stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alakylä (Oulu)

| Alakylä |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Alakylä korostettuna.  Luettelo Oulun suuralueista ja kaupunginosista
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Kiimingin suuralue
Koordinaatit:  65°08′55″N, 025°38′15″E
Kaupunginosa nro:  134
Väkiluku:  1 725  31.12.2023
Työpaikkoja:  137 kpl   (31.12.2011)
Aution silta ylittää Kiiminkijoen Alakylän kohdalla.
Alakylä on Oulun 134. kaupunginosa, joka kuuluu Kiimingin suuralueeseen. Alakylä sijaitsee Kiiminkijoen varrella noin kahdeksan kilometriä Kiimingin kirkonkylän länsipuolella. Matkaa Oulun keskustaan on noin 20 kilometriä ja Haukiputaan kirkonkylälle noin 15 kilometriä. Alakylä on myös taajama, jossa on 1 370 asukasta (31.12.2011).
Alakylän koulu

Alakylän koulu sijaitsee kylän keskipisteessä, seututien 848 ja Kuivasjärventien risteyksessä Kiiminkijoen etelärannalla. Koulu on perustettu vuonna 1920 ja sitä laajennettiin vuonna 1954 pihapiiriin rakennetulla toisella rakennuksella. Vuonna 1995 koulun yhteyteen valmistui myös liikuntasali. Koulun nykyinen oppilasmäärä on noin 130 oppilasta, mukaan lukien esikouluoppilaat. Alakylän koulussa annetaan opetusta luokka-asteille 0–6. Luokkien 7–9 oppilaat kuljetetaan linja-autoilla kirkonkylän Kiiminkipuiston koululle. Alakylän vanha koulurakennus paloi kesäkuussa 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alakylä (Oulu) Wikimedia Commonsissa
Oulun kaupunginosat ja suuralueet
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Suuralueet | Kaupunginosat |  |
| 1. Keskusta | I Pokkinen • II Vaara • III Vanhatulli • IV Hollihaka • V Leveri • Myllytulli • Intiö • Raksila |  |
| 2. Höyhtyä | Höyhtyä • Karjasilta • Lintula • Mäntylä • Nokela |  |
| 3. Oulunsuu | Kontinkangas • Oulunsuu • Peltola • Värttö |  |
| 4. Kaukovainio | Hiironen • Kaukovainio |  |
| 5. Nuottasaari | Limingantulli • Nuottasaari • Äimärautio |  |
| 6. Kaakkuri | Kaakkuri • Kiviniemi • Metsokangas • Perävainio |  |
| 7. Maikkula | Hangaskangas • Heikkilänkangas • Iinatti • Juurusoja • Knuutila • Maikkula • Madekoski • Pikkarala |  |
| 8. Tuira | Hietasaari • Koskikeskus • Pikisaari • Toppilansaari • Tuira • Vihreäsaari |  |
| 9. Puolivälinkangas | Isko • Puolivälinkangas • Pyykösjärvi • Takalaanila • Välivainio |  |
| 10. Koskela | Alppila • Koskela • Taskila • Toppila |  |
| 11. Pateniemi | Rajakylä • Pateniemi • Herukka |  |
| 12. Kaijonharju | Kaijonharju • Kuivasjärvi • Liikanen • Linnanmaa • Ritaharju |  |
| 13. Myllyoja | Haapalehto • Hintta • Kirkkokangas • Kynsilehto • Laanila • Myllyoja • Parkkisenkangas |  |
| 14. Sanginsuu | Lapinkangas • Sanginjoki • Sanginsuu • Ulkosanki |  |
| 15. Korvensuora | Heikinharju • Korvenkylä • Korvensuora • Rusko • Ruskonselkä • Saviharju • Talvikangas |  |
| 16. Ylikiiminki | Jolos • Nuoritta • Vepsä • Vesala • Vuotto • Ylikiiminki |  |
| 17. Hiukkavaara | Haukkasuo • Hiukkavaara • Kivikkokangas · Niiles • Puolukkakangas • Saarela • Vanha Hiukkavaara |  |
| 20. Haukipudas | Haukipudas • Jokikylä • Martinniemi |  |
| 21. Kello | Kalimenkylä • Kello |  |
| 30. Kiiminki | Alakylä • Hannus • Huttukylä • Kiiminki |  |
| 31. Jääli | Jäälinkylä • Välikylä |  |
| 40. Oulunsalo | Kylänpuoli • Oulunsalo • Salonpää |  |
| 50. Yli-Ii | Pahkala • Tannila • Yli-Ii |  |
Kiiminki
| --- | --- |
Kylät ja alueet:   Kirkonkylä  Alakylä  Haipuskylä  Hannus  Huttukylä  Jääli  Tirinkylä  Välikylä  Ylikylä 
Muuta Kiiminkiin liittyvää:   Jäälihalli  Kirkko  Oskari Jauhiaisen museo  Oulun radio- ja televisioasema 
Joet ja kosket:   Jolosjoki  Kiiminkijoki  Koitelinkoski 
Järvet:   Jäälinjärvi  Kalimeenlampi  Lylykkäänjärvi
Aikenin piirikunta

