stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pedro Obiang
Ura > Maajoukkueura

Obiang edustaa maajoukkuetasolla Päiväntasaajan Guineaa. Hän on pelannut Espanjan nuorten maajoukkueissa, mutta vuonna 2018 hän pelasi ensimmäisen aikuisten maaottelun Päiväntasaajan Guinean joukkueessa Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa Senegalia vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Sudania vastaan maaliskuussa 2019 ja toisen Tansaniaa vastaan marraskuussa 2019.
Käännös suomeksi
Place des Victoires

Place des Victoires.
Lähikuva Ludvig XIV:n patsaasta (François Joseph Bosio, 1822).
Place des Victoires on pyöreä aukio Pariisin keskustassa, 1. ja 2. arrondissementin rajalla, Palais-Royalin puutarhan luoteispuolella. Kuuden kadun risteyksessä sijaitseva aukio toimii samalla liikenneympyränä. Aukion keskellä on Ranskan kuningas Ludvig XIV:n ratsastajapatsas.
Aukion rakennuttamisen käynnisti vuonna 1679 Ludvig XIV:n lähipiiriin kuulunut marsalkka François de la Feuillade omalla kustannuksellaan. Se oli tarkoitettu kunnianosoitukseksi kuninkaalle ja erityisesti tuolloin juuri solmitulle Nijmegenin rauhansopimukselle, joka sinetöi Ranskan suuresta vihollisliittoumasta saavuttaman voiton. Aukion ja sitä ympäröivät rakennukset suunnitteli arkkitehti Jules Hardouin-Mansart. Suuri rakennushanke ajoi marsalkka de la Feuilladen vararikkoon ja hän joutui myymään aukion vierellä sijainneen oman talonsa, jonka Hardouin-Mansart puratti voidakseen suunnitella aukiosta yhtenäisen kokonaisuuden. Kaikkiin Place des Victoiresia ympäröineisiin taloihin tuli mansardikatot ja samanlaiset julkisivut, joissa ensimmäistä kerrosta hallitsivat rustikoidut arkadit ja kahta seuraavaa kerrosta joonialaiset pilasterit. Aukion ilme muuttui voimakkaasti 1800-luvulla, jolloin useimpien sitä ympäröivien talojen julkisivut uudistettiin. Vuonna 1883 rakennettu Rue Etienne-Marcel -katu halkaisi alun perin suljetun aukion.
Alkuperäisen Ludvig XIV:n patsaan Place des Victoiresille toteutti kuvanveistäjä Martin Desjardins ja se valmistui vuonna 1686. Se esitti kuningasta voitonjumalattaren kruunaamana. Patsas oli neljä metriä korkea ja se seisoi seitsemänmetrisellä jalustalla, joka oli koristeltu lukuisin reliefein. Patsas oli öisin valaistu. Alkuperäinen patsas sulatettiin Ranskan vallankumouksen aikana. Napoleonin aikana tilalle pystytettiin kenraali Louis Desaixia alastomana esittänyt patsas, joka kuitenkin poistettiin vuonna 1815. Vuonna 1822 aukiolle pystytettiin nykyinen Ludvig XIV:n ratsastajapatsas, joka on kuvanveistäjä François Joseph Bosion tekemä.
Place des Victoiresia ympäröineet rakennukset olivat alkujaan asuintaloja, joissa asui monia aikansa merkkihenkilöitä, kuten taiteenkeräilijä Pierre Crozat, pankkiiri Samuel Bernard ja hovimies markiisi de Marigny. Nykyään taloissa on luksustuotteita myyviä liikkeitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Place des Victoires Wikimedia Commonsissa
Piotr Rytel

Piotr Rytel (16. toukokuuta 1884 Vilna – 2. tammikuuta 1970 Varsova) oli puolalainen säveltäjä.
Rytel opiskeli vuosina 1903–08 pianonsoittoa Aleksander Michałowskin ja sävellystä Zygmunt Noskowskin johdolla Varsovassa. Hänen sävelrunonsa Sen Dantego (op. 7, 1911) sai palkinnon Varsovan filharmonisen orkesterin kymmenvuotisjuhlan yhteydessä pidetyssä sävellyskilpailussa. Vuosina 1911–1939 Rytel työskenteli opetustehtävissä Varsovassa, vuodesta 1932 sävellysprofessorina. Hän julkaisi lukuisissa lehdissä artikkeleita, esseitä ja arvosteluja vuosina 1908–1963. Toisen maailmansodan aikana Rytel jatkoi opettamista salaisesti, mutta Varsovan kansannousun jälkeen hän joutui poistumaan Varsovasta, johon palasi maaliskuussa 1945. Toisen maailmansodan jälkeen Rytel opetti eri oppilaitoksissa ja toimi useissa musiikkialan järjestöissä.
Rytel sai monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Polonia Restituta -ritarikunnan ritarin ristin (1937). Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Tadeusz Baird, Włodzimierz Kotoński ja Andrzej Markowski. Hänen sävellystensä joukossa on esimerkiksi sonaatteja pianolle, sinfonioita, sävelrunoja, oopperoita ja baletteja.
Philip Kassel

