stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peltier-elementti
Toimintaperiaate

Johtimessa, jossa ei ole ulkoista vaikutusta, varauksenkantajat liikkuvat satunnaisesti. Lämpötilan vaihteluista johtuen joillakin varauksenkantajilla on korkeampi kineettinen energia ja joillain varauksenkantajilla pienempi liike-energia kuin varauksenkuljettajien keskimääräinen kineettinen energia. Niin kauan kuin kennon päät ovat samassa lämpötilassa ja niihin ei kohdistu sähköjännitettä, varauksenkuljettajien liike lasketaan keskiarvoksi ja keskimääräinen sähkövirta johtimessa on 0. Virta syntyy, kun kennoon syötetään jännite ( Ohmin laki ) tai syntyy lämpötilaero (Seebeck-ilmiö).
Korkeamman kemiallisen potentiaalin loppupäässä varauksenkuljettajien pitoisuus kasvaa korkeammilla energiatasoilla. Energian kasvaessa osa elementin varauksenkuljettajista siirtyy alueille, joilla varauksenkuljettajien pitoisuus on alhaisempi vastaavalla energiatasolla. Osa liikkuvien varauksenkuljettajien energiasta haihtuu viereisiin varauksenkuljettajiin. Korkean energiatason tyhjät tilat täyttyvät uusilla hiukkasilla, jotka ovat saaneet energiaa. Varauksenkuljettajat siirtyvät materiaalissa matalamman kemiallisen potentiaalin alueille.
Jos kennon päihin ei syötetä jännitettä (yhtenäinen kemiallinen potentiaali), mutta kennon päät ovat eri lämpötiloissa, niin varauksenkuljettajien energia on korkeampi lämpimämmässä päässä. Alkuaineen lämpimämmässä päässä korkeammat energiatasot ovat tiheämmin asuttuja, ja matalammilla energiatasoilla populaatio on harvempi kuin alkuaineen viileämmässä päässä. Varauksen kantajat, joilla on korkeampi energia, ajautuvat kennon viileämpään päähän, mikä myötävaikuttaa entropian kasvuun. Entropiaa lisää myös alhaisemman energian varauksenkantajien liikkuminen elementin lämpimämpään päähän. Koska korkeamman ja pienemmän energian varauksenkuljettajien liikkeet tapahtuvat vastakkaisiin suuntiin toistensa suhteen, poikkeaa kokonaisvirta nollasta vain, jos varauksenkuljettajien ajautuminen on nopeampaa yhteen suuntaan. Täysi virta näytetään  \mathbf {J} =\sigma S{\boldsymbol {\nabla }}T, jossa lämpösähköinen kerroin  \sigma S luonnehtii eron johtavuudessa suurienergisille ja matalaenergiaisille varauksenkantajille. Riippuen varauksenkuljettajien energiasta, niiden nopeuksista, niiden sironnasta materiaalissa, energiatasojen tiheydestä populaatiossa tai kaikesta yhdessä, ne voivat vaihdella.
Ilmiötä, jossa lämpötilaero aiheuttaa sähköjännitteen, kutsutaan Seebeck-ilmiöksi. Jos vapailla varauksenkantajilla on positiivinen varaus (P-tyyppinen puolijohde), niin positiivinen varaus kerääntyy kennon kylmälle puolelle, joka saa siten positiivisen potentiaalin. Jos vapaat varauksenkantajat ovat negatiivisia (N-tyyppinen puolijohde), kennon kylmä puoli saa negatiivisen potentiaalin. Seebeck-ilmiöstä johtuva sähköjännite  U ilmenee näin:
missä  \Delta T on lämpötilaero ja  \alpha  on Seebeckin kerroin.
Lämpösähköinen generaattori

