stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anna Edelheim

Tuleva kirjailija ja toimittaja Anna Edelheim noin vuonna 1864.
Anna Christina Charlotta Edelheim (3. tammikuuta 1845 Helsinki – 25. toukokuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen ruotsiksi kirjoittanut toimittaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä ei-, -im ja x?. Edelheim oli Suomen ensimmäinen vakinaisesti palkattu naistoimittaja, aikaisemmin naiset olivat toimineet vain lehtien avustajina.
Henkilöhistoria

Anna Edelheim sai aluksi kotiopetusta ja hän kävi sitten Helsingin ruotsalaista tyttökoulua sekä opiskeli vielä Tukholmassa. Hän oleskeli pitkään Pietarissa ja Italiassa. Edelheim kirjoitti 1870-luvulla kaksi romaania Två bröders historia (1877) ja Fremlingens dotter (1878) jotka ilmestyivät  alakertaromaaneina Helsingfors Dagblad- ja Hufvudstadsbladet-lehdissä.
Edelheim oli Finland- ja Finska Veckobladet -lehden toimittajana 1886–1888. Hän käsitteli lehtikirjoituksissaan erityisesti naisasiaa ja uskonnonvapautta. Finland-lehti, jonka päätoimittaja oli Agathon Meurman oli Edelheimin mielestä liian vanhoillinen, ja niipä hän erosi sen palveluksesta jo 1887 ja perusti oman Finska Veckobladet -lehtensä, jonka näytenumero ilmestyi joulun edellä 1887. Lehti ilmestyi sitten viikoittain vuoden 1888 aikana. Lehdessään Edelheim puolusti sitten muun muassa uskonnonvapautta, ehtoollispakon poistamista ja siviiliavioliiton sallimista.
Edelheim on kirjoittanut sanat ja Richard Faltin säveltänyt laulun "Bön för Finland" ("Suomen rukous").
Edelheimin isä oli senaattori Paul Henrik Edelheim ja äiti Emilia Christina af Brunér. Hänen veljiään olivat insinööri Frans Edvard Edelheim ja varatuomari, valtiopäivämies Paul Wilhelm Jonas Edelheim.
Teokset

Tomten i brasan: Skymningsprat för barn, 1877. (Verkossa.)
Två bröders historia 1877. (Julkaistu Helsingfors Dagbladissa.)
Fremlingens dotter: En sommarsaga från en finsk insjö. Af -ei-. Helsingfors 1878. (Julkaistu Hufvudstadsbladetissa.)
I brytningstid: Samtal i språkfrågan af x.? Söderström, Helsingfors 1897.
Hemkomsten. Af -im. Fosterländsk läsning. Serie 2 N:o 2. Stockholm 1903.
2B1Q-koodaus

2B1Q-koodaus, Two-binary - one-quaternary, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodausmenetelmä. Koodausta käytetään mm. ISDN-liittymän ANSI T1.601 -suosituksen mukaisessa U-rajapinnassa.
2B1Q -koodauksessa kaksi peräkkäistä bittiä koodataan yhdeksi tilaksi. Tiloja on 4 kappaletta. Esimerkkinä, jos tiloja esittävät jännitetasot +3V, +1V, -1V ja -3V, niin bittijono 00 voidaan esittää jännitetasona +3V.
1-bitti 2-bitti   Jännitetaso V
   0       0           +3
   0       1           +1
   1       0           -1
   1       1           -3
Porvoon kaupunginvaltuusto

| Kaupunginvaltuusto |
| --- | --- |

Kunta:  Porvoo
Valtuutettuja:  51
Johto:  Mikaela Nylander (pj.)  Nea Hjelt (1. vpj.)  Mikko Valtonen (2. vpj.)
Porvoon kaupunginvaltuusto kokoontuu Porvoon kaupungintalolla.
Porvoon kaupunginvaltuusto on Porvoon ylin päättävä elin. Kaupunginvaltuustossa on 51 valtuutettua. Sen puheenjohtajana toimii Mikaela Nylander.
Vuoden 2021 kuntavaaleissa äänestysprosentti oli 56,2 %. Suurin puolue oli RKP (27,8 %, 15 paikkaa). Muut paikkoja valtuustoon saaneet puolueet olivat kokoomus (18,7 %, 10 paikkaa), SDP (18,3 %, 10 paikkaa), vihreät (11,9 %, 6 paikkaa), perussuomalaiset (9,5 %, 5 paikkaa), keskusta (5,5 %, 2 paikkaa), vasemmistoliitto (4,2 %, 2 paikkaa) ja kristillisdemokraatit (2,2 %, 1 paikka).
Katja Leppäkoski