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Maa:   Yhdysvallat> .Miesten voimistelu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | St. Louis 1904 | joukkuekilpailu |  |
Philip Kassel (26. syyskuuta 1876 Saksa – 26. toukokuuta 1959 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän edusti Philadelphia Turngemeindea vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa, jossa hän oli mukana voittamassa joukkuevoimistelussa kultaa. Hän kilpaili myös yksilönä ja sijoittui esimerkiksi yhdenneksitoista moniottelun yksilökilpailussa.
Piina (vuoden 1977 elokuva)

| Piina |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Eeli Aalto
Käsikirjoittaja:  Eeli Aalto
Tuottaja:  Eero Härkönen
Säveltäjä:  Hector
Kuvaaja:  Jorma Karhunen
Leikkaaja:  Matti Oksala
Lavastaja:  Ensio Suominen
Pääosat:  Alpo Jaakola
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio / TV2
Ensi-ilta:  1977
Kesto:  31 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piina on Eeli Aallon ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1977.
Elokuvassa tutustutaan kuvanveistäjä ja taidemaalari Alpo Jaakolan ajatuksiin ja taiteeseen.
Palkinnot

Elokuva voitti parhaan televisioelokuvan Jussi-palkinnon vuonna 1977.
Sumupilvi

Tasainen sumupilvi
Melko tasainen sumupilvi
Aurinko paistaa sumupilven läpi
Puijon tornin yläosa sumupilvessä.
Sumupilvi (Stratus, St) on tasaisen harmaa, muutamasta kymmenestä metristä 2 400 metrin korkeuteen sijaitseva alapilvi. Se muistuttaa sumua, mutta ei ulotu maahan asti, paitsi vuorten rinteillä. Monesti puut, mastot, savupiiput ja muut korkeat rakennelmat katoavat sumupilveen.  Sumupilven väri vaihtelee tummanharmaasta lähes valkoiseen.
Osista ja repaleista koostuva sumupilvi on monesti välimuoto sumupilven koostuessa tai hajotessa.
Erityisesti talvisien sumupilvien ominaisuus, alijäähtyneet pisarat (jäätäminen) on näkyvyysongelmien lisäksi eräs vaikeimmin talvi-ilmailua haittaava tekijä.
Esiintyminen

Sumupilviä esiintyy
pitkään jatkuneen sateen aikana, kun sateesta haihtunut vesi tiivistyy pilviksi
kesäaamuina, kun viriävä tuuli nostaa sumuhattarat sumupilveksi tai sumupilven riekaleiksi
lumen sulamisaikaan varsinkin heikkotuulisissa korkeapainetilanteissa
kumpukerrospilven alapinnan laskeutuessa syntyy monesti sumupilvi.
Sumupilvi on yleensä 10–300 metrin korkeudessa. Suomessa sumupilviä esiintyy runsaimmin myöhään syksyllä ja talvikaudella. Kesällä mahdollinen yöllä syntynyt sumu ja sumupilvi haihtuu nopeasti auringon noustua. Heti syyskuussa öiden pidetessä sumuja tai sumupilviä alkaa esiintyä manneralueilla.
Synty