Aikenin piirikunta (engl. Aiken County) on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 170 872 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Aikenin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1871.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aikenin piirikunta Wikimedia Commonsissa
All I Ever Wanted (albumi)

| All I Ever Wanted Kelly Clarkson |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2008
 Julkaistu: 6. maaliskuuta 2009
 Tuottaja(t): Kelly Clarkson, Ryan Tedder, Howard Benson, Max Martin, Dr. Luke
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 50.28
 Levy-yhtiö: RCA
Listasijoitukset
  1.  32.
Kelly Clarksonin muut julkaisut
| My December 2007 | All I Ever Wanted 2009 | Stronger 2011 |
Singlet albumilta All I Ever Wanted
 ”My Life Would Suck Without You” Julkaistu: 13. tammikokuuta 2009  ”I Do Not Hook Up” Julkaistu: 14. huhtikuuta 2009  ”Already Gone” Julkaistu: 11. elokuuta 2009  ”All I Ever Wanted” Julkaistu: 9. Maaliskuuta 2010  ”Cry” Julkaistu: 12. Maaliskuuta 2010
All I Ever Wanted on yhdysvaltalaisen laulajan, Kelly Clarksonin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 6. maaliskuuta 2009. Albumi debytoi ykkössijalla Billboard 200 -listalla, ja Suomessa se ylsi virallisen albumilistan sijalle 32. Albumi on myynyt platinaa Australiassa ja Kanadassa, sekä kultaa Britanniassa ja Irlannissa. Yhdysvalloissa albumia on myyty 893 000 kappaletta.
Kappaleet

My Life Would Suck Without You – 3.33
I Do Not Hook Up – 3.22
Cry – 3.34
Don't Let Me Stop You – 3.20
All I Ever Wanted – 3.59
Already Gone – 4.41
If I Can't Have You – 3.39
Save You – 4.03
Whyyawannabringmedown – 2.42
Long Shot – 3.36
Impossible – 3.23
Ready – 3.05
I Want You – 3.31
If No One Will Listen – 4.03
Arvostelut

