stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Umpipiha
Umpipihojen historia

Suomen maatalouskulttuuriin umpipihat tulivat lounaisrannikolle 1200–1300-lukujen taitteessa. Maanviljelyksen ja veronkannon kehittyessä maatiloille oli tarve mitata omat maa-alat. Ruotsalaisen aurinkojaon mukaan kylän pellot jaettiin niin, että kunkin tilan tuli saada jako-osuutensa verran kaiken tyyppistä maa-aluetta. Tämä johti hajanaisiin peltosarkoihin, joita yhdellä tilalla saattoi olla kymmeniä. Jakotapa levisi lounaisrannikolta Länsi-Suomeen 1300-luvulla, Hämeeseen myöhemmin 1500-luvulla. Jakotavalle ominaista oli, etteivät tilat voineet enää vapaasti määrätä rakennusten paikkaa, rakennuspaikat pienenivät ja alue jouduttiin käyttämään tiiviimmin hyväksi. Tämä ja lähinnä pedoilta suojautuminen edistivät Ruotsista Lounais-Suomeen omaksutun umpipihakäytännön leviämistä. Länsi-Suomen talonpojat omaksuivat umpipihojen rakentamisen kaupunkien linnoitusmaisista rakennustavoista. Umpipihojen avulla saatiin suojaisat pihat petoja vastaan, ja ne antoivat myös yksityisyyttä tiheissä kylissä asuville. Pihan rakennukset olivat niin tiiviisti lähekkäin, ettei porttien kiinni ollessa jalkamieskään päässyt sisään. Ulkopuolisissa seinissä ikkuna-aukot olivat pieniä tai luukuilla varustettuja. Umpipihaa pidettiin maatalousväestön keskuudessa arvostettuna, erityisesti jos se sisälsi lukuisan määrän eri rakennuksia.
Umpipihat eli umpinaiset kartanot olivat tavallisia myös Karjalassa Länsi-Kannaksella sekä Inkerinmaalla. Länsi-Kannaksella ne lienevät yleistyneet vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla. Karjalaisia ja inkeriläisiä umpikartanoita ei ole museoitu eikä juuri tutkittukaan. Niiden katsotaan liittyvän Länsi-Venäjän talonpoikaiseen rakennuskulttuuriin.
Umpipihan rakennukset

Umpipihoissa oli suhteellisen runsaasti rakennuksia, vauraammilla alueilla yleisesti 20–30, köyhemmillä kaskimailla taas vähemmän. Asuinrakennus sijoitettiin umpipihassa yleensä mahdollisimman kauas karjapihasta, harvinaisemman rakennustavan mukaan pihojen rajalle. Miespihalle sijoitettiin sauna- ja mallaspirtti, keittokota, luhtiaitat (vaateaitat ja kesäluhdit, ruoka-, vilja- ja jauhoaitat), portti tai porttirakennuksena toimiva liiteri ja käymälä. Karjapihan puolelle rakennettiin karjasuojat: navetta, sikolätti ja lampola, rehuaitat ja ladot. Kaarle XI:n talontarkastusasetuksessa vuonna 1681 määrättiin sauna, mallastus- ja kuivausriihi rakennettavaksi pihan ulkopuolelle palovaaran vuoksi. Talli rakennettiin alun perin portin yhteyteen miespihaan, mutta myöhemmin karjapihan puolelle. Miespihan portti kehittyi porttirakennukseksi, jossa usein oli katetun porttikäytävän molemmin puolin ruoka-aitat. Länsi-Suomessa portin viereisestä luhtirakennuksesta kehittyi ylistupa, renkien asuinrakennus.
Suomalaisia umpipihoja

