stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Riikka Tuomari
Aiheesta muualla

Riikka Tuomari Elonetissä.
Riikka Tuomari Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Tundrakurppelo

| Tundrakurppelo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Kurppelot Limnodromus
Laji::  scolopaceus
Kaksiosainen nimi
 Limnodromus scolopaceus  (Say, 1823) 

Alalajit
 L. s. fasciatus  L. s. scolopaceus 
Katso myös
   Tundrakurppelo Wikispeciesissä   Tundrakurppelo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tundrakurppelo (Limnodromus scolopaceus) on kurppien (Scolopacidae) heimoon kuuluva keskikokoinen kahlaajalintu. Lajin nimesi Thomas Say 1823.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 24-26 cm, siipien kärkiväli 46-52 cm ja paino 90-144 g. Naaras on keskimäärin hieman kookkaampi. Tundrakurppelo on kuin sirrien ja kurppien välimuoto. Aikuisilla on kellertävät jalat ja pitkä suora tumma nokka. Höyhenpeite on kesäpuvussa päältä tummanruskea, alta punaruskea, rinnassa pilkkuja. Pyrstö on mustavalkoraitainen. Talvipuku on harmaampi. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Levinneisyys

Tundrakurppelo pesii Koillis-Siperiassa Tšuktšien niemimaalla ja Anadyrin alueella sekä Pohjois-Amerikan pohjoisimmissa osissa Alaskan pohjois- ja länsiosissa, St. Lawrencesaarella ja mahdollisesti Kanadan puolella Luoteis-MacKenziejoella. Maailman populaation koko on noin 0,5 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Ne ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Yhdysvaltain eteläosissa ja Keski-Amerikassa Guatemalaan saakka. Tundrakurppelo on tavattu Suomessa 7 kertaa vuoteen 2006 mennessä. Lisäksi on 10 havaintoa joko tundra- tai rämekurppelosta.
Elinympäristö

Pesii arktisen tundran rannikkoalueilla järvien ja lampien rannoilla sekä palsasoilla. Muutto- ja talvehtimisalueilla laji viihtyy matalilla altailla ja lammilla.
Lisääntyminen

Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Munia on 4, ja niitä haudotaan noin 20 päivää. Naaras jättää poikasten hoidon kokonaan koiraalle. Poikaset lentävät 20-30 päivän ikäisinä.
Ravinto

Syövät selkärangattomia pikkueläimiä rantamudasta. sekä jonkin verran kasvien osia.
Tummasekoyökkönen

| Tummasekoyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Tarhayökköset Hadeninae
Suku::  Sekoyökköset Amphipoea
Laji::  crinanensis
Kaksiosainen nimi
 Amphipoea crinanensis  Burrows, 1908 
Katso myös
   Tummasekoyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tummasekoyökkönen (Amphipoea crinanensis) on pienehkö, sekoyökkösten huomattavan vaikeasti määritettäviä lajeja sisältävään sukuun kuuluva yökköslaji. Se on sukunsa lajeista Suomessa selvästi harvinaisin ja vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö

Tummasekoyökkösen lajinmääritys vaatii genitaalipreparaatin tutkimista. Koirailla se on kuitenkin helppoa, sillä sivulämssän muoto on täysin erilainen kuin kolmella muulla muutoin ulkonäöltään erittäin samankaltaisella sekoyökköslajilla.
Siipien pohjaväri on punertavan tummanruskea, mutta sävy vaihtelee yksilöittäin. Siivet ovat kuitenkin aina melko tasaväriset. Poikkiviirut ovat kaksinkertaiset eivätkä erotu kovin selvästi. Myös keskivarjo on heikko. Munuaistäplän takanurkka on lähes aina tummalla värillä varjostunut ja täplässä on tumma viiru, joka tekee silmukan. Rengastäplä ja munuaistäplä ovat yleensä oranssit, mutta munuaistäplä saattaa joskus olla valkoinen. Takasiivet ovat ruskeat, tyveä kohti vaalenevat. Siipiväli 28–32 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Esiintymisaluetta ei tiedetä tarkasti, koska lajia on vaikea tunnistaa. Euroopassa havaintoja on Britteinsaarilta ja Pohjoisesta Länsi-Euroopasta Baltiaan ja idässä Baikalin ja Tianshanin alueilta. Lajin levinneisyys Suomessa oli painottunut Ahvenanmaalle, jossa se on paikoitellen jopa runsaslukuinen, sekä lounaissaaristoon. Sitä on myös tavattu harvakseltaan pitkin etelärannikkoa ja yksitellen jopa sisämaasta.
Elinympäristö ja elintavat

