stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haapaveden-Siikalatvan seutukunta
Historia

Seutukunta aloitti toimintansa vuonna 1996 nimellä Siikalatvan seutukunta. Siihen kuuluivat aluksi Kestilän, Piippolan, Pulkkilan ja Pyhännän kunnat.
1. tammikuuta 2001 Haapavesi siirtyi Nivala–Haapajärven seutukunnasta ja Rantsila Lakeuden seutukunnasta Siikalatvan seutukuntaan ja tämän jälkeen seutukunnan nimi muuttui Haapaveden-Siikalatvan seutukunnaksi
1. tammikuuta 2009 Kestilä, Piippola, Pulkkila ja Rantsila yhdistyivät Siikalatvan kunnaksi.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Haapaveden-Siikalatvan seutukunnan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 17 296 | 17 296 |
| 1985 | 1985 |    | 17 978 | 17 978 |
| 1990 | 1990 |    | 18 151 | 18 151 |
| 1995 | 1995 |    | 18 093 | 18 093 |
| 2000 | 2000 |    | 17 040 | 17 040 |
| 2005 | 2005 |    | 16 202 | 16 202 |
| 2010 | 2010 |    | 15 230 | 15 230 |
| 2015 | 2015 |    | 14 431 | 14 431 |
| 2020 | 2020 |    | 13 463 | 13 463 |
Lähde: Tilastokeskus.
Aiheesta muualla

Haapaveden-Siikalatvan seutukunta
Haapaveden kaupunki
Pyhännän kunta
Siikalatvan kunta
Pohjois-Pohjanmaan maakunnan seutukunnat
Haapaveden-Siikalatvan seutukunta
Koillismaan seutukunta
Nivala–Haapajärven seutukunta
Oulun seutukunta
Oulunkaaren seutukunta
Raahen seutukunta
Ylivieskan seutukunta
Entinen seutukunta
Lakeuden seutukunta
Kari-Pekka Klinga

| Kari-Pekka Klinga> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kari-Pekka Klinga
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1963 (ikä 61) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  Pere
Pituus:  186 cm 
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1980–1998:   Torpan Pojat
Maajoukkueet
1981–1997:   Suomi
Aiheesta muualla
FIBA
Kari-Pekka Klinga (s. 30. maaliskuuta 1963 Helsinki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija ja kaikkien aikojen parhaita suomalaisia pelaajia.
Klinga pelasi koko uransa (1980–1998) ajan helsinkiläisessä Torpan Pojissa (ToPo), jossa hän toimi monta vuotta joukkueen kapteenina ja jossa hän voitti kuusi Suomen mestaruutta ja kolme Suomen Cup -mestaruutta.
Klinga, 186 cm, pelasi suurimman osan urastaan heittävänä takamiehenä, vaikka oli myös kyvykäs pelinrakentaja. Hänen rinnallaan pelasi useita mainioita pelinrakentajia, muun muassa Kurk Lee (1997-2000), Aleksi Wuorenjuuri (1992-1996?) ja Mikko Tanner (1990-1993?). Tämän ansiosta Klinga kykeni keskittymään enemmän ratkaisujen tekemiseen kuin hyökkäyspelin rakentamiseen. Silti hänellä on SM-sarjahistorian kolmanneksi eniten koriinjohtavia syöttöjä (1016). Klinga tunnettiin erinomaisena kaukoheittäjänä, ja hänellä on toiseksi eniten onnistuneita kolmen pisteen heittoja (1079) koko SM-sarjan historiassa. Klinga teki SM-sarjan ensimmäisen kolmen pisteen korin, kun kolmen pisteen sääntö otettiin käyttöön kaudella 1984–1985. Yhdessä muun muassa Riku Marttisen ja Greg Joynerin kanssa Klinga johdatti ToPon Euroopan kentille 1990-luvun lopulla.
Klinga pelasi Suomen koripallomaajoukkuessa 135 maaottelua vuosina 1981–1997 ja oli mukana myös Suomen joukkueessa vuoden 1995 Euroopan mestaruuskilpailujen lopputurnauksessa.
Suomalaiset urheilutoimittajat valitsivat Klingan vuoden koripalloilijaksi vuosina 1986 sekä 1994, ja Suomen koripalloliitto valitsi hänet parhaaksi pelaajaksi vuosina 1993 ja 1995.
Klinga lopetti aktiiviuransa vuonna 1998, minkä jälkeen Torpan Pojat "jäädytti" Klingan käyttämän paidannumeron 6. Nykyisin hän jatkaa koripalloa harrastuksena 3. divisioonassa sekä ikämiessarjoissa Kisiksen joukkueessa.
Klinga valmentaa nykyisin Torpan Poikien naisten edustusjoukkuetta. Joukkue pelaa I-divisioonaa kaudella 2021-2022.
Nayrab