Suomen merkittävimmät umpipihat ovat tälläkin hetkellä Länsi-Suomesta. Kiikoisissa on Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi luokittelema, alkuperäisellä paikallaan sijaitseva Vakkalaan Lähteenmäen torpan umpiha (yksityiskäytössä, ei museona). Helsingin Seurasaaressa on Säkylästä 1930-luvun alussa siirretty Antintalo. Laitilassa sijaitsee alkuperäisellä paikallaan museona toimiva Kauppilan umpipiha. Satakunnan ehkä tunnetuin umpipiha on 1970-luvulta alkaen umpipihaksi eri satakuntalaisrakennuksista koottu Jalomäen umpipiha Kullaalla Ulvilassa (yksityiskäytössä, ei museona, mutta avoinna tilauksesta). Hämeessä yksi parhaiten säilyneitä umpipihoja on Tammelan Portaan Syrjälän umpipiha alkuperäisellä paikallaan kylän vanhalla tontilla (yksityiskäytössä, ei museona). Hämäläisestä torpan umpipihasta on esimerkkinä Tammelan Saaren kartanon Kivilammin torppa alkuperäisellä paikallaan Hämeen härkätien varrella. Varsinais-Suomessa mainitaan säilyneinä umpipihoina muun muassa Auran Laukkaniityn Jukola ja Pulkkion torppa Liedossa. Pohjanmaalta löytyy restauroitu umpipiha Hämes-Havusen tilalta Kauhajoelta. Etelä-Karjalassa on säilynyt umpipiha Suomenniemellä Lyytikkälän museotilalla.
Kirjallisuutta

Valonen, Niilo & Teppo Korhonen: Suomalainen piha: rakennushistoriallisia päälinjoja.  Helsinki:  Multikustannus, 2006.  ISBN 952-468-093-9
Aiheesta muualla

Jalomäen umpipiha - talonpoikaiskulttuurikeskus (Arkistoitu – Internet Archive)
Kauppilan umpipiha (Arkistoitu – Internet Archive)
Uolevi

| Uolevi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  29. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Uoti, Uolu, Uolev, Vuolevi
Vastineita eri kielissä:  Olof, Olav
Nimen alkuperä:  Olavi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uolevi on suomalainen miehen etunimi.
Uolevi on peräisin Olavi-nimen ruotsinkielisistä muodoista, joissa o-vokaali on äännetty pitkäksi (esimerkiksi Ole) joko uu:na tai uo:na.
Virallisena nimenä Uolevi on ollut käytössä 1800-luvun lopulta lähtien ja suosituimmillaan se oli 1920–1950-luvuilla. Almanakkaan nimi pääsi vuonna 1929.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Uolevi-nimen on vuoden 2019 loppuun mennessä saanut 20 818 miestä ja alle 10 naista.
Tunnettuja Uolevi-nimisiä

Uolevi Anthoni (1932–2013) kenraalimajuri
Uolevi Hakavuori (1920–2000) varatuomari, kansliapäällikkö ja hallintoneuvos
Uolevi Helle (1912–1971) diplomi-insinööri, Suomen Rahapajan johtaja 1948–1958
Uolevi Kahelin (s. 1950) painonnostaja
Uolevi Kettinen (1920–1996), eversti ja rauhanturvajoukkojen komentaja
Uolevi Kianto (1917–2000) toimittaja ja kirjailija, Ilmari Kiannon poika
Uolevi Konttinen (1912–2004) tekniikan tutkija ja professori
Uolevi Koski (1910–1970) runoilija ja aforismien kirjoittaja
Uolevi Lassander (1924–2011), musiikkialan vaikuttaja
Uolevi Lehikoinen (1924–1985), yritysjohtaja, kauppaneuvos ja talousneuvos
Uolevi Lehtinen (s. 1941) taloustieteilijä ja professori, Tampereen yliopiston ent. rehtori
Uolevi Manninen (1937–2009) koripalloilija ja yritysjohtaja
Uolevi Nojonen (1939–2021) lasten- ja nuortenkirjailija
Uolevi Poppius (1896–1978) tykistön kenraaliluutnantti ja kaasusuojelun kehittäjä
Uolevi Punnonen (1914–1973) everstiluutnantti, yritysjohtaja ja apulaiskaupunginjohtaja
Uolevi Raade (1912–1998) vuorineuvos, Neste Oy:n toimitusjohtaja 1955–1979
Uolevi Taskinen (s. 1939), tv-toimittaja ja -ohjaaja
Uolevi Vahteristo (1928–2013) näyttelijä
Kuvitteellisia Uoleveja

