stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Beeta
Muoto ja sen historia

Beeta on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (bet). Kirjaimen alkuperäinen muoto ilmeisesti kuvasti pienen yksihuoneisen talon pohjapiirrosta, johon on merkitty oviaukko. Kreikkalaisten käsissä siitä muovautui suuraakkonen Β, jossa on kaksi päällekkäistä kaarta.
Myös pienaakkosessa β on kaksoiskaari, mutta pienaakkosen muoto on suuraakkosta pyöristyneempi, ja kirjaimen vasemmalla sivulla tapaa olla perusviivan alapuolelle työntyvä pidennys. Tosin sanan sisällä käytetään joissain typografisissa perinteissä pienaakkosen alapidennyksetöntä muunnelmaa ϐ (esimerkiksi kirjaa merkitsevä sana voi esiintyä muodossa βίβλος tai βίϐλος). Pienaakkosta β ei pidä sekoittaa hieman samannäköiseen ß-kirjaimeen eli saksalaiseen kaksois-s:ään (jossa ei yleensä ole alapidennystä ja joka tapaa olla alhaalta avonainen).
Muoto ja sen historia > Variantteja

Beeta oli alun perin nykyistä kulmikkaampi. Arkaaisissa kirjaimistoissa sen ”kaaret” osoittivat usein vasemmalle foinikialaisen esikuvan tavoin. Myöhemmin se kääntyi nykyiseen asentoon. Beeta oli käytössä useimmissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, mutta joissakin siitä esiintyi hyvin erilaisia muotoja. Esimerkiksi Naksoksen, Paroksen ja Deloksen kirjaimistoissa se muistutti enemmän nykyistä latinalaisen kirjaimiston C-kirjainta. Beetaa ei alun perin käytetty kaikissa luoteiskreikkalaisissa (mm. Aitolia, Epeiros) eikä Vähän-Aasian (mm. Aiolis, Knidos) paikallisissa kirjaimistoissa.
Epigrafisissa lähteissä beetasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Merkityksiä

β (pienaakkonen) merkitsee kansainvälisessä foneettisessa kirjaimistossa soinnillista bilabiaalista frikatiivia.
β (kursivoitu pienaakkonen) voi kansainvälisessä yksikköjärjestelmässä olla tasokulman tunnus.
β´ on kreikkalaisissa numeroissa luku 2.
beeta-hiukkanen on radioaktiivisessa beeta-hajoamisessa vapautuva elektroni tai positroni.
beetavaihe tietokoneohjelmien kehityksessä tarkoittaa julkaisua edeltävää testausvaihetta, jonka aikana yleensä erityinen testausryhmä pyrkii löytämään ja karsimaan ohjelmointivirheet: testattavana oleva ohjelman beetaversio sisältää jo kaikki valmiin ohjelman ominaisuudet, mutta se ei ole vielä valmis yleiseen käyttöön.
Beeta-sukupolvi, vuosina 2025–2039 syntyneet
Tietokonejärjestelmissä

Tietokoneissa beeta koodataan eri merkistöissä seuraavasti:
| Merkki> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä | Unicode> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä | Selite> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä | HTML-viittaus> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä | ISO 8859-7> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Β | U+0392 | kreikkalainen suuraakkonen beeta | &Beta;   &#914;   &#x392; | 0xC2 |
| β | U+03B2 | kreikkalainen pienaakkonen beeta | &beta;   &#946;   &#x3b2; | 0xE2 |
| ϐ | U+03D0 | kreikkalainen beeta-symboli (pienaakkosen typografinen muunnelma) | &#976;   &#x3d0; |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beeta Wikimedia Commonsissa
Linjaradio

Linjaradio oli Suomen rataverkolla vuosina 1962–2011 käytetty analoginen, VHF-taajuusalueella toiminut radioverkko, jota käytettiin yhteydenpitoon esimerkiksi liikenteenohjaajan ja kuljettajan tai matkustajajunassa kuljettajan–konduktöörin välillä, vaihto- ja ratatöissä tai kahden junayksikön välillä.
Historia

Linjaradion kehitystyö alkoi, kun Valtionrautatiet alkoi tarvita nopeaa ja sujuvaa yhteydenpitojärjestelmää junan ja liikenteenohjauksen väliseen viestintään. Tärkein sysäys järjestelmän kehittämiselle oli Kuurilan junaturma. Ensimmäinen koeosuus valmistui välille Toijala–Haapamäki vuonna 1962. Radiojärjestelmä kattoi loputkin pääradat vuonna 1984. Viimeisin verkon piiriin liitetty rataosa oli Turku–Toijala.
Tekniikka