Sumupilvi on aina seurausta tilanteesta, jossa ilman kosteus usein monestakin syystä kohoaa 100 prosenttiin eli ilma ei kykene enää sitomaan siinä olevaa kosteutta vesihöyrynä ja syntyy pieniä pilvipisaroita (ns. kastepiste). Talviaikaan sulalta mereltä mantereelle virtaava ilma aiheuttaa joskus laajojakin sumupilvialueita. Esimerkiksi Perämereltä lähtevä kosteus aiheuttaa joskus pilven, joka pohjoisessa ulottuu Käsivarren ja Saariselän tienoille, idässä Koillismaalle ja Itä-Lappiin. Virtauksen suunnassa kohoava maasto edistää pilven syntymistä ja usein matalin pilvi on siellä missä maasto on korkeinta. Aika usein jo Kittilän korkeudella pilvi laskeutuu maahan. Yksittäiset vaarat jäävät helposti sumupilven alle. Tästä syystä esimerkiksi laakean vaaran päällä sijaitsevalla Rovaniemen lentokentällä sumuja havaitaan esimerkiksi huomattavasti useammin kuin esimerkiksi järvialueella sijaitsevalla Kuopion kentällä.
Sumut luokitellaan advektio-, säteily- ja orografisiin sumuihin. Edellä mainittu Perämeren sumu voi olla yhteistulos kaikista edellä mainituista. Voimakas länsi-luoteistuuli, Skandien yli puhaltava kuiva tuuli varmimmin hälventää sumupilven. Eräs varmin tapa löytää syys- ja talviaikaan sumupilviä on seurata rintamasateen etenemistä. Rintaman ylittäessä paikan tulevat ensin keskipilvet. Sateen alettua lisääntyy alapilvisyys ja usein rintaman yläpilvien katoaminen laukaisee lopulta joko sumun syntymisen tai lähellä merenpintaa olevissa maisemissa yleensä sumupilven. Kesäaikaan pilvet pysyvät yleensä selvästi korkeammalla ja rintaman jälkeen sää usein selkenee eikä alapilviä synny tai ne ovat hajanaisia.
Talvisaikaan kun auringonsäteily on vähäistä, sumupilvien olemassaoloa säätelevät ilmavirtauksien suunnat ja niissä vallitseva kosteus sekä säteilytasapaino. Vahva ylä- tai keskipilvisyys toimii usein peittona, joka estää sumupilven synnyn tai saa sen tietyn paikoin hälvenemään. Kevätkaudella sumuja syntyy usein merille, kun lämmin ja kostea ilma (Suomessa yleensä idästä) leviää merelle ja sen pinnalla ilma jäähtyessään alkaa tiivistyä pisaroiksi. Kesäaikaan sumut ovat Suomessa harvinaisia ja yleensä lyhytaikaisia. Ukkospilvien yhteydessä on kesäisin sumupilviä. Voimakkaan sateen jälkeinen ylhäältä tullut viileä ilma edesauttaa pilven syntymisessä. Harvemmin nähty vyörypilvi on kylmään ilmaan liittyvä matalalla liikkuva pilvi.
Jaottelu

Lajit:
Stratus nebulosus – piirteetön
Stratus fractus – repaleinen
Muunnokset:
Stratus undulatus  – aaltomainen
Stratus translucidus – aurinko kuultaa pilven läpi
Stratus opacus – aurinko ei näy läpi
Stratus praecipitatio – sateinen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stratus-pilvi Wikimedia Commonsissa
USA Today Weather
Penikufesin

| Penikufesin Anthrax |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 1988–1989
 Julkaistu: elokuu 1989
 Tuottaja(t): Anthrax & Mark Dodson
 Tyylilaji: thrash metal
 Kesto: 24.38
 Levy-yhtiö: Megaforce, Island
Anthraxin muut julkaisut
| State of Euphoria 1988 | Penikufesin 1989 | Persistence of Time 1990 |
Penikufesin on Anthraxin EP, joka julkaistiin elokuussa 1989. Levy on julkaistu ainoastaan Japanissa ja Euroopassa. Levy sisältää ranskankielisen version kappaleesta Antisocial.
Kappaleet

Now It's Dark – 5.34
Antisocial – 4.26 (Ranskankielinen versio)
Friggin' in the Riggin' – 5.18
Parasite – 3.14
Sects – 3.06
Pipeline – 2.00
Aiheesta muualla

Penikufesin Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Penikufesin Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Place des Vosges

Le Marais’ssa sijaitseva Place des Vosges on Pariisin vanhimpia aukioita
Place des Vosges [plas de voʒ] on Pariisin vanhin aukio. Se valmistui vuonna 1612. Yhtenäisen ja symmetrisen talorivistön ympäröimä nelikulmionmuotoinen puistomainen aukio sijaitsee Marais’n kaupunginosassa. Aukio on suljettu kolmelta sivulta, mutta sen pohjoisreunalla kulkee Rue des Francs-Bourgeois -katu.
Place des Vosgesia ympäröi 36 kolmikerroksista taloa, yhdeksän jokaisella sivulla. Kaikissa taloissa on identtiset punatiiliset julkisivut ja aumakatot. Aukiota pidetään kodikkaana ja kauniina.
Historia

