stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perttulan teloitukset

Vuonna 1955 pystytetty muistomerkki uhrien joukkohaudalla.
Perttulan teloitukset eli niin sanotut Perttulan verihäät olivat helluntaina 18.–20. toukokuuta 1918 tapahtuneita Suomen sisällissodan aikaisia teloituksia, jolloin valkoiset ampuivat noin 30–40 punaista tai sellaiseksi epäiltyä. Nurmijärven Perttulan kylässä tapahtuneet teloitukset suoritti Uudenmaan ruotsinkielisistä suojeluskuntalaisista koottu Länsi-Uudenmaan pataljoona. Sen päällikkönä toimi ruotsalainen vänrikki Edvard Ward komppanianpäällikköinään entinen Venäjän armeijan upseeri Ivar Hast ja suojeluskuntavänrikki Ivar Ståhle.
Tapahtumat

Sisällissodan alkuvaiheessa punaisten tiedetään Nurmijärvellä surmanneen neljä henkilöä. Joukossa olivat muun muassa Raalan kartanon isäntä sekä Rajamäen rautatieaseman asemapäällikkö, joka kieltäytyi luovuttamasta hallussaan olleita virka-aseita. Myöhemmin sodan aikana paikkakunnalla toimi yhteishallinto, jossa oli mukana myös valkoisten kannattajia. Oma suojeluskunta perustettiin vasta Nurmijärven siirryttyä valkoisten haltuun. Paikkakunnalla muodostettiin kenttäoikeus, johon kuului neljä sodan aikaisessa yhteishallinnossa toiminutta valkoista. Lisäksi mukana oli nimismies Väinö Valvio, joka metsästi innokkaasti punaisia koko seuraavan kesän ajan.
Toukokuun puolivälin jälkeen Nurmijärvelle saapui Länsi-Uudenmaan pataljoona, joka oli jo muutaman viikon ajan kiertänyt eri puolilla Uuttamaata ja Varsinais-Suomea teloittamassa vangittuja punakaartilaisia. Teloitetut olivat vankeina Perttulan työväentalolla, josta heidät vietiin ammuttavaksi kahdessa eri ryhmässä. Joukossa oli myös kaksi naista. Nurmijärven paikallishistoria on myöhemmin väittänyt, että Nurmijärven valkoisilla ei ollut osuutta teloituksiin, mutta tapahtumia tutkineiden Olli Korjuksen ja Jaakko Paavolaisen mukaan paikalliset valkoiset olivat mukana valikoimassa uhreja. Määräys teloituksiin oli todennäköisesti saatu ylempää. Tutkijoiden mukaan on mahdotonta, että sodan jo päätyttyä ja eduskunnan kokoonnuttua, olisi Länsi-Uudenmaan pataljoonan tapainen rankaisuretkikunta liikkunut teloittamassa ihmisiä omin päin. Paavolainen pitää teloituskäskyn antajana Keravan suojeluskuntapiirin aluepäällikköä.
Perttulassa teloitettujen tarkka lukumäärä ei ole tiedossa, mutta uhrien määräksi on arvioitu 29–37. Nuorin ammutuista oli vain 16-vuotias ja joukossa oli myös naisia. Heidät haudattiin joukkohautaan teloituspaikalle, jonne vuonna 1955 pystytettiin muistomerkki ja samalla alue vihittiin hautausmaaksi. Teloitettuja haudattiin myös jo 1890-luvulla perustetulle Nummen hautausmaalle Raalantien varteen. Kuolemaantuomittuja säilytettiin Perttulan osuuskaupan saunarakennuksessa, jonka seinään kiinnitettiin muistolaatta vuonna 2017. Aloitteen muistolaatasta teki Nurmijärvi-Seura.
Vilho Perttunen

Vilho Herman Johannes Perttunen (1916 – 27. toukokuuta 1990) oli suomalainen hyönteistutkija ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston kokeellisen entomologian henkilökohtainen ylimääräinen professori 1973–1979. Vuosina 1956–1973 hän oli siellä eläintieteen dosentti.
Aiheesta muualla

Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki
Peräseinäjoen vaakuna

Peräseinäjoen vaakuna (1959–2004)
Peräseinäjoen kunnanvaakuna on saanut aiheensa kydönpoltosta, jota vaakunan painanteinen pilvikoro ja liekit kuvaavat. Kydönpoltossa suo ensin kuivatettiin ojittamalla, jonka jälkeen se seuraavana vuonna raivattiin ja poltettiin.
Vaakunan heraldinen selitys on "hopeakentässä painanteisen pilvikoron rajoittama sininen lakio ja neljä nousevaa punaista liekkiä". Vaakunan suunnitteli Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 23. marraskuuta 1959. Peräseinäjoen liityttyä Seinäjoen kaupunkiin vuonna 2005 vaakuna jäi kotiseutuvaakunaksi.
Perälä (Halikko)

Perälä on kylä Halikon keskiosissa, suunnilleen Vaskion ja Märynummen välissä. Kylän alueeseen kuuluu laajat metsäalueet Märynummen harjun pohjoispäädystä ja pienet peltoalueet Sahankrotti-nimiseen puroon asti. Salo–Aura -tie kulki aikanaan kylän läpi ennen vuoden 1969 tien suoristamista.
Perälä on uudisasutuskylä, joka on rakennettu 1300- tai 1400-luvulla. Ensimmäinen varma maininta kylästä on vuodelta 1537. Kylässä oli tuolloin neljä taloa. Isojaossa kylän talojen sijainti ei muuttunut, mutta myöhemmin rakennetut asuintalot sijoitettiin etelämmäs. Kylässä oli ennen Sahankrotin varrella vesimylly. Perälä oli yksi Halikon viidestä kylästä, josta Vaskion saha hankki puutavaransa.
Perälässä viljellään edelleen maata, mutta sen niityt on metsitetty. Kylän asutus on kasvusta huolimatta edelleen perinteistä keskittynyttä kyläasutusta.
HMAS Perth (D 38)

| HMAS Perth |
| --- | --- |
 HMAS Perth vuonna 1991.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Defoe Shipbuilding Company, Bay City, Michigan
Kölinlasku:  21. syyskuuta 1962
Laskettu vesille:  28. syyskuuta 1963
Palveluskäyttöön:  17. heinäkuuta 1965
Poistui palveluskäytöstä:  1999
Loppuvaihe:  upotettu sukelluskohteeksi
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 370 t
Pituus:  133 m (vesiraja) 134,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6,1 m
Koneteho:  70 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  21 upseeria ja 312 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  2 × 5″/L54 Mk42 -tykkiä 1 × Mk13 -ohjusten laukaisualusta Terrier-ohjuksille 2 × Vulcan Phalanx CIWS -järjestelmää 2 × 324 mm Mk32 -torpedoputkea 2 × Ikara-sukellusveneentorjuntaohjusten laukaisualustaa
HMAS Perth (viirinumerot D 38 ja 38) oli Australian kuninkaallisen laivaston vuonna 1965 palvelukseenotettu Perth-luokan ohjushävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Defoe Shipbuilding Companylta Bay Citystä Michiganista Yhdysvalloista ja sen köli laskettiin 21. syyskuuta 1962. Alus laskettiin vesille 26. syyskuuta 1963 kumminaan Australian Yhdysvaltain-lähettilään puoliso Lady Beale ja se otettiin palvelukseen 17. heinäkuuta 1965.
Palvelus

Alus oli ensimmäiset kahdeksan kuukautta Yhdysvaltain vesillä koeajoissa ja koulutuksessa. Se lähti 12. helmikuuta 1966 Australiaan ja saapui Perthiin 4. maaliskuuta. Syyskuusta 1967 huhtikuuhun 1968, syyskuusta 1968 huhtikuuhun 1969 ja syyskuusta 1970 huhtikuuhun 1971 alus kuului Vietnamin rannikolla operoivaan Yhdysvaltain 7. laivastoon. Vietnamin sodan aikana alus purjehti kaikkiaan 149 000 merimailia ja käytti kaikkiaan 30 711 viiden tuuman kranaattia. Se oli tulen alla itse viidesti.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1999, ja se upotettiin 2001 sukelluskohteeksi lähelle Albanya.
Peroksihapot

