stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ernst Sohn
Ernst Sohnin yritykset

Ernst Sohn perusti vuonna 1905 Viipuriin rekisteröidyn laivameklariyrityksen, joka toimi Uuraasta käsin. Hänen kilpailijanaan oli tuolloin meklarina (eli laivanvälittäjänä) toiminut merikapteeni Karl Petter Grandell. Kilpailu kiristyi laivameklaritoiminnassa vuonna 1906, jolloin alalle ilmestyi uusia yrittäjiä (esimerkiksi viipurilainen K. Lundberg sekä Granströmin meklarifirma).
Ernst Sohn perusti Suomeen myöhemmin myös useita laivanvarustamoita. Hänen yhtiöitään olivat muun muassa:
Viipurin hinaajahöyrylaiva osakeyhtiö, Viipuri (perustettu 1909)
The Federations Stevedore in Viborg, Ab  (vuodesta 1930: Oy Ernst Sohn Ltd), Viipuri (Uuras ja Makslahti), Kotka (rekisteröity 17.9.1910 kaupparekisterinumerolla 24980)
Rederi Sohn Ab, Helsinki (lakkautettu 19.12.1952)
Oy Finska Insjö Ab, Pori, Helsinki. Yhtiö perustettiin 1937, ja sen nimenä oli Oy Finska Insjö Ab aina vuoteen 1947. Ernst Sohn osti yhtiön nimiin aluksen s/s Uleå vuonna 1937 sekä toisen aluksen nimeltään s/s Onto. Vuonna 1947 yhtiön nimeksi tuli Rederi Ab Inger ja omistajaksi vaihtui  panamalainen Compañía Dabaibe de Navegación SA ja A. H. Vang, mutta todellinen omistaja lienee tuolloin ollut Fred. Nichols & Son.
Rederi Ab Notung, Koivisto, Pori. Helsingissä, osoitteessa Lönnrotinkatu 23 sijainnut Rederiaktiebolaget Notung omisti useita laivoja. Niiden joukossa olivat Notung (1936–1939), Balmung (1939–1940), Elsa S (1950–1959), Ernst S (1955–1958) ja Fritz S, joka oli Ernst Sohnin omistuksessa vuodesta 1939 vuoteen 1957, ja siitä ajasta Rederi Ab Notungin omaisuutta vuosina 1946–1952. Yhtiö mainitaan silti lakkautetuksi 27.4.1945
Ernst Sohnin laivat

Ernst Sohnin laivat olivat pääasiassa höyrylaivoja, jotka kuljettivat muun muassa puutavaraa.
Luettelo Ernst Sohnin laivoista:
S/S Faust (1908–?)
Notung (1935–1940)
Elsa S (1936–1942)
Elsa S (2) (1949–1959)
Onto (1937–1940)
Uleå (1937–1941)
Balmung (1938–1940)
Fritz S. (1939–1957)
Ernst S (1954–1958)
Soikulat

| Soikulat |
| --- | --- |
 Samettisoikula (Bertolonia maculata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Myrtales
Heimo::  Melastomakasvit Melastomataceae
Alaheimo::  Melastomatoideae
Suku::  Soikulat Bertolonia  Raddi
Katso myös
   Soikulat Wikispeciesissä   Soikulat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Soikulat (Bertolonia) on suku melastomakasvien heimossa (Melastomataceae). Soikuloita kasvatetaan huonekasveina. Suvun lajeja esiintyy lähinnä Etelä-Amerikassa.
Lajeja

Bertolonia acuminata
Bertolonia carmoi
Bertolonia leuzeana
Bertolonia maculata – samettisoikula
Bertolonia marmorata – silkkisoikula
Bertolonia mosenii
Bertolonia sanguinea
Bertolonia wurdackiana
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Soikulat (Bertolonia)
iNaturalist: Suku Bertolonia
UniProt: Taxonomy - Bertolonia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q4346066  Wikispecies: Bertolonia  APDB: 202110  APNI: 114533  BOLD: 553318  CoL: 39T8  GBIF: 5938650  GRIN: 1428  iNaturalist: 430723  IPNI: 26200-1  IRMNG: 1306722  NCBI: 119819  Open Tree of Life: 972222  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:26200-1  Tropicos: 40026954  WFO: wfo-4000004515  WoRMS: 1078495
Läpilyöntijännite

