stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nuorsuomalaiset
Historia

Nuorsuomalaiset ry:n perustivat syksyllä 1965 eräät Vapaamielisten Liiton puoluekanslian toimihenkilöt. Vuonna 1994 näistä jäljellä olevat valitsivat yhdistyksen puheenjohtajaksi Risto E. J. Penttilän. Yhdistys hakeutui puoluerekisteriin pitkällisten keskustelujen jälkeen ja Risto E. J. Penttilä valittiin puolueen puheenjohtajaksi lähes yksimielisesti. Ainoan vastustavan äänen antoi Penttilä itse. Nuorsuomalaiset muodostivat jälleen puolueen.
Nuorsuomalainen Puolue osallistui ensimmäisen kerran maaliskuun 1995 eduskuntavaaleihin. Vaaleissa nuorsuomalaiset saivat kaksi kansanedustajaa, jotka olivat Risto E. J. Penttilä ja Jukka Tarkka. Vaalikauden aikana SDP:n listoilta eduskuntaan valittu ammattiyhdistysjohtaja Risto Kuisma loikkasi ryhmän jäseneksi. Kuisma perusti myöhemmin oman puolueen, Remonttiryhmän, ennen paluutaan sosiaalidemokraatteihin.
Puolue käytti ennalta vuoden 1995 vaaleissa lähes kahden kansanedustajan puoluetuen suuruisen summan (n. kaksi miljoonaa markkaa edustajaa kohden). Koska vaaleissa äänisaalis jäi paljon aiempien kyselyjen lupaamaa alhaisemmaksi, kansanedustajia tulikin vain edellä mainitut kaksi, minkä vuoksi puolue joutui toimimaan niukoin resurssein. Puolueen vankin kannatusalue oli Uusimaa, jossa sillä oli 5,2 prosentin kannatus vuoden 1995 eduskuntavaaleissa.
Kunnallisvaaleissa 1996 Nuorsuomalainen Puolue asetti ehdokkaita 43 kunnassa ja sen listoilta valittiin yhteensä 29 valtuutettua 14 eri valtuustoon. Pääosa (16) valtuutetuista oli Uudenmaan kunnista. Puolue sai eniten ääniä Helsingissä (12 455, 4 paikkaa) ja suurimman kannatusosuuden Heinolassa (10,5 %, 5 paikkaa).
Kunnallisvaalien kanssa samanaikaisesti järjestetyissä vuoden 1996 europarlamenttivaaleissa Nuorsuomalaiset asetti täyden 16 ehdokkaan listan. Eniten ääniä (42 539) keräsi Jaakko Iloniemi, jonka osuus puolueen koko saldosta oli 62 prosenttia. Muita nuorsuomalaisten ehdokkaita olivat muun muassa Tommy Hellsten, Sara Hirvelä, Petri Kaivanto, Jyrki Kasvi, Jukka Tarkka ja Tauno Tiusanen. Yhtään ehdokasta ei päässyt läpi.
Marraskuussa 1998 perustettiin Olavi Borgin johtama Liberaalisen Kansanpuolueen ja Nuorsuomalaisten neuvottelukunta, jonka tehtävänä oli puolueiden yhteistyön selvittäminen. Tammikuussa 1999 LKP sopi yhdistymisestä Nuorsuomalaisten kanssa. Puolueiden jäsenille tehdyssä tiedustelussa hanketta tuki lähes 90 prosenttia vastanneista. Esisopimuksista huolimatta hanke ei lopulta toteutunut. Maaliskuun 1999 eduskuntavaaleissa sekä Nuorsuomalaiset että LKP jäivät ilman paikkoja ja Nuorsuomalaisten kannatus jäi runsaaseen prosenttiin. Puoluejohdon ajamana Nuorsuomalaisten enemmistö päätti lopettaa poliittisen toiminnan ja hakea puolueen poistamista puoluerekisteristä.lähde?
Ohjelma