Katja Leppäkoski (s. 24. huhtikuuta 1971 Rauma) on suomalainen kulttuurijohtaja, joka työskentelee Logomon toimitusjohtajana maaliskuusta 2023 lähtien. Hän on aikaisemmin toiminut muun muassa Kulttuuritehdas Korjaamon toimitusjohtajana 2021–2023, Pori Jazzin toimitusjohtajana 2004–2012 ja Helsingin Musiikkitalon johtajana 2012–2016.
Ura

Leppäkoski on filosofian maisteri Jyväskylän yliopistosta, jossa hän on opiskellut musiikkitiedettä, cultural managementia ja journalistiikkaa. Lisäksi hänellä on MBA-tutkinto Porin yliopistokeskuksesta. Pori Jazzin palvelukseen Leppäkoski tuli vuonna 1996. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin tuotantopäälliköksi, ja vuonna 2004 Leppäkoskesta tuli Pori Jazzin toimitusjohtaja. Leppäkoski siirtyi Helsingin Musiikkitalon toimitusjohtajaksi osapäiväisesti huhtikuussa 2012 ja kokopäivätoimisesti elokuussa samana vuonna. Hän joutui eroamaan Musiikkitalon johtajan työstä 2016 ja alkoi toimia muun muassa konsulttina, kunnes aloitti Kulttuuritehdas Korjaamon johdossa 2021.
Yksityiselämä

Leppäkosken aviopuoliso on saksofonisti Jukka Perko.
Luettelo Etelä-Savon aluevaltuutetuista

| Etelä-Savon aluevaltuusto |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  yksikamarinen
Johto
Puheenjohtaja:  Anna-Kristiina Mikkonen (sd.)
1. varapuheenjohtaja:  Mira Ilmoniemi (kok.)
2. varapuheenjohtaja:  Tommi Vehmala (kesk.)
Kokoonpano
Edustajia:  59
Puolueet:       Keskusta (20)       SDP (12)       Kokoomus (11)       Perussuomalaiset (5)       Liike Nyt (5)       Vihreä liitto (3)       KD (2)       Vasemmistoliitto (1) 
Vaalit
Viimeisimmät vaalit:  23. tammikuuta 2022
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Etelä-Savon hyvinvointialueen aluevaltuutettuina:
Vaalikausi 2022–2025

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Suomen Keskusta Heikki Laukkanen  Tommi Vehmala  Seija Kuikka  Soili Moilanen  Jari Leppä  Janne Laine  Terho Kaskinen  Tuukka Suomalainen  Kirsi Olkkonen  Tapio Honkamaa  Liisa Pulliainen  Laura Hämäläinen  Kirsti Laamanen  Hannu Auvinen  Eero Sistonen  Arto Sepponen  Sanni Kemppainen  Pekka Pöyry  Outi Kauria  Lauri Niiranen  |  Suomen Sosialidemokraattinen Puolue Anna-Kristiina Mikkonen  Satu Taavitsainen  Erkki Huupponen  Jarno Strengell  Erja Stenberg  Arto Seppälä  Olli-Pekka Kristiansson  Tuula Kuronen  Pekka Kilpeläinen  Anne Puntanen  Riitta Hassinen  Jatta Juhola Kansallinen Kokoomus Antti Häkkänen  Oskari Valtola  Pirkko Valtola  Ville Remes  Suvi Kähkönen-Valtola  Mira Ilmoniemi  Mirja Anunti-Virta  Liisa Heikkinen  Mali Soininen  Miia Hämäläinen  Saara Liukkonen  |  Perussuomalaiset Jaana Strandman  Tanja Hartonen  Tapani Liukkonen  Matti Lundenius  Sami Järvinen Liike Nyt Panu Peitsaro  Seija Puputti  Tero Juuti  Jari Smedberg  Katri Huhtala Vihreä liitto Heli Järvinen  Veli Liikanen  Maisa Juntunen Suomen Kristillisdemokraatit Jouni Koskela  Liisa Ahonen Muut Sanna Niemelä (Vas.)  |
Bysantin–sassanidien sota (603–628)

