stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
J. E. Salomaa
Teoksia > Filosofia

Schopenhauer ja von Hartmann. Kriitillis-vertaileva tutkielma. Turku 1918.
Nykyajan filosofeja. Sivistys ja tiede 41. Porvoo 1924.
Totuus ja arvo: Filosofinen tutkimus.  (Sivistys ja tiede 52)  Porvoo:  WSOY, 1926.
Idealismi ja realismi nykyaikaisessa englantilaisessa filosofiassa. Sivistys ja tiede 65. Porvoo 1928.
Filosofisia tutkielmia. Sivistys ja tiede 66. Porvoo 1929.
The category of relation. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B. Helsinki Suomalainen tiedeakatemia 1929.
Idealismus und Realismus in der englischen Philosophie der Gegenwart. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B. Helsinki Suomalainen tiedeakatemia 1929.
Das Problem der Wahrheit. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B. Helsinki Suomalainen tiedeakatemia 1929.
Studien zur Wertphilosophie. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B. Helsinki Suomalainen tiedeakatemia 1930.
Die Anfänge des Hegelianismus in Finnland. Kant-Studien. Berlin 1934.
Filosofian historia 1.  (Sivistys ja tiede 98)  Porvoo:  WSOY, 1936 (2. painos 1949).
Filosofian historia 2.  (Sivistys ja tiede 101)  Porvoo:  WSOY, 1936 (2. painos 1949).
Filosofian probleemeja. Sivistys ja tiede 116. Porvoo 1941.
Filosofian aakkoset. Auran kansalaistietoa 2. Turku 1943.
J. V. Snellman. Elämä ja filosofia. Porvoo 1944.
Arthur Schopenhauer: Elämä ja filosofia.  Porvoo:  WSOY, 1944.
Philosophie der Geschichte. Turun yliopiston julkaisuja. Sarja B. Humaniora 35. Turku Turun yliopisto 1950.
Immanuel Kant: elämä ja filosofia.  Porvoo:  WSOY, 1960.
Filosofian historia 1–2.  (Uusi painos; aiemmat painokset WSOY 1935/1936 ja 1949. Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunnan julkaisusarja 50)  Jyväskylä:  Kampus kustannus, 1999.  ISBN 951-9113-50-9
Immanuel Kant.  ((1. painos: WSOY, 1960.) Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunnan julkaisusarja 49)  Jyväskylä:  Kampus-kustannus, 1999.  ISBN 951-9113-49-5
Historia ja nykyaika: Historianfilosofian ääriviivoja.  ([Käsikirjoitus vuodelta 1960.] Toimittaneet Reijo Valta ja Riitta Koikkalainen. Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta 56)  Jyväskylä:  Kampus kustannus, 2000.  ISBN 951-9113-58-4
Teoksia > Kasvatustiede

Yliopiston laajennusliikkeestä Englannissa ja Amerikassa. Helsinki 1929.
Suunta ja tie : kansalaiskasvatuksen perusteita. Lotta-Svärd julkaisu n:o 57. Helsinki 1942.
Yleinen kasvatusoppi. Porvoo 1943.
Koulukasvatusoppi. Porvoo 1947.
Tie ihmisyyteen : kansalaisen itsekasvatuksen perusteita. Porvoo 1950.
Nuorisonohjaajan kasvatusoppi. Helsinki Porvoo WSOY 1952.
Teoksia > Psykologia

Älykkyystutkimuskaavio. Turku Turun yliopiston psykologinen laboratorio 1936.
Älykkyyden mittaaminen Suomen oloihin sovelletulla Binet'n-tyyppisellä testistöllä. Porvoo 1939.
Teoksia > Muuta

Helsingin suomalainen klubi 1876–1926. Helsinki 1926.
Pohjois-Amerikan Yhdysvaltain historia. Jyväskylä Gummerus 1937.
Eräs lapsuus ja nuoruus. Porvoo WSOY 1954.
Kirjallisuutta