Aukio suunniteltiin Ranskan kuningas Henrik IV:n määräyksestä ja se oli tarkoitettu hovielämän julkiseksi keskukseksi. Aukion etelä- ja pohjoislaidalle rakennettiin kuningasparin asunnoiksi tarkoitetut Pavillon du Roi (kuninkaan paviljonki) ja Pavillon de la Reine (kuningattaren paviljonki), jotka erottuvat edelleen korkeampina muista aukiota ympäröivistä rakennuksista. Aukio rakennettiin vuoden 1609 aikoihin, mutta se valmistui vasta Henrik IV:n kuoleman jälkeen, eikä Ranskan kuningaspari koskaan asunut siellä. Aukio vihittiin vuonna 1612 Ludvig XIII:n ja Anna Itävaltalaisen häiden yhteydessä. Aukio tunnettiin nimellä Place Royale (kuninkaallinen aukio) aina vuoteen 1800, jolloin se sai nykyisen nimensä Vosgesin departementin mukaan.
Place des Vosgesilla järjestettiin 1600-luvulla turnajaisia. Kirjailija Victor Hugo asui aukion laidalla 16 vuotta. Aukion keskellä sijaitsi vuodesta 1639 kardinaali Richelieun pystyttämä kuningas Ludvig XIII:n ratsastajapatsas, joka kuitenkin tuhottiin vallankumouksen aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Place des Vosges Wikimedia Commonsissa
Piotr Stachiewicz

Omakuva
Piotr Stachiewicz (1858–1938) oli puolalais-galitsialainen taidemaalari. Hän opiskeli Krakovassa ja Münchenissä. Työskennellessään Krakovassa hän sai mainetta maalauksillaan ja etenkin piirustuksillaan ja kuvitustöillään. Stachiewicz kuvasi legendoja ja satuja mutta myös historiallisia ja oman aikakautensa aiheita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piotr Stachiewicz Wikimedia Commonsissa
Pietarin sopimus (1881)

Pietarin sopimus solmittiin Venäjän keisarikunnan ja Qing-dynastian välillä 24. helmikuuta 1881. Venäjä palautti sopimuksen mukaisesti alueita, joita se oli miehittänyt vuodesta 1871 asti, Ilin jokialueelta Qing-dynastialle, joka sitä vastoin maksoi Venäjälle 9 miljoonaa ruplaa. Pietarin sopimus päätti niin sanotun Ilin kriisin.
Pietarin sopimus koettiin suurena virheenä monien venäläisten mielestä. Näin ajattelivat esimerkiksi sotaministeri Dmitri Miljutin ja komentaja Aleksei Brusilov.
Pentti Hyttinen
Aiheesta muualla

Pentti Hyttisen kotisivu
Pentti Hyttinen Twitterissä
Metsa.fi
Pohjois-Karjala.fi[vanhentunut linkki]
Penten.fi
Piotr Rysiukiewicz

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Piotr Rysiukiewicz |  Piotr Rysiukiewicz |  Piotr Rysiukiewicz |  |
Maa:   Puola
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Ateena 1997 | 4×400 m |  |
|  Pronssia | Edmonton 2001 | 4×400 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lissabon 2001 | 4×400 m |  |
|  Hopeaa | Maebashi 1999 | 4×400 m |  |
|  Pronssia | Birmingham 2003 | 4×400 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 1998 | 4×400 m |  |
|  Pronssia | Göteborg 2006 | 4×400 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 2002 | 4×400 m |  |
Piotr Grzegorz Rysiukiewicz (s. 14. heinäkuuta 1974 Świebodzin, Lubusz) on puolalainen pikajuoksija, joka on saavuttanut menestystä lähinnä pitkästä eli 4×400 metrin viestistä
MM-kilpailuissa Rysiukiewicz on vuosina 1997 ja 2001 noussut Puolan joukkueessa 4×400 metrin viestin neljänneltä sijalta kolmanneksi Yhdysvaltain joukkueen hylkäysten jälkeen. Vuoden 1998 EM-kilpailuissa Rysiukiewicz saavutti Puolan pitkän viestin joukkueessa hopeaa. Vuotta myöhemmin hän saavutti jälleen viestikvartetin mukana hopeaa Maebashin sisäratojen MM-kisoista. Sydneyn olympiakisoissa 2000 hän oli jälleen Puolan viestijoukkueessa, joka sijoittui kuudenneksi. Viestijoukkueessa hänen myöhemmät saavutuksensa ovat sisäratojen MM-kulta 2001, sisäratojen Euroopan-mestaruus 2002 ja EM-pronssi 2006. Lisäksi hänen joukkueensa sijoittui viidenneksi Helsingin MM-kisoissa 2005.
Ennätykset