Uolevi Yllö, Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla
Maria Vilkunan kirjassa Suomen lauseopin perusteet esimerkkilauseiden merkillisenä pariskuntana esiintyy Uolevi ja Elsa.
Uraanitetrafluoridi

| Uraanitetrafluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10049-14-6
PubChem CID:  61461 ja 51003826
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  UF4
Moolimassa:  314,02 g/mol
Ulkomuoto:  vihreä kiteinen aine
Sulamispiste:  1 036 °C
Kiehumispiste:  1 417 °C
Tiheys:  6,70 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Uraanitetrafluoridi (myös uraani(IV)fluoridi) on uraanin epäorgaaninen yhdiste fluorin kanssa, jossa uraani esiintyy hapetusluvuilla +IV. Se on eräs uraanin fluorideista, ja sen rakennekaava on UF4. Se on kidejärjestelmältään monokliininen kiinteä, kiteinen aine ja väriltään vihreää. Sitä on joskus kutsuttu ydinvoimateollisuudessa triviaalinimellä "vihreä suola". Uraanitetrafluoridia on suunniteltu käytettäväksi polttoaineena sulasuolareaktoreissa, koska sen valmistaminen ei vaadi uraanin väkevöintiä isotooppirikastuksella.
UF4 on yleensä välituote kun uraaniheksafluoridia UF6 muutetaan uraanin oksideiksi (U3O8 tai UO2) uraanirikastetta (ns. yellow cake) tai uraanimetallia valmistettaessa. UF4 voidaan pelkistää magnesiumilla tai kalsiumilla metalliseksi uraaniksi. Uraanitetrafluoridia muodostuu kun UF6 reagoi vetykaasun kanssa, tai vetyfluoridin reaktiolla uraanidioksidin kanssa. UF4 ei ole yhtä stabiilia kuin uraanin oksidit ja reagoi hitaasti ilman kosteuden kanssa hajoten takaisin uraanidioksidiksi ja vetyfluoridiksi. Koska vetyfluoridi on voimakkaasti korrosoiva aine, uraanitetrafluoridi ei sovellu uraanin pitkäaikaisen säilytyksen muodoksi.
Kuten kaikki uraanin suolat, uraanitetrafluoridi on myrkyllistä ja terveydelle haitallista nieltynä, hengitettynä tai ihokontaktin kautta.
Aiheesta muualla