Allmusic:
Entertainment Weekly: B+
Rolling Stone:
AS Monaco FC

Association Sportive de Monaco Football Club on vuonna 1924 perustettu monacolainen jalkapalloseura. Ammattilaisseura siitä tuli vuonna 1948.
Vaikka seura on kotoisin Monacosta, se on pelannut aina naapurimaansa Ranskan jalkapallosarjoissa. Se on voittanut Ranskan-mestaruuden kahdeksan kertaa, mikä tekee joukkueesta yhden pääsarjan menestyneimmistä, ainoastaan PSG ja Marseille ovat voittaneet useamman.
AS Monacon huippuhetki koitti vuonna 2004, jolloin se pääsi Mestarien liigan finaaliin. Matkan varrella se pudotti muun muassa Real Madridin ja Chelsean. Finaalissa Porto oli kuitenkin vahvempi.
Vuoden 2004 jälkeen AS Monacon taso on laskenut, ja 2010-luvulla joukkue jopa putosi alemmalle sarjatasolle kahden vuoden ajaksi. Pääsarja Ligue 1:ssä AS Monaco pelannut jälleen kaudesta 2013–2014 alkaen.
AS Monacon pitkäaikaisin puheenjohtaja on Jean-Louis Campora, joka johti seuraa vuosina 1976–2003.
Stadion

AS Monaco pelaa kotiottelunsa 18 500-paikkaisella Stade Louis II:lla, joka sijaitsee Fontvieillen alueella Monacossa.
Stadion, kuten muutkin alueen rakennukset, on rakennettu Välimereltä vallatulle maalle. Stade Louis II toimi vuosina 1998–2012 myös näyttämönä vuosittaiselle UEFA Super Cupille, jossa kohtaavat Mestarien liigan ja UEFA Cupin voittajat.
Saavutukset

Ligue 1 -mestaruudet: 8 (1961, 1963, 1978, 1982, 1988, 1997, 2000 ja 2017)
Ranskan cup -mestaruudet: 5 (1960, 1963, 1980, 1985 ja 1991)
Ranskan liigacup -mestaruudet: 1 (2003)
Ligue 2 -mestaruudet: 1 (2013)
Mestarien liiga:
Hopeaa (2003–04), hävisi finaalissa FC Portolle maalein 3–0
Entisiä pelaajia

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   Éric Abidal   Emmanuel Adebayor   Manuel Amoros   Sonny Anderson   Rui Barros   Fabien Barthez   Lucas Bernardi   Oliver Bierhoff   Patrick Blondeau   Basile Boli   Javier Chevantón   Philippe Christanval   John Collins   Costinha   Marcel Dib   Nabil Dirar   Youri Djorkaeff   Franck Dumas   Jean-Luc Ettori   Patrice Evra |   |   Fabinho   Pontus Farnerud   Marcelo Gallardo   Bernard Genghini   Valère Germain   Ludovic Giuly   Gaël Givet   Gilles Grimandi   Mark Hateley   Thierry Henry   Michel Hidalgo   Glenn Hoddle   Hugo Ibarra   Victor Ikpeba   Jürgen Klinsmann   Jan Koller   Sabri Lamouchi   Philippe Léonard   Abdallah Liegeon   François Ludo |   |   Rafael Márquez   Kylian Mbappé   Roger Milla   François Modesto   Fernando Morientes   João Moutinho   Japhet N'Doram   Nenê   Shabani Nonda   Delio Onnis   Christian Panucci   Ju-yeong Park   Diego Pérez   Emmanuel Petit   Jean Petit   Juan Pablo Pino   Jaroslav Plašil   Stéphane Porato   Dado Pršo   Claude Puel |   |   John Arne Riise   James Rodríguez   Julien Rodriguez   Flavio Roma   Jérôme Rothen   Willy Sagnol   Javier Saviola   Enzo Scifo   Bernardo Silva   Marco Simone   Luc Sonor   Sébastien Squillaci   Danijel Subašić   Georges Thomas   Lilian Thuram   Ibrahima Touré   David Trézéguet   Patrick Valéry   Christian Vieri   George Weah |
Päävalmentajat kautta aikain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  1948–1950  Jean Batmale  1950–1952  Alexander Schwartz  1952–1953  Angelo Grizzetti  1953–1956  Ludwic Dupal  1956–1957  Anton Marek  1957–1958  Louis Pirroni  1958–1963  Lucien Leduc  1963–1965  Roger Courtois  1965–1968  Piere Sinibaldi  1968–1970  Robert Domergue  1970–1972  Jean Luciano  1972–1974  Ruben Bravo  1974–1976  Alberto Muro  1976–1979  Lucien Leduc  1979–1983  Gérard Banide |   |  1983–1986  Lucien Muller  1986–1987  Ștefan Kovács  1987–1994  Arsène Wenger  1994  Jean Petit  1994–1995  Jean-Luc Ettori  1995  Gérard Banide  1995–1999  Jean Tigana  1999–2001  Claude Puel  2001–2005  Didier Deschamps  2005  Jean Petit  2005–2006  Francesco Guidolin  2006  László Bölöni  2006–2007  Laurent Banide  2007–2009  Raymundo Ricardo Gomes  2009–2011  Guy Lacombe |   |  2011  Laurent Banide  2011–2012  Marco Simone  2012–2014  Claudio Ranieri  2014–2018  Leonardo Jardim  2018–2019  Thierry Henry  2019  Leonardo Jardim  2019–2020  Robert Moreno  2020–2022  Niko Kovač  2022–2023  Philippe Clement  2023–  Adi Hütter |
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset sivut (ranskaksi, englanniksi, portugaliksi, espanjaksi, venäjäksi, kiinaksi)
Ultras Monaco 1994 -kannattajaryhmä (ranskaksi)
ASMFoot.org (ranskaksi)
AS-Monaco.net (ranskaksi)
Planète-ASM (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
ASM-Vizu -keskustelupalsta (ranskaksi)
Anders Erik Wilhelm Enqvist