Järjestelmällä oli paljon yhteistä myöhemmin avatun, hieman matalammalla taajuusalueella toimineen autoradiopuhelinverkon kanssa. Yhteydenottoa tehdessään liikenteenohjaajan tuli tietää summittaisesti, minkä tukiaseman alueella juna sillä hetkellä liikkui. Tukiaseman vaihto kesken yhteyden ei ARP:n tapaan ollut mahdollista, ja veturiradiossa tuli olla valittuna ao. rataosalla/liikennepaikalla käytettävä radiokanava, joka osoitettiin aikataulussa olleella merkinnällä. Tukiasemia oli tyypillisesti noin 20–30 kilometrin välein, ja vierekkäisten tukiasemien lähetyssignaalit oli erotettu toisistaan 0,05 MHz alikanavin.
Linjaradio käytti liikennemuotona täysdupleksia liikenteenohjaajan kiinteän ja toisen osapuolen liikkuvan päätelaitteen välillä, joten osapuolet pystyivät puhumaan samanaikaisesti. Kahden liikkuvan päätelaitteen välillä taas käytettiin puolidupleksia. Päätelaitteiden lähetystaajuus (ns. tukiaseman sisäänmenotaajuus) oli käytetystä kanavasta riippuen +4,6…4,7 MHz tukiaseman taajuutta korkeampi, ja tukiasema toisti lähetystaajuudellaan jokaisen sisäänmenotaajuudella havaitsemansa signaalin.
Kaikki samalla kanavalla olleet käyttäjät kuulivat muiden keskustelut, kuten myös kuka tahansa sivullinen, jolla oli käytettävissä ko. taajuusalueelle sopiva vastaanotin. Liikenteenohjaajan täytyi kutsua haluamaansa vastaanottajaa ns. puhekutsulla esim. tämän junanumerolla, sillä vastaanottimia yksilöiviä selektiivikutsuja ei ollut. Sitä vastoin liikenteenohjaajaa kutsuttiin lähestulkoon aina selektiivikutsulla. Kutsuina toimivat kaksi eritaajuista päätelaitteeseen esiohjelmoitua äänimerkkiä, ja lähettämällä tietty määrä em. äänimerkkejä järjestelmä muodosti piirikytkentäisen puhelinyhteyden halutulle liikenteenohjaajalle. Yhteys purkautui automaattisesti.
Verkon lakkautus ja korvaava järjestelmä

Linjaradiojärjestelmää arvosteltiin paljon huonon kuuluvuuden takia, sillä signaali oli analoginen ja siten häiriöaltis. Verkon purkaminen aloitettiin syyskuun 2010 aikana, ja keväällä 2011 loputkin ratapihakanavien tukiasemat hiljenivät. Tilalle rakennettiin GSM-tekniikkaan pohjautuva rautatiekäyttöön suunniteltu GSM-R-järjestelmä (ns. RAILI), joka otettiin valtion rataverkolla käyttöön vuoden 2008 lopussa. Järjestelmän käyttöön siirryttiin kokonaan seuraavasti:
Ratatyössä 11. tammikuuta 2010 alkaen
Junaliikenteessä 2. marraskuuta 2010 alkaen
Vaihtotyössä 28. helmikuuta 2011 alkaen
Sittemmin myös GSM-R-järjestelmästä on luovuttu, ja siirrytty käyttämään TETRA-tekniikkaa käyttävää VIRVE-verkkoa.
Kanavat ja niiden taajuudet