PubChem: Uranium(IV) fluoride  (englanniksi)
Charles Urban

Charles Urban vuonna 1912.
Charles Urban (15. huhtikuuta 1867 Cincinnati – 29. elokuuta 1942 Brighton) oli brittiläis-amerikkalainen elokuvatuottaja. Hän oli merkittävä dokumenttielokuvan edelläkävijä ja yksi varhaisen brittiläisen elokuvan tunnetuimmista hahmoista.
Urban syntyi amerikansaksalaiseen perheeseen. Hän piti paperikauppaa Detroitissa, jossa hänestä tuli Thomas Edisonin elokuva- ja fonografilaitteiden edustaja. Vuonna 1897 Urban muutti Lontooseen, jossa hän johti Edisonia Euroopassa edustaneen Maguire & Baucusin toimistoa.
Vuonna 1898 Urban perusti Lontoossa Warwick Trading Companyn, joka alkoi tuottaa elokuvia ja markkinoida Walter Isaacsin kehittämää bioscope-elokuvaprojektoria. Voimakastahtoisen miehen johtamasta Warwickista tuli aikansa huomattavin brittiläinen elokuvayhtiö, jonka maine perustui erityisesti matkailu- ja uutiselokuviin. Se levitti myös muiden brittiläisten ja ranskalaisten yhtiöiden elokuvia ja myi varsinkin Alfred Darlingin Urbania varten kehittämiä elokuvalaitteita.
Vuonna 1903 Urban avasi oman Charles Urban Trading Companyn, joka valmisti laadukkaita tiede-, matkailu- ja opetuselokuvia sekä tavanomaisempia näytelmäelokuvia. Vuonna 1906 Urban perusti ranskalaisen Éclipse-yhtiön ja vuonna 1907 tiede- ja matkailuelokuvia tuottaneen Kineton. Urbanin suurin menestys oli G. A. Smithin vuonna 1906 kehittämä kinemacolor-värielokuvajärjestelmä, joka muistetaan varsinkin kaksituntisesta With Our King and Queen Through India -elokuvasta vuodelta 1912.
Kinemacolorin patentti mitätöitiin vuonna 1914 kilpailevan järjestelmän keksineen William Friese-Greenen nostaman oikeusjutun seurauksena. Ensimmäisen maailmansodan aikana Urban tuotti brittiläisiä propagandaelokuvia, joita hän yritti markkinoida Yhdysvalloissa.
Sodan jälkeen Urban päätti jäädä Yhdysvaltoihin, jossa hän pyrki elvyttämään taantunutta liiketoimintaansa kinekrom-värijärjestelmän ja spirograph-kuvalevyn kaltaisten keksintöjen avulla. Kunnianhimoiset suunnitelmat epäonnistuivat ja uusi yhtiö Urban Motion Picture Industries teki vararikon vuonna 1925. Urban palasi Britanniaan, jossa hän vietti viimeiset vuotensa unohdettuna Lontoossa ja Brightonissa.
Aiheesta muualla

Charles Urban, Motion Picture Pioneer (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  SNAC  IdRef
Uren

Toisen maailmansodan muistomerkki Urenissa.
Uren (ven. Уре́нь) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Usta-joen varrella 183 kilometriä Nižni Novgorodista koilliseen. Kaupunki on Urenin piirin keskus. Sen kautta kulkee Nižni Novgorodin ja Kirovin välinen rautatie. Asukkaita on 12 200 henkeä (vuonna 2005).
Urenin ovat perustaneet 1700-luvun alussa vainoja paenneet vanhauskoiset. Vuonna 1973 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä on mm. puunjalostusteollisuutta, pellavankäsittelylaitos ja ompelimo.
Aiheesta muualla

Urenin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
Nižni Novgorodin alue
Urbergan kartano

| Urbergan kartano |
| --- | --- |
Osoite:  Loojärventie
Sijainti:  Espoonkartano, Espoo
Rakennustyyppi:  kartano
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Urberga on kartano Espoonkartanon kaupunginosassa läntisimmässä Espoossa aivan Kirkkonummen rajan tuntumassa. Sen päärakennus sijaitsee maanviljelysmaiseman keskellä Loojärven kaakkoisella rannalla. Alueella on tehty lukuisia esihistoriallisia löytöjä.
Historia

Fonseenin vuoden 1750 kartassa nykyisen Urbergan alue oli vielä asumatonta. 1780-luvun alusta Urbergasta on maininta Espoon kartanon lampuotitilana, jonka omisti leskirouva Anna Nilsdotter poikineen. Lampuotitila talousrakennuksineen oli kuitenkin jo pahoin rappeutunut. 1800-luvun jälkipuoliskolla Urbergasta kehkeytyi läheisen Helsingin liikemiesten kesäpaikka. Professori Alexander Gadolin osti Urbergan 1895 ja asui siellä kymmenen vuotta. Myöhempiä omistajia on muun muassa Elsa Bonsdorff.
Urbergan päärakennus ei edusta tiettyä tyylisuuntaa, sillä se on rakennettu vaiheittain 1700-luvun lopulta alkaen. Rakennukseen lisättiin siipiosia 1800-luvulla ja vuonna 1926 se korotettiin kaksikerroksiseksi. 1950-luvun alussa päärakennus uudistettiin täysin. Arkkitehtina oli Kurt Simberg.
Jari Sarasvuo