Anders Erik Wilhelm Enqvist (18. toukokuuta 1821 – 1891 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa  palvellut kenraalimajuri.
Enqvistin vanhemmat olivat merikapteeni Johan Fredrik Enqvist ja Fredrique Charlotte Morberg ja puoliso vuodesta 1851 Flora Stumpf-Tomaschoff. Enqvist  tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1836 ja määrättiin valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 9. tykistöprikaatiin vuonna 1846. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1849 ja seuraavana vuonna hänet siirrettiin tykistöasevarikon palvelukseen Varsovaan. Enqvist ylennettiin luutnantiksi 1853 ja alikapteeniksi 1856. Väinänlinnan linnoitustykistössä hän palveli 1856–1860. Jälkimmäisenä vuonna hänet ylennettiin kapteeniksi ja siirrettiin  6. tykistöprikaatiin vuonna 1862. Seuraavana vuonna hänet asetettiin majurin arvoisena armeijan jalkaväkeen ja määrättiin palvelukseen Varsovan sotilaspiirin intendenttihallintoon. Everstiluutnantti hänestä tuli 1865 ja eversti 1868. Vuonna 1868 Enqvist myös nimitettiin kollegineuvoksena yli-intendenttihallintoon,  mutta armeijan jalkaväessä pysytettynä. Hänet komennettiin palvelukseen Turkestanin sotilaspiiriin 1884, mutta jo saman vuoden lopulla hän sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina.
Amour unit deux cœurs

