Toinen teollinen vallankumous
Teollistuminen maittain > Teollistumisen eteneminen Euroopassa > Venäjän modernisaatio ja teollistumisen alku

Venäjä oli 1800-luvulla yksi Euroopan suurvalloista. Sillä oli suurin väestö, nopea väestönkasvu ja laajin alue, mutta samalla se oli myös Euroopan köyhimpiä ja siellä säilyi pitkään maaorjuus, aateliston johtoasema ja maanviljelyn jälkeenjääneisyys. 1850-luvulla Venäjä hävisi Krimin sodan, joka oli kansakunnalle järkytys ja se käynnisti valtion uudistukset. Tsaari Aleksanteri II poisti maaorjuuden 1861, tavoitteenaan puolustustahdon ja kansanyhtenäisyyden parantaminen. Tsaarin maaorjat joutuivat jatkossa maksamaan veroa haltuunsa saamastaan maasta ja aateliston maaorjat saivat oikeuden lunastaa maansa. Harvalla aateliston maaorjalla oli tähän mahdollisuuksia, jolloin valtio tarjosi lainaa. Aateliston vastustaessa uudistusta se eteni hitaasti ja sen ehtoja muutettiin enemmän aatelistoa suosivaksi. Verotus hoidettiin kyläkohtaisesti ja jos halusi muuttaa pois kylästä, piti maksaa etukäteen muutaman vuoden verot. Tämä järjestelmä ei tukenut maaltamuuttoa vaan talonpojat jatkoivat elämistä pientiloilla ja kehittymättömillä viljelymenetelmillä, koska ei ollut varaa hankkia uusia työkaluja tai vetojuhtia. Suurtilat säilyivät ja halvan työvoiman vuoksi niillä ei ollut tarvetta panostaa maanviljelyn kehittämiseen.
Rautateitä Venäjälle alettiin rakentaa laajemmassa määrin 1870-luvulla. Tämä aukaisi laajojen arojen viljantuotannolle viennin ja siitä tuli tärkeä tulonlähde, joka tuki teollistumista. Rautateiden rakentaminen kiihtyi 1890-luvulla tukien nyt raskasta teollisuutta. 1900-luvun alussa Venäjän rautatieverkko oli Euroopan laajin. Se yhdisti Siperian mineraalikaivokset, Keski-Aasian puuvillapellot, Kaukasuksen öljytuotannon, Donetskin alueen hiilikaivokset ja Moskovan sekä Pietarin teollisuusalueet. 1890-luvulla kilpailu kansainvälisillä viljamarkkinoilla kiristyi, mikä uhkasi aiheuttaa kauppavajetta. Tämän vuoksi Venäjällä otettiin käyttöön laaja tullisuoja kotimaisen tuotannon tukemiseksi.
Venäjän teollistumisessa korostui raskas teollisuus. 1880-luvulla Ukrainasta löytyi rautamalmia, mikä käynnisti Etelä-Venäjällä voimakkaan talouskasvun. Lyhyessä ajassa Donetskin alueelle rakennettiin useita terässulattoja, jotka hyödynsivät uusinta länsimaista teknologiaa. Terästä tarvittiin rautateiden rakentamiseen, laivoihin ja aseisiin. Teollisuus kasvoi 8% vuodessa. Venäjällä oli vain vähän teollisuuteen sijoitettavaa kotimaista pääomaa, jolloin tärkeimmiksi sijoittajiksi muodostuivat ulkomaiset sijoittajat ja valtio. Valtio otti myös ulkomaista lainaa myymällä valtion obligaatiota. Joissain maissa, etenkin Ranskassa, kannustettiin sijoittamaan Venäjään poliittisista syistä. Valtiosta tuli Venäjällä suurteollisuuden päärahoittaja ja myös asiakas. Valtio myös harjoitti yritystoimintaa rautateillä. Valtion suuri rooli ei täysin sulkenut vapaiden markkinoiden kehittymistä. Teollistumisen alkuvaihe toi myös Venäjälle tekstiiliteollisuutta, joka keskittyi kotimarkkinoihin. Talonpoikaiskapinoiden jälkeen vuonna 1905 pääministeri Pjotr Stolypin käynnisti maareformin länsieurooppalaisten mallien mukaan. Sillä pyrittiin luomaan tietä yksityisomisteiselle maataloudelle. Uudistuksen ansiosta vauraimmat talonpojat, kulakit pystyivät laajentamaan tilojaan.