Salmela, Mikko: Suomalaisen kulttuurifilosofian vuosisata.  (Väitöskirja: Helsingin yliopisto)  Helsingissä: Otava, 1998.  ISBN 951-1-15356-0
Aiheesta muualla

Salmela, Mikko: Jalmari Salomaa Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
Ilari Lindroos: J. E. Salomaa: Historia ja nykyaika. Agricola 27.3.2001.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Ubyhin kieli

| Ubyh |
| --- | --- |
   Ubyhin aiempi puhuma-alue
Oma nimi:  twáxabzá
Tiedot
Alue:  Kaukasus, myöhemmin Turkki
Ajoitus:  sammunut 1992
Puhujia:  0
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  luoteiskaukasialaiset kielet
ISO 639-3:  uby
 Ohje 
Ubyh on kaukasialaisten kielten abhaasilais-adygeilaiseen ryhmään kuulunut kuollut kieli. Sitä puhuneet ubyhit asuivat ennen Kaukasian sotaa Mustanmeren itärannikolla lähellä Sotšia. Vuonna 1864 suurin osa ubyheista muutti Turkkiin. Kaukasiaan jääneet ubyhit sulautuivat adygeihin.
1950-luvulla jäljellä oli muutamia kymmeniä ubyhin puhujia. Kielen viimeinen puhuja Tevfik Esenç kuoli Turkissa 7. lokakuuta 1992. Kielellä ei ollut tunnettua kirjallista standardia.
Fonologia > Konsonantit

|  |  | Labiaali> Labiaali.norm. | Labiaali> Labiaali.fary. | Alveolaari> Alveolaari.norm. | Alveolaari> Alveolaari.lab. | Alveolaari> Alveolaari.lat. | Postalveolaari> suljettu laminaali.norm. | Postalveolaari> suljettu laminaali.lab. | Postalveolaari> laminaali.norm. | Postalveolaari> laminaali.lab. | Postalveolaari> apikaali.apikaali | Palataali> Palataali.Palataali | Velaari> Velaari.pal. | Velaari> Velaari.norm. | Velaari> Velaari.lab. | Velaari> Velaari.fary. | Uvulaari> Uvulaari.pal. | Uvulaari> Uvulaari.norm. | Uvulaari> Uvulaari.lab. | Uvulaari> Uvulaari.fary. | Uvulaari> Uvulaari.fary. & lab. | Glottaali> Glottaali.Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiili | soinniton | p | pˤ | t | tʷ |  |  |  |  |  |  |  | kʲ | k | kʷ |  | qʲ | q | qʷ | qˤ | qˤʷ | (ʔ) |
| Klusiili | soinnillinen | b | bˤ | d | dʷ |  |  |  |  |  |  |  | ɡʲ | ɡ | ɡʷ |  |  |  |  |  |  |  |
| Klusiili | ejektiivi | pʼ | pˤʼ | tʼ | tʷʼ |  |  |  |  |  |  |  | kʲʼ | kʼ | kʷʼ |  | qʲʼ | qʼ | qʷʼ | qˤʼ | qˤʷʼ |  |
| Affrikaatta | soinniton |  |  | t͡s |  |  | t̠͡ʃ |  | ȶ͡ɕ | ȶ͡ɕʷ | ʈ͡ʂ |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Affrikaatta | soinnillinen |  |  | d͡z |  |  | d̠͡ʒ |  | ȡ͡ʑ | ȡ͡ʑʷ | ɖ͡ʐ |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Affrikaatta | ejektiivi |  |  | t͡sʼ |  |  | t̠͡ʃʼ |  | ȶ͡ɕʼ | ȶ͡ɕʷʼ | ʈ͡ʂʼ |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Frikatiivi | soinniton | f |  | s | (sʷ) | ɬ | ʃ | ʃʷ | ɕ | ɕʷ | ʂ |  |  | x |  |  | χʲ | χ | χʷ | χˤ | χˤʷ | h |
| Frikatiivi | soinnillinen | v | vˤ | z | (zʷ) |  | ʒ | ʒʷ | ʑ | ʑʷ | ʐ |  |  | ɣ |  |  | ʁʲ | ʁ | ʁʷ | ʁˤ | ʁˤʷ |  |
| Frikatiivi | ejektiivi |  |  |  |  | ɬʼ |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Nasaali | Nasaali | m | mˤ | n |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Approksimantti | Approksimantti |  |  |  |  | l |  |  |  |  |  | j |  |  | w | wˤ |  |  |  |  |  |  |
| Tremulantti | Tremulantti |  |  | r |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

