stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Katarina Eskola
Julkaisuja

Eskola, Katarina & Uusitalo, Liisa (toim.): Näkökulmia kulttuurin tuotantoon: Väliraportti Kulttuurin markkinat ja merkitykset -projektin tutkimuksista.  (Nykykulttuurin tutkimusyksikön julkaisuja 3)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1986.  ISBN 951-679-624-9
Eskola, Katarina & Linko, Maaria: Lukijan onni : poliitikkojen, kulttuurieliitin ja kirjastonkäyttäjien kirjallisista mieltymyksistä.  Helsinki:  Tammi, 1986.  ISBN 951-30-6413-1
Eskola, Katarina: Lukijoiden kirjallisuus Sinuhesta Sonja O:hon.  Helsinki:  Tammi, 1990.  ISBN 951-30-9502-9
Haavio, Katarina & Koskimies, Satu: 50-luvun tytöt: päiväkirjat 1951–1956.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1992.  ISBN 951-26-3745-6
Haavio, Katarina & Koskimies, Satu: 50-luvun teinit: päiväkirjat ja kirjeet 1957–1960.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1994.  ISBN 951-26-3903-3
Puolipisteen haave: Katarina Haavion aineet jälkikirjoituksineen 1951–1960.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1996.  ISBN 951-26-4110-0
Haavio, Katarina & Koskimies, Satu (toim.): 50-luvun tyttöjen ystävät: ystävyyskirjeet 1952–1960.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1998.  ISBN 951-26-4375-8
Eskola, Katarina: Annan aika. Erään papinrouvan keskeneräinen elämä.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32053-6
Tyttö Pitkänsillan molemmin puolin: Elsa Eklundin tytönpäiväkirjat 1913–1920.  Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-39240-9
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Juuan vaakuna

Juuan vaakuna
Juuan kunnanvaakuna on saanut aiheensa alueen koivikoista, jotka ovat saaneet alkunsa Juuan seudulla aikanaan harjoitetusta kaskiviljelystä.
Vaakunan on suunnitellut Aake Kaarnama, ja se vahvistettiin käyttöön 24. marraskuuta 1952. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen koivu, jonka norkot kultaiset”.
Nikolai Juštšijev

Nikolai Aleksandrovitš Juštšijev (ven. Никола́й Алекса́ндрович Ю́щиев, joulukuu 1895 Tulemajärvi – 14. tammikuuta 1938) oli karjalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.
Nikolai Juštšijev syntyi karjalaiseen talonpoikaisperheeseen. Hän kävi alkeiskoulun ja työskenteli 12-vuotiaasta lähtien metsä- ja uittotyömailla. Vuonna 1915 hänet kutsuttiin armeijaan.
Juštšijev osallistui Venäjän sisällissotaan ja liittyi Venäjän kommunistiseen puolueeseen vuonna 1919. Hän työskenteli Tulemajärven kunnan toimeenpanevan komitean, Aunuksen kihlakunnan miliisin ja Karjalan toimeenpanevan keskuskomitean sihteerinä sekä Karjalan autonomisen tasavallan sisäasiain kansankomissaarina vuosina 1924–1925. Juštšijev oli Kemin kihlakunnan toimeenpanevan komitean puheenjohtaja vuosina 1925–1927 ja Karjalan toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtaja ja NKP(b):n aluekomitean byroon jäsen vuosina 1928–1934. Vuonna 1931 hänet valittiin Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean jäseneksi.
Juštšijev erotettiin tehtävistään Karjalan ”suomalaistajien” ja ”venäläistäjien” valtataistelun yhteydessä vuonna 1934. Virallisena syynä olivat hänen kontaktinsa ”kulakkisukulaisiin”. Samana vuonna hänet nimitettiin Alavoisen sahan johtajaksi.
Juštšijev pidätettiin niin sanotun Gyllingin–Rovion jutun yhteydessä elokuussa 1937. Hänet tuomittiin vastavallankumouksellisesta propagandasta ja ammuttiin Petroskoin lähellä. Juštšijev todettiin syyttömäksi vuonna 1958.
Juupajoen vaakuna