Peroksihappojen yleinen rakenne
Peroksihapot eli perkarboksyylihapot tai perhapot ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät tunnusomaisen funktionaalisen ryhmän RCOOOH. Ne ovat siis yksi orgaanisten peroksidien luokka. Monet peroksihapot ovat voimakkaita hapettimia. Niitä käytetään muun muassa synteettisen orgaanisien kemian reaktioissa, desinfiointiaineina ja valkaisureagensseina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa pienimolekyyliset alifaattiset peroksihapot ovat nestemäisiä yhdisteitä ja pitempiketjuiset alifaattiset ja aromaattiset peroksihapot ovat kiinteitä aineita. Monille lyhytketjuisille peroksihapoille on tunnusomaista hyvä vesiliukoisuus. Pitempiketjuiset ja aromaattiset perkarboksyylihapot liukenevat veteen huonommin. Kiinteässä olomuodossa perkarboksyylihapot muodostavat toisiinsa vetysitoutuneita dimeerejä. Perkarboksyylihapot ovat hyvin heikkoja happoja, heikompia kuin vastaavat karboksyylihapot. Niiden tyypillinen pKa-arvo on 7–10. Karboksyylihappoja alhaisempi happamuus selittyy sillä, että perkarboksyylihapoista muodostuva perkarboksylaatti-ioni ei ole samalla tavoin resonanssimuotojen stabiloima kuin karboksylaatti-ioni on.
Monet perkarboksyylihapot ovat erittäin voimakkaita hapettimia ja reagoivat helposti ja voivat hajota pitkiä aikoja säilytettäessä. Hajoaminen voi tapahtua joko radikaalimekasnimilla, jolloin muodostuu alkoholeja tai yhtäaikaisprosessina, jolloin niistä muodostuu karboksyylihappoja. Molekyylimassaltaan suuret peroksihapot ovat pienimolekyylimassaisia yhdisteitä pysyvämpiä. Peroksihapot kykenevät hapettamaan muun muassa tioeetterit sulfoksideiksi tai sulfoneiksi, amiinit amiinioksideiksi, aromaattiset hiilivedyt fenoleiksi, fenolit kinoneiksi, alkeenit epoksideiksi ja ketonit estereiksi (Baeyer–Villiger-reaktio).
Valmistus

Peroksihappoja voidaan valmistaa usealla eri tavalla hapettamalla joko karboksyylihappoja, happoanhydridejä tai niiden johdannaisia. tyypillisin käytetty hapetin on vetyperoksidi happamissa olosuhteissa. Muita tapoja ovat esimerkiksi aldehydien auto-oksidaatio, esterien hapetus peroksidien avulla tai karboksyylihappojen hapettaminen otsonilla.
Perlos

| Perlos |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Perustettu:  1953
Lakkautettu:  2008 (yhdistetty Lite-Oniin)
Kotipaikka:  Vantaa, Suomi
Toimiala:  tekninen muovi, komponentit
Liikevaihto:  670 miljoonaa euroa (2007)
Henkilöstö:  8 800 (2007)
Omistaja:  G.W.Sohlberg
Infobox OKNimi-testi OK: 
Perlos Oyj oli suomalainen yhtiö, joka valmisti teknisiä muoviosia, komponentteja telekommunikaatio- ja elektroniikkateollisuudelle. Yhtiöllä oli tuotantoa usealla paikkakunnalla Suomessa, mm. Joensuussa, Kontiolahdessa, Nurmijärvellä ja Ylöjärvellä. Tuotanto Suomessa päättyi vuosien 2005–2007 aikana.
Perloksella oli ennen omistusmuutoksia yli 15 000 osakkeenomistajaa. Suurimmat osakkeenomistajat olivat Oy G. W. Sohlberg Ab (29,14 %), Eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen (2,80 %) Evli-Select sijoitusrahasto (1,39 %) ja Veikko Laine Oy (0,82 %).
Vuonna 2008 taiwanilainen elektroniikkayhtiö Lite-On osti yhtiön. Sen toiminta sulautettiin emoyhtiöön.
Historiaa