Kytkemällä sähköisesti N- ja P-tyyppisten puolijohteiden kuumat päät ja lisäämällä kuormitusta kylmien päiden väliin, piiriin syntyy sähkövirtaa Seebeck-ilmiön vaikutuksesta. Lämpötilan ero aiheuttaa sähköjännitteen, ja lämmön liike mahdollistaa sähkövirran syntymisen.
Termosähköinen generaattori on jännitelähde, jonka sisäinen resistanssi johtuu lämpösähköisen materiaalin resistanssista. Ohmin lain mukaan (  U=IR ) jännitelähteen sisäisen resistanssin vuoksi kuormitettu jännite on pienempi kuin avoimen piirin jännite. Hyötysuhde on suurin, kun kuorman resistanssi vastaa jännitelähteen sisäistä vastusta.
Lämpösähköinen generaattori > Sähköjännite

Sähköjännite kuormituksen aikana ilmenee muodossa:
missä  U on kuormitettu jännite,  I on ampeeri,  R_{TE} on generaattorin sisäinen vastus,  \alpha  on Seebeckin kerroin ja  \Delta T on lämpötilaero.
Lämpösähköinen generaattori > Sisäinen vastus

Termosähköisen elementin vastus  R_{i} riippuu kennon resistiivisuudesta  \rho _{i}, pituus  l ja poikkileikkausala  A_{i} :
Lämpösähköinen generaattori > Tehoa

Yhteys  P=U^{2}/R tämän perusteella lämpösähkögeneraattorin teho ilmaistaan seuraavasti:
missä  A_{TE} on lämpösähköisten elementtien kokonaispinta-ala.
Lämpösähköinen generaattori > Tehokkuus

Generaattorin hyötysuhde ei riipu pelkästään tehosta, vaan myös syöttölämmöstä laitteen kuumalla puolella. Syöttölämpö kulutetaan lämpösähköisen prosessin aikana (Peltier-ilmiö), mutta osa lämmöstä hajaantuu generaattorin lämmönjohtavuuden vuoksi ( Fourier'n laki ) ja osa kuluu itse generaattorin resistiivisen lämmön vapautumisen voittamiseksi. Lämpösähköisten materiaalien lämmönjohtavuudesta johtuen osa lämmöstä vuotaa lämpimämmältä puolelta kylmemmälle puolelle, mikä alentaa lämpösähkögeneraattorin hyötysuhdetta.
Termosähköisestä materiaalista johtuvaa hyötysuhdetta kuvaa lämpökoneen hyötysuhde ja sähköterminen hyötysuhde. Lämpömoottorin tehokkuutta rajoittaa Carnot-syklin tehokkuus. Sähköterminen hyötysuhde riippuu Seebeck-kertoimesta, lämpösähköisen materiaalin sähkö- ja lämmönjohtavuudesta. Pienellä lämpötilaerolla suurin hyötysuhde ilmenee seuraavasti:
missä  \rho  on sähkövastus,  \kappa  lämmönjohtokyky,  zT lämpösähköinen hyötysuhde ja  {\frac {\Delta T}{T_{h}}} on lämpömoottorin hyötysuhde.
Lämpösähköinen generaattori > Sovellukset

Seebeck-ilmiön ansiosta Peltier-elementtejä voidaan käyttää sähköntuottajina. Elementti toimii kuten lämpövoimakone, mutta siinä ei ole liikkuvia osia ja se on helpompi pienentää. Peltier-elementti on kuitenkin kalliimpi ja tehottomampi kuin tyypillinen lämpövoimakone.
Peltier-elementtejä käytetään voimalaitoksissa hukkalämmön muuntamiseen sähköksi ja autojen polttoainetehokkuuden lisäämiseen. Lämpösähköisiä generaattoreita käytetään avaruusluotaimissa muuttamaan radioaktiivisten isotooppien hajoamisesta vapautuvaa lämpöenergiaa sähköenergiaksi.
Ihmiskeho tuottaa 116 W istuessaan paikallaan, joka riittää LED-lampun tai kannettavan tietokoneen virtalähteeksi. Lämpösähköisiä generaattoreita käytetään myös sähköstimulaattoreiden (esim. sydämentahdistimien ) ja keinoelinten virtalähteenä.
Mikroprosessorien transistoritiheyden kasvaessa myös pintayksikköä kohti vapautuva lämpöenergia kasvaa, josta osa voidaan muuntaa takaisin sähköenergiaksi.
Peltier-jäähdytys