| Jari Sarasvuo |
| --- | --- |
 Sarasvuo heinäkuussa 2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1965 (ikä 59) Turku, Suomi
Ammatti:  yrittäjä, tv- ja radiotoimittaja-juontaja, mediaesiintyjä
Puoliso:  Virpi Sarasvuo (2010–)
Muut tiedot
Aktiivisena:  1992 –
Koulutus: ylioppilas
Jari Kimmo Johannes Sarasvuo (ent. Heinonen, s. 12. kesäkuuta 1965 Turku) on suomalainen liikemies ja entinen tv- ja radiotoimittaja-juontaja, joka tunnetaan mediaesiintyjänä ja -työntekijänä sekä perustamansa Trainers’ House -valmennusyhtiön entisenä toimitusjohtajana ja yritysvalmentajana.
Sarasvuo on tehnyt tunnetuksi käsitteen ”sisäinen sankari”, joka liittyy hänen valmennusfilosofiaansa. Toinen Sarasvuon käyttämä käsite ”huomiotalous” viittaa näkymiseen mediassa näyttävien tempausten avulla.
Sarasvuon yritykset

Sarasvuon vuonna 2004 perustamassa ja hallinnoimassa Ignis Oy -yrityksessä (toimitusjohtaja Arto Heimonen) toimivat Trainer's Housen toimitusjohtaja Vesa Honkanen ja yhtiössä työskentelevä Mirkka Vikström. Ignisin liikevaihto vuonna 2010 oli noin 3,5 miljoonaa euroa. Samat henkilöt hallinnoivat myös Revenue House Oy -yritystä (toimitusjohtaja Kristiina Uurasmaa). Sarasvuo toimii GSP Group rakennuttajapalveluyrityksen hallituksessa. Hänellä on yhdessä puolisonsa Virpi Sarasvuon ja valmentaja Jarmo Riskin kanssa Nummelassa toimiva Pro Vividus Oy ja Espoossa toimiva Anorin Liekki Oy -nimiset yritykset, joiden päätoimiala on ulkoiluvälineissä ja -varusteissa sekä valmennuksessa. Lisäksi Sarasvuo toimi aikaisemmin ex-vaimonsa parturi-kampaamoyrityksen hallituksessa.
Kommentteja

