittyvä remix EP-levy julkaistiin 17. marraskuuta 2017. Tämä oli viimeinen Aviciin kappale, joka julkaistiin ennen hänen kuolemaansa huhtikuussa 2018.
Käännös suomeksi
Laura Henderson

Laura Henderson (1864 – 29. marraskuuta 1944) oli varakas englantilainen leskirouva, joka perusti Lontooseen Windmill Theatre -teatterin.
Laura Henderson oli varakkaan brittiliikemiehen Robert Hendersonin vaimo. He menettivät ainoan poikansa vuonna 1915 ensimmäisessä maailmansodassa. Miehensä kuoltua 1930-luvun alussa suurimman osan elämästään ympäri maailma matkustellut Henderson palasi Lontooseen ja osti Sohon liepeiltä Great Windmill Streetiltä konkurssiin menneen elokuvateatterin Palais de Luxen. Hän palkkasi arkkitehti F. Edward Jonesin tekemään paikasta pienen ja kotoisan teatterin, ja 15. kesäkuuta 1931 Windmill Theatre avasi ovensa näytelmällä Inquest. Teatterista ei kuitenkaan tullut yleisöemenestystä, niinpä Henderson palautti teatterin elokuvateatteriksi.
Pettymyksen jälkeen Henderson palkkasi vuonna 1931 englanninjuutalaisen Vivian Van Dammin teatterin johtajaksi, ja tämä keksi tehdä Windmillistä non-stop-teatterin. Van Damm ja Henderson alkoivat nyt tuottaa uutta teatterimuotoa revuedevilleä eli revyyn ja vaudevillen yhdistelmää. Windmill Theatre nousi suureen suosioon, mutta konkurssi lähestyi taas, kun kaikki Lontoon teatterit muuttuivat non-stop-teattereiksi. Tämän jälkeen Henderson ja Van Damm tekivät rohkean siirron eli pistivät lavalle alastomia naisia pariisilaisen Moulin Rougen tapaan. Taas kerran Windmill Theatre nousi suuren yleisön suosioon ja konkurssi vältettiin.
Teatterissa työskennelleet muistelevat Hendersonin olleen voimakastahtoinen ja äidillinen pikkurouva, jolla oli useita myrskyisiä konflikteja johtaja Van Dammin kanssa. Yksi Windmill Girls -ryhmän eli alastomana esiintyvistä tytöistä muistelee, että rouva Henderson toi heille kerran paljon kukkia, mutta ne olivat kuihtuneet, ja silti heidän piti kiittää häntä.
Kun toinen maailmansota syttyi ja Lontoo joutui saksalaisten pommitusten kohteeksi, Windmill Theatre oli Lontoon ainoa auki pysynyt teatteri lukuun ottamatta ajanjaksoa 7. syyskuuta 1940 – 11. toukokuuta 1941, jolloin käytiin ”taistelu Britanniasta”. Sodan aikana Hendersonin vieraana kävi teatterissa aikansa kuuluisuuksia, kuten prinsessat Helena Victoria ja Marie Louise (kuningatar Victorian lapsenlapsia) sekä Englannissa maanpaossa ollut Alankomaiden kuningatar Vilhelmiina.
Laura Henderson kuoli vuonna 1944, juuri ennen sodan loppua, ja testamenttasi teatterinsa Vivian Van Dammille. Teatterin toiminta loppui 1964.
Vuonna 2005 Stephen Frears ohjasi elokuvan Mrs. Henderson esittää, jossa Laura Hendersonia näyttelee Judi Dench.
Aiheesta muualla