Juupajoen vaakuna
Juupajoen vaakuna on Juupajoen kunnan tunnus. Aiheen tunnukset viittaavat kahteen tärkeään kunnassa vaikuttaneeseen laitokseen. Havunoksa kuvaa nykyään satavuotiasta Hyytiälän metsäasemaa, ja vuota sittemmin lakkautettua Korkeakosken kenkätehdasta.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä punainen vuota, jossa kultainen havunoksa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Juupajoen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 24. marraskuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 26. huhtikuuta 1957.
Esploratore-luokka

| Esploratore-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  981 t 1 220 t (kuormattu)
Pituus:  71,77 m
Leveys:  9,14 m
Syväys:  3,62 m
Koneteho:  Esploratore: 1 681 ihp Messaggiere: 1 615
Nopeus:  Esploratore: 17 solmua Messaggiere: 15,5 solmua
Miehistöä:  125
Aseistus
Meritorjunta:  2 × suusta ladattavaa 4,7" tykkiä
Esploratore-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahden aluksen muodostama yhteysalus- ja tiedusteluristeilijäluokka (ital. Avvisi a ruote di I classe).
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| RN Esploratore | Money, Wigram & Sons, Blackwall | 5. heinäkuuta 1862 | helmikuu 1863 | elokuu 1863 | myyty romutettavaksi 1907-1908 |
| RN Messaggiere | Money, Wigram & Sons, Blackwall | 5. heinäkuuta 1862 | toukokuu 1863 | elokuu 1863 | poistettu 1885 |
L’eroe di Babilonia

| L’eroe di Babilonia |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Siro Marcellini
Käsikirjoittaja:  Giampaolo Callegari, Siro Marcellini, Albert Valentin
Tuottaja:  Albino Morandini
Säveltäjä:  Carlo Franci
Kuvaaja:  Pier Ludovico Pavoni
Leikkaaja:  Nella Nannuzzi
Lavastaja:  Pier Vittorio Marchi, Vittorio Marchi
Pääosat:  Gordon Scott, Moira Orfei, Geneviève Grad, Piero Lulli
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska
Tuotantoyhtiö:  Compagnia Internazionale Realizzazioni Artistic, Films Internazionali Artistici, Gladiator Film
Ensi-ilta:  23. elokuuta 1963 (Italia) 
Kesto:  95 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia ja muita kieliversioita
Tuotto:  195 000 000 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
L’eroe di Babilonia (”Babylonian sankari”; ransk. Héros de Babylone tai Hercule, héros de Babylone, ”Herkules, Babylonin sankari”) on vuonna 1963 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Siro Marcellini. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen Gordon Scott.
Juoni

Persian kuninkaan Kyyroksen luona kasvanut prinssi Nippur palaa Babyloniin, jossa vallan on anastanut hänen julma serkkunsa Balthazar. Matkalla hän pelastaa juutalaistyttö Tamiran, joka on määrätty uhrattavaksi Ištar-jumalattarelle. Nippur ja hänen ystävänsä Namar saapuvat kaupunkiin, jossa he tapaavat Balthazarin hirmuvaltaan kyllästyneet salaliittolaiset. Balthazar ja tämän kaunis mutta petollinen liittolainen Ura yrittävät voittaa Nippurin puolelleen. Tämä joutuu pakenemaan ja kohtaa Kyyroksen, jonka joukot ovat saapuneet piirittämään Babylonia. Nippur palaa kaupunkiin, jossa hän joutuu vangiksi, mutta onnistuu lopulta järjestämään kapinan ja lyömään Balthazarin. Kyyroksen tukema Nippur nousee valtaistuimelle vierellään rakastamansa Tamira.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gordon Scott  | … |  Nippur   |
|  Geneviève Grad  | … |  Tamira   |
|  Andrea Scotti  | … |  Namar   |
|  Celina Cely  | … |  Agar   |
|  Moira Orfei  | … |  Ura   |
|  Piero Lulli  | … |  kuningas Balthazar   |
|  Andrea Aureli  | … |  Anarse   |
|  Paola Petrini  | … |  Atalide   |
|  Giuseppe Addobbati  | … |  Licadio   |
|  Consalvo Dell’Arti  | … |  persialainen upseeri   |
|  Harold Bradley  | … |  musta orja   |
|  Aldo Pini  | … |  Persian lähettiläs   |
|  Giuseppe Mattei  | … |     |
|  Oreste Lionello  | … |  Tibis   |
|  Renato Malavasi  | … |  paimen Edumeo   |
|  Mario Petri  | … |  kuningas Kyyros   |
Tuotanto