Poliittisena ensijulkaisuna ja koko poliittisen toiminnan lähtölaukauksena toimi vuonna 1994 julkaistu Ultimatum Isänmaalle, jonka kirjoittivat Risto E. J. Penttilä, Jaakko Tapaninen ja Janne Jutila. Puolueen tunnuslauseena oli ”liberaalia talouspolitiikkaa ja humaania sosiaalipolitiikkaa”.
Vuonna 1994 julkaistussa puolueohjelmassa Kannustava hyvinvointiyhteiskunta 2005 korostuivat perustulo, palvelusetelit ja valinnanvapaus. Puolue kannatti tuloveron alentamista karsimalla byrokratiaa ja muun muassa korottamalla pääomaveroja. Nuorsuomalaiset korostivat uskovansa puolueen ohjelman parantavan eniten köyhien asemaa ja johtavan täystyöllisyyteen kansalaispalkan eli ”negatiivisen tuloveron” kautta.
Puolueohjelma korosti sivistystä, tiedettä, ja kulttuuria. Puolueohjelma ajoi ympäristösuojelua muun muassa korkeammilla ympäristöhaittaveroilla.
Vaalimenestys

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Tulokset
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |
| 1995 | 2 | 78 066 | 2,81 % |
| 1999 | 0 | 28 084 | 1,05 % |
Kunnallisvaalit
| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |
| 1996 | 29 | 31 429 | 1,32 % |
Europarlamenttivaalit
| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |

| 1996 | 0 | 68 134 | 3,03 % |
Kirjallisuutta

Penttilä, Risto E. J. & Tapaninen, Jaakko & Jutila, Janne: Ultimatum isänmaalle: Nuorsuomalainen näkemys Suomen mahdollisuuksista.  Helsingissä:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-12956-2
Aiheesta muualla

Nuorsuomalaisten verkkosivusto (arkistoitu)
Nuorsuomalaisten yleisohjelma
Vares (elokuvasarja)

Vares on Solar Filmsin tuottama elokuvasarja, joka perustuu Reijo Mäen kirjoittamiin rikoskirjoihin. Elokuvia on tehty kymmenen, ja ne kertovat turkulaisesta yksityisetsivästä Jussi Vareksesta. Varesta ovat elokuvissa näytelleet Juha Veijonen, Antti Reini ja Leo Sjöman.
Elokuvat

| Elokuva | Esittäjä | Ensi-ilta | Ohjaaja | Katsojat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vares – yksityisetsivä | Juha Veijonen | 23. heinäkuuta 2004 | Aleksi Mäkelä | 201 134 |
| V2 – Jäätynyt enkeli | Juha Veijonen | 12. tammikuuta 2007 | Aleksi Mäkelä | 193 674 |
| Vares – Pahan suudelma | Antti Reini | 6. tammikuuta 2011 | Anders Engström | 204 203 |
| Vares – Huhtikuun tytöt | Antti Reini | 20. huhtikuuta 2011 | Lauri Törhönen | 78 739 |
| Vares – Sukkanauhakäärme | Antti Reini | 5. elokuuta 2011 | Lauri Törhönen | 88 891 |
| Vares – Kaidan tien kulkijat | Antti Reini | 6. tammikuuta 2012 | Anders Engström | 95 166 |
| Vares – Uhkapelimerkki | Antti Reini | 16. maaliskuuta 2012 | Lauri Törhönen | 54 172 |
| Vares – Pimeyden tango | Antti Reini | 5. lokakuuta 2012 | Lauri Törhönen | 69 098 |
| Vares – Sheriffi | Antti Reini | 7. tammikuuta 2015 | Hannu Salonen | 110 113 |
| Vares X | Leo Sjöman | 23. lokakuuta 2024 | Tuukka Temonen |  |
Solar Filmsin vastaava tuottaja Markus Selin tapasi kirjailija Reijo Mäen Turussa vuonna 1999. Tapaamisen oli järjestänyt Aku Louhimies, joka oli Turussa kuvaamassa Selinin tuottamaa Levottomat-elokuvaa. Louhimies oli yrittänyt jo vuosien ajan tarjota ideaa Vareksista Ylelle tuloksetta. Selin ei vakuuttunut ideasta, mutta kaksi vuotta tapaamisen jälkeen Solar Films teki kirjailijan kanssa optiosopimuksen Vareksen filmaamisesta.
Elokuvat > Juha Veijosen elokuvat