| Amour unit deux cœurs – Henry Lönnforsin miniatyyrikokoelma |
| --- | --- |
 Kannen kuvassa kreivitär Sophia Magdalena Lewenhaupt
Kirjailija:  Mia Haltia (toim.)
Kansitaiteilija:  Minna Luoma
Kieli:  suomi, ruotsi
Genre:  taidekirja
Kustantaja:  Turun taidemuseo
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  208 s.
ISBN:  978-952-9576-42-5
Sarja: Turun taidemuseon julkaisuja, ISSN 0789-9610
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Amour unit deux cœurs – Henry Lönnforsin miniatyyrikokoelma on Turun taidemuseon vuonna 2009 julkaisema kirja, jossa esitellään Henry Lönnforsin museolle lahjoittaman kokoelman 57 miniatyyrimaalausta ja kaksi muuta turkulaista miniatyyrikokoelmaa. Teoksessa on artikkelit kokoelman lahjoittajasta, miniatyyritaiteesta sekä taiteilijoiden esittelyt. Teoksen ulkoasun on suunnitellut Minna Luoma.
Suomen kirjataiteen komitea on valinnut teoksen vuoden 2009 kauneimmaksi kirjaksi. Palkintolautakunta sanoo arviossaan: "Pienikokoinen kaunotar, joka hurmaa heti. Jos uskaltaa koskettaa, tuntee turkoosin pehmeyden ja jos vilkaisee kirjan sivuja, niin kullan loisto häikäisee."
Teoksen ranskankielinen nimi (suom. Rakkaus liittää yhteen kaksi sydäntä) on peräisin kokoelmaan kuuluvan miniatyyrin kääntöpuolta kiertävästä tekstistä.
Henry Lönnforsin lahjoittamista miniatyyreistä koottu näyttely oli avoinna Turun taidemuseossa 8. syyskuuta 2009–28. marraskuuta 2010.
Teoksessa esitellyt taiteilijat

Louis-Francois Aubry
Antoine Paul Vincent
Jean Baptiste Isabey
Johan Erik Bolinder
Pierre Edouard Dagoty
Jakob Axel Gillberg
Christophe Guérin
Salomon Hofling
Henry Inman
Carl Gustaf Klingstedt (eli Clinchelet)
Niclas Lafrensen nuorempi
Frédéric Millet
Aiheesta muualla

Amour unit deux cœurs Kuriositeettiklubin sivulla[vanhentunut linkki] (Arkistoitu linkki)
Ancien régime

Bastiljin valtausta 14. heinäkuuta 1789 pidetään ancien régimen loppuna.
Ancien régime (ranskaa), ”vanha hallitus”, oli ajanjakso ennen Ranskan suurta vallankumousta. Termillä tarkoitetaan erityisesti maan vanhaa yhteiskuntamuotoa ja kulttuuria. Käsitteellä pyritään kuvaamaan Ranskan vallankumouksen suurta ja mullistavaa luonnetta, jossa uusi, demokraattinen hallintotapa oli räikeässä ristiriidassa aiemman, monarkistisen hallintotavan kanssa. Aiemmin vallinnut feodaalinen yhteiskuntajärjestys murtui vallankumouksen myötä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ancien régime Wikimedia Commonsissa
Anders Erik Ramsay

Anders Erik Ramsay oli ruotsalainen sotilas ja virkamies. Ramsayn vanhemmat olivat Johan Ramsay ja Märta Galle. Hän syntyi 1638 Ihamäessä Somerolla, jossa isoisä Hans Ramsay hoiti häntä kun isä oli 30-vuotisessa sodassa. Ramsay osallistui Kaarle X Kustaan sotaretkeen 18-vuotiaana Puolassa 1656 ja sai luutnantin arvon urhoollisuudesta. Hän osallistui kuninkaan kanssa Ison-Beltin ylitykseen ja Kööpenhaminan hyökkäykseen. Vasta 1672 hän palasi Ihamäkeen. Hän omisti Ihamäen, Raukelan ja Pajulan tilat Somerolla, mutta kaksi myöhempää tilaa menetettiin reduktiossa 1691. Ramsay nai 1671 Dorothea von Ritterin ja 1675 hän siirtyi sotimaan Ruotsissa Tanskaa vastaan ratsumestarina. Kaarle XI:n kanssa hän osallistui Lundin, Halmstadin ja Landskronan taisteluihin 1676. Ramsay sai majurin arvon 1678, everstiluutnantin arvon 1684 ja everstin arvon 1700. Hänet nimitettiin 1713 (75-vuotiaana) Länsipohjan maaherraksi. Vuonna 1723 hän erosi tehtävästään ja palasi poltettuun kotiinsa, jonka hän rakensi uudelleen. Ramsay kuoli 97-vuotiaana 1735.
Andreas Laurentii Nycopensis