L’eroe di Babilonia on kuvattu laajakangastekniikalla Estmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Sen taistelukohtaukset on lainattu Lionello De Felicen elokuvasta Konstantinus Suuri. Ranskalaisessa versiossa sankarin nimenä on Herkules.
Vaatimattomasti toteutetun elokuvan sekavaa juonta kompensoi runsas ja välillä varsin väkivaltainen toiminta. Gordon Scott teki samaan aikaan toisenkin samankaltaisen elokuvan Goliath e la schiava ribelle.
Aiheesta muualla

L’eroe di Babilonia Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Juupajoki (joki Juupajoella)

| Juupajoki Huikonjoki, Aituanjoki, Jouttijoki |
| --- | --- |
 Korkeakoskea Juupajoessa
Alkulähde:  Siikajärvi, Siikaneva, Kuivajärvi
Laskupaikka:  Kattilalahti
Maat:  Suomi
Valuma-alue:  395,73 km²
Juupajoki on Kokemäenjoen vesistön Längelmäveden reittin kuuluva joki Juupajoella Pirkanmaan maakunnassa. Kokemäenjoen vesistön sisällä joki kuuluu Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (37.7) Leppähampaanjoen valuma-alueeseen (35.75) ja tämän sisällä alajuoksultaan Juupajoen alaosan alueeseen (37.753), jonka laskujokena se on. Joki laskee Leppähampaanjoen leventymänä olevaan Kattilalahteen Juupajoen Salokunnalla. Joen koko valuma-alueen pinta ala on 395,73 km².
Joen yläjuoksun nimenä Juupajoen kunnan keskustaajaman Korkeakosken yläpuolella on Huikonjoki. Tämän valuma-alue Korkeakosken yläpuolella muodostaa Huikonjoen valuma-alueen (37.754).
Huikonjoen latvahaaroja ovat Oriveden Siikajärvestä ja Ruoveden Siikanevalta vesiä tuova Aituanjoki, yläjuoksullaan nimeltään Jouttijoki, sekä  Kuivajärvestä Juupajoen ja Ruoveden rajalta alkunsa saava Kuivajärvenoja.
Juurtomadonlakki

| Juurtomadonlakki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Strophariaceae
Suku::  Vähämadonlakit Deconica
Laji::  merdaria
Kaksiosainen nimi
 Deconica merdaria  (Fr.) Noordel. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juurtomadonlakki (Deconica merdaria) on lannalla ja puutarhoissa viihtyvä vähämadonlakkeihin kuuluva sienilaji. Sen tunnistaa limaisesta kellertävänvalkoisesta lakista, renkaallisesta, vaaleasta muutaman millin paksuisesta jalasta sekä vaaleista, sienen iän myötä mustuvista heltoista. Sieni on kohtalaisen yleinen koko Suomessa.
Espadarte (1880)

| Espadarte |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow
Laskettu vesille:  1880
Poistui palveluskäytöstä:  1918
Tekniset tiedot
Uppouma:  53 t
Pituus:  26,21 m
Koneteho:  450 ihp
Nopeus:  19,7 solmua
Aseistus
Aseistus:  2 x 14" torpedoputkea
Espadarte oli Portugalin laivaston vuonna 1880 vesillelaskettu torpedovene, joka oli samalla tyyppinsä ensimmäinen laivastossa.
Valmistus

Alus tilattiin Yarrowilta. Alus laskettiin vesille 1880.
Palvelus

Alus nimettiin uudelleen Número 1:ksi. Alus poistettiin alusluettelosta 1918.
Rauni Essman