200 metriä: 21,31 (1999)
400 metriä: 45,54 (1999)
Pingouins de Morzine

| Pingouins de Morzine |
| --- | --- |

Perustettu:  1963
Kaupunki:   Ranska, Morzine
Kotiareena:  Patinoire de Morzine
– kapasiteetti:  1280
Sarjataso:  FFHG Division 2
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Stéphane Gros
Päävalmentaja:   Stéphane Gros
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pingouins de Morzine (viralliselta nimeltään Hockey Club Morzine-Avoriaz) on morzinelainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ranskan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, FFHG Division 2.
Joukkue kautena 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
|   |  | Matiss Bouvet | L | 2025 | Thonon-les-Bains, Ranska |
|   |  | Simon Zurawski | L | 2025 | Linköping, Ruotsi |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
|   |  | Antonin Bernel |  | Juniori | Sallanches, Ranska |
|   |  | Tom Combaz | R | 2025 | Annecy, Ranska |
|   |  | Alexis Dogémont | R | Laina | Nantes, Ranska |
|   |  | Kamil Mingazov | R | 2025 | Kazan, Venäjä |
|   |  | Germain Premat |  | 2025 | Thonon-les-Bains, Ranska |
|   |  | Tavis Roch |  | 2025 | Quesnel, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
|   |  | Tom Valentin-Lagarde | L | 2025 | Gap, Ranska |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
|   |  | Jérémy Arès | L | VLH | 2025 | Sallanches, Ranska |
|   |  | Joan Cerdà | R | VLH | 2025 | Tarbes, Ranska |
|   |  | Paul Cerdà | L | LH | 2025 | Tarbes, Ranska |
|   |  | Thibault Delale | L | H | 2025 | Evian-les-Bains, Ranska |
|   |  | Hugo Ferrari | L | H | 2025 | Angers, Ranska |
|   |  | Blake Luscombe | L | H | 2025 | Burlington, Ontario, Kanada |
|   |  | Feliks Morozov | L | LH | 2025 | Harkova, Ukraina |
|   |  | Valentin Motreff | L | H | 2025 | Brest, Ranska |
|   |  | Guilhem Perez | L | H | 2025 | Montpellier, Ranska |
|   |  | Charlie Simond | L | H | Laina | Chamonix, Ranska |
|   |  | Bastien Zago | L | H | 2025 | Cluses, Ranska |
|   |  | Aleksei Zakarljukin | L | OLH | 2025 | Zlatoust, Venäjä |
|   |  | Maksim Zjuzjakin | R | LH | 2025 | Novokuznetsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset kotisivut
Poimukit

| Poimukit |
| --- | --- |
 Peltopoimukki eli peltopoimulehti  (Aphanes arvensis eli Alchemilla arvensis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Suku::  Poimukit Aphanes  L.
Katso myös
   Poimukit Wikispeciesissä   Poimukit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poimukit eli peltopoimulehdet (Aphanes) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi noin kymmenkunta lajia. Monia suvun lajeja on sijoitettu aiemmin sekä nykyäänkin poimulehtien (Alchemilla) sukuun.
Suvun lajeista ainakin peltopoimukkia eli peltopoimulehteä (Aphanes arvensis, syn. Alchemilla arvensis) tavataan harvinaisena paikoitellen Suomessa.
Lajeja

Aphanes arvensis – peltopoimukki eli peltopoimulehti
Aphanes australis – kääpiöpoimukki eli kääpiöpoimulehti
Aphanes cornucopioides
Aphanes cotopaxiensis
Aphanes floribunda
Aphanes lusitanica
Aphanes maroccana
Aphanes microcarpa – keripoimukki eli keripoimulehti
Aphanes minutiflora
Aphanes parodii
Aphanes pusilla
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Poimukit eli peltopoimulehdet (Aphanes)
ITIS: Aphanes (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Aphanes (englanniksi)
Pirkko Vallinoja

Pirkko Vallinoja on suomalainen dokumentaristi, televisiotoimittaja, -ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän aloitti 1960-luvun jälkipuolella Yleisradion Dokumenttitoimituksen jäsenenä.
Vallinoja kuului työryhmään, joka teki Ylelle sarjan Yhteiset sairautemme. Sarja sai vuonna 1998 Yleisradion tasa-arvotoimikunnalta kunniamaininnan.
Aiheesta muualla