Ensimmäiset kaksi Vares-elokuvaa, Vares – yksityisetsivä (2004) ja V2 – Jäätynyt enkeli (2007), ohjasi Aleksi Mäkelä, ja niissä Jussi Varesta näytteli Juha Veijonen.
Ensimmäisen elokuvan käsikirjoituksesta vastasi Pekka Lehtosaari, joka laati omin päin käsikirjoituksen, joka ei perustunut Reijo Mäen kirjoihin. Mäki ei pitänyt tästä, eikä käsikirjoitusta koskaan kuvattu. Mäki on kuitenkin kiitellyt valmiin elokuvan käsikirjoitusta ja sanonut, että jotkin kohtaukset ovat alkuperäistekstiä parempia. Elokuvan ohjaajana piti alun perin olla Aku Louhimies. Aleksi Mäkelä, joka oli samaan aikaan työstämässä Solar Filmsille jääkiekkoaiheista elokuvaa, päätyi kuitenkin vaihtamaan aiheita Louhimiehen kanssa Selinin ehdotuksesta. Mäkelä epäilee, että syynä Selinin ehdotukseen oli se, että tuottaja halusi Juha Veijosen esittämään Varesta. Elokuvanteon aikana ohjaaja ja tuottaja ajautuivat riitohin elokuvan väkivaltaisuuden ja Eppu Normaalin Suolaista sadetta -kappaleen vuoksi. Riidan takia Mäkelä jättäytyi pois elokuvan jälkituotannosta, markkinointikiertueelta ja kutsuvierasensi-illasta.
Vares – yksityisetsivä oli ilmestymisvuotensa katsotuin kotimainen elokuva ja sai 201 134 katsojaa. V2 – Jäätynyt enkeli oli ilmestymisvuotensa toiseksi katsotuin kotimainen Joulutarinan jälkeen. Sen näki 193 674 katsojaa. Kahden Vareksen jälkeen Mäkelä ei enää halunnut jatkaa Varesten ohjaajana. Mäkelä ei halunnut enää tehdä jatko-osia tai työskennellä Juha Veijosen kanssa.
Elokuvat > Antti Reinin elokuvat

Helmikuussa 2010 Solar Films tiedotti tuottavansa kuusi uutta Vares-elokuvaa, jotka kuvattaisiin huhti-marraskuun välillä. Kahden ensimmäisen elokuvan piti päätyä teattereihin ja neljän viimeisen suoraan dvd- ja tv-levitykseen. Teattereihin saapuvien elokuvien ohjaajaksi paljastettiin Anders Engström ja muiden ohjaajaksi Lauri Törhönen.
Alun perin Juha Veijosen piti jatkaa yksityisetsivän roolissa, mutta maaliskuussa Solar Films tiedotti Veijosen jättävän elokuvasarjan. Syytä ei kerrottu julkisuuteen. Myöhemmin Veijonen kertoi jättäneensä sarjan alkoholiongelmansa vuoksi. Toimittaja Arto Nyberg paljasti ensimmäisenä tv-ohjelmassaan, että uudeksi esittäjäksi on valittu Antti Reini.
Reinin ensimmäinen Vares-elokuva, Engströmin ohjaama Vares – Pahan suudelma, on elokuvasarjan katsotuin. Sen näki teattereissa 204 647 katsojaa, ja se oli ilmestymisvuotensa katsotuin kotimainen elokuva Suomessa.
Kun Pahan suudelmasta tuli yli 200 000 katsojallaan menestys, päätettiin loputkin aiemmin tv- ja dvd-levitykseen tarkoitetut tulevat Vares-elokuvat julkaista teattereissa. Vuonna 2011 ilmestyi kolme Vares-elokuvaa, Pahan suudelma sekä Törhösen ohjaamat Huhtikuun tytöt ja Sukkanauhakäärme. Vuonna 2012 ilmestyivät vielä Engströmin ohjaama Kaidan tien kulkijat sekä Törhösen ohjaamat Uhkapelimerkki ja Pimeyden tango.
Uusien Varesten kuvaukset tehtiin Turussa 20. huhtikuuta – 26. lokakuuta 2010. Kaidan tien kulkijat sijoittuu suurimmaksi osin Pohjanmaalle mutta on kuvattu Turkuun kuuluvalla Paattisilla sekä Liedon kunnassa.
Pahan suudelman jälkeen ilmestyneet Varekset eivät olleet kaupallisesti yhtä menestyneitä kuin edeltäjänsä. Niiden katsojaluvut jäivät sadantuhannen alle. Elokuvia pidettiin heikkolaatuisina ja tuotantoja kiirehdittyinä. Esimerkiksi ohjaaja Törhönen joutui työskentelemään kovan paineen alla, sillä hänen piti kuvata neljä kokonaista elokuvaa vain 60 päivän aikana.
Vuonna 2013 Solar Films ilmoitti tuottavansa taas kuusi uutta Vares-elokuvaa, jotka ilmestyisivät elokuvateattereissa vuosien 2015–2017 aikana. Myöhemmin tilanne muuttui ja vuoden 2014 kesällä kuvattiinkin vain yksi Vares-elokuva aiottujen kuuden sijaan.
Tammikuussa 2015 ilmestyi Hannu Salosen ohjaama Vares-elokuva Sheriffi, jonka pääosassa nähtiin jälleen Reini. Elokuvan ohjannut Salonen päätti luopua Reinin aiempien elokuvien naturalistisesta, skandinaavisesta tyylistä ja tehdä elokuvastaan vahvasti fiktiivisen kunnianosoituksen Aleksi Mäkelän ohjaamalle V2:lle. Hänen mielestään aiemmat Reinin pääosittamat Vares-elokuvat eivät edustaneet Reijo Mäen kirjojen maailmaa. Sheriffi sai teattereissa 110 013 katsojaa.
Elokuvat > Tulevaisuus