Perlos Oy sai alkunsa kolmen insinöörin – Carl-Johan Timgren, Kyösti Viljakainen ja Niilo Tiainen – ryhtyessä vuonna 1952 kokeilemaan pienten teknisten muoviosien tekoa täysautomaattisilla ruiskuvalukoneilla. Ensimmäinen kone rakennettiin itse Helsingin Yrjönkadun kellariverstaassa. Seuraavana vuonna yritys siirtyi Pitäjänmäelle 40 neliömetrin puuparakkiin, johon mahdutettiin puolen tusinaa ruiskuvalukonetta. Vuonna 1958 vuokrattiin uudet toimitilat Herttoniemestä, jossa päätuotteena olivat putkiloiden eli "tuubien" muovitulpat, joita toimitettiin putkilovalmistajille kuten Lyijytyö ja Hermetik, sittemmin Printal ja G. W. Sohlberg. Teknisiä muoviosia Perlos valmisti vuodesta 1955 alkaen muun muassa Helvarille ja silloiselle Valtion Sähköpajalle, josta myöhemmin tuli Televa ja Telenokia.
Vuonna 1961 Perlos rakensi omat toimitilat Pitäjänmäelle, mutta jatkuva laajennustarve pakotti hankkimaan lisätilaa 1964 Nurmijärveltä. 1960-luku oli nopean kasvun aikaa: vuonna 1960 Perlos työllisti 17 henkilöä ja vuonna 1973 jo 240. 1970-luvun alussa yrityksellä oli käytössään yli sata konetta, joista puolet oli yhä itse suunniteltuja ja valmistettuja täysautomaattisia ruiskupuristuskoneita. Eri tuotteiden tekoon tarvittavia muotteja oli tuohon mennessä valmistettu jo 2000. Vuonna 1975 valmistui tehdas Joensuuhun. Perloksen italialaiset muottijyrsinkoneet ohjelmoitiin kutakin tehtävää varten satelliittiteitse Honeywellillä Yhdysvalloissa. 1970-luvun keskivaiheilla Perlos teki osia muun muassa toimistolaitteisiin, viihde-elektroniikkaan, kosmetiikkapakkauksiin, LVI-tuotteisiin ja kalastusvälineisiin..
1980-luvun lopussa G. W. Sohlbergin omistukseen siirtyneellä GWS Perloksella oli tehtaat Nurmijärven ja Joensuun lisäksi myös Kontiolahdella ja Englannissa. Liikevaihto oli 175 miljoonaa markkaa, ja päätuotteina kestomuoviset tarkkuusosat, puhdastilatuotteet, liittimet ja meisto-osat elektroniikkateollisuudelle. Yhtiö oli ryhtynyt myös myymään laiteosaamistaan toimittamalla automaatiolaitteita ja ruiskuvalumuotteja muille muoviyrityksille.
Historiaa > Kännykänkuoret ja kansainvälistyminen

Ensimmäiset matkapuhelinosat Perlos valmisti Mobira Oy:lle, joka oli siirtynyt Nokian omistukseen vuonna 1982. Vuonna 1995 Perlos perusti tehtaan Ylöjärvelle, ja samoihin aikoihin toimintaa laajennettiin eri puolille maapalloa. Ylöjärven tehtaalla alettiin valmistaa matkapuhelinten muoviosia ja tehdä osakokoonpanoja. Vuonna 1999 Perlos listautui Helsingin pörssiin.
2000-luvun alussa Perlos avasi tehtaita ainakin Unkariin, Kiinaan, Hongkongiin ja Brasiliaan. Vuonna 2006 aloitti tehdas Meksikossa sekä jälleen uusi tehdas Kiinassa. Keväällä 2006 Perlos ilmoitti siirtävänsä tuotantoaan halvempien työvoimakustannusten ja markkinoiden perässä Kiinaan ja aloittavansa Suomessa yt-neuvottelut henkilöstön vähentämiseksi ja tuotannon alasajamiseksi. Neuvottelujen tuloksena yhtiö ilmoitti vajaan 600 henkilön vähennyksestä, Nurmijärven tehtaan sulkemisesta ja matkapuhelinten muovi- ja metalliosien valmistuksen keskittämisestä Suomessa Joensuun ja Kontiolahden tehtaille. Vuoden 2006 lopussa Perlos työllisti Suomessa yhteensä 1600 henkilöä.
Tammikuussa 2007 Perlos ilmoitti aikovansa lopettaa tuotannon Suomessa. Yhtiö aloitti yt-neuvottelut, joissa se tavoitteli jopa 1200 työntekijän vähennystä. Yt-neuvottelujen piiriin kuului 1400 henkilöä, valtaosin Joensuussa ja Kontiolahdessa. Maaliskuussa 2007 yt-neuvottelut päättyivät. Perlos ilmoitti lopullisesti, että tuotannollinen toiminta Suomessa päättyy ja että henkilöstön vähennystarve on noin 1200 henkilöä.
Keväällä 2007 Perlos ilmoitti myyneensä eräitä Joensuussa ja Kontiolahdessa harjoittamiaan liiketoimintoja kotimaisille yrityksille. Kokoonpanoautomaatioliiketoiminnasta myytiin osia jyväskyläläiselle Finnsampo-konserniin kuuluvalle Mecania Oy:lle, erikoistuote- ja liitinliiketoiminnan osti outokumpulainen Valukumpu Oy ja ruiskuvalumuottiliiketoiminnan joensuulainen Gritech Oy.
Syksyllä 2007 Perlos lakkautti tuotannollisen toimintansa Suomessa kokonaan.  Sen jälkeen sillä oli tuotantoa edelleen  Unkarissa, Intiassa ja Kiinassa Pekingissä ja Guangzhoussa. Lisäksi yhtiöllä oli antennien tuotekehityskeskus Ruotsissa ja Singaporessa ja myyntiyhtiöt Taiwanissa ja Japanissa. Yhtiön palveluksessa oli 8800 henkeä ja  sillä oli liikevaihtoa 670 miljoonaa euroa.
Elokuussa 2007 ilmoitettiin, että taiwanilainen elektroniikkayhtiö Lite-On teki tarjouksen yhtiöstä, ja vuonna  Lite-On sai omistusoikeuden kaikkiin Perloksen osakkeisiin. Seurauksena OMX Helsinki poisti yhtiön osakkeen ja optiot pörssilistalta 17. maaliskuuta 2008 alkaen.   Näin syntyneen tytäryhtiön nimeksi vaihdettiin myöhemmin Lite-On Mobile. Nimenvaihdos toteutettiin vuosina 2008- 2011.
Kirjallisuutta