Cinema Treasures
Le Nouvel Observateur

| Le Nouvel Observateur |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  uutisaikakausilehti
Julkaisija:  Groupe Perdriel
ISSN:  ISSN 0029-4713
Levikki:  542 521 (2005-2006)
Perustettu:  1964
Päätoimittaja:  Guillaume Malaurie ja Michel Labro
Sitoutuneisuus:  Lähinnä social-democratic
Kotikunta:  Pariisi
Kotimaa:  Ranska
Ilmestymistiheys:  viikoittain
Kieli:  ranska
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Le Nouvel Observateur (eräässä vaiheessa myös France Observateur) on ranskalainen yleisviikkolehti, joka on erikoistunut uutistapahtumiin, eritoten poliittisiin. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 9. marraskuuta 1964. Lehti kuuluu Groupe Perdriel -konserniin. Lehden voidaan luokitella poliittisesti edustavan keskustavasemmistoa, joka on kallistunut sosiaalidemokratian kannalle.
Historia

Lehden ensimmäinen numero ilmestyi nimellä L'Observateur politique, économique et littéraire 13. huhtikuuta 1950. Lehti ilmestyi 20 000 kappaleen painoksena. Sen perustivat entiset Ranskan vastarintaliikkeen aktiivit: Gilles Martinet joka oli toiminut AFP:n toimittajana, Roger Stéphane, Claude Bourdet ja Hector de Galard joka oli entinen Combat-lehden toimittaja.
Vuonna 1953 lehden nimeksi vaihdettiin l'Observateur aujourd'hui ja vuonna 1954 France Observateur. Lehden tavoitteena oli tuoda esille sodan jälkeen vasemmistolaisen vastarintaliikkeen ajatuksia ja se oli periaatteiltaan poleeminen lehti ja se ajoi voimakkaasti siirtomaiden itsenäisyyspyrkimyksiä. Lisäksi se julkaisi poliittisia skandaaleja ja kompromisseja sekä toi ilmi Algeriassa harrastettua kidutusta. Vuosikymmenen lopulla lehti saavutti 100 000 kappaleen painoksen.
Vuoden 1964 alkupuolella France Observateur joutui taloudellisiin vaikeuksiin. Lehden kustantamisesta erinomaisen kiinnostunut liikemies ja tehtailija Claude Perdriel sekä toimittajana ja kirjailijana toiminut Jean Daniel päättivät hankkia omakseen lehden, josta tuli Le Nouvel Observateur ja se ilmestyi uudella nimellään ensimmäisen kerran 19. marraskuuta 1964.
Lehden toimituksellinen linjaus korosti älymystön roolia ja sitä edustivat esimerkiksi Jean Daniel, Maurice Claavel ja Gilles Maartinet. He olivat pitkään olleet oppositiossa Ranskan hallituksen keskusta-oikeistolaista toimintaan kohtaan. Lehti halusi säilyä herkkänä vasemmiston näkemyksille.
Nykyisin lehden avustajiin kuuluvat arvostetut henkilöt kuten Jacques Delors, Robert Badinter ja Jean Lacouture.
Lehden levikki

Le Nouvel Observateur -lehden levikki:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aihe | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2005–2006 |
| Kokonaislevikki | 542 781 | 544 401 | 544 411 | 543 399 | 542 529 | 542 521 |
| josta maksettujen levikki |  | 537 569 | 538 213 | 537 717 | 536 397 | 536 125 |
Aiheesta muualla

Histoire politique et culturelle de France Observateur, Osa 1, Philippe Tétart, L’Harmattan, 2001
Histoire politique et culturelle de France Observateur, Osa 2, Philippe Tétart, L’Harmattan, 2001
L-12 (1936)

| L-12 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Dalzavodin telakka, Vladivostok
Kölinlasku:  10. kesäkuuta 1934
Laskettu vesille:  7. marraskuuta 1936
Palveluskäyttöön:  9. joulukuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  1950-luvulla
Tekniset tiedot
Uppouma:  989 t (pinnalla) 1 276 t (sukellus)
Pituus:  78,0 m
Leveys:  7,2 m
Syväys:  3,96 m
Koneteho:  2 × 42BM6-dieselmoottoria, 2 200 bhp (pinnalla) 2 × PG-84/50-sähkömoottoria 1 300 hv
Nopeus:  16,5 solmua (pinnalla) 9,0 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  1 000 nm@15,5 solmua (pinnalla) 150 nm@3 solmua (sukellus)
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  6 × torpedoputkea 1 × B-2-tykkiä 1 × 37 mm 11-K -ilmatorjuntatykki
L-12 oli Neuvostoliiton laivaston Leninets-luokan sukellusvene.
Valmistus