Pirkko Vallinoja Elonetissä.
Piotr Małachowski

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Piotr Małachowski vuonna 2013. |  Piotr Małachowski vuonna 2013. |  Piotr Małachowski vuonna 2013. |  |
Maa:   Puola
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | kiekonheitto |  |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 | kiekonheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Peking 2015 | kiekonheitto |  |
|  Hopeaa | Berliini 2009 | kiekonheitto |  |
|  Hopeaa | Moskova 2013 | kiekonheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 2010 | kiekonheitto |  |
|  Kultaa | Amsterdam 2016 | kiekonheitto |  |
Piotr Małachowski (s. 7. kesäkuuta 1983 Żuromin) on puolalainen kiekonheittäjä, maailman- ja Euroopan-mestari sekä kaksinkertainen olympiamitalisti.
Małachowski sijoittui viidenneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Grossetossa 2005 ja kuudenneksi saman ikäluokan MM-kilpailuissa Kingstonissa 2002. Hän oli alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa yhdeksäs Bydgoszczissa 2003 ja sai hopeaa Erfurtissa 2005. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan talviheittocupin ja Euroopan cupin superliigan. IAAF:n yleisurheilufinaalissa ja Göteborgin EM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi. Vuonna 2007 hän oli toinen Euroopan talviheittocupissa, voitti Euroopan cupin, oli kahdestoista Osakan MM-kilpailuissa ja kolmas yleisurheilufinaalissa.
Ensimmäisen arvokisamitalinsa Małachowski saavutti Pekingin olympialaisissa 2008 heitettyään tuloksen 67,82. Hän hävisi tasan metrin kilpailun voittaneelle Viron Gerd Kanterille. Myöhemmin syksyllä hän oli toinen IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Vuonna 2009 hän voitti Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen kiekkokilpailun Leiriassa.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän saavutti hopeaa Puolan ennätyksellä 69,15 m. Robert Harting ohitti hänet viimeisellä heitollaan, joka kantoi 69,43. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän sijoittui kolmanneksi. Vuonna 2010 hän oli toinen Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa. Hän voitti kultaa Barcelonan EM-kilpailuissa tuloksella 68,87 m voittaen Hartingin 40 sentillä. Hän oli samana vuonna neljäs Splitin maanosien cupissa. Vuonna 2011 hän oli kolmas Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa ja yhdeksäs Daegun MM-kilpailuissa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui viidenneksi.
Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Małachowski palasi jälleen mitalikantaan sijoittumalla Hartingin jälkeen hopealle tuloksella 68,36. Seuraavana vuonna hän oli toinen Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa ja neljäs Zürichin EM-kilpailuissa. Hän voitti maailmanmestaruuden Pekingissä 2015 tuloksella 67,40 ja Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016 heitettyään 67,06. Saman vuoden olympialaisissa hän sijoittui toiseksi tuloksella 67,55. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli viides. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän jäi karsinnassa ilman tulosta. Hän voitti 2019 Euroopan joukkuemestaruuskilpailun, mutta karsiutui loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa. Hän karsiutui loppukilpailusta myös vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa.
Małachowskin ennätys on 8. kesäkuuta 2013 Hengelossa heitetty 71,84 m.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piotr Małachowski Wikimedia Commonsissa
Piotr Małachowski Bio, Stats, and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)
/ Piotr Małachowski Facebookissa
Miesten kiekonheiton maailmanmestarit
Staccioli

Staccioli on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Alessandro Staccioli (s. 1931), italialainen katolinen piispa
Giulia Staccioli (s. 1964), italialainen rytminen voimistelija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Pitsusköngäs

Pitsusköngäs
Pitsusköngäs (tai Pihtsusköngäs, pohjoissaameksi Bihčosgorži) on 17 metriä korkea vesiputous Pitsusjoessa Käsivarren Lapissa, Enontekiön kunnassa. Se sijaitsee Kalottireitin varressa noin 45 kilometrin päässä Kilpisjärveltä. Pitsusköngäs on Suomen korkein yhtenäinen vesiputous.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pitsusköngäs Wikimedia Commonsissa
Sota-arkisto

Sota-arkisto (lyhenne SArk) oli Suomen puolustushallinnon ja rajavartiolaitoksen keskusarkisto, joka toimi vuosina 1918–2007 Helsingissä. Se yhdistettiin osaksi Kansallisarkistoa vuoden 2008 alussa.