Soveltamalla ulkoista sähköpotentiaalia Peltier-elementtiin voidaan ohjata varauksenkuljettajien liikettä ja pakottaa lämpö siirtymään puolelta toiselle. Mitä enemmän lämpöä Peltier-jäähdytin joutuu haihduttamaan, sitä tehottomampi se on, koska lisääntynyt virrankulutus aiheuttaa myös enemmän lämpöä itse elementin sisällä. Peltier-elementin lämpimämmälle puolelle suunnattu lämmön määrä  Q on verrannollinen virtaan  I :
missä  P on Peltier-kerroin. Peltier-kerroin riippuu lämpötilasta ja kennon koostumuksesta.
Lämpösähköinen jäähdytys on noin 4 kertaa vähemmän tehokas (10-15 % ihanteellisen Carnot-syklin tehokkuudesta) kuin perinteisen puristussyklisen lämpövoimakoneen jäähdytys (40-60 % ihanteellisen Carnot-syklin tehokkuudesta).
Edut
Liikkuvia osia ei ole.
Freonia ei tarvita.
Mahdollistaa lämpötilan säätelyn asteen murto-osan tarkkuudella.
Muoto ja mitat tarpeen mukaan.
Pitkä käyttöikä (yli 100 000 tuntia).
Ohjataan jännitteellä tai virralla.
Haitat
Erotettava lämpövirta on rajoitettu.
Vähemmän tehokas kuin höyryn nesteytysjäähdytys.
Peltier-jäähdytys > Tehokkuus

Termosähköisten jäähdyttimien tehokkuutta verrataan syntyneeseen enimmäislämpötilaeroon. Syntyvä suurin lämpötilaero riippuu lämpösähköisestä hyötysuhteesta seuraavasti:
missä  T_{s} on alustan lämpötila ja  T_{c} on jäähdytettävän pään lämpötila.
Rakentaminen

Peltier-elementti koostuu N- ja P-tyypin puolijohteista, joilla on eri elektronitiheydet ja jotka on liitetty toisiinsa. Puolijohteet ovat termisesti ristiinkytkettyinä ja kosketuksissa lämpöjohdinlevyn kanssa kahdelta puolelta. Sähköisesti puolijohteet on kytketty sarjaan. Kun puolijohteiden sähkökontakteihin kytketään jännite, puolijohteiden läpi kulkee tasavirta, joka aiheuttaa lämpötilaeron kahden jäähdytyslevyn välille. Kylmä puoli imee lämpöä ja siirtää sen kuumalle puolelle, johon jäähdytin on yleensä kytketty.
Jäähdytyskapasiteetin lisäämiseksi muodostetaan monikerroksisia jäähdytyslaitteita pinoamalla päällekkäin elementtejä, joiden jäähdytysteho on verrannollinen toisiinsa kytkettyjen elementtien lukumäärään.
Rakentaminen > Materiaalit