Linjakanavia oli kolme (lisäksi kolme alikanavaa 0,05 MHz ylempänä, jotta kaksi lähekkäistä tukiasemaa eivät olisi häirinneet toisiaan) ja ratapihoilla vaihtotyössä käytettyjä ratapihakanavia 26.
| Kanava | Lähetystaajuus (MHz)> Päätelaite | Lähetystaajuus (MHz)> Tukiasema | Linjakanava | Ratapihakanava | Dupleksi | Simpleksi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01A | 172,400 | 167,700 | x |   | x |   |
| 01B | 172,400 | 167,750 | x |   | x |   |
| 02A | 172,600 | 167,900 | x |   | x |   |
| 02B | 172,600 | 167,950 | x |   | x |   |
| 03A | 173,100 | 168,450 | x |   | x |   |
| 03B | 173,100 | 168,500 | x |   | x |   |
| 06 | 172,950 | 168,350 |   | x | x |   |
| 07 | 173,050 | 168,450 |   | x | x |   |
| 08 | 173,000 | 168,400 |   | x | x |   |
| 09 | 173,100 | 168,500 |   | x | x |   |
| 10 | 172,525 | 167,875 |   | x | x |   |
| 11 | 172,675 | 168,075 |   | x | x |   |
| 12 | 172,725 | 168,125 |   | x | x |   |
| 13 | 172,725 | 168,225 |   | x | x |   |
| 14 | 172,900 | 168,300 |   | x | x |   |
| 15 | 172,925 | 168,325 |   | x | x |   |
| 16 | 172,975 | 168,375 |   | x | x |   |
| 17 | 173,075 | 168,425 |   | x | x |   |
| 18 | 173,075 | 168,475 |   | x | x |   |
| 19 | 172,575 | 167,925 |   | x | x |   |
| 20 | 172,625 | 167,975 |   | x | x |   |
| 21 | 172,775 | 168,175 |   | x | x |   |
| 22 | 172,850 | 168,250 |   | x | x |   |
| 23 | 172,875 | 168,275 |   | x | x |   |
| 24 | 172,950 | 168,525 |   | x | x |   |
| 33 | 172,700 | 168,050 |   | x | x |   |
| 42 | 172,425 | 167,825 |   | x | x |   |
| 51 | 172,300 |   |   | x |   | x |
| 52 | 172,325 |   |   | x |   | x |
| 53 | 172,750 |   |   | x |   | x |
| 63 | 168,200 |   |   | x |   | x |
| 64 | 168,550 |   |   | x |   | x |
Pele (jumalatar)

Pele on havaijilainen tulen, tulivuorten, salamoiden ja tuulen jumalatar. Hän on havaijilaisen uskonnon yksi merkittävimpiä jumalhahmoja, ja hänen tarinansa ovat Havaijilla yhä tunnettuja. Myyttien mukaan Pele asuu Kīlauea-tulivuoren kraatterissa ja aiheuttaa vihastuessaan tai rakkaudenkaipuussaan tulivuorenpurkauksia kaikkialla Havaijin saaristossa. Pelen äiti on hedelmällisyyden jumalatar Haumea, ja hänen monet sisaruksensa ovat myös jumalia tai jumalattaria.
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomat: Tulivuorten jumalatar itkee punaista ja mustaa
Jack Eichel

| Jack Eichel |
| --- | --- |
 Eichel Buffalo Sabresin paidassa vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. lokakuuta 1996 (ikä 28) Chelmsford, Massachusetts
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  188 cm
Paino:  97 kg
Seura
Seura:  Vegas Golden Knights
Sarja:  NHL
Pelinumero:  9
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Aik. seurat:  Buffalo Sabres
NHL-varaus:  2. varaus, 2015 Buffalo Sabres
KHL-varaus:  52. varaus, 2013 HK Vitjaz
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Vegas Golden Knights | 2023  |
John "Jack" Eichel (s. 28. lokakuuta 1996 Chelmsford, Massachusetts) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä, joka pelaa NHL-joukkue Vegas Golden Knightsissa.
Ennen NHL-uraansa Eichel pelasi NCAA-yliopistokiekkoa Bostonin yliopiston joukkueessa. Vuonna 2015 hän voitti parhaalle yliopistopelaajalle jaettavan Hobey Baker Awardin kaikkien aikojen toisena ensimmäisen vuoden pelaajana. Eichel voitti Stanley Cupin vuonna 2023 pelatessaan Vegas Golden Knightsin joukkueessa.
Ammattilaisura

Eichel varattiin vuoden 2015 NHL:n varaustilaisuudessa Buffalo Sabresiin heti toisena pelaajana kanadalaisen Connor McDavidin jälkeen, jonka varasi Edmonton Oilers.
Ammattilaisura > Maajoukkueura

