stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ingrid Bade

Ingrid Bade (myös Hagström-Bade; 1908 Morgongåva, Ruotsi – 1989 Ruotsi) oli ruotsalainen graafikko ja taiteilija. Bade vaikutti Suomessa 1930- ja 1940-luvuilla.
Ingrid Hagström syntyi Ruotsissa Upplannin Morgongåvassa 1908. Hän opiskeli Tukholman Tekniska Skolanissa, josta valmistui mainosgraafikoksi. Opintojensa aikana hän tapasi suomalaisen taiteilijan Edmund Baden, ja pari meni naimisiin vuonna 1931. Samana vuonna he muuttivat Helsinkiin, josta Ingrid Bade sai ensin töitä Holger Schildts Förlagsaktiebolag -kustantamosta. Vuonna 1932 hän siirtyi mainosgraafikoksi Tilgmannin painotaloon. Työuransa aikana Ingrid Bade teki kuvituksia lähinnä ruotsinkielisiin lastenkirjoihin. Hän suunnitteli  myös matkailumainosjuisteita sekä 40–50 erilaista postikorttia, joista useimpien pääteemana oli pääsiäinen.
Päätyönsä ohessa Ingrid Bade suunnitteli vaatteita Suomen oopperalle (myöh. Suomen kansallisooppera), muun muassa Jacques Offenbachin Orfeus manalassa -operettiin.
Vuonna 1945 Baden perhe muutti takaisin Ruotsiin. Ingrid Bade keskittyi tämän jälkeen perhe-elämään, mutta teki vielä jonkin verran myös maalauksia ja veistoksia.
Ingrid Baden kuvittamia teoksia

Renvall, Viola: Skogsfolket. Schildt, Helsingfors 1932.
Ehrström, Monica: Hokus-Pokus: bilderbok för barn. Bildkonst, Helsingfors 1933; suomeksi Hokus-Pokus. Kustantamo Kuvataide, Helsinki 1933.
Renvall, Viola: Borttappade hallonmasken och andra sagor ur skogsfolkets värld. Wahlström & Widstrand, Stockholm 1935.
Renvall, Viola: Ingegärd på Rönninge. Schildt, Helsingfors 1938.
Nordström, Vera: Lasse och Brita. Bildkonst, Helsingfors 1940; suomeksi Lauri ja Liisa, Kustantamo Kuvataide, Helsinki 1940.
Funtek-Snellman, Gemma: Lyckosparken: ett sommarspel i skogen. Holger Schildts förlag, Helsingfors 1945; suomeksi  Onnenpotku. Suom. Kirsti Laipio. Atlas, Helsinki 1945.
Mörne, Barbro: Gården som försvann: och andra sagor. Schildt, Helsingfors 1946.
Attorps, Gösta: Dominokongen. Holger Schildts förlag, Helsingfors 1946.
Avesta Tidning

| Avesta Tidning |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  paikallislehti
Kustantaja:  Bonnier
ISSN:  ISSN 1103-9051
Levikki:  3 700 (2021)
Perustettu:  1882
Päätoimittaja:  Björn Häger
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Avesta
Kotimaa:  Ruotsi
Ilmestymistiheys:  ma, ke, pe
Kieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Avesta Tidning on ruotsalainen vuonna 1882 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Avesta. Se ilmestyy kolmesti viikossa, on poliittiselta linjaltaan sitoutumaton ja kuuluu Bonnier-konserniin.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (ruotsiksi)
| n k Bonnier News Local |
| --- | --- |
Sanomalehdet:  100% Avesta  Arbetarbladet  Arboga Tidning  Avesta Tidning  Bärgslagsbladet  Barometern OT  Blekinge Läns Tidning  Borås Tidning  Borlänge Tidning  Dala-Demokraten  Fagersta-Posten  Falköpings Tidning  Falu-Kuriren  Finnveden NU  Gefle Dagblad  Helsingborgs Dagblad  Hudiksvalls Tidning  Jönköpings-Posten  Jnytt  Kalmar Läns Tidning  Kristianstadsbladet  Länstidningen Östersund  Ljusdals-Posten  Ljusnan  Länstidningen Södertälje  Lokaltidningen  Mora Tidning  Nacka Värmdö Posten  Norrtelje Tidning XL  Nerikes Allehanda  Norrtelje Tidning  Nya Ludvika Tidning  Sala Allehanda  Skånska Dagbladet  Skaraborgs Läns Tidning  Skövde Nyheter  Smålands Dagblad  Smålandsposten  Smålänningen  Sundsvalls Nyheter  Sundsvalls Tidning  Sydöstran  Sydsvenskan  Söderhamns-Kuriren  Södertäljeposten  Södra Dalarnes Tidning  Tidningen Härjedalen  Tidningen Ångermanland  Tranås Tidning  Tranåsaktuellt  Tranås-Posten  Trelleborgs Allehanda  Ulricehamns Tidning  Värnamo Nyheter  Västboandan  Västgöta-Bladet  Vetlanda-Posten  Växjöbladet  Vestmanlands läns tidning  Ystads Allehanda  Ölandsbladet  Örebroar'n  Örnsköldsviks Allehanda  Östersunds-Posten 
Uutissivustot:  Bandypuls  Folkracepuls  Hockeypuls  Nu i Österåker
Tärnsjö