Tummasekoyökkönen lienee esiintymiseltään erittäin paikoittainen. Sitä on tavattu hiekkapohjaisilla, melko kuivilla paikoilla, mutta elinympäristövaatimukset tunnetaan huonosti. Perhoset tulevat sekä valolle että syötille.
Talvehtiva vaihe on muna.
Ravintokasvi

Toukkia on löydetty ainakin kurjenmiekkojen (Iris) kasvustoista. Se saattaa elää myös heinillä. Ravintokasvivalikoima tunnetaan huonosti.
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
koiraan genitaalit (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
naaraan genitaalit (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3355656  BioLib: 54159  BOLD: 213334  CoL: D4WG  EoL: 480677  EUNIS: 310144  Fauna Europaea: 447576  Fauna Europaea (new): d212c95d-43a0-482f-abff-ea8fb2a9bab5  GBIF: 1771391  iNaturalist: 483505  IRMNG: 10870295  LepIndex: 262008  NBN: NBNSYS0000006464  NCBI: 2560946  Observation.org: 185157  Open Tree of Life: 3209319  Laji.fi: MX.62747
Matti Tuomala

Matti Veikko Juhani Tuomala (s. 1949) on Tampereen yliopiston kansantaloustieteen professori. Hän on erikoistunut julkiseen talouteen, verotukseen sekä tuloeroihin. Tuomala on Helsingin yliopiston kansantaloustieteen dosentti.
Poliittisia näkemyksiä

Helsingin Sanomat on luonnehtinut häntä "vasemman laidan verotuntijaksi". Tuomala on vuonna 2009 vaatinut vuoden 1903 SDP:n Forssan ohjelman veroprogressiotavoitteen "henkiinherättämistä", ja vuonna 2006 lisää tulonsiirtoja ja lisää julkisia palveluja sekä vastustanut yleistä tuloveron kevennystä.
Tuomala avasi vuonna 2010 Kalevi Sorsa -säätiön julkaisusarjan kritisoimalla valtiovarainministeri Jyrki Kataisen ja hänen ryhmänsä verolinjauksia "ideologisten amatöörien" uskomuksiksi.
Taloustieteen Tuomala valitsi luettuaan teininä John Kenneth Galbraithin kirjan ”Uusi yhteiskunta”.
Poliittisia näkemyksiä > Keski-ikäisille korkeampi veroprosentti

Tuomala ehdotti marraskuussa 2010, että kaikenikäisille olisi progressiivinen verotus ja keski-ikäisille se olisi vielä kireämpää kuin muille, he siis maksaisivat muita enemmän veroa lisäeurosta. Ikäriippuva verotus koskisi myös pääomatuloja. Tuomala perustelee tätä sillä, että keski-ikäisten tuloerot ovat keskimäärin pienempiä kuin nuorten tai vanhojen, sekä työn tarjonnan hintajoustolla.
Finanssioikeuden professori Esko Linnakangas ei pidä Tuomalan ikäveroehdotusta hyväksyttävänä vaan katsoo, että eri-ikäisten ihmisten pitää itse saada valita elämässään, missä iässä haluavat tehdä työtä, opiskella, perustaa perheen jne. ilman että "verokarhu" ohjaa heitä tässä. Hän myös korostaa, että hyvä verojärjestelmä on yksinkertainen. Helsingin Sanomat pelkää, että ikävero siirtäisi työponnistuksia alhaisemman verotuksen vuosiin ja nuorilla voisi näin koulunkäynti korvautua työnteolla.
Julkaisuja