Rauni Mirjam Asteljoki (o.s. Essman, 8. huhtikuuta 1918 Joensuu – 21. toukokuuta 1999 Kouvola) oli suomalainen yleisurheilija, joka menestyi parhaiten pikajuoksussa. Hän oli yksi neljästä ensimmäisestä Suomea olympialaisten yleisurheilussa edustaneesta naisesta.
Rauni Essman karsiutui Berliinin 1936 olympialaisissa 100 metrin juoksun välierissä sekä 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä, jossa Suomen joukkue juoksi maansa ennätyksen 49,5 s. Vuonna 1935 Essman juoksi 100 metrillä Suomen ennätyksen 12,6 s, joka rikottiin vasta 17 vuotta myöhemmin. Seuratasolla hän edusti Enson Kisailijoita.
Rauni Asteljoki oli neljän lapsen äiti. Hän opiskeli oikeustiedettä ja toimi varanotaarina Kouvolan lääninhallituksessa.
Aiheesta muualla

Rauni Essman Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Alexei Eremenko (vanhempi)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Aleksei Borisovitš Jerjomenko
Syntymäaika: 17. tammikuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka:  Novotšerkassk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 179 cm
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
: ROŠISP-10 Rostov-na-Donu
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1981 | Rostselmaš | 5 | (1) |
| 1981–1985 | SKA Rostov-na-Donu | 54 | (0) |
| 1986–1987 | Spartak Moskova | 26 | (5) |
| 1987 | Rostselmaš | 21 | (1) |
| 1988 | Torpedo Moskova | 9 | (1) |
| 1988–1990 | Dynamo Moskova | 36 | (2) |
| 1990 | OLS | 11 | (11) |
| 1991–1994 | Jaro | 111 | (21) |
| 1995 | Athinaikos | 16 | (0) |
| 1995–1997 | Jaro | 76 | (16) |
| 1998 | Tromsø IL | 26 | (0) |
| 1999–2003 | HJK | 123 | (20) |
| 2002 | →  Viikingit (laina) | 1 | (0) |
| 2003–2005 | Jaro | 50 | (7) |
| 2006–2009 | JBK | 73 | (7) |
| Yhteensä | Yhteensä | 638 | (92) |
Maajoukkue
|  | Neuvostoliitto U18 | – | (–) |
Valmennusura
2004–2009: JBK
2009–2016: Jaro
2016: Suomi U18
2016–2017: FK Šahtjor Karaganda
2017: FC Pyunik Jerevan
2018–2019: SJK
2020: FK Spartaks Jūrmala
2022: JK Narva Trans
2023: Esse IK
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Alexei Eremenko Senior (ven. Алексей Борисович Ерёменко, Aleksei Borisovitš Jerjomenko, s. 17. tammikuuta 1964 Novotšerkassk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja, joka on ollut Suomen kansalainen vuodesta 2003.
Keskikentällä pelannut Eremenko teki mittavan uran Veikkausliigassa, ja häntä pidetään yhtenä sarjan kaikkien aikojen parhaista pelaajista. Hänet valittiin Veikkausliigan legendaksi ensimmäisten joukossa vuonna 2007. Jaro on jäädyttänyt Eremenkon numeron 14.
Eremenkon pojat Alexei Junior, Roman ja Sergei ovat ammattilaispelaajia.
Ura pelaajana