| Tärnsjö |
| --- | --- |

 Tärnsjö
 Koordinaatit: 60°09′28″N, 16°55′55″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Uppsalan lääni
Maakunta:  Upplanti
Kunta:  Heby
Väkiluku (2021):  1 174
Tärnsjö on taajama Hebyn kunnassa Uppsalan läänissä Upplannin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 174 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tärnsjö Wikimedia Commonsissa
Harbo

| Harbo |
| --- | --- |
 Harbon kirkko
 Harbo
 Koordinaatit: 60°06′18″N, 17°12′49″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Uppsalan lääni
Maakunta:  Upplanti
Kunta:  Heby
Väkiluku (2021):  816
Harbo on taajama Hebyn kunnassa Uppsalan läänissä Upplannin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 816 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harbo Wikimedia Commonsissa
Pato

Oymapinarin holvipato Antalyassa Turkissa.
Padolla muodostettu tekoallas Taiwanissa.
Pato on seinämäinen tai vallimainen rakenne, jonka tarkoituksena on estää rakenteen takana olevan nesteen, nestemäisesti käyttäytyvän aineen tai kiinteästä aineesta nesteeseen liukenevien aineiden valuminen alempana oleville maille tai vesistöön, taikka sen tarkoitus on säädellä vesistön virtausta tai padotun aineen pinnan korkeutta.
Padot ovat yksilöllisiä rakenteita, jotka suunnitellaan paikallisten olosuhteiden ja tarkoituksen mukaisesti. Patoja käytetään esimerkiksi tulvien torjumiseen, keinokasteluun, vesihuoltoon, kalankasvatukseen ja vesistöjen säännöstelemiseen sähkövoiman tuotantoa varten. Pieniä patoja ovat esimerkiksi tulvantorjunnassa käytettävät tulvapenkereet, joita rakennetaan järvien ja meren rannoille sekä jokivarsiin. Suurten patojen rakennusaineena käytetään nykyään yleensä betonia tai teräsbetonia, jotka ovat miltei täysin syrjäyttäneet ennen suositun muuratun luonnonkiven. Kehittyneet työkoneet ja uusi maanrakennustekniikka ovat tehneet myös maa- ja kalliolouhetäytteestä suositun padonrakennusaineen.
Maailman korkein pato on Kiinassa sijaitseva 305 metrin korkuinen holvipato Jinping-I.
Patotyypit > Jaottelun periaatteita

Patoja on rakennettu monenlaisia ja niiden luokitteluun on olemassa useita tapoja. Yksi tapa luokitella padot niiden staattisen toiminnan mukaan: gravitaatiopato  ja holvipato. Padot, jotka on rakennettu maa-aineksesta tai kivistä, kutsutaan usein maapadoksi, ja ne ovat luonteeltaan gravitaatiopatoja. Gravitaatiopatoja rakennetaan myös betonista ja asvaltista. Holvipadot rakennetaan nykyään yksinomaan betonista. Holvipadot tehdään kallioiseen maastoon, jossa pato voi tukeutua kallioperustaan ja sivuilla kallioseinämiin. Padot luokitellaan valmistusmateriaalin lisäksi myös käyttötarkoituksensa mukaan: varastoaltaan pato tai reunavalli, säännöstelypato, voimalaitospato tai tulvasuojelussa toimiva väliaikainen tulvavalli eli yleisemmin työpato.
Padolla on yleensä useita tehtäviä. Esimerkiksi kuivuudesta kärsivillä alueilla patoaltaan vettä tarvitaan yleisesti yhtä aikaa tulvasuojelussa, vesivoiman tuotannossa, viljelymaiden kastelussa ja yhteiskunnan vesihuollon järjetelyissä.
Patotyypit > Gravitaatiopato