Bysantin–sassanidien sota (myös Bysantin–Persian sota) käytiin vuosina 603–628. Se oli viimeinen ja suurin Persian ja Rooman välisistä sodista. Sassanidit oli persialainen hallitsijasuku, joka hallitsi Persiaa ja suuria alueita Lähi-idässä vuosina 226–651. Aluksi persialaiset olivat menestyksekkäitä sodassa, mutta Bysantin keisari Herakleios onnistui kääntämään sotaonnen armeijaansa kehittämällä. Bysantti pakotti Persian rauhaan, jossa se sai  takaisin kaikki menettämänsä alueet.
Persia heikentyi sodassa niin, että vanha hallinto romahti sen jälkiseurauksena kokonaan, ja valta siirtyi paimentolaisheimoille. Bysantti oli jo aikaisemmin siirtänyt vastuuta itäisten alueidensa sotilaallisesta valvonnasta paimentolaisheimoille, kuten ghassanideille. Sodan jälkeen se vetäytyi Lähi-idästä, missä vallan ottanut Muawija maksoi Bysantille vasallisopimuksen mukaista veroa.
Sodan kulku

Edellinen Bysantin (Itä-Rooman) ja Persian välinen sota oli päättynyt vuonna 591, kun keisari Maurikioksen tukema Khosrau II nousi Persian valtaistuimelle. Kun sotilaskapinan johtaja Fokas kaappasi vallan vuonna 602 ja murhasi Maurikioksen, persialaiset aloittivat sodan vuonna 603. He  valtasivat Armenian ja 604 Syyrian.
Bysantissa tapahtui sotilaskaappaus vuonna 610, kun Karthagosta tullut Herakleios kukisti Fokasin Konstantinopolin luona ja nousi uudeksi keisariksi. Kumous ei muuttanut sodan kulkua kuin hetkeksi. Herakleios karkotti persialaiset Anatolian Caesareasta, mutta kärsi vuonna 613 tappion kun kenraali Sahrbarâz löi hänen Antiokiaa piirittävän armeijansa. Persialaiset valtasivat Jerusalemin  614 ja ryöstivät Pyhän ristin, jonka suojelija Bysantin keisari oli. Vuonna 615 persialaiset etenivät Bosporinsalmen rannalle. Palestiina ja Egypti vallattiin 619, ja persialaiset etenivät Libyaan asti. Anatolia eli nykyisen Turkin alue vallattiin 619–622. Samaan aikaan avaarit ja slaavit uhkasivat Bysanttia lännestä ja etenivät Balkanilla. Bysantin valtakunta oli lähellä tuhoutumista.
Sodan kulku > Sotaonni kääntyy 622