25 kilovoltin valokaari.
Läpilyöntijännite kuvaa jännitettä, jolla eristemateriaali tai kaasu ei enää pysty estämään sähkön kulkemista elektrodista toiseen. Läpilyöntijännitteen yksikkö on voltti.
Esimerkiksi akunkenkiä akkuun kytkettäessä ilmenevä kipinöinti on läpilyöntiä vaikka jännite onkin kovin pieni. Kappaleen läpilyöntijännite riippuu mm. materiaalin dielektrisestä lujuudesta (läpilyöntilujuudesta) ja kappaleen paksuudesta. Ilman dielektrinen lujuus on n. 3 kV/mm.
Eristeen läpilyöntilujuuteen vaikuttaa myös rasitusaika, siten että eristeet kestävät lyhytkestoista rasitusta huomattavasti paremmin kuin pitkäkestoista rasitusta, esimerkiksi aikavälillä 1 nanosekunti – 1 vuosi.
Aiheesta muualla

Jarmo Partanen, Sähköpurkaukset, Lappeenrannan teknillinen yliopisto (pdf)[vanhentunut linkki]
Hilkka Soininen

| Hilkka Soininen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. elokuuta 1950 (ikä 74) Kuopio
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  neurologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL 1975), Kuopion yliopisto (nyk. Itä-Suomen yliopisto, LKT 1981)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Tutkimusalue:  Alzheimerin tauti ja muistisairaudet: biomarkkerit, genetiikka, neurokuvantaminen, hoito ja ennaltaehkäisy
Palkinnot:  Pohjolan ja Suomi-yhtiön lääketieteen palkinto (2009)
Hilkka Sirkku Soininen (s. 28. elokuuta 1950 Kuopio) on suomalainen lääkäri ja kansainvälisesti tunnustettu muistisairauksien ja etenkin Alzheimerin taudin tutkija, joka on toiminut pitkään Itä-Suomen yliopiston neurologian professorina.
Soininen tuli ylioppilaaksi Suonenjoen yhteislyseosta (1969). Hän opiskeli lääkäriksi Helsingin yliopistossa (LL 1975) ja teki tohtoriopintonsa Kuopion yliopistossa, josta hän valmistui lääketieteen tohtoriksi (LKT 1981). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1981) käsittelee vanhuuteen liittyvää dementiaa. Tutkimus on otsikoitu Senile dementia : a clinical, neurochemical and etiological study. Neurologian erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1983. Soininen on ollut Kuopion yliopiston dosentti vuodesta 1985–.
Soininen työskenteli tohtoriksi valmistuttuaan Kuopion yliopiston luennoitsijana (1981–1987), neurologian apulaisprofessorina (1987–1988), Suomen Akatemian tutkijana (1988–1991 ja 1992–1995) ja vierailevana apulaisprofessorina Yhdysvalloissa Etelä-Illinois’n yliopistossa (Southern Illinois University School of Medicine, Springfield, Illinois, 1988–1989). Hän on toiminut pitkään Kuopion yliopiston, sittemmin Itä-Suomen yliopiston neurologian professorina (1989–1990, 1995–1999 ja 2000–2017; sekä 2018–). Päätyönsä ohessa hän on ollut myös yliopiston Terveystieteiden tiedekunnan dekaani (2012–2017).
Soininen on tutkimustyössään on keskittynyt muistisairauksiin. Aiheena on ollut dementia ja erityisesti Alzheimerin tauti: näiden sairauksien biomarkkerit, genetiikka, neurokuvantaminen, hoito ja ennaltaehkäisy. Häntä on luonnehdittu kansainvälisesti arvostetuksi Alzheimerin taudin tutkimuksen uranuurtajaksi. Aihepiiri on tärkeä, sillä pelkästään Suomessa oli jo vuonna 2009 noin 120 000 dementiapotilasta, ja heistä yli puolella on Alzheimerin tauti. Soininen on erittäin tuottelias ja runsaasti viitattu tutkija, joka on yksin tai yhdessä työtoveriensa kanssa jaatinut yli 500 tieteellistä artikkelia tai muuta julkaisua.
Soininen on palkittu tutkimustyöstään muun muassa Pohjolan ja Suomi-yhtiön lääketieteen palkinnolla (2009). Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen hän on ollut vuodesta 2010. Hän on myös Euroopan tiede- ja taideakatemian jäsen (vuodesta 2016).
Teoksia