Gravitaatiopato vastustaa varastoaltaan veden hydrostaattisen painetta lähinnä oman massansa aiheuttaman painon avulla. Kun maaperään kohdistuu valtava voima, vastustaa padon ja maaperän välinen kitka hydrostaattisen paineen aihettamaa voimaa. Tällaisia patoja ovat esimerkiksi maapadot sekä lamellipadot, joiden raskaat rakenteet ottavat myös tukea maaperästä.
Patotyypit > Holvipato

Holvipato poikkeaa gravitaatiopadosta siinä, että se on massaltaan varsin kevyt. Sen kyky vastustaa varastoaltaan hydrostaattista painetta perustuu kahteen asiaan. Patorakenne on holvin muotoinen ja kaareva muoto ottaa vastaan sitä painavaa veden voimaa painumalla hieman eteenpäin. Holvipadon toinen periaate on tukea padon juuri ja sivustat ympäröivään kallioperään. Kun veden paine työntää kaarevaa seinämää eteenpäin, vastustavat kallioiset seinämät ja alusta padon suoristumista ja samalla ankkuroivat sen kiinteästi paikalleen.
Patotyypit > Jaottelu tarkoituksen tai rakenteen perusteella

Maapato  on gravitaatiopato, joka on rakennettu erilaisista pystysuuntaisista maakerroksista. Maapadot luokitellaan homogeenisiin ja vyöhykemaapatoihin. Homogeenisessä padossa käytetään rakennusmateriaalina lähes kokonaan yhtä rakennusmateriaalia. Se voi olla moreenia, hiekkaa, sekamaata tai kalliomursketta. Vyöhykemaapato sisältää monia rakenteita, joista osan tehtävänä on vesitiiviys ja osan tehtävänä massavaikutus. Tiivisteaineeksi on valittu esimerkiksi savea, betonia, puuta, muovia tai asvalttia. Maapadon pinta on eroosiolle altis ja se päällystetäänkin esimerkiksi kivimurskeella, betonilevyillä, asvaltilla tai teräslevyllä. Suomessa yleiset pengerpadot  ovat maapatoja.
Ripapato on gravitaatiopato, joka vastustaa veden hydrostaattista painetta oman jäykän sisärakenteensa ja alapuoliseen kallioperään rakennettujen kiinnitysmekanismien ansiosta. Tämä vähentää tarvittavan betonin määrää puhtaaseen gravitaatiopatoon verrattuna 30–40 %.
Eräs ripapato on pilaripato eli laattapato, jonka etuosan muodostavat perustukseen kiinnitetyt veden virtauksen suuntaiset laatat. Lamellipadoksi kutsutaan  pilaripatoa, jonka pilarit tai laatat ovat näitä paljon paksummat. Mitä vankemmat ovat padon rakenteet, sen suurempi on padon gravitaatiovaikutus.
Neulapato koostuu ohuista puisista tai teräksisistä palkeista, jotka pystyasentoon asennettuina nojaavat alapäästään padon kynnyksessä olevaan uraan ja yläpäästään joko kiinteiden tai liikuteltavien tukien varassa olevaan vaakasuuntaiseen palkkiin. Padon tilapäiseen sulkemiseen käytetään lisäksi laudasta tai lankuista tehtyjä levyjä ja myös puusta tai teräksestä tehtyjä pato- eli settipalkkeja. Ne asetetaan patopilareihin vaaka-asentoon niitä varten tehtyihin ns. settiuriin, ja päällekkäisinä ne muodostavat yhtenäisen seinän. Neulapatoja on käytetty vedenkulun säännöstelyn ohella myös vesihierontaan. Suomessa tästä käytöstä tunnetaan edelleen ainakin Runnin Neulatammi.
Pohjapadot  ovat kokonaan veden alle rakennettuja patoja, joilla voidaan esimerkiksi nostaa veden korkeutta tai rajoittaa suolaveden virtausta joen suulle.
Padon toiminta > Patoaukot ja -luukut