Herakleios jakoi Anatoliassa alueet hallintoyksiköiksi, joita kutsuttiin "teemoiksi" (θέμα). Uudistuksista tuli pysyvä osa Bysantin hallintoa.  Kutakin teemaa johti strategos, jolla oli korkein valta sotilas- ja siviiliasioissa. Sotilaille annettiin maata,  ja sotilaspalveluksesta tuli perinnöllinen. Teemojen ansiosta Bysantille luotiin oma armeija, eikä sen enää tarvinnut turvautua palkkasotureihin.
Herakleios solmi rauhan avaarien kanssaan suurta rahasummaa vastaan. Näin hän pystyi siirtämään joukkonsa Anatoliaan. Koko alkuvuoden ja kesän 622 Herakleios koulutti uutta armeijaansa, joka koostui suurelta osin ratsuväestä ja ratsastavista jousiampujista. Bysantin armeija siirtyi syksyllä Armeniaan kiertäen persialaiset. Nämä joutuivat jättämään valtaamansa alueet Anatoliassa seuratessaan bysanttilaisten armeijaa. Kun armeijat kohtasivat Armeniassa vuonna 622, jolloin Herakleios ensi kertaa voitti persialaiset. Sen jälkeen Herakleois tunkeutui persialaisten sydänmaille Mesopotamiaan.
Herakleios joutui kuitenkin palaamaan Konstantinopoliin, koska avaarit uhkasivat aloittaa sodan uudestaan. Heille maksettiin lisää lunnaita, ja keisarin sukulaisia lähetettiin avaarien kaanille panttivangeiksi. Sota sassanideja vastaan pääsi jatkumaan 623, kun Herakleios siirtyi taas Armeniaan ja sieltä edelleen Ganzakiin Persian alueelle. Kristityt kostivat Jerusalemin kärsimät tuhot, kun Adur Farrobayn zarathustralainen temppeli poltettiin.
Vuonna 626 persialaiset tekivät vastahyökkäykseen ja pääsivät Sahrbarâzin johdolla Bosporille asti.  Avaarit ja slaavit liittyivät sotaan ja alkoivat piirittää Konstantinopolia. Bysantin laivasto löi kuitenkin slaavien laivaston 10. elokuuta ja kaupunkia piirittänyt persialais-slaavilainen armeija karkotettiin. Kun keisarin veli Theodoros vielä löi toisen persialaisten armeijan, Sahrbarâz  vetäytyi Syyriaan.
Sillä välin kun Konstantinopolia  piiritettiin, Herakleios oli Lazicassa solmimassa liittoa turkkilaisten kasaarien kanssa ja sai heidät puolelleen. Myöhemmin vuonna 626 he ahdistelivat persialaisia, ja Herakleios pääsi etenemään uudelleen Mesopotamiaan. Joulukuussa 627 Herakleios saavutti Ninivessä ratkaisevan voiton persialaisista. Vuoteen 628 mennessä bysanttilaiset valtasivat takaisin kaikki menettämänsä alueet. Samana vuonna Herakleios tunkeutui persialaisten pääkaupungin Ktesifonin edustalle, ja sai takaisin aikaisemmin ryöstetyn Pyhän ristin. Myös Khosraun asuinpalatsi Dastegersissa vallattiin, ja hänen oli paettava. Persian ylimystö syöksi Khosraun vallasta ja surmasi hänet. Hänen poikansa Kavad II seurasi isäänsä valtaistuimelle ja solmi Herakleioksen kanssa  rauhan vuonna 630. Siinä kaikki Bysantin menettämät alueet palautettiin sille takaisin.
Seuraukset

Merkittävin sodan seuraus oli Bysantin ja Persian merkittävä heikentyminen. Persian kuningas Kavad II murhattiin vain muutama kuukausi sodan päättymisen jälkeen ja sassanidien valtakunta ajautui sekasorron kauteen. Armeija nosti valtaan useita kuninkaita, jotka vuorollaan murhattiin. Lopulta sassanidivaltakunta romahti ja vallankäyttö siirtyi sen liittolaisina toimineille paimentolaisheimoille, joita kutsuttiin ”kurdeiksi”. Sanaa käytettiin kaikista nomadiheimoista yleensä; eri heimoja olivat ainakin gilanit, dailamiitit ja kermanit, jotka kaikki palvelivat myös joukkoina Persian armeijassa. Nomadiväestön osuus Persiassa olikin huomattava. Väestö oli jakautunut kaupunkilaisiin ja tasangoilla eläviin paimentolaisiin sekä maaseudun maata omistavaan yläluokkaan (dehgans).
Myös Bysantti kärsi sodasta. Herakleios oli kiristänyt valtakunnan voimavarat äärimmilleen lyödäkseen sassanidit. Anatoliaa oli tuhottu ja Balkan oli suureksi osaksi slaavien valtaama. Bysantti oli jo 500-luvulla siirtänyt Palestiinan ja Syyrian sotilaallisen puolustuksen alueen paimentolaisheimoille, jotka korvauksena saivat koota verotuloja myös itselleen. Nämä alueet Egypti mukaan lukien menetettiin nyt beduiinipäälliköille, joiden kanssa kuitenkin solmittiin vasallisopimuksia. Suhteet eivät silti pysyneet rauhallisina, sillä valtaan nousseet umaijadit piirittivät, tosin ilman menestystä, myös Konstantinopolia vuosina 674–678 ja 717–718.
Islamilaisen 800-luvulla kirjattu tarinaperinne kertoo, että Persian romahdus ja Bysantin vetäytyminen johtuivat Arabian niemimaalta tapahtuneesta muslimihyökkäyksestä. Sen  johtajina olivat profeetta Muhammedin oppeja seuranneet ”oikeaan johdetut” kalifit.  Tämä on pysynyt vallitsevana käsityksenä myös länsimaisessa historiankirjoituksessa. Sille ei kuitenkaan ole löytynyt tukea 600-luvun aikalaislähteistä, joista ei ole merkkejä tällaisesta invaasiosta eikä liioin islaminuskosta tuossa vaiheessa.
Sassanidien valtakunta laajimmillaan vuonna 619, jolloin armeija oli Konstantinopolin muureilla.
Sotaretket 611–624
Persian kuningas Khosrau II antautuu Bysantin keisari Herakleiokselle.
Pyhät kertomukset