Ubykhissa käytettiin varmasti vain kahta vokaalia, jotka olivat [a] ja [ə]. Muiden vokaalien käytöstä ei ole täyttä varmuutta.
Lähde:
Sanasto

Sanastossa on lainoja adygen kielestä sekä myöhempiä lainoja turkista.
Lukusanat 1–10 ubykhiksi:
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| за | тӀқва | ща | плӀй | шхы | фы | блы | Ғвa | бҒьы | жвы |
| za | t'qʷ'a | ɕa | p'ɬ'ə | ʃxə | fə | blə | ʁʷa | bʁʲə | ʒʷə |
Uetliberg

Uetliberg
Uetliberg idästä Zürichinjärven takaa nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:   Sveitsi, Zürichin kantoni
Vuoristo:  Albis (d) 
Korkeus merenpinnasta:  870 m
Prominenssi:  143  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Uetliberg on vuori Pohjois-Sveitsissä, Zürichin kaupungin länsipuolella, Zürichin, Stallikonin ja Uitikonin kuntien alueella. Vuoren korkein huippu on Uto Kulm, joka sijaitsee 870 metriä merenpinnan ja noin 460 metriä Zürichinjärven yläpuolella.
Matkailukohde

Uetliberg on virkistysalue ja matkailukohde, jonne pääsee kävellen tai junalla. Siellä on ollut hotelli 1800-luvun puolesta välistä alkaen ja näkötorni vuodesta 1894. Maisemaa hallitsevat 1950- ja 1980-luvulla rakennetut televisiotornit. Vuori on kävelijöiden, retkeilijöiden, pyöräilijöiden, riippuliitäjien ja muun muassa rattikelkkailijoiden käytössä.
Rautatie

Uetlibergbahnin rautatie Zürichin Selnausta Uetlibergille otettiin käyttöön vuonna 1875. Vuodesta 1973 junaliikennettä on hoitanut Sihltal Zürich Uetliberg Bahn SZU AG. Uetlibergin rata alkaa nykyisin Zürichin päärautatieasemalta, ja yhteys kuuluu Zürichin seudun yhteistariffijärjestelmään (ZVV) reittinumerolla S10.
Rautatien pituus on 10,3 kilometriä ja korkeusero 410 metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uetliberg Wikimedia Commonsissa
Uiguurivaltakunta

| Uiguurivaltakunta > 744–840 |
| --- | --- |
   Itäisen pallonpuoliskon kartta vuonna 800. Uiguurivaltakunnan (Uyghur Khaganate) alue piiretty nykyisen Mongolian paikkeille. 
Pääkaupunki:  Ordu-Baligh
Uskonnot:  manikealaisuus
Uiguurivaltakunta oli Mongolian ja Keski-Aasian alueella sijainnut uiguurien hallitsema valtakunta vuosina 744–840. Uiguurivaltakunnan aikana uiguurit omaksuivat manikealaisuuden ja he perustivat hallitsemalleen alueelle useita kaupunkeja. Valtakunnan tuhosivat lopulta Jenisein kirgiisit. Valtakunnan pääkaupunki Ordu-Baligh sijaitsi nykyisen Mongolian alueella.
Historia