Padon läpi virtaavan veden määrää voidaan säädellä aukkojen ja luukkujen avulla. Vaadittu vesimäärän läpäisevyys määritellään pitkään ajanjaksoon perustuvalla tulvahuippujen tarkastelulla. Patoaukot mahdollistavat myös vesivaraston tyhjentämisen padon tarkastamista ja korjaamista varten. Luukkujen liikuttelemiseen käytetään pääasiassa konevoimaa ketjujen, hammastankojen tai öljynpaineella toimivien hydraulisien sylintereiden välityksellä. Padon aukkojen sulkemislaitetta nimitetään tavallisesti liikuteltaviksi tai avattaviksi padoiksi.
Varsinaisia patoluukkuja on nykyisin käytössä pääasiassa kahta perustyyppiä: tasoluukut sulkevat ja avaavat padon liikkuen niitä varten tehdyissä luukku-urissa pystysuunnassa edestakaisin, kiertyvät luukut on aisojensa välityksellä laakeroitu padon sivupilareihin. Edelliseen ryhmään kuuluvat liukuluukut liukuvat luukku-urassa olevia johteitaan myöten. Jos vedenpaine nostaa pintakitkan liian suureksi, asetetaan luukkuun pyörät (kiinteäpyöräinen luukku) tai luukun ja johteen väliin ns. Stoney-palkki, jossa olevat pyörät helpottavat luukun liikuttelemista. Jälkimmäiseen pääryhmään kuuluvat segmenttiluukut, joissa luukun etulevy on ympyrälieriön muotoinen ja luukku nousee ylös kiertyen etulevyä tukeviin kannatinrakenteisiin kiinnitettyjen aisojen päissä olevien tukilaakereiden ympäri, sekä samantapaiset sektoriluukut, jotka lasketaan kynnyksen sisään varattuun tilaan.lähde?
Perustyypeistä poikkeavat muun muassa kynnykseltä alas kaatuva läppäluukku, johon voidaan joskus asettaa myös vastapaino, ja esimerkiksi Imatrankosken padossa käytetty valssiluukku, jonka on rumpu joka sulkee aukon tiivisteiden kanssa ja joka kulkee hammastankojen tukemana ja ohjaamana patomuureja pitkin ja joka avataan ketjun avulla.lähde?
Padon toiminta > Patoaukot ja -luukut > Tulva-aukot ja ylijuoksutuskanavat

Padon tulee kestää turvallisesti oletetun suurimman mahdollisen vesimäärän lisäksi myös tulvaveden paine. Yleensä padoissa on tulva-aukkoja, joista vesimäärää voidaan vähentää ohijuoksuttamalla sitä. Veden noustessa tasolle, jonka yläpuolella on ainoastaan koko padon pituinen niin kutsuttu varalaita, vesi virtaa vapaasti säädettävistä luukuista tai patoaukoista. Ylisyöksypadoissa tulva-aukon kynnys on niin korkealla, ettei alavesi vaikuta veden juoksuttamiseen.
Patoturvallisuus > Onnettomuuksien syitä

Padot ovat yleensä turvallisia, mutta Kansainvälisen suurten patojen patotoimikunnan tilastoinnin mukaan sen tuntemista 36 000 padosta noin 300:ssa on sattunut vakava onnettomuustilanne. Yleisimpiä onnettomuuksia aiheuttavia tilanteita ovat tulvaveden ylittyminen ja virtaavan veden eroosio, maapatojen läpitihkumisen aiheuttama eroosio ja vähäisimpänä betoni- tai metallirakenteiden väsyminen.
Onnettomuuksia voi aiheutua patojen huoltovälien venymisestä. Padot ovat alttiita rapautumiselle ja ruostumiselle, jolloin patorakenteita joudutaan vaihtamaan tai betonirakenta korjaamaan. Kylmillä seuduilla voi routa aiheuttaa rakennevaurioita tai maanjäristysalueilla maakuoren tärinät ja liikkeet tehdä halkeamia rakenteisiin.
Patoturvallisuus > Patoturvallisuus Suomessa