Optimal income tax and redistribution. Oxford : Clarendon Press, 1990. ISBN 0-19-828605-8
Julkistalous. Helsinki, Gaudeamus, 2009 (uudistettu painos). ISBN 978-952-495-067-1
Markkinat, valtio & eriarvoisuus. Tampere, Vastapaino, 2019. ISBN 978-951-768-701-0
Aiheesta muualla

Tuomalan tutkimukset IDEASissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Tummarevonhäntä

| Tummarevonhäntä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Revonhäntäkasvit Amaranthaceae
Suku::  Revonhännät Amaranthus
Laji::  powellii
Kaksiosainen nimi
 Amaranthus powellii  S.Watson (1875) 
Synonyymit
 Amaranthus hybridus subsp. powellii (S.Watson) Karlsson (2001) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tummarevonhäntä (Amaranthus powellii, syn. A. hybridus subsp. powellii) on Etelä- ja Pohjois-Amerikassa kasvava revonhäntälaji. Tummarevonhäntä luokitellaan usein omaksi lajikseen, mutta 2000-luvun alussa sen on katsottu olevan yksi viljarevonhännän (A. hybridus) alalajeista.
Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen tummarevonhäntä kasvaa 30–70 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on pysty, vankka, yläosasta haarova sekä kalju tai latvasta harvakarvainen. Pitkäruotiset lehdet ovat 5–11 cm pitkiä, ehyitä, ehytlaitaisia ja ovat varressa kierteisesti. Ne ovat otakärkisiä, lyhytsuippuisia, ainakin aivan kärjestä tylppiä ja vaihtelevat muodoltaan puikeista vinoneliömäisiin. Väriltään ne ovat tummanvihreitä ja alta korkeintaan hieman karvaisia.
Tummarevonhännän yksineuvoiset, säteittäiset kukat sijaitsevat jopa yli 10 cm pitkässä, lehdettömässä latvakukinnossa. Kukinto on lyhyt, vankkahaarainen ja väriltään valkoisenvihreä tai joskus hieman punertava. Osakukinnot ovat tavallisesti enintään 5 cm pitkiä, hoikkia, usein kaarevia tai mutkaisia sekä kauttaaltaan myös emikukkaisia. Kukkien esilehdet ovat noin 2 kertaa emikukkien kehälehtien pituisia ja harittavia. Esilehtien kalvolaita on vähitellen kapeneva ja lähes otamaiseen kärkeen ulottuva. Emikukkien kehälehtiä on viisi kappaletta. Kehälehdet vaihtelevat nauhamaisista lusikkamaisiin ja ne ovat suippo- tai teräväkärkisiä, lyhytotaisia ja sijaitsevat vain hieman limittäin. Suomessa tummarevonhäntä kukkii heinä-lokakuussa. Hedelmänä on pähkylämäinen, kansiluomainen kota.
Laji muistuttaa suuresti viherrevonhäntää (A. retroflexus).
Levinneisyys

Tummarevonhäntä on alun perin lähtöisin Pohjois- ja Etelä-Amerikasta, mutta on levinnyt ihmisen mukana muun muassa Pohjois-Eurooppaan. Suomessa tummarevonhäntä on satunnainen uustulokas, jota on tavattu Etelä-Suomesta sekä Raahen seudulta.
Elinympäristö

Suomessa tummarevonhäntää on tavattu lastaus- ja kaatopaikoilla sekä lintujenruokintapaikoilla.
Käyttö