Erkinjuntti, Timo; Remes, Anne; Rinne, Juha; Soininen, Hilkka (toimittajat): Muistisairaudet.  (2. uudistettu painos; myös 1. painos 2010))  Helsinki:  Duodecim, 2015.  ISBN 978-951-656-486-2  (suomeksi)
Soininen, Hilkka: Senile dementia : a clinical, neurochemical and etiological study.  (Väitöskirja Kuopion yliopistoon; julkaistu sarjassa Series of reports / University of Kuopio. Department of Neurology, 0357-6043 ; no 3)  Kuopio:  Kuopion yliopisto (nyk. Itä-Suomen yliopisto), 1981.  ISBN 951-780-115-7  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Hilkka Soininen. University of Eastern Finland, Kuopio Finland (englanniksi) (researchgate.net)
Google Scholar -haku "Hilkka Soininen" (englanniksi) (scholar.google.com)
Hilkka Soinisen Linked In -profiili (englanniksi) (linkedin.com)
Alina Solomon & Hilkka Soininen (2015) Risk prediction models in dementia prevention (abstrakti; Nature Reviews Neurology, 11, pp. 375–377) (englanniksi) (nature.com)
Tiedetuokio: B12-vitamiini tekee hyvää aivoterveydelle (radio-ohjelman kesto 4 min; ti 9.11.2010) (areena.yle.fi)
Matti Ahola & Marjo Laitala (29.6.2010) Seniorin seurassa: Alzheimerin taudin toteamiseen uusia keinoja (yle.fi)
Susanna Ekfors (14.3.2006) Dementiapotilaan hoito viivästyy (Yle Akuutti) (yle.fi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  ORCID
Länsigootit

Visigoottien kulkureitti.
Länsigootit eli visigootit (lat. Visigothi, Wisigothi, Vesi, Visi, Wesi, tai Wisi) olivat gootteihin lukeutunut germaaniheimo.
Nimityksen visigootit otti käyttöön roomalainen historioitsija Cassiodorus, joka kirjoitti goottien historian noin vuonna 550. Visigootit käyttivät itsestään tuolloin nimeä vesi. Cassiodorus tulkitsi ostrogootit itägooteiksi ja vesi-nimestä tuli visigootit eli länsigootit. Koska ostrogootit asuivat tuolloin Italiassa ja visigootit Espanjassa, nimet jäivät käyttöön.
Historia

Länsigootit erosivat itägooteista 200-luvun lopulla tai viimeistään 300-luvun alussa, kun länsigoottien ydinjoukko, tervingien heimo, asettui Dnestrin ja Tonavan väliselle alueelle. Länsigootit asettuivat Tonavan alajuoksun pohjoispuolelle ja solmivat liiton Konstantinus Suuren kanssa vuonna 332. Wulfilan käännyttämät areiolaiset länsigootit pakenivat vainoa Rooman valtakunnan puolelle ja asettuivat Traakiaan eli nykyisen Balkanin alueelle. Loput länsigooteista siirtyivät Fritigernin johdolla vuonna 376 Rooman alueelle ja voittivat vuonna 378 Itä-Rooman keisari Valensin Adrianopolin taistelussa.
Kuninkaansa Alarikin johdolla länsigootit ryöstivät Kreikan tärkeimmät kulttipaikat 395 tai 396. Rooman he ryöstivät vuonna 410. Alarikin kuoltua hänen seuraajansa Ataulf johdatti länsigootit laajoille alueille Etelä-Galliaan ja 415 Hispaniaan. Valloittamilleen alueille he perustivat oman valtakunnan. Vuonna 418 roomalainen patriisi, sittemmin keisari Constantius III kutsui länsigootit Akvitaniaan Rooman foederateiksi. Sinne siirtyneiden länsigoottien päällikkö Wallia kuoli pian heidän asetuttuaan Akvitaniaan. Hänen seuraajansa oli Teoderik I, joka johti vuonna 451 länsigootit Katalaunien kenttien taisteluun roomalaisten liittolaisina. Teoderik I sai taistelussa surmansa.
Länsigootit säilyivät Rooman foederateina vuoteen 475, jolloin Teoderik I:n poika Eurik julistautui itsenäiseksi kuninkaaksi. Eurik julkaisi myös länsigoottien lakikokoelman, latinaksi kirjoitetun Eurikin koodeksin. Hänen aikanaan länsigoottien Gallian kuningaskunta saavutti suurimman laajuutensa, ja ulottui Loiresta Pyreneille. Eurikia seurasi valtaistuimella hänen poikansa Alarik II, joka sai surmansa Vouillén taistelussa vuonna 507, jolloin Klodvigin johtamat frankit löivät Gallian länsigootit lopullisesti. Espanjassa länsigoottien valtakunta vielä säilyi Toledo pääkaupunkinaan, mutta vuonna 711 arabit tuhosivat viimein myös sen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsigootit Wikimedia Commonsissa
Recceswinthin antama votiivilahja. Roikkuvissa kirjaimissa lukee latinaksi: [R]ECCESVINTHVS REX OFFERET (suom. Kuningas R. antaa tämän).
Länsirintama (Suomen sisällissota)