Suomen patoturvallisuuslaki vuodelta 2009 (SDK 494/2009, ruots. dammsäkerhetslagen) määrittää monella tapaa padonrakentajan ja -omistajan sekä viranomaisten väliset vastuukysymykset. Kussakin maassa on erilaisia painotuksia patoturvallisuuteen liittyvissä asioissa.
Nykyään padot luokitellaan Suomessa kolmeen luokkaan. Pato on 1-luokan pato, jos se onnettomuuden sattuessa aiheuttaa vaaran ihmishengelle ja terveydelle taikka huomattavan vaaran ympäristölle tai omaisuudelle; 2-luokan pato, jos se onnettomuuden sattuessa saattaa aiheuttaa vaaraa terveydelle taikka vähäistä suurempaa vaaraa ympäristölle tai omaisuudelle; ja 3-luokan pato, jos se onnettomuuden sattuessa saattaa aiheuttaa vain vähäistä vaaraa.
Vanhemmassa luokitusjärjestelmässä P-padoksi luokiteltiin pato, joka onnettomuuden sattuessa saattaa aiheuttaa ilmeisen vaaran ihmishengelle tai terveydelle taikka ilmeisen huomattavan vaaran ympäristölle ja omaisuudelle. Tällaisen vaaran aiheuttaa sortuvan padon takaa hyökyvä voimakas tulva-aalto. Myös varastoitavan aineen terveydelliset ja ympäristölle haitalliset ominaisuudet voivat aiheuttaa huomattavan vaaran. Näiden patojen turvallisuuden valvontavastuu on jaettu myös viranomaisille. N-pato voi olla hajotessaan vaarallinen, mutta ei samassa suhteessa kuin P-padot. O-pato ei ole N-padon tapaan vaarallinen hajotessaan. Onnettomuus ei silloin vaaranna ihmishenkiä eikä ole ympäristölle haitallinen. T-padot ovat työpatoja ja luonteensa vuoksi väliaikaisia.
Historiaa

Encyclopædia Britannican mukaan maailman vanhin tunnettu pato olisi 3000-luvulla ennen ajanlaskun alkua kastelutarkoitukseen rakennettu Jawan pato nykyisen Jordanian alueella. Toinen hyvin vanha pato oli vuosien 2950–2750 eaa. välillä rakennettu noin 11 metriä korkea Sadd el-Kafaran pato Kairon lähellä Egyptissä, joka kuitenkin todennäköisesti vuoti ja petti pian valmistumisensa jälkeen. Pato oli kuitenkin ikäänsä nähden jo monimutkainen rakennelma. Lähistöllä Gizassa sijainnut Ma’lan pato, jonka rakentamiseen käytettiin enemmän materiaalia kuin Gizan suureen pyramidiin, oli sen sijaan toiminnassa yli 3 000 vuoden ajan. Vanhin edelleen toiminnassa oleva pato saattaa olla Syyrian Orontesjokeen vuoden 1300 eaa. tienoilla rakennettu pengerrys; toisen lähteen mukaan jatkuvasti toiminnassa olleista padoista vanhin olisi Dujiangyanin kastelujärjestelmään liittyvä pato Kiinan Sichuanissa 250-luvulta eaa. Lähi-idän ja Kiinan lisäksi patoja rakennettiin ennen ajanlaskun alkua myös Intiassa ja Sri Lankassa. Monet kasteluun käytetyt suuret maapadot ovat Sri Lankassa edelleen toiminnassa.
Roomalaiset olivat padonrakentamisen sijaan taitavampia veden keräämisessä ja kuljettamisessa akveduktien avulla, mutta kaksi roomalaista patoa, Proserpinan ja Cornalvon padot, on edelleen käytössä Espanjan lounaisosassa. Ennen vuotta 1900 maailmassa oli vain noin 700 suurta, yli 15 metrin korkuista patoa. Japaniin rakennettiin 32 metriä korkea Daimon’iken pato vuonna 1128. Persiaan 1300-luvun alkupuolella rakennetut Kebarin pato ja Kuritin pato olivat puolestaan maailman ensimmäiset ohutrakenteiset holvipadot. Kuritin patoa kohotettiin vähitellen 64 metrin korkuiseksi, ja se olikin maailman korkein pato aina 1900-luvun alkuun saakka.
1800-luvun keskivaiheille saakka padonrakennus pohjautui pitkälti kokemusperäiseen tietoon. Rakenne- ja materiaalitekniikan kehittyessä myös padonrakennuksen periaatteita alettiin ymmärtää paremmin, esimerkiksi 1850-luvulla Skotlannin Glasgow’n yliopistossa toimineen William John Macquorn Rankinen ja muiden brittiläisten ja ranskalaisten insinöörien kontribuutioiden ansiosta. 1900-luvun alkupuoliskolla maailmaan rakennettiinkin jo yhteensä 5 000 yli 15 metrin korkuista patoa, ja toiset 5 000 pelkästään vuosien 1970–1975 välillä, minkä jälkeen padonrakennustoiminta hiljeni erityisesti Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Yhdysvaltoihin valmistui monta näyttävää patoa, kuten Coloradojoelle vuosina 1931–1936 rakennettu 221 metriä korkea Hooverin pato. Kiinaan rakennetun yli 2 kilometrin pituisen Kolmen rotkon padon vesivoimalasta tuli valmistuessaan vuonna 2012 maailman suurin 22 500 megawatin sähkötehollaan. Padon rakentaminen loi Jangtsejokeen yli 600 kilometrin pituisen tekoaltaan.
Kirjallisuutta