| Pyhät kertomukset> Ἱεροί λόγοι.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Aelius Aristides
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  omaelämäkerta
Julkaistu:  n. 166–175
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pyhät kertomukset (m.kreik. Ἱεροί λόγοι, Hieroi logoi) on Aelius Aristideen kirjoittama antiikin kreikkalainen omaelämäkerrallinen teos, joka kertoo erityisesti tekijänsä sairauden ja parantumisten vaiheista.
Historia

Aristides kirjoitti teoksen noin vuosien 166 ja 171/175 välillä. Hän oli sairastunut Roomassa ollessaan ja etsinyt parannusta Pergamonin Asklepieionista eli lääkintätaidon jumalalle Asklepiokselle omistetusta pyhäköstä, missä hän oli lopulta kääntynyt tämän kulttiin. Aristideen teos liittyy näihin tämän oman elämän, sairauden ja parantumisten — jotka hän oli kokenyt ihmeparantumisina — vaiheisiin.
Aristides kirjoitti teoksensa vasta myöhemmällä iällään, koska ei uskonut selviävänsä sairaudestaan. Parannuttuaan hän kirjoitti teoksensa kunnianosoitukseksi Asklepiokselle kaikesta siitä hyvästä, mitä oli saanut tältä. Toisena syynä on selvästi se, että hän on halunnut korottaa itseään ammattimaisena puhujana. Teos on saanut nimensä eräästä Asklepioksen lausumasta eräässä ensimmäisistä Aristideen kokemista ilmestyksistä. Sekin viittaa siihen, että teos oli tarkoitettu kuvaamaan jumalan tekemiä ihmeitä. Nimi Hieroi logoi oli antiikin kreikkalaisessa kirjallisuudessa yleinen ja viittasi pyhiin riitteihin liittyviin legendoihin.
Vuonna 177 Aristides piti puheen nimeltä Puhe Asklepioksesta. Tuolloin hän jo odotti kuulijoidensa tuntevan Pyhät kertomuksensa. Myöhemmin teoksen tunsivat monet tunnetut puhujat, kuten Filostratos, Sopatros Apameialainen ja Synesios Kyreneläinen. Libanios on saattanut saada teoksesta vaikutteita omaan omaelämäkertaansa. On myös ehdotettu, että Apuleiuksen Kultaisen aasin uskonnollinen kääntymiskokemus olisi parodia Aristideen teoksen samantapaisesta kuvauksesta.
Teosta on tulkittu aikansa uskonnollisen ilmapiirin kuvaajana ja muun muassa todistajana sille, että toisella vuosisadalla yksityinen uskonnollisuus oli jo laajalle levinnyttä. Toisaalta teosta on pidetty esimerkkinä aikansa kirjallisuudesta myös attikisminsa osalta. Teos tarjoaa tietoja myös aikansa lääketieteestä ja sen yhteyksistä ajan kreikkalais-roomalaiseen uskontoon.
Sisältö