| Nayrab |
| --- | --- |
 Nayrab
 Koordinaatit: 36°10′32″N, 37°13′40″E 
Valtio:  Syyria
Maakunta:  Aleppo
Piirikunta:  Jabal Saman
Väkiluku (2004):  10 018
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nayrab (myös Nerab tai Nera; arab. النيرب‎, an-Nayrab) on kylä Syyrian Aleppon kaupungin kaakkoispuolella. Vuonna 2004 sen asukasluku oli 10 018. Kylän vieressä on Aleppon kansainvälinen lentoasema ja Nayrabin pakolaisleiri. Se tunnetaan esimerkiksi Nerabin hautapiirtokirjoitusten löytöpaikkana.
Maantiede

Nayrab sijaitsee sijaitsee Aleppon maakunnassa Jabal Samanin piirikunnassa noin 7 kilometriä Aleppo kaupungista kaakkoon. Kylän vieressä on Nayrabin pakolaisleiri ja Aleppon kansainvälinen lentoasema.
Historia

Nayrab tunentaan esimerkiksi Nerabin hautapiirtokirjoitusten löytöpaikkana. Hautapiirtokirjoitukset olivat kaksi
steelaa, joihin molempiin on hakattu hautapiirtokirjoitus. Steelat löytyivät pienestä tumulus-haudasta eli keinotekoisesta hautakummusta. Tekstit on ajoitettu 600-luvun alkuun eaa. Hautainskriptiot on hakattu kuunjumala Saharin papeille nimeltä Sinseribini ja Si-gabbar. Nerabilainen pappi Si-gabbar mainitaan myös Assyrian kuningas Sargon II:lle osoitetussa tekstissä Ninivestä. Bab Nayrab oli yksi Aleppon aijubidien aikaisen kaupunginmuurin porteista tiellä kohti Nayrabia.
Nayrabin pakolaisleiri perustettiin palestiinalaisille pakolaisille vuosien 1948–1950 välillä.
Väestö

Nayrabin asukasluku oli Syyrian vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 10 018. Viereisellä pakolaisleirillä on noin 18 000 asukasta.
Steela Nayrabista.
One Way Mission

| One Way Mission |
| --- | --- |

Toimiala:  kristillinen lähetystyö
Kotipaikka:  Vihniöntie 4 14700 Hauho
Puheenjohtaja:  Tapani Suonto
Jäsenlehti:  Raportti
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
One Way Mission on suomalainen lähetysjärjestö. One Way Mission perustettiin vuonna 1983 Helsingin Vanhassa kirkossa Perjantai Kristukselle -tapahtuman yhteydessä. One Way Mission on yhteiskristillinen organisaatio, jonka nimi tulee Jeesuksen sanoista "Minä olen tie".
Suomessa One Wayn työmuodot ovat omien One Way Seurakuntien istuttaminen, Perjantai Kristukselle -katutyö, Opetuslapseuskoulu ja mediatyö (One Way TV).
One Way Mission tuottaa One Way-ohjelmaa, jota lähetetään Radio Deissä.
Lähetystyö

One Way toimii Suomen lisäksi 11 lähetyskentällä: Intiassa, Israelissa, Italiassa, Malawissa, Mosambikissa, Mongoliassa, Nepalissa, Ugandassa, Venäjällä ja Virossa.
One Way Mission on Suomen Evankelisen Allianssin yhteisöjäsen.
One Way Center

Järjestöllä on myös oma kurssi- ja majoituskeskus One Way Center Hauholla.
One Way Seurakunta