Uiguurit ilmaantuivat historiaan kiinalaisessa historiankirjoituksessa yhtenä ilmeisesti turkkilaista kieltä puhuneena heimona, joka johti yhdeksän heimon muodostamaa liittoumaa. Uiguurien heimo jakautui puolestaan kymmeneen klaaniin, joista johtava oli Yahlaqar. Uiguurit kuuluivat Turkkilaisten valtakuntien alamaisuuteen, joista ensimmäinen oli olemassa vuosina 552–630 ja toinen vuosina 682–742. He kukistivat Turkkilaisen valtakunnan muiden heimojen tuella ja nostattivat oman johtajansa Qulligh Boylan vallankahvaan vuonna 744. Valtakunnan pääkaupungiksi tuli Ordu-Baligh, joka sijaitsi entisen Turkkilaisen valtakunnan keskusalueella Mongoliassa.
Qulligh Boylanin poika Bayan-Chor (747–759) muodosti liiton Kiinaa hallinneen Tang-dynastian kanssa ja liittyi näiden sotaan An Lushanin kannattajia vastaan vuosina 755–762. Bayan-Chorin poika Bögü (759–779) kukisti viimeiset An Lushanin kannattajat Luoyangissa. Täällä hänet käännyttivät manikealaisuuteen sogdianilaiset. Bögün palasi pääkaupunkiinsa Ordu-Balighiin mukanaan Ruixi-niminen maikealainen pappi ja hän julisti manikealaisuuden valtakunnan viralliseksi uskonnoksi. Sogdianilaisten vaikutusvallasta huolestunut Bögün serkku Tun Bagha Tarqan murhautti Bögün ja otti vallan itselleen vuonna 779 ja hallitsi maata vuoteen 789.
Tun Bagha Tarqanin seuraajat uusivat liittouman Tang-dynastian kanssa, mutta he kärsivät nöyryyttäviä tappioita tiibetiläisille. Tun Bagha Tarqanin toinen poika kuoli ilman seuraajaa vuonna 795 ja valtaan nousi Ediz-heimon päällikkö Qutlugh. Qutlugh otti sukunimen Yaghlaqar, mutta klaanin todelliset perilliset karkotettiin Kiinaan. Ei ole täysin selvää olivatko Qutlughin seuraajat hänen jälkeläisiään, mutta Yaghlaqar-klaanin jäsenet palasivat jossakin vaiheessa takaisin vallan kahvaan.
Vuodesta 832 useat Uiguurivaltakunnan hallitsijat saivat surmansa alamaistensa murhauttamina. Vuonna 839 puolestaan lumimyrskyt tuhosivat uiguurien karjalaumoja. Valtakunnan alamäki jatkui kun eräs uiguurikenraali johti 100 000 Jenisein kirgiisiä nykyisen Hakassian alueelta Uiguurivaltakuntaan. Hänen joukkonsa tuhosivat valtakunnan pääkaupunki Ordu-Balighin ja tappoivat valtakunnan viimeisen hallitsijan. Hyökkäyksen seurauksena monet uiguurit pakenivat nykyisen Sinkiangin alueen Besh-Balighiin ja Turpaniin, jossa uiguureja asuu edelleen. Osa pääsi myös turvaan kitaanien alueille nykyiseen Sisä-Mongoliaan ja tiibetiläisten alueille Gansuun. Gansuun muuttaneet uiguurit muodostivat juguurien esi-isät ja myös nykyisen Tuvan ja Luoteis-Mongolian alueen Uighar-klaanin jäsenet polveutuvat mahdollisesti alkuperäisistä uiguureista.
Kulttuuri