Jyrki Vesikansa: Parakin perältä pörssiyhtiöksi. Perloksen historia 1953–2003.  Nurmijärvi:  Perlos, 2003.  ISBN 952-91-5580-8
Permiläiset kielet

Permiläisten kielten puhuma-alueet.
Permiläisten kielten puhujia ovat komit (kuvassa), komipermjakit ja udmurtit.
Permiläiset kielet on yksi uralilaisten kielten nykyisen tutkimuksen määrittelemistä seitsemästä tai yhdeksästä päähaarasta. Permiläisiä kieliä tutkiva fennougristiikan ala on permistiikka eli permiläinen filologia.
Uralilaisten kielten vanhemmassa, nykyisen tutkimuksen jo osaksi kyseenalaistamassa binäärisessä sukupuuluokittelussa permiläiset kielet luettiin suomalais-volgalaisten kielten ohella toiseksi suomalais-permiläisten kielten kahdesta kieliryhmästä. Näistä kuitenkin suomalais-volgalaisia kieliä ei enää nykytutkimuksen valossa pidetä ryhmänä, jolla olisi oma välikantakieli, kun taas permiläiset kielet ovat myös nykyisen käsityksen mukaan oma kieliryhmänsä.lähde?
Permiläisiä kieliä puhutaan pohjoissen Venäjän Uralin tienoilla, ja niillä on yhteensä vajaat miljoona puhujaa.lähde?
Luokittelu

Permiläisiä kieliä on kolme:
komi (syrjääni)
komipermjakki
udmurtti (votjakki).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Permiläiset kielet Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Bartens, Raija: Permiläisten kielten rakenne ja kehitys.  (Suomalais-ugrilaisen seuran toimituksia 238)  Helsinki:  Suomalais-ugrilainen seura, 2001.  ISBN 952-5150-55-0
Peroksirikkihappo

| Peroksirikkihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7722-86-3
PubChem CID:  2754594
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  H2SO5
Moolimassa:  114,086 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoinen, kiteinen kiinteä aine
Sulamispiste:  45 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,7–1,8 g/cm3 (liuos) 
Liukoisuus veteen:  Erittäin hyvä
Peroksirikkihappo (H2SO5) on peroksidi-ryhmän sisältävä rikkihapon johdannainen. Yhdisteestä käytetään myös nimityksiä, peroksimonorikkihappo, peroksomonorikkihappo ja Caron happo.
Ominaisuudet

