stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vapaamielisten Klubi

Vapaamielisten Klubi oli 1930-luvulla Suomessa toiminut sitoutumaton, mutta silti aktiivisesti politiikassa toiminut, yhdistys. Sen perustivat Eljas Erkko ja W. W. Tuomioja.  Klubin julkiset syntysanat lausuttiin maanantaina 24. helmikuuta vuonna 1930 Hotelli Kämpin juhla- ja kabinettikerroksessa, kabinetissa 11.
Kokouskutsu

Kutsu oli sisällöltään seuraava:
S. H. T. (salvo honoris titulo, likimain ”Arvoisa kansalainen!”)
Eräässä yksityisessä seurassa lausutun kehotuksen mukaisesti saavat allekirjoittaneet kunnioittaen kutsua Teidät ensi maanantaina t.k. 24 päivänä kello 19,30 Hotelli Kämpissä (toinen kerros, huone N:o 11) pidettävään kokoukseen, jossa m.m. keskustellaan vapaamielisiä ja edistysmielisiä kansalaisia edustavan klubin perustamisesta. Kokouksessa on toimitusjohtaja W. A. Lavonius lupautunut selostamaan sosiaalidemokraattien sosialisoimisohjelmaa. Alustuksen johdosta on tilaisuus keskusteluun. 
Helsingissä 20 p:nä helmik. 1930 
ELJAS ERKKO  ja   W. W. TUOMIOJA
Klubin tavoitteita

Molemmat koollekutsujat toimivat kyseiseen aikaan aktiivisesti Kansallisessa Edistyspuolueessa. Klubi ei, tästä huolimatta, ainakaan julkisesti halunnut itseään liitettävän puolueeseen, vaan päinvastoin erityisesti toiminnan alussa oli Klubin avainhenkilöiden vahvana tavoitteena saada sen piiriin nk. laillisuusrintaman puolustajia, puoluekannasta riippumatta. Jäsenkunnan (kaikkiaan n. 250 jäsenen tiedot on tallella) rakennetta ei vielä ole juurikaan tutkittu, mutta ainakin Osuusliike Elannon toimihenkilöitä ja johtoakin on Klubin toiminnassa ollut alusta lähtien ja useita vuosia. "Maltillisten" sosiaalidemokraattien lisäksi Klubin ydinjoukko halusi rakentaa yhteyksiä myös Maalaisliiton "laillisuusmiehiin" ja Ruotsalaisen kansanpuolueen "vasemmistoon".
Klubi syntyi Lapuan liikkeen aktiivisuuden lähetessä huippuaan ja eriasteisten vallankaappaushuhujen luodessa epävarmuutta tässä parlamentarismiin ja laillisuuteen uskovassa ja tukeutuvassa aktiivisten kansalaisten ryhmässä. Klubissa aktiivisimmin toimineita ja heidän lähipiiriään on useissa myöhemmissä yhteyksissä sijoitettu poliittisella asteikolla ”porvarilliseen vasemmistoon”, jota nykyperspektiivistä katsoen voidaan kuitenkin lähinnä pitää yllättävänkin avara- ja kaukokatseisina "edistysmielisinä". Silloin asiat ja arvot olivat kuitenkin toisin, ja oikeiston taholla näitä piirejä pidettiin sosialistien kanssa veljeilevinä "maanpettureina".
Toinen kokous

Seuraavan kerran kokoontuessaan 10. maaliskuuta oli Klubi jo saanut nimekseen Vapaamielisten klubi. Sen kokouskutsu oli sisällöltään seuraava:
Vapaamielisten klubi kokoontuu maanantaina maaliskuun 10 p:nä klo puoli 8 Hotelli Kämpiin, huone 11.
Ylijohtaja U. Brander: Yhteiskuntamme sisäinen tervehdyttäminen.
Väliaikainen toimikunta. E. Kytömaa, A. Nikula, J. Rangell, E. Rydman, E. Teräskivi.
Klubin toiminta