Vuosina 2012–2014 Eichel kuului Yhdysvaltain jääkiekkoliiton pelaajakehitysohjelmaan USNTDP:hen, ja voitti U18-ikäluokan maailmanmestaruuskisoissa yhden kullan ja yhden hopean. Hän toimi Yhdysvaltain U20-maajoukkueen kapteenina nuorten maailmanmestaruuskisoissa 2015.
Eichel valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen 18-vuotiaana vuoden 2015 miesten maailmanmestaruuskisoihin, joissa joukkue saavutti pronssia. Eichel teki kymmenessä ottelussa tehot 2+5=7.
2. maaliskuuta 2016 Stan Bowman ja Peter Chiarelli valitsivat Eichelin ensimmäisten pelaajien joukossa edustamaan Pohjois-Amerikan alle 23-vuotiaiden yhdistelmäjoukkuetta vuoden 2016 maailmancupiin.
Károly Sterk

Károly Sterk (19. syyskuuta 1881 – 10. joulukuuta 1946) oli unkarilainen shakinpelaaja.
Sterk pelasi Unkarin joukkueessa shakkiolympialaisissa Pariisissa 1924, Budapestissa 1926 ja Prahassa 1931.
Aiheesta muualla

Károly Sterk ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Oravasaari

| Oravasaari   75>  kaupunginosa |
| --- | --- |
 Oravasaaren koulu
Kaupunki:  Jyväskylä
Suuralue:  Vaajakoski-Jyskä
Väkiluku:  352 (2007)
Oravasaari (joskus myös Oravisaari) on kylä ja kaupunginosa Jyväskylässä. Se kuului vuoden 2008 loppuun asti Jyväskylän maalaiskuntaan. Oravasaaressa on noin 350 vakituista asukasta ja vapaa-ajan asukkaita noin 300. Oravasaari on tunnettu luontonähtävyyksistä, hyvin hoidetusta maalaismaisemasta ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaista maalaistaloista.kenen mukaan?
Nimestään huolimatta kylä ei ole saarella, mutta lähellä Leppävedessä on saari, josta käytetään nimiä Oravasaari ja Manunsaari. Nimen alkuosa orava- viittaa oravien pyydystämiseen, aikaan, jolloin oravannahat olivat rahaa.
Oravasaaren tilastolliseen pienalueeseen kuuluu myös Pohjolan alue. Myös Ilmopohjan ja Ilmoniemen kulmakunnat kuuluvat kaupunginosaan sekä pienalueeseen. Oravasaaren rekisterikylään on kuulunut myös muun muassa nykyiset Laajaranta ja Leppälahti sekä osa Kairahdasta.
Sijainti

Oravasaaren kylä sijaitsee Leppäveden Oravasaarenselän rannalla. Ilmopohja ja Ilmoniemi sijaitsevat virallisen kaupunginosan länsipuolella Päijänteen rannan lähellä. Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Laajarantaan, etelässä Pohjolaan ja lounaassa Toivakan Haukanmaahan.
Alueen pienempiä järviä tai lampia ovat Liinalampi, Onkilampi, Lepäslampi, Iso Ilmojärvi ja Pieni Ilmojärvi.
Historia

1500-luvun alussa Oravasaaren alue oli hauholaisten erämaata. Eräalueesta käytettiin tuolloin nimeä Venyskangas. Vuonna 1552 Hauhon Vitsiälästä tuli Venyskankaalle uudisasukkaaksi Erkki Erkinpoika, joka perusti Oravasalon talon veljensä Jussin omistamille maille. Vuonna 1569 Erkki osti Hahkialan kylälle kuuluneen osan erämaasta itselleen. Oravasaaren uudisasutus luettiin Leppäveden kylän osaksi vuoteen 1625 asti, tosin vuonna 1677 rajankäynnin uudistuksen takia Oravasaaresta tuli jälleen virallisesti Leppäveden osa. Pysyvästi Oravasaari ja Toivakka erotettiin Leppävedestä erillisiksi maakirjakyliksi vasta vuonna 1829.
Oravasaaren asutuskylä muodostui 1600-luvun alussa, kun Oravasalon kantataloa jaettiin vuosina 1607 ja 1621. Kantatalosta syntyi Oravasaaren talo (myöhemmät Sipilä ja Knuutila), Rantala, Juusola ja Puura. Uusia taloja alueelle alkoi syntyä vasta 1700-luvulla, jolloin perustettiin muun muassa vuonna 1792 nykyisen Ilmopohjan alueelle Ilmolan uudistalo sekä Juusolan talon takamaille Niemelän uudistalo. Vuonna 1803 Carl Christian Rosenbröijer osti Niemelän ja nimesi sen Uddegårdiksi. Uddegårdin tilan maihin liitettiin vuonna 1816 Jyväskylän kylästä Äijälän tila, isojaon yhteydessä myös Manunsaari liitettiin talon maihin. Rosenbröijer kuoli vuonna 1832, jonka jälkeen tila kuului kolmen vuoden ajan hänen leskelleen, joka vuonna 1835 möi talon rautalampilaiselle torpparille Eerikki Jääskeläiselle. Jääskeläinen antoi ostamalleen talolle nimeksi Jääskelä.
Talvisodan seurauksena Oravasaarelle sijoitettiin noin 140 siirtolaista. Suurin osa Oravasaarelle ja muualle Jyväskylään sijoitetuista siirtolaisista tuli Sortavalan maalaiskunnasta. Oravasaarelle tuli muutama siirtolainen myös ainakin Suojärveltä, Äyräpäästä, Antreasta, Suistamolta sekä Inkeristä.
Oravasaaresta tuli osa Jyväskylän kaupunkia vuonna 2009, kun Jyväskylän maalaiskunta lakkautettiin.
Palvelut