Aristideen teos käsittää kuusi kirjaa. Ne muodostavat hänen Puheidensa (Orationes) osat 47–52, mikä on peräisin Keilin laitoksesta vuodelta 1898. Sisällöltään teos on käytännössä Aristideen sairauskertomus; se on selonteko niistä uni-, sairaus- ja parantumispäiväkirjoista, joita hän oli pitänyt 23 vuoden aikana Asklepioksen kehotuksesta. Antiikin kirjallisten teosten joukossa Aristideen teos on lajityypiltään omaa laatuaan.
Jokainen kuudesta kirjasta sisältää erillisen kertomuksen, joissa hahmoina ovat Aristides itse sekä lääkintätaidon jumala Asklepios. Aristeides esittää, että kertojana on jumala ennemmin kuin hän itse. Teoksen tapahtumat sijoittuvat sekä Pergamonin temppeliin että muihin Aristideen elämälle keskeisiin paikkoihin eri puolilla Rooman valtakuntaa. Tapahtumat eivät kuitenkaan ole aikajärjestyksessä. Yhdistävänä tekijänä toimii koko ajan se seikka, että jumala oli pelastanut Aristideen. Koska teos on kirjoitettu jälkikäteen, teoksessa ei kuitenkaan ole epävarman tulevaisuuden tuomaa jännitystä; kirjoittajan selviäminen sairaudestaan on varmaa.
Kirjallisuutta > Käännöksiä

Αριστείδης, Αίλιος: Ιεροί λόγοι.  (Σώμα και γλώσσα στα όνειρα ενός ρήτορα)  Μετάφραση, επιμέλεια: Ελισάβετ Κούκη:  Σμίλη, 2012.  ISBN 978-960-6880-22-3
Aristides, Aelius & Behr, Charles Allison (toim.): The Complete Works: Orations XVII–LIII.  Brill, 1981.  ISBN 9004063846
Aristides, Aelius & Behr, Charles Allison (toim.): Aelius Aristides and The sacred tales.  A. M. Hakkert, 1968.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Christensen, Lisbeth Bredholt: Person and Religion: An Analysis of Aelius Aristides’ Hieroi Logoi.  University of Aarhus, 2002.
Pearcy, Lee T.: Theme, Dream, and Narrative: Reading the Sacred Tales of Aelius Aristides. Transactions of the American Philological Association (1974–), 1988, 118. vsk, s. 377–391.  Artikkelin verkkoversio.
Asklepieion (Epidauros)

| Asklepieion> Ἀσκληπιεῖον |
| --- | --- |
 Epidauroksen Asklepieionin arkeologista aluetta.
Sijainti
 Asklepieion
Koordinaatit:  37°35′46″N, 23°4′37″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Asklipieío, Epídavros, Argolis, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  pyhäkkö ja parantola
Ajanjakso:  500 eaa.–400 ja.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Kaupunki:  Epidauros
 Unescon maailmanperintökohde nimellä  Asklepioksen pyhäkkö Epidauroksessa 
Aiheesta muualla
  Asklepieion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Asklepieion (m.kreik. Ἀσκληπιεῖον, Asklēpieīon) eli Asklepioksen pyhäkkö oli antiikin aikainen lääkintätaidon ja parantamisen jumalalle Asklepiokselle omistettu pyhäkköalue Epidauroksessa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Siihen kuului muun muassa temppeleitä, parantola, gymnaasi, stadion sekä suuri Epidauroksen teatteri. Pyhäkköalueen arkeologinen kohde, johon nimellä Epidauros yleensä viitataan, sijaitsee Epídavroksen kunnassa lähellä Lygourióta.
Epidauroksen Asklepieion oli antiikin aikana yksi Välimeren alueen tärkeimmistä pyhiinvaelluskohteista. Vuodesta 1988 arkeologinen alue on  Unescon maailmanperintökohde nimellä Asklepioksen pyhäkkö Epidauroksessa. Arkeologisen alueen yhteydessä toimii Epidauroksen arkeologinen museo.
Rakennukset ja löydökset > Pyhäkköalueen ulkopuolella