Klubin toiminnasta löytyy tietoja yhdeksältä vuodelta, siis vuoden 1930 alusta vuoden 1938 loppuun. Tiedossa olevia kokouksia on ollut toista sataa, jotka paria poikkeusta lukuun ottamatta on pidetty Hotelli Kämpin  juhlakerroksessa, kabineteissa 10 ja 11. Osanottajien määrä on vaihdellut 15 ja 50 välillä, jäsenten kokonaismäärä oli n. 250. Kirjoituskoneella viimeisteltyjä kokousmuistioita on 5, kun mukaan luetaan yhdistyksen säännöt. Kokouksen kuluessa tehtyjä käsin kirjoitettuja muistiinpanoja on noin 50 nippua, jotka auki kirjoitettuna ovat pituudeltaan keskimäärin noin 3 sivua (A4), vaihdellen 1 ja 6 välillä.
Vaikutus

Jo pelkästään Klubin alustukset ja niiden pohjalta käydyt keskustelut antavat erittäin mielenkiintoisen näkökulman 30-luvun maailmaan. Näkökulma on luonnollisesti mitä suurimmassa määrin subjektiivinen, eli sen ajan porvarillisen vasemmiston näkökulma, mutta jännittävällä tavalla se muistuttaa  meidän nykysuomalaisten tapaa arvioida ympäristöään ja maailmaa. Silloiset vasemmisto ja oikeisto olivat todella kaukana toisistaan. Me ja meidän arvomaailmamme ovat siis 30-luvun "edistysmielisten" jälkeläisiä.
Aiheesta muualla

Risto Laine: Vapaamielisten Klubi (Arkistoitu – Internet Archive), 2005. Sivusto sisältää osin alkuperäisasiakirjoista skannattua aineistoa, osin Laineen kirjoituksia.
Luettelo Suomen futsalmaajoukkueen tilastoista

Luettelo Suomen futsalmaajoukkueen tilastoista. Tälle sivulle on koottu erilaisia tilastoja Suomen futsalmaajoukkueesta. Kausikohtainen luettelo Suomen futsalmaajoukkueen pelaamista otteluista löytyy täältä.
Suomen parhaat maalintekijät 2016–2020

|  | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19  | 2019-2020  | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Panu Autio | 10 | 7 | 7 | 2 | 26 |
| Miika Hosio | 5 | 8 | 3 | 6 | 22 |
| Jarmo Junno | 3 | 4 | 3 | 7 | 17 |
| Juhana Jyrkiäinen | 1 | 3 | 5 | 7 | 16 |
| Jukka Kytölä | 2 | 2 | 8 | 3 | 15 |
| Mikko Kytölä | 9 | 2 | 3 | 0 | 14 |
| Iiro Vanha | 3 | 2 | 0 | 3 | 8 |
| Jani Korpela | 1 | 1 | 3 | 2 | 7 |
| Antti Teittinen | 2 | 0 | 2 | 2 | 6 |
| Sergei Korsunov | 0 | 0 | 3 | 2 | 5 |
| Rami Tirkkonen | 4 | 0 | – | -- | 4 |
| Arber Istrefi | 1 | 2 | – | -- | 3 |
Päivitetty 11.3.2021
Taulukossa on huomioitu ottelut 29.8.2016-2.2.2020
Pelaajaennätykset > Eniten otteluita

| # | Pelaaja | Ottelut | Maalit | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Panu Autio | 136 | 93 | 2006- |
| 2. | Antti Teittinen | 118 | 16 | 2008- |
| 3. | Juha-Pekka Torvinen | 111 | 11 | 2005- 2018 |
| 4. | Mikko Kytölä | 97 | 40 | 2010- |
| 5. | Jukka Kytölä | 92 | 24 | 2009- |
| 6. | Risto Salmi | 86 | 26 | 2000-2014 |
| 7. | Miika Hosio | 83 | 34 | 2012- |
| 8. | Juha-Matti Savolainen (MV) | 75 | 3 | 2014- |
| 9. | Jani Korpela | 74 | 11 | 2014- |
| 10. | Juha Ojanperä (MV) | 73 | 0 | 2006-2012 |
| 11. | Sergei Korsunov | 64 | 5 | 2014- |
| 12. | Teemu Terho | 61 | 15 | 2003-2013 |
| 13. | Antti Koivumäki (MV) | 60 | 0 | 2014- |
| 14. | Juhana Jyrkiäinen | 59 | 19 | 2013- |
| 15. | Joni Pakola | 58 | 7 | 2008- |
| 16. | Jani Modig | 56 | 17 | 2001-2012 |
| 17. | Jarmo Junno | 52 | 21 | 2015- |
| 18. | Ville Lindgren | 46 | 5 | 2009-2014 |
| 19. | Jarkko Reinikka | 44 | 4 | 2006-2012 |
| 20. | Jaakko Laitinen | 43 | 12 | 2004-2010 |
Päivitetty 11.3.2021
Pelaajaennätykset > Eniten maaleja