Herzog, Max A. M.: Practical Dam Analysis.  Thomas Telford, 1999.  ISBN 9780727727251  Kirja Googlen teoshaussa.
Smith, Norman: History of Dams.  Carol Publishing Group, 1976.  ISBN 9780806505411  Kirja Googlen teoshaussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta pato Wikimedia Commonsissa
Hooverin pato sijaitsee Arizonan ja Nevadan rajalla Coloradojoella.
Digikuva

| Digikuva |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  digitaalinen valokuvaaminen
Kustantaja:  Bonnier Publications
Levikki:  3 077 (LT 2016)
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  18 kertaa vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Digi-kuva.fi
Digikuva on Bonnier Publicationsin julkaisema digitaaliseen valokuvaukseen keskittynyt aikakauslehti. Se ilmestyy 18 kertaa vuodessa. Lehden levikki on 3 077 (LT 2016).
Lehdessä on muun muassa neuvoja digitaaliseen valokuvaukseen ja kuvankäsittelyyn sekä niihin liittyvien tuotteiden arvosteluja.
Tarvantovaaran erämaa

Erämaa kartassa vihreällä.
Tarvantovaaran erämaa on Enontekiössä sijaitseva erämaa-alue.
Maantiede

Alue rajautuu lännessä Leppäjärven kylään ja pohjoisessa Kaaresuvannon kylään ja Suomen ja Norjan väliseen rajaan. Tämä erämaa-alue on mäntyvaltaisten metsien pohjoispuolella ja alueen puusto on enimmäkseen tunturikoivua. Norjan rajan seudulla on tunturialue, jonka korkeimmat kohdat ovat yli 600 m korkeudessa. Alueella on paikoin suoalueita, kuten Lätäsenon-Hietajoen soidensuojelualue, joka sopii lintujen tarkastelua harrastaville. Alueen soilla on ikijäätä sisältäviä turvekumpuja eli palsoja. Erämaa-alueen halki tuntureilta Muoniojokeen virtaavia jokia ovat Tarvantojoki ja Harrijoki. Näissä joissa taitavat kalastajat voivat harrastaa kalastusta. Tarvantovaaran erämaan itäpuolella kulkee Ruijantie ja eteläpuolella Käsivarrentie. Stuorrahanoaivin tunturilla on entinen kolmiopistemittaustorni, joka on maannmittauksen historian merkittäviä muistomerkkejä ja on Unescon maailmanperintökohde. Alueen helppokulkuisimpia reittejä on Norjan rajan läheisyydessä sekä alueen länsipuolella. Alueella sijaitsevia Metsähallituksen ylläpitämiä autiotupia ovat Salvasjärven ja Syväjärven autiotuvat. Eräs suoalue sijaitsee lähellä Kuolpajärveä. Muita alueen järviä ovat Suolojärvi ja Paittasjärvi. Pahtavaaran alueella on kivikkoista maastoa ja jyrkkäpiirteisiä kuruja.
Evita (lehti)