Oravasaaressa toimii Jyväskylän kaupungin ylläpitämä koulu, jossa järjestetään opetusta luokille 1-4.
Palvelut > Entiset palvelut

Vuonna 1896 Niemelän taloon perustettiin karjanhoito- ja meijerikoulu. Meijerikoulu oli koko Keski-Suomen ensimmäinen. Sen toiminta loppui vuonna 1905, mutta karjanhoidon opetus jatkui vielä vuoteen 1909 asti.
Aiheesta muualla

Oravasaaren kyläyhdistyksen sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Jyväskylän kaupunginosat suuralueittain
| --- | --- |
01 Kantakaupunki: 1. Keskusta (Kirkkopuisto) · 2. Harju · 3. Puistola (Aren aukio; Tourujoki) · 4. Lutakko · 5. Mattilanpelto · 6. Mäki-Matti (Hippos; Rautpohja)  · 9. Kukkumäki · 11. Nisula (Viitaniemi) · 12. Taulumäki · 14. Tourula (Kangas) · 29. Mannila
02 Kypärämäki-Kortepohja: 7. Kypärämäki (Köhniö) · 8. Savela · 17. Kortepohja (Haukkala; Kortesuo; Laajavuori; Ylioppilaskylä)
03 Lohikoski-Seppälänkangas: 13. Lohikoski  (Holsti; Kyyhkysenmäki; Lahjaharju; Paloniemi) · 19. Seppälänkangas  (Heinälampi) · 48. Tyyppälä · 64. Ankeriasjärvi
04 Huhtasuo: 15. Kangasvuori (Pupuhuhta; Rasinrinne; Seppälä) · 20. Huhtasuo (Huhtakeskus; Kangaslampi; Sulku)
05 Kuokkala: 22. Ristonmaa · 23. Kuokkala (Ainolanranta; Kekkola; Pohjanlampi; Tikka) · 24. Kuokkalanpelto · 25. Ristikivi · 26. Nenäinniemi · 27. Hämeenlahti (Samulinniemi)
06 Keltinmäki-Myllyjärvi: 18. Keltinmäki (Keltinkeskus; Mustalampi; Myllyjärvi; Mäyrämäki; Ylä-Myllyjärvi) · 35. Taka-Keljo · 36. Hanhiperä · 37. Valkeamäki (Köhniöntaus)
07 Keljo: 10. Keljo (Keljonkeskus; Tarhamäki; Valkola) · 21. Keljonkangas (Sarvivuori) · 28. Sääksvuori · 30. Etelä-Keljo
08 Halssila: 16. Halssila  (Aittorinne; Kivistö; Tuohimutka)
09 Säynätsalo: 31. Säynätsalo · 32. Lehtisaari · 33. Muuratsalo (Haikka) · 34. Kinkovuori
10 Tikkakoski-Nyrölä: 58. Nyrölä · 60. Kuikka · 61. Tikka-Mannila · 62. Tikkakoski · 63. Kuukanpää
11 Palokka-Puuppola: 41. Palokka · 42. Mannisenmäki · 43. Rippalanmäki · 44. Haukkamäki · 45. Kirri · 46. Heikkilä · 47. Pappilanvuori · 49. Hiekkapohja · 50. Matinmäki · 51. Jylhänperä · 52. Puuppola · 53. Saarenmaa · 57. Vertaala
12 Vaajakoski-Jyskä: 65. Sulunperä · 66. Jyskä · 67. Väinölä · 68. Haapaniemi · 69. Vaajakoski (Wessmanninmäki) · 70. Kaunisharju · 71. Tölskä · 72. Kanavuori · 73. Hupeli (Kairahta) · 74. Laajaranta  (Vuoritsalo) · 75. Oravasaari · 76. Pohjola · 77. Pitkäjärvi · 78. Leppälahti · 79. Mehtovuori
13 Kuohu-Vesanka: 38. Ruoke · 54. Vesanka (Perälä) · 55. Kuohu · 56. Varsalanperä
14 Korpilahti: 80. Kirkonmäki · 81. Ikolanmäki · 82. Iloniemi · 83. Kemppaisenmäki · 84. Kotamäki · 85. Tähtiniemi · 86. Korpiaho-Heinosniemi · 87. Tikkala (Moksi; Sarvenperä; Tikkala) · 88. Hirvimäki-Puolakka (Saakoski) · 89. Vespuoli (Oittila; Putkilahti)
Kloraniili