| # | Pelaaja | Maalit | Ottelut | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Panu Autio | 93 | 136 | 2006- |
| 2. | Mikko Kytölä | 40 | 97 | 2010- |
| 3. | Miika Hosio | 34 | 83 | 2012- |
| 4. | Risto Salmi | 26 | 86 | 2000- 2014 |
| 5. | Jukka Kytölä | 24 | 92 | 2009- |
| 6. | Jarmo Junno | 21 | 52 | 2015- |
| 7. | Juhana Jyrkiäinen | 19 | 59 | 2013- |
| 8. | Jani Modig | 17 | 54 | 2001- 2011 |
| 9. | Antti Teittinen | 16 | 118 | 2008- |
| 10. | Teemu Terho | 15 | 64 | 2004- 2012 |

Päivitetty 11.3.2021
Pelaajaennätykset > Otteluita kapteenina

| # | Pelaaja | Ottelut |
| --- | --- | --- |
| 1. | Panu Autio | 79 |
| 2. | Jani Modig | 39 |
| 3. | Teemu Terho | 25 |
| 4. | Janne Laine | 14 |
| 5. | Mikko Kytölä | 6 |
| 5. | Jani Meriläinen | 6 |
| 7. | Juha Karvinen | 5 |
| 7. | Risto Salmi | 5 |
| 7. | Jani Uotinen | 5 |
| 10. | Juha-Pekka Torvinen | 3 |
Päivitetty 11.3.2021
Päävalmentajat

| Valmentaja | Vuodet | Ottelut | Voitot | Tasapelit | Tappiot | Voittoprosentti | Pisteitä/Ottelu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Mico Martic | 2013– | 88 | 44 | 12 | 32 | 50,0 % | 1,64 |
|  Jouni Pihlaja | 2005–2012 | 72 | 30 | 9 | 33 | 41,7 % | 1,38 |
|  Simo Syrjävaara | 2000–2004 | 27 | 3 | 2 | 22 | 11,1 % | 0,41 |
|  Timo Liekoski | 1998–1999 | 6 | 1 | 0 | 5 | 16,7 % | 0,50 |
| Yhteensä | 1998-2021 | 193 | 78 | 23 | 92 | 40,4 % | 1,33 |
Päivitetty 11.3.2021
Kotiotteluiden yleisömäärät

|  | Ottelu | Yleisömäärä | Aika | Paikkakunta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Suomi-Espanja | 937 | Maaliskuu 2019 | Tampere |
| 2. | Suomi-Albania | 903 | Tammikuu 2007 | Vantaa |
| 3. | Suomi-Turkki | 885 | Tammikuu 2007 | Vantaa |
| 4. | Suomi-Romania | 861 | Tammikuu 2009 | Salo |
| 5. | Suomi-Albania | 834 | Tammikuu 2012 | Tampere |
Päivitetty 14.4.2019
Virkamerkki

Suomen poliisin virkamerkki
Virkamerkki on Suomessa sisäministeriön tai oikeusministeriön myöntämä todistus.
Tunnetuin virkamerkki on poliisin virkamerkki, joka on jokaisella poliisilla. Virkamerkki on poliisiasetuksen mukaan pidettävä virkatehtävää suoritettaessa mukana ja tarvittaessa tai vaadittaessa esitettävä, kun se virkatehtävää vaarantamatta on mahdollista. Vuonna 2006 poliisi otti käyttöön uuden virkamerkin. Myös erätarkastajilla, ulosottomiehillä, rajavartiomiehillä, vankeinhoitolaitoksen virkamiehillä, yleisillä syyttäjillä, haastemiehillä ja pysäköinninvalvojilla on virkamerkki, joka on oltava aina virantoimituksessa mukana ja esitettävä tarvittaessa ja vaadittaessa.
Yksityisen turvallisuusalan vartijan vartijakortti, järjestyksenvalvojan järjestyksenvalvojakortti sekä turvasuojaajan turvasuojaajakortti ovat ulkonäöltään ja tarkoitukseltaan virkamerkkiä vastaavia. Ne on vastaavasti pidettävä työtehtävissä mukana ja esitettävä pyydettäessä mm. poliisille, toimenpiteen kohteelle ja toimeksiantajan edustajalle. Nämä eivät kuitenkaan ole viranomaisia, joten em. kortit eivät ole virkamerkkejä.
Suomessa siviiliasuisten poliisien virkamerkki on liitetty koteloon, jossa on virkamerkin lisäksi poliisin hihamerkkiä muistuttava metallinen tunnuskuva. Tunnuskuvan tarkoituksena on nopeuttaa poliisin tunnistamista ja vähentää sekaannuksia muihin henkilökortteihin.
Verta, pornoa ja propagandaa