Sarasvuo on tunnettu räväköistä lausunnoistaan. Kun Suomen hallitus teki vuonna 2003 verouudistusta, Sarasvuo kehotti yrittäjiä ”verokapinaan”, nimitti silloista SDP:n puoluesihteeriä Eero Heinäluomaa valehtelijaksi ja vaati Suomen Yrittäjien toimitusjohtaja Jussi Järventauksen eroa. Sarasvuo esitti veroboikottia ja muita kostotoimia valtiota vastaan. Sarasvuon huolena oli tuolloin isojen osakeyhtiöiden ”veroylijäämät” ja listaamattomien yhtiöiden osinkotulojen henkilökohtaisen verovapauden 90 000 euron katto; Sarasvuon mukaan kattoa ei saisi olla lainkaan. Keskuskauppakamarin verospesialisti Pauli K. Mattila ja kauppakorkeakoulun vero-oikeuden professori Heikki Niskakangas selvensivät, että yrittäjien intressissä oli ollut, että veroylijäämiä ei tarvita. Sarasvuon vaatimuksia kommentoitiin sanoen: ”– – aina välillä tulee joku yrittäjäpopulisti, joka ei ymmärrä asioita. Ei kenellekään, joka on asiantuntija, tulisi tällainen mieleenkään.” Myöhemmin Sarasvuo lopetti kapinan ja pyysi anteeksi käytöstään.
Lokakuussa 2008 hän toivoi lamaa, koska vahvojen suhteellinen asema paranee, vaikka kaikki kärsivät. Seuraavan vuoden helmikuussa Trainers’ Housen heikentynyt taloudellinen tilanne pakotti yrityksen aloittamaan yhteistoimintaneuvottelut 120 työntekijän irtisanomiseksi.
Sarasvuo kommentoi heinäkuussa 2011 Suomi-areenassa suomalaista elämäntyyliä. Sarasvuon mukaan suomalaiset ovat sodassa sivistystä, ahkeruutta ja lähimmäisenrakkautta vastaan, ja kehityksen pysäyttämiseksi tarvitaan moraalisia majakoita, jotka uskaltavat sanoa, miten asiat ovat. Sarasvuon mukaan ihmisiä pitäisi valvoa enemmän ja sakkojen olla suurempia. Bisnes synnyttää hyvinvointia, ja bisnes on myös moraalisesti valveutuneempaa kuin yksityisen ihmisen toiminta. Hallitusohjelmassa ei Sarasvuon mukaan ole mitään viitteitä siitä, että työnantajat saisivat tarjota vapaasti töitä työntekijöille ja työmarkkinat sekaantuvat liikaa asioihin.
Sarasvuo on kommentoinut, että työnantajat ja työterveyshuolto ovat aikaansaaneet ja ylläpitäneet järjestelmää, jossa on annettu ja jaettu vastuuttomasti sairauslomia. Tämä on johtanut Sarasvuon mukaan kestämättömään moraaliin ja inhimillisen laskuun. Sarasvuon mukaan Suomessa varakkaat ihmiset eivät ole itsekkäitä, vaan nimenomaan yhteisvastuullisia.
Ristiriitaisesta julkisuudesta huolimatta Sarasvuon kykyä toimia kaupallisen alan toimijoiden valmentajana on ylistetty. Yksi tunnetuista valmennettavista on Vuokraturva Oy:n Timo Metsola, joka välitti Sarasvuolle 30 sijoitusasuntoa.
Yksityiselämä

Sarasvuo avioitui vuonna 2010 kilpahiihtäjä Virpi Kuitusen kanssa. Heille syntyi ensimmäinen tytär maaliskuussa 2011 ja toinen tytär seuraavana vuonna. Sarasvuolla on kaksi lasta aiemmasta suhteestaan kampaamoyrittäjä Nina Rosqvistin kanssa.
Teokset

Sisäinen sankari.  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 978-951-0-21244-8
Sisäinen tuli. Väkevä ja tasapainoinen elämä on ulottuvillasi.  Helsinki:  Writers' House, 1997.  ISBN 978-952-5-20100-0
Myynnin korkeajännitys.  Espoo:  Writers' House, 1998.  ISBN 978-952-5-20103-1
Vapaus! Itsensä johtamisen mahdollisuudet.  Espoo:  Writers' House, 1998.  ISBN 978-952-5-20110-9
Verkostomarkkinointi.  Writers' House, 1998.  ISBN 978-952-5201-04-8
Captam Apoteko.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 978-951-0-27483-5
Huomiotalous. Diilin opetukset.  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 978-951-1-20566-1
Välähdyksiä pimeässä ja pimeitä välähdyksiä.  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-28305-8
Kirjallisuutta