One Way Seurakunta on One Way Mission-järjestön Suomessa toimiva seurakuntien verkosto.
Seurakuntia on seuraavilla paikkakunnilla: Espoo, Forssa, Haapajärvi, Hauho, Heinola, Helsinki, Hyvinkää, Hämeenlinna, Joensuu, Jyväskylä, Järvenpää, Kajaani, Kauhajoki, Kiikka, Kotka, Kouvola, Kuopio, Lahti, Lohja, Mikkeli, Oulu, Pieksämäki, Pori, Porvoo, Rovaniemi, Saarijärvi, Sastamala, Seinäjoki, Sipoo, Tampere, Turku, Vaasa, Vammala ja Vantaa.
Ensimmäinen One Way -seurakunnat perustettiin Helsinkiin vuonna 2003. Seurakunnan perustamisen tavoitteena oli antaa hengellistä ohjausta ja apua toiminnan piirissä olleille yksinäisille ja haavoittuneille ihmisille, jotka eivät ole olleet minkään seurakuntatoiminnan piirissä. One Way -seurakunta halusi tarjota vaihtoehdon seurakunnille, joissa esiintyi liberalismia tai erilaisia epäterveitä virtauksia.
Kuvia

One Way Center, Hauho.
Aiheesta muualla

One Way Missionin kotisivu
One Way Seurakunnan kotisivu
| n k Suomen Evankelinen Allianssi (SEA) |
| --- | --- | --- |
| Jäsenyhteisöt |  Avainmedia  Bergvikin säätiö  ESY Church  GNN Finland  Healing Rooms Finland  International Evangelical Church  IRR-TV  Kansan Raamattuseura  Kristillissosiaalinen Missio  Kristityt Yhdessä  Linkkiseurakunta  Lähetysyhdistys Kylväjä  Majakka-seurakunta  Marttyyrien Ääni  Missionskyrkan i Finland  Operaatio Mobilisaatio  One Way Mission  Patmos Lähetyssäätiö  Raamattu Puhuu -seurakunta  Seurakunnan kasvu  Suomen Ev.lut. Kansanlähetys  Suomen Ev.lut. Opiskelija- ja Koululaislähetys  Suomen Helluntaikirkko  Suomen Pelastusarmeijan Säätiö  Suomen Raamattuopiston Säätiö  Suomen teologinen instituutti  Suomen Vapaakirkko  Suomen Vineyard-kirkko  Suur-Helsingin seurakunta  XEE - Evankeliointi elämäntapana  YWAM Finland  |  |
Jäsenyydet: Maailman Evankelinen Allianssi • Euroopan Evankelinen Allianssi • Lausannen liike (Lausannen julistus)
Jämsän paloasema

Keski-Suomen pelastuslaitoksen Jämsän paloasema toimii osoitteessa Esankatu 6.
Paloasemalla työskentelee 15 vakituista työntekijää, joisa 11 on pelastajia ja neljä esimiehiä. Jatkuvassa valmiudessa on yksi esimies ja kolme pelastajaa. Autohallissa on sammutusauto, raivausauto ja säiliöauto sekä pienempää kalustoa. Lisäksi paloasemalla toimii sopimuspalokunta.
Paloaseman laajentaminen on myös suunnittelussa. Paloaseman omistaa Jämsän kaupunki. Kaupunki on varannut talousarvioissaan vuosille 2024–2025 yhteensä 3,1 miljoonaa euroa paloaseman peruskorjaamiseen ellei kiinteistö siirry pois kaupungin omistuksesta. Keski-Suomen hyvinvointialueen aluehallitus päätti marraskuussa 2024 peruskorjata ja laajentaa paloasemaa 3,1 miljoonalla eurolla. Työ tehdään vuoden 2025 aikana  ja toiminta uudistetuissa tiloissa alkaa tammikuussa 2026. Paloaseman pinta-ala on nyt 1 388 kerrosneliötä ja laajennusosan pinta-ala on 487 kerrosneliötä.
Aiheesta muualla