| Verta, Pornoa ja Propagandaa Don Huonot |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1994
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Mats Huldén
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 60.35
 Levy-yhtiö: Pyramid
muut julkaisut
| Kameleontti 1993 | Verta, Pornoa ja Propagandaa 1994 | Kaksoisolento 1995 |
Verta, Pornoa ja Propagandaa on Don Huonojen albumi vuodelta 1994. Levyn julkaisi Pyramid.
Kappaleet

Kauas pois – 2.41
Hannu ja Kerttu – 5.22
HIV – 4.08
Metsänelävien puolustusliitto – 6.39
Päivä Kasbah-kukkulalla – 3.15
Leijailtiin – 4.42
Maanantai-aamun moottorisahamies – 5.29
Kamelianainen – 4.14
Verta, pornoa ja propagandaa – 3.46
Kissaihmiset – 4.45
Avaruusorkesteri Bubl-A-Qumitu-L.A.Kii – 4.44
Pilvenpiirtäjä – 5.08
Lentävä matto – 5.29
Vargas & Lagola

Vargas & Lagola on vuonna 2017 perustettu ruotsalainen yhtye. Yhtyeen jäsenet ovat ruotsalaiset Vincent Pontare (Vargas) ja Salem Al Fakir (Lagola).
Yhtye julkaisi ensimmäisen kappaleensa "Rolling Stone" vuonna 2017. He ovat kirjoittaneet useita kappaleita mm. Aviciille, Axwell Ʌ Ingrossolle, David Guettalle ja Madonnalle.
Diskografia > Albumit

The Butterfly Effect  (2020)
Mount Alda (2021)
Diskografia > Singlet

Rolling Stone (2017)
Dolores (The Awakening) (2017)
As Long A I Have To (2017)
Sun is Shining (Band of God) (2017)
More Than You Know (feat. Agnes) (2017)
Roads (2018)
Selfish (2019)
Shores (Seinabo Seyn kanssa) (2019)
Since 99 (2019)
Forgot to Be Your Lover (2019)
Somebody That Understands Me (feat. Ludwig Göransson) (2020)
Hurts to Be Hurt (2020)
Always (2020)
Diskografia > Singlet > Vierailevana artistina

Friend of Mine (Avicii feat. Vargas & Lagola) (2017)
Lev nu dö sen (Petter feat. Vargas & Lagola) (2018)
Peace of Mind (Avicii feat. Vargas & Lagola) (2019)
Tough Love (Avicii feat. Agnes, Vargas & Lagola) (2019)
Excuse Me Mr. Sir (Avicii feat. Vargas & Lagola) (2019)
Vihan tiellä

| Vihan tiellä Horna |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 2007 Ateena, Kreikka
 Julkaistu: joulukuu 2009
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 64.09
 Levy-yhtiö: Frostcald Records
Hornan muut julkaisut
| Herran edessä (EP) 2009 | Vihan tiellä 2009 | Adventus Satanae (EP) 2011 |
Vihan tiellä on suomalaisen black metal -yhtye Hornan livealbumi. Se julkaistiin joulukuussa 2009 levymerkillä Frostcald Records.
Kappaleet

Vihan tie – 6.43
Musta temppeli – 7.48
Verta koirille – 3.46
Kuoleva lupaus – 6.58
Mustasiipinen – 4.24
Raiskattu saastaisessa valossa – 8.11
Näkyjen tuhkasta – 5.12
Sieluhaaska – 3.35
Verikammari – 6.08
Marraskuussa – 7.47
Örkkivuorilta – 3.40
Kokoonpano

Corvus – laulu
Shatraug – kitara
Saturnus – kitara
Infection – bassokitara
Vainaja – rummut
Saint John – kansikuva
Arvostelut