Mäki-Kulmala, Heikki: Näin puhui Sarasvuo.  Tampere:  Vastapaino, 2002.  ISBN 978-951-768-104-9
Piippo, Tuuti & Peltola, Miika: Kantapään kautta – kirja rohkeista epäonnistumisista.  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6566-6
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jari Sarasvuo Wikimedia Commonsissa
Jari Sarasvuo Trainers' Housen kotisivulla (Arkistoitu – Internet Archive).
Yle Areena - Jari Sarasvuo
Jari Sarasvuo: Maltillista tuottoa hakeva pehmeäsydäminen asuntosijoittaja (Sijoitusovi.fi) (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Uppslagsverket Finland
Urganch

| Urganch |
| --- | --- |
 Shovotin kanava Urganchissa.
 Urganch
 Koordinaatit: 41°33′6″N, 60°37′53″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Xorazmin alue
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2024):  153 100
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Urganch  (uzb. kyrill. Урганч, ven. Урге́нч, Urgentš) on Xorazmin alueen pääkaupunki Uzbekistanissa. Se sijaitsee Amudarjan alajuoksun vasemmalla rannalla 970 kilometriä Taškentista länteen. Kaupungissa oli 153 100 asukasta vuonna 2024.
Harezmin pääkaupunkina toiminut alkuperäinen Urganchin kaupunki (nykyinen Köneürgenç) sijaitsi Turkmenistanin alueella 170 kilometriä nyky-Urganchista luoteeseen. Amudarjan muutettua virtaustaan se jäi ilman vettä. Hivan kaani siirsi asukkaat 1600-luvulla uudelle paikalle, rakensi linnoituksen ja antoi sille nimen Toza Urganch (myöhemmin Yangi Urganch) eli ”Uusi Urganch”. Kaupungista tuli pian kaupan ja käsityöammattien keskus. Vuonna 1929 se sai virallisesti nimen Urganch.
Urganchista on maantie- ja rautatieyhteydet Taškentiin ja Turkemenistaniin. Kaupungissa on kansainvälinen lentoasema. Paikallinen erikoisuus on Urganchin ja Hivan yhdistävä maailman toiseksi pisin (33 kilometriä) johdinautoreitti.
Kaupungissa on elintarvike-, koneenrakennus-, puuvilla- ja kevyttä teollisuutta. Urganchin yliopisto on perustettu aikaisemman opettajakorkeakoulun pohjalta vuonna 1992. Urganchissa toimii myös Taškentin lääketieteellisen korkeakoulun osasto. Kulttuurilaitoksia ovat teatteri ja taidegalleria.
Shovotin kanava jakaa kaupungin kahteen osaan. Pohjoisessa ovat asuinalueet ja julkiset rakennukset ja etelässä etupäässä teollisuusalue. Kanavan rantoja yhdistävät sillat. Kaupungissa on muutamia 1800-luvun ja 1900-luvun alun rakennusmuistomerkkejä. Matkailijoille se toimii porttina alueen suurimpaan nähtävyyteen, joka on Unescon maailmanperintökohteeksi julistettu Hivan Ichan qalʼan museoalue.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urganch Wikimedia Commonsissa
Urheilukatu