Andreas Laurentii Nycopensis (suom. Andreas Laurinpoika Nykopensis) (luultavasti 1610-luvun loppupuolella – 15. toukokuuta 1688 Helsinki) oli suomalainen rehtori ja kirkkoherra.
Nycopensis oli kotoisin Nyköpingistä Ruotsista ja hänen äitinsä haudattiin Helsinkiin 1686. Hän pääsi ylioppilaaksi Tartossa 1635 ja Turussa 1640. Nycopensis valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1643 ja hän opiskeli vielä Rostockissa 1646.
Nycopensis oli Turun akatemian 2. filosofian apulaisena vuodesta 1643 sekä Turun katedraalikoulun rehtorina ja tuomiokapitulin jäsenenä vuodesta 1649. Helsingin kirkkoherraksi hänet valittiin 1661 ja hän astui virkaan 1664. Hän oli synodaaliväitöksen preeses Turun pappeinkokouksessa 1652.
Nycopensis aloitti uranuurtajana kirkonkirjojen pitämisen Viipurin hiippakunnassa. Hän julkaisi hautajaisrunon (1645), hääonnittelurunon (1646) ja kolme akateemista onnittelurunoa (1650, 1656 ja 1660).
Andreas Laurentii Nycopensis oli naimisissa Anna Klöfverskjöldin (k. 1688) kanssa. Heidän poikansa oli Turun ja Porin läänin vakinaisen ratsuväkirykmentin luutnantti Aron Nycopensis (1664-1738). Nycopensiksen veli oli Viipurin hiippakunnan piispa, valtiopäivämies Nils Nycopensis (k. 1664).
Aiheesta muualla

Andreas Laurentii Nycopensiksen elämäkerta Kansallisbiografiassa
Adžaria

Adžaria (georg. აჭარა, Atšara), virallisesti Adžarian autonominen tasavalta (georg. აჭარის ავტონომიური რესპუბლიკა, Atšaris avtonomiuri respublika) on autonominen alue Georgiassa Mustanmeren rannalla. Alue rajoittuu etelässä Turkkiin.
Historia

Adžaria oli antiikin aikana osa Kolkhista ja Iberian kuningaskuntaa. Kreikkalaisten valloitettua alueen 400-luvulla eaa. se joutui Rooman haltuun 100-luvulla eaa. Siitä tuli osa Egrisiä ennen yhdistymistä Georgian kuningaskuntaan 800-luvulla. Osmanit ottivat alueen haltuunsa 1614 ja käännyttivät Adžarian väestöön islamiin seuraavien 260 vuoden aikana. Alue luovutettiin Venäjälle 1878.
Lyhyen turkkilaisten ja brittiläisten joukkojen miehityksen jälkeen 1918–1920 Adžaria liitettiin Georgiaan 1920. Ankaran hallitus luouvutti alueen Georgialle Karsin sopimuksen nojalla, kunhan alueen muslimiväestölle annettaisiin autonomia. Neuvostoliitto perusti Adžarian ASNT:n saman sopimuksen nojalla. Stalin kuitenkin sorti alueen muslimiväestöä.
Neuvostoliiton hajottua 1991 Adžariasta tuli osa juuri itsenäistynyttä Georgiaa. Alue vältti Georgian kaaokseen vetäneen sisällissodan vuosina 1991–1993 sen autoritäärisen johtajan Aslan Abašidzen toimien ansiosta. Vaikka hän säilyttikin maassa järjestyksen ja teki siitä yhden Georgian vauraimmista alueista, häntä on syytetty osallistumisesta järjestäytyneeseen rikollisuuteen – pääasiassa laajamittaiseen salakuljetukseen hänen ja hallituksensa rikastuttamiseksi – sekä ihmisoikeusrikkomuksista. Keskushallinnolla Tbilisissä oli hyvin vähän sananvaltaa Adžarian tapahtumiin.
Tämä muuttui ruusujen vallankumouksessa, kun Eduard Ševardnadze vaihdettiin oppositiojohtaja Mikheil Saakašviliin, joka ilmoitti taistelevansa separatismia vastaan. Keväällä 2004 Adžariassa puhkesi kriisi, kun keskushallinto yritti saada alueen takaisin valtaansa ja Saakašvilin uhkavaatimukset joukkomielenosoitusten kanssa pakottivat Abašidzen eroamaan toukokuussa 2004. Hän pakeni Venäjälle ja uusi Adžarian autonomiaa koskenut laki astui voimaan, mitä monet kritisoivat käytännössä alueen autonomian lakkauttamiseksi.
Politiikka