Materiaalilla, jolla on korkea lämpösähköinen tehokerroin, tulee olla korkea lämpösähköinen hyötysuhde  zT, niillä on korkea Seebeck-kerroin (puolijohteet tai eristeet, joissa varauksenkantajat ovat tyhjentyneet) ja ne ovat hyvä sähköjohdin (metallit, joissa varauksenkantajia on paljon). Suuren Seebeckin kokonaisvaikutuksen saavuttamiseksi materiaalin tulisi sisältää vain yhden tyyppisiä varauksenkuljettajia. Sekä N- että P-tyypin johtavuuden käyttö aiheuttaa päinvastaisia Seebeck-ilmiöitä ja alhaisen lämpötehon . Hyvien lämpösähköisten materiaalien katsotaan olevan voimakkaasti seostettuja puolijohteita, joiden varauksenkantajapitoisuudet ovat alueella (1019–1021)/cm3 .
Riittävän leveällä puskurivyöhykkeellä on mahdollista erottaa N- ja P-tyypin kantajat toisistaan, jotta saadaan materiaalia, jossa on samantyyppisiä kantajia. Puskurivyöhykkeen on kuitenkin oltava riittävän kapea, jotta varmistetaan varauksenkuljettajien suuri liikkuvuus ja siten hyvä sähkönjohtavuus.
Hyvä lämpösähköinen materiaali on myös huono lämmönjohdin. Sekä fononit että kiderakenteessa etenevät elektronit tai reiät vaikuttavat lämmönjohtavuuteen. Lämmönjohtavuutta voidaan vähentää häiritsemällä rakenteellista järjestystä, lisäämällä raskaita atomeja, luomalla atomiklustereita ja käyttämällä suuria yksikkösoluja sisältäviä materiaaleja.
Lämpösähköisten materiaalien ominaisuudet:
puolijohteet kapealla kaistavälillä (jotta niitä voidaan käyttää huoneenlämmössä)
raskaat elementit (hyvä varausten liikkuvuus, alhainen lämmönjohtavuus )
suuri yksikkösolu, jolla on monimutkainen rakenne
vahvasti anisotrooppinen tai vahvasti symmetrinen
monimutkainen koostumus
Lämpösähköisinä puolijohteina käytetään vismuttitelluridia, lyijytelluridia, pii-germaniumia sekä vismutin ja antimonin seoksia. Yllä mainituista vismuttitelluridi on yleisin.
Integroidut Peltier-elementit

Mikro-ohjainten toiminnan aikana syntyy korkeamman lämpötilan alueita, ja lämpötilasta riippuvaisten vuotovirtojen vuoksi mikro -ohjainten virrankulutus kasvaa. Jäähdytyslevyjen ja jäähdytyselementtien integrointi voi auttaa vähentämään mikro-ohjaimen virrankulutusta. On mahdollista jäähdyttää mikrokontrollerin koko pinta tai integroitujen Peltier-elementtien avulla tiettyjä mikrokontrollerin alueita. Jäähdyttämällä vain kuumimmat alueet voidaan välttää mikropiirin viileämpien alueiden alijäähdytys ja säästää jäähdytykseen käytettyä sähköenergiaa.
Poikittaissuuntaisissa Peltier-elementeissä p- ja n-puolijohteet pinotaan päällekkäin. Sen takia, että kuuma ja kylmä puoli voidaan tuoda hyvin lähelle toisiaan (jopa  \approx 2-5\mu m ) ja koska elementti voidaan luoda suurella poikkileikkausalalla, on mahdollista siirtää suuria lämpömääriä nopeasti. Poikittaisten elementtien hyvän lämmönjohtavuuden vuoksi ne ovat kuitenkin hyvin herkkiä ympäristön lämpötilan vaihteluille, eivätkä ne sovellu lämpötilan vakauttamiseen. Sähkökontaktien sijoittelussa on otettava huomioon myös niiden lämmönjohtavuus, joka voi heikentää merkittävästi elementin tehokkuutta.
Sivusuunnassa olevissa Peltier-elementeissä sähkövirta ja lämpö kulkevat vain yhtä reittiä elementin kylmältä puolelta kuumalle puolelle. Pitkittäisiin elementteihin verrattuna sivuttaiset elementit tarjoavat näin ollen vakaamman ja ennustettavamman lämpötilaeron kuuman ja kylmän puolen välillä. Sivuttaiset elementit ovat myös vähemmän lämpöä johtavia, joten ne ovat vähemmän herkkiä ympäristön lämpötilan vaihteluille. Kylmää ja kuumaa puolta ei kuitenkaan voida tuoda niin lähelle toisiaan kuin pitkittäisissä elementeissä, joten sivuttaisissa elementeissä sivujen välinen sähkövastus on suurempi. Suuremman sähkövastuksen vuoksi siirrettävän lämmön määrä on rajallinen. Jäähdytystehoa on mahdollista lisätä myös pinoamalla päällekkäisiä Peltier-elementtejä peräkkäin, mutta tämä tekee valmistusprosessista epäkäytännöllisen.
Mikrosiruihin integroituja Peltier-elementtejä käytetään kastepisteantureissa, optisissa antureissa lämpötilan stabilointiin ja tukijännitelähteissä säteilyantureille.
Integroidut Peltier-elementit > Lateraalisen termoparin valmistusvaiheet