The Metal Observer:
Aiheesta muualla

Albumi Vihan tiellä Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Vihan tiellä discogs.com -sivustolla
Vejas Anaya

| Vejas Anaya> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Vejas Anaya
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1979 (ikä 45) Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Liettua
Koripalloilija
Pituus:  202 cm
Paino:  100 kg
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1999–2001:  Santa Rosa Junior College
Seurajoukkueet
2002–2003 2004:  Xion Dukes Klosterneuburg Pyrbasket
Vejas Anaya (s. 8. huhtikuuta 1979) on liettualainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän pelasi ammattilaisena Itävallassa ja Suomessa.
Anaya syntyi Yhdysvalloissa ja pelasi yliopistokoripalloa Santa Rosa Junior Collegen joukkueessa vuosina 1999–2001. Hän oli menossa kovatasoiseen UCLAn yliopistojoukkueeseen vuonna 1998 mutta joutui luopumaan mahdollisuudesta polvivamman vuoksi. Anaya pelasi kauden 2002–2003 Itävallan pääsarjassa 14 pisteen ja 7 levypallon keskiarvoilla. Elokuussa 2004 hän siirtyi suomalaiseen pääsarjajoukkue Pyrbasketiin. Anaya pelasi Pyrbasketissa seitsemän ottelua 9,0 pisteen ja 6,7 levypallon keskiarvoilla. Hän ei kuitenkaan sopeutunut pelaamaan nelospaikalla eikä täyttänyt joukkueenjohdon vaatimuksia, ja hänet erotettiin marraskuussa.
Aiheesta muualla

Vejas Anaya is New PaliHi Hoopas Coach Palisadian Post 8.8.2013 (englanniksi)
Vejas Anaya basketball profile eurobasket.com (englanniksi)
Vesijaon luonnonpuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Padasjoki Suomi
Lähin kaupunki:  Padasjoki
Pinta-ala:  1,14  km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Natura 2000 ‑suojelualue, luonnonpuisto 
Perustettu:  1956
Hallinto:  Metsäntutkimuslaitos
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vesijaon luonnonpuisto on Päijät-Hämeessä Padasjoen kunnan Vesijaon kylässä sijaitseva luonnonsuojelualue. Vesijaolla sijaitsee laaja valtion omistama metsäalue, jolla Metsäntutkimuslaitos on harjoittanut koetoimintaa vuodesta 1922. Luonnonpuisto perustettiin vuonna 1956, kun osa alueesta jätettiin säästömetsäksi. Vuoden 2008 alussa luonnonpuisto siirtyi Metsätutkimuslaitokselta Metsähallituksen hallintaan.
Vesijaon luonnonpuiston pinta-ala on 114 hehtaaria. Suurin osa siitä on boreaalista vanhaa kangasmetsää, joka on Etelä-Suomen oloissa poikkeuksellisen luonnontilaista. Puiston järjestyssäännön mukaan se on perustettu "säilyttämään koskemattomana edustavaa eteläisen Järvi-Suomen metsäluontoa ensisijaisesti tieteellistä tutkimusta varten". Puistossa on erityisen runsas kääpälajisto, johon kuuluu useita harvinaisia ja uhanalaisia lajeja. Myös linnusto on monipuolinen, sillä puistossa esiintyy monia vanhojen metsien kolopesijälajeja, kuten helmipöllö ja idänuunilintu.
Vesijaon luonnonpuisto on myös Natura 2000 -alue. Se on suljettu retkeilijöiltä.
Vitas Gerulaitis