Keski-Suomen pelastuslaitos (verkkosivut)
Jugoslavianostalgia

Tito-tuotteita osana Jugoslavianostalgiaa
Jugoslavianostalgia tai jugonostalgia tarkoittaa voimakasta kaipuuta entisen Jugoslavian aikoihin. Nostalgiassa saatetaan kaivata sen ajan yleistä ilmapiiriä, kulttuuria (kuten musiikkia ja sen ajan yhteiskokoontumisia) ja urheilua. Kaivataan vakaampia, taloudellisesti varmempia aikoja, jolloin työtä riitti useammalle ja jolloin myös eri kansojen koettiin olevan paremmassa sovussa keskenään. Myös matkustaminen oli helpompaa entisen Jugoslavian aikaan. Tässä saatetaan myös kaivata joitain tiettyjä yksityiskohtia, kuten esimerkiksi jugoslavialaisia tuotteita. Kosketusta menneeseen voidaan yrittää hakea automatkoilla, jotka ajetaan vanhoilla jugoslavialaisilla autoilla. Suhtautuminen nostalgiaan vaihtelee eri ikäpolvissa. Kiinnostus Jugoslavian aikoihin on jokseenkin laajaa myös nuorempien parissa. Nuorten keskuudessa saatetaan kokea voimakasta juurettomuutta Jugoslavian jälkeisessä ajassa. Jugoslavian aikoja on kaivattu eniten Serbiassa ja Bosnia ja Hertsegovinassa. Vähiten menneitä aikoja on kaivattu Sloveniassa, Kroatiassa ja Kosovossa.
Slovenia kokee kuuluvansa enemmän Keski-Eurooppaan, kuin Balkaniin. Sloveniassakin kuitenkin lähes puolet väestöstä on nähnyt Jugoslavian hajoamisen haitallisena asiana. Kroatiassa Jugoslavianostalgiaa koetaan korostetusti enemmän vasemmistolaisempien parissa, jotka ovat nähneet myös Josip Broz Titon myönteisessä valossa. Kroatian oikeisto on enemmän keskittynyt poistamaan Titon ajan muistoja katukuvasta. Titon ja Jugoslavian federaatiomallin kannattajat näkevät Jugoslavian kannattamisen vastineena Kroatian nationalistisemmille suuntauksille. Serbiassa puolestaan Jugoslavianostalgiaan on liittynyt enemmän nationalistisempia aspekteja, serbialaisuuden korostamista. Silloisen presidentin Slobodan Miloševićin syytettiin tavoittelevan Suur-Serbiaa. Kansainvälisessä politiikassa joidenkin vaikuttajien mielestä Serbian asennoituminen esimerkiksi Venäjän pakoteasiassa ja Venäjän ja lännen välissä on ajoittain heijastanut Jugoslavian tapaista itsenäistä ulkopolitiikkaa. Serbia on paikoin myös pyrkinyt lähentämään taloudellisia suhteita muun muassa Bosnia & Hertsegovinaan. Venäjän ja Serbian lähentyneet välit asettavat puolueettomuuspolitiikan tosin kyseenalaiseksi Serbian osalta.
Kosovo oli ollut Jugoslavian köyhin ja kehittymättömin osa 1980-luvulle mentäessä, jolloin alueella oli ensimmäiset vakavat levottomuudet. Kosovossa Jugoslavianostalgiaa ei siis erityisemmin koeta. Serbian tiukka asennoituminen Kosovon aseman tunnustamisessa ja toisaalta Serbian ja Kroatian voimakkaat erimielisyydet Jugoslavian hajoamissodista ja toisesta maailmansodasta sekä yleinen nationalismi osoittavat omalta osaltaan, että Jugoslavianostalgia tuskin johtaa yrityksiin palauttaa mennyttä.
Flagellantit

Flagellantteja 1400-luvulta peräisin olevassa puupiirroksessa.
Flagellantit olivat 1200–1400-luvuilla esiintyneitä uskonnollisia liikkeitä, joiden jäsenet ruoskivat ruumistaan synnin aiheuttaman turmeluksen kuolettamiseksi. Erityisesti tätä käytettiin katumuksen osoittamiseksi mustan surman aikana, jotta Jumala lopettaisi epidemian. Paavi Klemens VI kielsi vuonna 1349 liikkeen, jota hän piti uhkana omalle asemalleen. Sen jälkeen heitä alettiin vainota ja polttaa rovioilla.  Ruoskijoista käytetty nimitys flangellantit pohjautuu latinan ruoskimista tarkoittavaan flagellare-sanaan.
Liikkeen alku