Yksi monista mahdollisista valmistusmenetelmistä sivuttaisille Peltier-elementeille.
Nitriittisaostuminen. Piinitridikerros kerrostetaan piidioksidipuolijohdekiekon molemmille puolille kemiallisella höyrypinnoituksella . Päällimmäinen piinitridikerros on välttämätön alkalisen etsausprosessin pysäyttämiseksi. Alempaa piinitridikerrosta käytetään etsausmaskina.
Monikiteisen pii-germaniumkerroksen kasvattaminen. Lämpösähköisen materiaalin  >{\text{polySi}}_{0,7}>{\text{Ge}}_{0,3} kasvattaminen suoraan piinitridipinnalle on vaikeaa (piinitridipinnoituksessa käytettävien klooriyhdisteiden vuoksi). Piinitridi levitetään pinnalle kemiallisella höyrypinnoituksella  polySi tumakerros, jolla tapahtuu epitaksiaalista kasvua  {\text{polySi}}_{0,7}>{\text{Ge}}_{0,3} . Termosähköinen materiaali seostetaan ja leikataan anisotrooppisella plasmaetsauksella .
Oksidin laskeuma. Tetraetyyliortosilikaattia (TEOS) käytetään piidioksidin kemiallisessa höyrypinnoituksessa.
Hehkutus. Piidioksidipinnoituksen jälkeen puolijohdekiekko hehkutetaan monikiteisen pii-germaniumin uudelleenkiteyttämiseksi. Hehkutus auttaa aktivoimaan seostettuja atomeja, vähentämään mekaanisia rasituksia lämpösähköisessä materiaalissa ja lisäämään piidioksidikerroksen tiheyttä.
Metallisointi. Ionietsaus luo piidioksidiin reikiä sähköisiä koskettimia varten.  {\text{Al}}_{0.99}{\text{Si}}_{0.01} levitetään puolijohdekiekolle, joka sitten leikataan ionisyövytyksellä.
Läpäisevä etsaus. Ensin kaliumhydroksidi syövytetään puolijohdekiekon läpi ylimpään piinitridikerrokseen. Kalvo leikataan sitten käyttämällä reaktiivista ionisyövytystä (eng. k. RIE ).
Aiheesta muualla

Peltier-elementit, Tellurex (Arkistoitu – Internet Archive)
Caltechin materiaalitiede - lämpösähkö (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: et:Peltier' element
Peltier-elementit on merkitty merkinnällä, joka kuvaa sisällä olevien puolijohdeparien lukumäärää ja toimintaympäristön olosuhteita
Varauksenkuljettajien liike Seebeck-ilmiön vuoksi
Peltier-elementti lämpösähköisenä generaattorina
Peltier-elementti lämpösähköisenä jäähdyttimenä tai lämmittimenä
Peltier-solun sisäinen rakenne
Erilaisten materiaalien lämpösähköiset ominaisuudet. Seebeckin kerroin esitetään absoluuttisena arvona. Varauksenkuljettajien pitoisuus on logaritmisella asteikolla
Poikittainen Peltier-elementti
Lateraalinen Peltier-elementti
Käännös suomeksi
Managua (departementti)