Tummarevonhäntä sopii myös ihmisravinnoksi.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Tummarevonhäntä – Amaranthus powellii
Kasviatlas 2021: Tummarevonhännän (Amaranthus powellii) levinneisyys Suomessa.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q162185  Wikispecies: Amaranthus powellii  APA: 283  APDB: 312  APNI: 85427  BioLib: 38751  Calflora: 282  CoL: CH5L  eFloraSA: Amaranthus_powellii  EoL: 585490  EPPO: AMAPO  EUNIS: 194854  FloraBase: 2668  FNA: 242415662  GBIF: 5384359  GRIN: 315339  iNaturalist: 75398  IPNI: 319617-2  IRMNG: 10855639  ITIS: 20742  MichiganFlora: 55  NatureServe: 2.128416  NBN: NHMSYS0000455839  NCBI: 158579  NSWFlora: Amaranthus~powellii  NZOR: 2a335e28-41ea-4cc6-a62a-592e24c16476  NZPCN: 2464  Open Tree of Life: 603731  PfaF: Amaranthus powellii  PFI: 548  Plant List: kew-2633044  PLANTS: AMPO2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:319617-2  Tropicos: 1100930  VASCAN: 2505  VicFlora: f585fc2b-3e64-4be7-be1d-ca3afea77be2  WiO: green-pigweed  WisFlora: 2499  WFO: wfo-0000530428  Laji.fi: MX.38154
Yrjö Tuokkola

Yrjö Tuokkola (25. lokakuuta 1894 Teuva – 3. marraskuuta 1930) oli suomalainen reservin luutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä.
Perhetausta ja koulutus

Tuokkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Tuokkola ja Josefina Nylen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Helmi Maria Sulamaan kanssa. Tuokkola kävi kansa- ja kauppakoulun.
Jääkärikausi

Tuokkola työskenteli liikeapulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 17. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamakomennuksien jälkeen Tuokkola siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 18. kesäkuuta 1917.
Suomen sisällissota

Tuokkola saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta  1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin 4. jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 7. maaliskuuta 1918 alkaen pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa, missä hän haavoittui lievästi 2. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Tuokkonen palveli sisällissodan jälkeen asealiupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka nimettiin myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoonaksi. Hän erosi armeijasta 6. maaliskuuta 1919 ja liittyi sen jälkeen Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Tampereen suojeluskuntaan. Tampereella hän toimi 2. heinäkuuta – 15. lokakuuta 1919 välisen ajan. Tampereen suojeluskunnassa hän toimi komppanianpäällikkönä vuosina 1919–1929. Varsinaisen leipänsä hän hankki vuosina 1919–1926 Tampereen lyhyttavara oy:n palveluksessa ja vuosina 1926–28 Maakauppiaitten oy:n palveluksessa. Hänet haudattiin Tampereelle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 25. huhtikuuta 1918  Vääpeli 7. toukokuuta 1918  Reservin vänrikki 2. kesäkuuta 1921  Reservin luutnantti 6. joulukuuta 1928 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Tundrarastas

| Tundrarastas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rastaat Turdidae
Suku::  Amerikanrastaat Catharus
Laji::  minimus
Kaksiosainen nimi
 Catharus minimus  (Lafresnaye, 1848) 
Katso myös
   Tundrarastas Wikispeciesissä   Tundrarastas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tundrarastas (Catharus minimus) on pohjoisen pallonpuoliskon metsävyöhykkeen tuntumassa pesivä varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 18 cm, siipien kärkiväli 28,5–32 cm ja paino keskimäärin 24,8 g. Tundrarastas on kooltaan kuin satakieli ja muistuttaa suuresti korpirastasta. Tundrarastaan naaman pohjaväri on harmaahko, korpirastaalla taas kellertävä. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, C. m. minimus ja C. m. bicknelli.
Esiintyminen

Tundrarastas elää pesimäaikana metsänrajan tuntumassa Koillis-Siperiassa ja Alaskan läpi Kanadan Newfoundlandiin ja Yhdysvaltain koillisosaan. Lajin esiintymisalueen laajuus on 4,1 miljoonaa neliökilometriä ja maailmanpopulaation koko on noin 12 miljoonaa yksilöä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Etelä-Amerikan pohjoisosissa ja paikoin Keski-Amerikan eteläosissa. Läntisessä Euroopassa laji on suurharvinaisuus, havainnot painottuvat pääasiassa Britteinsaarille, Irlantiin ja Azoreille.
Elinympäristö