Afroditen temppeli
Afroditelle omistettu temppeli, joka tunnetaan tutkimuksessa myös nimellä Temppeli L, sijaitsi Asklepieionin itäpuolella. Se rakennettiin noin vuonna 320–280 eaa. Temppeli oli pieni prostyylitemppeli, jossa oli pseudoperipteraali cella, ja se on varhaisimpia tunnettuja esimerkkejä pseudoperipteraalitemppelistä.
Apollon Maleataan pyhäkkö
Apollon Maleataalle omistettu pyhäkkö sijaitsi Asklepieionista noin kilometrin itään. Se oli vanhin kulttipaikka alueella, ja sen paikka on ollut asuttu jo varhaisella helladisella kaudella. Pyhäkkökokonaisuuteen kuuluivat muun muassa Apollon Maleataan temppeli, joka oli rakennettu noin vuonna 350 eaa., stoa noin vuodelta 300–280 eaa., sekä pappien talo, nymfaion ja roomalainen kylpylä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Epidauros Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Kreikassa
Aigain (nyk. Vergína) arkeologinen alue
Apollon Epikurioksen temppeli Bassaissa
Asklepioksen pyhäkkö Epidauroksessa
Ateenan Akropolis
Athosvuori
Dafnín, Ósios Loukáksen ja Chíoksen Néa Monín luostarit
Delfoin arkeologinen alue
Delos
Filippoin arkeologinen alue
Korfun vanhakaupunki
Metéora
Mykenen ja Tirynsin arkeologiset alueet
Mystraksen arkeologinen alue
Olympian arkeologinen alue
Pátmoksen Chóran kylä, Johannes Teologin luostari ja Ilmestyskirjaluola
Ródoksen keskiaikainen kaupunki
Sámoksen Pythagóreio ja Heraion
Thessalonikin varhaiskristilliset ja bysanttilaiset muistomerkit
Zagórin kulttuurimaisema
Ennallistuspiirros Epidauroksen Asklepioksen temppelistä.
Abatonin eli Enkoimeterionin rauniot.
Asklepieionin varsinaisen pyhäkköalueen kartta. Muun muassa teatteri ja gymnasion jäävät kartan ulkopuolelle.

1. Asklepioksen temppeli.

2. Abaton eli Enkoimeterion.

3. Artemiin temppeli.

4. Tholos.

5. Asklepioksen alttari.

6. Propylaia.

7. Stadion.
Asklepioksen temppelin rauniot.
Gymnasionin rauniot.
Epidauroksen teatteri.
Katagogionin raunioita.
Petri Matikainen

| Petri Matikainen |
| --- | --- |
 Petri Matikainen KHL-joukkue Avangard Omskin päävalmentajana
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. tammikuuta 1967 (ikä 58) Savonlinna
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  Kärpät
Sarja:  Liiga
Tehtävä:  päävalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1984–1999
Aik. seurat:  Oshawa Generals (OHL) Tappara (SML) JoKP (SML) KalPa (SML) Berlin Capitals (DEL) Klagenfurter AC (EBEL)
NHL-varaus:  140. varaus, 1985 Buffalo Sabres
Valmennusura
Vuodet:  2003->
Seurat:  Espoo Blues (SML) HIFK (SML) Avangard Omsk (KHL) Graz 99ers (EBEL) Slovan Bratislava (KHL) Pelicans (SML) Klagenfurter AC (EBEL)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Piešťany 1987 | jääkiekko |  |
Petri Juhani Matikainen (s. 7. tammikuuta 1967 Savonlinna) on entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja, joka toimii tällä hetkellä liigajoukkue Oulun Kärppien päävalmentajana. Matikainen on kaksinkertainen Kalevi Numminen -palkinnon voittaja sekä kaksinkertainen maailmanmestari (U20 1987, A-maajoukkue 2011). vuodet 2018-2023 Matikainen toimi itävaltalaisen Klagenfurter AC:n päävalmentajana. Klagenfurt voitti Matikaisen valmentamana monikansallisen ICE Hockey Leaguen mestaruuden kauden 2020–2021 päätteeksi.
Pelaajaura

Matikainen pelasi aktiiviurallaan 270 liigaottelua Tapparan, JoKP:n ja KalPan riveissä vuosina 1987–1996. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Matikainen keräsi liigaurallaan 83 tehopistettä (29+54). Hän pelasi uransa alussa kaksi kautta Kanadassa juniorisarja OHL:n Oshawa Generalsissa. Kausista jälkimmäisellä (1986–1987) hän oli voittamassa OHL:n mestaruutta J. Ross Robertson Cupia. Uransa lopun Matikainen pelasi Saksassa ja Itävallassa, jossa hän voitti kaksi hopeaa, kunnes lopetti pelaamisen keväällä 1999.
Matikaisen pelaajauran parhaita saavutuksia ovat alle 20-vuotiaiden MM-kulta 1987, OHL:n mestaruus sekä Tapparan joukkueessa voitettu SM-kulta keväällä 1988.