| Kloraniili |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,3,5,6-tetrakloorisykloheksa-2,5-dieeni-1,4-dioni
CAS-numero:  118-75-2
PubChem CID:  8371
SMILES:  C1(=C(C(=O)C(=C(C1=O)Cl)Cl)Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6Cl4O2
Moolimassa:  245,86 g/mol
Sulamispiste:  290 °C
Liukoisuus veteen:  Veteen 0,25 g/l (25 °C)
Kloraniili (C6Cl4O2) on kloorattuihin kinoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä ja fungisidina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kloraniili on kirkkaankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen. Emäksisten liuosten vaikutuksesta se hydrolysoituu kloraniilihapoksi. Kloraniili liukenee hyvin dietyylieetteriin ja vähäisessä määrin etanoliin, kloroformiin ja asetonitriiliin. Kuumennettaessa kloraniilia noin 80 °C:n lämpötilaan se sublimoituu. Kloraniili ärsyttää, ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö

Kloraniilia valmistetaan klooraamalla fenolia tai kloorifenoleja. Reaktiossa muodostuva heksakloorifenoli hydrolysoidaan happamissa olosuhteissa kloraniiliksi. Yhdistettä voidaan valmistaa myös 1,4-bentsokinonin ja vetykloridin välisellä reaktiolla. Kloraniilia voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä hapettimena ja väriaineiden valmistuksen lähtöaineena. Lisäksi sitä voidaan käyttää pH:n mittauksessa käytettävien elektrodien valmistukseen ja fungisidina.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Chloranil (englanniksi)
ChemBlink: Chloranil (englanniksi)
Jääkiekon I-divisioonan kausi 1983–1984

| I-divisioona 1983–1984 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Pistepörssin voittaja:  Jouni Rinne, FoPS
Ylempi sarjataso:  SM-Liiga
Alempi sarjataso:  II-divisioona
  ← 1982-1983 :  1984-1985 → 
Kaudella 1983–1984 Jääkiekon I-divisioona pelattiin kymmenen joukkueen nelinkertaisena sarjana. Sarjan ensimmäiseksi ja toiseksi sijoittuneet etenivät suoraan SM-liigakarsinnan toiselle kierrokselle ja 3.-6. sijoittuneet karsinnan ensimmäiselle kierrokselle. Kaksi heikointa joukkuetta joutui karsintasarjaan II-divisioonan 3. ja 4. sijoittuneiden kanssa.
Sarjataulukko

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Lukko | 36 | 27 | 2 | 7 | 187 | 117 | +70 | 56 |
| 2 | JyP HT | 36 | 26 | 3 | 7 | 213 | 94 | +119 | 55 |
| 3 | JoKP | 36 | 24 | 4 | 8 | 212 | 135 | +77 | 52 |
| 4 | TuTo | 36 | 14 | 8 | 14 | 140 | 154 | -14 | 36 |
| 5 | KalPa | 36 | 15 | 4 | 17 | 140 | 134 | +6 | 34 |
| 6 | KooKoo | 36 | 16 | 1 | 19 | 155 | 174 | -19 | 33 |
| 7 | Ketterä | 36 | 14 | 2 | 20 | 134 | 175 | -41 | 30 |
| 8 | Peliitat | 36 | 12 | 1 | 23 | 150 | 209 | -59 | 25 |
| 9 | Sport | 36 | 9 | 3 | 24 | 138 | 179 | -41 | 21 |
| 10 | FoPS | 36 | 9 | 0 | 27 | 148 | 246 | -98 | 18 |
Kaksi parasta SM-liigakarsinnan toiselle kierrokselle, 3.6.-sijoittuneet joukkueet karsinnan ensimmäiselle kierrokselle.
Sport ja FoPS joutuivat karsintasarjaan.
Sarjataulukko > Liigakarsinta