Neuvostoliitossa Eremenko edusti pääsarjatasolla rostovilaista SKA:ta sekä moskovalaisia Spartakia, Torpedoa ja Dynamoa. Hän kuului Neuvostoliiton-mestaruuden vuonna 1987 voittaneeseen Spartakin joukkueeseen. Hän pelasi myös 12 poikien maaottelua Neuvostoliiton joukkueissa ja saavutti EM-pronssia Suomessa vuonna 1982 järjestetyissä alle 18-vuotiaiden kilpailuissa.
Eremenko perheineen muutti Suomen Pietarsaareen kesällä 1990. Hän teki sopimuksen paikallisen liigaseuran Jaron kanssa, mutta pelasi ensimmäisen kauden vuokralla 2. divisioonan Oulun Luistinseurassa, sillä Jaron kolmen pelaajan ulkomaalaiskiintiö oli täynnä. Jarossa hän pääsi pelaamaan seuraavana kautena 1991. Hän hallitsi keskikenttää ja vei joukkueensa Suomen cupin loppuotteluun vuonna 1992. Hänet valittiin Veikkausliigan parhaaksi pelaajaksi kaudella 1997. Suomen-vuosien lomassa Eremenko edusti kaudella 1995–1996 kreikkalaista Athinaikosia ja kaudella 1998 norjalaista Tromsøä.
Kaudeksi 1999 Eremenko siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin, jossa hän saavutti kaksi Suomen-mestaruutta ja kaksi Suomen cupin voittoa. Vuonna 2003 Eremenko palasi jälleen Jaroon, jota hän edusti kaksi ja puoli kautta ennen pääsarjauransa päättämistä. Eremenkolle kertyi Suomessa 360 pääsarjaottelua, joissa hän teki 64 maalia.
Ura valmentajana

Valmennusuransa Eremenko aloitti Kakkosessa pelanneen JBK:n pelaajavalmentajana. Pietarsaaren kakkosseurassa hän kunnostautui erityisesti nuorten pelaajien kasvattajana.
Elokuussa 2009 Eremenko allekirjoitti Jaron kanssa kolmivuotisen valmentajasopimuksen, jonka oli määrä astua voimaan vuoden 2010 alussa. Mika Laurikaisen erottamisen myötä hän kuitenkin aloitti valmentajana jo elokuussa 2009.
Eremenkon johdolla Jaro pelasi loistavan kauden 2010 ollen Veikkausliigassa viides. Sijoitus oli seuran paras 14 vuoteen. Debyyttikautensa jälkeen Eremenko ei onnistunut johdattamaan Jaroa vastaavan menestykseen, vaan seura taisteli Veikkausliigassa häntäpään sijoituksista. Kaudella 2015 Jaron 14 kautta kestänyt Veikkausliigataival päättyi putoamiseen.
Joulukuussa 2015 kerrottiin, että Eremenkosta tulee Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentaja vuoden 2016 kattavalla sopimuksella. Hän jatkoi myös Ykköseen pudonneen Jaron päävalmentajana, kunnes sai kesäkuussa 2016 potkut joukkueen huonon menestyksen vuoksi.
Eremenko valmensi kazaktanilaista FK Šahtjor Karagandaa kesästä 2016 alkukesään 2017, mutta sai potkut joukkueen huonon menestyksen vuoksi. Tämän jälkeen hän valmensi armenialaista FC Pyunik Jerevania, mutta sai sieltäkin potkut loka-marraskuun vaihteessa niinikään heikon menestyksen vuoksi. FC Pyunik Jerevan oli erottamisen aikaan kuuden joukkueen liigassa toiseksi viimeisenä ja kyennyt voittamaan vain yhden ottelun.
Toukokuun lopussa 2018 Eremenkosta tuli SJK:n päävalmentaja. Hän on seinäjokisen seuran viides päävalmentaja vuonna 2017 erotetun Simo Valakarin jälkeen. Eremenko sai potkut seurasta elokuussa 2019.
Kaudella 2020 Eremenko toimi Latvian pääsarjassa FK Spartaks Jūrmalan päävalmentajana.
Marraskuun lopussa 2021 Eremenko teki vuoden mittaisen sopimuksen Viron Meistriliigan JK Narva Transin kanssa. Hän luotsasi seuran kauden 2022 päätteeksi liigassa seitsemänneksi. Eremenko ei jatkanut seuran päävalmentajana kauden jälkeen.
Saavutukset > Pelaajana

Neuvostoliiton mestaruus 1987
Neuvostoliiton liigacup 1987
Suomen mestaruus 2002, 2003
SM-hopea 1999, 2001
Suomen Cup 2000, 2003
Alle 18-vuotiaiden EM-pronssi 1982
Aiheesta muualla