Syyskuussa 2023 tiedotettiin, että Solar Films aikoo tuottaa MTV:lle kuusiosaisen tv-sarjan Vareksesta. Vareksen roolissa nähdään Leo Sjöman ja sarjan ohjaa Tuukka Temonen. Huhtikuussa 2024 uutisoitiin, että kymmenes Vares-elokuva Vares X julkaistaan syyskuussa. Episodi-lehden tietojen mukaan samoin voimin tehtävä kuusiosainen tv-sarja on myös edelleen työn alla.
Andri Lunin

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Andri Oleksijovytš Lunin
Syntymäaika: 11. helmikuuta 1999 (ikä 26)
Syntymäpaikka: Krasnohrad, Harkovan alue, Ukraina
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 191 cm
Seura
Seura: Real Madrid
Pelinumero: 13
Junioriseurat
2012–2015: Metalist Harkova
2015–2016: Dnipro
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2017 | Dnipro | 22 | (0) |
| 2017–2018 | Zorja Luhansk | 29 | (0) |
| 2018– | Real Madrid | 30 | (0) |
| 2018–2019 | → Leganés | 5 | (0) |
| 2019–2020 | → Real Valladolid | 0 | (0) |
| 2020 | → Oviedo | 20 | (0) |
Maajoukkue
| 2018– | Ukraina | 13 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. syyskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. syyskuuta 2024.
Andri Oleksijovytš Lunin (ukr. Андрій Олексійович Лунін; s. 11. helmikuuta 1999 Krasnohrad, Harkovan alue) on ukrainalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa espanjalaista Real Madridia.
Lunin edusti kotimaansa pääsarjassa Dniproa kaudella 2016–2017 ja Zorja Luhanskia kaudella 2017–2018. Hän siirtyi kesällä 2018 espanjalaisseura Real Madridiin. Hän aloitti Espanjan liigauransa lainalla Leganésin joukkueessa ja pelasi viisi pääsarjaottelua kaudella 2018–2019. Toisessa lainaseurassaan Real Valladolidissa hän pääsi pelaamaan vain kaksi cup-ottelua, mutta kauden 2019–2020 jälkipuoliskolla hän pelasi 20 ottelua toisella sarjatasolla Real Oviedon joukkueessa. Seuraavalla kaudella hän pääsi pelaamaan Real Madridissa vain yhden Espanjan cupin ottelun. Kaudella 2021–2022 hän pääsi kentälle kahdessa ja seuraavalla kaudella seitsemässä La Ligan ottelussa. Hän pelasi Realin joukkueessa helmikuussa 2023 sen voittaessa seurajoukkueiden maailmanmestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi tuolla kaudella kaksi ottelua. Kaudella 2023–2024 Lunin pelasi Realin voittamassa La Ligassa 21 ottelua, kun maalivahdeista sekä Thibaut Courtois että Kepa Arrizabalaga olivat loukkaantuneina. Lunin päästi noissa otteluissa 17 maalia ja pelasi kymmenen nollapeliä. Hän pelasi Mestarien liigassa kahdeksan ottelua mutta jäi voitokkaassa loppuottelussa varamaalivahdiksi.
Lunin on pelannut monissa Ukrainan nuorten maajoukkueissa. Hän oli ykkösmaalivahtina voittamassa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutta 2019. Hän pelasi Ukrainan miesten maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018. Hän on kesäkuun 2024 puoliväliin mennessä pelannut 12 miesten maaottelua, joista kolme on kuulunut Kansojen liigaan ja kaksi maaliskuussa 2024 pelattuihin EM-jatkokarsintoihin.
Brianna Decker