Puhtaana peroksirikkihappo on kiinteää valkoista ainetta. Se myydään useimmiten siirappimaisena vesiliuoksena, joka sisältään peroksirikkihapon lisäksi myös rikkihappoa. Liuosta säilytetään kuivajäässä. Peroksirikkihappo ja sen suolat vetyperoksimonosulfaatit ovat erittäin voimakkaita hapettimia ja happo on myös suhteellisen pysymätön. Yhdiste reagoi erittäin kiivaasti, jopa räjähtäen, helposti hapettuvien hienojakoisten metallijauheiden ja orgaanisten yhdisteiden kanssa.
Tislattaessa peroksirikkihapon vesiliuosta muodostuu tuotteina vetyperoksidia sekä rikkihappoa.
Valmistus

Ensimmäisen kerran peroksirikkihappoa valmisti saksalainen kemisti Heinrich Caro, jonka mukaan yhdisteestä käytetään toisinaan nimeä Caron happo.
Peroksirikkihappoa valmistetaan laboratorio-olosuhteissa 90-prosenttisen vetyperoksidiliuoksen ja klooririkkihapon välisellä reaktiolla. Reaktio suoritetaan –40 °C:n lämpötilassa.
Peroksirikkihappoa muodostuu, myös peroksidirikkihappoliuoksen seisoessa. Peroksirikkihappoa muodostuu enemmän, jos peroksidirikkihappoliuokseen on lisätty rikkihappoa. Teollisesti peroksirikkihappoa valmistetaan pääasiassa käsittelemällä kaliumpersulfaattiliuosta rikkihapolla, jolloin muodostuu myös kaliumpyrosulfaattia.
Käyttö

Peroksirikkihappoa käytetään sellun valmistuksessa ligniinin valkaisuaineena. Lisäksi yhdistettä käytetään väriaineiden valmistamiseen sekä orgaanisessa kemiassa valmistettaessa ketoneista laktoneita ja alkeeneistä estereitä. Yhdistettä voidaan käyttää myös orgaanisten emästen, kuten pyridiinin, aniliinin ja alkaloidien analyysissä.
Persianpikarililja

| Persianpikarililja |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Liliales
Heimo::  Liljakasvit Liliaceae
Suku::  Pikarililjat Fritillaria
Laji::  persica
Kaksiosainen nimi
 Fritillaria persica  L. 
Katso myös
   Persianpikarililja Wikispeciesissä   Persianpikarililja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Persianpikarililja (Fritillaria persica) on pikarililjoihin kuuluva monivuotinen kasvilaji. Sitä esiintyy luontaisesti Länsi-Aasian maissa: Kypros, Turkki, Israel, Syyria, Jordania, Irak ja Iran. Lajia viljellään myös koristekasvina.
Ulkonäkö

Persianpikarililja kasvaa 40–100 senttimetriä korkeaksi. Lehdet kasvavat rotevan varren alaosassa. Kukintona on 10–30 kukasta koostuva tähkämäinen latvaterttu. Yksittäinen kukka on leveän kellomainen ja nuokkuva. Kukkien väri vaihtelee vaaleasta tummaan, vaaleankeltaisesta luumunpunaiseen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Persianpikarililja (Fritillaria persica)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Fritillaria persica (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q383840  Wikispecies: Fritillaria persica  BOLD: 680532  CoL: 6JPWD  EoL: 1088553  EPPO: FRIPE  EUNIS: 189129  FoIO: FRIPER  GBIF: 5300527  GRIN: 70869  iNaturalist: 492101  IPNI: 535268-1  MoBotPF: 281771  NCBI: 192972  Observation.org: 138292  Open Tree of Life: 130120  PFI: 6805  Plant List: kew-306812  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:535268-1  RHS: 7423  Tropicos: 100193468  WoI: 378  WFO: wfo-0000768010
Pervitino

Pervitino (ven. Первитино) on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 15 kilometriä Lihoslavlista itään.
Kylän nimi juontuu ”ensimmäistä lasta” tarkoittavasta venäläisestä henkilönimestä Pervita < Pervoi. Siellä on säilynyt vuonna 1794 rakennettu kivinen Kolminaisuuden kirkko. Seudun asutus on vanhastaan venäläistä.
Aiheesta muualla