Tundrarastaan pesimäaikaista elinympäristöä ovat jokilaaksojen ja soiden reunojen tiheät pajukot, lepikot ja lehtikuusimetsiköt. Talvehtimisseuduilla laji viihtyy tiheiköissä, taimikoissa ja metsän aluskasvillisuudessa aina kolmen kilometrin korkeudelle vuoristossa.
Lisääntyminen

Tundrarastasnaaras munii tavallisesti neljä munaa, joita haudotaan 13–14 päivää.
Ravinto

Tundrarastas ruokailee lähes yksinomaan maassa, josta se etsii hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia, syksyllä ja talvella myös marjoja ja hedelmiä.
Aukusti Tuhka

| Aukusti Tuhka |
| --- | --- |
 Aukusti Tuhka 1960-luvun alussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1895 Viipuri, Suomi
Kuollut: 26. heinäkuuta 1973 (77 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  taidegrafiikka, puupiirros, litografia, kuvitus
Palkinnot
 Pro Finlandia 1953 
Aukusti Tuhka (vuoteen 1920 August Tuhkanen; 15. syyskuuta 1895 Viipuri – 26. heinäkuuta 1973 Helsinki) oli taidegraafikko, joka teki etenkin litografioita ja puupiirroksia. Hän oli perustamassa Suomen Taidegraafikot ry:tä ja vaikutti kurssiateljeensa kautta tulevaan taidegraafikkopolveen. Tuhka oli myös innokas taidegrafiikan puolestapuhuja ja valistaja.
Elämä ja ura

Tuhkan vanhemmat olivat ajuri Matti Tuhkanen ja Wilhelmiina o.s. Koljonen. Tuhka kävi Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulun 1909–1915. Turun piirustuskoulussa hän opiskeli vuosina 1917–1919. Hän piirsi runsaasti postikortteja asuessaan Tampereella vuosina 1919-1920 ja jonkin verran myös myöhemmin. Hän harjoitti jatko-opintoja Tanskassa Kööpenhaminassa Kungliga Akademiet for de Skønne Kunster -nimisessä oppilaitoksessa 1925 ja suoritti Saksan valtion graafisen akatemian mestariluokan loppututkinnon 1936, ja opettajan loppututkinnon 1938. Talvi- ja jatkosodassa hän toimi TK-piirtäjänä sekä -valokuvaajana.
Ennen sotia aloittaneiden suomalaisten puupiirtäjien esikuvia olivat Edvard Munch ja saksalainen ekspressionismi. Saksassa opiskeli muiden ohella Aukusti Tuhka, sillä Suomessa ei vielä opetettu puupiirrosta. Vasta vuonna 1947 Aukusti Tuhka alkoi pitää puupiirroskursseja Suomen taideakatemian koulussa. Tuhka kuvasi erityisesti Suomen luontoa ja kansaa. Hänen työnsä taiteilijana vaikutti keskeisesti 1950-luvulla puupiirroksen ja litografian harrastuksen kasvuun.
Tuhka oli opettajana Suomen Taideakatemian koulussa 1947–1949, 1950–1956 ja Taideteollisessa oppilaitoksessa 1947–1953. Ulkomailla hän opetti Kiinassa Pekingin taideakatemiassa ja Shanghain taidekorkeakoulussa 1955–1956. Hänen opettajantyönsä (mm. Tuhkan Taidegrafiikan kurssiateljee 1958–1966) on ollut hyvin merkityksellistä myöhemmille graafikoille.
Tuhkan ensimmäinen näyttely oli Viipurissa 1912. Sen jälkeen hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin useasti. Erityisen paljon hänellä oli näyttelyitä ulkomailla alkaen Moskovasta 1916. Tuhkan teoksia oli näytteillä muun muassa Kiinassa.
Tuhka oli Erva-Latvalan mainostoimiston palveluksessa ja suunnitteli muun muassa Pauligin mainontaa. Hän piirsi Valistuksen Eläintieteellisiä tauluja 1–5 ja 7. Hän sai tehtäväkseen suunnitella vuoden 1952 olympiasoihdun ja soihtuviestin juoksijoille jaetun pronssisen muistoplakaatin. Soihdun varsi on visakoivua ja maljaosa hopeaa. Sen pituus on 60 cm. Tuhka on piirtänyt myös Ypäjän kunnan vaakunan 1949 ja tehnyt värielokuvan Folklivet i Tjöck yhdessä Arne Appelgrenin kanssa 1939.
Tuhka lahjoitti vuonna 1970 Tampereen yliopistolle valikoiman papereitaan ja esineistöä arkistostaan alun perin lähinnä opetustarkoitukseen. Kokoelmasta on järjestetty näyttelyitä.
Tuhkan puoliso oli Ellen Elisabeth o.s. Planting (1892–1976).
Tuotanto