Manikealaisuus vaikutti voimakkaasti Uiguurivaltakunnan kulttuuriin. Manikealaisuudessa papisto noudatti tiukasti kasvisruokavaliota ja tätä pyrittiin myös yleistämään tavallisen kansan keskuudessa. Myöhemmät uiguurihallitsijat käyttivät myös hallitsijanimissään termejä Ay Tengri (kuujumala) ja Kün Tengri (aurinkojumala), joka saattaa olla viittaus manikealaisiin uskonnollisiin käsityksiin auringosta ja kuusta.
Uiguurivaltakuntaa edeltäneestä Turkkilaisesta valtakunnasta poiketen Uiguurivaltakunnalla oli suhteellisen hyvät välit Kiinaan, jonka Tang-dynastiaa he kohtelivat miltei protektoraatin tavoin. Uiguurit auttoivat kiinalaisia sodissa kapinallisia ja tiibetiläisiä vastaan ja ottivat maksuna avusta suuria määriä silkkiä. Uiguurihallitsijat ottivat usein myös puolisonsa Kiinasta. Maiden välinen suhde hyödytti enemmän Uiguurivaltakuntaa. Kiinassa uiguurien sotajoukot nähtiin usein vihollisten tavoin maata hävittävinä joukkoina.
Ordu-Balighin raunioita.
UDP-glukuronyylitransferaasi

Malli Xanthomonas campestris-bakteerin UDP-glukuronyylitransferaasin rakenteesta
UDP-glukuronyylitransferaasi eli UGT on entsyymi, joka katalysoi glukuronidaatiota eli metaboliaa, jossa entsyymin substraattiin liitetään glukuronihapporyhmä UDP-glukuronihapolta. UDP-glukuronyylitransferaasientsyymit ovat tärkeitä lääkeaineiden ja myrkyllisten vierasaineiden aineenvaihdunnassa. Ihmisellä entsyymejä on erityisesti maksassa, munuaisissa ja suolistossa.
Substraatit

UDP-glukuronyylitransferaaseja on useita erilaisia ja nisäkkäillä tunnetaan ainakin 50 erilaista isomorfia. Ihmisen UDP-transferaasit jaetaan kahteen ryhmään UGT1- ja UGT2-entsyymit. Jokaisella entsyymillä on omat substraattinsa ja myös inhibiittorinsa. Substraatteja voivat olla ihmisen omat aineenvaihduntatuotteet, kuten bilirubiini, hormonit kuten androsteroni ja estradioli sekä lääkeaineet, kuten ibuprofeeni, klotsapiini ja naltreksoni.
Olosuhteet ja inhibiittorit

UDP-glukuronyylitransferaasit toimivat tehokkaimmin eliöstä riippuen lämpötilan ollessa 2–55 °C ja pH:n ollessa 6–8,5. Entsyymejä inhibitoivat muun muassa elohopean, kuparin, raudan ja nikkelin ionit. Lääkeaineista UDP-glukuronyylitransferaasien toimintaa heikentävät muun muassa probenesidi, naltroksaani ja flukonatsoli. Monet UDP-glukuronyylitransferaasien substraateista ovat suuremmissa pitoisuuksissa niiden inhibiittoreita.
UDP-glukuronyylitransferaasi ja sairaudet

Gilbertin oireyhtymässä bilirubiinin glukuronidaatiota katalysoivan UPD-glukuronyylitransferaasin toiminta on hieman heikentynyt. Huomattavasti harvinaisemmassa Crigler–Najjarin oireyhtymässa saman entsyymin teho on huomattavasti heikentynyt tai entsyymiä ei erity lainkaan.
UAZ-469

| UAZ-469 ja -315126 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  UAZ
Luokka:  Maastoauto
Edeltäjä:  GAZ-69
Tekniset tiedot
Iskutilavuus:  469: 2 445 cm³ 315126: 2,45 l
Teho:  469: 72 hv /4000 1/min 315126: 92 hv
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  4×4
Vaihteisto:  4+1 sekä kaksiportainen alennusvaihde
Kulutus:  14–20 l /100 km
Mitat
Massa:  1 730 kg
Pituus:  4 025 mm
Leveys:  1 785 mm
Korkeus:  2 015 mm
UAZ-469 on neuvostoliittolaisen UAZin valmistama maastoauto.
Teknisiä tietoja