Ensimmäinen kuvaus ilmiöstä on vuodelta 1210. Keski-Italian Perugiassa kaupungin asukkaat olivat alkaneet ruoskia itseään. Mukana olivat niin aateliset kuin aatelittomat, nuoret ja vanhat, ja he kulkivat kaupungin kaduilla vailla rihman kiertämää. Jokaisella oli nahkaremmeistä tehty raippa. Ilmiön kirjaaja munkki Justinos arveli, että käyttäytymisen taustalla oli laittomuuksien ja epäjärjestyksen lisääntyminen, jota piiskaajat halusivat katua ja sovittaa.
Itsensä kiduttamista oli tehty kristittyjen munkkien ja erakkojen keskuudessa jo ennen flagellantteja. Piinaaminen katsottiin katumuksen ja hurskauden osoitukseksi. Munkit saattoivat käyttää paljaalla iholla rengashaarniskaa kuolettaakseen lihansa. Toiminta levisi 1200-luvulla luostarien ulkopuolelle kaikkiin yhteiskuntaluokkiin. Naiset osallistuivat siihen yleensä sisätiloissa. Samalla liike muuttui fanaattiseksi: toiminnalla haluttiin saada synnit anteeksi ja kuolemanjälkeinen palkkio.
Liikkeen kukistaminen

Vähitellen liikkeestä tuli rasite yhteiskuntarauhalle. Flagellantit syyttivät muita epäuskoisiksi ja paholaisen kanssa liittoutuneiksi. He vainosivat juutalaisia. Kirkko piti epäkohtana sitäkin, että papisto syrjäytyi syntien anteeksisaamisesta ja synninpäästöstä. Niinpä paavi kielsi itsensä ruoskimisen ja julisti liikkeen kerettiläiseksi vuonna 1261. Toiminta laantui Italiassa, mutta sen voittokulku jatkui muualla Keski-Euroopassa. Ruttoepidemian eli mustan surman puhkeaminen 1340-luvulla synnytti liikkeen uuden kukoistuksen. Tällöin sen vahvoja tukialueita olivat Speyerin ja Strasbourgin seudut. Muuallakin Saksassa liike sai kannatusta ja kiertävät flagellantit otettiin usein vastaan riemuiten kirkonkellojen soidessa.
Yksi flagellanttien lahko oli kuolleistaherättäjät. He yrittivät palauttaa kuolleet henkiin itseään ruoskimalla. Paavi ja Saksan piispat tuomitsivat kuolleistaherättäjät kerettiläisinä kuolemaan vuonna 1349.
Liike nousi esille vielä vuonna 1399 Modenassa, jossa yhden miehen näky synnytti kansanliikkeen. Sen johtajat poltettiin kerettiläisinä roviolla. Saksassa nousi vuonna 1414 esille mies, joka julisti itsensä profeetaksi ja alkoi johtaa flagellanttien ryhmää. Hänet poltettiin samana vuonna roviolla. Tätä pidetään liikkeen loppuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Flagellantit Wikimedia Commonsissa
Josephine Schnohr: Rutto raivosi Euroopassa – 25 miljoonaa uhria viidessä vuodessa Historianet.fi.  19.3.2020. Viitattu 13.5.2020.
The Flagellants Attempt to Repel the Black Death, 1349 EyeWitness to History.com. Viitattu 13.5.2020. (englanniksi)
Toke, Leslie: Flagellants Catholic Encyclopedia.  1.9.1909. Viitattu 13.5.2020. (englanniksi)
Saariselkä

Saariselän lomakeskus kuvattuna Iisakkipäältä
Saariselkä (pohjoissaameksi Suoločielgi, inarinsaameksi Suáluičielgi, kirjaimellisesti Saariselkä) on Inarin, Savukosken ja Sodankylän kunnissa, osittain Urho Kekkosen kansallispuiston alueella sijaitseva tunturijono ja erämaa-alue. Se kuuluu UK-puisto-Sompio-Kemihaara-Natura 2000 -luonnonsuojelualueeseen.
Sen korkein tunturi on Sokosti, joka on korkeimmillaan 718 metriä merenpinnan yläpuolella. Muita Saariselän alueen tuntureita ovat muun muassa Kaunispää, Kiilopää, Ukselmapää sekä Vuomapää. Granuliitti, jota tunturit suurimmaksi osaksi ovat, syntyi noin 2 miljardia vuotta sitten. Tunturit ja jokilaaksot saivat alkunsa lohkoliikuntojen seurauksena vajaa 50 miljoonaa vuotta sitten. Viimeisin jääkausi vetäytyi alueelta 9 500 vuotta sitten.
Saariselän erämaa-alue on suosittu vaelluskohde helppokulkuisuutensa, koskemattomuutensa sekä verrattain tiheän autiomajojen ja varaustupien verkoston ansiosta. Saariselälle suuntautuvia vaelluksia aloitetaan usein esimerkiksi Raja-Joosepista, Kiilopäältä ja Kemihaarasta.
Saariselän lomakeskus