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Brianna Decker Wisconsin Badgersin pelaajana 2013. |  Brianna Decker Wisconsin Badgersin pelaajana 2013. |  Brianna Decker Wisconsin Badgersin pelaajana 2013. |  |
Maa:  Yhdysvallat
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 |  |  |
|  Hopeaa | Sotši 2014 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sveitsi 2011 |  |  |
|  Kultaa | Kanada 2013 |  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 2015 |  |  |
|  Kultaa | Kanada 2016 |  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2017 |  |  |
|  Kultaa | Suomi 2019 |  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2012 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2021 |  |  |
Brianna Decker (s. 13. toukokuuta 1991 Dousman, Wisconsin) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM-kilpailuissa kuusi kultaa ja kaksi hopeaa. Seuratasolla hän edustaa NWHL-seura Boston Pridea.
Decker on Yhdysvaltain maajoukkueessa voittanut olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 sekä olympiahopeaa Sotšissa 2014. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2011, 2013, 2015, 2016, 2017 ja 2019 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuonna 2012. MM-kilpailuissa 2017 hänet valittiin kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja parhaaksi hyökkääjäksi. MM-kilpailuissa 2013 ja 2015 hänet nimettiin kisojen tähdistökentälliseen. Hän oli joukkueen varakapteeni MM-kilpailuissa 2015 ja olympialaisissa 2018.
Decker on edustanut Wisconsinin yliopistoa vuosina 2009–2013, Boston Bladesiä 2014–2015 sekä Boston Pridea vuodesta 2015. Hänet valittiin NWHL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi 2016 ja 2017.
Amanda Pelkey

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Amanda Pelkey |  Amanda Pelkey |  Amanda Pelkey |  |
Maa:  Yhdysvallat
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 2016 |  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2017 |  |  |
Amanda Pelkey (s. 29. toukokuuta 1993 Montpelier, Vermont) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on voittanut yhden olympiakullan sekä kaksi maailmanmestaruutta. Seuratasolla hän edustaa NWHL-seura Boston Pridea.
Pelkey on Yhdysvaltain maajoukkueessa voittanut olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 sekä maailmanmestaruuden vuosina 2016 ja 2017. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 2009 ja 2011 sekä hopeaa vuonna 2010.
Pelkey on edustanut Vermontin yliopistoa vuosina 2011–2015 sekä Boston Pridea vuodesta 2015.
Jethro Rostedt

| Jethro Rostedt |
| --- | --- |
 Jethro Rostedt huhtikuussa 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1976 (ikä 48) Turku
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kiinteistönvälittäjä, liikemies, poliitikko
Siviilisääty:  naimisissa
Muut tiedot
Lempinimet:  Jeti
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jethro Juuso Rostedt (s. 17. maaliskuuta 1976 Turku) on suomalainen kiinteistönvälittäjä, liikemies ja entinen Turun kaupunginvaltuutettu. Hän on ollut mukana useissa televisio-ohjelmissa, joista ensimmäinen oli tosi-tv-ohjelma Diili syksyllä 2009.
Rostedt asettui ehdolle vuoden 2017 kuntavaaleihin ja pääsi Turun kaupunginvaltuustoon. Hän edusti siellä kokoomusta elokuuhun 2018 asti, jolloin hän siirtyi Liike Nyt -liikkeen edustajaksi, mutta on pyytänyt marraskuussa 2022 eroa valtuustosta, koska muuttaa pois Turusta. Hän oli puolueensa ehdokas Turun pormestariksi kevään 2021 kuntavaaleissa. Rostedt on Liike Nytin Turun paikallisyhdistyksen puheenjohtaja.
Ura