Vitas Gerulaitis
Vytautas Kevin ”Vitas” Gerulaitis (26. heinäkuuta 1954 – 17. syyskuuta 1994) oli liettualaisille vanhemmille New Yorkin Brooklynissä syntynyt yhdysvaltalainen tennispelaaja.
Gerulaitis johti vuonna 1975 Pittsburgh Triangles -joukkueen joukkuetenniksen maailmanmestaruuteen.
Gerulaitisin huomattavin saavutus oli miesten kaksinpelin mestaruus Australian avoimissa 1977. Hän voitti lisäksi Sandy Mayerin kanssa miesten nelinpelin Wimbledonissa 1975. Hän selviytyi Wimbledonissa kaksinpelin välieriin vuosina 1977 ja 1978. Hän oli parhaimmillaan ATP-maailmanlistalla sijalla 3.
Gerulaitis oli Yhdysvaltain joukkueen jäsen sen voittaessa Davis Cupin 1979. Samana vuonna Gerulaitis hävisi John McEnroelle Yhdysvaltain avointen kaksinpelissä erin 7–5, 6–3, 6–3. Vuonna 1980 hän hävisi Ranskan avointen kaksinpelifinaalissa Björn Borgille erin 6–4, 6–1, 6–2.
Hänen vanhempansa muuttivat Liettuasta II maailmansotaa pakoon ja päätyivät Yhdysvaltoihin. Gerulaitis tunnettiin myös värikkäästä tenniskenttien ulkopuolisesta elämästä. Hän ajeli keltaisella Rolls-Royce Cornichella, oli muun muassa Andy Warholin ystävä, soitti sähkökitaraa ja oli vakiovieras sen ajan huippuyökerhoissa New Yorkissa ja Lontoossa. Hän käytti turnaustauoilla myös kokaiinia. Gerulaitis osti tennistuloillaan kartanon Long Islandilta, New York Cityn itäpuolelta, ja asusteli siellä yhdessä vanhempiensa sekä Ruta-siskonsa kanssa.
Gerulaitis vetäytyi ammattilaisuraltaan 1986 ja kuoli vain 40-vuotiaana häkämyrkytykseen.
Volkstaat

Volkstaat (suom. Kansan valtio) on Etelä-Afrikan afrikaanerivähemmistölle ehdotettu itsenäinen kotimaa, jonka ajatus syntyi maan apartheid-järjestelmän lakkauttamisen jälkeen. Volkstaatin perustamista ajava Vapausrintama plus -puolue ei kuitenkaan ole onnistunut hankkimaan maassa merkittävää kannatusta.
Vapausrintama plus katsoo, että afrikaanereilla on oikeus itsehallintoon, koska he muodostavat vähemmistöryhmän maan väestöstä. Se katsoo, että afrikaansin kieli on uhattuna kulttuurillisen assimilaation seurauksena.
Tunisian jalkapallomaajoukkue

Tunisian jalkapallomaajoukkue (arab. منتخب تونس لكرة القدم‎) on Tunisian jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Tunisiaa kansainvälisissä otteluissa. Tunisia on pelannut MM-kisojen lopputurnauksessa vuosina 1978, 1998, 2002, 2006 ja 2018. Tunisia voitti Afrikan-mestaruuden vuonna 2004 lopputurnauksen isäntämaana. Tätä ennen Tunisian paras sijoitus oli toinen vuosina 1965 ja 1996.
Arvokisat > Maailmanmestaruuskilpailut

1930–1958 - Ei osallistunut
1962 - Ei selviytynyt karsinnoista
1966 - Jäi pois
1970 - Ei selviytynyt karsinnoista
1974 - Ei selviytynyt karsinnoista
1978 - Ensimmäinen kierros
1982–1994 - Ei selviytynyt karsinnoista
1998 - Ensimmäinen kierros
2002 - Ensimmäinen kierros
2006 - Ensimmäinen kierros
2010 - Ei selviytynyt karsinnoista
2014 - Ei selviytynyt karsinnoista
2018 - Ensimmäinen kierros
2022 - Ensimmäinen kierros
Arvokisat > Afrikan mestaruuskilpailut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1957 - Ei osallistunut  1959 - Ei osallistunut  1962 - Kolmas  1963 - 1. kierros  1965 - Toinen  1968 - Ei selvinnyt karsinnoista  1970–1974 - Ei osallistunut  1976 - Ei selvinnyt karsinnoista  1978 - Neljäs  1980 - Jäi pois  1982 - 1. kierros  1984–1992 - Ei selvinnyt karsinnoista  1994 - 1. kierros |   |  1996 - Toinen  1998 - Puolivälierät  2000 - Neljäs  2002 - 1. kierros  2004 - Mestaruus  2006 - Puolivälierät  2008 - Puolivälierät  2010 - 1. kierros  2012 - Puolivälierät  2013 - 1. kierros  2015 - Puolivälierät  2017 - Puolivälierät  2019 - Neljäs  2021 - Puolivälierät |
Lähihistoria > Henri Michelin aika (2002)