72-hevosvoimainen, 2,4-litrainen moottori periytyi edeltäjämallista, GAZ-69:stä. jatkona oli kuiva yksilevykytkin josta voima välittyi nelinopeuksisen vaihteiston ja kaksiportaisen alennusvaihteen kautta jäykille etu- ja taka-akseleille, jotka oli jousitettu puolielliptisin lehtijousin. Iskunvaimentimet olivat hydrauliset ja vipumalliset.
Kori oli teräsrakenteinen ja kantavana rakenteena oli tikapuurunko. Ohjaamo oli karu ja yksinkertainen, kuten neuvostoliittolaisissa sotilasajoneuvoissa yleensä. Istuimet oli verhoiltu vinyylillä. Istumapaikkoja oli kuljettajan vieressä yhdelle matkustajalle, käännettävällä takapenkillä kolmelle ja lisäksi takana tavaratilassa oli lisäistuimet kahdelle matkustajalle, jotka istuivat kasvot vastakkain ja selät sivuille päin. Polttoainesäiliön tilavuus oli 78 litraa.
Autoa päivitettiin vuonna 1983, jolloin sen mallimerkinnäksi tuli UAZ-315126. Moottorin iskutilavuutta kasvatettiin hieman ja samalla teho nousi 92 hevosvoimaan.
Ominaisuuksia

Auton huippunopeus oli 100 km/h, maavara oli 220 mm ja kääntösäde 6,5 metriä. Rengaskoko oli 8,40-15". Suurin lähestymiskulma on 50 ja jättökulma 45 astetta.
Käyttö Suomen puolustusvoimissa

Puolustusvoimat vastaanotti yhden UAZ-469:n kokeiluun 28. helmikuuta 1974. Kokeilu päättyi saman vuoden toukokuun lopussa. Vuoden 1976 kesäkuussa maahan saapuivat ensimmäiset 15 UAZia ja vuoteen 1982 mennessä niitä oli käytössä jo 250 kappaletta.
Suomessa joihinkin autoihin vaihdettiin kotimaiset, joskin huonosti istuvat kuomut. Joihinkin yksilöihin vaihdettiin valkoinen, lujitemuovinen katto. Näitä autoja kutsuttiin lempinimellä "ylioppilas-UAZ".
Puolustusvoimissa UAZ-469:n käyttöiäksi oli määritelty 9,5 vuotta ja 315126:n 9,2 vuotta. Muuten hyvän maastoauton heikko kohta oli moottori, jonka kestoikä oli vain 20 000–30 000 kilometriä. Niitä korjattiin puolustusvoimissa vuosittain viisikymmentä.
Aiheesta muualla

YouTube: Satunnaista sotilashistoriaa: UAZ-469 "Cabriolet" Suomessa
Salora

| Salora |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1928
Lakkautettu:  1993
Kotipaikka:   Suomi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saloran radio
Mies pakkaa Saloran televisio- ja stereolaatikoita autoon Salossa vuonna 1978.
Salora Oy oli Salossa toiminut radioita, televisioita ja muita elektroniikkalaitteita valmistanut suomalainen yritys, joka toimi vuosina 1928–1993.
Historia

Huhtikuussa vuonna 1928 Fjalar Nordell (1903–1976) ja Lauri Koskinen alkoivat valmistaa radiovastaanottimia Saloon perustamassaan yrityksessä, jonka nimi oli aluksi Radioliike Nordell & Koskinen. Koskisen tilalle yrityksen toiseksi omistajaksi tuli Olavi Laakso vuonna 1936.
Ensimmäiset Salora-merkkiset radiot ilmestyivät markkinoille vuonna 1937. Nimi Salora tulee sanoista Salo ja radio. Vuonna 1945 yritys muutettiin osakeyhtiöksi nimeltään Salora Oy.
Salora teki Suomen ensimmäiset ULA-radiot 1953 ja alkoi valmistaa mustavalkotelevisioita vuonna 1956.
Historia > Televisioiden markkinajohtajaksi