Adžarian autonomisen tasavallan aseman määrittelee Georgian laki Adžariasta ja alueen perustuslaki. Paikallinen lakiasäätävä elin, Adžarian korkein neuvosto (parlamentti), koostuu 30 jäsenestä ja valitaan viideksi vuodeksi kerrallaan. Alueen hallituksen, Adžarian ministerineuvoston, johtajan nimittää Georgian presidentti jolla on myös oikeus hajottaa neuvosto ja hallitus sekä ohittaa paikallisviranomaiset tapauksissa, joissa Georgian perustuslakia ei noudateta.[lähde? ]
Maantiede

Adžaria sijaitsee Mustanmeren kaakkoisrannikolla ja ulottuu pienen Kaukasuksen alarinteille. Sillä on rajaa Georgian Gurian ja Samtskhe-Džavakhetin alueiden ja Turkin kanssa. Alueen kapealla rannikkoalangolla on subtrooppinen ilmasto, kun taas vuorilla lumi voi pysyä maassa kuusi kuukautta vuodesta. Mitrala-vuoren alue on koko Kaukasuksen kostein paikka.[lähde? ]
Maantiede > Osat

Adžaria jakautuu Batumin piiritasoiseen kaupunkiin* ja viiteen hallinnolliseen piiriin:
Batumin piiritasoinen kaupunki*
Kedan piiri
Khelvatšaurin piiri
Khulon piiri
Kobuletin piiri
Šuakhevin piiri
Talous

Adžarian alue sopii teen, sitrushedelmien ja tupakan kasvatukseen. Tärkeitä viljelykasveja ovat lisäksi avokadot, ja karjankasvatus on myös tärkeää. Teollisuuteen kuuluu teen pakkausta, tupakan valmistusta, hedelmä- ja kalasäilykkeiden valmistusta, öljynjalostusta ja laivanrakennusta. Adžariassa on myös ilmastonsa ansiosta terveyskylpylöitä.
Pääkaupunki Batumi on tärkeä portti mereltä Georgiaan, Armeniaan ja Azerbaidžaniin. Satamaa käytetään mm. öljykuljetuksiin Kazakstanista ja Turkmenistanista. Kaupungin öljynjalostamo käsittelee Kaspianmereltä tulevaa öljyä. Adžaria on myös korvannut Abhasian Georgian turismille tärkeimpänä alueena.
Väestö

Adžariassa asuu 333 953 ihmistä (2014). Adžarialaiset ovat georgialaisia, jotka puhuvat georgian kielen paikallista murretta. Adžarialaisista tuli kristittyjä 300-luvulla ja heidät käännytettiin islamiin Osmanien valtakunnan hallinnassa 1600–1800-luvuilla. Monia kristittyjä perinteitä on vielä säilynyt: kakkuja ja moskeijoita saatetaan koristella risteillä sekä kirkkoja ja kristittyjä hautausmaita säilytetään tarkasti.
Adžarian väestö tunnettiin ”georgialaisina muslimeina” Neuvostoliiton vuoden 1926 väestönlaskentaan saakka, jossa ”adžarialaisia” laskettiin olevat 71 000. Myöhemmin heidät luokiteltiin vain georgialaisiksi, sillä Neuvostoliiton väestönlaskennoissa ei kysytty uskontoa. Neuvostovallan kaatuminen on nostanut kristinuskon suosiota alueella erityisesti nuorten keskuudessa. Vuoden 2014 väestölaskennan mukaan islaminuskoisia on 39,8 prosenttia alueen asukkaista ja georgian kirkkoon kuuluvia 54,5 prosenttia.
Adžariassa on myös pienet venäläinen (1,10 prosenttia), armenialainen (1,64 prosenttia), kreikkalainen (0,17 prosenttia) ja ukrainalainen (0,24 prosenttia) yhteisö. Georgialaisia on vuoden 2014 väestölaskennan mukaan 96,04 prosenttia väestöstä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adžaria Wikimedia Commonsissa
Adžarian hallituksen sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (georgiaksi) (englanniksi)
BBC Regions: Ajaria
Georgian hallinnolliset alueet
Alexa Vega