Managua on departementti Nicaraguan länsiosassa. Sen pinta-ala on 3 465 km². Vuonna 2023 departementin asukasluvuksi arvioitiin noin 1,6 miljoonaa. Departementissa on kymmenen kuntaa: San Judas, Cuidad Sandino, El Crucero, Managua, Mateare, San Francisco Libre, San Rafael del Sur, Ticuantepe, Tipitapa ja Villa Carlos Fonseca.
Maan pääkaupunki Managua sijaitsee tämän departementin alueella. Noin  20 km siitä pohjoiseen Chiltepen niemimaa pistää Managuajärveen. Sielllä on laguuneita ja hiekkarantoja ja se on suosittu matkailukohde. Departementissa on myös monia luonnonsuojelualueita.
Wixarikat

Wixarikanainen
Wixarikojen käsityötaito on yhä voimissaan

Wixarikat eli huicholit ovat Meksikossa, Sierra Madren vuoristossa elävä alkuperäiskansa, joiden kulttuurissa vuosisatoja vanhat uskomukset ja perinteet ovat säilyneet elävinä. Perinteinen elämäntapa kohtaa kuitenkin ongelmia nykymaailmassa, ja wixarikat ovatkin joutuneet monenlaisiin konflikteihin muun muassa maanomistukseen liittyvissä kysymyksissä Meksikon valtion kanssa. lähde?
Suomi tekee kehitysyhteistyötä wixarikojen parissa. lähde?
Aiheesta muualla

Turun yliopiston ylioppilaskunnan wixarika-hanke (Arkistoitu – Internet Archive)
Wixarikat tupakkapelloilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wixarikat Wikimedia Commonsissa
Pulcinella

Pulcinella
Pulcinella on tunnettu napolilainen commedia dell'arte -hahmo. Pulcinella on yksi suosituimmista improvisaatioteatterin hahmoista.
Hahmon keksijänä pidetään näyttelijä Silvio Fiorilloa. Fiorillon Pulcinella oli kyttyräselkäinen ja pukeutunut väljään valkoiseen ovenvartijan asuun. Päässä hänellä oli valkea hattu. Alun perin hahmolla oli viikset ja parta, mutta 1600-luvun lopulla Pulcinellalla oli jo sileäksi ajellut kasvot. Hahmolla on usein musta puolinaamio.Nimen alkuperä ja merkitys on epäselvä. Sen on väitetty olevan peräisin kanaa tai nokkaa merkitsevistä sanoista. Toinen vaihtoehto on, että taustalla on tuolloin muodikas sukunimi Pulcinello tai Polsinelli. Hahmona Pulcinella on laiska, ahne, alati nälkäinen, opportunistinen, häpeämätön ja puhelias sekä päähänpotkittu. Pulcinella kehittyi kuitenkin ajan myötä paljon, ja siitä tuli napolilaisuuden symboli, ovela riehakkuuden ruumiillistuma, taiturimainen miimikko ja laulaja.
Italialaiset teatteriseurueet matkustelivat eri puolille Eurooppaa ja toivat usein mukanaan myös nukkenäyttelijöitä. Ranskassa syntyi Pulcinellan ranskalainen muunnelma, Polichinelle. Pulcinella toimi sittemmin esikuvana myös Englannin  Punch and Judy -nukketeatteriesitysten räävittömälle päähenkilölle, Punch-nukelle.
Norsun muisti