Rostedt on sanonut olevansa ”synnynnäinen kauppamies”, esimerkiksi partiolaisena hän myi adventtikalentereita enemmän kuin muut pojat yhteensä. Teini-ikäisenä hän myi myös äitinsä Oriflame-tuotteita. Työuransa hän aloitti lääke-edustajana. Vuonna 1998 hän tutustui Aninkaisten shakkikerhossa Aninkaisten kiinteistövälityksen toimitusjohtajaan, joka kertoi avoinna olevasta myyjän paikasta. Rostedt kouluttautui alalle ja osti yrityksen kuusi vuotta myöhemmin ja oli mukana Aninkaisten Kiinteistönvälityksen toiminnassa 2021 saakka. Rostedt on laillistettu kiinteistönvälittäjä ja julkinen kaupanvahvistaja.
Rostedt toimi myös ravintolayrittäjänä, mutta hänen Green Farm -niminen yhtiönsä haettiin konkurssiin elokuussa 2022. Yhtiöllä oli Turussa Yökerho Studio -niminen ravintola, joka aloitti helmikuussa 2019 ja lopetti toimintansa kesäkuussa 2022.
Rostedt perusti YouTube-kanavan JethroTube toukokuussa 2023, jonne hän lataa säännöllisesti enimmäkseen matkavideoita. Vuonna 2025 JethroTubella oli yli 26 tuhatta tilaajaa ja videoilla miljoonia katselukertoja. Lisäksi Rostedt on aktiivinen muilla sosiaalisen median alustoilla, kuten Instagramissa ja X:ssä.
Rikossyytteet

Rostedtia syytetään lukuisista rikoksista Varsinais-Suomen käräjäoikeudessa. Lehtitietojen mukaan Rostedt on saanut helmikuussa 2024 syytteet kolmesta törkeästä veropetoksesta ja yhdestä perusmuotoisesta veropetoksesta. Asianomistajana on Verohallinto. Epäillyt rikokset ovat tapahtuneet Turussa vuosien 2016 ja 2020 välisenä aikana. Oikeusistunnon alkamisaikaa ei ole vielä päätetty.
Tv-ohjelmat

Rostedt osallistui vuonna 2009 television Diili-tositelevisiosarjaan. Hän alkoi saada heti toisesta jaksosta lähtien mediahuomiota ja ihailijat lähestyivät häntä sähköpostitse ja kirjeitse. Rostedt sijoittui kilpailussa kolmanneksi.
Kesällä 2010 Rostedt osallistui Neljän tähden illallinen -sarjan ensimmäiselle tuotantokaudelle ja syksyllä Tanssii tähtien kanssa -sarjan viidennelle tuotantokaudelle. Keväällä 2011 hän esiintyi Keksijätehdas-ohjelman tuomaristossa. Syksyllä 2011 hän juonsi Mieletön maailma -ohjelmaa. Keväällä 2012 Rostedt oli hypnotisoitavana vieraana Mitä tuli tehtyä -sarjan 1. tuotantokaudella. Vuonna 2012 Rostedt esiintyi myös Yleisradion Elämä pelissä -televisiosarjassa, jossa julkisuuden henkilöt pyrkivät parantamaan elämänlaatuaan.
Vuonna 2014 Rostedt alkoi esiintyä Myyntimies Jethro -televisio-ohjelmassa, joka seuraa hänen elämäänsä kiinteistövälittäjänä ja kotioloissa. Vuoden 2015 syksyllä Nelosella alkoi uusi sarja Kauppaneuvos Jethro ja maaliskuussa 2016 TV5-kanavalla sarja Myyntimies Jethro matkoilla.
Rostedt toimi vuosina 2018–2019 juontajana television visailuohjelmassa Onnenpyörä. Vuonna 2020 hän juonsi Hjallis Harkimon kanssa keskusteluohjelmaa nimeltään Lisää löylyä, Hjallis ja Jethro!. Lisäksi hän on tehnyt dokumentteja Discovery+-palveluun.
Jethro vieraili myös komediasarjan Justimus esittää: Duo kolmannen kauden kolmannessa jaksossa Miljonäärit omana itsenään. Jaksossa päähenkilöt vievät hänen veneensä.
Yksityiselämä