Vuonna 1958 tuotiin markkinoille kokonaan omaa tuotantoa oleva televisio Salora 17/59, jota seurasivat mallit Messina, Manhattan ja Boston. Uusi tv-tehdas valmistui 1962. Siinä oli neljä tuotantolinjaa ja sen kapasiteetti oli 150 vastaanotinta päivässä. Yhtiön palveluksessa oli tuolloin 400 henkilöä, joista 350 televisiotehtaassa. Seuraava televisiotehdas valmistui 1969, minkä myötä päivätuotanto kaksinkertaistui runsaaseen 300 vastaanottimeen.
1966 Salora aloitti televisioiden viennin Ruotsiin ja viennin osuus kasvoi niin, että 1970-luvun lopulla jo 60 % Saloran televisioista meni vientiin. Väritelevisiot tulivat ohjelmaan 1960-luvun lopulla. Ensimmäinen Saloran väritelevisio Salora Finlandia VT01 tuli markkinoille vuoden 1969 lopulla. Salora aloitti 1967 myös hifi-stereolaitteiden valmistuksen (Salora Metropol 5). Vuonna 1974 valmistui 25 000 stereolaitetta. Saloran oma audiolaitetuotanto jatkui aina vuoteen 1981 saakka mutta vielä 1980-luvulla valmistivat aasialaiset laitevalmistajat Saloran tuotemerkillä muun muassa stereolaitteita, radio- ja videonauhureita ja myös matkatelevisioita. Salora oli televisioissa 1970-luvulla Suomen markkinajohtaja vastaten yli puolesta tv-vastaanottimien myynnistä. Tuotantotiloja jouduttiin laajentamaan useaan otteeseen. Vuonna 1974 valmistuneen jälleen uuden televisiotehtaan myötä yhtiön tuotantopinta-ala kasvoi runsaaseen kolmeen hehtaariin.
Vuonna 1972, kun viennin osuus oli runsaat 70 prosenttia, Salora palkittiin tasavallan presidentin vientipalkinnolla. Vientikaupan lisäksi Salora oli 1970-luvulla mukana kehittämässä tv-tehdasprojekteja Israeliin ja Afrikkaan.
Historia > Radiopuhelimet, autoradiopuhelimet ja puolijohteet

Salora alkoi valmistaa radiopuhelimia 1960-luvun alussa. Ensimmäinen malli oli SRP-10. Malli oli tarkoitettu puolustusvoimille, mutta kauppa ei toteutunut. Radiopuhelinta myytiin sitten väestönsuojeluun ja muille viranomaisille. Mallia seurasi tilaus veturiradiopuhelimista VR:lle.
Autoradiopuhelinten (ARP) valmistus Salorassa alkoi 1970-luvun alussa. Saloran ensimmäinen ARP-malli oli SRP-22. Se sijoitettiin autoon kiinteästi. Ensimmäinen kannettava autoradiopuhelin oli vuonna 1974 julkaistu SRP-24. Se oli myös Suomen ensimmäinen kannettava matkapuhelin. Laitteen paino oli 5 kg ja sen akku kesti yhden työpäivän. Markkinoilla ei tuohon aikaan ollut vastaavia puhelimia. Salorasta tulikin SRP-24:n avulla matkapuhelinten markkinajohtaja Suomessa.
Autoradiopuhelinyksikkö tuotti kuitenkin reilusti tappiota. Puhelimia valmistettiin varastoon, koska asiakasmäärä oli arvioitu liian korkeaksi. Vuonna 1975 Nokia ja Salora tekivät yhteistyösopimuksen radiopuhelimien kehittämisestä. Salora valmisti SRP-24:ää ja Nokia myi sitä omalla nimellään. Puhelimen markkinaosuus nousi Suomessa 60 prosenttiin. Jorma U. Niemisen mukaan Suomen matkapuhelinteollisuutta ei olisi syntynyt ilman SRP-24:ää. 1970-luvun lopulla Saloran puhelimilla oli Pohjoismaissa markkinajohtajuus ja se oli myös Euroopan suurin valmistaja.
Yhteistyön jatkona perustettiin vuonna 1979 Mobira Oy -niminen yhteisyritys, johon molemmat osapuolet siirsivät radiopuhelintoimintansa. Pian tämän jälkeen Mobira siirtyi kokonaan Nokian omistukseen vuonna 1982. Yhtiön nimi muutettiin myöhemmin Nokia-Mobiraksi, josta sittemmin tuli Nokia Mobile Phones.
Vuonna 1980 Salora Oy osallistui Nokian ja Aspo Oy:n kanssa puolijohdevalmistaja Micronas Oy:n perustamiseen.
Historia > Valco ja väärinkäytökset