| Norsun muisti> Elephants Can Remember.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Agatha Christie
Kieli:  englanti
Genre:  salapoliisiromaani
Kustantaja:  William Collins Sons and Co., Ltd., Lontoo
Julkaistu:  1972
Suomennos
Suomentaja:  Anna-Liisa Laine
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1973
Sivumäärä:  216
ISBN:  951-00-05748-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Norsun muisti on Agatha Christien suomennettu salapoliisiromaani vuodelta 1973. Kopio-oikeudet omisti tuolloin Agatha Christie Ltd.
Englanninkielinen alkuteos Elephants Can Remember on ilmestynyt vuonna 1972. Ensimmäiset julkaisijat olivat William Collins Sons and Co., Ltd., Lontoo ja Dodd, Mead and Co., New York.
uomennoksen on suoetanut Anna-Liisa Laine. Suomalainen kustantaja on Werner Söderström Osakeyhtiö.
Christien luomista vakiohahmoista mukana ovat Ariadne Oliver ja Hercule Poirot.
Kirjan tapahtumat ajoittuvat ilmestymisajankohtaan eli vuoteen 1972. Kirjassa tutkittava murhenäytelmä, avioparin oletettu kaksoisitsemurha, on tapahtunut vuonna 1960. Kirjan nimi tulee tarinasta, jonka mukaan intialainen norsu muisti vuosien eron jälkeen räätälin, joka oli kerran pistänyt sitä neulalla kärsään, ja kasteli miehen kärsässään olevalla vedellä. Oliverin ja Poirotin tulisi nyt löytää henkilöt, joilla on tutkittavan tapauksen suhteen yhtä hyvä muisti. Tarinan edetessä käy kuitenkin selväksi, että monet muistavat asioita, henkilöitä ja niiden välisiä yhteyksiä väärin ja toistavat tapauksesta liikkuneita huhupuheita.
Kirjan teemoja ovat myös adoptio, identtiset kaksoset, toisena henkilönä esiintyminen, lapsen kuolema ja lapseen kohdistuva väkivalta, mielenterveyden järkkyminen sekä unissakävely.
Aiheesta muualla

Norsun muisti, Kirjasampo
Oswulf

| Oswulf> Northumbrian kuningaskunta |
| --- | --- |
Valtakausi:  758–759
Edeltäjä:  Eadberht
Seuraaja:  Æthelwald Moll

Oswulf (k. 24. heinäkuuta  tai 25. heinäkuuta 759) oli Northumbrian kuningas 758–759. Oswulf oli kuningas Eadberhtin poika, ja hän seurasi isäänsä valtaistuimella, kun tämä vetäytyi luostariin vuonna 758. Oswulfin kuninkuus jäi lyhyeksi. Anglosaksien kronikan mukaan Oswulfin omat miehet tappoivat hänet heinäkuussa 759 lähellä Yorkia. Beda Venerabiliksen seuraajan mukaan surman takana olivat Oswulfin petolliset thegnit eli vasallit.
Jennings luonnontieteilijänä

| Jennings luonnontieteilijänä> Take Jennings, for Instance.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Anthony Buckeridge
Kieli:  englanti
Genre:  lasten- ja nuortenkirjallisuus
Julkaistu:  1958
Suomennos
Suomentaja:  Rauha Maria Lindström
Kustantaja:  Tammi, Helsinki
Julkaistu:  1969
Sivumäärä:  166
Sarja: Jennings-kirjat
Edeltävä:  Jenningsin päiväkirja
Seuraava:  Jenningsin hyvät päätökset
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jennings luonnontieteilijänä on Anthony Buckeridgen englanninkieliseen alkuteokseen Take Jennings, for Instance perustuva lasten- ja nuortenkirja. Teos on Jennings-kirjasarjan yhdeksäs julkaisu ja se sisältää 16 otsikoitua lukua.
Pihlajarinne

Pihlajarinne (ruots. Rönnebacka) on Järvenperän kaupunginosan läntinen puolisko keskisessä Espoossa, Kauniaisten luoteispuolella, joka koostuu omakoti- ja rivitaloista. Pihlajarinteen ja Järvenperän itäpuolen erottaa 1990-luvun alussa rakennettu, Kehä III:lle johtava Auroranportti-niminen tie. Pihlajarinteessä on päiväkoti, pieni pallokenttä, leikkialue lapsille ja paperinkeräyspiste.
Pihlajarinteen ja Järvenperän väliin on kehittynyt Auroranportti, johon on viime vuosinamilloin? rakennettu runsaasti uusia taloja. Auroranportin alueella Kehä III:n reunassa sijaitsee pieni teollisuusalue ja alueen ainoa kauppa, K-Supermarket Aurora.
Auroranpuistossa kasvaa paljon Espoon nimikkokasvia valkovuokkoa, joka on samalla myös Uudenmaan maakuntakukka.
Lippajärven ja Pihlajarinteen alueen postinumero on 02940.
Alquerque