Sukellusvene tilattiin Vladivostokista Dalzavodin telakalta, missä köli laskettiin 10. kesäkuuta 1934. Vene laskettiin vesille 7. marraskuuta 1936 ja otettiin palvelukseen 9. joulukuuta 1938.
Palvelus

Vene poistettiin 1950-luvulla alusluettelosta.
Louis Dupré

| Louis Dupré |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kuollut: 11. tammikuuta 2022
Kansalaisuus:  Belgia
Ammatti:  Filosofi Kirjailija
Louis Dupré (1925/1926 Veerle, Belgia – 11. tammikuuta 2022 Kortrijk, Belgia) oli belgialainen filosofi ja kirjailija. Hän valmistui Leuvenin katolisesta yliopistosta filosofian tutkinnon kera vuonna 1954, jolloin hän kirjoitti väitöskirjan marxilaisten filosofian lähtökohdista. Sen perusteella hänelle myönnettiin J.M. Huyghe -palkinto kaksi vuotta myöhemmin.
Dupré opetti filosofiaa vuoteen 1972 asti Georgetownin yliopistossa. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin T. Lawrason Riggsin uskonnontutkimuksen professoriksi Yalen yliopistossa. Dupré on luennoinut useissa yliopistoissa Yhdysvalloissa, Belgiassa, Alankomaissa, Irlannissa ja Italiassa. Hän kirjoitti 15 kirjaa sekä julkaisi noin 200 artikkelia filosofiasta ja teologiasta eri aikakauslehdissä ja tietosanakirjoissa.
Vuonna 1994 hänestä tuli American Academy of Arts and Sciences -akatemian jäsen.
Louis Dutens

Louis Dutens (15. tammikuuta 1730 – 23. toukokuuta 1812 Lontoo) oli ranskalainen kirjailija. Hän syntyi Toursissa protestanttiseen perheeseen.
Du miroir ardent d'Archimede, 1775
Dutens muutti Lontooseen, jossa hänen setänsäkin asui. Siellä hän pääsi tuutoriksi erääseen perheeseen. Dutens oppi kreikkaa, italiaa, espanjaa sekä muutamaa muuta kieltä ja matematiikkaa. Hän pääsi kappalaiseksi ja sihteeriksi Torinon oikeuteen syksyllä 1758.
Vuonna 1775 Dutensista tuli Ranskan kaiverrusakatemian jäsen.
Dutens oli kolmesti Torinon asiainhoitaja.
Louis Ferdinand (Preussin prinssi)

Prinssi Louis Ferdinandin kaatuminen Saalfeldissä, Richard Knötelin piirros vuodelta 1896.
Friedrich Ludwig Christian (tunnettu yleisesti nimellä Louis Ferdinand; 18. marraskuuta 1772 – 10. lokakuuta 1806 Saalfeld) oli Preussin prinssi ja sotilas. Hän oli prinssi August Ferdinandin poika ja kuningas Fredrik Suuren veljenpoika. Louis Ferdinand kunnostautui vuosina 1793–1794 käydyssä sodassa Ranskaa vastaan. Napoleonin sotien aikana vuonna 1804 hän pyrki saamaan sotaliiton Preussin ja Itävallan välille Ranskaa vastaan. Kun neljännen liittokunnan sota vuonna 1806 puhkesi, hän sai komentoonsa ruhtinas Hohenlohen komentaman armeijan 8 000 miestä käsittäneet etujoukot. Louis Ferdinand kaatui Saalfeldin taistelussa 10. lokakuuta ranskalaisen ratsumiehen surmaamana.
Prinssi Louis Ferdinand tunnettiin myös musiikillisesta lahjakkuudestaan ja hän sävelsi joitain pianoteoksia.