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros |   |   | 2. kierros | 2. kierros | 2. kierros |   |   | 3. kierros | 3. kierros | 3. kierros |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 9 |  Kiekko-Reipas | 3 |   |
|   |   |   |   |   |   | 2 |  JyP HT | 3 |   |   | 2 |  JyP HT | 1 |  |
|   | 3 |  JoKP | 1 |   |   | 6 |  KooKoo | 1 |   |   |   |   |   |  |
|   | 6 |  KooKoo | 2 |   |   |   |   |   |   |   | 10 |  HPK | 2 |  |
|   |   |   |   |   |   | 1 |  Lukko | 3 |   |   | 1 |  Lukko | 3 |  |
|   | 4 |  TuTo | 1 |   |   | 5 |  KalPa | 0 |   |  |  |  |  |  |
|   | 5 |  KalPa | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

Lukko nousi SM-liigaan ja HPK putosi I-divisioonaan. Kiekko-Reipas säilytti SM-liigapaikkansa.
Sarjataulukko > I-divisioonakarsinta

FoPS ja Sport säilyttivät I-divisioonapaikkansa. II-divisioonan kaksi parasta, Karhu-Kissat ja SaPKo nousivat suoraan ensi kaudeksi I-divisioonaan.
Tikkurila–Hakkila-rata

| Hakkilan rata |
| --- | --- |

Perustiedot
Reitti:  Tikkurila–Hakkila
Rakennettu:  1910
Avattu:  1910
Ylläpitäjä:  Väylävirasto
Liikenne
Tavarajunia / vrk:  0–1
Tekniset tiedot
Pituus:  3 km
Raiteiden lkm:  1
Raideleveys:  1 524 mm
Sähköistys:  ei sähköistetty
Sallittu nopeus:  35 km/h
Tasoristeykset:  5
Liikenteenohjaus
Ohjauskeskus:  Helsinki (pääsy pääradalle)
Kulunvalvonta:  ei ole
Tikkurila–Hakkila-rata (tunnettu myös nimillä Hakkilan rata ja Santarata) on leveäraiteinen Vantaalla sijaitseva huoltorautatie ja entinen teollisuusrautatie. Se erkanee Tikkurilan rautatieasemalta kaakkoon, ylittää Keravanjoen, kääntyy koilliseen ja päättyy Hakkilan sorakuopalle. Yhteyttä käytetään raideliikenteen kunnossapidon tavarakuljetuksiin muutaman kerran vuodessa, ja rataosuudesta vastaa Väylävirasto. Radalta on haarautunut myös lyhyitä pistoraiteita, mutta 2010-luvulla viimeisimmätkin niistä purettiin, lukuun ottamatta Hakkilan montun pienen sepelinlastausratapihan raiteita. Rata kokonaisuudessaan poistuu käytöstä ja puretaan 2020-luvun aikana, ja korvaava huoltoraide rakennetaan hieman pohjoisemmaksi Havukoskelle.
Historia

Lähes kolme kilometriä pitkä rata valmistui vuonna 1910. Hakkilan harjuun oli jo 1800-luvun lopulla kaivettu sorakuoppa, josta VR alkoi kuljettaa soraa eri ratatöihin. Hiekka- ja sorakuljetuksista rata sai liikanimen Santarata. Hiekkakuopan rata-aluetta leimaavat soranotosta aiheutuneet jyrkät ja maisemoimattomat maastoleikkaukset.
Ensimmäisen maailmansodan syttymisen aikoihin vuonna 1914 Hakkilan radalla seisoi ajoittain useitakin sotilasjunia Pietariin lähtöä odottamassa. Vuonna 1944 Helsingin ensimmäisen suurpommituksen aikana marsalkka Mannerheimin juna oli suojassa Hakkilan sorakuopassa yön 6.–7. helmikuuta. Entistä suurempien pommitusten pelossa useita patsaita vietiin pois Helsingin keskustasta, ja kesällä 1944 Kolmen sepän patsas piilotettiin Hakkilan hiekkakuopalle.