Nappuloiden sijoitus pelin alussa.
Alquerque espanjalaisten antama nimi lautapelille, jonka toivat maahan keskiajalla arabit Lähi-idästä.Pelin alkuperä juontaa 3 000 vuoden takaiseen Egyptiin. Peli muistuttaa nykyistä tammea.
Erkki Salmi

Erkki Mikael Salmi' (kirjailijanimi Erkki-Mikael) (19. joulukuuta 1924 Viipuri – 14. syyskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, pakinoitsija ja kirjailija.
Salmi pääsi ylioppilaaksi 1945 ja oli toimittajana Helsingin Sanomissa 1946–1955. Tämän jälkeen hän toimi Yhteismainoksen johtajana 1955–1958 ja sitten Markkinointi Viherjuuren varatoimitusjohtajana.
Salmi kirjoitti 1950-luvun puolivälistä lähtien säännöllisesti pakinoita Apu-lehteen. Pakinoita julkaistiin myös useina kirjoina. Pakinoiden vakiohenkilöitä olivat Samuel Väsy ja Isaskar Keturi. Keturi on ammattihuijari, jonka elämäntehtävänä on ihmisten petkuttaminen sekä hyödyn saamiseksi että pelkän huvin vuoksi. Samuel Väsy taas on perheenisä, jolle elämä on tuonut tuplavahingon: kaksospojat. Pakinat ovat nykykatsannossa osin vanhentuneita, joskin niiden henkilöhahmot ovat yleismaailmallisen koomisia.
Salmi sanoitti Vuosina 1945-1947 muutaman Toivo Kärjen sävellyksen, esimerkkeinä Henry Theelin laulamat "Surullinen tango", "Sinä pieni rakas tyttönen" ja Arno Oran laulama "Suurkaupungin serenadi"
Erkki Mikael Salmi oli 1960-luvulla myös usein nähty kasvo television viihdeohjelmissa. Samuel Väsyn perheestä tehtiin vuonna 1965 neljän jakson televisiosarja, jossa Salmi itse toimi kertojana. Hän toimi myös muun muassa Jatkoaika-keskusteluohjelman yhtenä juontajana 1967–1968.
Teokset

Ryöstetty koulutyttö, nuorisoromaani. Karisto 1950 (nimellä Erkki M. Salmi)
Kjeh, kjeh, sanoi Isaskar Keturi, pakinoita.  1956 (nimellä Aputoimittaja)
Tuplavahinko, pakinoita.  Tammi 1959
Toinen tuplavahinko, pakinoita.  Tammi 1960
Tuplavahingosta viisastuu, pakinoita.  Tammi 1961
Nimeni on Samuel Väsy, pakinoita.  Tammi 1962
Viisas on Väsy nyt, pakinoita.  Tammi 1963
Mokomat monokinit, pakinoita.  Tammi 1964
Tuplavahinkoa kerrakseen, pakinoita.  Tammi 1965
Väsymättä paras, pakinoita.  Tammi 1966
Isaskar Keturi vastaan Samuel Väsy, pakinoita.  Tammi 1967
Miten rakennan kesämökin ja säilyn hengissä, pakinoita.  Tammi 1968
Samuel Väsyn 10. erä, pakinoita.  Tammi 1968
Samuel Väsyn syöksykierre, pakinoita.  Tammi 1971
Tuplavahingollista: Erkki-Mikaelin parhaat, valikoinut Martti Anhava. Tammi 1980
Elokuvakäsikirjoitukset

Herrojen Eeva, ohjaus Yrjö Kostermaa.  1954
Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut, ohjaus Aarne Tarkas.  1960