Rostedt on ollut naimisissa 20-vuotiaasta asti. Hänen vaimonsa Henna työskentelee Aninkaisten reskontranhoitajana. Pariskunnalla on kolme lasta. Rostedt harrastaa šakkia, jonka aloitti seitsemänvuotiaana. Hän pitää parhaana šakkisaavutuksenaan joukkuekilpailun SM-pronssia 1990-luvun lopulla.
Kirjat

Raha ratkaisee: 101 vinkkiä menestykseen.  Helsinki:  WSOY, 2017.  ISBN 978-951-0-42532-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jethro Rostedt Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Pirkan Hiihto

Pirkan Hiihto on laturetki, joka hiihdetään vuosittain maaliskuun ensimmäisenä sunnuntaina Kankaanpään Niinisalosta Ylöjärven Teivoon. Pirkan Hiihdon pituus on 90 kilometriä. Pirkan Hiihdon järjestää Pirkan Hiihto ry.
Historia

Pirkan Hiihdon ovat ideoineet Erkki Palolampi ja Lauri Pihkala, ja ensimmäinen Pirkan Hiihto hiihdettiin 6. maaliskuuta 1955 jolloin maalin saavutti 381 hiihtäjää. Pirkan Hiihdon osallistujamäärä on 2000-luvun lopulla ollut kahdentuhannen ja kolmentuhannen välillä. Suurimmat osallistujamäärät saavutettiin 1980-luvun alussa, jolloin päästiin yli viiteentuhanteen hiihtäjään.
Pirkan Hiihdon maali sijaitsi ainakin vuoteen 1975 saakka Lamminpään urheilukentällä. Teivon raviradan valmistuttua maalipaikka siirrettiin nykyiselle paikalle.
Lumipulan vuoksi kilpailu on jouduttu lyhentämään 70 kilometriin vuonna 1990 ja perumaan kokonaan vuosina 2014 , 2017 , 2020  ja 2025. Vuoden 2021 hiihto peruttiin koronavirustilanteen vuoksi.
Reitti

Pirkan Hiihdon reitti seurailee Pohjankankaan harjumaisemia Niinisalosta Kuninkaanlähteen, Jämin, Varppeen ja Vatulan kautta Hämeenkyrön lentokentälle, jossa on reitin puoliväli. Lentokentältä reitti jatkuu Kyröskosken, Lintuharjun, Rokkakosken, Pentinmaan ja Julkujärven kautta Teivon raviradalle, jossa on maali. Mainituissa paikoilla on järjestetty huolto. Reitin alkuosa on profiililtaan melko tasainen, vaativimmat nousut ovat Kyröskosken jälkeen ja Rokkakoskella, jossa nousua tulee 85 metriä kolmen kilometrin matkalla.
Pirkanhiihtopäivänä on mahdollista hiihtää Retki-Pirkka 52 km (p/v) Niinisalosta Kyröskoskelle ja Puoli-Pirkka 45 km (p/v) Hämeenkyrön lentokentältä Teivoon. Retki-Pirkan maasto on Puoli-Pirkan maastoa helpompaa vähäisempien korkeuserojen vuoksi. Molemmat hiihdot hiihdetään Pirkan Hiihdon reittiä pitkin.
Reppuhiihto on Pirkan Hiihdon suoritus, joka hiihdetään Pirkan Hiihdosta seuraavana lauantaina Pirkan Hiihdon reittiä pitkin. Reppuhiihdossa ei ole ajanottoa eikä huoltoa muualla kuin Kyröskoskella.
Voittajia

Voittajien listalta löytyy muun muassa Veikko Hakulinen yleisestä sarjasta vuonna 1966.
Eniten vuosina 1973–1988 hiihdetyn kilpasarjan voittoja on Pentti Tornilla, joka voitti kisan neljästi vuosina 1982–1985.
Eniten Pirkan Hiihdon voittoja on Pekka Virtakoivulla. Hän voitti kilpasarjan vuosina 1987–1988 (kilpasarja lopetettiin vuonna 1989 ja yhdistettiin yleiseen sarjaan), ikämiessarjan (p) vuosina 1990–1998 sekä veteraanisarjan (p) vuosina 1999–2004.
Naisten sarja on hiihdetty vuodesta 1973 lähtien, ja sen on voittanut Orvokki Pajunen kuudesti ja Sisko Kainulainen viidesti.
Aiheesta muualla

Pirkan Kierros (Arkistoitu – Internet Archive)
Pirkan Hiihto