Suomen sotien Korkeajännitys
Henkilöitä > Vilho Hannula

Vilho Hannula on esiintynyt kuudessa sarjakuvassa, jotka ovat Kansalaissodan korkeajännitys, Talvisodan korkeajännitys, Jatkosodan korkeajännitys ja kolme Vaaran vuosien Korkeajännitystä. Vilho on yksi Suomen sotien korkeajännitysten päähenkilöistä, Pekka Haapasen ohella.
Vilho Hannula oli porvarissukuisesta perheestä joka asui Sahanpää-nimisessä kuvitteellisessa kylässä Tampereen lähellä Pohjois-Hämeessä. Vuonna 1908 Vilho oli lähellä hukkua järveen jään petettyä jalkojen alta mutta hänet kuitenkin pelasti muuan Pekka Haapanen, jonka perhe hankki elantonsa Hannulan suvun sahalla. Vilhosta ja Pekasta tuli hyvät ystävät ja he viettivät paljon aikaa yhdessä.
Sisällissodan sytyttyä 1918 Vilho ja Pekka ajautuivat eri puolille; Pekka punaisten ja Vilho valkoisten puolelle. Vilhon rinnalla sisällissodassa taisteli muun muassa Heimo Pohjonen ja ruotsalainen vapaaehtoiskapteeni Kalmarsjö. Sisällissodan lopulla Vilho ja Kalmarsjö olivat osana valkoisten voittoisaa hyökkäystä Tampereelle ja sota Vilhon osalta päättyi siihen. Vilho kuitenkin törmäsi teloitettavaksi tuomittuun lapsuudenystäväänsä Pekkaan ja onnistui pelastamaan tämän varmalta kuolemalta. Sisällissodan jälkeen Pekan ja Vilhon tiet taas erkanivat.
Talvisodan syttyessä luutnantiksi ylennetty Vilho oli Karjalankannaksella valvomassa Mannerheim-linjan rakennustöitä kun ensimmäiset puna-armeijan hyökkäykset alkoivat. Rintamalla Vilho tapasi sisällissodassa hänen rinnallaan sotilaspoikana toimineen Koljatti Kiven sekä punaisten puolella sotineen Lauri Ylisen. Vilhon esimieheksi rintamalle saapuu suhteellisen kokematon kapteeni Jukka Lundberg jonka hengen Vilho pelastaa yhdessä vaiheessa. Sodan lopulla Vilho tapaa lapsuudenystävänsä Pekan, joka oli muuttanut sukunimensä Haapasesta Halttulaksi. Pekan ja Vilhon ystävyys palasi ja heistä tuli hyvät ystävät jälleen.
Talvisodan jälkeen Vilho ylennettiin kapteeniksi ja hänet liitettiin Jääkärirykmentti 69:ään, joka koostui entisistä punakaartilaisista ja heidän jälkeläisistään. JR-69:n vahvuudessa oli myös kersantti Koljatti Kivi, kirjuriksi haavoittumisen jälkeen siirtynyt Lauri, Laurin poika Onni Ylinen ja alikersantiksi kohonnut Pekka. Rykmenttiä johti kunnianhimoinen suomenruotsalainen majuri Örnkloo jonka johtotaidot olivat vähintäänkin kyseenalaiset miesten keskuudessa. Sodan edetessä Vilhon johtotaidot ja kokemus pääsevät oikeuksiinsa mutta sodan lopulla Vilho haavoittuu Neuvostojoukkojen hyökätessä leiriin. Vilho kuitenkin selviää hengissä kun luutnantti Jukka Vuorela auttaa haavoittuneen komentajansa suojaan hyökkäykseltä. Niin hyvin ei kuitenkaan käynyt Laurille joka kaatui Vilhon viereen hyökkäyksen alettua. Jatkosodan loputtua Vilho suositteli Pekalle Mannerheim-ristiä ansioistaan mutta tämä kieltäytyi vedoten siihen että ”punikki ei puuristiä parempaa ansaitse”.
Vilho yleni sodan jälkeen majuriksi ja toimi Pääesikunnan valvontatoimistossa. Vuonna 1948 Vilho oli Pekan ja Vuorelan kanssa mukana estämässä presidentti J. K. Paasikiveä vastaan tehtyä sieppausyritystä. Pian tuon jälkeen Vilho ylennettiin ensin everstiluutnantiksi ja sitten everstiksi jonka jälkeen hän toimi presidentti Urho Kekkosen adjutanttina. Vuonna 1961 Vilho oli osana ryhmää joka onnistui estämään Kekkosen salamurhan kun tämä oli palaamassa Hawaijilta. Vuoteen 1968 mennessä Vilho oli kohonnut kenraalimajurin arvoon ja toimi tiedustelupäällikkönä kun hänen alaisenaan viiden vuoden ajan toiminut eversti Toimi Inero paljastui tietoja kavaltaneeksi petturiksi. Ineroa hoitelemaan lähetettiin Sky Divers -ryhmä ja Vilho toimi huippusalaisen operaation valvojana. Operaatio onnistui vaikka Vilho ja Laskuvarjojääkärikoulun perustaja everstiluutnantti Ronkainen pelkäsivätkin jo pahinta.