Rintamalinja ja valkoisen armeijan ryhmitys maaliskuun alussa 1918.
Länsirintamaksi (myös Läntinen rintama) kutsuttiin vuoden 1918 Suomen sisällissodan rintamaa, joka ulottui nykyisten Satakunnan, Pirkanmaan ja Keski-Suomen maakuntien alueella Pohjanlahden rannikolta Tampereen pohjoispuolitse Päijänteen länsirannalle. Se oli jaettu Satakunnan ja Hämeen rintamiin sekä niiden sisällä vielä useampiin paikallisiin rintamalohkoihin. Sodan kokonaisuuden kannalta Satakunnan rintama oli lähinnä sivunäyttämö, mutta Hämeen rintamalla käytiin lopputuloksen kannalta merkittäviä ja ratkaisevia taisteluja, kuten Vilppulan rintaman taistelut helmi–maaliskuussa sekä myöhemmin maalis–huhtikuussa käyty Tampereen taistelu. Joukkojen ja kaatuneiden lukumäärän perusteella sitä voidaan kutsua myös koko sisällissodan päärintamaksi.
Rintamalinjan kulku

Rintamalinja kulki Satakunnassa Porin pohjoispuolella Pohjanlahden rannikon Merikarvialta Kankaanpään eteläpuolitse Ikaalisten kautta Hämeenkyröön. Sieltä rintamalinja lähti Hämeessä kohti pohjoista, muodostaen Tampereen yläpuolelle Kurun, Ruoveden, Vilppulan ja Kuoreveden kautta kulkevan kaaren. Kuorevedeltä se jatkui edelleen Längelmäelle ja päättyi lopulta Päijänteen rannalle Kuhmoisiin. Sodan aikana rintamalinja siirtyi niin, että valkoisten suorittaman Tampereen valtauksen jälkeen se kulki huhtikuun lopulla Etelä-Hämeessä.
Tappiot

Länsirintaman taistelut vaativat noin 4 200 kuollutta, joista valkoisia oli noin 1 600 ja punaisia 2 600. Kaatuneista suurin osa eli noin 3 500 kuoli Hämeen rintaman taisteluissa, Satakunnassa kaatuneita oli sodan aikana vajaat 750. Yhteensä länsirintaman tappioiden lukumäärä on lähes puolet koko sisällissodassa kaatuneista. Luvut sisältävät taisteluissa kuolleiden lisäksi myös välittömästi niiden jälkeen teloitettuja antautuneita.
Vaclav Smil

| Vaclav Smil |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. joulukuuta 1943 (ikä 81) Plzeň, Tšekki
Aiheesta muualla
vaclavsmil.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vaclav Smil (s. 9. joulukuuta 1943 Plzeň) on kanadalainen emeritusprofessori ja tietokirjailija.
Elämäkerta