Urheilukadun eteläpää. Oikealla puurivin takana Töölön pallokentän aitaa
Yhtenäisesti rakennettu ns. Gripenbergin kortteli Mannerheimintien ja Urheilukadun välissä Urheilukadun puolelta katsottuna. Vasemmalla Bolt Arena.
Urheilukatu nähtynä Nordenskiöldinkadun kulmasta etelään. Vasemmalla pallokenttiä ja Bolt Arena.
Urheilukadun pohjoisosaa Reijolankadun kulmasta nähtynä. Vasemmalla vanha huoltoasemarakennus, oikealla puurivin takana Laakson sairaalan tontin muuria.
Urheilukatu pohjoisesta, Lääkärinkadun kulmasta nähtynä. Oikealla asuintaloja, vasemmalla Laakson sairaalan rakennuksia ja sairaalan tonttia ympäröivää muuria.
Urheilukatu (ruots. Idrottsgatan, ent. Florantie) on noin kilometrin pituinen katu Helsingin Taka-Töölössä ja Laaksossa.  Se kulkee Mannerheimintien suuntaisena sen itäpuolella ja ulottuu Toivonkadun risteyksestä Lääkärinkadulle. Toivonkadun risteyksestä itään johtaa Mäntymäentie, jota liikenteellisesti voidaan pitää Urheilukadun jatkeena, kun taas Urheilukadun suuntaisena mutta hieman lännempänä samasta risteyksestä etelään jatkuu lyhyt Paavo Nurmen kuja. Kadun nimi johtuu sen varrella olevista urheilukentistä.
Urheilukatu muodostaa Taka-Töölön kerrostaloalueen itärajan, ja asuintaloja sen varrella on vain länsipuolella. Sen toisella puolella, Eläintarhan puistoalueen länsilaidalla, Urheilukadun varressa ja sen lähistöllä on joukko  urheilukenttiä, -halleja ja -stadioneja, joista katu on nimensäkin saanut. Kadun varrella ovat Bolt Arena sekä viisi jalkapallokenttää (Töölön pallokenttä), joista yksi on kuplahallin sisällä. Niiden takana ovat Helsingin olympiastadion ja Helsingin jäähalli. Lisäksi kadun jatkeen varrella Toivonkadun eteläpuolella on Töölön kisahalli.
Kadun länsipuolella sen varressa on asuintalojen ohella myös Töölön yhteiskoulun rakennus.
Reijolankadun ja Lääkärinkadun välillä Urheilukadun itäpuolella on Laakson sairaala.
Urheilukadun nimi vuoteen 1928 asti oli Florantie (ruots. Floravägen).
Urheilukadun itäreunalla kulkee koko matkalla pyörätie.
Poikkikadut etelästä pohjoiseen

Toivonkatu (länteen); samasta risteyksestä itään jatkuu Mäntymäentie ja etelään Paavo Nurmen kuja.
Sallinkatu (länteen)
Savilankatu (länteen)
Nordenskiöldinkatu
Reijolankatu
Lääkärinkatu
Urbanus IV

| Urbanus IV |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jacques Pantaléon
Syntynyt: 1195 Troyes, Ranska
Kuollut: 2. lokakuuta 1264 Perugia, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  29. elokuuta 1261
Paavius päättyi:  2. lokakuuta 1264
Edeltäjä:  Aleksanteri IV
Seuraaja:  Klemens IV
Urbanus IV:n vaakuna.
Urbanus IV, syntymänimeltään  Jacques Pantaléon (1195–2. lokakuuta 1264), oli paavina 29. elokuuta 1261 – 2. lokakuuta 1264. Hän oli viimeinen henkilö, josta tuli paavi olematta ensin kardinaali.
Ranskalaissyntyinen Urbanus oli suutarin poika Troyes'stä. Hänestä tuli Verdunin piispa, sitten Jerusalemin patriarkka ja sitä kautta paavi Aleksanteri IV:n seuraaja.
Urbanus pyrki vahvistamaan paavin valtaa, ja päätti mm. tarjota Sisilian kuninkuutta  Anjoun Kaarlelle.
Uraattioksidaasi

Malli Aspergillus flavus-homeen uraattioksidaasista
Uraattioksidaasi eli urikaasi on entsyymi, joka katalysoi virtsahapon muuntumista 5-hydroksi-isouraatiksi, joka muuttuu edelleen allantoiiniksi. Uraattioksidaasia on useilla nisäkkäillä ja pienorganismeilla, kuten bakteereilla.. Ihmisiltä ja muilta kädellisiltä uraattioksidaasin tuottava geeni on hävinnyt, eikä entsyymiä siis esiinny niissä. Tämän vuoksi virtsahappo on kädellisillä puriinien metabolian viimeinen tuote. Allantoiini on helpommin liukenevaa kuin virtsahappo, mikä altistaan ihmisen virtsakiville.