Saariselän lomakeskus sijaitsee Inarin kunnassa valtatien 4 varrella 260 kilometriä Rovaniemeltä pohjoiseen ja 30 kilometriä Ivalosta etelään (68°25.19′N, 27°24.74′E). Lomakeskuksessa on hotelleja, ravintoloita, liikekeskuksia ja lomamökkialueita. Kauppakeskus Kuukkeli tuhoutui tulipalossa helmikuussa 2022. Saariselän lomakeskuksessa on myös Pyhän Paavalin kappeli ja Inarin kunnan pelastusasema. Tilastokeskus on luokitellut Saariselän lomakeskuksen taajamaksi. Saariselän lomakeskuksessa on ollut vakituista asutusta vuodesta 1973 lähtien. Nykyisin siellä asuu vakituisesti noin 200 henkilöä.
Saariselän lomakeskus > Saariselän lomakeskuksen historia

Maantie Sodankylästä Ivaloon valmistui vuonna 1914. Tien varrella oli matkaajia palvelemassa pieniä hirsirakenteisia majataloja, joita valtio oli rakentanut tyyppipiirustuksillaan. Saariselän seudulla olivat Tankapirtin ja Laanilan majatalot, joihin alkoi 1920-luvulla majoittua myös satunnaisia turisteja. Kun Jäämerentie ulottui Ivalosta Petsamon Liinahamariin vuonna 1931, se lisäsi liikennettä ja toi matkailijoita myös Saariselän alueelle. Saksan armeija poltti maantiereitin majatalot Lapin sodassa syksyllä 1944.
Sotien jälkeen Suomen Matkailijayhdistys siirsi Rovaniemeltä vanhan sodanaikaisen parakin Kaunispään ja Urupään väliseen kuruun ja avasi siinä kevättalvella 1949 Kaunispään Alamajan. Arkkitehti Jouko Ylihannun suunnittelema, Lapin Matkailijayhdistyksen rakennuttama Ylämaja valmistui Kaunispään huipulle vuonna 1954. Saariselälle valmistui 1953 Lapin Lasten Ystävät ry:n maja vähävaraisten perheiden lasten leirikäyttöön. Maja kuitenkin paloi vuonna 1958, ja jäljelle jääneet rakennukset myytiin Virkamiesliitolle, joka oli siirrättänyt alueelle vanhan savottakämpän ja rakentanut puurakenteisia majoitusrakennuksia. Virkamiesliiton maja nimettiin 1960-luvun alussa Saariselän retkeilykeskukseksi. Virkamiesliiton retkeilykeskuksen uusi ravintolarakennus valmistui vuonna 1968 samoihin aikoihin kuin Suomen Pankin tunturimaja, ja molemmat suunnitteli arkkitehti Olle Heinström. Vuonna 1970 avattiin Saariselkä Oy:n rakennuttama hiihtohissi ja laskettelurinteet.
Saariselän rakennuskaava valmistui vuonna 1972. Sen jälkeen etenkin kymmenet suomalaiset yritykset rakensivat Saariselälle omat virkistys- ja edustusmajansa. Saariselkä tuli tunnetuksi yritysten järjestämistä kestitsemismatkoista ja korkean tason poliitikkojen vierailuista. Vuosikymmenten myötä uusia hotelleja ja palvelu- ja liikerakennuksia rakennettiin ja entisiä laajennettiin, kaavoitettiin tontteja uusille lomamajoille ja tehtiin uusia laskettelurinteitä, hissejä ja lumetusjärjestelmiä, ja Saariselän lomakeskuksesta rakentui kaupunkimainen lomayhdyskunta monipuolisine palveluineen. Vuonna 2012 Saariselällä oli 13 500 vuodepaikkaa.
Lapin Lasten Ystävät rakensi uuden majansa vuonna 1960 Piispanojan töyräälle Laanilaan, Saariselän lomakeskuksen eteläpuolelle. Maja myytiin vuotta myöhemmin Mannerheimin lastensuojeluliitolle ja nimettiin Laanihoviksi. Vuonna 1975 Laanihovin osti Suomen Matkailuliitto, ja vuonna 1993 se päätyi yksityiselle yritykselle.
Saariselän lomakeskus > Saariselän hiihtokeskus