Smil syntyi Plzeňissä vuonna 1943. Hän opiskeli Kaarlen yliopistossa ja suoritti luonnontieteiden tohtorin tutkinnon vuonna 1965. Hän suoritti asepalveluksen Tšekkoslovakian armeijan maantieteellisessä instituutissa 1966-67. Smil muutti Yhdysvaltohin vuonna 1969 ja suoritti maantieteen tohtorin tutkinnon Pennsylvanian osavaltionyliopistossa 1972. Siitä pitäen hän toimi Kanadassa Manitoban yliopistossa, ensin apulaisprofessorina, sitten professorina ja lopulta nimikkeellä distinguished professor of geography.
Kirjallinen tuotanto

Smil on kirjoittanut ansiokkaita teoksia mm. ympäristöongelmista, ihmiskunnan resurssien ja energian käytöstä, ruuantuotannosta ja tekniikan historiasta.
Kunnianosoituksia

Member of the Order of Canada
Helsingin yliopiston fi­lo­so­fi­sen tie­de­kun­nan kun­nia­toh­to­ri bio- ja ympäristötieteelliseltä alalta (2019).
Muuta

Smil on yksi Bill Gatesin suosikkikirjailijoista ja Gates on kertonut lukeneensa melkein kaikki Smilin kirjoittamat kirjat. Gates kirjoittaa blogiinsa arvosteluita Smilin kirjoista.
Aiheesta muualla

https://vaclavsmil.com/ Smilin kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Eija Lönnroos

| Eija Lönnroos> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1964 (ikä 60) Rantasalmi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  geriatrian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kuopion yliopisto (LL 1989, LT 2009)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Tutkimusalue:  lonkkamurtumat, muistisairaudet, lääkehoito
Aiheesta muualla
Kotisivu
Eija Kyllikki Lönnroos (s. 15. kesäkuuta 1964 Rantasalmi) on suomalainen erikoislääkäri ja lääketieteen tohtori, joka on toiminut Itä-Suomen yliopiston geriatrian professorina. Hän on ollut joukkotiedotusvälineiden haastateltavana esimerkiksi vanhuspsykiatristen hoitopaikkojen tilasta ja kritisoinut hoitopaikkojen vähennysaikeita. Lönnroosin mukaan ei ole näyttöä ikääntyvän väestön pienenevästä psykiatristen hoitopaikkojen tarpeesta, vaan päinvastoin. Koronapandemian aikana keväällä 2020 hän on pitänyt tärkeänä esimerkiksi yhteydenpitoa hoivakodissa asuviin läheisiin hyvälaatuisen kuva- ja ääniyhteyden välityksellä.
Lönnroos tuli ylioppilaaksi Rantasalmelta vuonna 1983. Hän valmistui Kuopion yliopistosta lääkäriksi (LL 1989) ja lääketieteen tohtoriksi (LT 2009). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2009) käsitteli iäkkäiden ihmisten lonkkamurtumia ja lääkehoitoon kytkeytyviä kaatumisia. Tutkimus oli otsikoitu Hip fractures and medication-related falls in older people (suom. Iäkkäiden lonkkamurtumat ja lääkehoitoon liittyvät kaatumiset). Vuonna 1996 yleislääketieteen ja vuonna 2000 geriatrian  erikoislääkärin pätevyys Kuopion yliopistosta; lisäksi kuntoutuksen erikoispätevyys (2002).
Työurallaan Lönnroos toimi terveyskeskuslääkärinä Juvan terveyskeskuksessa (1990–1997) ja sitten osastonlääkäri Jyväskylän kaupunginsairaalassa (1997–2000). Hän oli Keski-Suomen sairaanhoitopiirin geriatrian erikoislääkäri vuosina 2001–2006. Vuosina 2006–2013 geriatrian kliininen opettaja aluksi Kuopion, yliopistojen yhdistyttyä Itä-Suomen yliopistossa. Vuosina 2010–2011 Hän oli Itä-Suomen yliopiston Farmasian laitoksen tutkimusjohtaja. Elokuusta 2013 Itä-Suomen yliopiston geriatrian määräaikainen professori, helmikuusta 2017 lähtien geriatrian viiden vuoden professuuri.
Teoksia

Eija Lönnroos, Sirpa Hartikainen (kirjoittajat, toimittajajat) & Seija Rusanen (kuvittaja) Geriatria : arvioinnista kuntoutukseen. Edita 2008. ISBN 978-951-37-4930-9.
Läpimurtosovellus