Omaa komponenttituotantoa varten perustettiin Salcomp Oy ja sen tehtaat Uuteenkaupunkiin ja Kemijärvelle. Kuvaputkituotannon aloittamiseksi Suomessa allekirjoitettiin vuonna 1976 Valco Oy:n kuvaputkitehtaan yhtiösopimus Saloran, Suomen valtion ja japanilaisen Hitachin kesken.
Salora ajautui rahoituskriisiin vuonna 1977. Siihen olivat syinä mm. yhtiön ostama suuri öljytankkeri M/T Esthel sekä virheinvestointi Swazimaan televisiotehtaaseen. Muita syitä olivat Valco-kuvaputkitehtaan tappiot ja Salorassa paljastuneet taloudelliset väärinkäytökset (Salora-juttu). Salora toimi viihde-elektroniikassa, joka oli 1970-luvun lopulla maailmanlaajuisissa ongelmissa. Pienet yritykset eivät pysyneet tuotekehityksessä suurten vauhdissa. Saloran myyntiverkosto ulkomailla oli laaja, mutta siinä oli runsaasti heikkoja asiamiehiä. Tuotteissa oli teknisiä ongelmia, ja Salora joutui tekemään televisioihinsa suuria määriä takuukorjauksia, mikä tuli kalliiksi.
Kriisin seurauksena yhtiö joutui syksyllä 1977 rahoittajapankkien (SYP ja HOP) määräysvaltaan. Joulukuussa 1978 raumalainen telakkayhtiö Hollming Oy sai osakeannissa Saloran osake-enemmistön. Alkuperäinen Nordellien omistajasuku jäi vähemmistöomistajaksi. Hollming kuitenkin pettyi kauppaan pian. Pankit eivät enää suostuneet tukemaan Saloraa, koska ne olivat jo tukeneet sen tervehdyttämistä suurilla korottomilla lainoilla.
Historia > Osaksi Nokiaa

Nokia ja Hollming sopivat vuonna 1982 toimialarationalisoinnista informaatioteknologian alalla. Osana tätä sopimusta Hollming myi Nokialle omistamansa Mobiran osakkeet ja Nokia merkitsi 18,3 %:n osuuden Saloran osakkeita. Joulukuussa 1983 Nokia kasvatti osuutensa Salorassa 56 %:iin, mikä liittyi Nokian samana vuonna suorittamaan ruotsalaisen televisiovalmistajan Luxor AB:n hankintaan. Luxorin myyjä, Ruotsin valtio oli asettanut kaupan ehdoksi, että Nokia hankkisi määräysvallan Salorassa.
Nokian ja Hollmingin välille syntyi erimielisyyksiä televisioliiketoiminnan kehittämisestä, mitkä johtivat oikeudellisiin vaatimuksiin ja kanteisiin Hollmingin taholta. Vuonna 1988 Nokia ja Hollming pääsivät sopimukseen ja Nokia hankki koko Saloran osakekannan omistukseensa.
Salora Oy:n olemassaolo yhtiönä päättyi 1989, kun Nokia sulautti sen Nokia-Mobira Oy:öön. Televisioiden valmistuksen Nokia siirsi vuonna 1992 Salon tehtailta Finluxin tehtaalle Turkuun. Finluxin Nokia oli ostanut samana vuonna. Saloran vuonna 1981 aloittamaa tietokonemonitorien valmistusta Nokia jatkoi Salossa vuoteen 2000 saakka.