Aukusti Tuhkan tuotanto voidaan jakaa kahteen päävaiheeseen. Ensimmäinen vaihe alkaa 1910-luvulta ja jatkuu sota-aikaan. Myöhäistuotanto alkaa 1940-luvun lopulta ja päättyy 1960-luvulle.
Valtaosa 1910- ja 1920-luvun teoksista on käyttögrafiikkaa, kuvitustöitä, piirustuksia ja öljymaalauksia. Ensimmäinen selkeä graafinen kokonaisuus on romaanin kuvitustyö vuodelta 1931 Heikki Toppilan romaaniin Päästä meitä pahasta. Leipzigin matkan (1936) jälkeen Tuhka suuntautui käyttögrafiikasta kohti taidegrafiikkaa. Useat työt vuodelta 1936 ovat puupiirroksia. Avainteoksina Tuhkan sotia edeltävään taiteeseen ovat kuvitukset Juhani Ahon Panu-kirjaan. Tuhkaa kiinnosti myös Lappi-aihe ja revontulet. Puupiirtäjä-teemaa Tuhka käsitteli useammassa teoksessaan. Evakko-teemaan Tuhka syventyi vuosina 1939–1942. Valo oli Aukusti Tuhkalle sisällöllinen ja symbolinen elementti. Tuhkan töissä näkyy myös sota-teema partioineen ja sotilaineen.
Sota-aikana Aukusti Tuhka oli armeijan palveluksessa taiteilijana. Sota-aihepiiri hallitsi hänen teoksiaan vuosina 1939–1944. Tuhkan tehtäviin kuului rintamapiirtäjänä toimiminen, valokuvaus ja elokuvaus. Maisemissaan Tuhka teki synkkiä dokumentteja sodan jäljistä, mutta töissään hän toisaalta myös ylisti sankaruutta. Jatkosodan puhjettua vuonna 1941 hänet kutsuttiin tiedotuskomppanian TK-kuvittajaksi koodinimellä TK G18. Hän luonnosteli tuolloin kuvia talvisodan tunnetuista taistelupaikoista. Hän toteutti näiden luonnosten pohjalta yli 20 vuotta myöhemmin Kansallis-Osake-Pankin tilauksesta kolme suurta öljymaalausta, Taipale (1962), Kollaanjoki (1964) ja Summa (1965), jotka sijoitettiin KOP:n pääkonttorin henkilökunnan ruokalaan.
Sotien jälkeen Aukusti Tuhka syventyi grafiikassaan Lapin maisemiin ja teki aiheesta n. 150 grafiikan lehteä (1946–1968). Hän myös maalasi jonkin verran aihetta. Vuosina 1957–1966 Tuhka teki vain vähän grafiikkaa, koska hän keskittyi suuriin tilaustöihin Yhtyneille Paperitehtaille ja Veikkaus Oy:lle. 1940-luvun lopulta ja 1950-luvun alun Euroopan matkojen pohjalta Tuhka teki jonkin verran grafiikkaa. Kiinan matkalla Tuhka teki tussipiirustuksia ja näiden pohjalta myöhemmin litoja. Aukusti Tuhkan töissä näkyy Kiinan matkan jälkeen vaikutuksia kiinalaisesta tussimaalaustekniikasta. Informalistista ilmaisua Tuhka kokeili 1968–1969 akvarellilaveerauksissaan.
Palkinnot ja tunnustukset