Läpimurtosovellus (engl. killer application tai lyhyemmin killer app) tarkoittaa tietokoneohjelmaa, joka osoittaa sen alustana toimivan tekniikan (kuten pelikonsolin, kotitietokoneen tai käyttöjärjestelmän) arvon ja edistää sen suosiota.
Historia

Ensimmäisenä killer applicationina pidetään Apple II -tietokoneelle tehtyä VisiCalc-taulukkolaskentaohjelmaa. Ohjelman ansiosta laite yleistyi nopeasti varsinkin talouden alalla. Toinen esimerkki löytyy myös taulukkolaskennasta: vuonna 1983 julkaistu Lotus 1-2-3 oli IBM PC:n läpimurtosovellus. Sibelius oli Acorn Archimedes -tietokoneen läpimurtosovellus, jonka ansiosta säveltäjät ostivat Archimedes-tietokoneen. PageMaker oli Macintoshin läpimurtosovellus.
Space Invadersin käännös Atari 2600:lle oli konsolin läpimurtosovellus, jonka ansiosta monet kuluttajat hankkivat konsolin vain pelatakseen kyseistä peliä.
Bungie Studiosin kehittämä Halo: Combat Evolved oli Xboxin läpimurtosovellus, jonka sanotaan tehneen ensimmäisen persoonan ammuntapeleistä pelattavia pelikonsoleilla.
Kirjallisuutta

Larry Downes & Chunka Mui: Unleashing the Killer App: Digital Strategies for Market Dominance ISBN 1-57851-261-1
Rabbi Löw

| Judah Löw ben Bezalel יהודה ליווא בן בצלאל מהר"ל מפראג |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: vuosien 1512 ja 1526 välillä Poznań, Puola
Kuollut: 1609 Praha, Tšekki
Puoliso:  Pearl
Lapset:  Kuusi tytärtä ja yksi poika, Bezalel (k. 1600)
Sukulaiset:  Rabbi Bezalel (isä) Jacob ben Chajim (setä)
Judah Löw ben Bezalel eli rabbi Löw (myös Judah Loew ben Bezalel ja Judah ben Bezalel Löw, hepr. ‏יהודה ליווא בן בצלאל‎; 1512 tai 1525 Poznań, Puola – 17. syyskuuta 1609 Praha, Tšekki) oli juutalainen filosofi, joka toimi pitkään Prahan ja Mikulovin rabbina. Juutalaisten oppineiden keskuudessa hänet tunnetaan akronyymillä MaHaRaL, joka tulee sanoista ”Moreinu Ha-Rav Loew” (Opettajamme, rabbi Löw). Löw tunnetaan myös vanhasta Golem-tarusta, jonka mukaan Löw rakensi savesta golemin suojelemaan Prahan synagogaa ja ghettoa. Eräänä sapattia edeltäneenä perjantaina Löw oli unohtanut pysäyttää golemin, jolloin se yritti hyökätä synagogaan ja Löw joutui tuhoamaan sen. Kertomusten mukaan golemin jäänteet ovat Prahan Vanhanuuden synagogan ullakolla.
Rabbi Löw on haudattu Prahan vanhalle juutalaiselle hautausmaalle.
Elämä

Löw syntyi Poznańin kaupungissa Puolassa. Hänen isänsä oli rabbi Bezalel, jonka suku oli kotoisin Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa sijainneesta Wormsin kaupungista. Löwin setä Jacob ben Chajim (k. 1574) oli keisari Ferdinand I:n julistama keisarikunnan rabbi (Reichsrabbiner) ja hänen veljensä oli tunnettu juutalainen oppinut.
Löwistä tuli rabbi vuonna 1553.
Löwillä oli vaimo, Pearl, jonka kanssa sai kuusi tytärtä ja pojan nimeltä Bezalel, josta tuli myös rabbi.
Toivo Soini

Toivo Frans Matias Soini (28. maaliskuuta 1889 Lapua – 7. joulukuuta 1941) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa suojeluskunta- ja rautatiejoukkojen kouluttajana.
Perhe ja opinnot

Soinin vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Heikki Soini ja Mandi Malmberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Sylvi Sofia Rinta-Nikkolan kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kotkan suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1911 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuonna 1911 Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Sotilaskoulutusta hän sai Jääkärialiupseereille järjestetyllä aktiiviupseerikurssilla Kadettikoulussa vuonna 1921. Lisäksi hän suoritti opintomatkan Tukholmaan ja Göteborgiin vuonna 1923. Lisäksi hän harrasti ammuntaa ja olikin mestariluokan sotilaskivääriampuja vuonna 1927.
Jääkärikausi