Alexei Eremenko Veikkausliigan verkkonäyttelyssä (Arkistoitu – Internet Archive)
Alexei Eremenko Peoples.ru-sivustolla (venäjäksi)
Alexei Eremenko Tromsøn sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
Alexei Eremenko Spartak Moskovan sivustolla[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
FF Jaron päävalmentajat
Börje Nygård (1966–1967) • Rainer Aho (1968–1970) • Matti Aarni (1971–1974) • Bjarne Sjöholm (1975–1977) • Esko Vikman (1978) • Ulf Larsson (1979) • Bjarne Sjöholm (1980) • Jan-Eric Holmberg (1981) • Kalle Jaskari (1982–1984) • Matti Huotari (1985) • Kalle Jaskari (1986) • Richard Wilson (1987–1989) • Kari Mars (1989) • Hannu Touru (1990–1993) • Antti Muurinen (1994–1996) • Veijo Wahlsten (1997) • Keijo Paananen (1997) • Jan Westerlund (1998) • Keijo Paananen (1999–2001) • Sixten Boström (2002–2004) • Hannu Touru (2004–2005) • Keijo Paananen (2006) • Niklas Widjeskog (2006) • Mika Laurikainen (2007–2009) • Alexei Eremenko Sr. (2010–2016) • Niklas Widjeskog (2016) • Kristian Heames (2016–)
Seinäjoen Jalkapallokerhon päävalmentajat
Thomas Dunne (2008) • Jari Kujala (2008) • Esa Haanpää (2009) • Tomi Kärkkäinen (2010) • Christoffer Kloo (2011–2012) • Simo Valakari (2012–2017) • Sixten Boström (2017) • Manuel Roca (2017) • Tommi Kautonen (2017) • Alexei Eremenko sr. (2017–)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Essaouira-Mogadorin lentoasema

Essaouira-Mogadorin lentoasema (arab. مطار الصويرة موكادور‎) (IATA: ESU, ICAO: GMMI) on julkinen lentoasema Essaouiran provinssissa Marrakech-Tensift-Al Haouzin hallintoalueella Marokon länsiosassa. Lentoaseman päällystetyllä kiitotiellä on pituutta 2 607 metriä ja leveyttä 45 metriä. Asema sijaitsee 117 metrin korkeudessa merenpinnasta. Essaouira-Mogadorin lentoasemalla on lentokoneiden pysäköintitilaa 12 000 m². Terminaalin pohjapinta-ala on 3 000 m². Lentoaseman kautta pystyy kulkemaan 300 000 matkustajaa vuodessa. Vuonna 2022 lentoaseman kautta kulki 96 000 matkustajaa.
Lentoasemalta on kaksi päivittäistä lentoa Casablancaan. Lisäksi kesäaikaan asemalta on lentoja Pariisiin. Ryanair aloitti keväällä 2013 lennot asemalta Ranskan Marseilleen ja Belgian Charleroihin.
Lentoasema sijaitsee noin 15 kilometrin päässä provinssin pääkaupungista Essaouirasta etelään Agadiriin johtavan tien varrella. Lentoasemalta liikennöi linja-autoja Essaouiraan.
Aiheesta muualla

Lentoasema The Airport Guide -sivustolla (englanniksi)
Erikoistehtävä Mannerheimin salaisena asiamiehenä 1932–1945

Erikoistehtävä Mannerheimin salaisena asiamiehenä 1932–1945 on vuonna 1971 julkaistu Vilho Tahvanaisen muistelmateos, jossa hän kertoo olleensa Mannerheimin salainen asiamies.
Suvilahti-asiakirjat