Alexa Vega vuonna 2012.
Alexa Ellesse PenaVega (o.s. Vega; s. 27. elokuuta 1988 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Carmen Cortezin roolista Spy Kids -elokuvasarjassa, jonka osat ilmestyivät vuosina 2001, 2002, 2003 ja 2011. Muita elokuvia, joissa Vegalla on ollut rooleja, ovat muiden muassa Sleepover (2004) ja Repo! The Genetic Opera (2008).
Vega syntyi Miamissa ja aloitti uransa televisiossa jo vuonna 1993. Elokuvadebyytti tapahtui 1994. Hänen isänsä on kolumbialainen. Hänen siskonsa Makenzie Vega on myös näyttelijä. Vega on myös toiminut laulajana. Elokuvassa Spy Kids 2 hän laulaa kappaleensa "Isle of Dreams" ja elokuvassa Spy Kids 3 kappaleen "Game Over".
Aiheesta muualla

Alexa Vega Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Alexa Glatch

| Alexa Glatch |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 1989  Newport Beach 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Tennispelaaja
Pituus:  183 cm
Paino:  66 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2005–
Palkintorahat:  825 740 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  102. (3.8.2009)
Voitot/tappiot:  318–248
Grand Slam -turnauksissa
Ranskan avoimet:  2. kierros (2009, 2012)
Wimbledon:  1. kierros (2009, 2011, 2013)
Yhdysvaltain avoimet:  2. kierros (2005)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  98  (5. lokakuuta 2009)
Voitot/tappiot:  115–109
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Alexa Glatch (s. 10. syyskuuta 1989 Newport Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut WTA-listan sijalla 102 elokuussa 2010. Urallaan hän on voittanut viisi ITF-turnausta kaksinpelissä.
Glatch aloitti tenniksen pelaamisen viisivuotiaana. Junioriurallaan hän pääsi vuoden 2005 Yhdysvaltain avoimissa loppuotteluun sekä kaksinpelissä että nelinpelissä (Vania Kingin kanssa). Vuonna 2007 Glatch pääsi nelinpelin loppuotteluun Ranskan avoimissa Sorana Cîrstean kanssa. Hänen valmentajinaan toimivat Kevin O'Neill ja Robert Van't Hof.
Ammattilaisurallaan Glatch on selvinnyt Grand Slam -turnauksissa parhaimmillaan toiselle kierrokselle Yhdysvaltain avoimissa 2005 ja Ranskan avoimissa 2009 ja 2012. Yhdysvaltain avoimissa hän voitti Juliana Fedakin, mutta hävisi toisella kierroksella Jelena Jankovićille. Ranskan avoimissa 2009 hän voitti 14:nneksi sijoitetun Flavia Pennettan, kunnes hävisi toisella kierroksella Lourdes Domínguez Linolle. Vuoden 2012 Ranskan avoimissa hän voitti Ana Tatišvilin, mutta hävisi jälleen Pennettalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexa Glatch Wikimedia Commonsissa
Alexa Glatch profiili WTA:n kotisivuilla