Soini työskenteli vuosina 1909–1916 sähköttäjänä valtionrautateillä ennen liittymistään vapaaehtoisena Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 6. maaliskuuta 1916. Pioneerikomppaniasta hänet siirrettiin 19. huhtikuuta 1916 alkaen pataljoonan tykistöön. Soini sairastui pataljoonan lähtiessä rintamalle, jolloin hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet palautettiin parannuttuaan pataljoonan 2. komppaniaan 22. elokuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 29. syyskuuta 1916 Altonan työosastoon, mistä hän poistui 4. maaliskuuta 1917 ja työskenteli sen jälkeen Saksassa kesän 1917. Takaisin Suomeen Soini palasi lokakuussa vuonna 1917.
Suomen sisällissota

Saksasta paluunsa jälkeen Soini koulutti sisällissotaan valmistuvia suojeluskuntajoukkoja Iisalmessa 10. joulukuuta 1917 – 8. helmikuuta 1918 välisenä aikana. Varsinaisten sotatoimien alettua hän toimi kouluttajana Savon rautatiepataljoonan 2. komppaniassa Pieksämäellä 15. helmikuuta – 15. kesäkuuta 1918 välisen ajan, jonka jälkeen hän erosi armeijasta.
Sisällissodasta jatkosotaan

Sisällissodan jälkeen Soini palasi Valtiorautateiden palvelukseen ja toimi sähköttäjänä 15. kesäkuuta 1918 – 1. maaliskuuta 1923 välisen ajan. Myöhemmin hän työskenteli edustajana useille tehtaille ja kauppamatkustajana. Vuonna 1929 hän työpaikan asiamiehenä Suomen kaasusuojelujärjestöstä, jonka piiritarkastajaksi hän siirtyi Jyväskylään vuonna 1931 ja Helsinkiin vuonna 1934.
Talvisotaan Soini osallistui piiritarkastajana Suomen Väestönsuojelujärjestössä Helsingissä, josta tehtävästä hänet siirrettiin talvisodan kestäessä kaasunsuojelu-upseeriksi Jalkaväkirykmentti 69:ään. Jatkosodan puhjettua hänet sijoitettiin 3. hallintokomppaniaan, josta hän sairastuttuaan siirrettiin potilaaksi 53. Sotasairaalaan, jonne hän myös menehtyi. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Reservin vänrikki 15. kesäkuuta 1921  Vänrikki 4. tammikuuta 1922  Luutnantti 30. tammikuuta 1931 |    |  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Krister Löfroth

Krister Löfroth on suomalainen valokuvaaja. Löfrothille on myönnetty Suomen Ammattivalokuvaajat ry:n mestari-arvonimi.
Päivätyönsä KuvaSeppälä -yhtiöissä lisäksi Löfroth on toiminut aktiivisesti Suomen Ammattivalokuvaajat ry:ssä, muun muassa puheenjohtajana 2010–2011.. Hän on opetushallituksen kuvallisen ilmaisun tutkintotoimikunnan varapuheenjohtaja.
Finavian kutsusta Löfrothin näyttely Anti-Gravity Women on helmikuusta 2014 alkaen ollut esillä Helsinki-Vantaan lentoasemalla. Tällä kuvasarjalla FEP Federation of European Photographers myönsi Löfrothille QEP (Qualified European Photographers) arvonimen. Vuonna 2014 Nikon kutsui Löfrothin lähettilääkseen.
Maaliskuussa 2016 julkaistaan Löfrothin tietokirja Suomen parhaat henkilökuvat – ideoita ja vinkkejä kuvaamiseen. Siinä esittäytyvät Löfrothin itsensä lisäksi valokuvaajat Jere Hietala, Harri Hinkka, Mikaela Holmberg, Antti Karppinen, Krista Keltanen, Onni Kinnunen, Vesa Koivunen, Mitja Kortepuro, Lauri Laukkanen, Juha Metso, Sami Reivinen, Nana Simelius, Vesa Tyni ja Ville Wikstedt.