Tahvanainen sai kopioitua itselleen osan Suvilahdessa kaappaamiaan salaisia papereita (S-32) vuonna 1945. Asiakirjojen mukaan suomalaisten emigranttikommunistien ja mahdollisesti myös Neuvostoliiton yhteisenä suunnitelmana oli jo vuonna 1932 ottaa Neuvostoliiton vaikutuspiiriin Suomi, Viro, Latvia, Liettua ja Puola kokonaan ja Norja Lofootteihin asti. Harkinnan mukaan olisivat vielä Pohjois-Ruotsi, Gotlanti, Bornholm ja Pommeri olleet valloitettavia alueita. Suomalaisten emigranttikommunistien omana tavoitteenaan oli vallata Suomea niin paljon, että Saimaan kanava – myöhemmin jatkettuna Vienanmerelle asti – olisi jäänyt Karjalan sosialistisen tasavallan rajojen sisäpuolelle, eli O. W. Kuusisen johtaman Karjalan valtion länsiraja olisi kulkenut suunnilleen Haminasta Nurmekseen.
Sotien jälkeen Tahvanaisen piti ilmoittautua pääministeri Paasikivelle, joka jyrkästi kielsi Tahvanaista millään tavalla todistamasta sotasyyllisten puolesta Suvilahti-papereiden (S-32) avulla. Paasikivi uhkasi Tahvanaista erilaisilla rangaistuksilla. Paasikivi kertoi aikovansa käyttää S-32-papereita myöhemmin antaessaan selvityksen Suomen toimista sodan aikana Neuvostoliitolle ja liittoutuneille. Myös Tahvanaisen piti tehdä oma selvityksensä toimistaan, ja tässä yhteydessä hän sai S-32-kansion käyttöönsä, jolloin hän teki muistiinpanoja itselleen. Asiakirjojen myöhemmistä vaiheista virallisissa käsissä Tahvanaisella ei ollut tietoa.
Emigranttikommunistit ja Suomi

Tahvanaisen käsityksen mukaan Lenin antoi Karjalan suomalaisille kommunisteille hävityn kansalaissodan jälkeen. Kaikki ei kuitenkaan mennyt Leninin suunnitelman mukaan, vaan suomalaiset syrjäytettiin Karjalan hallinnosta. Suomalaisten asema parani, kun O. W. Kuusinen alkoi saada valtaa Neuvostoliitossa. Samalla suomalaiset alkoivat suunnitella Itä-Karjalan autonomisen neuvostotasavallan tilalle suvereenia valtiota, johon olisi liitetty osia Suomesta.
Yksi kommunistien suunnitelma Suomen puolella oli soluttautua IKL:ään ja toimia niin vahingoittavasti, että kansan kannatus olisi siirtynyt kommunistien puolelle. Kesän 1930 talonpoikaismarssi johti kuitenkin muun muassa kommunistilakien laatimiseen, mikä haittasi vallankumouksellista toimintaa. Tahvanaisen mukaan IKL:ään soluttautuneet kommunistit järjestivät presidentti Ståhlbergin ja hänen puolisonsa kyyditsemisen 12. lokakuuta osana vallankaappaussuunnitelmaa vuonna 1930. Siinä tapahtui vain erehdys nimessä, sillä kyyditykseen olisi pitänyt ottaa istuva tasavallan presidentti Relander, joka oli ollut aikeissa lähteä hallituksen kanssa Viipuriin.
Tahvanaisen mukaan Neuvostoliittoon emigroituneet eurooppalaiset kommunistit Kominternin varjon alla halusivat innokkaimmin levittää voimatoimin kommunismia Eurooppaan. Stalin ei antanut tälle idealle tukeansa vaan oli itse asiassa sivussa tällaisista suunnitelmista. Tässä yhteydessä suomalaiset emigranttikommunistit pyrkivät edistämään Suomen valloittamista. Mannerheimin hyvät suhteet Neuvostoliittoon pitivät kuitenkin tilanteen hallinnassa presidentti Svinhufvudin aikana.
Tahvanainen tiivistää kirjansa lopussa: "[Suomen ja Neuvostoliiton] Välien sotkeutumisen perimmäisenä syynä oli yksinomaan suomalaisten emigranttikommunistien maanalainen toiminta: vehkeily Neuvostoliiton virallista johtoa vastaan sekä vallankumouksellinen valhepropaganda, johon Neuvostoliiton nuorempi sotilasjohto rupesi myöhemmin uskomaankin."