Ensimmäinen palkinto Suomen Taidegraafikoiden grafiikkakilpailussa 1946
Pro Finlandia 1953
Professorin arvonimi 1960
Valtion taiteilijaeläke 1961
Kiinan taideakatemian professori h.c. 1956
Suomen kuvataidejärjestöjen keskusliiton kunniajäsen 1958
Taidepiirtäjäliitto Grafian Albert Gebhard -mitali N:o 5 1963
Wiipurilaisen osakunnan kunniajäsen 1964
Suomen Taidegraafikkojen kunniajäsen 1973
Luottamustoimia

Suomen Taidegraafikot ry:n perustajajäsen ja johtokunnan jäsen 1946–1956
Suomen Taidepiirtäjäin Liiton perustajajäsen ja puheenjohtaja 1945–1947, 1949–51
Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton johtokunnan jäsen 1947–1953 ja puheenjohtaja 1953–56
Suomen Taideakatemian isännistön jäsen 1953–1956
Suomen Taiteilijaseuran jäsen ja johtokunnan jäsen 1954–1956
Kirjallinen tuotanto

Taidegrafiikka. Tekniikkaa ja tekijöitä. Toim. Aukusti Tuhka. Porvoo-Helsinki WSOY 1957.
Viipuri tänään. Kustannusosakeyhtiö Kivi 1954.
Luonnoksia Lapista. Satakunnan Kivipaino 1955.
Kirjallisuutta

Aukusti Tuhka: Piirustuksia ja grafiikkaa.
Lindström, Aune, 1974. Aukusti Tuhka 1895-1973. Eripainos Kalevalaseuran vuosikirjasta n:o 54/1974. Helsinki.
Valkonen Anne, Aukusti Tuhka, Taide-lehti 1975 :2 II
Laajoki Liisa, Taiteilija-käsityöläinen Aukusti Tuhka taidegrafiikan yhteistyöhuonekäytännön rakentajana. Keskellä marginaalia, taidehistoriallisia tutkimuksia 33. Taidehistorian seura 2006.
Anttonen Erkki, Kansallista vai modernia, taidegrafiikka osana 1930-luvun taidejärjestelmää. Valtion taidemuseo 2006.
Aukusti Tuhka. Ateneumin taidemuseon 100-vuotisnäyttelyyn liittyvä julkaisu. Kirjoittajina Jyri Lehtonen, Erkki Anttonen, Patrik Nyberg ja Elina Räsänen. Jyväskylä 1995.
Aiheesta muualla

Aukusti Tuhka taiteilijamatrikkelissa
Tuhkan kotisivut
Tuhkan piirtämiä postikortteja
Tuhkan teoksia Salmelan taidekodin sivulla
Suomen kuvataiteen bibliografia
Anttonen, Erkki: / Tuhka, Aukusti (1895–1973). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Puun, kiven ja kuparin taidetta. Taiteilija A. Tuhka kertoo nykyaikaisen graafillisen taiteen työmenetelmistä ja opiskelutavoista Leipzigin kuuluisassa graafillisessa taideakatemiassa, Suomen Kuvalehti, 24.04.1937, nro 17, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Tuhkan suunnittelema Ypäjän kunnanvaakuna.
TK-piirtäjä Aukusti Tuhka luonnostelee eturintamassa elokuussa 1941.