Pervitinon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Länsi-Ekvatoria

| Länsi-Ekvatoria Western Equatoria |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:   Etelä-Sudan
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Yambio
Pinta-ala:  79319 km²
Väkiluku (2008):  619 026
Länsi-Ekvatoria (arab. غرب الاستوائية‎‎, Gharb al Istiwā’īyah) on Etelä-Sudanin osavaltio. Osavaltion pääkaupunki on Yambio. Läntisessä Equatoriassa oli Sudanin vuoden 2008 kiistellyssä väestönlaskennassa 619 026 asukasta, ja sen pinta-ala on 79 319 neliökilometriä.
Lännenrousku

| Lännenrousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  fulvissimus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius fulvissimus  Romagn. 
Katso myös
   Lännenrousku Wikispeciesissä   Lännenrousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lännenrousku (Lactarius fulvissimus syn. L. britannicus) on kupera- tai laakealakkinen aprikoosinvärinen tai oranssi rouskulaji. Jalka on punaruskea. Heltat ovat kellanruskeat tai kanelinväriset. Malto ja maitiaisneste ovat valkoista. Sieni maistuu miedolta tai heikosti kirpeältä. Lännenrousku kasvaa Keski- ja Etelä-Euroopassa pyökkien seuralaisena eikä sitä esiinny Suomessa.
Perkjärven asemakylä

| Perkjärven asemakylä  Кирилловское, Kirillovskoje |
| --- | --- |
 Perkjärven asemakylä  Кирилловское, Kirillovskoje
 Koordinaatit: 60°28′05″N, 29°17′00″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Viipurin piiri
Kunta:  Kyyrölä
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  188860
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Perkjärven asemakylä eli Kirillovskoje (ven. Кирилловское, Kirillovskoje) on maaseututaajama Kyyrölän maalaiskunnassa Viipurin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksella Perkoisenjärven itäpuolella Pietari–Viipuri-radan varrella olevan Perkjärven rautatieaseman ympärillä. Perkjärvi kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli aikoinaan Suomen Muolaan kunnan kylä.
Historia > Muolaan kunnan Perkjärven asemakylä

Suomelle kuuluessaan Perkjärven asemakylä sijaitsi Muolaan lounaisosassa Kanneljärven ja Uudenkirkon kuntien rajojen läheisyydessä, joista sen erotti Valtion omistama Pällilän kruununpuisto. Matkaa Muolaan kirkonkylään Kirkkorantaan oli noin 16 kilometriä. Idässä Perkjärven asemakylä rajoittui Perkjärven kylään.
Perkjärven rautatieasema oli sijoitettu rautatien ja Muolaasta Kuolemajärvelle johtaneen maantien risteykseen vuonna 1870. Asema oli alkuaikoinaan lähin rautatieliikennepaikka niin Muolaan ja Kuolemajärven kirkonkylistä kuin suuresta Kyyrölän kylästäkin katsottuna. Venäjän maaliskuun vallankumoukseen saakka Perkjärvi oli vilkas rautatieasema, jonka kautta varakkaat pietarilaiset kulkivat huviloilleen Muolaaseen. Vallankumouksen jälkeen ja varsinkin Neuvosto-Venäjän vastaisen rajan sulkeuduttua vuonna 1920 venäläisten huvila-asukkaiden virta tyrehtyi ja aseman liikenne hiljeni huomattavasti.
Perkjärven asemakylä oli vireä taajama, jossa oli ennen talvisotaa lähes 1 000 asukasta. Taajamassa oli kaksi kansakoulua, kotiteollisuuskoulu, Perkjärven luterilainen rukoushuone, Perkjärven ortodoksinen kirkko, Kannaksen Osuusliikkeen myymälä, Kekin, Himasen ja Suokkaan yksityiskaupat, postitoimisto, puhelinkeskus, apteekki, suojeluskunnan talo, urheilukenttä ja ampumarata. Aseman läheisyydessä toimi myös makaronitehdas. Taajaman halki kulki maantie, joka alkoi kantatie 63 varrelta Parkkilasta ja johti Uudenkirkon puolelle valtatie 15:lle. Taajamasta johti kylätie koilliseen Perkjärven länsirannalla sijainneeseen Koteja Kodittomille Lapsille ry:n omistamaan Karjalan lastenkotiin ja etelään Kanneljärven puolella olleelle Lounatjoen asemalle. Perkjärven asemalta johti kaksi pistoraidetta: Perkjärvi–Savikko-rautatie itään Perkjärven kylään Savikon tiilitehtaalle ja toinen länteen Perkjärven tykistöleirille, joka nimestään huolimatta sijaitsi Uudenkirkon puolella Kaukjärvellä. Monet aseman seudun asukkaat kävivät töissä Viipurissa. Perkoisenjärven rannoilla oli paljon huviloita.