Estado Novo
Hallinto

Hallinto oli tyypillinen aikansa eurooppalainen järjestelmä, joka yhdisti konservatiivisuutta, korporativismia, katolisuutta, kansallismielisyyttä ja fasismia. Estado Novo  ei kuitenkaan autoritaarisuudessaan yltänyt aikansa radikaaleimpien järjestelmien, kuten Italian ja Saksan tasolle. Se omaksui fasistiset piirteet ja tunnukset lähinnä pintapuolisesti, jotta se olisi vaimentanut keski- ja alaluokista lähtöisin olevat radikaalimmat aatteet ja yhteiskunnalliset vaatimukset. Estado Novon juuret olivat kirkon ja yhteiskunnan ylempien luokkien aatteissa toteuttaa voimakas ja yhteiskuntajärjestyksen takaava konservatiivinen valtio. António Salazar oli katolinen traditionalisti, jonka mukaan valtion oli tarpeellista säädellä voimakkaasti modernisoituvaa taloutta. Tämä oli tarpeen, jotta yhteiskunnassa säilyisi maaseudun perinteiset katoliset arvot. Uuden valtion keskeinen toimija ja ylläpitäjä oli Portugalin salainen poliisi Polícia Internacional e de Defesa do Estado, (PIDE). Toisinajattelijat vangittiin, joista merkittävimmät karkotettiin Afrikan rannikon saarille, kuten Kap Verdelle.
Estado Novo vahvisti portugalilaisen yhteiskunnan isänmaallisia ja katolisia arvoja. Koulutusjärjestelmässä korostettiin Portugalin kansakunnan ja sen merentakaisten siirtomaiden (Ultramar) merkitystä.  Järjestelmän mottoon Deus, Pátria e Familia (Jumala, Isänmaa ja Perhe) kiteytyivät Estado Novon tärkeimmät aatteet. Kansainvälinen yhteisö alkoi suhtautua kielteisesti Portugalin poliittiseen järjestelmään toisen maailmansodan jälkeen vuodesta 1945 lähtien, kun enemmistö Euroopan autoritaarisista ja korporatiivisista hallinnoista oli kaatunut.
Estado Novoon ei kuitenkaan ulkomailta kohdistunut suurta painetta ja se sai olla rauhassa generalissimo Francisco Francon johtaman saman henkisen Espanjan kainalossa. Salazarin ja Francon välit eivät olleet mitä parhaimmat, mutta silti Salazar oli tukenut Espanjan sisällissodassa Francon johtamia kansallisten joukkoja. Sodan jälkeen Portugalin asema yhdessä Espanjan kanssa oli parempi, koska Salazar oli suunnitellut ja allekirjoittanut Francon kanssa Ibeerien puolueettomuussopimuksen toisessa maailmansodassa puolueettomaksi jäämisestä. Näin ollen puolueeton Portugali liittyi Natoon sen perustamisvuonna 1949.
Estado Novo oli voimakkaasti antikommunistinen, mutta Salazar ei silti suostunut allekirjoittamaan Antikomintern-sopimusta vuonna 1938 toisin kuin Espanja, joka allekirjoitti sopimuksen vuonna 1941. Estado Novo pyrki kuitenkin tukahduttamaan kommunistisen toiminnan täysin ja Portugalin kommunistinen puolue jäikin kovien vastatoimien kohteeksi. Samoin joutuivat mm. liberaalit, anarkistit ja tasavaltalaiset. Koska ainoa sallittu puolue oli Kansallinen liitto (União Nacional), siihen kuului laaja kirjo eri aatesuuntien edustajia, kuten eri oikeistopoliitikkoja, kansallismielisiä, monarkisteja, fasisteja sekä korporatismin ja kapitalismin kannattajia.
Estado Novossa oli puolisotilaallinen järjestö Legião Nacional (Kansallislegioona), jolla oli yhtenäistä muiden eurooppalaisten vastaavien järjestöjen, kuten mustapaitojen kanssa. Partiopojat korvasi nuorisojärjestö Mocidade Portuguesa (Portugalin nuoriso). Nämä järjestöt olivat sotilaallisen järjestyksen mukaisia ja ne olivat valtion voimakkaasti tukemia.