Tunisian päävalmentajaksi palkattiin saksalaisen Eckhard Krautzunin tilalle ranskalainen Henri Michel. Krautzun luotsasi maan MM-kisoihin 2002, mutta riidat maan jalkapalloliiton kanssa johtivat hänen lähtöönsä karsintojen päätteeksi heinäkuussa 2001. Marraskuussa 2001 Tunisia nimesi uudeksi valmentajakseen Michelin, joka solmi kolmen vuoden sopimuksen. Hänen tehtävänään oli valmentaa Tunisiaa vuoden 2002 Afrikan mestaruuskisoissa ja vuoden 2002 MM-kisoissa. Michel ei kuitenkaan onnistunut luotsaamaan Tunisiaa jatkoon Afrikan kisoissa ja maa jäi lohkossa kolmanneksi ilman tehtyjä maaleja. Michelin sopimus oli katkolla, mutta Tunisian jalkapalloliitto ilmoitti kuukausi kisojen jälkeen valmentajan jatkavan tehtävässään. Maaliskuussa 2002 Michel ilmoitti eroavansa tehtävästään ilmoitettuaan oltuaan kykenemätön työskentelemään asetettujen sääntöjen puitteissa. Lisäksi viikkoa ennen Michelin apuvalmentaja Albert Rust erotettiin tehtävästään. Hänen tilalleen palkattiin Ammar Souayah ja Khemayes Laabidi.
Lähihistoria > Ammar Souayah väliaikaisvalmentajana (2002)

Päivää myöhemmin Michelin eroamisesta Tunisian jalkapalloliitto kertoi julkistavansa uuden valmentajan 28. maaliskuuta, jolloin väliaikseksi ratkaisuksi he päätyivät palkkaamaan entisen apuvalmentajan korvanneet Souayah ja Laabidi. Kuukautta ennen kisoja Tunisian entinen valmentaja Michel varoitti maan kärsivän kaaoksen mikäli he eivät kykenisi parantamaan peliään. Lisäksi Tunisian pelintekijä Skander Souayah antoi positiivisen dopingnäytteen 27. maaliskuuta 2002 Norja -ottelun jälkeen Tunisiassa. Näytteessä hänen verestään löydettiin nandrolonia. Souayahille langetettiin kuuden kuukauden pelikielto, joka alkoi 8. toukokuuta 2002. Ennen kisoja Souayahin luotsaama Tunisia koki sekä hyviä että huonoja uutisia, kun pitkään loukkaantumisista kärsineet hyökkääjät Adel Sellimi, Ziad Jaziri ja Ali Zitouni palasivat loukkaantumistaan. Sen sijaan maan ykkösmaalivahti Chokri El Ouaer ilmoitti neljä viikkoa ennen kisoja lopettavansa uransa selkävaivojen vuoksi. Lisäksi kolme päivää ennen avausottelua Tunisian puolustaja Emïr Mkademi joutui jättämään avausottelun väliin loukkaantumisen vuoksi.
Ennen MM-kisoja Tunisia pelasi muun muassa harjoitusottelun Japanin ykkösdivisioonassa pelaavaa Cerezo Osakaa vastaan, jonka he voittivat maalein 3-0. Maaleista vastasivat puolustaja Khaled Badra ja hyökkääjät Adel Sellimi, sekä Riadh Jelassi. Se oli samalla maan ensimmäinen voitto harjoitusotteluissa ennen MM-kisoja. Tunisia oli sitä ennen hävinnyt kahdelle japanilaisseuralle, sekä Tanskalle 2-1.
Itse kisat eivät sujuneet hyvin, kun Tunisia jäi historiansa aikana toisen kerran MM-kisojen lohkojumboksi. Se hävisi avausottelussa Venäjälle 2-0, pelasi tasan 1-1 Belgiaa vastaan ja hävisi lopulta viimeisen ottelunsa Japanille 0-2. Kisojen aikana Souayah sai paljon kritiikkiä puolustusvoittoisesta taktiikasta. Jopa Japania vastaan hän panosti enemmän puolustamiseen, vaikka joukkue tarvitsi voiton päästäkseen jatkoon. Perusteluina Souayah piti tätä normaalina varovaisena pelaamisena vastustajaa joka pelasi kotikentällä.
Heinäkuussa 2002 Souayah ilmoitti eroavansa tehtävistään vedoten huonoon terveyteensä lähettämässään kirjeessä Tunisian jalkapalloliitolle. Sittemmin liitto ilmoitti hakevansa ulkomaalaista valmentajaa tulevaan isännöimäänsä Afrikan-mestaruuskisoja varten.