Saariselkä on perinteinen hiihtokeskus ja se on luonteeltaan erilainen kuin voimakkaasti kasvaneet suuret keskukset, kuten Levi ja Ylläs. Laskettelurinteet sijaitsevat noin kilometrin päässä kylästä Kaunispään ja Iisakkipään kyljessä. Ensimmäinen hiihtohissi valmistui Kaunispään rinteeseen joulukuussa 1970. Pisimmällä rinteellä on pituutta 1 300 metriä ja korkeuseroa 180 metriä. Tästä huolimatta rinteisiin on viime vuosina investoitu voimakkaasti, Laskettelukeskuksessa rinteitä on yhteensä 15, joista 10 on valaistuja. Hissejä on kuusi, joista yksi on tuolihissi. Saariselällä on Suomen pisin pulkkamäki 1 800 metriä. Pulkkamäen Aurora Esperince -valoteos (valaistus) voitti Darc Awards -kilpailun pääpalkinnon Lontoossa joulukuussa 2019.
Maastohiihto on Saariselällä vahvasti esillä. Ympäristössä kulkee 180 kilometrin latuverkosto, josta 34 kilometriä on valaistu. Lumetusjärjestelmä kattaa viisi kilometriä latua laskettelurinteiltä Laanilaan. Sen ansiosta maastohiihtokausi kestää Saariselällä lokakuusta toukokuuhun.
Magneettimäki

Magneettimäki on museotie Nelostien vanhalla osuudella Urupään pohjoisrinteellä. Museotien pituus on noin 5 kilometriä.
Saariselän kultahistoria

Saariselkä tunnetaan nykyisin matkailusta, mutta alun perin paikasta tekivät merkittävän siellä tehdyt kultalöydöt. Merkkejä kullasta löysi ensimmäisenä kruununvouti Konrad Planting vuonna 1865 Luttojoen varrella. Hänellä oli matkoillaan tapana kuljettaa mukanaan vaskoolia ja etsiä kultaa. Ollessaan palaamassa Utsjoelta etelään hän yöpyi Luttojoen varressa Kaunispään juurella lähellä Saariselän nykyistä kylää, jossa teki löydön. Ensimmäisen valtauksen Saariselällä teki Johan Alfred Piponius vuonna 1871 kaivaen nykyisen Tunturihotellin Gielas-rakennuksen kohdalla kesän aikana 329 grammaa kultaa. Piponiuksen kämpän rauniot ovat yhä nähtävissä kävelytien varrella hotellirakennuksen viereisessä metsässä. Ensimmäinen etsintälupa Saariselälle oli kuitenkin myönnetty jo vuotta aiemmin pietarilaiselle Fetisoville. Eevert Kiviniemi löysi 25. syyskuuta 1935 Saariselän Luttojoelta Suomen suurimman kultahipun, painoltaan 393 grammaa. Vuonna 1902 Prospektor-yhtiö ryhtyi etsimään läheiseltä Laanilan alueelta kultaa ja rakensi alueelle konttorin ja kaivoskuilun. Kullanhuuhdonta on edelleen yksi alueen matkailuvalteista.
Saariselkä Lapin sodassa

Jatkosodan päättäneen välirauhan ehtojen mukaisesti suomalaiset joukot joutuivat syksyllä 1944 karkottamaan maassa oleskelevat saksalaisjoukot. Tämä johti Lapin sotaan. Saariselältä etelään sijaitsevasta Tankavaarasta saksalaiset olivat vetäytyneet 31. lokakuuta 1944 kohti pohjoista. Suomalaiset olivat aiemmin 19. lokakuuta pommittaneet saksalaisjoukkojen ryhmityksiä Laanilassa ja Kaunispään rinteillä Bristol Blenheim -koneilla. Suomalaisten edettyä kohti Saariselkää 1. marraskuuta Jääkäriprikaati törmäsi Laanilan lähellä saksalaisten väijytykseen. Kaunispään taistelut alkoivat ja kaksi suomalaista pataljoonaa lähti koukkaamaan. Seuraavana päivänä suomalaiset koukattuaan 15 kilometrin matkan katkaisivat tien Kaunispäällä, mutta vahvat vihollisjoukot murtautuvat motista kohti Ivaloa. Suomalaiset saavuttivat Saariselältä 30 km pohjoiseen sijaitsevan Ivalon 5. marraskuuta.