| Evita |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  naistenlehti
Kustantaja:  Bonnier Publications Oy
Levikki:  28 470
Perustettu:  2010
Päätoimittaja:  Tytti Kontula
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  10 numeroa vuodessa
Aiheesta muualla
www.evitalehti.fi
Evita oli Bonnier Publications Oy:n julkaisema, 10 kertaa vuodessa ilmestynyt naistenlehti. Lehti lanseerattiin maaliskuussa 2010. Lehden pääkohderyhmä oli hyvinvoinnistaan kiinnostuneet naiset.
Evita julkaisi uudet verkkosivut huhtikuussa 2011. Sivuston sisältö painottui erityisesti blogeihin. Mukana olivat muun muassa näyttelijä Laura Malmivaaran ja Evitan entisen päätoimittajan Minna Hietakankaan blogit.
KMT 2010 -levikkitietojen mukaan lehden levikki oli 28 470.
Bonnier lopetti Evitan julkaisemisen yt-neuvottelujensa seurauksena vuonna 2013 ja lehden viimeinen numero ilmestyi 21. elokuuta samana vuotena.
Viro lasten Eurovision laulukilpailussa

| Viro lasten Eurovision laulukilpailussa |
| --- | --- |

Paikallinen TV-asema:  ERR
Esiintymiset
Ensiesiintyminen:  2023
Esiintymiskerrat:  2
Paras sijoitus:  14.
Huonoin sijoitus:  15.
Paras pistemäärä:  55
Huonoin pistemäärä:  49
Viro osallistui Lasten Eurovision laulukilpailuun ensimmäistä kertaa vuonna 2023.
Viron yleisradioyhtiö Eesti Rahvusringhääling vastaa maan osallistumisesta ja valitsi Arhanna Sandra Arbman maan ensimmäiseksi edustajaksi.
Osallistujat

| Vuosi | Esittäjä | Kappale | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Arhanna Sandra Arbma | "Hoiame Kokku" | 15 | 49 |
| 2024 | Annabelle Ats | "Tänavad" | 14 | 55 |
Eric Clapton

| Eric Clapton |
| --- | --- |
 Eric Clapton esiintymässä vuonna 2002.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1945 (ikä 79) Ripley, Surrey, Englanti
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Slowhand 
Aktiivisena:  1963–
Tyylilajit:  rock, blues, bluesrock, poprock
Soittimet:  kitara, laulu
Yhtyeet:  The Louisiana Gator Boys The Yardbirds John Mayall's Bluesbreakers Cream Derek and the Dominos Blind Faith
Levy-yhtiöt:  Warner Bros. Records, Atco Records ja Polydor Records 
Aiheesta muualla
ericclapton.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Eric Patrick Clapton (s. 30. maaliskuuta 1945 Ripley, Surrey, Englanti) on englantilainen muusikko, laulaja ja lauluntekijä.
Claptonia pidetään yhtenä populaarimusiikin kaikkien aikojen merkittävimmistä kitaristeista. Hän saavutti mainetta kitaristina 1960- ja 1970-luvuilla yhtyeissä The Yardbirds, Cream ja Derek and the Dominos. Hän aloitti levytysuransa sooloartistina vuonna 1970 ja on sittemmin julkaissut mittavan määrän tuotantoa eri kokoonpanojen kanssa. Clapton on valittu ainoana kolme kertaa Rock and Roll Hall of Fameen: vuonna 1992 The Yardbirdsin jäsenenä, vuonna 1993 Creamin jäsenenä ja vuonna 2000 sooloartistina. Rolling Stonen julkaisemassa 100 Greatest Guitarists of All Time -listassa Clapton oli listan toisella sijalla, Gibsonin Top 50 Guitarists of All Time -listalla neljäntenä ja Timen The Greatest Electric-Guitar Players -listalla viidentenä.
Clapton liittyi blues-vaikutteisen rockmusiikkia esittäneen The Yardbirdsin kitaristiksi vuoden 1963 lokakuussa, mutta liittyi vuoden 1965 keväällä kitaristiksi John Mayall’s Bluesbreakersiin. Hän jätti yhtyeen noin vuoden kuluttua jonka jälkeen hän liittyi Cream-yhtyeeseen. Creamissa Clapton kehittyi ennen kaikkea lauluntekijänä ja laulajana, vaikka hän ei ollut yhtyeen varsinainen keulahahmo.
Clapton aloitti uransa sooloartistina vuonna 1970 Creamin jäähyväisalbumin julkaisemisen jälkeen. Hänen soolouransa suurimpiin hitteihin lukeutuvat ”Tears in Heaven”, ”Wonderful Tonight”, ”I Shot the Sheriff”, ”Cocaine” ja ”Change the World”. Hänet on palkittu soolomateriaalistaan lukuisin Grammy-palkinnoin.